TEISINGUMO TEISMO (penktoji kolegija) SPRENDIMAS
2026 m. kovo 26 d.(*)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Prejudicinio sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūra – Sienų kontrolė, prieglobstis ir imigracija – Imigracijos politika – Direktyva 2003/86/EB – Teisė į šeimos susijungimą – 13 straipsnio 1 dalis – Pareiga sudaryti visas sąlygas gauti vizas – Vizos, išduodamos su sąlyga, kad gavėjai asmeniškai atvyks, kad būtų patikrinta jų tapatybė ir pateiktų dokumentų autentiškumas – Gavėjai, kurie negali atvykti į vizą išdavusios valstybės narės diplomatinę ar konsulinę įstaigą – Valstybės narės pareigos užtikrinti arba palengvinti tokį atvykimą – Nebuvimas “
Byloje C‑819/25 PPU (Gonrieh)(i),
dėl tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Briuselio pirmosios instancijos teismas, bylas nagrinėjantis prancūzų kalba, Belgija) 2025 m. gruodžio 12 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2025 m. gruodžio 12 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
X ir Y, veikiantys savo vardu ir kaip A, B, C ir D atstovai pagal įstatymą,
prieš
Belgijos valstybę
TEISINGUMO TEISMAS (penktoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkė M. L. Arastey Sahún, teisėjai J. Passer (pranešėjas), E. Regan, D. Gratsias ir B. Smulders,
generalinis advokatas R. Norkus,
posėdžio sekretorė C. Di Bella, administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2026 m. vasario 11 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–        X ir Y, veikiančių savo vardu ir kaip jų nepilnamečių vaikų A, B, C ir D atstovai pagal įstatymą, atstovaujamų avocats P. Robert ir J. Van Edom,
–        Belgijos vyriausybės, atstovaujamos L. Jans, C. Pochet ir M. Van Regemorter, padedamų avocats B. Appaerts ir C. Caillet,
–        Čekijos Respublikos, atstovaujamos A. Edelmannová, S. Šindelková ir J. Vláčil,
–        Vokietijos Federacinės Respublikos, atstovaujamos J. Möller ir R. Kanitz,
–        Graikijos Respublikos, atstovaujamos L. Kotroni,
–        Prancūzijos Respublikos, atstovaujamos O. Duprat-Mazaré ir C. Thomas,
–        Italijos Respublikos, atstovaujamos S. Fiorentino,
–        Nyderlandų Karalystės, atstovaujamos A. Hanje ir P. P. Huurnink,
–        Europos Komisijos, atstovaujamos F. Blanc, E. Cujo, J. Hottiaux ir C. Ladenburger,
susipažinęs su 2026 m. kovo 5 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
1        Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2003 m. rugsėjo 22 d. Tarybos direktyvos 2003/86/EB dėl teisės į šeimos susijungimą (OL L 251, 2003, p. 12; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 6 t., p. 224), visų pirma jos 13 straipsnio 1 dalies, siejamos su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 2, 4, 7 ir 24 straipsniais, išaiškinimo.
2        Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Belgijoje gyvenančio Y, jo sutuoktinės X ir keturių jų vaikų A, B, C ir D, gyvenančių Gazos Ruože, ir Belgijos valstybės ginčą dėl prašymo įpareigoti šią valstybę užtikrinti X ir vaikų evakuaciją iš šios teritorijos arba imtis kitų priemonių, palengvinančių jų išvykimą iš teritorijos šeimos susijungimo tikslais.
Teisinis pagrindas
SESV
3        SESV 20 straipsnio 2 dalies c punkte nustatyta:
„Sąjungos piliečiai turi Sutartyse numatytas teises ir pareigas. Jie, be kita ko, turi:
<…>
c)      būdami trečiosios šalies, kurioje valstybė narė, kurios piliečiai jie yra, neturi atstovybės, teritorijoje, teisę į bet kurios kitos valstybės narės diplomatinių ir konsulinių įstaigų teikiamą apsaugą tomis pačiomis sąlygomis kaip ir tos valstybės piliečiai.“
4        SESV 23 straipsnyje numatyta:
„Kiekvienas Sąjungos pilietis, būdamas trečiojoje šalyje, kurioje jo valstybei narei nėra atstovaujama, turi teisę į bet kurios kitos valstybės narės diplomatinių arba konsulinių įstaigų teikiamą apsaugą tomis pačiomis sąlygomis, kaip ir tos valstybės piliečiai. <…>“
Chartija
5        Chartijos 2 straipsnyje „Žmogaus teisė į gyvybę“ nustatyta:
„1.      Kiekvienas asmuo turi teisę į gyvybę.
