Неокончателна редакция
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
J. KOKOTT
представено на 16 април 2026 година(1)
Дело C-36/25
Energia Group Holdings (ROI) DAC,
Energia Customer Solutions Limited,
Wind Generation Ireland Limited,
Holyford Windfarm Limited,
Cornavarrow Windfarm Limited,
Eshmore Limited,
GR Wind Farms 1 Limited,
CNOC Windfarms Limited,
TRA Investments Limited,
Ballybane Windfarms Limited,
Beam Wind Limited,
Meenaward Wind Farm Limited,
Cordal Windfarms Limited,
Sigatoka Limited,
Glanaruddery Windfarms Limited,
Glencarbry Windfarm Limited,
Gortahile Windfarm Limited,
Killala Community Windfarm Designated Activity Company,
Kill Hills Windfarm Limited,
Knocknacummer Wind Farm Limited,
Knocknalour Wind Farm Limited,
Seahound Wind Developments Limited,
Lisdowney Wind Farm Limited,
Monaincha Wind Farm Limited,
Ronaver Energy Limited,
Tullynamoyle Wind Farm II Limited
срещу
Commission for Regulation of Utilities
Встъпили страни:
Eirgrid PLC,
Attorney General
(Преюдициално запитване, отправено от Supreme Court (Върховен съд, Ирландия)
„ Преюдициално запитване — Вътрешен пазар на електроенергия — Общи правила — Регламент (ЕС) 2019/943 — Член 13, параграф 7 — Производители на електроенергия от възобновяеми енергийни източници — Приоритетно диспечиране — Понижаващо повторно диспечиране на непазарен принцип — Право на финансова компенсация — Методики за изчисляване — Подходяща компенсация — Директен ефект — Условия “
Съдържание
I.
Въведение
II.
Правна уредба
А.
Регламент (ЕС) 2019/943 относно вътрешния пазар на електроенергия
Б.
Директива (ЕС) 2019/944 относно вътрешния пазар на електроенергия
III.
Фактическата обстановка, преюдициалните въпроси и производството пред Съда
IV.
Правен анализ
А.
Обхват на член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943 (въпрос 1)
1.
Предварителни бележки
2.
Критерии и функциониране на механизма за компенсация по член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943 (въпрос 1, буква а)
а)
Буквално тълкуване
б)
Систематично, телеологическо и историческо тълкуване
в)
Междинно заключение по въпрос 1, буква а)
3.
Обхват на критерия „необосновано ниска или необосновано висока финансова компенсация“ (въпрос 1, буква б)
4.
Допустимост на национални мерки за прилагане, които поставят правото на финансова компенсация в зависимост от ползването от приоритетно диспечиране (въпрос 1, буква в)
Б.
Директен ефект на член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943 (въпрос 2)
1.
Критерии за наличието на директен ефект за разлика от пряка приложимост
2.
Изпълнение на критериите за директен ефект
3.
Междинно заключение
В.
Други правни средства за защита (въпрос 3)
Г.
Другите въпроси (въпрос 4)
1.
Отлагане на осъществяването на правото на финансова компенсация (въпрос 4, букви а) и б)
2.
Ограничаване или разширяване на персоналния обхват на приложение на правото на финансова компенсация (въпрос 4, буква в) PAGEREF ‚Toc227226608 \h 30
а)
Първа част: изключване на малките производители?
б)
Втора част: право на компенсация на посредниците?
3.
Плащания над пазарната цена на основание КСЗЕ като „финансова подкрепа“? (въпрос 4, буква г)
V.
Заключение
I.      Въведение
1.        Вътрешният пазар на електроенергия, либерализиран и хармонизиран с Регламент
(ЕС) 2019/943(2) и Директива
(ЕС) 2019/944(3), наред с други, по принцип се основава на пазарни правила(4). В същото време обаче той насърчава устойчивото и декарбонизирано производство на електроенергия(5), поради което по правило се дава предимство на доставките на електроенергия от производители на енергия от възобновяеми източници („приоритетно диспечиране“). От съображения, свързани с оптимизацията на потреблението и сигурността, сложното функциониране на пазарите на електроенергия понякога налага и непазарна намеса от страна на системните оператори, като разглежданото в случая спорно понижаващо повторно диспечиране. Вследствие на подобно повторно диспечиране засегнатият от него производител на енергия от възобновяеми източници, например от вятърна енергия, временно не може да подава в мрежата количеството електроенергия, което е произвел или може да произведе, и за това получава право на финансова компенсация от системния оператор. Съответно право обаче възниква и когато системният оператор определя повишаващо повторно диспечиране, тоест даде указание на засегнатия производител да произвежда и подава в мрежата повече електроенергия, отколкото би направил при пазарни условия.
2.        Спорът в главното производство, което е в основата на настоящото преюдициално запитване, се отнася до прилагането на разпоредби на националното право и на правото на Съюза, свързани с изчисляването на финансовата компенсация за понижаващо повторно диспечиране на непазарен принцип. Следователно за първи път Съдът има възможност да се произнесе по сложните критерии съгласно правото на Съюза за предвиденото в такъв случай право на финансова компенсация.
II.    Правна уредба
3.        Правната уредба на Съюза се съдържа предимно в Регламент 2019/943 и Директива 2019/944.
А.      Регламент (ЕС) 2019/943 относно вътрешния пазар на електроенергия
4.        Съгласно член 2, точка 26 от Регламент 2019/943 „повторно диспечиране“ означава „мярка, включително ограничаване, задействана от един или повече оператори на преносни системи или оператори на разпределителни системи чрез промяна на графика за производство, графика на електроснабдяване, или и двете, за да се променят физическите потоци в електроенергийната система и да се облекчи физическото претоварване или по друг начин да се гарантира сигурността на системата“(6).
5.        Член 12 от Регламент 2019/943 урежда диспечирането на производството на електроенергия и на оптимизацията на потреблението. Съгласно параграф 1 „[д]испечирането на съоръженията за производство на електроенергия и на оптимизацията на потреблението трябва да са недискриминационни, прозрачни и освен ако е предвидено друго съгласно параграфи 2—6, на пазарен принцип“. Параграфи 2—6 уреждат „приоритетното диспечиране“ за съоръжения за производство на енергия от възобновяеми източници(7). Съгласно параграф 2, без да се засягат членове 107, 108 и 109 ДФЕС, държавите членки „гарантират, че когато диспечират инсталации за производство на електроенергия, операторите на системи дават приоритет на инсталациите за производство, използващи възобновяеми енергийни източници, доколкото това се позволява от сигурната експлоатация на националната електроенергийна система, въз основа на прозрачни и недискриминационни критерии и когато такива съоръжения за производство на електроенергия представляват [в частност] [...] инсталирана генерираща мощност под 400 kW“. В съответствие с параграф 4 държавите членки могат да предвидят приоритетно диспечиране и за съоръжения за производство на електроенергия, използващи високоефективно комбинирано производство на енергия. Съгласно параграф 6 съоръженията за производство на електроенергия, които използват възобновяеми енергийни източници или високоефективно комбинирано производство на енергия и са пуснати в експлоатация преди 4 юли 2019 г. и при пускането си в експлоатация са подлежали на приоритетно диспечиране съгласно член 15, параграф 5 от Директива 2012/27/ЕС(8) или член 16, параграф 2 от Директива 2009/28/ЕО(9), продължават да се ползват от приоритетно диспечиране.
6.        Член 13 от Регламент 2019/943 е озаглавен „Повторно диспечиране“ и гласи по-конкретно:
„1.      Повторното диспечиране на производството на електроенергия и повторното диспечиране на оптимизацията на потреблението се осъществяват въз основа на обективни, прозрачни и недискриминационни критерии. Повторното диспечиране е достъпно за всички технологии за производство, всяко съхраняване на енергия и всяка оптимизация на потреблението, включително за тези, разположени в други държави членки, освен ако това е технически невъзможно.
2.      Повторно диспечираните ресурси се подбират измежду съоръженията за производство, за съхраняване на енергия или за оптимизация на потреблението, като се използват пазарни механизми и се компенсират финансово. [...]
3.      Повторно диспечиране на производството, съхраняването на енергия и оптимизацията на потреблението на непазарен принцип може да се използва само ако:
а)      липсва пазарна алтернатива;
б)      всички налични на пазара ресурси са изчерпани;
в)      броят на наличните съоръжения за производство, съхраняване на енергия или оптимизация на потреблението е твърде малък за осигуряването на ефективна конкуренция в зоната, в която са разположени подходящи съоръжения за предоставяне на услугата; или
г)      текущото състояние на електроенергийната мрежа води до претоварване по толкова обичаен и предвидим начин, че повторното диспечиране на пазарен принцип би довело до редовно стратегическо офериране, което би повишило степента на вътрешното претоварване [...].
[…]
5.      При спазване на изискванията, отнасящи се за поддържането на надеждността и безопасността на мрежата, въз основа на установените от регулаторните органи критерии, операторите на преносни системи и операторите на разпределителни системи:
а)      гарантират способността на преносните и разпределителните мрежи да пренасят електроенергия, произведена от възобновяеми енергийни източници или получена от високоефективно комбинирано производство на енергия, с минимално възможно повторно диспечиране [...];
б)      предприемат подходящи оперативни мерки във връзка с мрежата и пазара, за да сведат до минимум понижаващото повторно диспечиране на електроенергия, произведена от възобновяеми енергийни източници или получена от високоефективно комбинирано производство на енергия;
[…]
6.      Когато се използва понижаващо повторно диспечиране на непазарен принцип, се прилагат следните принципи:
а)      съоръженията за производство на електроенергия, използващи възобновяеми енергийни източници, подлежат на понижаващо повторно диспечиране само когато липсва друга алтернатива или други решения биха довели до значителни прекомерни разходи или сериозни рискове за мрежовата сигурност;
б)      електроенергията, произведена в процес на високоефективно комбинирано производство, подлежи на понижаващо повторно диспечиране само когато липсва друга алтернатива, различна от понижаващо повторно диспечиране на съоръженията за производство на електроенергия, използващи възобновяеми енергийни източници, или когато други решения биха довели до прекомерни разходи или сериозни рискове за мрежовата сигурност;
в)      електроенергията собствено производство от инсталации за производство, използващи възобновяеми енергийни източници или високоефективно комбинирано производство на енергия, която не се подава на преносната или разпределителната мрежа, не подлежи на понижаващо повторно диспечиране, освен ако няма друго решение за решаване на проблеми с мрежовата сигурност;
г)      понижаващото повторно диспечиране съгласно букви
а), б) и в) се обосновава надлежно и прозрачно. [...]
