62014FJ0036_LT
Šalys
Sprendimo motyvai
Rezoliucinė dalis
Šalys
Byloje F‑36/14
dėl pagal SESV 270 straipsnį, taikomą EAEB sutarčiai pagal jos 106a straipsnį, pareikšto ieškinio
Hartwig Bischoff, buvęs Europos Komisijos pareigūnas, gyvenantis Briuselyje (Belgija), atstovaujamas advokatų C. Bernard‑Glanz ir A. Blot,
ieškovas,
prieš
Europos Komisiją, atstovaujamą J. Currall ir C. Ehrbar,
atsakovę,
TARNAUTOJŲ TEISMAS (antroji kolegija),
kurį sudaro pirmininkas K. Bradley (pranešėjas), teisėjai H. Kreppel ir M. I. Rofes i Pujol,
posėdžio sekretorius P. Cullen, administratorius,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2015 m. sausio 13 d. posėdžiui,
priima šį
Sprendimą
Sprendimo motyvai
1. 2014 m. balandžio 18 d. Tarnautojų teismo kanceliarija gavo ieškinį, kuriame H. Bischoff prašo panaikinti 2014 m. kovo 28 d. Europos Komisijos paskyrimų tarnybos sprendimą, kuriuo atmestas jo prašymas pratęsti tarnybos laiką ir patvirtinamas sprendimas dėl automatiško jo išleidimo į pensiją nuo 2014 m. birželio 1 d. H. Bischoff taip pat prašo atlyginti žalą, kuri kilo ar galėjo kilti dėl šio sprendimo.
Teisinis pagrindas
2. Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų, paskutinį kartą iš dalies pakeistų 2013 m. spalio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES, Euratomas) Nr. 1023/2013, kuriuo iš dalies keičiami Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatai ir kitų Europos Sąjungos tarnautojų įdarbinimo sąlygos (toliau – Pareigūnų tarnybos nuostatai), 52 straipsnyje nustatyta:
„Nepažeidžiant 50 straipsnio nuostatų, pareigūnas išleidžiamas į pensiją:
a) arba automatiškai, paskutinę mėnesio, kurį jam sukanka 66 metai, dieną, arba
< … >
Tačiau pareigūnas gali savo paties prašymu ir jei, paskyrimų tarnybos nuomone, tai pateisinama tarnybos interesais, tęsti tarnybą iki 67 metų amžiaus arba išimties tvarka iki 70 metų. Tokiu atveju jis savaime [automatiškai] išeina į pensiją paskutinę mėnesio, kurį jam sukanka tiek metų, dieną.
< … > “
3. Vis dėlto Pareigūnų tarnybos nuostatų XIII priedo 23 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Jei taikomas [Pareigūnų tarnybos nuostatų] 52 straipsnio [pirmos pastraipos] a punktas, nedarant poveikio [Pareigūnų tarnybos nuostatų] 50 straipsnio nuostatoms, pareigūnas, pradėjęs tarnybą iki 2014 m. sausio 1 d., automatiškai išeina į pensiją paskutinę mėnesio, kurį jam sukanka 65 metai, dieną. < … > “
Faktinės bylos aplinkybės
4. Ieškovas pradėjo tarnybą Komisijos Įmonių ir pramonės generaliniame direktorate (GD) 1994 m. birželio 1 d. Ieškinio pareiškimo momentu jis buvo AD 12 lygio pareigūnas ir dirbo Orlaivių, jūrų, saugumo ir gynybos pramonės (G) direktorato Kosmoso politikos ir tyrimų skyriuje.
5. Kadangi 2014 m. gegužės mėn. ieškovui turėjo sukakti 65 metai, jis Įmonių ir pramonės GD generaliniam direktoriui adresavo 2014 m. sausio 8 d. raštą, kuriame prašė, kad jo tarnyba būtų pratęsta iki 2016 m. gegužės mėn. (toliau – prašymas palikti tarnyboje).
6. 2014 m. vasario 6 d. raštu (toliau – 2014 m. vasario 6 d. raštas) Įmonių ir pramonės GD generalinis direktorius informavo ieškovą, jog mano, kad jo prašymo negalima patenkinti remiantis tarnybos interesais, ir nurodė, kad perduos šį prašymą ir savo nuomonę Žmogiškųjų išteklių ir saugumo GD (toliau – Žmogiškųjų išteklių GD), kuris yra kompetenciją spręsti dėl šio prašymo turinti paskyrimų tarnyba.