2.      Niekam negali būti paskirta ar įvykdyta mirties bausmė.“
6        Chartijos 4 straipsnyje „Kankinimo ir nežmoniško ar žeminančio elgesio arba baudimo uždraudimas“ numatyta:
„Niekas negali būti kankinamas, patirti nežmonišką ar žeminantį elgesį arba būti taip baudžiamas.“
7        Chartijos 7 straipsnyje „Teisė į privatų ir šeimos gyvenimą“ numatyta:
„Kiekvienas asmuo turi teisę į tai, kad būtų gerbiamas jo privatus ir šeimos gyvenimas, būsto neliečiamybė ir komunikacijos slaptumas.“
8        Chartijos 24 straipsnyje „Vaiko teisės“ nurodyta:
„1.      Vaikai turi teisę į jų gerovei užtikrinti būtiną apsaugą ir globą. Jie gali laisvai reikšti savo nuomonę. Sprendžiant su vaikais susijusius klausimus, į jų nuomonę atsižvelgiama pagal jų amžių ir brandą.
2.      Visuose valstybės ar privačių institucijų veiksmuose, susijusiuose su vaikais, pirmiausia turi būti vadovaujamasi vaiko interesais.
3.      Kiekvienas vaikas turi teisę reguliariai palaikyti asmeninius santykius ir tiesiogiai bendrauti su abiem savo tėvais, jei tai neprieštarauja vaiko interesams.“
9        Chartijos 46 straipsnyje „Diplomatinė ir konsulinė apsauga“ nustatyta:
„Kiekvienas Sąjungos pilietis trečiosios šalies teritorijoje, kurioje valstybė narė, kurios pilietis jis yra, neturi atstovybės, naudojasi bet kurios kitos valstybės narės diplomatine ir konsuline apsauga tomis pačiomis sąlygomis kaip ir tos valstybės narės piliečiai.“
Direktyva 2003/86
10      Direktyvos 2003/86 13 konstatuojamojoje dalyje skelbiama:
„Turėtų būti nustatytos taisyklės, reglamentuojančios šeimos susijungimo prašymų nagrinėjimo bei šeimos narių atvykimo ir gyvenimo tvarką. Ta tvarka turėtų būti veiksminga ir valdoma, atsižvelgiant į įprastą valstybių narių administracijų darbo krūvį, taip pat ji turėtų būti skaidri ir teisinga, kad suinteresuotiesiems būtų suteiktas atitinkamas teisinis apibrėžtumas.“
11      Šios direktyvos 2 straipsnyje nurodyta:
„Šioje direktyvoje:
<…>
c)      „globėjas“ – trečiosios šalies pilietis, teisėtai gyvenantis valstybėje narėje ir pateikiantis prašymą arba kurio šeimos nariai prašo šeimos susijungimo, kad prisijungtų prie jo;
d)      „šeimos susijungimas“ – valstybėje narėje teisėtai gyvenančio trečiosios šalies piliečio šeimos narių atvykimas ir gyvenimas toje valstybėje narėje, kad būtų išsaugota šeima, nepaisant ar šeimos santykiai atsirado prieš atvykstant tam gyventojui, ar jam atvykus;
<…>“
12      Minėtos direktyvos 5 straipsnio 1 dalis suformuluota taip:
„Valstybės narės nustato, ar siekiant pasinaudoti šeimos susijungimo teise prašymą atvykti bei gyventi atitinkamos valstybės narės kompetentingoms institucijoms pateikia globėjas, ar šeimos narys arba nariai.“
13      Tos pačios direktyvos 13 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Patenkinusi prašymą susijungti su šeima, atitinkama valstybė narė tuojau pat leidžia šeimos nariui ar nariams atvykti. Tuo atžvilgiu atitinkama valstybė narė tokiems asmenims sudaro visas sąlygas gauti reikiamas vizas.“
Direktyva (ES) 2015/637
14      2015 m. balandžio 20 d. Tarybos direktyvos (ES) 2015/637 dėl koordinavimo ir bendradarbiavimo priemonių, skirtų neatstovaujamų Sąjungos piliečių konsulinei apsaugai trečiosiose šalyse palengvinti ir kuria panaikinimas Sprendimas 95/553/EB (OL L 106, 2015, p. 1), 5 straipsnyje nustatyta:
„Konsulinė apsauga kartu su neatstovaujamu piliečiu trečiojoje šalyje esantiems šeimos nariams, kurie nėra Sąjungos piliečiai, teikiama tokiu pat mastu ir tokiomis pat sąlygomis, kaip ir apsauga, kuri pagal remiančiosios valstybės narės nacionalinę teisę ar praktiką būtų suteikta remiančiosios valstybės narės piliečių šeimos nariams, kurie nėra Sąjungos piliečiai.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
15      Remiantis sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateikta informacija, Y ir X yra susituokę ir yra penkių vaikų A, B, C, D ir E, gimusių 2013–2021 m., tėvai. Jie nėra Sąjungos piliečiai. Konkrečiai nenurodytą dieną Y buvo išduota viza, leidžianti jam gyventi Belgijoje, kur jis taip pat turi leidimą dirbti. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, Y kompetentingoms Belgijos institucijoms taip pat pateikė prašymą suteikti jam pabėgėlio statusą; šis prašymas, remiantis pareiškėjų pagrindinėje byloje advokato per teismo posėdį Teisingumo Teisme pateikta informacija, šio posėdžio dieną vis dar buvo nagrinėjamas.
