62018CC0243
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
MICHAL BOBEK
29 päivänä tammikuuta 2019 (
1
)
Asia C‑243/18 P
Eurooppalainen yhteisyritys ITERiä ja fuusioenergian kehittämistä varten (Fusion for Energy ‑yhteisyritys)
vastaan
Yosu Galocha
Muutoksenhaku – EU:n henkilöstö – Sopimussuhteiset toimihenkilöt – Fusion for Energy ‑yhteisyrityksen käyttämä valintamenettely – Valintamenettelyn sääntöjenvastaisuus – Kirjallisen kokeen puuttuminen – Kolmansille osoitettujen ja heille edullisten myöhempien toimien kumoaminen – Varallaololuettelon kumoaminen ja sen vaikutus henkilöiden palvelukseen ottamiseen varallaololuettelosta – Oikeasuhteisuus – Etujen tasapaino – Luottamuksensuoja
I Johdanto
1.
Eurooppalainen yhteisyritys ITERiä ja fuusioenergian kehittämistä varten (Fusion for Energy ‑yhteisyritys, jäljempänä F4E tai valittaja) käynnisti valintamenettelyn sopimussuhteisten toimihenkilöiden palvelukseen ottamiseksi. Avointa toimea koskevaan ilmoitukseen liitetyssä hakijoille tarkoitetussa oppaassa todettiin, että valintamenettelyssä järjestetään sekä suullinen että kirjallinen koe. F4E järjesti ainoastaan suullisen kokeen. Suullisen kokeen jälkeen se valitsi hakijat, jotka merkittiin varallaololuetteloihin, ja otti sitten palvelukseen kaksi hakijaa näistä luetteloista.
2.
Yosu Galocha osallistui kyseiseen valintamenettelyyn. Hänen nimeään ei kuitenkaan merkitty varallaololuetteloihin. Galocha nosti unionin yleisessä tuomioistuimessa F4E:tä vastaan kanteen, jossa hän vaati kumoamaan valintalautakunnan päätöksen, jolla hänen nimensä jätettiin merkitsemättä varallaololuetteloihin. Unionin yleinen tuomioistuin kumosi paitsi kyseisen päätöksen myös varallaololuettelot kokonaisuudessaan ja näihin luetteloihin merkittyjen, valintamenettelyn läpäisseiden hakijoiden palvelukseen ottamista koskevat päätökset.
3.
F4E on nyt tehnyt tästä tuomiosta valituksen, jossa se väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on loukannut suhteellisuusperiaatetta kumoamalla kolmansille edulliset toimet, nimittäin varallaololuettelot ja palvelukseen ottamista koskevat päätökset.
4.
Käsiteltävässä valituksessa unionin tuomioistuinta pyydetään tutkimaan, oliko unionin yleisen tuomioistuimen tuomiossa saavutettu tasapaino oikeutettu käsiteltävän asian tosiseikkojen perusteella. Laajemmin tarkasteltuna, missä olosuhteissa valintamenettelyssä tapahtunut sääntöjenvastaisuus voi johtaa kaikkien tähän valintamenettelyyn perustuvien myöhempien toimien, kolmansille edulliset toimet mukaan luettuina, kuten varallaololuetteloiden, yksittäisten palvelukseen ottamista koskevien päätösten tai työsopimusten kumoamiseen?
II Tosiseikat ja asian käsittelyn vaiheet
A
Riita-asian tausta
5.
Tosiseikat, sellaisina kuin ne esitetään valituksenalaisessa tuomiossa, (
2
) voidaan tiivistää seuraavasti.
6.
F4E on Euratomin perustamissopimuksen 45 artiklan mukainen yhteisyritys. Se perustettiin 27.3.2007 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2007/198/Euratom. (
3
) Galocha työskenteli F4E:n tiloissa Barcelonassa (Espanja) 23.4.2014 alkaen tilapäisenä työntekijänä. Hän jatkoi työskentelyä siellä 5.5.2015 alkaen ulkopuolisena toimeksisaajana F4E:n ja erään toisen yrityksen välisen sopimuksen mukaisesti. Viimeksi mainittu sopimus päättyi vuoden 2016 helmikuussa.
7.
F4E julkaisi 5.2.2015 internetsivustollaan avointa toimea koskevan ilmoituksen (F4E/CA/ST/FGIV/2015/001) kahden varallaololuettelon muodostamiseksi. Tarkoituksena oli ottaa palvelukseen kustannusvalvonnan tukihenkilöitä; yhteen varallaololuetteloon merkittäisiin neljä valintamenettelyn läpäissyttä henkilöä Barcelonan (Espanja) toimipistettä varten ja toiseen varallaololuetteloon myös neljä valintamenettelyn läpäissyttä henkilöä Cadarachen (Ranska) toimipistettä varten. Valintamenettelyn läpäisseet henkilöt oli tarkoitus ottaa palvelukseen muuhun henkilöstöön sovellettavien palvelussuhteen ehtojen (jäljempänä palvelussuhteen ehdot) 3 a artiklan mukaisina, lyhytkestoisissa työsuhteissa työskentelevinä sopimussuhteisina toimihenkilöinä enintään kolmen vuoden määräajaksi, jota ei voida uusia.
8.
Sopimussuhteisten toimihenkilöiden valintamenettelyä koskevia lisätietoja varten kyseessä olevan avointa toimea koskevan ilmoituksen 3 kohdassa oli viittaus ”hakijoille tarkoitettuun oppaaseen”. Kyseinen opas oli saatavilla F4E:n internetsivustolla, samoin kuin palvelussuhteen ehdot.
9.
Hakijoille tarkoitetun oppaan 5 kohdan otsikko oli ”Yleiskatsaus valintamenettelystä”. Siinä mainittiin valintalautakunnan perustaminen. Hakijoille tarkoitetun oppaan 5 kohdan 1 osan, jonka otsikko oli ”Hakemusten arviointi”, kolmannen alakohdan mukaan hakuedellytykset täyttävät hakijat, jotka parhaiten vastaavat haettua profiilia, tullaan kutsumaan suulliseen ja kirjalliseen kokeeseen. Viidennessä alakohdassa todettiin, että hakuedellytykset täyttäville hakijoille lähetetyissä kutsuissa ilmoitetaan yksityiskohtaisemmat tiedot suullisen ja kirjallisen kokeen päivämäärästä, kellonajasta ja järjestämispaikasta. Kuudennesta alakohdasta kävi vielä ilmi, että hakijat voitiin kutsua suulliseen ja kirjalliseen kokeeseen joko samana päivänä tai useina peräkkäisinä päivinä sen mukaan, kuinka monta hakijoita oli.
10.
Hakijoille tarkoitetun oppaan 5 kohdan 2 osassa, jonka otsikko oli ”Valinta”, olivat peräkkäin otsikot ”Suullinen koe”, ”Kirjallinen koe” ja ”Kokeiden menettelylliset näkökohdat”.
11.
Otsikon ”Suullinen koe” alla todettiin, että suullinen koe oli suunniteltu auttamaan valintalautakunnan jäseniä arvioimaan hakijan antamaa yleisvaikutelmaa ja motivaatiota, hänen kykyään hoitaa tehtäviä, jotka on kuvailtu kyseessä olevan avointa toimea koskevan ilmoituksen otsikon ”Vastuualueet” alla, hänen erityisosaamistaan kyseessä olevalla alalla, hänen kykyään ilmaista itseään F4E:n työkielillä ja hänen kykyään sopeutua monikulttuuriseen ympäristöön.
12.
Otsikon ”Kirjallinen koe” alla todettiin, että tässä kokeessa otetaan huomioon sille avoimelle toimelle ominaiset erityiset taidot, jota varten valintamenettely pantiin vireille, hakijan kirjallisen ilmaisun taso ja esitystapa sekä hakijan yleiset kyvyt ja kielitaito siltä osin kuin ne olivat tarpeelliset tehtävien suorittamista varten.
13.
Otsikon ”Kokeiden menettelylliset näkökohdat” alla olevassa toisessa alakohdassa mainittiin, että hakijoiden arviointi saatetaan päätökseen vasta sitten, kun kukin heistä on osallistunut suulliseen ja kirjalliseen kokeeseen, ja että tämä arviointi perustuu näissä kahdessa kokeessa saatuun tulokseen.
14.
Galocha toimitti 26.2.2015 hakemuksensa kyseessä olevaa avointa toimea varten. F4E:n henkilöstöasioiden yksikkö kutsui hänet haastatteluun 17.4.2015 päivätyllä sähköpostiviestillä. Tämän sähköpostiviestin liitteenä olevassa kirjeessä hänelle ilmoitettiin, että haastattelun kesto tulisi olemaan noin 45 minuuttia ja että se käytäisiin pääasiallisesti englannin kielellä. Haastattelun tarkoituksena oli muodostaa hakijasta yleiskuva ja arvioida hänen motivaatiotaan, hänen kykyään hoitaa kyseessä olevan avointa tehtävää koskevan ilmoituksen otsikon ”Vastuualueet” alla kuvailtuja tehtäviä, hänen erityisosaamistaan kyseessä olevalla alalla, hänen kykyään ilmaista itseään F4E:n työkielillä ja hänen kykyään sopeutua monikulttuuriseen ympäristöön. Tässä kirjeessä ei mainittu kirjallista koetta lainkaan.
15.
Galocha osallistui suulliseen kokeeseen 11.5.2015. Hänelle tai muille hakijoille ei lähetetty minkäänlaista kutsua kirjalliseen kokeeseen.
16.
F4E:n henkilöstöasioiden yksikön päällikkö ilmoitti kantajalle 4.6.2015 päivätyllä sähköpostiviestillä valintalautakunnan nimissä, että kun otetaan huomioon suullinen ja kirjallinen koe, joihin kantaja oli osallistunut, valintalautakunta oli päättänyt olla merkitsemättä hänen nimeään varallaololuetteloihin.
17.
Samana päivänä Galocha toimitti hakemuksen, jossa hän vaati, että tämä päätös on tarkasteltava uudelleen valintalautakunnassa. Hakemuksessa hän vetosi siihen, että minkäänlaista kirjallista koetta ei ollut järjestetty. Hän myös vaati, että pelkän suullisen kokeen perusteella suoritetun valinnan tulokset on kumottava ja että kirjallinen koe on järjestettävä ennen kuin valintalautakunta tekee lopullisen päätöksen. Galocha teki samana päivänä Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen (jäljempänä henkilöstösäännöt) 90 artiklan 2 kohdan mukaisen samansisältöisen valituksen työsopimusten tekemistä varten toimivaltaiselle viranomaiselle eli F4E:n johtajalle.
