62016TJ0244_RES
Съединени дела T‑244/16 и Т‑285/17
Viktor Fedorovych Yanukovych
срещу
Съвет на Европейския съюз
Решение на Общия съд (шести състав) от 11 юли 2019 година
„Обща външна политика и политика на сигурност — Ограничителни мерки, приети с оглед на положението в Украйна — Замразяване на средства — Списък на лицата, образуванията и органите, чиито финансови средства и икономически ресурси се замразяват — Оставяне на името на жалбоподателя в списъка — Задължение на Съвета да провери дали решението на орган на трета държава е взето при спазване на правото на защита и на правото на ефективна съдебна защита“
Съдебно производство — Жалба в първоинстанционно производство — Изисквания за форма — Кратко изложение на посочените основания — Общо препращане към други приложени към жалбата документи — Недопустимост
(член 21 от Статута на Съда; член 76, параграф 1, буква г) от Процедурния правилник на Общия съд)
(вж. т. 56 и 57)
Европейски съюз — Съдебен контрол за законосъобразност на актовете на институциите — Ограничителни мерки, приети с оглед на положението в Украйна — Замразяване на средствата на лицата, присвоили държавни средства, и на свързаните с тях физически или юридически лица и образувания — Обхват на контрола
(член 275, втора алинея ДФЕС, член 47 от Хартата на основните права на Европейския съюз; Решения (ОВППС) 2016/318 и 2017/381 на Съвета; Регламенти 2016/311 и 2017/374 на Съвета)
(вж. т. 73 и 74)
Обща външна политика и политика на сигурност — Ограничителни мерки, приети с оглед на положението в Украйна — Решение за замразяване на средства — Приемане или оставяне в сила въз основа на съдебно производство, проведено от органите на трета държава във връзка с присвояването на държавни средства — Допустимост — Условие — Национално решение, прието при спазване на правото на защита и на правото на ефективна съдебна защита — Задължение на Съвета да извърши проверка — Задължение за мотивиране — Обхват — Трета държава, която се е присъединил към Европейската конвенция за защита на правата на човека — Липса на последици
(Решения (ОВППС) 2016/318 и 2017/381 на Съвета; Регламенти 2016/311 и 2017/374 на Съвета)
(вж. т. 75—80, 85—87 и 91—95)
Резюме
В решения Yanukovych/Съвет (T‑244/16 и T‑285/17) и Klymenko/Съвет (T‑274/18), обявени на 11 юли 2019 г., Общият съд отменя редица актове на Съвета (
1
) относно ограничителни мерки, приети с оглед на положението в Украйна, с които е продължен срокът на действие на списъка на лицата, образуванията и органите, посочени в ограничителните мерки (
2
), доколкото в този списък са оставени имената на жалбоподателите, бившия президент и бившия министър на министър на приходите и вземанията на Украйна. Решението за включването им в списъка е взето поради това, че срещу жалбоподателите в Украйна са образувани предварителни разследвания за престъпления във връзка с присвояването на публични финансови средства и незаконното им прехвърляне извън Украйна; след това срокът на действие на списъка е продължен, тъй като органите на тази страна образували наказателни производства срещу жалбоподателите за присвояването на публични финансови средства или активи.
Като прилага принципите от съдебната практика, изведени в решение от 19 декември 2018 г., Azarov/Съвет (
3
), в тези две решения Общият съд припомня преди всичко че юрисдикциите на Съюза трябва да осъществяват контрол за законосъобразност на всички актове на Съюза с оглед спазването на основните права. Дори ако Съветът може да обоснове приемането или оставянето в сила на ограничителни мерки с решение на трета държава, той трябва сам да провери дали в посочената държава такова решение е взето при зачитане по-специално на правото на защита и на правото на ефективна съдебна защита. В това отношение се уточнява, че дори фактът, че въпросната трета държава се е присъединила към Конвенцията за защита на правата на човека и основните свободи (наричана по-нататък „ЕКПЧ“), да предполага контрол от страна на Европейския съд по правата на човека (наричан по-нататък „ЕСПЧ“) върху спазването на гарантираните от ЕКПЧ права, това обстоятелство все пак не може да направи излишно изискването за посочената по-горе проверка. Следователно, за да изпълни задължението си за мотивиране, Съветът трябва да покаже в актовете за налагане на ограничителни мерки, че е проверил, че решението на третата държава, на което основава тези мерки, е прието при спазване на посочените права. Освен това Съветът е длъжен да извърши посочената проверка независимо от всички доказателства, представени от жалбоподателите.
