62024CJ0429
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (kilencedik tanács)
2025. április 30. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – Fogyasztóvédelem – 2011/83/EU irányelv – A »fogyasztó« fogalma – A 2. cikk 1. pontja – A »szolgáltatási szerződés« fogalma – A 2. cikk 6. pontja – Tanköteles korú gyermekek oktatására vonatkozó szerződések – Magánoktatás – 27. cikk – Nem kért szolgáltatásnyújtás – A nemzeti oktatási jogszabályok értelmében kötelező tantárgyak”
A C‑429/24. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Sofiyski rayonen sad (szófiai kerületi bíróság, Bulgária) a Bírósághoz 2024. június 18‑án érkezett, 2024. június 3‑i határozatával terjesztett elő
a St. Kliment Ohridski Primary Private School EOOD
és
QX
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (kilencedik tanács),
tagjai: N. Jääskinen tanácselnök, M. Condinanzi és R. Frendo (előadó) bírák,
főtanácsnok: A. Biondi,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
a St. Kliment Ohridski Primary Private School EOOD képviseletében S. A. Logofetova,
–
a cseh kormány képviseletében S. Šindelková, M. Smolek és J. Vláčil, meghatalmazotti minőségben,
–
a német kormány képviseletében J. Möller és N. Scheffel, meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Bizottság képviseletében G. Koleva és I. Rubene, meghatalmazotti minőségben,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a fogyasztók jogairól, a 93/13/EGK tanácsi irányelv és az 1999/44/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv módosításáról, valamint a 85/577/EGK tanácsi irányelv és a 97/7/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2011. október 25‑i 2011/83/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2011. L 304., 64. o.) 2. cikke 1. és 6. pontjának és 27. cikkének értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet a St. Kliment Ohridski Primary Private School EOOD (a továbbiakban: St. Kliment Ohridski) magán oktatási intézmény és QX, természetes személy között ez utóbbi által az ezen intézménnyel tanköteles korú gyermekeinek iskoláztatása céljából kötött oktatási szerződések egyoldalú felmondásából eredő kötbér megfizetése tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
A 93/13 irányelv
3
A fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekről szóló, 1993. április 5‑i 93/13/EGK tanácsi irányelv (HL 1993. L 95., 29. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 2. kötet, 288. o.) 2. cikke előírja:
„Ennek az irányelvnek az alkalmazásában:
[…]
b)
»fogyasztó«: minden olyan természetes személy, aki az ezen irányelv hatálya alá tartozó szerződések keretében olyan célból jár el, amely kívül esik saját szakmája, üzleti tevékenysége vagy foglalkozása körén;
c)
»eladó vagy szolgáltató«: minden olyan természetes vagy jogi személy, aki vagy amely az ezen irányelv hatálya alá tartozó szerződések keretében saját szakmája, üzleti tevékenysége vagy foglalkozása körében cselekszik, függetlenül attól, hogy az köz‑ vagy magánjellegű.”
A 2011/83 irányelv
4
A 2011/83 irányelv (60) preambulumbekezdése a következőképpen szól:
„Mivel a nem kért értékesítést – amely a fogyasztó számára, a fogyasztó kérése nélküli áruszállításból vagy szolgáltatásnyújtásból áll – a belső piacon az üzleti vállalkozások fogyasztókkal szemben folytatott tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatairól [valamint a 84/450/EGK tanácsi irányelv, a 97/7/EK, a 98/27/EK és a 2002/65/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvek, valamint a 2006/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításáról szóló] 2005. május 11‑i 2005/29/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv („Irányelv a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokról”) [(HL 2005. L 149., 22. o.)] tiltja, nem rendelkezik azonban szerződéses jogorvoslatról, ezért bele kell foglalni ezen irányelvbe azt a szerződéses jogorvoslatot, amely az ilyen kéretlen szállítás vagy szolgáltatás esetében mentesíti a fogyasztót bármely ellenszolgáltatás nyújtása alól.”
