Ideiglenes változat
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2025. december 18.(1)
C‑280/25. sz. [Lin II](i)ügy
Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Oradea;
M. G. D.
elleni büntetőeljárás;
a Statul român – Agenţia Naţională de Administrare Fiscală prin Direcţia Generală Regională a Finanţelor Publice Cluj‑Napoca, prin Administraţia Judeţeană a Finanţelor Publice Satu Mare
részvételével
(az Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie [legfőbb semmítő‑ és ítélőszék, Románia] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„ Előzetes döntéshozatal – Az Európai Unió pénzügyi érdekeinek védelme – Az EUMSZ 325. cikk (1) bekezdése – PIF‑egyezmény – A 2. cikk (1) bekezdése – Az Unió pénzügyi érdekeit sértő csalás ellen elrettentő hatású és hatékony intézkedésekkel való küzdelemre vonatkozó kötelezettség – A súlyos csalás fogalma – A büntetőjogi felelősség elévülési ideje – A büntetlenség rendszerszintű kockázata – Az alapvető jogok védelme – Az Európai Unió Alapjogi Chartája 49. cikkének (1) bekezdése – A bűncselekmények és büntetések törvényességének elve – A büntetőjogi rendelkezések előreláthatóságának és pontosságának követelménye – Az enyhébb büntetőjogi rendelkezés (lex mitior) visszaható hatályú alkalmazásának elve – Az alapvető jogok nemzeti védelmi szintje – A Lin I ítélet alkalmazása – Az uniós jog elsőbbsége elvének korlátai – Jogerős nemzeti ítéletek – A büntetőjogi felelősség a Lin I ítélet előtt bekövetkezett elévülésének nem jogerős ítéletben elismert esetei – Az enyhébb büntetőjogi rendelkezés alkalmazása során lex tertia létrehozását tiltó nemzeti elv – A büntetlenség rendszerszintű kockázatára vonatkozó kritérium előreláthatóságának és pontosságának hiánya ”
1.        A Bíróság a Lin ítéletben(2) a következőképpen értelmezte az EUMSZ 325. cikk (1) bekezdését és a PIF‑egyezmény(3) 2. cikkének (1) bekezdését:
„[…] valamely tagállam bíróságai nem kötelesek mellőzni e tagállam alkotmánybírósága azon ítéleteinek alkalmazását, amelyek a bűncselekmények és büntetések törvényessége elvének – a büntetőtörvény előreláthatóságára és pontosságára vonatkozó követelményeit illető – megsértése miatt érvénytelenné nyilvánítják a büntethetőség elévülését megszakító okokat szabályozó nemzeti jogszabályi rendelkezést, még akkor sem, ha ezen ítéletek következményeként jelentős számú büntetőügyet – ideértve az [Európai] Unió pénzügyi érdekeit sértő súlyos csalást megvalósító bűncselekménnyel kapcsolatos ügyeket is – a büntethetőség elévülése miatt meg kell szüntetni.
Ezzel szemben, az említett uniós jogi rendelkezéseket a következőképpen kell értelmezni:
e tagállam bíróságai kötelesek mellőzni az enyhébb büntetőtörvény (lex mitior) visszaható hatályú alkalmazásának elvére vonatkozó olyan nemzeti védelmi szint alkalmazását, amely lehetővé teszi, hogy ilyen ügyekben a büntethetőség elévülésének az érvénytelenség ezen megállapítását megelőzően végzett eljárási cselekményekkel történő megszakítását – akár a jogerős ítéletekkel szembeni jogorvoslat keretében is – megkérdőjelezzék.”
2.        A jelen ügyben az Înalta Curte de Casație și Justiție (legfőbb semmítő‑ és ítélőszék, Románia) büntetőkollégiumának egyik bírói formációja (a továbbiakban: büntetőtanácsa)
a Lin I ítélet alkalmazása során tapasztalt nehézségei ismertetésével fordult a Bírósághoz, amely ítélet tartalma az előzetes döntéshozatal céljából előterjesztett kérdések tárgyát képezi.
I.      Jogi háttér
A.      Az uniós jog
3.        A Lin I ítéletben ismertetett uniós jogi szabályok (vagyis a PIF‑egyezmény és az (EU) 2017/1371 irányelv(4) vonatkozó rendelkezései) a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelemre úgyszintén alkalmazandók.
B.      A román jog
1.      Büntetőjogi szabályozás
4.        A Lin I ítélet egyúttal ismerteti a román jog (a román alkotmány, az 1996‑ban módosított 1968. évi büntető törvénykönyv,(5) a 2022. május 30‑i 71. sz. törvényerejű rendelettel(6) módosított 2009. évi büntető törvénykönyv,(7) a büntetőeljárási törvénykönyv(8) és a 241/2005. sz. törvény(9)) jelen jogvitára alkalmazandó rendelkezéseit is.
2.      A büntetőjogi elévülésre vonatkozó, a Lin I ítéletet megelőző román ítélkezési gyakorlat(10)
a)      A 297/2018. sz. alkotmánybírósági határozat
5.        Az alkotmánybíróság a 2018. április 26‑i 297/2018. számú, 2018. június 25‑én közzétett határozatával – egy alkotmányellenességi kifogásnak helyt adva – alkotmányellenesnek nyilvánította azt, hogy a 2009. évi büntető törvénykönyv 155. cikkének (1) bekezdése alapján a büntetőjogi felelősség elévülését az ügyben elvégzett bármely eljárási cselekmény megszakítja.
6.        Az alkotmánybíróság álláspontja szerint a 2009. évi büntető törvénykönyv említett rendelkezését nem jellemezte az előreláthatóság, valamint az ellentétes volt a bűncselekmények és büntetések törvényességének elvével, mivel az e rendelkezésben használt „bármely eljárási cselekmény” kifejezés olyan cselekményeket is magában foglalt, amelyekről nem értesítették a gyanúsítottat vagy a vádlottat. E körülmény megakadályozta e személyeket annak megismerésében, hogy az elévülési idő megszakadt, és hogy büntetőjogi felelősségük elévülési ideje ismét elkezdődött.(11)
7.        A román jogalkotó nem avatkozott be és nem módosította a 2009. évi büntető törvénykönyv 155. cikkének (1) bekezdését az alkotmánybíróság által előírt értelemben, így a rendes bíróságokon nem alakult ki egységes joggyakorlat a büntetőjogi felelősség elévülési idejének megszakadásával kapcsolatban.
b)      A 358/2022. sz. alkotmánybírósági határozat
8.        Az alkotmánybíróság a 2022. május 26‑i 358/2022. számú, 2022. június 9‑én közzétett határozatával – egy újabb alkotmányellenességi kifogásnak helyt adva – alkotmányellenesnek nyilvánította a 2009. évi büntető törvénykönyv 155. cikkének (1) bekezdését.
9.        Az alkotmánybíróság rámutatott, hogy:
–        a jogalkotó nem avatkozott be, és az alkotmány 147. cikkének (1) bekezdésében szereplő előírás ellenére nem tette megfelelővé a 297/2018. sz. határozatban alkotmányellenesnek nyilvánított rendelkezéseket, és nem szabályozta azokat az eseteket, amelyekben a büntetőjogi felelősség elévülési ideje megszakad.
–        Az említett jogalkotói beavatkozás hiányában az igazságügyi hatóságok maguktól nem határozhatták meg a felelősség elévülésének megszakadását megalapozó okokat. A 2009. évi büntető törvénykönyv 155. cikke (1) bekezdésének alkalmazására vonatkozó egyértelműség és kiszámíthatóság hiánya nem egységes bírói gyakorlathoz vezetett. A hatályos jogi keret a 297/2018. sz. határozatot követően nem biztosította a szükséges jogalkotási elemeket az említett büntető törvénykönyv 155. cikke (1) bekezdésének kiszámítható alkalmazásához.
–        Következésképpen a román pozitív jog a 297/2018. sz. határozat közzétételének időpontjától a jogalkotónak az említett határidő megszakítását megalapozó okokat kifejezetten szabályozó jogi aktusának hatálybalépéséig(12) nem rendelkezett a büntetőjogi felelősség elévülési idejének megszakadásáról
c)      A legfőbb semmítő‑ és ítélőszék 67/2022. sz. ítélete
10.      A legfőbb semmítő‑ és ítélőszék a 2022. október 25‑i 67/2022. számú, 2022. november 28‑án közzétett ítéletében (a továbbiakban: 67/2022. sz. ítélet) a következő megállapításokat tette:
–        az elévülés megszakadására vonatkozó szabályok a büntető anyagi (materiális) jog szabályai. Időbeli alkalmazásuk szempontjából – az enyhébb büntetőjogi rendelkezések kivételével – a 2009. évi büntető törvénykönyv 3. cikkében előírt büntető törvény visszaható hatálya tilalma elvének hatálya alá tartoznak, a román alkotmány 15. cikkének (2) bekezdésében foglalt lex mitior elvével és az említett büntető törvénykönyv 5. cikkével összhangban.
–        2018. június 25. (a 358/2022. sz. alkotmánybírósági határozattal pontosított 297/2018. sz. alkotmánybírósági határozat közzétételének időpontja) és 2022. május 30. között a 2009. évi büntető törvénykönyv 155. cikkének (1) bekezdése nem tartalmazott a büntetőjogi felelősség elévülésének megszakadását megalapozó egyetlen okot sem.
–        A 297/2018. sz. és 358/2022. sz. alkotmánybírósági határozat joghatásaira alapozott, hatályon kívül helyezés iránti rendkívüli kérelmet elbíráló bíróság nem vizsgálhatja meg újra a büntetőjogi felelősség elévülését, amennyiben a fellebbviteli bíróság a 358/2022. sz. alkotmánybírósági határozatot megelőző eljárás során a büntetőeljárás megszüntetését megalapozó ezen ok jelentőségét már megtárgyalta és értékelte.
3.      A Lin I ítéletet követő román ítélkezési gyakorlat
11.      A legfőbb semmítő‑ és ítélőszék két kibővített bírósági tanácsban(13) hozta meg a Lin I ítéletnek a jelen előzetes döntéshozatal tárgyára gyakorolt hatását elemző 2024. június 17‑i 37/2024. sz. ítéletet (a továbbiakban: 37/2024. sz. ítélet) és a 2024. szeptember 16‑i 2024/16. sz. ítéletet (a továbbiakban: 16/2024. sz. ítélet)
12.      Fenntartva, hogy később még visszatérek ezen ítéletek tartalmára, a legfőbb semmítő‑ és ítélőszék e két ítélete ellenzi, hogy a román bíróságok mellőzzék a lex mitior elvnek a büntetőjogi felelősség elévülésének megszakadására való alkalmazására vonatkozó nemzeti ítélkezési gyakorlat alkalmazását.
II.    A tényállás, az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
13.      A büntetőeljárás tényállása az előzetes döntéshozatalra előterjesztő határozatban közöltek szerint lényegében a következő.
14.      M. G. D. két kereskedelmi társaság ügyvezetőjeként, szándékegységben, 2012. május 3. és 2014. január 23. között ismételten és tudatosan tizenkét fiktív beszerzésre vonatkozó számlát bocsátott B. V., az ügy másik vádlottjának rendelkezésére.
15.      B. V. az adóalap csökkentése és az állami költségvetésnek történő károkozás érdekében a számlákat egy másik kereskedelmi társaság elszámolásaiban tüntette fel. Az állami költségvetésnek okozott kár 268 536 román lej (RON) (59 304 eurónak megfelelő összeg), amelyből a héa összege 163 656 RON (36 142 eurónak megfelelő összeg).
16.      A Tribunalul Bihor (Bihar megyei törvényszék, Románia) 2022. február 24‑én M. G. D.‑t adócsalás bűncselekményének bűnrészeseként bűnösnek találta a vádban szereplő cselekmények elkövetésében.
17.      2024. március 21‑én a Curtea de Apel Oradea (nagyváradi ítélőtábla, Románia) helyt adott M. G. D. fellebbezésének az elsőfokú ítélettel szemben.
