62010CJ0131_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C‑131/10,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Tribunal de première instance de Bruxelles (Belgia) on esittänyt 26.2.2010 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 12.3.2010, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Corman SA
vastaan
Bureau d’intervention et de restitution belge (BIRB),
UNIONIN TUOMIOISTUIN (neljäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja J.‑C. Bonichot sekä tuomarit K. Schiemann, L. Bay Larsen, C. Toader (esittelevä tuomari) ja E. Jarašiūnas,
julkisasiamies: E. Sharpston,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
– Corman SA, edustajanaan avocat L. Defalque,
– Belgian hallitus, asiamiehenään J.‑C. Halleux,
– Itävallan hallitus, asiamiehenään E. Riedl,
– Euroopan komissio, asiamiehenään F. Clotuche-Duvieusart,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1. Ennakkoratkaisupyyntö koskee Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta 18.12.1995 annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 2988/95 (EYVL L 312, s. 1) 3 artiklan 1 ja 3 kohdan tulkintaa yhdessä voin myynnistä alennettuun hintaan sekä konditoriatuotteiden, jäätelöiden ja muiden elintarvikkeiden valmistukseen tarkoitetulle kermalle, voille ja voiöljylle myönnettävästä tuesta 15.12.1997 annetun komission asetuksen (EY) N:o 2571/97 (EYVL L 312, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 17.7.1998 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 1550/98 (EYVL L 202, s. 27; jäljempänä asetus N:o 2571/97), kanssa.
2. Pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Corman SA (jäljempänä Corman) ja Bureau d’intervention et de restitution belge (BIRB) ja joka koskee sitä, ettei jälkimmäinen ole palauttanut Cormanin asetuksen N:o 2571/97 soveltamisalaan kuuluvien tarjouskilpailumenettelyjen yhteydessä antamia useita vakuuksia.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin säännöstö
Asetus N:o 2988/95
3. Asetuksen N:o 2988/95 kolmannen perustelukappaleen mukaan ”on – – tärkeää torjua yhteisöjen taloudellisia etuja vahingoittavat toimet kaikilla aloilla”.
4. Kyseisen asetuksen viidennessä perustelukappaleessa todetaan, että ”väärinkäytösten tunnusmerkistöt täyttävistä menettelyistä sekä hallinnollisista toimenpiteistä ja seuraamuksista säädetään alakohtaisissa säännöstöissä tämän asetuksen mukaisesti”.
5. Kyseisen asetuksen 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamiseksi annetaan yleinen säännöstö yhteisön oikeuteen kohdistuvia väärinkäytöksiä [koskevista] yhtenäisistä tarkastuksista sekä hallinnollisista toimenpiteistä ja seuraamuksista.
2. Väärinkäytösten tunnusmerkit toteuttaa jokainen yhteisön oikeuden säännöksen tai määräyksen rikkominen, joka johtuu taloudellisen toimijan teosta tai laiminlyönnistä ja jonka tuloksena on tai voisi olla vahinko yhteisöjen yleiselle talousarviolle tai yhteisöjen hoidossa oleville talousarvioille, joko suoraan yhteisöjen puolesta kannettujen omien varojen vähenemisen tai lakkaamisen taikka perusteettoman menon takia.”
6. Asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 ja 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1. Seuraamusmenettelyn vanhentumisaika on neljä vuotta 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitetusta väärinkäytöksestä. Alakohtaisissa säännöstöissä voidaan kuitenkin säätää lyhyemmästä määräajasta, joka ei saa olla kolmea vuotta lyhyempi.
Jatkuvien tai toistuvien väärinkäytösten osalta vanhentumisaika alkaa kulua siitä päivästä, jona väärinkäyttö on päättynyt. – –
Seuraamusmenettelyn [vanhentumisaika katkeaa,] kun toimivaltainen viranomainen antaa asianomaiselle henkilölle tiedoksi tutkimuksen tai menettelyn vireilletulon, joka liittyy väärinkäytökseen. Vanhentumisaika alkaa kulua uudelleen jokaisesta [katkaisevasta] toimesta.
– –
3. Jäsenvaltiot säilyttävät mahdollisuuden soveltaa – – 1 – – kohdassa säädettyä pitempää määräaikaa.”
7. Asetuksen N:o 2988/95 4 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Kaikista väärinkäytöksistä seuraa yleensä perusteettomasti saadun etuuden periminen takaisin siten, että
– –
– takuu, joka on annettu myönnetyn etuuden hakemuksen tueksi tai ennakkomaksua saataessa, määrätään kokonaan tai osittain menetetyksi.
– –
4. Tässä artiklassa säädettyjä toimenpiteitä ei pidetä seuraamuksina.”
Maito- ja maitotuotealan yhteistä markkinajärjestelyä koskeva säännöstö
– Asetus (ETY) N:o 804/68
8. Maito- ja maitotuotealan yhteisestä markkinajärjestelystä 27.6.1968 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 804/68 (EYVL L 148, s. 13), sellaisena kuin se on muutettuna 14.11.1994 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 2807/94 (EYVL L 298, s. 1), 6 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Koko markkinointivuoden aikana jokaisen jäsenvaltion nimeämä interventioelin ostaa interventiohintaan määriteltävin edellytyksin suoraan ja yksinomaan pastöroidusta kermasta yhteisön hyväksymässä yrityksessä tuotettua voita: – –
– –
3. Interventioelimen ostama voi myydään vähimmäishinnalla ja sellaisilla myöhemmin määritettävillä edellytyksillä, että markkinoiden tasapaino ei häiriinny ja kaikille ostajille taataan yhtäläiset mahdollisuudet saada myytäviä tuotteita sekä samanarvoinen kohtelu. – –
– –
6. Yksityiskohtaiset säännöt tämän artiklan soveltamisesta ja erityisesti yksityiselle varastoinnille myönnettävän tuen suuruus vahvistetaan 30 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen.”
