62003CO0268_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C-268/03,
jonka Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen (Belgia) on saattanut EY 234 artiklan nojalla yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saadakseen tässä kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa
Jean-Claude De Baeck
vastaan
Belgian valtio
ennakkoratkaisun EY 43, EY 46, EY 48, EY 56 ja EY 58 artiklan tulkinnasta,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (toinen jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja C. W. A. Timmermans (esittelevä tuomari) sekä tuomarit C. Gulmann, J.-P. Puissochet, J. N. Cunha Rodrigues ja N. Colneric,
julkisasiamies: F. G. Jacobs,
kirjaaja: R. Grass,
ilmoitettuaan ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle aikovansa ratkaista asian perustellulla määräyksellä työjärjestyksensä 104 artiklan 3 kohdan mukaisesti,
kehotettuaan yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 23 artiklassa tarkoitettuja osapuolia esittämään mahdolliset asiaa koskevat huomautuksensa,
kuultuaan julkisasiamiestä,
on antanut seuraavan
määräyksen
Tuomion perustelut
1. Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 13.6.2003 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 19.6.2003, EY 234 artiklan nojalla ennakkoratkaisukysymyksen EY 43, EY 46, EY 48, EY 56 ja EY 58 artiklan tulkinnasta.
2. Tämä kysymys on esitetty asiassa, jossa kantajana on De Baeck ja vastaajana Belgian valtio ja joka koskee sen arvonnousun verottamista, joka on realisoitunut De Baeckin myydessä belgialaisten yhtiöiden osakkeita ranskalaiselle yhtiölle.
Kansallinen lainsäädäntö
3. 26.2.1964 annetun Belgian tuloverolain, sellaisena kuin se oli voimassa pääasiassa kyseessä olevien tosiseikkojen tapahtuma-aikaan, 67 §:n 8 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Muina tuloina pidetään arvonnousua, joka realisoituu luovutettaessa muuten kuin 20 §:ssä tarkoitettua elinkeinotoimintaa harjoitettaessa vastikkeellisesti minkä tahansa sellaisen yhtiön, yhdistyksen tai laitoksen, jonka kotipaikka, pääasiallinen toimipaikka tai hallinto- tai johtopaikka on Belgiassa, osakkeita tai osuuksia, jos luovuttaja tai luovuttajan oikeudellinen edeltäjä tapauksissa, joissa osakkeita tai osuuksia ei ole hankittu vastikkeellisesti, on luovutusta edeltäneiden viiden vuoden aikana – yksin tai yhdessä puolisonsa, alenevassa tai ylenevässä polvessa olevien sukulaistensa tai muiden sukulaistensa kanssa aina toisen asteen sukulaisiin asti, taikka puolisonsa alenevassa tai ylenevässä polvessa olevien sukulaisten tai tämän muiden sukulaisten kanssa aina toisen asteen sukulaisiin asti – omistanut suoraan tai välillisesti yli 25 prosenttia siitä yhtiöstä, jonka osakkeita tai osuuksia luovutus koskee.”
4. Saman lain 67 b §:n sanamuoto on seuraava:
”Edellä 67 §:n 8 kohdassa tarkoitettu arvonnousu ei ole veronalaista, jos se realisoituu jaettaessa sen yhtiön yhtiöomaisuus, jonka osalta nämä osakkeet tai osuudet edustavat oikeuksia, yhtiön ostaessa omia osakkeitaan, luovutettaessa osakkeita tai osuuksia Belgiassa asuvalle henkilöverotuksessa yleisesti verotettavalle henkilölle tai muualla asuvalle rajoitetusti verovelvolliselle tai 94 §:n 1 momentissa ja 136 §:ssä tarkoitetulle verovelvolliselle.”
Pääasian oikeudenkäynti ja ennakkoratkaisukysymys
5. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on todennut, että veroviranomaisten mukaan De Baeck, joka on toiminut omissa nimissään ja kolmansien lukuun, on vuonna 1989 myynyt 1 705 000 000 Belgian frangilla Antverpia‑konserniin kuuluvien belgialaisten yhtiöiden osakkeita eräälle ranskalaiselle yhtiölle.
