Неокончателна редакция
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
Т. ĆAPETA
представено на 16 април 2026 година(1)
Дело C‑555/24 P
Magistrats européens pour la démocratie et les libertés (Medel),
International Association of Judges,
Association of European Administrative Judges,
Stichting Rechters voor Rechters
срещу
Съвет на Европейския съюз
„ Обжалване — Механизъм за възстановяване и устойчивост — Регламент (ЕС) 2021/241 — Решение за изпълнение на Съвета за одобряване на оценката на плана за възстановяване и устойчивост на Полша — Ключови етапи — Правова държава — Съдийска независимост — Жалба за отмяна — Сдружение, представляващо съдии — Процесуална легитимация — Член 263, четвърта алинея ДФЕС — Пряко засягане — Лично засягане — Сдружение, действащо от името на своите членове — Сдружение, действащо от свое име — Ефективна съдебна защита “
Съдържание
I.
Въведение
II.
Фактите по спора
А.
Механизмът за възстановяване и устойчивост
Б.
Фактите, довели до производството пред Общия съд
1.
Разглежданото решение
2.
Последващо развитие
III.
Производство пред Общия съд и обжалваното определение
IV.
Производството пред Съда
V.
Анализ
А.
Допустимост на оплакванията, свързани с ключови етапи F2G и F3G
1.
Първо основание за обжалване (пряко засягане на полските съдии, засегнати от решенията на дисциплинарната колегия)
а)
Обобщение на основните доводи на страните
б)
Анализ
1)
Първото условие за наличие на пряко засягане
2)
Второто условие за наличие на пряко засягане
2.
Първа част от второто основание за обжалване (пряко засягане на полски съдии, срещу които не са приети решения на дисциплинарната колегия)
а)
Обобщение на основните доводи на страните
б)
Анализ
Б.
Допустимост на исканията, свързани с ключов етап F1G
1.
Втора част от второто основание за обжалване (пряко засягане на всички полски съдии и съдии от другите държави членки и от ЕИП)
а)
Всички полски съдии
б)
Съдии от другите държави членки и от ЕИП
2.
Трето основание за обжалване (процесуална легитимация на сдруженията, действащи от свое име, при обстоятелствата по настоящото дело)
а)
Обобщение на основните доводи на страните
б)
Анализ
В.
Процесуална легитимация на сдруженията, действащи от свое име
1.
Доводи, основани на дисфункционалната съдебна система в Полша
2.
Значение на сдруженията за демокрацията на участието
3.
Доводи, основани на процесуалната легитимация на привилегировани жалбоподатели
4.
Значението на решение KlimaSeniorinnen
5.
Какви са собствените интереси на сдруженията?
6.
Какво е пряко засягане и какво е лично засягане на едно сдружение?
VI.
Последици
А.
Процесуална легитимация на сдруженията, действащи от името на своите членове
Б.
Процесуална легитимация на сдруженията, действащи от свое име
VII.
Съдебни разноски
VIII.
Заключение
I.      Въведение
1.        Кога сдружение, представляващо колективни интереси, може да подаде жалба пряко пред съдилищата на Съюза?
2.        Този въпрос е в основата на настоящата жалба.
3.        Четири сдружения, представляващи съдии, подават до Общия съд жалби за отмяна, с които оспорват решение на Съвета на Европейския съюз за одобряване на плана за възстановяване и устойчивост на Република Полша, който съдържа ключови етапи, изискващи определени промени в съдебната система на тази държава членка.
4.        Тези жалби са отхвърлени от Общия съд на основание, че съгласно правото на Съюза тези сдружения нямат процесуална легитимация.
II.    Фактите по спора
А.      Механизмът за възстановяване и устойчивост
5.        Макар настоящата жалба да се отнася единствено до въпроса за процесуалната легитимация за подаване на жалба за отмяна и следователно до нейната допустимост, същността на жалбата за отмяна се отнася до финансирането от Европейския съюз по един от неговите финансови инструменти — Механизма за възстановяване и устойчивост (наричан по-нататък „МВУ“). За разбирането и разглеждането на настоящото дело е необходимо този инструмент да бъде обяснен накратко.
6.        МВУ, създаден с Регламент (ЕС) 2021/241 (наричан по-нататък „Регламентът за МВУ“)(2), е основният финансов инструмент на програмата „Next Generation EU“(3), който е договорен вследствие на пандемията от COVID‑19(4). МВУ е временен финансов инструмент, използван само по време на многогодишната рамка за периода 2021—2027 г.(5) МВУ финансира реформи и инвестиции в държавите членки до 31 декември 2026 г.(6) Една от новостите е, че той се финансира от средства, заемани от Европейската комисия от името на Европейския съюз на капиталовите пазари. Създаденият по този начин дълг на Съюза трябва да бъде изплатен до 2058 г. от собствените ресурси на Европейския съюз.
7.        Разходите по МВУ се състоят от безвъзмездни средства и заеми(7), предоставяни на държавите членки въз основа на техните планове за възстановяване и устойчивост (наричани по-нататък „ПВУ“)(8). Това означава, че реформите и инвестициите, които ще бъдат финансирани, се избират и предлагат от държавите членки в зависимост от техните конкретни нужди. Тези реформи и инвестиции обаче трябва да преследват една от шестте цели, които попадат в обхвата на Регламента за МВУ. Съгласно член 3 от него те са: (1) екологичен преход; (2) цифрова трансформация; (3) интелигентен, устойчив и приобщаващ растеж; (4) социално и териториално сближаване; (5) здравеопазване, икономическа, социална и институционална устойчивост; и (6) политики за следващото поколение, децата и младите хора, като например образование и умения. От този списък става ясно, че финансирането по МВУ има за цел нещо повече от просто възстановяване от пандемията от COVID‑19.
8.        Освен това МВУ е инструмент, основан на резултатите(9), при който плащанията към държавите членки се извършват единствено въз основа на напредъка в постигането на реформите и инвестициите в техните ПВУ(10). За тази цел държавите членки предлагат ключови етапи и цели(11), чието постигане води до изплащането на средства(12).
9.        Някои ключови етапи, които трябва да бъдат спазени, за да може да бъде извършено плащане по МВУ, обикновено се наричат „амбициозни ключови етапи“. Предмет на настоящото дело са три такива амбициозни ключови етапа, свързани с правосъдната система в Полша.
10.      Разходите по МВУ следователно са подчинени на условия, включително такива, свързани с правовата държава, както е и при други финансови рамки на Съюза(13). Това обикновено означава, че плащанията от бюджета на Съюза са придружени от условия, които преследват цели на политиката на Съюза, излизащи извън основната цел на разходите(14).
11.      Процедурата за предоставяне на финансова подкрепа по Регламента за МВУ може да бъде обобщена, както следва.
12.      Първо, държава членка, която желае да получи финансова подкрепа по МВУ, представя на Комисията ПВУ(15). Този план съдържа редица елементи, включително по-специално обяснение на това как той допринася за справянето с предизвикателствата, посочени в съответните специфични за всяка държава препоръки на Съвета (наричани по-нататък „специфичните препоръки“) в рамките на европейския семестър(16), както и предвидените ключови етапи и цели и примерен график за изпълнението на реформите и инвестициите и за ефективния им мониторинг(17).
13.      Второ, Комисията, действайки в тясно сътрудничество с държавата членка, оценява ПВУ (в срок от два месеца) в съответствие с критериите, определени в Регламента за МВУ(18), и изготвя предложение за решение за изпълнение на Съвета(19).
14.      В това отношение
член 20, параграф 2 от Регламента за МВУ гласи: „В случай че Комисията даде положителна оценка на план за възстановяване и устойчивост, предложението на Комисията за решение за изпълнение на Съвета определя реформите и инвестиционните проекти, които трябва да се изпълнят от държавата членка, включително ключовите етапи и целите и финансовото участие, изчислено съгласно член 11“(20).
15.      Съгласно член 20, параграф 5, буква д) от Регламента за МВУ предложението на Комисията до Съвета предвижда също и необходимите
мерки за защита на финансовите интереси на Европейския съюз.
16.      Тази разпоредба се позовава на член 22 от Регламента за МВУ, съгласно който при изпълнението на МВУ държавите членки в качеството си на бенефициери или заемополучатели на средства предприемат всички подходящи мерки, за да защитават финансовите интереси на Съюза и за да гарантират, че използването на средствата във връзка с мерките, получаващи подкрепа от този механизъм, е съобразено с приложимото право на Съюза и с националното право. За тази цел те трябва да предвидят ефективна и ефикасна система за вътрешен контрол(21).
17.      Трето, Съветът по предложение на Комисията одобрява (в срок от четири седмици), посредством решение за изпълнение, оценката на ПВУ, представен от държавата членка(22).
18.      Четвърто, след приключване на съответните ключови етапи и цели съответната държава членка може да представи на Комисията надлежно обосновано искане за плащане(23).
19.      Когато Комисията, след като получи становището на Икономическия и финансов комитет(24), даде положителна оценка, тя приема решение, с което разрешава изплащането(25). Когато, напротив, Комисията установи, че ключовите етапи и целите не са изпълнени задоволително, изплащането на цялото или на част от финансовото
участие се спира(26).
20.      Жалбата за отмяна в настоящото производство се отнася до решение за изпълнение на Съвета и следователно предшества стъпките за разрешаване на действителното изплащане на средствата.
Б.      Фактите, довели до производството пред Общия съд
21.      На 3 май 2021 г. Полша представя своя ПВУ на Комисията(27).
22.      На 1 юни 2022 г. Комисията дава положителна оценка на ПВУ на Полша.
23.      На 17 юни 2022 г. въз основа на предложението на Комисията(28) Съветът приема решение за изпълнение за одобряване на оценката на ПВУ за Полша (наричано по-нататък „разглежданото решение“)(29).
1.      Разглежданото решение
24.      С това решение, което е адресирано до Полша(30), Съветът одобрява предложения от тази държава членка ПВУ, включително съответните ключови етапи и цели(31). В решението са определени сумите на безвъзмездните помощи, които са на разположение на Полша(32), както и сумите, които са на разположение под формата на заеми(33).
25.      В съображенията на това решение се посочва, че ПВУ на Полша има за цел по-специално да отговори на предизвикателствата в специфичните препоръки в рамките на европейския семестър, свързани с инвестиционния климат, и по-специално с полската съдебна система(34).
26.      Съгласно съображение 45 от това решение с цел защита на финансовите интереси на Съюза „се определят ключови етапи за реформа за укрепване на независимостта и безпристрастността на съдилищата, реформа за коригиране на положението на съдиите, засегнати от решенията на дисциплинарната колегия на Върховния съд по дисциплинарни дела и съдебни дела, свързани с имунитета, с оглед на възстановяването им на работа след положително преразглеждане от новата колегия, което трябва да се проведе незабавно, и реформа, гарантираща ефективен одит и контрол на ПВУ на Полша, включително защита на финансовите интереси на Съюза“. Полша следва да изпълни тези ключови етапи преди подаването на първото искане за плащане, като не може да бъде извършено плащане преди тяхното изпълнение.
27.      Освен това в съображение 45 от посоченото решение се посочва, че изискването за изпълнение на тези ключови етапи „не засяга задължението на Полша да изпълнява по всяко време задълженията си съгласно правото на Съюза, и по-специално член 19, параграф 1 от Договора за Европейския съюз (ДЕС), в съответствие с тълкуването му от Съда на Европейския съюз, който представлява ключов компонент от достиженията на правото на Съюза“.
28.      В съображение 50 от това решение допълнително се пояснява, че: „[н]астоящото решение, с което се одобрява положителната оценка на ПВУ на Полша от страна на Комисията, по-специално по отношение на съответните ключови етапи на реформата на съдебната система, не засяга текущите или бъдещи производства за установяване на неизпълнение на задължения и, в по-общ план, задължението на Полша да спазва правото на Съюза, по-специално решенията на Съда на Европейския съюз“.
29.      Ключовите етапи относно съдебната система са изложени в приложението като етапи F1G, F2G и F3G. В това приложение се обяснява, че „[о]сновната цел на реформите е да се повиши стандартът на съдебната защита и да се подобри инвестиционният климат в Полша, както и да се подкрепи системата за вътрешен контрол, посочена в член 22 от [Регламента за МВУ], чрез укрепване на гаранциите за независимост и безпристрастност на съдилищата. Реформата ще доведе до укрепване на независимостта и безпристрастността на съдилищата и съдиите, създадени със закон в съответствие с член 19 [ДЕС] и съответните достижения на правото на ЕС. В съответствие с член 24, параграф 3 от [Регламента за МВУ] всяка друга реформа се предприема, без да се отслабва този резултат и да се оказва отрицателно въздействие върху посочените по-долу елементи(35).
30.      Ключов етап F1G се отнася до „Е1.1 Реформа за укрепване на независимостта и безпристрастността на съдилищата“. Той е описан по следния начин:
„Реформата:
а)      във всички дела, свързани със съдиите, включително дисциплинарното и снемането на съдебния имунитет, определя обхвата на компетентността на колегията на Върховния съд, различна от съществуващата дисциплинарна колегия, която отговаря на изискванията, произтичащи от член 19, параграф 1 [ДЕС]. Това гарантира, че горепосочените дела се разглеждат от независим и безпристрастен съд, създаден със закон, като същевременно се ограничава дискреционното правомощие за определяне на дисциплинарен съд, компетентен като първа инстанция по дела относно съдии от общите съдилища,
б)      да изясни обхвата на дисциплинарната отговорност на съдиите, като гарантира, че правото на полските съдилища да отправят преюдициални запитвания до Съда на [Европейския съюз] не е ограничено. Такова искане не е основание за образуване на дисциплинарно производство срещу съдия,
в)      въпреки че съдиите все пак могат да бъдат подведени под отговорност за професионални нарушения, включително явни и груби нарушения на закона, определят, че съдържанието на съдебните решения не се квалифицира като дисциплинарно нарушение,
г)      да гарантира, че компетентният съд може да започне проверка в рамките на съдебното производство дали даден съдия отговаря на изискванията за независимост, безпристрастност и „установяване със закон“ съгласно член 19 [ДЕС], когато възникне сериозно съмнение по този въпрос и че тази проверка не се квалифицира като дисциплинарно нарушение,
д)      укрепване на процесуалните гаранции и правомощия на страните в дисциплинарни производства срещу съдии чрез:
i)      гарантиране, че дисциплинарните дела срещу съдии от общите съдилища се разглеждат в разумен срок,
ii)      въвеждане на по-точни разпоредби относно териториалната компетентност на съдилищата, разглеждащи дисциплинарни дела, за да се гарантира, че съответният съд може да бъде пряко определен в съответствие със законодателния акт; както и
iii)      да се гарантира, че назначаването на защитник в дисциплинарно производство срещу съдия се извършва в разумен срок, както и да се осигури срок за подготовка по същество на защитника, за да изпълнява функциите си в съответното производство. Едновременно с това съдът спира хода на производството в случай на надлежно обосновано отсъствие на обвиняемия съдия или неговия защитник.
Реформата влиза в сила до края на второто тримесечие на 2022 г.“.
31.      Ключов етап F2G се отнася до „E1.2 Реформа за коригиране на положението на съдиите, засегнати от решенията на дисциплинарната колегия на Върховния съд по дисциплинарни дела и дела, свързани със съдебен имунитет“. Той е описан по следния начин:
„Реформата гарантира, че съдиите, засегнати от решения на дисциплинарната колегия на Върховния съд, имат достъп до производства по обжалване по техните дела. Такива случаи, които вече са решени от дисциплинарната колегия, се разглеждат от съд, който отговаря на изискванията на член 19, параграф 1 [ДЕС], в съответствие с правилата, които трябва да бъдат приети въз основа на горепосочената реформа. Законодателният акт предвижда, че първото заседание на съда, който ще се произнесе по тези дела, се провежда в срок от три месеца от получаването на искането на съдията, който иска преразглеждане, и че делото се разглежда в срок от дванадесет месеца от получаването на това искане. Делата, които все още са висящи пред дисциплинарната колегия, се отнасят до съда за по-нататъшно разглеждане и в съответствие с правилата, определени в рамките на посоченото по-горе производство.
Реформата влиза в сила до края на второто тримесечие на 2022 г.
И двете изброени по-горе реформи с дата на приключване [през] второто тримесечие на 2022 г. се изпълняват преди първото искане за плащане да бъде представено на Комисията и представляват предварително условие за всяко плащане съгласно член 24 от Регламента за [МВУ]“.
