62019CJ0562_RES
Дело C‑562/19 P
Европейска комисия
срещу
Република Полша
Решение на Съда (голям състав) от 16 март 2021 година
„Обжалване — Член 107, параграф 1 ДФЕС — Държавни помощи — Полски данък върху продажбите на дребно — Член 108, параграф 2 ДФЕС — Решение за започване на официалната процедура по разследване“
Помощи, предоставяни от държавите — Понятие — Благоприятно данъчно третиране на някои предприятия, предоставяно от публичноправните органи — Включване — Предимства, произтичащи от мярка с общ характер, приложима без разлика към всички стопански субекти — Изключване
(член 107, параграф 1 ДФЕС)
(вж. т. 27—30)
Помощи, предоставяни от държавите — Понятие — Селективен характер на мярката — Изключение от общата данъчна система — Конститутивни характеристики на референтната система или „обичайния“ данъчен режим — Конститутивни характеристики на разглеждания данък — Прогресивна структура на облагане — Включване — Граници — Явно дискриминационен аспект
(член 107, параграф 1 ДФЕС)
(вж. т. 31, 32, 37—92, 40 и 42)
Помощи, предоставяни от държавите — Понятие — Селективен характер на мярката — Въвеждане на прогресивно данъчно облагане върху оборота — Решение, което попада в правото на преценка на държавите членки — Критерии за преценка — Неутрален и релевантен показател за способността на данъчнозадължените лица да изпълняват данъчните си задължения — Липса на явно дискриминационни параметри — Липса на селективност
(член 107, параграф 1 ДФЕС)
(вж. т. 40—45)
Помощи, предоставяни от държавите — Решение на Комисията за откриване на официалната процедура по разследване, предвидена в член 108, параграф 2 ДФЕС, по отношение на държавна мярка, съпътствано от разпореждане за незабавно спиране на прилагането ѝ — Съдебен контрол — Граници — Явна грешка в преценката
(член 108, параграфи 2 и 3 ДФЕС)
(вж. т. 50, 52 и 55)
Помощи, предоставяни от държавите — Решение на Комисията за откриване на официалната процедура по разследване, предвидена в член 108, параграф 2 ДФЕС, по отношение на държавна мярка, съпътствано от разпореждане за незабавно спиране на прилагането ѝ — Временна квалификация като нова помощ — Явна грешка в преценката — Последици — Отмяна на решението за започване на официалната процедура по разследване — Отмяна на разпореждането за спиране на мярката
(член 108, параграф 2 ДФЕС; член 1, буква е) и член 13, параграф 1 от Регламент 2015/1589 на Съвета)
(вж. т. 51, 53 и 56)
Резюме
Полският данък върху продажбите на дребно и унгарският данък върху рекламата не нарушават правото на Съюза в областта на държавните помощи
Поради това Съдът отхвърля жалбите на Комисията и потвърждава решенията на Общия съд
Със закон, влязъл в сила на 1 септември 2016 г., Полша въвежда данък в сектора на търговията на дребно. Данъчната основа на този данък е месечният оборот на всеки търговец на дребно от продажбата на стоки на потребителите, надхвърлящ 17 милиона полски злоти (PLN) (около 4 милиона евро). Данъкът включва два транша: за оборота между 17 и 170 милиона полски злоти се прилага ставка от 0,8 %, а частта от оборота над последната сума се облага със ставка от 1,4 %.
След официалната процедура по разследване на тази мярка, открита с решение от 19 септември 2016 г. (
1
), с решение от 30 юни 2017 г. (
2
) Европейската комисия приема, че този прогресивен данък представлява несъвместима с вътрешния пазар държавна помощ, и разпорежда на Полша да отмени всички висящи плащания, считано от датата на приемане на решението.
С решение от 16 май 2019 г. (
3
) Общият съд, сезиран от Полша, отменя, от една страна, решението за започване на официалната процедура по разследване и от друга страна, отрицателното решение на Комисията относно приетата от Полша данъчна мярка. Той постановява, че Комисията неправилно е счела, че въвеждането на прогресивен данък върху оборота от продажбата на дребно на стоки поражда селективно предимство за предприятията с малък оборот от тази дейност, а относно решението за започване на официалната процедура по разследване че в момента на приемане на решението Комисията не е можела временно да квалифицира разглежданата данъчна мярка като нова помощ, без да се основе на наличието на основателни съмнения в това отношение с оглед на наличните доказателства към този момент.
От своя страна Унгария въвежда прогресивен данък върху приходите от разпространявана в тази държава членка реклама със закон, влязъл в сила на 15 август 2014 г. Данъкът, чиято основа се формира от нетния оборот на разпространителите на реклама (вестници, аудио-визуални медии, рекламни билбордове), извършващи дейността си в Унгария, най-напред съдържа скала от шест прогресивни ставки в зависимост от оборота, като впоследствие е адаптиран и включва само две, и възможност данъчнозадължените лица, чиято печалба преди облагането ѝ с данъци за 2013 г. е нулева или отрицателна, да приспаднат от данъчната си основа 50 % от загубите, пренесени от предходни години.