7.      Когато се използва повторно диспечиране на непазарен принцип, то подлежи на финансова компенсация от страна на системния оператор, поискал повторното диспечиране, предназначена за оператора на повторно диспечирано съоръжение за производство, съхраняване на енергия или оптимизация на потреблението, освен в случай на производители, които са приели споразумение за присъединяване, което не предвижда гаранция за постоянното доставяне на електроенергията. Такава финансова компенсация е най-малко равна на по-голямата от стойностите на следните елементи или на комбинация от двата, ако прилагането само на по-голямата стойност би довело до необосновано ниска или необосновано висока компенсация:
а)      допълнителни оперативни разходи, причинени от повторното диспечиране — например допълнителни разходи за гориво в случай на повишаващо повторно диспечиране или за поемане на топлинната енергия в случай на понижаващо повторно диспечиране на съоръжения за производство на електроенергия с използване на високоефективно комбинирано производство на енергия;
б)      нетните приходи от продажбата на пазара за ден напред на електроенергията, която съоръжението за производство, съхраняване на енергия или оптимизация на потреблението би произвело в отсъствие на искането за повторно диспечиране; когато се предоставя финансова подкрепа за съоръжения за производство на електроенергия, съхраняване на енергия или оптимизация на потреблението въз основа на количеството произведена или консумирана електроенергия, финансовата подкрепа, която би била получена без искането за повторно диспечиране, се счита за част от нетните приходи“.
7.        Член 19а от Регламент 2019/943 урежда насърчаването на „споразумения за закупуване на електроенергия“.
8.        Член 19г от същия регламент урежда „схеми за пряко ценово подпомагане под формата на двупосочни договори за разлика за инвестиции“ в нови съоръжения за производство на електроенергия от възобновяеми източници.
Б.      Директива (ЕС) 2019/944 относно вътрешния пазар на електроенергия
9.        Член 59 от Директива 2019/944 урежда задълженията и правомощията на регулаторните органи. Съгласно параграф 1, буква а) регулаторният орган „определя или одобрява, в съответствие с прозрачни критерии, тарифите за пренос или разпределение или техните методики, или и двете“.
III. Фактическата обстановка, преюдициалните въпроси и производството пред Съда
10.      Преюдициалното запитване от Supreme Court (Върховен съд, Ирландия) се отнася до две производства по въззивно обжалване, по които има спор относно тълкуването на член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943. Страни по тези производства са Комисията за регулиране на комуналните услуги (Commission for Regulation of Utilities, Irland, наричана по-нататък „CRU“) в качеството ѝ на въззивник, която е компетентният национален регулаторен орган (НРО)
(National Regulatory Authority (NRA) на пазара на електроенергия в Ирландия, Attorney General (Главен прокурор, Ирландия), компетентният за Ирландия оператор на преносни системи (Transmission System Operator, наричан по-нататък „ОПС“ или системен оператор), Eirgrid plc, както и въззиваемите и жалбоподатели в първоинстанционното производство, които са производители на енергия от възобновяеми източници или техни посредници.
11.      В Ирландия съществува единен пазар на електроенергията (Single Electricity Market, наричан по-нататък „SEM“) с отделен надзор за Ирландия съответно Северна Ирландия. Компетентният за Северна Ирландия регулаторен орган е Регулаторният орган за комунални услуги на Северна Ирландия (Northern Ireland Authority for Utility Regulation, наричан по-нататък „NIAUR“). С оглед на съвместното упражняване на надзорните функции на CRU и NIAUR е създаден Комитетът за единния пазар на електроенергия (Single Electricity Market Committee, наричан по-нататък „SEMC“). Eirgrid съвместно с компетентния за Северна Ирландия оператор на преносна система (System Operator for Northern Ireland Ltd, SONI) действат като оператор на единния пазар на електроенергия (Single Energy Market Operator, наричан по-нататък „SEMO“).
12.      На 22 март 2022 г. на основание член 59 от Директива 2019/944 SEMC приема Решение относно диспечирането, повторното диспечиране и компенсациите съгласно Регламент (ЕС) 2019/943 (SEM-22-009) (Decision Paper on Dispatch, Redispatch and Compensation Pursuant to Regulation (EU) 2019/943, наричано по-нататък „спорното решение“). В изпълнението на изискванията включително по член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943 и предоставянето на финансова компенсация за съоръжения за производство на електроенергия от възобновяеми източници в случай на повторно диспечиране на непазарен принцип спорното решение предвижда следните принципи(10):
„а)      за съоръжения за производство на енергия от възобновяеми източници, пуснати в експлоатация след 4 юли 2019 г., компенсацията въз основа на по-високата от двете стойности — ex ante приходите или пропусната подкрепа на дадено съоръжение, не следва да се счита за „необосновано висока“, освен ако няма основателна причина [...] да се прецени друго.
Всяка пропусната подкрепа за такива съоръжения по правило е от конкурентни, основани на търгове програми за подпомагане, при които офертите отразяват пазарните приходи, включително въведените с член 13, параграф 7.
б)      за съоръжения за производство на енергия от възобновяеми източници, пуснати в експлоатация преди 4 юли 2019 г., компенсацията въз основа на по-високата от двете стойности — ex ante приходите или пропусната подкрепа на дадено съоръжение, не следва да се счита за „необосновано висока“, освен ако няма основателна причина [...] да се прецени друго.
Всяка пропусната подкрепа за такива съоръжения по правило е от програми, по които подпомагането се основава на средните разходи за електроенергия от различни възобновяеми енергийни източници“.
13.      В жалбите срещу спорното решение въззиваемите твърдят, че при повторно диспечиране на непазарен принцип произтичащите от това загуби на производителите на електроенергия трябва да бъдат компенсирани напълно, така че те да са „безразлични“ или „неутрални“ по отношение на вероятността да подлежат на повторно диспечиране. Решението ограничавало правото им на финансова компенсация, особено при понижаващо повторно диспечиране, по несъвместим с член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943 начин и недопустимо отлагало предоставянето на плащания за компенсация.
14.      Като отчита това, High Court (Висш съд, Ирландия) отменя спорното решение.
15.      Запитващата юрисдикция Supreme Court (Върховен съд, Ирландия),
която е сезирана с въззивната жалба, има съмнения относно тълкуването на член 13, параграф 7 от Регламент
2019/943 и иска да се установи дали тази разпоредба е пряко приложима. Тя посочва, че спорното решение изключва от финансовата компенсация в частност т.нар. de minimis производители, които не участват на пазара за ден напред, тоест в търговията с електроенергия за следващия ден. Запитващата юрисдикция подчертава и икономическото значение на финансовата подкрепа за производителите на енергия от възобновяеми източници, по-конкретно чрез насърчаването на споразумения за закупуване на електроенергия (Corporate Power Purchase Agreements (корпоративни споразумения за закупуване на електроенергия, наричани по-нататък „КСЗЕ“)(11). Посредством тези споразумения изкупвачите се задължават да купуват електроенергия на договорена цена („цена на упражняване“), която понякога може да е по-висока или по-ниска от пазарната цена. КСЗЕ по принцип са под формата на договори за разлика, при които, ако пазарната цена е по-висока от цената на упражняване, производителят заплаща разликата на купувача, а ако пазарната референтна цена е по-ниска, купувачът заплаща разликата на производителя. Според CRU обаче правото на даден производител да получи цената на упражняване, която надвишава пазарната, не попада в приложното поле на член 13, параграф 7, буква б) от Регламент 2019/943, следователно не трябва да бъде предмет на компенсация при понижаващо повторно диспечиране.
16.      Supreme Court (Върховен съд) решава да спре производството и на основание член 267, трета алинея ДФЕС да отправи до Съда следните преюдициални въпроси:
„1      a)      Изисква ли член 13, параграф 7 от Регламент (ЕС) 2019/943 производителите на електроенергия с гарантиран достъп, които подлежат на понижаващо диспечиране от системния оператор, да бъдат напълно компенсирани за пропуснатите приходи в резултат на повторното им диспечиране (включително за всяка пропусната финансова подкрепа), така че производителят да бъде възстановен в същото финансово положение, в което би бил, ако не е подлежал на повторно диспечиране и съответно от търговска гледна точка е безразличен по отношение на вероятността да подлежи на повторно диспечиране?
б)      В този контекст, какво означава изразът „необосновано ниска или необосновано висока компенсация“ и чрез позоваване на какви критерии или показатели следва да се направи преценката дали компенсацията е „необосновано ниска или необосновано висока“?
в)      По-специално, допуска ли член 13, параграф 7 приемането мярка за прилагане, която прави разграничение между производителите на електроенергия по отношение правото им на компенсация в зависимост от това дали производителите се ползват от приоритетно диспечиране?
2      a)      Достатъчно ясна, точна и безусловна ли е разпоредбата на член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943, било то като самостоятелна формулировка или с помощта на преюдициално запитване съгласно член 267 ДФЕС, така че тя да има директен ефект в националното право?
б)      В каква степен член 13, параграф 7 изисква или допуска да се приемат национални мерки за изпълнение или прилагане?
3      a)      В случай че член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943 няма директен ефект, може ли все пак на него да се направи позоваване пред национален съд, за да се оспори законосъобразността на разпоредба от националното право (включително всяка предполагаема национална мярка за изпълнение), за която се твърди, че е несъвместима с него, както и да се изтъкне като основание за отмяна или оставяне без приложение на такава разпоредба или мярка, ако се установи, че е несъвместима с него, или упражняването на такава компетентност от национален съд е изключено от „решение Popławski II(12)“?
б)      В случай че член 13, параграф 7 няма директен ефект и ако на него не може да се направи позоваване пред национален съд за целите, посочени във въпрос 3, буква а) по-горе, с какви правни средства за защита разполага предприятие, което твърди, че предполагаема национална мярка за изпълнение неправилно ограничава правото му на компенсация по член 13, параграф 7, независимо дали по силата на член 19, параграф 1 ДЕС, член 47 от Хартата или друга разпоредба?
4      По отношение правилното значение и действие на член 13, параграф 7:
а)      Предвид разпоредбите на член 71 от Регламент 2019/943, може ли националният регулаторен орган (НРО) да приеме мярка за прилагане, с която да отложи плащането на компенсация по член 13, параграф 7 до 2024 година?
