2026-05-202605C121202500520-00-TRA-DOC-BG-CONCL-C-0052-25-202513693-07,00
Заключение на A. Biondi — Съединени дела C‑52/25 и C‑53/25
Binanrier
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
A. BIONDI
представено на 15 януари 2026 година (
1
)
Съединени дела C‑52/25 и C‑53/25 [Binanrier] (
i
)
RZ,
GT (C‑52/25)
AX,
UI (C‑53/25)
срещу
Région wallonne
(Преюдициално запитване, отправено от Cour d’appel de Mons (Апелативен съд Монс, Белгия)
„Преюдициално запитване — Държавни помощи — Регламент (ЕС) № 702/2014 — Групово освобождаване на някои помощи в секторите на селското и горското стопанство — Помощ за компенсиране на щети, причинени от неблагоприятно климатично събитие, което може да бъде приравнено на природно бедствие — Намаляване на размера на помощта при несключване на застраховка — Невъзможност бенефициерът на помощта да сключи изискваната застраховка“
I.
Въведение
1.
С преюдициалните запитвания, отправени по настоящите две съединени дела, Cour d’appel de Mons (Апелативен съд Монс, Белгия — запитващата юрисдикция) поставя на Съда три въпроса за тълкуване на член 25 от Регламент № 702/2014 (
2
) — разпоредба относно помощта за компенсиране на малки и средни предприятия (МСП), извършващи дейност в първичното селскостопанско производство, за щети, причинени от неблагоприятни климатични събития, които могат да бъдат приравнени на природно бедствие. Помощите, които отговарят на всички условия, посочени в този член и в глава I от същия регламент, са освободени от задължението за уведомяване на Комисията по член 108, параграф 3 ДФЕС.
2.
По-конкретно, трите въпроса на запитващата юрисдикция се отнасят до параграф 9 от посочения член, съгласно който обезщетенията, представляващи тези видове помощ, се „намалява[т] с 50 %, освен ако се предоставя[т] на бенефициери, които са сключили застраховка, покриваща минимум 50 % от тяхното средногодишно производство или свързаните с производството им доходи и статистически най-честите климатични рискове в съответната държава членка или регион, за които се осигурява застрахователното покритие“ (
3
).
3.
Преюдициалните въпроси са отправени в рамките на спорове относно искания за обезщетение, подадени от някои предприемачи (RZ, GT AX и UI; наричани по-нататък „жалбоподателите“), които са претърпели щети, причинени от сушата в Белгия, продължила от август 2016 г. до юни 2017 г. Белгийските органи признават тази суша за селскостопанско бедствие, което дава право на обезщетение. С оглед изчисляването на обезщетението белгийската администрация прилага национална разпоредба (
4
) за транспониране на член 25, параграф 9 от Регламент № 702/2014, съгласно която размерът на обезщетението се намалява с 50 %, „ако пострадалото лице не е сключило застраховка срещу климатични рискове, покриваща най-малко петдесет процента от неговата продукция“.
4.
В конкретния случай, тъй като жалбоподателите изобщо не са сключили застраховка срещу климатични рискове, компетентните белгийски органи намаляват обезщетението им с 50 % в приложение на посочената по-горе национална разпоредба.
5.
Жалбоподателите обаче подават жалба пред белгийските съдилища, като твърдят, че не са били в състояние да сключат застраховка, защото към момента на настъпване на щетата в Белгия не е било възможно да се застраховат съответните им земеделски стопанства срещу определени климатични рискове, като например сушата.
6.
След редица съдебни производства спорът в главното производство е поставен за разглеждане пред Cour d’appel de Mons (Апелативен съд Монс). От акта за преюдициално запитване следва: първо, че рискът от суша не е сред най-често срещаните климатични рискове в Белгия, тъй като най-често срещаният климатичен риск в тази държава членка е градушката; второ, че към момента на настъпване на фактите в Белгия не е имало застраховка срещу суша, а само срещу градушка; и трето, че според жалбоподателите техните стопанства се състоят от постоянни и временни ливади, както и от тревни площи, предназначени за изхранване на добитък, и като такива тези ливади и площи не могат да бъдат застраховани срещу градушка.