16      2023 m. spalio 7 d. Hamas iš Gazos Ruožo vykdė kelis teroristinius išpuolius Izraelio teritorijoje. Po šių įvykių Izraelio valstybė vykdė Gazos Ruožo blokadą ir šioje teritorijoje atliko karinę intervenciją.
17      2024 m. gegužės 3 d. Y išvyko iš Gazos Ruožo su vienu iš vaikų E ir atvyko į Egiptą per Rafacho sienos perėjimo punktą.
18      2024 m. gegužės 5 d. šis perėjimo punktas buvo uždarytas, o tai sutrukdė X ir kitiems vaikams atvykti į Egiptą. Iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad likus keturioms dienoms iki jo priėmimo šis perėjimo punktas vis dar buvo uždarytas.
19      Šiomis aplinkybėmis Belgijos Karalystė vykdė Belgijos piliečių, Belgijoje pripažintų pabėgėlių ir jų artimiausių šeimos narių, jeigu jie patys turėjo vizą arba leidimą gyventi Belgijoje, evakuacijos iš Gazos Ruožo į Belgiją procedūrą. Evakuacija vyko nuo 2023 m. lapkričio mėn., tačiau 2024 m. kovo mėn. ji turėjo būti nutraukta.
20      Po 2025 m. kovo mėn. Belgijos Karalystė, Izraelio valstybė ir Jordanijos Hašimitų Karalystė susitarė dėl naujos Gazos Ruožo evakuacijos procedūros, per kurią Belgijos Karalystė prisiėmė atsakomybę už tų pačių kategorijų asmenų, nurodytų pirmesniame punkte, vežimą iš šios teritorijos į Belgiją, per Izraelį ir Jordaniją.
21      Konkrečiai nenurodytą dieną X ir penki poros vaikai pateikė Office des étrangers (Užsieniečių reikalų tarnyba, Belgija) prašymus leisti atvykti į šalį ir gyventi joje šeimos susijungimo tikslu. Prašymas dėl E buvo pateiktas Belgijos ambasadai Egipte, kuriame jis gyvena, o kiti prašymai buvo pateikti nuotoliniu būdu.
22      2025 m. gegužės 23 d. šie šeši prašymai buvo atmesti.
23      Nenurodytą dieną, bet po 2025 m. gegužės 26 d., Y išvyko iš Egipto ir vienas atvyko į Belgiją.
24      Gavusi pareiškėjų pagrindinėje byloje advokato prašymą, kad Office des étrangers (Užsieniečių reikalų tarnyba) peržiūrėtų šio sprendimo 22 punkte nurodytą sprendimą dėl atmetimo, 2025 m. spalio 6 d. ši tarnyba išdavė X ir penkiems atitinkamiems vaikams vizas šeimos susijungimo tikslu, su sąlyga, kad bus patikrinta suinteresuotųjų asmenų tapatybė ir prie jų prašymų leisti atvykti ir gyventi šalyje pridėtų dokumentų autentiškumas. Siekiant atlikti šį patikrinimą, reikėjo asmeniškai atvykti į Belgijos ambasadą ar konsulatą.
25      2025 m. spalio 16 d. E galėjo atsiimti savo pasą su viza Belgijos ambasadoje Egipte. Tačiau X ir kiti vaikai, gyvenantys Gazos Ruože, negalėjo nuvykti į Belgijos ambasadą ar konsulatą.
26      2025 m. spalio 21 d. pareiškėjai pagrindinėje byloje pareiškė ieškinį Belgijos valstybei tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Briuselio pirmosios instancijos teismas, bylas nagrinėjantis prancūzų kalba, Belgija), kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, nagrinėjantis laikinųjų apsaugos priemonių taikymo klausimą.
27      Jie nurodė pagrindinį prašymą – įpareigoti Belgijos valstybę įtraukti X ir keturis vaikus, likusius Gazos Ruože, į asmenų, kurie vykstant šio sprendimo 20 punkte nurodytam procesui turi būti evakuojami, sąrašą ir konkrečiai organizuoti jų evakuaciją atlikus formalumus. Subsidiariai jie iš esmės prašė įpareigoti Belgijos valstybę informuoti Izraelio, Egipto, Jordanijos valdžios institucijas ar bet kurią kitą susijusią instituciją, kad suinteresuotieji asmenys turi Belgijos vizą ir nori, kad jiems būtų leista išvykti iš Gazos Ruožo į Belgiją.