5
A 2011/83 irányelv „Fogalommeghatározások” című 2. cikke kimondja:
„Ezen irányelv alkalmazásában:
1)
»fogyasztó«: bármely természetes személy, aki az ezen irányelv hatálya alá tartozó szerződések keretében olyan célból jár el, amely kívül esik kereskedelmi, ipari, kézműipari vagy szakmai tevékenysége körén;
2)
»kereskedő«: bármely természetes vagy – akár magán‑, akár köztulajdonban álló – jogi személy, aki vagy amely az ezen irányelv hatálya alá tartozó szerződések vonatkozásában kereskedelmi, ipari, kézműipari vagy szakmai tevékenységével összefüggő célok érdekében jár el, ideértve bármely olyan személyt, aki vagy amely a kereskedő nevében vagy javára jár el;
[…]
5)
»adásvételi szerződés« bármely olyan szerződés, amelynek értelmében a kereskedő átruházza vagy vállalja, hogy átruházza a fogyasztóra valamely áru tulajdonjogát, a fogyasztó pedig megfizeti vagy vállalja, hogy megfizeti annak vételárát; az adásvételi szerződések vonatkozhatnak árukra és szolgáltatásokra egyaránt;
6)
»szolgáltatási szerződés« az adásvételi szerződéstől eltérő bármely olyan szerződés, amelynek alapján a kereskedő a fogyasztó részére szolgáltatást nyújt vagy szolgáltatás nyújtását vállalja, a fogyasztó pedig megfizeti vagy vállalja, hogy megfizeti a szolgáltatás árát;
[…]”
6
Ezen irányelv „Hatály” című 3. cikkének (1) és (5) bekezdése a következőket írja elő:
„(1)   Ez az irányelv – az irányelv rendelkezései által meghatározott feltételek szerint és mértékben – kereskedők és fogyasztók között kötött szerződésekre alkalmazandó. […]
[…]
(5)   Ezen irányelv nem érinti az általános nemzeti szerződési jogot, így a szerződések érvényességére, létrejöttére vagy joghatására vonatkozó szabályokat, amennyiben általános szerződési jogi kérdéseket ezen irányelv nem szabályoz.”
7
Az említett irányelv „Nem kért értékesítés” című 27. cikkének szövege a következő:
„Az áruk, víz, gáz, villamos energia, távfűtés vagy digitális tartalom nem kért szállítása, illetve szolgáltatások nem kért nyújtása esetében a fogyasztó mentesül bármely ellenszolgáltatás nyújtása alól a 2005/29/EK irányelv 5. cikkének (5) bekezdésében és I. mellékletének 29. pontjában szereplő tilalom értelmében. Ilyen esetekben a fogyasztói válasz hiánya az ilyen kéretlen szállítást vagy szolgáltatásnyújtást követően nem jelent beleegyezést.”
A bolgár jog
Az óvodai és iskolai nevelésről és oktatásról szóló törvény
8
A Zakon za preduchilishtnonto i uchilishtnoto obrazovanie‑nek (az iskolai óvodai és iskolai nevelésről és oktatásról szóló törvény; a DV 2015. október 13‑i 79. száma) az alapügyre alkalmazandó változata (a továbbiakban: ZPUO) 8. cikke (2) bekezdése a következőket írja elő:
„A tankötelezettség a tizenhatodik életév betöltéséig áll fenn, és abban a tanévben kezdődik, amelyben a gyermek betölti a hetedik életévét.”
9
A ZPUO 29. cikkének (3) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A magánóvoda és a magániskola Targovski zakonban (a kereskedelemről szóló törvény; a DV 1991. június 18‑i 48. száma), a Zakon za yuridicheskite litsa s nestopanska tselben (a nonprofit jogi személyekről szóló törvény; a DV 2000. október 6‑i 81. száma), a Zakon za kooperatsiite (a szövetkezetekről szóló törvény; a DV1991. december 28‑i 113. száma), vagy egy másik tagállam jogában meghatározott feltételekkel és eljárással összhangban szerez jogi személyiséget.”
10
A ZPUO 301. cikkének (1) és (2) bekezdése értelmében:
„(1)   A 10. cikk (3) bekezdése szerinti államilag finanszírozott kínálaton túlmutató, a magánóvoda és a magániskola által térítés ellenében nyújtott szolgáltatásokat az adott magánóvoda vagy magániskola szabályzatában kell szabályozni.
(2)   Az (1) bekezdés szerinti szolgáltatások megfizetésének feltételeit és módját, valamint összegét a magánóvoda vagy a magániskola és a gyermek vagy tanuló szülője között létrejött szerződés rögzíti.”
A fogyasztóvédelemről szóló törvény
11
A Zakon za zashtita na potrebitelit (a fogyasztóvédelemről szóló törvény; a DV 2005. december 9‑i 99. száma) alapügyre alkalmazandó változata kiegészítő rendelkezéseinek 13. bekezdése szinte azonos szöveggel ülteti át a bolgár jogba a 2011/83 irányelv 2. cikkét.
