62023CJ0092
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (nagytanács)
2026. február 26. (
*1
)
Tartalomjegyzék
I. Jogi háttér
A. Az uniós jog
1. Az engedélyezési irányelv
2. A keretirányelv
3. A versenyirányelv
4. A 2018/1972 irányelv
B. A magyar jog
II. A kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset alapjául szolgáló tényállás
III. A pert megelőző eljárás és a Bíróság előtti eljárás
IV. A keresetről
A. Az uniós jog alkalmazhatóságáról
1. Az elektronikus hírközlésre vonatkozó uniós keretszabályozás és a Charta alkalmazhatóságáról
a) A felek érvei
b) A Bíróság álláspontja
1) Az elektronikus hírközlésre vonatkozó uniós keretszabályozásról
2) A Chartáról
2. A 2018/1972 irányelv időbeli alkalmazhatóságáról
a) A felek érvei
b) A Bíróság álláspontja
B. Az elfogadhatóságról
1. A vitatott határozatokkal szemben felhozott kifogások elfogadhatóságáról
a) A felek érvei
b) A Bíróság álláspontja
2. A lojális együttműködés elvének megsértésén alapuló kifogás elfogadhatóságáról
C. Az ügy érdeméről
1. A médiatörvény 48. §‑ának (7) bekezdésén és az elutasító határozaton alapuló kifogásokról
a) Az arányosság elvének megsértésén alapuló kifogásról
1) A felek érvei
2) A Bíróság álláspontja
i) Az engedélyezési irányelv 10. cikkének alkalmazhatóságáról
ii) A médiatörvény 48. §‑a (7) bekezdése a) pontjának terjedelméről
iii) Az arányosság elvének a médiatörvény 48. §‑ának (7) bekezdése általi megsértéséről
b) A megkülönböztetés tilalma elvének megsértésén alapuló kifogásról
1) A felek érvei
2) A Bíróság álláspontja
c) Az elutasító határozat kellő időben történő meghozatalának hiányán alapuló kifogásról
1) A felek érvei
2) A Bíróság álláspontja
d) Következtetés
2. A vitatott pályázati felhívásra és az érvénytelenítési határozatra vonatkozó kifogásokról
a) Az átláthatóság és az arányosság elvének megsértésén alapuló kifogásokról
1) A felek érvei
2) A Bíróság álláspontja
i) A „Reggeli gyors ismétlés” és a „Kovátsműhely” műsorszámokra vonatkozó érvénytelenségi okokról
ii) A Klubrádió üzleti és pénzügyi tervére vonatkozó érvénytelenségi okról
b) Az érvénytelenítési határozat kellő időben történő meghozatalának hiányán alapuló kifogásról
1) A felek érvei
2) A Bíróság álláspontja
c) Következtetés
3. A médiatörvény 65. §‑ának (11) bekezdésére vonatkozó kifogásokról
a) A felek érvei
b) A Bíróság álláspontja
1) A megkülönböztetés tilalma elvének megsértésén alapuló kifogásról
2) Az arányosság elvének megsértésén alapuló kifogásról
3) A rádióspektrummal való hatékony gazdálkodás biztosítására vonatkozó kötelezettség megsértésén alapuló kifogásról
4) Következtetés
4. A Charta 11. cikkének megsértésén alapuló kifogásokról
a) A felek érvei
b) A Bíróság álláspontja
A költségekről
„Tagállami kötelezettségszegés – Elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások – Rádióspektrum – 2002/20/EK, 2002/21/EK, 2002/77/EK és (EU) 2018/1972 irányelv – Egyedi használati jogok – Nemzeti jogszabályok és közigazgatási határozatok, amelyek megfosztanak egy kereskedelmi rádiót attól a lehetőségtől, hogy tartalmait analóg földfelszíni FM rádiófrekvencián sugározza – Az arányosság, az átláthatóság, a megkülönböztetés tilalma és a megfelelő ügyintézés elve – Az Európai Unió Alapjogi Chartájának 11. cikke – A véleménynyilvánítás és a tájékozódás szabadsága – A tömegtájékoztatás szabadsága”
A C‑92/23. sz. ügyben,
az EUMSZ 258. cikk alapján kötelezettségszegés megállapítása iránt 2023. február 17‑én
az Európai Bizottság (képviselik: A. de Gregorio Merino, U. Małecka, L. Malferrari és Tokár A., meghatalmazotti minőségben)
felperesnek,
támogatják:
a Belga Királyság (képviselik kezdetben: C. Jacob, M. Jacobs, C. Pochet, L. Van den Broeck és M. Van Regemorter, később: C. Jacob, M. Jacobs, C. Pochet és M. Van Regemorter, meghatalmazotti minőségben),
a Dán Királyság (képviselik kezdetben: D. Elkan, J. F. Kronborg és C. A.‑S. Maertens, később: D. Elkan és C. A.‑S. Maertens, végül: C. A‑S. Maertens és J. Sandvik Loft, meghatalmazotti minőségben),
a Holland Királyság (képviselik: M. K. Bulterman és C. S. Schillemans, meghatalmazotti minőségben)
beavatkozó felek,
Magyarország (képviselik: Fehér M. Z. és Koós G., meghatalmazotti minőségben, segítőjük: Trinn G. ügyvéd)
alperes ellen
benyújtott keresete tárgyában,
A BÍRÓSÁG (nagytanács),
tagjai: K. Lenaerts elnök, T. von Danwitz elnökhelyettes, K. Jürimäe, C. Lycourgos, M. L. Arastey Sahún (előadó) tanácselnökök, S. Rodin, E. Regan, N. Piçarra, D. Gratsias, M. Gavalec, S. Gervasoni, N. Fenger és R. Frendo bírák,
főtanácsnok: A. Rantos,
hivatalvezető: Illéssy I. tanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2024. december 2‑i tárgyalásra,
a főtanácsnok indítványának a 2025. április 3‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Keresetlevelében az Európai Bizottság annak megállapítását kéri a Bíróságtól, hogy Magyarország:
–
nem teljesítette a 2009. november 25‑i 2009/140/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL 2009. L 337., 37. o.; helyesbítés: HL 2013. L 241., 8. o.) módosított, az elektronikus hírközlő hálózatok és az elektronikus hírközlési szolgáltatások engedélyezéséről szóló, 2002. március 7‑i 2002/20/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (engedélyezési irányelv) (HL 2002. L 108., 21. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 29. kötet, 337. o.; a továbbiakban: engedélyezési irányelv) 5., 7. és 10. cikkéből, az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások piacain belüli versenyről szóló, 2002. szeptember 16‑i 2002/77/EK bizottsági irányelv (HL 2002. L 249., 21. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet, 2. kötet, 178. o.; a továbbiakban: versenyirányelv) 4. cikkének 2. pontjából, a 2009/140 irányelvvel módosított, az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások közös keretszabályozásáról szóló, 2002. március 7‑i 2002/21/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (keretirányelv) (HL 2002. L 108., 33. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 29. kötet, 349. o.; a továbbiakban: keretirányelv) 9. cikkéből, az arányosság elvéből, a megkülönböztetés tilalmának elvéből és a lojális együttműködés elvéből, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: Charta) 11. cikkéből eredő kötelezettségeit:
–
mivel a Médiatanács (Magyarország) 2020. szeptember 8‑án meghozta a 830/2020. (IX. 8.) számú határozatot, amellyel elutasította a Klubrádió rádióspektrum‑használati jogainak megújítását;
–
mivel meghozta a médiaszolgáltatásokról és a tömegkommunikációról szóló 2010. évi CLXXXV. törvény (a Magyar Közlöny 2010. évi 202. száma, a továbbiakban: médiatörvény) 48. §‑ának (7) bekezdését, amely ismételt jogsértés esetén automatikusan kizárja a műsorszolgáltatásra vonatkozó rádióspektrum‑használati jogok megújítását, még akkor is, ha a jogsértés nem jelentős súlyú és pusztán alaki jellegű, és
–
mivel ezzel aránytalan és diszkriminatív módon meggátolta a Klubrádiót abban, hogy tevékenységét a rádiós műsorszolgáltatási ágazatban folytassa;
–
nem teljesítette a keretirányelv 8. és 9. cikkéből, az engedélyezési irányelv 5. cikkének (3) bekezdéséből, valamint a megfelelő ügyintézés elvéből eredő kötelezettségeit:
–
mivel az engedélyezési irányelv 5. cikkének (3) bekezdésében előírt hathetes határidőn belül nem hozott határozatot a Klubrádió rádióspektrum‑használati jogainak megújítására irányuló kérelméről, és
–
mivel nem szervezte meg a Klubrádió által korábban használt frekvenciára vonatkozó odaítélési eljárást olyan időkereten belül, amely biztosította volna, hogy a határozat a Klubrádió használati jogának lejárta előtt meghozatalra kerüljön;
–
nem teljesítette az engedélyezési irányelv 5. cikkének (2) bekezdéséből, az Európai Elektronikus Hírközlési Kódex létrehozásáról szóló, 2018. december 11‑i (EU) 2018/1972 európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2018. L 321., 36. o.; helyesbítések: HL 2019. L 334., 164. o.; HL 2020. L 191., 67. o.) 45. cikkéből és a Charta 11. cikkéből eredő kötelezettségeit, mivel a Médiatanács az általa 2020. november 4‑én közzétett, a 92,9 MHz‑es frekvencián médiaszolgáltatási lehetőség használatára vonatkozó pályázati felhívásban, valamint a 2021. március 10‑én hozott 180/2021. (III. 10.) számú határozatában a rádióspektrum‑használati jogok odaítélését aránytalan feltételekhez kötötte, nem határozta meg előzetesen e rádióspektrum‑használati jogok odaítélésének kritériumait, nem biztosított mérlegelési jogkört a benyújtott dokumentációban szereplő azon hibák súlyosságának és relevanciájának értékelését illetően, amelyek a pályázók kizárását eredményezhetik, és figyelmen kívül hagyta a hibák csekély jelentőségét; és
–
nem teljesítette a 2018/1972 irányelv 45. cikkének (1) bekezdéséből, valamint az arányosság és a megkülönböztetés tilalma elvéből eredő kötelezettségeit, mivel elfogadta a médiatörvény 65. §‑ának (11) bekezdését, amely kizárja az ideiglenes használati jogok kérelmezésének lehetőségét abban az esetben, ha a médiaszolgáltató használati jogai korábban nem kerültek megújításra, miközben biztosítja ezt a lehetőséget azon szolgáltatóknak, amelyek használati jogait egyszer már megújították, és ezt az eltérő bánásmódot nem indokolja, noha a megújítást kizáró okok nem képezik akadályát új használati jog odaítélésének.
I. Jogi háttér
A. Az uniós jog
2
Az elektronikus hírközlési szolgáltatásokra, az elektronikus hírközlő hálózatokra, valamint a kapcsolódó létesítményekre és szolgáltatásokra vonatkozó közös keretszabályozás, amely 2020. december 21‑ig volt hatályban, a keretirányelvből és az ahhoz kapcsolódó négy különös irányelvből – köztük az engedélyezési irányelvből – állt, amelyeket a versenyirányelv egészített ki. A keretirányelvet és az engedélyezési irányelvet hatályon kívül helyezte a 2018/1972 irányelv (a továbbiakban a versenyirányelvvel együtt: az elektronikus hírközlésre vonatkozó uniós keretszabályozás).
1.
Az engedélyezési irányelv
3
Az engedélyezési irányelv 5. cikke előírta:
„[...]
(2)   Ha egyedi rádiófrekvencia‑ és számhasználati jogok megadása szükséges, a tagállamok – ezen irányelv 6. és 7. cikkének, valamint 11. cikke (1) bekezdése c) pontjának rendelkezéseire is figyelemmel, továbbá az említett erőforrások hatékony felhasználását a [2002/21] irányelvnek megfelelően biztosító bármilyen más szabályra is figyelemmel – kérelemre minden vállalkozásnak megadják ezt a jogot a hálózatoknak vagy szolgáltatásoknak a 3. cikkben említett általános felhatalmazás alapján történő működtetésére, illetve nyújtására.
Azon egyedi feltételek és eljárások sérelme nélkül, amelyeket a tagállamok a rádiófrekvencia‑használati jognak a közérdekű célok közösségi jognak megfelelő megvalósítása céljából rádióműsor‑ vagy televízióműsor‑tartalomszolgáltatók részére való megadása érdekében fogadtak el, a rádiófrekvencia‑ és számhasználati jogokat nyílt, tárgyilagos, átlátható, megkülönböztetésmentes és arányos eljárások keretében, rádiófrekvenciák esetében [2002/21] irányelv 9. cikkében foglalt rendelkezésekkel összhangban kell megadni. A nyílt eljárás követelménye alóli kivétel alkalmazható olyan esetekben, amikor az egyedi rádiófrekvencia‑használati jogoknak a rádióműsor‑ vagy televízióműsor‑tartalomszolgáltatók részére való megadása a tagállamok által a közösségi joggal összhangban meghatározott közérdekű cél eléréséhez szükséges.
[...]
(3)   A használati jog megadására vonatkozó határozatot a teljes kérelemnek a nemzeti szabályozó hatósághoz való beérkezését követően a lehető leghamarabb kell meghozni, kézbesíteni és nyilvánosságra hozni; három héten belül az olyan számok esetében, amelyeket a nemzeti számozási terv keretében meghatározott célra osztottak ki, és hat héten belül az olyan rádiófrekvenciák esetében, amelyeket a nemzeti frekvenciaterv keretében elektronikus hírközlési szolgáltatások általi használatra osztottak ki. Ez utóbbi határidő nem érinti a rádiófrekvenciák, illetve a műholdpozíciók használatával kapcsolatos hatályos nemzetközi megállapodásokat.
[...]”
4
Az engedélyezési irányelv 7. cikkének szövege a következő volt:
„[...]
(3)   Ha a rádiófrekvencia‑használati jogok megadásának korlátozására van szükség, a tagállamok ezeket a jogokat tárgyilagos, átlátható, megkülönböztetésmentes és arányos kiválasztási szempontok alapján kötelesek megadni. Minden kiválasztási szempont megállapításakor kellő mértékben figyelembe kell venni a [2002/21] irányelv 8. cikkében foglalt célok elérését, továbbá az ugyanazon irányelv 9. cikkében előírt követelmények teljesülését.
(4)   Versenyeztetési vagy összehasonlító kiválasztási eljárás alkalmazása esetén a tagállamok az 5. cikk (3) bekezdésében említett legfeljebb hathetes időtartamot meghosszabbíthatják annyival – de legfeljebb nyolc hónappal –, amennyi szükséges annak biztosításához, hogy ezek az eljárások tisztességesek, észszerűek, nyitottak és átláthatóak legyenek minden érdekelt fél számára.
[...]”
5
Az engedélyezési irányelv 10. cikke a következőképpen rendelkezett:
„(1)   A nemzeti szabályozó hatóságok a 11. cikknek megfelelően figyelemmel kísérik és ellenőrzik az általános felhatalmazáshoz és a használati jogokhoz fűzött feltételek, valamint a 6. cikk (2) bekezdésében említett egyedi kötelezettségek teljesítését.
[...]
(3)   Az érintett hatóságot fel kell hatalmazni arra, hogy az érintett vállalkozást kötelezze a (2) bekezdésben említett kötelezettségszegés azonnali hatállyal vagy ésszerű határidőn belül történő megszüntetésére, és megteszi a megfelelés biztosítását célzó, megfelelő és arányos intézkedéseket.
[...]
(5)   Az általános felhatalmazáshoz fűzött feltételek, a használati jogokhoz fűzött feltételek, illetve a 6. cikk (2) bekezdésében említett egyedi kötelezettségek súlyos és ismétlődő megszegése esetén, amennyiben az e cikk (3) bekezdésében említett, a teljesítés biztosítását célzó intézkedések nem vezetnek eredményre, a nemzeti szabályozó hatóságok magakadályozhatják, hogy a vállalkozás tovább folytassa az elektronikus hírközlő hálózatok vagy elektronikus hírközlési szolgáltatások nyújtását, illetve felfüggeszthetik vagy megvonhatják a használati jogokat. A kötelezettségszegés időtartamára hatékony, arányos és visszatartó erejű szankciók alkalmazhatók abban az esetben is, ha a kötelezettségszegést utólag orvosolták.
[...]”
2.
A keretirányelv
6
A keretirányelv (5) preambulumbekezdése értelmében:
„A távközlési ágazat, a médiaágazat és az információtechnológiai ágazat konvergenciája magában foglalja azt, hogy minden átviteli hálózatnak és szolgáltatásnak egy egységes keretszabályozás hatálya alá kell tartoznia. Ez a keretszabályozás jelen irányelvből és négy különös irányelvből áll: a [2002/20] irányelvből, az elektronikus hírközlő hálózatokhoz és kapcsolódó eszközökhöz való hozzáférésről, valamint azok összekapcsolásáról szóló, 2002. március 7‑i 2002/19/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvből (»hozzáférési irányelv«) [(HL 2002. L 108., 7. o.)], az egyetemes szolgáltatásról, valamint az elektronikus hírközlő hálózatokhoz és elektronikus hírközlési szolgáltatásokhoz kapcsolódó felhasználói jogokról szóló, 2002. március 7‑i 2002/22/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvből (»egyetemes szolgáltatási irányelv«) [(HL 2002. L 108., 7. o.)], végül a távközlési ágazatban a személyes adatok kezeléséről és a magánélet védelméről szóló, 1997. december 15‑i 97/66/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvből [(HL 1998. L 24., 1. o.)] (a továbbiakban: különös irányelvek). Az átvitel szabályozását el kell választani a tartalom szabályozásától. Ez a keretszabályozás ennélfogva nem terjed ki az elektronikus hírközlő hálózatokon elektronikus hírközlési szolgáltatások igénybevételével nyújtott szolgáltatások tartalmára, így a műsorszolgáltatási tartalomra, pénzügyi szolgáltatásokra és egyes információs társadalommal összefüggő szolgáltatásokra, ezért tehát nem sérti az ilyen szolgáltatások tekintetében – a közösségi jognak megfelelően – közösségi vagy nemzeti szinten a kulturális és nyelvi sokszínűség előmozdítása, valamint a médiapluralizmus védelme érdekében hozott intézkedéseket. A televízió‑műsorok tartalmára a tagállamok törvényi, rendeleti vagy közigazgatási intézkedésekben megállapított, televíziós műsorszolgáltató tevékenységre vonatkozó egyes rendelkezéseinek összehangolásáról szóló, 1989. október 3‑i 89/552/EGK tanácsi irányelv [(HL 1989. L 298., 23. o.)] vonatkozik. Az átvitel szabályozásának és a tartalom szabályozásának egymástól való elválasztása nem sérti az ezek között meglévő kapcsolatok figyelembevételét, különösen a médiapluralizmus, a kulturális sokszínűség és a fogyasztóvédelem biztosítása érdekében.”
7
A keretirányelv 1. cikke előírta:
„(1)   Ez az irányelv létrehozza az elektronikus hírközlési szolgáltatásokra, az elektronikus hírközlő hálózatokra, a kapcsolódó eszközökre és a kapcsolódó szolgáltatásokra, valamint a fogyatékkal élők hozzáférését megkönnyítő végberendezések egyes aspektusaira vonatkozó szabályozás harmonizált keretét. Megállapítja a nemzeti szabályozó hatóságok feladatait, és eljárásokat alakít ki a keretszabályozásnak a Közösség egészében történő harmonizált alkalmazására.
(2)   Ez az irányelv és a különös irányelvek nem sértik a nemzeti jog által a közösségi jognak megfelelően megállapított, illetve a közösségi jog által megállapított, az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások felhasználásával nyújtott szolgáltatásokra vonatkozó kötelezettségeket.
(3)   Ez az irányelv és a különös irányelvek nem sértik a közösségi, illetve nemzeti szinten a közösségi jognak megfelelően hozott, az általános érdekű célkitűzések elérésére irányuló intézkedéseket, különösen a tartalomszabályozással és az audiovizuális politikával kapcsolatos intézkedéseket.
[...]”
8
Ezen irányelv 2. cikke a következőképpen rendelkezett:
„Ennek az irányelvnek az alkalmazásában:
a)
»elektronikus hírközlő hálózat«: olyan átviteli rendszer, esetleg kapcsoló vagy útválasztó eszköz, valamint egyéb erőforrás, – ideértve a nem aktív hálózati elemeket is – amely lehetővé teszi a vezetéken, rádióhullámon, optikai vagy egyéb elektromágneses úton történő jelátvitelt, beleértve a műholdas hálózatokat, a helyhez kötött (vonal‑ és csomagkapcsolt, beleértve az Internetet) és mobil földi hálózatokat, az elektromos vezetékrendszereket, annyiban, amennyiben azokat jelek továbbítására használják, a rádióműsor‑ és televízióműsor‑terjesztő hálózatokat, valamint a kábeltelevízió‑hálózatokat, a továbbított információtípusra tekintet nélkül;
[...]
c)
»elektronikus hírközlési szolgáltatás«: olyan, általában díjazás ellenében nyújtott szolgáltatás, amely teljes egészében vagy nagyrészt elektronikus hírközlő hálózaton történő jelátvitelből áll, beleértve a műsorterjesztő hálózatokon nyújtott távközlési szolgáltatásokat és átviteli szolgáltatásokat, de nem foglalja magában az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások segítségével történő tartalomszolgáltatást, illetve az ilyen tartalom felett szerkesztői ellenőrzést biztosító szolgáltatásokat; nem foglalja magában [az 1998. július 20‑i 98/48/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL 1998. L 217., 18. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 21. kötet, 8. o.) módosított, a műszaki szabványok és szabályok terén történő információszolgáltatási eljárás megállapításáról szóló, 1998. június 22‑i 98/34/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 1998. L 204, 37. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 20. kötet, 337. o.)] 1. cikkében meghatározott olyan, információs társadalommal összefüggő szolgáltatásokat, amelyek teljes egészében vagy nagyrészt nem elektronikus hírközlő hálózaton történő jelátvitelből állnak.
[...]”
9
A keretirányelv 8. cikke kimondta:
„(1)   A tagállamok gondoskodnak arról, hogy az ezen irányelvben és a különös irányelvekben meghatározott szabályozási feladatok ellátása során a nemzeti szabályozó hatóságok a (2), (3) és (4) bekezdésben meghatározott célok elérésére irányuló minden ésszerű intézkedést meghozzanak. Az ilyen intézkedéseknek a célokkal arányosnak kell lenniük.
[...]
A nemzeti szabályozó hatóságok hatáskörükön belül hozzájárulhatnak a kulturális és nyelvi sokszínűség, valamint a médiapluralizmus előmozdítását célzó politikák végrehajtásának biztosításához.
(2)   A nemzeti szabályozó hatóságok többek között a következők révén mozdítják elő a versenyt az elektronikus hírközlő hálózatok, az elektronikus hírközlési szolgáltatások, a kapcsolódó eszközök és szolgáltatások nyújtása terén:
a)
biztosítják, hogy a felhasználók, köztük a fogyatékkal élő, az időskorú és a szociális szempontból rászoruló felhasználók a választék, az ár és a minőség tekintetében maximális előnyhöz jussanak;
[...]
d)
ösztönzik a rádiófrekvenciák és számozási erőforrások hatékony használatát és biztosítják ezek hatékony kezelését.
[...]”
10
Ezen irányelv 9. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„Tekintettel arra, hogy a rádiófrekvenciák fontos társadalmi, kulturális és gazdasági értéket képviselő közjavak, a tagállamok a 8. és 8a. cikkel összhangban biztosítják területükön az elektronikus hírközlési szolgáltatások vonatkozásában a rádiófrekvenciákkal történő hatékony gazdálkodást. Biztosítják, hogy az elektronikus hírközlési szolgáltatások számára történt frekvencia‑felosztás és az ilyen rádiófrekvenciákra vonatkozó általános felhatalmazások és egyéni használati jogok kiadását az illetékes nemzeti hatóságok tárgyilagos, átlátható, megkülönböztetéstől mentes és arányos kritériumok alapján végezzék.
[...]”
3.
A versenyirányelv
11
A versenyirányelv 4. cikke előírja:
„Nem sértve azokat a tagállamok által – általános érdekű célok érdekében a közösségi joggal összhangban – elfogadott különös kritériumokat és eljárásokat, amelyek a rádiófrekvencia‑használati jogoknak a rádióműsor‑ és televízióműsor‑tartalomszolgáltatók részére történő odaítélésére vonatkoznak:
1.
A tagállamok nem adhatnak kizárólagos és különleges jogokat rádiófrekvenciák elektronikus hírközlési szolgáltatások nyújtása céljából történő használatára vonatkozóan.
2.
Az elektronikus hírközlési szolgáltatásokra szolgáló rádiófrekvenciák kijelölésének objektív, átlátható, megkülönböztetéstől mentes és arányos kritériumokon kell alapulnia.”
4.
A 2018/1972 irányelv
12
A 2018/1972 irányelv (1) preambulumbekezdése értelmében:
„A [2002/20 és 2002/21] irányelvet jelentősen módosították. Mivel további módosítások szükségesek, az említett irányelveket az áttekinthetőség érdekében át kell dolgozni.”
13
A 2018/1972 irányelv 2. cikke 4. pontjának szövege a következő:
„Ennek az irányelvnek az alkalmazásában:
[...]
4.
»elektronikus hírközlési szolgáltatás«: olyan, általában díjazás ellenében, elektronikus hírközlő hálózatok révén nyújtott szolgáltatás, amely az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások segítségével történő tartalomszolgáltatás, illetve az ilyen tartalom felett szerkesztői ellenőrzést biztosító szolgáltatások kivételével magában foglalja a következő szolgáltatástípusokat:
a)
[...] »internet‑hozzáférési szolgáltatást«;
b)
»személyközi hírközlési szolgáltatást«; és
c)
az olyan szolgáltatásokat, amelyek teljes egészükben vagy nagyrészt jelátvitelből állnak, mint például a gépek közötti szolgáltatások biztosítására és műsorterjesztésre használt átviteli szolgáltatások”.
14
Ezen irányelv 45. cikke előírja:
„(1)   Tekintettel arra, hogy a rádióspektrum a fontos társadalmi, kulturális és gazdasági értéket képviselő közjavak közé tartozik, a tagállamok a 3. és a 4. cikkel összhangban biztosítják területükön az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások vonatkozásában a rádióspektrummal történő hatékony gazdálkodást. Biztosítják, hogy az elektronikus hírközlő hálózatok és hírközlési szolgáltatások céljára szolgáló rádióspektrumok felosztását, az azokra vonatkozó általános felhatalmazások kibocsátását és az egyedi használati jogok megadását az illetékes hatóságok tárgyilagos, átlátható, a versenyre serkentőleg ható, megkülönböztetéstől mentes és arányos kritériumok alapján végezzék.
[...]
(2)   A tagállamok – összhangban a rádióspektrum hatásos és hatékony használatának szükségességével – az [Európai] Unió egészében előmozdítják a rádióspektrum elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások általi használatának harmonizációját a fogyasztói előnyök, például a verseny, a méretgazdaságosság, valamint a hálózatok és szolgáltatások együttműködése megvalósításának érdekében. Ennek során ezen irányelv 4. cikkének és [az Európai Közösség rádióspektrum‑politikájának keretszabályozásáról szóló, 2002. március 7‑i] 676/2002/EK [európai parlamenti és tanácsi] határozatnak (Rádióspektrum‑határozat) [(HL 2002. L 108., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 29. kötet, 317. o.)] megfelelően járnak el, többek között:
[...]
c)
a hosszú távú beruházások előmozdítása érdekében kiszámíthatóságot és következetességet biztosítanak a rádióspektrum‑használati jogok megadása, megújítása, módosítása, korlátozása és visszavonása tekintetében;
[...]
g)
a rádióspektrum‑használati jogok megadására, átruházására, megújítására, módosítására és visszavonására vonatkozóan egyértelmű és átlátható módon meghatározott szabályokat alkalmaznak a szabályozási környezet biztonságának, következetességének és kiszámíthatóságának biztosítása érdekében;
[...]”
15
Az említett irányelv 48. cikkének (3) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A nyílt eljárás követelménye alóli kivétel alkalmazható, amikor az egyedi rádió spektrum‑használati jogoknak a rádiós vagy televíziós műsorterjesztők részére való megadása a tagállamok által az uniós joggal összhangban meghatározott közérdekű cél eléréséhez szükséges.”
16
Ugyanezen irányelv 124. cikke (1) bekezdése első albekezdésének szövege a következő:
„A tagállamok 2020. december 21‑ig elfogadják és kihirdetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy ezen irányelv rendelkezéseinek megfeleljenek. E rendelkezések szövegé[ről] haladéktalanul tájékoztatják a Bizottságot.”
17
A 2018/1972 irányelv 125. cikke értelmében:
„A [2002/20 és 2002/21] irányelv 2020. december 21‑től hatályát veszti, a [XII]. melléklet B. részében meghatározott irányelveknek a nemzeti jogba történő átültetésére és alkalmazási kezdőnapjára meghatározott határidőkkel kapcsolatos tagállami kötelezettségek sérelme nélkül.
[...]
A hatályon kívül helyezett irányelvekre történő hivatkozásokat ezen irányelvre való hivatkozásként kell értelmezni, a [XIII]. mellékletben foglalt megfelelési táblázatnak megfelelően.”
B. A magyar jog
18
A médiatörvény 22. §‑a (8) bekezdésének a Médiatanács 354/2017. (IV. 19.) számú határozata (a továbbiakban: 354/2017. számú határozat) és 1224/2017. (XI. 14.) számú határozata (a továbbiakban: 1224/2017. számú határozat) meghozatalának időpontjában alkalmazandó változata előírta:
„A médiaszolgáltató köteles havonta adatokat szolgáltatni a Médiatanács számára a műsorkvótákra vonatkozó előírások betartásának ellenőrzéséhez. [...]”
19
A médiatörvény 22. §‑a (8) bekezdésének jelenleg hatályos változata kimondja:
„A lineáris médiaszolgáltató köteles havonta, az adott hónapot követő hónap utolsó napjáig, a lekérhető médiaszolgáltató a tárgyévet követő év január 31‑ig adatokat szolgáltatni a Médiatanács számára a műsorkvótákra vonatkozó előírások betartásának ellenőrzéséhez. [...]”
20
E törvény 48. §‑ának szövege a következő:
„(1)   Állami tulajdonban lévő, korlátos erőforrásokat igénybe vevő analóg lineáris médiaszolgáltatás – amennyiben e törvény eltérően nem rendelkezik – a Médiatanács által kiírt és lebonyolított pályázaton történt nyertessé nyilvánítás és hatósági szerződés alapján végezhető.