32.      Ключов етап F3G се отнася до „Е1.2 Реформа за коригиране на положението на съдиите, засегнати от решенията на дисциплинарната колегия на Върховния съд по дисциплинарни дела и дела, свързани със съдебен имунитет“. Той е описан по следния начин:
„Всички случаи на преразглеждане, започнати в съответствие с етап[…] F2G, се разглеждат, освен при надлежно обосновани извънредни обстоятелства“.
33.      Този ключов етап трябва да бъде завършен до четвъртото тримесечие на 2023 г.
2.      Последващо развитие
34.      На 15 декември 2023 г. Полша подава искане за изплащане на първата вноска от безвъзмездната финансова помощ и подкрепата под формата на заем по МВУ.
35.      На 29 февруари 2024 г. Комисията дава положителна предварителна оценка, като констатира, че Полша е изпълнила задоволително ключовите етапи F1G и F2G(36). Тази оценка се основава по-специално на разпоредбите на полското законодателство, прието на 9 юни 2022 г. (наричано по-нататък „Законът от 9 юни 2022 г.“)(37), скоро преди Съветът да приеме разглежданото решение на 17 юни 2022 г.
36.      На 5 април 2024 г. Комисията приема решение за изпълнение, с което разрешава изплащането, потвърждавайки, че ключови етапи F1G и F2G са изпълнени задоволително(38).
37.      По-късно, на 27 декември 2024 г., Полша иска изплащане на допълнителни вноски. След положителна предварителна оценка, с която се установява, че Полша е изпълнила задоволително ключов етап F3G(39), на 19 ноември 2025 г. Комисията приема решение за изпълнение, с което разрешава изплащането на тези вноски(40).
III. Производство пред Общия съд и обжалваното определение
38.      Междувременно на 28 август 2022 г. четири сдружения, представляващи съдии, подават жалби за отмяна на разглежданото решение в неговата цялост, като изтъкват пет основания(41).
39.      Съгласно
преписката по делото пред Общия съд първото сдружение, Magistrats européens pour la démocratie et les libertés (Medel), е сдружение, установено във Франция, чиито членове са сдружения на съдии и прокурори. Въпреки че членството в него е ограничено до такива сдружения, всеки индивидуален член на членуващо сдружение се счита ipso facto за член на Medel. Сред неговите членове е полското съдийско сдружение Iustitia, в което членуват редица полски съдии, срещу които се провеждат дисциплинарни производства(42). Сред целите на Medel са по-специално защита на независимостта на съдебната власт и зачитане на принципа на правовата държава.
40.      Второто сдружение, International Association of Judges (IAJ), е основана в Австрия международна организация, чиито членове са национални сдружения или представителни групи на съдии от пет континента. Въпреки че членството в нея е ограничено до едно представително сдружение на държава, всеки индивидуален член на членуващо сдружение се счита ipso facto за член на IAJ. Нейните членове, подобно на тези на Medel, включват полското сдружение в областта на правораздаването Iustitia, състоящо се от редица полски съдии, срещу които се провеждат дисциплинарни производства. Основната цел на IAJ е да защитава независимостта на съдебната власт.
41.      Третото сдружение, Association of European Administrative Judges (AEAJ), е основано в Германия сдружение, чиито членове включват национални сдружения на административни съдии, представляващи административни съдии от цяла Европа, включително Полша, както и физически лица, които са административни съдии от държави, от които няма членуващо национално сдружение. Неговите цели включват по-специално насърчаване на правната защита на физическите лица спрямо публичните органи в Европа и насърчаване на свободата и правосъдието.
42.      Четвъртото сдружение, Rechters voor Rechters („Съдии за съдии“), е фондация, създадена в Нидерландия. Тя е учредена от съдии с цел подкрепа на колегите съдии, и по-специално на онези, в чиято независимост има намеса. Тя защитава интересите на полските съдии, включително и на онези, срещу които са образувани дисциплинарни производства.
43.      Основното оплакване в техните жалби е, че Съветът е допуснал грешка, като е одобрил оценката на ПВУ на Полша, тъй като ключовите етапи F1G, F2G и F3G нарушават правото на Съюза по редица начини. В това отношение те твърдят, че ключови етапи F2G и F3G са несъвместими с практиката на Съда(43) относно дисциплинарната колегия на Върховния съд на Полша (наричана по-нататък „дисциплинарната колегия“) и по този начин влошават положението на полските съдии, подложени на незаконни санкции, и допълнително подкопават съдийската независимост, а ключов етап F1G не е достатъчен, за да гарантира ефективна съдебна защита в Полша, и следователно не отговаря на релевантните стандарти, изисквани от правото на Съюза.
44.      На Полша, Унгария и Комисията е разрешено да встъпят в производството в подкрепа на Съвета.
45.      С определение от 4 юни 2024 г., Medel и др./Съвет (наричано по-нататък „обжалваното определение“)(44), Общият съд, заседаващ в голям състав по реда на бързото производство(45), отхвърля жалбите като недопустими, като постановява, че тези четири сдружения нямат процесуална легитимация да подадат жалбите съгласно член 263, четвърта алинея ДФЕС(46).
46.      В самото начало Общият съд отбелязва в точка 40 от обжалваното определение, че „съгласно постоянната съдебна практика жалбите за отмяна, подадени от сдружения, се считат за допустими в три случая: първо, когато правна разпоредба изрично признава на професионалните сдружения поредица от процесуални права, второ, когато сдружението представлява интересите на своите членове, които сами по себе си имат процесуална легитимация, и трето, когато сдружението се индивидуализира в резултат на засягане на собствените му интереси в качеството му на сдружение, по-специално поради това, че актът, чиято отмяна се иска, е засегнал положението му на преговаряща страна(47).
47.      След това Общият съд анализира допустимостта на жалбите, подадени от тези четири сдружения, действащи от свое име и от името на своите членове. Изглежда, че Общият съд приема, че първият и третият случай, описани в предходната точка, се отнасят до сдруженията, действащи от свое име, а вторият случай — до сдруженията, действащи от името на своите членове.
48.      Първо, Общият съд констатира, че жалбите са недопустими, доколкото жалбоподателите действат от свое име. По отношение на първия случай Общият съд приема, че не съществуват правни разпоредби, които да предоставят на жалбоподателите процесуални права в контекста на МВУ (т. 42—45 от обжалваното определение). По отношение на третия случай Общият съд счита, че жалбоподателите не са доказали, че са засегнати техните собствени интереси в качеството им на сдружения, тъй като по-специално фактът, че са били партньори на институциите на Съюза в контекста на правовата държава или че са имали статут на наблюдатели в органи на Съвета на Европа, не е бил достатъчен (т. 46—51 от обжалваното определение).
49.      Второ, Общият съд постановява, че жалбите са недопустими съгласно втория случай, доколкото жалбоподателите действат от името на своите членове(48). Той започва с условието за пряко засягане и разделя своя анализ по отношение на три групи съдии (т. 59 и 60 от обжалваното определение).
50.      Според Общия съд ключовите етапи F1G, F2G и F3G имат характера на бюджетни условия, доколкото тяхното изпълнение е условие за отпускането на финансиране по линия на МВУ. С определянето на тези етапи Съветът не се е стремял да замени правилата относно правовата държава като ценност или относно ефективната съдебна защита, нито да разреши на Полша да не се съобразява с решенията на Съда (т. 65—80 от обжалваното определение).
51.      В това отношение Общият съд констатира, че ключови етапи F2G и F3G не засягат пряко правното положение на полските съдии, засегнати от решенията на дисциплинарната колегия (т. 81—93 от обжалваното определение). Той допълнително се мотивира, че доколкото ключови етапи F2G и F3G не засягат пряко правното положение на полските съдии, засегнати от решения на дисциплинарната колегия, същото важи и за полските съдии, които не са засегнати от такива решения (т. 96 от обжалваното определение).
52.      По отношение на ключов етап F1G Общият съд приема, че всички полски съдии, както и съдиите от другите държави членки и от Европейското икономическо пространство (ЕИП), не са пряко засегнати. В това отношение жалбоподателите се ограничават до твърдения от общ характер, свързани с това, което според тях е трябвало да съдържа този ключов етап, без да посочат конкретните обстоятелства, които пряко засягат полските съдии. Във всеки случай липсата в разглежданото решение на правила, които жалбоподателите считат за необходими, не представлява пряка намеса в правата на полските съдии, която да засяга пряко правното им положение (т. 97—101 от обжалваното определение).
53.      По същия начин Общият съд приема, че дори недостатъците в правния ред на държава членка да могат да имат отражения върху упражняването на съдебната власт в други държави, подобни отражения не означават, че разглежданото решение може да породи пряко последици за правното положение на съдии от други държави членки и от ЕИП. Освен това рискът от евентуални „верижни последици“ между държавите членки, доколкото законодателят на една държава членка би се ръководил от реформи в други държави членки, не доказва, че разглежданото решение засяга пряко положението на тези съдии (т. 102—107 от обжалваното определение).
54.      Трето, Общият съд отхвърля доводите на жалбоподателите, които той описва като приканващи го да облекчи условията за допустимост в настоящия случай. Тъй като жалбоподателите не успяват да обосноват, че са пряко засегнати от разглежданото решение, това би означавало Общият съд да остави без приложение условието за пряко засягане в член 263 ДФЕС в противоречие с практиката на Съда. Системните недостатъци в полската съдебна система не биха могли да обосноват дерогиране на това условие. Въпреки това Общият съд подчертава, че констатациите му не засягат задълженията на Полша да отстрани нарушенията на правото на Съюза, констатирани от Съда по отношение на принципа на правовата държава, че съгласно член 263 ДФЕС държавите членки и институциите на Съюза имат право да обжалват
разпоредби на Съюза и че Комисията е длъжна, като пазител на договорите, да предприеме действия, за да гарантира спазването от страна на Полша на член 19, параграф 1,
втора алинея ДЕС (т. 113—118 от обжалваното определение).
IV.    Производството пред Съда
55.      С жалбата си, подадена на 14 август 2024 г., четирите сдружения, в качеството си на жалбоподатели, искат Съдът да отмени обжалваното определение, да обяви жалбите за допустими и да върне делото на Общия съд за разглеждане по същество. Те искат също така Съдът да осъди Съвета да заплати съдебните разноски.
56.      С определение на председателя на Съда от 4 февруари 2025 г.(49) са отхвърлени молбите за допускане на встъпване като страна в производството в подкрепа на исканията на жалбоподателите, подадени от сдруженията RECLAIM и The Good Lobby, както и от фондацията Fundación Hay Derecho.
57.      В отговора си, подаден на 14 ноември 2025 г., Съветът иска Съдът да отхвърли жалбата и да осъди жалбоподателите да заплатят съдебните разноски.
58.      В отговора си, подаден на 12 ноември 2025 г., Полша иска Съдът да отхвърли жалбата и да осъди жалбоподателите да заплатят съдебните разноски.
59.      В отговора си, подаден на 14 ноември 2025 г., Унгария иска Съдът да отхвърли жалбата.
60.      В отговора си, подаден на 7 ноември 2025 г., Комисията иска Съдът да отхвърли жалбата и да осъди жалбоподателите да заплатят съдебните разноски.
61.      Жалбоподателите също така подават реплика на 25 февруари 2025 г., докато Съветът и Комисията подават съответно дуплика на 4 април 2025 г., а Полша и Унгария подават съответно дуплика на 7 април 2025 г.
62.      На 2 декември 2025 г. е проведено съдебно заседание, на което жалбоподателите, Съветът, Полша, Унгария и Комисията излагат устни доводи.
V.      Анализ
63.      Основният въпрос, поставен в настоящото производство по обжалване, е дали Общият съд е допуснал грешка, като е отхвърлил жалбите за отмяна на четирите сдружения жалбоподатели на основание липса на правна легитимация съгласно член 263, четвърта алинея ДФЕС.
64.      От практиката на Съда може да се заключи, че сдруженията могат да подават жалби за отмяна както от името на своите членове, така и от свое име(50).
65.      Настоящото дело дава възможност на Съда да изясни различията в изискванията за процесуална легитимация във връзка с тези две различни процесуални възможности на сдруженията. Важно е, че от Съда се иска да тълкува изискванията за пряко и лично засягане в случаи, в които сдруженията действат от свое име — въпрос, който все още не е достатъчно изяснен в съдебната практика.
66.      Трите основания за обжалване на жалбоподателите следват тези две процесуални възможности. С първите две основания те твърдят, че Общият съд е допуснал грешка, като е констатирал, че различни категории съдии, членове на тези сдружения, нямат процесуална легитимация. Третото основание се отнася до процесуалната легитимация на сдруженията жалбоподатели, действащи от свое име.
67.      В същото време е важно да се отбележи от самото начало, че както е посочено в точка 43 от настоящото заключение, оплакванията, свързани с ключов етап F1G, и тези, свързани с ключови етапи F2G и F3G, са от различно естество.
68.      По отношение на последните два ключови етапа, на първа инстанция жалбоподателите по същество изтъкват, че изискването за въвеждане на процедура за преразглеждане на дисциплинарни решения, наложени от дисциплинарната колегия, противоречи на правото на Съюза, както е тълкувано от Съда, тъй като такива решения следва да се считат за изначално несъществуващи, без да е необходима такава процедура.
69.      По отношение на ключов етап F1G жалбоподателите твърдят, че той е недостатъчен, за да гарантира независимостта на съдебната власт в Полша(51). Следователно именно недостатъчният характер, а не противоречието между съществуващите изисквания, е причината, поради която според жалбоподателите разглежданото решение не гарантира система за вътрешен контрол, необходима за защитата на финансовите интереси на Съюза, в нарушение на член 20, параграф 5, буква д) и член 22 от Регламента за МВУ.
70.      Разликата в естеството на тези твърдения е от значение за преценката за наличие на пряко засягане като едно от изискванията за процесуална легитимация, тъй като тази преценка се основава на последиците, които оспорваният акт има върху положението на жалбоподателя.
71.      Поради тази причина моят анализ е структуриран, както следва. В раздел А ще анализирам допустимостта на исканията, свързани с етапи F2G и F3G. Съответните основания за обжалване в това отношение са първото основание и първата част от второто основание. Те се отнасят до отхвърлянето от Общия съд на жалбите на сдруженията жалбоподатели поради липсата на пряко засягане на две различни групи полски съдии, членове на тези сдружения. Следователно те се отнасят до процесуалната легитимация на сдруженията жалбоподатели, действащи от името на своите членове.
72.      В раздел Б ще анализирам допустимостта на исканията, свързани с етап F1G. Съответните основания за обжалване в това отношение са втората част от второто основание и третото основание. От една страна, те се отнасят до отхвърлянето от Общия съд на жалбите на сдруженията жалбоподатели поради липсата на пряко засягане на всички полски съдии и съдии от другите държави членки и от ЕИП, и следователно се отнасят до процесуалната легитимация на сдруженията жалбоподатели, действащи от името на своите членове. От друга страна, те се отнасят и до отхвърлянето от Общия съд на жалбите на сдруженията жалбоподатели поради това, че последните не са процесуално легитимирани да действат от свое име.
73.      В раздел В ще разгледам въпросите, останали без отговор от Общия съд, свързани с процесуалната легитимация на сдруженията, действащи от свое име, с цел разрешаване на въпроса за наличието на процесуална легитимация по настоящото дело.
А.      Допустимост на оплакванията, свързани с ключови етапи F2G и F3G
1.      Първо основание за обжалване (пряко засягане на полските съдии, засегнати от решенията на дисциплинарната колегия)
а)      Обобщение на основните доводи на страните
74.      С първото основание за обжалване жалбоподателите твърдят, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото в точки 65—93 от обжалваното определение, като е констатирал, че ключовите етапи F2G и F3G не засягат пряко правното положение на полските съдии, засегнати от решенията на дисциплинарната колегия.
75.      Това основание е разделено на три части, които ще разгледам заедно. Първо, жалбоподателите твърдят, че Общият съд е допуснал грешка, като не се е съсредоточил върху последиците от тези ключови етапи за техните членове, а вместо това се е концентрирал върху тяхната цел. Второ, жалбоподателите изразяват недоволство, че Общият съд е допуснал грешка, като е определил целта на тези ключови етапи като единствено свързана с бюджетни условия. Трето, жалбоподателите твърдят, че Общият съд е допуснал грешка в своето тълкуване и прилагане на изискването за пряка връзка за наличието на пряко засягане.