18.      A 2024. március 21‑i ítélet elrendelte az M. G. D. elleni büntetőeljárás megszüntetését, megállapítva a 241/2005. sz. törvény 9. cikke (1) bekezdésének c) pontjában foglalt, folytatólagosan elkövetett adócsalásban vállalt bűnrészesség miatti büntetőjogi felelősség elévülését.(14)
19.      Az ügyészség felülvizsgálati kérelmet nyújtott be a 2024. március 21‑i ítélet ellen. Az ügyészség e kérelmében azt állítja, hogy nincs helye a büntetőeljárás megszüntetésének, mivel a Lin I ítélet alkalmazandó(15) és ezért a büntetőjogi felelősségre vonatkozó elévülési idő nem telt le.(16)
20.      Az előterjesztő bíróság rámutat, hogy a Lin ítéletet követően hozott, felülvizsgálati kérelemmel támadott ítélet az enyhébb büntetőtörvény alkalmazására vonatkozó nemzeti szintet alkalmazza a legfőbb semmítő‑ és ítélőszék által a 67/2022. sz. ítéletben tett és (az előterjesztő bíróságtól eltérő bírói tanácsok keretében) a 37/2024. és 16/2024. sz. ítéletben megerősített megállapítások szerint, amelyek a nemzeti bíróságokra nézve kötelezőek.
21.      Ebben az összefüggésben a legfőbb semmítő‑ és ítélőszék büntetőtanácsa előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)      Az [EUMSZ] 325. cikk, a PIF‑egyezmény 1. cikke (1) bekezdésének a) pontja, 2. cikke és 9. cikke, [valamint] az [Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta)] 49. cikkének értelmezése és alkalmazása során, az [Unió] pénzügyi érdekeit sértő csalás súlyosnak minősítéséhez szükséges minimális összeget meghatározó nemzeti rendelkezés hiányában úgy kell‑e értelmezni az uniós jog rendelkezéseit, hogy a csalás csak akkor minősül súlyosnak, ha az 50 000 eurót meghaladó összegre vonatkozik?
2)      Az előző kérdésre adott nemleges válasz esetén, az EUSZ 2. cikkben, az EUSZ 4. cikk (2) és (3) bekezdésében, az EUMSZ 2. cikk (2) bekezdésében, az EUMSZ 325. cikk (1) bekezdésében és a PIF‑egyezmény 2. cikkének (1) bekezdésében foglalt, a Bíróság [Lin ítélete] által értelmezett rendelkezéseket, [valamint] a Charta 49. cikkének (1) bekezdésében, 52. cikkének (3) bekezdésében és 53. cikkében foglalt rendelkezéseket úgy kell‑e értelmezni, hogy a nemzeti bíróságnak a [hozzáadottérték‑adóval (héa)] kapcsolatos bűncselekményekre vonatkozó büntetőeljárások keretében figyelmen kívül kell hagynia az enyhébb büntető törvény (lex mitior) elvére vonatkozó nemzeti védelmi szintet, amely e tagállam legfelsőbb bíróságának kötelező erejű ítélkezési gyakorlatából következik, és amely szint alapján a büntetőjogi felelősség elévülési ideje megszakításának okait szabályozó nemzeti jogszabályi rendelkezés érvénytelenítését megelőzően végzett eljárási cselekmények nem szakítják meg az elévülési időt, amennyiben
a)      e nemzeti szint alkalmazásának mellőzése összeegyeztethetetlen a lex tertia alkalmazása tilalmának alkotmányos rangú elvével;
b)      az említett nemzeti ítélkezési gyakorlat alkalmazása alapján a büntetőjogi felelősség általános elévülési ideje a Lin [I] ítélet meghozatala előtt leteltnek tekinthető;
c)      e nemzeti szint uniós jog alapján történő alkalmazásának mellőzése azt eredményezné, hogy a Chartában foglalt alapvető jogok védelmének olyan szintjét biztosítaná, amely nem egyenértékű vagy összehasonlítható az Emberi Jogok Európai Egyezményének [(a továbbiakban: EJEE)] 7. cikke által biztosított védelemmel;
d)      a nemzeti jog nem ír elő olyan konkrét szempontokat, amelyek alapján a tagállami bíróság az [Unió] pénzügyi érdekeit sértő súlyos csalás bűncselekménye esetében előzetesen értékelheti az említett nemzeti szint alkalmazásából eredő büntetlenség rendszerszintű kockázatát?”
III. A Bíróság előtti eljárás
22.      Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem 2025. április 10‑én érkezett a Bírósághoz. A kérelem tekintetében a Bíróság eljárási szabályzatának 105. cikke szerinti gyorsított eljárást alkalmazták.
23.      Írásbeli észrevételeket nyújtott be a román kormány és az Európai Bizottság. Mindkét fél részt vett a 2025. október 7‑i tárgyaláson.
IV.    Értékelés
A.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés
24.      Az előterjesztő bíróság összefoglalva azt szeretné megtudni, hogy az Unió pénzügyi érdekeit sértő csalás súlyosnak minősítéséhez szükséges minimális összeget meghatározó nemzeti rendelkezés hiányában a héacsalás csak akkor minősül‑e súlyosnak, ha az 50 000 eurót meghaladó összegre vonatkozik.
25.      Az előterjesztő bíróság az uniós jog következő rendelkezéseinek értelmezését kéri: az EUMSZ 325. cikk, a PIF‑egyezmény 1. cikkének (1) bekezdése, 2. cikke és 9. cikke, a bűncselekmények és büntetések törvényességének a Charta 49. cikkében rögzített elve fényében.
1.      Az EUMSZ 325. cikk
26.      Az EUMSZ 325. cikk (1) bekezdése előírja a tagállamok számára, hogy elrettentő hatású és hatékony intézkedésekkel küzdjenek az Unió pénzügyi érdekeit sértő csalás és minden egyéb jogellenes tevékenység ellen.(17) E rendelkezés nem korlátozza a visszaszorítást a súlyos csalásokra, hanem minden további minősítés nélkül egyszerűen az Unió pénzügyi érdekeit sértő csalásra utal.
27.      Az EUMSZ 325. cikk – ismétlem – nem említi a súlyos csalás fogalmát, amely viszont a PIF‑egyezményben (2. cikk) szerepel.
28.      Az EUMSZ 325. cikk értelmezése tehát nem ad konkrét választ az előterjesztő bíróság első kérdésére.
2.      A PIF‑egyezmény
29.      A PIF‑egyezmény 1. cikke meghatározza az ennek az egyezménynek az alkalmazásában az Unió pénzügyi érdekeit sértő csalásnak minősülő magatartásokat.
30.      A PIF‑egyezmény 2. cikke kötelezi a tagállamokat, hogy megtegyék szükséges intézkedéseket annak biztosítására, hogy az 1. cikkben említett magatartást hatékony, arányos és visszatartó erejű szankciókkal büntessék, beleértve, legalábbis a csalás súlyos eseteiben, a kiadatást megalapozó szabadságvesztéssel járó büntetést.
31.      Ugyanezen rendelkezés (a PIF‑egyezmény 2. cikkének (1) és (2) bekezdése) szerint:
„(1)      […] súlyosnak minősül az a csalás, ahol az elkövetési érték eléri vagy meghaladja az egyes tagállamok által meghatározott minimális összeget. A minimális összeg nem lehet magasabb 50 000 [EUR‑nál].
(2)      Kisebb csalásoknál azonban, ahol az összérték kevesebb, mint 4 000 [EUR], és a hatályos jogszabályok értelmében súlyosbító körülmények nem merülnek fel, egy tagállam az (1) bekezdésben említettektől eltérő szankciókat is megállapíthat.”
32.      A Bíróság megállapította, hogy a PIF‑egyezmény 2. cikkének (1) bekezdését egyértelműen és pontosan határozták meg, feltétel pedig nem kapcsolódik hozzá, így közvetlen hatállyal bír.(18)
33.      Tehát az Unió pénzügyi érdekeit érintő csalások kategóriáinak megkülönböztetése a PIF‑egyezménynek betudható. 2. cikke szerint:
–        kisebb csalásnak minősülnek azon csalások, amelyek értéke kevesebb, mint 4 000 euró, és súlyosbító körülmények nem merülnek fel. A tagállamok e kisebb csalásokat közigazgatási szankciókkal is büntethetik, bár semmi sem akadályozza, hogy a büntetőjogi szankciók alkalmazását válasszák.
–        nem kisebb csalások, ám nem feltétlenül súlyos csalások azok, amelyek értéke meghaladja a 4 000 eurót, és amelyek esetében különös körülmények merülnek fel. A tagállamoknak e csalásokat hatékony és visszatartó erejű büntetőjogi szankciókkal kell büntetniük.
–        súlyos
csalások azok, amelyek összege meghaladja a 4 000 eurót, amelyek esetében súlyosbító körülmények merülnek fel, és amelyek „az egyes tagállamok által meghatározott minimális összeget” elérő kárt okoznak az Unió pénzügyi érdekei sérelmére. E minimális összeg nem lehet magasabb 50 000 eurónál. A tagállamoknak a súlyos csalásokat hatékony és visszatartó erejű büntetőjogi szankciókkal kell büntetniük, amelyeknek a kiadatást megalapozó szabadságvesztéssel járó büntetést kell kiróniuk.
34.      A PIF‑egyezmény a 9. cikke szerint nem akadályozza, hogy a tagállamok az Unió pénzügyi érdekeit sértő csalásokat szigorúbban büntető belső jogi rendelkezéseket fogadjanak el.
35.      A tagállamok tehát dönthetnek úgy, hogy a csalás bármely fajtáját szabadságvesztéssel büntetik. A tagállamok továbbá rögzíthetnek 50 000 eurónál alacsonyabb összeget is az Unió pénzügyi érdekeit sértő csalás súlyosnak minősítéséhez, vagy egyszerűen eltekinthetnek a küszöbérték meghatározásától.(19)
36.      Az Unió pénzügyi érdekeinek büntetőjogi szankciók meghatározása útján történő védelmének területe az EUMSZ 4. cikk (2) bekezdése értelmében az Unió és a tagállamok között megosztott hatáskörbe tartozik.(20)
37.      A Bíróság ítélkezési gyakorlatának egy része valóban hivatkozott az Unió pénzügyi érdekeit súlyosan sértő csalásra, hogy az uniós jog elsőbbségét hangsúlyozza a csalások visszaszorítását nehezítő nemzeti szabályokkal szemben.(21) Más ítéletekben azonban a Bíróság csak csalást említett, annak minősítése nélkül.(22)
38.      Véleményem szerint ezek nem jelentős különbségek, és betudhatók az előzetes döntéshozatali kérdések felmerüléséhez vezető jogvitákban szereplő csalárd tevékenységek fajtájának és mértékének.
39.      A fent kifejtettekből következik, hogy az uniós jog szabadságot biztosít a tagállamoknak a súlyos csalás fogalmának meghatározását illetően, azon követelmény mellett, hogy a csalás küszöbérték szerinti szabályozása esetén az egyes tagállamok által meghatározott alsó értékhatár nem haladhatja meg az 50 000 eurót.
3.      A román szabályozás
40.      Románia olyan belső szabályozást fogadott el, amely az ügyiratban szereplő információk szerint kihasználja a PIF‑egyezmény által biztosított lehetőséget az Unió pénzügyi érdekeit sértő csalások szigorúbb büntetésére.
41.      A 241/2005. sz. törvény 9. cikke (1) bekezdésének 2014. január 23‑án hatályos változata felsorolja azon cselekményeket, amelyek adócsalásnak minősülnek és az okozott kár összegétől függetlenül szabadságvesztéssel büntetendők.
42.      A 241/2005. sz. törvény 9. cikkének (2) és (3) bekezdése alsó küszöbértékeket állapít meg az okozott sérelem tekintetében, ám kizárólag a szabadságvesztés‑büntetés alsó és felső határának emelése végett.
43.      Románia jogalkotási döntése véleményem szerint összeegyeztethető az EUMSZ 325. cikkével és a PIF‑egyezménnyel.
44.      A kár alsó küszöbértékét megállapító nemzeti jogszabály hiányában a nemzeti bíróságok feladata annak megállapítása, hogy fennállnak‑e olyan körülmények, amelyek a közös nemzeti joguk szerint megalapozzák az elkövetett csalás súlyos jellegét. Ezek közé tartozhat a jogsértés folytatólagos jellege,(23) a visszaesés, a csalás szervezettségének foka, bűntársaságban vagy bűnszervezetben való részvétel, valamint a csalás értéke.