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
12
QX két teljes óraszámú oktatási szerződést kötött a St. Kliment Ohridskivel gyermekeinek a 2022/2023. tanévben éves tandíj megfizetése ellenében történő iskoláztatására.
13
E gyermekek a bolgár jog szerint tanköteles korban voltak.
14
A két szerződés tartalmazott egy olyan kikötést, amely előírta, hogy QX egy hónapon belüli előzetes írásbeli értesítés és szerződéses kötbér megfizetése mellett egyoldalúan felmondhatja azokat. E kikötés pontosította, hogy ha QX a felmondásról szóló értesítés időpontjában nem fizette meg az érintett szerződés szerinti utolsó esedékes részletet, a fizetendő kötbér megfelel ez utóbbi részlet e felmondásról történő értesítés időpontjában meg nem fizetett összegének.
15
2023. április 4‑én mindkét szerződést megszüntették, és QX gyermekei egy új oktatási intézménybe kerültek.
16
A St. Kliment Ohridski keresetet indított QX‑szel szemben a Sofiyski rayonen sad (szófiai kerületi bíróság, Bulgária), a kérdést előterjesztő bíróság előtt, amelyben azt kérte, hogy a bíróság azon az alapon kötelezze QX‑et a szerződésben kikötött kötbér megfizetésére, hogy gyermekeit ezen intézményéből kiemelve egyoldalúan felmondta az említett szerződéseket.
17
A kérdést előterjesztő bíróság kiemeli, hogy az alapeljárás felei között nem vitatott, hogy az alapügyben szóban forgó szerződések szerinti utolsó esedékes részletet nem fizették meg. Ez utóbbi esedékes részlet és e kötbér összege szintén nem vitatott közöttük.
18
QX azonban vitatja az említett kötbér érvényességét, azt állítva, hogy az a jóerkölcsbe ütközik, mivel jogalap nélküli gazdagodáshoz vezet. Arra hivatkozik, hogy ugyanezen kötbér túlmutat megelőző jellegű kompenzációs és büntető jellegű célján.
19
E körülmények között a kérdést előterjesztő bíróság először is arra keresi a választ, hogy QX‑et fogyasztónak lehet‑e minősíteni, mivel törvény kötelezi őt arra, hogy gyermekeit az oktatásban való részvétel céljából iskoláztassa.
20
E tekintetben e bíróság megjegyzi, hogy Bulgáriában a tankötelezettség a tanulók számára 16 éves korukig áll fenn. Finanszírozási módjuktól függően a bolgár oktatási intézmények állami vagy magánintézmények lehetnek. Míg az állami oktatási intézmények ingyenes oktatást nyújtanak, a magán oktatási intézmények a tanulók szüleit terhelő tandíj megfizetését követelik meg. Ezenkívül a magán oktatási intézményekben az oktatást az érintett intézmény és az iskoláztatásban részt vevő tanuló szülei között létrejött oktatási szerződés alapján nyújtják.
21
Az említett bíróság pontosítja, hogy az állami oktatási intézmények és a magán oktatási intézmények között nincs különbség a kötelező oktatással érintett tantárgyak, e tantárgyak oktatási óraszáma és ezen oktatás tartalma tekintetében. Az oktatást mindkét esetben az oktatási és tudományügyi miniszter rendeleteiben meghatározott nemzeti oktatási jogszabályoknak megfelelően nyújtják.
22
Ebben az összefüggésben ugyanezen bíróság megjegyzi, hogy a St. Kliment Ohridski egy gazdasági társaságként bejegyzett magán oktatási intézmény. Ezen intézmény semmilyen finanszírozásban nem részesül az állam vagy az érintett önkormányzat részéről, és működését kizárólag tandíjból, adományokból és egyéb jövedelemforrásokból finanszírozza. Ezenfelül, az említett intézmény nem folytat nonprofit tevékenységet, és nem is szövetkezetként jár el, hanem kereskedelmi tevékenységet folytat.
23
Következésképpen a kérdést előterjesztő bíróság szerint egyrészt az alapügyben szóban forgó szerződéseket a St. Kliment Ohridski kereskedelmi tevékenységének keretében kötötték, másrészt pedig QX olyan célból járt el, amely kívül esik kereskedelmi, ipari, kézműipari vagy szakmai tevékenységén.