б)      Може ли НРО да приеме мярка за прилагане, с която да отложи решението по въпроса дали (и евентуално в каква степен) следва да се дължи компенсация по член 13, параграф 7 за пропусната финансова подкрепа?
в)      Допуска ли член 13, параграф 7 приемането на мярка за прилагане, която i) ограничава компенсацията до производителите на електроенергия, участващи в пазара ex ante (за ден напред), като по този начин изключва de minimis производителите от получаването на компенсация, в случай че подлежат на повторно диспечиране, и/или ii) предвижда плащане на компенсация на доставчиците на електроенергия, които могат да бъдат по-скоро посредници отколкото производители, които подлежат на повторно диспечиране?
г)      В случай че производител на енергия от възобновяеми източници, който е страна по корпоративно споразумение за закупуване на електроенергия (КСЗЕ), подлежи на понижаващо повторно диспечиране, трябва ли дължимата съгласно член 13, параграф 7 компенсация да включва компенсация за загубите на всякакви плащания, които биха били дължими съгласно КСЗЕ (в случай че производителят не е подлежал на повторно диспечиране), поради това, че договорната цена на упражняване надвишава съответната пазарна цена, или такива плащания ще съставляват форма на финансова подкрепа, която попада извън обхвата на член 13, параграф 7, буква б)?“.
17.      С определение от 9 април 2025 г. председателят на Съда отхвърля искането на запитващата юрисдикция запитването да бъде разгледано по реда на бързото производство съгласно член 105 от Процедурния правилник на Съда.
18.      В производството пред Съда писмени становища представят въззиваемите, CRU, Ирландия, Република Гърция и Европейската комисия. Те се явяват и в съдебното заседание, проведено на 15 януари 2026 г., и отговарят на писмените и устните въпроси на Съда.
IV.    Правен анализ
19.      На преден план в преюдициалното запитване стои тълкуването на предвидените в член 13, параграф 7 от Регламент
2019/943 (спорни) критерии за определяне на финансова компенсация в полза на производители на енергия от възобновяеми източници, засегнати от понижаващо повторно диспечиране на непазарен принцип. Във връзка с това се поставя въпросът дали тази разпоредба е пряко приложима и дали следователно трябва да бъде приложена от национален съд в производство като настоящото, като евентуално се изключи прилагането на противоречащото национално право.
20.      Най-напред ще анализирам обхвата и критериите на тази разпоредба (въпрос 1) (вж. буква А по-долу). От това ще направя извод дали тя отговаря на условията за пряко действие (въпрос 2) (вж. буква Б по-долу) и съответно с какви правни средства за защита разполагат засегнатите производители (въпрос 3) (вж. буква В по-долу). Накрая ще разгледам и другите въпроси (въпрос 4) (вж. буква Г по-долу).
А.      Обхват на член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943 (въпрос 1)
1.      Предварителни бележки
21.      Страните в производството спорят преди всичко по въпроса дали при — понижаващо в случая — повторно диспечиране на непазарен принцип член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943 дава право на производителите на енергия от възобновяеми източници на „пълна“ финансова компенсация от страна на системния оператор. С това се има предвид компенсация, която поставя тези производители в такова икономическо положение все едно повторното диспечиране не е било извършено и те биха могли да доставят и да получат възнаграждение за произведената от тях електроенергия при действащите пазарни условия и правила (както и с оглед на действащото за тях приоритетно диспечиране).
22.      В това отношение между страните е безспорно, че предвиденият в член 13, параграф 7 от Регламент
2019/943 механизъм за компенсация за понижаващо повторно диспечиране на непазарен принцип се основава на хипотетичен или спекулативен анализ. Това следва по-специално от член 13, параграф 7, буква б), съгласно който компенсацията трябва да се определя в зависимост по-конкретно от „нетните приходи от продажбата на пазара за ден напред на електроенергията“, които съответният производител би получил „без искането за повторно диспечиране“. Следователно икономическо положение вследствие на подобно повторно диспечиране следва да се сравни с положението, което би съществувало, ако засегнатото от диспечирането количество електроенергия можеше да бъде подадено в мрежата и продадено на пазара за ден напред.
23.      Ето защо е необходимо да бъдат разгледани по-подробно критериите, които трябва да се вземат предвид в този сравнителен анализ. В този контекст запитващата юрисдикция иска по-специално да се установи обхватът на израза „необосновано ниска или необосновано висока финансова компенсация“, съдържащ се в член 13, параграф 7, второ изречение от Регламент 2019/943 (въпрос 1, буква б).
24.      За да се разбере по-добре обхватът на тези критерии, е необходимо да бъде разгледан в неговата цялост предвиденият в член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943 механизъм за компенсация.
25.      В това отношение следва да се има предвид, че правото на финансова компенсация на засегнатия производител възниква не само в случай на понижаващо повторно диспечиране (т.е. в случай на намаляване на подаваната електроенергия), но и — което не се оспорва в случая — на повишаващо повторно диспечиране (т.е. увеличаване на количеството подавана електроенергия), като във втория случай по принцип не е необходимо да се прави спекулативен сравнителен анализ(13). Освен това не се оспорва, че от една страна, правото на компенсация предполага наличието на споразумение за присъединяване с гаранция за доставяне(14) — каквото, изглежда, има в главното производство — и от друга страна, че „финансовата подкрепа“, предоставена на такъв производител въз основа на количеството произведена или консумирана електроенергия, се счита за част от неговите нетни приходи(15).
2.      Критерии и функциониране на механизма за компенсация по член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943 (въпрос 1, буква а)
26.      Доколкото въпрос 1, буква а) се отнася до „пълно“ компенсиране на пропуснатите приходи на производителя на енергия от възобновяеми източници, ми се струва, че формулировката му е донякъде двусмислена. Всъщност сравнителният анализ, основан на предвидените в член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943 (променливи) критерии и методики за изчисляване, според мен не гарантира  финансова компенсация, която напълно неутрализира повторното диспечиране от икономическа гледна точка. По-скоро целта на тази компенсация е положение, което е възможно най-близко до хипотетичното икономическо положение без повторно диспечиране. Това разбиране се налага дори само чрез буквално тълкуване.
а)      Буквално тълкуване
27.      Съгласно член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943, когато се използва повторно диспечиране на непазарен принцип, то подлежи на определена най-малко като минимум финансова компенсация („най-малко равна на“). За изчисляването на тази компенсация в него се предвиждат две различни (основна и второстепенна) методики за изчисляване, които по принцип се прилагат както за повишаващо, така и за понижаващо повторно диспечиране(16).
28.      Общото между двете методики за изчисляване е, че те се основават на два променливи параметъра, а именно, от една страна,
стойността на „допълнителните оперативни разходи“, причинени от повторното диспечиране (буква а) и от друга страна, „нетните приходи от продажбата на пазара за ден напред на електроенергията“, които производителят би получил „без искането за повторно диспечиране“ (буква б). В Регламент 2019/943 липсва точно определение на понятието пропуснати „нетни приходи“. Ето защо най-напред следва да се изходи от общото разбиране на понятието, съгласно което „нетните“ приходи за разлика от „брутните“ са приходите без разходите и данъците(17).
29.      Съгласно основната първа методика за изчисляване, компенсацията трябва да се изчисли въз основа на по-голямата от двете посочени в букви а) и
б) стойности („равна на по-голямата от стойностите на следните елементи“).
30.      Ако прилагането само на тази методика води до „необосновано ниска или необосновано висока финансова компенсация“, в рамките на втората методика за изчисляване следва да се комбинират посочените в букви а) и б) стойности („комбинация на двата елемента“)(18). Понятието „комбинация“ също не е ясно уточнено в Регламент 2019/943. То би могло да се разбира в смисъл на средната или средноаритметичната стойност на двете стойности, установени в рамките на първата методика за изчисляване (букви а) и б). Това обаче не е задължително. Сборът на двете стойности също би попаднал в обхвата на това понятие. Във всеки случай (допълнителните) оперативни разходи и пропуснатите (хипотетични) нетни приходи трябва да се съпоставят по някакъв начин. Това показва, че системният оператор разполага с широко право на преценка относно начина на комбиниране на двете стойности.
31.      Самите променливи критерии, а именно стойността на „допълнителните оперативни разходи“ (буква а) и на „нетните приходи“ (буква б), които са в основата на двете методики за изчисляване, според мен опровергават тезата на въззиваемите за „пълна“ компенсация.
32.      Всъщност е възможно засегнатият от понижаващо повторно диспечиране производител да понесе допълнителни оперативни разходи, които могат да достигнат или дори да надхвърлят стойността на пропуснатите нетни приходи. Съгласно първата методика за изчисляване, предвидена в член 13, параграф 7 от Регламент
2019/943, при условие че компенсацията е необосновано ниска или необосновано висока и следователно следва да бъде коригирана, този производител винаги може да претендира само по-високата от двете стойности като (определена най-малко като минимум) компенсация. Ето защо, дори при тези условия производителят да има право на компенсация в размер на пропуснатите нетни приходи, включително пропуснатото финансово подпомагане, това — противно на твърденията на въззиваемите — няма за последица да го постави от финансова гледна точка в положението, в което би се намирал без повторното диспечиране, или в положение, в което той би бил напълно безразличен или неутрален към това диспечиране. Всъщност допълнителните оперативни разходи, евентуално причинени от повторното диспечиране, не се покриват непременно в достатъчна степен от компенсацията. Подобен резултат би могъл да доведе до „необосновано ниска [...] финансова компенсация“ и до прилагането на втората методика за изчисляване.
33.      Член 13, параграф 7, буква а) от Регламент 2019/943 разглежда изрично това положение, като използва примера за повторно понижаващо диспечиране на производството на електроенергия с използване на високоефективно комбинирано производство на енергия. Това може да доведе до допълнителни оперативни разходи за операторите на съответните централи, свързани със снабдяването с топлинна енергия. Всъщност независимо от определеното намаляване на производството и подаването на електроенергия, както и на свързаните с това загуби, тези оператори би трябвало да изпълнят договорните си задължения за снабдяване с топлинна енергия. В такъв случай тази топлинна енергия трябва да бъде произведена, без произтичащите от това оперативни разходи да могат да бъдат покрити от продажбата на автоматично произведената едновременно с това електроенергия.
34.      Ето защо с първата (аритметична) методика за изчисляване всъщност не във всички случаи може да се постигне „пълна“ финансова компенсация, каквато теза поддържат въззиваемите.