4.      A csalás minősítése az alapjogvitában
45.      A jelen ügyben az állami költségvetésnek okozott teljes kár 268 536 RON (59 304 eurónak megfelelő összeg), ebből a héa 163 656 RON (36 142 eurónak megfelelő összeg).
46.      A megállapított tényállás(24) a természete és hatása alapján főszabály szerint csalásnak minősülhet az EUMSZ 325. cikk és a PIF‑egyezmény 1. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében.(25)
47.      A PIF‑egyezmény „csalás” fogalma(26) magában foglalja egy egységes kulcsnak a héa harmonizált és az uniós szabályok alapján megállapított alapjára való alkalmazásából származó bevételeket. Nincs jelentősége, hogy a héát nem közvetlenül az Unió nevében szedik be.(27) Ezenkívül figyelembe kell venni a csalás összértékét, mivel nehéz pontosan meghatározni az Unió költségvetésére és a tagállam költségvetésére gyakorolt hatását.(28)
48.      Az előterjesztő bíróság által végzendő értékelés függvényében minden jel arra utal, hogy:
–        a kár teljes értéke (azaz nem csak az Unió pénzügyi érdekeit sértő kár) meghaladja a PIF‑egyezmény 2. cikkének (2) bekezdése által a csalás súlyosnak minősítéséhez megállapított 50 000 eurós küszöbértéket.
–        a csalás szervezetten történt, és csaknem két éven át folytatódott.
–        az ilyen jogsértés az elkövetésének időpontjában hatályos román jog szerint szabadságvesztéssel büntetendő.
49.      Az uniós jog szempontjából tehát semmi sem akadályozza az előterjesztő bíróságot abban, hogy ezen elemek és a belső joga alapján értékelhető további elemek (visszaesés, bűnszervezetben való részvétel stb.) figyelembevételével a jogsértést az Unió pénzügyi érdekeit súlyosan sértő csalásnak minősítse.
5.      Közbenső következtetés
50.      Mindent egybevetve az EUMSZ 325. cikk (1) bekezdését és a PIF‑egyezmény 1., 2. és 9. cikkét úgy kell értelmezni, hogy a tagállamok súlyosnak minősíthetik az Unió pénzügyi érdekeinek sérelmére elkövetett csalást, akkor is, ha annak értéke nem haladja meg
az 50 000 eurót.
B.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés
51.      A második kérdés megfogalmazása összetett.
52.      Az előterjesztő bíróság formálisan az EUSZ 2. cikk, az EUSZ 4. cikk (2) és (3) bekezdése, az EUMSZ 2. cikk (2) bekezdése, az EUMSZ 325. cikk (1) bekezdése, a PIF‑egyezmény 2. cikkének (1) bekezdése, valamint a Charta 49. cikke, 52. cikkének (3) bekezdése és 53. cikke értelmezését kéri.
53.      Az előterjesztő bíróság azt kívánja megtudni, hogy a fent említett rendelkezéseket úgy kell‑e értelmezni, „hogy a nemzeti bíróságnak a [héával] kapcsolatos bűncselekményekre vonatkozó büntetőeljárások keretében figyelmen kívül kell hagynia az enyhébb büntető törvény (lex mitior) elvére vonatkozó nemzeti védelmi szintet, amely [valamely] tagállam legfelsőbb bíróságának kötelező erejű ítélkezési gyakorlatából következik.”
54.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés megköveteli mindenekelőtt a Lin I ítélet által Romániában előidézett helyzet vizsgálatát. E helyzetnek a jelen rész 1. alcímében való vizsgálatát követően:
–        utalni fogok a Lin I ügyre vonatkozó indítványomra (2. alcím);
–        kitérek a Lin I ítélet az elévült jogsértésekre való alkalmazásának nehézségeire, akár van jogerős ítélet, akár nincs (3. alcím);
–        megvitatom a lex tertia létrehozását tiltó nemzeti elv alkalmazásából eredő problémákat (4. alcím); és
–        végül megvizsgálom a nemzeti védelmi szint alkalmazásának mellőzését a Lin I ítélet szerint biztosító kritérium előreláthatóságát és pontosságát (5. alcím).
1.      A Lin I ítélet által Romániában előidézett helyzet
55.      A Bíróság a Lin I ítéletet 2023. július 24-én hozta meg. Mint már jeleztem, a Bíróság ezen ítéletben úgy ítélte meg, hogy:
–        a büntetőjog előreláthatósága vonatkozásában a (297/2018. sz. alkotmánybírósági határozatból eredő) nemzeti védelmi szint, valamint az enyhébb büntetőjog visszaható hatályú alkalmazásának elve vonatkozásában a (legfőbb semmítő‑ és ítélőszék 67/2022. sz. ítéletéből eredő) nemzeti védelmi szint az Unió pénzügyi érdekeit súlyosan sértő csalások elkövetői büntetlenségének rendszerszintű kockázatát idézheti elő.
–        ezért mindkét szint főszabály szerint összeegyeztethetetlen az EUMSZ 325. cikk (1) bekezdésével, valamint a PIF‑egyezmény 1. és 2. cikkével. Olyan garanciákat képeznek, amelyek túllépik a Charta 49. cikkében, és így az EJEE 7. cikkében védett jogokat. A nemzeti bíróságok ugyanakkor nem kötelesek mellőzni az első szintre vonatkozó alkotmánybírósági ítéletek alkalmazását.
56.      A Lin I ítélet az M. A. S. és M. B. ítélet előzményét követve elfogadta az uniós jog elsőbbségének egy külső korlátját: a román bíróságok nem voltak kötelesek mellőzni a 297/2018. sz. és 358/2022. sz. alkotmánybírósági határozatban megállapított nemzeti ítélkezési gyakorlat alkalmazását az Unió pénzügyi érdekeit sértő súlyos csalások büntetlensége rendszerszintű kockázatának fennállása ellenére, amennyiben e határozatok a bűncselekmények és büntetések törvényességének a nemzeti jogban biztosított elvén alapulnak, a büntetőjog előreláthatóságára és pontosságára vonatkozó követelményekkel összhangban.
57.      A Lin I ítélet ugyanakkor az EUMSZ 325. cikk (1) bekezdése és a PIF‑egyezmény 1. és 2. cikke elsőbbségének e külső korlátját nem fogadta el a lex mitior elv nemzeti szintje tekintetében. Ezen ítélet kijelentette, hogy a tagállamok bíróságai kötelesek mellőzni az enyhébb büntetőtörvény (lex mitior) visszaható hatályú alkalmazásának elvére vonatkozó olyan nemzeti védelmi szint alkalmazását, amely lehetővé teszi, hogy ilyen ügyekben a büntethetőség elévülésének az érvénytelenség megállapítását megelőzően végzett eljárási cselekményekkel történő megszakítását – akár a jogerős ítéletekkel szembeni jogorvoslat keretében is – megkérdőjelezzék.
58.      A Lin I ítéletet a Bíróság a 2024. január 9‑i két végzésében(29) megerősítette.
59.      A legfőbb semmítő‑ és ítélőszék (legalábbis annak néhány formációja) láthatólag nem fogadja el a Lin I ítélkezési gyakorlatot az enyhébb büntetőtörvény visszaható hatályú alkalmazására vonatkozó nemzeti szint mellőzése tekintetében. E vonakodás alapvetően a 37/2024 és 16/2024. sz. ítéletében jelenik meg, amelyek tartalmát az alábbiakban vizsgálom.
a)      A legfőbb semmítő‑ és ítélőszék 37/2024. sz. ítélete
60.      Ezen ítéletben a legfőbb semmítő‑ és ítélőszék a büntetőjogi felelősség elévülési idejét – amely elválaszthatatlan annak megszakadásától – a román jogban az anyagi jogba tartozó intézménynek tekinti, amelyre többek között a lex mitior elv vonatkozik. E feltevésből kiindulva a legfőbb semmítő‑ és ítélőszék értelmezése szerint:
–        az enyhébb büntetőtörvény visszaható hatályú alkalmazásának elvére vonatkozó nemzeti védelmi szint – ideértve a büntetőjogi felelősség elévülése megszakadásának területét – megjeleníti a bűncselekmények és büntetések törvényességének elvét az EJEE 7. cikkében és az Alapjogi Charta 49. cikkében foglalt szabályozása szerint, és szélesebb körű védelmet biztosít, ami kötelezővé teszi elsőbbségi alkalmazását.
–        A Lin I ítélet által a nemzeti bíróságokra rótt kötelezettség olyan szintű védelmet biztosít, amely nem egyenértékű és nem összehasonlítható az EJEE 7. cikkében foglaltakkal. A nemzeti jogi szabályok és az Unió pénzügyi érdekeinek védelmére vonatkozó uniós jog összeegyeztethetőségének értékelésekor a Bíróság figyelembe vette az előterjesztő bíróság által szolgáltatott információkat és magyarázatokat, amelyek hiányosan, egyes pontokon pedig tévesen tükrözték a bűncselekmények és büntetések törvényességének elvére vonatkozó nemzeti ítéletekből és az alkotmánybíróság ítéleteinek hatásaiból eredő jogi helyzetet.
–        A 67/2022. sz. ítéletben megállapított ítélkezési gyakorlat alkalmazásának mellőzése sérti mind a bűncselekmények és büntetések törvényességéhez való alapvető jogot – a nemzeti jogrendben kifejezésre juttatott formájában –, mind a jogbiztonságot, mivel megalapozza a törvények összeütközése jogi kezelésének a bűncselekmények jellege szerint differenciált alkalmazását, attól függően, hogy az Unió pénzügyi érdekeit sértő, vagy egyéb bűncselekményről van szó.
b)      A legfőbb semmítő‑ és ítélőszék 16/2024. sz. ítélete
61.      Ezen ítéletben a legfőbb semmítő‑ és ítélőszék kimondja, hogy:
–        a 2018. június 25. előtt (a 297/2018. sz. alkotmánybírósági határozat a Monitorul Oficial al României hivatalos lapban való közzétételének napja) elfogadott eljárási cselekmények csak akkor szakítják meg a büntetőjogi felelősség elévülését valamennyi olyan ügyben, amely az Európai Unió pénzügyi érdekei elleni bűncselekményeket és korrupciós bűncselekményeket érint, függetlenül az okozott kár összegétől, és anélkül, hogy konkrétan értékelni kellene a büntetlenség rendszerszintű kockázatát, ha a 2014. május 6‑i 265/2014. sz. alkotmánybírósági határozat (a továbbiakban: 265/2014. sz. alkotmánybírósági határozat) alapján összességében megállapított enyhébb büntetőtörvény a büntető törvénykönyv vagy a büntetőjogi rendelkezéseket tartalmazó külön jogszabály, a 2014. február 1. és 2018. június 24. között hatályos változatában.(30)
–        Az Emberi Jogok Európai Bíróságának (a továbbiakban: EJEB) ítélkezési gyakorlata értelmében a bíróságok feladata az EJEE rendelkezéseinek, valamint az EJEB-nek az elidegeníthetetlen jogok értelmezésére vonatkozó ítélkezési gyakorlata meghatározása és alkalmazása, amennyiben e jogok tekintetében eltérés van egyfelől a Charta által biztosított védelmi szintnek a Bíróság által adott értelmezése, másfelől az EJEB által biztosított védelmi szint között, olyan értelemben, hogy az előbbi alacsonyabb szintű, mint az utóbbi.
–        A bűncselekmények törvényességének, az enyhébb büntetőtörvény visszaható hatályának és a szigorúbb büntetőtörvény visszaható hatálya tilalmának elve a tagállamok alkotmányos hagyományaiban körvonalazott elidegeníthetetlen jogok csoportjába tartozik.
–        A nemzeti jogban az enyhébb büntetőtörvény alkalmazásának mechanizmusát illetően az alkotmánybíróság (a 265/2014. sz. alkotmánybírósági határozatban) kimondta, hogy az összességében enyhébb büntetőtörvényt kell alkalmazni, ami azt jelenti, hogy az egymást követő törvények közül az eseti értékelés kritériumát használva az egyetlen alkalmazandó büntetőtörvényt, nevezetesen az enyhébbet kell választani.