24
Egyébiránt, mivel az érintett szülő kötötte meg a tanulmányi szerződéseket annak érdekében, hogy gyermekei oktatási szolgáltatásban részesüljenek, e bíróság arra keresi a választ, hogy ez utóbbiak e szerződések keretében fogyasztónak minősíthetők‑e.
25
Másodsorban, az említett bíróság arra keresi a választ, hogy a 2011/83 irányelv 2. cikkének 6. pontja értelmében vett „szolgáltatási szerződésnek” minősül‑e az oktatás magánintézmény általi nyújtására vonatkozó szerződés, jóllehet az oktatás kötelező jellegű.
26
E tekintetben ugyanezen bíróság kiemeli, hogy az a tény, hogy e szolgáltatást állami oktatási intézmények és magán oktatási intézmények is nyújthatják, kétségeket vet fel e minősítést illetően. E körülmények között a kérdést előterjesztő bíróságnak kétségei vannak azzal kapcsolatban, hogy a szóban forgó szerződés egészét kell‑e „szolgáltatási szerződésnek” minősíteni, tekintettel arra, hogy az iskoláztatás kötelező, és az oktatást a nemzeti oktatási szabályok szerint nyújtják, vagy pedig az említett minősítés csak az e szerződésben kikötött, de a kötelező oktatás körébe nem tartozó olyan szolgáltatásokra alkalmazandó, mint az étkeztetés, a szállítás vagy az iskolán kívüli tevékenységek.
27
Harmadsorban, abban az esetben, ha a magánintézménnyel kötött oktatási szerződést egy fogyasztóval kötött szerződésnek kell tekinteni, a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy alkalmazható‑e a 2011/83 irányelv 27. cikke, amely mentességet ír elő a nem kért szolgáltatásnyújtás fizetési kötelezettsége alól.
28
E bíróság ugyanis a szülők vagy a tanulók azon lehetősége vonatkozásában vár választ, hogy hivatkozhatnak‑e arra, hogy nem kérték bizonyos tantárgyak oktatását a kötelező vagy választható tantárgyak tekintetében előírt óraszámban. Pontosabban a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy korlátozható‑e a fogyasztónak a tandíj megfizetése tekintetében fennálló felelőssége azzal az indokkal, hogy az érintett gyermek nem kérte egy adott tantárgy oktatását a kötelező óraszám keretében.
29
Végső soron a kérdést előterjesztő bíróság az e három kérdés által felvetett problémák tisztázásának fontosságát hangsúlyozza, mivel a fogyasztóvédelmi jog hatálya alá tartozó jogvitákban a nemzeti bíróság hivatalból alkalmazhat az érintett fogyasztó védelmére irányuló kógens jogszabályt.
30
E körülmények között a Sofiyski rayonen sad (szófiai kerületi bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Úgy kell‑e értelmezni a fogyasztók jogairól, a [2011/83] irányelv 2. cikkének 1. pontja szerinti »fogyasztó« fogalmát, hogy az magában foglalja az olyan szülőt, aki olyan iskolai szerződést kötött egy magániskolával, amelynek tárgya a gyermekei kötelező oktatása a gazdasági társaságként bejegyzett iskolában?
2)
Úgy kell‑e értelmezni a [2011/83] irányelv 2. cikkének 1. pontja szerinti »fogyasztó« fogalmát, hogy az magában foglal egy olyan tanulót, aki a szülő és a gazdasági társaságként bejegyzett magániskola között létrejött iskolai szerződés alapján vesz részt e magániskola kötelező oktatásán?
3)
Úgy kell‑e értelmezni a [2011/83] irányelv 2. cikkének 6. pontja szerinti »szolgáltatási szerződés« fogalmát, hogy az magában foglalja a szülő és a gazdasági társaságként bejegyzett magániskola között létrejött, a tanulók kötelező oktatásáról szóló szerződést, amely szerint a szülő részéről történő finanszírozás tandíj fizetése formájában történik?
4)
Az előző három kérdés közül egyre vagy többre adott igenlő válasz esetén azt a kérdést kell megválaszolni, hogy úgy kell‑e értelmezni a [2011/83] irányelv 27. cikkét, hogy a tanuló vagy a szülő mentesülhet a tandíj megfizetése alól, ha egy bizonyos tantárgyból nem kértek oktatást, vagy ha nem elégedettek az oktatással, és ez a tantárgy az állami képzési követelmények szerint kötelező tantárgy?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az első és a második kérdésről
31
Első és második kérdésével, amelyeket célszerű együttesen vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy úgy kell‑e értelmezni a 2011/83 irányelv 2. cikkének 1. pontját, hogy az a szülő, aki egyedül kötött oktatási szerződést egy kereskedelmi társaságként nyilvántartásba vett magán oktatási intézménnyel tanköteles gyermekei iskoláztatása céljából, vagy egy ilyen szerződés keretében ezen intézményben oktatott tanuló tartozik az e rendelkezés értelmében vett „fogyasztó” fogalma alá.