7.
При тези условия запитващата юрисдикция решава да спре производството и да отправи три преюдициални въпроса за тълкуването на член 25, параграф 9 от Регламент № 702/2014.
8.
По искане на Съда настоящото заключение ще се съсредоточи върху третия преюдициален въпрос, с който запитващата юрисдикция иска да се установи следното:
„Допуска ли [член 25, параграф 9 от Регламент № 702/2014] съответната държава членка да не намали помощта, предназначена за компенсиране на земеделските стопани за щети, причинени от климатично събитие, което се счита за природно бедствие, когато бенефициерът на помощта докаже, че видът на стопанството му (в случая постоянни и временни ливади, както и тревните площи, предназначени за изхранване на добитък, а не за култури) не може да бъде застрахован в съответната държава членка (в случая Белгия) срещу статистически най-често срещаните климатични рискове поне до 50 % от средното годишно производство или от свързаните с производството на неговото стопанство доходи?“.
II.
Анализ
9.
С третия си преюдициален въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 25, параграф 9 от Регламент № 702/2014 трябва да се тълкува в смисъл, че допуска държава членка да не намали с 50 % помощта за компенсиране на щетите, причинени от неблагоприятно климатично събитие, което може да бъде приравнено на природно бедствие, когато бенефициерът на помощта докаже, че не е било възможно да се осигури застрахователно покритие, тъй като в тази държава членка видът на стопанството му не може да бъде застрахован срещу статистически най-често срещаните климатични рискове.
10.
За да се отговори на третия преюдициален въпрос, поставен от запитващата юрисдикция, следва да се разтълкува член 25, параграф 9 от Регламент № 702/2014.
11.
Съгласно постоянната съдебна практика, при тълкуването на разпоредба на правото на Съюза трябва да се вземат предвид не само нейният текст, но и контекстът ѝ и целите на правната уредба, от която тя е част (
5
).
12.
Що се отнася най-напред до текста на член 25, параграф 9 от Регламент № 702/2014, припомнен в точка 2 от настоящото заключение, съгласно тази разпоредба въпросните помощи се намаляват с 50 %, освен ако бенефициерът не е сключил застраховка, която трябва да отговаря на две изисквания.
13.
На първо място, тази застраховка трябва да покрива минимум 50 % от средногодишното производство или свързаните с него доходи; на второ място, застраховката трябва да покрива статистически най-честите климатични рискове в съответната държава членка или регион, за които се осигурява застрахователно покритие.
14.
По отношение на второто изискване, от текста на цитираната разпоредба (на текстовете на повечето езици, както се отбелязва по-нататък, в точка 17 от настоящото заключение) изрично следва, че застрахователното покритие за най-често срещаните климатични рискове трябва да бъде „осигурено“. Според мен от това a contrario следва, че ако не е осигурено застрахователно покритие за тези най-често срещани климатични рискове, условието относно необходимостта от сключване на застраховка не може да се приложи и следователно не може да се приложи и намаляването на помощта. От друга страна, това условие изглежда като разумно изискване: всъщност изглежда нелогично да се изисква като условие за получаване на част от обезщетението сключването на застрахователен договор, който не може да бъде сключен, тъй като не е предвидено покритие на риска, който трябва да бъде застрахован.
15.
Ето защо граматичният анализ на текста на разглежданата разпоредба, изглежда, води до тълкуване в смисъл, че намаляването на обезщетението не се прилага, ако се докаже, че не е било възможно да се сключи застраховка, от която зависи неприлагането на това намаление, тъй като за бенефициера не е предвидено застрахователно покритие за статистически най-честите климатични рискове.
16.