–        Csak így lehet elkerülni az egyidejűleg elkövetett bűncselekmények esetén az eltérő jogi bánásmód előírását (például a héafizetéssel kapcsolatos csalások esetén a büntetőjogi felelősség elévülése megszakadásához vezető okok fennállását állapítják meg, míg az Unió költségvetésébe nem tartozó társasági adóval kapcsolatos csalás esetében az ilyen okok hiányát), illetve a kettős mérce kialakítását az alapvető jogok terén, ami jogellenes büntetés kiszabásához vezethet.
–        Következésképpen annak meghatározásához, hogy 2018. június 25. előtt mely eljárási cselekmények szakítják meg az elévülést, a román bíróságoknak a Lin I ítéletet követően is meg kell állapítaniuk az összességében enyhébb büntetőtörvényt, és el kell kerülniük egy lex tertia létrehozását.
–        A büntetőjogi felelősség elévülését, mint a büntetőjog anyagi jogi intézményét az összességében enyhébb büntetőtörvény alkalmazásának egyik szempontjaként figyelembe kell venni, és a 265/2014. sz. alkotmánybírósági határozat által létrehozott mechanizmus keretében kell értékelni.
–        Mivel a 2018. június 25. és 2022. május 30. közötti időszakban a büntetőjogi felelősség tekintetében az elévülési idők a megszakadás lehetősége nélkül leteltek, az alkotmánybíróság ítélkezési gyakorlata alkalmazásának mellőzése a büntetőjogi felelősség újraindításával járna az alkalmazandó elévülési idők lejártát követően egy későbbi, szigorúbb büntetőtörvény értelmében, ami az EJEE 7. cikke (1) bekezdésének megsértéséhez vezet.
2.      A Lin I ügyben tett megállapítások(31)
62.      Nem lenne helyénvaló a Lin I ügyre vonatkozó indítványban kifejtett megfontolásaim in extenso ismétlése, amelyekkel a Bíróság nem értett egyet.
63.      Az említett indítványban javasolt értelmezés szerint a Charta 49. cikke lehetővé tette az uniós jog elsőbbségének korlátjaként, hogy a román bíróságok az alkotmánybíróság és a legfőbb semmítő‑ és ítélőszék által a büntetőjogi felelősség elévülésének megszakadásáról hozott ítéletekben adott értelmezést alkalmazzák, mint enyhébb büntetőtörvényt.
64.      Ugyanezen eredményre vezetne az M. A. S. és M. B. ítélkezési gyakorlatnak a Lin I ügyre való kiterjesztése, vagyis a lex mitior elv (a Charta 49. cikkénél magasabb szintű) nemzeti védelmi szintje alkalmazásának előnyben részesítése az EUMSZ 325. cikkével szemben, az alapvető jogok legteljesebb védelmének céljából a súlyos csalások esetén az Unió pénzügyi érdekeinek megóvása során.
65.      A Bíróságnak most lehetősége nyílik (amit véleményem szerint meg is kell ragadnia), hogy újragondolja a Lin I ítélet azon részét, amely a lex mitior elv magasabb nemzeti védelmi szintje alkalmazásának mellőzésére vonatkozik.
66.      A főtanácsnokokat arra kötelezi a Bíróság iránti lojalitásuk, hogy rámutassanak a már meghozott ítéletek gyenge pontjaira akár avégett, hogy az ítélet megfelelőbben indokolt legyen (még a megállapításaitól eltérő irányban is), és a bírálattal szemben a lehető legjobban védett bírósági választ adja,(32) akár pedig azért, hogy árnyalható legyen (akár helyesbíthető is), miként az M. A. S. és M. B. ítéletben a korábbi Taricco ítélet tekintetében megtörtént, a legfelsőbb nemzeti bíróságokkal folytatott párbeszéd keretében.
67.      E szempontból úgy vélem, hogy a Lin I ítélet két vonatkozását különösen fontos jobban kifejteni.
68.      Az egyik ilyen vonatkozás a Lin I ítélet 108. pontjában szereplő megállapítás: „a Bíróság ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy a büntethetőség elévülés[é]re vonatkozó szabályok nem tartoznak a Charta 49. cikke (1) bekezdésének hatálya alá (lásd ebben az értelemben: [Taricco] ítélet, 54‑57. pont).”
69.      Nos, a Taricco ítélet e pontjaiból nem lehet teljeskörűen arra következtetni, hogy a büntethetőség elévülésére vonatkozó szabályok nem tartoznak a Charta 49. cikke (1) bekezdésének hatálya alá. Ha a Bíróság fenn kívánja tartani e kizárást, szilárdabb alapokat kell keresnie.
70.      A véleményem szerint további magyarázatot, illetve inkább helyesbítést igénylő másik vonatkozás tárgya az uniós pénzügyi érdekeket sértő súlyos jogsértések büntetlensége rendszerszintű kockázatának „növekedése”, mint kulcsfontosságú érv az enyhébb büntetőtörvény visszaható hatályú alkalmazása nemzeti szintjének elutasítására. Az alábbiakban kifejtett érveim alapján ezen érv számos nehézséget vet fel.(33)
71.      Mindenesetre főtanácsnokként kötelességem megvizsgálni azon feltevést, hogy a Bíróság fenntartja a Lin I ítélkezési gyakorlatot, és elemeznem kell azon akadályokat, amelyekkel az előterjesztő bíróság a romániai alkalmazás során szembesül.
3.      A Lin I ítélet alkalmazása elévült jogsértésekre
72.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés b) pontjában az előterjesztő bíróság abból indul ki, hogy „a nemzeti ítélkezési gyakorlat alkalmazása alapján […] a büntetőjogi felelősség általános elévülési ideje a Lin [I] ítélet meghozatala előtt leteltnek tekinthető.”
73.      Ha a büntetőjogi felelősség elévülése a legfőbb semmítő‑ és ítélőszék 67/2022. sz. ítéletének alkalmazása alapján a Lin I ítélet meghozatala előtt bekövetkezett, akkor ezen ítélet hatással lehet‑e a már elévült jogsértésekkel kapcsolatos büntetőeljárásokra? A válaszhoz vizsgálni kell, hogy a büntetőjogi felelősség elévülését jogerős ítélet megállapította‑e.
a)      Jogerős ítéletek
74.      A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a hatékony bírói jogvédelemhez való jog tiszteletben tartása nem vonja maga után a tagállamok azon kötelezettségét, hogy olyan rendkívüli jogorvoslati lehetőségeket írjanak elő, amelyek egy előzetes döntéshozatali eljárásban hozott értelmező ítélet nyomán lehetővé teszik a jogerős ítélettel szembeni perújítást.
75.      Az uniós jog nem követeli meg, hogy valamely bírósági szerv főszabály szerint visszavonjon egy jogerős határozatot az uniós jog releváns rendelkezése a Bíróság által e határozatot követően elfogadott értelmezésének a figyelembevétele céljából.(34)
76.      A jogerő elve biztosítja mind a jog, mind a jogviszonyok stabilitását, illetve az igazságszolgáltatás megfelelő működését. Ezért nem lehet többé vita tárgyává tenni azon bírósági határozatokat, amelyek a rendelkezésre álló jogorvoslatok kimerülését, illetve az azok előterjesztésére nyitva álló határidők elteltét követően jogerőre emelkedtek.(35)
77.      Ennélfogva az uniós jog nem írja elő a nemzeti bíróságnak, hogy eltérjen a bírósági határozatokat jogerőre emelő belső eljárási szabályok alkalmazásától, még akkor sem, ha ez alapján orvosolható lenne az uniós joggal összeegyeztethetetlen nemzeti helyzet.(36)
78.      A tárgykörre vonatkozó uniós szabályozás hiányában a jogerő elve megvalósításának módjai a tagállamok eljárási autonómiája alapján azok belső jogrendjébe tartoznak, tiszteletben tartva azonban az egyenértékűség és a tényleges érvényesülés elvét.(37)
79.      Ezen ítélkezési gyakorlatnak megfelelően – és az előterjesztő bíróság a belföldi jogra vonatkozó értékelése függvényében – értelmezésem szerint a Lin I ítélet alkalmazása nem járhat az ezen ítélet meghozatala előtt született jogerős bírósági határozatok hatályon kívül helyezésével. Ennek jogi lehetetlensége kiterjed (a Lin I ítéletet megelőzően) a lex mitior elv legmagasabb nemzeti védelmi szintjének alkalmazásával hozott jogerős ítéletekre, még akkor is, ha az Unió pénzügyi érdekei ellen elkövetett súlyos bűncselekmények büntetlenségét eredményezi.
80.      Nem gondolom, hogy a jelen ügyben fennállna bármely olyan kivételes eset, amelyben a Bíróság ítélkezési gyakorlata az uniós szabályok elsőbbségét a jogerős nemzeti ítéletek jogereje elé helyezi. Az uniós szabályok elsőbbségével szemben tehát előnyt kell élveznie a jogerős nemzeti ítéletek jogerejének tiszteletben tartására vonatkozó kötelezettségnek.(38)
b)      Nem jogerős ítéletek
81.      A jelen ügyben a büntetőjogi felelősség elévülését a fellebbezés nyomán hozott ítélet állapítja meg, amellyel szemben felülvizsgálati kérelmet nyújtottak be.
82.      A Bíróság önálló értelmezést adott a Charta 49. cikke (1) bekezdésének utolsó mondatában használt „jogerős ítélet” fogalomnak.(39) Így egy ítélet nem tekinthető jogerősnek akkor, ha rendes jogorvoslat, azaz bármely olyan jogorvoslat tárgyát képezheti, amely a rendes eljárás részét képezi, és mint ilyen, olyan eljárási fejleményt jelent, amellyel bármelyik félnek észszerűen számolnia kell.(40)
83.      Meghatározásánál fogva nem jogerős azon büntetőítélet, amellyel szemben felülvizsgálati kérelmet lehet benyújtani, és amellyel szemben azt határidőn belül benyújtották. Főszabály szerint tehát a legfőbb semmítő‑ és ítélőszék alkalmazhatná a Lin I ítéletet a jogerő tiszteletben tartására vonatkozó kötelezettség nélkül, amellyel – ismétlem – a fellebbezés nyomán hozott ítélet nem rendelkezik.
84.      Azonban felmerül a kérdés, hogy mi a helyzet akkor, ha az adócsalás jóval a Lin I ítélet előtt történt (a jelen ügyben 2012 és 2014 között), és egy fellebbviteli bíróság 2024‑ben megállapította, hogy a büntetőjogi felelősség a lex mitior nemzeti védelmi szint alkalmazásával megszakítás nélkül számított nyolc év elteltével elévült. E helyzetben a Lin I ítélet megköveteli‑e a büntetőjogi felelősség reaktiválását?
85.      A válaszom e kérdésre nemleges, amint azt alább kifejtem.
86.      Lehet azzal érvelni, hogy az EUMSZ 325. cikk, valamint a PIF‑egyezmény 1. és 2. cikke a hatálybalépésük óta (2009. december 1., illetve 2008. január 1.) kötelező Romániára nézve, és hogy a Lin I ítélet e rendelkezéseket ex tunc hatállyal értelmezi.
87.      Ennek mentén a legfőbb semmítő‑ és ítélőszék 67/2022. sz. ítéletéből eredő román lex mitior védelmi szint összeegyeztethetetlen az uniós jog szabályaival a Romániában (közvetlen hatállyal) való hatálybalépésüktől fogva. Az uniós jog elsőbbsége azt eredményezi, hogy a súlyos héacsalásokért való büntetőjogi felelősség továbbra is fennáll, ha az elévülés a lex mitior román szintje alkalmazásával következett be a Lin I ítélet előtt, anélkül, hogy (az elévülést) jogerős ítéletben megállapították volna.
88.      Úgy vélem azonban, hogy ezen értelmezést az EJEB ítélkezési gyakorlata kizárja, amely a Charta 49. cikke keretében az 52. cikkének (3) bekezdése értelmében alkalmazandó.
89.      Az EJEB szerint:
–        A büntetőjogi felelősség elévülést követő visszaállítása összeegyeztethetetlen az EJEE 7. cikkében rögzített törvényesség (nullum crimen, nulla poena sine lege) és előreláthatóság alapelvével.
