Неокончателна редакция
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
А. BIONDI
представено на 26 март 2026 година(1)
Дело C‑505/24 P
Condor Flugdienst GmbH
срещу
Ryanair DAC,
Европейска комисия
„ Жалба — Държавни помощи — Германски пазар на въздушния транспорт — Помощ от Федерална република Германия, предоставена в полза на авиокомпания в контекста на пандемията COVID‑19 — Временна рамка за мерки за държавна помощ — Рекапитализация на Condor Flugdienst GmbH — Решение на Европейската комисия да не се повдигат възражения — Жалба за отмяна — Член 107, параграф 3, буква в) ДФЕС — Точка 67 от Насоките за държавна помощ за оздравяване и преструктуриране на нефинансови предприятия в затруднено положение — Споделяне на тежестта “
I.      Въведение
1.        Помощта за оздравяване и преструктуриране (наричана по-нататък „помощта за О и П“) представлява една от формите на държавни помощи, които нарушават най-силно конкуренцията съгласно правото на Съюза. Както е посочено в точка 6 от Насоките за държавна помощ за оздравяване и преструктуриране на нефинансови предприятия в затруднено положение(2), излизането от пазара на по-малко ефективните предприятия е нормална и желана характеристика на функциониращата пазарна икономика, която позволява растеж на по-ефективни и технологично напреднали конкуренти. Като се намесва в този процес, помощта за О и П рискува да забави необходимите пазарни корекции и може значително да намали икономическия растеж в съответните сектори, като окаже отрицателно въздействие върху икономиката като цяло и доведе до вредни последици за вътрешния пазар. Поради такива потенциално сериозни нарушения на конкуренцията помощта за О и П е оправдана само при строго определени обстоятелства.
2.        Насоките за О и П, които определят условията, при които помощта за О и П може да се счита за съвместима с вътрешния пазар съгласно член 107, параграф 3, буква в) ДФЕС, ясно разграничават помощта за оздравяване, която осигурява временна помощ, от помощта за преструктуриране, която има за цел да възстанови дългосрочната жизнеспособност на предприятието(3) с оглед да му се даде възможност да се конкурира на пазара със собствени сили, без продължителна държавна подкрепа(4).
3.        По отношение на помощта за преструктуриране раздел 3.5.2 от Насоките за О и П определя конкретни изисквания, за да се гарантира, че размерът и интензитетът на помощта са ограничени до стриктния минимум, необходим за осъществяването на преструктурирането. За тази цел трябва да се гарантира достатъчно равнище на „собствен принос“ към разходите за преструктуриране(5) и адекватно „споделяне на тежестта“.
4.        Споделянето на тежестта е сравнително ново изискване в законодателството, регламентиращо държавната помощ. То се появява за пръв път в Насоките за държавна помощ за банковия сектор от 2009 г.(6), преди да излезе на преден план в Съобщението относно банковия сектор от 2013 г.(7) По-късно е включено в преработените Насоки за О и П от 2014 г., които са приети като част от по-широката програма за модернизиране на държавната помощ (МДП). Регламентирано в раздел 3.5.2.2 от последните насоки, то изисква, на първо място, акционерите и, когато е уместно, подчинените кредитори да поемат изцяло съществуващите загуби, преди да бъдат вложени публични средства(8). Споделянето на тежестта гарантира, че помощта не се използва за защита на инвеститорите от последствията на предишни бизнес решения, тъй като това би могло да породи морален риск и да урони пазарната дисциплина(9). Всъщност опасността от морален риск, възникваща когато предприятията могат да очакват, че вероятно ще бъдат подпомогнати, когато са в затруднено
положение и предприемат прекалено рисковани и неустойчиви бизнес стратегии, е основното съображение, което формира рамката на Насоките за О и П(10).
5.        Адекватното споделяне на тежестта съгласно Насоките за О и П не изисква само миналите загуби да бъдат изцяло покрити преди каквато и да било държавна намеса. Както е посочено в точка 67 от Насоките, това изисква също така държавната помощ, която подобрява позицията на собствения капитал на бенефициера,
„да се предоставя при условия, които осигуряват на [държава] членка разумен дял от бъдещите печалби в стойността на бенефициера, с оглед на размера на [влетия от държавата собствен] капитал в сравнение с останалите активи на предприятието, след като загубите са били осчетоводени“. Спорът, който стои в основата на настоящата жалба, се отнася до прилагането на това конкретно изискване.
II.    Обстоятелствата по спора, разглежданото решение, обжалваното съдебно решение и исканията на жалбоподателя
6.        През периода от 2019 г. до 2021 г. жалбоподателят, Condor Flugdienst GmbH (наричан по-нататък „Condor“), се възползва от няколко мерки за държавна помощ, които могат да бъдат разделени на две групи, а именно, от една страна, мерки за помощ, предназначени да преодолеят финансовите му затруднения, причинени от несъстоятелността на бившата му компания майка, Thomas Cook Group plc (наричано по-нататък „Thomas Cook“), и от друга страна, мерки за държавна помощ за обезщетение за вредите, които е претърпял в резултат на налагането на ограничения на пътуванията, свързани с пандемията от COVID‑19, от 17 март до 31 декември 2020 г. (наричана по-нататък „помощта във връзка с COVID‑19 от 2020 г.“), и от 1 януари до 31 май 2021 г. (наричана по-нататък „помощта във връзка с COVID‑19 от 2021 г.“)(11).
7.        С решение от 26 април 2020 г. на основание член 107, параграф 2, буква б) ДФЕС Европейската комисия одобрява помощта във връзка с COVID‑19 от 2020 г., която се изразява в два заема, обезпечени с държавна гаранция на обща стойност 550 млн. евро (наричани по-нататък „заемите във връзка с COVID‑19 от 2020 г.“)(12).
8.        С решение от 9 юни 2021 г., Ryanair/Комисия
(Condor; COVID‑19)(13), Общият съд отменя това решение поради липса на мотиви.
9.        На 26 юли 2021 г. първо Комисията отново одобрява помощта във връзка с COVID‑19 от 2020 г. За да се съобрази с посоченото по-горе съдебно решение обаче, в решението си тя не включва в изчислението на вредите претърпените от Condor разходи, които дружеството е направило във връзка с удължаването на процедурата по несъстоятелност. Второ, въз основа на ex post данни, предоставени от германските власти, тя констатира, че Condor е било свръхкомпенсирано в размер на 91 745 милиона евро, плюс лихви(14).
10.      На второ място, на основание член 107, параграф 2, буква б) ДФЕС Комисията одобрява като съвместима с вътрешния пазар помощта във връзка с COVID‑19 от 2021 г., която се състои от частично отписване на произтеклите от заема във връзка с COVID‑19 от 2020 г. дългове в размер на 60 милиона евро(15).