7. 2014 m. vasario 10 d. Žmogiškųjų išteklių GD adresuotu raštu ieškovas užginčijo Įmonių ir pramonės GD generalinio direktoriaus nuomonę.
8. 2014 m. kovo 28 d. raštu Žmogiškųjų išteklių GD generalinis direktorius ieškovą informavo, jog mano, kad Įmonių ir pramonės GD generalinis direktorius prašymą palikti tarnyboje išnagrinėjo pagal taisykles.
9. Tos pačios dienos raštu Žmogiškųjų išteklių GD generalinis direktorius Įmonių ir pramonės GD generalinį direktorių informavo apie savo sprendimą netenkinti ieškovo prašymo palikti tarnyboje, taip pritardamas pastarojo išleidimui į pensiją nuo 2014 m. birželio 1 d. (toliau – 2014 m. kovo 28 d. sprendimas arba ginčijamas sprendimas). Šis sprendimas buvo motyvuotas didėjančiu programų valdymo užduoties vykdymo perdavimu vykdomosioms agentūroms, etatų mažinimu ir jo poveikiu Įmonių ir pramonės GD, įskaitant kosmoso tyrimų sritį.
10. Apie 2014 m. kovo 28 d. sprendimą ieškovui pranešta 2014 m. balandžio 7 d. Įmonių ir pramonės GD laikinai generalinio direktoriaus pareigas einančio asmens raštu (toliau – 2014 m. balandžio 7 d. raštas).
11. 2014 m. balandžio 18 d. ieškovas padavė skundą dėl „ < … > 2014 m. kovo 28 d. sprendimo < … >, o kartu – 2014 m. balandžio 7 d. < … > [rašto]“, ir tą pačią dieną paprašė sustabdyti šių dviejų aktų vykdymą. 2014 m. gegužės 22 d. Tarnautojų teismo primininko nutartimi Bischoff / Komisija
(F‑36/14 R, EU:F:2014:112) šis prašymas buvo atmestas.
12. [2015 m. spalio 30 d. nutartimi ištaisytas punktas] 2014 m. gegužės 21 d. raštu ieškovas buvo informuotas apie Žmogiškųjų išteklių GD generalinio direktoriaus sprendimą palikti jį tarnyboje iki 2014 m. birželio 30 d. 2014 m. birželio 27 d. paskyrimų tarnyba nusprendė palikti ieškovą tarnyboje dar vieną mėnesį – iki 2014 m. liepos 31 d. Galiausiai 2014 m. liepos 29 d. sprendimu, kuris buvo panaikintas ir pakeistas 2014 m. liepos 31 d. sprendimu, buvo nutarta palikti ieškovą tarnyboje iki 2014 m. rugsėjo 30 d. Šie sprendimai motyvuoti tuo, kad ieškovas padavė paraišką eiti pareigas Paramos Ukrainai grupėje ir ši paraiška buvo nagrinėjama Komisijoje.
13. 2014 m. liepos 25 d. sprendimu paskyrimų tarnyba atmetė skundą (toliau – sprendimas atmesti skundą). Šis sprendimas buvo perduotas Tarnautojų teismui 2014 m. liepos 31 d.
14. 2014 m. rugsėjo 26 d. elektroniniu laišku ieškovui buvo pranešta, kad jo paraiška eiti pareigas Paramos Ukrainai grupėje buvo atmesta.
15. 2014 m. rugsėjo 30 d. ieškovui buvo pranešta, kad jis pradės gauti ištarnauto laiko pensiją nuo 2014 m. spalio 1 d.
16. 2014 m. spalio 31 d. Tarnautojų teismo kanceliarija gavo laišką, kuriame ieškovas paprašė leisti jam pakeisti savo pirminius reikalavimus, t. y. kad ieškiniu siekiama panaikinti visus Komisijos po ieškinio pareiškimo priimtus aktus.
17. 2014 m. lapkričio 14 d. raštu šalys buvo informuotos apie tai, kad Tarnautojų teismas atidėjo sprendimo dėl ieškovo 2014 m. spalio 31 d. prašymo priėmimą. Tuo pačiu raštu Tarnautojų teismas paprašė, kad ieškovas pateiktų tam tikrų paaiškinimų dėl šiame prašyme išdėstytų reikalavimų.