– Asetus N:o 2571/97
9. Asetuksen N:o 2571/97 1 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tässä asetuksessa säädetyin edellytyksin
a) asetuksen – – N:o 804/68 6 artiklan 1 kohdan mukaisesti ostettu ja ennen määrättävää päivää varastoon saapunut voi myydään ja
b) toisessa alakohdassa tarkoitetun voin, voiöljyn ja kerman käytölle myönnetään tukea.”
10. Asetuksen N:o 2571/97 2 artiklan mukaan ”interventiovoi myydään ja tuki 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitetuille tuotteille myönnetään pysyvällä tarjouskilpailulla, jonka kukin interventioviranomainen järjestää”.
11. Asetuksen N:o 2571/97 3 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tarjoaja voi osallistua tarjouskilpailuun ainoastaan, jos tarjoaja sitoutuu kirjallisesti käyttämään tai antamaan toiselle tehtäväksi käyttää voi tai voiöljy yksinomaan ja rajoittamatta kuitenkaan 8 artiklassa tarkoitettuja välituotteita, 4 artiklassa tarkoitettuihin lopputuotteisiin tai kerman osalta suoraan ja ainoastaan 4 artiklan 1 kohdan menettelyssä B tarkoitettuihin lopputuotteisiin – –
– –”
12. Asetuksen N:o 2571/97 10 artiklan 1 kohdan mukaan ”edellä 1 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitetun voiöljyn valmistus, 5 artiklassa tarkoitettu voin voiöljyksi jalostus, 6 artiklassa tarkoitettu merkkiaineiden lisäys, 7 artiklan 1 kohdan toisessa alakohdassa tarkoitettu voiöljyn uudelleen pakkaaminen, 8 artiklassa tarkoitettu välituotteisiin käyttö ja sovellettaessa 3 artiklan b alakohtaa voin, voiöljyn, välituotteiden ja kerman käyttö lopputuotteisiin tehdään hyväksytyssä laitoksessa”.
13. Kyseisen asetuksen 11 artiklassa säädettiin alun perin, että sen 1 artiklassa tarkoitetut tuotteet oli valmistettava ja käytettävä lopputuotteisiin yhteisössä kuuden kuukauden kuluessa laskettuna 14 artiklan 2 kohdassa vahvistetun, erityistä tarjouskilpailua koskevien tarjousten jättämisen määräajan päättymispäivää seuraavan kuukauden alusta. Tätä artiklaa on muutettu useaan kertaan, erityisesti 5.3.1999 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 494/1999 (EYVL L 59, s. 17), jolla tämä määräaika lyhennettiin neljään kuukauteen.
14. Asetuksen N:o 2571/97 12 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Hyväksytyn tarjouksen tekijän on:
a) toteutettava tai annettava toiselle toteutettaviksi omiin nimiinsä ja omalla kustannuksellaan voiöljyn valmistukseen ja merkkiaineiden lisäykseen liittyvät toimenpiteet;
b) pidettävä kirjanpitoa, josta ilmenee kunkin toimituksen osalta ostajien nimet ja osoitteet sekä vastaavat määrät täsmentämällä tuotteiden käyttötarkoitus (menettely A tai B) ja täsmentämällä joko 11 artiklassa tarkoitettu käytön määräpäivä tai tarjouskilpailunumero, mahdollisesti koodina. Jos hyväksytyn tarjouksen tekijä käyttää tai valmistaa tuotteita, jotka saavat tukea tai joille on myönnetty hinnanalennusta yhteisön eri järjestelmien mukaisesti, kustakin järjestelmästä on pidettävä erillistä kirjanpitoa.
c) sisällytettävä kuhunkin myyntisopimukseen:
i) velvoite noudattaa välituotteiden valmistuksessa 8 ja 9 artiklassa vahvistettuja edellytyksiä,
ii) velvoite täyttää tarvittaessa 3 artiklan b alakohdassa tarkoitettu sitoumus,
iii) velvoite käyttää lopputuotteisiin täsmentäen käyttötarkoitusta (menettely A tai B) 11 artiklassa tarkoitetussa määräajassa,
iv) tarvittaessa b alakohdassa tarkoitettu kirjanpitovelvoite,
v) velvoite noudattaa 10 artiklan säännöksiä,
vi) velvoite pitää vastaavia rekistereitä kuin 10 artiklan 2 kohdan c alakohdassa tarkoitettua kirjanpitoa käytettäessä merkkiaineellisia tuotteita lopputuotteisiin,
vii) sopimuksentekijän velvoite toimittaa sitä koskevat, liitteissä IX–XIII tarkoitetut tiedot toimivaltaiselle viranomaiselle jäsenvaltion määrittämien yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti,
viii) tarvittaessa velvoite toimittaa tuotanto-ohjelma.
2. Jos hyväksytyn tarjouksen tekijä on lopputuotteiden valmistaja, tämän on pidettävä kirjanpitoa 10 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisesti ja toimitettava tuotanto-ohjelmansa 10 artiklan 2 kohdan d alakohdan mukaisesti.”
15. Asetuksen N:o 2571/97 13 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Pysyvä tarjouskilpailuilmoitus julkaistaan Euroopan yhteisöjen virallisessa lehdessä vähintään kahdeksan päivää ennen tarjousten jättämiselle säädetyn ensimmäisen määräajan päättymistä.
2. Interventioviranomainen laatii tarjouskilpailuilmoituksen ja ilmoittaa erityisesti tarjousten jättöajan ja -paikan.
– –”
16. Asetuksen N:o 2571/97 14 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Interventioviranomainen panee toimeen erityiset tarjouskilpailut pysyvän tarjouskilpailun voimassaoloaikana.