18.
Valintalautakunta hylkäsi 3.7.2015 päivätyllä sähköpostiviestillä vaatimuksen uudelleentarkastelusta.
19.
Kyseessä olevan valintamenettelyn tulosten perusteella laaditut varallaololuettelot sisältävät jokainen neljän valintamenettelyn läpäisseen henkilön nimet. Niissä ei mainittu Galochan nimeä. F4E teki 25.6.2015 työtarjouksen yhdelle valintamenettelyn läpäisseelle hakijalle, jonka nimi mainitaan näissä luetteloissa, ja hän aloitti 1.8.2015 tehtävässään Cadarachessa. F4E teki 10.7.2015 toiselle valintamenettelyn läpäisseelle hakijalle työtarjouksen, ja hän aloitti 1.11.2015 tehtävässään Cadarachessa.
20.
Galocha nosti 18.8.2015 kanteen Euroopan unionin virkamiestuomioistuimessa, joka siirsi asian unionin yleiseen tuomioistuimeen 31.8.2016. Kanteessaan hän väitti, että valintamenettely oli sääntöjenvastainen. Hän vaati valintamenettelyn, varallaololuetteloiden ja päätösten, joilla näihin luetteloihin merkittyjä valintamenettelyn läpäisseitä hakijoita otettiin palvelukseen, kumoamista. Hän vaati myös uuden valintamenettelyn, johon sisältyy kirjallinen koe, järjestämistä.
21.
F4E puolestaan väitti, että kirjallisen kokeen järjestämättä jättäminen oli tahaton hallinnollinen virhe. Sen tarkoituksena ei koskaan ollut järjestää kirjallista koetta kiireellisesti täytettäviä määräaikaisia tehtäviä varten. Lisäksi kukaan hakijoista ei suorittanut kirjallista koetta, joten yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ei loukattu.
B
Valituksenalainen tuomio ja menettely unionin yleisessä tuomioistuimessa
22.
Unionin yleinen tuomioistuin totesi 25.1.2018 antamassaan tuomiossa (jäljempänä valituksenalainen tuomio), (
4
) että Galocha väitti perustellusti, että kyseessä oleva valintamenettely oli sääntöjenvastainen. On selvää, että kirjallinen koe olisi pitänyt järjestää, kun otetaan huomioon kyseessä olevan avointa toimea koskevan ilmoituksen sitova luonne. Tämän sääntöjenvastaisuuden seurauksena unionin yleinen tuomioistuin kumosi valintalautakunnan päätöksen jättää Galochan nimi merkitsemättä varallaololuetteloihin. (
5
)
23.
Unionin yleinen tuomioistuin myös hyväksyi vaatimukset, jotka koskivat varallaololuetteloiden ja näihin luetteloihin merkittyjen valintamenettelyn läpäisseiden hakijoiden palvelukseen ottamisesta tehdyn päätöksen väitettyä lainvastaisuutta. (
6
) Tältä osin unionin yleinen tuomioistuin muistutti omasta oikeuskäytännöstään, (
7
) jonka mukaan nämä kolmansille osoitetut ja heille edulliset myöhemmät toimet voidaan kumota ainoastaan, jos se ei ole kohtuutonta tapahtuneen lainvastaisuuden luonne, kolmansien etu ja yksikön etu huomioon ottaen. Arvioidessaan kolmansien etua unionin yleinen tuomioistuin etenkin totesi, että on otettava huomioon perusteltu luottamus muun muassa siihen, että hakijan nimi on merkitty varallaololuetteloon ja että hänet on nimitetty avoimeen toimeen.
24.
Tarkastellessaan asian olosuhteita unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että valintamenettelyn läpäisseet henkilöt, joiden nimet olivat varallaololuetteloissa, mukaan lukien ne henkilöt, joille F4E oli tehnyt työtarjouksen, eivät voineet vedota perusteltuun luottamukseen. Sääntöjenvastaisuuden luonteen vuoksi varallaololuetteloiden ja niiden päätösten kumoaminen, joilla valintamenettelyn läpäisseet hakijat, joiden nimet mainitaan näissä luetteloissa, otettiin palvelukseen, ei ollut kohtuutonta yksikön edun kannalta. (
8
)
25.
Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi kanteen muilta osin ja velvoitti F4E:n, joka oli hävinnyt asian, korvaamaan oikeudenkäyntikulut. (
9
)
26.
Käsiteltävässä valituksessa valittajana oleva F4E vaatii unionin tuomioistuinta kumoamaan valituksenalaisen tuomion sen osan, jolla kumotaan kyseessä olevat varallaololuettelot ja päätökset ottaa palvelukseen valintamenettelyn läpäisseitä hakijoita. Valittaja myös vaatii, että unionin tuomioistuin velvoittaa Galochan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
27.
Valittaja esittää valituksensa tueksi yhden valitusperusteen, joka jakaantuu kolmeen osaan.
28.
Valittaja väittää ensinnäkin, että valintamenettelyn tulosten kumoaminen kolmansien osalta on kohtuutonta kyseessä olevaan lainvastaisuuteen nähden.
29.
Valittaja väittää toiseksi, että unionin yleinen tuomioistuin ei ottanut huomioon lainvastaisuuden, johon valittaja syyllistyi, luonnetta arvioidessaan tämän lainvastaisuuden seurauksia. Hallinnollisen virheen seurauksena ketään ei suljettu pois valintamenettelystä, ja virhe vaikutti samalla tavalla kaikkiin hakijoihin. Kirjallisen kokeen puuttuminen ei vaikuttanut aineellisiin vaatimuksiin vaan ainoastaan tapaan, jolla näitä vaatimuksia arvioitiin (ainoastaan suullisen kokeen perusteella). Hallinnossa tapahtui siten pelkästään menettelyvirhe, joka ei voi oikeuttaa kolmansiin vaikuttavia myöhempiä ratkaisuja.
30.
Valittaja väittää kolmanneksi, että unionin yleinen tuomioistuin ei ole saattanut asianmukaisesti tasapainoon Galochan, kolmansien ja yksikön etuja. Valittajan mukaan valituksenalainen tuomio ei vaikuta Galochan etuihin eikä oikeusasemaan, koska hän ei ole vaatinut vahingonkorvausta ja koska unionin yleinen tuomioistuin ei ole määrännyt F4E:tä toteuttamaan valintamenettelyä uudelleen ja järjestämään kirjallista koetta. Valituksenalainen tuomio vaikuttaa päinvastoin kielteisesti valintamenettelyn läpäisseisiin hakijoihin: valituksenalaisen tuomion seurauksena heidät poistettaisiin varallaololuetteloista, ja/tai heidän työsopimuksensa voisivat päättyä.
31.
Galocha ei ole toimittanut vastausta.
III Arviointi
32.
Tämän ratkaisuehdotuksen rakenne on seuraavanlainen: Aluksi esitän tämän valituksen taustalla olevat laajemmat kysymykset, jotka ovat olennaisia ratkaistaessa kannetta, jossa vaaditaan kumoamaan sääntöjenvastaisen valintamenettelyn tulokset: miten kauas tämän sääntöjenvastaisuuden olisi lähtökohtaisesti ulotuttava? (A). Toiseksi esitän näkökohdat, jotka toimivat ohjenuorina sitä koskevassa päätöksenteossa, olisiko kolmansille edulliset päätökset, kuten päätökset merkitä valintamenettelyn läpäisseet hakijat varallaololuetteloon tai ottaa heidät palvelukseen, kumottava (aiemman sääntöjenvastaisuuden vuoksi) vai pysytettävä voimassa (tästä sääntöjenvastaisuudesta huolimatta) (B). Kolmanneksi sovellan näitä näkökohtia käsiteltävään valitukseen ja ehdotan unionin tuomioistuimelle, että päätöksiä ottaa kaksi valintamenettelyn läpäissyttä hakijaa palvelukseen ei olisi pitänyt kumota (C).
A
Yleinen lähestymistapa: ”myrkyllisen puun hedelmät” vai ”kunkin oksan punnitseminen”?
33.
Unionin toimielinten ja elinten käyttämät valintamenettelyt ovat yleensä monimutkaisia hallinnollisia menettelyjä, joilla pyritään kokoamaan soveltuvan pätevyyden omaavista henkilöistä muodostuvat riittävät henkilöstöresurssit. Tällaisissa menettelyissä on monia eri vaiheita, joista jokainen edellyttää moninaisia (hallinnollisia) toimia, jotka voivat olla luonteeltaan yleisiä (liittyen menettelyn laajempaan järjestämiseen, kuten avointa toimea koskevat ilmoitukset, hakijoita koskevat säännöt tai toimet, joissa määritetään valintaperusteet) tai yksilöllisiä (kuten päätökset varallaololuettelon laatimisesta, hakemuksen hylkäävät toimet tai päätökset nimittää valintamenettelyn läpäisseitä hakijoita avoinna oleviin toimiin).
34.
Nämä erilaiset toimet liittyvät toisiinsa läheisesti. Tämä vaikuttaa näitä toimia koskevan SEUT 270 artiklan mukaisen tuomioistuinvalvonnan laajuuteen. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan ainoastaan toimet, jotka vaikuttavat kantajan etuihin muuttaen tämän oikeusasemaa selvästi, voidaan riitauttaa suoraan. Sitä vastoin valmistelevat toimet, jotka ovat osa koko valintamenettelyä, voidaan riitauttaa ainoastaan välillisesti kyseisen menettelyn päätteeksi tehdystä päätöksestä nostettavan kanteen yhteydessä. (
10
)
35.
Valintamenettelyissä, joiden kuluessa tehdyillä lukuisilla toimilla ja päätöksillä katsottaisiin valmisteltavan lopullisia valintapäätöksiä, tapahtuu väistämättä, että tällaisten menettelyjen tulokset riitautetaan aiemmin tapahtuneiden sääntöjenvastaisuuksien perusteella. Ellei kyseessä ole sääntöjenvastaisuus, joka joko korjataan nopeasti tai joka ei yksinkertaisesti voi vaikuttaa ratkaisevasti menettelyn myöhempiin vaiheisiin, (
11
) herää kysymys, millainen vaikutus valintamenettelyn sääntöjenvastaisuudella (”perisynti”) olisi oltava tietyssä valintamenettelyssä ja sen jälkeen tehtäviin myöhempiin päätöksiin, kuten yksittäisiin päätöksiin ottaa palvelukseen valintamenettelyn läpäisseitä hakijoita, tai myös heidän myöhempään ylenemiseensä.
