62005CJ0359_LT
Šalys
Sprendimo motyvai
Rezoliucinė dalis
Šalys
Byloje C‑359/05
dėl Briv la Gajaro Tribunal de grande instance de (Prancūzija) 2005 m. rugsėjo 9 d. Sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2005 m. rugsėjo 26 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Estager SA
prieš
Receveur principal de la recette des douanes de Brive,
TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas C. W. A. Timmermans, teisėjai J. Klučka, R. Silva de Lapuerta (pranešėjas), J. Makarczyk ir G. Arestis,
generalinis advokatas M. Poiares Maduro,
posėdžio sekretorius B. Fülöp, administratorius,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2006 m. rugsėjo 7 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
– Estager SA, atstovaujamos advokatų F. Genot-Delbecque ir N. Petrignet,
– Prancūzijos vyriausybės, atstovaujamos G. de Bergues ir J.‑C. Gracia,
– Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos J.‑F. Pasquier ir P. Aalto,
susipažinęs su 2006 m. spalio 26 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
Sprendimo motyvai
1. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1997 m. birželio 17 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1103/97 dėl tam tikrų nuostatų, susijusių su euro įvedimu (OL L 162, p. 1), ir 1998 m. gegužės 3 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 974/98 dėl euro įvedimo (OL L 139, p. 1) išaiškinimu.
2. Šis prašymas buvo pateiktas nagrinėjant ginčą tarp Estager SA
(toliau – Estager ) ir Brive miesto pagrindinės mokesčius renkančios institucijos ( receveur principal de la recette des douanes de Brive) (toliau – pagrindinė mokesčius renkanti institucija) dėl to, kad pereinant prie euro buvo padidintas mokestis už žmonėms vartoti tiekiamą arba panaudotą miltų, rupių miltų ir kvietinių kruopų kiekį (toliau – mokestis).
Teisinis pagrindas
Bendrijos teisės aktai
3. Pagal Reglamento Nr. 1103/97 1 straipsnį:
„Šiame reglamente:
– „teisės priemonės“ reiškia teisės ir įstatymines nuostatas, administracinius aktus, teismo sprendimus, sutartis, vienašalius teisės aktus, mokėjimo priemones, išskyrus banknotus ir monetas, ir kitas teisinę galią turinčias priemones,
< … > “
4. Šio reglamento 3 straipsnis nurodo:
„Euro įvedimas nepakeičia teisės priemonių arba juose nurodytos veiklos vykdymo ar nevykdymo sąlygų ir nesuteikia šalims teisės vienašališkai pakeisti arba nutraukti tokių priemonių galiojimą. Ši nuostata gali būti keičiama šalių tarpusavio susitarimu.“
5. To paties reglamento 4 straipsnyje numatyta:
„1. Perskaičiavimo kursai patvirtinami vieną eurą išreiškiant dalyvaujančių valstybių narių kiekviena nacionaline valiuta. Patvirtintus perskaičiavimo kursus turi sudaryti šeši reikšminiai skaitmenys.
2. Perskaičiavimo kursai negali būti apvalinami ar trumpinami atliekant perskaičiavimus.
3. Perskaičiavimo kursai naudojami perskaičiavimui tarp euro ir nacionalinių valiutų vienetų abiem kryptimis. Iš perskaičiavimo kursų gauti atvirkštiniai kursai nenaudojami.