76.      Съветът, подкрепен от Полша, Унгария и Комисията, твърди, че Общият съд правилно е констатирал, че ключовите етапи F2G и F3G са само бюджетни условия, които трябва да бъдат изпълнени от държава членка, и не създават никаква пряка връзка между изискването за наличие на производство за преразглеждане и полските съдии, засегнати от решенията на дисциплинарната колегия. Следователно Общият съд правилно счел, че тези етапи не засягат пряко жалбоподателите в качеството им на представители на тези съдии.
б)      Анализ
77.      С първото основание за обжалване Съдът се приканва да установи дали полските съдии, засегнати от решенията на дисциплинарната колегия, са пряко засегнати от ключовите етапи F2G и F3G.
78.      Както правилно е отбелязал Общият съд(52), съгласно постоянната съдебна практика, за да е пряко засегнато дадено лице от мярка на Съюза, трябва да са изпълнени две кумулативни условия: „оспорената мярка, от една страна, пряко да поражда последици за правното положение на това лице и от друга страна, да не оставя никакво право на преценка на адресатите, на които е възложено изпълнението ѝ, тъй като това изпълнение е чисто автоматично и произтича единствено от правната уредба на Съюза, без да се прилагат други правила с опосредяващ характер“(53).
1)      Първото условие за наличие на пряко засягане
79.      Що се отнася до първото условие за наличие на пряко засягане, то изисква да има изменение на правното положение на жалбоподателя поради оспорваната мярка. С други думи, трябва да съществува пряка връзка между мярката и правното положение на жалбоподателя(54).
80.      Жалбоподателите твърдят, че при преценката дали е съществувала такава връзка Общият съд неправилно е пренебрегнал последиците от ключовите етапи F2G и F3G за полските съдии, на които са наложени дисциплинарни санкции, и погрешно е взел предвид единствено целта на тези ключови етапи.
81.      Както отбелязва Общият съд в точка 64 от обжалваното определение(55), практиката на Съда обяснява какво трябва да се вземе предвид, за да се установи дали съществува пряка връзка между оспорената мярка и правното положение на жалбоподателя. В това отношение „следва да се прецени дали обжалваният акт е източникът на съществено изменение на правното положение на съответното физическо или юридическо лице, като се съобрази същността на акта, а неговите последици се преценят с оглед на обективни критерии, например съдържанието на този акт, като евентуално се държи сметка за контекста на приемането му и правомощията на издалата го институция, орган, служба или агенция“(56).
82.      Следователно съдържанието, контекстът и целта на ключовите етапи са от значение за определяне на последиците, които те имат за положението на полските съдии, засегнати от решенията на дисциплинарната колегия.
83.      Поради тази причина, дори ако жалбоподателите правилно твърдят, че Съдът трябва да се съсредоточи върху последиците от акта, Общият съд не е допуснал грешка, като е взел предвид съдържанието, контекста и целта на акта, тъй като те са фактори, които трябва да се съобразят при определяне на последиците му за жалбоподателите.
84.      Въпреки това, съобразявайки целта му, Общият съд не приема, че съществува пряка връзка между съдържанието на ключов етап F2G и правното положение на засегнатите съдии. В това отношение той прави паралел с решение Nord Stream 2, като посочва, че в това решение: „Съдът е стигнал до извода, че е налице пряка връзка между обжалвания акт, в случая — директива, и неговите последици, тъй като разглежданите разпоредби са направили приложими към жалбоподателя предвидените в тях специфични задължения“(57).
85.      След това Общият съд обяснява, че в настоящия случай на Полша не е било наложено конкретно задължение(58) и че „дори след приемането на [разглежданото решение] положението на съдиите, засегнати от решения на дисциплинарната колегия, продължава да се урежда от релевантните разпоредби на полското право“(59).
86.      Според мен Общият съд е тълкувал погрешно практиката на Съда. Ключов етап F2G налага конкретно задължение на Полша да въведе производство за преразглеждане по същия начин, по който директивата въвежда задължение за резултат за държавите членки. Това производство за преразглеждане поражда пряко последици за правното положение на разглежданите съдии.
87.      Жалбоподателите твърдят, че необходимостта от образуване на такова производство за преразглеждане е това, което променя правното положение на тези съдии, тъй като по силата на съответните решения на Съда(60) тези дисциплинарни санкции са несъществуващи. Ако тяхното твърдение е правилно, което е въпрос, който следва да се разгледа с решение по същество, настояването за въвеждането на каквито и да било производства за преразглеждане с цел отмяна на дисциплинарните санкции действително би влошило правното положение на полските съдии, срещу които са били наложени такива санкции.
88.      Констатацията на Общия съд в точка 89 от обжалваното определение, че положението на тези съдии ще продължи да се урежда от полското право, няма значение, тъй като именно ключовият етап F2G изисква въвеждането на производство за преразглеждане, което поражда пряко последици за тяхното правно положение.
89.      Именно констатациите на Съда в решение Nord Stream 2  водят до заключението, че въпреки факта, че ключов етап F2G изисква от Полша да въведе производство за преразглеждане и че санкционираните съдии ще трябва да използват такова производство въз основа на полското право, самият ключов етап е източникът на промяната в положението на съдиите, тъй като изисква установяването на производство за преразглеждане по начин, подобен на този, по който директивите налагат задължение за резултат.
90.      Следователно съм съгласна с жалбоподателите, че Общият съд е направил погрешни заключения въз основа на практиката на Съда.
91.      По същия начин доводите, изтъкнати от Съвета, подкрепени от Полша, Унгария и Комисията, че на Полша се оставя изборът на формата и конкретните правила за производството за преразглеждане, също нямат значение. От значение е изискването да съществува производство за преразглеждане, независимо от неговата форма. Именно това изискване има пряка връзка с правното положение на засегнатите съдии.
92.      Следователно считам, че Общият съд е допуснал грешка в точка 88 от обжалваното определение, като е констатирал, че първото условие за наличие на пряко засягане не е изпълнено.
2)      Второто условие за наличие на пряко засягане
93.      По-сложният въпрос, на който Общият съд не е отговорил(61), се отнася до второто условие за наличие на пряко засягане, което по същество изисква да липсва право на преценка при изпълнението на оспорената мярка, ако такова изпълнение е необходимо (вж. т. 78 от настоящото заключение).
94.      Както и при първото условие, Съдът също е постановил, че „въпросът дали даден акт предоставя право на преценка на адресатите, на които е възложено изпълнението му, трябва да се разгледа, като се съобрази самата същност на акта“(62).
95.      Следователно характерът на ключовите етапи също е от значение, доколкото той определя свободата на преценка на Полша по отношение на въвеждането на производство за преразглеждане.
96.      По принцип, ако мярка на Съюза изисква мерки за изпълнение, няма пряка връзка между оспорената мярка и правното положение на лицето, което я оспорва, ако на органа по изпълнението е оставена възможността да не приложи мярката или да промени нейните последици за лицето, което я оспорва.
97.      Следователно, ако се преценява от гледна точка на лицето, чието правно положение може да бъде променено от оспорената мярка, от значение е, че субектът, отговорен за изпълнението на мярката (в този случай Полша), не може да променя нейните последици за лицето, което я оспорва(63).
98.      В настоящия случай ключов етап F2G изисква мерки за изпълнение. Тези мерки трябва да бъдат приети от Полша. Следователно релевантният въпрос е дали Полша би могла да реши да не въведе производство за преразглеждане.
99.      В това отношение характерът на ключовите етапи придобива значение. Съветът, подкрепен от Полша, Унгария и Комисията, твърди, че Общият съд правилно е констатирал, че ключов етап F2G не създава правно задължение за Полша да въведе производство за преразглеждане. Въвеждането на такова производство било по-скоро просто бюджетно условие, за да може Полша да получи плащане по линия на МВУ. Тези страни допълват, че квалифицирането на ключовите етапи като „амбициозни ключови етапи“ не променя тяхната правна същност, тъй като неспазването им означава просто, че финансирането не може да бъде получено.
100. Жалбоподателите, напротив, подчертават, че възможността Полша да не осъществи ключовите етапи е чисто теоретична.
101. Според мен, от една страна, е вярно, че Полша не е задължена да поиска изплащане на средства по МВУ(64). В този смисъл ключовите етапи биха могли да се разглеждат просто като условие за отпускане на средствата и Полша би могла да реши да не използва наличните по МВУ средства(65). В този случай Полша наистина не би била „обвързана“ от изискването да въведе производство за преразглеждане.
102. От друга страна обаче Съдът е приел, че за целите на установяването на пряко засягане може да се приеме, че оспореният акт не оставя никакво право на преценка, „когато възможността адресатите да не се съобразят с акта на Съюза, е чисто теоретична, тъй като тяхната воля да извлекат от него
съответни последици
не поражда никакво съмнение“(66).
103. Например, решение Bock/Комисия(67) се отнася до жалба за отмяна, подадена от германско дружество срещу решение на Комисията, с което на Германия се дава разрешение да изключи от режима на Съюза определени продукти с произход от трети държави, които обаче вече са в обращение в държавите членки (в случая гъби от Китай). Комисията изтъква, че предоставеното на Германия разрешение не засяга пряко жалбоподателя, тъй като тази държава членка има право на преценка дали да се възползва от него. Съдът констатира, че германските органи все пак вече са уведомили жалбоподателя, че ще отхвърлят молбата му, веднага щом Комисията им предостави разрешение, и че са поискали това разрешение, като са се позовали конкретно на молбите, които вече са били подадени до тях към този момент. Съдът констатира, че решението засяга пряко жалбоподателя.
104. Друг добре известен пример е решение Piraiki-Patraiki и др./Комисия(68), което се отнася до жалба за отмяна, подадена от някои гръцки дружества срещу решение на Комисията, с което на Франция се разрешава да предприеме защитни мерки, ограничаващи вноса на памучна прежда от Гърция. Комисията и Франция твърдят, че жалбоподателите не са пряко засегнати от това решение, тъй като то просто разрешава на Франция да въведе квотна система за вноса и по този начин оставя на тази държава членка правото на преценка дали да я използва, или не. Следователно самото решение не установявало система, ограничаваща вноса, а изисквало приемането на мерки за изпълнение от страна на френските органи, за да има практическо действие. Съдът обаче постановява, че този факт сам по себе си не пречи решението да засяга пряко жалбоподателите, тъй като още преди да получи разрешение за това от Комисията, Франция е прилагала много рестриктивна система от лицензии за внос на памучна прежда с гръцки произход и именно Франция е поискала разрешение за въвеждането на по-строги мерки. При тези обстоятелства възможността Франция да реши да не се възползва от разрешението, предоставено ѝ с решението на Комисията, е била изцяло теоретична, тъй като не е могло да има никакво съмнение относно намерението на френските органи да приложат това решение(69).
105. Тези примери, макар и да се отнасят до търговски дела, показват, че дори ако формално на адресата е предоставен избор дали да приложи оспорената мярка, неговото право на преценка може да не съществува, тъй като е чисто теоретично при обстоятелствата на конкретния случай. Очевидно е, че това заключение налага разглеждане на всеки случай поотделно(70).
106. В настоящия случай, за да се реши дали правото на преценка на Полша може да се разглежда като чисто теоретично, е необходимо да се вземе предвид естеството на процедурата за съгласуване на ключовите етапи и целите съгласно Регламента за МВУ.
107. Както обясних в точки 5—20 от настоящото заключение, процедурата съгласно Регламента за МВУ сочи, че именно Полша е предложила ключовите етапи на Комисията, която ги е счела за приемливи и ги е предложила на Съвета, който в крайна сметка също ги е приел(71). Следователно, както правилно посочват жалбоподателите, предвид факта, че Полша е предложила ключовите етапи, изглежда, няма причина тя да не ги изпълни.
108. Важно е да се отбележи, че реформата, изисквана съгласно ключов етап F2G, вече е била приета от Полша въз основа на Закона от 9 юни 2022 г., когато е прието разглежданото решение (вж. т. 35 от настоящото заключение). Следователно в действителност решението за изпълнение на Съвета всъщност е утвърдило вече направения от Полша избор. Ако този избор е неправомерен, както твърдят жалбоподателите, изглежда необходимо да се позволи оспорването на неговото утвърждаване от институциите на Съюза пред съдилищата на Съюза(72).
109. Следователно при обстоятелствата по настоящото дело, за да перифразирам генерален адвокат Dutheillet de Lamothe, да се счита, че ключов етап F2G е оставил на Полша право на преценка да не го изпълни, според мен би представлявало прекомерен формализъм(73).
110. Накрая Общият съд приема, че само ключов етап F2G е от значение при преценката на прякото засягане на съдиите, засегнати от решения на дисциплинарната колегия, тъй като ключов етап F3G установява само краен срок за провеждане
на производствата
за преразглеждане(74).
111. Трябва да изразя несъгласие и с това заключение, тъй като разрешаването на правното положение на тези съдии до края на 2023 г. въз основа на ключов етап F3G също засяга пряко правното положение на тези съдии. Както твърдят жалбоподателите, този ключов етап конкретизира ключов етап F2G и засилва неговите последици върху съдиите, на които са наложени дисциплинарни санкции, и следователно ги засяга пряко.
112. В обобщение, съгласна съм с жалбоподателите, че Общият съд е приложил неправилно съдебната практика и не е преценил правилно последиците от ключови етапи F2G и F3G в разглежданото решение за правното положение на полските съдии, засегнати от решения на дисциплинарната колегия. Ключови етапи F2G и F3G имат пряка връзка с конкретното правно положение на тези съдии, която може да промени това положение, а правото на преценка на Полша да не изпълни тези ключови етапи е чисто теоретично. Следователно Общият съд е допуснал грешка, като е констатирал, че ключови етапи F2G и F3G не засягат пряко тези съдии, и като е отхвърлил като недопустими жалбите за отмяна, подадени от сдруженията, които ги представляват.
2.      Първа част от второто основание за обжалване (пряко засягане на полски съдии, срещу които не са приети решения на дисциплинарната колегия)
а)      Обобщение на основните доводи на страните
113. В първата част от второто основание за обжалване жалбоподателите твърдят, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото в точки 95 и 96 от обжалваното определение, като е констатирал, че ключови етапи F2G и F3G не са променили правното положение на полските съдии, срещу които не са приети решения на дисциплинарната колегия.
114. Що се отнася до ключови етапи F2G и F3G, жалбоподателите твърдят, че съществува фундаментална разлика в последиците по отношение на полските съдии, засегнати от решения на дисциплинарната колегия, и полските съдии, които остават на длъжност и от които се
изисква да продължат да изпълняват функциите си в отсъствието на своите колеги. Общият съд следователно не е разгледал техните доводи относно възпиращия ефект върху тези съдии и увеличената им работна натовареност.
115. Съветът, подкрепен от Полша, Унгария и Комисията, твърди, че държавите членки нямат задължение да изпълняват ключови етапи, което не се променя в зависимост от категориите съдии, и следователно разглежданото решение не може да породи правни последици по отношение на тези съдии.
б)      Анализ
116. По отношение на прякото засягане от ключови етапи F2G и F3G на полски съдии извън тези, които са засегнати от решения на дисциплинарната колегия, мога да се съглася с жалбоподателите, че Общият съд не е взел предвид техните доводи, че тези съдии са засегнати по различен начин от съдиите, за които се отнася първото основание за обжалване. Поради това Общият съд не е анализирал дали съществува пряка връзка между ключови етапи F2G и F3G и тези други полски съдии.
117. Дори ако Общият съд е допуснал грешка, като не е разгледал доводите на жалбоподателите в първоинстанционното производство, аз все пак считам, че няма пряка връзка между ключови етапи F2G и F3G и правното положение на тези други полски съдии. Според мен жалбоподателите не са доказали, че би възникнал възпиращ ефект, който би засегнал пряко правното положение на тези съдии. Що се отнася до евентуалното по-голямо работно натоварване на някои полски съдии, което, както разбирам, би било следствие от отстраняването от работа на санкционираните съдии до приключване на производството по преразглеждане, това увеличение на работното натоварване не е обосновано от жалбоподателите, нито може да бъде определено като засягащо правното положение на тези съдии(75).
118. Следователно считам, че Общият съд правилно е заключил, че ключови етапи F2G и F3G не засягат пряко полските съдии, на които не са налагани дисциплинарни санкции от дисциплинарната колегия.
Б.      Допустимост на исканията, свързани с ключов етап F1G
119. Досега разгледаните основания за обжалване се отнасят до ключови етапи F2G и F3G. Останалите основания за обжалване се отнасят до ключов етап F1G.