36.
Yleisesti ottaen mahdollisia ovat kaksi lähestymistapaa.
37.
Tällainen on ensinnäkin ”myrkyllisen puun hedelmät” ‑logiikka. (
12
) Siinä puunrunko, joka edustaa koko valintamenettelyä, sai tartunnan. Tällöin tartunnan saivat myös kaikki sen oksat ja hedelmät. Siten kaikki kyseisen puun oksat on leikattava pois: paitsi (kielteiset) päätökset, joissa hakijoita ei merkitä varallaololuetteloihin tai oteta palvelukseen, myös niiden (myönteiset) vastineet, nimittäin päätökset laatia varallaololuettelo, johon merkitään tietyt henkilöt, tai päätökset ottaa henkilöitä palvelukseen tästä luettelosta.
38.
Toinen mahdollinen lähestymistapa on se, että ”arvioidaan kutakin oksaa erikseen”. Siinä puunrungon saama tartunta ei välttämättä merkitse sitä, että kaikki sen oksat on leikattava pois. Sen sijaan olisi tehtävä huolellista punnintaa: millaisen tartunnan runko on saanut, ja miten laaja se on (miten vakava sääntöjenvastaisuus on)? Kuka istuu kullakin puun oksalla (kehen kumoaminen saattaisi vaikuttaa ja miten)? Implisiittisesti tai eksplisiittisesti myös puunrungot, joissa on vähäinen tartunta, voivat kasvattaa terveitä oksia. Lisäksi ajan myötä koko puu voi tervehtyä.
39.
Aluksi on syytä tähdentää, että huolimatta ajoittaisesta palauttamisretoriikasta ja tarpeesta palauttaa ennalleen sellaisten hakijoiden oikeudet, joiden oikeuksia on loukattu, sekä siitä, että nämä hakijat, joiden oikeuksia väitetään loukatun, vaativat muutoksenhaussa tyypillisesti nimittävän viranomaisen (kaikkien) päätösten kumoamista, unionin tuomioistuinten (
13
) yleinen lähestymistapa on aina ollut jälkimmäinen. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on niin, että kun kilpailussa on ilmennyt sääntöjenvastaisuus, kantajan oikeudet suojataan asianmukaisesti, jos valintalautakunta ja nimittävä viranomainen ottavat päätöksensä uudelleen käsiteltäväksi ja etsivät kantajan tapaukseen kohtuullisen ratkaisun, eikä tässä yhteydessä ole tarpeen asettaa kilpailun tulosta kokonaisuudessaan kyseenalaiseksi tai kumota sen perusteella tehtyjä nimityksiä. (
14
) Kilpailun tulosten kumoaminen kokonaisuudessaan on näet lähtökohtaisesti suhteeton seuraus lainvastaisuudesta. (
15
) Unionin tuomioistuimet ovat kuitenkin myöntäneet, että silloin, kun kumottava toimi hyödyttää kolmatta osapuolta (kuten ylennyspäätöksen, varallaololuetteloon merkitsemistä koskevan päätöksen tai hakijan palvelukseen ottamisesta tehtävän päätöksen tapauksessa), tuomioistuimen tehtävänä on varmistaa etukäteen, ettei kumoaminen ole suhteeton seuraus lainvastaisuudesta. (
16
)
B
Näkökohdat
40.
Siten ei ole olemassa mitään ”kumoamisautomatiikkaa”, joka edellyttäisi, että tartunnan saaneen valintamenettelyn kaikki seuraukset poistetaan mekaanisesti. Sen sijaan kyseessä olevia eri etuja (1) on punnittava keskenään kunkin tapauksen erityisen asiayhteyden ja tekijöiden perusteella (2), jotta voidaan löytää oikeudenmukainen ratkaisu kussakin yksittäistapauksessa käytettävän oikeussuojakeinon/oikeussuojakeinojen osalta (3).
1. Edut
41.
Kyseessä olevia yksittäisiä etuja ei ole vaikea havaita. Niihin kuuluvat tyypillisesti niiden hakijoiden edut, joihin kohdistuu kielteisiä vaikutuksia (useimmiten hakijat, jotka eivät läpäisseet valintamenettelyä), kolmansien (useimmiten valintamenettelyn läpäisseet hakijat) edut, yksikön edut ja laillisuutta koskeva yleinen ”etu”. (
17
)
42.
Unionin tuomioistuin on eri yhteyksissä tunnustanut kunkin ”yksittäisen” osapuolen edut. Se on korostanut ”tarvetta sovittaa yhteen niiden hakijoiden edut, joille on aiheutunut haittaa kilpailun sääntöjenvastaisuudesta, muiden hakijoiden etujen kanssa. Ratkaisua annettaessa on nimittäin otettava huomioon haittaa kärsineiden hakijoiden oikeuksien palauttamisen tarpeellisuuden lisäksi myös jo valituiksi tulleiden hakijoiden perusteltu luottamus”. (
18
)
43.
Kunkin näiden yksittäisten etujen täsmällinen sisältö on jokseenkin selvä. Tilanne on kuitenkin hieman monimutkaisempi, kun pyritään määrittelemään yksikön etuja ja laillisuutta koskevaa etua.
44.
Unionin tuomioistuimet toisinaan katsovat, että laillisuuden noudattaminen sisältyy yksikön etuihin. (
19
) On kuitenkin myös myönnetty, että yksikön etuihin kuuluvat paitsi lain kunnioittaminen myös ”lainvastaisten päätösten kumoamatta jättämisen vaikutuks[et] talousarvioon – –, lainvoimaisen tuomion mahdollis[et] täytäntöönpanovaikeu[det], yksikön jatkuvuuden mahdolli[nen] vaarantumi[nen] ja henkisen ilmapiirin mahdolli[nen] heikentymi[nen] toimielimessä”. (
20
)
45.
Niin hartaasti kuin toimielimillä haluttaisiinkin nähdä olevan epäitsekäs laillisuutta koskeva intressi, todellisuuden nalkuttava ääni saattaa kuiskailla, ettei näin ole. Ei suinkaan ole mahdotonta, että toisinaan ihmisistä koostuva toimielin tai virasto saattaa katsoa, että on ”yksikön edun mukaista” toimia lainvastaisuudesta huolimatta esimerkiksi jatkuvuuden ja hallinnon moitteettoman toiminnan vuoksi tai jostain muusta syystä. Toisin ilmaistuna, yksikön objektiivisen edun mukaista voi olla varmistaa, että hallinnollisessa toiminnassa noudatetaan yleisesti lakia, mutta yksittäistapauksessa sen subjektiivisen edun mukaista voi tästä huolimatta olla vahvistaa valintamenettelyn tulos ja pysyttää tehdyt nimitykset lainvastaisuudesta huolimatta.
46.
Toisaalta on todennäköisesti myös hakijoiden edun mukaista, että toimielin toimii lainmukaisesti ja siten (valintapelin) sääntöjen mukaan. (
21
) Tästä syystä ja myös siksi, että lainvastaisuuden luonne näkyy todennäköisesti kilpailun tuloksiin kohdistuvan ”seuraamuksen” ankaruudessa, on ehkä parempi myöntää, että ”yksikön etujen” ja ”laillisuutta koskevan yleisen edun” välillä on ero. Nämä kaksi käsitettä on parasta erottaa toisistaan.
2. Tekijät
a) Valintamenettelyn tyyppi
47.
On tapauksia, joissa erotetaan yhtäältä avoimet kilpailut ja toisaalta sisäiset kilpailut ja ylennykset. Jos avoimessa kilpailussa kumotaan jokin valintamenettelyn vaihe, hakijoiden, jotka eivät läpäisseet valintamenettelyä, oikeuksia katsotaan suojattavan riittävästi, jos valintalautakunta ja nimittävä viranomainen ottavat päätöksensä uudelleen käsiteltäväksi ja etsivät heidän tapauksiinsa kohtuullisen ratkaisun, eikä tässä yhteydessä ole tarpeen asettaa kilpailun tulosta kokonaisuudessaan kyseenalaiseksi tai kumota sen perusteella tehtyjä virkanimityksiä riippumatta sääntöjenvastaisuuden luonteesta ja siitä, missä määrin se vaikuttaa kilpailun tuloksiin. Sitä vastoin sisäisten kilpailujen ja ylennysten tapauksessa tuomioistuimet suorittavat tapauskohtaisen tutkinnan, jossa otetaan huomioon sääntöjenvastaisuuden luonne. (
22
)
48.
Tällaisella satunnaisella eriyttämisellä ei mielestäni voida katsoa vahvistettavan muodollisia sääntöjä lähestymistavan osalta. Ymmärrän tämän satunnaisen eron lähestymistavassa pikemminkin viitteenä erilaisesta muuttujasta: kyseessä olevan valintamenettelyn laajuus ja tyyppi vaikuttavat todennäköisesti siihen, mitä tietämystä kohtuullisen valistuneelta hakijalta on odotettava. Kaksi osatekijää on tärkeitä: ensinnäkin kaikkien valintamenettelyssä sovellettavien sääntöjen ja menettelyn tunteminen ja toiseksi tieto siitä, että yhtä tai useaa näistä säännöistä on rikottu menettelyn kuluessa.
49.
Avoimissa kilpailuissa, joissa on satoja tai jopa kymmeniätuhansia ”anonyymeja” hakijoita, voidaan odottaa, että näillä hakijoilla on perustiedot valintamenettelystä. On kuitenkin epätodennäköistä (ja melko epärealistista), että he ovat perehtyneet hyvin unionin henkilöstölainsäädännön monimutkaisuuksiin. Lisäksi, kun otetaan huomioon hakijoiden määrä ja anonyymius sekä huomattava epätasapaino tällaisen hakijan ja hallinnon tiedoissa, ei ole täysin todennäköistä, että tällaiset hakijat pystyisivät havaitsemaan mahdollisen sääntöjenvastaisuuden.
50.