[...]
(5)   Az állami tulajdonban lévő, korlátos erőforrásokat igénybe vevő analóg lineáris médiaszolgáltatási jogosultság rádió esetén legfeljebb tíz évig, audiovizuális médiaszolgáltatás esetén legfeljebb tíz évig érvényes, és lejártakor a médiaszolgáltató kezdeményezésére pályázat nélkül egy ízben legfeljebb hét évre megújítható azzal, hogy a műsorterjesztés és a digitális átállás szabályairól szóló 2007. évi LXXIV. törvény [(a Magyar Közlöny 2007. évi 80. száma)] 38. § (1) bekezdésében megjelölt időpontban az audiovizuális médiaszolgáltatási szerződések lejárnak. A megújításra vonatkozó kezdeményezést a lejárat előtt tizennégy hónappal a Médiatanácshoz be kell jelenteni. E határidő elmulasztása esetén a megújításnak nincs helye. A Médiatanács az állami tulajdonosi joggyakorlás körében a jogosultság megújításáról vagy a jogosultság megújítására vonatkozó szándékának hiányáról a jogosultság lejárta előtt legkorábban hat hónappal, legkésőbb négy hónappal tájékoztatja a médiaszolgáltatót. A médiaszolgáltatási jogosultság megújítására a médiaszolgáltató nem alapíthat jogot, továbbá a médiaszolgáltatási jogosultság megújítása iránti kezdeményezés alapján a Médiatanácsot nem terheli szerződéskötési kötelezettség.
[...]
(7)   Nem lehet megújítani a jogosultságot, ha
a)
a Médiatanács végleges határozatában megállapította, hogy a médiaszolgáltató a szerződést, [a sajtószabadságról és a médiatartalmak alapvető szabályairól szóló 2010. évi CIV. törvényben (a Magyar Közlöny 2010. évi 170. száma, a továbbiakban: a sajtószabadságról szóló törvény)] vagy az e törvényben foglalt rendelkezéseket ismételten vagy súlyosan megszegte, vagy
b)
a kezdeményezés benyújtásakor, illetve elbírálásakor a médiaszolgáltató médiaszolgáltatási díjtartozással rendelkezik.
[...]”
21
A médiatörvény 55. §‑ának (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A pályázati eljárásban az a vállalkozás vehet részt
a)
amelynek nincs hatvan napnál régebben lejárt vám‑, társadalombiztosítási járulék vagy a központi adóhatóság által nyilvántartott lejárt adótartozása, továbbá elkülönített állami pénzalappal szemben fennálló lejárt fizetési kötelezettsége, kivéve, ha a hitelező az adósság későbbi időpontban történő megfizetéséhez írásban hozzájárult,
b)
amely nem áll csődeljárás, felszámolási, végelszámolási vagy a megszüntetésére irányuló egyéb eljárás alatt, és
c)
amellyel szemben a pályázati felhívás közzétételét megelőző 5 évben
ca)
végleges hatósági határozat a hatósági szerződés megszegésében megnyilvánuló súlyos jogsértést nem állapított meg, vagy
cb)
a hatósági szerződést a Médiatanács nem mondta fel,
d)
amely nem rendelkezik lejárt tartozással a Médiatanács felé.”
22
E törvény 59. §‑a előírja:
„(1)   A pályázati ajánlat tartalmi érvényességének vizsgálatakor a Médiatanács a pályázati nyilvántartásba vett pályázó pályázati ajánlatát összességében és az egyes pályázati elemek tekintetében is értékeli, vizsgálja annak megalapozottságát.
[...]
(3)   A pályázati ajánlat tartalmilag érvénytelen, amennyiben
[...]
c)
a pályázati ajánlat megalapozatlansága miatt nem alkalmas az e törvényben, illetve a pályázati felhívásban meghatározott célok elérésére, megvalósítására, vagy
[...]”
23
Az említett törvény 63. §‑a szerint:
„(1)   A 62. § (1) bekezdés b) pont szerinti határozatnak a nyertessé nyilvánított pályázóval történő közlésével egyidejűleg a Médiatanács a pályázat nyertesével való hatósági szerződéskötés érdekében hivatalból hatósági eljárást indít. E hatósági eljárás ügyintézési határideje negyvenöt nap.
[...]
(12)   A médiaszolgáltató a hatósági szerződésben rögzítetteknek megfelelő műsor sugárzására jogosult és köteles, az általa üzemben tartott saját hálózaton, berendezésekkel, eszközökkel vagy elektronikus hírközlési szolgáltató (műsorszóró) szolgáltatás közreműködésével. A médiaszolgáltató saját eszközökkel történő műsorszóró, szétosztó tevékenységére a távközlési szolgáltatási engedély nem szükséges, de ez nem érinti a jogszabályokban meghatározott egyéb engedélyek beszerzésére vonatkozó kötelezettséget.
[...]”
24
A médiatörvény 65. §‑a a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A Médiatanács kérelemre – médiapiaci és médiapolitikai szempontok figyelembevételével – ideiglenes, legfeljebb száznyolcvan napra szóló hatósági szerződést köthet olyan médiaszolgáltatási lehetőség hasznosítására:
[...]
c)
amelyre vonatkozóan a [Nemzeti Média‑ és Hírközlési Hatóság (Magyarország, a továbbiakban: NMHH)] igazolja, hogy a médiaszolgáltatás másoknak okozott zavarás és a nemzetközi előírások megsértése nélkül folytatható.
[...]
(11)   Amennyiben a lineáris rádiós médiaszolgáltatási jogosultság úgy jár le, hogy a Médiatanács egy alkalommal már megújította, és a médiaszolgáltatási lehetőségre vonatkozó pályázati eljárás már megindult, a Médiatanács a korábban jogosultsággal rendelkező médiaszolgáltatóval, annak kérelmére, legfeljebb hatvannapos időtartamra – több alkalommal is – ideiglenes hatósági szerződést köthet. E bekezdés alapján ideiglenes hatósági szerződést kizárólag a pályázati eljárás – illetve a pályázati eljárás érdemében hozott határozattal vagy a pályázati eljárást megszüntető végzéssel szemben esetlegesen indított közigazgatási per jogerős – lezárásáig lehet kötni. Az ideiglenes hatósági szerződés a pályázati eljárás nyertesével való hatósági szerződés megkötésének napján megszűnik.
[...]”
25
E törvény 66. §‑ának (4) bekezdése kimondja:
„A lineáris közösségi médiaszolgáltatás:
[...]
g)
heti műsoridejének több mint kétharmadában köteles a 83. §‑ban foglalt közszolgálati célokat szolgáló műsorszámokat szolgáltatni, amibe beleszámít a szolgált közösségnek szóló hírműsorszám, politikai tájékoztató műsorszám, kulturális műsorszám és az egyéb, nem elsősorban az adott közösségnek szóló hasonló tartalom is,
h)
rádiós médiaszolgáltatás esetében a zenei műsorszámok bemutatására szánt évi műsoridejének legalább ötven százalékát magyar zenei műsorszámok bemutatására fordítja.”
26
Az említett törvény 185. §‑ának szövege a következő:
„(1)   A Médiatanács vagy a[z NMHH] Hivatal[a] [(a továbbiakban: Hivatal)] médiaigazgatásra vonatkozó szabály megsértőjével szemben jogkövetkezményt alkalmazhat a 186–189. §‑ban meghatározottak szerint.
(2)   A jogkövetkezmény alkalmazása során a Médiatanács és a Hivatal az egyenlő elbánás elvét követve a fokozatosság és az arányosság elvére tekintettel jár el; a jogsértés súlyához, illetve ismétlődéséhez igazodóan alkalmazza a fokozatosság elvét, valamint az eset összes körülményéhez és a jogkövetkezmény által elérni kívánt célhoz képest arányos jogkövetkezményt alkalmaz.
[...]”
27
Ugyanezen törvény 187. §‑a előírja:
„(1)   Ismételt jogsértés esetén a Médiatanács és a Hivatal kétmillió [magyar] forintig [(HUF) (hozzávetőleg 5240 euró)] terjedő bírsággal sújtja a jogsértő szervezet vezető tisztségviselőjét a jogsértés súlyához, jellegéhez, illetve az egyedi ügy sajátosságaihoz mérten.
(2)   A Médiatanács és a Hivatal a jogkövetkezményt a közigazgatási szabályszegések szankcióiról szóló [2017. évi CXXV.] törvényben [(a Magyar Közlöny 2017. évi 171. száma)] meghatározott mérlegelési szempontokon túl – a jogsértés jellegétől függően – a jogsértés súlyára, folyamatosságára, a jogsértéssel okozott érdeksérelemre, személyiségi jogsérelemre és a jogsértés piacra gyakorolt hatására tekintettel állapítja meg.
[...]
(5)   Az (1)–(4) bekezdés alkalmazásában ismételtségnek tekintendő, ha a jogsértő a végleges hatósági határozatban megállapított jogsértő magatartást ugyanazon jogalapon és jogszabályhely tekintetében, ugyanazon tárgykörben, háromszázhatvanöt napon belül ismételten megvalósítja, ide nem értve a csekély súlyú törvénysértéseket. A 20. és 21. §‑ban, a 22. § (2) bekezdésében, a 22. § (3) bekezdésében, a 22. § (5) bekezdésében és a 22. § (6) bekezdésében foglaltak megsértése esetén ismételtségnek az tekintendő, ha a jogsértő a végleges hatósági határozatban megállapított jogsértő magatartást ugyanazon jogalapon és jogszabályhely tekintetében három éven belül ismételten megvalósítja.
[...]”
28
A médiatörvény 187. §‑a (4) bekezdésének a 354/2017. sz. és az 1224/2017. számú határozat meghozatalának időpontjában alkalmazandó változata a következőképpen rendelkezett:
„Az (1)–(3) bekezdés alkalmazásában ismételtségnek tekintendő, ha a jogsértő a jogerős hatósági határozatban megállapított jogsértő magatartást ugyanazon jogalapon és jogszabályhely tekintetében, ugyanazon tárgykörben, háromszázhatvanöt napon belül ismételten megvalósítja, ide nem értve a csekély súlyú törvénysértéseket. A 20–21. §‑ban, a 22. § (2) bekezdésében, a 22. § (3) bekezdésében, a 22. § (5) bekezdésében és a 22. § (6) bekezdésében foglaltak megsértése esetén ismételtségnek az tekintendő, ha a jogsértő a jogerős hatósági határozatban megállapított jogsértő magatartást ugyanazon jogalapon és jogszabályhely tekintetében három éven belül ismételten megvalósítja.”
II. A kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset alapjául szolgáló tényállás
29
A Klubrádió magyar kereskedelmi rádió, amely 1999‑től kezdődően a budapesti (Magyarország) vételkörzetben a 95,3 MHz‑es frekvencián sugározta műsorait.
30
2014. február 13‑án a Médiatanács és a Klubrádió megszüntette az e frekvenciára vonatkozó műsorszolgáltatási szerződést, és szerződést kötött a budapesti vételkörzetben a 92,9 MHz‑es frekvencián történő médiaszolgáltatási jogosultság gyakorlására a 2014. február 14. és 2021. február 14. közötti időszakra (a továbbiakban: a Klubrádió műsorszolgáltatási szerződése). Ez a szerződés öt évre megújítható volt.
31
2019. november 8‑án a Klubrádió a médiatörvény 48. §‑ának (5) bekezdése alapján kérte annak megújítását.
32
A Médiatanács 2020. szeptember 8‑i 830/2020. (IX. 8.) számú határozatával elutasította ezt a kérelmet (a továbbiakban: elutasító határozat).
33
A Médiatanács arra alapította döntését, hogy az 1224/2017. számú határozatában megállapította, hogy a Klubrádió megsértette a médiatörvény 22. §‑ának (8) bekezdésében előírt, a műsorkvótákra vonatkozó havi tájékoztatási kötelezettséget (a továbbiakban: műsorkvótákra vonatkozó adatszolgáltatási kötelezettség), hogy e jogsértés nem volt csekély súlyú, valamint hogy – a médiatörvény 187. §‑ának (4) bekezdése értelmében – e rendelkezésnek az említett határozat meghozatalának időpontjában alkalmazandó változata alapján e jogsértés ismételtnek minősült, mivel e rádióállomás e kötelezettséget 365 napon belül már megsértette, amint azt a Médiatanács a 354/2017. számú határozatában már megállapította. A Médiatanács így megállapította, hogy az említett törvény 48. §‑ának (7) bekezdése alapján a Klubrádió műsorszolgáltatási szerződése nem újítható meg.
34
2020. november 4‑én a Médiatanács közzétette a 92,9 MHz-es frekvencián médiaszolgáltatási lehetőség használatára vonatkozó pályázati felhívást (a továbbiakban: vitatott pályázati felhívás vagy vitatott pályázati eljárás). A Klubrádió és két másik médiaszolgáltató, nevezetesen a Közösségi Rádiózásért Egyesület és az LBK Médiaszolgáltató 2020 Kft. pályázatot nyújtott be e pályázati felhívásra.
35
A 2020. december 22‑i két határozatában a Médiatanács megállapította, hogy az e két utóbbi szolgáltató által benyújtott pályázatok alakilag érvénytelenek.
36
Egyébiránt a Médiatanács a 2021. március 10‑i 180/2021. (III. 10.) számú határozatával megállapította, hogy a Klubrádió pályázata tartalmilag érvénytelen, és ezért a vitatott pályázati eljárást eredménytelennek nyilvánította (a továbbiakban: érvénytelenítési határozat).
37
E határozat három indokon alapult, nevezetesen, először is azon, hogy a Klubrádió által pályázati ajánlatában benyújtott formanyomtatvány III.3. pontja nem tartalmazta a formanyomtatvány III.2. pontjában szereplő heti műsorstruktúra‑táblázatban feltüntetett egyik műsorszám ismertetését, másodszor azon, hogy egy másik műsorszám tekintetében ötperces eltérés állt fenn az említett formanyomtatvány III.2. pontjában megjelölt időtartam és annak III.3. pontjában feltüntetett időtartam között, harmadszor pedig azon, hogy a Klubrádió beszámolóiban a pályázata benyújtását megelőző öt évben negatív saját tőke szerepelt, valamint hogy e rádióállomás nem volt képes költségeit kizárólag nettó árbevételéből fedezni.
38
A Médiatanács szerint a médiatörvénynek és a vitatott pályázati felhívás szabályainak megfelelően a műsorstruktúrával kapcsolatos hiányosságokat e pályázat benyújtásának időpontját követően nem lehetett orvosolni. Ami a negatív saját tőke fennállását illeti, az ilyen körülmény nem teszi lehetővé a vitatott pályázati felhívás 1.2. pontjában foglalt cél elérését, vagyis annak biztosítását, hogy a médiapiacon olyan rádióállomás legyen jelen, amely működésében stabil és kiszámítható.
39
2021. március 30‑án a Médiatanács és a Közösségi Rádiózásért Egyesület a médiatörvény 65. §‑a alapján ideiglenes hatósági szerződést kötött a 92,9 MHz‑es frekvenciának a 2021. május 3. és október 29. közötti időszakban történő használata céljából.
40
A Klubrádió bíróság előtt megtámadta mind az elutasító, mind az érvénytelenítési határozatot (a továbbiakban együttesen: vitatott határozatok). Mindkét határozatot helyben hagyta először a Fővárosi Törvényszék (Magyarország), majd a Kúria (Magyarország). Egyébiránt a Klubrádió alkotmányjogi panaszt terjesztett az Alkotmánybíróság (Magyarország) elé, amelyet ez utóbbi bíróság elutasított.
III. A pert megelőző eljárás és a Bíróság előtti eljárás
41
2020. október 22‑én a Bizottság levelet küldött a magyar hatóságoknak, amelyben felvilágosítást kért az elutasító határozat alapjául szolgáló indokokról és az alkalmazandó magyar jogszabályokról.
42
E levélre válaszul az NMHH elnöke 2020. november 12‑én jelezte, hogy a médiatörvény 48. §‑ának (7) bekezdése nem biztosít a Médiatanács számára olyan mérlegelési jogkört, amely lehetővé tenné számára, hogy a médiaszolgáltatási jogosultság megújítása iránti kérelem értékelése során megvizsgálja, hogy e jog megújítható‑e csekély súlyú, de ismételt jogsértés esetén. Az NMHH elnöke pontosította, hogy e törvény rendelkezéseinek megfelelően, amennyiben a Médiatanács jogerős határozatában megállapítja, hogy az érintett szolgáltató ismételt jogsértést vagy súlyos jogsértést követett el, az említett jogosultság nem újítható meg.
43
2021. február 12‑én a Bizottság újabb levelet küldött a magyar hatóságoknak, amelyben aggodalmát fejezte ki a rádiófrekvenciák műsorszórás céljára történő kiosztásának késedelmei, valamint azon kérdés kapcsán, hogy az elutasító határozat megfelel‑e az uniós jognak a Charta 11. cikkében foglalt véleménynyilvánítás és tájékozódás szabadságához való jog fényében értelmezve.
44
E levélre válaszul 2021. február 19‑én az NMHH elnöke kifejtette, hogy a szóban forgó helyzetben a Klubrádiónak nincs jogi lehetősége arra, hogy ideiglenes médiaszolgáltatásokat nyújtson. Ezenkívül megismételte a 2020. november 12‑i válaszában foglalt magyarázatokat.
45
2021. június 9‑én a Bizottság, mivel úgy ítélte meg, hogy a vitatott határozatok és a meghozataluk alapjául szolgáló nemzeti szabályok az elektronikus hírközlésre vonatkozó uniós keretszabályozás több rendelkezése és a Charta 11. cikke megsértésének minősülnek, felszólító levelet küldött Magyarországnak.
46
Magyarország e levélre 2021. augusztus 9‑i levelében válaszolt, amelyben azt állította, hogy a szóban forgó nemzeti szabályozás és az e szabályozás alapján indított két közigazgatási eljárás eredménye nem ellentétes az uniós joggal.
47
2021. december 21‑én a Bizottság indokolással ellátott véleményt bocsátott ki, amelyben elsőként megállapította, hogy Magyarország nem teljesítette az engedélyezési irányelv 5., 7. és 10. cikkéből, a versenyirányelv 4. cikkének 2. pontjából, a keretirányelv 5. cikkének (2) bekezdéséből és 9. cikkéből, az arányosság, a megkülönböztetés tilalma és a lojális együttműködés elvéből, valamint a Charta 11. cikkéből eredő kötelezettségeit. E kötelezettségszegések először is abból erednek, hogy a Médiatanács meghozta az elutasító határozatot, másodszor – abban az esetben, ha a magyar jognak a Médiatanács által elfogadott értelmezése helyes – olyan törvény meghozatalából, amely ismételt jogsértés esetén automatikusan kizárja a rádióspektrum‑használati jogok megújítását, még akkor is, ha a szóban forgó jogsértés nem jelentős súlyú, és pusztán alaki jellegű, harmadszor a Bizottság által annak meghatározása érdekében kért információk továbbításának elmulasztásából, hogy a Klubrádió által benyújtott megújítási kérelem elutasítása megfelelt‑e a megkülönböztetés tilalma elvének, negyedszer pedig abból, hogy ezzel aránytalan és diszkriminatív módon meggátolta a Klubrádiót abban, hogy tevékenységét a rádiós műsorszolgáltatási ágazatban folytassa.
48
Másodikként a Bizottság úgy ítélte meg, hogy mivel egyrészt az engedélyezési irányelvben előírt hathetes határidőn belül nem hozott határozatot a Klubrádió rádióspektrum-használati jogainak megújítása iránti kérelméről, másrészt nem szervezte meg a Klubrádió által korábban használt rádióspektrumra vonatkozó odaítélési eljárást olyan időkereten belül, amely biztosította volna, hogy a határozat a Klubrádió használati jogainak lejárta előtt meghozatalra kerüljön, és harmadrészt az odaítélési eljárást felfüggesztette arra hivatkozva, hogy a Klubrádió gyakorolta a jogorvoslathoz való jogát, Magyarország megsértette a keretirányelv 4., 8. és 9. cikkét, az engedélyezési irányelv 5. cikkének (3) bekezdését és a megfelelő ügyintézés elvét.
49
Harmadikként a Bizottság azt állította, hogy, mivel a Médiatanács aránytalan feltételekhez kötötte a rádióspektrum‑használati jogok odaítélését, nem határozta meg előzetesen e rádióspektrum‑használati jogok odaítélésének kritériumait, nem biztosított mérlegelési jogkört a benyújtott dokumentációban szereplő azon hibák súlyosságának és relevanciájának értékelését illetően, amelyek a pályázók kizárását eredményezhetik, és figyelmen kívül hagyta a Klubrádió által benyújtott pályázati ajánlatot érintő hibák csekély jelentőségét, Magyarország megsértette az engedélyezési irányelv 5. cikkének (2) bekezdését, a 2018/1972 irányelv 45. cikkét és a Charta 11. cikkét.
50
Negyedikként a Bizottság arra hivatkozott, hogy Magyarország, mivel kizárta annak lehetőségét, hogy azon médiaszolgáltatók számára, amelyek rádiófrekvencia‑használati jogait nem újították meg, ideiglenes hatósági szerződés megkötésére kerüljön sor rádiófrekvencia használata céljából, miközben e lehetőséget biztosította azon médiaszolgáltatók számára, amelyek rádiófrekvencia‑használati jogait egyszer már megújították, és nem indokolta ezt az eltérő bánásmódot, megsértette a 2018/1972 irányelv 45. cikkének (1) bekezdését, valamint az arányosság és a megkülönböztetés tilalmának elvét.
51
A Bizottság felszólította Magyarországot, hogy a kézhezvételtől számított két hónapon belül tegyen eleget az indokolással ellátott véleményben foglaltaknak.
52
Magyarország 2022. február 2‑án válaszolt erre az indokolással ellátott véleményre, egyrészt vitatva a Bizottság által hivatkozott uniós jogi rendelkezések és elvek jelen ügyben való alkalmazhatóságát, másrészt pedig azt állítva, hogy sem az alkalmazandó magyar jogszabályok, sem a vitatott határozatok nem sértik az uniós jogot.
53
Mivel Magyarország válaszát nem találta meggyőzőnek, a Bizottság a jelen kereset benyújtása mellett döntött.
54
A Bíróság elnöke 2023. augusztus 17‑i határozataival megengedte a Belga Királyság, a Dán Királyság és a Holland Királyság beavatkozását a Bizottság kérelmeinek támogatása érdekében.
IV. A keresetről
A. Az uniós jog alkalmazhatóságáról
1.
Az elektronikus hírközlésre vonatkozó uniós keretszabályozás és a Charta alkalmazhatóságáról
a)
A felek érvei
55
Magyarország elsőként azzal érvel, hogy az elektronikus hírközlésre vonatkozó uniós keretszabályozás nem alkalmazható sem a vitatott határozatokra, sem pedig az e határozatok meghozatalához vezető eljárásokra, mivel ezek az eljárások és határozatok nem a rádiófrekvencia‑használati jogok odaítélésére, hanem a médiaszolgáltatási jogosultságra vonatkoznak.
56
E tekintetben e tagállam először is a keretirányelv (5) preambulumbekezdésére, 1. cikkének (2) és (3) bekezdésére, valamint 2. cikkének a) és c) pontjára hivatkozik, amelyekben egyrészt a tartalomszolgáltatásra vonatkozó, a médiajog hatálya alá tartozó médiaszolgáltatási jogosultság, másrészt pedig a rádiófrekvenciák használatához való jog közötti különbségtétel jelenik meg, amely utóbbi jog a médiaszolgáltatási jogosultsággal összefüggésben a rádiófrekvenciák kiosztására vonatkozik, és az elektronikus hírközlésre vonatkozó szabályok hatálya alá tartozik. E rendelkezésekből az következik, hogy a médiaszolgáltatások nyújtása, és következésképpen az engedélyek, valamint az azokhoz kapcsolódó eljárások ki vannak zárva az elektronikus hírközlésre vonatkozó uniós keretszabályozás hatálya alól.
57
Ebben az összefüggésben Magyarország hangsúlyozza, hogy a magyar jogban a médiaszolgáltatás nyújtásának engedélyezése a Médiatanács hatáskörébe tartozik, és azt a médiatörvény szabályozza, míg a rádiófrekvenciák használatának engedélyezése az NMHH hatáskörébe tartozik, és azt a nemzeti frekvenciafelosztásról, valamint a frekvenciasávok felhasználási szabályairól szóló 7/2015. (XI. 13.) NMHH rendelet (a Magyar Közlöny 2015. évi 172. száma), valamint a polgári frekvenciagazdálkodás egyes hatósági eljárásairól szóló 7/2012. (I. 26.) NMHH rendelet (a Magyar Közlöny 2012. évi 9. száma) szabályozza.
58
E két engedélyezési kategória eljárásai egyébiránt különbözőek és önállóak.
59
Ami ugyanis egyrészt a médiaszolgáltatási jogosultság megadásához vezető eljárást illeti, a médiatörvénynek megfelelően a Médiatanács pályázati eljárást indít, amelynek keretében kizárólag az e szolgáltatások nyújtása lehetőségének megszerzése érdekében benyújtott pályázati ajánlatokról határoz. E pályázati eljárás végén a Médiatanács a nyertes pályázóval hatósági szerződés megkötésére irányuló eljárást indít, amelynek végleges megkötése esetén a nyertes pályázó médiaszolgáltatási jogosultságot szerez (a továbbiakban: műsorszolgáltatási szerződés). Az említett szerződés nem tartalmaz a rádiófrekvenciák használatára vagy az elektronikus hírközlésre vonatkozó rendelkezéseket, mivel annak hatálya kizárólag a médiaszolgáltatási jogosultsághoz kapcsolódó jogokra és kötelezettségekre terjed ki.
60
Másrészt, ami a rádiófrekvenciák használatára vonatkozó engedélynek a médiaszolgáltatási jogosultsággal összefüggésben történő megadására irányuló eljárást illeti, a jelen ítélet 57. pontjában említett rendeleteknek megfelelően a műsorszolgáltatásra kijelölt frekvenciasávokban a frekvencia‑használati jogokat kizárólag olyan médiaszolgáltató szerezheti meg, amely a Médiatanács által indított pályázati eljárás nyertese volt, és amely a műsorszolgáltatási szerződés megkötése révén médiaszolgáltatási jogosultságot szerzett, vagy olyan műsorterjesztő, amely ilyen médiaszolgáltatóval szerződést kötött. Kérelemre az NMHH egyedi műsorszórási engedélyeket ad ki, kizárólag a műszaki feltételek teljesülésének vizsgálata alapján.
61
Ezt követően Magyarország azt állítja, hogy a rádiós médiaszolgáltatási jogosultságokra vonatkozó feltételeket, valamint az azokhoz kapcsolódó eljárásokra irányadó szabályokat olyan módon határozták meg, hogy azok közérdekű célok megvalósítását szolgálják, így különösen a tájékoztatáshoz, a tájékozódáshoz és a közügyekre vonatkozó információkhoz való jog előmozdítását, valamint a kultúra támogatását.
62
Márpedig az engedélyezési irányelv 5. cikke (2) bekezdésének második albekezdéséből és a versenyirányelv 4. cikkéből az következik, hogy az ilyen eljárások nem tartoznak az elektronikus hírközlésre vonatkozó uniós keretszabályozás hatálya alá.
63
Végezetül Magyarország hangsúlyozza, hogy az uniós jog jelenlegi állása szerint a rádiós tartalmak nyújtásához való jog biztosításához kapcsolódó feltételek és eljárások a tagállamok kizárólagos hatáskörébe tartoznak.
64
Így Magyarország álláspontja szerint a Bizottság a keresetével arra törekszik, hogy kiterjessze az elektronikus hírközlésre vonatkozó uniós jog hatályát a tagállamok médiarendszerének kialakításával kapcsolatos kérdésekre, amelyek a tagállamok hatáskörébe tartoznak.
65
Másodikként Magyarország azt állítja, hogy mivel a vitatott határozatok és az e határozatok meghozatalához vezető eljárások nem minősülnek az uniós jog végrehajtásának, a Charta e határozatokra és eljárásokra nem alkalmazandó. Viszonválaszában pontosítja, hogy – amint az a Charta 51. cikkének (1) bekezdéséből kitűnik – az a kérdés, hogy egy adott ügyben hivatkozni lehet‑e a Chartára, nem azon sajátos körülményektől és összefüggésektől függ, amelyek között a szóban forgó nemzeti intézkedéseket meghozták, hanem attól, hogy az uniós jog – a jelen ügyben az elektronikus hírközlésre vonatkozó uniós keretszabályozás – alkalmazandó‑e.
66
A Bizottság elsőként, miközben elismeri, hogy különbséget kell tenni a médiaszolgáltatások tartalmára vonatkozó szabályozás és az átvitelre vonatkozó szabályozás között, azt állítja, hogy a vitatott határozatok és a meghozataluk alapjául szolgáló nemzeti szabályok a 92,9 MHz‑es frekvencia Klubrádió általi használatára vonatkozó eljárásokkal kapcsolatosak, és ennélfogva az elektronikus hírközlésre vonatkozó uniós keretszabályozás hatálya alá tartoznak.
67
E keretszabályozás ugyanis valamennyi olyan eljárásra alkalmazandó, amelynek keretében a tagállamok rádiófrekvencia‑használati jogokat biztosítanak a rádiós és televíziós műsortartalmak műsorszolgáltatói számára. A 2008. január 31‑iCentro Europa 7 ítélet (C‑380/05, EU:C:2008:59) és a 2017. július 26‑iPersidera ítélet (C‑112/16, EU:C:2017:597) azt támasztja alá, hogy az említett keretszabályozás alkalmazandó az olyan elektronikus hírközlési szolgáltatókra, amelyek egyidejűleg médiaszolgáltatók is.
68
Márpedig egyrészt a médiatörvény 48. §‑ának (7) bekezdéséből az következik, hogy a médiaszolgáltatási jogosultság magában foglalja a rádióspektrum, azaz a rádiófrekvenciák használatának jogát. Másrészt, bár Magyarország szerint a magyar jogban a rádiófrekvenciák odaítélésére a médiaszolgáltatási jogosultság megadására vonatkozó eljárástól eltérő eljárás keretében, valamint a médiatörvénytől eltérő nemzeti szabályozás alapján kerül sor, semmi nem utal arra, hogy a jelen ügyben a vitatott pályázati eljárástól eltérő eljárást indítottak volna a 92,9 MHz‑es frekvencia használatára jogosult szolgáltató kiválasztása érdekében.