35.      Това важи в още по-голяма степен за втората методика за изчисляване. При нея се предвижда възможността за коригиране на стойността на компенсацията в посока нагоре или надолу, при условие че системният оператор счита този размер за „необосновано“ нисък или висок. В това отношение „комбинацията“ от двете посочени в букви
а) и
б) стойности представлява само отправна точка за определянето на финансовата компенсация. Освен това се оказва, че изразът „необосновано ниска или необосновано висока финансова компенсация“, който именно прави наложително прилагането на втората методика за изчисляване, е необходимо да бъде подложен на преценка. Всъщност с тази методика се цели — казано по друг начин — да стане възможно получаването на „обоснована“, тоест подходяща компенсация(19).
36.      Следователно втората методика за изчисляване е приблизителен способ за установяване на (хипотетичното) икономическо положение без определеното повторно диспечиране. Това става ясно и в случай на повишаващо повторно диспечиране, по което няма спор в настоящото дело. Макар произтичащото от това увеличение на количеството подавана електроенергия по принцип да генерира допълнителни приходи за съответния производител на електроенергия, и в този случай член 13, параграф 7, буква а) от Регламент 2019/943 отчита, че могат да възникнат допълнителни оперативни разходи, например разходи за горива, които евентуално могат да надхвърлят или да намалят непропорционално тези приходи(20).
37.      Следователно в рамките на изисквания спекулативен сравнителен анализ системният оператор, който определя подобаващата финансова компенсация съгласно втората методика за изчисляване за конкретен случай, разполага с оперативна самостоятелност в две отношения, която намира израз в неопределените правни понятия „комбинация на двата [елемента]“ и „необосновано“. От една страна, тази оперативна самостоятелност се отнася до преценката на въпроса дали първата методика за изчисляване води до „необосновано ниска или необосновано висока финансова компенсация“, чийто размер следователно е неподобаващо нисък или висок, а от друга страна, до свързаната с това преценка на подобаващия характер на тази компенсация чрез „комбинация от двата [елемента]“. В зависимост от обстоятелствата в конкретния случай тази преценка се прави без предварителни ограничения съответно не трябва да води до напълно еднакво икономическо положение на производителите спрямо това, което би съществувало без повторното диспечиране.
38.      Предвидената в член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943 „финансова компенсация“ напълно логично не е допълнително уточнена с понятието „пълна“ („full compensation“)(21). В този контекст не става въпрос и за гарантиране на минимално постъпление, а само за минимална
компенсация (вж. т. 27 по-горе)(22). Обратно на твърденията на въззиваемите, както показва историческият анализ (вж. т. 43 по-долу), законодателят на Съюза съзнателно се е отказал да направи такова уточнение и е приел само, че диспечирането подлежи на финансова компенсация(23). Следователно размерът на тази компенсация е ограничен до стойността, произтичаща от предвидените в тази разпоредба хипотетични сравнения и методики за изчисляване. Размерът ѝ не съвпада непременно със стойността, която би се получила от подаването и продажбата на намаленото поради понижаващото повторно диспечиране количество електроенергия, а следва само да се доближава във възможно най-голяма степен до този резултат, както признават въззиваемите в съдебното заседание, позовавайки се в частност на принципа на пропорционалност.
39.      Заключението от буквалното тълкуване се потвърждава със систематични и телеологични съображения, както и от генезиса на Регламент 2019/943.
б)      Систематично, телеологическо и историческо тълкуване
40.      От систематична гледна точка в Регламент 2019/943 не съществува минимален праг, под който не следва да падат при никакви обстоятелства постъпленията или пропуснатите приходи, които се вземат предвид за изчисляването на компенсацията. В това отношение предвидената в член 10, параграф 2 възможност за определяне на „хармонизирани ограничения за максималните и минималните клирингови цени за сроковете за търгуване за ден напред или в рамките на деня“(24) е изключение и не може да се приложи към уреденото в член 13 повторно диспечиране.
41.      Освен това довод против приемането на минимален праг за постъпленията е и фактът, че при първата методика за изчисляване на финансовата компенсация съгласно член 13, параграф 7 от Регламент
2019/943 законодателят на Съюза изисква да бъдат установени отделно допълнителните оперативни разходи по буква а) и пропуснатите нетни приходи по буква б), така щото тази компенсация да се определи въз основа на по-високата от двете стойности (вж. т. 28 и 32 по-горе). В противен случай не би имало смисъл и от възможната корекция на резултата от първата методика за изчисляване, при условие че се получи необосновано ниска или необосновано висока финансова компенсация, чрез прилагане на втората методика за изчисляване. Последната именно предполага, че компенсацията евентуално трябва да бъде коригирана в посока нагоре или дори надолу. Следователно изразът „[т]акава финансова компенсация е най-малко равна на по-голямата от стойностите на следните елементи или на комбинация от двата“ не означава такъв долен праг. По-скоро този израз се отнася само до обстоятелството, че едната от двете стойности по букви а) и
б) може да се окаже по-висока и следователно по принцип трябва да се използва като подходяща величина за изчисляване на финансовата компенсация.
42.      Освен това, противно на поддържаното от въззиваемите, не откривам никакво друго основание сред целите на Регламент 2019/943, което би могло да обоснове поддържаното от тях право на „пълна“ финансова компенсация. Целената оптимизация на потреблението, която по принцип се извършва при пазарни условия, като същевременно се насърчава производството на електроенергия от възобновяеми енергийни източници, включително чрез тяхното приоритетно диспечиране, се постига и посредством това, че в случай на повторно диспечиране на непазарен принцип се предоставя финансова компенсация, която се доближава във възможно най-голяма степен до възнаграждение при пазарни условия. Според мен именно това следва да се постигне в крайна сметка с предвидения в член 13, параграф 7 от Регламент
2019/943 механизъм за компенсация.
43.      Същата логика следва и от законодателната история на Регламент 2019/943. В предложението си Комисията ограничава правото на финансова компенсация до случая на понижаващо повторно диспечиране на непазарен принцип, както и до 90 % от (хипотетичните) нетни приходи от продажбата на пазара за ден напред на електроенергията(25). Наистина впоследствие Съветът заличава позоваването на ограничението от 90 %, така че текстът вече предвижда само пропуснатите (хипотетични) нетни приходи. Приетият в крайна сметка компромис между Съвета и Европейския парламент обаче премахва нетните приходи като единствен критерий за изчисляването на финансовата компенсация и вместо това въвежда допълнителни критерии за двете методики за изчисляване („стойност на допълнителните оперативни разходи“ в буква а), като се включва повишаващото повторно диспечиране, и пропуснатите „нетни приходи“ в буква б), както и „комбинация от двата [елемента]“ в случай на „необосновано ниска или необосновано висока финансова компенсация“)(26). Следователно законодателят на Съюза приема, че в рамките на изисквания хипотетичен сравнителен анализ в случай на понижаващо повторно диспечиране на непазарен принцип от аритметична гледна точка не е възможно да се постигне напълно „неутрално“ еднакво положение на производителите на енергия от възобновяеми източници в икономическо отношение, а само да се получи приблизителна стойност, чиято цел е те по възможност да не понесат вреди.
в)      Междинно заключение по въпрос 1, буква а)
44.      Ето защо на въпрос 1, буква а) следва да се отговори, че член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943 предоставя на производителите с установен достъп до мрежата и гаранция за доставяне, подложени на понижаващо повторно диспечиране на непазарен принцип, право на финансова компенсация, която съответства, доколкото е възможно, на хипотетичната загуба на доход (включително пропуснато финансово подпомагане) в случай на доставка на съответното количество електроенергия при пазарни условия, но която не неутрализира непременно напълно тази загуба от икономическа гледна точка.
3.      Обхват на критерия „необосновано ниска или необосновано висока финансова компенсация“ (въпрос 1, буква б)
45.      Отговорът на въпрос 1, буква а) съдържа основните критерии за тълкуването на израза „необосновано ниска или необосновано висока финансова компенсация“ в член 13, параграф 7, второ изречение от Регламент
2019/943, за което по-конкретно моли запитващата юрисдикция (въпрос 1, буква б).
46.      В случай на понижаващо повторно диспечиране(27) този израз се отнася до резултата от първата методика за изчисляване, който едва тогава налага прилагането на втората методика за изчисляване. Най-напред, въз основа на всички налични данни(28) системният оператор трябва да провери дали първата методика за изчисляване води до „необосновано ниска или необосновано висока финансова компенсация“, т.е. дали тя е (не)подобаваща. В това отношение той разполага с оперативна самостоятелност (вж. т. 37 по-горе).
47.      В случай че прецени, че компенсацията не е подобаваща, в рамките на своята оперативна самостоятелност системният оператор трябва да определи подобаваща финансова компенсация като „комбинация от“ стойностите по букви
а) и
б).
48.      За тази цел, като първа стъпка, системният оператор може да приеме средната стойност на двете установени стойности, да ги събере или да съотнесе по друг начин допълнителните оперативни разходи към пропуснатите (хипотетични) нетни приходи. Като втора стъпка, в зависимост от обстоятелствата в конкретния случай, сред които е развитието на цените на пазара за ден напред към момента на повторното диспечиране, системният оператор трябва да определи подобаващ размер на компенсацията (вж. т. 30 по-горе).
49.      В съответствие със съображенията, изложени в точка 27 и
сл. по-горе, член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943 по принцип не допуска да се вземат предвид други, освен изрично уредените в него критерии или в отклонение от тях да се използват фиксирани процентни стойности или допускания, които недопустимо ограничават признатата в това отношение оперативна самостоятелност на системния оператор (за повече подробности вж. т.
64 и
65 по-долу). Това също така отчита и обстоятелството, че с оглед на особеното положение и задача — да гарантира правилното функциониране на пазара на електроенергия под надзора на националния регулаторен орган(29), които са му възложени с този регламент, системният оператор е в най-добра позиция да определи подобаваща компенсация. Националната юрисдикция също следва да вземе предвид това, когато проверява дали компенсацията е подобаваща. Това отново потвърждава тезата, че определеният от системния оператор размер на компенсацията не съответства непременно на икономическото положение, в което би се намирал производителят, ако повторното диспечиране не беше поискано, а само е възможно най-близко до него (вж. т. 38 по-горе).
50.      Ето защо на въпрос 1, буква б) следва да се отговори, че с израза „необосновано ниска или необосновано висока финансова компенсация“ в член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943 се цели да бъде предоставена подобаваща финансова компенсация на производител, засегнат от понижаващо повторно диспечиране на непазарен принцип. В това отношение системният оператор разполага с оперативна самостоятелност.