Sitä vastoin mitä pienemmästä ja rajatummasta kilpailusta on kyse, sitä perustellumpaa on kohdistaa suurempia odotuksia hakijoiden tietoihin ja tietämykseen. Voidaan olettaa, että ”sisäpiiriin kuuluvat hakijat”, kuten sisäiseen kilpailuun osallistuvat viisi hakijaa, tuntevat sovellettavat säännöt yksityiskohtaisemmin ja/tai ovat saattaneet saada tietoa mahdollisesta prosessiin liittyvästä sääntöjenvastaisuudesta.
b) Sääntöjenvastaisuuden luonne
51.
Lainvastaisen toimenpiteen luonteella ja vakavuudella on merkitystä. Arvioidessaan ylennysmenettelyjä unionin tuomioistuimet ottavat huomioon sääntöjenvastaisuuden luonteen. Jos todettu sääntöjenvastaisuus on ainoastaan menettelyvirhe, joka vaikuttaa vain tietyn virkamiehen tilanteeseen, unionin tuomioistuimet katsovat ensi arviolta, ettei tällaisella sääntöjenvastaisuudella voida perustella ylennyspäätösten kumoamista, koska tällainen kumoaminen on suhteeton seuraus. Sitä vastoin silloin, kun kyseessä on olennainen virhe, kuten oikeudellinen virhe, joka tekee ansioiden vertailun kokonaisuudessaan virheelliseksi, unionin tuomioistuimet yleensä tekevät intressien vertailun. (
23
)
52.
Näitä näkökohtia ei mielestäni pitäisi ottaa huomioon vain ylennystapauksissa, vaan niillä olisi oltava merkitystä yleisesti, kun arvioidaan aiempien sääntöjenvastaisuuksien seurauksia kolmansille edullisiin toimiin missä tahansa valintamenettelyssä.
53.
Tältä osin ei tietenkään voida tehdä tyhjentävää luokittelua tai jaottelua. Elämä on siihen liian värikästä. Nyrkkisääntönä ehdotan kuitenkin, että tarkastellaan vakavuuden jatkumoa.
54.
Asteikon toisessa päässä ovat vähäiset sääntöjenvastaisuudet. Niillä ei sinänsä pitäisi olla mitään vaikutusta valintamenettelyn lopputulokseen eikä joka tapauksessa valintamenettelyn läpäisseille hakijoille edullisiin päätöksiin. Esimerkkejä tällaisista sääntöjenvastaisuuksista olisivat valintamenettelyssä tapahtuneet hallinnolliset virheet, kuten muotovirhe tai muut menettelyvirheet, jotka eivät vaikuta olennaisesti päätöksen sisältöön.
55.
Asteikon toisessa päässä ovat vakavat sääntöjenvastaisuudet, joilla on suurempi painoarvo etujen vertailussa ja laillisuutta koskevan edun kannalta verrattuna etenkin kolmansien etuihin. Vakavia sääntöjenvastaisuuksia voi olla ainakin kolmenlaisia: petos ja korruptio, unionin perusarvojen loukkaus tai valintamenettelyä koskevien sääntöjen johdonmukainen noudattamatta jättäminen.
56.
Ensinnäkin toteen näytetyt petos- tai korruptiotapaukset valintamenettelyissä ovat riittävän vakavia oikeuttamaan koko valintamenettelyn kumoamisen. Tällöin kolmansille edulliset päätökset olisi myös kumottava. Tällaisessa ääritapauksessa kolmansien perustellun luottamuksen olemassaololla, jos sellaista ylipäätään on, voisi tuskin olla merkitystä sellaisen toimen pelastamiseksi, johon liittyy tämäntyyppinen törkeä sääntöjenvastaisuus. Käyttääkseni jälleen alkuperäistä vertauskuvaa, tällainen puunrunko ei voi tervehtyä.
57.
Toiseksi unionin perusarvojen loukkausta hallinnon toimesta voidaan myös luonnehtia vakavaksi sääntöjenvastaisuudeksi. Näin olisi esimerkiksi silloin, jos hakijoita syrjitään valintamenettelyssä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 21 artiklassa määrättyjen perusteiden perusteella. Petoksen tapaan tällaisen vakavan eriarvoisen kohtelun voitaisiin sanoa tahraavan koko valintamenettelyn, kaikki sen tulokset mukaan luettuina. (
24
)
58.
Kolmanneksi on ”rikoksenuusijoiden” erityisryhmä. Vakavampiin toimenpiteisiin voi olla tarpeen ryhtyä tapauksissa, joissa unionin toimielin tai elin ei järjestä lainmukaista valintamenettelyä samantyyppistä valintaa koskevista unionin tuomioistuimen aiemmista tuomioista huolimatta. (
25
) Lisäksi sovellettavien sääntöjen johdonmukainen noudattamatta jättäminen voi myös tehdä toistuvista vähäisistä sääntöjenvastaisuuksista vakavan sääntöjenvastaisuuden, joka voi – tietyissä tilanteissa ja jälleen etujen asianmukaisen vertailun jälkeen – myös tahrata koko menettelyn ja sen tulokset.
c) Valintamenettelyn läpäisseiden hakijoiden luottamuksensuoja
59.
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan oikeus vedota luottamuksensuojan periaatteeseen on jokaisella yksityisellä, jolle Euroopan unionin toimielin on antamalla hänelle täsmällisiä vakuutteluita synnyttänyt perusteltuja odotuksia. Tällaisia vakuutteluja ovat riippumatta siitä muodosta, jossa ne on annettu tiedoksi, täsmälliset, ehdottomat ja yhtäpitävät tiedot. (
26
)
60.
Tietyn valintamenettelyn tosiseikkojen muodostamasta kehyksestä, etenkin sen tyypistä, laajuudesta ja siinä ilmenneen sääntöjenvastaisuuden luonteesta, seuraa, että kolmansilla on tai ei ole perusteltua luottamusta valintamenettelyn lopputulokseen. Mahdollista sääntöjenvastaisuutta koskevan tiedon ja perustellun luottamuksen välillä on siten kääntäen verrannollinen suhde: mitä enemmän tietoa, sitä pienempi on perusteltu luottamus, jos sitä ylipäätään on. Tätä tietämystä on arvioitava käyttämällä vertailukohtana kohtuullisen valistunutta hakijaa: (
27
) tiesikö tällainen hakija, tai olisiko hänen kohtuudella pitänyt tietää, että päätös oli virheellinen?
61.
Ensinnäkin ”sisäpiiriläiseen” verrattuna ulkopuolinen hakija ei yhtä todennäköisesti tunne kaikkia valintamenettelyyn sovellettavia sääntöjä eikä siten ole tietoinen sääntöjenvastaisuuden mahdollisesta olemassaolosta. (
28
) Tällaisella hakijalla voi siten olla vahvempi perusteltu luottamus sellaisen – vaikkakin lainvastaisen – päätöksen pysyttämiseen, jolla hänelle luotiin oikeuksia.
62.
Toiseksi, mitä vakavampi sääntöjenvastaisuus, sitä todennäköisempää on, että kohtuullisen valistunut hakija tiesi tai hänen olisi pitänyt tietää siitä. (
29
) Lainvastaisuuden vakavuus sinänsä ei varmastikaan tarkoita sitä, että hakijoiden täytyi tietää tästä lainvastaisuudesta. Jos kyseessä oleva sääntöjenvastaisuus ei kuitenkaan ole kohtuudella voinut jäädä hakijalta huomaamatta, (
30
) valintamenettelyn läpäisseen hakijan odotukset eivät ole yhtä perusteltuja, tai niitä ei jopa ole lainkaan. Varsinkin, jos valintamenettelyn läpäissyt hakija on toiminut vilpillisessä mielessä tai myötävaikuttanut itse sääntöjenvastaisuuteen, hänellä ei voi olla minkäänlaista perusteltua luottamusta hänelle edullisen (lainvastaisen) päätöksen pysyttämiseen. (
31
)
63.
Kolmanneksi unionin tuomioistuinten mukaan tässä yhteydessä merkityksellinen on myös tietämys, joka valintamenettelyn läpäisseillä hakijoilla saattaa olla vireillä olevasta kanteesta valintamenettelyn tiettyjä toimia vastaan, näille hakijoille edulliset toimet mukaan luettuina. Tällainen tietämys voi estää heitä vetoamasta perusteltuun luottamukseen siihen, ettei heidän edulliseen asemaansa vaikutettaisi, koska nämä toimet riitautettiin määräajassa. Valintamenettelyn läpäisseet hakijat, jotka on nimitetty toimeen, eivät etenkään voi olla epätietoisia siitä, että heidän työoikeudellinen asemansa on varma vasta, jos unionin tuomioistuin päättää hylätä muiden hakijoiden nostaman kumoamiskanteen. (
32
)
64.
Jos yksittäistapauksen tosiseikoista ilmenee, että hakija todellakin oli asiasta tietoinen, tämä olisi tietysti otettava huomioon. Varoitan kuitenkin tällaisen olettaman tekemisestä. Käytännössä ei välttämättä ole heti selvää, miten valintamenettelyn läpäisseet hakijat – jälleen etenkin suuremmissa ja avoimissa kilpailuissa – tosiasiassa tietäisivät vireillä olevasta kanteesta, ellei hakija ole kyseisen oikeudenkäynnin asianosainen ja ellei kyseisellä unionin toimielimellä tai elimellä ole velvollisuutta ilmoittaa hänelle kanteesta. On eri asia yksinkertaisesti sattua kuulemaan käytävällä kumoamiskanteen vireilläolosta kuin saada ilmoitus siitä, että tällainen kanne on vireillä ja että sillä saattaa olla seurauksia myös valintamenettelyn läpäisseille hakijoille.
65.
Valintamenettelyn läpäisseiden hakijoiden ei pitäisi joutua avuttomina vastaamaan heitä koskevien päätösten mahdollisen kumoamisen (kohtalokkaista) seurauksista, etenkään jos kumoaminen tapahtui tosiasiassa vuosia kanteen nostamisen jälkeen. (
33
) Vaikka kanne onkin nostettu määräajassa, perusteltu luottamus voi siten olla edelleen olemassa, paitsi jos ja siihen saakka kunnes todetaan, että kyseiset hakijat tiesivät kyseessä olevaan valintamenettelyyn liittyneistä ongelmista.
66.