–        Amennyiben a hazai jog szerint az elévülési idő lejárt és ily módon a büntetőjogi felelősség kizárt, az EJEE 7. cikkével – érvényes jogalap hiányában – ellentétes, hogy új bírósági eljárás induljon az adott bűncselekménnyel kapcsolatban. Ennek ellenkezője „a büntetőjog a terhelt kárára való visszaható hatályú alkalmazásának” elfogadását jelentené.(41)
–        Az EJEE nem követeli meg a részes államoktól az alkalmazandó elévülés figyelmen kívül hagyását és ezáltal a már lejárt elévülési idő visszaállítását. Bizonyos helyzetekben a büntetőeljárás újraindítása nem lehetséges, és ilyen helyzet az, amelyben az eljárás a nemzeti jogban előírt elévülési idő lejártával lezárult. Az eljárás újraindítása jogbiztonsági problémákat vet fel, és érinti az EJEE 7. cikkében garantált védelemhez való jogot.(42)
–        A bűncselekmény elévülhetetlenségéhez léteznie kell akár a nemzeti jogban, akár a nemzetközi jogban(43) egy kellően egyértelmű és előrelátható jogalapnak.(44)
90.      A Lin I ítélet alkalmazása valójában a román legfelsőbb bíróságok által értelmezett román jog szerint a már lejárt elévülési idő „újraindítását” eredményezi. Ugyanilyen mértékben reaktiválja
a Lin I ítélet meghozatala előtt elkövetett és már elévült héacsalások büntetőjogi üldözését.
91.      Annak sérelme nélkül, hogy a Bíróság összes ítéletéhez hasonlóan a Lin I ítéletet be kell tartani, ezen ítélet aligha minősíthető kellően egyértelmű és előrelátható(45) jogalapnak a büntetőjogi felelősséggel kapcsolatban a legfőbb semmítő‑ és ítélőszék 67/2022. sz. ítéletében megállapított elévülési szabályok alkalmazásának mellőzéséhez.(46)
92.      Számos ok alapján jutok e közbenső megállapításra, annak figyelembevételével, hogy a Lin I ítélet:
–        nem nyilvánítja elévülhetetlennek az Unió pénzügyi érdekeit a héa területén elkövetett súlyos csalásokkal sértő bűncselekményeket.(47)
–        további egyértelműsítésre szoruló megfogalmazással vezette be a lex mitior (az uniós jognál szigorúbb) román védelmi szintjére való hivatkozás lehetetlenségét. Ráadásul olyan előfeltevés alapján tette ezt, amely a nemzeti bíróságok szerint nem tükrözi megfelelően a belső jogot, mivel a lex mitior visszaható hatályú alkalmazása elvének nemzeti védelmi szintje a felelősség elévülésének megszakítása területén is elválaszthatatlanul megtestesíti a bűncselekmények és büntetések törvényességének elvét.
–        eltérő értelmezésekhez vezetett, amit a legfőbb semmítő‑ és ítélőszék 37/2024. sz. és 16/2024. sz. ítélete, valamint a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem is megjelenít. Az előzetes döntéshozatal iránti jelen kérelemből kitűnik, hogy még a román legfőbb semmítő‑ és ítélőszéken belül is jelentős eltérések vannak a Lin I ítélet alkalmazását illetően annak függvényében, hogy e legfelsőbb bíróság mely tanácsa határoz.(48)
–        eltér az M. A. S. és M. B. ítéletben az olasz büntetőjog elévülési szabályaira megállapított állásponttól. A lex mitior román szintje alkalmazásának mellőzése bizonyos személyekre olyan büntetőjogi szankciók kiszabását teszi lehetővé, amelyek a nemzeti szint alkalmazása esetén az olaszországi helyzethez hasonlóan elkerülhetők lettek volna.(49)
–        elismeri (miként az M. A. S. és M. B. ítélet fényében észszerű), hogy az uniós jog elsőbbségének külső korlátja alkalmazandó a bűncselekmények és büntetések törvényességének elvére, elutasítja ugyanakkor e korlátot a lex mitior elvére vonatkozóan. Ez utóbbi elv azonban a legfőbb semmítő‑ és ítélőszék szerint elkerülhetetlen része a bűncselekmények és büntetések törvényessége elvének Romániában.
–        annak megállapítását követően, hogy mindkét nemzeti szint alkalmazása a rendszerszintű büntetlenség kockázatát eredményezte, kijelenti, hogy a (lex mitiorra vonatkozó) második szint hosszabb ideig tartotta fenn e kockázatot.(50) Ezen adatot azonban nem támasztják alá a rendelkezésre álló statisztikák. A legfőbb semmítő‑ és ítélőszék szerint a bűncselekmények és büntetések törvényessége elvének sérelme azonos mindkét nemzeti szint és a büntetlenség kockázata területén is.
93.      A Lin I ítéletnek a büntetőjogi elévülés megszakítására a lex mitior nemzeti szint alkalmazásával kapcsolatos előre nem látható jellege még inkább szembetűnő az alapjául szolgáló azon feltételezés fényében, hogy az elévülésre vonatkozó szabályokat eljárásjogi és nem anyagi büntetőjogi szabályoknak kell tekinteni. E feltevés azonban nem az uniós jogból ered,(51) sőt mi több, ellenkezik a román legfelsőbb bíróságoknak az adott országra vonatkozó állandó ítélkezési gyakorlatával is.
94.      A vitatott tényállás megvalósulása idején a héával kapcsolatos bűncselekményekre alkalmazandó elévülés rendszerét az uniós jogalkotó még nem harmonizálta.(52) Ezért a tagállamok szabadon rendelkezhettek úgy, hogy a jogrendjükben a büntetőjogi felelősség elévülését (ideértve annak megszakítását is) az anyagi büntetőjog szabályozza. Így tettek – ismétlem
– a román legfelsőbb bíróságok is.
95.      Ezért a Taricco ítéletben ellentmondásosnak bizonyult a Bíróság azon választása, hogy a büntetőjogi felelősség elévülésének szabályait eljárási jellegűnek minősítette,(53) amit az M. A. S. és M. B. ítéletben is árnyalni kellett. Ez utóbbi ítélet, mint már kifejtettem, elismerte az uniós jog elsőbbségének korlátozását, miután elfogadta az elévülési szabályok anyagi jogi jellegét az olasz jogban.(54)
96.      Más ügyekben a Bíróság is elismerte az uniós jogban megállapított elévülés anyagi és nem eljárási jellegét. Így a Bíróság a Volvo és DAF Trucks ítéletben kijelentette, hogy „[…] az eljárási határidőkkel ellentétben az elévülési idő azáltal, hogy az igény elenyészését eredményezi, az anyagi joghoz kapcsolódik, mivel olyan szubjektív jog gyakorlását érinti, amelyet az érintett személy többé nem érvényesíthet bíróság előtt.”(55) Így a 2014/104 irányelv(56) 10. cikkét („Elévülési idő”) anyagi és nem eljárási jellegűnek ismerte el.
97.      Így tehát úgy vélem, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésben hivatkozott uniós szabályok:
–        nem írják elő azon jogerős büntetőítéletek felülvizsgálatát, amelyek megállapították a büntetőjogi felelősség elévülésének a Lin I ítélet meghozatala előtti lejártát, az enyhébb büntetőtörvény nemzeti védelmi szintje alapján.
–        e szabályokkal nem ellentétes a Lin I ítélet meghozatala előtt elkövetett jogsértésekre az enyhébb büntetőtörvény nemzeti védelmi szintjének alkalmazása, amennyiben ezen ítélet nem képez egyértelmű és előrelátható jogalapot a büntetőjogi felelősség visszaállítására olyan bűncselekményekért, amelyek elévülését a román bíróságok – még ha nem is jogerősen – megállapították.
4.      A lex tertia alkalmazásának tilalma
98.      Az előterjesztő bíróság [az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés a) pontjában] kijelenti, hogy „a lex tertia [alkalmazásának tilalma] alkotmányos rangú [elv].”
99.      Ezen állításból kiindulva az előterjesztő bíróság azt kérdezi, hogy mellőzze‑e a lex mitiorra vonatkozó nemzeti védelmi szint alkalmazását, ha annak mellőzése összeegyeztethetetlen a lex tertia tilalmának alkotmányos elvével.(57)
100. A 265/2014. sz. alkotmánybírósági határozat értelmében az enyhébb büntetőtörvény visszaható hatályú alkalmazását globális összehasonlítási módszerrel, és nem differenciált összehasonlítási módszerrel kell végezni. Így több egymást követő jogrendszer esetén:
–        a vádlott számára összességében enyhébb helyzetet biztosító törvényt kell választani és alkalmazni.
–        ugyanakkor nem lehet ötvözni a rendelkezésre álló törvények enyhébb rendelkezéseit és bírósági úton egy lex tertiát létrehozni, mert ez a bírók számára annak elismerését jelentené, hogy a román alkotmány 61. cikkével ellentétes büntetőjogi szabályokat dolgozhatnak ki.
–        az enyhébb büntetőtörvény meghatározásakor számos olyan tényezőt kell figyelembe venni, mint a büntetések típusa és mértéke, a bűnösség megállapításának feltételei, a büntetőjogi felelősség kizárásának okai, a súlyosbító, enyhítő vagy mentesítő körülmények hatása, a bűnrészességre, a kísérletre, a visszaesésre és egyéb tényezőkre vonatkozó szabályok, többek között.(58)
101. Ha jól értem, a lex tertia létrehozásának tilalma megakadályozza, hogy a nemzeti bíróságok több egymást követő jogrendszer esetén az egyik jogrendszer (például a bűncselekmények és a büntetések meghatározására vonatkozó) elemeit keverjék a másik jogrendszer elemeivel (például a büntetőjogi felelősség elévülésére vonatkozó szabályokkal). Így elkerülhető, hogy a bíróságok „hozzák létre” az enyhébb büntetőtörvényt.
102. Az előterjesztő bíróság a Bíróság e tilalomra vonatkozó kérdéseire adott válaszában jelzi, hogy a Lin I ítélet alkalmazása esetén az enyhébb büntetőtörvény a rendelkezésre álló törvények több rendelkezésének ötvözéséből jönne létre. A tárgyaláson a román kormány megerősítette ezen állítást.
103. Így az elévülés megszakadására a következő rendelkezések egymást követően alkalmazandók a 2016. január 1‑jén elkövetett súlyos héacsalás esetén, amelyre a román jog szerint tízéves elévülési idő vonatkozik:
–        A 2009. évi büntető törvénykönyv 155. cikke (1) bekezdésének rendszere, amely az érvénytelenségének a 297/2018. sz. alkotmánybírósági határozat általi megállapításáig volt hatályban. E rendszer értelmében az elévülést bármely eljárási cselekmény megszakítja attól függetlenül, hogy arról a terheltet tájékoztatták‑e vagy sem.
–        Az alkotmánybíróság és a legfőbb semmítő‑ és ítélőszék ítélkezési gyakorlatából eredő, 2018. június 25‑től 2022. május 30‑ig alkalmazott rendszer. E rendszer értelmében a román jogban nem léteznek a büntetőjogi felelősség elévülésének megszakadására vonatkozó okok. E megszakítási okok hiánya visszamenőlegesen kiterjed a 2018 előtti időszakban elkövetett cselekményekre is, mint enyhébb büntetőtörvény.
–        A 2009. évi büntető törvénykönyv 155. cikke (1) bekezdésének a 71/2022. sz. sürgősségi kormányrendelet általi módosításából eredő, 2022. május 30. óta alkalmazandó rendszer. E rendszer értelmében megszakítják az elévülést azon eljárási cselekmények, amelyekről a terheltet tájékoztatták.
104. Az említett példában a héa területén elkövetett súlyos csalás tekintetében a büntetőjogi felelősség elévülése megszakadásának eltérő rendszerei alkalmazandók, amelyeket a Lin I ítéletben foglalt kritérium szerint helyénvaló lenne ötvözni. Ezzel szemben a lex mitior román védelmi szintje alapján kizárólag az elévülés megszakadásának enyhébb rendszere alkalmazandó, mégpedig a 2016. január 1. és 2022. május 30. között lezajlott valamennyi eljárási cselekményre is.