Šalių reikalavimai ir procesas
18. Ieškinyje ieškovas Tarnautojų teismo prašo:
– panaikinti 2014 m. kovo 28 d. sprendimą ir 2014 m. balandžio 7 d. raštą,
– atlyginti žalą, kuri kilo ar galėjo kilti dėl 2014 m. kovo 28 d. sprendimo ir 2014 m. balandžio 7 d. rašto,
– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
19. 2014 m. spalio 31 d. laiške ieškovas patikslino reikalavimus ir prašė panaikinti:
– sprendimą atmesti skundą,
– 2014 m. gegužės 21 d. sprendimą, kuriuo jam leidžiama pasilikti tarnyboje iki 2014 m. birželio 30 d.,
– 2014 m. birželio 27 d. sprendimą, kuriuo jam leidžiama pasilikti tarnyboje iki 2014 m. liepos 31 d.,
– 2014 m. liepos 31 d. sprendimą, kuriuo jam leidžiama pasilikti tarnyboje iki 2014 m. rugsėjo 30 d.,
– 2014 m. rugsėjo 30 d. raštą, kuriuo jam pranešama, jog jo pensija bus mokama nuo 2014 m. spalio 1 d.
20. Komisija Tarnautojų teismo prašo:
– atmesti ieškinį,
– priteisti iš ieškovo bylinėjimosi išlaidas.
21. Per posėdį ieškovas atsisakė savo reikalavimų dėl 2014 m. balandžio 7 d. rašto.
Dėl teisės
Dėl 2014 m. spalio 31 d. laiške išdėstytų reikalavimų
22. Pagal ieškinio pareiškimo momentu galiojančios redakcijos Procedūros reglamento 35 straipsnį (po pakeitimų – 50 straipsnis) gali būti nagrinėjami tik ieškinyje suformuluoti reikalavimai. Todėl, nepakeičiant ginčo dalyko, iš principo šalis negali vykstant procesui pateikti naujų reikalavimų arba išplėsti jau pateiktų reikalavimų dalyko. Tik jei yra naujų aplinkybių, galinčių daryti įtaką ieškinio dalykui, kaip, be kita ko, būtų, jei vykstant procesui būtų priimtas aktas, kuriuo panaikinamas ir pakeičiamas ginčijamas aktas, ieškovui galėtų būti leista atitinkamai pakeisti savo reikalavimus (Sprendimo Glantenay ir kt. / Komisija, F‑23/12 ir F‑30/12, EU:F:2013:127, 34 punktas).
23. Nagrinėjamu atveju, pirma, kiek tai susiję su reikalavimu panaikinti sprendimą atmesti skundą, reikia pripažinti, kad šiuo sprendimu, kuris priimtas, kai ieškinys jau buvo pareikštas, patvirtinamas sprendimas netenkinti prašymo palikti tarnyboje ir nurodomi tie patys motyvai. Tokiu atveju pirminio asmens nenaudai priimto akto teisėtumą reikia nagrinėti atsižvelgiant į sprendime atmesti skundą nurodytus motyvus, nes šie motyvai laikomi sutampančiais su minėto akto motyvais (šiuo klausimu žr. Sprendimo Komisija / Birkhoff, T‑377/08 P, EU:T:2009:485, 57–59 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką).
24. Tokiomis aplinkybėmis reikalavimo panaikinti sprendimą atmesti skundą turinys nėra savarankiškas, taigi ieškinys laikytinas pateiktu dėl ginčijamo sprendimo, kuriuo motyvai patikslinti sprendimu atmesti skundą (šiuo klausimu žr. Sprendimo Eveillard / Komisija, T‑258/01, EU:T:2004:177, 31 ir 32 punktus; Sprendimo Buxton / Parlamentas, F‑50/11, EU:F:2012:51, 21 punktą).
25. Antra, dėl reikalavimo panaikinti 2014 m. gegužės 21 d., birželio 27 d. ir liepos 31 d. sprendimus, kuriais ieškovui leidžiama pasilikti tarnyboje, atitinkamai iki 2014 m. birželio 30 d., liepos 31 d. ir rugsėjo 30 d., reikia konstatuoti, kad šiais sprendimais tik leidžiama ieškovui pasilikti tarnyboje iš viso keturis mėnesius po datos, nuo kurios, jeigu šių sprendimų nebūtų, jis būtų išleistas į pensiją, t. y. po 2014 m. birželio 1 d., tačiau jie neturi poveikio sprendimui atmesti prašymą palikti tarnyboje. Šie sprendimai, kurie nėra priimti ieškovo nenaudai, neturi jokios įtakos šios bylos dalykui, todėl ieškovo prašymas pakeisti reikalavimus, kiek jis susijęs su nagrinėjamu reikalavimu, turi būti atmestas.