4. Pinigų sumos, kurias reikia perskaičiuoti iš vienos nacionalinės valiutos vieneto į kitą, visų pirma perskaičiuojamos į pinigų sumą eurais, gautas rezultatas gali būti suapvalintas mažiausiai iki trijų skaitmenų po kablelio. Toliau ši suma perskaičiuojama į kitos nacionalinės valiutos vienetą. Alternatyvius apskaičiavimo metodus galima naudoti tik tada, jeigu jie duoda tokį pat rezultatą.“
6. Reglamento Nr. 1103/97 5 straipsnyje numatyta:
„Jeigu mokėtinų arba apskaičiuojamų pinigų sumų apvalinimas yra atliekamas po jų perskaičiavimo į eurą, kaip nurodyta 4 straipsnyje, tuomet jos apvalinamos iki cento. Mokėtinos arba apskaičiuojamos pinigų sumos, kurios perskaičiuojamos į nacionalinės valiutos vienetą, apvalinamos iki piniginio vieneto smulkesnės dalies arba, jeigu tokios dalies nėra, iki piniginio vieneto, arba pagal nacionalinius įstatymus ir tvarką – iki nacionalinės valiutos piniginio vieneto kartotinio arba piniginio vieneto smulkesnės dalies trupmenos. Jei taikant perskaičiavimo kursą rezultatas sudaro lygiai pusę, tada suma yra suapvalinama iki kito sveiko skaičiaus.“
7. Reglamento Nr. 974/98 7 straipsnis numato, kad kiekvienos dalyvaujančios valstybės narės valiutos pakeitimas euru pats savaime nekeičia keitimo dieną galiojančios teisės priemonių išraiškos bet kokia valiuta.
8. To paties reglamento 14 straipsnis įtvirtina:
„Jeigu pereinamojo laikotarpio pabaigoje egzistuojančiose teisės priemonėse yra daromos nuorodos į nacionalinės valiutos vienetus, tokios nuorodos interpretuojamos kaip nuorodos į eurus pagal atitinkamus perskaičiavimo kursus. Taikomos apvalinimo taisyklės yra nustatytos Reglamente < ... > Nr. 1103/97.“
9. Pagal 1998 m. gruodžio 31 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 2866/98 dėl euro ir eurą įvedančių valstybių narių valiutų perskaičiavimo kursų (OL L 359, p. 1) 1 straipsnį neatšaukiamai fiksuotas euro ir Prancūzijos franko perskaičiavimo kursas yra 1 euras – 6,55957 FRF.
Nacionalinės teisės aktai
10. Mokestis buvo nustatytas Bendrojo Prancūzijos mokesčių kodekso 1618 septies straipsniu. Iki euro įvedimo jo suma buvo nustatyta 100 FRF už miltų, rupių miltų ir kvietinių kruopų toną.
11. 2000 m. birželio 15 d. Įstatymo Nr. 2000-517, suteikiančio vyriausybei įgaliojimus ordonansu tam tikras teisės aktuose frankais išreikštas sumas perskaičiuoti į eurus (JORF, 2000 m. birželio 16 d., p. 9063), 1 straipsnio 1 dalis numato, kad vyriausybė turi teisę ordonansu imtis priemonių, būtinų tam tikroms teisės aktuose Prancūzijos frankais išreikštoms sumoms perskaičiuoti į eurą.
12. Taikant minėtą įstatymą priimtas 2000 m. rugsėjo 19 d. Ordonansas Nr. 2000‑916, tam tikras teisės aktuose frankais išreikštas sumas perskaičiuojantis į eurus (JORF, 2000 m. rugsėjo 22 d., p. 14877), nustatė mokesčio sumą 16 eurų, renkamą nuo 2002 m. sausio 1 dienos.
13. Šio ordonanso 1 straipsnis nustato:
„Pagal Reglamento (Nr. 974/98) 14 straipsnį teisės aktuose frankais išreikštos sumos < … > 2002 m. sausio 1 d. taikant oficialų kursą ir Bendrijos apvalinimo taisykles pakeičiamos sumomis eurais.
< ... > “
14. Pagal ataskaitą Respublikos Prezidentui dėl Ordonanso Nr. 2000‑916 (JORF, 2000 m. rugsėjo 22 d., p. 14876):
„Pagal Bendrijos reglamentus Nr. 1103/97 < … > ir Nr. 974/98 < … > teisės aktuose esančios nuorodos į nacionalinės valiutos vienetus nuo 2002 m. sausio 1 d. turi būti interpretuojamos kaip nuorodos į eurus pagal oficialų perskaičiavimo kursą 6,55957 (FRF) – 1 euras suapvalinus iki dviejų skaitmenų po kablelio.
Tam tikrais atvejais pritaikius šias taisykles gautas rezultatas bus nelabai aiškus ir įsimintinas, ir dėl šios priežasties aktai, kuriuose yra atitinkamos nuorodos į valiutos vienetus, gali tapti sunkiau taikomi.