120. Припомням, че ключов етап F1G изисква от Полша да въведе реформи с цел укрепване на независимостта и безпристрастността на съдилищата. Твърдението по същество на жалбоподателите в първоинстанционното производство е, че конкретните реформи, изисквани по ключов етап F1G, са недостатъчни за постигане на тази цел, необходима за защита на финансовите интереси на Европейския съюз.
121. Общият съд отхвърля тези искания на основание липса на пряко засягане на сдруженията жалбоподатели, действащи от името на своите членове, като втората част от второто основание за обжалване е насочена срещу това отхвърляне. Ще го анализирам в подраздел 1. Общият съд отхвърля и исканията, свързани с недостатъчния характер на ключов етап F1G, изтъкнати от сдруженията жалбоподатели от свое име, като жалбоподателите оспорват това отхвърляне в рамките на третото основание за обжалване, което ще разгледам в подраздел 2.
1.      Втора част от второто основание за обжалване (пряко засягане на всички полски съдии и съдии от другите държави членки и от ЕИП)
122. Във втората част от второто основание за обжалване жалбоподателите твърдят, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото в точки 97—107 от обжалваното определение, като не е признал процесуалната легитимация на жалбоподателите да оспорят недостатъчния характер на ключов етап F1G от името на своите членове.
123. Тази част от основанието за обжалване се отнася, от една страна, конкретно до сдруженията жалбоподатели, действащи от името на всички полски съдии, а от друга — до съдиите от останалите държави членки и от ЕИП. Ще започна с твърдението, отнасящо се до всички полски съдии.
а)      Всички полски съдии
124. Жалбоподателите твърдят, че всички полски съдии са пряко засегнати от недостатъчния характер на ключов етап F1G. Общият съд погрешно счел, че техните доводи са само общи твърдения за недостатъчен характер, въз основа на които не може да се установи пряко засягане. Напротив, те били изложили подробно изискванията, произтичащи от практиката на Съда, и недостатъците в съдебната защита.
125. В точка 100 от обжалваното определение Общият съд е счел, че жалбоподателите се ограничават до твърдения от общ характер и че не уточняват в самия текст на този ключов етап конкретни обстоятелства, които биха засегнали пряко полските съдии.
126. В първоинстанционното производство жалбоподателите изтъкват, че ключов етап F1G засяга пряко правното положение на полските съдии, тъй като поради недостатъчния характер на ключов етап F1G да възстанови ефективната съдебна защита в Полша, тези съдии ще бъдат принудени да разглеждат дела в професионално невъзможни обстоятелства, при които те все още ще бъдат подложени на незаконосъобразен натиск и ограничаване на тяхната независимост и безпристрастност. Полските съдии щели да бъдат принудени да изпълняват функциите си при обстоятелства, при които би имало съмнения относно способността им да отправят преюдициални запитвания, да прилагат пълноценно правото на Съюза и да постановяват решения, противоречащи на интересите на правителството или управляващата политическа партия(76).
127. Дори това да е вярно, то не позволява на Съда да заключи дали и как тези недостатъци биха били източник на промени в индивидуалното правно положение на всички или на някои полски съдии, които са членове на сдруженията жалбоподатели, което е критерият, разработен в съдебната практика за установяване на пряко засягане на физически и юридически лица (вж. т. 81 от настоящото заключение). С други думи не е ясно как те биха повлияли на конкретните права и задължения на някои или на всички полски съдии.
128. Следователно считам, че Общият съд не е допуснал грешка, като е отхвърлил исканията на жалбоподателите въз основа на факта, че полските съдии не са пряко засегнати от недостатъчния характер на ключов етап F1G.
б)      Съдии от другите държави членки и от ЕИП
129. Жалбоподателите твърдят, че Общият съд не е мотивирал отхвърлянето на техните доводи, че недостатъчният характер на ключов етап F1G засяга пряко правното положение на всички съдии в държавите членки и в ЕИП, тъй като пречи на ежедневната им работа, като например признаването и изпълнението на съдебни решения на полски съдилища, както и поради разпространението на последиците от един правен ред към други.
130. Според мен, дори ако влошаването на спазването на принципа на правовата държава в една държава членка може да има някои последици за трансграничното съдебно сътрудничество, не виждам как може да се установи пряка връзка между недостатъчните мерки и техните последици за правата и задълженията на съдиите от другите държави членки и от ЕИП.
131. Следователно Общият съд не е допуснал грешка и в това отношение.
2.      Трето основание за обжалване (процесуална легитимация на сдруженията, действащи от свое име, при обстоятелствата по настоящото дело)
а)      Обобщение на основните доводи на страните
132. С третото основание за обжалване жалбоподателите твърдят, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото в точки 41—51 и 110—119 от обжалваното определение, като не е признал процесуалната легитимация на жалбоподателите, действащи от свое име, съгласно настоящите правила.
133. В това отношение жалбоподателите разделят доводите си на три части. Първо, жалбоподателите твърдят, че Общият съд е тълкувал погрешно член 263, четвърта алинея ДФЕС, тъй като при това тълкуване е трябвало да се вземе предвид дисфункционалността на съдебната система в Полша. Второ, жалбоподателите твърдят, че при прилагането на член 263, четвърта алинея ДФЕС спрямо сдружения, действащи от свое име, Общият съд е трябвало да тълкува тази разпоредба в светлината на решение KlimaSeniorinnen на Европейския съд по правата на човека (наричан по-нататък „ЕСПЧ“)(77). Трето, според жалбоподателите Общият съд погрешно е приел, че привилегированата процесуална легитимация на държавите членки и институциите на Съюза обосновава отказа на процесуална легитимация на жалбоподателите.
134. Съветът, подкрепен от Полша, Унгария и Комисията, твърди, че Общият съд правилно е констатирал, че жалбоподателите нямат процесуална легитимация и че недостатъците в полската съдебна система не обосновават неприлагането на изискванията за пряко и лично засягане, установени в Договорите. Унгария и Комисията допълват, че твърденията на жалбоподателите относно липсата на ефективна правна защита пред полските съдилища са необосновани. По отношение на решение KlimaSeniorinnen тези страни твърдят, че то се основава на специфични съображения, свързани с изменението на климата, и не може да бъде приложено към настоящия случай.
135. По-специално в съдебното заседание Съветът подчертава, че условията, посочени в член 263, четвърта алинея ДФЕС, са сами по себе си съществен елемент от правовата държава и част от цялостната система от правни средства за защита съгласно Договорите, която е крайъгълен камък на системата на съдебна защита в Съюза. Прилагането на по-малко ограничителен подход по отношение на процесуалната легитимация рискувало да доведе до несигурност, а признаването на процесуална легитимация на жалбоподателите в настоящия случай щяло да доведе де факто до въвеждането на actio popularis.
136. Жалбоподателите отговарят, че не искат от Съда да въведе actio popularis, а да тълкува член 263, четвърта алинея ДФЕС при прилагането ѝ спрямо сдружения, действащи от свое име, в светлината на принципа на ефективна съдебна защита, заложен в член 19, параграф 1 ДЕС и член 47 от Хартата.
б)      Анализ
137. С третото основание за обжалване жалбоподателите твърдят, че техните жалби е следвало да бъдат приети за допустими въз основа на „третия случай“, при който сдруженията могат да имат процесуална легитимация, действайки от свое име. При условията на евентуалност те твърдят, че изброяването на „трите случая“, които Общият съд припомня в точка 40 от обжалваното определение, не е изчерпателно и че Общият съд е следвало да допусне техните жалби извън тези случаи.
138. Както е посочено в точка 46 от настоящото заключение, Общият съд започва своя анализ, като посочва, че съществува постоянна съдебна практика, съгласно която сдруженията могат да подават пряко искове или жалби
в три случая.
139. Според мен, както споменах в точка 64 от настоящото заключение, сдруженията могат да имат процесуална легитимация или от името на своите членове, или от свое име. Тези три случая са само описание на случаите, признати в съдебната практика досега, в които е установено, че сдруженията имат процесуална легитимация за подаване на жалби за отмяна(78). Те не представляват изчерпателно изброяване(79).
140. За разлика от Общия съд, Съдът не се е позовавал на три случая като прието тълкуване на член 263, четвърта алинея ДФЕС по отношение на сдруженията. Той само е посочвал тези случаи при анализа на констатациите на Общия съд в производства по обжалване(80).
141.  Що се отнася до „третия случай“, в точки 46—50 от обжалваното определение Общият съд анализира дали в настоящия случай е засегнато положението на жалбоподателите като преговарящи страни и заключава, че това не е така(81). Вярно е, че в досегашната съдебна практика съдилищата на Съюза са тълкували стеснително случая, при който се допуска признаване на наличието на процесуална легитимация на сдружение, действащо от свое име, въз основа на положението му на преговаряща страна. Всъщност в практиката на Съда има само две решения, в които е признато наличието на процесуална легитимация въз основа на положението на преговаряща страна(82), а тълкуването на тези две решения е стеснено в последващи решения, в които наличието на процесуална легитимация поради положението на преговаряща страна не е било признато(83). В този смисъл Общият съд не е допуснал грешка при прилагането на съществуващата съдебна практика.
142. Общият съд обаче не е тълкувал останалата част от „третия случай“, съгласно която на сдруженията може да се признае процесуална легитимация в други случаи, в които те защитават собствените си интереси, а не само в тези, в които са преговарящи страни(84). Той също така не е анализирал твърдението, че жалбоподателите биха могли да имат процесуална легитимация извън „трите случая“.
143. В точка 116 от обжалваното определение Общият съд заключава, че жалбоподателите не могат да твърдят, че са пряко засегнати, като се позова на констатациите си относно процесуалната легитимация на тези сдружения, действащи от името на членовете си. Следователно Общият съд изобщо не е разгледал как следва да се тълкува изискването за пряко засягане, когато става въпрос за процесуалната легитимация на сдружения, действащи от свое име.
144. Следователно считам, че Общият съд не е разгледал твърдението на жалбоподателите, че изискванията за пряко и лично засягане на сдруженията, които подават жалби от свое име, следва да се тълкуват в светлината на принципа на ефективна съдебна защита.
145. Според мен липсата на мотиви по отношение на доводите на жалбоподателите е достатъчна, за да се приеме третото основание за обжалване и да се отмени обжалваното определение като недостатъчно мотивирано по отношение на процесуалната легитимация на сдруженията, действащи от свое име.
146. Въпреки това, за да се реши въпросът за процесуална легитимация в настоящото дело, считам за необходимо да предоставя на Съда анализ на въпросите, които са останали без отговор в обжалваното определение.
В.      Процесуална легитимация на сдруженията, действащи от свое име
147. Жалбоподателите изтъкват няколко довода в подкрепа на тълкуването на член 263, четвърта алинея ДФЕС в смисъл, че им предоставя процесуална легитимация, когато действат от свое име в настоящото дело. Първо ще анализирам доводите, свързани с дисфункционалната съдебна система в Полша, преди да разгледам други доводи от по-общ характер.
1.      Доводи, основани на дисфункционалната съдебна система в Полша
148. Жалбоподателите твърдят, че тълкуването от Съда на член 263,
четвърта алинея ДФЕС се основава на схващането, че принципът на правовата държава се зачита и спазва в целия Европейски съюз и че в националните съдебни системи съществуват ефективни правни средства за защита. Според тях това вече не е така в Полша, което обосновава разширяването на изискванията за процесуална легитимация, при които сдруженията могат да предявяват преки искове или жалби от свое име.
149. В това отношение е вярно, че тълкуването, съгласно което Европейският съюз се основава на завършена система от правни средства за защита, предполага, че лицата, които считат, че техните права, основани на правото на Съюза, са били нарушени, могат по принцип да се обърнат към съд, за да поискат защита(85). Ако прекият достъп до съдилищата на Съюза е затворен, трябва да съществуват начини за подаване на жалба или завеждане на иск пред национален съд, който след това може или е длъжен да отправи преюдициално запитване до Съда с въпроси, свързани
с правото на Съюза(86). В този смисъл функциониращите съдебни системи в държавите членки, които гарантират независимостта на съдебната власт, са незаменима част от такава система.
150. Следователно доводът, изтъкнат от жалбоподателите, е, че ако националният способ е затворен поради системни проблеми, способът на Съюза трябва да бъде отворен; в противен случай би имало нарушение на правото на ефективна съдебна защита.
151.  Има две причини, които са в полза на отхвърлянето на тази аргументация — една правна и една фактическа.
152. Правният довод, изтъкнат и от Съвета в съдебното заседание и подчертан неколкократно от Съда, е, че изискванията за пряко и лично засягане, установени в член 263, четвърта алинея ДФЕС, не могат да бъдат променени от Съда, дори и с цел ефективна съдебна защита. Само държавите членки могат да вземат решение за промяна на предвидената в Договори система за съдебна защита(87).
153. Фактическият довод се отнася до съдебната система в Полша. Дори и да съществуват сериозни проблеми във функционирането на полската съдебна система, тя, изглежда, не е толкова нефункционална, че делата, свързани с използването на средствата от МВУ в Полша, да не могат да стигнат до компетентните съдилища, а впоследствие и до Съда на Европейския съюз, ако е необходимо(88). Следователно е преувеличено да се счита, че „завършената система от правни средства за защита“ не може да разчита на полската съдебна система(89). Това обаче не означава, че не са необходими подобрения. Реформите, включително тези по МВУ, допринасят за подобряване на независимостта на съдебната система, дори ако това — според жалбоподателите — не е достатъчно. Освен това, както се съгласяват всички страни в настоящото производство, Полша е длъжна да изпълни всички решения, в които Съдът е констатирал конкретни проблеми, свързани с принципа на правовата държава в тази държава членка, и ключовите етапи не биха могли да засегнат това задължение.
154. Следователно не считам, че нарушената независимост на съдебната власт в Полша е достатъчна причина, която да обоснове промени в системата на правна защита съгласно Договорите за целите на настоящото дело. Този довод на жалбоподателите следва да бъде отхвърлен.
155. Това обаче не означава, че в рамките на съществуващата система за съдебна защита в Европейския съюз процесуалната легитимация на сдружения, действащи от свое име, включително сдружения на съдии, не може да бъде тълкувана по начин, който им позволява достъп до съдилищата на Съюза с цел защита на собствените им интереси.
156. Потвърждението на Съда, че Договорите не могат да бъдат променяни чрез съдебната практика, не означава, че изискванията за наличие на процесуална легитимация не могат, а всъщност дори трябва(90), да бъдат тълкувани в светлината на основните принципи, включително принципа на ефективна съдебна защита(91). По-нататък следователно ще анализирам как понятията за пряко и лично засягане могат да бъдат тълкувани по отношение на сдружения, действащи от свое име, като взема предвид доводите, изтъкнати от страните.
2.      Значение на сдруженията за демокрацията на участието
157. Жалбоподателите подчертават значението на сдруженията, особено на сдруженията на съдии, за защитата на независимостта на съдебната власт и по този начин за запазването или възстановяването на принципа на правовата държава в държавите членки.
158. Действително значението на такива сдружения, които съществуват с цел да защитават независимостта на съдебната власт, се признава в различни европейски документи(92) и доктрината, в която особено се подчертава ролята на сдруженията в събитията, свързани с реорганизацията на съдебната система в Полша(93).
159. Признаването на значението на сдруженията, и по-специално на сдруженията на съдии, за защитата на независимостта на съдебната власт и на правовата държава обаче само по себе си не е достатъчно основание за предоставяне на процесуална легитимация на такива сдружения да подават пряко
искове и жалби пред съдилищата на Съюза.
160. В контекста на достъпа на сдруженията на съдии до националните съдилища, след като признава значението на тези сдружения, Съдът приема, че правото на Съюза, включително член 19, параграф 1 ДЕС и член 47 от Хартата, не изисква от държавите членки да предвидят процесуални способи, чрез които сдруженията на съдии да могат да подават жалби или да предявяват искове пред националните съдилища(94). Същото може да се приложи и към предоставянето на нови способи за сдруженията на съдии пред съдилищата на Съюза(95).
161. На равнище Съюза ценната роля на сдруженията е призната в Договорите в дял II ДЕС, който съдържа разпоредби относно демократичните принципи. Докато член 10, параграф 1 ДЕС постановява, че функционирането на Съюза се основава на представителната демокрация, член 11, параграф 1 ДЕС признава и значението на демокрацията на участието. Той предвижда, че „институциите предоставят чрез подходящи средства на гражданите и представителните организации възможността да изразяват и обменят публично своите мнения във всички области на дейност на Съюза“(96).