26. Galiausiai tas pats pasakytina apie reikalavimą panaikinti 2014 m. rugsėjo 30 d. raštą. Šiuo raštu ieškovui tik pranešama, kad, nustojus galioti sprendimui palikti jį tarnyboje iki 2014 m. rugsėjo 30 d., jam nuo 2014 m. spalio 1 d. bus mokama pensija. Toks raštas nesukelia privalomų teisinių pasekmių, kurios gali tiesiogiai ir iš karto paveikti ieškovo interesus iš esmės pakeisdamos jo teisinę padėtį, todėl jis nėra asmens nenaudai priimtas aktas (šiuo klausimu žr. Sprendimo Pimlott / Europolas, F‑52/06, EU:F:2007:210, 48 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Todėl ieškovo prašymas pakeisti reikalavimus, kiek jis susijęs su reikalavimu panaikinti 2014 m. rugsėjo 30 d. raštą, turi būti atmestas.
Dėl reikalavimo panaikinti ginčijamą sprendimą
Šalių argumentai
27. Ieškovas remiasi vieninteliu pagrindu, kurį sudaro keturios dalys, grindžiamos atitinkamai Pareigūnų tarnybos nuostatų 52 straipsnio pažeidimu, akivaizdžia vertinimo klaida, gero administravimo principo, rūpestingumo pareigos ir Pareigūnų tarnybos nuostatų 5 straipsnio pažeidimu.
28. Ieškovas sutinka, kad nagrinėdama pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 52 straipsnio antrą pastraipą pateiktą prašymą administracija turi didelę diskreciją nustatyti tarnybos interesus. Tačiau jis mano, kad tarnybos interesų sąvokos aiškinimas turi atitikti „viršesnės galios normas“, kurių pirma yra Pareigūnų tarnybos nuostatų 52 straipsnis. Be to, tarnybos interesų klausimas turi būti išnagrinėtas kruopščiai ir nešališkai, taip pat laikantis vienodo požiūrio į pareigūnus principo. Galiausiai administracija taip pat turi atsižvelgti į atitinkamo pareigūno interesą ir neviršyti įgaliojimų.
29. Ieškovas mano, kad nagrinėjamu atveju kompetenciją nagrinėti jo prašymą turėjusi paskyrimų tarnyba tokio interesų nagrinėjimo neatliko.
30. Konkrečiai kalbant, dėl tarnybos interesų ieškovas, pirma, ginčija ginčijamo sprendimo motyvą, kad kosmoso tyrimų programų valdymo užduoties vykdymo perdavimo politika pateisintų jo prašymo palikti tarnyboje netenkinimą. Šiuo klausimu jis pažymi, kad ši politika pradėta įgyvendinti 2009 m. Be to, 2014 m. vasario mėn. jo buvusiame skyriuje buvo įdarbinti trys nauji tarnautojai. Ieškovas taip pat mano, kad po jo išėjimo į pensiją šiame skyriuje likę dirbti tarnautojai sunkiai galės patys susidoroti su visu skyriui tenkančiu darbo krūviu, nes tam, kad būtų įgyvendintos užduotys pagal 2014 ir 2015 m. darbo planą, šiam skyriui būtų reikalingi labai kvalifikuoti ir patyrę darbuotojai – tokie kaip jis.
31. Ieškovas, antra, kaltina Komisiją, kad ši neatsižvelgė į tai, jog prašymui palikti jį tarnyboje pritarė jo skyriaus vadovas ir direktorius (pastarasis su sąlyga, kad jo palikimas tarnyboje neturės įtakos žmogiškiesiems ištekliams).
32. Ieškovas, trečia, mano, kad Komisija neatsižvelgė į tai, kad jo palikimas tarnyboje iki 2016 m. nesutrukdys pasiekti tikslo 2017 m. 5 % sumažinti darbuotojų skaičių.