Yhteenvetona on todettava, että kaikkia näitä tekijöitä ja näkökohtia on punnittava yksittäistapauksen tosiseikkojen perusteella. Tässä jaksossa olen varoittanut soveltamasta tietyllä tapaa mekaanisesti melko ehdottomia toteamuksia, kuten toteamusta ”toimielimestä johtuva lainvastaisuus ei voi koskaan synnyttää perusteltua luottamusta” ja/tai toteamusta ”koska päätös riitautettiin määräajan kuluessa, kenellekään ei ole voinut syntyä perusteltua luottamusta”. Tällaisia toteamuksia, jotka soveltuvat usein parhaiten sellaisille oikeudenaloille, joilla toimii liike-elämän ammattilaisia, voidaan tuskin soveltaa täysimääräisesti oikeudenalaan, joka on yksinkertaisesti erilainen. Sen sijaan vaaditaan hitunen myötätuntoa ja realismia, kun otetaan myös huomioon se suunnaton tiedon ja vallan epäsuhta, joka toimielinten ja niiden mahdollisten henkilöstön jäsenten välillä aina on jälleen etenkin avoimissa kilpailuissa. Tämän tarkoituksena ei suinkaan ole puolustella toimielinten mahdollisia lainvastaisuuksia tai katsoa niitä läpi sormien. Tarkoituksena on pikemminkin se, että ellei kyse ole poikkeuksellisista tosiseikoista, valintamenettelyn läpäisseiden hakijoiden (
34
) voidaan tuskin katsoa olevan hallinnon ohella vastuussa sääntöjenvastaisuudesta.
3. Oikeussuojakeinot
67.
SEUT 270 artiklalla pyritään palauttamaan kantajien (hakijoiden, jotka eivät ole läpäisseet valintamenettelyä) oikeudet, jos valintamenettelyssä on tapahtunut lainvastaisuus. Unionin tuomioistuinten mukaan hakijoiden, jotka eivät ole läpäisseet valintamenettelyä, oikeuksien palauttaminen tarkoittaa sitä, että hallinto löytää tapaukseen ”oikeudenmukaisen ratkaisun”. (
35
) Tällainen oikeudenmukainen ratkaisu ulottuu hakijoita, jotka eivät ole läpäisseet valintamenettelyä, koskevien päätösten kumoamisesta (
36
) menettelyn avaamiseen uudelleen hakijan, jonka oikeuksia on loukattu, osalta. (
37
) Tässä yhteydessä on myös johdonmukaisesti katsottu, että vahingonkorvaus, joka voidaan myöntää viran puolesta, (
38
) on sellainen korvauskeino, joka vastaa parhaiten sekä kantajan etuja että yksikön vaatimuksia. (
39
)
68.
Kun tarkastellaan erityisesti kolmansille edullisia toimenpiteitä, kuten varallaololuetteloita tai nimityksiä, tällaisten päätösten – lähtökohtaisesti taannehtiva – kumoaminen vaikuttaa olevan perustellusti viimeinen keino, jos hakijoiden, joiden oikeuksia on loukattu, oikeuksien palauttamiseksi ei ole mitään muuta ilmeisen soveltuvaa keinoa. (
40
)
69.
Kuten julkisasiamies Van Gerven nimittäin ytimekkäästi totesi ratkaisuehdotuksessaan komissio v. Albani ym., tällaisissa tapauksissa on tarpeen ”löytää ratkaisu, jossa saatetaan tasapainoon hakijoiden, joille on aiheutunut haittaa kilpailun sääntöjenvastaisuudesta, edut ja muiden hakijoiden edut. Tämä tarve punnita huolellisesti asiaan liittyviä eri etuja on yhteisön oikeudessa vahvistettu hyvän hallinnon, ja tässä tapauksessa hyvän oikeudenkäytön, yleisperiaate. Kyseinen periaate edellyttää, että tuomioistuin paitsi pyrkii oikeusvarmuuteen liittyvistä syistä varmistamaan hakijoiden, joiden oikeuksia on loukattu, oikeuksien kohtuullisen palauttamisen myös ottaa huomioon jo valittujen ja/tai palvelukseen otettujen hakijoiden perustellun luottamuksen. Tämä tarkoittaa käsiteltävässä asiassa, että kun etsitään ratkaisua sääntöjenvastaisen palvelukseenottomenettelyn osalta, yhteisöjen tuomioistuimen on punnittava keskenään hakijoille, joiden oikeuksia on loukattu, aiheutunutta kahdenlaista vahinkoa: todellista vahinkoa, joka on aiheutunut hakijoille, joiden oikeuksia on loukattu, ja joka on korjattava oikeudenmukaisesti, ja sitä mahdollista vahinkoa, jota muille hakijoille aiheutuisi tällaisen korjaamisen turvaamiseksi suunniteltavien toimenpiteiden seurauksena”. (
41
)
70.
On ehkä syytä lisätä, että samassa asiassa antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin päätti kumota ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion, jossa kumoamalla varallaololuettelot ei rajattu valintamenettelyssä toteutettujen myöhempien toimien kumoamisen seurauksia neljän alkuperäisen kantajan oikeuksien palauttamiseen. (
42
)
71.
Ensi näkemältä voidaan todellakin väittää, että kantajien – hakijoiden, jotka eivät läpäisseet valintamenettelyä – oikeuksien palauttamiseen liittyy aina valintamenettelyn läpäisseitä hakijoita koskevien päätösten kumoaminen, paitsi jos koko valintamenettely toteutetaan uudelleen, mikä on melko harvinaista ja mitä unionin tuomioistuin ei joka tapauksessa voi määrätä tekemään. Vaihtoehtoisina keinoina vahingonkorvaus tai mahdollisuuksien mukaan valintamenettelyn toteuttaminen uudelleen ainoastaan niiden hakijoiden osalta, joiden oikeuksia on loukattu, vaikuttaa soveltuvimmalta oikeussuojakeinolta, jolla menettelyn (aiemmasta) lainvastaisuudesta voidaan määrätä seuraamus puuttumatta valintamenettelyn läpäisseiden hakijoiden luottamuksensuojaan.
72.
Kuten edellä jo korostettiin, (
43
) kolmansien ei lähtökohtaisesti pitäisi joutua vastaamaan aiemman sääntöjenvastaisuuden, josta he eivät tienneet tai eivät olisi voineet tietää, seurauksista. Nämä kolmannet eivät välttämättä tiedä sääntöjenvastaisuuksista tai valintamenettelystä nostetuista kanteista eivätkä pysty puolustautumaan. Tämä seikka, jota käsiteltiin aiemmin kolmansien tietämyksen ja siihen perustuvan perustellun luottamuksen yhteydessä, saa kokonaan uuden ulottuvuuden oikeussuojakeinojen yhteydessä. Valintamenettelyn läpäisseet hakijat eivät todennäköisesti ole asianosaisina tällaisessa asiassa, mutta sen tulos vaikuttaa heihin voimakkaasti. Ennemmin tai myöhemmin esille nousee kysymys puolustautumisoikeuksista.
C
Soveltaminen käsiteltävään asiaan
73.
Valituksenalaisessa tuomiossa unionin yleinen tuomioistuin on kumonnut seuraavat kolme erityyppistä päätöstä, jotka koskevat valintamenettelyn tuloksia: i) päätöksen jättää merkitsemättä Galocha varallaololuetteloihin (jäljempänä kielteinen päätös), ii) päätöksen varallaololuetteloiden laatimisesta (jäljempänä varallaololuettelot) ja iii) palvelukseen ottamista koskevat päätökset, joissa valintamenettelyn läpäisseitä hakijoita otettiin palvelukseen varallaololuetteloista (jäljempänä palvelukseen ottamista koskevat päätökset).
74.
Käsiteltävässä valituksessa valittaja riitauttaa ainoastaan valituksenalaisen tuomion sen osan, joka koskee varallaololuetteloita (ii) ja palvelukseen ottamista koskevia päätöksiä (iii). Sitä, että unionin yleinen tuomioistuin kumosi Galochaa koskevan kielteisen päätöksen (jättää merkitsemättä hänen nimensä varallaololuetteloihin), ei ole riitautettu. Valittaja ei myöskään riitauta siitä seikasta, ettei valintamenettelyssä järjestetty kirjallista koetta, aiheutuneen, tämän menettelyn perustana olevan aiemmin tapahtuneen sääntöjenvastaisuuden olemassaoloa.
75.
Tämän valituksen kohteena ovat siten yksinomaan seuraukset, joita unionin yleinen tuomioistuin katsoi kyseisellä sääntöjenvastaisuudella olevan kolmansien osalta, nimittäin päätökset ii ja iii. Perustellessaan ratkaisuaan näiden kahden kumoamistoimenpiteen osalta unionin yleinen tuomioistuin totesi seuraavaa:
”68. Käsiteltävän asian olosuhteissa on kuitenkin niin, että valintamenettelyn läpäisseet henkilöt, joiden nimet merkittiin varallaololuetteloihin, mukaan lukien ne henkilöt, joille [F4E] oli tehnyt työtarjouksen, eivät voi vedota perusteltuun luottamukseen. Kyseessä olevassa avointa toimea koskevassa ilmoituksessa nimittäin todettiin, että kirjallinen koe tullaan järjestämään. Varallaololuettelot laadittiin ja työtarjoukset lähetettiin ilman, että hakijat suorittivat tällaista koetta.
69. Sääntöjenvastaisuuden luonteen vuoksi ei myöskään voida katsoa, että varallaololuetteloiden ja niiden päätösten kumoaminen, joilla valintamenettelyn läpäisseet hakijat, joiden nimet mainitaan näissä luetteloissa, otettiin palvelukseen, olisi kohtuutonta yksikön edun kannalta. Yhtäältä sääntöjenvastaisuus vaikutti kaikkien hakijoiden arviointiin, eikä sitä näin ollen voida oikaista toimenpiteillä, jotka koskevat vain kantajaa. Toisaalta käsiteltävänä olevan valintamenettelyn ulottuvuus on hyvin rajallinen.” (
44
)
76.
Valittaja väittää, että ulottamalla kyseessä olevan sääntöjenvastaisuuden seuraukset valintamenettelyn läpäisseihin hakijoihin – olipa kyse sitten varallaololuetteloista tai palvelukseen ottamisesta – unionin yleinen tuomioistuin määräsi kohtuuttoman seurauksen kolmansille.
77.
Kun käsiteltävään valitukseen sovelletaan edellä esittämiäni näkökohtia, olen samaa mieltä valittajan kanssa palvelukseen ottamista koskevien päätösten kumoamisesta (iii) mutta en välttämättä varallaololuetteloista (ii).