2. Erityisten tarjouskilpailujen tarjousten jättöaika päättyy kunkin kuukauden toisena ja neljäntenä tiistaina kello 12 – –”
17. Asetuksen N:o 2571/97 17 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Ensisijaiset vaatimukset, joiden täyttäminen varmistetaan antamalla 350 ecua tonnia kohden oleva tarjousvakuus, ovat tarjouksen voimassaolo tarjousten jättämisen määräajan päättymisen jälkeen ja tapauskohtaisesti:
a) interventiosta tulevan voin ollessa kyseessä 18 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun jalostusvakuuden antaminen ja hinnan maksaminen 20 artiklan 2 kohdassa vahvistetussa määräajassa,
b) edellä 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden ollessa kyseessä ja sovellettaessa 3 artiklan a alakohtaa 18 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu jalostusvakuuden antaminen, tai sovellettaessa 22 artiklan 3 kohdan toista alakohtaa niiden käyttö lopputuotteisiin,
c) edellä 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden ollessa kyseessä ja sovellettaessa 3 artiklan b alakohtaa niiden käyttö lopputuotteisiin.
2. Tarjousvakuus annetaan siinä jäsenvaltiossa, jossa tarjous esitetään.
– –”
18. Asetuksen N:o 2571/97 18 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Erityisen tarjouskilpailun osalta saatujen tarjousten perusteella vahvistetaan interventiovoin vähimmäismyyntihinta sekä kerman, voin ja voiöljyn tuen enimmäismäärä asetuksen – – N:o 804/68 30 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen. – –
– –
2. Vähimmäismyyntihinnan tai -hintojen tai tuen enimmäismäärän tai -määrien kanssa samanaikaisesti vahvistetaan asetuksen – – N:o 804/68 30 artiklassa säädettyä menettelyä noudattaen jalostusvakuuden määrä tai sen määrät 100:aa kilogrammaa kohden joko voin interventiohinnan ja vahvistettujen vähimmäishintojen eron tai tuen määrien mukaan.
Jalostusvakuuden tarkoituksena on varmistaa ensisijaisten vaatimusten täyttyminen:
a) joko interventiovoin ollessa kyseessä:
i) voin voiöljyksi jalostuksen osalta 5 artiklan mukaisesti ja mahdollisen merkkiaineiden lisäyksen tai merkkiaineiden voihin lisäyksen osalta
ja
ii) voin tai voiöljyn, joihin on lisätty tai jätetty lisäämättä merkkiaineita, lopputuotteisiin käytön osalta;
b) tai 1 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen tuotteiden ollessa kyseessä ja sovellettaessa 3 artiklan a alakohtaa lopputuotteisiin käytön osalta.
3. Edellä 2 kohdassa tarkoitetut jalostusvakuuksien vapauttamiseksi tarvittavat todisteet on jätettävä sen jäsenvaltion nimeämälle toimivaltaiselle viranomaiselle, jossa vakuus annetaan, 12 kuukauden kuluessa 11 artiklassa tarkoitetun määräajan päättymisestä.
Jos 11 artiklassa vahvistettu määräaika ylittyy yhteensä vähemmän kuin 60 päivällä, jalostusvakuudesta pidätetään kuusi ecua tonnia ja päivää kohden. Tämän ajanjakson jälkeen sovelletaan jäljelle jäävän määrän osalta [maataloustuotteiden vakuusjärjestelmän soveltamista koskevien yhteisten yksityiskohtaisten sääntöjen vahvistamisesta 22.7.1985 annetun] komission asetuksen (ETY) N:o 2220/85 [(EYVL L 205, s. 5)] 23 artiklaa.
4. Jos 2 kohdan a alakohdassa tarkoitettujen ensisijaisten vaatimusten noudattamatta jättäminen 11 artiklassa vahvistetussa määräajassa aiheutuu siitä, että interventiosta tuleva voi osoittautuu kulutukseen kelpaamattomaksi, jalostusvakuudet vapautetaan komission suostumuksella, kun on toteutettu aiheelliset toimenpiteet kyseisen jäsenvaltion viranomaisten valvomana.”
19. Asetuksen N:o 2571/97 19 artiklan 1 ja 2 kohdasta käy ilmi, että interventiovoita koskevan tarjouskilpailun voittaa korkeimman hinnan tarjonnut, mikäli tarjottu hinta ei ole pienempi kuin vähimmäishinta eikä ehdotettu tuen määrä ole suurempi kuin tuen enimmäismäärä.
20. Kyseisen 19 artiklan 4 kohdassa säädetään, että ”tarjouskilpailusta johtuvia oikeuksia ja velvoitteita ei voida siirtää”.
21. Asetuksen N:o 2571/97 27 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Sovelletaan asetusta – – N:o 2220/85 ellei erityisistä säännöksistä muuta johdu. Tässä asetuksessa säädetty velvoitteen noudattamatta jättämisen seuraamus sulkee pois asetuksessa – – N:o 2220/85 säädetyt seuraamukset.”
Asetus N:o 2220/85
22. Asetuksen N:o 2220/85 29 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jos toimivaltaisen viranomaisen tietoon tulee seikkoja, jotka aiheuttavat vakuuden menetyksen kokonaan tai osittain, sen on viipymättä vaadittava asianomaiselta pidätetyn määrän maksamista enintään 30 päivän kuluessa vaatimuksen [vastaanottamis]päivästä.