33. Kalbėdamas apie asmeninį interesą ieškovas kaltina Komisiją, kad ši neatsižvelgė į tai, kad, jei būtų paliktas tarnyboje, jo teisės į pensiją iš esmės padidėtų nuo 40 % iki apytiksliai 50 % jo paskutinio atlyginimo ir kartu jis galėtų tęsti profesinę veiklą, kaip to norėjo.
34. Galiausiai ieškovas teigia, jog dėl to, kad Įmonių ir pramonės GD generalinis direktorius niekada netenkino tam tikro amžiaus sulaukusių asmenų prašymų palikti tarnyboje, nors tokie prašymai buvo lengvai tenkinami kituose generaliniuose direktoratuose, kyla abejonių dėl vienodo požiūrio į pareigūnus principo laikymosi.
35. Komisija prašo nepritarti visam šio ieškinio pagrindui.
Tarnautojų teismo vertinimas
– Pirminės pastabos
36. Kai paskyrimų tarnyba, kad priimtų sprendimą dėl pareigūno, sulaukusio Pareigūnų tarnybos nuostatų 52 straipsnio pirmos pastraipos a punkte nustatyto automatiško išleidimo į pensiją amžiaus, prašymo palikti tarnyboje, turi atsižvelgti į tarnybos interesą, ji turi didelę diskreciją, ir Tarnautojų teismas gali panaikinti paskyrimų tarnybos vertinimą tik jeigu ji padarė akivaizdžią vertinimo klaidą ar piktnaudžiavo įgaliojimais (šiuo klausimu pagal analogiją žr. Sprendimo Komisija / Macchia, T‑368/12 P, EU:T:2014:266, priimto dėl sprendimo pratęsti laikinojo tarnautojo sutartį, 49 punktą).
37. Šiuo klausimu reikia priminti, kad klaidą galima laikyti akivaizdžia tik jeigu ją galima lengvai nustatyti taikant kriterijus, kuriuos teisės aktų leidėjas siekė nustatyti administracijai, kai ši naudojasi savo didele diskrecija. Todėl tam, kad nustatytų, jog padaryta akivaizdi faktinių aplinkybių vertinimo klaida, kuria galima pateisinti sprendimo panaikinimą, reikia, kad įrodymai, kuriuos turi pateikti ieškovas, būtų pakankami administracijos sprendime nurodyto faktinių aplinkybių vertinimo pagrįstumui paneigti. Kitaip tariant, akivaizdžia klaida pagrįstam pagrindui neturi būti pritarta, jeigu, nepaisant ieškovo pateiktų įrodymų, užginčytą vertinimą ir toliau galima laikyti teisingu ar tinkamu (Sprendimo BB / Komisija, F‑17/11, EU:F:2013:14, 60 punktas ir Sprendimo DG / ENISA, F‑109/13, EU:F:2014:259, 44 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
– Dėl nurodyto neatsižvelgimo į tarnybos interesus
38. Nagrinėjamu atveju iš bylos medžiagos matyti, kad generalinio direktorato, kuriame dirbo ieškovas, generalinis direktorius išnagrinėjo ieškovo prašymą palikti tarnyboje ir 2014 m. vasario 6 d. raštu pranešė ieškovui apie priežastis, dėl kurių jis manė, kad šis prašymas negali būti patenkintas dėl tarnybos interesų, kaip nurodyta šio sprendimo 6 punkte. Be to, Žmogiškųjų išteklių GD generalinis direktorius atsižvelgė į ieškovo prašymą nurodydamas tas pačias priežastis, kaip nurodytosios Įmonių ir pramonės GD generalinio direktoriaus. Galiausiai, sprendime atmesti skundą patvirtinama ir patikslinama administracijos atlikta tarnybos interesų analizė.
39. Todėl, kiek ieškovas nurodo, kad paskyrimų tarnyba nagrinėjamu atveju neišnagrinėjo „esamų interesų“ pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 52 straipsnio antroje pastraipoje numatytą procedūrą, jo argumentai nepagrįsti faktais ir turi būti atmesti.
– Dėl akivaizdžios vertinimo klaidos
40. Įrodinėdamas, kad ginčijame sprendime padaryta akivaizdi vertinimo klaida, ieškovas, pirma, teigia, kad kosmoso tyrimų programų valdymo užduoties vykdymo perdavimo politika negalima pateisinti jo prašymo palikti tarnyboje netenkinimo.