11.      Накрая, Комисията разрешава на основание член 107, параграф 3, буква в) ДФЕС и Насоките за О и П мярка за помощ в подкрепа на преструктурирането и продължаването на дейността на Condor (наричана по-нататък „разглежданата мярка“), която е от две части. Първата част се състои, от една страна, в изменение на условията на заемите във връзка с COVID‑19 от 2020 г., и от друга страна, в частично отписване на произтеклите от тези заеми дългове в размер на 90 милиона евро. Втората част се състои в отписването на дълг в размер на 20,2 милиона евро, съответстващ на лихвите, които Condor е трябвало да изплати след измененото решение за помощта във връзка с COVID‑19 от 2020 г.(16) (наричано по-нататък „разглежданото решение“). И двете са част от финансов пакет, договорен между Федерална република Германия, новия частен акционер на Condor —
Attestor Limited (наричан по-нататък „Attestor“) — и германската държавна банка за развитие Kreditanstalt für Wiederaufbau (наричана по-нататък „KfW“), който пакет има за цел подпомагане на преструктурирането и продължаването на дейността на Condor (наричан по-нататък „договорът за покупко-продажба“).
12.      Ryanair DAC (наричано по-нататък „Ryanair“) подава жалба за отмяна на разглежданото решение, като твърди по-специално, че процесуалните му права като заинтересована страна са били нарушени, тъй като Комисията не е започнала процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 ДФЕС, въпреки сериозните затруднения при оценката на съвместимостта на помощта(17). В обжалваното съдебно решение Общият съд отхвърля по-голямата част от изтъкнатите от Ryanair основания, с изключение на две оплаквания, изложени в шестото основание, с които се твърди, че Комисията не е установила, че помощта е била пропорционална. Общият съд е приел, че Ryanair е доказало надлежно, че Комисията е трябвало да има съмнения, които да оправдават образуването на процедурата по член 108, параграф 2 ДФЕС, първо, относно това дали разглежданата мярка отговаря на посоченото в точка 67 от Насоките за О и П изискване за адекватно споделяне на тежестта и второ, относно това дали обхватът на мерките за намаляване на нарушенията на конкуренцията е в съответствие с изискванията, посочени по-специално в раздел 3.6.2.2 от тези насоки.
13.      Поради това Общият съд отменя разглежданото решение, без да обсъжда останалите две основания, свързани с нарушаване на принципите на недискриминация, свободното предоставяне на услуги и свободата на установяване, както и с нарушаване на задължението за мотивиране(18).
14.      След постановяването на решението на Общия съд, на 18 юли 2024 г.
Condor подава жалба до Съда на Европейския съюз. В съдебното заседание, проведено на 20 ноември 2025 г., са изслушани Condor, Ryanair, Федерална република Германия и Комисията.
15.      В жалбата си Condor иска Съдът да отмени обжалваното съдебно решение, да отхвърли изцяло жалбата на Ryanair до Общия съд и да осъди Ryanair да заплати съдебните разноски в първоинстанционното производство и в производството по обжалване.
16.      Комисията и Федерална република Германия поддържат, че Съдът следва да уважи жалбата, да отмени обжалваното съдебно решение и да осъди Ryanair да заплати съдебните разноски.
17.      Ryanair поддържа, че Съдът следва да отхвърли жалбата и да осъди Condor да заплати изцяло съдебните разноски, направени от Ryanair в настоящото производство.
III. Жалбата до Съда
18.      В подкрепа на жалбата си Condor изтъква три основания. С първото си основание оспорва тълкуването на Общия съд относно обхвата на точка 67 от Насоките за О и П. С второто си основание твърди, че с разглежданото решение е била спазена точка 67 и че Общият съд по същество не е преценил съдържанието на това решение. В третото си основание Condor изтъква, че твърденият недостатък в проверката на Комисията не е оказал влияние върху резултата от разглежданото решение.
19.      По искане на Съда настоящото заключение ще се съсредоточи единствено върху второто основание за обжалване.
А.      Второто основание за обжалване
20.      С второто си основание за обжалване
Condor, подкрепено от Комисията и Федерална република Германия, оспорва точки 207, 232 и 233 от обжалваното съдебно решение.
21.      В тези точки Общият съд констатира, че Комисията не е проверила дали разглежданата мярка отговаря на изискванията, предвидени в точка 67 от Насоките за О и П. Общият съд посочва, че нищо в разглежданото решение не навежда на мисълта, че Комисията е проверила дали разглежданата мярка е била предоставена при условия, които ще осигурят на Федерална република Германия разумен дял от бъдещите печалби в стойността на Condor(19). В точка 232 от това съдебно решение Общият съд отхвърля довода на Condor, че бъдещото погасяване на останалата част от дълговете, произтичащи от заемите във връзка с COVID‑19 от 2020 г., може да се счита, че осигурява на държавата „разумен дял от бъдещите печалби в стойността“ на Condor по смисъла на точка 67 от Насоките за О и П.
От една страна, според Общия съд този довод допълва мотивите на разглежданото решение. От друга страна, приемането на довода на Condor рискува да обезсмисли точка 67 от Насоките за О и П. Той пояснява, че поради самото си естество частично отписване на дълговете предполага погасяване на неотписаната им част. Така доводът на Condor фактически води до изключване на частичното отписване на дълговете от приложното поле на точка 67 от Насоките за О и П.
22.      Condor твърди, че Общият съд е допуснал грешка, като е приел, че Комисията е трябвало да има съмнения дали разглежданата мярка отговаря на изискването
по
точка 67 от Насоките за О и П. Според Condor разглежданото решение съдържа достатъчно данни, за да се приеме, че това изискване е спазено, въпреки че в него липсва изрично позоваване на точка 67.
23.      В началото бих отбелязал, че съгласно установената съдебна практика в рамките на контрола за законосъобразност по член 263 ДФЕС съдилищата на Съюза не могат по никакъв повод да заместват със свои мотивите на издателя на обжалвания акт(20). Като е стигнал до заключението, че Комисията не е проверила дали въпросната мярка е в съответствие с точка 67 от Насоките за О и П, Общият съд не е бил длъжен да извърши такава проверка, като прецени дали, въз основа на информацията, съдържаща се в разглежданото решение, съответната мярка е била предоставена при условия, които биха осигурили на Федерална република Германия разумен дял от бъдещите печалби в стойността на Condor.
24.      Вярно е, както твърди Condor, че в решението си от 28 септември 2023 г., Ryanair/Комисия(21), Съдът е постановил, че е в компетентността на Общия съд да припомни съдържанието на спорното решение и да направи изводи от съдържащите се в него данни. Това обаче не дава право на Общия съд, нито го задължава, да извърши по своя инициатива оценка, която Комисията не е направила, по-специално когато такава оценка предполага упражняване на дискреционна
власт. Съгласно съдебната практика заключението за недостатъчна или непълна проверка е косвено доказателство за наличието на сериозни затруднения при преценката на разглежданата мярка, което от своя страна поставя под въпрос законосъобразността на дадено решение да не се повдигат възражения, като разглежданото решение(22).
25.      Макар на това основание Condor да има право да оспори извода на Общия съд, че разглежданото решение не съдържа оценка за съответствие с точка 67 от Насоките за О и П, то не може да критикува Общия съд, че не е преценил, с оглед на данните, съдържащи се в разглежданото решение, дали разглежданата мярка е в съответствие с тази точка.
26.      След като изясних този въпрос, ще премина към разглеждане на двете различни оплаквания, изтъкнати от Condor. След това ще разгледам конкретните доводи, изтъкнати от Комисията и Федерална република Германия в подкрепа на второто основание.