Jos maksua ei ole suoritettu määrätyssä määräajassa, toimivaltaisen viranomaisen
a) on perittävä viipymättä ja lopullisesti 8 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettu vakuus;
b) on vaadittava viipymättä, että 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu takaaja suorittaa maksun 30 päivän kuluessa vaatimuksen [vastaanottamis]päivästä;
c) on toteutettava viipymättä tarvittavat toimenpiteet, jotta
i) 8 artiklan 2 kohdan a, c, d ja e alakohdassa tarkoitetut vakuudet muunnetaan sen käytettä[vissä] olevaksi käteiseksi;
ii) – – pankkitalletukset olisivat sen käytettävissä.
Toimivaltainen viranomainen voi välittömästi ja lopullisesti periä 8 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitetun vakuuden kysymättä sitä etukäteen asianomaiselta.”
Asetus (ETY) N:o 4045/89
23. Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahaston tukiosaston rahoitusjärjestelmään kuuluviin toimenpiteisiin kohdistuvista jäsenvaltioiden suorittamista tarkastuksista ja direktiivin 77/435/ETY kumoamisesta 21.12.1989 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4045/89 (EYVL L 388, s. 18) 4 artiklassa säädetään yhtäältä, että yritysten on säilytettävä tietyt kaupalliset asiakirjat, kuten kirjat, rekisterit, lipukkeet ja perusteena olevat asiakirjat vähintään kolme vuotta niiden laatimispäivästä alkaen, ja toisaalta, että jäsenvaltiot voivat säätää tai määrätä, että kyseisiä asiakirjoja on säilytettävä kauemmin.
Kansallinen säännöstö
24. Belgian siviililain 2262 bis §:ssä, joka annettiin vanhentumisaikoja koskevien tiettyjen säännösten muuttamisesta 10.6.1998 annetun lain (Moniteur belge 17.7.1998, s. 23544) 5 §:llä, säädetään seuraavaa:
”1 §.	Kaikki henkilöihin kohdistuvat vaatimukset vanhenevat kymmenessä vuodessa.
Edellä 1 momentissa säädetystä poiketen kaikki sopimussuhteen ulkopuoliseen vastuuseen perustuvat vahingonkorvausvaatimukset vanhenevat viidessä vuodessa laskettuna sitä päivää seuraavasta päivästä, jona vahinkoa kärsinyt henkilö sai tiedon vahingosta tai sen pahenemisesta sekä siitä vastuussa olevan henkilön henkilöllisyydestä.
Edellä 2 momentissa tarkoitetut vaatimukset vanhenevat joka tapauksessa kahdessakymmenessä vuodessa laskettuna sitä päivää seuraavasta päivästä, jona vahingon aiheuttava tapahtuma sai alkunsa.
– –”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
25. Corman, joka on asetuksen N:o 2571/97 10 artiklassa tarkoitettu hyväksytty laitos, osallistui vuosina 1998–2000 BIRB:n, joka on asetuksen N:o 804/68 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu interventioelin, järjestämiin useisiin erityisiin tarjouskilpailuihin, ja sen tarjoukset hyväksyttiin.
26. Tarjouskilpailut voittaneen yrityksen Cormanin piti antaa erilaisia vakuuksia, joilla oli tarkoitus varmistaa, että se noudattaa asetuksessa N:o 2571/97 säädettyjä vaatimuksia. Mainitut vakuudet kattoivat sekä sen, että Cormanin oli valmistettava voiöljy ja lisättävä merkkiaineet, että sen, että niiden loppukäyttäjien, joille tämä yritys myisi tuotteensa, oli käytettävä voita, voiöljyä ja kermaa asianmukaisesti ja käytettävä ne lopputuotteiden, kuten konditoriatuotteiden, jäätelöiden, keksien tai suklaiden valmistukseen.
27. Todettuaan, että kyseiset loppukäyttäjät sekoittivat interventiojärjestelmään kuuluvaa voiöljyä markkinavoihin tai -kermaan, BIRB ilmaisi epäilyksensä tällaisten toimien yhteensopivuudesta asetuksen N:o 2571/97 kanssa ja ilmoitti tästä virallisesti Cormanille 26.4.2000.
28. Asia saatettiin vuoden 2002 maalis- ja elokuussa kahteen otteeseen komissiolle, joka antoi selityksiä kesäkuussa 2002 ja vuonna 2006 toimittamissaan vastauksissa, joiden seurauksena BIRB vapautti tietyt Cormanin jalostusvakuudet.
29. BIRB katsoi kuitenkin tietyistä muista käyttöä koskevista toimista, että Cormanin antamia vakuuksia oli pidätettävä joko siksi, että voin käytölle lopputuotteisiin varattu neljän kuukauden määräaika oli ylittynyt, siksi, ettei loppukäyttö ollut asetuksen N:o 2571/97 mukaista, tai siksi, että tiettyjä tarjouskilpailun kohteena olleita määriä ei ollut valmistettu. Näin ollen BIRB lähetti vuosina 2006 ja 2007 kyseiselle yhtiölle veloitusilmoituksia ja pidätti 202 999,58 euron suuruisen määrän vakuuksia. Ilmoitukset vahvistettiin 17.1.2007 tehdyllä päätöksellä.
30. Corman riitautti mainitun päätöksen tribunal de première instance de Bruxellesissä 22.5.2007 nostamallaan kanteella ja vaati, että kyseisiä jalostusvakuuksia oli palautettava 173 361,88 euron suuruinen määrä. Corman väittää tämän vaatimuksensa tueksi, että kun otetaan huomioon asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetty neljän vuoden vanhentumisaika, kyseiset vakuudet oli pidätetty sääntöjenvastaisesti, koska vanhentumisajat olivat kuluneet umpeen. Lisäksi Corman väitti, että vaikka tätä vanhentumisaikaa ei voitaisi soveltaa, asetus N:o 2571/97 on asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäisessä virkkeessä tarkoitettu alakohtainen säännöstö ja on esteenä pitemmän kansallisen vanhentumisajan soveltamiselle kyseisen artiklan 3 kohdan perusteella.