32
Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy a 2011/83 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése értelmében ez az irányelv – az irányelv rendelkezései által meghatározott feltételek szerint és mértékben – eladók vagy szolgáltatók és fogyasztók között kötött szerződésekre alkalmazandó, az e cikk (3) bekezdésében említett szerződések kivételével. Mivel a magán oktatási intézményekkel kötött oktatási szerződések nem tartoznak e (3) bekezdés hatálya alá, meg kell állapítani, hogy azok, tárgyukat tekintve, a 2011/83 irányelv hatálya alá tartoznak.
33
A 2011/83 irányelv 2. cikkének (1) bekezdése úgy határozza meg a „fogyasztó” fogalmát, hogy az minden olyan természetes személyre vonatkozik, aki az ezen irányelv hatálya alá tartozó szerződések keretében olyan célból jár el, amely kívül esik kereskedelmi, ipari, kézműipari vagy szakmai tevékenysége körén.
34
A fogyasztói szerződések terén az európai jogalkotó által kitűzött célok tiszteletben tartásának, valamint az uniós jog koherenciájának biztosítása érdekében a „fogyasztónak” a más uniós jogi szabályokban szereplő fogalmait kell figyelembe venni (2023. június 8‑iYYY [A fogyasztó fogalma] ítélet C‑570/21, EU:C:2023:456, 40. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
35
Közelebbről, a 2011/83 irányelv 2. cikke 1. pontjának értelmezéséhez figyelembe kell venni azt az értelmezést, amelyet a Bíróság már megállapított a „fogyasztó” fogalmát illetően a 93/13 irányelv keretében.
36
Azon a körülményen túl, hogy a „fogyasztó” fogalmának a 93/13 irányelv 2. cikkében és a 2011/83 irányelv 2. cikkében szereplő meghatározásai teljes mértékben egyenértékűek, ez utóbbi irányelv ugyanazt a célkitűzést követi, mint a 93/13 irányelv. A 2011/83 irányelv ugyanis az eladókkal vagy szolgáltatókkal szerződést kötő fogyasztók jogaira vonatkozik, és a fogyasztók magas szintű védelmének biztosítására irányul az eladókkal vagy szolgáltatókkal kötött ügyletekkel kapcsolatos tájékoztatásuk és biztonságuk garantálása által (lásd ebben az értelemben: 2023. június 8‑iYYY [A fogyasztó fogalma] ítélet C‑570/21, EU:C:2023:456, 42. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
37
A 93/13 irányelv keretében a Bíróság megállapította, hogy az érintett személy „fogyasztói” minőségét egy olyan funkcionális kritériumra tekintettel kell meghatározni, amely annak értékeléséből áll, hogy az érintett szerződéses jogviszony valamely szakmai tevékenység gyakorlásán kívül eső tevékenységek keretébe illeszkedik‑e. A Bíróságnak ezenkívül alkalma nyílt pontosítani, hogy a „fogyasztónak” a 93/13 irányelv 2. cikkének b) pontja értelmében vett fogalma objektív jellegű, és független azon konkrét ismeretektől, amelyekkel az érintett személy rendelkezhet, vagy azon információktól, amelyekkel e személy ténylegesen rendelkezik (2024. október 24‑iZabitoń ítélet, C‑347/23, EU:C:2024:919, 25. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
38
Hasonlóképpen ahhoz, amit a Bíróság a 93/13 irányelv 2. cikkének b) pontjával kapcsolatban kimondott, meg kell állapítani, hogy ez az értelmezés érvényes a 2011/83 irányelvre is. A 2011/83 irányelvben szereplő rendelkezések kógens jellege és az azokhoz kapcsolódó különös fogyasztóvédelmi követelmények ugyanis megkövetelik, hogy a „fogyasztó” ezen irányelv 2. cikkének 1. pontja értelmében vett fogalmának tág értelmezését előnyben részesítsék az említett irányelv tényleges érvényesülésének biztosítása érdekében (2024. október 24‑iZabitoń ítélet, C‑347/23, EU:C:2024:919, 28. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
39
A jelen ügyben az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből először is az tűnik ki, hogy QX két teljes óraszámú oktatási szerződést kötött a St. Kliment Ohridskivel gyermekeinek a 2022/2023‑as tanévben éves tandíj fizetése ellenében történő iskoláztatása céljából. Ebből az is kitűnik, hogy ezt a magánforrásokból finanszírozott intézményt gazdasági társaságként vették nyilvántartásba.