В тази насока са релевантни още две съображения.
17.
Първо, не на всички езици текстовете на разглежданата разпоредба съвпадат напълно. Текстът на италиански на разпоредбата, от който съм извел горното тълкуване, обаче се потвърждава от текста на няколко други езика, сред които английски, където се говори за „risks […] for which insurance coverage is provided“, немски, който споменава „Risiken […] für die Versicherungsschutz gegeben ist“, и испански, чийто текст се отнася до „riesgos […] para los que se proporciona cobertura de seguros“. В същия смисъл са и текстовете на разпоредбата на няколко други езика (
6
). Текстът на френски не е толкова ясен по въпроса, но не е несъвместим с тълкуването на разпоредбата, разгледано в предходната точка 15 (
7
).
18.
Второ, това тълкуване се потвърждава от Съобщението на Комисията относно Насоките за държавната помощ в секторите на селското и горското стопанство и в селските райони (
8
).
19.
Точка 363 от Насоките от 2014 г., предмет на която е помощта за компенсиране на щети върху производството на селскостопански продукти и за предотвратяване на щети, изрично предвижда, че „[д]ерогация от това условие е възможна само ако държава членка може да докаже по убедителен начин, че въпреки всички положени разумни усилия, към момента на настъпване на вредата не е била налична застраховка на приемлива цена, покриваща статистически най-честите климатични рискове в съответната държава членка или съответния регион“ (
9
).
20.
В този смисъл от тази точка от Насоките следва, че единствената възможна дерогация от условието за сключване на застраховка, за да се избегне намаляването с 50 % от компенсацията, е към момента на настъпване на вредата да не е налице застраховка, покриваща въпросните рискове, независимо че пострадалото лице е положило всички разумно възможни усилия да сключи такава застраховка.
21.
Въпреки че документ като Насоките е задължителен само за Комисията (
10
) и следователно не обвързва непременно Съда или националните съдилища при тълкуването на разглежданата разпоредба, той представлява важен източник за тълкуване. Това е особено вярно в случай като настоящия, в който се тълкува регламент, приет именно от Комисията. Всъщност при такива обстоятелства документ като Насоките представлява тълкуване на акта, извършено от самата институция, която го е приела.
22.
Тълкуването на член 25, параграф 9 от Регламент № 702/2014, изложено в точка 15 от настоящото заключение, изглежда, се потвърждава както от контекстуалния, така и от телеологичния анализ.
23.
От контекстуална гледна точка тази разпоредба трябва да се разглежда в цялостния контекст на Общата селскостопанска политика (ОСП), в който управлението на риска се е превърнало в ключов елемент с цел да се повиши устойчивостта на земеделските стопанства спрямо нарастващите рискове, свързани по-специално с все по-честите катастрофични събития във връзка с изменението на климата, като същевременно се насърчава разпространението на практики за засилване на превенцията и адаптирането към рисковете. Тези цели са считани за основни както през текущия програмен период 2023—2027 г., който предвижда интегрирана система за управление на риска (
11
), така и през предходния период (2014—2022 г.) (
12
). В този контекст адаптирането към изменението на климата и увеличаването на устойчивостта на стопанствата се разглеждат освен това като основополагащи приоритети в рамките на ОСП, в светлината на които трябва да се разглежда управлението на риска (
13
).
24.
Регламент № 702/2014 и новият Регламент 2022/2472 се вписват в тази рамка и представляват изпълнение на тези програмни цели. В рамките на тези регламенти посочената в член 25 от Регламент № 702/2014 помощ за компенсиране на загуби, причинени от неблагоприятно климатично събитие, което може да бъде приравнено на природно бедствие, се вписва в рамките на „помощта за управление на рискове и кризи“, заедно с помощта за разходите за предотвратяване и ликвидиране на болести по животните и вредители по растенията и помощ за заплащане на застрахователните премии (
14
).
25.