31. BIRB puolestaan katsoi, että kyseisten vakuuksien pidättämisessä ei voitu vedota vanhentumiseen, koska asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 3 kohdan mukaan jäsenvaltiot säilyttävät mahdollisuuden soveltaa yleisesti sovellettaviin säännöksiin perustuvia pitempiä vanhentumisaikoja, kuten Belgiassa ennen vuotta 1998 sovellettua kolmenkymmenen vuoden vanhentumisaikaa ja nykyisin sovellettavaa kymmenen vuoden vanhentumisaikaa.
32. Tässä tilanteessa Tribunal de première instance de Bruxelles päätti lykätä asian ratkaisemista ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1) Voidaanko – – asetuksen – – N:o 2571/97 säännöksiä pitää alakohtaisina yhteisön säännöksinä, joilla poiketaan – – asetuksen – – N:o 2988/953 3 artiklan 1 kohdasta ja jotka ovat esteenä vanhentumista koskevien kansallisten säännösten soveltamiselle?
2) Onko – – asetuksen – – N:o 2988/95 3 artiklan 3 kohta ymmärrettävä siten, että sitä voidaan soveltaa ainoastaan asioissa, joissa tuensaaja on syyllistynyt väärinkäytöksiin, koska vanhentumista koskevaa neljän vuoden pääsääntöä sovelletaan tuensaajan sopimuspuolten väärinkäytöksiin, kun otetaan huomioon, että maito- ja maitotuotealan yhteisen markkinajärjestelyn puitteissa sopimuspuoliin sovellettavien asetuksen säännösten mukainen pisin vanhentumisaika on neljä vuotta?”
Ennakkoratkaisukysymysten arviointi
Ensimmäinen kysymys
33. Kansallinen tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään pääasiallisesti, voidaanko asetusta N:o 2571/97 pitää asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan toisessa virkkeessä tarkoitettuna alakohtaisena säännöstönä, jossa säädetään määräajasta. Mikäli tähän vastataan myöntävästi, kansallinen tuomioistuin tiedustelee, poistetaanko tällaisella alakohtaisella säännöstöllä jäsenvaltioilta niille jälkimmäisen asetuksen 3 artiklan 3 kohdassa myönnetty mahdollisuus soveltaa kyseisen 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädettyä määräaikaa pitempää vanhentumisaikaa.
34. Corman väittää pääasiallisesti, että unionin lainsäätäjän tarkoituksena oli sen antaessa asetusta N:o 2571/97 – vaikka tuossa asetuksessa ei säädetä tarjous- ja/tai jalostusvakuuksien perimiseen sovellettavasta täsmällisestä vanhentumisajasta – säätää, että kyseisen asetuksen soveltamisalaan kuuluviin tarjouskilpailuihin sovelletaan neljän vuoden vanhentumisaikaa, josta säädetään yleisesti asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäisessä virkkeessä. Näin ollen asetus N:o 2571/97 on sen mukaan alakohtainen säännöstö, joka on esteenä jäsenvaltioiden mahdollisuudelle soveltaa tällä alalla asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 3 kohdan perusteella neljää vuotta pitempiä vanhentumisaikoja.
35. Belgian ja Itävallan hallitusten ja komission mielestä sitä vastoin asetus N:o 2571/97 ei ole asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan toisessa virkkeessä tarkoitettu alakohtainen säännöstö, jossa säädetään lyhyemmästä määräajasta. Vaikka lisäksi katsottaisiinkin, että asetuksessa N:o 2571/97 säädetään tuossa säännöksessä säädettyä neljän vuoden määräaikaa lyhyemmästä vanhentumisajasta, ne väittävät, ettei tällaisella määräajalla ole vaikutusta jäsenvaltioilla kyseisen 3 artiklan 3 kohdan nojalla säilyvään mahdollisuuteen säätää pitemmistä vanhentumisajoista.
36. Aluksi on muistutettava, että asetuksen N:o 2988/95 1 artiklan 1 kohdalla otetaan käyttöön ”yleinen säännöstö yhteisön oikeuteen kohdistuvia väärinkäytöksiä [koskevista] yhtenäisistä tarkastuksista sekä hallinnollisista toimenpiteistä ja seuraamuksista”, ja näin tehdään mainitun asetuksen johdanto-osan kolmannesta perustelukappaleesta ilmenevällä tavalla siksi, että voidaan ”torjua yhteisöjen taloudellisia etuja vahingoittavat toimet kaikilla aloilla” (asia C-278/02, Handlbauer, tuomio 24.6.2004, Kok., s. I-6171, 31 kohta).
37. Kuten kyseisen asetuksen 4 artiklan 1 kohdasta käy ilmi, nämä hallinnolliset toimenpiteet voivat muodostua – kuten pääasiassa – perusteettomasti saadun etuuden perimisestä takaisin siten, että takuu, joka on annettu myönnetyn etuuden hakemuksen tueksi, määrätään kokonaan tai osittain menetetyksi.
38. Asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa vahvistetaan seuraamusmenettelyä koskeva vanhentumisaika, jota sovelletaan tällaisiin hallinnollisiin toimenpiteisiin ja joka alkaa juosta sääntöjenvastaisuudesta, jolla saman asetuksen 1 artiklan 2 kohdan mukaan tarkoitetaan ”jokai[sta] yhteisön oikeuden säännöksen tai määräyksen rikkomi[sta], joka johtuu taloudellisen toimijan teosta tai laiminlyönnistä ja jonka tuloksena on tai voisi olla vahinko yhteisöjen yleiselle talousarviolle – –” (ks. em. asia Handlbauer, tuomion 32 ja 33 kohta sekä yhdistetyt asiat C-278/07–C-280/07, Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb ym., tuomio 29.1.2009, Kok., s. I-457, 21 ja 22 kohta).