162. Демокрацията на участието по принцип разчита на сдруженията като партньори в политическите дебати относно правилната организация или регулиране на обществото. Поради това тя подчертава тяхната роля в демократичния политически процес. Участниците в политическия процес се борят за приемането на решение, което считат за предпочитано. Съдилищата обаче не са институции, пред които трябва да се решават такива политически въпроси.
163. Означава ли това, че сдруженията трябва да имат достъп само до политическите процеси?
164. Според мен, ако акт, приет в резултат на политическия процес в Съюза, според дадено сдружение е правно невалиден, няма причина то да няма достъп до съдилищата на Съюза, за да защити собствените си интереси с правни доводи относно невалидността на такъв акт, който го засяга пряко и лично. Това би могло да бъде и един от начините за реализиране на демокрацията на участието на равнището на Съюза. Важно е обаче доводите пред тези съдилища да не са политически, в смисъл че дадено решение е „погрешно“, а по-скоро правни, в смисъл че дадено решение е „в противоречие със закона“.
165. С други думи завеждането на дело пред съдилищата на Съюза, което включва защита на колективни интереси, не следва да бъде продължение на политическа битка с правни средства, тъй като съдилищата не са легитимирани за вземане на политически решения.
166. Довод, като този, който се отнася до ключов етап F1G по настоящото дело, съгласно който дадена институция не е уредила определени въпроси в достатъчна степен, ще бъде правен довод само ако законът налага достатъчно ясно задължение на тази институция. Въпросът дали това е така обаче е въпрос по същество, а не въпрос на достъп до съдилищата на Съюза.
167. В настоящия случай сдруженията жалбоподатели изглежда представят пред съдилищата на Съюза правни доводи, с които твърдят, че Съветът не е изпълнил своите правни задължения по член 20, параграф 5, буква д) и член 22 от Регламента за МВУ. Ако Съдът установи, че такова правно задължение не съществува, той ще отхвърли иска по същество. Не е необходимо съдилищата на Съюза да се „бранят“ от евентуални политически въпроси на равнището на достъпа до съдилищата.
168. С други думи, ако даден акт, който е потенциално невалиден от правна гледна точка, засяга пряко колективния интерес, представляван от дадено сдружение, което може да бъде индивидуализирано, тъй като такъв колективен интерес е неговият собствен интерес, няма причина на това сдружение да бъде отказан достъп до съдилищата на Съюза.
169. Освен това, ако на сдруженията се разреши достъп до съдилищата на Съюза с цел защита на колективни интереси, това не би означавало въвеждането на actio popularis в правото на Съюза, тъй като този достъп все пак е обусловен от прякото и лично засягане на сдружението, което е завело делото.
3.      Доводи, основани на процесуалната легитимация на привилегировани жалбоподатели
170. Жалбоподателите критикуват точка 118 от обжалваното определение, като твърдят, че възможността да се предостави процесуална легитимация на сдруженията, действащи от свое име, с цел защита на колективни интереси не се изключва от факта, че член 263, втора алинея ДФЕС предоставя на привилегированите жалбоподатели възможността да подадат жалба пред Съда в общ интерес.
171. В посочената точка от обжалваното определение Общият съд, изглежда, загатва, че не е необходимо облекчаване на условията за наличие на процесуална легитимация, тъй като привилегированите жалбоподатели, а именно държавите членки и институциите на Съюза, имат възможността да подават преки жалби срещу мерки на Съюза, когато счетат това за необходимо.
172. Според мен такава възможност е без значение по отношение на въпроса за тълкуването на изискванията за наличие на процесуална легитимация на сдруженията.
173. Първо, процесуалната легитимация на привилегированите жалбоподатели няма нищо общо с отделния въпрос, свързан с условията, при които непривилегированите жалбоподатели имат процесуална легитимация съгласно член 263, четвърта алинея ДФЕС. Тази разпоредба не свързва процесуалната легитимация на непривилегированите жалбоподатели с тази на каквито и да било други категории жалбоподатели.
174. Второ, обстоятелствата по настоящото дело показват, че често процесуалният способ, отворен за привилегированите жалбоподатели, не може да замести предоставения на непривилегированите жалбоподатели. Няма причина,
поради която Съветът или Комисията биха оспорили собственото си решение пред Съда. Също така е малко вероятно Полша да оспори ключовите етапи, които сама е предложила. Въпреки че е възможно Европейският парламент(97) или други държави членки да подадат жалба, с която да оспорят ключовите етапи(98), това само по себе си не намалява значението на ролята, която сдруженията могат да имат в допълнение към привилегированите жалбоподатели за осъществяването на съдебен контрол за съвместимостта на актовете на Съюза с принципа на правовата държава, както твърдят жалбоподателите.
175. Следователно, дори ако мотивите на Общия съд в точка 118 от обжалваното определение, изглежда, са включени само за пълнота, аз съм съгласна с жалбоподателите, че тези мотиви са погрешни.
4.      Значението на решение KlimaSeniorinnen
176. Според жалбоподателите решение KlimaSeniorinnen въвежда нов стандарт за защита на процесуалните права на сдруженията в съдебни производства, чиято цел е защита на правата срещу заплахи, произтичащи от събития от основно обществено значение, които в посоченото решение се отнасят до изменението на климата, но които могат да се приложат и по отношение на принципа на правовата държава и сдружения като жалбоподателите, които представляват интересите на съдебната власт, обединени с цел насърчаване на принципа на правовата държава. Те твърдят, че по силата на член 52, параграф 3 от Хартата следва да се възприеме подобен подход по отношение на тълкуването на член 263, четвърта алинея ДФЕС.
177. Противно на доводите на жалбоподателите, считам, че е трудно да се направят паралели между решение KlimaSeniorinnen и изискванията за процесуална легитимация съгласно член 263, четвърта алинея ДФЕС.
178. Първо, както е посочено в последващата съдебна практика на ЕСПЧ(99), това решение, изглежда, е ограничено по принцип до контекста на изменението на климата.
179. Второ, това решение се отнася до качеството „жертва“ по смисъла на член 34 от Европейската конвенция за правата на човека (наричана по-нататък „ЕКПЧ“), което не е същото като условията за процесуална легитимация съгласно член 263, четвърта алинея ДФЕС(100).
180. В това отношение е необходимо да се има предвид, че задачата на ЕСПЧ и функцията, изпълнявана от съдилищата на Съюза при извършване на съдебен контрол върху актовете на Съюза въз основа на член 263 ДФЕС, не са еднакви. Докато ролята на ЕСПЧ е да защитава индивидуалните права, ролята на съдебния контрол съгласно член 263 ДФЕС е обективна. Тя има за цел да гарантира, че институциите и органите на Съюза спазват правото, което ги обвързва, като по този начин защитава правния ред на Съюза(101). Съответно правилата, уреждащи достъпа до ЕСПЧ и съдилищата на Съюза, могат с основание да се различават.
181. Поради това не намирам за убедителни доводите на жалбоподателите, че на основание член 52, параграф 3 от Хартата Съдът е длъжен да следва практиката на ЕСПЧ относно процесуалната легитимация на сдруженията. Двете производства са различни и член 52, параграф 3 от Хартата в никакъв случай не се отнася до приемането на производства съгласно ЕКПЧ, а по-скоро до спазването като минимум на смисъла и обхвата на правата, гарантирани от ЕКПЧ. В това отношение решение KlimaSeniorinnen, както твърди Съветът, подкрепен от Полша, Унгария и Комисията, наистина е ирелевантно за преценката дали на сдруженията жалбоподатели следва да бъде предоставена процесуална легитимация.
182. Въпреки това логиката, която е мотивирала ЕСПЧ да предостави процесуална легитимация на сдруженията по дела, свързани с климата, може да бъде взета предвид при тълкуването на условията на член 263, четвърта алинея ДФЕС, за да се отговори на въпроса кога дадено сдружение има процесуална легитимация, действайки от свое име.
183. Дори ако това решение се тълкува като предоставяне на сдруженията на по-широк достъп до ЕСПЧ, то в същото време, както се отбелязва в доктрината(102), е затруднило този достъп за физическите лица. Начинът, по който аз тълкувам решение KlimaSeniorinnen, е, че ЕСПЧ всъщност е установил много високи стандарти за процесуалната легитимация на физически лица да оспорват общо законодателство в областта на климата, мотивиран от факта, че всяко физическо лице е потенциална жертва на климатичните промени, което иначе е достатъчно за установяване на качеството „жертва“ и следователно на процесуална легитимация пред ЕСПЧ. Последното всъщност би позволило на всяко физическо лице да започне производство пред ЕСПЧ. Това обаче само по себе си не би противоречало на логиката на  actio popularis, тъй като тези физически лица биха защитавали собствените си права, като едновременно с това защитават и общите интереси. По тази причина изглежда, че ЕСПЧ е добавил условия към качеството на потенциална жертва, като е изискал доказване на конкретно ниво и тежест на риска от неблагоприятни последици, което отличава дадено физическо лице от всички останали(103). Така по някакъв начин ЕСПЧ въвежда изискване, подобно на изискването за лично засягане в член 263, четвърта алинея ДФЕС, както е тълкуван от Съда. По нататък, за да не затвори напълно достъпа до юрисдикцията, ЕСПЧ разширява достъпа за сдружения, които представляват същите колективни интереси, и отделя процесуалната им легитимация от процесуалната легитимация на лицата, чиито права те защитават(104).
184. В този смисъл причината за отварянето на достъпа на сдруженията до ЕСПЧ може да бъде релевантна за разглеждане на причините за допускане на достъп на сдружения, защитаващи колективни интереси, до съдилищата на Съюза в случай, в който поради високия праг, установен от изискването за лично засягане, дадено физическо лице не може да се обърне към съдилищата на Съюза, за да защити колективни интереси, дори ако едновременно с това те засягат пряко и това физическо лице.
185. В това отношение критиката, изразена от генерален адвокат Jacobs в заключението му по дело UPA(105), съгласно която изискването за лично засягане, както е тълкувано от Съда, води до ситуации, в които колкото по-важно е да се разреши потенциалната незаконосъобразност на мярка на Съюза (тъй като вредата може да бъде по-голяма), толкова по-малък е шансът засегнатите от такава мярка лица да имат процесуална легитимация да я оспорят, според мен остава валидна. Макар че Съдът не приема предложението му да промени своето тълкуване на изискването за лично засягане(106), предоставянето на достъп на сдруженията, действащи от свое име, до съдилищата на Съюза може да компенсира тази нелогична последица от настоящото тълкуване на изискванията за процесуална легитимация, без да е необходимо да се променя това тълкуване.
5.      Какви са собствените интереси на сдруженията?
186. Гореизложеното показва, че може да има основания за тълкуване на условията за достъп на сдруженията до съдилищата на Съюза за защита на собствените им интереси по начин, който се различава от тълкуването на същите тези условия, когато се прилагат към техните членове.
187. Следователно е необходимо да се разбере какво представляват собствените интереси на дадено сдружение и как да се тълкува изискването за пряко и лично засягане в тази светлина.
188. В решение Carvalho(107) сдружението Sáminuorra изтъква пред Съда довода, че трябва да му бъде предоставена процесуална легитимация, тъй като то е завело „колективен иск, защитаващ колективно благо“. Тъй като обаче този довод е изтъкнат за първи път в производството по обжалване, Съдът няма възможност да го разгледа. Така Съдът не е отговорил на въпроса дали „колективното благо“ е това, което се разбира като „собствен интерес“ на сдружението.
189. Сдруженията по принцип съществуват, за да защитават някакъв колективен интерес, т.е. интерес, който е общ за по-голяма група от индивидуални субекти(108). Този интерес може да бъде от различен вид: например търговски или стопански интереси (най-често разглежданите в дела пред съдилищата на Съюза), интереси на различни участници на пазара (като работодатели и работници) или интереси на определена професия (лекари, строителни работници, професионални шофьори и др.). Собствените интереси на тези сдружения съответстват на интересите на техните членове. Сдруженията, които защитават такива колективни интереси, дори не биха били създадени, ако не бяха техните членове.
190.  Сдруженията могат да съществуват и за да защитават интереси, които те възприемат като общи интереси на обществото. Например, такива са организациите, занимаващи се с демократични избори, защитата на определени човешки права като равенството или правото на изразяване или такива, които защитават околната среда или определени аспекти от нея като биологичното разнообразие или климатичните промени. Такива сдружения биха имали основание да съществуват, дори и да нямат членове. Четирите сдружения по настоящото дело биха могли да бъдат включени в тази група, тъй като те защитават обществения интерес от наличието на независими съдебни системи.
191. Интересите, защитавани от сдруженията, които принадлежат към тази група, дори и да се отнасят и до техните членове, не са просто сбор от тези индивидуални интереси. Те представляват и собствените интереси на тези сдружения, които те могат да решат да преследват по начин, различен от този на своите членове. В същото време тези интереси са причината за тяхното съществуване и в този смисъл формират тяхната идентичност, която не само позволява едно сдружение да се разграничи от друго, но и позволява разграничаването на сдружението от неговите членове.
192. Собствените интереси на дадено сдружение по принцип могат да бъдат определени въз основа на неговия устав или друг учредителен акт и на миналата дейност на това сдружение, което би могло да послужи като доказателство, че то действително съществува, за да преследва определен вид интереси(109).
193. Съществува съдебна практика, която отхвърля възможността дадено сдружение да защитава колективните интереси на своите членове пред съдилищата на Съюза, ако самите тези членове не разполагат с такъв достъп(110). Така Съдът приема, че сдружение, което представлява категория физически или юридически лица, не може „да бъде лично засегнато от мярка, засягаща общите интереси на тази категория“(111). Съдът, изглежда, се опасява, че предоставянето на процесуална легитимация на сдружение, дори ако неговите членове нямат такава, „би представлявало отклонение от системата на Договора“ и „би довело до обединяване в един правен субект на интереси, които съответно се отнасят към членовете на дадена категория“, които обаче не са оправомощени да подават пряко
искове и жалби пред Съда от свое име(112). Тази съдебна практика може да се приложи към категорията на сдруженията, чиито интереси съответстват на сбора от интересите на членовете им и които по тази причина нямат „собствени интереси“, които да защитават.
194. Въпреки това, ако дадено сдружение има интерес, който надхвърля сбора от интересите на неговите членове, така че този интерес може да бъде признат за негов собствен интерес, системата, въведена от Договорите, не би била заобиколена, ако сдружението може да се обърне към съдилищата на Съюза от свое име, за да защити собствените си интереси, дори ако неговите членове не могат да го направят.
195. Сдруженията по настоящото дело защитават интересите на съдиите не като професия, а като необходима част от едно либерално демократично общество, което се нуждае от независими съдии, за да гарантира правовата държава. Тези интереси са, или би трябвало да бъдат, интересите на всеки съдия, но са също така интересите на гражданите, които са страни в съдебните производства, или на дружествата или другите пазарни участници, които искат да защитят правата си в съда. В този смисъл собствените интереси на четирите сдружения жалбоподатели надхвърлят тези на техните членове. Те са отделни, индивидуални интереси на тези сдружения. Те са причината за тяхното съществуване; с други думи те са тяхната идентичност.
196. Разбирам съдебната практика, която признава, че сдруженията могат да имат процесуална легитимация, действайки от свое име пред съдилищата на Съюза, като отнасяща се до вида интереси, които формират „идентичността“ на тези сдружения. По същия начин генерален адвокат Emiliou наскоро изтъква, че на сдружението следва да се предостави процесуална легитимация, ако „оспореният акт може да има съществено въздействие върху [основната му дейност], както е определена в неговия устав“(113).
197. Така според мен изискванията за пряко и лично засягане по смисъла на член 263, четвърта алинея ДФЕС биха могли да бъдат преценени във връзка с идентичността на дадено сдружение. Такава преценка налага разглеждането на сдружението като отделно от лицата, чиито колективни интереси то представлява.
6.      Какво е пряко засягане и какво е лично засягане на едно сдружение?
198. По отношение на процесуалната легитимация на сдруженията жалбоподатели, действащи от свое име, не е напълно ясно дали Общият съд е отхвърлил прякото им засягане, личното
им засягане или и двете(114).
199. Не следва да се допуска такова смесване на двете изисквания. Тълкуването на член 263, четвърта алинея ДФЕС изисква на двете изисквания да се придаде различно значение(115).