69
Egyébiránt az engedélyezési irányelv 5. cikkének (2) bekezdése, akárcsak a 2018/1972 irányelv 48. cikkének (3) bekezdése, csak a rádiófrekvencia‑használati jogok nyílt eljárások útján történő megadásának elvétől való eltérést ír elő a közérdekű cél eléréséhez kapcsolódóan. Következésképpen az egyedi rádiófrekvencia‑használati jogok megadására irányuló eljárásnak mindenképpen tárgyilagosnak, átláthatónak, megkülönböztetéstől mentesnek és arányosnak kell lennie, amit a 2017. július 26‑iPersidera ítélet (C‑112/16, EU:C:2017:597) is alátámaszt.
70
Ezenkívül a Bizottság vitatja Magyarország azon érvét, amely szerint az uniós jog a jelenlegi állása szerint nem alkalmazandó a vitatott határozatokra és a meghozataluk alapjául szolgáló nemzeti szabályokra. Egyrészt ugyanis a rádiófrekvenciák odaítélése nem tartozik a tagállamok kizárólagos hatáskörébe. Másrészt az a tény, hogy a vitatott pályázati felhívás keretében a médiaszolgáltatások tartalmára vonatkozó olyan kritériumokat is értékeltek, mint a műsorstruktúra, nem teszi alkalmazhatatlanná az elektronikus hírközlésre vonatkozó uniós keretszabályozást. Ebben az összefüggésben a Bizottság – a 2020. szeptember 3‑iVivendi ítéletre (C‑719/18, EU:C:2020:627) támaszkodva – hangsúlyozza, hogy a médiaszabályozás terén fennálló nemzeti hatásköröket az uniós jog tiszteletben tartásával kell gyakorolni.
71
Végül megalapozatlan Magyarország azon érve, miszerint a Bizottság megkísérli kiterjeszteni az elektronikus hírközlésre vonatkozó uniós keretszabályozás hatályát, mivel ezen intézmény a vitatott határozatokat és a meghozataluk alapjául szolgáló nemzeti szabályokat kizárólag annyiban vitatja, amennyiben azok az elektronikus hírközlő hálózatokra és a rádiófrekvencia‑használati jogokra vonatkoznak.
72
Másodikként a Bizottság szerint, mivel a vitatott határozatok meghozatalával a Médiatanács az elektronikus hírközlésre vonatkozó uniós keretszabályozás szabályait hajtotta végre, köteles volt tiszteletben tartani a Chartát, különösen a Charta 11. cikkében biztosított, a véleménynyilvánítás és a tájékozódás szabadságához való jogot.
73
A Belga Királyság, a Dán Királyság és a Holland Királyság támogatja a Bizottság érvelését.
b)
A Bíróság álláspontja
1) Az elektronikus hírközlésre vonatkozó uniós keretszabályozásról
74
Amint az már a keretirányelv 1. cikkének (1) bekezdéséből is kitűnik, az elektronikus hírközlésre vonatkozó uniós keretszabályozás harmonizált rendszert hoz létre az elektronikus hírközlő hálózatok és az elektronikus hírközlési szolgáltatások területén a belső piac megvalósításának biztosítása érdekében. E célból e keretszabályozás meghatározza többek között a rádiófrekvencia‑használati jogok megadására vonatkozó szabályokat.
75
E tekintetben az engedélyezési irányelv 5. és 7. cikke, a keretirányelv 9. cikke, a versenyirányelv 4. cikke és a 2018/1972 irányelv 45. cikke, amelyek megsértését a Bizottság állítja, előírják, hogy e jogokat tárgyilagos, átlátható, megkülönböztetéstől mentes és arányos kritériumok alapján kell megadni. Amint azt a Bíróság már pontosította, e kritériumokat nemcsak a rádiófrekvenciák eredeti odaítélésekor, hanem minden egyes további odaítéléskor tiszteletben kell tartani (2017. július 26‑iPersidera ítélet, C‑112/16, EU:C:2017:597, 40. pont). Következésképpen e kritériumokat az említett jogok megújítása során is tiszteletben kell tartani.
76
A jelen ügyben, bár a vitatott határozatok, az e határozatok meghozatalához vezető eljárások és a vitatott nemzeti szabályok (a továbbiakban: vitatott nemzeti intézkedések) médiaszolgáltatások nyújtására vonatkoznak, a Bíróság elé terjesztett iratok alapján – a főtanácsnok indítványának 31. pontjában foglaltakkal összhangban – megállapítható, hogy a vitatott nemzeti intézkedések a rádiófrekvencia‑használati jogok odaítélésére is vonatkoznak.
77
Ugyanis, először is a Bizottság keresetleveléhez csatolt elutasító határozat bevezető részéből és indokolásából kitűnik, hogy e határozat tárgya a „92,9 MHz frekvencián” nyújtott médiaszolgáltatásokhoz kapcsolódó médiaszolgáltatási jogosultság meg nem újítása. Ezt követően a szintén a Bizottság keresetleveléhez csatolt vitatott pályázati felhívás címéből kitűnik, hogy e pályázati felhívás „Budapest 92,9 MHz” körzeti vételkörzetű rádiós médiaszolgáltatási lehetőség használatára vonatkozott. A vitatott pályázati felhívásban szereplő információs táblázat e rádiófrekvenciát is említi. Egyébiránt e pályázati felhívás 1.2.1. pontja előírja, hogy e felhívás célja annak biztosítása, hogy a „Médiatanács pályázati eljárás útján biztosítsa a Budapest 92,9 MHz médiaszolgáltatási lehetőséggel, mint állami tulajdonnal való felelős, rendeltetésszerű, hatékony gazdálkodást”. Ezenkívül a médiatörvény 48. §‑a az „[á]llami tulajdonban lévő, korlátos erőforrásokat igénybe vevő analóg lineáris médiaszolgáltatásra” és az „[a]z állami tulajdonban lévő, korlátos erőforrásokat igénybe vevő analóg lineáris médiaszolgáltatási jogosultságra” vonatkozik. Végül e törvény 65. §‑a a médiaszolgáltatási lehetőség hasznosítására irányuló ideiglenes hatósági szerződés megkötésére hivatkozik, amelyre vonatkozóan az NMHH igazolja, hogy a médiaszolgáltatások többek között „másoknak okozott zavarás [...] nélkül” folytathatók.
78
Így magából az elutasító határozatnak, a vitatott pályázati felhívásnak és a médiatörvény 48. §‑ának a szövegéből következik, hogy e határozat, e pályázati felhívás és e rendelkezés nemcsak a médiaszolgáltatások nyújtására, hanem a rádiófrekvencia‑használati jog – a jelen esetben a 92,9 MHz‑es frekvencia – odaítélésére is vonatkozik. A médiatörvény 65. §‑ának szövege azt is tanúsítja, hogy az e rendelkezés alapján megköthető ideiglenes hatósági szerződés nemcsak a médiaszolgáltatások nyújtására, hanem a rádiófrekvencia‑használatra is vonatkozik.
79
Másodszor, az NMHH‑nak a 92,9 MHz‑es frekvencia használatára vonatkozó engedély Klubrádió részére történő megadásáról szóló, 2014. február 13‑i, Magyarország viszonválaszához csatolt határozatának szövegéből kitűnik, hogy e használati engedély érvényességi ideje megegyezett a Klubrádió műsorszolgáltatási szerződésének érvényességi idejével, vagyis a 2014. február 14‑től 2021. február 14‑ig tartó időszakkal. Egyébiránt e határozatban az szerepel, hogy az említett engedély az e szerződésben meghatározott határidő lejártakor megszűnik, illetve e szerződés megszüntetése esetén – akár közös megegyezéssel, akár a Médiatanács általi felmondás útján – a megszüntetés időpontjában, külön, kifejezetten a visszavonásra irányuló közigazgatási eljárás és közigazgatási határozat nélkül.
80
Az említett határozat szövegéből így kitűnik, hogy az érintett engedély érvényessége a médiaszolgáltatási jogosultság érvényességétől függött, oly módon, hogy e jogosultság elvesztése automatikusan a 92,9 MHz‑es frekvencia használati jogának elvesztését eredményezte.
81
Harmadszor, a Magyarország által mind az eljárás írásbeli szakaszában, mind pedig a tárgyaláson a médiaszolgáltatási jogosultságok és a rádiófrekvencia‑használati jogok odaítélésére irányuló eljárások alkalmazásának részletes szabályait illetően nyújtott magyarázatok szintén arra utalnak, hogy Magyarországon közvetlen kapcsolat áll fenn a médiaszolgáltatási jogosultság és a rádiófrekvencia‑használati jog között.
82
E magyarázatokból ugyanis kitűnik, hogy a rádiófrekvenciák odaítélése érdekében a Médiatanácsnak előzetesen pályázati eljárást kell indítania az adott rádiófrekvencián történő médiaszolgáltatás nyújtására. E pályázati eljárás nyertese részére a Médiatanáccsal kötött hatósági szerződés, azaz a műsorszolgáltatási szerződés alapján odaítélésre kerül a médiaszolgáltatási jogosultság. Ezt követően, kérelemre, az NMHH a műszaki feltételek vizsgálatát követően engedélyezi az említett rádiófrekvencia használatát e nyertes pályázó vagy azon műsorterjesztő részére, amellyel az említett nyertes pályázó rádiós tartalmainak közvetítése céljából szerződést köt.
83
Ebből következik, hogy Magyarországon a rádiófrekvenciához való, rádiós tartalmak közvetítése céljából történő hozzáférés a gyakorlatban kizárólag a médiaszolgáltatási jogosultság jogosultjaira korlátozódik, függetlenül attól, hogy ők maguk közvetítik‑e tartalmaikat a szóban forgó rádiófrekvencián, vagy attól, hogy e közvetítést olyan műsorszolgáltató végzi, amely e célból szerződést kötött e jogosultakkal.
84
Így e tagállamban azok a határozatok, amelyeket – az érvénytelenítési határozathoz hasonlóan – olyan pályázati eljárás keretében hoznak, mint a vitatott pályázati eljárás, végső soron a rádiófrekvencia‑használati jogok odaítélésére vonatkoznak.
85
Ezen elemek összességére tekintettel megállapítható, hogy a rádiós médiaszolgáltatási jogosultságok és a rádiófrekvencia‑használati jogok odaítélésének magyar rendszere oly módon került kialakításra, hogy e jogok közvetlenül kapcsolódnak egymáshoz. Ebből következik, hogy az ilyen szolgáltatások nyújtására vonatkozó jogok odaítélésére vonatkozó minden olyan nemzeti intézkedés, mint a vitatott nemzeti intézkedések, szükségképpen hatást gyakorol a rádiófrekvencia‑használati jogokra, és így az elektronikus hírközlésre vonatkozó uniós keretszabályozás tárgyi hatálya alá tartozik.
86
Következésképpen a vitatott nemzeti intézkedések az elektronikus hírközlésre vonatkozó uniós keretszabályozás tárgyi hatálya alá tartoznak.
87
E következtetést nem kérdőjelezi meg az a körülmény, hogy e nemzeti intézkedések a rádiós médiaszolgáltatások nyújtására is vonatkoznak, és hogy – amint arra Magyarország hivatkozott – az e szolgáltatásnyújtásra vonatkozó szabályozás ki van zárva az elektronikus hírközlésre vonatkozó uniós keretszabályozás tárgyi hatálya alól, amint az többek között a keretirányelv 2. cikkének c) pontjából és a 2018/1972 irányelv 2. cikkének 4. pontjából kitűnik.
88
Elegendő ugyanis megállapítani, hogy amikor valamely tagállam, a jelen esetben Magyarország, az általa szervezett rádiófrekvencia-odaítélési eljárások jellegét és lebonyolításának módját illetően rendelkezésére álló mérlegelési jogkör gyakorlása során úgy dönt, hogy a rádiófrekvenciák felhasználóinak kiválasztása a rádiós tartalmak nyújtásához kapcsolódó kritériumok figyelembevételével történik, e tagállam nem vonhatja ki magát az elektronikus hírközlésre vonatkozó uniós keretszabályozás által a rádióspektrum használati jogainak odaítélése céljából előírt követelmények, és különösen a rádiófrekvencia‑használati jogok tárgyilagos, átlátható, megkülönböztetéstől mentes és arányos kritériumok alapján történő odaítélésének elve alól (lásd analógia útján: 2023. április 20‑iDIGI Communications ítélet, C‑329/21, EU:C:2023:303, 31. pont).
89
Amint arra a főtanácsnok az indítványának 33. pontjában lényegében rámutatott, ellenkező esetben a tagállamok könnyen megkerülhetnék e keretszabályozásnak a rádiófrekvencia‑használati jogok odaítélésére vonatkozó szabályait, és ezáltal veszélyeztethetnék az említett keretszabályozás által kitűzött és a keretirányelv 8. cikkének (2)–(4) bekezdésében meghatározott célokat, különösen az elektronikus hírközlő hálózatok, az elektronikus hírközlési szolgáltatások, valamint a kapcsolódó eszközök és szolgáltatások nyújtása terén a verseny előmozdítását, továbbá a rádiófrekvenciák hatékony használatát és kezelését. E szabályok így elveszítenék hatékony érvényesülésüket.
90
Egyébiránt, mivel az elektronikus hírközlésre vonatkozó uniós keretszabályozás csak annyiban alkalmazandó a vitatott nemzeti intézkedésekre, amennyiben azok a rádiófrekvencia‑használati jogok odaítélésére vonatkoznak, nem állítható, hogy sérültek volna a médiaszabályozásra vonatkozó tagállami hatáskörök.
91
Végül Magyarország azon érve sem fogadható el, amely szerint a vitatott határozatok meghozatalához vezető eljárások az elektronikus hírközlésre vonatkozó uniós keretszabályozás alkalmazásától való, az engedélyezési irányelv 5. cikke (2) bekezdésének második albekezdése szerinti eltérés hatálya alá tartoznak.
92
Amint ugyanis arra a Bizottság hivatkozik, e rendelkezés – a 2018/1972 irányelv 48. cikkének (3) bekezdéséhez hasonlóan – csupán annak lehetőségét biztosítja, hogy eltérést alkalmazzanak a rádiófrekvencia‑használati jogok nyílt eljárások útján történő megadásának elvétől, amennyiben az egyedi rádióspektrum‑használati jogoknak a rádiós vagy televíziós tartalomszolgáltatók részére történő megadása a tagállamok által, az uniós joggal összhangban meghatározott közérdekű cél eléréséhez szükséges.
93
Márpedig a jelen ügyben, amint az többek között a jelen ítélet 34. pontjából kitűnik, nem állapítható meg, hogy a vitatott pályázati eljárás nem lett volna „nyílt” az engedélyezési irányelv 5. cikke (2) bekezdésének második albekezdése, valamint a 2018/1972 irányelv 48. cikkének (3) bekezdése értelmében.
94
Mindenesetre az e rendelkezések szerinti eltérés nem vonja maga után az elektronikus hírközlésre vonatkozó teljes uniós keretszabályozás alkalmazásának mellőzését. Így különösen, még ha ez a kivétel alkalmazható is, a rádiófrekvencia‑használati jogokat a keretirányelv 9. cikkének megfelelően tárgyilagos, átlátható, megkülönböztetéstől mentes és arányos kritériumok alapján kell odaítélni (lásd ebben az értelemben: 2008. január 31‑iCentro Europa 7 ítélet, C‑380/05, EU:C:2008:59, 125. pont).
2) A Chartáról
95
Emlékeztetni kell arra, hogy a tagállamok tevékenységét illetően a Charta alkalmazási körét a Charta 51. cikkének (1) bekezdése határozza meg, amelynek értelmében a Charta rendelkezéseinek a tagállamok csak annyiban a címzettjei, „amennyiben az Unió jogát hajtják végre”, és ez a rendelkezés megerősíti a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatát, amely szerint az uniós jogrendben biztosított alapvető jogokat az uniós jog által szabályozott valamennyi helyzetre alkalmazni kell, az ilyen helyzeteken kívül azonban nem (2019. november 19‑iA. K. és társai [A legfelsőbb bíróság fegyelmi tanácsának függetlensége] ítélet, C‑585/18, C‑624/18 és C‑625/18, EU:C:2019:982, 78. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
96
A jelen ügyben, mivel a vitatott nemzeti intézkedések az elektronikus hírközlésre vonatkozó uniós keretszabályozás végrehajtásának minősülnek, meg kell állapítani, hogy ezen intézkedések meghozatala során Magyarország köteles volt tiszteletben tartani a Chartában biztosított alapvető jogokat, és különösen a Charta 11. cikkében foglalt, a Bizottság által hivatkozott, a véleménynyilvánítás és a tájékozódás szabadságához való jogot.
97
Ebből következik, hogy a vitatott nemzeti intézkedések mind az elektronikus hírközlésre vonatkozó uniós keretszabályozás, mind pedig a Charta tekintetében felülvizsgálhatók.
98
Következésképpen el kell utasítani Magyarország azon érvelését, amely szerint e keretszabályozás és a Charta nem alkalmazható ezekre az intézkedésekre.
2.
A 2018/1972 irányelv időbeli alkalmazhatóságáról
a)
A felek érvei
99
A Bizottság a tempus regit actum elvére hivatkozva úgy véli, hogy az engedélyezési irányelv és a keretirányelv alkalmazható az elutasító határozatra és a vitatott pályázati eljárásra, míg a 2018/1972 irányelv alkalmazható az érvénytelenítési határozatra.
100
Magyarország ezzel szemben arra hivatkozik, hogy ez az elv nem alkalmazható egy már folyamatban lévő közigazgatási eljárásra. E tagállam szerint az ilyen eljárásra az eljárás megindításának időpontjában hatályos szabályok az irányadók. Így a jelen ügyben, mivel a vitatott pályázati eljárást a 2018/1972 irányelv hatálybalépésének időpontja előtt indították, mind e pályázati eljárás, mind pedig az érvénytelenítési határozat az engedélyezési irányelv és a keretirányelv hatálya alá tartozik, jóllehet e határozatot a 2018/1972 irányelv átültetésére előírt határidő lejártát követően hozták meg. Ennélfogva, ami az említett határozatot illeti, a Bizottság a keresetét nem alapíthatja a 2018/1972 irányelv megsértésére.
101
A Belga Királyság, a Dán Királyság és a Holland Királyság támogatja a Bizottság érvelését.
b)
A Bíróság álláspontja
102
Pontosítani kell, hogy a Bizottságnak és Magyarországnak a 2018/1972 irányelv időbeli alkalmazhatóságával kapcsolatos eltérő álláspontja csak a vitatott pályázati eljárásra és az érvénytelenítési határozatra vonatkozó kifogásokat érinti. E tekintetben a Bizottság különösen arra hivatkozott, hogy Magyarország megsértette a tagállamokat terhelő azon kötelezettséget, amely szerint biztosítaniuk kell, hogy az egyedi rádióspektrum‑használati jogok odaítélése többek között átlátható és arányos kritériumokon alapuljon, amely kötelezettség az engedélyezési irányelv 5. cikke (2) bekezdésének második albekezdéséből, valamint a 2018/1972 irányelv alkalmazhatóságának időpontjától kezdve ezen irányelv 45. cikkének (1) bekezdéséből következik.
103
Egyébiránt figyelembe kell venni, hogy – amint az a 2018/1972 irányelv (1) preambulumbekezdéséből kitűnik – ezen irányelv több irányelvet is átdolgoz, köztük az engedélyezési irányelvet és a keretirányelvet. E tekintetben a 2018/1972 irányelv 125. cikke kimondja egyrészt, hogy ezen irányelvek 2020. december 21‑től hatályukat vesztik, másrészt pedig, hogy a hatályon kívül helyezett irányelvekre történő hivatkozásokat a 2018/1972 irányelvre való hivatkozásként kell értelmezni. Márpedig a 2018/1972 irányelv 45. cikkének (1) bekezdése megfelel a keretirányelv 9. cikke (1) bekezdésének, amely többek között azt a kötelezettséget írja elő a tagállamok számára, hogy biztosítsák, hogy a rádióspektrum elektronikus hírközlési szolgáltatások céljából történő odaítélése átlátható és arányos kritériumokon alapuljon.
104
Ez a kötelezettség, amelyre az engedélyezési irányelv 5. cikke (2) bekezdésének második albekezdése emlékeztet, egyenértékű azzal a kötelezettséggel, hogy a rádiófrekvenciák odaítélése során tiszteletben kell tartani az átláthatóság és az arányosság elvét, amit a 2018/1972 irányelv 45. cikkének (1) bekezdése ír elő a tagállamok számára.
105
E körülmények között Magyarországnak a 2018/1972 irányelv időbeli alkalmazhatóságára vonatkozó érvelését mindenképpen el kell utasítani.
B. Az elfogadhatóságról
1.
A vitatott határozatokkal szemben felhozott kifogások elfogadhatóságáról
a)
A felek érvei
106
Magyarország vitatja a kereset elfogadhatóságát annyiban, amennyiben az a vitatott határozatokra vonatkozik.
107
Elsőként, e tagállam szerint, noha a Bizottság formálisan az uniós jogi rendelkezések megsértésére hivatkozik, valójában e határozatoknak a médiatörvény rendelkezéseivel vagy a vitatott pályázati eljárás szabályaival való összeegyeztethetőségét kérdőjelezi meg.
108
Márpedig az a kérdés, hogy a Médiatanács valamely határozata megfelel‑e a médiatörvény bizonyos rendelkezéseinek vagy a vitatott pályázati eljárás szabályainak, messze túlmutatna a kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset tárgyán, amelynek egyedüli célja az, hogy lehetővé tegye a Bíróság számára annak megállapítását, hogy valamely tagállam nem teljesítette az uniós jogból eredő kötelezettségét, valamint e kötelezettségszegés megszüntetésének elérését.
109
Másodszor, Magyarország – arra hivatkozva, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint csak a kialakult, állandó és általános közigazgatási gyakorlat képezheti kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset tárgyát – vitatja a jelen kereset elfogadhatóságát annyiban, amennyiben az két egyedi közigazgatási határozatra irányul, amelyeket egyébként a nemzeti bíróságok előtt igénybe vett jogorvoslatokat követően jogerős bírósági határozatok hagytak helyben.
110
Viszonválaszában Magyarország pontosítja, hogy a Bizottság által hivatkozott ítéletekben szereplő határozatoktól eltérően a vitatott határozatok egy meghatározott szolgáltatót érintő határozatok, nem pedig olyan általános határozatok, amelyek a szolgáltatók nem pontosan meghatározott csoportjára vonatkoznak, és koherens, homogén gyakorlatot tárnak fel.
111
A Bizottság elsőként azt állítja, hogy keresetében kizárólag az uniós jog megsértésére hivatkozik. E tekintetben pontosítja, hogy a pert megelőző eljárás keretében két lehetőség merült fel. Az első lehetőség Magyarország azon állításain alapul, amelyek szerint a médiatörvény értelmében a Médiatanács a vitatott határozatok meghozatalakor nem rendelkezett mérlegelési jogkörrel. Ebben az esetben a médiatörvény ellentétes az uniós joggal, mivel a Médiatanácsot olyan határozatok meghozatalára kötelez, amelyek összeegyeztethetetlenek az uniós joggal. A második lehetőség azon az értelmezésen alapul, amely a Bizottság álláspontja szerint a médiatörvény szövegéből következik, és amely szerint a Médiatanács a vitatott határozatok meghozatalakor mérlegelési jogkörrel rendelkezett. Ilyen esetben e határozatok meghozatalával a Médiatanács a mérlegelési jogkörét az uniós joggal összeegyeztethetetlen módon gyakorolta.
112
Másodikként a Bizottság arra hivatkozik, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint nemcsak valamely közigazgatási gyakorlat, hanem az uniós jog helytelen alkalmazásának egyedi eseteiben is indíthat kötelezettségszegési eljárást.
113
Egyébiránt az a tény, hogy valamely határozat ellen nemzeti szinten jogorvoslatot nyújtottak be, nem képezi akadályát annak, hogy a Bizottság kötelezettségszegési eljárás keretében hivatkozhasson az ilyen határozat uniós joggal való összeegyeztethetetlenségére, különösen akkor, ha – mint a jelen ügyben is – az érintett nemzeti bíróságok nem terjesztettek előzetes döntéshozatal iránti kérelmet a Bíróság elé.
114
A Belga Királyság, a Dán Királyság és a Holland Királyság támogatja a Bizottság érvelését.
b)
A Bíróság álláspontja
115
Elsőként, ami a jelen ítélet 107. és 108. pontjában említett elfogadhatatlansági okot illeti, igaz ugyan, hogy a Bizottság a keresetének egyes részeiben hivatkozik a vitatott határozatok és a meghozataluk alapjául szolgáló nemzeti szabályok közötti ellentmondás lehetőségére, különösen az elutasító határozat tekintetében, a keresetlevélből azonban egyértelműen kitűnik, hogy a Bizottság kérelme kizárólag annak megállapítására irányul, hogy a vitatott határozatok vagy ezek a szabályok nem felelnek meg az elektronikus hírközlésre vonatkozó uniós keretszabályozás több rendelkezésének és a Charta 11. cikkének.
116
Másodikként, ami az azon alapuló elfogadhatatlansági okot illeti, hogy egyedi határozatok nem képezhetik kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset tárgyát, mindenekelőtt rá kell mutatni arra, hogy az EUMSZ 258. és EUMSZ 259. cikk nem korlátozza a Bíróság által a kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset keretében gyakorolt felülvizsgálatot kizárólag a tagállamok által hozott általános hatályú rendelkezésekre vagy jogi aktusokra. Ebből azt a következtetést lehet levonni, hogy a tagállamok által hozott egyedi határozatok és egyedi jogi aktusok szintén kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset tárgyát képezhetik, ha a Bizottság úgy ítéli meg, hogy azokat az uniós jog megsértésével hozták meg.
117
Továbbá a Bíróság megállapította, hogy a Szerződések őreként betöltött szerepére tekintettel kizárólag a Bizottság rendelkezik hatáskörrel annak eldöntésére, hogy célszerű‑e kötelezettségszegési eljárást indítani, valamint arra, hogy az érintett tagállamnak betudható mely cselekmény vagy mulasztás alapján kell ezt az eljárást megindítani. Ebben az összefüggésben a Bíróság pontosította, hogy a Bizottság többek között kérheti a Bíróságtól olyan kötelezettségszegés megállapítását, amely abban áll, hogy meghatározott esetben nem valósult meg az irányelv által kitűzött cél (2003. április 10‑iBizottság kontra Németország ítélet, C‑20/01 és C‑28/01, EU:C:2003:220, 30. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
118
Márpedig e tekintetben rá kell mutatni arra, hogy többek között a keretirányelv 9. cikkének (1) bekezdéséből kitűnik, hogy a tagállamok kötelesek biztosítani, hogy a rádiófrekvencia-spektrum illetékes hatóságok általi odaítélése tárgyilagos, átlátható, megkülönböztetéstől mentes és arányos kritériumokon alapuljon. E rendelkezés pontosítja, hogy e kötelezettség mind az általános felhatalmazások megadására, mind pedig az ilyen rádiófrekvenciákra vonatkozó egyedi használati jogok megadására vonatkozik.
119
Így, a Bizottság azon kötelezettségének sérelme nélkül, hogy eleget tegyen az őt terhelő bizonyítási kötelezettségnek, a Bíróság már kimondta, hogy a kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset tárgya lehet egyedi aktus vagy határozat.
120
Egyébiránt a Bíróság a valamely közigazgatási gyakorlattal szemben kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset indításának lehetőségére vonatkozó ítélkezési gyakorlatában csupán azon feltételeket határozta meg, amelyeknek az ilyen gyakorlatnak meg kell felelnie ahhoz, hogy kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset tárgyát képezhesse, anélkül hogy állást foglalt volna arról, hogy lehet‑e ilyen keresetet indítani valamely egyedi aktussal vagy határozattal szemben.
121
Végül sem az EUMSZ 258. és EUMSZ 259. cikkekben, sem a Bíróság ítélkezési gyakorlata alapján nem lehet arra következtetni, hogy az egyedi határozattal szemben benyújtott nemzeti jogorvoslati kérelmeknek jogerős nemzeti bírósági határozatokkal történő elutasítása akadályát képezné annak, hogy az ilyen egyedi határozat kötelezettségszegés megállapítása iránti kereset tárgyát képezhesse.
122
A fenti megfontolásokra tekintettel el kell utasítani a Magyarország által a vitatott határozatokkal kapcsolatos kifogások tekintetében felhozott elfogadhatatlansági okokat.
2.
A lojális együttműködés elvének megsértésén alapuló kifogás elfogadhatóságáról
123
Első kereseti kérelmében a Bizottság arra hivatkozik, hogy Magyarország megsértette a lojális együttműködés elvét.
124
Márpedig ezen intézmény nem említi ezt az elvet sem a jelen kereset alapjául szolgáló kifogások ismertetésekor, sem pedig az e kifogások alátámasztására felhozott érvelés kifejtése során.
125
Következésképpen e kereset elfogadhatatlan annyiban, amennyiben annak megállapítására irányul, hogy Magyarország megsértette a lojális együttműködés elvét.
C. Az ügy érdeméről
126
A Bizottság a keresete alátámasztására négy kifogáscsoportot terjeszt elő.
127
Az első kifogáscsoport, amely a médiatörvény 48. §‑ának (7) bekezdésére és az elutasító határozatra vonatkozik, az engedélyezési irányelv 5., 7. és 10. cikkének, a versenyirányelv 4. cikkének, a keretirányelv 9. cikkének, valamint az arányosság, a megkülönböztetés tilalma és a megfelelő ügyintézés elvének megsértésén alapul. A második kifogáscsoport, amely a vitatott pályázati felhívásra és az érvénytelenítési határozatra vonatkozik, az engedélyezési irányelv 5. cikke (2) és (3) bekezdésének, a keretirányelv 8. és 9. cikkének, valamint a 2018/1972 irányelv 45. cikkének megsértésén alapul. A harmadik kifogáscsoport, amely a médiatörvény 65. §‑ának (11) bekezdésére vonatkozik, a 2018/1972 irányelv 45. cikke (1) bekezdésének, valamint az arányosság és a megkülönböztetés tilalma elvének megsértésén alapul. A negyedik kifogáscsoport a Charta 11. cikkének megsértésén alapul.
1.