41. Nagrinėjamu atveju iš 2014 m. vasario 6 d. rašto matyti, kad dėl šios politikos Komisijos tarnybų vaidmuo turėtų būti apribotas kosmoso politikos priežiūra ir raida, nes kasdienis šios politikos valdymas patikėtas Mokslinių tyrimų vykdomajai įstaigai ir Europos kosmoso agentūrai. Šiame rašte taip pat nurodyta, kad būtina mažinti Įmonių ir pramonės GD darbuotojų skaičių ir perskirstyti pareigas.
42. Ieškovas tik teigia, pirma, kad ši programų valdymo užduoties vykdymo perdavimo politika pradėta įgyvendinti 2009 m. Tačiau ši aplinkybė visiškai neįrodo, kad šia politika negalima buvo pagrįsti 2014 m. priimto sprendimo.
43. Antra, ieškovas nurodo, kad 2014 m. vasarį jo buvusiame skyriuje buvo įdarbinti trys nauji tarnautojai. Tačiau tai, kad šie tarnautojai neturėjo patirties kosmoso tyrimų srityje ir buvo įdarbinti administraciniam, teisiniam ir politiniam darbui, kaip pažymėjo pats ieškovas, visiškai atitinka Įmonių ir pramonės GD generalinio direktoriaus teiginį, kad šis generalinis direktoratas bus atsakingas už kosmoso politikos priežiūrą ir raidą, o ne už jos mokslinius aspektus. Todėl šių aplinkybių negalima laikyti akivaizdžios vertinimo klaidos įrodymu.
44. Trečia, ieškovas atkreipia dėmesį į jo buvusio skyriaus didelį darbo krūvį ir mano, kad Įmonių ir pramonės GD reikalingi tokią kaip jis patirtį ir profesinę kvalifikaciją turintys darbuotojai, kad šis skyrius galėtų vykdyti jam patikėtas užduotis.
45. Tačiau, net darant prielaidą, kad ieškovo teiginiai dėl jo buvusio skyriaus darbuotojų ir didelio darbo krūvio teisingi, tik paskyrimų tarnyba turi kompetenciją vertinti, kiek darbuotojų reikia tinkamam skyriaus darbui atlikti. Vien ieškovo teiginys, kad dabartiniai darbuotojai „galėtų sunkiai < … > tinkamai atlikti“ skyriui patikėtas užduotis, visiškai neįrodo akivaizdžios tarnybos interesų vertinimo klaidos.
46. Tas pats pasakytina apie ieškovo argumentus dėl jo didelės profesinės patirties, kurios Komisija neginčija.
47. Vien šiais teiginiais negalima įrodyti, kad paskyrimų tarnyba padarė akivaizdžią tarnybos interesų vertinimo klaidą. Kaip atsiliepime į ieškinį ir per posėdį pažymėjo Komisija, atsižvelgimas į tarnybos interesus nagrinėjant pareigūno, kuris sulaikė nustatyto automatiško išleidimo į pensiją amžiaus, prašymą palikti tarnyboje neapsiribojama vien suinteresuotojo asmens įgūdžių ir vykdomų pareigų atitikties klausimo nagrinėjimu; be to, ši atitiktis nebuvo ginčijama nagrinėjamu atveju. Paskyrimų tarnyba turi atsižvelgti į kitas aplinkybes: įgyvendinamą bendrą personalo politiką, poreikį sumažinti darbuotojų skaičių arba galimybę pakeisti automatiško išleidimo į pensiją amžių sulaukusius pareigūnus žemesnio ar to paties lygio laikinaisiais tarnautojais ar sutartininkais.
48. Todėl reikia pripažinti, jog ieškovas neįrodė, kad paskyrimų tarnyba padarė akivaizdžią tarnybos interesų vertinimo klaidą, kai atsižvelgė į programų valdymo užduoties vykdymo perdavimo politiką, kuri pradėta įgyvendinti 2009 m.
49. Antra, ieškovas teigia, kad ginčijamu sprendimu neatsižvelgta į jo vadovų pritarimą. Tačiau iš bylos medžiagos matyti, kad generalinio direktorato, kuriame ieškovas dirbo, generalinis direktorius prašymui palikti tarnyboje pritarė su sąlyga, kad laikomasi šio direktorato išteklių plano, o Įmonių ir pramonės GD generalinio direktoriaus nuomonė buvo neigiama. Be to, būtent Žmogiškųjų išteklių GD generalinis direktorius, o ne Įmonių ir pramonės GD generalinis direktorius yra paskyrimų tarnyba, kompetentinga nagrinėti Pareigūnų tarnybos nuostatų 52 straipsnio antra pastraipa pagrįstus prašymus palikti tarnyboje. Tai reiškia, kad bet kuriuo atveju šis pritarimas neturi įtakos vertinant ginčijamo sprendimo pagrįstumą, nes kompetentingos paskyrimų tarnybos atliktas tarnybos interesų vertinimas galėjo būti visai kitoks nei Įmonių ir pramonės GD, kuriame ieškovas dirbo, vertinimas.