39. Kun unionin lainsäätäjä antoi asetuksen N:o 2988/95 ja erityisesti sen 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan, sen tarkoituksena oli ottaa käyttöön tällä alalla sovellettava yleinen vanhentumisaika ja yhtäältä määritellä kyseisellä säännöksellä kaikissa jäsenvaltioissa sovellettava vähimmäisvanhentumisaika ja toisaalta luopua mahdollisuudesta aloittaa sellaisia sääntöjenvastaisuuksia, joilla vahingoitetaan Euroopan unionin taloudellisia etuja, koskeva menettely sen jälkeen, kun neljä vuotta on kulunut tästä sääntöjenvastaisuudesta (ks. em. yhdistetyt asiat Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb, tuomion 27 kohta).
40. Näin ollen asetuksen N:o 2988/95 voimaantulosta lukien jäsenvaltioiden toimivaltaiset viranomaiset voivat lähtökohtaisesti niitä aloja lukuun ottamatta, joille unionin lainsäätäjä on säätänyt lyhyemmästä vanhentumisajasta, aloittaa sellaisia sääntöjenvastaisuuksia, joilla vahingoitetaan Euroopan unionin taloudellisia etuja, koskevan menettelyn neljän vuoden aikana (ks. em. yhdistetyt asiat Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb, tuomion 28 kohta).
41. Asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan toisessa virkkeessä kyseessä ovat unionin tasolla annetut alakohtaiset säännöstöt, kuten mainitun asetuksen johdanto-osan viidennestä perustelukappaleesta ilmenee, eivätkä kansalliset alakohtaiset säännöstöt (em. yhdistetyt asiat Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb ym., tuomion 44 kohta).
42. Lisäksi asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäiseen virkkeeseen sisältyvää neljän vuoden vanhentumisaikaa koskevasta säännöstä, jota sovelletaan sellaisenaan jäsenvaltioissa, voidaan poiketa kyseisen 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan toisessa virkkeessä tarkoitetun alakohtaisen säännöstön perusteella vain, jos tässä alakohtaisessa säännöstössä säädetään lyhyemmästä, mutta ei kuitenkaan alle kolmen vuoden pituisesta vanhentumisajasta (ks. vastaavasti em. asia Handlbauer, tuomion 35 kohta).
43. On totta, että asetuksessa N:o 2571/97 säädetään erityisiä määräaikoja, joita sovelletaan tapauksen mukaan tarjoajaan ja hyväksytyn tarjouksen tekijään voin interventiojärjestelmässä. Kyseisen asetuksen 11 artiklan mukaan sen 1 artiklassa tarkoitetut tuotteet on valmistettava ja käytettävä neljän kuukauden kuluessa laskettuna tarjousten jättämisen määräajan päättymispäivää seuraavan kuukauden alusta, ja kyseisen asetuksen 18 artiklan 3 kohdan mukaan hyväksytyn tarjouksen tekijän on jalostusvakuuksien vapauttamiseksi jätettävä tarvittavat todisteet sen jäsenvaltion nimeämälle toimivaltaiselle viranomaiselle, jossa vakuus annetaan, 12 kuukauden kuluessa 11 artiklassa tarkoitetun määräajan päättymisestä.
44. On kuitenkin todettava, kuten Belgian ja Itävallan hallitukset ja komissio ovat huomauttaneet, ettei tässä asetuksessa säädetä minkäänlaisesta seuraamusmenettelyjen vanhentumista koskevasta säännöstä, jota sovelletaan kansalliseen interventioelimeen silloin, kun se väärinkäytöksen havaittuaan perii hyväksytyn tarjouksen tekijän vakuudet.
45. Toteamusta ei voida asettaa kyseenalaiseksi sillä, että asetuksen N:o 2220/85 29 artiklassa, jota sovelletaan voin interventiojärjestelmään asetuksen N:o 2571/97 27 artiklan nojalla, säädetään, että jos toimivaltaisen viranomaisen tietoon tulee seikkoja, jotka aiheuttavat vakuuden menetyksen kokonaan tai osittain, sen on viipymättä vaadittava asianosaiselta pidätetyn määrän maksamista, ja tämä määrä on maksettava enintään 30 päivän kuluessa vaatimuksen vastaanottamispäivästä.
46. Vaikka näet katsottaisiinkin, että kyseistä 29 artiklaa sovelletaan pääasiaan, sen seikan, että tämän artiklan mukaan toimivaltaisen viranomaisen on toimittava ”viipymättä”, perusteella ei voida katsoa, että sen olisi toimittava tietyssä määräajassa, toisin kuin Corman väittää.
47. Näin ollen on todettava, että pääasian kohteena olevan kaltaisissa tarjouskilpailuissa voin interventiojärjestelmään sovellettavassa säännöstössä – vaikka se saattoikin olla asetuksessa N:o 2988/95 tarkoitettu alakohtainen säännöstö – ei säädetty tämän asetuksen 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan toisessa virkkeessä tarkoitetusta neljää vuotta lyhyemmästä vanhentumisajasta. Näin ollen käsiteltävässä asiassa ei ole tarpeen selvittää, olisiko tällainen määräaika esteenä sille, että jäsenvaltiot voisivat soveltaa pitempiä vanhentumisaikoja kyseisen artiklan 3 kohdan nojalla.