40
Úgy tűnik tehát, hogy az alapügyben szóban forgó oktatási szerződések megkötése QX számára nem szakmai célt szolgált, hanem kizárólag gyermekei magán oktatási intézményben való iskoláztatásának biztosítására irányult.
41
Ezt az értékelést nem kérdőjelezheti meg az a tény, hogy e szerződéseket egy olyan időszakra kötötték, amelynek során a bolgár jogszabályok értelmében kötelező az iskoláztatás. Egyrészt ugyanis a „fogyasztó” fogalmának a 2011/83 irányelv 2. cikkének 1. pontjában szereplő meghatározása, amely – amint arra a jelen ítélet 37. pontja emlékeztet – objektív fogalom, nem tartalmaz semmilyen követelményt vagy feltételt a szerződés tárgyára vonatkozóan, amennyiben a szerződés ezen irányelv hatálya alá tartozik. Közelebbről, azok az indokok, amelyek az érintett személyt e szerződés megkötésére vezették, ideértve azt is, amikor azok valamely jogi kötelezettség teljesítésének szükségességéből erednek, nem relevánsak annak meghatározása szempontjából, hogy e személy a fogyasztó fogalmába tartozik‑e. Másrészt az oktatás kötelező jellege egyáltalán nem követeli meg egy magán oktatási intézménnyel való szerződéskötést. Másképp fogalmazva, jóllehet az érintett szülő köteles gyermekét valamely oktatási intézménybe beíratni, továbbra is teljesen szabadon dönthet arról, hogy e gyermek oktatását közintézményre vagy magánintézményre bízza‑e.
42
Másodsorban, a kérdést előterjesztő bíróság tájékoztatása szerint az alapügyben szóban forgó szerződéseket kizárólag QX és az említett intézmény kötötte, így a szerződéses kötelezettségvállalások QX‑et kötik, nem pedig annak gyermekeit. E gyermekek, mivel nem részes felei e szerződéseknek, nem tekinthetők úgy, hogy a 2011/83 irányelv 2. cikkének 1. pontja értelmében jártak el, és ezért e rendelkezés értelmében nem tartoznak a „fogyasztó” fogalma alá.
43
A fenti indokokra tekintettel az első és a második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2011/83 irányelv 2. cikke 1. pontját a következőképpen kell értelmezni:
–
a „fogyasztó” e rendelkezés értelmében vett fogalma alá tartozik az a szülő, aki egyedül kötött oktatási szerződést egy gazdasági társaságként bejegyzett magán oktatási intézménnyel a gyermekei kötelező iskolai tanulmányainak folytatása céljából, és
–
az a tanuló, aki egy ilyen szerződés keretében e létesítményben részesül oktatásban, nem tartozik e fogalom alá.
A harmadik kérdésről
44
Harmadik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy úgy kell‑e értelmezni a 2011/83 irányelv 2. cikkének 6. pontját, hogy az e rendelkezés értelmében vett „szolgáltatási szerződés” fogalma alá tartozik egy szülő és egy gazdasági társaságként nyilvántartásba vett magán oktatási intézmény között létrejött, egy tanköteles korú gyermeknek az oktatási költségek e szülő általi megfizetése ellenében történő iskoláztatására vonatkozó oktatási szerződés.
45
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a „szolgáltatási szerződésnek” az ezen irányelv 2. cikkének 6. pontjában szereplő fogalma tágan került meghatározásra, mint amely „az adásvételi szerződéstől eltérő bármely olyan szerződés, amelynek értelmében a kereskedő [helyesen: eladó vagy szolgáltató] a fogyasztó részére szolgáltatást nyújt vagy szolgáltatás nyújtását vállalja, a fogyasztó pedig megfizeti vagy vállalja, hogy megfizeti a szolgáltatás árát”. E rendelkezés szövegéből következik, hogy e fogalmat úgy kell értelmezni, hogy az magában foglal minden olyan szerződést, amely nem tartozik az „adásvételi szerződés” fogalmába (2023. december 21‑iBMW Bank és társai ítélet, C‑38/21, C‑47/21 és C‑232/21, EU:C:2023:1014, 154. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
46
Az olyan oktatási szerződések, mint amelyekről az alapügyben szó van, amelyekben egy magán oktatási intézmény arra vállal kötelezettséget, hogy az oktatásra vonatkozó nemzeti szabályozásnak megfelelően éves tandíj fizetése ellenében nyújt oktatási szolgáltatásokat, valamint kiegészítő szolgáltatásokat egy szülő gyermekeinek, nem a 2011/83 irányelv 2. cikkének 5. pontja értelmében vett tulajdonátruházásra vonatkozik. Következésképpen e szerződések – a kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő vizsgálatok fenntartása mellett – az ezen irányelv 2. cikkének 6. pontja értelmében vett „szolgáltatási szerződés” fogalma alá tartoznak.