1.      Първото оплакване от второто основание за обжалване
27.      В първото оплакване от второто основание за обжалване Condor твърди, че като е отхвърлил довода, че бъдещото погасяване на останалата част от дълговете, произтичащи от заемите във връзка с COVID‑19 от 2020 г., може да се счита за осигуряване на държавата на „разумен дял от бъдещите печалби в стойността“ на Condor по смисъла на точка 67 от Насоките за О и П, Общият съд явно е изопачил както твърденията на Condor, така и тези на Комисията. Общият съд погрешно е приел, че Condor е „допълнил в хода на производството“ мотивите на разглежданото решение(23). И Комисията, и Condor всъщност са изтъкнали в съответните си становища, че съображение 126 от това решение ясно показва, че офертата на Attestor предлага най-добрите условия за изплащане на публичните заеми и че предложеният от Attestor финансов пакет отразява също потенциалните бъдещи печалби, които Condor би могло да генерира(24).
28.      В посоченото по-горе съображение 126 от това решение, след като накратко очертава различните компоненти на разглежданата мярка, Комисията посочва, че условията на договора за покупко-продажба и преструктурирането на заемите във връзка с COVID‑19 от 2020 г. представляват пакет, насочен към максимално увеличаване на ползите за Attestor, както и към оптимизиране на изплащането на заема, и са взаимно зависими. Макар че общата сума на дължимата лихва по преструктурирания заем е била по-ниска от тази по първоначалния заем, „тя [е била] част от договорен пакет, който е имал за цел максимална възвръщаемост както за Attestor, така и за германското правителство, и следователно може да се счита, че представлява подходящо възнаграждение за помощта“.
29.      Не виждам как може да се приеме, че това съображение разглежда въпроса дали компонентът на съответната мярка, който Общият съд приема, че попада в обхвата на точка 67 от Насоките за О и П, а именно частичното отписване на дългове, е отговарял на изискването, предвидено в тази точка. Оценката, съдържаща се в съображение 126, се отнася до условията, при които частта от дълга, която не е била отписана, би била възстановена. Тя по-скоро се отнася до изискването в точка 54 от насоките, че за помощта за предприятия в затруднено положение е платено подходящо възнаграждение. В това съображение няма нищо, което да сочи, че Комисията е преценила дали частичното отписване на дългове, предвидено в разглежданата мярка, е осигурило на Федерална република Германия разумен дял от бъдещите печалби в стойността на бенефициера.
30.      Общият съд не е изопачил довода на Condor, изведен от съображение 126 от разглежданото решение. Той само е отхвърлил този довод, след като е констатирал, че в разглежданото решение, включително и в съображение 126, няма нищо, което да сочи, че Комисията е преценила дали разглежданата мярка — която е била счетена за подобряваща позицията на собствения капитал на Condor — е осигурила на държавата разумен дял от бъдещите печалби в стойността на Condor, както изисква точка 67 от Насоките за О и П. Следователно, според мен, първото оплакване от второто основание следва да бъде отхвърлено.
2.      Второто оплакване от второто основание за обжалване
31.      Във второто оплакване от второто основание за обжалване Condor твърди, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е постановил, че гарантирането на най-добрите условия за погасяване на публичните заеми чрез предложения от Attestor пакет не може да се счита за осигуряване на държавата на разумен дял от бъдещите печалби по смисъла на точка 67 от Насоките за О и П. Този пакет е включвал частично отписване, както и механизъм за допълнително възнаграждение за части от преструктурираните заеми, при който, ако дружеството постигне добри резултати, по-голяма част от сумата на заема ще бъде изплатена. Доводът на Общия съд, че „[в]същност поради самото си естество частичното отписване на дълговете предполага погасяване на неотписаната им част“(25) не давал отговор на доводите на Condor и Комисията, основани на съображение 126 от разглежданото решение.
32.      Както вече отбелязах в точка 29 от настоящото заключение, съображение 126 от разглежданото решение изобщо не засяга въпроса дали отписването на дългове е в съответствие с точка 67 от Насоките за О и П. Самото констатиране, че финансовият пакет, договорен с Attestor, представлява подходящо възнаграждение за помощта, не може да доведе Общия съд до заключението, че Комисията е оценила надлежно това изискване и е стигнала до правилния извод, без да е необходима допълнителна проверка, че то е осигурило на Федерална република Германия разумен дял от бъдещите печалби в стойността на Condor в замяна на включеното в разглежданата мярка частично отписване на дългове.
33.      По отношение на механизма за допълнително възнаграждение, предвиден в посочения по-горе пакет, не се оспорва, че този механизъм представлява условие, свързано с изплащането на остатъчната част от заема за преструктуриране, и следователно той не е от значение за целите на определянето дали договореното от Федерална република Германия частично отписване на дългове е в съответствие с точка 67 от Насоките за О и П. Както отбелязва Общият съд в точка 232 от обжалваното решение, различен от този извод фактически би довел до изключване на частичното отписване на дълговете от приложното поле на точка 67 от тези насоки.
34.      Следователно Общият съд не е допуснал грешка при прилагане на правото, нито е пропуснал да отговори на доводите на Condor и на Комисията, основани на съображение 126 от разглежданото решение. Да се приеме този довод, би означавало да се допълнят пропуските в мотивите на разглежданото решение или в извършената от Комисията оценка на съответствието с изискванията, установени в Насоките за О и П. И двете са забранени в контекста на контрола
за законосъобразност на решенията на Комисията съгласно член 263 ДФЕС.
35.      Следователно считам, че второто оплакване от второто основание за обжалване също следва да бъде отхвърлено.
3.      Доводите, изтъкнати от Комисията и Федерална република Германия в подкрепа на второто основание за обжалване
36.      В подкрепа на второто основание за обжалване на Condor Комисията изтъква, че оценката, доказваща съответствието на помощта с точка 67 от Насоките за О и П, се съдържа в съображения 135 и 136 от разглежданото решение, където тя е установила, че поради пълната загуба на правата на досегашния акционер(26) и почти пълната загуба на вземанията на кредиторите на Condor(27) разглежданата мярка е включвала подходящо споделяне на тежестта(28). Според Комисията Общият съд не е взел предвид нито тази оценка, нито основните доводи, изтъкнати във връзка с това в нейната писмена защита и дупликата ѝ, като по този начин неправилно е тълкувал разглежданото решение(29) и не е изложил мотиви.
37.      Комисията също така твърди, че Общият съд неправилно е тълкувал точка 67 от Насоките за О и П. Тя изтъква, че точки 66 и 67 от тях имат за цел да намалят моралния риск по отношение на съществуващите инвеститори, като не позволяват помощта за преструктуриране да ги защити от последствията от решението им да инвестират в бенефициера. „Настоящите инвеститори“ са досегашните акционери и до известна степен подчинените кредитори. Attestor, чието включване в Condor е станало възможно благодарение на одобрението на разглежданата мярка, не следвало да се разглежда като акционер за целите на точка 67 от Насоките за О и П. Изискваното по точка 67 споделяне на тежестта е пропорционално на „останалите активи на предприятието, след като загубите са били осчетоводени“. Следователно, когато, както в настоящия случай, има пълна загуба на правата на досегашния акционер и почти пълна загуба на вземанията на кредиторите, всеки дял на държавата в бъдещите печалби от преструктурирането е разумен, включително дял от 0 %. Федерална република Германия излага подобен довод в писмения си отговор.