6. Koska osakkeet oli myyty ulkomaiselle yhtiölle ja koska De Baeckin perheellä oli huomattava omistusosuus Antverpia‑konserniin kuuluvissa belgialaisissa yhtiöissä, veroviranomaiset katsoivat, että realisoitunut arvonnousu oli veronalaista.
7. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan kansallisesta lainsäädännöstä seuraa, että arvonnousu ei ole veronalaista silloin, kun osakkeet tai osuudet luovutetaan belgialaisille yhtiöille, yhdistyksille tai laitoksille, kun taas arvonnousu on veronalaista silloin, jos osakkeet tai osuudet luovutetaan ulkomaisille yhtiöille, yhdistyksille tai laitoksille.
8. Tässä lainsäädännössä siis säädetään osakkeiden ja osuuksien arvonnousulle erilainen kohtelu sen perusteella, minne luovutuksensaajana oleva yhtiö, yhdistys tai laitos on sijoittautunut.
9. Koska Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen oli epävarma tämän lainsäädännön yhteisön oikeuden mukaisuudesta, se päätti lykätä ratkaisun antamista asiassa ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko EY 43, EY 46, EY 48, EY 56 ja EY 58 artiklan kanssa ristiriidassa vuoden 1964 tuloverolain 67 §:n 8 kohdassa ja 67 b §:ssä säädetyn kaltainen Belgian kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan arvonnousu, joka realisoituu luovutettaessa muuten kuin elinkeinotoimintaa harjoitettaessa vastikkeellisesti belgialaisten yhtiöiden, yhdistysten tai laitosten osakkeita tai osuuksia, on veronalaista, kun osakkeet tai osuudet luovutetaan ulkomaiselle yhtiölle, yhdistykselle tai laitokselle, vaikka samoissa olosuhteissa arvonnousu ei ole veronalaista, jos osakkeet tai osuudet luovutetaan belgialaiselle yhtiölle, yhdistykselle tai laitokselle?”
Ennakkoratkaisukysymys
Yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyt huomautukset
10. De Baeck esittää, että ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava myöntävästi. Hän viittaa erityisesti asiassa C‑436/00, X vastaan Y, 21.11.2002 annettuun tuomioon (Kok. 2002, s. I‑10829) ja katsoo, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen lainsäädäntö on sekä sijoittautumisvapauden että pääomien vapaan liikkuvuuden rajoitus.
11. De Baeckin mukaan tällainen lainsäädäntö on nimittäin omiaan estämään verovelvollista käyttämästä tälle EY 43 artiklan nojalla kuuluvaa oikeutta harjoittaa toimintaansa toisessa jäsenvaltiossa yhtiön välityksellä tai luovuttaa osakkeita tai osuuksia tällaiselle yhtiölle sekä tekee lainan ottamisen tai investointien tekemisen muissa jäsenvaltioissa vähemmän houkuttelevaksi tietyssä jäsenvaltiossa asuville henkilöille. De Baeck katsoo, ettei ole olemassa mitään perustetta, joka oikeuttaisi nämä rajoitukset.
12. Myös Euroopan yhteisöjen komissio pitää pääasiassa kyseessä olevan kaltaista kansallista lainsäädäntöä yhteisön oikeuden vastaisena. Se viittaa asiassa C‑251/98, Baars, 13.4.2000 annettuun tuomioon (Kok. 2000, s. I‑2787) ja edellä mainitussa asiassa X vastaan Y annettuun tuomioon ja huomauttaa, että on tehtävä ero sijoittautumisvapauden ja pääomien vapaan liikkuvuuden välillä.
13. Komissio katsoo, että jos De Baeckin omistusosuus antaa tälle selvän vaikutusvallan yhtiön päätöksiin ja mahdollisuuden määrätä sen toiminnasta, ennakkoratkaisukysymystä on tarkasteltava sijoittautumisvapauden näkökulmasta. Päinvastaisessa tapauksessa sitä on tarkasteltava pääomien vapaan liikkuvuuden näkökulmasta. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava, kumpi näistä kahdesta vaihtoehtoisesta tilanteesta vastaa todellisuutta.