В този контекст от телеологична гледна точка — както подчертават заинтересованите страни, които са представили становища пред Съда (
15
), конкретната цел на член 25, параграф 9 от Регламент № 702/2014 е да насърчи земеделските производители да сключват застраховки срещу климатичните рискове, които са в основата на по-голямата част от щетите, подлежащи на обезщетение, за да се намали финансовата тежест върху обществото, която се създава със земеделските помощи, отпуснати за обезщетяване на щети, свързани с неблагоприятни климатични събития.
26.
Тази цел на разглежданата разпоредба е посочена в съображение 54 от Регламент № 702/2014, от което следва, че тъй като „първичното селскостопанско производство е изложено на специфични природни и климатични рискове и кризи […]“, „доброто управление на рискове и кризи е ключов инструмент за устойчив и конкурентоспособен селскостопански сектор“. Следователно в този контекст „държавните помощи за отстраняване и компенсиране на щети, причинени от неблагоприятни климатични събития, които могат да бъдат приравнени на природни бедствия, […] следва да бъдат ограничени до подпомагането на бенефициери, които са изправени пред особени трудности, въпреки че са положили разумни усилия за свеждане до минимум на такива рискове“.
27.
В същия смисъл в горепосочените насоки на Комисията (
16
) се подчертава, че „с цел по-нататъшно подобряване на управлението на риска, [бенефициерите] трябва да бъдат насърчавани винаги, когато е възможно, да сключват застраховки“.
28.
С оглед на тази цел, за да не се приложи намалението, е необходимо бенефициерите на помощта да са положили всички разумно необходими усилия за ограничаване на рисковете, свързани с щетите, произтичащи от неблагоприятното климатично събитие. След като това обаче бъде доказано, съгласно самите насоки на Комисията, на предприятие, което не може да се застрахова срещу подобни загуби, следва да се предоставя помощ при максимален интензитет (
17
).
29.
Анализът на целта на член 25, параграф 9 от Регламент № 702/2014 потвърждава тълкуването в смисъл, че намаляването на обезщетението не се прилага, когато се докаже, че не е било възможно да се сключи въпросната застраховка, тъй като не е било предвидено застрахователно покритие за статистически най-честите климатични рискове. При това обаче се добавя допълнителното условие да се докаже, че бенефициерите на помощта са положили всички разумно необходими усилия да сключат такава застраховка за ограничаване на рисковете, свързани с щетите, произтичащи от неблагоприятното климатично събитие.
30.
Доводите, изтъкнати от Комисията в становището ѝ, не са в разрез с това тълкуване на член 25, параграф 9 от Регламент № 702/2014.
31.
Всъщност, първо, видно от точки 12—21 от настоящото заключение, това тълкуване е в съответствие с текста на разпоредбата, която, макар да не се позовава — както подчертава Комисията — на причините за липсата на застраховка, все пак изрично предвижда, че трябва да бъде осигурено застрахователно покритие.
32.
Второ, предложеното от мен тълкуване на член 25, параграф 9 от Регламент № 702/2014 не противоречи на постоянната практика на Съда, съгласно която разпоредбите на регламент за групово освобождаване в областта на държавните помощи и условията, предвидени в него, подлежат на стриктно тълкуване (
18
). Всъщност това тълкуване не придава на нормативната разпоредба и на предвидените в нея условия по-широк обхват от този, който произтича от текста ѝ. Напротив, предложеното тълкуване — в съответствие с текста на самата разпоредба — избягва евентуално тълкуване, което, както посочих в точка 14 от настоящото заключение, би довело до неразумно прилагане на предвидените в нея условия.
33.
Трето, това тълкуване не противоречи на подчертаното от Комисията изискване да се осигури еднакво тълкуване на разглеждания регламент в различните държави членки. Всъщност то гарантира прилагането на разпоредбата въз основа на обективни критерии (а именно доказване на положението на невъзможност и полагане на всички разумно необходими усилия от страна на бенефициера), които са еднакво приложими в държавите членки, където обаче обстоятелствата (като възможността за сключване на застраховка в даден случай) могат да варират.