38.      Тези доводи са подкрепени от Condor в писмения му отговор, както и по време на съдебното заседание.
39.      Комисията и Федерална република Германия също така твърдят, че Общият съд не е отчел дискреционната власт, с която разполага Комисията по отношение на сложни икономически и/или социални оценки. По-конкретно Федерална република Германия критикува Общия съд за това, че е разширил границите на съдебния си контрол върху решенията да не се повдигат възражения съгласно член 4 от Регламент (ЕС) 2015/1589 на Съвета(30). Федерална република Германия добавя, че за целите на отговора на въпроса дали Комисията е следвало да има съмнения относно съвместимостта на разглежданата помощ с точка 67 от Насоките за О и П, е без значение дали или до каква степен разглежданото решение изрично се позовава на точка 67 от тези насоки. Това би имало значение най-много за въпроса дали разглежданото решение е било достатъчно мотивирано. Общият съд е смесил тези аспекти, като по този начин е допуснал грешка при прилагане на правото. От своя страна Комисията твърди, че Общият съд не е признал дискреционната власт, с която тя разполага при тълкуването на Насоките за О и П.
40.      По време на съдебното заседание пред Съда Ryanair повдига възражение за недопустимост, като твърди, че доводът на Комисията относно съображения 135 и 136 е трябвало да бъде изтъкнат в рамките на насрещна жалба, тъй като това е основание, което не е било изтъкнато от Condor в жалбата му пред Съда.
41.      Следва да се припомни, че съгласно членове 172 и 174 от Процедурния правилник на Съда страните по съответното дело пред Общия съд, които имат интерес от уважаване или отхвърляне на жалбата, могат да представят писмен отговор, с който се иска уважаване или отхвърляне, изцяло или частично, на жалбата. По силата на член 176 и член 178, параграф 1 и параграф 3, второ изречение от Процедурния правилник тези страни могат също така да представят насрещна жалба, която се подава като отделен документ, различен от писмения отговор, като с нея се иска отмяна, изцяло или частично, на съдебния акт на Общия съд с оглед на основания и доводи, различни от изтъкнатите в писмения отговор. Съгласно практиката на Съда от тези разпоредби следва, че в писмения отговор по член 172 от този правилник не може да се иска отмяна на съдебния акт на Общия съд по различни и самостоятелни съображения спрямо изтъкнатите в жалбата, доколкото такива съображения могат да бъдат изтъквани само с насрещна жалба(31).
42.      В настоящия случай твърдението на Комисията, че Общият съд не е взел предвид оценката, направена в съображение 135 от разглежданото решение, не се отнася до нито едно от основанията, изтъкнати от Condor в жалбата му. Въпреки че формално е представено в подкрепа на второто основание за обжалване, то представлява изцяло ново оспорване на мотивите на Общия съд. Според Комисията оценката на съответствието с точка 67 от Насоките за О и П е изложена в съображение 135 от това решение, където Комисията е констатирала, че не е останали активи, които биха позволили на Федерална република Германия да получи разумен дял от бъдещото увеличение на стойността на Condor. В същото време в жалбата си Condor твърди, че точка 67 е била изследвана от Комисията в съображение 126 от разглежданото решение и че финансовият пакет, договорен с Attestor, е предоставил на Федерална република Германия такъв дял.
43.      Твърдението на Комисията се опира и на тълкуване на точка 67 от Насоките за О и П, което се различава и противоречи на тълкуването, подкрепено от Condor. Докато в първото си основание Condor изрично е отхвърлил становището, че опасността от морален риск е основната обосновка на точка 67 от Насоките за О и П, и твърди, че Общият съд неправомерно е прехвърлил тази обосновка — която всъщност стои зад точки 65 и 66 — към точка 67, Комисията поддържа, че намаляването на тази опасност действително е основната цел на последната точка. Освен това Комисията твърди, че точка 67 от Насоките за О и П не касае нови инвеститори, докато в жалбата си Condor твърди, че предложеният от Attestor финансов пакет представлява подходящо възнаграждение за помощта и осигурява на държавата разумен дял от бъдещите печалби, които Condor би могло да генерира, като косвено признава, че посочената точка 67 може да засегне новите инвеститори.
44.      Накрая, най-важното е, че като оспорват заключението на Общия съд, че разглежданото решение не съдържа оценка на съответствието с точка 67 от Насоките за О и П, Condor в жалбата си и Комисията в писмения си отговор изтъкват различни грешки при прилагане на правото. Докато Комисията изтъква погрешно тълкуване на посочената точка 67 и на съображение 135 от разглежданото решение, Condor твърди, че неговото изложение относно релевантността на съображение 126 е било изопачено и че мотивите на Общия съд за отхвърлянето на това изложение въз основа на съображение 126 от решението са били погрешни и непълни или по друг начин недостатъчни.
45.      Поради това считам, че Комисията е изтъкнала в писмения си отговор отделно и самостоятелно твърдение, което следва да бъде обявено за недопустимо. Същият извод важи и за аналогичното твърдение, изтъкнато от Федерална република Германия, както и за
твърденията на Комисията и на Федерална република Германия, посочени в точка 39 от настоящото заключение. Във връзка с това бих отбелязал, че Condor е изтъкнало, че Общият съд не е отчел дискреционната власт на Комисията, в първото си основание относно въпроса дали точка 67 от Насоките за О и П се прилага за отписването на дългове, както и в контекста на третото си основание във връзка с целесъобразността на мярката за ограничаване на нарушенията на конкуренцията, но не и в контекста на второто си основание.
46.      От друга страна, оплакването на Комисията, че Общият съд не е взел предвид основния ѝ довод, изтъкнат в писмената ѝ защита и в дупликата ѝ пред първа инстанция, относно съображения 135 и 136 от разглежданото решение, е допустимо.
47.      Всъщност Съдът е пояснил, че в рамките на производството по обжалване на акт на Общия съд целта на съдебния контрол е проверка по-специално дали Общият съд се е произнесъл надлежно по всички изложени от жалбоподателя доводи и че изтъкнатата като основание липса на отговор от страна на Общия съд на изложени в първоинстанционното производство доводи означава по същество да се твърди нарушение на задължението за мотивиране(32). Липсата или непълнота на мотивите представлява абсолютна процесуална предпоставка, която може или дори трябва да бъде служебно разгледана от Съда(33).
48.      По мое мнение обаче това оплакване е неоснователно.
49.      В подкрепа на това Комисията се позовава на точки 122 и 123 от своята писмена защита и на точки 94 и 95 от своята дуплика пред първа инстанция.
50.      В тези две точки от писмената си защита, отнасящи се до шестото оплакване на Ryanair, Комисията изтъква довода, че е било спазено изискването за споделяне на тежестта. По-конкретно, първо, тя отбелязва, че акциите в Condor са били прехвърлени в тръст, като предишният собственик на Condor е изгубил цялата стойност на своето участие, без по никакъв начин да е извлякъл
някаква печалба от евентуалните положителни резултати от успешното преструктуриране на бенефициера. Второ, тя посочва, че кредиторите на бенефициера също са отписали почти всички свои вземания в рамките на процедурата по несъстоятелност. В подкрепа на този довод било съображение 135 от разглежданото решение, към което се прави само едно препращане в писмената защита на Комисията в бележка под линия 164 към нея. Нито позоваването на съображение 135 от разглежданото решение, нито доводът, изтъкнат от Комисията в точки 122 и 123 от писмената ѝ защита, се отнасят конкретно до точка 67 от Насоките за О и П.