48. Pääasiassa vakuuksien periminen vanhentui näin ollen vanhentumisajan katkaisevan toimen puuttuessa neljässä vuodessa sääntöjenvastaisuuden tapahtumisesta, jos jäsenvaltio, jossa kyseiset sääntöjenvastaisuudet ovat tapahtuneet, ei ole käyttänyt sille asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 3 kohdassa annettua mahdollisuutta säätää pitemmästä vanhentumisajasta (ks. em. yhdistetyt asiat Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb ym., tuomion 36 kohta).
49. Tämän säännöksen mukaan jäsenvaltiot voivat yhtäältä jatkaa mainitun asetuksen antamisajankohtana olemassa olevien pitempien vanhentumisaikojen soveltamista ja toisaalta ottaa käyttöön uusia vanhentumisaikaa koskevia sääntöjä, joissa säädetään vanhentumisajoista kyseisen ajankohdan jälkeen. Kyseistä säännöstä ei myöskään voida tulkita niin, että jäsenvaltioiden on kyseisen säännöksen asiayhteydessä säädettävä mainituista pitemmistä vanhentumisajoista erityisissä ja/tai alakohtaisissa säännöstöissä, vaan nämä määräajat voivat perustua yleisesti sovellettaviin säännöksiin (ks. vastaavasti em. yhdistetyt asiat Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb ym., tuomion 42, 46 ja 47 kohta).
50. Edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että koska asetuksessa N:o 2571/97 ei säädetä minkäänlaisista seuraamusmenettelyjen vanhentumista koskevista säännöistä, joita sovellettaisiin voin, voiöljyn ja kerman alalla järjestettyjen tarjouskilpailumenettelyjen yhteydessä annettujen vakuuksien perimiseen, se ei ole asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan toisessa virkkeessä tarkoitettu alakohtainen säännöstö, jossa säädetään ”lyhyemmästä määräajasta”. Näin ollen jälkimmäisen asetuksen 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäisessä virkkeessä säädettyä neljän vuoden vanhentumisaikaa sovelletaan tällaiseen perimiseen, jos jäsenvaltiot eivät käytä niillä kyseisen 3 artiklan 3 kohdan nojalla säilyvää mahdollisuutta säätää pitemmistä vanhentumisajoista.
Toinen kysymys
51. Kansallinen tuomioistuin tiedustelee toisella kysymyksellään, voivatko pitemmät vanhentumisajat, joiden soveltamiseen jäsenvaltioilla säilyy mahdollisuus asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 3 kohdan nojalla, koskea vain tilanteita, joissa unionin talousarviosta sääntöjenvastaisesti tukea saanut tuensaaja on syyllistynyt väärinkäytöksiin.
52. Kansallinen tuomioistuin pohtii toisin sanoen sitä, säilyykö jäsenvaltioilla tapauksessa, jossa säännöstössä säädetään tietystä vanhentumisajasta, jota sovelletaan vaatimuksiin, jotka interventiojärjestelmän tuensaaja on esittänyt sopimuspuoliaan vastaan, yhä mahdollisuus säätää kyseisen 3 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuja määräaikoja pitemmistä vanhentumisajoista tilanteissa, joissa kyseiset sopimuspuolet ovat syyllistyneet väärinkäytöksiin.
53. Corman väittää, että koska sovellettavassa säännöstössä säädetään tiettyjen vakuuksien vapauttamiseksi tarvittavien todisteiden toimittamista koskevista määräajoista, BIRB:n olisi pitänyt käsitellä hyvissä ajoin väärinkäytökset, joihin kyseisen yhtiön sopimuspuolet ovat myöhemmin syyllistyneet. Koska BIRB on toiminut vasta yli neljä vuotta sen jälkeen, kun kyseisiin väärinkäytöksiin on syyllistytty, Cormanilla ei ole ollut mahdollisuutta vyöryttää pidätettyjen vakuuksien määriä sopimuspuoliensa maksettavaksi, koska tällaiseen vaatimukseen sovelletaan sen mukaan Belgian oikeudessa sopimussuhteen ulkopuolisen vastuun osalta säädettyä viiden vuoden vanhentumisaikaa. Koska lisäksi asetuksen N:o 4045/89 4 artiklassa asetetaan Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahastosta (EMOTR) rahoitettuihin toimiin osallistuville yrityksille velvollisuus säilyttää kaupalliset asiakirjansa vain kolmen vuoden ajan, kansallisten viranomaisten ei voida sallia aloittavan väärinkäytöksiä koskevaa menettelyä tämän määräajan jälkeen.
54. Aluksi on todettava, että asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 3 kohdassa säädetyn poikkeuksen yhteydessä jäsenvaltioilla säilyy laaja harkintavalta säätää pitempiä vanhentumisaikoja, joita ne aikovat soveltaa väärinkäytöksiin, joilla vahingoitetaan Euroopan unionin taloudellisia etuja.
55. Asetuksessa N:o 2988/95 ei näet säädetä minkäänlaisesta tiedonanto- tai ilmoitusvelvollisuudesta, joka koskisi sen 3 artiklan 3 kohdassa jäsenvaltioille annettua mahdollisuutta soveltaa pitempiä vanhentumisaikoja. Näin ollen unionin tasolla ei ole säädetty minkäänlaisesta valvontajärjestelmästä, joka koskisi jäsenvaltioiden kyseisen säännöksen nojalla soveltamia poikkeavia vanhentumisaikoja tai niitä aloja, joilla jäsenvaltiot ovat päättäneet mainitunlaisia vanhentumisaikoja soveltaa (em. yhdistetyt asiat Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb ym., tuomion 45 kohta).