34.
Четвърто, в становището си Комисията припомня задължението на държавата членка да уведоми Комисията за дадена по-благоприятна помощ за земеделските стопани, за да се отчете фактът, че те не са в състояние да се застраховат срещу най-често срещаните климатични рискове.
35.
В тази насока отбелязвам, че според Съда Регламент № 702/2014, който е приет в съответствие с член 108, параграф 4 ДФЕС, предвижда в член 3, че независимо от общото задължение за уведомяване за всяка мярка за предоставяне или изменение на „нова помощ“ по смисъла на член 108, параграф 3 ДФЕС, което е един от основните елементи на системата за контрол върху държавните помощи, съгласно посочения регламент държава членка може да се позове на освобождаването от това задължение, ако мярката за помощ, която е приела, или планираният от нея проект за помощ отговарят на предвидените в Регламента условия (
19
).
36.
В този смисъл тълкуване на член 25 от Регламент № 702/2014, което — при липсата на уведомяване от страна на държавата членка — отказва предвиденото в него обезщетение на бенефициер, който отговаря на залегналите в тази разпоредба условия за предоставяне на помощта, би било в противоречие с логиката на самия регламент.
37.
В тази насока отбелязвам, че освен това условието за сключване на застрахователен договор, предвидено в параграф 9 от същия член, не е условие за предоставяне на помощта, а се отнася до размера на предоставената помощ.
38.
Аналогично, тълкуване на тази разпоредба в смисъл, че при липсата на уведомяване от страна на държавата членка бенефициерът, който отговаря на всички предвидени там условия, не може да получи цялата помощ дори ако по съдебен път е установено, че към момента на настъпване на вредата обективно не е била налична застраховка, покриваща най-често срещаните климатични рискове, не само би било в противоречие с текста на тази разпоредба, както следва от точки 12—21 по-горе. То би противоречало и на логиката на Регламент № 702/2014, доколкото би отказало пълното обезщетяване на бенефициер, който отговаря на залегналите в член 25, параграф 1 от Регламента изисквания за получаване на помощта. Такова тълкуване би стигнало отвъд преследваните с този регламент цели, посочени в точки 25—29 по-горе, в разрез с принципа на пропорционалност, посочен в съображение 8 от Регламент № 702/2014.
39.
В заключение, от изложените по-горе съображения следва, че член 25, параграф 9 от Регламент № 702/2014 според мен трябва да се тълкува в смисъл, че предвиденото в тази разпоредба намаляване на обезщетението с 50 % на размера на помощта за компенсиране на щети, причинени от неблагоприятни климатични събития, които могат да бъдат приравнени на природно бедствие, не се прилага, когато бенефициерът на помощта докаже, че макар да е положил всички разумно необходими усилия да сключи застраховка за ограничаване на рисковете, свързани с щетите, произтичащи от неблагоприятното климатично събитие, не е било възможно да се сключи застраховка, тъй като не е била предвидена никаква застраховка за вида на стопанството му за статистически най-често срещаните климатични рискове.
40.
В случая жалбоподателите твърдят, че макар по принцип към момента на настъпване на вредоносното събитие в Белгия да е била осигурена възможност за получаване на застрахователно покритие за най-често срещаните климатични рискове, а именно градушка, такова покритие не е било възможно за конкретния вид производство, с което се занимават жалбоподателите.
41.
Запитващата юрисдикция следва да провери тези фактически обстоятелства и да се увери дали жалбоподателите са положили всички разумно необходими усилия да сключат застраховка за ограничаване на рисковете, свързани с щетите, произтичащи от неблагоприятното климатично събитие, и дали видът производство на жалбоподателите действително не е можел да бъде застрахован в съответната държава членка срещу статистически най-често срещаните климатични рискове.
III.