51.      В точки 94 и 95 от своята дуплика Комисията изтъква, че Ryanair не е представило доказателства в подкрепа на твърдението си, че продажната цена на Condor не отразява потенциалните бъдещи печалби, които бенефициерът би могъл да реализира, и припомня, че „целта на споделянето на тежестта е да се гарантира, че настоящите собственици (и подчинените кредитори) не се възползват неоснователно от капиталовата подкрепа от страна на държавата, а понасят загубите в пълен размер, когато това е възможно“(34).
52.      Припомням, че съгласно съдебната практика Общият съд не е длъжен да направи изложение, което да следва изчерпателно и едно по едно всички разсъждения на страните по спора. Следователно мотивите на Общия съд могат да бъдат имплицитни, при условие че позволяват на заинтересованите лица да се запознаят с причините, поради които последният не е уважил доводите им, а на Съда — да разполага с достатъчно данни, за да упражни своя контрол(35).
53.      В настоящия случай простото препращане към съображение 135 от разглежданото решение в писменото становище на Комисията пред първа инстанция не може разумно да бъде определено като „основен довод“. При тези обстоятелства Общият съд не е бил длъжен да направи нещо повече от това да констатира, че в разглежданото решение липсва оценка за съответствие с точка 67 от Насоките за О и П.
54.      Следва също така да се отбележи, че тълкуването на точка 67 от Насоките за О и П, застъпено в писмения отговор на Комисията на настоящата жалба — съгласно което тази точка не е предвидена да се прилага към нови инвеститори и допуска държавен дял от 0 %, когато няма останали собствени активи на предприятието след осчетоводяване на загубите — не фигурира в разглежданото решение, нито в писмените становища на Комисията пред Общия съд. То е развито едва в настоящото производство. Вместо да оспорва изводите на Общия съд или липсата на мотиви от негова страна, доводът на Комисията всъщност, изглежда, има за цел да допълни мотивите на разглежданото решение, което не е допустимо на етапа на жалба за отмяна пред Общия съд, а още по-малко на етапа на обжалване пред Съда.
55.      При тези обстоятелства Общият съд не може да бъде критикуван за това, че не е изложил конкретни мотиви по въпроси, които не са били нито ясно формулирани, нито подробно развити пред него. Той не може да бъде критикуван и за това, че се е съсредоточил върху довода, изтъкнат от Комисията в производството в първа инстанция, че точка 67 от Насоките за О и П не е приложима към отписването на дългове(36).
56.      От всичко изложено по-горе следва, че по мое мнение изтъкнатите от Комисията и от Федерална република Германия твърдения в подкрепа на второто основание за обжалване, следва да бъдат отхвърлени като частично недопустими и частично неоснователни.
57.      Поради това, в случай че Съдът не се съгласи с предложеното от мен, ще изложа следните съображения по същество на твърденията — които според мен следва да бъдат обявени за недопустими.
58.      В началото бих искал да се спра на двете твърдения, изтъкнати от Федерална република Германия и Комисията, както са посочени в точка 39 от настоящото заключение.
59.      Федерална република Германия критикува констатацията на Общия съд, съдържаща се в точка 35 от обжалваното съдебно решение, че съдебният контрол върху наличието на „съмнения“(37) дали разглежданата мярка, доколкото попада в приложното поле на член 107, параграф 1 ДФЕС, е съвместима с вътрешния пазар, по своята същност ще надхвърли проверката дали е налице явна грешка в преценката. Федерална република Германия твърди, че такъв подход води до по-широк съдебен контрол на решението на Комисията да не започне официална процедура по разследване съгласно член 4 от Регламент 2015/1589, отколкото на решението на Комисията, прието в края на такава процедура.
60.      Напомням, че преценката относно съвместимостта на мерките за помощ с вътрешния пазар на основание член 107, параграф 3 ДФЕС е от изключителната компетентност на Комисията(38), която разполага, включително по време на предварителната проверка на конкретна мярка, с широка дискреционна власт, упражняването на която включва сложни икономически и социални оценки. Съответно съгласно установената практика на Съда съдебният контрол на тези оценки е ограничен(39).
61.      Следва обаче да се има предвид, че въпросът дали на етапа на предварителната проверка съществуват сериозни затруднения, които оправдават решението за започване на официална процедура по разследване, е различен от оценката по същество на съвместимостта на мярката. Както правилно е отбелязал Общият съд в точка 35 от обжалваното съдебно решение, понятието „съмнения“, посочено в член 4, параграфи 3 и 4 от Регламент 2015/1589, което се изразява в наличието на сериозни затруднения, с които Комисията се сблъсква при разглеждането на въпроса дали въпросната мярка представлява помощ или дали е съвместима с вътрешния пазар, има обективен характер(40). Съдилищата на Съюза трябва да могат да преценят обективно, като сравнят мотивите на решението да не се повдигат възражения с информацията, с която Комисията е разполагала към момента на приемането му, дали тази институция е била в състояние да разреши всички свързани въпроси, без да започва официалната процедура по разследване. Докато икономическите или социалните оценки по същество в подкрепа на заключението, че не е необходимо започването на официалната процедура по разследване, подлежат на ограничен съдебен контрол, това не е така по въпроса дали това заключение отговаря на правния стандарт за „липса на сериозни затруднения“. Поради това по мое мнение твърдението на Федерална република Германия трябва да бъде отхвърлено.
62.      По отношение на твърдението на Федерална република Германия, че Общият съд погрешно е смесил непълнотата на мотивите в разглежданото решение с наличието на сериозни затруднения, както вече споменах, съгласно съдебната практика констатацията за недостатъчна или непълна проверка поставя под съмнение законосъобразността на решението да не се повдигат възражения, доколкото това представлява косвено доказателство за наличието на сериозни затруднения при преценката на разглежданата мярка(41). Следователно и това твърдение трябва да бъде отхвърлено.
63.      Що се отнася до Комисията, тя твърди, че насоките са с различен характер от този на обвързващите актове на правото на Съюза(42) и че не е правилно да се тълкуват, като се използват едни и същи методи на тълкуване. Когато при прилагането на своите насоки Комисията установи, че формулировката на тези насоки допуска няколко тълкувания, тя следва да запази правото си на преценка да приеме тълкуването, което най-добре отразява нейната политика в областта на държавните помощи. Съответно съдебният контрол от страна на съдилищата на Съюза следва да се ограничава до установяване дали тълкуването на Комисията е опорочено от явна грешка. След като се установи, че тълкуването на Комисията на такива насоки е поне обосновано, не може да се счита, че Комисията е превишила свободата си на преценка.
64.      Не съм съгласен с тази обосновка. Тълкуването на правен акт, независимо от неговия характер, е задача, различна от проверката дали той е бил приложен последователно и законосъобразно. Процесът на тълкуване включва установяване на смисъла на тълкуваното, включително когато то представлява израз на дискреционната
власт, с която разполага авторът.