4.      Допустимост на национални мерки за прилагане, които поставят правото на финансова компенсация в зависимост от ползването от приоритетно диспечиране (въпрос 1, буква в)
51.      Целта на въпрос 1, буква в) е да се установи дали член 13, параграф 7 от Регламент
2019/943 допуска приемането на национални мерки за прилагане, които поставят правото на финансова компенсация в зависимост от това дали производителят, засегнат от понижаващото повторно диспечиране на непазарен принцип, се ползва от приоритетно диспечиране по смисъла на член 12, параграфи
2 и
4 от този регламент (вж. т. 5 по-горе)(30).
52.      Както правилно изтъкват Комисията и въззиваемите, в член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943 не се прави такова разграничение. По-скоро член 13, параграф 1 урежда принципа, действащ и в приложното поле на параграф 7 от същия член, съгласно който повторното диспечиране трябва да се осъществява въз основа на обективни, прозрачни и недискриминационни критерии и да бъде достъпно за всички технологии за производство (включително всяко съхраняване на енергия и всяка оптимизация на потреблението), доколкото това е технически възможно. Това се отнася както за повторното диспечиране на пазарен принцип, което съгласно член 13, параграф 2 се компенсира финансово, така и за повторното диспечиране на непазарен принцип, което съгласно член 13, параграф 7 подлежи на финансова компенсация.
53.      Поради това съответните национални мерки за прилагане, ако изобщо са необходими, трябва да спазват тези принципи. Следователно с оглед на недискриминационното предоставяне на право на финансова компенсация поради определянето на (понижаващо) повторно диспечиране на непазарен принцип подобни мерки не могат да правят разграничение в зависимост от това дали засегнатият производител се ползва от приоритетно диспечиране. Условие за наличието на такова право е само този производител да има гаранция за доставяне или изкупуване на електроенергията въз основа на споразумение за присъединяване към мрежата.
54.      Следователно на въпрос 1, буква в) следва да се отговори, че правото на финансова компенсация съгласно член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943 не изисква производителят, засегнат от понижаващо повторно диспечиране на непазарен принцип, да се ползва от приоритетно диспечиране, нито осъществяването на това право може да зависи от такова разграничение в националните мерки за прилагане.
Б.      Директен ефект на член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943 (въпрос 2)
55.      С въпрос 2 запитващата юрисдикция иска да се установи дали разпоредбата на член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943 е достатъчно ясна, точна и безусловна и следователно пряко приложима (въпрос 2, буква а), както и дали и до каква степен тя изисква или допуска приемането на национални мерки за изпълнение или прилагане (въпрос 2, буква б). Считам, че е целесъобразно да се отговори на тези въпроси заедно.
1.      Критерии за наличието на директен ефект за разлика от пряка приложимост
56.      По същество страните спорят по въпроса дали по отношение на разпоредбите на член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943 е необходимо изобщо да се проверяват приетите в съдебната практика условия за директен ефект, като се има предвид, че съгласно член 288, втора алинея ДФЕС регламентите се прилагат пряко в държавите членки. В това отношение от съществено значение са както решение Popławski(31), на което се позовава и запитващата юрисдикция във въпрос 3, буква а), така и въпросът дали разпоредбите на регламент имат предимство пред противоречащо им национално право само поради своята пряка приложимост. Този въпрос обаче е получил ясен и общовалиден отговор от Съда в смисъл, че принципът на предимство на правото на Съюза задължава органите на държавите членки да оставят без приложение противоречаща разпоредба на националното право само доколкото съответната разпоредба на правото на Съюза — т.е. включително разпоредба на регламент — отговаря на условията за директен ефект(32). Това е така, тъй като пряко приложимите разпоредби на регламенти всъщност не са автоматично приложими от органите на държавите членки. По-скоро поради своята нормативна структура, условния им характер или предоставеното на тези органи право на преценка те могат да изискват приемането на уточняващи мерки (за прилагане) в националното право или в правото на Съюза(33), т.е. да нямат непосредствено директен ефект(34).
57.      Ето защо в случая следва да се провери дали член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943 има директен ефект.
58.      Съгласно постоянната съдебна практика, за да се признае, че разпоредба от първичното или вторичното право на Съюза има директен ефект, тя трябва да бъде безусловна и достатъчно точна от гледна точка на съдържанието си. Разпоредбата е безусловна, когато създава задължение, което не е съпроводено от никакво условие и чието изпълнение или действие не зависи от приемането на акт било на институциите на Съюза, било на държавите членки. Счита се, че дадена разпоредба е достатъчно точна, за да може частноправен субект да се позовава на нея и съдът да я прилага, когато създава задължението по недвусмислен начин(35). Ако тези условия са изпълнени, частноправните субекти имат основание да се позовават на нея пред националните юрисдикции срещу държавата членка, дори когато тя е транспонирала разпоредбата неправилно(36).
59.      Ако разпоредба на правото на Съюза, както в случая разпоредбата на член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943, предоставя известна оперативна самостоятелност или свобода на преценка на компетентните национални органи да проверят дали са налице предвидените в нея условия и мерките, които трябва да бъдат предприети, това не поставя непременно под съмнение нейната достатъчна точност и безусловност за целите на директния ефект. Съгласно постоянната съдебна практика такава оперативна самостоятелност или свобода на преценка не е нито условие, нито допълнително изискване за изпълнение или действие по смисъла на посочените в точка 57 по-горе принципи(37).
60.      Напротив, от посочената съдебна практика следва, че дори дадена разпоредба от правото на Съюза да оставя на държавите членки известна свобода на преценка при нейното прилагане, може да се счита, че тази разпоредба е безусловна и достатъчно точна, когато им възлага по недвусмислен начин конкретно задължение за резултат, без никакви придружаващи условия по отношение на нейното приложение(38). Междувременно в крайна сметка Съдът приравнява условията за безусловност на задължението и за достатъчна точност. Така неопределени задължения, които сами по себе си оставят свобода на действие на държавите членки, също могат да бъдат пряко приложими(39). Това важи по-специално за случаи, в които тази разпоредба определя способ за постигането на изискваната от нея минимална защита или резултат(40).
61.      При тези условия, както ще бъде доказано по-долу, считам, че разпоредбите на член 13, параграф 7 от Регламент
2019/943 относно методиката за изчисляване на финансова компенсация са пряко приложими.
2.      Изпълнение на критериите за директен ефект
62.      Както бе изложено в точка 27 и
сл. по-горе, предвидената в член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943 методика за изчисляване въз основа на посочените в него критерии е уредена достатъчно ясно, точно и безусловно, за да се прилага пряко от компетентния национален орган, и по-конкретно от системния оператор. Предоставената на този орган оперативна самостоятелност за целите на спекулативния сравнителен анализ по никакъв начин не променя факта, че в случай на понижаващо повторно диспечиране на непазарен принцип засегнатият производител има право на (подобаваща) финансова компенсация. Целта на тази компенсация е да е близка като краен резултат до икономическото положение, в което би се намирал производителят без това повторно диспечиране, т.е. при продажба на обхванатото от него количество електроенергия при пазарни условия. От друга страна, е налице ясно задължение на системния оператор да осъществи това право в съответствие с предвидените в член 13, параграф 7 критерии и методики за изчисляване.
63.      Следователно както целта, която трябва да се постигне с финансовата компенсация, така и критериите и методиката за изчисляването ѝ са установени достатъчно ясно и точно, както и изчерпателно в тези разпоредби, така щото засегнатите производители да могат да се позоват на тях и пред дадена юрисдикция и те да бъдат проверени и пряко приложени от нея.
64.      Обстоятелството, че държава членка, като например — като Ирландия в случая със спорното решение — с цел упражняване на предоставената с член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943 оперативна самостоятелност приеме мерки за прилагане, не променя директния ефект на член 13, параграф 7. Друг въпрос, който възниква и на който не се налага да се дава отговор в случая, е дали тези мерки за прилагане попадат в рамките на достатъчно точно, безусловно и изчерпателно определените в този член критерии, както и на гарантираната чрез тях оперативна самостоятелност, или ги надхвърлят.
65.      Досежно установените в спорното решение критерии за изчисляване на финансовата компенсация обаче съществуват съмнения в това отношение. Всъщност уредената в него методика за изчисляване се основава по-конкретно на (точно определени цифрово) ex ante приходи и на свързано с тях допускане за наличието на „необосновано“ висока или „необосновано“ ниска стойност, която може да бъде оборена само с посочване на „убедително основание“. Запитващата юрисдикция следва да провери съвместимостта на тези критерии с пряко приложимите разпоредби на член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943 и да изясни дали трябва да даде предимство на последните в този контекст.
3.      Междинно заключение
66.      Ето защо на въпрос 2 следва да се отговори, че макар член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943 да предоставя оперативна самостоятелност на системния оператор, разпоредбата отговаря на условията за директен ефект, като не забранява приемането на национални мерки за изпълнение или прилагане за целите на упражняването на тази оперативна самостоятелност. Тези мерки обаче не могат да нарушават предвидените в разпоредбата критерии и методики за изчисляване и трябва да останат в рамките на тази оперативна самостоятелност, което националната юрисдикция следва да провери.
В.      Други правни средства за защита (въпрос 3)
67.      Въпрос 3 се отнася до евентуални други правни средства за защита и се поставя само при условие че член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943 няма директен ефект. Следователно не е необходимо да се отговаря на този въпрос.
68.      В случай че по отношение на втория въпрос Съдът стигне до различно от изведеното в точка 66 заключение, достатъчно е да се посочи неговата постоянна практика, съгласно която дори при липсата на директен ефект съдилищата на държавите членки са длъжни във възможно най-голяма степен да тълкуват вътрешното си право по начин, съответстващ на правото на Съюза, и да признаят на частноправните субекти възможността да бъдат обезщетени при накърняване на правата им поради нарушение на правото на Съюза, за което отговорност носи държава членка(41).
Г.      Другите въпроси (въпрос 4)
1.      Отлагане на осъществяването на правото на финансова компенсация (въпрос 4, букви а) и б)
69.      С въпрос 4, букви
а) и
б) запитващата юрисдикция иска да се установи дали посредством национална мярка за прилагане осъществяването на правото на финансова компенсация по член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943 може да бъде отложено до 2024 г.