56. Tämän jälkeen on todettava, että toisin kuin Corman väittää, asetuksen N:o 4045/89 4 artikla ei ole omiaan asettamaan kyseenalaiseksi tällaista toteamusta. On näet todettava yhtäältä, että vaikka tässä säännöksessä säädetään, että yritysten on säilytettävä tietyt kaupalliset asiakirjat vähintään kolme vuotta, siinä täsmennetään, että jäsenvaltiot voivat säätää tai määrätä, että kyseisiä asiakirjoja on säilytettävä kauemmin. Toisaalta mikään ei estä huolellisesti toimivaa yritystä säilyttämästä kaupallisia asiakirjojaan voimassa olevassa säännöstössä edellytettyä kauemmin.
57. Lopuksi on todettava, että koska asetuksen N:o 2571/97 19 artiklan 4 kohdan mukaan ”tarjouskilpailusta johtuvia oikeuksia ja velvoitteita ei voida siirtää”, hyväksytyn tarjouksen tekijä on vastuussa voin lopullisesta käyttötarkoituksesta ja sen on vastattava sopimuspuoltensa ja myöhempien ostajien toiminnasta (ks. vastaavasti asia 124/83, Corman, tuomio 5.12.1985, Kok., s. 3777, 19 kohta).
58. Siten asetuksen N:o 2571/97 12 artiklan 1 kohdan c alakohdan mukaan hyväksytyn tarjouksen tekijän on sisällytettävä kuhunkin myyntisopimukseen velvoite käyttää lopputuotteisiin ja velvoite noudattaa erityisesti tämän asetuksen 10 artiklan säännöksiä, sekä velvoite täyttää kyseisen asetuksen 3 artiklan b alakohdassa tarkoitettu sitoumus.
59. Tästä oikeuskäytännössä on jo korostettu, että huolellisesti toimivan hyväksytyn tarjouksen tekijän käytössä on useita keinoja; se voi esimerkiksi vaatia vakuutta tai sisällyttää urakkasopimukseen tai myyntisopimukseen vahingonkorvauslausekkeen, jotta vältetään se, että myöhemmät sopimuspuolet jättävät velvoitteitaan noudattamatta. Lisäksi oikeuskäytännössä on jo todettu, että hyväksytyn tarjouksen tekijän myyntisopimukseen varotoimena sisällyttämä lauseke ei tarkoita, että kaikki mahdolliset toimet siltä suojautumiseksi, että myöhemmät ostajat jättäisivät velvoitteitaan noudattamatta, olisi käytetty loppuun (ks. vastaavasti asia 125/83, Corman, tuomio 1.10.1985, Kok., s. 3039, 29 ja 30 kohta).
60. Joka tapauksessa valvonta, jota hyväksytyn tarjouksen tekijä voi harjoittaa varmistaakseen, että näitä velvoitteita noudatetaan, on tämän omien etujen mukaista eikä sillä ole vaikutusta tämän vastuuseen myyntiorganisaatiota kohtaan (ks. analogisesti em. asia Corman, tuomio 5.12.1985, 20 kohta).
61. Näin ollen se seikka, että kun jäsenvaltio käyttäessään sille asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 3 kohdassa myönnettyä mahdollisuutta säätää kyseisen 3 artiklan 1 kohdassa säädettyä pitemmästä vanhentumisajasta ja voi tällä tavoin vaikeuttaa Cormanin kaltaisen hyväksytyn tarjouksen tekijän mahdollisuutta vyöryttää väärinkäytöksistä, joihin sen sopimuspuolet ovat syyllistyneet, aiheutuneet taloudelliset seuraukset näiden maksettavaksi, ei ole missään tapauksessa omiaan rajoittamaan tätä mahdollisuutta.
62. Edellä esitetyn perusteella toiseen kysymykseen on vastattava, että kun jäsenvaltiot aloittavat asetuksen N:o 2988/95 1 artiklassa tarkoitettua väärinkäytöstä koskevan menettelyn, ne säilyttävät mahdollisuuden soveltaa tämän asetuksen 3 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuja pitempiä vanhentumisaikoja, ja tämä koskee asetuksen N:o 2571/97 asiayhteydessä myös tilanteita, joissa sopimuspuolet ovat syyllistyneet väärinkäytöksiin, joista hyväksytyn tarjouksen tekijän on vastattava.
Oikeudenkäyntikulut
63. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (neljäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1) Koska voin myynnistä alennettuun hintaan sekä konditoriatuotteiden, jäätelöiden ja muiden elintarvikkeiden valmistukseen tarkoitetulle kermalle, voille ja voiöljylle myönnettävästä tuesta 15.12.1997 annetussa komission asetuksessa (EY) N:o 2571/97 ei säädetä minkäänlaisista seuraamusmenettelyjen vanhentumista koskevista säännöistä, joita sovellettaisiin voin, voiöljyn ja kerman alalla järjestettyjen tarjouskilpailumenettelyjen yhteydessä annettujen vakuuksien perimiseen, se ei ole Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta 18.12.1995 annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan toisessa virkkeessä tarkoitettu alakohtainen säännöstö, jossa säädetään ”lyhyemmästä määräajasta”. Näin ollen jälkimmäisen asetuksen 3 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäisessä virkkeessä säädettyä neljän vuoden vanhentumisaikaa sovelletaan tällaiseen perimiseen, jos jäsenvaltiot eivät käytä niillä kyseisen 3 artiklan 3 kohdan nojalla säilyvää mahdollisuutta säätää pitemmistä vanhentumisajoista.
2) Kun jäsenvaltiot aloittavat asetuksen N:o 2988/95 1 artiklassa tarkoitettua väärinkäytöstä koskevan menettelyn, ne säilyttävät mahdollisuuden soveltaa tämän asetuksen 3 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuja pitempiä vanhentumisaikoja, ja tämä koskee asetuksen N:o 2571/97 asiayhteydessä myös tilanteita, joissa sopimuspuolet ovat syyllistyneet väärinkäytöksiin, joista hyväksytyn tarjouksen tekijän on vastattava.