65.      Ако приемем, че съдилищата на Съюза имат право да тълкуват насоките на Комисията по прилагането на член 107, параграф 3 ДФЕС — което според мен е вярно — тази задача трябва да се изпълнява в съответствие с предварително определени критерии, които са обективни по своята същност, дори когато става въпрос за установяване на волята на техния автор. Такива критерии могат да бъдат изведени от съдебната практика.
66.      Съдът последователно е постановявал, че за целите на тълкуването на дадена разпоредба на правото на Съюза трябва да се вземат предвид не само нейното съдържание, но и нейният контекст и целите на правната уредба, от която тя е част(43). Тази съдебна практика се прилага — според мен правилно — при тълкуването както на решенията на Комисията(44), така и на насоките конкретно в областта на държавната помощ, включително от самия Съд(45). По същия начин други утвърдени принципи за тълкуването на разпоредби на правото на Съюза следва да се считат за еднакво приложими по отношение на насоките на Комисията. Това включва принципа, че когато такава разпоредба подлежи на различни тълкувания, предимство трябва да се отдаде на това, което може да запази нейното полезно действие(46).
67.      Обратно на твърдяното от Комисията, двусмислието увеличава, а не намалява необходимостта от съдебно тълкуване, дори когато става въпрос за актове като Насоките за О и П. Задачата на съдилищата на Съюза е да отстраняват всяка неяснота или несъответствие в текста, като прилагат систематично и преди всичко телеологично тълкуване. Последното включва отчитане не само на целта и общата структура на такива актове, но и на целите, преследвани от член 107, параграф 3 ДФЕС и, по-общо, от правилата за държавната помощ, с цел да се осигури съгласуваност с тези цели и да се гарантира тяхната
ефективност. Да се приеме, че Комисията разполага с пълна свобода на преценка, когато формулировката на даден набор от насоки допуска няколко тълкувания, да запази собственото си тълкуване, ако то е обосновано, според мен би намалило
ефективността на съдебния контрол и би накърнило правната сигурност, като потенциално би позволило на Комисията да използва липсата на прецизност, за да заобиколи правилата, които сама си е наложила.
68.      Сега ще премина към разглеждане по същество на твърденията на Комисията и Федерална република Германия, подробно изложени в точки 36 и 37 от настоящото заключение. Тези твърдения се основават на тълкуване на точка 67 от Насоките за О и П, според което изискването, предвидено в тази точка, се отнася само до настоящите акционери или подчинените кредитори, а не до нови инвеститори или до самия бенефициер.
69.      Точка 67 от Насоките за О и П се отнася за „всяка държавна помощ, която подобрява позицията на собствения капитал на бенефициера“ и изисква в такива случаи на държавата да „следва“ да се осигури „разумен дял от бъдещите печалби в стойността на бенефициера“, който да се определи „с оглед на размера на [влетия от държавата собствен] капитал в сравнение с останалите активи на предприятието, след като загубите са били осчетоводени“ (курсивът е мой). Може да се поддържа, че точка 67 от Насоките за О и П е предназначена да се прилага, след като са изпълнени изискванията за споделяне на тежестта, предвидени в точка 66 от тези насоки, и са налице останали активи, спрямо които може да се направи такова сравнение. Следователно точка 67 би представлявала допълнителна стъпка, която зависи от наличието на останали активи след прилагането на точка 66. Посочването на „останалите активи“ обаче далеч не е еднозначно, особено ако се има предвид, че изискването за „разумен дял от бъдещите печалби“ се отнася до различен момент във времето в сравнение с поемането на загубите и се прилага едва след възстановяване на жизнеспособността на бенефициера. Само по себе си това посочване не позволява да се заключи, че точка 67 от Насоките за О и П се отнася единствено до съществуващите акционери и подчинените кредитори, а не до инвеститори, които участват в плана за преструктуриране заедно с държавата.
70.      По отношение на контекстуалния анализ трябва да се отбележи, че точка 67 се намира в раздел 3.5.2.2 от Насоките за О и П, посветен на споделянето на тежестта, и следва точки 65 и 66, които изрично са формулирани като приложими към съществуващите инвеститори. В тези точки изрично се посочва, че настоящите акционери и подчинените кредитори носят основната отговорност за поемане на евентуални загуби, преди да бъде отпусната държавна помощ. Въпреки това точка 67 добавя и едно автономно и кумулативно изискване към тези от точка 66, както става ясно от уводните думи: „[а]декватното споделяне на тежестта ще означава [и]“ (курсивът е мой)(47). Освен това точки 65—67 са част от раздел 3.5 на Насоките за О и П, озаглавен „Пропорционалност на помощта/ограничаване на помощта до минимум“. В точка 61 от същия раздел се посочва, че размерът и интензитетът на помощта за преструктуриране трябва да бъдат сведени до стриктния минимум, необходим за осъществяването на преструктурирането, и че трябва да се гарантира достатъчно равнище на принос към разходите за преструктурирането и споделянето на тежестта. От това следва, че от контекста, в който се появява, не може да се направи изводът, че точка 67 е явно ограничена до настоящите акционери и подчинените кредитори по същия начин, както точки 65 и 66.
71.      По отношение на целите, преследвани от изискването в точка 67 от Насоките за О и П, от точка 65 от същите става ясно, че споделянето на тежестта съгласно раздел 3.5.2.2 цели да намали моралния риск, като гарантира, че съществуващите инвеститори не се освобождават от последствията от поемането на риск в миналото за сметка на публични средства. Въпреки това ми се струва ясно — и освен това е изрично посочено в точка 11 от Насоките за О и П(48) — че точка 67 не се ограничава изключително (или дори главно) до отстраняване на опасенията, свързани с моралния риск. Първо, мястото ѝ в раздела на насоките, посветен на пропорционалността, редом със собствения принос, показва, че споделянето на тежестта преследва допълваща и всеобхватна цел, а именно да се гарантира, че държавната помощ е ограничена до необходимия минимум, като по този начин се намалява тежестта върху данъкоплатците(49). Второ, логиката, която стои зад точка 67, се различава леко от тази на точка 66. Вместо да налага задължения на конкретни категории частни акционери или кредитори на бенефициера, точка 67 урежда условията, при които трябва да се отпуска държавна помощ, която увеличава собствения капитал. В този смисъл тя изглежда по-скоро свързана с определянето на изискване за собствен принос, отколкото с изискване за споделяне на тежестта, и е предназначена предимно като стимул за ограничаване на размера на поисканата помощ за преструктуриране(50). Поради това според мен не може напълно да се изключи, че точка 67 от Насоките за О и П, подобно на точка 62 относно собствения принос и за разлика от точка 66, също е предназначена да се прилага към нови инвеститори, участващи в преструктурирането и ползващи се от бъдещите печалби в стойността на бенефициера, които са, поне отчасти, генерирани благодарение на държавна помощ. Както посочва Федерална република Германия, влизането на Attestor в Condor не би било възможно без помощта, отпусната съгласно разглежданата мярка. Следователно е разумно да се очаква бъдещите печалби на Condor да бъдат справедливо споделени с данъкоплатците.