28      Belgijos valstybė prieštaravo ieškinio priimtinumui, remdamasi jurisdikcijos atsisakymu, kurį prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas atmetė.
29      Be to, šis teismas konstatavo, kad X ir jos keturių vaikų gyvenimo sąlygos Gazos Ruože leidžia konstatuoti, kad susiklostė skubos aplinkybės, numatytos Belgijos procesinėse nuostatose dėl laikinųjų apsaugos priemonių.
30      Minėtas teismas taip pat pažymėjo, kad pagal nacionalinę teisę Belgijos valstybė, vykdydama evakuacijos procedūrą, turi diskreciją nustatyti šios procedūros naudos gavėjus, o ši diskrecija, jos nuomone, nebuvo akivaizdžiai pažeista.
31      Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymėjo, kad pagrindinės bylos šalys ginčijasi dėl Belgijos valstybės įsipareigojimų pagal Sąjungos teisę apimties; sprendimas dėl šių įsipareigojimų nebuvo išspręstas galiojančioje Teisingumo Teismo jurisprudencijoje ir jis galėtų būti naudingas ir kitose panašiose Belgijos teismuose nagrinėjamose bylose.
32      Šiomis aplinkybėmis tribunal de première instance francophone de Bruxelles (Briuselio pirmosios instancijos teismas, bylas nagrinėjantis prancūzų kalba) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Kai valstybė narė, taikydama Direktyvą 2003/86 ir vadovaudamasi [2023 m. balandžio 18 d. Sprendimu Afrin (C‑1/23 PPU, EU:C:2023:296; toliau – Sprendimas Afrin)] išduoda vizą šeimos susijungimo tikslais ir reikalauja, kad vizos gavėjas asmeniškai atvyktų jos atsiimti (įteikimas asmeniškai), kad būtų galima patikrinti jo tapatybę, ar Sąjungos teisės įgyvendinimas pagal [Chartijos] 51 straipsnį apima ne tik vizos išdavimą, bet ir, pavyzdžiui, jos atsiėmimą (įteikimą asmeniškai)?
2.      Jeigu atsakymas į pirmąjį klausimą būtų teigiamas, ar Direktyvos 2003/86 13 straipsnio 1 dalis, vertinama atskirai arba ją siejant su [Chartijos] 2, 4, 7 ir 24 straipsniais, turi būti aiškinama taip, kad pagal ją valstybė narė, kuri išdavė vizą, kaip nurodyta pirmajame klausime, kai vizos gavėjas (trečiosios šalies pilietis) negali savarankiškai išvykti iš trečiosios šalies, kurioje gyvena, ir jo gyvybei ten akivaizdžiai gresia pavojus, įpareigojama suteikti šiam gavėjui pagalbą, kad jis galėtų išvykti iš tos šalies ir atsiimti (jam būtų įteikta asmeniškai) minėtą vizą?
3.      Jeigu atsakymas į antrąjį klausimą būtų teigiamas, ar pagal minėtą (‑as) nuostatą (‑as) teikiama pagalba turi būti tokia, kad:
–        vizos gavėjas (trečiosios šalies pilietis) būtų įtrauktas į atitinkamos valstybės narės organizuojamą evakuacijos procedūrą, skirtą šios valstybės nustatytoms asmenų kategorijoms, tomis pačiomis sąlygomis kaip ir toms kategorijoms, net jei šis gavėjas joms nepriklauso; arba bent jau
–        bet kurios trečiosios šalies, neleidžiančios šiam gavėjui atvykti į [Europos] Sąjungą, institucijos būtų informuotos, kad jis nori joje apsigyventi ir turi tam reikalingą vizą, net jei toks informavimas nepatenka į minėtos evakuacijos procedūros taikymo sritį?“
Dėl prašymo taikyti prejudicinio sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą
33      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas paprašė šį prašymą nagrinėti pagal prejudicinio sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą, numatytą Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 23a straipsnio pirmoje pastraipoje ir Teisingumo Teismo procedūros reglamento 107 straipsnyje.
34      Iš šių nuostatų matyti, kad šios procedūros taikymas siejamas su dviem kumuliacinėmis sąlygomis. Pirma, prašyme priimti prejudicinį sprendimą turi būti keliami aiškinimo klausimai, susiję su laisvės, saugumo ir teisingumo erdve, kuri reglamentuojama SESV trečiosios dalies V antraštinėje dalyje. Antra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodytos pagrindinės bylos aplinkybės turi patvirtinti skubos situaciją.