200. С други думи, Съдът следва да даде отделно тълкуване на прякото и лично засягане на сдруженията, действащи от свое име.
201. Освен това при тълкуването на тези две изисквания по отношение на сдруженията Съдът трябва да има предвид целта, за която Договорът за функционирането на ЕС дава пряк достъп на физическите лица да оспорват мерки на Съюза пред съдилищата на Съюза, която е не само защитата на техните права, основани на правото на Съюза, но и общият интерес от поддържане на законността в правния ред на Съюза чрез съдебен контрол върху актовете на Съюза. Последната цел, изглежда, е именно причината, поради която сдружения като тези по настоящото дело се стремят да подават жалби за отмяна пред съдилищата на Съюза.
202. Въпреки това трябва да отбележа, че член 263 ДФЕС разделя жалбоподателите на две основни категории — привилегировани жалбоподатели (съгласно втората алинея) и непривилегировани жалбоподатели (съгласно четвъртата алинея). Сдруженията явно не са привилегировани жалбоподатели и могат да подават жалба само при условията, предвидени в четвърта алинея. Както посочва генерален адвокат Cosmas, Съдът не може да създава трета категория extra legem(116).
203. Означава ли това, че Съдът не може да признае разликата в характера на физическите лица или дружествата, от една страна, и сдруженията, действащи от свое име, от друга, която би могла да обоснове различно тълкуване на понятията за пряко и лично засягане в член 263, четвърта алинея ДФЕС, без да се пренебрегват тези изисквания?
204. Тълкуването на тези понятия в съдебната практика е свързано с жалбоподатели, защитаващи своите индивидуални интереси, обикновено физически лица или дружества. Както обаче вече беше обсъдено, „индивидуалните“ интереси на сдружението са по своята същност колективни. Как тогава биха могли да се разбират тези понятия, когато се прилагат към „колектив, защитаващ колективно благо“?
205. На въпроса дали оспорваният акт засяга пряко интереса на сдружението (пряко засягане) и индивидуалната отличителност на сдружението от други субекти по отношение на предмета на жалбата (лично засягане) може да се отговори единствено като се вземе предвид неговият собствен интерес, който е колективен.
206. С оглед на това предлагам на Съда да тълкува прякото засягане също въз основа на две условия.
207. Първо, налице е изискване за пряка връзка. Когато се прилага към физически лица, пряката връзка, както е разработена в съдебната практика, изисква да се докаже, че оспорваният акт е пряк източник на промяната в правното положение на това физическо лице. Ако обаче тази обичайна формула за пряко засягане се прилага към сдруженията по същия начин, както към физическите лица жалбоподатели, сдруженията на практика никога не биха могли да установят наличието на процесуална легитимация освен за оспорване на мерки, които засягат правното положение на сдруженията като такива. Актовете, засягащи колективните интереси, които те защитават, не биха засегнали тяхното правно положение. Следователно, за да се осигури ефективна съдебна защита на сдруженията, за да защитят
своите собствени интереси, понятието за пряко засягане трябва да бъде адаптирано към специфична същност на задачата им за защита на колективни интереси. Така, за да се удовлетвори изискването за наличие на пряка връзка по отношение на сдружение, критерият би могъл да бъде дали оспорваният акт е пряк източник на последиците за колективните интереси, които сдружението защитава.
208. По отношение на второто условие, както и при физическите лица, оспорваният акт не трябва да оставя никакво право на преценка на адресата, на който е възложено изпълнението му, ако е налице такова опосредяване.
209. Що се отнася до личното засягане на дадено сдружение, критерият би могъл да бъде дали неговите основни интереси и дейности го отличават от други сдружения и от неговите членове във връзка с оспорваната мярка. В това отношение няма значение, че разглежданото сдружение не е единственото, което защитава разглежданите колективни интереси; то трябва само да може да бъде идентифицирано чрез колективните интереси, които са засегнати в даден случай.
210. Формулата от решение Plaumann(117) изисква жалбоподателите да бъдат индивидуализирани по същия начин както адресата на акта. По отношение на колективния интерес, който е в основата на тяхната идентичност, самите сдружения не биха били „цел“, пряка или косвена, на законодателя или регулатора. Мярката, която оспорват, неизменно би била приложена „по силата на обективно правно или фактическо положение, определено в съответния акт“, а едно сдружение вероятно никога не би могло да бъде, както например физическо лице акционер, лично засегнато „в зависимост от присъщи за членовете на групата критерии“(118).
211. Следователно, ако сдруженията трябва да имат процесуална легитимация, действайки от свое име, трябва да е възможно те да бъдат индивидуализирани въз основа на техните индивидуални интереси, които всъщност са колективни интереси и които са засегнати от обективно определени ситуации. Например дадено сдружение може да бъде лично засегнато от събития, свързани с независимостта на съдебната власт в Полша, ако то съществува с цел да защитава независимостта на съдебната власт в Полша, но не и ако основните му дейности са свързани със защитата на околната среда или благосъстоянието на животните.
212. Според мен тълкуването на прякото и лично засягане по този начин не би изменило Договорите, тъй като Съдът досега все още не е изяснил тези понятия по отношение на сдруженията, действащи от свое име. Текстът на Договорите оставя достатъчно място за такова тълкуване.
213. Въз основа на това в следващия
раздел ще анализирам дали следва да се счита, че сдруженията жалбоподатели са пряко и лично засегнати при обстоятелствата по настоящото дело.
VI.    Последици
214. Първото и третото основание за обжалване са основателни. Следователно точка 1 от диспозитива на обжалваното определение следва да бъде отменена.
215. В съответствие с член 61, първа алинея от Статута на Съда на Европейския съюз Съдът може, след като отмени решение на Общия съд, да върне делото на Общия съд за постановяване на решение или, когато фазата на производството позволява това, сам да постанови окончателно решение по делото.
216. В настоящия случай считам, че макар Съдът да не е в състояние на този етап от производството да се произнесе по съществото на жалбите, подадени пред Общия съд, той разполага с необходимите доказателства, за да се произнесе окончателно по допустимостта на тези жалби(119).
А.      Процесуална легитимация на сдруженията, действащи от името на своите членове
217. Дали дадено сдружение има процесуална легитимация за подаване на жалба за отмяна пред съдилищата на Съюза от името на своите членове зависи от това дали всички или някои от неговите членове са пряко и лично засегнати и следователно биха могли сами да подадат такава жалба.
218. В настоящия случай исканията на сдруженията жалбоподатели могат по същество да бъдат разделени на две различни групи: в едната са твърденията, че ключови етапи F2G и F3G са незаконосъобразни, тъй като противоречат на последиците, произтичащи от решенията на Съда относно дисциплинарната колегия, а в другата са твърденията, насочени срещу ключов етап F1G, с които се изтъква, че този ключов етап е недостатъчен за възстановяване на независимостта на съдебната власт в Полша. Следователно е необходимо да се анализира поотделно процесуалната легитимация на тези сдружения да поддържат всяко от тези видове искания.
219. Що се отнася до искането за отмяна на ключови етапи F2G и F3G, в отговор на първото основание за обжалване стигнах до заключението, че полските съдии, засегнати от решения на дисциплинарната колегия, са пряко засегнати от тези ключови етапи. Остава да се прецени дали тези съдии са лично засегнати.
220. Полските съдии, на които са наложени дисциплинарни санкции, безспорно отговарят на формулата от решение Plaumann(120). Те са част от затворена група, която е можела да бъде определена към момента на приемане на ключови етапи F2G и F3G, като тези ключови етапи всъщност са насочени към тези съдии(121).
221. Тъй като тази група членове сае пряко и лично засегнати от ключови етапи F2G и F3G, сдруженията, които ги представляват, също имат право да обжалват тези етапи от тяхно име.
222. От изложеното в първоинстанционното производство следва, че в три от четирите сдружения (всички, с изключение на AEAJ(122)) членуват полски съдии, засегнати от решения на дисциплинарната колегия. Въпреки това, дори ако в AEAJ, изглежда, няма такива членове, съгласно съдебната практика, тъй като става въпрос за една и съща жалба, няма нужда да се разглежда дали другите жалбоподатели имат процесуална легитимация(123).
223. По отношение на второто основание за обжалване стигнах до заключението, че полските съдии, които не са засегнати от решения на дисциплинарната колегия, не са пряко засегнати от ключови етапи F2G и F3G. Следователно сдруженията жалбоподатели не могат да установят своята процесуална легитимация в качеството си на техни представители и няма нужда да се преценява дали са лично засегнати, нито дали разглежданото решение представлява подзаконов акт, който не включва мерки за изпълнение.
224. Що се отнася до твърдението, свързано с недостатъчния характер на ключов етап F1G, стигнах до заключението, че всички полски съдии и съдии от другите държави членки и от ЕИП не са пряко засегнати от недостатъчния характер на този ключов етап. Следователно сдруженията жалбоподатели не могат да установят своята процесуална легитимация в качеството си на техни представители и няма нужда да се преценява дали са лично засегнати, нито дали разглежданото решение представлява подзаконов акт, който не включва мерки за изпълнение.
225. Стигам до заключението, че жалбоподателите имат процесуална легитимация от името на своите членове по отношение на ключови етапи F2G и F3G, но не и по отношение на ключов етап F1G.
Б.      Процесуална легитимация на сдруженията, действащи от свое име
226. Остава да се установи дали сдруженията жалбоподатели, действащи от свое име, имат процесуална легитимация за подаването на жалба въз основа на недостатъчния характер на ключов етап F1G.
227. Както предложих в точки 205—212 от настоящото заключение, при разглеждането на прякото и лично засягане на сдружения, действащи от свое име, следва да се вземе предвид дали оспорваният акт е свързан с идентичността на сдружението, разбирана като неговия колективен интерес.
228. Основната дейност на жалбоподателите е защитата на колективния интерес по отношение на независимостта на съдебната власт и правовата държава, включително в Полша(124).
229. За да се установи пряко засягане, оспорваният акт трябва да бъде пряк източник на последици за колективните интереси, които сдружението защитава, и не трябва да оставя никакво право на преценка на адресата, на който е възложено изпълнението му.
230. Що се отнася до първото условие, ключов етап F1G се отнася до укрепването на независимостта и безпристрастността на съдилищата в Полша. Това е именно колективният интерес, който представлява основната дейност на сдруженията жалбоподатели. Следователно този ключов етап е пряк източник на последици за колективния интерес на сдруженията жалбоподатели.
231. Що се отнася до второто условие за пряко засягане, във връзка с ключови етапи F2G и F3G стигнах до заключението, че правото на преценка на Полша да не изпълни тези ключови етапи е само теоретично. Не виждам причина защо тези заключения да не важат и за ключов етап F1G.
232. Освен това трябва да си задам въпроса дали за вземането на решение относно наличието на пряко засягане е от значение, че основната цел на ключовите етапи, свързани със съдебната система, е да се защитят финансовите интереси на Европейския съюз, като се изисква достатъчно равнище на функциониране на независима съдебна власт, за да се гарантира правилното изразходване на средствата, отпуснати по линия на МВУ. С други думи, има ли значение, че тяхната цел не е по принцип да възстановят независимостта на съдебната власт в Полша, за да се постигне зачитане на правовата държава като ценност и на член 19, параграф 1 ДЕС в Полша?
233. Според мен фактът, че ключовите етапи са приети с цел защита на финансовите интереси на Европейския съюз, може да има значение за решението, което ще бъде взето по същество(125), но не е от значение за установяване на прякото засягане на сдруженията жалбоподатели, за което е достатъчно да се установи пряка връзка между съдържанието на ключовите етапи и техните колективни интереси.
234. Що се отнася до личното засягане, сдруженията жалбоподатели отговарят и на това изискване. Основните им интереси отличават тези сдружения, по отношение на ключов етап F1G, от други сдружения, включително онези, чийто основен интерес е защитата на правовата държава като цяло, но които не се занимават конкретно със случая на Полша.
235. Следователно считам, че сдруженията жалбоподатели са пряко и лично засегнати за целите на подаването на жалба за оспорване на ключов етап F1G на основание, че той е недостатъчен за възстановяване на независимостта на съдебната власт в Полша.
236. Въз основа на гореизложеното предлагам на Съда да постанови, че жалбите на сдруженията жалбоподатели са допустими, и да върне делото на Общия съд за произнасяне по същество.
VII. Съдебни разноски
237. Тъй като според моя анализ делото трябва да бъде върнато на Общия съд за произнасяне по същество, Съдът не следва да се произнася по съдебните разноски в съответствие с член 137 от Процедурния правилник на Съда, който се прилага към производството по обжалване съгласно член 184, параграф 1 от същия правилник.
VIII. Заключение
238. Въз основа на горе изложеното предлагам на Съда:
–        да приеме, че първото и третото основание за обжалване са основателни,
–        да отмени определение от 4 юни 2024 г., Medel и др./Съвет (T‑530/22—T‑533/22, EU:T:2024:363),
–        да приеме настоящите жалби за отмяна за допустими,
–        да върне делото на Общия съд за произнасяне по същество,
–        да не се произнася по съдебните разноски.
1      Език на оригиналния текст: английски.
2      Регламент на Европейския парламент и на Съвета от 12 февруари 2021 година за създаване на Механизъм за възстановяване и устойчивост (ОВ L 57, 2021 г., стр. 17).
3      За повече информация вж. уебсайта на Европейската комисия, достъпен на адрес: https://reforms-investments.ec.europa.eu/recovery-and-resilience-facility-1_en.
4      За общ преглед на институционалния и правния контекст вж. de Witte, B. The European Union’s COVID‑19
recovery plan: The legal engineering of an economic policy shift. —
Common Market Law Review, vol. 58, 2021, p. 635.
5      Следва да се отбележи, че поради настоящата геополитическа ситуация нови финансови инструменти биха могли да бъдат използвани и в предстоящата многогодишна рамка за периода 2028—2034 г. В това
отношение в Съвета е постигнато споразумение за набиране на до 150 млрд. евро на капиталовите пазари по инструмента „Мерки за сигурността
на Европа“ (SAFE) с цел финансиране на увеличените инвестиции в отбраната от страна на държавите членки. В това отношение вж. https://defence-industry-space.ec.europa.eu/eu-defence-industry/safe-security-action-europe_en.
6      Вж. член 24, параграф 1 и съображение 53 от Регламента за МВУ.
7      Предвижда се да бъдат изплатени до 338 млрд. евро под формата на безвъзмездни средства и до 385,8 млрд. евро под формата на заеми.
8      Вж. член 4, параграф 2 и съображение 30 от Регламента за МВУ.
9      Вж. например Rubio, E. et al. The tools for protecting the EU budget from breaches of the rule of law: the Conditionality Regulation in context, European Parliament Policy Department for Budgetary Affairs, Directorate-General for Internal Policies, April 2023, p. 50; Zeitlin, J., D. Bokhorst et E. Eihmanis, National recovery and resilience plans. —
In:
Fabbrini, F. и C.A., Petit (eds), Research Handbook on Post-Pandemic EU Economic Governance and NGEU Law, Edward Elgar Publishing, Cheltenham, 2024, p. 144.
10      Във връзка с това вж. съображения 51 и 52 от Регламента за МВУ.
11      Съгласно определението в член 2, точка 4 от Регламента за МВУ ключовите етапи и целите са „измерване на напредъка за постигането на дадена реформа или инвестиция, като ключовите етапи са качествени постижения, а целите са количествени постижения“.
12      Вж. например Съобщение на Комисията до Европейския парламент и Съвета, Механизмът за възстановяване и устойчивост: две години по-късно Единствен по рода си инструмент в основата на екологичната и цифровата трансформация на ЕС, COM(2023) 99 final, 21 февруари 2023 г.
13      Вж. заключението на генерален адвокат Campos Sánchez-Bordona по дело Унгария/Парламент и Съвет (C‑156/21, EU:C:2021:974, т. 96—115), в което се разглеждат механизмите за финансова обвързаност с условия в правото на Съюза. Вж. и моето заключение по дело Парламент/Комисия (C‑225/24, EU:C:2026:88, по-специално т. 5—29).
14      Вж. например Viţă, V. Revisiting the Dominant Discourse on Conditionality in the EU: The Case of EU Spending Conditionality. —
Cambridge Yearbook of European Legal Studies, vol. 19, 2017, p. 116.
15      Вж. член 18 и съображение 39 от Регламента за МВУ.