A médiatörvény 48. §‑ának (7) bekezdésén és az elutasító határozaton alapuló kifogásokról
128
A Bizottság lényegében arra hivatkozik, hogy Magyarország nem teljesítette az engedélyezési irányelv 5., 7. és 10. cikkéből, a versenyirányelv 4. cikkéből, a keretirányelv 9. cikkéből, valamint az arányosság és a megkülönböztetés tilalma elvéből eredő kötelezettségeit. E kötelezettségszegések először is az elutasító határozat Médiatanács általi meghozatalából, másodszor a médiatörvény 48. §‑ának (7) bekezdése elfogadásából erednek, amely automatikusan kizárja az FM-rádiós műsorszóráshoz kapcsolódó rádióspektrum-használati jogok megújítását, ha a jogosult ismételten megsértette a műsorkvótákra vonatkozó adatszolgáltatási kötelezettségét, ideértve azt az esetet is, amikor az elkövetett jogsértések csekély súlyúak, pusztán alaki jellegűek, és azokat korábban már bírsággal szankcionálták, amely később teljes körű megfelelést eredményezett, harmadszor pedig abból erednek, hogy ezzel aránytalan és diszkriminatív módon meggátolta a Klubrádiót abban, hogy tevékenységét a rádiós műsorszolgáltatási ágazatban folytassa.
129
Egyébiránt a Bizottság azt kifogásolja, hogy Magyarország nem teljesítette az engedélyezési irányelv 5. cikkének (3) bekezdéséből és a megfelelő ügyintézés elvéből eredő kötelezettségeit, mivel az e rendelkezésben előírt hathetes határidőn belül nem hoztak határozatot a Klubrádió rádióspektrum‑használati jogainak megújítása iránti kérelméről.
a)
Az arányosság elvének megsértésén alapuló kifogásról
1) A felek érvei
130
A Bizottság arra hivatkozik, hogy a médiatörvény 48. §‑ának (7) bekezdése, vagy legalábbis az, ahogyan a Médiatanács e rendelkezést a Klubrádióval szemben alkalmazta, nem felel meg az engedélyezési irányelv 5., 7. és 10. cikkének, a versenyirányelv 4. cikkének és a keretirányelv 9. cikkének, valamint különösen az e cikkekben foglalt arányosság elvének.
131
Elsőként a Bizottság azt állítja, hogy az elutasító határozat ellentétes az arányosság elvével, mivel a Klubrádió médiaszolgáltatási jogosultsága megújításának elutasítása kizárólag azon a tényen alapul, hogy a Klubrádió műsorszolgáltatási szerződésének hétéves érvényességi ideje alatt e rádióállomás két alkalommal megsértette a műsorkvótákra vonatkozó adatszolgáltatási kötelezettségét.
132
A Bizottság úgy véli, hogy a médiaszolgáltatási jogosultság megújításának elutasítása szankciónak minősül. E tekintetben a Bizottság azon következmények súlyosságára hivatkozik, amelyek a magyar szabályozás értelmében az ilyen elutasításból egy médiaszolgáltató számára erednek, nevezetesen egyrészt arra, hogy nem folytathatja a rádiófrekvencián történő médiaszolgáltatási tevékenységét, kivéve, ha új pályázati eljárásban nyer, másrészt pedig arra, hogy amennyiben e pályázati eljárás eredménytelen lenne, nem lenne lehetőség ideiglenes hatósági szerződés megkötésére e tartalmaknak a szóban forgó rádiófrekvencián történő további nyújtására egy másik új pályázati eljárás lezárásáig.
133
Ebben az összefüggésben a Bizottság a Bíróság ítélkezési gyakorlatára hivatkozik, amelyből egyrészt kitűnik, hogy a szankció arányosságának értékelése során figyelembe kell venni az e szankció által büntetendő jogsértés jellegét és súlyát, másrészt pedig azt, hogy a szankciónak kellő mértékben a jogsértés súlyosságához igazíthatónak kell lennie.
134
A Bizottság továbbá úgy véli, hogy a médiaszolgáltatási jogosultság megújításának elutasítása hasonló e jog visszavonásához vagy felfüggesztéséhez. Márpedig az ilyen visszavonás vagy felfüggesztés az egyik legsúlyosabb szankciónak minősül, amelyet az engedélyezési irányelv 10. cikke (5) bekezdésének megfelelően csak az arányosság elvének tiszteletben tartása mellett, nevezetesen a rádiófrekvencia‑használati jogok feltételeinek súlyos vagy ismételt megsértése esetén lehet kiszabni.
135
Ebben az összefüggésben a Bizottság hangsúlyozza, hogy a Klubrádió médiaszolgáltatási jogosultsága megújításának elutasítása nem minősül az e rádióállomás által elkövetett jogsértések súlyosságához képest arányos jogkövetkezménynek.
136
Ugyanis először is az érintett jogsértések megvalósításának időpontjában a médiatörvény 22. §‑ának (8) bekezdése nem határozott meg határidőt a műsorkvótákra vonatkozó adatszolgáltatási kötelezettség teljesítésére. Másodszor, a 354/2017. és az 1224/2017. számú határozatban említett mindkét esetben a Klubrádió a szankciós eljárás során eleget tett e kötelezettségnek. Harmadszor, a Médiatanács az említett kötelezettség teljesítése érdekében a Klubrádió által szolgáltatott adatok alapján nem állapította meg, hogy az általa sugárzott műsorok nem felelnek meg az e rádióállomást terhelő, a műsorkvótákra vonatkozó kötelezettségeknek. Negyedszer, a Médiatanács az e határozatokban megállapított mindkét jogsértést 30000 HUF (hozzávetőleg 75 euró), illetve 36000 HUF (hozzávetőleg 90 euró) összegű bírsággal szankcionálta, míg a médiatörvény 187. §‑ának (1) bekezdése szerint az ismételt jogsértések esetére előírt maximális bírság 2000000 HUF (5420 euró), ami azt mutatja, hogy az említett jogsértések csekély súlyú jogsértéseknek tekinthetők. Ötödször, a Klubrádió megfizette a kiszabott bírságokat, és a kiszabott szankció elérte célját, hiszen az említett határozatokat követően a Médiatanács már nem állapította meg, hogy a Klubrádió további jogsértéseket követett el.
137
Másodikként a Bizottság arra hivatkozik, hogy amennyiben a médiatörvény 48. §‑ának (7) bekezdése úgy értelmezendő, hogy az automatikusan kizárja a médiaszolgáltatási jogosultság megújítását minden olyan esetben, amikor az érintett szolgáltató ismételt jogsértést követett el, ideértve azt az esetet is, amikor több alkalommal késedelmesen tett eleget a műsorkvótákra vonatkozó adatszolgáltatási kötelezettségének, e rendelkezés ellentétes lenne az arányosság elvével.
138
Az említett rendelkezés ilyen értelmezése ugyanis nem hagy mérlegelési jogkört a Médiatanács számára sem az érintett jogsértés jelentéktelen vagy nem kellően súlyos jellegének, sem pedig a médiaszolgáltatási jogosultság megújítására vonatkozó határozatok arányosság elvével való összeegyeztethetőségének értékelésére, és így arra kényszerítené a Médiatanácsot, hogy az ezzel az elvvel összeegyeztethetetlen határozatokat hozzon.
139
Ezzel szemben, ha a médiatörvény 48. §‑ának (7) bekezdését e törvény 185. §‑ának (2) bekezdésével összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy a Médiatanács – a jelen ítélet 136. pontjában említett tényezőkre tekintettel – mérlegelési jogkörrel rendelkezik a médiaszolgáltatási jogosultság megújítására vonatkozó határozatok meghozatala során, a Médiatanács a mérlegelési jogkörét az elutasító határozat meghozatalakor olyan módon gyakorolta, amely az arányosság elvével összeegyeztethetetlen. Ilyen esetben kizárólag ez a határozat lenne ezzel az elvvel ellentétes.
140
Védekezésében Magyarország elsőként azt állítja, hogy a médiaszolgáltatási jogosultság megújításának elutasítása nem az e jogosultság megújítását kérelmező szolgáltató magatartásának szankcionálására irányul, hanem annak következménye, hogy e szolgáltató nem tett eleget az ilyen megújításhoz való jogosultság feltételeként előzetesen meghatározott követelménynek. Az ilyen elutasítás különösen nem tekinthető az engedélyezési irányelv 10. cikke (5) bekezdésében szabályozott visszavonási szankcióval egyenértékűnek, mivel e szankció az érintett műsorszolgáltatási szerződést annak időtartama lejárta előtt megszüntetné. A médiaszolgáltatási jogosultság megújításának elutasítása ezzel szemben csupán az említett szerződés lejártát követő időszakra terjed ki.
141
Így sem az engedélyezési irányelv 10. cikke (5) bekezdéséből eredő követelmények, sem a szankciók arányosságának elvével kapcsolatos ítélkezési gyakorlat nem relevánsak ebben az esetben.
142
Másodikként, ami az arányosság elvének a médiatörvény 48. §‑ának (7) bekezdése általi állítólagos megsértését illeti, Magyarország azt állítja, hogy az uniós jog nem zárja ki az olyan nemzeti szabályozást, amely a médiaszolgáltatási jogosultság megújításának kizárási feltételeit oly módon határozza meg, hogy mérlegelési jogkör gyakorlására nincs lehetőség, mivel törvényben előzetesen meghatározott objektív feltételek kizárják a jog önkényes és megkülönböztető alkalmazását.
143
Márpedig Magyarország szerint a médiatörvényben meghatározott, a médiaszolgáltatási jogosultság megújításának elutasítására irányadó kritériumok objektívek, átláthatók, megkülönböztetéstől mentesek és arányosak, mivel az ilyen megújítás kizárólag jogerős határozatokban megállapított súlyos vagy ismételt jogsértések esetén kizárt.
144
Az arányosságot az biztosítja, hogy – amint az a médiatörvény 187. §‑ának (5) bekezdéséből kitűnik – a csekély súlyú jogsértések nem minősülhetnek ismételt jogsértéseknek. Hasonlóképpen, az „ismételt jogsértésnek” minősítéshez szükséges kumulatív feltételek jogszabályi meghatározása a fokozatosság elvének alkalmazásán keresztül biztosítja, hogy a médiaszolgáltatási jogosultság megújításának elutasítására kizárólag a legsúlyosabb és legkirívóbb jogsértések esetén kerülhessen sor.
145
Egyébiránt Magyarország pontosítja, hogy az érintett jogsértés súlya nem képezi értékelés tárgyát a médiaszolgáltatási jogosultság megújítására irányuló eljárás keretében, mivel ez az eljárás nem minősül szankciós eljárásnak. Az adott jogsértés súlyát ez utóbbi eljárás keretében a Médiatanács értékeli, amelynek többek között azt kell megállapítania, hogy a jogsértés súlyos vagy ismételt‑e, és ennek érdekében köteles különösen megvizsgálni, hogy az érintett jogsértés nem minősül‑e csekély súlyú jogsértésnek.
146
Végül Magyarország hozzáteszi, hogy a Médiatanács számára mérlegelési jogkör biztosítása azzal jár, hogy a médiaszolgáltatási jogosultság megújításáról való döntés során újból meg kellene vizsgálnia a jogerős határozatban megállapított jogsértések súlyos vagy ismételt jellegét, ami ellentétes lenne a jogállamiság, a jogbiztonság és az egyenlő bánásmód elvével.
147
Harmadikként, az arányosság elvének az elutasító határozat általi megsértését illetően Magyarország megjegyzi, hogy a Klubrádió médiaszolgáltatási jogosultsága megújításának elutasítása nem a magyar szabályozás aránytalan rendelkezéseinek alkalmazásából vagy a Médiatanács önkényes döntéséből ered, hanem kizárólag abból, hogy a Médiatanács jogerős határozatokban számos, a Klubrádió által elkövetett ismételt jogsértést állapított meg.
148
E tekintetben Magyarország vitatja a Bizottság azon érvét, amely szerint a 354/2017. és az 1224/2017. számú határozatban megállapított jogsértések csekély súlyú jogsértéseknek minősülnek.
149
Ugyanis, először is az a tény, hogy a kiszabott bírságok csekély összegűek, nem támasztja alá, hogy csekély súlyú jogsértésekről lenne szó. Egyrészt e bírságok összege – különösen összehasonlító adatok hiányában – egyáltalán nem utal az érintett jogsértések súlyára. Másrészt ezen összeg meghatározása során a Médiatanács figyelembe vette a Klubrádió pénzügyi helyzetét annak érdekében, hogy ne alkalmazzon olyan szankciót, amely lehetetlenné tenné vagy aránytalanul megnehezítené e rádióállomás működését, nem csupán az arányosság és a fokozatosság elvének megfelelően, hanem a 354/2017. és az 1224/2017. számú határozat meghozatalának időpontjában alkalmazandó eljárási szabályokkal összhangban is.
150
Másodszor, téves a Bizottság azon állítása, amely szerint a szóban forgó jogsértések alapjául szolgáló tények időpontjában a médiatörvény 22. §‑ának (8) bekezdése nem állapított meg határidőt a műsorkvótákra vonatkozó adatszolgáltatási kötelezettség teljesítésére. A nemzeti jogalkotó ugyanis 2011. augusztus 3‑i hatállyal módosította e rendelkezést, akként, hogy „[a] médiaszolgáltató köteles havonta adatokat szolgáltatni a Médiatanács számára a műsorkvótákra vonatkozó előírások betartásának ellenőrzéséhez”. Az, hogy a 354/2017. és az 1224/2017. számú határozat meghozatalához vezető eljárások keretében a Klubrádió nem tett semmilyen nyilatkozatot, és nem emelt kifogást az e kötelezettség teljesítésére előírt határidő állítólagos hiányát illetően, továbbá nem indított keresetet e határozatokkal szemben, azt támasztja alá, hogy ismerte a műsorkvótákra vonatkozó adatszolgáltatás terén rá háruló kötelezettségeket, valamint a Médiatanács e tekintetben kialakított döntéshozatali gyakorlatát.
151
Harmadszor, a műsorkvótákra vonatkozó adatszolgáltatási kötelezettség jelentősége igazolja annak megállapítását, hogy a Klubrádió által elkövetett jogsértések nem csekély súlyúak. E tekintetben Magyarország rámutat, hogy ezen adatok szolgáltatásának elmaradása vagy késedelmes szolgáltatása akadályozza a Médiatanácsot abban, hogy ellenőrizze az érintett szolgáltatót a műsorkvóták terén terhelő kötelezettségek betartását, és ezáltal megkönnyíti e szolgáltató számára, hogy elkerülje egy másik esetleges jogsértés megállapítását.
152
Negyedszer, az a tény, hogy a Klubrádió a 354/2017. és az 1224/2017. számú határozat meghozatalához vezető eljárások keretében eleget tett a műsorkvótákra vonatkozó adatszolgáltatás terén őt terhelő kötelezettségnek, valamint az, hogy ezt követően megfizette a kiszabott bírságokat, nem érinti azt a körülményt, hogy e rádióállomás megsértette e kötelezettséget.
153
A Belga Királyság, a Dán Királyság és a Holland Királyság támogatja a Bizottság érvelését.
2) A Bíróság álláspontja
i) Az engedélyezési irányelv 10. cikkének alkalmazhatóságáról
154
Az arányosság elvének megsértésén alapuló kifogásával a Bizottság azt állítja, hogy az elutasító határozat, valamint adott esetben a médiatörvény 48. §‑ának (7) bekezdése nem felel meg az arányosság elvének, amint az nemcsak az engedélyezési irányelv 5. és 7. cikkében, a keretirányelv 9. cikkében és a versenyirányelv 4. cikkében, hanem az engedélyezési irányelv 10. cikkében is kifejezésre jut.
155
Amint az a jelen ítélet 74. és 75. pontjában kifejtésre került, az engedélyezési irányelv 5. és 7. cikke, a keretirányelv 9. cikke és a versenyirányelv 4. cikke határozzák meg a rádiófrekvencia‑használati jogok odaítélésének szabályait.
156
Az engedélyezési irányelv 10. cikke a tagállamok azon kötelezettségére vonatkozó szabályokat írja elő, hogy figyelemmel kísérjék és felügyeljék a rádiófrekvencia‑használati jogokhoz fűzhető feltételek betartását, valamint különösen azokat az intézkedéseket, amelyeket e feltételek betartásának biztosítása érdekében alkalmazhatnak.
157
Márpedig az elektronikus hírközlésre vonatkozó uniós keretszabályozásnak a vitatott nemzeti intézkedésekre való alkalmazhatóságának vizsgálata során elvégzett elemzésből, és különösen a jelen ítélet 76. pontjából kitűnik, hogy a médiatörvény 48. §‑ának (7) bekezdése és az elutasító határozat e keretszabályozás rádiófrekvencia‑használati jogok odaítélésére vonatkozó rendelkezéseinek végrehajtását képezi.
158
Következésképpen kizárólag az arányosság elvére tekintettel kell értékelni az elutasító határozat és a médiatörvény 48. §‑a (7) bekezdésének megfelelőségét, amint ezen elv az engedélyezési irányelv 5. és 7. cikkében, a keretirányelv 9. cikkében és a versenyirányelv 4. cikkében kifejezésre jut.
ii) A médiatörvény 48. §‑a (7) bekezdése a) pontjának terjedelméről
159
Amint az a jelen ítélet 137–139. pontjából kitűnik, az arányosság elvének Magyarország általi megsértésére alapított kifogás a Bizottság két alternatív feltevésen alapuló érvelésén alapul. Az első feltevés szerint a médiatörvény 48. §-ának (7) bekezdése a Médiatanács számára a médiaszolgáltatási jogosultság megújítása iránti kérelmekről szóló határozatok meghozatalakor mérlegelési jogkört biztosít az érintett szolgáltató által elkövetett jogsértések súlyosságának és ismételt jellegének értékelésére, így kizárólag az elutasító határozat sérti az arányosság elvét, mivel a jelen ítélet 136. pontjában kifejtett elemekre tekintettel a Médiatanács e mérlegelési jogkör gyakorlása során megsértette ezt az elvet. A második feltevés szerint e rendelkezés nem biztosít ilyen mérlegelési jogkört a Médiatanács számára, így maga a rendelkezés sérti az említett elvet, mivel alkalmazása azzal ellentétes határozatok meghozatalához vezetne.
160
Ennélfogva a Bírósághoz benyújtott iratokban szereplő információkra tekintettel előzetesen meg kell határozni a médiatörvény 48. §‑a (7) bekezdésének a magyar jogban elismert terjedelmét.
161
E rendelkezés előírja, hogy a médiaszolgáltatási jogosultság nem újítható meg különösen akkor, ha a Médiatanács jogerős határozata megállapította, hogy az érintett szolgáltató ismételten vagy súlyosan megszegte az érintett szerződést, illetve a sajtószabadságról szóló törvény vagy a médiatörvény rendelkezéseit.
162
A médiatörvény 187. §‑a (5) bekezdésének megfelelően ismételtségnek tekintendő, ha a jogsértő a jogerős hatósági határozatban megállapított jogsértő magatartást ugyanazon jogalapon és jogszabályhely tekintetében, ugyanazon tárgykörben, 365 napon belül ismételten megvalósítja, ide nem értve a csekély súlyú jogsértéseket.
163
A Magyarország által az eljárás írásbeli szakaszában szolgáltatott magyarázatokból kitűnik, hogy a médiatörvény 48. §‑ának (7) bekezdését úgy értelmezik, hogy a médiaszolgáltatási jogosultság megújítása iránti kérelmekre vonatkozó határozatok – mint például az elutasító határozat – meghozatalakor a Médiatanács semmilyen mérlegelési jogkörrel nem rendelkezik az érintett szolgáltató által elkövetett jogsértések súlyosságának és e jogsértések ismételt jellegének értékelésére. A Médiatanács annak ellenőrzésére szorítkozik, hogy a megújítani kért jog érvényességi ideje alatt hozott‑e e szolgáltatóval szemben olyan jogerős határozatot, amely súlyos vagy ismételt jogsértést állapít meg. Igenlő válasz esetén e rendelkezés alapján köteles elutasítani e jog megújítását. E magyarázatokból az is kitűnik, hogy a Médiatanács a szankciós eljárásokra vonatkozó határozatok, így a 354/2017. és az 1224/2017. számú határozat meghozatala során értékeli és adott esetben állapítja meg az érintett szolgáltató által elkövetett jogsértések súlyos vagy ismételt jellegét.
164
A felek által benyújtott dokumentumok megerősítik, hogy a médiatörvény 48. §‑ának (7) bekezdését az előző pontban kifejtett értelemben értelmezik és alkalmazzák.
165
Mindenekelőtt ugyanis a Médiatanács az elutasító határozatban a Klubrádióval szemben indított szankciós eljárások keretében hozott jogerős határozatok felsorolására szorítkozik, és jelzi, hogy az 1224/2017. számú határozatban megállapította, hogy e rádióállomás megsértette a műsorkvótákra vonatkozó adatszolgáltatási kötelezettséget, továbbá azt, hogy e jogsértés ismételt jellegű.
166
Továbbá a Magyarország által a pert megelőző eljárás során benyújtott és a Bizottság keresetleveléhez csatolt, a Médiatanács által hozott, a médiaszolgáltatási jogosultság megújítására vonatkozó elutasító határozatok indokaira vonatkozó táblázatból (a továbbiakban: az elutasítás indokaira vonatkozó táblázat) kitűnik, hogy az érintett szolgáltatók által elkövetett jogsértések súlyos vagy ismételt jellegének értékelése nem az e jogosultság megújítását elutasító határozatokban, hanem a szankciós eljárások keretében hozott jogerős határozatokban történik.
167
Végül a Bizottság válaszához csatolt, a Kun‑Média rádióállomással szemben indított szankciós eljárás keretében hozott, 2018. március 27‑i 265/18. (III. 29.) számú határozat alátámasztja, hogy a Médiatanács a szankciós eljárásokra vonatkozó határozatok meghozatalakor értékeli mind a jogsértés súlyát, mind pedig – amennyiben ezen értékelésből az következik, hogy e jogsértés nem csekély súlyú – annak ismételt vagy nem ismételt jellegét.
168
Következésképpen, tekintettel arra, hogy a médiatörvény nem biztosít mérlegelési jogkört a Médiatanács számára, az arányosság elvének megsértésén alapuló kifogás vizsgálata megköveteli annak megvizsgálását, hogy a Bizottság érvelése megalapozott-e abban a tekintetben, hogy e jogsértés nem a Médiatanácsnak, hanem e törvény 48. §-a (7) bekezdésének tulajdonítható.
iii) Az arányosság elvének a médiatörvény 48. §‑ának (7) bekezdése általi megsértéséről
169
Amint az a keretirányelv 9. cikkének (1) bekezdéséből kitűnik, tekintettel arra, hogy a rádiófrekvenciák fontos társadalmi, kulturális és gazdasági értékkel rendelkező közjavak, a tagállamok biztosítják a területükön az elektronikus hírközlési szolgáltatások tekintetében e rádiófrekvenciákkal való hatékony gazdálkodást, az elektronikus hírközlésre vonatkozó uniós keretszabályozásban meghatározott szabályozási feladatokkal összhangban, valamint különösen az ezen irányelv 8. cikkében meghatározott célok elérése érdekében.
170
A versenyirányelv 4. cikkének 2. pontja, az engedélyezési irányelv 5. cikke (2) bekezdésének második albekezdése és 7. cikkének (3) bekezdése, valamint a keretirányelv 9. cikkének (1) bekezdése értelmében a rádiófrekvencia‑használati jogokat tárgyilagos, átlátható, megkülönböztetéstől mentes és arányos szempontok alapján kell odaítélni (2017. július 26‑iPersidera ítélet, C‑112/16, EU:C:2017:597, 39. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). E kritériumokat, amelyek – amint az a jelen ítélet 75. pontjában megállapításra került – ezen jogok megújításakor alkalmazandók, egyébiránt a keretirányelv 8. cikkében foglalt célok figyelembevételével kell alkalmazni (lásd ebben az értelemben: 2017. július 26‑iEuropa Way és Persidera ítélet, C‑560/15, EU:C:2017:593, 72. pont).
171
A jelen ítélet 161–163. pontjából következik, hogy a médiatörvény 48. §‑ának (7) bekezdése azzal a hatással jár, hogy automatikusan megfoszt bizonyos szolgáltatókat, vagyis azokat, amelyek tekintetében a Médiatanács jogerős határozatában megállapította az érintett műsorszolgáltatási szerződés, illetve a sajtószabadságról szóló törvény vagy a médiatörvény rendelkezéseinek súlyos vagy ismételt megsértését, a médiaszolgáltatási jogosultságuk megújításának lehetőségétől, amely – amint az az elektronikus hírközlésre vonatkozó uniós keretszabályozás vitatott nemzeti intézkedésekre való alkalmazhatóságának elemzése keretében megállapításra került – a rádiófrekvencia használatát is érinti.
172
Következésképpen a médiatörvény 48. §‑ának (7) bekezdését úgy kell tekinteni, mint amely hozzájárul a magyar jogban a rádiófrekvencia‑használati jogok odaítélésére alkalmazandó kritériumok meghatározásához, így annak tiszteletben kell tartania a jelen ítélet 170. pontjában említett uniós jogi rendelkezésekben előírt követelményeket, különösen pedig az ilyen kritériumok arányosságára vonatkozó követelményt.
173
E tekintetben meg kell állapítani, hogy a rádiófrekvencia‑használati jogokhoz kapcsolódó feltételek tiszteletben tartása elengedhetetlen a rádiófrekvenciák hatékony használatának és kezelésének biztosításához. Ennélfogva a rádiófrekvencia‑használati jogok megújításának elutasítására vonatkozó azon indok, amely az érintett szolgáltatót terhelő kötelezettségeknek e jogok érvényességi ideje alatt történő megsértéséből ered, a rádiófrekvenciák felhasználóinak kiválasztására szolgáló kritériumnak minősülhet, amely összefügg a verseny előmozdítására irányuló, a rádiófrekvenciák hatékony használatának és kezelésének ösztönzése révén megvalósuló céllal, amelyet a keretirányelv 8. cikke (2) bekezdésének d) pontja rögzít.
174
Mindazonáltal, amint az a Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, a jelen ítélet 170. pontjában felidézett arányosság követelménye magában foglalja, hogy a rádiófrekvencia‑használati jogok odaítélési kritériumai alkalmasak legyenek az általuk elérni kívánt cél megvalósításának biztosítására, és ne haladják meg az e cél eléréséhez szükséges mértéket (2017. július 26‑iPersidera ítélet, C‑112/16, EU:C:2017:597, 39. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
175
Igaz ugyan, hogy a rádiófrekvencia‑használati jogok megújítása iránti kérelem vizsgálata során a szerződés vagy a rádiófrekvenciák használatára alkalmazandó szabályozás korábbi megsértésének figyelembevétele hozzájárulhat a rádiófrekvenciák használatára és hatékony kezelésére vonatkozó cél eléréséhez, mindazonáltal e jogsértések súlyosságától függ az a sérelem, amelyet e jogsértések okozhatnak. Következésképpen annak biztosítása érdekében, hogy az ilyen jogsértések figyelembevétele ne haladja meg az említett cél eléréséhez szükséges mértéket, e használati jogok megújítására vonatkozó döntésnek meg kell felelnie a korábban elkövetett jogsértés súlyának.
176
A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy a médiatörvény 48. §‑ának (7) bekezdése nem azt írja elő, hogy a műsorszolgáltatási szerződés, a médiatörvény vagy a sajtószabadságról szóló törvény korábbi megsértése az egyik olyan kritérium, amelyet figyelembe kell venni a médiaszolgáltatási jogosultság megújítása iránti kérelem vizsgálata során, hanem azt, hogy az ilyen megújítás automatikusan kizárt azon szolgáltatók esetében, amelyek e szerződést vagy e törvényeket ismételten megsértették, így – amint arra a Bizottság rámutatott – e rendelkezés alkalmazása azzal a hatással jár, hogy megakadályozza e szolgáltatókat abban, hogy továbbra is rádiófrekvencián terjesszék tartalmaikat.
177
Következésképpen az ismételt jogsértést elkövető szolgáltató médiaszolgáltatási jogosultsága megújításának elutasítása csak akkor tekinthető arányosnak, ha megállapítható, hogy e jogsértés súlyára tekintettel az ilyen elutasítás szükséges a rádiófrekvenciák hatékony használatára és kezelésére irányuló cél megvalósításának biztosításához.
178
Az ilyen vizsgálatot ennélfogva esetről esetre kell elvégezni, figyelembe véve többek között az érintett szolgáltató által elkövetett ismételt jogsértés jellegét, valamint a konkrét ügy azon sajátos körülményeit, amelyek a médiaszolgáltatási jogosultság megújítása iránti kérelem vizsgálata során jelentőséggel bírnak e jogsértés súlyának megítélése szempontjából, továbbá azokat a következményeket, amelyeket az említett jogsértés az érintett szolgáltató rádiófrekvenciákhoz való, tartalomterjesztés céljából történő hozzáférésére gyakorol.
179
Hozzá kell tenni, hogy – amint az az előző pontból következik – a Médiatanácsnak a médiaszolgáltatási jogosultság megújítása iránti kérelmek vizsgálata során elvégzendő vizsgálata eltér attól, amelyet a szankciós eljárások keretében kell lefolytatnia, és amelyben kizárólag ezen eljárások keretében többek között azt kell ellenőriznie, hogy az érintett jogsértés súlya megfelel‑e az annak szankcionálása érdekében alkalmazandó szankciónak.
180
Így nem megalapozott Magyarország azon érve, amely szerint a Médiatanács számára a médiaszolgáltatási jogosultság megújítása iránti kérelmek vizsgálata során biztosított mérlegelési jogkör sértené a jogállamiság, a jogbiztonság és az egyenlő bánásmód elvét, azzal az indokkal, hogy a Médiatanácsnak ismételten vizsgálnia kellene a jogsértések jogerős határozatban megállapított súlyos, illetve ismételt jellegét.
181
Következésképpen a médiatörvény 48. §‑ának (7) bekezdése – azáltal, hogy a Médiatanácsot arra kötelezi, hogy automatikusan és minden esetben elutasítsa a médiaszolgáltatási jogosultság megújítását abban az esetben, ha az érintett szolgáltató ismételt jogsértést követett el, anélkül hogy bármilyen mérlegelési jogkört biztosítana számára annak vizsgálatára, hogy fennáll-e megfelelő arányosság a szóban forgó jogsértés súlya és a megújítás elutasításának az érintett szolgáltató rádiófrekvenciákhoz való hozzáférésére gyakorolt következményeinek súlya között – sérti a versenyirányelv 4. cikkének 2. pontjából, az engedélyezési irányelv 5. cikke (2) bekezdésének második albekezdéséből és 7. cikkének (3) bekezdéséből, valamint a keretirányelv 9. cikkének (1) bekezdéséből eredő azon követelményt, amely szerint a rádiófrekvencia‑használati jogok megújításának arányos kritériumokon kell alapulnia.