35      Dėl pirmosios sąlygos reikia konstatuoti, kad šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl Direktyvos 2003/86, priimtos remiantis EB 63 straipsnio pirmos pastraipos 3 punkto a papunkčiu (dabar – SESV 79 straipsnio 2 dalies a punktas), 13 straipsnio 1 dalies išaiškinimo. Taigi ši direktyva patenka į SESV trečiosios dalies V antraštinę dalį, susijusią su laisvės, saugumo ir teisingumo erdve. Vadinasi, pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 23a straipsnio pirmą pastraipą ir Procedūros reglamento 107 straipsnio 1 dalį šis prašymas gali būti nagrinėjamas pagal prejudicinio sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą.
36      Dėl antrosios sąlygos reikia priminti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją tai, kad vaikas yra atskirtas nuo vieno iš tėvų, gali pagrįsti išvadą dėl skubos, kad būtų galima taikyti prejudicinio sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą, jeigu pratęsus šį atskyrimą gali būti rimtai pakenkta šiam vaikui ir jo santykiams su vienu iš tėvų (šiuo klausimu žr. 2010 m. gruodžio 22 d. Sprendimo Mercredi, C‑497/10 PPU, EU:C:2010:829, 39 punktą; 2015 m. lapkričio 19 d. Sprendimo P, C‑455/15 PPU, EU:C:2015:763, 32 punktą ir Sprendimo Afrin 26 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
37      Nagrinėjamu atveju iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad vaikai A, B, C ir D, gimę 2013–2021 m., yra atskirti nuo savo tėvo beveik dvejus metus ir kad šios situacijos pratęsimas galėtų rimtai pakenkti būsimiems šių vaikų santykiams su juo.
38      Šiomis aplinkybėmis, susipažinusi su generalinio advokato nuomone, 2026 m. sausio 12 d. Teisingumo Teismo penktoji kolegija nusprendė tenkinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo prašymą nagrinėti jį pagal sprendimo priėmimo skubos tvarka procedūrą.
Dėl prejudicinių klausimų
39      Prejudiciniais klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2003/86 13 straipsnio 1 dalis, siejama su Chartijos 2, 4, 7 ir 24 straipsniais, turi būti aiškinama taip, kad valstybė narė trečiosios šalies piliečio, kuriam išduota viza šeimos susijungimo tikslais su sąlyga, kad turi būti patikrinta jo tapatybė ir prie jo nuotoliniu būdu pateikto prašymo išduoti vizą pridėtų dokumentų autentiškumas, o atliekant tokį patikrinimą reikia, kad asmuo asmeniškai atvyktų į tos valstybės narės diplomatinę ar konsulinę atstovybę, atveju privalo organizuoti ir užtikrinti šio asmens perdavimą į tą vietą arba susisiekti su viena ar keliomis trečiosiomis šalimis, kad būtų sudarytos palankesnės sąlygos tokiam perdavimui, tuo atveju, kai tam asmeniui neįmanoma atvykti į tą vietą.
40      Šios direktyvos 13 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad patenkinusi prašymą susijungti su šeima atitinkama valstybė narė tuojau pat leidžia šeimos nariui ar nariams atvykti. Tokiu atveju ši valstybė narė tokiems asmenims sudaro visas sąlygas gauti reikiamas vizas.
41      Nagrinėjamu atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui visų pirma kyla klausimas dėl šios nuostatos antro sakinio aiškinimo tokiomis aplinkybėmis, kokios susiklostė pagrindinėje byloje, t. y. šio sprendimo 20 punkte nurodytos evakuacijos procedūros atveju.
42      Nors pareiškėjai pagrindinėje byloje nepriklauso asmenų, kurie naudojasi šia evakuacijos procedūra, kategorijoms, jie paprašė, kad X ir keturi Gazos Ruože esantys vaikai galėtų būti įtraukti į minėtą procedūrą, remdamiesi Direktyvos 2003/86 13 straipsnio 1 dalimi, taip pat šios direktyvos aiškinimu, kurį Teisingumo Teismas pateikė Sprendime Afrin, kuris iš esmės buvo susijęs su minėtos direktyvos 5 straipsnio, nustatančio prašymų dėl šeimos susijungimo pateikimo ir nagrinėjimo taisykles, aiškinimu.