47
A fenti indokokra tekintettel a harmadik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2011/83 irányelv 2. cikkének 6. pontját úgy kell értelmezni, hogy az e rendelkezés értelmében vett „szolgáltatási szerződés” fogalma alá tartozik egy szülő és egy gazdasági társaságként nyilvántartásba vett magán oktatási intézmény között létrejött, egy tanköteles korú gyermeknek az oktatási költségek e szülő általi megfizetése ellenében történő iskoláztatására vonatkozó oktatási szerződés.
A negyedik kérdésről
48
Negyedik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy úgy kell‑e értelmezni a 2011/83 irányelv 27. cikkét hogy egy szülő és egy magán oktatási intézmény között létrejött oktatási szerződés keretében e szülő mentesülhet az e szerződésben kikötött tandíj megfizetésének kötelezettsége alól azzal az indokkal, hogy ő maga vagy a gyermeke nem kérte, hogy ez utóbbi egy adott tantárgy oktatásában vegyen részt, jóllehet ez az oktatás a nemzeti oktatási szabályozás értelmében kötelező, vagy az említett szülő vagy a gyermeke nem elégedett az említett szerződés keretében nyújtott oktatási szolgáltatások minőségével.
49
Meg kell állapítani, hogy a 2011/83 irányelv 27. cikkének megfelelően az áruk, víz, gáz, villamos energia, távfűtés vagy digitális tartalom nem kért szállítása, illetve szolgáltatások nem kért nyújtása esetében a fogyasztó mentesül bármely ellenszolgáltatás nyújtása alól a 2005/29 irányelv 5. cikkének (5) bekezdésében és I. mellékletének 29. pontjában szereplő tilalom értelmében, és a fogyasztó válaszának hiánya az ilyen kéretlen szállítás vagy szolgáltatásnyújtás esetén nem jelent beleegyezést.
50
A nem kért értékesítést a 2011/83 irányelv (60) preambulumbekezdése úgy határozza meg, hogy az „a fogyasztó számára, a fogyasztó kérése nélküli áruszállításból vagy szolgáltatásnyújtásból áll”. E tekintetben a Bíróság kimondta, hogy a 2005/29 irányelv I. mellékletének 29. pontja értelmében vett „nem kért értékesítésnek” minősül, amelyre a 2011/83 irányelv 27. cikke utal, többek között olyan magatartást jelent, amelynek keretében a kereskedő olyan termék vagy szolgáltatás ellenértékének megfizetését követeli a fogyasztótól, amelyet a kérése nélkül értékesített számára (2019. december 5‑iEVN Bulgaria Toplofikatsia és Toplofikatsia Sofia ítélet, C‑708/17 és C‑725/17, EU:C:2019:1049, 64. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
51
a 2011/83 irányelv 27. cikke tehát annak megakadályozását célozza, hogy a kereskedő olyan szerződéses jogviszonyt kényszerítsen a fogyasztóra, amelyet az nem szabad akaratából vállalt (2019. december 5‑iEVN Bulgaria Toplofikatsia és Toplofikatsia Sofia ítélet, C‑708/17 és C‑725/17, EU:C:2019:1049, 65. pont).
52
A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság által szolgáltatott információkból kitűnik, hogy az alapügyben szóban forgó szerződések QX gyermekeinek az éves tandíj megfizetése ellenében teljes óraszámban történő oktatására vonatkoznak. Ezen oktatás az oktatási és tudományügyi miniszter rendeleteiben meghatározott nemzeti oktatási követelményeknek megfelelően történik.