182
Következésképpen, anélkül, hogy szükséges lenne vizsgálni a Bizottságnak a jelen ítélet 136. pontjában kifejtett érveit, meg kell állapítani, hogy az elutasító határozat, amennyiben azt a médiatörvény 48. §‑ának (7) bekezdése alapján, és ennélfogva a rádiófrekvencia‑használati jogok odaítélésére vonatkozó olyan nemzeti szabályozás alapján hozták meg, amely nem tartja tiszteletben a jelen ítélet előző pontjában említett uniós jogi rendelkezések által előírt arányossági követelményt, e követelményt is sérti.
183
Ennélfogva az engedélyezési irányelv 5. és 7. cikkében, a versenyirányelv 4. cikkében és a keretirányelv 9. cikkében megjelenő arányosság elvének megsértésén alapuló kifogás megalapozott.
b)
A megkülönböztetés tilalma elvének megsértésén alapuló kifogásról
1) A felek érvei
184
A Bizottság arra hivatkozik, hogy a médiatörvény 48. §‑ának (7) bekezdése, vagy legalábbis az, ahogyan a Médiatanács e rendelkezést a Klubrádióval szemben alkalmazta, sérti az engedélyezési irányelv 5. és 7. cikkét, a versenyirányelv 4. cikkét és a keretirányelv 9. cikkét, valamint különösen az e cikkekben foglalt megkülönböztetés tilalmának elvét.
185
A Bizottság az elutasítás indokaira vonatkozó táblázatban szereplő adatokra hivatkozik, amelyekből kitűnik, hogy a Médiatanács a Klubrádió esetét kivéve soha nem utasította el a médiaszolgáltatási jogosultság megújítását kizárólag azzal az indokkal, hogy az érintett szolgáltató nem tett eleget a műsorkvótákra vonatkozó adatszolgáltatási kötelezettségének.
186
Egyébiránt a Bizottság azt állítja, hogy egyes rádióállomások, nevezetesen az Inforádió, a Rádió Smile és a Kun‑Média, megújításban részesültek médiaszolgáltatási jogosultságuk tekintetében, annak ellenére, hogy a Klubrádió által elkövetettekhez hasonló, sőt súlyosabb jogsértéseket követtek el.
187
Magyarország azzal érvel, hogy a magyar rendelkezések azáltal biztosítják az átláthatóságot, a tárgyilagosságot és a megkülönböztetés tilalmát, hogy olyan objektív kritériumokat állapítanak meg, amelyek valamennyi médiaszolgáltatóra alkalmazandók a médiaszolgáltatási jogosultságuk megújítása érdekében.
188
Ebben az összefüggésben Magyarország különösen a Bizottság azon állítását vitatja, amely szerint a Médiatanács a Klubrádió kivételével soha nem utasította el a médiaszolgáltatási jogosultság megújítását pusztán amiatt, hogy az érintett szolgáltató nem tett eleget a műsorkvótákra vonatkozó adatszolgáltatási kötelezettségének. Az elutasítás indokaira vonatkozó táblázat ugyanis arra utal, hogy a Médiatanács elutasította a Fehérvár Médiacentrum Kft. médiaszolgáltatási jogosultságának megújítását amiatt, hogy korábban jogerős határozatban megállapította, hogy e szolgáltató ismételten nem tett eleget e kötelezettségének.
189
Az Inforádióval, a Smile Rádióval és a Kun‑Médiával kapcsolatos határozatokat illetően Magyarország azt állítja, hogy az e határozatok alapjául szolgáló tények eltérnek a Klubrádióra vonatkozóaktól, és hogy az említett határozatok meghozatalához vezető eljárások eltérő jogi környezetben zajlottak, így nem tekinthetők összehasonlíthatónak a Klubrádió médiaszolgáltatási jogosultságának megújítása keretében lefolytatott eljárással. Egyébiránt, mivel a Bizottság nem pontosította, hogy a megkülönböztetés fennállásának alátámasztása érdekében értékelte‑e az összes figyelembe vehető határozatot, vagy e célból csupán az általa hivatkozott határozatok vehetők‑e figyelembe, az Inforádióra, a Rádió Smile‑ra és a Kun‑Médiára vonatkozó határozatok csupán példaként szolgálnak. Ezenfelül, tekintettel arra, hogy a Bizottság a keresetleveléhez csupán e határozatok egyikét, nevezetesen a Kun‑Médiára vonatkozó határozatot csatolta, a Bíróság nem képes ellenőrizni, hogy a szóban forgó helyzetek összehasonlíthatók‑e. Így mindenesetre a Bizottság nem támasztotta alá, hogy a Médiatanács döntéshozatali gyakorlata ténylegesen megkülönböztető volt.
190
A Belga Királyság, a Dán Királyság és a Holland Királyság támogatja a Bizottság érvelését.
2) A Bíróság álláspontja
191
A versenyirányelv 4. cikkének 2. pontja, az engedélyezési irányelv 5. cikke (2) bekezdésének második albekezdése és 7. cikkének (3) bekezdése, valamint a keretirányelv 9. cikkének (1) bekezdése értelmében a rádiófrekvencia‑használati jogok odaítélésére vonatkozó kritériumoknak tiszteletben kell tartaniuk a megkülönböztetés tilalmának elvét.
192
A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint az egyenlő bánásmód elve, amelynek egyik különös kifejeződése a megkülönböztetés tilalma, megköveteli, hogy az összehasonlítható helyzeteket ne kezeljék eltérő módon, és az eltérő helyzeteket ne kezeljék egyenlő módon, kivéve ha az ilyen bánásmód objektíve igazolható. Az egyenlő bánásmód elve megsértése fennállásának megállapításához a helyzetek összehasonlítható jellegére vonatkozó követelményt a helyzeteket jellemző tényezők összességének fényében kell vizsgálni, különösen a szóban forgó különbségtételt bevezető jogi aktus tárgya és célja alapján, azzal, hogy ennek érdekében tekintetbe kell venni azon terület elveit és céljait, amely alá e jogi aktus tartozik (lásd ebben az értelemben: 2017. július 26‑iEuropa Way és Persidera ítélet, C‑560/15, EU:C:2017:593, 69. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
193
A jelen ügyben az elutasítás indokaira vonatkozó táblázatból kitűnik, hogy a Médiatanács az 1203/2019. (X. 8.) számú határozattal a Médiacentrum médiaszolgáltatási jogosultságának megújítását kizárólag azzal az indokkal utasította el, hogy az 1115/2016. számú határozatában megállapította: e szolgáltató 2016. május 23. és május 31. között nem tett eleget a műsorkvótákra vonatkozó adatszolgáltatási kötelezettségének, és hogy e jogsértés ismételt jellegű volt.
194
Egyébiránt az Inforádió, a Rádió Smile és a Kun‑Média rádióállomásokkal kapcsolatban hozott határozatokat az elutasító határozat meghozatalát meghatározó jogi és ténybeli környezettől eltérő körülmények között hozták meg.
195
Következésképpen, amint azt a főtanácsnok indítványának 65. pontjában megállapította, a Bizottság által szolgáltatott bizonyítékok nem teszik lehetővé annak megállapítását, hogy az elutasító határozat a Klubrádióval szemben megkülönböztetést tartalmazott.
196
Ennélfogva az engedélyezési irányelv 5. és 7. cikkében, a versenyirányelv 4. cikkében és a keretirányelv 9. cikkében megjelenő megkülönböztetés tilalma elvének megsértésén alapuló kifogást el kell utasítani.
c)
Az elutasító határozat kellő időben történő meghozatalának hiányán alapuló kifogásról
1) A felek érvei
197
A Bizottság rámutat arra, hogy az elutasító határozat meghozatalához vezető eljárás 2019. november 8‑án, a Klubrádió médiaszolgáltatási jogosultsága megújítása iránti kérelmének benyújtásakor kezdődött, és 2020. szeptember 8‑án, az elutasító határozat meghozatalával fejeződött be, azaz tíz hónapig tartott.
198
Így a Médiatanács az elutasító határozat meghozatalakor megsértette az engedélyezési irányelv 5. cikkének (3) bekezdését, amely hathetes határidőt ír elő a használati jogok megadásáról szóló határozatok meghozatalára azon rádiófrekvenciák esetében, amelyeket a nemzeti frekvenciaterv keretében az elektronikus hírközlési szolgáltatások általi használatra osztottak ki, kivéve, ha e jogokat versenyeztetési vagy összehasonlító kiválasztási eljárások útján ítélik oda, ami a Bizottság szerint az elutasító határozat tekintetében nem állt fenn.
199
Egyébiránt a Médiatanács a megfelelő ügyintézés elvét is megsértette, mivel a határidők tiszteletben tartása ezen elv egyik kifejeződése.
200
Magyarország azt állítja, hogy az elutasító határozat meghozatalához vezető eljárás nem rádiófrekvenciák odaítélésére irányuló eljárás, hanem a médiaszolgáltatási jogosultság megújítására irányuló eljárás. Márpedig az uniós jog egyetlen rendelkezése sem állapít meg határidőt e jog megújítására.
201
Magyarország a teljesség kedvéért pontosítja, hogy a médiatörvény 48. §‑ának (5) bekezdése pontos határidőket állapít meg mind az említett jog megújításának kérelmezésére, mind pedig az ilyen kérelemre vonatkozó határozatok meghozatalára. E határidők nemcsak annak biztosítását teszik lehetővé, hogy e határozatokat kellő időben hozzák meg, hanem azt is, hogy ne állhasson elő olyan helyzet, amelyben a Médiatanács a szóban forgó műsorszolgáltatási szerződés lejárta előtt helyt ad e kérelemnek, majd ezt követően megállapításra kerül, hogy az érintett médiaszolgáltató a megújítást kizáró jogsértést követett el.
202
A Belga Királyság, a Dán Királyság és a Holland Királyság támogatja a Bizottság érvelését.
2) A Bíróság álláspontja
203
Mivel – amint az a jelen ítélet 74–94. pontjából kitűnik – az elutasító határozat meghozatalához vezető eljárás a rádiófrekvencia‑használati jogok megadására vonatkozik, meg kell állapítani, hogy ezen eljárás az elektronikus hírközlésre vonatkozó uniós keretszabályozás részét képező rendelkezések hatálya alá tartozik, ideértve különösen az e jogok megadására vonatkozó határozatok meghozatalának határidejére vonatkozó rendelkezést, vagyis az engedélyezési irányelv 5. cikkének (3) bekezdését.
204
E rendelkezésnek megfelelően az elutasító határozatot a Klubrádió médiaszolgáltatási jogosultságának megújítása iránti teljes kérelmének kézhezvételétől számított hat héten belül kellett volna meghozni.
205
Márpedig, tekintettel arra, hogy – amint az a jelen ítélet 31. pontjában megállapításra került – a Klubrádió e kérelmet 2019. november 8‑án nyújtotta be, és az elutasító határozat 2020. szeptember 8‑án kelt, meg kell állapítani, hogy e határozatot tíz hónappal az említett kérelem benyújtását követően, és ennélfogva jóval az engedélyezési irányelv 5. cikkének (3) bekezdésében előírt határidő lejártát követően hozták meg.
206
A médiatörvény 48. §‑a (7) bekezdésének hatályára és e rendelkezés magyarországi alkalmazásának módjára tekintettel hozzá kell tenni, hogy az elutasító határozat meghozatalakor a Médiatanácsnak kizárólag azt kellett megvizsgálnia, hogy a Klubrádió műsorszolgáltatási szerződésének időtartama alatt e rádióállomás tekintetében hozott‑e jogerős határozatot, amelyben súlyos vagy ismételt jogsértést állapított meg. E körülmények között nincs olyan észszerű magyarázat, amely igazolhatná az elutasító határozat meghozatalában mutatkozó, hozzávetőleg nyolc és fél hónapos késedelmet.
207
Ezzel összefüggésben emlékeztetni kell arra, hogy – amint azt a Bíróság már megállapította – amennyiben valamely tagállam az uniós jogot hajtja végre, a megfelelő ügyintézés elvéből mint az uniós jog általános elvéből következő követelmények, különösen az a minden személyt megillető jog, hogy ügyeit észszerű határidőn belül intézzék, alkalmazandók az illetékes nemzeti hatóság által folytatott eljárás keretében (2025. március 6‑iObshtina Veliko Tarnovo és Obshtina Belovo ítélet, C‑471/23 és C‑477/23, EU:C:2025:155, 73. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
208
Következésképpen a Médiatanács megsértette az engedélyezési irányelv 5. cikkének (3) bekezdését és a megfelelő ügyintézés elvét, mivel az elutasító határozatot jóval a Klubrádió médiaszolgáltatási jogosultságának megújítására irányuló teljes kérelmének kézhezvételétől számított hathetes határidő lejártát követően hozta meg.
d)
Következtetés
209
A fenti megfontolásokra tekintettel részben helyt kell adni a médiatörvény 48. §‑ának (7) bekezdésével, valamint az elutasító határozattal kapcsolatban előterjesztett kifogásoknak, és meg kell állapítani, hogy Magyarország nem teljesítette:
–
az engedélyezési irányelv 5. és 7. cikkéből, a versenyirányelv 4. cikkéből, a keretirányelv 9. cikkéből és az arányosság elvéből eredő kötelezettségeit, mégpedig először is, mivel a Médiatanács meghozta az elutasító határozatot, amelyben elutasította a Klubrádió rádióspektrum‑használati jogainak megújítására irányuló kérelmét, másodszor, mivel Magyarország elfogadta a médiatörvény 48. §‑ának (7) bekezdését, amely automatikusan kizárja az FM rádiós műsorszolgáltatásra vonatkozó rádióspektrum‑használati jogok megújítását, ha a jogosult ismételten megsértette a műsorkvótákra vonatkozó adatszolgáltatási kötelezettséget, ideértve azt az esetet is, amikor az elkövetett jogsértések csekély súlyúak, pusztán alaki jellegűek, és azokat korábban már bírsággal szankcionálták, amely később teljes körű megfelelést eredményezett, valamint harmadszor, mivel ezáltal aránytalan módon meggátolta a Klubrádiót abban, hogy tevékenységét a rádiós műsorszolgáltatási ágazatban folytassa, továbbá
–
az engedélyezési irányelv 5. cikkének (3) bekezdéséből és a megfelelő ügyintézés elvéből eredő kötelezettségeit, mivel a Médiatanács az elutasító határozatot jóval az e rendelkezésben előírt hathetes határidő lejártát követően hozta meg.
2.
A vitatott pályázati felhívásra és az érvénytelenítési határozatra vonatkozó kifogásokról
210
A Bizottság lényegében arra hivatkozik, hogy Magyarország nem teljesítette az engedélyezési irányelv 5. cikkének (2) bekezdéséből és a 2018/1972 irányelv 45. cikkéből eredő kötelezettségeit, mivel a vitatott pályázati felhívásban és az érvénytelenítési határozatban a Médiatanács a rádióspektrum‑használati jogok odaítélését aránytalan feltételekhez kötötte, nem határozta meg előzetesen e jogok odaítélésének kritériumait, nem biztosított mérlegelési jogkört azon hibák súlyosságának és relevanciájának értékelésére, amelyek esetlegesen szerepelnek a pályázók által benyújtott dokumentációban és alkalmasak arra, hogy a pályázók kizárását eredményezzék, valamint figyelmen kívül hagyta a Klubrádió által benyújtott pályázati ajánlatban szereplő hibák csekély jelentőségét.
211
A Bizottság továbbá azt rója fel Magyarországnak, hogy nem teljesítette a keretirányelv 8. és 9. cikkéből, valamint a megfelelő ügyintézés elvéből eredő kötelezettségeit, mivel nem szervezte meg a 92,9 MHz-es rádiófrekvencia odaítélése céljából indított eljárást olyan időkereten belül, amely biztosította volna, hogy a határozat a Klubrádió e rádiófrekvencia-használati jogainak lejárta előtt meghozatalra kerüljön.
a)
Az átláthatóság és az arányosság elvének megsértésén alapuló kifogásokról
1) A felek érvei
212
A Bizottság arra hivatkozik, hogy az érvénytelenítési határozat, amely három okon alapul, ellentétes az engedélyezési irányelv 5. cikkének (2) bekezdésében és a 2018/1972 irányelv 45. cikkében említett átláthatóság és arányosság elvével.
213
Az első érvénytelenségi okot illetően ugyanis a Bizottság rámutat arra, hogy a vitatott pályázati felhívásnak megfelelően a pályázóknak pályázati ajánlatukhoz formanyomtatványt kellett csatolniuk, amelynek III.2. pontja a tervezett heti műsorstruktúra-táblázatot tartalmazta, megjelölve az egyes műsorszámok időtartamát, míg III.3. pontjában minden egyes műsorszám tekintetében fel kellett tüntetni annak címét, rövid ismertetését és időtartamát.
214
Az érvénytelenítési határozatból az tűnik ki, hogy a Klubrádió által benyújtott formanyomtatvány III.2. pontjában szereplő heti műsorstruktúra‑táblázatban egyrészt a „Reggeli gyors” című műsorszám szerepelt, amelynek sugárzását a hét minden napján 6 óra 10 perctől 10 óráig tervezték, másrészt pedig egy 55 perces „Reggeli gyors ismétlés” című műsorszám, amelynek sugárzását hétvégére tervezték. Márpedig ez utóbbi műsorszám esetében, amely a hét folyamán sugárzott „Reggeli gyors” műsorszámok releváns és érdekes részleteinek összeválogatásából állt, a Klubrádió nem töltötte ki e formanyomtatvány III.3. pontját.
215
Az érvénytelenítési határozatban a Médiatanács megállapította, hogy ha valamely műsorszám tekintetében technikai beavatkozás történik, vagy e műsorszám egyes elemeit megvágják, az ebből eredő műsorszám a vitatott pályázati felhívás értelmében új „műsorszámnak” minősül, és ennélfogva annak ismertetését a formanyomtatvány III.3. pontjában fel kell tüntetni. A vitatott pályázati felhívás 1.11.10.3. pontja alapján, amely kizárja a pályázati ajánlat értékelésre benyújtandó elemei – így különösen a műsorstruktúra‑táblázat – tekintetében a hiánypótlás lehetőségét, a Médiatanács nem kérte a „Reggeli gyors ismétlés” műsorszámra vonatkozó információk benyújtását a Klubrádió által benyújtott formanyomtatvány III.3. pontjának kiegészítése érdekében.
216
Márpedig a Bizottság álláspontja szerint, mivel a vitatott pályázati felhívásban szereplő „ismétlés” fogalma „rögzített hanganyag” ismétlésére vonatkozik, a Klubrádió jogosan vélhette úgy, hogy a „Reggeli gyors ismétlés” műsorszám – mivel korábban sugárzott műsorszám hanganyagaiból kiválasztott részletek ismétlése volt – e fogalom alá tartozik, és ennélfogva nem volt szükség e műsorszám ismertetésének a formanyomtatvány III.3. pontjában történő feltüntetésére.
217
Egyébiránt még ha feltételezzük is, hogy a „Reggeli gyors ismétlés” műsorszám nem minősül ismétlésnek, a Médiatanács kérhette volna a Klubrádiótól a hiányzó ismertetés kiegészítését. A műsorstruktúra‑táblázatra vonatkozó adatok kiegészítésének lehetetlensége, amely a Médiatanács szerint a vitatott pályázati felhívás 1.11.10.3. pontjából következik, sérti az arányosság elvét, mivel az ilyen lehetetlenség nem teszi lehetővé a pályázók számára, hogy orvosolják az akár csekély jelentőségű és pusztán alaki jellegű pontatlanságokat, és azt sem, hogy eloszlassák a Médiatanács kétségeit.
218
A második érvénytelenségi okot illetően az érvénytelenítési határozatból kitűnik, hogy a Klubrádió által benyújtott formanyomtatvány III.2. pontjában szereplő heti műsorstruktúra-táblázatban egy 45 perces, „Kovátsműhely” című műsorszám szerepelt, míg e műsorszám tekintetében a formanyomtatvány III.3. pontja 50 perces időtartamot tüntetett fel. A Médiatanács megállapította, hogy a vitatott pályázati felhívás 1.11.10.3. pontjának megfelelően ez az eltérés nem volt orvosolható.
219
A Bizottság álláspontja szerint e két különböző időtartam feltüntetése egyszerű adminisztratív hibának minősül, amelynek orvoslása egyáltalán nem befolyásolta volna a Klubrádió pályázatának lényegi elemeit. Márpedig a pályázat ilyen hiba alapján történő érvénytelennek nyilvánítása, ahelyett hogy a pályázót felvilágosítás nyújtására szólították volna fel, ellentétes az arányosság elvével.
220
Ami a Klubrádió üzleti és pénzügyi tervére vonatkozó harmadik érvénytelenségi okot illeti, az a Médiatanács azon megállapításán alapul, amely szerint a Klubrádió, amelynek saját tőkéje a pályázatának benyújtását megelőző években negatív volt, nem tudta kizárólag a nettó árbevételéből fedezni a költségeit.
221
A Bizottság hangsúlyozza, hogy a Médiatanács nem hivatkozott a pályázó pénzügyi életképességére vonatkozó, a vitatott pályázati felhívás 1.8.2. pontjában előírt feltételek megsértésére, így megállapítható, hogy a Klubrádió megfelelt e feltételeknek.
222
Az érvénytelenítési határozat a vitatott pályázati felhívás 1.11.9.2. pontja c) alpontján alapul, amely szerint a pályázat tartalmilag érvénytelen, amennyiben a pályázati ajánlat megalapozatlansága miatt nem alkalmas a médiatörvényben, illetve a pályázati felhívásban meghatározott célok elérésére. A Médiatanács szerint a Klubrádió pályázata nem tette lehetővé az említett pályázati felhívás 1.2. pontjában meghatározott cél elérését, vagyis annak biztosítását, hogy a médiapiacon olyan rádióállomás legyen jelen, amely működésében stabil és kiszámítható.
223
A Bizottság véleménye szerint a Médiatanács elsőként, mivel az érvénytelenítési határozatot a jelen ítélet 220. pontjában említett indok alapján hozta meg, megsértette az engedélyezési irányelv 5. cikkének (2) bekezdésében és a 2018/1972 irányelv 45. cikkének (1) bekezdésében előírt átláthatósági követelményt, amennyiben a pályázatok tartalmának értékelésére vonatkozó olyan kritériumokat vett alapul, amelyek nem szerepeltek a vitatott pályázati felhívásban. A vállalkozás saját tőkéje helyzetéhez kapcsolódó egyedi pénzügyi életképességi követelmény ugyanis nem szerepelt a pályázat elfogadhatóságának feltételei között.
224
Másodikként a Klubrádió pályázatának elutasítása aránytalan, mivel az hipotetikus érveken alapul. A Médiatanács ugyanis úgy ítélte meg, hogy a Klubrádió stabil működése nem volt biztosított, arra hivatkozva, hogy a hatályos magyar jogszabályok értelmében a negatív saját tőkével rendelkező társaság hivatalból törölhető a cégjegyzékből. Márpedig a Bizottság szerint a Klubrádiónak a pályázatának benyújtását megelőző öt év veszteséges működése önmagában nem vonja maga után e pályázó jövőbeli pénzügyi életképességének hiányát, mivel nem kényszerült arra, hogy megszakítsa műsorai sugárzását, és nem törölték a cégjegyzékből.
225
Továbbá a Médiatanács nem vette figyelembe a Klubrádió által a saját tőkéje helyzetének rendezése érdekében hozott intézkedéseket. E tekintetben a Médiatanács figyelmen kívül hagyta azt a rendszert, amely szerint a Klubrádió költségeit e rádióállomás tulajdonosa és a támogatók fedezik, arra hivatkozva, hogy a Klubrádió korábban nem volt képes saját nettó árbevételéből fedezni a működési költségeit.
226
A Bizottság megjegyzi, hogy a támogatók vagy a közösségi finanszírozás (crowdfunding) igénybevétele márpedig a média finanszírozásának legitim eszköze. Következésképpen ezen intézmény szerint az érvénytelenítési határozat nem kapcsolódik a kinyilvánított közérdekű célhoz, nem megfelelő e cél elérésére, és meghaladja az e cél eléréséhez szükséges mértéket.
227
A fentiekre való tekintettel a kritérium, miszerint a Klubrádiónak kizárólag saját nettó árbevételéből kellett volna működési költségeit fedezni, nem tekinthető tárgyilagos, átlátható és arányos követelménynek az uniós jog értelmében.
228
Védekezésében Magyarország elsőként a „Reggeli gyors ismétlés” és a „Kovátsműhely” műsorokra vonatkozó érvénytelenségi okokat illetően megjegyzi, hogy a pályázati eljárás tisztességes és megkülönböztetéstől mentes jellegének biztosítása érdekében mind a médiatörvény, mind a vitatott pályázati felhívás azon az elven alapul, amely szerint az érintett pályázati ajánlat csak akkor módosítható, javítható vagy egészíthető ki, ha javítható vagy jelentéktelen hibákról van szó, vagy ha a hiba ilyen javítása nem sérti a tisztességes, átlátható és megkülönböztetéstől mentes eljárás követelményét. Ebben az összefüggésben Magyarország a médiáról szóló törvény rendelkezéseire és a vitatott pályázati felhívás szabályaira hivatkozik, amelyek meghatározzák azokat a hibákat vagy hiányosságokat, amelyek a pályázat benyújtásának időpontját követően nem orvosolhatók, és amelyek az érintett pályázati ajánlat érvénytelenségét eredményezik, ideértve a fent említett műsorszámok tekintetében megállapított szabálytalanságokat is.
229
Magyarország szerint, mivel előzetesen kötelező jelleggel meghatározott, az érintett pályázati ajánlat érvénytelenségét eredményező hibáról van szó, a Médiatanács számára annak a lehetőségnek az elfogadása, hogy a hiba jellege és saját szubjektív értékelése alapján döntsön arról, alkalmazni kell‑e az érvénytelenség jogkövetkezményeit, ellentétes lenne a jogállamiság és a jogbiztonság elvével, valamint az átlátható, objektív és megkülönböztetéstől mentes értékelés követelményével.
230
Magyarország továbbá vitatja a Bizottság azon érvelését, amely szerint a „Reggeli gyors ismétlés” és a „Kovátsműhely” műsorszámokkal kapcsolatos hibák csekély jelentőségűek, valamint alaki és adminisztratív jellegűek voltak.
231
Ami ugyanis egyrészt a „Reggeli gyors ismétlés” műsorszámot illeti, a Klubrádió nem teljesítette a vitatott pályázati felhívás 2.5.5.2. pontjában foglalt érvényességi feltételt, amely előírja a heti műsorstruktúra‑táblázatban szereplő valamennyi műsorszámra vonatkozó ismertetés feltüntetésének kötelezettségét. E tekintetben Magyarország hangsúlyozza, hogy ezt a műsorszámot nem a „Reggeli gyors” műsorszám ismétlésének, hanem a vitatott pályázati felhívás értelmében vett önálló műsorszámnak kell tekinteni, mivel a két műsorszám között összesen 825 perc különbség van, és egyszerű ismétlés esetén a megismételt műsorszámnak teljes egészében meg kell egyeznie az eredeti műsorszámmal. Márpedig egy olyan műsorszám ismertetése nélkül, amely nem minősül „ismétlésnek”, az érintett pályázati ajánlat alkalmatlan az érdemi értékelésre, mivel nem teszi lehetővé a műsorkvótára vonatkozó kötelezettségvállalások betartásának ellenőrzését.
232
Másrészt, ami a „Kovátsműhely” műsorszámot illeti, Magyarország szerint a Klubrádió által benyújtott formanyomtatvány III.2. és III.3. pontjában megjelölt időtartamok közötti időbeli eltérés feloldhatatlan ellentmondás, amely miatt a heti műsorstruktúra-táblázatot tartalmazó III.2. pont és az e műsorszám ismertetésére szolgáló III.3. pont nincs összhangban egymással. Így a Klubrádió által benyújtott pályázati ajánlat nem felel meg a vitatott pályázati felhívás 2.5.5.6. pontjában foglalt érvényességi feltételnek. A műsorszám időtartamának kijavítása szükségszerűen a Klubrádió által benyújtott pályázati ajánlatban szereplő kötelezettségvállalások és lényeges nyilatkozatok módosítását vonta volna maga után, ami ellentétes lett volna a vitatott pályázati felhívással.
233
Másodikként, ami a Klubrádió üzleti és pénzügyi tervére vonatkozó érvénytelenségi okot illeti, Magyarország először is hangsúlyozza, hogy a pályázati ajánlatokra vonatkozó alaki és tartalmi követelményeket mind a médiatörvény, mind pedig a vonatkozó pályázati felhívás tartalmazza, a jelen esetben a vitatott pályázati felhívás 1.11.7. és 1.11.9.2. pontjában.
234
Magyarország szerint valamely pályázati ajánlat érvényességének érdemi vizsgálata e pályázati ajánlat teljes tartalmának összetett elemzését teszi szükségessé, amelynek keretében a médiatörvény 59. §‑ának megfelelően a Médiatanácsnak különösen azt kell megvizsgálnia, hogy az említett pályázati ajánlat lehetővé teszi‑e az érintett pályázati felhívásban kitűzött közérdekű cél megvalósításának biztosítását, a jelen esetben azt, hogy a médiapiacon olyan rádióállomás legyen jelen, amely működésében stabil és kiszámítható.
235
Márpedig a pályázó pénzügyi és gazdasági helyzetének bemutatása, valamint pénzügyi, gazdasági és jövőre vonatkozó tervének bemutatása a vitatott pályázati felhívásban e célból előírt követelmények közé tartozik. Így nem fogadható el az az állítás, hogy a Klubrádió üzleti és pénzügyi tervére vonatkozó érvénytelenségi ok, valamint ezen ok értékelésének kritériumai ne lennének átláthatók.
236
Másodszor, a Bizottság azon állítása, amely szerint a Médiatanács olyan értékelési kritériumokat vett figyelembe, amelyek nem szerepeltek a vitatott pályázati felhívásban, minden alapot nélkülöz, mivel ez a pályázati felhívás – amely szó szerint átveszi a médiatörvény rendelkezéseit – meghatározza a pályázati ajánlatok vizsgálatának kritériumait, a pályázati ajánlatokkal szemben előírt alkalmassági kritériumokat, az alaki érvénytelenség vizsgálatának feltételeit, az üzleti tervre és a pénzügyi tervre vonatkozó követelményeket, valamint a pályázók nyilatkozataira vonatkozó követelményeket az 1.11.6., 1.11.9., 2.1.4–2.1.6., 2.2., 2.5.4. és 2.5.8. pontban meghatározottak szerint.