16      Вж. член 18, параграф 4, буква б) и съображение 32 от Регламента за МВУ. Европейският семестър е част от рамката за икономическо управление на Европейския съюз. Той представлява ежегодна инициатива за координация на икономическите и социалните политики на Европейския съюз, в рамките на която държавите членки съгласуват своите бюджетни и икономически политики с целите и правилата, договорени на равнището на Съюза.
17      Вж. член 18, параграф 4, букви и) и п) от Регламента за МВУ.
18      Вж. член 19, параграф 3, съображение 41 от Регламента за МВУ и приложение V към него.
19      Вж. член 19, параграф 1 от Регламента за МВУ.
20      Курсивът е мой.
21      Вж. член 22, параграф 1 и съображение 54 от Регламента за МВУ.
22      Вж. член 20, параграфи 1 и 7 и съображение 45 от Регламента за МВУ.
23      Вж. член 24, параграф 2 от Регламента за МВУ.
24      Вж. член 24, параграф 4 от Регламента за МВУ.
25      Вж. член 24, параграф 5 от Регламента за МВУ.
26      Такова спиране може да бъде отменено само когато съответната държава членка е предприела необходимите мерки, за да гарантира задоволително изпълнение на ключовите етапи и целите, съдържащи се в решението за изпълнение на Съвета. Вж. член 24, параграф 6 и съображения 52 и 53 от Регламента за МВУ.
27      На страницата за Полша на уебсайта на Комисията, достъпна на адрес: https://reforms-investments.ec.europa.eu/polands-recovery-and-resilience-plan_en, има връзка към ПВУ на Полша от юни 2022 г. Съгласно документ на Комисията ПВУ на Полша съдържа общо 49 реформи и 53 инвестиционни проекта с 283 ключови етапа и цели. Вж. Работен документ на службите на Комисията, Analysis of the recovery and resilience plan of Poland accompanying the proposal for a Council implementing decision on the approval of the assessment of the recovery and resilience plan for Poland, SWD(2022) 161 final, 1.6.2022, p. 61.
28      Вж. COM(2022) 268 final, 1 юни 2022 г.
29      Вж. документ на Съвета 9728/22 от 14 юни 2022 г. Това решение впоследствие е изменено с решение за изпълнение на Съвета от 8 декември 2023 г., което не променя ключовите етапи F1G, F2G и F3G. Вж. документ на Съвета 15835/1/23 REV 1 от 7 декември 2023 г., а за приложението — документ на Съвета 15835/23 ADD 1 от 24 ноември 2023 г. Няма окончателни версии, приети на 17 юни 2022 г. и 8 декември 2023 г., които да са публично достъпни.
30      Вж. член 4 от разглежданото решение.
31      Вж. член 1 от разглежданото решение.
32      Вж. член 2 от разглежданото решение. В третия му параграф се посочва ясно, че отпускането на вноските е обвързано с решение на Комисията, че Полша е изпълнила задоволително съответните ключови етапи и цели, определени във връзка с изпълнението на ПВУ.
33      Вж. член 3 от разглежданото решение.
34      Вж. съображения 2, 9 и 19 от разглежданото решение. Във връзка с това в контекста на европейския семестър през 2020 г. Съветът издава специфични препоръки към Полша по-специално за подобряване на инвестиционния климат включително чрез гарантиране на независимостта на съдебната власт. Вж. Препоръката на Съвета от 20 юли 2020 г. относно националната програма за реформи на Полша за 2020 г. и съдържаща становище на Съвета относно програмата за конвергенция на Полша за 2020 г. (ОВ C 282, 2020 г., стр. 135), точка 4. Тази точка е повторена в последващи препоръки на Съвета като например тази, издадена на 12 юли 2022 г. (ОВ C 334, 2022 г., стр. 171), точка 5.
35      Вж. документ на Съвета 9728/22 ADD 1 от 13 юни 2022 г., раздел 1, компонент Е, стр. 231. Няма окончателна редакция, приета на 17 юни 2022 г., която да е публично достъпна.
36      Вж. Комисия, Положителна предварителна оценка на задоволителното изпълнение на ключовите етапи и целите, свързани с първото искане за плащане, подадено от Полша на 15 декември 2023 г., предадено на Икономическия и финансов комитет от Европейската комисия, 29 февруари 2024 г., стр. 79—96.
37      Този закон влиза в сила на 15 юли 2022 г.
38      Вж. Решение за изпълнение на Комисията от 5 април 2024 г. относно разрешаване на изплащането на първата вноска от безвъзмездната подкрепа и първата вноска от подкрепата под формата на заем за Полша, C(2024) 2369, 5 април 2024 г., съображения 27 и 28.
39      Вж. Комисия, Положителна предварителна оценка на задоволителното изпълнение на ключовите етапи и целите, свързани с третото искане за плащане, подадено от Полша на 27 декември 2024 г., предадено от Европейската комисия на Икономическия и финансов комитет, 29 октомври 2025 г., стр. 66—68. Комисията посочва, че въз основа на информацията, предоставена от Полша, са започнати седем случая на преразглеждане, по пет от които има решение, едно е приключено, а едно все още не е било решено поради надлежно обосновани извънредни обстоятелства.
40      Вж. Решение за изпълнение на Комисията от 19 ноември 2025 г. относно разрешаване на изплащането на четвъртата и петата вноска от безвъзмездната подкрепа и четвъртата и петата вноска от подкрепата под формата на заем за Полша, C(2025) 7998
final, 19 ноември 2025 г., съображение 33.
41      В тези жалби се иска отмяна на разглежданото решение в неговата цялост на основание, че ключовите етапи, свързани със съдебната система, не могат да се разглеждат отделно от това решение, и се изтъкват пет основания, с които се твърди: 1) неотчитане на решенията на Съда и нарушение на членове 2 и 13, параграф 2 ДФЕС и/или липса на компетентност; (2) нарушение на член 2 ДЕС и член 19, параграф 1 ДЕС, тълкувани в съответствие с член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“); (3) неефективност на контрола при липса на ефективна съдебна защита; (4) грешка при прилагане на правото/явна
грешка в преценката при прилагането на член 19, параграф 3 от Регламента за МВУ; и (5) липса на мотиви.
42      Един от членовете на управителния съвет на Medel е също така полски съдия, срещу когото тече дисциплинарно производство.
43      В това отношение те се позовават по-специално на решения от 19 ноември 2019 г., A. K. и др. (Независимост на дисциплинарната колегия на Върховния съд) (C‑585/18, C‑624/18 и C‑625/18, EU:C:2019:982), от 15 юли 2021 г., Комисия/Полша (Дисциплинарен режим на съдиите) (C‑791/19, EU:C:2021:596), от 6 октомври 2021 г., W.Ż. (Колегия за извънреден контрол и публични въпроси на Върховния съд — Назначаване) (C‑487/19, EU:C:2021:798), и от 5 юни 2023 г., Комисия/Полша (Независимост и личен живот на съдиите) (C‑204/21, EU:C:2023:442).
44      T‑530/22—T‑533/22, EU:T:2024:363.
45      Общият съд решава да разгледа жалбите по реда на бързото производство с решение от 19 декември 2022 г.
46      Съветът прави възражение за недопустимост, но с определение от 31 март 2023 г. Общият съд решава да се произнесе по това възражение с решението по същество. Вж. точка 35 от обжалваното определение.
47      Направено е позоваване на определение от 8 май 2019 г., Carvalho и др./Парламент и Съвет (T‑330/18, EU:T:2019:324, т. 51 и цитираната съдебна практика).
48      В това отношение Общият съд постановява в точки 54—57 от обжалваното определение, че жалбоподателите могат да претендират за процесуална легитимация във втория случай въпреки факта, че трима от жалбоподателите са представителни сдружения на съдии на международно равнище, чиито членове по принцип са национални професионални сдружения, включително полски сдружения на съдии, и че четвъртият жалбоподател е фондация и няма членове, но действа от името на съдии, чиито интереси защитава. Въз основа на това Общият съд счита за необходимо да разгледа процесуалната легитимация на съдиите, които са членове на сдруженията, които от своя страна са членове на жалбоподателите, да подадат жалба. Тъй като тези точки от обжалваното определение не са оспорени в производството пред Съда, няма да ги разглеждам по-нататък.
49      Вж. определение на председателя на Съда от 4 февруари 2025 г., Medel и др./Съвет (C‑555/24 P, EU:C:2025:73).
50      Вж. например решения от 22 юни 2006 г., Белгия и Forum 187/Комисия (C‑182/03 и C‑217/03, EU:C:2006:416, т. 56), от 13 март 2018 г., European Union Copper Task Force/Комисия (C‑384/16 P, EU:C:2018:176, т. 87 и 88), и от 20 юни 2024 г., Euranimi/Комисия (C‑252/23 P, EU:C:2024:538, т. 31); заключението на генерален адвокат Léger по съединени дела Белгия и Forum 187/Комисия (C‑182/03 и C‑217/03, EU:C:2006:89, т. 153).
51      Жалбоподателите понякога определят като недостатъчен само ключов етап F1G, а понякога — и трите ключови етапа, взети заедно. Това твърдение по същество се отнася до недостатъчния характер на ключовите етапи, свързани със съдебната система, за да може Полша да възстанови по надлежен начин съдийската независимост в тази държава членка. За улеснение се позовавам на това твърдение като свързано с ключов етап F1G.
52      Вж. точка 62 от обжалваното определение.
53      Неотдавна, например, решение от 10 февруари 2026 г., WhatsApp Ireland/ЕКЗД (C‑97/23 P, EU:C:2026:81, т. 94 и цитираната съдебна практика).
54      Вж. например решения от 12 юли 2022 г., Nord Stream 2/Парламент и Съвет (C‑348/20 P, наричано по-нататък „решение Nord Stream 2“, EU:C:2022:548, т. 105), и от 10 февруари 2026 г., WhatsApp Ireland/ЕКЗД (C‑97/23 P, EU:C:2026:81, т. 98).
55      Общият съд се позова на точки 63 и 75 от решение Nord Stream 2 в това отношение.
56      Решение от 10 февруари 2026 г., WhatsApp Ireland/ЕКЗД (C‑97/23 P, EU:C:2026:81, т. 97).
57      Точка 86 от обжалваното определение.
58      Вж. точка 87 от обжалваното определение.
59      Точка 89 от обжалваното определение.
60      Вж. бележка под линия 43 от настоящото заключение.
61      Вероятно Общият съд не е счел за необходимо да анализира второто условие за наличие на пряко засягане, тъй като е установил, че първото условие не е изпълнено. Въпреки това няколко изявления относно естеството на финансирането по МВУ сочат, че Общият съд е бил на мнение, че Полша не е длъжна да въведе производство за преразглеждане. В това отношение вж. точка 72 от обжалваното определение, в която Общият съд обяснява, че ключовите етапи се ограничават до процеса на отпускане на средствата, както и точка 74 от същото, в която той констатира, че ключовите етапи имат характера на бюджетни условия, което означава, че Полша е обвързана с тях само ако желае да получи финансиране по линия на МВУ.
62      Решение Nord Stream 2 (т. 95).
63      Вж. например решение от 10 февруари 2026 г., WhatsApp Ireland/ЕКЗД (C‑97/23 P, EU:C:2026:81, т. 101).
64      В това отношение Съветът и Комисията изтъкват, че практиката при прилагането на МВУ е такава, че не всички държави членки са подали искания за плащане по този инструмент. Това обаче може да се обясни с различни причини. Например възможно е те да не са изпълнили някои от ключовите етапи или, особено когато става въпрос за заеми, а не за безвъзмездни средства по МВУ, на тези държави да са били предложени по-добри условия на пазара.
65      По отношение на възможни сравнения на бюджетните условия в Европейския съюз с инструменти, използвани в други федерални системи, особено в Съединените щати и Канада, вж. например Viţă, V. The Rise of Spending Conditionality in the EU: What Can EU Learn from the U.S.
Conditional Spending Doctrine and Policies? EUI Department of Law Research Paper No. 2017/16; Baraggia, A. La Condizionalità come Strumento di Governo negli Stati Compositi: Una Comparazione tra Stati Uniti, Canada e Unione Europea, G. Giappichelli Editore, Torino, 2023.
66      Вж. например решения от 5 май 1998 г., Compagnie Continentale (Франция)/Комисия (C‑391/96 P, EU:C:1998:194, т. 42), и от 10 септември 2009 г., Комисия/Ente per le Ville vesuviane и Ente per le Ville vesuviane/Комисия (C‑445/07 P и C‑455/07 P, EU:C:2009:529, т. 46), и решение Nord Stream 2, точка 44 (курсивът е мой).
67      Вж. решение от 23 ноември 1971 г. (62/70, EU:C:1971:108, т. 6—8).
68      Вж. решение от 17 януари 1985 г. (11/82, EU:C:1985:18, т. 7—10).
69      За още един пример вж. решение от 5 май 1998 г., Dreyfus/Комисия (C‑386/96 P, EU:C:1998:193, т. 44—54).
70      Вж. например решения от 10 септември 2009 г., Комисия/Ente per le Ville vesuviane и Ente per le Ville vesuviane/Комисия (C‑445/07 P и C‑455/07 P, EU:C:2009:529, т. 58—60), и от 4 декември 2019 г., PGNiG Supply &
Trading/Комисия (C‑117/18 P, EU:C:2019:1042, т. 50).
71      Както е отбелязано в литературата, авторството на ПВУ не е напълно ясно. Вж. например Dawson, M. Europe’s expanding coordination space. —
European Law Open, vol. 3, 2024, p. 746, по-специално
стp. 759; Dermine, P., The planning method: An inquiry into the constitutional ramifications of a new EU governance technique. —
Common Market Law Review, vol. 61, 2024, p. 959, по-специално стp. 978—982.
72      В това отношение е възможно също да се направи аналогия със съдебната практика в контекста на съставните производства, по-специално с решение от 18 юни 2024 г., Комисия/SRB (C‑551/22 P, EU:C:2024:520, по-специално т. 83—88), и моето заключение по това дело (C‑551/22 P, EU:C:2023:846, по-специално т. 33—71), въпреки че това дело се отнася до понятието „обжалваем акт“, а не до понятието за пряко засягане. В това решение Съдът приема, че в рамките на единния механизъм за преструктуриране в контекста на банковия съюз одобрението от страна на Комисията на решението за преструктуриране на Единния съвет за преструктуриране (ЕСП) отразява нейното съгласие с неговото съдържание и форма, така че именно решението за одобрение на Комисията, а не това на ЕСП, окончателно утвърждава действието по преструктуриране и по този начин поражда задължителни правни последици.
73      Вж. заключение на генерален адвокат Dutheillet de Lamothe по дело Bock/Комисия (62/70, EU:C:1971:95, по-специално стр. 915).
74      Вж. точка 82 от обжалваното определение.
75      Вж. например решение от 21 октомври 2021 г., Lípidos Santiga/Комисия (C‑402/20 P, EU:C:2021:872, т. 45).
76      В това отношение вж. точки 63 и 64 от жалбата, подадена от Medel в първоинстанционното производство. В частта от тази жалба, в която са изложени основанията, и по-специално в точки 169 и 190 от нея, жалбоподателите посочват редица недостатъци, без обаче да уточняват кои конкретни изисквания трябва да наложи ключов етап F1G на Полша.
77      ЕСПЧ, 9 април 2024 г., Verein KlimaSeniorinnen Schweiz и др./Швейцария (CE:ECHR:2024:0409JUD005360020; наричано по-нататък „решение KlimaSeniorinnen“).
78      По отношение на първия случай, Съдът постановява за първи път в решението си от 4 октомври 1983 г., Fediol/Комисия (191/82, EU:C:1983:259, т. 28 и 29), че сдружение, в този случай професионално сдружение, има процесуална легитимация въз основа на процесуални права, предоставени от вторичното право на Съюза; вж. например и определение от 8 декември 2006 г., Polyelectrolyte Producers Group/Комисия и Съвет (C‑368/05 P, EU:C:2006:771, т. 58). По отношение на втория случай, Съдът е приел в редица дела, че едно сдружение има процесуална легитимация, ако членовете, които то представлява, биха имали такава легитимация. Вж. например решения от 22 декември 2008 г., British Aggregates/Комисия (C‑487/06 P, EU:C:2008:757, т. 39), и от 21 септември 2023 г., China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products и др./Комисия (C‑478/21 P, EU:C:2023:685, т. 80—86). Що се отнася до третия случай, първото решение, в което Съдът признава процесуалната легитимация на сдружение поради засягане на положението му на преговаряща страна, е решение от 2 февруари 1988 г., Kwekerij van der Kooy и др./Комисия (67/85, 68/85 и 70/85, EU:C:1988:38, т. 21—24); вж. и решение от 24 март 1993 г., CIRFS и др./Комисия (C‑313/90, EU:C:1993:111, т. 29 и 30).