50. Trečia, ieškovas kaltina paskyrimų tarnyba, kad ši neatsižvelgė į tai, kad, jeigu jo prašymas palikti tarnyboje būtų patenkintas, tai nesutrukdytų Komisijai pasiekti tikslo 2017 m. 5 % sumažinti darbuotojų skaičių, nes, net jeigu jo prašymas būtų patenkintas, jis bet kuriuo atveju paliktų tarnybą anksčiau nei 2017 m. Tačiau šiuo argumentu visiškai neįrodoma akivaizdi tarnybos interesų vertinimo klaida. Iš tikrųjų, kaip atsiliepime į ieškinį nurodė Komisija, tarnybos interesus netgi labiau atitiktų institucijos darbuotojų skaičiaus mažinimas palaipsniui, o ne suėjus tokio mažinimo terminui.
51. Kadangi ieškovas neįrodė akivaizdžios tarnybos intereso vertinimo klaidos buvimo, šia klaida pagrįstą kaltinimą reikia atmesti.
– Dėl nurodyto paskyrimų tarnybos rūpestingumo pareigos pažeidimo
52. Ieškovas teigia, kad taikydama Pareigūnų tarnybos nuostatų 52 straipsnio antrą pastraipą paskyrimų tarnyba, kad įgyvendintų jai tenkančią pareigą rūpestingai elgtis su atitinkamu pareigūnu, privalo atsižvelgti į šio pareigūno interesus.
53. Remiantis paties ieškovo minėta teismo praktika institucijos rūpestingumo pareiga tarnautojų atžvilgiu atspindi abipusių teisių ir pareigų pusiausvyrą, Pareigūnų tarnybos nuostatais sukurtą esant viešosios valdžios institucijos ir viešojoje tarnyboje dirbančių tarnautojų santykiams. Ši pareiga, be kita ko, reiškia, kad spręsdama dėl pareigūno ar tarnautojo situacijos institucija turi atsižvelgti į visas aplinkybes, kurios gali lemti jos sprendimą, ir kad tai darydama ji turi atsižvelgti ne tik į tarnybos, bet ir į atitinkamo pareigūno interesus. Vis dėlto pareigūnų teisės ir interesai visuomet turi būti saugomi nepažeidžiant galiojančių normų (Sprendimo Angelidis / Parlamentas, T‑416/03, EU:T:2006:375, 117 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
54. Taigi tarnybos interesai ir pareigūno interesai yra dvi skirtingos sąvokos. Kalbant apie Pareigūnų tarnybos nuostatų 52 straipsnio antrą pastraipą, reikia nurodyti, kad į atitinkamo pareigūno interesą jau yra atsižvelgta dėl to, kad šis turi pateikti prašymą palikti jį tarnyboje, kai sulaukia Pareigūnų tarnybos nuostatais nustatyto amžiaus, nuo kuriuo automatiškai išleidžiama į pensiją. Remiantis vien šios nuostatos tekstu, sprendimą, kurį dėl šio prašymo turi priimti kompetentinga paskyrimų tarnyba, lemia vien tarnybos interesas, ir paskyrimų tarnyba neturi atsižvelgti į prašymą pateikusio pareigūno interesus. Taigi pareigūnas paskyrimų tarnybai neprivalo įrodyti asmeninio intereso likti tarnyboje, kaip nagrinėjamu atveju padarė ieškovas, nes šis interesas neturi įtakos nagrinėjant jo prašymą.