70.      Както правилно изтъкват въззиваемите и Комисията, съгласно член 71, параграф 1 от Регламент 2019/943 същият влиза в сила на 20-ия ден след публикуването му в Официален вестник, а съгласно член 71, параграф 2 посоченият регламент се прилага от 1 януари 2020 г., като за член 13 не е предвидена преходна разпоредба или изключение. Следователно правото на финансова компенсация, дължима от системния оператор, основано на пряко и с предимство приложимите разпоредби на член 13, параграф 7, съществува от тази дата и трябва да бъде осъществено от него. Отлагането на осъществяването на това право за по-късна дата — в случая 2024 г. — е несъвместимо с тях и би възпрепятствало изискваното и от съдебната практика пълно действие(42) на тези разпоредби.
71.      Ето защо на въпрос 4, букви
а) и
б) следва да се отговори, че правото на финансова компенсация съгласно пряко приложимите разпоредби на член 13 от Регламент 2019/943 в съответствие с член 71, параграф 2 от същия регламент се прилага от 1 януари 2020 г. и не може да бъде отлагано посредством национални мерки за прилагане.
2.      Ограничаване или разширяване на персоналния обхват на приложение на правото на финансова компенсация (въпрос 4, буква в)
а)      Първа част: изключване на малките производители?
72.      С първата част от въпрос 4, буква в) запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943 допуска приемането на национални мерки за прилагане, с които финансовата компенсация в случай на повторно (понижаващо) диспечиране (на непазарен принцип) се ограничава до производителите, участващи на пазара ex ante (за ден напред), като по този начин de minimis производителите се изключват от получаването на такава. Според страните в производството de minimis производителите, които не са обхванати от посочения регламент, са малки производители, които често не участват на ирландския пазар за ден напред или в рамките на деня.
73.      Както правилно изтъкват Комисията и въззиваемите, правото на финансова компенсация от страна на системния оператор съгласно член 13, параграф 7, първо изречение от Регламент 2019/943 се предвижда само за засегнати от повторно диспечиране на непазарен принцип производители („оператор на съоръжение за производство, съхраняване на енергия или оптимизация на потреблението“), които са приели споразумение за присъединяване с гаранция за постоянното доставяне на електроенергията. Капацитетът за производство на електроенергия или обемът на доставяната електроенергия са без значение в това отношение. В този случай критерият „нетните приходи от продажбата на пазара за ден напред на електроенергията“, предвиден в член 13, параграф 7, буква б), служи само за определяне на размера на финансовата компенсация по първата методика за изчисляване, но не ограничава по принцип правото на компенсация.
74.      Всяко друго тълкуване би било в противоречие и със систематиката и целите на членове
12 и
13 от Регламент 2019/943. Съгласно член 12, параграф 2 държавите членки трябва да гарантират, че когато диспечират, операторите на системи дават приоритет („приоритетно диспечиране“(43)) на инсталациите за производство на електроенергия, които използват възобновяеми енергийни източници и притежават инсталирана генерираща мощност под 400 kW. Освен това непрекъснатостта на принципната гаранция за приоритетно диспечиране се потвърждава и в член 12, параграф 6. От това следва, че малките производители на енергия от възобновяеми източници също се ползват от приоритетното диспечиране, което се отказва при понижаващо повторно диспечиране на непазарен принцип съгласно член 13, параграф 6. Освен това съгласно член 13, параграф 6, буква а) такова повторно диспечиране по отношение на производството на електроенергия от възобновяеми енергийни източници е допустимо само в строго определени граници. Би било несъвместимо с тези правила да се прави разграничение в зависимост от обема на произведената или подадената електроенергия или участието на пазара за ден напред, което би довело до изключване на някои производители (на енергия от възобновяеми източници) от персоналния обхват на приложение на правото на финансова компенсация.
75.      Подобно разграничение би противоречало и на принципите, заложени в член 13, параграфи
1 и
2 от Регламент 2019/943. От една страна, съгласно параграф 1 повторното диспечиране трябва да се осъществява въз основа на обективни, прозрачни и недискриминационни критерии и да бъде достъпно за всички технологии за производство (както и за всяко съхраняване на енергия и всяка оптимизация на потреблението), доколкото това е технически възможно (вж. т. 52 по-горе). В това отношение не е предвидено никакво разграничение в зависимост от производствения капацитет. От друга страна, съгласно параграф 2 по принцип всички производители, засегнати (и) от повторно диспечиране на пазарен принцип, се компенсират финансово.
76.      Следователно на първата част от въпрос 4, буква в) следва да се отговори, че член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943 не допуска приемането на национални мерки за прилагане, с които правото на финансова компенсация в случай на повторно (понижаващо) диспечиране (на непазарен принцип) се ограничава до производителите, участващи на пазара ex ante (за ден напред), или от него се изключват т.нар. de minimis производители.
б)      Втора част: право на компенсация на посредниците?
77.      С втората част от въпрос 4, буква в) запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943 допуска приемането на национални мерки за прилагане, с които се разширява правото на финансова компенсация в случай на повторно (понижаващо) диспечиране (на непазарен принцип) и по отношение на доставчици на електроенергия, които могат да бъдат само посредници и не са производители. Въззиваемите оспорват частично това. Освен това те считат, че системният оператор може да изплаща компенсацията само директно на отговарящ на условията производител.
78.      Както беше посочено в точка 73 по-горе, член 13, параграф 7, първо изречение от Регламент 2019/943 ограничава правото на финансова компенсация от страна на системния оператор до засегнатите от повторно диспечиране на непазарен принцип производители („оператор на съоръжение за производство, съхраняване на енергия или оптимизация на потреблението“), които са приели споразумение за присъединяване с гаранция за постоянното доставяне на електроенергията. Освен това само тези производители имат „допълнителни оперативни разходи“ по смисъла на член 13, параграф 7, буква а) от Регламент 2019/943, които следва да се вземат предвид при определянето на тази компенсация в рамките на двете методики за изчисляването ѝ. Това по принцип изключва от персоналния обхват на правото на компенсация посредниците, които не са нито производители, нито оператори на някое от горепосочените съоръжения, нито са приели споразумение за присъединяване с гаранция за доставяне.
79.      Както посочват CRU и Комисията, изглежда обаче, че не е изключена напълно възможността националните мерки за прилагане да уреждат по-точно начина, по който се извършват плащанията на компенсации на отговарящия на условията производител. По технически причини, например за целите на разчитането, би могло да се допуска участието на посредник като разплащателен агент, при условие че това не застрашава осъществяването на правото на компенсация на производителя и не води до несправедливо прехвърляне на риска от неплатежоспособност, което запитващата юрисдикция следва да провери.
80.      Ето защо на втората част от въпрос 4, буква в) следва да се отговори, че член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943 не допуска приемането на национални мерки за прилагане, с които правото на финансова компенсация в случай на повторно (понижаващо) диспечиране (на непазарен принцип) се разширява по отношение на посредник, който не отговаря на условията по първо изречение от тази разпоредба. Това не изключва възможността посредник да действа като разплащателен агент, при условие че това не застрашава осъществяването на правото на компенсация на производителя и не води до несправедливо прехвърляне на риска от неплатежоспособност, което запитващата юрисдикция следва да провери.
3.      Плащания над пазарната цена на основание КСЗЕ като „финансова подкрепа“? (въпрос 4, буква г)
81.      Със своя въпрос 4, буква г) запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали понятието „финансова подкрепа“ в член 13, параграф 7, буква б) от Регламент 2019/943, която съгласно тази разпоредба се счита за „част от нетните приходи“, обхваща плащания над пазарната цена в полза на производител на енергия от възобновяеми източници въз основа на КСЗЕ(44).
82.      Този въпрос е много спорен между страните. Според запитващата юрисдикция гаранцията за — евентуално също така надвишаваща пазарната цена — цена на упражняване в КСЗЕ е важен елемент от финансовата подкрепа на производителите на енергия от възобновяеми източници (вж. т. 15 по-горе). В спорното решение и според CRU обаче това не се приема за „финансова подкрепа“ по смисъла на член 13, параграф 7, буква б) от Регламент 2019/943. CRU счита, че такава може да бъде само публична подкрепа в смисъл на държавно субсидиране.
83.      Считам, че тези доводи на CRU са ирелевантни както поради широкото понятие „финансова подкрепа“, така и поради систематични и телеологични причини. Според мен с това се има предвид както държавно, така и — в някои случаи — разрешено или инициирано от държавата частно финансово подпомагане.
84.      В Регламент 2019/943 липсва определение на понятието „финансова подкрепа“. То също така — поне не изрично — не подлежи на условието за прилагане на членове
107 и
108 ДФЕС, което би могло да означава, че с него може би се има предвид само държавна подкрепа по смисъла на понятието „помощ“ съгласно член 107, параграф 1 ДФЕС. По отношение на уредените в член 19а от Регламент 2019/943 споразумения за закупуване на електроенергия — тоест спорните в случая частни КСЗЕ — това условие обаче се прилага (член 19а, параграф 4), така че дори само по тази причина доводите на CRU изглеждат неправилни.
85.      Напротив, според мен член 13, параграф 7, буква б) от посочения регламент има по принцип за цел да обхваща всяка форма на финансова подкрепа за производството на електроенергия, по-конкретно от възобновяеми енергийни източници, независимо дали произхожда от държавни, или от частни ресурси. Това се потвърждава от възможното класифициране на КСЗЕ в категориите разрешени инструменти за насърчаване на производството на електроенергия от възобновяеми енергийни източници и за гарантиране на сигурността на доставките, предвидени в член 19а, член 19г и член 21 от Регламент
2019/943.
86.      Съгласно член 19а, параграф 1 от Регламент 2019/943 държавите членки насърчават възприемането на споразумения за закупуване на електроенергия (СЗЕ), с цел да се осигури предвидимост на цените и да се постигнат целите, определени в техните интегрирани национални планове в областта на енергетиката и климата, включително по отношение на възобновяемата енергия. Във връзка с това съгласно параграфи
3 и
4 от същия член държавите членки могат да предвидят по координиран начин гарантирани от държавата гаранционни схеми по пазарни цени за намаляване на финансовите рискове, свързани с неизпълнение на задължение за плащане от страна на изкупвач в рамките на СЗЕ, частни гаранции или инструменти, обединяващи търсенето на СЗЕ. Едновременно с това „без да се засягат членове
107 и
108 ДФЕС“ гарантираната от държавата гаранционна схема „включва разпоредби за избягване на намаляването на ликвидността на пазарите на електроенергия и
не предоставя подпомагане за закупуването на електроенергия от изкопаеми горива“. От акта за преюдициално запитване не става ясно дали гарантираната в КСЗЕ цена на упражняване — дори потенциално да надвишава пазарната — се обезпечава чрез подобна гарантирана от държавата гаранционна схема, или става въпрос само за частна гаранция. И в двата случая така или иначе би било налице принципно разрешено от Регламент 2019/943 финансово подпомагане.