Siekiant išsaugoti teisės akto aiškumą ir taip palengvinti jo taikymą, būtina tam tikruose aktuose numatytas pinigines sumas nustatyti eurais išreikšta verte be skaičių po kablelio arba reikšmingesne verte.
< … >
Šis ordonansas, priimtas pagal įgaliojimą (Įstatymas Nr. 2000-517), įgyvendinamas remiantis šiais principais.
Pirma, kadangi aktų suderinimas turi būti pateisinamas poreikiu išsaugoti jų aiškumą, keičiamos tik tos piniginės sumos, kurių atžvilgiu yra sunkiai priimtinos vertės su dviem skaičiais po kablelio.
Bendrijos keitimo ir apvalinimo taisyklių besąlygiškas taikymas turi likti taisykle, o perskaičiavimas yra išimtis. Atitinkamai santimais jau išreikštos sumos paprastai nėra keičiamos.
< … >
Visi šie perskaičiavimai įsigalios 2002 m. sausio 1 d., t. y. galutinio ir visiško franko pakeitimo euru dieną.
< … > “
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
15. Manydama, kad taikant Reglamentus Nr. 1103/97, 974/98 ir Nr. 2866/98 mokesčio suma turėjo būti ne 16 eurų, o 15,24 euro, Estager 2002 m. kovo 12 d. laišku pagrindinės mokesčius renkančios institucijos paprašė jai grąžinti dalį nuo 2002 m. sausio 1 d. šios bendrovės sumokėto mokesčio.
16. 2002 m. kovo 26 d. Sprendimu pagrindinė mokesčius renkanti institucija šį prašymą grąžinti permokėtą mokestį atmetė.
17. 2002 m. gegužės 24 d. Estager
jai pareiškė ieškinį prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme siekdama gauti sumų, kurias, jos nuomone, ji neteisėtai sumokėjo, atlyginimą.
18. Šiomis aplinkybėmis Briv la Gajaro Tribunal de grande instance nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar Ordonanso Nr. 2000-916 < … > nuostatos dėl 100 (FRF) mokesčio < … >, taikomo miltų, rupių miltų ir kvietinių kruopų gamybai, perskaičiavimo į 16 eurų atitinka Bendrijos teisės aktus dėl euro įvedimo?“
Dėl prejudicinio klausimo
19. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Reglamentai Nr. 1103/97 ir Nr. 974/98 draudžia nacionalinės teisės aktą, kuriuo vykdant mokesčio, kaip antai nagrinėjamas pagrindinėje byloje, dydžio keitimo į eurus operaciją jį pakėlė iki didesnio dydžio nei tas, kuris būtų buvęs taikant šiuose reglamentuose numatytas keitimo taisykles.
20. Siekiant atsakyti į šį klausimą, reikia remtis tiek minėtų reglamentų nuostatų tekstu, tiek jų tikslais.
21. Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad 2004 m. rugsėjo 14 d. Sprendimo Verbraucher-Zentrale Hamburg
(C‑19/03, Rink. p. I‑8183) 30–34 punktuose Teisingumo Teismas jau turėjo progą nagrinėti Reglamento Nr. 1103/97 tikslus.
22. Iš šios analizės matyti, jog šiuo reglamentu siekiama užtikrinti, kad perėjimas prie bendros valiutos būtų vykdomas nedarant įtakos piliečių ir įmonių prisiimtiems įsipareigojimams. Todėl jo ketvirtoje konstatuojamojoje dalyje išdėstyta, kad „ < ... > toks teisinis aiškumas ankstyvuoju etapu padės sudaryti geras pasirengimo sąlygas piliečiams ir firmoms“. Pagal jo septintą konstatuojamąją dalį, „ < ... > pagal visuotinai pripažįstamą teisės principą naujos valiutos įvedimas negali turėti įtakos sutarčių bei kitų teisės priemonių tęstinumui“. Toje pačioje konstatuojamojoje dalyje nurodoma, kad Reglamento Nr. 1103/97 nuostatų, susijusių su sutarčių tęstinumu, tikslas yra „užtikrinti teisinį aiškumą ir skaidrumą ekonomikos subjektams, ypač vartotojams < … > “. Minėto reglamento 3 straipsnio pirmame sakinyje numatyta, kad „euro įvedimas nepakeičia teisės priemonių arba juose nurodytos veiklos vykdymo ar nevykdymo sąlygų ir nesuteikia šalims teisės vienašališkai pakeisti arba nutraukti tokių priemonių galiojimą“ (minėto sprendimo Verbraucher-Zentrale Hamburg 31 punktas).