105. A Lin I ítélet alkalmazása tehát lex tertiát hozna létre az enyhébb büntetőtörvény meghatározása céljából. Ez nem történne meg a legfőbb semmítő‑ és ítélőszék 67/2022. sz., 16/2024. sz. és 37/2024. sz. ítéletében elfogadott megoldással.
106. Véleményem szerint, még ha az imént leírtak a Lin I ítélet alkalmazásának következményei is, a lex mitior meghatározásához egy lex tertia alkalmazását tiltó elv nem tér el jelentősen a Lin I ítéletben már elemzett magasabb nemzeti védelmi szinttől.
107. Ha a Bíróság a Lin I ítéletben nem követte az M. A. S. és M. B. ítélet előzményét, és elutasította, hogy a román bíróságok a lex mitior vonatkozásában a magasabb védelmi szintjüket alkalmazzák, akkor nem látok okot ezen ítélkezési gyakorlat megváltoztatására a lex tertia létrehozása alkotmányos tilalmának tiszteletben tartása céljából.
108. A lex tertia létrehozásának tilalma ugyanis csak egyike azon (bár alkotmányos rangú) nemzeti szabályoknak, amelyek Romániában áthatják a vádlott számára enyhébb büntetőtörvény visszaható hatályú alkalmazásáa elvének gyakorlatba való átültetését. A Lin I ítélet teljes egészében elveti ezen elvet annak kimondásával, hogy a román bíróságok kötelesek mellőzni a vonatkozó nemzeti védelmi szint alkalmazását az Unió pénzügyi érdekeit sértő csalások büntetlensége kockázatának elkerülése végett.
109. Ami az Unió pénzügyi érdekeit sértő csalásokra (a Lin I ítélet szerint) alkalmazandó és a más bűncselekményekre alkalmazandó elévülési rendszer eltérő bánásmódját illeti, valóban létezik különbség. Ez azzal jár, hogy egy vádlottra a büntetőjogi felelősség elévülésének megszakadása területén különböző szabályok vonatkoznak attól függően, hogy például a héa, vagy a társasági adó területén elkövetett jogsértésről van szó.
110. Márpedig e különbség:
–        egyfelől nem jelenti a lex mitior elvhez képest egy lex tertia alkalmazását, hanem az uniós jog alkalmazási köréből, különösen az EUMSZ 325. cikkből ered.
–        másfelől azzal jár, hogy az EUMSZ 325. cikk alkalmazási körén kívül eső adócsalások az enyhébb büntetőtörvény elvének román védelmi szintjéből részesülnek.
5.      A büntetlenség rendszerszintű kockázatának kiterjedése és bizonytalansága
111. Az előterjesztő bíróság azon feltevésből indul ki, hogy a nemzeti jog nem ír elő konkrét szempontokat, amelyek alapján a bíróság értékelheti a Lin I ítéletben említett büntetlenség rendszerszintű kockázatát (az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés d) pontja).
112. A Bíróság a Lin I ítéletében megállapította, hogy az alkotmánybíróság 297/2018. sz. és 358/2022. sz. határozata, valamint a legfőbb semmítő‑ és ítélőszék 67/2022. sz. ítélete által teremtett jogi helyzet „az Unió pénzügyi érdekeit sértő súlyos csalást megvalósító bűncselekmények büntetlenségének rendszerszintű kockázatával jár, különösen azokban az ügyekben, amelyek összetettsége a bűnüldöző hatóságok részéről hosszabb nyomozást igényel.”(59)
113. A Bíróság hozzátette, hogy az ilyen helyzet „[…] azzal a kockázattal jár, hogy az Unió pénzügyi érdekeit sértő súlyos csalás számos esetét nem lehet [ezen elévülési] határidő lejárta miatt szankcionálni, különösen azokban az ügyekben, amelyekben a büntetőeljárások összetettsége hosszabb nyomozást igényel […].”(60)
114. Mint látható, a Bíróság a Lin I ítéletben már meghatározta, hogy a legfelsőbb nemzeti bíróságok ítélkezési gyakorlatának alkalmazása rendszerszintű kockázatot jelent az Unió pénzügyi érdekeit sértő súlyos csalások elkövetőinek büntetlenségére. Ezért ezen értékelést a román bíróságoknak már nem kell elvégezniük a Lin I ítélet alkalmazásakor, hanem adottnak kell tekinteniük.
115. További problémákat vet fel, hogy a Bíróság megkülönbözteti a következőket: a) a büntetlenség azon rendszerszintű kockázata, amely a román ítélkezési gyakorlat alkalmazásával jár a büntetőjog előreláthatósága vonatkozásában, és b) ugyanezen kockázat a lex mitior elve vonatkozásában.(61)
116. A Bíróság e megkülönböztetéssel kapcsolatos érvelése(62) ahhoz vezet, hogy az uniós jog elsőbbsége, egységessége és tényleges érvényesülése csak e második esetében (azaz, ha a nemzeti bíró a lex mitior nemzeti szintjét alkalmazza a 2018. június 25. előtt végzett eljárási cselekményekre) kerül veszélybe.
117. Más szavakkal, a Lin I ítélet eltűri az Unió pénzügyi érdekeinek sérelmére 2018. június 25. és 2022. május 30. között elkövetett súlyos csalások büntetlenségének rendszerszintű kockázatát, amennyiben a büntetőjog előreláthatóságára vonatkozó nemzeti védelmi szint alkalmazásából ered, de nem fogadja el e kockázatot, ha az 2018. június 25. előtti esetekre terjed ki, amelyekre (a bűncselekmények és büntetések törvényessége elvének másik elemeként) a lex mitior elv nemzeti védelmi szintje alkalmazandó.
118. Véleményem szerint a Lin I ítélet nem nyújt elegendő érvet annak bizonyítására, hogy miért különbözik a büntetlenség rendszerszintű kockázata az egyik vagy másik nemzeti szint alkalmazásától függően.
119. Először is, a lex mitior nemzeti védelmi szintje korlátozott hatást gyakorol a büntetőjogi felelősség megszüntetésére. Nem jár az Unió pénzügyi érdekei ellen elkövetett súlyos csalás bűncselekményének dekriminalizálásával. Csupán arra korlátozódik, hogy megakadályozza a büntetőjogi elévülés megszakadását 2014. február 1. és 2018. június 25. között, visszamenőlegesen meghosszabbítva a 2018. június 25. és 2022. május 30. között alkalmazandó rendszert, amelyet a Lin I ítélet érvényesített.
120. A jelen ügyhöz hasonló esetekben a fellebbezés nyomán született ítélet a lex mitior nemzeti szintjének alkalmazásával megállapította az egyik vádlott (a bűncselekmény bűnrészese, az elévülési idő 8 év) büntetőjogi felelősségének megszűnését, viszont a másik vádlottét (a bűncselekmény elkövetője, az elévülési idő 10 év) nem. A lex mitior nemzeti szintje mindössze visszaható hatállyal kiterjeszti az elévülés megszakítására alkalmas eljárási cselekmények hiányát, ám ismétlem, hogy nem dekriminalizálja a súlyos héa‑csalásokat, és nem rövidíti le az üldözésükre vonatkozó elévülési időt.
121. Másodszor, a büntetlenség kockázatának a törvényesség elvére vonatkozó nemzeti szint alkalmazásához képest a lex mitior nemzeti védelmi szint alkalmazása miatti növekedése inkább feltételezésnek tűnik, mint bizonyított ténynek, mivel:
–        nem ismert pontosan, hogy hány jogsértő részesült előnyben abból, hogy 2018. június 25. és 2022. május 30. között nem szakadt meg a büntetőjogi felelősség elévülése, amit a Lin I ítélet a büntetőjogi rendelkezések előreláthatóságának védelme érdekében eltűr.
–        az sem ismert, hogy milyen tényleges hatással jár a lex mitior elvének alkalmazása a büntetőjogi felelősség elévülésének megszakadására a 2018. június 25. előtti esetekben, amely elv alkalmazása a Lin I ítélet szerint veszélyt jelent az uniós jog egységességére, elsőbbségére és tényleges érvényesülésére.
122. A tárgyaláson a román kormány által bemutatott adatok ugyan nem tartalmaznak kimerítő bontást, mindenesetre abba az irányba mutatnak, hogy az enyhébb törvény alkalmazásával a büntetőjogi felelősség elévülésére alapított adócsalási büntetőügyekkel kapcsolatos anyag a 2014 és 2025 közötti időszakban meglehetősen korlátozott. Ezen adatok nem támasztják alá az ilyen magatartások büntetlenségének rendszerszintű kockázatával kapcsolatos félelmeket.
123. A Bíróság az M. A. S. és M. B. ítéletében az olasz büntetőjogi felelősség elévülési idejének módosításáról határozott. A Bíróság kijelentette, hogy a nemzeti bíróság feladata annak vizsgálata, hogy e területen a nemzeti szabályok alkalmazásának mellőzése az Európai Bíróság ítéletének hatására „a [nemzeti] jogrendben olyan bizonytalanságot idéz‑e elő az alkalmazandó elévülési rendszer meghatározása szempontjából, amely sérti az alkalmazandó jog pontosságának elvét.”(63)
124. Nos, a Bíróság a [Taricco] ítélete által előidézett bizonytalanságra tekintettel elfogadta, hogy a nemzeti bíró nem köteles mellőzni az [M. A. S. és M. B.] ügyben vitatott nemzeti rendelkezések alkalmazását. Ugyanezen ítélkezési gyakorlat kivetíthető a Lin I ítéletre is az Unió pénzügyi érdekeinek sérelmére 2018. június 25. előtt Romániában elkövetett csalások vonatkozásában.
125. Valójában a Lin I ítélet által teremtett helyzet hasonló bizonytalanságot okoz a román bíróságok számára (a lex mitior elvre vonatkozó nemzeti védelmi szint alkalmazásakor), mint amelyet az Olaszországban a Taricco ítélet alkalmazása okozott. E körülmény miatt is indokolt az uniós jog elsőbbsége külső korlátjának elfogadása, hasonlóan a Bíróság által az M. A. S. és M. B. ítéletben elfogadotthoz.
V.      Végkövetkeztetés
126. A fenti megfontolások fényében azt javaslom a Bíróságnak, hogy az Înalta Curte de Casație și Justiție (legfőbb semmítő‑ és ítélőszék, Románia) büntetőtanácsának első kérdésére a következőképpen válaszoljon:
„Az EUMSZ 325. cikk (1) bekezdését és az Európai Unióról szóló szerződés K.3. cikke alapján, az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelméről szóló, Brüsszelben, 1995. július 26‑án aláírt és a Tanács 1995. július 26‑i jogi aktusához mellékelt egyezmény 1., 2. és 9. cikkét
a következőképpen kell értelmezni:
a tagállamok súlyosnak minősíthetik az Unió pénzügyi érdekeinek sérelmére elkövetett csalást, akkor is, ha annak értéke nem haladja meg az 50 000 eurót.”
127. Egyúttal azt javaslom a Bíróságnak, hogy a legmagasabb szintű nemzeti bíróságok határozatainak fényében vizsgálja felül a 2023. július 24‑i Lin ítéletben (C‑107/23 PPU, EU:C:2023:606) foglalt megállapításokat az enyhébb büntetőtörvény visszaható hatályú alkalmazásának elvére vonatkozó nemzeti védelmi szint alkalmazása mellőzésének kötelezettségével kapcsolatban, és állapítsa meg, hogy:
„Az EUMSZ 325. cikk (1) bekezdése és az Európai Unióról szóló szerződés K.3. cikke alapján, az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelméről szóló, Brüsszelben, 1995. július 26‑án aláírt és a Tanács 1995. július 26‑i jogi aktusához mellékelt egyezmény 1., 2. és 9. cikke
nem írja elő azon jogerős büntetőítéletek felülvizsgálatát, amelyek megállapították a büntetőjogi felelősség elévülésének a Lin I ítélet meghozatala előtti lejártát, az enyhébb büntetőtörvény nemzeti védelmi szintje alapján;
e rendelkezésekkel nem ellentétes a Lin ítélet meghozatala előtt elkövetett bűncselekmények tekintetében az enyhébb büntetőtörvény nemzeti védelmi szintjének alkalmazása, amennyiben ezen ítélet nem képez egyértelmű és előrelátható jogalapot a büntetőjogi felelősség visszaállítására olyan bűncselekmények tekintetében, amelyek elévülését a román bíróságok még nem jogerős ítéletben megállapították.”