На следващо място, Общият съд отбелязва, че дори Съветът да счита, че при проведените наказателни производства в Украйна е бил осъществен съдебен контрол и че наличието на множество съдебни решения, приети в този контекст, доказват, че той е успял да провери дали са спазени въпросните права, сами по себе си тези решения не могат да докажат, че решението на украинските органи за провеждане на наказателните производства, на които се основава оставянето в сила на ограничителните мерки, е взето при спазване на правото на защита и на правото на ефективна съдебна защита. Всъщност всички посочени от Съвета съдебни решения са взети в рамките на наказателните производства, въз основа на които имената на жалбоподателите са включени и оставени в списъка, и са само инцидентни по отношение на тях, доколкото имат обезпечителен или процесуален характер.
В решение Klymenko/Съвет (T‑274/18) Общият съд подчертава по-конкретно че Съветът не обяснява как наличието на тези решения позволява да се приеме, че защитата на въпросните права е била осигурена, когато украинското наказателно производство, което е основанието на разглежданите ограничителни мерки през 2014 г., все още е било на етапа на предварителното разследване. В това отношение Общият съд се позовава на ЕКПЧ (
4
) и на Хартата на основните права (
5
), от които следва, че принципът на ефективна съдебна защита изисква по-специално делото да бъде гледано в разумен срок. Общият съд подчертава, че ЕСПЧ вече е посочил, че нарушаване на този принцип може да се установи именно когато фазата на разследването в наказателно производство се характеризира с периоди на бездействие, за които са отговорни компетентните за това разследване органи. Общият съд припомня също че когато срещу лице от няколко години се прилагат ограничителни мерки, и то поради наличието на едно и също наказателно производство, водено в съответната трета държава, Съветът е длъжен да разгледа по-задълбочено въпроса за евентуално нарушение от страна на органите на основните права на това лице. При това положение Съветът е трябвало поне да посочи причините, поради които е могъл да счита, че тези права са били зачетени с оглед на изискването делото на жалбоподателя да бъде разгледано в разумен срок.
Освен това, преди да се произнесе по същество, в същото дело Общият съд отхвърля повдигнатото от Съвета възражение за недопустимост, в което той твърди, че позовавайки се на решението Azarov, жалбоподателят е посочил ново основание. В това отношение Общият съд отбелязва, на първо място, че в решението Azarov, след като отменя решението от 7 юли 2017 г., Azarov/Съвет (
6
), Съдът приема, че по делото може да бъде постановено решение по същество, и отменя спорните актове, като констатира неизпълнение на задължението за мотивиране, което е абсолютно основание за отмяна и което поради това може да бъде изтъквано във всеки момент. На второ място Общият съд отбелязва, че така или иначе доводите, които жалбоподателят черпи от решението Azarov, имат тясна връзка с някои точки на жалбата и следователно също са допустими на това основание. На трето място Общият съд отбелязва, че тъй като Съдът отхвърля практиката на Общия съд, съществувала към момента, в който жалбоподателят подал жалбата си, решението Azarov е правно обстоятелство, годно да обоснове представянето на ново основание или твърдение за нарушение.
(
1
)	В случая е поискана отмяната, по дела T‑244/16 и T‑285/17, на Решение (ОВППС) 2016/318 на Съвета от 4 март 2016 г. (ОВ L 60, 2016 г., стр. 76) и на Регламент за изпълнение (ЕС) 2016/311 на Съвета от 4 март 2016 г. (ОВ L 60, 2016 г., стр. 1), на Решение (ОВППС) 2017/381 на Съвета от 3 март 2017 г. (ОВ L 58, 2017 г., стр. 34) и на Регламент за изпълнение (ЕС) 2017/374 на Съвета от 3 март 2017 г. (ОВ L 58, 2017 г., стр. 1), а по дело T‑274/18, на Решение (ОВППС) 2018/333 на Съвета от 5 март 2018 г. (ОВ L 63, 2018 г., стр. 48) и на Регламент за изпълнение (ЕС) 2018/326 на Съвета от 5 март 2018 г. (ОВ L 63, 2018 г., стр. 5).
(
2
)	А именно лицата, образуванията и органите, за които се прилагат член 1 от Решение 2014/119/ОВППС на Съвета от 5 март 2014 година относно ограничителни мерки, насочени срещу определени лица, образувания и органи с оглед на ситуацията в Украйна (ОВ L 66, 2014 г., стр. 26), изменено с Решение (ОВППС) 2015/143 на Съвета от 29 януари 2015 г. (OВ L 24, 2015 г., стр. 16), както и член 2 от Регламент (ЕС) № 208/2014 на Съвета от 5 март 2014 г. (OВ L 66, 2014 г., стр. 1), изменен с Регламент (ЕС) 2015/138 на Съвета от 29 януари 2015 г. (OВ L 24, 2015 г., стр. 1).
(
3
)	Решение на Съда от 19 декември 2018 г., Azarov/Съвет (C‑530/17 P, EU:C:2018:1031).
(
4
)	Член 6, параграф 1.
(
5
)	Член 47.
(
6
)	Решение на Общия съд от 7 юли 2017 г., Azarov/Съвет (T‑215/15, EU:T:2017:479).