43      Tame sprendime Teisingumo Teismas nusprendė, kad pagal Direktyvos 2003/86 5 straipsnio 1 dalį, siejamą su Chartijos 7 straipsniu ir 24 straipsnio 2 ir 3 dalimis, draudžiamos nacionalinės teisės nuostatos, pagal kurias prašymo leisti atvykti ir gyventi šalyje šeimos susijungimo tikslais pateikimas siejamas su globėjo šeimos narių pareiga asmeniškai atvykti į diplomatinę ar konsulinę atstovybę, įskaitant situaciją, kai jiems atvykti į tą atstovybę yra neįmanoma arba pernelyg sudėtinga. Vis dėlto Teisingumo Teismas aiškiai nurodė, kad toks Sąjungos teisės aiškinimas netrukdo valstybei narei reikalauti, kad globėjo šeimos nariai asmeniškai dalyvautų vėlesniame šeimos susijungimo procedūros etape, kuris vyksta etapais, ir minėto sprendimo 58 punkte pridūrė, kad tokiu atvykimu gali būti siekiama patikrinti šeimos ryšius ir suinteresuotųjų asmenų tapatybę. Šiuo klausimu to paties sprendimo 59 punkte Teisingumo Teismas patikslino, kad valstybė narė turi palengvinti šį dalyvavimą, be kita ko, išduodama konsulinius dokumentus arba laissez-passer.
44      Kaip savo išvados 45 punkte pažymėjo generalinis advokatas, nagrinėjamu atveju Belgijos Karalystė laikėsi Sprendime Afrin suformuotos Teisingumo Teismo jurisprudencijos, numatydama suinteresuotųjų asmenų dalyvavimą siekiant patikrinti jų tapatybę ir prie jų prašymų leisti atvykti į šalį ir gyventi joje pridėtų dokumentų autentiškumą po to, kai buvo pateiktas prašymas dėl šeimos susijungimo.
45      Šis procedūros etapas reglamentuojamas Direktyvos 2003/86 13 straipsnio 1 dalyje, pagal kurią atitinkama valstybė narė, patenkinusi prašymą dėl šeimos susijungimo, privalo leisti šeimos nariui ar nariams atvykti ir sudaryti jiems „visas sąlygas gauti reikiamas vizas“.
46      Kadangi šioje direktyvoje neapibrėžiama šios pareigos sudaryti visas sąlygas gauti reikiamas vizas apimtis, jos reikšmę reikia nustatyti atsižvelgiant į šio 13 straipsnio 1 dalies formuluotę ir kontekstą, taip pat į šios direktyvos tikslus.
47      Iš tiesų iš suformuotos jurisprudencijos matyti, kad aiškinant Sąjungos teisės nuostatą būtina atsižvelgti ne tik į jos formuluotę, bet ir į jos kontekstą bei aktu, kuriame ji įtvirtinta, siekiamus tikslus. Sąjungos teisės nuostatos genezė taip pat gali suteikti svarbios informacijos ją aiškinant (2025 m. gegužės 8 d. Sprendimo Provincie Oost-Vlaanderen ir Sogent, C‑236/24, EU:C:2025:321, 21 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
48      Dėl minėto 13 straipsnio 1 dalies antro sakinio formuluotės reikia pažymėti, kad bendrinėje kalboje žodis „[palankios] sąlygos“ reiškia priemones, kurios be vargo leidžia ką nors gauti, ir kad žodis „gauti“ reiškia pasiekti, kad kažkas būtų suteikta. Taigi žodžių junginys „vis[o]s sąlyg[o]s gauti reikiamas vizas“ reiškia visas priemones, kurios leidžia pasiekti, kad vizos būtų nesunkiai gautos.
49      Dėl to paties 13 straipsnio 1 dalies konteksto reikia pažymėti, kad pagal Direktyvos 2003/86 13 konstatuojamąją dalį procedūrinės taisyklės, reglamentuojančios šeimos susijungimo prašymų nagrinėjimo bei šeimos narių atvykimo ir gyvenimo tvarką, turi būti veiksmingos ir įgyvendinamos, atsižvelgiant į įprastą valstybių narių administracijų darbo krūvį.
50      Iš 2014 m. balandžio 3 d. Komisijos komunikato Europos Parlamentui ir Tarybai dėl Direktyvos 2003/86/EB taikymo gairių (COM(2014) 210 final), kuriuo Teisingumo Teismas vadovaujasi aiškindamas šią direktyvą (šiuo klausimu žr. 2021 m. rugsėjo 2 d. Sprendimo Belgijos valstybė (Teisė gyventi šalyje smurto šeimoje atveju), C‑930/19, EU:C:2021:657, 64 punktą), 5.1 punkto taip pat matyti, kad pareiga sudaryti sąlygas gauti vizas reiškia, kad „[valstybės narės] turėtų užtikrinti greitą vizos išdavimo procedūrą, kuo labiau sumažinti papildomas administracines kliūtis ir vengti pakartotinių patikrinimų dėl šeimos susijungimui taikomų reikalavimų atitikimo“. Šiame 5.1 punkte priduriama, kad „[i]šimtinėmis aplinkybėmis, pavyzdžiui, žlugusios valstybės ar šalies, kurioje yra didelių vidaus saugumo pavojų, atveju [valstybės narės] yra skatinamos priimti Tarptautinio Raudonojo Kryžiaus komiteto (toliau – TRKK) išduotus laikinuosius kelionės dokumentus, išduoti nacionalinius vykstant viena kryptimi galiojančius laissez passer kelionės dokumentus arba pasiūlyti šeimos nariams galimybę vizą išduoti atvykus į [valstybę narę]“.