237
Harmadszor, Magyarország szerint a Bizottság tévesen állítja, hogy a Médiatanács által az érvénytelenítési határozatban a Klubrádió pénzügyi helyzetére vonatkozóan végzett értékelések aránytalanok lennének.
238
Először is Magyarország kifejti, hogy a Bizottság állításával ellentétben a Médiatanács nem azért nyilvánította érvénytelennek e rádióállomás pályázati ajánlatát, mert a Klubrádió saját tőkéjének helyzete több éve negatív volt, hanem azért, mert a saját tőke e negatív helyzete szükségszerűen hatással volt az említett rádióállomás jövőbeli stabil működésére. A pályázati ajánlatban szereplő, e helyzet rendezésére vonatkozó nyilatkozatok egyébiránt egymástól eltérőek és egymásnak ellentmondóak, és a vállalt kötelezettségek egyike sem teljesült.
239
Továbbá nem aránytalan annak megkövetelése, hogy a médiaszolgáltatási jogosultságot megszerző rádióállomás gazdaságilag életképes legyen, mivel alapvető közérdek fűződik ahhoz, hogy e rádióállomás, amely ingyenesen és tíz éven keresztül kizárólagos állami tulajdonban lévő frekvenciát használ, a működésében stabil és kiszámítható legyen.
240
Márpedig egy olyan rádióállomás, amely nem felel meg a társaság formájára és a gazdálkodására vonatkozó legalapvetőbb jogi követelményeknek, nem felel meg a stabilitás és a kiszámíthatóság azon feltételeinek, amelyek lehetővé tennék számára a vitatott pályázati felhívás által követett célok elérését, mivel a hosszabb időn át fennálló szabálytalan gazdálkodás nyilvánvaló következményekkel járna, vagy legalábbis potenciális hatással lenne e rádióállomás jövőbeli gazdálkodására, az említett rádióállomás tevékenységének folytatására és működésének folyamatosságára (going concern). Magyarország szerint ez állt fenn a Klubrádió esetében, mivel saját tőkéje helyzetének egyértelműen jogsértő jellege alkalmas volt arra, hogy megszüntetését és adott esetben a cégjegyzékből való kényszertörlését vonja maga után.
241
Ezenkívül a saját tőke helyzete nem szubjektív mérlegelés kérdése, hanem objektív kérdés, amellyel kapcsolatban megállapítható, hogy a Klubrádió több éven keresztül tudatosan olyan törvénysértéseket követett el, amelyek kizárólag neki felróhatók, amint azt a Klubrádió éves beszámolójához csatolt könyvvizsgálói nyilatkozat is tanúsítja. Márpedig az üzleti terv, a pénzügyi terv és a mérlegterv, amelyeket e rádióállomás a vitatott pályázati felhívásnak megfelelően köteles volt benyújtani, nem támasztják alá, hogy a Klubrádió e helyzetet észszerű határidőn belül orvosolná.
242
Végül Magyarország azt állítja, hogy nem megalapozott a Bizottság azon állítása, amely szerint a Klubrádió tulajdonosai megfelelő intézkedéseket hoztak e rádióállomás negatív saját tőkéjének orvoslására. Ugyanis a saját tőkére, a finanszírozásra és a tartozáselengedésre vonatkozó, az említett rádióállomás nevében nyilatkozó természetes személy által tett nyilatkozatok ellentmondásosak, hipotetikusak és feltételesek, ezért nem felelnek meg a vitatott pályázati felhívás szabályaiban meghatározott jogi követelményeknek és értékelési kritériumoknak.
243
A Belga Királyság, a Dán Királyság és a Holland Királyság támogatja a Bizottság érvelését.
2) A Bíróság álláspontja
244
Emlékeztetni kell arra, hogy az engedélyezési irányelv 5. cikke (2) bekezdésének második albekezdése értelmében a rádiófrekvencia‑használati jogokat nyílt, tárgyilagos, átlátható, megkülönböztetéstől mentes és arányos eljárások keretében, a keretirányelv 9. cikkének rendelkezéseivel összhangban kell megadni. E 9. cikk (1) bekezdése, amely – amint az a jelen ítélet 103. pontjában megállapításra került – megfelel a 2018/1972 irányelv 45. cikke (1) bekezdésének, ugyancsak előírja, hogy e jogokat tárgyilagos, átlátható, megkülönböztetéstől mentes és arányos kritériumok alapján kell odaítélni.
245
Emlékeztetni kell arra is, hogy az arányosság elve megköveteli, hogy a tagállamok vagy az ajánlatkérő szervek által e rendelkezések végrehajtása keretében megállapított szabályok nem haladhatják meg azt a mértéket, amely az e szabályok alapjául szolgáló irányelvek céljainak eléréséhez szükséges (lásd analógia útján: 2024. szeptember 26‑iLuxone és Sofein ítélet, C‑403/23 és C‑404/23, EU:C:2024:805, 55. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
246
Egyébiránt a pályázati eljárás keretében az egyenlő bánásmód elve az ajánlattevők részére azonos esélyeket biztosít a pályázati ajánlataik feltételeinek megfogalmazásában, ami megköveteli, hogy ezen pályázati ajánlatok valamennyi pályázó tekintetében azonos feltételek mellett kerüljenek benyújtásra. Az átláthatóság ebből eredő kötelezettségének célja a hatóság részéről a részrehajlás és az önkényesség kockázata hiányának biztosítása. Ez a kötelezettség magában foglalja, hogy az odaítélési eljárás valamennyi feltétele és részletes szabálya a pályázati felhívásban világos, pontos és egyértelmű módon kerüljön megfogalmazásra, egyrészt annak érdekében, hogy minden, észszerűen tájékozott és általános gondossággal eljáró pályázó megérthesse azok pontos terjedelmét, és azokat azonos módon értelmezhesse, másrészt pedig annak érdekében, hogy az illetékes hatóság ténylegesen ellenőrizhesse, hogy a hozzá benyújtott pályázatok megfelelnek-e az ilyen jogok odaítélésére irányadó kritériumoknak (lásd ebben az értelemben: 2024. szeptember 26‑iLuxone és Sofein ítélet, C‑403/23 és C‑404/23, EU:C:2024:805, 56. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
247
Végül az átláthatóság és az egyenlő bánásmód elve, amely a rádiófrekvencia‑használati jogok odaítélésére irányuló eljárásokra irányadó, megköveteli, hogy az ilyen eljárásokban való részvételre vonatkozó anyagi jogi és eljárási feltételek – különösen a pályázó vállalkozásokat terhelő kötelezettségek – előzetesen világosan meghatározásra és közzétételre kerüljenek, annak érdekében, hogy e vállalkozások pontosan megismerhessék az érintett eljárás korlátait, és biztosak lehessenek abban, hogy valamennyi versenytárs tekintetében azonos követelmények érvényesülnek (lásd analógia útján: 2024. szeptember 26‑iLuxone és Sofein ítélet, C‑403/23 és C‑404/23, EU:C:2024:805, 57. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
248
Ezen ítélkezési gyakorlat fényében kell megvizsgálni, hogy – amint azt a Bizottság állítja – a Klubrádió pályázatának elutasítását megalapozó három érvénytelenségi ok ellentétes‑e az arányosság és az átláthatóság elvével, a Bizottság által hivatkozott értelemben, amely esetben mind az érvénytelenítési határozat, mind pedig adott esetben az annak alapjául szolgáló vitatott pályázati felhívás szabályai is ellentétesek ezen elvekkel.
i) A „Reggeli gyors ismétlés” és a „Kovátsműhely” műsorszámokra vonatkozó érvénytelenségi okokról
249
Amint az a Bizottság keresetleveléhez csatolt vitatott pályázati felhívás 1.11.10.3. pontjának és az érvénytelenítési határozatnak a szövegéből kitűnik, a pályázati ajánlat értékelés alá vont elemei tekintetében nincs helye hiánypótlásnak. Ezen elemek közé tartozik – a pályázati felhívás 1.12.2.1. pontja szerint – a pályázó műsorstruktúra táblázata, amint az az általa benyújtott formanyomtatvány III.2. és III.3. pontjában szerepel.
250
Márpedig abban az esetben, ha az említett elemek tekintetében a pályázó kisebb hibákat követ el, amelyek orvoslása nincs hatással a pályázat érdemi elemeire, és ennélfogva nem sérti a pályázók tisztességes és megkülönböztetéstől mentes értékelésére vonatkozó követelményt, aránytalan, hogy a Médiatanács a vitatott pályázati felhívás szabályai alapján ne hívhassa fel az érintett pályázót e hibák orvoslására.
251
A jelen ügyben nem vitatott, hogy a Klubrádió által benyújtott formanyomtatvány III.2. és III.3. pontját illetően két szabálytalanság állt fenn a „Reggeli gyors ismétlés” és a „Kovátsműhely” műsorszámok tekintetében.
252
Elsőként, ami először is a „Reggeli gyors ismétlés” műsorszámot illeti, a megállapított szabálytalanság abból eredt, hogy a Klubrádió – mivel úgy ítélte meg, hogy e műsorszám a „Reggeli gyors” műsorszámnak a vitatott pályázati felhívás értelmében vett „ismétlésének” minősül – e műsorszám tekintetében nem töltötte ki a formanyomtatvány III.3. pontját, amelyben többek között a műsorszám ismertetését és időtartamát kellett feltüntetni. A Médiatanács, miután lényegében megállapította, hogy a vitatott pályázati felhívás értelmében a „Reggeli gyors ismétlés” műsorszám nem tekinthető a „Reggeli gyors” műsorszám „ismétlésének”, ennélfogva e műsorszám ismertetésének a formanyomtatvány III.3. pontjában kellett szerepelnie, továbbá hogy az ilyen ismertetés hiánya – mivel az a pályázati felhívás 1.12.2.1. pontjában megjelölt, értékelés alá vont elemek egyikét érintette – a pályázati felhívás 1.11.10.3. pontjában foglalt előírások alapján nem volt kijavítható és orvosolható, arra a következtetésre jutott, hogy e szabálytalanságnak a Klubrádió pályázati ajánlatának érvénytelenségét kellett eredményeznie.
253
Márpedig meg kell állapítani, hogy – amint az az érvénytelenítési határozatból kitűnik – a vitatott pályázati felhívás szabályainak megfelelően az „ismétlés” fogalma úgy kerül meghatározásra, mint „a műsorban korábban elhangzott rögzített hanganyag, amely külön technikai beavatkozás nélkül ismét közzétehető”, míg a „műsorszám” fogalma úgy kerül meghatározásra, mint „hangok, illetve hangos vagy néma mozgóképek, állóképek sorozata, amely egy médiaszolgáltató által kialakított műsorrendben vagy műsorkínálatban – hosszától függetlenül – önálló egységet alkot”.
254
E fogalommeghatározásokra tekintettel, és mivel a vitatott pályázati felhívás nem tartalmaz az e fogalmakra vonatkozó egyéb értelmező szabályokat, nem tekinthető úgy, hogy az „ismétlés” fogalmának a Médiatanács által javasolt értelmezése – amely szerint egy műsorszám akkor minősül ismétlésnek, ha az teljes egészében és teljes időtartamában, külön technikai beavatkozás nélkül kerül ismét közzétételre – világosan, pontosan és egyértelműen kitűnne e pályázati felhívásból, oly módon, hogy minden észszerűen tájékozott és általános gondossággal eljáró pályázónak így kellett volna értelmeznie e fogalmat.
255
Éppen ellenkezőleg, tekintettel arra, hogy az említett fogalom nem egy korábbi „műsorszám” sugárzásán, hanem a „műsorszám” keretében korábban elhangzott „rögzített hanganyagon” alapul, amint azt a Bizottság állította, a Klubrádió észszerűen vélhette úgy, hogy a „Reggeli gyors ismétlés” műsorszám – mivel egy korábban sugárzott műsorszám, nevezetesen a „Reggeli gyors” részleteinek sugárzásából állt – ez utóbbi műsorszámnak a vitatott pályázati felhívás értelmében vett „ismétlésének” minősül. E körülmények között nincs jelentősége a Magyarország által hivatkozott azon körülménynek, hogy e két műsorszám között összesen 825 perc különbség volt.
256
Másodikként, ami a „Kovátsműhely” műsorszámot illeti, a Klubrádió által benyújtott formanyomtatvány III.2. és III.3. pontját érintő szabálytalanság abból eredt, hogy míg a formanyomtatvány III.2. pontjában szereplő műsorstruktúra‑táblázatban e műsorszám sugárzását vasárnap 17 óra 05 perctől 17 óra 50 percig tüntették fel, amiből e pont szerint 45 perces időtartam következett, ezzel szemben a formanyomtatvány III.3. pontjában ugyanezen műsorszám időtartamaként 50 perc szerepelt.
257
Márpedig figyelembe kell venni azt a tényt, hogy – amint arra a Médiatanács az érvénytelenítési határozatban rámutatott – a Klubrádió nem követett el hibát a formanyomtatvány III.2. és III.3. pontjaiban szereplő egyéb műsorszámokat illetően, különösen azok időtartamát tekintve. Ennélfogva nem tűnik úgy, hogy a „Kovátsműhely” műsorszám időtartamával kapcsolatban e pontokból kitűnő ötperces eltérés kihatással lenne a Klubrádió által benyújtott műsorstruktúra táblázatban szereplő egyéb műsorszámokra.
258
Ennélfogva úgy kell tekinteni, hogy az ilyen különbség elírásnak minősül, amely így a jelen ítélet 228. pontjában említett javítható és nem jelentős hibák körébe tartozhat.
259
Következésképpen a jelen ítélet 250. pontjában foglalt értékelésre tekintettel meg kell állapítani, hogy a „Reggeli gyors ismétlés” és a „Kovátsműhely” műsorszámokkal kapcsolatos szabálytalanságok orvoslását lehetővé kellett volna tenni.
260
E körülmények között aránytalan az érvénytelenítési határozat, amely – a vitatott pályázati felhívás azon szabályai alapján, amelyek kizárták a pályázati ajánlatok orvoslásának bármely lehetőségét –a Klubrádió pályázati ajánlatának az e szabálytalanságok miatti érvénytelenségét állapította meg.
ii) A Klubrádió üzleti és pénzügyi tervére vonatkozó érvénytelenségi okról
261
Meg kell jegyezni, hogy – amint az az érvénytelenítési határozatból kitűnik – a Klubrádió üzleti és pénzügyi tervére vonatkozó érvénytelenségi ok azon alapul, hogy a pályázat benyújtásának időpontját megelőző öt évben e rádióállomás saját tőkéje negatív volt, valamint azon, hogy költségeit nem tudta kizárólag a nettó árbevételéből fedezni. E körülményekre tekintettel, amelyeket különösen a Klubrádió azon éves beszámolóinak adatai alapján állapítottak meg, amelyek a pályázati ajánlat e rádióállomás általi benyújtásának évét megelőző üzleti évekre vonatkoztak, a Médiatanács úgy ítélte meg, hogy e pályázati ajánlat – a „megalapozatlanságára” tekintettel – nem volt alkalmas a vitatott pályázati felhívás 1.2. pontjában meghatározott cél megvalósítására, nevezetesen annak biztosítására, hogy a médiapiacon olyan rádióállomás legyen jelen, amely működésében stabil és kiszámítható. Következésképpen a Médiatanács arra a következtetésre jutott, hogy a Klubrádió által benyújtott pályázati ajánlat a médiatörvény 59. §‑a (3) bekezdésének c) pontja és a vitatott pályázati felhívás 1.11.9.2. pontjának c) alpontja alapján tartalmilag érvénytelen, amelyek értelmében „[a] pályázati ajánlat tartalmilag érvénytelen, amennyiben [...] a pályázati ajánlat megalapozatlansága miatt nem alkalmas az e törvényben, illetve a pályázati felhívásban meghatározott célok elérésére, megvalósítására”.
262
Meg kell állapítani, hogy mind a saját tőke helyzete, mind a nettó árbevételre vonatkozó adatok a vállalkozás pénzügyi életképességéhez kapcsolódó elemeknek minősülnek.
263
E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy a vitatott pályázati felhívás 1.8.2. pontja rögzítette a pályázók pénzügyi életképességére vonatkozó szabályokat, amelyek megsértése e pályázati eljárás bármely szakaszában – az említett pályázati felhívás 1.11.7. pontjának a) alpontja alapján – az említett pályázati ajánlat érvénytelenségét vonta maga után.
264
Ezen 1.8.2. pont mindazonáltal a pályázók számára előírta, egyrészt, hogy nem rendelkezhetnek 60 napnál régebben lejárt vám‑, társadalombiztosítási járulék‑ vagy a központi adóhatóság által nyilvántartott lejárt adótartozással, továbbá elkülönített állami pénzalappal szemben fennálló lejárt fizetési kötelezettséggel, másrészt, hogy nem állhatnak csődeljárás, felszámolási, végelszámolási vagy a megszüntetésükre irányuló egyéb eljárás alatt, harmadrészt, hogy a pályázati felhívás közzétételét megelőző öt évben velük szemben nem hoztak olyan jogerős közigazgatási határozatot, amely a műsorszolgáltatási szerződés megszegésében megnyilvánuló súlyos jogsértést állapított volna meg, és a műsorszolgáltatási szerződést a Médiatanács nem mondta fel, valamint, negyedrészt, hogy nem rendelkezhetnek lejárt tartozással a Médiatanács felé.
265
Ennélfogva meg kell állapítani, hogy a pályázók saját tőkéjének helyzetére, illetve költségeik kizárólag a nettó árbevételükből való fedezésének szükségességére vonatkozó egyetlen követelmény sem szerepelt a vitatott pályázati felhívásban a pályázókkal szemben előírt, a pénzügyi életképességre vonatkozó feltételek között.
266
Kétségtelen, hogy – amint azt Magyarország állította – e pályázati felhívás arra kötelezte a pályázókat, hogy olyan üzleti és pénzügyi tervet nyújtsanak be, amely a 2024. december 31-ig terjedő időszakra vonatkozik, és tartalmazza az említett pályázati felhívás 2.5.4. pontjában felsorolt elemeket. Mindazonáltal e tényezőkből egyáltalán nem tűnik ki, hogy e tervnek – az érintett pályázati ajánlat érvénytelenségének terhe mellett – a pályázatok benyújtását megelőző években pozitív saját tőkét, valamint olyan nettó árbevételt kellett volna mutatnia, amely önmagában lehetővé tenné az ezen évek során felmerült költségek fedezését.
267
Egyébiránt, ami az üzleti és pénzügyi terv keretében szolgáltatandó historikus pénzügyi adatokat illeti, a vitatott pályázati felhívás 2.5.4.3.5. pontjának megfelelően a pályázóknak kizárólag „a legutolsó lezárt pénzügyi beszámolójukat (mérlegeit, eredménykimutatásait és az ezekhez csatlakozó kiegészítő mellékletet […])” kellett a pályázati ajánlat részeként benyújtaniuk, vagyis végső soron – amint e pont egészének olvasatából kitűnik – az érintett pályázati ajánlat benyújtásának évét megelőző üzleti évre vonatkozó éves pénzügyi beszámolót.
268
E körülmények között, amint arra a főtanácsnok indítványának 79. pontjában rámutatott, azon kritérium alkalmazása, amelyet a pályázó vitatott pályázati felhívás által követett cél megvalósítására való alkalmatlanságán alapuló érvénytelenségi ok keretében vettek figyelembe, és amely a pályázók pénzügyi életképességéhez kapcsolódik, jóllehet nem képezte részét az e pályázati felhívás által meghatározott pénzügyi életképességi kritériumoknak, és annak egyetlen szabályából sem vezethető le észszerűen, nem felel meg az átláthatóság elvéből fakadó követelményeknek, amint azokat a jelen ítélet 246. és 247. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlat pontosítja.
269
Ezenkívül, a fentiektől függetlenül, olyan körülmények között, amikor az érintett szolgáltató életképességét nem kérdőjelezik meg, ellentétes lenne az arányosság elvével egy olyan szabály elfogadása, amely lehetővé tenné a Médiatanács számára, hogy a pályázó pályázati ajánlatának érvénytelenségét a saját tőkéjének negatív jellege, valamint a költségeik kizárólag a nettó árbevételéből való fedezésének lehetetlensége miatt állapítsa meg. Tekintettel ugyanis a rádióállomások finanszírozási forrásainak lehetséges sokféleségére, ez a szabály meghaladja azt a mértéket, amely szükséges annak biztosításához, hogy a médiapiacon a működésükben stabil és kiszámítható rádióállomások legyenek jelen.
270
A jelen ügyben, figyelembe véve azt a tényt, hogy a Klubrádió az elektronikus hírközlés területén tevékenykedik, 1999 óta rádiófrekvenciákon sugároz tartalmakat, és hogy – az érvénytelenítési határozatban megállapított negatív saját tőkéje ellenére – e rádióállomás soha nem volt kénytelen megszakítani tevékenységét, észszerűen nem tekinthető úgy, hogy a Klubrádió által benyújtott pályázati ajánlat negatív saját tőkéje miatti elutasítása szükséges lett volna annak biztosításához, hogy a médiapiacon olyan rádióállomás legyen jelen, amely működésében stabil és kiszámítható.
271
Ebben az összefüggésben nem fogadható el Magyarország azon érvelése, amely szerint a Klubrádió saját tőkéjének helyzete nem tenné lehetővé e cél elérését, mivel ez a helyzet e rádióállomás megszüntetését és adott esetben a cégjegyzékből való kényszertörlését vonhatja maga után.
272
Ugyanis az említett rádióállomás nemcsak a pályázati ajánlata benyújtásának időpontjában és pályázatának vizsgálatakor nem állt ilyen megszüntetési vagy törlési eljárás alatt – ami egyébként, amint azt a jelen ítélet 263. és 264. pontja megállapítja, a pályázati ajánlatának érvénytelenségét eredményezte volna –, hanem még ezen időpontokat követően sem indult vele szemben ilyen eljárás, és a Klubrádió továbbra is folytatja tevékenységét.
273
Az sem tekinthető észszerűnek, hogy az a körülmény, miszerint a Klubrádió nem tudta költségeit kizárólag a nettó árbevételéből fedezni, és ezért szponzoráláshoz, valamint támogatásokhoz kellett folyamodnia, akadályozta volna a vitatott pályázati felhívás 1.2. pontjában meghatározott, és különösen a jelen ítélet 261. és 270. pontjában felidézett cél megvalósítását. Amint arra a Bizottság rámutatott, anélkül hogy Magyarország ezt vitatta volna, a Klubrádió üzleti modellje ilyen finanszírozási eszközökön alapult, amelyek korábban lehetővé tették számára a negatív pénzügyi helyzetek kompenzálását, anélkül hogy e körülmény megakadályozta volna abban, hogy tevékenységét stabil módon folytassa, és betartsa a rá vonatkozó, rádiófrekvencia‑használati jogokhoz kapcsolódó feltételeket.
274
Ennélfogva, anélkül hogy szükséges lenne megvizsgálni a Bizottság egyéb érveit, köztük különösen azt, amely a szóban forgó érvénytelenségi ok és az érvénytelenítési határozat állítólagos önkényes jellegére vonatkozik a korábban más pályázókkal szemben hozott határozatok fényében, meg kell állapítani, hogy a vitatott pályázati felhívás – amennyiben az 1.11.9.2. pont c) alpontja alapján lehetővé teszi a Médiatanács számára, hogy egy pályázó pályázati ajánlatának érvénytelenségét a saját tőkéjének negatív jellege, valamint a költségek kizárólag a nettó árbevételéből való fedezésének lehetetlensége miatt állapítsa meg – ellentétes az átláthatóság és az arányosság elvével. Ugyanez vonatkozik az érvénytelenítési határozatra is, különös tekintettel a Klubrádió helyzetére vonatkozó fenti körülményekre.
275
A fenti megfontolások összességéből következik, hogy az engedélyezési irányelv 5. cikkének (2) bekezdésében és a 2018/1972 irányelv 45. cikkének (1) bekezdésében megjelenő átláthatóság és arányosság elvének megsértésén alapuló kifogás megalapozott.
b)
Az érvénytelenítési határozat kellő időben történő meghozatalának hiányán alapuló kifogásról
1) A felek érvei
276
A Bizottság előadja, hogy mivel az elutasító határozatot 2020. szeptember 8‑án, tíz hónapos eljárást követően, az engedélyezési irányelv 5. cikke (3) bekezdésének megsértésével hozták meg, a Médiatanács a vitatott pályázati eljárást csak 2020. november 4‑én indította meg, aminek következtében kevés idő maradt e pályázati eljárás lezárására 2021. február 14. előtt, vagyis a Klubrádió műsorszolgáltatási szerződésének lejártáig. Tekintettel arra, hogy a vitatott pályázati felhívás 1.11.3.1. pontja szerint a pályázati ajánlatok benyújtásának határideje az e pályázati felhívás közzétételének időpontjától számított 40 nap volt, amely határidő 2020. december 14‑én járt le, a Médiatanácsnak mindössze két hónap állt rendelkezésére a pályázati ajánlatok értékelésére és egy új műsorszolgáltatási szerződés megkötésére. Végül, 2021. március 10‑én a Médiatanács az érvénytelenítési határozattal eredménytelennek nyilvánította a pályázati eljárást, és 2021. március 30‑án ideiglenes hatósági szerződést kötött a 92,9 MHz‑es frekvencia használatára a 2021. május 3. és október 29. közötti időszakra.
277
A Bizottság álláspontja szerint a Médiatanács azáltal, hogy így járt el, nem biztosította a frekvenciák hatékony kezelését, megsértve ezzel a keretirányelv 8. cikke (2) bekezdésének d) alpontját, továbbá nem ösztönözte a rádióspektrum hatékony használatát, megsértve ezzel ezen irányelv 9. cikkének (1) bekezdését. Egyébiránt a Médiatanács a megfelelő ügyintézés elvéből eredő kötelezettsége ellenére nem biztosította a Klubrádió tisztességes és gyors eljáráshoz való jogát sem. Ezenkívül a Médiatanács nem vette figyelembe a fogyatékkal élő, az időskorú és a szociális szempontból rászoruló felhasználók igényeit, amint azt az említett irányelv 8. cikke (2) bekezdésének a) pontja megköveteli, mivel az e kategóriákba tartozó végfelhasználók a többieknél nagyobb valószínűséggel függnek a Klubrádió műsorainak földfelszíni sugárzásától, és különös nehézségekbe ütközhetnek e műsorok online hallgatására való áttérés során.
278
Védekezésében Magyarország mindenekelőtt azt állítja, hogy még ha feltételezzük is, hogy a vitatott pályázati eljárás az elektronikus hírközlésre vonatkozó uniós keretszabályozás hatálya alá tartozik, a Bizottság érvelése nem megalapozott, mivel az engedélyezési irányelv 5. cikkének (3) bekezdésében előírt hathetes határidő ezen irányelv 7. cikkének (4) bekezdése értelmében versenyeztetési vagy összehasonlító kiválasztási eljárások esetében nyolc hónappal meghosszabbítható.
279
Magyarország továbbá hangsúlyozza, hogy a Médiatanács a vitatott pályázati eljárást a 2020. november 4. és 2021. március 10. közötti időszakban, vagyis a hiánypótlás és az eljárás felfüggesztése ellenére is, alig több mint négy hónap alatt folytatta le, ami a 2018/1972 irányelvben előírt pályázati eljárási időtartam mintegy felének felel meg.
280
Emellett Magyarország emlékeztet arra, hogy a vitatott pályázati eljárás tárgyát olyan rádiófrekvencia‑használati jog képezte, amelynek megújítása iránt a Klubrádió kérelmet nyújtott be, ennélfogva e jog megadása érdekében nem volt lehetséges pályázati eljárást szervezni e kérelem vizsgálata és az arról rendelkező határozat meghozatala előtt. Márpedig a Médiatanács közvetlenül az elutasító határozat meghozatalát követően megkezdte a vitatott pályázati eljárás előkészítését.
281
Végül nem sérültek a fogyatékkal élő, az időskorú és a szociális szempontból rászoruló felhasználók jogai sem, mivel a Klubrádiónak a médiaszolgáltatási jogosultságának lejártát követően több mint öt hónap állt rendelkezésére a digitális átállásra, ami nem tekinthető rövid időtartamnak.
282
A Belga Királyság, a Dán Királyság és a Holland Királyság támogatja a Bizottság érvelését.
2) A Bíróság álláspontja
283
Ami elsőként a rádiófrekvenciák hatékony kezelésére és használatára vonatkozó érvet illeti, pontosítani kell, hogy Magyarország állításával ellentétben a Bizottság keresetleveléből kitűnik, hogy ezen intézmény nem azt rója fel e tagállamnak, hogy az érvénytelenítési határozatot az elektronikus hírközlésre vonatkozó uniós keretszabályozásban előírt határidőt túllépve hozta volna meg, vagyis az engedélyezési irányelv 7. cikke (4) bekezdésének megfelelő nyolc hónapos határidőn túl.
284
A Bizottság ugyanis lényegében azt állítja, hogy az elutasító határozat meghozatala során bekövetkezett késedelem miatt a Médiatanács csak 2020. november 4‑én tette közzé a vitatott pályázati felhívást, ennélfogva kevés ideje maradt e pályázati eljárás lezárására a Klubrádió műsorszolgáltatási szerződésének lejárati időpontja, azaz 2021. február 14. előtt. Ebből az következik, hogy Magyarország nem ösztönözte a rádióspektrum hatékony használatát, és nem biztosította a rádiófrekvenciák hatékony kezelését sem, megsértve ezzel a keretirányelv 8. cikke (2) bekezdésének d) pontját és 9. cikkének (1) bekezdését, valamint a megfelelő ügyintézés elvét.
285
A Bizottság ezen érve végső soron arra irányul, hogy a nemzeti hatóságok a 92,9 MHz‑es frekvencia kezelése során nem tanúsítottak kellő gondosságot, amivel megsértették a jelen ítélet előző pontjában hivatkozott rendelkezésekből és elvből eredő kötelezettségeket.
286
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a keretirányelv 8. cikke (2) bekezdésének d) pontja arra kötelezi a nemzeti szabályozó hatóságokat, hogy a rádiófrekvenciák és a számozási erőforrások hatékony használatának és kezelésének ösztönzésével mozdítsák elő a versenyt az elektronikus hírközlő hálózatok, az elektronikus hírközlési szolgáltatások, valamint a kapcsolódó erőforrások és szolgáltatások nyújtása terén.