87.      Освен това КСЗЕ биха могли да са част от схема за пряко ценово подпомагане под формата на двупосочни договори за разлика за инвестиции в нови съоръжения за производство на енергия от възобновяеми източници в съответствие с член 19г от Регламент 2019/943(45), приходите от която трябва да се разпределят на крайните клиенти (параграф 5)(46). Накрая, КСЗЕ биха могли да са част от механизъм за осигуряване на капацитет по смисъла на член 21, параграф 1 от същия регламент(47).
88.      Следователно е напълно възможно „финансовата подкрепа“ по смисъла на член 13, параграф 7, буква б) от Регламент 2019/943 да произтича от държавно или от инициирано от държавата подпомагане от частни ресурси. Въпреки това, дори по систематични и телеологични причини, няма основание при изчисляването на финансовата компенсация да се вземат предвид потенциално надвишаващите пазарната цена приходи въз основа на КСЗЕ.
89.      Всъщност подобно на определянето на приоритетно диспечиране съгласно член 12, параграфи 2—4 от Регламент 2019/943, което също подлежи на условието за спазване на правилата за държавните помощи по членове
107, 108 и
109 ДФЕС, предвидената в член 13, параграф 7 финансова компенсация има за цел също така да даде предимство на производството и доставката на енергия от възобновяеми източници или да ги гарантира. Освен това от донякъде колебаещата се практика на Съда следва, че наложеното със закон подпомагане на производството на електроенергия от възобновяеми енергийни източници не попада непременно в обхвата на понятието „държавна помощ“, а именно ако подпомагането не се осъществява чрез „ресурси на държавата“(48). Широкото понятие „финансова подкрепа“, независимо дали от публични, или частни ресурси, отразява тази идея. Напротив, изглежда, че това понятие е избрано съзнателно от законодателя на Съюза, за да обхваща многообразието от мерки за финансово подпомагане на производството на електроенергия, в частност от възобновяеми енергийни източници, независимо дали отговарят на понятието „държавна помощ“ по член 107, параграф 1 ДФЕС.
90.      Следователно на въпрос 4, буква г) следва да се отговори, че понятието „финансова подкрепа“ в член 13, параграф 7, буква б) от Регламент 2019/943 по принцип включва надвишаващи пазарната цена плащания в полза на производител на енергия от възобновяеми източници въз основа на споразумения за закупуване на електроенергия по смисъла на член 19а от Регламент 2019/943, като КСЗЕ.
V.      Заключение
91.      По изложените съображения предлагам на Съда да отговори на преюдициалното запитване на Supreme Court (Върховен съд, Ирландия) по следния начин:
„1.      а)      Член 13, параграф 7 от Регламент
(ЕС) 2019/943 на Европейския парламент и на Съвета от 5 юни 2019
година относно вътрешния пазар на електроенергия предоставя на производителите с установен достъп до мрежата и гаранция за доставяне, подложени на понижаващо повторно диспечиране на непазарен принцип, право на финансова компенсация, която съответства, доколкото е възможно, на хипотетичната загуба на доход (включително пропуснато финансово подпомагане) в случай на доставка на съответното количество електроенергия при пазарни условия, но която не неутрализира непременно напълно тази загуба от икономическа гледна точка. С израза „необосновано ниска или необосновано висока финансова компенсация“ в член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943 се цели да бъде предоставена подобаваща финансова компенсация на производител, засегнат от такова повторно диспечиране. В това отношение системният оператор разполага с оперативна самостоятелност.
б)      Правото на финансова компенсация съгласно член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943 не изисква производителят, засегнат от понижаващо повторно диспечиране на непазарен принцип, да се ползва от приоритетно диспечиране, нито осъществяването на това право може да зависи от такова разграничение в националните мерки за прилагане.
2.            Макар член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943 да предоставя оперативна самостоятелност на системния оператор, разпоредбата отговаря на условията за директен ефект, като не забранява приемането на национални мерки за изпълнение или прилагане за целите на упражняването на тази оперативна самостоятелност. Тези мерки обаче не могат да нарушават предвидените в разпоредбата критерии и методики за изчисляване и трябва да останат в рамките на тази оперативна самостоятелност, което националната юрисдикция следва да провери.
3.      а)      Правото на финансова компенсация съгласно пряко приложимите разпоредби на член 13 от Регламент 2019/943 в съответствие с член 71, параграф 2 от същия регламент се прилага от 1 януари 2020 г. и не може да бъде отлагано посредством национални мерки за прилагане.
б)      Член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943 не допуска приемането на национални мерки за прилагане,
–        с които правото на финансова компенсация в случай на повторно (понижаващо) диспечиране (на непазарен принцип) се ограничава до производителите, участващи на пазара ex ante (за ден напред), или от него се изключват т.нар. de minimis производители;
–        с които правото на финансова компенсация в случай на повторно (понижаващо) диспечиране (на непазарен принцип) се разширява по отношение на посредник, който не отговаря на условията по първо изречение от тази разпоредба. Това не изключва възможността посредник да действа като разплащателен агент, при условие че това не застрашава осъществяването на правото на компенсация на производителя и не води до несправедливо прехвърляне на риска от неплатежоспособност, което запитващата юрисдикция следва да провери.
в)      Понятието „финансова подкрепа“ в член 13, параграф 7, буква б) от Регламент 2019/943 по принцип включва надвишаващи пазарната цена плащания в полза на производител на енергия от възобновяеми източници въз основа на споразумения за закупуване на електроенергия (Corporate Power Purchase Agreements) по смисъла на член 19а от Регламент 2019/943.
1      Език на оригиналния текст: немски.
2      Регламент на Европейския парламент и на Съвета от 5 юни 2019
година относно вътрешния пазар на електроенергия (ОВ
L 158, 2019 г., стр. 54), последно изменен с Регламент (ЕС) 2024/1747 на Европейския парламент и на Съвета от 13 юни 2024
година за изменение на регламенти (ЕС) 2019/942 и (ЕС) 2019/943 по отношение на подобряването на структурата на пазара на електроенергия в Съюза (ОВ
L 1747, 2024 г., стр. 1).
3      Директива на Европейския парламент и на Съвета от 5 юни 2019
година относно общите правила за вътрешния пазар на електроенергия и за изменение на Директива 2012/27/ЕС (ОВ L 158, 2019 г., стр. 125), последно изменена с Директива (ЕС) 2024/1711 на Европейския парламент и на Съвета от 13 юни 2024
година за изменение на директива (ЕС) 2018/2001 и (ЕС) 2019/944 по отношение на подобряването на структурата на пазара на електроенергия в Съюза (ОВ
L 1711, 2024 г., стр. 1).
4      Вж. член 3 от Регламент 2019/943 („Принципи, отнасящи се за функционирането на пазарите на електроенергия“), съгласно който в частност цените се формират въз основа на търсенето и предлагането (буква a), както и правилата за пазара насърчават свободното ценообразуване и избягват действия, които пречат за формирането на цените въз основа на търсенето и предлагането (буква б).
5      Вж. член 3, букви
в) и е) от Регламент 2019/943.
6      Както правилно отбелязва запитващата юрисдикция, предвидените в член 12 от Регламент 2019/943 мерки за диспечиране на пазарен принцип се различават съответно от предвидените в член 13 от същия регламент мерки за повторно диспечиране на пазарен или непазарен принцип. Според това определение повторно диспечиране възниква, когато има „физическо претоварване“ или когато е необходимо „ограничаване“ от съображения, свързани със сигурността на системата. Спорното в случая понижаващо повторно диспечиране на непазарен принцип цели да намали дела на производството на електроенергия от възобновяеми източници в системата.
7      Съгласно член 2, точка 20 от Регламент 2019/943 „приоритетно диспечиране“ означава „по отношение на модела на самодиспечиране, диспечирането на електрически централи въз основа на критерии, които се различават от подреждането на офертите за покупка по икономически показатели, а по отношение на модела на централно диспечиране, диспечирането на електрически централи въз основа на критерии, които се различават от подреждането на офертите за покупка по икономически показатели и от мрежови ограничения, като се отдава приоритет на диспечирането на конкретни технологии за производство на електроенергия“. Понятията „модел на централно диспечиране“ и „модел на самодиспечиране“ са определени в член 2, точки
29 и
30 от посочения регламент.
8      Директива на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2012 година относно енергийната ефективност, за изменение на директиви 2009/125/ЕО и 2010/30/ЕС и за отмяна на директиви 2004/8/ЕО и 2006/32/ЕО (ОВ L 315, 2012 г., стр. 1).
9      Директива на Европейския парламент и на Съвета от 23 април 2009 година за насърчаване използването на енергия от възобновяеми източници и за изменение и впоследствие за отмяна на директиви 2001/77/ЕО и 2003/30/ЕО (ОВ L 140, 2009 г., стр. 16).
10      Вж. стр. 27 и
28 от спорното решение.
11      Вж. също член 19а от Регламент
2019/943.
12      Решение от 24 юни 2019 г. (C-573/17, EU:C:2019:530).
13      Член 13, параграф 7, буква б) от Регламент 2019/943 относно загубата на „нетни приходи“ се отнася само до понижаващо повторно диспечиране на непазарен принцип.
14      Съгласно член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943 не съществува право на финансова компенсация, „освен в случай на производители, които са приели споразумение за присъединяване, което не
предвижда гаранция за постоянното доставяне на електроенергията“
(курсивът е мой).
15      Вж. член 13, параграф 7, буква б), второ изречение от Регламент 2019/943. Както е видно от въпрос 4, буква г), в настоящия случай се спори само по това дали гарантираната в КСЗЕ цена на упражняване, при условие че надвишава пазарната цена, представлява подобна „финансова подкрепа“ (вж. т. 81 и
сл. по-долу).
16      Вж. член 13, параграф 7, буква а) от Регламент 2019/943 („допълнителни разходи за гориво в случай на повишаващо повторно диспечиране или за поемане на топлинната енергия в случай на понижаващо повторно диспечиране“; курсивът е мой).
17      В отговор на въпрос, поставен от Съда в съдебното заседание, Ирландия потвърждава, че предвидената в член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943 финансова компенсация също подлежи на данъчно облагане в Ирландия.