Заключение
42.
Въз основа на изложеното дотук предлагам на Съда да отговори на третия преюдициален въпрос, поставен от Cour d’appel de Mons (Апелативен съд Монс, Белгия), както следва:
„Член 25, параграф 9 от Регламент (ЕС) № 702/2014 на Комисията от 25 юни 2014 година относно деклариране на някои категории помощи в секторите на селското и горското стопанство и в селските райони за съвместими с вътрешния пазар в приложение на членове 107 и 108 от Договора за функционирането на Европейския съюз и за отмяна на Регламент (ЕС) № 1857/2006 на Комисията трябва да се тълкува в смисъл, че
предвиденото в тази разпоредба намаляване на обезщетението с 50 % на размера на помощта за компенсиране на щети, причинени от неблагоприятни климатични събития, които могат да бъдат приравнени на природно бедствие, не се прилага, когато бенефициерът на помощта докаже, че макар да е положил всички разумно необходими усилия да сключи застраховка за ограничаване на рисковете, свързани с щетите, произтичащи от неблагоприятното климатично събитие, не е било възможно да се сключи застраховка, тъй като не е била предвидена никаква застраховка за вида на стопанството му за статистически най-често срещаните климатични рискове. Запитващата юрисдикция следва да провери конкретните фактически обстоятелства“.
(
1
) Език на оригиналния текст: италиански.
(
i
) Името на настоящото дело е измислено. То не съвпада с истинското име на никоя от страните в производството.
(
2
) Регламент (ЕС) № 702/2014 на Комисията от 25 юни 2014 година относно деклариране на някои категории помощи в секторите на селското и горското стопанство и в селските райони за съвместими с вътрешния пазар в приложение на членове 107 и 108 от Договора за функционирането на Европейския съюз и за отмяна на Регламент (ЕС) № 1857/2006 на Комисията (ОВ L 193, 2014 г., стр. 1). Този регламент се прилага до 31 декември 2022 г. и от 1 януари 2023 г. е заменен с Регламент (ЕС) 2022/2472 на Комисията от 14 декември 2022 година относно деклариране на някои категории помощи в секторите на селското и горското стопанство и в селските райони за съвместими с вътрешния пазар в приложение на членове 107 и 108 от Договора за функционирането на Европейския съюз (ОВ L 327, 2022 г., стр. 1).
(
3
) Тази разпоредба е възпроизведена почти дословно в член 25, параграф 10 от новия Регламент 2022/2472 (с изключение на изменението на текста на френски език, посочено в бележка под линия 7 по-долу). Ето защо за целите на настоящото дело отговорът на въпросите, поставени от запитващата юрисдикция, не се променя, независимо дали към фактите по делото се прилага старият, или новият регламент.
(
4
) Член 6 от Arrêté du Gouvernement wallon considérant comme une calamité agricole la sécheresse d’août 2016 à juin 2017, délimitant l’étendue géographique de cette calamité et déterminant l’indemnisation des dommages (Постановление на валонското правителство за приемане на сушата от август 2016 г. до юни 2017 г. за селскостопанско бедствие, за определяне на географския обхват на това бедствие и за обезщетяването на вредите).
(
5
) Вж. решение от 19 септември 2024 г., Agrarmarkt Austria (C‑350/23, EU:C:2024:771, т. 57 и цитираната съдебна практика).
(
6
) Освен вече споменатите езици, текстовете на български, хърватски, малтийски, словашки, словенски и фински език също изглеждат в съответствие с италианския текст. Текстовете на чешки, полски, португалски и шведски език, изглежда, съответстват на изменения френски текст, посочен в следващата бележка под линия, и са в съответствие с предложеното тълкуване.