287
Másrészt ezen irányelv 9. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy tekintettel arra, hogy a rádiófrekvenciák fontos társadalmi, kulturális és gazdasági értéket képviselő közjavak, a tagállamok – többek között az említett irányelv 8. cikkével összhangban – biztosítják területükön az elektronikus hírközlési szolgáltatások vonatkozásában a rádiófrekvenciákkal történő hatékony gazdálkodást.
288
A rádiófrekvenciák – mint fontos társadalmi, kulturális és gazdasági értéket képviselő közjavak – hatékony kezelésének és használatának biztosítására vonatkozó kötelezettség tehát az uniós keretszabályozás egyik általános célja, amelynek tiszteletben tartását az illetékes nemzeti hatóságok a megfelelő ügyintézés elvével összhangban kötelesek biztosítani.
289
Márpedig a rádiófrekvencia‑használati jogok megadására irányuló eljárások megszervezésének elmulasztása vagy elhúzódása veszélyeztetheti a rádióspektrum kezelésének és használatának hatékonyságát.
290
A jelen ügyben nem vitatott, hogy 2019. november 8‑án a Klubrádió a műsorszolgáltatási szerződésének megújítása iránti kérelmet nyújtott be, 2020. szeptember 8‑án elutasító határozatot hoztak, 2020. november 4‑én megindították a vitatott pályázati eljárást, 2021. február 14‑én lejárt a Klubrádió műsorszolgáltatási szerződése, 2021. március 10‑én meghozták az érvénytelenítési határozatot, amellyel a pályázati eljárást eredménytelennek nyilvánították, végül pedig 2021. március 30‑án ideiglenes hatósági szerződéseket kötöttek a Közösségi Rádiózásért Egyesülettel a 92,9 MHz‑es frekvencián médiaszolgáltatás nyújtására a 2021. május 3. és október 29. közötti időszakra. Így ezt a frekvenciát 2021. február 15. és május 3. között nem lehetett használni.
291
Amint az a jelen ítélet 205. pontjában megállapításra került, az elutasító határozatot tíz hónap elteltével hozták meg, holott az engedélyezési irányelv 5. cikke (3) bekezdésének megfelelően azt e kérelemnek a Médiatanács általi kézhezvételétől számított hat héten belül kellett volna meghozni. Ebből következik, hogy e határozatot körülbelül nyolc és fél hónapos késedelemmel hozták meg, anélkül hogy bármilyen észszerű magyarázat indokolhatná az ilyen késedelmet, amint az a jelen ítélet 206. pontjában szintén megállapításra került.
292
Márpedig, ha az elutasító határozatot az elektronikus hírközlésre vonatkozó uniós keretszabályozásban előírt hathetes határidőn belül hozták volna meg, a Médiatanács a 92,9 MHz‑es frekvencián történő médiaszolgáltatási jogosultságra vonatkozó pályázati eljárást a tényleges megindítását mintegy nyolc hónappal megelőzően indíthatta volna meg, és azt a Klubrádió műsorszolgáltatási szerződésének lejárta előtt le is zárhatta volna, ezáltal biztosítva e rádiófrekvencia folyamatos használatát.
293
Következésképpen azzal, hogy az elutasító határozatot nyolc és fél hónappal az engedélyezési irányelv 5. cikkének (3) bekezdésében előírt határidő lejártát követően hozta meg, a Médiatanács – a megfelelő ügyintézés elvét megsértve – indokolatlanul késleltette a vitatott pályázati eljárás megszervezését és megindítását, aminek következtében egy rádiófrekvencia, nevezetesen a 92,9 MHz‑es frekvencia több mint két hónapig használaton kívül maradt.
294
Ennélfogva a 92,9 MHz-es frekvencia használati jogának odaítélésére vonatkozó intézkedések meghozatala során a Médiatanács által tanúsított gondosság hiánya veszélyeztette a rádióspektrum kezelésének és használatának hatékonyságát, amelynek biztosítására köteles.
295
Következésképpen megalapozott a Bizottság azon érve, amely a keretirányelv 8. cikke (2) bekezdése d) pontjának és 9. cikke (1) bekezdésének, valamint a megfelelő ügyintézés elvének megsértésére vonatkozik.
296
Másodikként, a fogyatékkal élő, az időskorú és a szociális szempontból rászoruló felhasználók igényeire vonatkozó érv kapcsán emlékeztetni kell arra, hogy a keretirányelv 8. cikke (2) bekezdésének a) pontja arra kötelezi a nemzeti szabályozó hatóságokat, hogy mozdítsák elő a versenyt az elektronikus hírközlő hálózatok, az elektronikus hírközlési szolgáltatások, valamint a kapcsolódó erőforrások és szolgáltatások nyújtása terén, annak biztosításával, hogy a felhasználók – köztük a fogyatékkal élő, az időskorú és a szociális szempontból rászoruló felhasználók – a választék, az ár és a minőség tekintetében maximális előnyhöz jussanak.
297
A Bizottság szerint a Médiatanács, mivel az engedélyezési irányelv 5. cikke (3) bekezdésében a rádiófrekvencia‑használati jogok odaítéléséről szóló határozatok meghozatalára előírt határidőt alapos ok nélkül túllépve indokolatlanul késleltette a vitatott pályázati eljárás megindítását, oly módon, hogy azt a Klubrádió szerződésének lejárta előtt nem lehetett lezárni, nem vette figyelembe a fogyatékkal élő, az időskorú és a szociális szempontból rászoruló felhasználók igényeit.
298
A Bizottság azonban nem terjesztett elő olyan bizonyítékot, amely lehetővé tenné annak megállapítását, hogy a Médiatanács által a 92,9 MHz-es frekvencia használati jogának odaítélésére vonatkozó intézkedések meghozatala során tanúsított késedelem negatív hatással lett volna – többek között – a keretirányelv 8. cikke (2) bekezdésének a) pontjában említett személyi kategóriák igényeire.
299
Következésképpen e tekintetben el kell utasítani a Bizottság azon érvét, amely a keretirányelv 8. cikke (2) bekezdése a) pontjának megsértésén alapul.
300
Ennélfogva az érvénytelenítési határozat kellő időben történő meghozatalának hiányán alapuló kifogás annyiban megalapozott, amennyiben a keretirányelv 8. cikke (2) bekezdésének d) pontja és 9. cikke (1) bekezdése, valamint a megfelelő ügyintézés elve megsértésére vonatkozik.
c)
Következtetés
301
A fenti megfontolásokra tekintettel részben helyt kell adni a vitatott pályázati felhívásra és az érvénytelenítési határozatra vonatkozó második kifogáscsoportnak, és meg kell állapítani, hogy Magyarország nem teljesítette:
–
az engedélyezési irányelv 5. cikkének (2) bekezdéséből és a 2018/1972 irányelv 45. cikkének (1) bekezdéséből eredő kötelezettségeit, mivel a vitatott pályázati felhívásban és az érvénytelenítési határozatban a Médiatanács a rádióspektrum‑használati jogok odaítélését aránytalan feltételekhez kötötte, nem határozta meg előzetesen e jogok odaítélésének kritériumait, nem biztosított mérlegelési jogkört azon hibák súlyosságának és relevanciájának értékelésére, amelyek esetlegesen szerepelnek a pályázók által benyújtott dokumentációban és alkalmasak arra, hogy a pályázók kizárását eredményezzék, valamint figyelmen kívül hagyta a Klubrádió által benyújtott pályázati ajánlatban szereplő hibák csekély jelentőségét, továbbá
–
a keretirányelv 8. cikke (2) bekezdésének d) pontjából és 9. cikke (1) bekezdéséből, valamint a megfelelő ügyintézés elvéből eredő kötelezettségeit, mivel nem szervezte meg a 92,9 MHz-es rádiófrekvencia odaítélése céljából indított eljárást olyan időkereten belül, amely biztosította volna, hogy a határozat a Klubrádió használati jogának lejárta előtt meghozatalra kerüljön.
3.
A médiatörvény 65. §‑ának (11) bekezdésére vonatkozó kifogásokról
302
A Bizottság lényegében arra hivatkozik, hogy Magyarország nem teljesítette a 2018/1972 irányelv 45. cikkének (1) bekezdéséből, valamint az arányosság és a megkülönböztetés tilalma elvéből eredő kötelezettségeit, mivel elfogadta a médiatörvény 65. §‑ának (11) bekezdését, amely kizárja az ideiglenes használati jogok kérelmezésének lehetőségét abban az esetben, ha a médiaszolgáltató rádiófrekvencia‑használati jogát nem újították meg, miközben egyrészt biztosítja ezt a lehetőséget azon médiaszolgáltatók számára, amelyek rádiófrekvencia‑használati jogát egyszer már megújították, másrészt pedig az ilyen megújítás elmaradásának okai nem képezik akadályát új rádiófrekvencia‑használati jog odaítélésének.
a)
A felek érvei
303
A Bizottság rámutat arra, hogy a médiatörvény 65. §‑ának (11) bekezdése nem teszi lehetővé a Médiatanács számára, hogy ideiglenes hatósági szerződést kössön olyan vállalkozásokkal, amelyek csekély súlyú, de ismételt jogsértések elkövetése miatt ki vannak zárva a rádiófrekvencia‑használati joguk megújításának lehetőségéből. Ezzel szemben e törvény 55. §‑a (1) bekezdésének c) pontja csupán azon vállalkozások számára tiltja meg az új pályázati eljárásban való részvételt, amelyek az adott pályázati felhívás közzétételét megelőző öt évben a műsorszolgáltatási szerződésük teljesítése során súlyos jogsértést követtek el, vagy amelyek műsorszolgáltatási szerződését a Médiatanács felmondta. Így az ismételt jogsértések elkövetése nem releváns az ilyen pályázati eljárásban való részvétel szempontjából.
304
Először is a Bizottság úgy véli, hogy a médiatörvény 65. §‑ának (11) bekezdésében és 55. §‑a (1) bekezdésének c) pontjában a médiaszolgáltatókkal szembeni egyenlőtlen bánásmód, amely attól függően áll fenn, hogy a médiaszolgáltatási jogosultságukat korábban megújították‑e, vagy sem, nem igazolható objektív tényezőkkel, és ennélfogva megkülönböztetésnek minősül.
305
Továbbá a Bizottság szerint, még ha feltételezzük is, hogy a médiatörvény 65. §‑a (11) bekezdésének célja annak megakadályozása, hogy a rádiófrekvenciát olyan médiaszolgáltatónak ítéljék oda, amelynél fennáll a későbbi jogsértések veszélye, e rendelkezés – e törvény 48. §‑ának (7) bekezdésével összefüggésben alkalmazva, amely csekély súlyú, de ismételt jogsértések esetén automatikusan a megújítás iránti kérelmek elutasításához vezet – aránytalan, mivel túllépi a kitűzött cél eléréséhez szükséges mértéket.
306
E két rendelkezés együttes hatása ugyanis azt eredményezi, hogy egyrészt a korábban csekély súlyú jogsértéseket elkövető, és médiaszolgáltatások nyújtására továbbra is akadálytalanul képes vállalkozásokat, másrészt azon vállalkozásokat, amelyek súlyos jogsértéseket követtek el, és amelyek esetében észszerűen kétségbe vonható a szabályozásnak és a műsorszolgáltatási szerződés feltételeinek megfelelő médiaszolgáltatások nyújtásának képessége, egyenlő módon kezelik.
307
Egyébiránt a médiatörvény nem követi következetesen a jelen ítélet 305. pontjában említett célt, mivel az ideiglenes hatósági szerződés megkötésének feltételei szigorúbbak, mint az új pályázati eljárásban való részvétel feltételei, jóllehet a két eljárás hasonló eredményre vezet, nevezetesen egy rádiófrekvencia használatához.
308
Végül a Bizottság hangsúlyozza, hogy a vitatott nemzeti szabályozás következtében a Klubrádió nem köthetett ideiglenes hatósági szerződést, és e frekvencia 2021. február 15. és május 3. között használaton kívül maradt. Márpedig az ideiglenes rádiófrekvencia‑használati jog megadása összhangban volt a rádióspektrummal való hatékony gazdálkodás biztosítására vonatkozó kötelezettséggel, valamint a rádióspektrum‑használati jogok megújításának és módosításának kiszámíthatóságára és következetességére, továbbá a szabályozási környezet biztonságára, következetességére és kiszámíthatóságára vonatkozó követelményekkel, amelyeket a 2018/1972 irányelv 45. cikkének (1) bekezdése, valamint 45. cikke (2) bekezdésének c) és g) pontja ír elő.
309
Magyarország mindenekelőtt megjegyzi, hogy mivel a Klubrádió nem fordult ideiglenes hatósági szerződés megkötésére irányuló kérelemmel a Médiatanácshoz, a Klubrádiót semmilyen kár nem érhette. Így semmilyen megkülönböztetés nem állapítható meg.
310
Továbbá Magyarország szerint a megkülönböztetés fennállása kizárólag összehasonlítható jogalanyok, jogi helyzetek és tények tekintetében vizsgálható. Márpedig a médiatörvény 65. §‑ának (11) bekezdésében és 55. §‑a (1) bekezdésének c) pontjában említett helyzetek esetében ilyen összehasonlíthatóság nem áll fenn.
311
A médiatörvény 65. §‑ának (11) bekezdése ugyanis a médiaszolgáltatások korábbi jogosultja számára ideiglenes jogosultságot biztosít ilyen szolgáltatások nyújtására, legfeljebb a pályázati eljárás lezárásáig. Ezzel szemben a pályázati eljárás keretében megadott médiaszolgáltatási jogosultság időtartama tíz év. Így az e törvény 65. §‑ának (11) bekezdésében említett, a médiaszolgáltatások nyújtására irányuló ideiglenes hatósági szerződés megkötésével kapcsolatos helyzet, valamint az ilyen szolgáltatások nyújtására való jog pályázati eljárás keretében, az említett törvény 55. §-a (1) bekezdésének c) pontja alapján történő megszerzésének feltételeire vonatkozó helyzet nem tekinthető összehasonlíthatónak.
312
Egyébiránt a médiatörvény 65. §‑ának (11) bekezdése nem tekinthető aránytalannak, sem önmagában, sem e törvény 48. §‑ának (7) bekezdésével összefüggésben értékelve. E 65. § (11) bekezdése ugyanis egy folyamatban lévő pályázati eljárásra vonatkozik, és az e rendelkezés szerinti jog vagy előny csak akkor alkalmazható, ha a médiaszolgáltatási jogosultságot egyszer már megújították.
313
Ebben az összefüggésben Magyarország emlékeztet arra, hogy a médiatörvény 187. §‑ának (5) bekezdése értelmében a csekély súlyú jogsértéseket nem veszik figyelembe az ismételt jogsértések fennállásának megállapítása érdekében, és hogy ennélfogva e csekély súlyú jogsértések nem zárják ki sem a megújítást, sem – ebből következően – az ideiglenes jogosultság igénybevételének lehetőségét. Így nem megalapozott a Bizottság azon állítása, miszerint a korábban csekély súlyú jogsértéseket elkövető, és médiaszolgáltatásokat akadálytalanul továbbra is nyújtani képes vállalkozásokat, valamint a súlyos jogsértéseket elkövető vállalkozásokat egyenlő módon kezelnék.
314
Magyarország továbbá megjegyzi, hogy a médiaszolgáltatási jogosultság megújításának feltételei és az ideiglenes jogosultság megadásának feltételei nem hasonlíthatók össze, illetve nem értelmezhetők együttesen, mivel a médiatörvény 65. §‑ának (11) bekezdése szerinti eset csak akkor állhat fenn, ha a médiaszolgáltatási jogosultságot már megújították. Ha egy médiaszolgáltató olyan feltételek mellett működik, amelyek kizárják a médiaszolgáltatási jogosultságának megújítását, e jogosultság megszűnik, és a médiaszolgáltató pályázati eljárás keretében új médiaszolgáltatási jogosultságot szerezhet. E szabály valamennyi médiaszolgáltatóra azonos módon alkalmazandó, így nem áll fenn megkülönböztetés, és az említett szabály nem aránytalan.
315
Végül, ami a Bizottság azon érvét illeti, amely szerint a vitatott nemzeti szabályozás következtében a 92,9 MHz‑es frekvencia használaton kívül maradt, Magyarország rámutat arra, hogy ideiglenes jogosultság a pályázati eljárás lezárásáig adható meg. Így e frekvencia azért maradt használaton kívül 2021. február 15. és május 3. között, mert a vitatott pályázati eljárás eredménytelen volt, és a Klubrádió nem terjesztett elő ideiglenes hatósági szerződés megkötésére irányuló kérelmet.
316
A Belga Királyság, a Dán Királyság és a Holland Királyság támogatja a Bizottság érvelését.
b)
A Bíróság álláspontja
317
A médiatörvény 65. §‑ának (11) bekezdése értelmében amennyiben a lineáris rádiós médiaszolgáltatási jogosultság úgy jár le, hogy a Médiatanács egy alkalommal már megújította, és a médiaszolgáltatási lehetőségre vonatkozó pályázati eljárás már megindult, a Médiatanács a korábban jogosultsággal rendelkező médiaszolgáltatóval, annak kérelmére, legfeljebb 60 napos időtartamra ideiglenes hatósági szerződést köthet.
318
E rendelkezés így azzal a hatással jár, hogy megfosztja az olyan szolgáltatókat, mint a Klubrádió, amelyek médiaszolgáltatási jogosultságát a Médiatanács ismételt jogsértés elkövetését megállapító jogerős határozata miatt a médiatörvény 48. §‑ának (7) bekezdése alapján nem újították meg, az ideiglenes hatósági szerződés megkötésének lehetőségétől, amennyiben – mint a jelen ügyben is – a megújítás hiánya folytán megszűnő médiaszolgáltatási jogosultság akkor jár le, amikor az ilyen szolgáltatások nyújtásának lehetőségére vonatkozó pályázati eljárást már megindították, de az még nem zárult le.
1) A megkülönböztetés tilalma elvének megsértésén alapuló kifogásról
319
Amint arra a jelen ítélet 192. pontja emlékeztet, a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatának megfelelően az egyenlő bánásmód elve, amelynek a megkülönböztetés tilalmának elve különös kifejeződése, többek között megköveteli, hogy az összehasonlítható helyzeteket ne kezeljék eltérően.
320
A Bizottság által a beadványaiban előadott magyarázatok szerint a megkülönböztetés tilalmának hivatkozott megsértése abból ered, hogy a médiatörvény 65. §‑ának (11) bekezdése megfosztja az olyan médiaszolgáltatókat, mint a Klubrádió, amelyek médiaszolgáltatási jogosultságát ismételt jogsértés elkövetése miatt nem újították meg, annak lehetőségétől, hogy ideiglenes hatósági szerződést kössenek e jogosultság legfeljebb 60 napos időtartamra történő megadása céljából, míg e törvény 55. §‑ának (1) bekezdése lehetővé teszi e szolgáltatók számára, hogy e jogosultság tíz évre történő megadására irányuló pályázati eljárásban vegyenek részt.
321
A Bíróság által a tárgyaláson feltett kérdésre válaszolva a Bizottság egyebekben arra hivatkozott, hogy a megkülönböztetés tilalmának megsértése abból ered, hogy egyrészt a médiatörvény eltérően kezeli azokat a médiaszolgáltatókat, amelyek korábban már nyújtottak médiaszolgáltatásokat, és azokat, amelyek korábban soha nem nyújtottak ilyen szolgáltatásokat, mivel e törvény 65. §‑ának (11) bekezdése értelmében kizárólag azok a szolgáltatók jogosultak ideiglenes hatósági szerződés megkötésére, amelyek műsorszolgáltatási szerződést kötöttek, és amelyek esetében e szerződés megújítására már sor került, míg azon médiaszolgáltatók esetében, amelyek korábban nem nyújtottak ilyen szolgáltatásokat, az említett törvény 65. §‑ának (1) bekezdése lehetővé teszi a Médiatanács számára, hogy a médiapiaci szempontok figyelembevételével ideiglenes hatósági szerződést kössön.
322
Másrészt a médiatörvény eltérően kezeli az olyan médiaszolgáltatókat, mint a Klubrádió, amelyek médiaszolgáltatási jogosultságát ismételt jogsértés elkövetése miatt nem újították meg, és azokat a szolgáltatókat, amelyek a médiaszolgáltatási jogosultságuk megújítását követően követtek el ismételt jogsértést, mivel e törvény 65. §‑ának (11) bekezdése értelmében az előbbieknek nincs lehetőségük ideiglenes hatósági szerződés megkötésére, míg az utóbbiak élhetnek ezzel a lehetőséggel, mivel szerződésük már megújításra került.
323
Ami először is a Bizottságnak a jelen ítélet 320. pontjában kifejtett érvét illeti, az azon az előfeltevésen alapul, amely szerint a médiaszolgáltatási jogosultság ideiglenes hatósági szerződés alapján történő megadására vonatkozó rendszer és az e jogosultságnak a pályázati eljárást követően kötött műsorszolgáltatási szerződés alapján történő megadására vonatkozó rendszer összehasonlítható, így az említett jogosultság ideiglenes megadására vonatkozó szigorúbb feltételek előírása sérti az egyenlő bánásmód elvét.
324
Mindazonáltal figyelembe kell venni azt a körülményt, hogy – amint az a médiatörvény 65. §‑ának (11) bekezdéséből következik – az e rendelkezés szerinti ideiglenes hatósági szerződés megkötése egy nagyon sajátos helyzetre korlátozódik, amelyben a médiaszolgáltatások rádiófrekvencián történő nyújtásához való jogosultság lejárt, míg az ugyanezen rádiófrekvenciára vonatkozó új médiaszolgáltatási jogosultság megadására irányuló pályázati eljárás még nem zárult le. Ilyen helyzetben a 65. § (11) bekezdése annak biztosítására irányul, hogy az említett rádiófrekvenciát megszakítás nélkül használják mindaddig, amíg e pályázati eljárás le nem zárul, és hogy az ugyanazon rádiófrekvenciára vonatkozó használati jogot az e pályázati eljárást elnyerő szolgáltatónak ítéljék oda. Az ilyen, átmeneti és sürgős jellegű helyzet tehát eltér attól a helyzettől, amelyben a médiaszolgáltatási jogosultságot pályázati eljárás keretében adják meg, amely ilyen jelleggel nem bír.
325
Ennélfogva, mivel a médiatörvény 65. §‑ának (11) bekezdése és e törvény 55. §‑ának (1) bekezdése nem összehasonlítható helyzeteket érint, nem megalapozott a Bizottság azon érve, miszerint e rendelkezések sértik a megkülönböztetés tilalmának elvét.
326
Másodszor, ami a jelen ítélet 321. és 322. pontjában szereplő érveket illeti, mivel ezek az érvek nem szerepelnek a Bizottság beadványaiban, és azokat csak a tárgyaláson terjesztették elő, azokat mint elfogadhatatlanokat el kell utasítani.
327
Következésképpen a 2018/1972 irányelv 45. cikkének (1) bekezdésében megjelenő megkülönböztetés tilalma elvének a médiatörvény 65. §-ának (11) bekezdése által megvalósított megsértésén alapuló kifogás nem megalapozott.
2) Az arányosság elvének megsértésén alapuló kifogásról
328
Amint az az első kifogáscsoport elemzése keretében megállapításra került, a médiatörvény 48. §‑ának (7) bekezdése ellentétes a többek között a keretirányelv 9. cikkének (1) bekezdésében megjelenő arányosság elvével, mivel automatikusan és minden esetben megfosztja az ismételt jogsértést elkövető szolgáltatókat a médiaszolgáltatási jogosultságuk megújításának lehetőségétől.
329
Következésképpen, amint arra a Bizottság hivatkozik, a médiatörvény 65. §‑ának (11) bekezdése az arányosság elvét is sérti, amennyiben megfosztja az ideiglenes hatósági szerződés megkötésének lehetőségétől azokat a szolgáltatókat, amelyek médiaszolgáltatási jogosultságát a médiatörvény 48. §‑ának (7) bekezdése értelmében ismételt jogsértés elkövetése miatt nem újították meg.
330
Ebből következően a 2018/1972 irányelv 45. cikkének (1) bekezdésében megjelenő arányosság elvének a médiatörvény 65. §-ának (11) bekezdésében megvalósuló megsértésén alapuló kifogás megalapozott.
3) A rádióspektrummal való hatékony gazdálkodás biztosítására vonatkozó kötelezettség megsértésén alapuló kifogásról
331
A Bizottság lényegében azt rója fel Magyarországnak, hogy nem teljesítette a 2018/1972 irányelv 45. cikkének (1) bekezdéséből, valamint 45. cikke (2) bekezdésének c) és g) pontjából eredő, a hatékony rádióspektrum‑gazdálkodás biztosítására vonatkozó kötelezettségét, mivel a Klubrádió a vitatott nemzeti szabályozás miatt nem köthetett ideiglenes hatósági szerződést, így a 92,9 MHz‑es frekvencia 2021. február 15. és május 3. között használaton kívül maradt.
332
E tekintetben, mivel e kifogás egyrészt azon alapul, hogy a Klubrádió nem köthetett ideiglenes hatósági szerződést, ugyanakkor nem vitatott, hogy e rádióállomás nem kérte ilyen szerződés megkötését, és következésképpen annak megkötését nem is utasították el, másrészt pedig e kifogás egyáltalán nem szerepel a Bizottság negyedik kereseti kérelmében, e kifogást el kell utasítani.
4) Következtetés
333
A fenti megfontolásokra tekintettel részben helyt kell adni a médiatörvény 65. §‑ának (11) bekezdésére vonatkozó harmadik kifogáscsoportnak, és meg kell állapítani, hogy Magyarország nem teljesítette a 2018/1972 irányelv 45. cikkének (1) bekezdéséből és az arányosság elvéből eredő kötelezettségeit, mivel elfogadta a médiatörvény 65. §‑ának (11) bekezdését, amely kizárja annak lehetőségét, hogy azon médiaszolgáltatók, amelyek rádiófrekvencia‑használati jogait ismételt jogsértés elkövetése miatt nem újították meg, ideiglenes használati jog iránti kérelmet terjesszenek elő.
4.
A Charta 11. cikkének megsértésén alapuló kifogásokról
a)
A felek érvei
334
A Bizottság lényegében arra hivatkozik, hogy Magyarország nem teljesítette a Charta 11. cikkéből eredő kötelezettségeit, egyrészt mivel meghozta az elutasító határozatot és a médiatörvény 48. §‑ának (7) bekezdését, másrészt pedig, mivel elfogadta az érvénytelenítési határozatot és a vitatott pályázati felhívást.
335
Elsőként a Bizottság azt állítja, hogy az elutasító határozat és a meghozatalának alapjául szolgáló nemzeti szabályok a Klubrádiót megakadályozták abban, hogy műsorait analóg frekvencián sugározza. A Bizottság álláspontja szerint a véleménynyilvánítás szabadságának és a tömegtájékoztatás szabadságának legsúlyosabb megsértéséről van szó, amely ahhoz hasonlítható, mintha egy médiaorgánumot a hatóságok bezárnának. Tekintettel a rádió jelentőségére, és különösen arra, hogy e média más médiákhoz képest milyen hatással lehet a lakosságra – amint azt az Emberi Jogok Európai Bírósága is kimondta –, a Bizottság álláspontja szerint az a tény, hogy a Klubrádió nem tudja műsorát analóg rádiófrekvenciákon sugározni, egyértelműen a véleménynyilvánítás szabadságába való beavatkozásnak minősül, még akkor is, ha műsora elérhető az interneten.
336
A Bizottság azt állítja, hogy a tömegtájékoztatás szabadságának és a média pluralizmusának biztosítása érdekében elengedhetetlen, hogy a műsorszolgáltatáshoz használt rádiófrekvenciák odaítélése megkülönböztetéstől mentes és arányos kritériumok alapján történjen.
337
A Bizottság – elismerve, hogy a véleménynyilvánítás szabadsága és a tömegtájékoztatás szabadsága nem abszolút jogok – emlékeztet arra, hogy e szabadságok bármilyen korlátozásának tiszteletben kell tartania a Charta 52. cikkében előírt követelményeket.
338
E tekintetben a Bizottság azt állítja, hogy a médiatörvény által követett célok – nevezetesen a nemzeti és kulturális identitás megerősítése a technológiai fejlődés figyelembevételével, a véleménynyilvánítás és a szólásszabadság, valamint a sajtószabadság megőrzése, továbbá a médiaszolgáltatások kulturális, társadalmi és gazdasági súlyának figyelembevétele, továbbá a médiapiaci verseny biztosítása – olyan közérdekű céloknak minősülnek, amelyek igazolhatják a Charta 11. cikkében biztosított jogok és szabadságok korlátozását. Ezen intézmény szerint azonban az elutasító határozat meghaladja az e célok megvalósításához szükséges mértéket.
339
E határozatot ugyanis a Médiatanács nem a magyar zeneművek adásidejének be nem tartása miatt hozta meg, hanem kizárólag a műsorkvótákra vonatkozó adatszolgáltatási kötelezettség megsértése miatt, amely jogsértést már bírsággal szankcionálták, és amely a bírság megfizetését követően nem ismétlődött meg. Válaszában a Bizottság – a vitatott határozatok kontextusának leírása érdekében hivatkozott körülményekre támaszkodva – rámutat arra, hogy a bírósági felülvizsgálatnak különösen alaposnak kell lennie az olyan helyzetben, amelyben egy a kormánytól független és azzal szemben kritikus médiaszolgáltatót, így például a Klubrádiót, pusztán alaki okokból megfosztanak a rádiófrekvencia‑használati jogtól, ami megnehezíti a piacra jutását. Ilyen helyzetben ugyanis az önkényesség és a megkülönböztetés kockázata különösen jelentős.
340
Másodikként a Bizottság azt állítja, hogy az érvénytelenítési határozat a tömegtájékoztatás szabadságába és a média pluralizmusába való aránytalan beavatkozásnak is minősül, mivel e határozat nem alkalmas a követett célok elérésére, és meghaladja az e célok eléréséhez szükséges mértéket. Ennélfogva az ilyen beavatkozás igazolását lehetővé tevő, a Charta 52. cikkében foglalt feltételek nem teljesülnek.