78.
Ensinnäkin kyseessä oleva valintamenettely näyttää olevan tyypiltään avoin kilpailu. Toiseksi valintamenettelyssä ilmenneen sääntöjenvastaisuuden luonteesta on todettava, että on jokseenkin selvää, että kirjallisen kokeen, sellaisena kuin se mainitaan hakijoille tarkoitetussa oppaassa, järjestämättä jättäminen muodostaa lainvastaisuuden, johon hallinto on syyllistynyt. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan ”avointa toimea koskeva ilmoitus muodostaa oikeudellisen kehyksen, jonka nimittävä viranomainen asetti itselleen ja [jota sen] on näin noudatettava huolellisesti”. (
45
) Koska avointa toimea koskevassa ilmoituksessa viitattiin hakijoille tarkoitettuun oppaaseen, valittajan olisi pitänyt järjestää kirjallinen koe.
79.
Olisi kuitenkin jokseenkin yllättävää luokitella tämä virhe vakavaksi. Unionin yleinen tuomioistuin totesi, että se seikka, ettei kirjallista koetta järjestetty, vaikutti yhtä lailla kaikkiin valintamenettelyn hakijoihin. (
46
) Näin ollen sellaisen päätelmän tekeminen, että tämä merkitsi vakavaa, olennaista sääntöjenvastaisuutta, joka johtaisi eriarvoiseen kohteluun, edellyttäisi lisäperusteluja. Vaikuttaa näin ollen siltä, että se, ettei kirjallista koetta järjestetty, oli pikemminkin seuraus hallinnon, joka ei ajantasaistanut valintamenettelyn kannalta merkityksellisiä asiakirjoja, kuten hakijoille tarkoitettua opasta ja hakijoille lähetettyjä mallikirjettä, huolimattomuudesta. (
47
)
80.
Kolmanneksi, kun tarkastellaan sitä, tiesivätkö valintamenettelyn läpäisseet hakijat tosiasiallisesti tai mahdollisesti sääntöjenvastaisuudesta, johon valittaja oli syyllistynyt, voidaan olettaa, että hakijoiden olisi pitänyt tietää valintamenettelyn koostuvan sekä suullisesta että kirjallisesta kokeesta, koska se mainittiin hakijoille tarkoitetussa oppaassa. On kuitenkin kyseenalaista, tuliko se, ettei kirjallista koetta järjestetty, välttämättä yllätyksenä valintamenettelyn läpäisseille hakijoille, kun he saivat menettelyn tulokset. Tämä riippuu siitä, miten kohtuullisen valistunut hakija ymmärsi hakijoille tarkoitetun oppaan 5 kohdan 1 osan kuudennen alakohdan, jonka mukaan hakuedellytykset täyttävät hakijat voitiin kutsua suulliseen ja kirjalliseen kokeeseen joko samana päivänä tai useina peräkkäisinä päivinä sen mukaan, kuinka monta hakijoita oli.
81.
Olisiko tällaisessa tosiseikkojen muodostamassa asiayhteydessä todellakin kohtuutonta, että hakijat ajattelivat, että hallinto oli saattanut yhdistää suullisen kokeen kirjalliseen kokeeseen, myös sen vuoksi, että kirjeessä, jossa heidät kutsuttiin suulliseen kokeeseen, ei mainittu lainkaan kirjallista koetta? Tai että hallinto oli päättänyt luopua kirjallisesta kokeesta menettelyn osana oletettavasti siksi, että se pystyi arvioimaan hakijoiden soveltuvuutta määräaikaisina sopimussuhteisina toimihenkilöinä riittävästi suullisen kokeen perusteella, ja ehkä myös siksi, ettei hakijoita ollut niin paljon?
82.
Näistä syistä, toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin, en näe, miksi valintamenettelyn läpäisseet hakijat eivät voineet vedota perusteltuun luottamukseen heille edullisten päätösten vaikutusten pysyttämisen osalta huolimatta siitä, että kirjallista koetta ei (lainvastaisesti) järjestetty.
83.
Totean lisäksi, että kun otetaan huomioon näkökohdat ja samankaltaisissa tapauksissa tehtävä etujen vertailu, en ole varma, voinko yhtyä unionin yleisen tuomioistuimen toiseen perusteluun: siihen, että valintamenettelyn ”ulottuvuus on hyvin rajallinen”. Olen samaa mieltä siitä, että koko – kilpailun laajuuden ja luonteen merkityksessä – on merkityksellinen hakijoiden tietämyksen ja siihen perustuvan perustellun luottamuksen mahdollisessa arvioinnissa. (
48
) Olen kuitenkin eri mieltä, jos tätä perustelua käytetään perusteena sille, että perustellulla luottamuksella on ”vähemmän arvoa” ja että sen painoarvo jää helpommin vähäiseksi etujen vertailussa, jos se hyödyttää ainoastaan kahta henkilöä kahdensadan henkilön sijasta. Tehtävässä etujen vertailussa on kyse odotusten laadusta ja niiden suojelun tarpeesta. Kyse ei ole hakijoiden lukumäärästä.
84.
Koska valintamenettelyn läpäisseillä hakijoilla voi siten sinänsä olla perusteltu luottamus siihen, että valintamenettelyn tulosta ei muuteta siltä osin kuin se koskee heitä, etujen lisävertailua tehdään, kun näitä odotuksia punnitaan muiden etujen kanssa – ottaen huomioon käytettävän oikeussuojakeinon täsmällinen tyyppi. Tämän etujen vertailun lopputulos on nähdäkseni erilainen varallaololuetteloiden (ii) ja palvelukseen ottamista koskevien päätösten (iii) tapauksessa.
85.
Yhtäältä varallaololuetteloiden osalta (ii) unionin yleisen tuomioistuimen päätelmä ei ehkä ole ainoa mahdollinen, mutta se on mahdollisuuksien rajoissa.
86.
Ensinnäkin varallaololuetteloihin merkittyjen hakijoiden perusteltu luottamus on heikompi kuin niiden hakijoiden, jotka on otettu palvelukseen. Unionin yleisen tuomioistuimen mukaan ”avoimet kilpailut läpäisseiden hakijoiden kirjaaminen valintamenettelyn päätteeksi laadittaviin soveltuvien hakijoiden luetteloihin tarjoaa asianosaisille ainoastaan mahdollisuuden tulla nimitetyksi koeajalla oleviksi virkamiehiksi”. (
49
) Tästä seuraa, ettei varallaololuetteloihin merkityillä hakijoilla ole oikeutta palvelukseen ottamiseen, vaikka käsiteltävässä asiassa varallaololuettelo olikin laadittu lyhytaikaisia työsopimuksia varten. Heillä on perusteltu luottamus vain siihen, että heitä harkitaan asianmukaisesti, jos syntyy tarve avoimen toimen täyttämiseen.
87.
Toiseksi luonteensa vuoksi varallaololuettelon kumoaminen on käytännön vaikutuksiltaan lähinnä tulevaisuuteen suuntautuva, vaikka se on oikeusvaikutuksiltaan taannehtiva. Yhtäältä hallinnon on toteutettava valintamenettely uudelleen ja laadittava uusi varallaololuettelo, jos se edelleen haluaa täyttää avoimen toimen. Tämä on kuitenkin se hinta, joka on maksettava kilpailumenettelyyn liittyvästä sääntöjenvastaisuudesta, jota ei voida korjata muutoin. Yksikön etu voi siten tuskin olla pätevä peruste varallaololuettelojen kumoamista vastaan. Toisaalta niitä valintamenettelyn läpäisseitä hakijoita, jotka valittiin kyseisestä varallaololuettelosta ja otettiin palvelukseen ennen sen varallaololuettelon, johon heidät on merkitty, mahdollista kumoamista, suojataan erikseen, mutta eri perusteella: heillä on jo perusteltu luottamus mutta myös saavutettu oikeus, koska heidät on otettu palvelukseen.
88.
Kolmanneksi tässä valossa tarkasteltuna hakijan (joka ei ole läpäissyt valintamenettelyä) etu on samantasoinen kuin niiden valintamenettelyn läpäisseiden hakijoiden etu, jotka ovat edelleen varallaololuettelossa tulevaisuutta silmällä pitäen mutta joita ei ole vielä valittu mihinkään toimeen. He voivat nimittäin odottaa, että hallinto toteuttaa valintamenettelyn uudelleen noudattaen lainsäädäntöä täysimääräisesti, jolloin heillä on nyt mahdollisuus tulla valituksi. Sama tulevaisuutta koskeva mahdollisuus on kuitenkin yhtä lailla myös niillä hakijoilla, jotka olivat – nyt kumotussa – varallaololuettelossa. Yksinkertaisesti sanottuna: on jaettava uudet kortit ja pelattava uusi peli, johon kaikki voivat jälleen osallistua.
89.
Näistä muista syistä käsiteltävän asian olosuhteissa unionin yleisen tuomioistuimen päätös kumoa varallaololuettelot ei vaikuta kohtuuttomalta seuraamukselta, joka olisi suhteellisuusperiaatteen vastainen.
90.
Toisaalta tilanne on nähdäkseni toinen palvelukseen ottamista koskevien päätösten (iii) osalta. Näiden päätösten kumoaminen on kohtuuton seuraamus ainakin kolmesta syystä.
91.
Ensinnäkin on jokseenkin selvää, että palvelukseen otetuille henkilöille on syntynyt perusteltu luottamus ja että he ovat lisäksi edenneet paljon pidemmälle oikeusvarmuuden asteikolla: he ovat saavuttaneet oikeuksia allekirjoitettujen ja sitovien (määräaikaisten) työsopimusten muodossa. Tällaisilla laillisilla oikeuksilla, joiden luomisella on luonnollisesti myös huomattavia henkilökohtaisia vaikutuksia, on lähtökohtaisesti suurempi painoarvo etujen vertailussa.
92.