(
7
) Текстът на френски език на член 25, параграф 10 от Регламент 2022/2472 е претърпял изменение в последното изречение спрямо текста на член 25, параграф 9 от Регламент № 702/2014. Такова изменение не се среща в текстовете на другите езици. Докато текстът на разпоредбата на Регламент № 702/2014 се отнася до „risques climatiques statistiquement les plus fréquents dans l’État membre ou la région concernés, couverte par une assurance“, новата редакция се отнася до „risques climatiques statistiquement les plus fréquents dans l’État membre ou la région concernés que couvre l’assurance“. Това изменение е в съответствие с предложеното от мен тълкуване на разпоредбата.
(
8
) Съобщение на Комисията, „Насоки на Европейския съюз за държавната помощ в секторите на селското и горското стопанство и в селските райони за периода 2014—2020“ (ОВ C 204, 2014 г., стр. 1, наричани по-нататък „Насоките от 2014 г.“); вж. и Съобщение на Комисията „Насоки за държавната помощ в секторите на селското и горското стопанство и в селските райони“ (ОВ C 485, 2022 г., стр. 1, наричани по-нататък „Насоките от 2022 г.“).
(
9
) Вж. точка 363 от Насоките от 2014 г. Вж. в същия смисъл и точка 358 от Насоките от 2022 г.
(
10
) Вж. решение от 8 март 2016 г., Гърция/Комисия (C‑431/14 P, EU:C:2016:145, т. 69 и 70).
(
11
) Вж. Европейска комисия, „Approved 28 CAP Strategic Plans (2023‑2027) Summary overview for 27 Member States Facts and figures“, юни 2023 г., достъпен на: https://agriculture.ec.europa.eu/system/files/2023‑06/approved-28-cap-strategic-plans-2023‑27.pdf, по-специално раздел 4.2 „Better Market Orientation, Increased Competitiveness and Improved Position in the Value Chain“, стр. 27, и раздел „Risk Management“, стр. 38.
(
12
) Вж. наред с другото Регламент (ЕС) № 1305/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 година относно подпомагане на развитието на селските райони от Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1698/2005 на Съвета (ОВ L 347, 2013 г., стр. 487), по-специално член 36, озаглавен „Управление на риска“, и приложение VI.
(
13
) В тази насока вж. съображения 29 и 30 от Регламент (ЕС) 2021/2115 на Европейския парламент и на Съвета от 2 декември 2021 година за установяване на правила за подпомагане за стратегическите планове, които трябва да бъдат изготвени от държавите членки по линия на Общата селскостопанска политика (стратегически планове по ОСП) и финансирани от Европейския фонд за гарантиране на земеделието (ЕФГЗ) и от Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР), и за отмяна на регламенти (ЕС) № 1305/2013 и (ЕС) № 1307/2013 (ОВ L 435, 2021 г., стр. 1).
(
14
) Вж. съображения 42 и 54 от Регламент № 702/2014. Вж. и съображение 43 от Регламент 2022/2472.
(
15
) А именно Комисията и Кралство Белгия.
(
16
) Вж. точка 94 от Насоките от 2014 г. (вж. и точка 97 от Насоките от 2022 г.).
(
17
) Всъщност в точките от Насоките, цитирани в предходната бележка под линия, се предвижда, че „[п]о отношение на отпускането на помощ за компенсиране на загуби, причинени от неблагоприятни климатични събития, които могат да бъдат приравнени към природно бедствие, с цел да се избегне рискът от нарушаване на конкуренцията, помощ при максимален интензитет следва да се предоставя само на предприятие, което не може да се застрахова срещу подобни загуби“.
(
18
) Вж. решение от 20 май 2021 г., Azienda Sanitaria Provinciale di Catania (C‑128/19, EU:C:2021:401, т. 42 и цитираната съдебна практика).
(
19
) Вж. решение от 20 май 2021 г., Azienda Sanitaria Provinciale di Catania (C‑128/19, EU:C:2021:401, т. 42), и по аналогия решение от 5 март 2019 г., Eesti Pagar (C‑349/17, EU:C:2019:172, т. 59 и цитираната съдебна практика).