341
Ami ugyanis egyrészt a Klubrádió programtervére vonatkozó, a benyújtott pályázati ajánlatot érintő pontatlanságok miatti két érvénytelenségi okot illeti, ezen intézmény emlékeztet arra, hogy azok csupán csekély jelentőségű alaki pontatlanságokra vonatkoztak, amelyek könnyen tisztázhatók lettek volna, és nem érintették a Klubrádió pályázatának lényeges elemeit, így nem veszélyeztették a tisztességes versenyt.
342
Másrészt a Klubrádió üzleti és pénzügyi tervére vonatkozó érvénytelenségi okot illetően a Bizottság azt állítja, hogy a Médiatanács azzal, hogy az érintett rádióállomás nettó árbevételét a pénzügyi életképesség egyetlen jogszerű mutatójának tekinti, nemcsak megkülönböztetést valósít meg azon rádióállomásokkal szemben, amelyek tudatosan más finanszírozási modellekre támaszkodnak, hanem egy teljes mértékben jogszerű üzleti modellt is figyelmen kívül hagy.
343
A Bizottság továbbá úgy véli, hogy a kitűzött célokat kisebb beavatkozással járó eszközökkel is el lehetett volna érni. A Médiatanács ugyanis többek között – ha egy adott műsorszám ismertetése hiányzik – pontosítást kérhetne e tekintetben, és ha a pénzügyi források nem elegendők, a rádiófrekvencia-használati jogokat is visszavonhatná abban az esetben, ha az érintett vállalkozás felszámolás alá kerülne vagy csődbe jutna.
344
Így a Bizottság azt állítja, hogy mind az érvénytelenítési határozatot, mind pedig a vitatott pályázati felhívás elfogadásának alapjául szolgáló szabályokat a véleménynyilvánítás szabadságához való jogra gyakorolt hatásuk miatt indokolatlannak és aránytalannak kell tekinteni, mivel azok alkalmazása a Klubrádió rádiós műsorszolgáltatás területéről való kizárásával és e rádióállomás magyar médiakörnyezetben történő elhallgattatásával jár, holott a műsorszolgáltatás folytatását lehetővé tevő, kevésbé korlátozó intézkedések is elegendőek lettek volna.
345
Magyarország elsőként arra hivatkozik, hogy az elutasító határozat és a meghozatalának alapjául szolgáló nemzeti szabályok nem sértik a Charta 11. cikkét.
346
E tagállam hangsúlyozza, hogy a Médiatanács nem vonta vissza a Klubrádió médiaszolgáltatási jogosultságát, és nem zárta ki a rádiós műsorszolgáltatás területéről, mivel e rádióállomás egyrészt a műsorszolgáltatási szerződésének teljes időtartama alatt folyamatosan és megszakítás nélkül sugározhatta műsorát rádiófrekvencián, másrészt pedig továbbra is képes rádiós médiaszolgáltatásait más átviteli rendszerek útján nyújtani. Ebben az összefüggésben Magyarország megjegyzi, hogy a Klubrádió jelenleg e szolgáltatásokat az interneten nyújtja, ami szerinte azt támasztja alá, hogy az elutasító határozat nem tette lehetetlenné számára az ilyen szolgáltatások nyújtását.
347
Magyarország szerint az, hogy a médiatörvény objektív feltételeket állapít meg a médiaszolgáltatási jogosultság megújítására, és hogy a Médiatanács e feltételek megsértése esetén e megújítást elutasítja, nem minősül a sajtószabadságba és az információk terjesztéséhez való jogba való aránytalan és indokolatlan beavatkozásnak.
348
Az e törvényben előírt követelmények be nem tartása esetén ugyanis e tagállam nem fosztja meg az érintett médiaszolgáltatót a műsorszolgáltatáshoz való jogtól vagy a médiaszolgáltatási lehetőségtől, hanem az engedélyezési rendszer feltételeinek alkalmazására szorítkozik. Így a médiaszolgáltatási jogosultság megújításának elutasítása nem hasonlítható a médiaorgánum bezárásához, mivel ez az elutasítás nem jár a médiaszolgáltatási jogosultság visszavonásával, hiszen az e jog gyakorlására vonatkozó engedély a törvényben vagy a műsorszolgáltatási szerződésben meghatározott időpontban és módon lejárt.
349
Ebben az összefüggésben Magyarország megjegyzi, hogy pusztán az a tény, hogy valamely szolgáltató számára nem biztosítják a jogot arra, hogy médiaszolgáltatását egy adott műsorterjesztési platformon elérhetővé tegye, nem jelenti szükségképpen a Charta 11. cikkében biztosított jogok és szabadságok megsértését. Az a kérdés, hogy az elutasító határozat és a meghozatalának alapjául szolgáló nemzeti szabályok sértik‑e ezeket a jogokat és szabadságokat, nem attól függ, hogy a Klubrádió kritikus‑e a magyar kormánnyal szemben, vagy hogy a Bizottság milyen következtetéseket von le abból az összefüggésből, amelybe e határozat illeszkedik, hanem attól, hogy e határozat arányos‑e a kitűzött céllal.
350
Másodikként Magyarország arra hivatkozik, hogy sem a jelen ügy, sem annak szabályozási háttere nem sérti a kiegyensúlyozott tájékoztatás követelményeit, valamint a sajtószabadság és a médiapluralizmus elvét. Magyarország szerint a magyar engedélyezési rendszer biztosítja a médiaszolgáltatási lehetőségekhez való hozzáférés tekintetében az egyenlő esélyeket valamennyi pályázó számára a pályázati eljárás keretében, és garantálja a frekvenciák odaítélését valamennyi kiválasztott médiaszolgáltató számára, mindez teljes mértékben összhangban van az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló, 1950. november 4‑én Rómában aláírt európai egyezmény (kihirdette: az 1993. évi XXXI. törvény.; a továbbiakban: EJEE) és a Charta elveivel.
351
Ami különösen a Klubrádió üzleti és pénzügyi tervére vonatkozó érvénytelenségi okot illeti, e tagállam azt állítja, hogy a médiatörvényből egyrészt a Klubrádió pályázati ajánlatának a vitatott pályázati felhívással való összhangjának értékelése – különösen e rádióállomás pénzügyi és gazdasági helyzetének vizsgálata –, másrészt pedig az a véleménynyilvánítás és a tájékozódás szabadságába való esetleges beavatkozás következik, amely a negatív értékelés folytán beálló érvénytelenségi jogkövetkezményből ered.
352
Márpedig ezen értékelésre átlátható és objektív módon, valamint az e törvényben és a vitatott pályázati felhívásban foglalt, megkülönböztetéstől mentes követelmények alapján került sor, így az ebből eredő jogkövetkezmény, vagyis az említett ajánlat érvénytelensége arányos és igazolt.
353
Végül Magyarország hangsúlyozza, hogy a Klubrádió jelenleg rádiós médiaszolgáltatást nyújt az interneten, így az érvénytelenítési határozat nem eredményezte e rádióállomás elhallgattatását.
354
A Belga Királyság, a Dán Királyság és a Holland Királyság támogatja a Bizottság érvelését, hangsúlyozva különösen a véleménynyilvánítás és a tájékozódás szabadságához való jog jelentőségét egy demokratikus és pluralista társadalomban, valamint azt, hogy annak értékelése során, hogy Magyarország megsértette‑e a Charta 11. cikkét, figyelembe kell venni azt az összefüggést, amelybe a vitatott nemzeti intézkedések illeszkednek. E tekintetben a Belga Királyság a Médiapluralizmus és Médiaszabadság Központ, az Európai Audiovizuális Megfigyelő Intézet, az Európa Tanács emberi jogi biztosa, és az Egyesült Nemzetek Szervezetének a véleményalkotás és véleménynyilvánítás szabadságához való jog előmozdításával és védelmével foglalkozó különleges előadója által 2019 és 2023 között elfogadott, a magyarországi média szabadságával és pluralizmusával kapcsolatos különböző jelentések alapján a jelen keresettel összefüggő több problémára, valamint az e nemzetközi szervezetek által a magyarországi tömegtájékoztatás szabadságát illetően megfogalmazott kedvezőtlen véleményekre hivatkozik.
b)
A Bíróság álláspontja
355
A Charta 11. cikkének (1) bekezdése értelmében „[m]indenkinek joga van a véleménynyilvánítás szabadságához”; ez a jog magában foglalja „a véleményalkotás szabadságát, valamint az információk és eszmék megismerésének és közlésének szabadságát anélkül, hogy ebbe hatósági szerv beavatkozhatna, továbbá országhatárokra való tekintet nélkül”. E 11. cikk (2) bekezdése szerint „[a] tömegtájékoztatás szabadságát és sokszínűségét tiszteletben kell tartani”.
356
Ami az olyan műsorszolgáltatókat illeti, mint a rádióállomások, a véleménynyilvánítás és a tájékozódás szabadságába való beavatkozás a Charta 11. cikkének (2) bekezdésében kifejezetten védett tömegtájékoztatás szabadságába vagy a műsorszolgáltatás szabadságába való beavatkozás sajátos formáját ölti (lásd ebben az értelemben: 2021. február 3‑iFussl Modestraße Mayr ítélet, C‑555/19, EU:C:2021:89, 83. pont).
357
Márpedig a tömegtájékoztatás szabadsága a műsorszolgáltatás szabadságával összefüggésben nemcsak az információk közléséhez való jogot foglalja magában, hanem – elválaszthatatlan módon – az információk terjesztésére és a lehető legtöbb címzetthez való eljuttatására alkalmas eszközök használatához való jogot is.
358
E terjesztési eszközök közé tartozik a rádióspektrum, amely – tekintettel arra a lényeges szerepre, amelyet az audiovizuális média, így különösen a rádió és a televízió a közvélemény alakításában betölt – a véleménynyilvánítás és a tájékozódás szabadságához való jog gyakorlásának alapvető csatornája.
359
A rádiófrekvencia‑használati jogok megadása tehát közvetlen hatással van a műsorszolgáltatás szabadságával társuló tömegtájékoztatás szabadságához való jogra, mégpedig annak mindkét dimenziójára, nevezetesen az információk szabad közléséhez való jogra és az információk megismeréséhez való jogra.
360
E tekintetben az EJEE 10. cikkét illetően, amely a Charta 11. cikkének felel meg, és amelynek az Emberi Jogok Európai Bírósága általi értelmezését a Charta 52. cikke (3) bekezdésének megfelelően figyelembe kell venni e 11. cikk értelmezése során, e bíróság rámutatott arra, hogy e 10. cikk mindenki számára biztosítja a véleménynyilvánítás és a tájékozódás szabadságát, és nemcsak az információk tartalmára, hanem terjesztésük eszközeire is kiterjed, mivel az e terjesztési eszközöket érintő bármely korlátozás érinti az információk megismeréséhez és közléséhez való jogot (lásd ebben az értelemben: EJEB, 1999. szeptember 28., Öztürk kontra Törökország, CE:ECHR:1999:0928JUD002247993, 49. §, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
361
Amint az a Charta 11. cikkéhez fűzött magyarázatokból kitűnik, amelyeket e cikk értelmezése során figyelembe kell venni, a véleménynyilvánítás szabadságához való jogra vonatkozó korlátozások nem haladhatják meg az EJEE 10. cikkének (2) bekezdésében meghatározott korlátozásokat. A véleménynyilvánítás szabadságához való jog gyakorlásába való beavatkozás jogszerű indokait e 10. cikk (2) bekezdése sorolja fel, amely indokok a nemzetbiztonsággal, a területi sértetlenséggel, a közbiztonsággal, a zavargás vagy bűnözés megelőzésével, a közegészség vagy az erkölcsök védelmével, mások jó hírnevének vagy jogainak védelmével, valamint a bizalmas értesülések közlésének megakadályozásával, vagy a bíróságok tekintélyének és pártatlanságának fenntartásával kapcsolatosak. Ez a felsorolás kimerítő jellegű (EJEB, 2022. március 15., OOO Memo kontra Oroszország, CE:ECHR:2022:0315JUD000284010, 37. §). Ezenkívül a tagállamok által a véleménynyilvánítás szabadságához való jog tekintetében alkalmazható korlátozások nem érintik azokat a korlátozásokat, amelyeket az uniós versenyjog a tagállamoknak az említett 10. cikke (1) bekezdésének harmadik mondatában említett engedélyezési rendszerek bevezetésére vonatkozó jogával kapcsolatban támaszthat.
362
Következésképpen minden olyan nemzeti intézkedés, amely korlátozza vagy szűkíti a műsorszolgáltatók rádiófrekvenciákhoz való hozzáférését, alkalmas arra, hogy beavatkozást valósítson meg a műsorszolgáltatás szabadságával összefüggő tömegtájékoztatás szabadságához való jogukba, és így a Charta 11. cikkének hatálya alá tartozik.
363
A jelen ügyben a médiatörvény 48. §‑ának (7) bekezdése, amennyiben azzal a hatással jár, hogy korlátozza a műsorszolgáltatók – a jelen esetben a Klubrádió – rádiófrekvenciákhoz való hozzáférését, és ezáltal megakadályozza őket abban, hogy rádiós tartalmaikat rádiófrekvencián továbbra is sugározzák, beavatkozást valósít meg az érintett szolgáltatók műsorszolgáltatási szabadságának gyakorlásához való jogába, amely a Charta 11. cikkében biztosított tömegtájékoztatás szabadságának egyik alkotóeleme.
364
Magyarország állításával ellentétben az a tény, hogy e szolgáltatók tartalmaikat az interneten is terjeszthetik, nem alkalmas arra, hogy cáfolja e beavatkozás fennállását. Függetlenül ugyanis attól, hogy az internetes műsorszolgáltatás az analóg frekvenciákon történő sugárzással egyenértékű kommunikációs eszköznek minősül‑e, az említett szolgáltatók így nem folytathatják bevált működési és kereskedelmi stratégiáikat, és mindenképpen újra kell építeniük közönségüket.
365
A Charta 11. cikkében foglalt jogok és szabadságok kétségtelenül nem minősülnek abszolút jellegű jogoknak, hanem azokat a társadalomban betöltött funkciójukra tekintettel kell figyelembe venni (2024. október 4‑iReal Madrid Club de Fútbol ítélet, C‑633/22, EU:C:2024:843, 47. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
366
Az elektronikus hírközlésre vonatkozó uniós keretszabályozás azzal, hogy a rádióspektrum hatékony kezelésének biztosítása érdekében lehetővé teszi a rádiófrekvencia‑használati jogok megadásának korlátozását, éppen azt tükrözi, hogy a Charta 11. cikkében elismert jogok és szabadságok a rádiófrekvenciák használatának feltételeit illetően nem minősülnek abszolút jellegű jogoknak.
367
Mindazonáltal a Charta 52. cikkének (1) bekezdése értelmében a Chartában elismert jogok és szabadságok gyakorlása csak a törvény által, e jogok és szabadságok lényeges tartalmának tiszteletben tartásával és az arányosság elvére figyelemmel csak akkor és annyiban korlátozható, ha és amennyiben az elengedhetetlen, és ténylegesen az Unió által elismert általános érdekű célkitűzéseket vagy mások jogainak és szabadságainak védelmét szolgálja.
368
Amint arra a jelen ítélet 361. pontja emlékeztetett, a véleménynyilvánítás szabadságához való jog tekintetében alkalmazható korlátozások tehát nem haladhatják meg az EJEE 10. cikkének (2) bekezdésében meghatározott korlátozásokat, nem érintve azokat a korlátozásokat, amelyeket az uniós versenyjog a tagállamoknak az EJEE 10. cikke (1) bekezdésének harmadik mondatában említett engedélyezési rendszerek bevezetésére vonatkozó jogával kapcsolatban támaszthat.
369
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Charta véleménynyilvánítás szabadságára vonatkozó 11. cikke a demokratikus és pluralista társadalom egyik lényegi alapját képezi, és azon értékek közé tartozik, amelyeken az Unió az EUSZ 2. cikkének megfelelően alapul. Az e 11. cikkben biztosított jogokba és szabadságokba való beavatkozásokat tehát ilyen összefüggésben a feltétlenül szükséges mértékre kell korlátozni (2024. október 4‑iReal Madrid Club de Fútbol ítélet, C‑633/22, EU:C:2024:843, 49. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), ami azt jelenti, hogy az elérni kívánt cél észszerűen nem érhető el ugyanolyan hatékonyan más, e jogokat és szabadságokat kevésbé korlátozó eszközökkel (lásd ebben az értelemben: 2023. december 5‑iNordic Info ítélet, C‑128/22, EU:C:2023:951, 77. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
370
Ebben az összefüggésben, amint az a jelen ítélet 173. pontjában megállapításra került, a médiatörvény 48. §-ának (7) bekezdése a rádiófrekvencia-használati jogok megújításának elutasítására vonatkozó olyan indokot ír elő, amely a rádiófrekvenciák felhasználóinak kiválasztására szolgáló, a keretirányelv 8. cikke (2) bekezdésének d) pontjában meghatározott, a rádiófrekvenciák hatékony használatának és kezelésének ösztönzése révén a verseny előmozdítására irányuló célkitűzéssel összefüggő kritériumnak minősül. Mivel a rádiófrekvencia‑használati jogok megújításának elutasítása az érintett szolgáltatók tömegtájékoztatás szabadságához való jogába történő beavatkozást valósít meg, az ilyen beavatkozás csak annyiban igazolható, amennyiben az elutasítás nem haladja meg a médiatörvény e rendelkezése által követett közérdekű cél eléréséhez szükséges mértéket, és a feltétlenül szükséges mértékre korlátozódik.
371
Mivel – amint az a jelen ítélet 177. és 181. pontjában kifejtett megfontolásokból következik – a médiatörvény 48. §‑ának (7) bekezdése az alkalmazandó irányelvek követelményeire tekintettel meghaladja az általa követett közérdekű cél megvalósításához szükséges mértéket, az érintett szolgáltatók műsorszolgáltatás szabadságának gyakorlásához való jogába történő beavatkozás a Charta 52. cikkének (1) bekezdése szempontjából nem tekinthető arányosnak.
372
Következésképpen a médiatörvény 48. §‑ának (7) bekezdése, mivel semmiféle mérlegelési jogkört nem biztosít a Médiatanács számára annak értékelésére, hogy a médiaszolgáltatási jogosultság megújítása iránt az ismételt jogsértést elkövető szolgáltatók által benyújtott kérelmek vizsgálata során e jogsértés súlyossága arányban áll‑e a megújítás elutasítása által a Charta 11. cikkében biztosított jogokba és szabadságokba történő beavatkozással, alkalmas arra, hogy az e 11. cikkel ellentétes határozatok meghozatalához vezessen, amelyeknek egyik példája az elutasító határozat.
373
Ugyanis, először is, az e határozat alapjául szolgáló ismételt jogsértés nem a Klubrádiót a magyar jog által előírt műsorkvóták tekintetében terhelő kötelezettségek megsértéséből, hanem kizárólag az e kvótákra vonatkozó adatszolgáltatási kötelezettség megsértéséből ered. Másodszor, a 354/2017. és az 1224/2017. számú határozat meghozatalához vezető szankciós eljárások során, és így az említett határozatok meghozatalát megelőzően a Klubrádió eleget tett e kötelezettségnek, mivel a Médiatanács rendelkezésére bocsátott minden releváns adatot. Harmadszor, ezek az adatok nem támasztották alá, hogy a Klubrádió nem tartotta be az említett kvótákat. Negyedszer, e rádióállomás megfizette a 354/2017. és az 1224/2017. számú határozatban kiszabott bírságokat. Ötödször, 2017. május 31‑étől – amely a Klubrádió médiaszolgáltatási jogosultsága megújításának elutasításához vezető ismételt jogsértés elkövetésének időpontja – az elutasító határozat időpontjáig, azaz 2020. szeptember 8‑ig e rádióállomás nem sértette meg sem az említett kötelezettséget, sem a magyar jog által előírt műsorkvótákra vonatkozó kötelezettségeket. Egyébiránt a Bíróság elé terjesztett iratokból nem tűnik ki, hogy a Klubrádió 2017. május 31. óta bármilyen jogsértést elkövetett volna.
374
Ilyen körülmények között az 1224/2017. számú határozatban megállapított jogsértés észszerűen nem tekinthető olyan súlyosnak, hogy a Klubrádió médiaszolgáltatási jogosultsága megújításának elutasítása szükséges lenne a jelen ítélet 370. pontjában meghatározott cél megvalósításához.
375
Következésképpen – amint arra a Bizottság rámutat – az elutasító határozat aránytalan a követett célhoz, valamint a Klubrádió tömegtájékoztatás szabadságához való jogába való beavatkozás súlyosságához képest, ennélfogva – függetlenül attól a kontextustól, amelyben meghozták – sérti a Charta 11. cikkét.
376
Ez a megállapítás az érvénytelenítési határozatra is irányadó, amely azzal a hatással járt, hogy megfosztotta a Klubrádiót attól a lehetőségtől, hogy a 92,9 MHz‑es rádiófrekvencia‑használati jogokat számára odaítéljék, és ennélfogva korlátozta a rádiófrekvenciákhoz való hozzáférését, aminek következtében a Klubrádió nem folytathatta tartalmainak rádiófrekvencián történő sugárzását.
377
Kétségtelen, hogy az e határozat alapjául szolgáló három érvénytelenségi ok a keretirányelv 8. cikke (2) bekezdésének d) pontjában foglalt, a rádiófrekvenciák hatékony használatának és kezelésének ösztönzése révén a verseny előmozdítására irányuló célra tekintettel igazolhatók lehetnek. Ugyanis egyrészt a Klubrádió által benyújtott formanyomtatvány III.2. és III.3. pontját érintő szabálytalanságokra vonatkozó két érvénytelenségi ok a tisztességes verseny biztosítására irányul, másrészt az e rádióállomás üzleti és pénzügyi tervére vonatkozó érvénytelenségi ok a médiapiacon olyan rádióállomás jelenlétének biztosítására irányul, amely működésében stabil és kiszámítható.
378
Mindazonáltal, figyelembe véve az átláthatóság és az arányosság elvének az érvénytelenítési határozat és a meghozatalának alapjául szolgáló pályázati felhívás szabályai által való megsértésén alapuló kifogás keretében tett megállapításokat, meg kell állapítani, hogy – amint azt a Bizottság állítja – a Charta 52. cikkének (1) bekezdésében meghatározott feltételek a jelen ügyben nem teljesülnek.
379
Ugyanis mind a Klubrádió által benyújtott formanyomtatvány III.2. és III.3. pontját érintő szabálytalanságokra vonatkozó érvénytelenségi okok, mind pedig az e rádióállomás üzleti és pénzügyi tervére vonatkozó érvénytelenségi ok aránytalan az elérni kívánt célhoz képest, és ennélfogva nem igazolhatja az érvénytelenítési határozat által a Klubrádió tömegtájékoztatás szabadságához való jogába történő beavatkozást.
380
Azt is meg kell állapítani, hogy a Klubrádióval szemben a jelen ügyben felrótt jogsértések és mulasztások, amelyek mind az elutasító határozat, mind az érvénytelenítési határozat alapját képezik, és amelyek ténylegesen megakadályozták e rádióállomás műsorszolgáltatási tevékenységének folytatását, vagy kisebb, alaki jellegű pontatlanságokra, vagy olyan szempontokra vonatkoznak, amelyek önmagukban nem járhatnak azzal, hogy a rádió számára lehetetlenné váljon tevékenységének folytatása.
381
Ennélfogva a Charta 11. cikkének megsértésén alapuló kifogások megalapozottak.
382
A fenti megfontolásokra tekintettel e kifogásoknak helyt kell adni, és meg kell állapítani, hogy Magyarország nem teljesítette a Charta 11. cikkéből eredő kötelezettségeit, egyrészt mivel a Médiatanács meghozta az elutasító határozatot és Magyarország elfogadta a médiatörvény 48. §‑ának (7) bekezdését, másrészt, mivel a Médiatanács meghozta az érvénytelenítési határozatot és elfogadta a vitatott pályázati felhívást.
A költségekről
383
A Bíróság eljárási szabályzata 138. cikkének (1) bekezdése alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Ezen eljárási szabályzat 138. cikkének (3) bekezdése alapján részleges pernyertesség esetén mindegyik fél maga viseli saját költségeit, kivéve ha a Bíróság az ügy körülményei alapján indokoltnak tartja, hogy az egyik fél a saját költségein felül viselje a másik fél költségeinek egy részét is.
384
A jelen ügyben – az ügy körülményeire figyelemmel – Magyarországot, mivel kérelmei többsége tekintetében pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a saját költségein felül a Bizottság költségei négyötödének viselésére. A Bizottság viseli saját költségeinek egyötödét.
385
Az eljárási szabályzat 140. cikkének (1) bekezdése alapján, amely szerint az eljárásba beavatkozó tagállamok maguk viselik saját költségeiket, a Belga Királyság, a Dán Királyság és a Holland Királyság maga viseli saját költségeit.
A fenti indokok alapján a Bíróság (nagytanács) a következőképpen határozott:
1)
Magyarország nem teljesítette:
–
a 2009. november 25‑i 2009/140/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel módosított, az elektronikus hírközlő hálózatok és az elektronikus hírközlési szolgáltatások engedélyezéséről szóló, 2002. március 7‑i 2002/20/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (engedélyezési irányelv) 5. és 7. cikkéből, az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások piacain belüli versenyről szóló, 2002. szeptember 16‑i 2002/77/EK bizottsági irányelv 4. cikkének 2. pontjából, a 2009/140 irányelvvel módosított, az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások közös keretszabályozásáról szóló, 2002. március 7-i 2002/21/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (keretirányelv) 9. cikkéből és az arányosság elvéből eredő kötelezettségeit először is, mivel a Médiatanács (Magyarország) 2020. szeptember 8-án meghozta a 830/2020. (IX. 8.) számú határozatot, amellyel elutasította a Klubrádió rádióspektrum-használati jogainak megújítását, másodszor, mivel Magyarország elfogadta a médiaszolgáltatásokról és a tömegkommunikációról szóló 2010. évi CLXXXV. törvény 48. §-ának (7) bekezdését, amely automatikusan kizárja az FM rádiós műsorszolgáltatásra vonatkozó rádióspektrum-használati jogok megújítását, ha a jogosult ismételten megsértette a műsorkvótákra vonatkozó adatszolgáltatási kötelezettségét, ideértve azt az esetet is, amikor az elkövetett jogsértések csekély súlyúak, pusztán alaki jellegűek, és azokat korábban már bírsággal szankcionálták, amely később teljes körű megfelelést eredményezett, valamint harmadszor, mivel ezzel aránytalan módon meggátolta a Klubrádiót abban, hogy tevékenységét a rádiós műsorszolgáltatási ágazatban folytassa;
–
a 2009/140 irányelvvel módosított 2002/20 irányelv 5. cikkének (3) bekezdéséből és a megfelelő ügyintézés elvéből eredő kötelezettségeit, mivel a Médiatanács (Magyarország) ezt a határozatot jóval az e rendelkezésben előírt hathetes határidő lejártát követően hozta meg;
–
a 2009/140 irányelvvel módosított 2002/20 irányelv 5. cikkének (2) bekezdéséből, az Európai Elektronikus Hírközlési Kódex létrehozásáról szóló, 2018. december 11-i (EU) 2018/1972 európai parlamenti és tanácsi irányelv 45. cikkének (1) bekezdéséből eredő kötelezettségeit, mivel a Médiatanács (Magyarország) az általa 2020. november 4-én közzétett, a 92,9 MHz-es frekvencián médiaszolgáltatási lehetőség használatára vonatkozó pályázati felhívásban, valamint a 2021. március 10-én hozott 180/2021. (III. 10.) számú határozatában a rádióspektrum-használati jogok odaítélését aránytalan feltételekhez kötötte, nem határozta meg előzetesen e rádióspektrum-használati jogok odaítélésének kritériumait, nem biztosított mérlegelési jogkört azon hibák súlyosságának és relevanciájának értékelésére, amelyek esetlegesen szerepelnek a pályázók által benyújtott dokumentációban, és alkalmasak arra, hogy e pályázók kizárását eredményezzék, valamint figyelmen kívül hagyta a Klubrádió által benyújtott pályázati ajánlatban szereplő hibák csekély jelentőségét;
–
a 2009/140 irányelvvel módosított 2002/21 irányelv 8. cikke (2) bekezdésének d) pontjából és 9. cikkének (1) bekezdéséből, valamint a megfelelő ügyintézés elvéből eredő kötelezettségeit, mivel a Médiatanács (Magyarország) nem szervezte meg a 92,9 MHz-es frekvencia odaítélése céljából indított eljárást olyan időkereten belül, amely biztosította volna, hogy a határozat a Klubrádió rádiófrekvencia-használati jogainak lejárta előtt meghozatalra kerüljön;
–
a 2018/1972 irányelv 45. cikkének (1) bekezdéséből és az arányosság elvéből eredő kötelezettségeit, mivel elfogadta a médiaszolgáltatásokról és a tömegkommunikációról szóló 2010. évi CLXXXV. törvény 65. §-ának (11) bekezdését, amely kizárja annak lehetőségét, hogy azon médiaszolgáltatók, amelyek rádiófrekvencia-használati jogait ismételt jogsértés elkövetése miatt nem újították meg, ideiglenes használati jogokat kérelmezzenek, és
–
az Európai Unió Alapjogi Chartájának 11. cikkéből eredő kötelezettségeit, egyrészt mivel a Médiatanács (Magyarország) meghozta a 830/2020. (IX. 8.) számú határozatot, valamint Magyarország elfogadta a médiaszolgáltatásokról és a tömegkommunikációról szóló 2010. évi CLXXXV. törvény 48. §-ának (7) bekezdését, másrészt mivel a Médiatanács (Magyarország) meghozta a 180/2021. (III. 10.) számú határozatot és a 2020. november 4-én közzétett, a 92,9 MHz-es frekvencián médiaszolgáltatási lehetőség használatára vonatkozó pályázati felhívást.
2)
A Bíróság a keresetet az ezt meghaladó részében elutasítja.
3)
Magyarország a saját költségein felül viseli az Európai Bizottság részéről felmerült költségek négyötödét.
4)
Az Európai Bizottság viseli saját költségeinek egyötödét.
5)
A Belga Királyság, a Dán Királyság és a Holland Királyság maga viseli saját költségeit.
Lenaerts
von Danwitz
Jürimäe
Lycourgos
Arastey Sahún
Rodin
Regan
Piçarra
Gratsias
Gavalec
Gervasoni
Fenger
Frendo
Kihirdetve Luxembourgban, a 2026. február 26-i nyilvános ülésen.
A. Calot Escobar
hivatalvezető
K. Lenaerts
elnök
(
*1
)	Az eljárás nyelve: magyar.