79      Констатациите на Общия съд относно тези три случая варират като например твърденията, че подаваните от сдружения жалби за отмяна са допустими в „най-малко три случая“ (вж. например определение от 30 септември 1997 г., Federolio/Комисия (T‑122/96, EU:T:1997:142, т. 61), или в „три ясно определени случая“ (вж. например решение от 15 септември 2016 г., Molinos Río de la Plata и др./Съвет (T‑112/14—T‑116/14 и T‑119/14, EU:T:2016:509, т. 33). Във връзка с това вж. Bruno, W. Strategic Litigation before the CJEU: A Procedural Law Approach, doctoral thesis, University of Luxembourg, 2026, p. 334.
80      Вж. например решения от 25 юли 2002 г., Unión de Pequeños Agricultores/Съвет (C‑50/00 P, наричано по-нататък „решение UPA“, EU:C:2002:462, т. 8), и от 25 март 2021 г., Carvalho и др./Парламент и Съвет (C‑565/19 P, наричано по-нататък „решение Carvalho“, EU:C:2021:252, т. 85).
81      В точки 42—45 от обжалваното определение Общият съд стига до заключението, че първият случай не е приложим в настоящото дело.
82      Вж. решения от 2 февруари 1988 г., Kwekerij van der Kooy и др./Комисия (67/85, 68/85 и 70/85, EU:C:1988:38, т. 21—24), и от 24 март 1993 г., CIRFS и др./Комисия (C‑313/90, EU:C:1993:111, т. 29 и 30).
83      Вж. например решения от 23 май 2000 г., Comité d’entreprise de la Société française de production и др./Комисия (C‑106/98 P, EU:C:2000:277, т. 45), от 9 юли 2009 г., 3F/Комисия (C‑319/07 P, EU:C:2009:435, т. 87 и 92), и от 26 септември 2024 г., ATPN/Комисия (C‑340/23 P, EU:C:2024:806, т. 40), в които Съдът приема, че двата
случая, в които е признал положението на преговаряща страна на сдружение, се отнасят до конкретни хипотези, в които жалбоподателят е имал ясно очертано положение на преговаряща страна, което е било тясно свързано с действителния предмет на решението и което следователно го е поставяло във фактическо
положение, което го е отличавало от всички други лица.
84      В съдебното заседание Комисията изразява също така становището, че засягането на положението на преговаряща страна е само един пример за приложението на третия случай, което означава, че третият случай може да се развие и може да има други примери за приложение.
85      Това е ясно още от решение от 23 април 1986 г., Les Verts/Парламент (294/83, EU:C:1986:166, т. 23); вж. неотдавна например решение от 14 юли 2022 г., Италия и Comune di Milano/Съвет (Седалище на Европейската агенция по лекарствата) (C‑59/18 и C‑182/18, EU:C:2022:567, т. 59).
86      Вж. решение UPA (т. 40—42) и решение от 1 април 2004 г., Комисия/Jégo-Quéré (C‑263/02 P, EU:C:2004:210, т. 30—32).
87      В това отношение вж. решение UPA (т. 44). Вж. например и решение от 1 април 2004 г., Комисия/Jégo-Quéré (C‑263/02 P, EU:C:2004:210, т. 36), и решение Carvalho (т. 69 и 78).
88      Според статистическите данни на Съда през 2022 г., когато настоящото дело е образувано пред Общия съд, полските съдилища са отправили 39 преюдициални запитвания към Съда. През 2023 г. този брой е нараснал на 48, а през 2024 г. е 47. Вж. Съдебна статистика на Съда — 2022 г., стр. 5; Съдебна статистика на Съда — 2023 г., стр. 11; и Съдебна статистика на Съда — 2024 г., стр. 10, достъпна на: https://curia.europa.eu/site/jcms/d2_5146/bg/.
89      Ако са налице сериозни и системни пропуски при гарантирането на независимостта на съдебната система, това би обосновало започването на процедурата по член 7, параграф 1 ДЕС — процедура, която е прекратена по отношение на Полша на 29 май 2024 г., когато Комисията оттегля мотивираното си предложение.
90      Вж., например, решения от 17 юли 2008 г., Athinaïki Techniki/Комисия (C‑521/06 P, EU:C:2008:422, т. 45), от 22 юни 2021 г., Венецуела/Съвет (Засягане на трета държава) (C‑872/19 P, EU:C:2021:507, т. 48—50), и от 4 октомври 2024 г., Комисия и Съвет/Front Polisario (C‑778/21 P и C‑798/21 P, EU:C:2024:833, т. 117).
91      Генерален адвокат Bobek изразява красноречиво тази позиция в своето заключение по дело SatCen/KF (C‑14/19 P, EU:C:2020:220, т. 69), където той заявява: „Казано по-просто, член 47 от Хартата не позволява на Съда да пренаписва Договорите, но изисква от него да тълкува съществуващите разпоредби така, че те да могат да постигат пълния си потенциал да предоставят съдебна защита на всяко лице, засегнато от актове на институциите или органите на ЕС“. Вж. и моето заключение по съединени дела KS и KD/Съвет и др. и Комисия/KS и др. (C‑29/22 P и C‑44/22 P, EU:C:2023:901, т. 100).
92      В това отношение вж. Становище № 23 на Консултативния съвет на европейските съдии (КСЕС) относно ролята на сдруженията на съдиите в подкрепа на независимостта на съдебната власт, 6 ноември 2020 г.
93      Вж. например Bojarski, L. Civil Society Organizations for and with the Courts and Judges —
Struggle for the Rule of Law and Judicial Independence: The Case of Poland 1976—2020. —
German Law Journal, vol. 22, 2021, p. 1344; Grabowska-Moroz, B. et O. Śniadach, The Role of Civil Society in Protecting Judicial Independence in Times of Rule of Law Backsliding in Poland. — Utrecht Law Review, vol. 17, 2021, p. 56.
94      В това отношение вж. решение от 8 май 2024 г., Asociația „Forumul Judecătorilor din România“ (Сдружения на магистрати) (C‑53/23, EU:C:2024:388, по-специално т. 43, 44, 60 и 64).
95      Трябва обаче да отбележа, че ако на тези сдружения се попречи да завеждат определени видове дела както пред националните съдилища, така и пред съдилищата на Съюза, това може да доведе до нарушаване на правото им на ефективна съдебна защита.
96      Курсивът е мой.
97      Парламентът действително е подал жалба за отмяна срещу Комисията в контекста на различна финансова рамка, макар и срещу решение, с което се установява, че условията за изплащане на средствата са изпълнени. Вж. моето заключение по дело Парламент/Комисия (C‑225/24, EU:C:2026:88), което понастоящем е висящо пред Съда.
98      Отбелязвам, че в настоящото дело никоя държава членка не се е включила в подкрепа на жалбоподателите.
99      В това отношение вж. ЕСПЧ, 30 януари 2025 г., Cannavacciuolo и др. с/у Италия (CE:ECHR:2025:0130JUD005156714, § 220–222) (в което се постановява, че сдруженията нямат процесуална легитимация по дело, свързано със замърсяване, причинено от незаконно изхвърляне на отпадъци, тъй като решение KlimaSeniorinnen се ограничава до изменението на климата и в това производство не възникват специални съображения).
100      В това отношение вж. решение от 15 юли 2025 г., ЕЦБ и Комисия/Corneli (C‑777/22 P и C‑789/22 P, EU:C:2025:580, т. 73) (в което се приема, че определена съдебна практика на ЕСПЧ, отнасяща се до критериите за признаване на качеството „жертва“ по смисъла на член 34 от ЕКПЧ, е „ирелевантна“ за преценката дали жалбоподателят в това производство е пряко засегнат от спорните решения).
101      За разликата между понятията за защита на субективните права и обективния правен ред, особено в германското административно право, вж. Hohnerlein, J. Who is afraid of actio popularis:
On Separating Rights and Remedies in the ECtHR’s Climate Judgment, Verfassungsblog, 26.4.2024.
102      Вж. например Letsas, G. The European Court’s Legitimacy After KlimaSeniorinnen. —
European Convention on Human Rights Law Review, vol. 5, 2024, p. 444, по-специално 448—453; Rocha, A. et P. Fragoso Martins, Standing for the environment? Locus standi of associations before the ECtHR and the CJEU. —
European Human Rights Law Review, vol. 5, 2025, p. 591, по-специално pp. 593 и 594. Вж. и Eckes, C., Strategic Climate Litigation before National Courts: Can European Union Law Be Used As A Shield? —
German Law Journal, vol. 25, 2024, p. 1022.
103      Вж. решение KlimaSeniorinnen (§ 486—488).
104      По този начин ЕСПЧ също така изпраща посланието, че не счита, че вземането на решения относно (не)адекватността на законодателството в областта на климата не трябва да бъде въпрос, който се решава от съдилищата. Той само преструктурира начина, по който такива въпроси могат да бъдат отнесени към него. Въпросът до каква степен съдиите действително могат легитимно да създават законодателство в областта на климата обаче не беше разрешен с това решение, а по-скоро обратното; то предизвика още повече въпроси в това отношение. Вж. например Kingston, S. A Story Part Told: The Role of Courts in Climate Governance. —
Yearbook of International Environmental Law, vol. 35, 2025, стр. 1.
105      Вж. заключението на генерален адвокат Jacobs по дело Unión de Pequeños Agricultores/Съвет (C‑50/00 P, EU:C:2002:197, т. 59).
106      Вж. решение UPA (по-специално т. 45 и 46).
107      Вж. решение Carvalho (т. 91).
108      Може да се твърди, че някои сдружения защитават общи интереси, а именно интереси, които са общи за цялото население. Въпреки това се колебая да наричам каквито и да било интереси „общи интереси“, тъй като дори някои интереси, които обикновено се възприемат като общи, като например чиста околна среда или борба с климатичните промени, не винаги се споделят от всички, особено не от дружества, чиито бизнес възможности биха могли да бъдат ограничени от такива цели. Ето защо предпочитам да говоря за колективни интереси, независимо от броя на отделните субекти, които ги споделят.
109      В решение KlimaSeniorinnen ЕСПЧ излага някои фактори, които ще определят процесуалната легитимация на сдруженията в този контекст, а именно че сдружението трябва: (1) да е законно учредено в съответната юрисдикция или да има право да действа там; (2) да може да докаже, че преследва конкретна цел в защита на правата на човека на своите членове или други засегнати лица в рамките на съответната юрисдикция, независимо дали това се ограничава до или включва колективни искове/жалби за защита на тези права срещу заплахите, произтичащи от климатичните промени; и (3) да е действително квалифицирана и представителна, за да действа от името на членове или други засегнати лица в рамките на юрисдикцията, които са изложени на конкретни заплахи или неблагоприятни последици от климатичните промени, както са защитени съгласно ЕКПЧ. Вж. решение KlimaSeniorinnen (§ 502). За прилагането на тези критерии вж. ЕСПЧ, 28 октомври 2025 г., Greenpeace Nordic и др. с/у Норвегия (CE:ECHR:2025:1028JUD003406821, § 308—312).
110      Вж. например решения от 14 декември 1962 г., Confédération nationale des producteurs de fruits et légumes и др./Съвет (16/62 и 17/62, EU:C:1962:47, 1962 ECR 471, по-специално стр. 479), от 14 декември 1962 г., Fédération nationale de la boucherie en gros и du commerce en gros des viandes и др./Съвет (19/62—22/62, EU:C:1962:48, 1962 ECR 491, по-специално стр. 499), от 18 март 1975 г., Union syndicale — Service public européen и др./Съвет (72/74, EU:C:1975:43, т. 17), и от 2 април 1998 г., Greenpeace Council и др./Комисия (C‑321/95 P, EU:C:1998:153, т. 14).
111      Решения от 14 декември 1962 г., Confédération nationale des producteurs de fruits et légumes и др./Съвет (16/62 и 17/62, EU:C:1962:47, 1962 ECR 471, по-специално стр. 479), и от 14 декември 1962 г., Fédération nationale de la boucherie en gros и du commerce en gros des viandes и др./Съвет (19/62—22/62, EU:C:1962:48, 1962 ECR 491, по-специално стр. 499).
112      Решения от 14 декември 1962 г., Confédération nationale des producteurs de fruits et légumes и др./Съвет (16/62 и 17/62, EU:C:1962:47, 1962 ECR 471, по-специално стр. 480), и от 14 декември 1962 г., Fédération nationale de la boucherie en gros и du commerce en gros des viandes и др./Съвет (19/62—22/62, EU:C:1962:48, 1962 ECR 491, по-специално стр. 499).
113      Заключение на генерален адвокат Emiliou по дело Nicoventures Trading и др./Комисия (C‑731/23 P, EU:C:2025:435, т. 120).
114      Вж. точка 51 от обжалваното определение.
115      Така в решение Jégo-Quéré Съдът приема, че тълкуването на личното засягане, възприето от Общия съд, би лишило от всякакъв смисъл изискването, предвидено в четвъртата алинея на член 263 ДФЕС (тогава член 230 ЕО). Вж. решение от 1 април 2004 г., Комисия/Jégo-Quéré (C‑263/02 P, EU:C:2004:210, т. 38).
116      Заключение на генерален адвокат Cosmas по дело Greenpeace Council и др./Комисия (C‑321/95 P, EU:C:1997:421, т. 118).
117      Както Съдът последователно е постановил, съгласно постоянната съдебна практика субектите, които не са адресати на дадено решение, могат да твърдят, че са лично засегнати по смисъла на член 263, четвърта алинея ДФЕС, само ако актът, чиято отмяна се иска, се отнася до тях поради някои присъщи за тях качества или поради фактическо положение, което ги разграничава от всички останали лица и така ги индивидуализира по същия начин като адресата. Вж. решение от 15 юли 1963 г., Plaumann/Комисия (25/62, EU:C:1963:17, 1963 ECR 95, по-специално стр. 107), което е било потвърждавано многократно, най-наскоро в решение от 18 декември 2025 г., Nicoventures Trading и др./Комисия (C‑731/23 P, EU:C:2025:982, т. 57).
118      В това отношение вж. решение от 15 юли 2025 г., ЕЦБ и Комисия/Corneli (C‑777/22 P и C‑789/22 P, EU:C:2025:580, т. 75 и 76).
119      В производството пред Общия съд допустимостта на жалбите е предмет на писмена кореспонденция между страните, включително възражението на Съвета за недопустимост, отговора на жалбоподателите на това възражение, писмените въпроси, зададени на жалбоподателите от Общия съд на 16 юни 2023 г., изявленията при встъпване, подадени от Полша, Унгария и Комисията, и отговорите на жалбоподателите на тези изявления.
120      Вж. бележка под линия 117 от настоящото заключение.
121      В това отношение вж. например решение от 18 декември 2025 г., Nicoventures Trading и др./Комисия (C‑731/23 P, EU:C:2025:982, т. 59 и 60).
122      Вж. по-специално точки 44—48 и 53 от жалбата, подадена от AEAJ в първоинстанционното производство, както и отговорите на жалбоподателите на въпроси 3 и 4 на Общия съд, подадени на 16 януари 2023 г.
123      Вж. например решения от 24 март 1993 г., CIRFS и др./Комисия (C‑313/90, EU:C:1993:111, т. 31), и от 9 юни 2011 г., Comitato „Venezia vuole vivere“ и др./Комисия (C‑71/09 P, C‑73/09 P и C‑76/09 P, EU:C:2011:368, т. 36 и 37); вж. и решение от 7 май 2009 г., NVV и др./Комисия (T‑151/05, EU:T:2009:144, т. 45—48).
124      Вж. точки 39—42, 190 и 195 от настоящото заключение.
125      Съдът потвърди, че с цел спазване на принципа на възлагане, условието за спазване на принципа на правовата държава може да бъде наложено само ако то е достатъчно пряко свързано със защитата на финансовите интереси на Европейския съюз. Вж. решения от 16 февруари 2022 г., Унгария/Парламент и Съвет (C‑156/21, EU:C:2022:97, т. 144 и 145), и от 16 февруари 2022 г., Полша/Парламент и Съвет (C‑157/21, EU:C:2022:98, т. 162 и 163).