55. Taigi negalima pritarti ieškovo kaltinimui dėl galimo paskyrimų tarnybos padaryto rūpestingumo pareigos pažeidimo.
– Dėl nurodyto vienodo požiūrio ir gero administravimo principų ir Pareigūnų tarnybos nuostatų 5 straipsnio pažeidimo
56. Ieškovas teigia, kad Įmonių ir pramonės GD generalinis direktorius niekada nebuvo patenkinęs nė vieno pareigūno, sulaukusio atitinkamo amžiaus, prašymo palikti tarnyboje, o kiti generaliniai direktoratai taikė kitą praktiką, dėl to „kyla abejonių dėl < … >, be kita ko, Pareigūnų tarnybos nuostatų 5 straipsnyje įtvirtinto vienodo požiūrio į pareigūnus principo laikymosi“.
57. Tarnautojų teismas konstatuoja, kad ieškovas pateikė tik bendro pobūdžio argumentus ir nė vieno teisės argumento teiginiui, kad priimdama ginčijamą sprendimą paskyrimų tarnyba nesilaikė vienodo požiūrio principo, pagrįsti. Jis būtent nebandė įrodyti, kad buvo vertinamas mažiau palankiai nei kitas pareigūnas, kurio situacija teisiškai panaši į jo. Todėl, remiantis pateikiant ieškinį galiojusios redakcijos Procedūros reglamento 35 straipsnio 1 dalies e punktu (po pakeitimų – Procedūros reglamento 50 straipsnio 1 dalies e punktas), šį kaltinimą galima pripažinti tik nepriimtinu.
58. Tas pats pasakytina apie argumentus, kuriais ieškovas grindžia tariamą gero administravimo principo pažeidimą, nurodytą ieškinio 21 punkte, nenurodydamas jokių teisinių pagrindų ar argumentų, kurie galėtų patvirtinti jo poziciją.
59. Todėl vieninteliam ieškovo nurodytam ieškinio pagrindui negalima pritarti, nes jis visiškai teisiškai nepagrįstas.
Dėl reikalavimų atlyginti žalą
60. Tarnautojų teismas konstatuoja, kad nors ieškovas prašo atlyginti „žalą, kuri kilo ar galėjo kilti dėl 2014 m. kovo 28 d. sprendimo ir 2014 m. balandžio 7 d. rašto“, ieškinyje nėra jokios su šiuo prašymu susijusios informacijos ir net nenurodyta, kokią žalą, turtinę ar neturtinę, ieškovas prašo atlyginti, todėl reikalavimą atlyginti žalą reikia atmesti kaip nepriimtiną.
61. Bet kuriuo atveju, kadangi reikalavimas panaikinti ieškovo ginčijamus sprendimus atmestas, taip pat reikia atmesti reikalavimą atlyginti žalą, kuri galėjo kilti dėl šių sprendimų (žr. Sprendimo CT / EACEA, F‑36/13, EU:F:2013:190, 79, 80 punktus ir juose nurodytą teismo praktiką).
62. Taigi reikia atmesti visą ieškinį.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
63. Pagal Procedūros reglamento 101 straipsnį, nepažeidžiant kitų šio reglamento II antraštinės dalies 8 skyriaus nuostatų, pralaimėjusi šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas ir iš jos priteisiamos kitos šalies patirtos bylinėjimosi išlaidos, jei ši to reikalavo. Pagal šio reglamento 102 straipsnio 1 dalį tuo atveju, kai to reikalauja teisingumas, Tarnautojų teismas gali nuspręsti, kad pralaimėjusi šalis padengia savo bylinėjimosi išlaidas; tačiau jis gali priteisti iš jos tik dalį kitos šalies patirtų bylinėjimosi išlaidų arba nuspręsti, kad iš pralaimėjusios šalies jos visai neturi būti priteistos.
64. Iš šio sprendimo motyvų matyti, kad ieškovas pralaimėjo bylą. Be to, Komisija savo reikalavimuose aiškiai prašė priteisti iš ieškovo bylinėjimosi išlaidas. Kadangi bylos aplinkybėmis negalima pateisinti Procedūros reglamento 102 straipsnio 1 dalies nuostatų taikymo, ieškovas turi padengti savo bylinėjimosi išlaidas ir iš jo priteisiamos Komisijos patirtos bylinėjimosi išlaidos, įskaitant patirtas procedūroje dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo byloje F‑36/14 R.
Rezoliucinė dalis
Remdamasis šiais motyvais,
TARNAUTOJŲ TEISMAS (antroji kolegija)
nusprendžia:
1. Atmesti ieškinį.
2. H. Bischoff padengia visas savo bylinėjimosi išlaidas ir iš jo priteisiamos visos Europos Komisijos patirtos bylinėjimosi išlaidos.