51      Dėl minėtos direktyvos genezės reikia pažymėti, kad 1999 m. gruodžio 1 d. Komisijos pateikto pasiūlymo dėl Tarybos direktyvos dėl teisės į šeimos susijungimą (COM(1999) 638 final, p. 22) straipsnių komentare nurodyta, kad, kai prašymas dėl šeimos susijungimo yra tenkinamas ir asmeniui, kuriam suteikiama teisė į šeimos susijungimą, „reikia vizos, kad galėtų atvykti į tą valstybę narę, kurioje gyvena globėjas, ši valstybė narė palengvina vizos išdavimą, visų pirma išduodama ją per trumpą laiką“.
52      Atsižvelgiant į šias aplinkybes ir Direktyvos 2003/86 13 straipsnio 1 dalies genezę, taip pat, kaip savo išvados 48, 49 ir 51 punktuose iš esmės pažymėjo generalinis advokatas, reikia konstatuoti, kad šios nuostatos antrame sakinyje valstybės narės įpareigojamos pašalinti nepagrįstas administracines kliūtis ir taikyti greitas bei veiksmingas administracines vizų išdavimo procedūras. Tačiau nei šioje, nei jokioje kitoje šios direktyvos nuostatoje nenustatyta jokių pareigų, susijusių su diplomatiniais ar konsuliniais santykiais tarp valstybės narės ir trečiosios šalies.
53      Toks aiškinimas atitinka minėta direktyva siekiamą tikslą, kuriuo, kaip ne kartą nusprendė Teisingumo Teismas, siekiama skatinti šeimos susijungimą ir suteikti apsaugą trečiųjų šalių piliečiams, visų pirma nepilnamečiams (Sprendimo Afrin 42 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
54      Šio aiškinimo negali paneigti Teisingumo Teismo išaiškinimas Sprendime Afrin. Žinoma, to sprendimo 50 ir 51 punktuose Teisingumo Teismas pažymėjo, kad tais atvejais, kai asmeninis dalyvavimas yra neįmanomas arba pernelyg sudėtingas, ypač kai globėjo šeimos nariai gyvena konflikto zonoje ir keliaudami rizikuoja patirti nežmonišką ar žeminamą elgesį ar net grėsmę jų gyvybei, tam, kad būtų pasiektas šia direktyva siekiamas tikslas, būtina, kad valstybės narės elgtųsi lanksčiai, kad suinteresuotieji asmenys galėtų veiksmingai pateikti prašymą dėl šeimos susijungimo.
55      Vis dėlto, kaip matyti iš minėto sprendimo 58 ir 59 punktų, pagal šį valstybių narių lankstumo reikalavimą reikalaujama tik leisti, kad asmeninis dalyvavimas vyktų vėlesniame procedūros etape ar net pabaigoje, o ne prašymo dėl šeimos susijungimo pateikimo etape, arba palengvinti tokį dalyvavimą, be kita ko, išduodant konsulinius dokumentus arba laissez-passer, ir sumažinti atvykimų skaičių iki to, kas griežtai būtina. Reikia konstatuoti, kad visos šios pareigos savo pobūdžiu skiriasi nuo pareigų, susijusių su valstybės narės ir trečiosios šalies diplomatiniais ar konsuliniais santykiais.
56      Darytina išvada, kad, atsižvelgiant į bendrą pareigą pašalinti nepagrįstas administracines kliūtis ir taikyti greitas ir veiksmingas administracines procedūras, valstybėms narėms tenkančios pareigos įgyvendinant Direktyvos 2003/86 13 straipsnio 1 dalį gali būti susijusios, pavyzdžiui, su jų konsulinių paslaugų prieinamumu arba dokumentų, galinčių palengvinti atitinkamo asmens atvykimą į jų konsulinę įstaigą, išdavimu jam, pavyzdžiui, kvietimu atvykti į konsulines įstaigas.