Toiseksi näiden (todellakin) painoarvoltaan suurten oikeuksien vastapainona on se ilmeinen tosiseikka, että – kuten valittaja osuvasti totesi – ei ole täysin selvää, miten palvelukseen ottamista koskevien päätösten kumoaminen tarkasti ottaen palvelisi kantajan etua. Koska kyseessä olevat tehtävät koskevat määräaikaisia sopimussuhteisia toimihenkilöitä, joiden määräaikainen työsuhde on jo päättynyt, kantaja ei voisi odottaa pääsevänsä näihin tehtäviin. Tällainen kumoaminen voi tuskin myötävaikuttaa hakijan, jonka oikeuksia on loukattu, oikeuksien palauttamiseen. Samanaikaisesti lainvastaisuuden, johon F4E on syyllistynyt, luonne oli tuskin niin vakava, että tarpeen palauttaa objektiivinen laillisuus (tai, näkökulmasta riippuen, tarpeen ”rangaista” hallintoa siitä) pitäisi olla painoarvoltaan suurempi kuin kaikkien muiden näkökohtien.
93.
Kolmanneksi – ja jokseenkin liitännäisenä mutta silti merkityksellisenä seikkana – tällaisella palvelukseen ottamisen (ja määräaikaisen työsopimuksen) oikeudellisen perustan taannehtivalla poistamisella olisi kyseenalaisia käytännön seurauksia sekä palvelukseen otetuille hakijoille että hallinnolle. Koska kumoamisella on taannehtivia vaikutuksia, kaikki palvelukseen otettuja hakijoita koskevat myöhemmät toimet on katsottava pätemättömiksi. Mitä tapahtuisi silloin palkoille, sosiaalietuuksille, veroille sekä mahdollisille päätöksille/hallintotoimille, joita nämä palvelukseen otetut hakijat ovat tehneet sopimussuhteisina toimihenkilöinä F4E:n puolesta? Jos tarkastellaan esimerkiksi heidän palkkojaan, olisiko viraston kaikkia heille suorittamia maksuja pidettävä perusteettoman edun saamisena (maksuina, jotka on saatu ilman pätevää oikeudellista perustaa)? Edellyttäen, että kaikesta tästä ei päästä yhteisymmärrykseen sopuisasti ja hiljaisesti, olisiko kunkin yksityisen osapuolen sitten nostettava kanne toista vastaan?
94.
Näin ollen on nähdäkseni selvää, että siltä osin kuin kyse on käsiteltävässä asiassa tehdyistä palvelukseen ottamista koskevista päätöksistä, laillisuutta koskeva etu ja kantajan etu eivät selvästikään voi olla painoarvoltaan suurempia kuin palvelukseen otettujen hakijoiden etu. Tästä seuraa, että se, että unionin yleinen tuomioistuin kumosi palvelukseen ottamista koskevat päätökset, oli kohtuuton seuraamus. Valituksenalainen tuomio on siten kumottava tuomiolauselman 3 kohdan osalta.
95.
On esitettävä vielä kaksi loppuhuomautusta.
96.
Ensinnäkin on syytä korostaa, että tällainen asianmukaisten oikeussuojakeinojen vertailu on aina tapauskohtaista. Käsiteltävässä asiassa ei ole mitään näyttöä siitä, että hallinnon laiminlyönti olisi ollut tahallinen tai toistuva. Lisäksi toisenlainen lopputulos, myös palvelukseen ottamista koskevista päätöksistä tehtävän etujen vertailun osalta, voisi hypoteettisesti olla tarpeen, jos hallinnon todettaisiin toimineen vilpillisessä mielessä. Tällaisesta voisi olla kyse esimerkiksi silloin, jos hallinto tarkoituksellisesti kiirehti hakijoiden ottamista palvelukseen varallaololuetteloista ennen kuin voidaan harjoittaa näitä päätöksiä koskevaa tuomioistuinvalvontaa tietäen, ettei valvonta voi koskea näitä päätöksiä. Tällainen hypoteettinen skenaario voisi varmasti saada etujen vertailun vaakakupin kallistumaan toiseen suuntaan. Ei ole kuitenkaan mitään viitteitä siitä, että näin voisi olla käsiteltävässä asiassa.
97.
Toiseksi tilanteessa, jossa hakijalle oli syntynyt perusteltu luottamus, hänellä on halutessaan oikeus vaatia korvausta. Näin on siinäkin tapauksessa, että etujen vertailun lopputulos ei estäisi varallaololuettelojen kumoamista käsiteltävässä asiassa eikä varallaololuetteloihin merkittyjen hakijoiden perusteltu luottamus siten olisi painoarvoltaan suurempi kuin muut näkökohdat. (
50
)
D
Oikeudenkäyntikulut
98.
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Saman artiklan 3 kohdassa määrätään, että jos asiassa osa vaatimuksista ratkaistaan toisen asianosaisen ja osa toisen asianosaisen hyväksi, kukin asianosainen vastaa omista kuluistaan.
99.
Käsiteltävässä asiassa valittaja on voittanut asian ainoastaan osittain työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdassa tarkoitetulla tavalla. Työjärjestyksen 138 artiklan 3 kohdan mukaan valittaja vastaa näin ollen omista oikeudenkäyntikuluistaan.
IV Ratkaisuehdotus
100.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin
–
kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen 25.1.2018 antaman tuomion Galocha v. Fusion for Energy ‑yhteisyritys (T‑561/16, EU:T:2018:29) siltä osin kuin siinä kumottiin ITERiä ja fuusioenergian kehittämistä varten perustetun eurooppalaisen yhteisyrityksen päätökset, jotka koskevat valintamenettelyn F4E/CA/ST/FGIV/2015/001 varallaololuetteloihin merkittyjen, valintamenettelyn läpäisseiden henkilöiden palvelukseen ottamista
–
velvoittaa ITERiä ja fuusioenergian kehittämistä varten perustetun eurooppalaisen yhteisyrityksen vastaamaan omista oikeudenkäyntikuluistaan.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: englanti.
(
2
)	Tuomio 25.1.2018, Galocha v. Fusion for Energy ‑yhteisyritys (T‑561/16, EU:T:2018:29, 1–20 kohta).
(
3
)	Päätös eurooppalaisen yhteisyrityksen perustamisesta ITERiä ja fuusioenergian kehittämistä varten sekä etujen myöntämisestä perustettavalle yhteisyritykselle (EUVL 2007, L 90, s. 58).
(
4
)	Tuomio 25.1.2018, Galocha v. Fusion for Energy ‑yhteisyritys (T‑561/16, EU:T:2018:29).
(
5
)	Ks. valituksenalaisen tuomion 36–58 kohta.
(
6
)	Ks. valituksenalaisen tuomion 59–67 kohta.
(
7
)	Nimittäin tuomio 31.3.2004, Girardot v. komissio (T‑10/02, EU:T:2004:94, 85 ja 86 kohta).
(
8
)	Ks. valituksenalaisen tuomion 68 ja 69 kohta.
(
9
)	Ks. valituksenalaisen tuomion 71–80 kohta.
(
10
)	Ks. esim. tuomio 15.7.1993, Camara Alloisio ym. v. komissio (T‑17/90, T‑28/91 ja T‑17/92, EU:T:1993:69, 39–42 kohta) ja tuomio 17.12.2003, McAuley v. neuvosto (T‑324/02, EU:T:2003:346, 28 kohta). Ks. myös tuomio 21.3.2013, Brune v. komissio (F‑94/11, EU:F:2013:41, 34 ja 39 kohta).
(
11
)	Ks. esim. tuomio 18.12.1980, Gratreau v. komissio (156/79 ja 51/80, ei julkaistu, EU:C:1980:304, 24 kohta).
(
12
)	Totean kiitollisena, että tältä osin (vertauskuvallisen) innoituksen lähteenä toimi tuomari Frankfurter asiassa Nardone v. Yhdysvallat, 308 U.S. 338 (1939), vaikka vertauskuvan oikeudellinen tausta Yhdysvalloissa ja seurauksena ollut sääntö (laittomasti hankittuja todisteita koskeva poissulkemissääntö) ovatkin tietysti hyvin erilaisia.
(
13
)	Unionin tuomioistuimilla viittaan unionin tuomioistuimen, unionin yleisen tuomioistuimen ja (vuoteen 2016 saakka) virkamiestuomioistuimen ratkaisuihin.
(
14
)	Ks. esim. tuomio 14.7.1983, Detti v. unionin tuomioistuin (144/82, EU:C:1983:211, 33 kohta); tuomio 6.7.1993, komissio v. Albani ym. (C‑242/90 P, EU:C:1993:284, 13 kohta) ja tuomio 22.6.1990, Marcopoulos v. unionin tuomioistuin (T‑32/89 ja T‑39/89, EU:T:1990:39, 44 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
15
)	Ks. esim. tuomio 5.6.1980, Oberthür v. komissio (24/79, EU:C:1980:145, 13 kohta) ja tuomio 5.5.2010, Bouillez ym. v. neuvosto (F-53/08, EU:F:2010:37, 83 kohta).
(
16
)	Ks. esim. tuomio 5.12.2017, Spadafora v. komissio (T‑250/16 P, ei julkaistu, EU:T:2017:866, 110 kohta) ja tuomio 5.5.2010, Bouillez ym. v. neuvosto (F‑53/08, EU:F:2010:37, 82 kohta).
(
17
)	Ks. vastaavasti tuomio 5.12.2017, Spadafora v. komissio (T‑250/16 P, ei julkaistu, EU:T:2017:866, 110 kohta) ja tuomio 5.5.2010, Bouillez ym. v. neuvosto (F-53/08, EU:F:2010:37, 87–89 kohta).
(
18
)	Ks. esim. tuomio 6.7.1993, komissio v. Albani ym. (C‑242/90 P, EU:C:1993:284, 14 kohta). Kursivointi tässä.
(
19
)	Ks. esim. tuomio 5.5.2010, Bouillez ym. v. neuvosto (F‑53/08, EU:F:2010:37, 89 kohta) ja tuomio 23.10.2012, Strack v. komissio (F‑44/05 RENV, EU:F:2012:144, 125 kohta).
(
20
)	Ks. esim. tuomio 5.5.2010, Bouillez ym. v. neuvosto (F‑53/08, EU:F:2010:37, 89 kohta).
(
21
)	”Alkuperäisessä asemassaan” ja valinnan lopputulosta koskevan ”tietämättömyyden verhon” takana jokainen järkevä hakija valitsisi laillisuuden yhdeksi niistä periaatteista, joiden mukaisesti menettely on toteutettava (vaikka voidaan varmasti olettaa, ettei John Rawls ajatellut lyhytaikaisessa työsuhteessa työskenteleviä unionin sopimussuhteisia toimihenkilöitä esittäessään tämän teorian – ks. Rawls, J., A Theory of Justice. Tarkistettu painos. Belknap Press, Harvard, 1999, s. 118–130).