След официалната процедура по разследване на тази мярка, открита с решение от 12 март 2015 г. (
4
), с решение от 4 ноември 2016 г. (
5
) Комисията преценява, че приетата от Унгария данъчна мярка, както поради прогресивната си структура, така и поради възможността за приспадане на пренесените загуби, която включва, представлява несъвместима с вътрешния пазар държавна помощ, и разпорежда незабавното и действително възстановяване на помощите, изплатени на ползвателите.
С решение от 27 юни 2019 г. (
6
) Общият съд, сезиран от Унгария, отменя последното решение, като постановява, че Комисията неправилно е счела, че разглежданата данъчна мярка и механизмът за частично приспадане на пренесените загуби представляват селективни предимства.
С две решения, обявени на 16 март 2021 г., големият състав на Съда отхвърля жалбите на Комисията против обжалваните съдебни решения. В подкрепа на жалбите си Комисията по-специално сочи, че Общият съд нарушава член 107, параграф 1 ДФЕС, като постановява, че прогресивността на съответно разглежданите данъци върху оборота не води до селективно предимство.
Отхвърляйки в решенията си твърденията за нарушения от страна на Комисията, Съдът утвърждава в областта на държавните помощи установения в областта на основните свободи на вътрешния пазар принцип, че при актуалното състояние на хармонизиране на данъчното право на Съюза държавите членки са свободни да установяват системата на данъчно облагане, която намират за най-подходяща, поради което прилагането на прогресивно данъчно облагане върху оборота попада в обхвата на правото на преценка на всяка държава членка (
7
), стига конститутивните характеристики на съответната мярка да не разкриват никакъв явно дискриминационен аспект.
Съображения на Съда
Най-напред Съдът припомня, че за квалифицирането на общоприложима мярка като „държавна помощ“ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС, условието за селективност на предимството, предвидено от съответната мярка, изисква да се установи дали тя може да постави в по-благоприятно положение „определени предприятия или производството на някои стоки“ в сравнение с други, които от гледна точка на преследваните от този режим цели се оказват в сходно фактическо и правно положение и по този начин са обект на диференцирано третиране, което по същество може да се квалифицира като дискриминационно. По-специално, когато става дума за национална данъчна мярка, след като установи референтната система, тоест приложимия в съответната държава членка „обичаен“ режим на данъчно облагане, Комисията следва да докаже, че разглежданата данъчна мярка дерогира референтната система, доколкото въвежда диференциация между оператори, които от гледна точка на преследваната от тази система цел се намират в сходно фактическо и правно положение, без обаче мярката да е обоснована с оглед на естеството и структурата на въпросната система.
Предвид тези съображения Съдът разглежда най-напред дали в случая Общият съд основателно постановява по същество, че Комисията не е доказала, че прогресивността на разглежданите данъчни мерки е довела до предоставяне на селективно предимство на „определени предприятия или производството на някои стоки“. В това отношение Съдът потвърждава изводите на Общия съд, че прогресивността на ставките, предвидена в рамките на съответно разглежданите данъчни мерки, е била неразделна част от референтната система, с оглед на която следва да се прецени дали е възможно да се установи наличие на селективно предимство.
Всъщност, с оглед на признатата на държавите членки данъчна автономия извън областите, хармонизирани от правото на Съюза, те са свободни да установяват системата на данъчно облагане, която намират за най-подходяща, въвеждайки включително прогресивно данъчно облагане. Конкретно правото на Съюза в областта на държавните помощи по принцип допуска държавите членки да изберат прогресивни данъчни ставки, имащи за цел отчитане на способността за изпълнение на данъчните задължения на данъчнозадължените лица, и не ги задължава да предвидят прилагането на прогресивни ставки само за данъчното облагане на печалбата, изключвайки данъчното облагане на оборота.
При това положение конститутивните характеристики на данъка, включващи прогресивните данъчни ставки, по принцип формират референтната система или „обичайния“ режим на данъчно облагане за целите на анализа на условието за селективност. Комисията евентуално следва да докаже, че характеристиките на национална данъчна мярка са били замислени като явно дискриминационни, поради което би трябвало да се изключат от референтната система, а това би могло да се установи от избора на критерии за данъчно облагане, който е в разрез с оглед на преследваната от тази мярка цел. В това отношение обаче в случая Съдът констатира, че Комисията не е установила, че характеристиките на мерките, приети съответно от полския и унгарския законодател, са били замислени като явно дискриминационни с цел да се заобиколят изискванията, произтичащи от правото на Съюза в областта на държавните помощи. При това положение Общият съд основателно е постановил в обжалваните съдебни решения, че Комисията неправилно се е основала на непълна и фиктивна референтна система, като е счела, че прогресивната скала по съответно разглежданите данъчни мерки не е част от референтната система, с оглед на която трябва да се преценява селективният характер на тези мерки.