72.      Въпреки това Комисията и Condor твърдят, че разширяването на обхвата на точка 67 от Насоките за О и П до нови инвеститори би могло да възпре участието на частни инвеститори в преструктурирания, ползващи се от държавна помощ. Поради това би била необходима по-голяма, а не по-малка помощ, за да се компенсират тези загубени инвестиции, което не би било в съответствие с принципа на пропорционалност. За да се избегне такъв риск, Комисията трябва да намери баланс при прилагането на точка 67 в обстоятелства като тези по настоящия случай между необходимостта да се предостави на държавата разумен дял от бъдещите печалби в стойността на бенефициера и необходимостта да се избегне несъразмерно засягане на новите инвеститори.
73.      Тъй като съображение 135 от разглежданото решение не съдържа подобен анализ, склонен съм да заключа, че ако Съдът счете, че изтъкнатите от Комисията и Федерална република Германия твърдения в това отношение са допустими, те следва да бъдат отхвърлени по същество.
Б.      Заключение по второто основание за обжалване
74.      От изложеното по-горе следва, че второто основание за обжалване по мое мнение следва да бъде отхвърлено.
IV.    Заключение
75.      Въз основа на изложените по-горе съображения предлагам Съдът да отхвърли второто основание за обжалване.
1      Език на оригиналния текст: английски.
2      OВ C 249, 2014 г., стр. 1; наричани по-нататък „Насоките за О и П“.
3      Точки 26 и 27 от Насоките за О и П.
4      Вж. точка 52 от Насоките за О и П.
5      Вж. точки 62—64 от Насоките за О и П. Такъв принос се изисква от собствените ресурси на бенефициера на помощта, неговите акционери или кредитори или икономическата група, към която принадлежи, или от нови инвеститори, като приносът трябва да бъде действителен, наличен, да не съдържа помощ и да е подходящ, т.е. при нормални обстоятелства трябва да възлиза на най-малко 50 % от разходите за преструктуриране.
6      Съобщение на Комисията относно връщане на жизнеспособността и оценка на мерките за преструктуриране във финансовия сектор според правилата за държавна помощ в настоящата криза (OВ C 195, 2009 г., стр. 9).
7      Съобщение на Комисията относно прилагането от 1 август 2013 г. на правилата за държавните помощи към мерките за подкрепа на банки в контекста на финансовата криза („Съобщение относно банковия сектор“) (OВ C 216, 2013 г., стр. 1).
8      Съгласно точка 66 от Насоките за О и П, „[а]декватно споделяне на тежестта обикновено означава, че досегашните акционери, а при необходимост и подчинените кредитори, трябва да поемат загубите в пълен размер. Подчинените кредитори следва да допринасят за покриването на загубите чрез преобразуване в собствен капитал или чрез намаление на стойността на главницата на съответните инструменти. Ето защо държавната намеса следва да се осъществява само след като загубите са били напълно отчетени и приписани на акционерите и притежателите на подчинени дългове. […]“.
9      Вж. точка 65 от Насоките за О и П.
10      Вж. по-специално точки 9 и 11 от Насоките за О и П.
11      Вж. решение от 8 май 2024 г., Ryanair/Комисия (Condor; помощ за преструктуриране) (T‑28/22, EU:T:2024:301, т. 3—9) (наричано по-нататък „обжалваното съдебно решение“).
12      Решение C(2020) 2795 final от 26 април 2020 година относно държавна помощ SA.56867 (2020/N, ex 2020/PN) — Германия — Обезщетение за вредите, причинени от пандемията от COVID‑19 на Condor.
13      T‑665/20, EU:T:2021:344.
14      Решение C(2021) 5731
final от 26 юли 2021 година относно държавна помощ SA.63617 (2021/N) — Германия —
COVID‑19 — Обезщетение за вредите на Condor II.
15      Решение C(2021) 5731
final от 26 юли 2021 година относно държавна помощ SA.63617 (2021/N) — Германия —
COVID‑19 — Обезщетение за вредите на Condor II.
16      Решение C(2021) 5729 final от 26 юли 2021 година относно държавна помощ SA.63203 (2021/N) — Германия — Помощ за преструктуриране в полза на Condor.
17      В производството пред Общия съд Condor и Федерална република Германия са встъпили в подкрепа на Комисията.
18      След обжалваното съдебно решение Комисията уведомява Федерална република Германия за решението си да започне официална процедура за разследване на 29 юли 2024 г.
с оглед приемането на ново решение относно помощта за преструктуриране на Condor; вж. Решение C(2024) 5322
final от 29 юли 2024 година относно държавна помощ SA.63203 (2024/C) (ex 2021/N) — Германия — Помощ за преструктуриране на Condor (OВ C, C/2024/5533). След това, през април 2025 г., е прието решение за повторно одобрение; вж. Решение C(2025) 2294
final от 28 април 2025 година относно държавна помощ SA.63203 (2024/C) (ex 2021/N), приведена в действие от Германия в полза на [Condor] (OВ L, 2025/2178) (наричано по-нататък „новото решение“). Новото решение не е обжалвано пред Общия съд.
19      Вж. точки 207 и 232 от обжалваното съдебно решение. В точка 212 от същото решение Общият съд е заключил, че разглежданата мярка е под формата по-специално на частично отписване на дългове, поради което трябва да се квалифицира като „държавна помощ, която подобрява позицията на собствения капитал на бенефициера“ по смисъла на точка 67 от Насоките за О и П. Condor оспорва това заключение в първото си основание.
20      Вж. по-специално решения от 6 октомври 2021 г., World Duty Free Group и Испания/Комисия (C‑51/19 P и C‑64/19 P, EU:C:2021:793), и от 28 септември 2023 г.,
Ryanair/Комисия (C‑321/21 P, EU:C:2023:713).
21      C‑321/21 P, EU:C:2023:713, т. 104
и сл.
22      Вж. по-специално решение от 2 септември 2021 г., Комисия/Tempus Energy и
Tempus Energy Technology (C‑57/19 P, наричано по-нататък „решението Tempus“, EU:C:2021:663, т. 41).
23      Вж. точка 232 от обжалваното съдебно решение.
24      По отношение на съображение 126 в писмената си защита Комисията поддържа, че изискването за споделяне на тежестта е било спазено, тъй като Attestor е придобил Condor чрез тръжна процедура, при която неговата оферта е била избрана измежду трите налични оферти, тъй като е предлагала най-добрите условия за изплащане на публичните заеми. В подкрепа на становището на Комисията пред Съда Condor изтъква в своето изявление при встъпване, че без офертата на Attestor, която е отразявала потенциални бъдещи печалби в ценообразуването си, шансовете за изплащане на предишните заеми на Федерална република Германия биха били много по-малки — ако изобщо е имало такива. В тази ситуация, като се вземат предвид всички реални и потенциални загуби, изплащането на предишните заеми би могло да се счита за разумен дял от бъдещите печалби на Condor за Федерална република Германия. Според Condor тези основания са отразени в съображение 126 от разглежданото решение. Въпреки че този довод е бил централен в изявлението при встъпване на Condor, съображение 126 от разглежданото решение е посочено само веднъж в писмената защита на Комисията, в бележка под линия 165 към нея.
25      Вж. точка 232 от обжалваното съдебно решение.
26      Разглежданото решение, съображение 19 и сл. и съображение 135.
27      Разглежданото решение, съображение 33 и съображение 132 и сл.