53
Úgy tűnik tehát – a kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő vizsgálatok fenntartása mellett –, hogy e nemzeti szabályok szerint egy szülő és egy magán oktatási intézmény között létrejött oktatási szerződések keretében e szülő anélkül vesz igénybe szabad akaratából egyetlen átfogó szolgáltatást, hogy megválaszthatná a tantárgyakat, vagy módosíthatná azok óraszámát. A Bíróság rendelkezésére álló iratokból nem tűnik ki, hogy a nem kért szolgáltatásokért további fizetést követeltek volna. Ennélfogva nem lehet szó olyan szolgáltatásról, amelyet úgy nyújtottak, hogy az említett szülő nem érte azt.
54
E körülmények között a kötelező oktatásnak az oktatásra vonatkozó nemzeti szabályozásnak megfelelően történő nyújtása nem tekinthető a 2011/83 irányelv 27. cikke értelmében vett „nem kért szolgáltatásnyújtásnak”.
55
Ami a szülőnek vagy gyermekének az e szerződések keretében nyújtott oktatási szolgáltatások minősége tekintetében felmerült elégedetlenségét illeti, emlékeztetni kell arra, hogy – amint az a 2011/83 irányelv 3. cikkének (5) bekezdéséből kitűnik – ez az irányelv nem érinti a nemzeti kötelmi jog általános rendelkezéseit, különösen a szerződések érvényességére, létrejöttére és joghatásaira vonatkozó szabályokat, mivel a szerződések általános jogi vonatkozásait ezen irányelv nem szabályozza. Következésképpen ezt a helyzetet a szerződések nemzeti jogának megfelelően kell értékelni.
56
A fenti indokokra tekintettel a negyedik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2011/83 irányelv 27. cikkét úgy kell értelmezni, hogy egy szülő és egy magán oktatási intézmény között létrejött oktatási szerződés keretében:
–
e szülő nem mentesülhet az e szerződésben megállapított tandíj megfizetésének kötelezettsége alól azzal az indokkal, hogy ő vagy gyermeke nem kérte, hogy ez utóbbi egy adott tantárgy oktatásában vegyen részt, amennyiben ez az oktatás a nemzeti oktatási szabályozás értelmében kötelező;
–
e cikk nem alkalmazható egy olyan helyzetre, amelyben az említett szülő vagy gyermeke nem elégedett az említett szerződés keretében nyújtott oktatási szolgáltatások minőségével, mivel ez a helyzet a nemzeti kötelmi jog hatálya alá tartozik.
A költségekről
57
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (kilencedik tanács) a következőképpen határozott:
1)
A fogyasztók jogairól, a 93/13/EGK tanácsi irányelv és az 1999/44/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv módosításáról, valamint a 85/577/EGK tanácsi irányelv és a 97/7/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2011. október 25‑i 2011/83/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv 2. cikkének 1. pontját
a következőképpen kell értelmezni:
–
a „fogyasztó” e rendelkezés értelmében vett fogalma alá tartozik az a szülő, aki egyedül kötött oktatási szerződést egy gazdasági társaságként bejegyzett magán oktatási intézménnyel a gyermekei kötelező iskolai tanulmányainak folytatása céljából;
–
az a tanuló, aki egy ilyen szerződés keretében e létesítményben részesül oktatásban, nem tartozik e fogalom alá.
2)
A 2011/83 irányelv 2. cikkének 6. pontját
a következőképpen kell értelmezni:
az e rendelkezés értelmében vett „szolgáltatási szerződés” fogalma alá tartozik egy szülő és egy gazdasági társaságként nyilvántartásba vett magán oktatási intézmény között létrejött, egy tanköteles korú gyermeknek az oktatási költségek e szülő általi megfizetése ellenében történő iskoláztatására vonatkozó oktatási szerződés.
3)
A 2011/83 irányelv 27. cikkét
a következőképpen kell értelmezni:
egy szülő és egy magán oktatási intézmény között létrejött oktatási szerződés keretében
–
e szülő nem mentesülhet az e szerződésben megállapított tandíj megfizetésének kötelezettsége alól azzal az indokkal, hogy ő vagy gyermeke nem kérte, hogy ez utóbbi egy adott tantárgy oktatásában vegyen részt, amennyiben ez az oktatás a nemzeti oktatási szabályozás értelmében kötelező;
–
e cikk nem alkalmazható egy olyan helyzetre, amelyben az említett szülő vagy gyermeke nem elégedett az említett szerződés keretében nyújtott oktatási szolgáltatások minőségével, mivel ez a helyzet a nemzeti kötelmi jog hatálya alá tartozik.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: bolgár.