14. Sijoittautumisvapauden osalta komissio viittaa edellä mainitussa asiassa X vastaan Y annettuun tuomioon ja toteaa, että pääasiassa kyseessä oleva riidanalainen verotus voi saada toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneen yhtiön luopumaan käyttämästä sille EY 43 artiklan nojalla kuuluvaa oikeutta harjoittaa toimintaansa Belgiassa yhtiön välityksellä. De Baeckin olisi nimittäin kannattavampaa myydä omistusosuutensa belgialaiselle yritykselle, koska siinä tapauksessa häneltä ei kannettaisi veroa. Komission mielestä tällainen epäyhdenvertainen kohtelu muodostaa sijoittautumisvapauden rajoituksen.
15. Pääomien vapaan liikkuvuuden osalta komissio viittaa samoin edellä mainitussa asiassa X vastaan Y annettuun tuomioon ja huomauttaa, että pääasiassa kyseessä oleva kansallinen lainsäädäntö on omiaan tekemään Belgian tuloveron alaisille verovelvollisille vähemmän houkuttelevaksi osakkeiden luovuttamisen muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneille luovutuksensaajana oleville yhtiöille. Lisäksi komissio katsoo, että tämä lainsäädäntö rajoittaa muissa jäsenvaltioissa asuvien henkilöiden vapautta investoida pääomaansa tiettyihin belgialaisyrityksiin, koska näiden henkilöiden tulisi saada belgialainen myyjä valitsemaan heidät ostajiksi riidanalaisesta verotuksesta huolimatta. Komission mielestä kyseessä on näin ollen EY 56 artiklassa tarkoitettu pääomien vapaan liikkuvuuden rajoitus.
16. Komissio huomauttaa, että kansallinen tuomioistuin ei mainitse mitään seikkaa, joka voisi oikeuttaa sen mainitsemat rajoitukset. Komissio ei myöskään katso, että rajoitukset voisivat olla perusteltuja.
Yhteisöjen tuomioistuimen vastaus
17. Koska yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että vastaus esitettyyn kysymykseen voidaan selvästi johtaa oikeuskäytännöstä, se on työjärjestyksen 104 artiklan 3 kohdan mukaisesti ilmoittanut ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle aikovansa ratkaista asian perustellulla määräyksellä sekä kehottanut yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 23 artiklassa tarkoitettuja osapuolia esittämään mahdolliset asiaa koskevat huomautuksensa.
18. Ainoastaan De Baeck vastasi yhteisöjen tuomioistuimen kehotukseen toteamalla, että sen mielestä edellä mainittu asia X vastaan Y ei ollut samanlainen kuin esillä oleva asia mutta että asioiden välillä oli yhtäläisyyksiä. Hän jättää kuitenkin yhteisöjen tuomioistuimen arvioitavaksi sen, voidaanko esillä olevassa tapauksessa vastaus johtaa tuosta tuomiosta. De Baeck arvelee asian olevan näin.
19. Vaikka välitön verotus vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kuuluu jäsenvaltioiden toimivaltaan, niiden on kuitenkin käytettävä tätä toimivaltaansa yhteisön oikeutta noudattaen (ks. mm. asia C‑364/01, Barbier, tuomio 11.12.2003, Kok. 2003, 56 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
20. Edellä mainitussa asiassa X vastaan Y antamansa tuomion 36 kohdassa yhteisöjen tuomioistuin totesi, että veroedun epääminen siten, että luovuttajalle ei myönnetä verotuksen lykkäystä alihintaan luovutettujen osakkeiden realisoituneen arvonnousun osalta sillä perusteella, että luovutuksensaajana olevalla yhtiöllä, josta verovelvollinen omistaa osuuden, on kotipaikka toisessa jäsenvaltiossa, voi saada verovelvollisen luopumaan käyttämästä hänelle EY 43 artiklassa taattua oikeutta harjoittaa toimintaansa tuossa toisessa jäsenvaltiossa yhtiön välityksellä.
21. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että tällainen epäyhdenvertainen kohtelu merkitsee asianomaisen jäsenvaltion kansalaisten – kuten myös tuon jäsenvaltion alueella asuvien muiden jäsenvaltioiden kansalaisten – jotka omistavat osuuden toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneesta yhtiöstä, sijoittautumisvapauden rajoittamista, edellyttäen kuitenkin, että tämä omistusosuus antaa heille selvän vaikutusvallan yhtiön päätöksiin ja mahdollisuuden määrätä sen toiminnasta. Yhteisöjen tuomioistuin totesi, että kansallisen tuomioistuimen on tutkittava, täyttyykö tämä edellytys pääasian oikeudenkäynnin kohteena olevassa asiassa (ks. em. asiassa X v. Y annetun tuomion 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
22. Lisäksi jos ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tekemien tutkimusten mukaan EY 43 artikla ei sovellu sen vuoksi, että luovuttajan omistusosuus luovutuksensaajana olevassa yhtiössä, jonka kotipaikka on toisessa jäsenvaltiossa, ei ole riittävän suuri, veroedun epääminen on omiaan saamaan realisoituneesta arvonnoususta kannettavan veron alaiset henkilöt luopumaan osakkeiden luovuttamisesta alihintaan sellaisille muihin jäsenvaltioihin sijoittautuneille luovutuksensaajayhtiöille, joista he omistavat suoraan tai välillisesti osuuden, ja se muodostaa siten näille verovelvollisille EY 56 artiklassa tarkoitetun pääomien vapaaseen liikkuvuuteen kohdistuvan rajoituksen (ks. em. asiassa X v. Y annetun tuomion 70 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
23. On kiistatonta, että kansallisen tuomioistuimen käsiteltävänä olevassa asiassa arvonnousu ei ole veronalaista silloin, kun osakkeet tai osuudet luovutetaan belgialaisille yhtiöille, yhdistyksille tai laitoksille, kun taas arvonnousu on veronalaista silloin, jos osakkeet tai osuudet luovutetaan toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneille yhtiöille, yhdistyksille tai laitoksille.
24. Veroedun epääminen on tässä tapauksessa vieläkin ilmeisempää kuin edellä mainitussa asiassa X vastaan Y, jossa veroedun epääminen käsitti sen, että luovuttajalle ei myönnetty verotuksen lykkäystä ja hänen varainhoitoonsa vaikutettiin siten epäedullisesti (ks. em. asiassa X v. Y annetun tuomion 36 kohta). Pääasiassa kyseessä olevan kansallisen lainsäädännön seurauksena on nimittäin se, että luovuttajaa, joka luovuttaa osuutensa toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneelle yhtiölle, verotetaan sellaisesta realisoituneesta arvonnoususta, josta belgialaiselle yhtiölle osuutensa luovuttavaa luovuttajaa ei veroteta.
25. Edellä mainitussa asiassa X vastaan Y annetusta tuomiosta voidaan näin ollen selvästi päätellä, että pääasiassa kyseessä olevasta kansallisesta lainsäädännöstä seuraava erilainen kohtelu sellaisen verovelvollisen vahingoksi, joka luovuttaa osakkeita tai osuuksia toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneille yhtiöille, yhdistyksille tai laitoksille, muodostaa sijoittautumisvapauden rajoituksen. Koska kyseessä olevien osakkeiden tai osuuksien luovuttaminen toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneille luovutuksensaajille tehdään vähemmän houkuttelevaksi, viimeksi mainittujen mahdollisuus käyttää sijoittautumisoikeuttaan on vaarassa rajoittua, edellyttäen että luovutettu omistusosuus antaa haltijalleen selvän vaikutusvallan yhtiön päätöksiin ja mahdollisuuden määrätä sen toiminnasta. Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on tutkia, täyttyykö tämä edellytys pääasiassa.