18      За сметка на това изтъкнатите от Комисията доводи, че става въпрос за „изключение“ от първата методика за изчисляване, ми се струват погрешни и не много полезни.
19      Текстовете на различните езици почти не се различават помежду си в това отношение. В текста на френски език обаче („indûment“ вместо „injustifié“) се подчертава, че в това отношение следва да се направи преценка дали компенсацията е подобаваща.
20      Следователно тук не става въпрос за (хипотетични) „нетни приходи“ по смисъла на член 13, параграф 7, буква б) от Регламент 2019/943. Впрочем това показва, че в подобен случай изобщо не е приложима първата методика за изчисляване, а само втората.
21      Вж. също член 13, параграф 7, второ изречение от Регламент 2019/943 („[т]акава финансова компенсация“).
22      Подобна гаранция за минимално постъпление е предвидена само в член 10, параграф 2 от Регламент
2019/943 („НОПЕ могат да прилагат хармонизирани ограничения за максималните и минималните клирингови цени за сроковете за търгуване за ден напред или в рамките на деня“) чрез дерогация от принципа, установен в член 10, параграф 2 от Регламент 2019/943 („НОПЕ могат да прилагат хармонизирани ограничения за максималните и минималните клирингови цени за сроковете за търгуване за ден напред или в рамките на деня“).
23      Също така по отношение на повторното диспечиране на пазарен принцип в член 13, параграф 2 от Регламент 2019/943 се посочва само, че „ресурси[те] се подбират измежду съоръженията за производство, за съхраняване на енергия или за оптимизация на потреблението, като се използват пазарни механизми и се компенсират финансово“ (курсивът е мой).
24      Това се отнася до търговията с електроенергия на следващия ден, както и до краткосрочната търговия с електроенергия.
25      Вж. член 12, параграф 6, буква б) от предложението на Комисията от 30 ноември 2016
година за регламент на Европейския парламент и на Съвета относно вътрешния пазар на електроенергия (COM(2016)
861 final): „90 % от нетните приходи от продажбата на пазара за ден напред на електроенергията, която съоръжението за производство на електроенергия или потребяващото съоръжение би произвело, ако не беше искането за ограничаване или повторно диспечиране“.
26      Компромисен текст на предложението за регламент на Европейския парламент и на Съвета относно вътрешния пазар на електроенергия от 18 януари 2019
година, междуинституционален документ 2016/0379 (COD), стр. 66 (достъпен на адрес: 4-provisional-agreement-karins-regulation-on-electricity-en).
27      Както вече беше посочено в бележка под линия 20, това не се отнася непременно за повишаващото повторно диспечиране. Всъщност в този случай не може да има пропуснати (хипотетични) „нетни приходи“ по смисъла на член 13, параграф 7, буква б) от Регламент 2019/943, поради което би следвало да се приложи само втората методика за изчисляване, като се вземат предвид действителните приходи и допълнителните оперативни разходи.
28      Както посочват и въззиваемите в съдебното заседание, на ОПС му е известно количеството електроенергия, чието подаване той отказва с понижаващото повторно диспечиране. Също така би следвало да могат да се установят пазарните постъпления, които са получени или могат да бъдат получени за това количество на пазара за ден напред към момента на повторното диспечиране. От своя страна производителят разполага с информация за собствените си оперативни разходи.
29      Вж. членове
8, 12—18 и 28 и
сл. от Регламент 2019/943.
30      Този въпрос изглежда се отнася по-скоро до член 12, а не до член 13, параграф 7 от Регламент 2019/943, както твърдят и въззиваемите и както потвърждава CRU в писменото си становище. Член 12, параграф 2 урежда именно приоритетното по принцип диспечиране (както е определено в член 2, точка 20) за инсталациите за производство на електроенергия, които използват възобновяеми енергийни източници и притежават инсталирана генерираща мощност под 400 kW. В съответствие с член 12, параграф 4 държавите членки могат да предвидят приоритетно диспечиране и за съоръжения за производство на електроенергия, използващи високоефективно комбинирано производство на енергия със същата генерираща мощност. Член 12, параграф 6 гарантира в това отношение, че съоръженията за производство на електроенергия, които използват възобновяеми енергийни източници или високоефективно комбинирано производство на енергия и са пуснати в експлоатация преди 4 юли 2019 г. и при пускането си в експлоатация са подлежали на приоритетно диспечиране съгласно действащите към този момент правила продължават да се ползват от приоритетно диспечиране. Спорното решение в главното производство се съобразява с посочените разпоредби, като предвижда различни методики за изчисляване на финансовата компенсация в зависимост от това дали производствената инсталация е пусната в експлоатация преди или след 4 юли 2019 г.
31      Решение от 24 юни 2019 т., C-573/17, EU:C:2019:530, относно въпроса за директния ефект и предимството на разпоредбите на Рамково решение 2008/909/ПВР на Съвета от 27 ноември 2008
година за прилагане на принципа за взаимно признаване към съдебни решения по наказателни дела, с които се налагат наказания лишаване от свобода или мерки, включващи лишаване от свобода, за целите на тяхното изпълнение в Европейския съюз (ОВ L 327, 2008 г., стр. 27).
32      Вж. решения от 24 юни 2019 г., Popławski (C-573/17, EU:C:2019:530, т. 60 и сл.), и от 18 декември 2025 г. Комисия/Полша (Контрол за произнасяне ultra vires в практиката на Съда — Предимство на правото на Съюза) (C-448/23, EU:C:2025:975, т. 114—117 и цитираната съдебна практика).
33      Вж. в този смисъл решения от 11 януари 2001 г. Monte Arcosu, (C-403/98, EU:C:2001:6, т. 26—28), от 14 април 2011 г., Vlaamse Dierenartsenvereniging и Janssens (C-42/10, C-45/10 и C-57/10, EU:C:2011:253, т. 47 и
сл.), от 19 декември 2019 г., Coöperatieve Producentenorganisatie en Beheersgroep Texel (C-386/18, EU:C:2019:1122, т. 63 и 64), и от 30 май 2024 г., Expedia (C-663/22, EU:C:2024:433, т. 40—42 и цитираната съдебна практика).
34      Вж. също заключението на генерален адвокат Rantos по дело Electrabel и
др. (C-633/23, EU:C:2025:131, т. 34).
35      В този смисъл решения от 8 март 2022 г., Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (Директен ефект) (C-205/20, EU:C:2022:168, т. 18), и от 21 декември 2023 г., Papier Mettler Italia (C-86/22, EU:C:2023:1023, т. 76 и цитираната съдебна практика).
36      В този смисъл решение от 6 октомври 2015 г., T-Mobile Czech Republic и Vodafone Czech Republic (C-508/14, EU:C:2015:657, т. 52 и цитираната съдебна практика). Вж. и моето заключение по съединени дела ЕЦБ и Комисия/Corneli (C-777/22 P и C-789/22 P, EU:C:2024:973, т. 87).
37      Вж. в този смисъл решения от 6 октомври 2015 г., T-Mobile Czech Republic и Vodafone Czech Republic (C-508/14, EU:C:2015:657, т. 53 и цитираната съдебна практика), и от 8 март 2022 г., Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (Директен ефект) (C-205/20, EU:C:2022:168, т. 19).
38      В този смисъл решения от 3 септември 2014 г., GMAC UK (C-589/12, EU:C:2014:2131, т. 32), и от 21 декември 2023 г., Papier Mettler Italia (C-86/22, EU:C:2023:1023, т. 77 и цитираната съдебна практика). Вж. и моето заключение по съединени дела Impact (C-268/06, EU:C:2008:2, т. 96), както и по съединени дела ЕЦБ и Комисия/Corneli (C-777/22 P и C-789/22 P, EU:C:2024:973, т. 89).
39      Вж. Kokott, J., „Zur unmittelbaren Wirkung des Unionsrechts“ („Относно директния ефект на правото на Съюза“), Archiv des öffentlichen Rechts, 2023 г., брой 148, стр. 496 и сл. (501).
40      Вж. в този смисъл решения от 6 октомври 2015 г., T-Mobile Czech Republic и Vodafone Czech Republic (C-508/14, EU:C:2015:657, т. 53), и от 14 януари 2021 г., RTS infra и Aannemingsbedrijf Norré-Behaegel (C-387/19, EU:C:2021:13, т. 49); заключение на генерален адвокат Rantos по дело Electrabel и др. (C-633/23, EU:C:2025:131, т. 34—36).
41      Вж. в този смисъл решение от 24 юни 2019 г., Popławski (C-573/17, EU:C:2019:530, т. 55—57 и цитираната съдебна практика).
42      В този смисъл решение от 24 юни 2019 г., Popławski (C-573/17, EU:C:2019:530, т. 53—58).
43      Вж. член 2, точка 20 от Регламент 2019/943.
44      Корпоративни споразумения за закупуване на електроенергия (Corporate Power Purchase Agreements) или споразумения за закупуване на електроенергия; вж. член 19a от Регламент 2019/943 (вж. т. 15 по-горе).
45      Според запитващата юрисдикция КСЗЕ обикновено са под формата на „договори за разлика“ (вж. т. 15 по-горе).
46      Освен това подобна схема би трябвало да се преценява от Комисията съгласно член 19г, параграф 3 от Регламент 2019/943, а също така и съобразно членове
107 и
108 ДФЕС.
47      Вж. стр. 59 и
60 от ирландския план за механизъм за осигуряване на капацитет от 16 декември 2019 г. (достъпен на адрес updated_ireland_implementation_plan.pdf), съгласно който 15 % от потреблението на електроенергия следва да бъде задоволявано чрез КСЗЕ. Подобен механизъм за осигуряване на капацитет по принцип попада и в приложното поле на членове
107 и
108 ДФЕС; вж. решение от 2 септември 2021 г., Комисия/Tempus Energy и Tempus Energy Technology (C-57/19 P, EU:C:2021:663).
48      Възникващите в това отношение въпроси за разграничение, по-конкретно във връзка с използването на „държавни ресурси“ и тяхната относимост към държавата, често са много спорни и трудни за преценка; вж. решения от 13 март 2001 г., PreussenElektra (C-379/98, EU:C:2001:160, т. 57 и сл.); от 28 март 2019 г., Германия/Комисия (C-405/16 P, EU:C:2019:268, т. 52 и сл.), и от 26 септември 2024 г., Covestro Deutschland и Германия/Комисия (C-790/21 P и C-791/21 P, EU:C:2024:792, т. 84 и сл.).