23. Be to, reikia priminti, kad pagal Reglamento Nr. 974/98 7 straipsnį, „kiekvienos dalyvaujančios valstybės narės valiutos pakeitimas euru pats savaime nekeičia keitimo dieną galiojančios teisės priemonių išraiškos bet kokia valiuta“.
24. Nustatant taisykles, susijusias su perskaičiavimo operacijomis, siekiama, kad perėjimas prie euro būtų neutralus. Iš tiesų, didžiausio įmanomo šių operacijų neutralumo piliečių ir įmonių atžvilgiu paieška pagal Reglamento Nr. 1103/97 dvyliktą konstatuojamąją dalį reiškia, kad turi būti pasiektas „didelis perskaičiavimo operacijų tikslumas“ (Pataisytas vertimas). Taigi to paties reglamento 4 straipsnio 1 dalyje yra numatyta, kad perskaičiavimo kursus „sudaro šeši reikšminiai skaitmenys“. To paties straipsnio 2 dalyje nurodoma, kad „perskaičiavimo kursai negali būti < ... > apvalinami ar trumpinami atliekant perskaičiavimus“, o jo 3 dalyje – kad „iš perskaičiavimo kursų gauti atvirkštiniai kursai nenaudojami“, tuo pagal šio reglamento dešimtą konstatuojamąją dalį yra siekiama išvengti „gana netikslaus rezultato, ypač tuo atveju, jeigu perskaičiuojamos didelės sumos“ (minėto sprendimo Verbraucher-Zentrale Hamburg 32 punktas).
25. Teisinių priemonių tęstinumo principas ir perėjimo prie euro neutralumo tikslas taikomas „teisinių priemonių“ „sąlygoms“ ar „denominacijai“ Reglamentų Nr. 103/97 ir Nr. 974/98 prasme.
26. Nekyla abejonių, kad mokesčio, kaip antai pagrindinėje byloje, dydis yra „teisinės priemonės sąlyga“ Reglamento Nr. 1103/97 3 straipsnio prasme.
27. Todėl reikia išnagrinėti, ar Reglamentai Nr. 1103/97 ir Nr. 974/98 draudžia nacionalinės teisės aktą, kuris pereinant prie euro vienu metu šio mokesčio sumą perskaičiavo į eurus ir ją padidino.
28. Pagrindinėje byloje akivaizdu, kad, priėmęs Ordonansą Nr. 2000‑916, Prancūzijos teisės aktų leidėjas, nustatydamas mokesčio dydį, ketino taikyti Bendrijos teisės aktus, susijusius su euro įvedimu.
29. Iš tiesų, kaip matyti tiek iš ataskaitos Respublikos Prezidentui dėl Ordonanso Nr. 2000‑916, tiek iš aiškios jo 1 straipsnio 1 dalies formuluotės, šiuo ordonansu taikant Reglamentus Nr. 1103/97 ir Nr. 974/98 bei oficialų perskaičiavimo kursą siekiama 2002 m. sausio 1 d. teisės aktuose Prancūzijos frankais išreikštas sumas pakeisti sumomis eurais.
30. Iš šios ataskaitos ir Ordonanso Nr. 2000‑916 2 straipsnio taip pat matyti, kad siekiant išsaugoti teisės akto aiškumą ir palengvinti jo taikymą tam tikromis šio ordonanso nuostatomis siekiama perskaičiuoti taikant ordonanso 1 straipsnyje nurodytas Bendrijos keitimo taisykles gautas tam tikras sumas eurais.