26. Jos näin ei ole, pääasiassa kyseessä olevaan kansalliseen lainsäädäntöön perustuvan erilaisen kohtelun on katsottava muodostavan EY 56 artiklassa tarkoitetun pääomien vapaan liikkuvuuden rajoituksen sikäli kuin kyseessä olevien osakkeiden tai osuuksien luovuttaminen toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneelle luovutuksensaajalle tehdään vähemmän houkuttelevaksi.
27. Koska yhteisöjen tuomioistuimelle ei ole ilmoitettu mitään seikkaa, joka voisi oikeuttaa edellä tarkoitetut rajoitukset, ei ole tarpeen tutkia sitä, pyritäänkö niillä EY:n perustamissopimuksen mukaiseen oikeutettuun tavoitteeseen ja ovatko ne perusteltuja yleistä etua koskevista pakottavista syistä.
28. Esitettyyn kysymykseen on näin ollen vastattava seuraavasti:
– EY 43 ja EY 48 artiklan kanssa on ristiriidassa Belgian tuloverolain, sellaisena kuin se oli voimassa pääasiassa kyseessä olevien tosiseikkojen tapahtuma-aikaan, 67 §:n 8 kohdassa ja 67 b §:ssä säädetyn kaltainen kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan arvonnousu, joka realisoituu luovutettaessa muuten kuin elinkeinotoimintaa harjoitettaessa vastikkeellisesti yhtiöiden, yhdistysten tai laitosten osakkeita tai osuuksia, on veronalaista, kun osakkeet tai osuudet luovutetaan toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneelle yhtiölle, yhdistykselle tai laitokselle, vaikka samoissa olosuhteissa arvonnousu ei ole veronalaista, jos osakkeet tai osuudet luovutetaan belgialaiselle yhtiölle, yhdistykselle tai laitokselle, edellyttäen että luovutettu omistusosuus antaa haltijalleen selvän vaikutusvallan yhtiön päätöksiin ja mahdollisuuden määrätä sen toiminnasta
– edellä mainitun kaltainen kansallinen lainsäädäntö on ristiriidassa EY 56 artiklan kanssa silloin, kun luovutettu omistusosuus ei anna haltijalleen selvää vaikutusvaltaa yhtiön päätöksiin ja mahdollisuutta määrätä sen toiminnasta.
Oikeudenkäyntikulut
29. Yhteisöjen tuomioistuimelle huomautuksensa esittäneelle komissiolle aiheutuneita oikeudenkäyntikuluja ei voida määrätä korvattaviksi. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (toinen jaosto)
on ratkaissut Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpenin 13.6.2003 tekemällään päätöksellä esittämän kysymyksen seuraavasti:
1) EY 43 ja EY 48 artiklan kanssa on ristiriidassa Belgian tuloverolain, sellaisena kuin se oli voimassa pääasiassa kyseessä olevien tosiseikkojen tapahtuma-aikaan, 67 §:n 8 kohdassa ja 67 b §:ssä säädetyn kaltainen kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan arvonnousu, joka realisoituu luovutettaessa muuten kuin elinkeinotoimintaa harjoitettaessa vastikkeellisesti yhtiöiden, yhdistysten tai laitosten osakkeita tai osuuksia, on veronalaista, kun osakkeet tai osuudet luovutetaan toiseen jäsenvaltioon sijoittautuneelle yhtiölle, yhdistykselle tai laitokselle, vaikka samoissa olosuhteissa arvonnousu ei ole veronalaista, jos osakkeet tai osuudet luovutetaan belgialaiselle yhtiölle, yhdistykselle tai laitokselle, edellyttäen että luovutettu omistusosuus antaa haltijalleen selvän vaikutusvallan yhtiön päätöksiin ja mahdollisuuden määrätä sen toiminnasta.
2) Edellä mainitun kaltainen kansallinen lainsäädäntö on ristiriidassa EY 56 artiklan kanssa silloin, kun luovutettu omistusosuus ei anna haltijalleen selvää vaikutusvaltaa yhtiön päätöksiin ja mahdollisuutta määrätä sen toiminnasta.
Annettiin Luxemburgissa 8 päivänä kesäkuuta 2004.