128. Amennyiben a Bíróság teljes egészében fenntartja a Lin ítélet megállapításait, az Înalta Curte de Casație și Justiție (legfőbb semmítő‑ és ítélőszék) büntetőtanácsának második kérdésére a következő választ adhatja:
„A tagállami bíróságok nem hozhatnak a Lin ítélettel ellentétes határozatokat.
Következésképpen e bíróságok:
kötelesek mellőzni az enyhébb büntetőtörvény visszaható hatályú alkalmazásának elvére vonatkozó védelmi szint alkalmazását anélkül, hogy e kötelezettség a lex tertia alkalmazását tiltó nemzeti szabály függvényében változna;
nem hagyhatják figyelmen kívül, hogy a Lin I ítélet megállapította az Unió pénzügyi érdekeit sértő súlyos csalások büntetlenségének rendszerszintű kockázatát az enyhébb büntetőtörvény elvére vonatkozó nemzeti védelmi szint alkalmazása miatt, ily módon nem szükséges, hogy e bíróságok minden egyes esetben elvégezzék az említett kockázat fennállásának értékelését.”
1      Eredeti nyelv: spanyol.
i      A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.
2      2023. július 24‑i Lin ítélet (C‑107/23 PPU, EU:C:2023:606; a továbbiakban: Lin I ítélet).
3      Az Európai Unióról szóló szerződés K.3. cikke alapján, az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelméről szóló, Brüsszelben, 1995. július 26‑án aláírt és a Tanács 1995. július 26‑i jogi aktusához mellékelt egyezmény (HL 1995. C 316., 49. o.; a továbbiakban: PIF‑egyezmény).
4      Az Unió pénzügyi érdekeit érintő csalás ellen büntetőjogi eszközökkel folytatott küzdelemről szóló, 2017. július 5‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2017. L 198., 29. o.; a továbbiakban: PIF‑irányelv).
5      Az 1968. július 21‑i Codul Penal, republicat (1968. július 21‑i büntető törvénykönyv, újra közzétéve, Monitorul Oficial al României, I. rész, 1997. április 16‑i 65. szám). E büntető törvénykönyv a Lege nr. 140/1996, pentru modificationea și completionea Codului penal (a büntető törvénykönyv módosításáról szóló 140/1996. sz. törvény, Monitorul Oficial al României, I. rész, 1996. november 14‑i 289. szám) által átdolgozott szöveg eredménye, és 2014. február 1‑ig volt hatályban (a továbbiakban: 1968. évi büntető törvénykönyv).
6      A 2022. május 30‑i Ordonanța de urgență a Guvernului nr. 71 din 30 mai 2022 pentru modificarea articolului 155 alineatul (1) din Legea nr. 286/2009 privind Codul penal (a büntető törvénykönyvről szóló 286/2009. sz. törvény 155. cikke (1) bekezdésének módosításáról szóló 71/2022. sz. sürgősségi kormányrendelet, Monitorul Oficial al României, I. rész, 2022. május 30‑i 531. szám; a továbbiakban: 71/2022. sz. sürgősségi kormányrendelet).
7      A 2009. július 17‑i Legea nr. 286/2009 privind Codul penal (a büntető törvénykönyvről szóló 286/2009. sz. törvény, Monitorul Oficial al României, I. rész, 2009. július 24‑i 510. szám; a továbbiakban: 2009. évi büntető törvénykönyv). 2014. február 1‑je óta hatályos.
8      Legea nr. 135/2010 privind Codul de procedură penală (a büntetőeljárási törvénykönyvről szóló 135/2010. sz. törvény, Monitorul Oficial al României, I. rész, 2010. július 15‑i 486. szám).
9      A Legea nr. 50/2013 (50/2013. sz. törvény, Monitorul Oficial al României, I. rész, 2013. március 19‑i 146. szám) által módosított Legea nr. 241/2005 (241/2005. sz. törvény) (Monitorul Oficial al României, I. rész, 2005. július 27‑i 672. szám), a 2014. január 23‑án hatályos változat.
10      A következő pontokban ismertetem a Lin I ügyre vonatkozó indítványomban (EU:C:2023:532) kifejtett érvelésemet. A továbbiakban következetesen a „legfőbb semmítő‑ és ítélőszék” és az „alkotmánybíróság” kifejezést használom.
11      Ezzel szemben az alkotmánybíróság úgy ítélte meg, hogy a korábbi jogalkotási megoldás (az 1968. évi büntető törvénykönyv 123. cikkének első bekezdése) megfelelt az alkotmány által előírt előreláthatósági feltételeknek, mivel úgy rendelkezett, hogy csak az olyan cselekmény elvégzése szakíthatja meg a büntetőjogi felelősség elévülését, amelyről a törvény szerint értesíteni kell a terheltet.
12      E jogi aktust néhány nappal a 358/2022. sz. alkotmánybírósági határozatot követően fogadták el. A 71/2022. sz. sürgősségi kormányrendelet módosította a 2009. évi büntető törvénykönyv 155. cikkét. E cikk (1) bekezdése azóta a következőképpen szól: „[a] büntetőjogi felelősség elévülését az ügyben elvégzett bármely olyan eljárási cselekmény megszakítja, amelyről a törvény szerint értesíteni kell a gyanúsítottat vagy a vádlottat.”
13      Az ítélkezési gyakorlat egységesítését célzó tanácsról, illetve a törvényesség érdekében benyújtott jogorvoslatok elbírálásával foglalkozó tanácsról van szó.
14      Ezen ítéletet az előzetes döntéshozatalra utaló határozat (8. pont) „az ügy érdemében hozott ítéletnek” minősíti, bár jelzi, hogy az ítélettel szemben benyújtott felülvizsgálati kérelmet elfogadhatónak nyilvánították (6. pont). A tárgyaláson tisztázták, hogy „az ügy érdemében hozott” jelző nem zárja ki a felülvizsgálati kérelem benyújtását a fellebbezés nyomán hozott ítélettel szemben.
15      Az ügyészség kéri, hogy a Bíróság vegye figyelembe az uniós jog a Lin I ítéletben megállapított értelmezésének kötelező jellegét, és ennek következtében adjon helyt a felülvizsgálati kérelemnek.
16      Az ügyészség véleménye szerint mind a 297/2018. sz. alkotmánybírósági határozat közzététele előtt, mind a 358/2022. sz. alkotmánybírósági határozat közzététele után történtek az elévülési időt megszakító eljárási cselekmények.
17      Lin I ítélet, 83. pont; 2021. december 21‑i Euro Box Promotion és társai ítélet (C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 és C‑840/19, EU:C:2021:1034, a továbbiakban: Euro Box Promotion ítélet), 181. pont.
18      Lin I ítélet, 96. pont; Euro Box Promotion ítélet, 253. pont.
19      Lásd ilyen értelemben: az Európai Közösségek pénzügyi érdekeinek védelméről szóló egyezményhez fűzött magyarázó jelentés (HL 1997. C 191., 1. o.), III. szakasz, 2. cikk: „Az egyezmény a csalás az egyes tagállamok által meghatározandó, legfeljebb 50 000 [euróig] terjedő minimális összegű esetei kivételével a tagállamokra bízza a hagyományos ítélkezési gyakorlatukkal összhangban azon ténybeli körülmények meghatározását, amelyek alapján bizonyos csalárd magatartások a súlyos csalás tényállási elemének minősíthetők. […] Minden tagállam jogosult ugyanakkor szabadságvesztést megszabni a csalás egyéb esetei tekintetében.”
20      Lin I ítélet, 80. pont; 2017. december 5‑i M. A. S. és M. B. ítélet (C‑42/17, EU:C:2017:936; a továbbiakban: M. A. S. és M. B. ítélet), 43. pont.
21      Lin I ítélet, 97. pont; Euro Box Promotion ítélet, 213. pont; M. A. S. és M. B. ítélet, 39. pont; 2018. június 5‑i Kolev és társai ítélet (C‑612/15, EU:C:2018:392), 76. pont.
22      2015. szeptember 8‑i Taricco és társai ítélet (C‑105/14, EU:C:2015:555; a továbbiakban: Taricco ítélet), 58. pont. A korrupciós bűncselekményekkel kapcsolatban sem az Euro Box Promotion ítélet 194., 203., 212. és 213. pontja, sem a 2024. január 9‑i Unitatea Administrativ Teritorială Judeţul Braşov végzés (C‑131/23, EU:C:2024:42) 75. és 85. pontja nem használja a „súlyos” jelzőt.
23      Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat, 57. pont.
24      A vádlottat a 241/2005. sz. törvény 9. cikke (1) bekezdésének c) pontjában foglalt, folytatólagosan elkövetett adócsalásban vállalt bűnrészességgel vádolják.
25      Mivel a felrótt tények 2012 és 2014 között történtek, a PIF‑egyezményt kell alkalmazni, mert a PIF‑irányelv 2019. július 6‑tól hatályos.
26      „[A] következőkre vonatkozó minden szándékos cselekmény vagy mulasztás: olyan hamis, helytelen vagy hiányos nyilatkozatok vagy dokumentumok felhasználása vagy előterjesztése, amelyek következménye az [Unió] általános költségvetése vagy az [Unió] kezelésében levő, illetve az [Unió] Európai Közösségek nevében kezelt költségvetés forrásainak jogtalan csökkentése.”
27      Taricco ítélet, 41. pont, 2018. május 2‑i Scialdone ítélet (C‑574/15, EU:C:2018:295), 37‑39. pont.
28      E megoldás kifejezetten szerepel a PIF‑irányelv (4) preambulumbekezdésében.
29      Parchetul de pe lângà Tribunalul Braçov (C‑75/23, EU:C:2024:44) és Unitatea Administrativ Teritorială Judeţul Braçov (C‑131/23, EU:C:2024:42) ügy.
30      A legfőbb semmítő‑ és ítélőszék a 16/2024. sz. ítéletében azt is kimondja, hogy „azok az eljárási cselekmények, amelyek esetében a gyanúsított vagy a vádlott 2022. május 30‑át követő tájékoztatására vonatkozó jogi kötelezettség áll fenn, csak a 2022. május 30‑án vagy azt követően elkövetett cselekmények tekintetében szakítják meg a büntetőjogi felelősség elévülési idejét, illetve a korábban elkövetett cselekmények tekintetében csak akkor, ha [a 265/2014. sz. alkotmánybírósági határozat] értelmében az összességében megállapított enyhébb büntetőtörvény a büntető törvénykönyv vagy a büntetőjogi rendelkezéseket tartalmazó külön jogszabály, a 2022. május 30‑tól hatályos változatában.”
31      A Lin I ügyre vonatkozó indítvány (C‑107/23 PPU, EU:C:2023:532).
32      Lásd a Lin I ítéletet bíráló szerzők közül: Alonso García, R., „Límites y contra‑límites en la aplicación nacional de la CDFUE, y »preeminencia« del derecho de la UE (STJUE 24 julio 2023, C‑107/23 PPU, asunto Lin)”, Revista Española de Derecho Europeo, 2024, 1. szám, 149‑167. o.; Caiola, A., „La continuité d’une évolution jurisprudentielle. À la recherche de l’équilibre entre la protection des intérêts financiers de l’Union européenne et le respect du principe de légalité des délits et des peines”, Revue des affaires européennes, 2023, 3. sz., 783. o. ; Dimitrakopulos, I., „Statutes of limitations and scope of Article 49 (1) of the EU Charter of Fundamental Rights: weaknesses of the ECJ’s approach in Taricco and Lin”, European Law Review, 2025, 2. sz., 221‑228. o. és Bonelli, M., „Growing pains: Direct effect, primacy and basic rights after Lin”, Common Market Law Review, 2024, 4. sz., 1045–1076. o.