57      Kaip savo išvados 51 punkte pažymėjo generalinis advokatas, tam, kad Y šeimos nariai būtų įtraukti į šio sprendimo 20 punkte minėtą Gazos Ruožo evakuacijos procedūrą, arba tam, kad būtų suteikta pagalba informuojant trečiųjų šalių valdžios institucijas apie jų pageidavimą leisti išvykti iš šios teritorijos ir vykti į Belgiją, reikėtų imtis priemonių, viršijančių Direktyvos 2003/86 13 straipsnio 1 dalyje numatytus reikalavimus. Iš tiesų šios iniciatyvos reikalautų Belgijos Karalystės diplomatinių ar konsulinių veiksmų vienos ar kelių trečiųjų šalių atžvilgiu, o tokie veiksmai patenka ne į šios direktyvos taikymo sritį, bet į šios valstybės narės tarptautinių santykių su trečiosiomis šalimis, šiuo atveju Izraelio valstybe, Jordanijos Hašimitų Karalyste ir prireikus Egipto Arabų Respublika, sritį.
58      Be to, kiek tai susiję su diplomatinės ir konsulinės apsaugos sritimi, reikia pažymėti, kad, kaip savo išvados 60 ir 61 punktuose pažymėjo generalinis advokatas, SESV 20 straipsnio 2 dalies c punktas, 23 straipsnis ir Chartijos 46 straipsnis taikomi tik Sąjungos piliečiams, esantiems trečiosios šalies teritorijoje, kur valstybei narei, kurios piliečiai jie yra, nėra atstovaujama, ir pagal Direktyvos 2015/637 5 straipsnį juos lydintiems šeimos nariams, kurie nėra Sąjungos piliečiai, bet ne trečiųjų šalių piliečiams, turintiems teisę į šeimos susijungimą pagal Direktyvą 2003/86.
59      Galiausiai, kiek tai susiję su galimu Chartijos 2, 4, 7 ir 24 straipsnių aktualumu, Chartijos 51 straipsnio 1 ir 2 dalyse numatyta, kad jos nuostatos valstybėms narėms taikomos tik tais atvejais, kai šios įgyvendina Sąjungos teisę, ir jos jokiu būdu neišplečia Sutartyse apibrėžtos Sąjungos kompetencijos.
60      Kaip matyti iš šio sprendimo 57 punkto, jo 27 punkte nurodytos pareiškėjų pagrindinėje byloje prašomos priemonės nepatenka į Direktyvos 2003/86 taikymo sritį, tad atsisakymas patenkinti tokį prašymą nėra Sąjungos teisės įgyvendinimas, kaip tai suprantama pagal Chartijos 51 straipsnio 1 dalį. Todėl toks prašymas taip pat negali būti grindžiamas šios Chartijos nuostatomis.
61      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pateiktus klausimus reikia atsakyti: Direktyvos 2003/86 13 straipsnio 1 dalis, siejama su Chartijos 2, 4, 7 ir 24 straipsniais, turi būti aiškinama taip, kad valstybė narė trečiosios šalies piliečio, kuriam išduota viza šeimos susijungimo tikslais su sąlyga, kad turi būti patikrinta jo tapatybė ir prie jo nuotoliniu būdu pateikto prašymo išduoti vizą pridėtų dokumentų autentiškumas, o atliekant tokį patikrinimą reikia, kad asmuo asmeniškai atvyktų į tos valstybės narės diplomatinę ar konsulinę atstovybę, atveju neprivalo organizuoti ir užtikrinti šio asmens perdavimą į tą vietą arba susisiekti su viena ar keliomis trečiosiomis šalimis, kad būtų sudarytos palankesnės sąlygos tokiam perdavimui, tuo atveju, kai tam asmeniui neįmanoma atvykti į tą vietą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
62      Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:
2003 m. rugsėjo 22 d. Tarybos direktyvos 2003/86/EB dėl teisės į šeimos susijungimą 13 straipsnio 1 dalis, siejama su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 2, 4, 7 ir 24 straipsniais,
turi būti aiškinama taip:
valstybė narė trečiosios šalies piliečio, kuriam išduota viza šeimos susijungimo tikslais su sąlyga, kad turi būti patikrinta jo tapatybė ir prie jo nuotoliniu būdu pateikto prašymo išduoti vizą pridėtų dokumentų autentiškumas, o atliekant tokį patikrinimą reikia, kad asmuo asmeniškai atvyktų į tos valstybės narės diplomatinę ar konsulinę atstovybę, atveju neprivalo organizuoti ir užtikrinti šio asmens perdavimą į tą vietą arba susisiekti su viena ar keliomis trečiosiomis šalimis, kad būtų sudarytos palankesnės sąlygos tokiam perdavimui, tuo atveju, kai tam asmeniui neįmanoma atvykti į tą vietą.
Parašai.
*      Proceso kalba: prancūzų.
i      Šios bylos pavadinimas išgalvotas. Jis neatitinka jokios bylos šalies tikrojo vardo, pavardės ar pavadinimo.