28      Съгласно съображение 135, „по отношение на споделянето на тежестта от преструктурирането между бившите акционери и подчинените кредитори е очевидно, че бившият мажоритарен акционер на Condor, TCG, е прекратил дейността си и е в процес на ликвидация, докато акциите на Condor са прехвърлени на тръст (съображения 12 и 19). TCG губи цялата стойност на своето участие и по никакъв начин няма да се възползва от евентуалните положителни резултати от успешното преструктуриране на Condor. По същия начин кредиторите на Condor отписват почти всички свои вземания в процедурата по несъстоятелност и по този начин допринасят за плана за преструктуриране. Приносът от отписването надвишава размера на помощта за преструктуриране както по отношение на частичното отписване, така и по отношение на удължаването на предоставените на Condor преструктурирани заеми от KfW. Бившите акционери и кредитори на Condor ефективно допринасят за преструктурирането, като по този начин намаляват необходимостта от държавна помощ и намаляват моралния риск“. Поради това в съображение 136 Комисията достига до заключението, че помощта включва подходящо споделяне на тежестта.
29      Неправилното тълкуване на оспорван акт представлява грешка при прилагане на правото и е допустимо
оплакване в рамките на производството по обжалване; вж. решения от 10 март 2022 г., Комисия/Freistaat Bayern и др. (C‑167/19 P и C‑171/19 P, EU:C:2022:176, т. 47 и цитираната практика), и от 10 септември 2024 г., Комисия/Ирландия и др. (C‑465/20 P, EU:C:2024:724, т. 112).
30      Регламент от 13 юли 2015 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 108 [ДФЕС] (ОВ L 248, 2015 г., стр. 9).
31      Вж. решения от 14 септември 2023 г., Land Rheinland-Pfalz/Deutsche Lufthansa (C‑466/21 P, EU:C:2023:666, т. 50 и 51 и цитираната съдебна практика), и от 1 август 2025 г., Франция и Комисия/CWS Powder Coatings и др. (C‑71/23 P и C‑82/23 P, EU:C:2025:601, т. 57).
32      В това отношение вж. решение от 14 септември 2023 г., Land Rheinland-Pfalz/Deutsche Lufthansa (C‑466/21 P, EU:C:2023:666, т. 93 и цитираната съдебна практика).
33      Вж. решение от 9 март 2023 г., Les Mousquetaires и ITM Entreprises/Комисия (C‑682/20 P, EU:C:2023:170, т. 39 и цитираната съдебна практика).
34      Комисията изрично се позова само на точки 65 и 66 от Насоките за О и П. Тя добавя, препращайки към параграфи 122 и 123 от своята писмена защита, че Ryanair не е „твърдяло (а още по-малко е доказало), че настоящите собственици или подчинените кредитори на Condor биха получили неоправдани ползи“.
35      Вж. решение от 14 септември 2023 г., Land Rheinland-Pfalz/Deutsche Lufthansa (C‑466/21 P, EU:C:2023:666, т. 94 и цитираната съдебна практика).
36      Този довод, който не фигурира в писмените изявления на Комисията в първа инстанция, е бил представен, според писмения отговор на Федерална република Германия, по време на съдебното заседание пред Общия съд, проведено на 22 септември 2023 г.
37      Понятието „съмнения“ се съдържа в член 4, параграфи 3 и 4 от Регламент 2015/1589 и означава наличието на сериозни затруднения, с които Комисията се сблъсква при разглеждането на съответната мярка.
38      Вж. по-специално решение от 19 юли 2016 г., Kotnik и др. (C‑526/14, EU:C:2016:570, т. 37).
39      Този съдебен контрол се ограничава до установяване на спазването на процесуалните правила и правилата, свързани със задължението за мотивиране, както и до проверка дали изложените факти са установени точно и дали не е допусната грешка при прилагането на правото, явна грешка в преценката на фактите или злоупотреба с власт. Вж. решение от 4 октомври 2024 г., E. Breuninger/Комисия (C‑124/23 P, EU:C:2024:860, т. 30).
40      Вж. по-специално решение от 2 април 2009 г., Bouygues и Bouygues Télécom/Комисия (C‑431/07 P, EU:C:2009:223, т. 63).
41      Вж. по-специално решението Tempus, точка 41.
42      Добре известно е, че при упражняването на правото си на преценка съгласно член 107, параграф 3 ДФЕС Комисията може да приема актове с незадължителен характер, за да разясни — при задължително спазване на правните разпоредби от по-висок ранг (независимо дали става дума за първично и/или вторично право на Съюза) — критериите, които възнамерява да прилага при преценката на съвместимостта на националните мерки с вътрешния пазар съгласно правилата за държавните помощи. Насоките представляват самоограничение на дискреционната власт, с която разполага Комисията. По правило Комисията не може да се отклонява от тези насоки, тъй като това би означавало да бъде евентуално санкционирана за нарушение на общи принципи на правото, като принципите на равно третиране или на защита на оправданите правни очаквания (вж. решение от 19 юли 2016 г., Kotnik и др., C‑526/14, EU:C:2016:570, точки 39, 40 и 43). Макар
насоките
да не могат да създадат самостоятелни задължения в тежест на държавите членки, техните разпоредби могат да станат обвързващи въз основа на решение на Комисията за тяхното прилагане (вж. в този смисъл решение от 12 октомври 2023 г., Est Wind Power,
C‑11/22, EU:C:2023:765, т. 30—38, и заключение на генерален адвокат Rantos по дело Est Wind Power,
C‑11/22, EU:C:2023:241, т. 28—32).
43      Вж., ex multis, решения от 17 ноември 1983 г., Merck (292/82, EU:C:1983:335, т. 12), от 7 март 2018 г., SNCF Mobilités/Комисия (C‑127/16 P, EU:C:2018:165, т. 29), и от 12 октомври 2023 г., Est Wind Power (C‑11/22, EU:C:2023:765, т. 46).
44      В този смисъл вж. решения от 7 март 2018 г., SNCF Mobilités/Комисия (C‑127/16 P, EU:C:2018:165, т. 29 и сл.), и от 17 декември 2015 г., SNCF/Комисия
(T‑242/12, EU:T:2015:1003, т. 88 и сл.).
45      В този смисъл вж. решение от 12 октомври 2023 г., Est Wind Power (C‑11/22, EU:C:2023:765, т. 46 и сл.).
46      Вж., наред с другото, решенията от 22 септември 1988 г., Land de Sarre и др.
(187/87, EU:C:1988:439, т. 19), от 10 септември 2014 г., Holger Forstmann Transporte (C‑152/13, EU:C:2014:2184, т. 26 и цитираната практика), и от 15 юни 2000 г., Комисия/Германия (C‑348/97, EU:C:2000:317, т. 53).
47      Както правилно е отбелязал Общият съд в точка 223 от обжалваното съдебно решение.
48      Съгласно точка 11 от Насоките за О и П, „[п]онятието „споделянето на тежестта бе въведено“, inter alia, за по-доброто отстраняване на проблема с моралния риск“.
49      Вж., по аналогия, решение от 19 юли 2016 г., Kotnik и др. (C‑526/14, EU:C:2016:570, т. 55—58).
50      Вж., в този смисъл, Soltész, U. и
F. Maier-Rigaud, Rescue and restructuring aid, in: Werner, P. et V. Verouden (eds), EU State Aid Control: Law and Economics, 2025, 553—554.