33      Bonelli, M., “Growing pains: Direct effect, primacy and fundamental rights after Lin”, Common Market Law Review, 2024, 4. sz., 1075. o., kijelenti: „Whereas the Opinion of the Advocate General suggested opting for a high level of protection of fundamental rights that could ultimately act as a limit to the duty to set aside national case law, the Court opted for a much more primacy-oriented and effectiveness-oriented judgment, with limited consideration for the fundamental rights concerns expressed by the Advocate General. What is regrettable is not necessarily the outcome of the Court’s ruling, especially when one considers that ultimately the Court did accept certain limitations to primacy and effectiveness insofar as it saw the [Romanian Constitutional Court] judgments as expressions of a legitimate higher standard of protection. But rather the problem lies with the limited engagement with the question of how to define the EU standard of fundamental rights protection, and most notably with the lack of explanation of why the Romanian lex mitior standard as expressed in the Cassation Court decision could not be upheld.”
34      2024. április 9‑i Profi Credit Polska (Perújítás jogerős bírósági határozattal befejezett eljárásban) ítélet (C‑582/21, EU:C:2024:282; a továbbiakban: Profi Credit Polska ítélet), 35. és 36. pont; 2015. október 6‑i Târșia ítélet (C‑69/14, EU:C:2015:662), 38. pont; 2014. július 10‑i Impresa Pizzarotti ítélet (C‑213/13, EU:C:2014:2067), 60. pont.
35      Profi Credit Polska ítélet, 37. pont; 2022. május 17‑i Ibercaja Banco ítélet (C‑600/19, EU:C:2022:394), 41. pont.
36      Profi Credit Polska ítélet, 38. pont; 2022. május 17-i Ibercaja Banco ítélet (C‑600/19, EU:C:2022:394), 42. pont; 2020. április 2‑i CRPNPAC és Vueling Airlines ítélet (C‑370/17 és C‑371/18, EU:C:2020:260), 89. pont; 2019. szeptember 11‑i Călin ítélet (C‑676/17, EU:C:2019:700), 27. pont; 2015. október 6‑i Târșia ítélet (C‑69/14, EU:C:2015:662), 29. pont.
37      Profi Credit Polska ítélet, 39. és 40. pont; 2018. október 24‑i XC és társai ítélet (C‑234/17, EU:C:2018:853), 21. pont; 2014. július 10‑i Impresa Pizzarotti ítélet (C‑213/13, EU:C:2014:2067), 54. pont.
38      2020. április 2‑i CRPNPAC és Vueling Airlines ítélet (C‑370/17 és C‑371/18, EU:C:2020:260), 96. és 97. pont; 2009. szeptember 3‑i Fallimento Olimpiclub ítélet (C‑2/08, EU:C:2009:506), 29‑31. pont.
39      2025. augusztus 1‑jei Baji Trans ítélet (C‑544/23, EU:C:2025:614), 100‑107. pont.
40      2025. augusztus 1‑jei Baji Trans ítélet (C‑544/23, EU:C:2025:614), 102. pont.
41      EJEB, Az elévülés kínzásnak minősülő bűncselekményekkel kapcsolatos nyomozásokra, elítélésekre és büntetésekre való alkalmazásáról szóló, 2022. április 26‑i P16‑2021‑001. sz. tanácsadói vélemény, 77. § (a továbbiakban: EJEB tanácsadói vélemény a kínzásnak minősülő bűncselekmények elévüléséről); 2020. június 18., Antia és Khupenia kontra Grúzia ítélet (EC:ECHR:2020:0618JUD000752310), 38‑43. §; 2015. szeptember 22., Borcea kontra Románia ítélet (EC:ECHR:2015:0922DEC005595914), 65. §.
42      EJEB tanácsadói vélemény a kínzásnak minősülő bűncselekmények elévüléséről, 66. §; EJEB, 2019. március 12., Taşdemir kontra Törökország (dec.), 52538/09. sz., (EC:ECHR:2019:0312DEC005253809), 14. §.
43      EJEB tanácsadói vélemény a kínzásnak minősülő bűncselekmények elévüléséről, 78. §. Egy bűncselekmény az elévülhetetlen bűncselekmények közé sorolása a büntető törvénykönyvben nem jelenti azon általános szabály lazítását, miszerint az elévült bűncselekmény üldözését nem lehet újraindítani, mert az sértené a bűncselekmények és büntetések törvényességének elvét. Az elévülhetetlenség az olyan különösen súlyos bűncselekményekre alkalmazandó, mint például a kínzás, amelynek megakadályozását kötelező erejű nemzetközi normák írják elő. Ilyen esetekben a büntetőjogi felelősségre és a büntetőeljárás későbbi újraindítására nem vonatkozik elévülés: e bűncselekményekért a büntetőjogi felelősség az időmúlásra tekintet nélkül egyszerűen mindig fennáll.
44      Örményország büntető törvénykönyve nem rögzítette a kínzás elévülhetetlenségét, amely viszont az Egyesült Nemzetek Szervezete a kínzás és más kegyetlen, embertelen vagy megalázó büntetések vagy bánásmódok elleni egyezményének az örmény jogban történő alkalmazásából, valamint a kínzás elleni bizottság észrevételeiből és ajánlásaiból levezethető. Az EJEB az említett véleményben úgy ítélte meg, hogy a nemzeti bíróság feladata annak meghatározása, hogy e körülmények között van‑e kellően egyértelmű és előrelátható jogalap a kínzás elévülhetetlen bűncselekménynek tekintésére.
45      Az EJEB elfogadja – és számomra észszerűnek tűnik –, hogy teljesül az elévült cselekmények tekintetében a büntetőeljárás újraindítása jogalapjának előreláthatóságára az EJEE 7. cikkéből levezetett követelmény, ha a büntetőjog előrelátható értelmezése történik az ítélkezési gyakorlatban. Lásd: 2013. október 21., Del Rio Prada kontra Spanyolország (EC:ECHR:2013:1021JUD004275009), 93., 112., 115. és 117. §; 2025. április 15., Badescu és mások kontra Románia (EC:ECHR:2025:0415JUD002219818), 125. §. Az EJEB azonban az EJEE 7. cikkének megsértésének tekinti a büntetőjogi szankciókat szigorító, előre nem látható büntetőjogi értelmezéseket. Lásd: 2019. december 3., Parmark és Bakir kontra Törökország (EC:ECHR:2019:1203JUD002242907), 73‑77. §, amelyben elutasította a török bíróságok azon értelmezését, amely a terrorizmus bűncselekményébe foglalta az erkölcsi kényszert.
46      Bonelli, M., „Growing pains: Direct effect, primacy and fundamental rights after Lin”, Common Market Law Review, 2024, 3. sz., 1046. o.: „in general, the approach of the Court until Lin had proved difficult to predict and understand.”
47      Az Európai Unió pénzügyi érdekeit sértő csalás nem összehasonlítható a kínzás bűncselekményével, amelynek elévülhetetlen jellege abból fakad, hogy a nemzetközi szerződésekben elismert nemzetközi jus cogens norma.
48      A büntetőkollégium egyes formációi láthatólag eltérnek a legfőbb semmítő‑ és ítélőszéknek
az ítélkezési gyakorlat egységesítésére irányuló jogorvoslatok elbírálására, illetve a törvényesség érdekében benyújtott jogorvoslatok elbírálására hatáskörrel rendelkező kibővített tanácsának ítélkezési gyakorlatától. Ugyanilyen kétségek merülnek fel a Bíróság előtt folyamatban lévő Lin III (C‑496/25) ügyben is.
49      M. A. S. és M. B. ítélet, 60. pont; Taricco ítélet, 53. pont.
50      Lin I ítélet, 122. pont.
51      És nem feltétlenül ered az EJEE‑ből sem. Az EJEB ítélkezési gyakorlata hajlott afelé, hogy ezeket a szabályokat eljárási jellegűnek tekintse, mivel azok nem határozzák meg a bűncselekményeket és az azok miatt kiszabható büntetéseket, hanem csupán az ügy kivizsgálásának előfeltételét rögzítik (EJEB, 2000. június 22., Coëme és társai kontra Belgium, EC:ECHR:2000:0622JUD003249296, 149. §; 2013. február 12., Previti kontra Olaszország, EC:ECHR:2013:0212DEC000184508, 80. §; 2015. szeptember 22., Borcea kontra Románia, EC:ECHR:2015:0922DEC005595914, 64. §). Az EJEB azonban úgy ítélte meg, hogy sérül az EJEE 7. cikke, ha a vádlottat egy már elévült bűncselekmény miatt ítélik el, ami magában foglalja az elévülési idő anyagi, és nem pusztán eljárási jellegének elismerését (EJEB tanácsadói vélemény a kínzásnak minősülő bűncselekmények elévüléséről, 72‑77. §; EJEB, 2020. június 18., Antia és Khupenia kontra Grúzia, EC:ECHR:2020:0618JUD000752310, 38‑43. §).
52      Később a PIF‑irányelv 12. cikke részben harmonizálta az ilyen típusú bűncselekményekre alkalmazandó elévülési szabályokat, ám ezen irányelv sem tisztázta, hogy a büntetőjogi felelősség elévülési szabályai anyagi vagy eljárási jellegűek.
53      Taricco ítélet, 55‑57. pont.
54      M. A. S. és M. B. ítélet, 45. pont: „Az Olasz Köztársaság […] az említett időpontban szabadon meghatározhatta azt a jogrendjében, hogy [a héa területén elkövetett bűncselekményekre vonatkozó elévülési] rendszer a bűncselekmények és a büntetések meghatározására vonatkozó szabályokhoz hasonlóan a büntető anyagi jog hatálya alá tartozik, és ennélfogva a bűncselekmények és büntetések törvényességének elve vonatkozik rá ugyanúgy, mint ez utóbbi szabályokra.”
55      2022. június 22‑i Volvo és DAF Trucks ítélet (C‑267/20, EU:C:2022:494), 46. pont.
56      A tagállamok és az Európai Unió versenyjogi rendelkezéseinek megsértésén alapuló, nemzeti jog szerinti kártérítési keresetekre irányadó egyes szabályokról szóló, 2014. november 26‑i 2014/104/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2014. L 349., 1. o.).
57      A Bíróság bizonyos pontosításokat kért az előterjesztő bíróságtól e tekintetben, ami a tárgyaláson vita tárgyát képezte.
58      265/2014. sz. alkotmánybírósági határozat, 31. és 32. pont.
59      Lin I ítélet, 91. pont.
60      Lin I ítélet, 94. pont.
61      Lin I ítélet, 122. és 123. pont.
62      Lin I ítélet, 122. pont: „ellentétben […] a büntetőtörvény előreláthatóságára vonatkozó nemzeti védelmi szinttel, amely a kérdést előterjesztő bíróság szerint csupán semlegesíti a 2018. június 25., a Curtea Constituțională (alkotmánybíróság) 297/2018. sz. ítéletének közzététele és 2022. május 30., vagyis a 71/2002. sz. sürgősségi kormányrendelet hatálybalépése közötti időszakban végzett eljárási cselekmények elévülést megszakító hatását, az enyhébb büntetőtörvény (lex mitior) visszaható hatályú alkalmazásának elvére vonatkozó nemzeti védelmi szint – legalábbis bizonyos esetekben – lehetővé teszi a már 2018. június 25. előtt, de az új büntető törvénykönyv 2014. február 1‑jei hatálybalépését követően, vagyis több mint négy év során végzett eljárási cselekmények elévülést megszakító hatásának semlegesítését.”
63      M. A. S. és M. B. ítélet, 59. pont: „[…] a nemzeti bíróság feladata annak vizsgálata, hogy a Taricco ítélet 58. pontjában tett megállapítás, amely szerint a büntető törvénykönyv szóban forgó rendelkezései az Unió pénzügyi érdekeit sértő súlyos csalás eseteinek jelentős számában megakadályozzák a hatékony és visszatartó erejű szankciók kiszabását, az olasz jogrendben olyan bizonytalanságot idéz‑e elő az alkalmazandó elévülési rendszer meghatározása szempontjából, amely sérti az alkalmazandó jog pontosságának elvét. Amennyiben igen, a nemzeti bíróság nem köteles mellőzni a büntető törvénykönyv szóban forgó rendelkezéseinek alkalmazását.”