(
22
)	Ks. esim. tuomio 6.7.1993, komissio v. Albani ym. (C‑242/90 P, EU:C:1993:284, 13 kohta); tuomio 5.5.2010, Bouillez ym. v. neuvosto (F‑53/08, EU:F:2010:37, 83–90 kohta) ja tuomio 23.10.2012, Strack v. komissio (F‑44/05 RENV, EU:F:2012:144, 117 kohta).
(
23
)	Ks. esim. tuomio 5.5.2010, Bouillez ym. v. neuvosto (F‑53/08, EU:F:2010:37, 83–85 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio 23.10.2012, Strack v. komissio (F‑44/05 RENV, EU:F:2012:144, 117 ja 118 kohta).
(
24
)	Tämä ei tietenkään estä muiden sellaisten valintamenettelyssä esille tulleiden tapausten, joissa esiintyy eriarvoista kohtelua, merkityksellisyyttä eikä niiden ottamista asianmukaisesti huomioon. Ehdottamani lähestymistapa on paljon maltillisempi: valintamenettelyn, jossa hakijat ovat teknisesti eriarvoisessa asemassa, ja valintamenettelyjen, jotka ovat (epä)suoraan esimerkiksi rasistisia tai seksistisiä, toteuttamisen välillä on yksinkertaisesti merkittävä ero. Ks. tästä lähemmin esim. tuomio 13.2.1979, Martin v. komissio (24/78, EU:C:1979:37, 21 kohta), jossa yhteisöjen tuomioistuin meni jopa niin pitkälle, että se kumosi sellaisen hakijan nimittämisestä tehdyn päätöksen, joka oli saanut etua kokeen aiheen osalta.
(
25
)	Ks. äskettäin julkisasiamies Sharpstonin ratkaisuehdotus Espanja v. parlamentti (C‑377/16, EU:C:2018:610, 156–164 kohta) ja ratkaisuehdotukseni komissio v. Italia (C‑621/16 P, EU:C:2018:611, 153–157 kohta).
(
26
)	Ks. esim. tuomio 16.12.2010, Kahla Thüringen Porzellan v. komissio (C‑537/08 P, EU:C:2010:769, 63 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen); tuomio 19.7.2016, Kotnik ym. (C‑526/14, EU:C:2016:570, 62 kohta) ja tuomio 13.9.2017, Pappalardo ym. v. komissio (C‑350/16 P, EU:C:2017:672, 39 kohta). Ks. myös tuomio 19.5.1983, Mavridis v. parlamentti (289/81, EU:C:1983:142, 21 kohta).
(
27
)	Tämän vertailukohdan sanamuoto vaihtelee tietysti sen mukaan, mistä lainsäädännön alasta on kyse (ja ovatko kyseiset toimijat ammattilaisia vai eivät) – ks. esim. luottamuksensuojasta arvonlisäverotuksen yhteydessä 14.9.2006 annetussa tuomiossa Elmeka (C‑181/04–C‑183/04, EU:C:2006:563, 32 kohta) ja 9.7.2015 annetussa tuomiossa Cabinet Medical Veterinar Tomoiagă Andrei (C‑144/14, EU:C:2015:452, 44 kohta) vertailukohtana käytetty ”huolellinen ja harkitseva talouden toimija”. Valtiontukien yhteydessä vertailukohtana käytetään pikemminkin huolellista liikemiestä: esim. tuomio 20.9.1990, komissio v. Saksa (C‑5/89, EU:C:1990:320, 14 kohta) ja tuomio 11.11.2004, Demesa ja Territorio Histórico de Álava v. komissio (C‑183/02 P ja C‑187/02 P, EU:C:2004:701, 44 kohta).
(
28
)	Edellä tämän ratkaisuehdotuksen 49 kohta.
(
29
)	Edellä tämän ratkaisuehdotuksen 53–58 kohta.
(
30
)	Ks. esim. tuomio 20.3.1997, Alcan Deutschland (C‑24/95, EU:C:1997:163, 25 kohta), jossa katsottiin, että valtiontuen edunsaajalla ei voinut olla perusteltua luottamusta tuen lainmukaisuuteen, jos tukea ei ollut ilmoitettu komissiolle, joten ilmoittamisen laiminlyöminen oli siten rinnastettavissa vakavaan sääntöjenvastaisuuteen valtiontukiasioissa.
(
31
)	Ks. analogisesti valtiontukien yhteydessä tuomio 12.12.1985, Sideradria v. komissio (67/84, EU:C:1985:506, 21 kohta), joka koskee yrityksen tekemää sääntöjen ilmeistä rikkomista, ja tuomio 16.7.1998, Oelmühle ja Schmidt Söhne (C‑298/96, EU:C:1998:372, 29 kohta), joka koskee vilpittömän mielen edellyttämistä yritykseltä, joka riitauttaa sille myönnetyn lainvastaisen valtiontuen takaisinperinnän.
(
32
)	Ks. esim. tuomio 5.12.2017, Spadafora v. komissio (T‑250/16 P, ei julkaistu, EU:T:2017:866, 112 kohta). Ks. myös virkamiestuomioistuimen tuomio 23.10.2012, Strack v. komissio (F‑44/05 RENV, EU:F:2012:144, 123 kohta) ja tuomio 5.5.2010, Bouillez ym. v. neuvosto (F‑53/08, EU:F:2010:37, 88 kohta).
(
33
)	23.10.2012 annetussa tuomiossa Strack v. komissio (F‑44/05 RENV, EU:F:2012:144, 123 kohta) riidanalaisten päätösten tekemisestä oli kulunut peräti kahdeksan vuotta. Tästä huolimatta virkamiestuomioistuin katsoi, etteivät valintamenettelyn läpäisseet hakijat voineet vedota luottamuksensuojaan, koska kyseiset päätökset oli riitautettu kanteen nostamiselle asetetun määräajan kuluessa.
(
34
)	Paitsi jos toiveena olevat ”unionin ihannevirkamiehet”, joita tällaisella lähestymistavalla tosiasiassa on tarkoitus valita, ovat yksinomaan hakijoita, jotka ovat lukeneet, alleviivanneet ja varustaneet omine huomautuksineen henkilöstösäännöt ja kaikki avointa toimea / kilpailua koskevat ilmoitukset, hakijoille tarkoitetut oppaat ja kaikki saatavilla olevat ohjeet. Tällaiset hakijat perehtyvät näihin asiakirjoihin erittäin seikkaperäisesti, säilyttävät niitä yöpöydällään ja lukevat niitä joka ilta ennen nukkumaanmenoa. Koko valintamenettelyn kuluessa he toimivat todellisina ”menettelyllisinä vahtikoirina” kyseenalaistaen jatkuvasti jokaisen toimielimen toteuttaman toimen, myös vähäisimmätkin poikkeamiset sovellettavista säännöistä.
(
35
)	Ks. esim. tuomio 31.3.2004, Girardot v. komissio (T‑10/02, EU:T:2004:94, 89 kohta).
(
36
)	Ks. esim. tuomio 28.6.1979, Anselme ja Constant v. komissio (255/78, EU:C:1979:175, 15 kohta).
(
37
)	Ks. esim. tuomio 22.6.1990, Marcopoulos v. unionin tuomioistuin (T‑32/89 ja T‑39/89, EU:T:1990:39, 44 kohta) ja tuomio 21.3.2013, Brune v. komissio (F‑94/11, EU:F:2013:41, 65 kohta).
(
38
)	Ks. esim. tuomio 31.3.2004, Girardot v. komissio (T‑10/02, EU:T:2004:94, 89 kohta).
(
39
)	Ks. esim. tuomio 5.6.1980, Oberthür v. komissio (24/79, EU:C:1980:145, 14 kohta) ja tuomio 1.6.1995, Coussios v. komissio (C‑119/94 P, EU:C:1995:164, 24 kohta).
(
40
)	Ks. todellakin melko harvoista esimerkeistä, joissa hakijoiden nimityspäätöksiä on kumottu, tuomio 13.2.1979, Martin v. komissio (24/78, EU:C:1979:37, 21 kohta) ja tuomio 23.10.2012, Strack v. komissio (F‑44/05 RENV, EU:F:2012:144, 123–126 kohta).
(
41
)	Julkisasiamies Van Gervenin ratkaisuehdotus komissio v. Albani ym. (C‑242/90 P, EU:C:1993:108, 10 kohta).
(
42
)	Tuomio 6.7.1993, komissio v. Albani ym. (C‑242/90 P, EU:C:1993:284, 17 kohta).
(
43
)	Edellä tämän ratkaisuehdotuksen 59–66 kohta.
(
44
)	Valituksenalaisen tuomion 68 ja 69 kohta.
(
45
)	Ks. esim. tuomio 18.3.1993, parlamentti v. Frederiksen (C‑35/92 P, EU:C:1993:104, 16 kohta); tuomio 9.11.2004, Montalto v. neuvosto (T‑116/03, EU:T:2004:325, 54 kohta) ja tuomio 25.9.2008, Strack v. komissio (F‑44/05, EU:F:2008:123, 155 kohta).
(
46
)	Valituksenalaisen tuomion 56 kohta.
(
47
)	Käsiteltävän asian tosiseikoista, sellaisina kuin unionin yleinen tuomioistuin on ne esittänyt, ilmenee, että kirjeessä, jossa kantajat kutsuttiin suulliseen kokeeseen, ei mainittu kirjallista koetta lainkaan, kun taas kirjeessä, jossa hakijoille (ainakin Galochalle) ilmoitettiin valintamenettelyn tuloksesta, mainittiin sekä suullinen että kirjallinen koe, johon hän oli kirjeen mukaan osallistunut (ks. valituksenalaisen tuomion 12 ja 15 kohta).
(
48
)	Edellä 48–50 ja 61 kohta.
(
49
)	Ks. esim. tuomio 11.7.2007, Centeno Mediavilla ym. v. komissio (T‑58/05, EU:T:2007:218, 52 kohta). Ks. myös virkamiestuomioistuimen tuomio 13.9.2011, AA v. komissio (F‑101/09, EU:F:2011:133, 44 kohta).
(
50
)	Ks. esim. työn saamista koskevan mahdollisuuden menettämisestä tuomio 21.2.2008, komissio v. Girardot (C‑348/06 P, EU:C:2008:107, 55 kohta).