По делото (C‑562/19 Р), отнасящо се до въведения в Полша данък върху продажбите на дребно, Съдът след това разглежда мотивите, на които се основава Общият съд, за да отмени и решението за започване на официалната процедура по разследване относно приетата от тази държава членка данъчна мярка. В случая Общият съд по същество постановява, че Комисията е основала временната квалификация на разглежданата данъчна мярка като нова помощ на явно погрешен анализ на мярката, който следователно не е годен надлежно да подкрепи наличието на основателни съмнения относно квалифицирането на тази мярка като нова помощ. В това отношение Съдът припомня, че когато проверява валидността на такова решение за започване на официална процедура по разследване, съдът на Съюза следва само да упражни ограничен контрол над преценката на Комисията относно квалифицирането на мярката като „държавна помощ“ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС. Съдът констатира, че при произнасянето си Общият съд действително е упражнил по отношение на временната квалификация като държавна помощ, възприета от Комисията в решението за започване на официалната процедура по разследване, контрол само за наличие на явна грешка в преценката, и в тази връзка отбелязва, че при всички положения Общият съд не отменя това решение, възпроизвеждайки само мотивите, поради които е отменил отрицателното решение на Комисията относно приетата от Полша данъчна мярка. Поради това Съдът отхвърля основанията против решението на Общия съд да отмени решението за започване на официалната процедура по разследване и разпореждането за спиране на изпълнението, което съпътства това решение.
Накрая, по делото (C‑596/19 Р) относно въведения в Унгария данък върху рекламата Съдът постановява, че Общият съд не допуска грешка при прилагане на правото, като счита, че преходният механизъм за частично приспадане на пренесените загуби не води до селективно предимство. Всъщност въвеждането на преходна мярка, отчитаща печалбата, не е в разрез с преразпределителната цел на унгарския законодател, преследвана с въвеждането на данъка върху рекламата. В това отношение Съдът подчертава, че в случая критерият, свързан с липсата на печалба за годината, предхождаща влизането в сила на посочения данък, е обективен, тъй като от тази гледна точка способността за изпълнение на данъчни задължения на предприятията, ползващи се от преходния механизъм за частично приспадане на загубите, е по-ниска отколкото на останалите.
Поради изложените съображения Съдът отхвърля изцяло жалбите на Комисията против обжалваните съдебни решения.
(
1
)	Решение от 19 септември 2016 г. относно държавна помощ SA.44351 (2016/C) (ex 2016/NN) — Данък върху продажбите на дребно в Полша — Покана за представяне на мнения съгласно член 108, параграф 2 [ДФЕС] (OВ C 406, 2016 г., стр. 76, наричано по-нататък „решението за започване“ или „решението за започване относно Полша“).
(
2
)	Решение (ЕС) 2018/160 от 30 юни 2017 г. относно държавна помощ SA.44351 (2016/C) (ex 2016/NN), приведена в действие от Полша за данъка върху продажбите на дребно (OВ L 29, 2018 г., стр. 38, наричано по-нататък „отрицателното решение относно Полша“).
(
3
)	Решение от 16 май 2019 г., Полша/Комисия (T‑836/16 и T‑624/17, EU:T:2019:338).
(
4
)	Решение от 12 март 2015 г. относно държавна помощ SA.39235 (2015/C) (ex 2015/NN) — Унгария — Данък „реклама“ — Покана за представяне на мнения съгласно член 108, параграф 2 [ДФЕС] (ОВ C 136, 2015 г., стр. 7).
(
5
)	Решение (ЕС) 2017/329 на Комисията от 4 ноември 2016 година относно мярка SA.39235 (2015/C) (ex 2015/NN), приведена в действие от Унгария във връзка с данъчното облагане на оборота от реклама (ОВ L 49, 2017 г., стр. 36, наричано по-нататък „отрицателното решение относно Унгария“ или, заедно с отрицателното решение относно Полша, „спорните решения“).
(
6
)	Решение от 27 юни 2019 г., Унгария/Комисия (T‑20/17, EU:T:2019:448) (наричано по-нататък, заедно с цитираното по-горе решение Полша/Комисия, „обжалваните съдебни решения“).
(
7
)	В този смисъл вж. по-специално решения от 3 март 2020 г., Vodafone Magyarország (C‑75/18, EU:C:2020:139, т. 49), и от 3 март 2020 г., Tesco-Global Áruházak (C‑323/18, EU:C:2020:140, т. 69), както и, в областта на държавните помощи, решение от 26 април 2018 г., ANGED (C‑233/16, EU:C:2018:280, т. 50).