31. Savo rašytinėse pastabose Prancūzijos vyriausybė ir Europos Bendrijų Komisija neginčija, kad mokesčio dydis iš tikrųjų buvo padidintas, nes tiek jos, tiek Estager
sutinka, jog griežtai taikant neatšaukiamai Reglamento Nr. 2866/98 1 straipsniu nustatytą euro ir Prancūzijos franko perskaičiavimo kursą ir Reglamento Nr. 1103/97 5 straipsnyje numatytas apvalinimo taisykles mokesčio suma turėjo būti ne 16 eurų, o 15,24 euro.
32. Nors šiuo atžvilgiu, kaip teigia Prancūzijos vyriausybė, Reglamentais Nr. 1103/97 ir Nr. 2866/98 visiškai nebuvo pažeista valstybių narių kompetencija mokesčių srityje ir jų teisė didinti mokesčius, vis dėlto tokiomis aplinkybėmis kaip pagrindinėje byloje mokesčio sumos perskaičiavimas į eurus turi būti atliekamas laikantis Reglamentu Nr. 1103/97 numatytų nuostatų ir teisinių priemonių tęstinumo principo bei perėjimo prie euro neutralumo tikslo.
33. Tai susiję su teisinio saugumo ir skaidrumo reikalavimais, kurie leidžia įvedant eurą apsaugoti ūkio subjektų lūkesčius. Iš tiesų, kaip matyti iš Reglamento Nr. 1103/97 septintos konstatuojamosios dalies, reglamento nuostatų, susijusių su sutarčių ir kitų teisinių priemonių tęstinumu, tikslas – ūkio subjektams suteikti teisinio saugumo ir skaidrumo.
34. Iš to išplaukia, kad vienu metu perskaičiuodama į eurus ir padidindama mokesčio sumą, kaip tai buvo padaryta pagrindinėje byloje, valstybė narė turi rūpintis, kad ūkio subjektams būtų užtikrintas teisinis saugumas ir skaidrumas.
35. Šių reikalavimų yra laikomasi, kai ūkio subjektai gali atitinkamuose teisės aktuose aiškiai atskirti šios valstybės narės valdžios institucijų sprendimą padidinti mokesčio dydį nuo jo perskaičiavimo į eurus operacijos.
36. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar taip yra pagrindinėje byloje.
37. Atsižvelgiant į visas nurodytas aplinkybes, į pateiktą klausimą reikia atsakyti, kad Reglamentai Nr. 1103/97 ir Nr. 974/98 turi būti aiškinami taip, kad jie draudžia nacionalinės teisės aktą, kuris, vykdant tokio mokesčio kaip pagrindinėje byloje dydžio keitimo į eurus operaciją, jį pakėlė iki didesnio dydžio už tą, kuris būtų gautas taikant šiuose reglamentuose numatytas perskaičiavimo taisykles, nebent toks padidinimas atitinka šiuose reglamentuose įtvirtintus teisinio saugumo ir skaidrumo reikalavimus, o tai reiškia, kad atitinkami teisės aktai turi leisti aiškiai atskirti valstybės narės valdžios institucijų sprendimą padidinti mokesčio dydį nuo jo perskaičiavimo į eurus operacijos. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar taip yra jo nagrinėjamoje byloje.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
38. Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Rezoliucinė dalis
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
1997 m. birželio 17 d. Tarybos reglamentas Nr. 1103/97 dėl tam tikrų nuostatų, susijusių su euro įvedimu, ir 1998 m. gegužės 3 d. Tarybos reglamentas Nr. 974/98 dėl euro įvedimo turi būti aiškinami taip, kad jie draudžia nacionalinės teisės aktą, kuris, vykdant tokio mokesčio kaip pagrindinėje byloje dydžio keitimo į eurus operaciją, jį pakėlė iki didesnio dydžio už tą, kuris būtų gautas taikant šiuose reglamentuose numatytas perskaičiavimo taisykles, nebent toks padidinimas atitinka šiuose reglamentuose įtvirtintus teisinio saugumo ir skaidrumo reikalavimus, o tai reiškia, kad atitinkami teisės aktai turi leisti aiškiai atskirti valstybės narės valdžios institucijų sprendimą padidinti mokesčio dydį nuo jo perskaičiavimo į eurus operacijos. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar taip yra jo nagrinėjamoje byloje.