62001CC0304_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Bevezetés
1. A jelen eljárás tárgya a Spanyol Királyságnak a 2001. június 14‑i 1162/2001/EK bizottsági rendelet(2) (a továbbiakban: megtámadott rendelet vagy 1162/2001 rendelet) ellen indított megsemmisítés iránti keresete. A megtámadott rendelet az ICES(3) III., IV., V., VI. és VII. alterület és az ICES VIIIa., b., d. és e. körzet szürketőkehal-állományának helyreállítására vonatkozó intézkedéseket, valamint a halászhajók tevékenységének ellenőrzésére irányuló, kapcsolódó feltételeket tartalmaz.
2. A Spanyol Királyság azt a véleményt képviseli, hogy a megtámadott rendelet nem megfelelő jogalapon alapul, és elfogadása nem a Bizottság, hanem a Tanács hatáskörébe tartozik. Ezenkívül az 1162/2001 rendelet 2. cikkének (2) sérti a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvét, mivel bizonyos hajókra kivételes szabályozást ír elő. Spanyolország szerint továbbá fennáll az indokolási kötelezettség megsértése is, mivel a Bizottság nem magyarázta meg, miért került bevezetésre ez a kivételes szabályozás.
II – Jogi háttér és tényállás
3. A Közösségnek a halászati erőforrások megóvására és az azokkal való gazdálkodásra vonatkozó politikája a megengedhető fogási mennyiségek (a továbbiakban: TAC; az angol „Total Allowable Catches” kifejezésből, illetve a francia „Totaux Admissibles des Captures” kifejezésből) éves megállapításán nyugszik. E mennyiséget tudományos szakértői vélemények alapján halfajonként és halászati zónánként állapítják meg. A TAC a tagállamok között kvóták formájában kerül felosztásra.
4. Ez a politika folytatja a halászattal való gazdálkodás területén uralkodó hagyományt, ahogyan az a közös halászati politikának a halászati erőforrások megóvásának és az azokkal való gazdálkodás közösségi rendszerének létrehozásáról szóló, 1983. január 25‑i 170/83/EGK tanácsi rendelet(4) által történő létrehozásának időpontjában fennállt. A 170/83 rendelet helyébe később a halászat és az akvakultúra közösségi rendszerének létrehozásáról szóló, 1992. december 20‑i 3760/92/EGK tanácsi rendelet(5) lépett (a továbbiakban: 3760/92 rendelet).
5. A 3760/92 rendelet a halászati ökonómia alapkérdéseit szabályozza a Közösségben. Többek között a következő, minden halászat vagy halászati csoport számára előírt intézkedéseket állapítja meg: olyan területek kijelölése, ahol a halászati tevékenység tilos vagy korlátozásoknak van alávetve; a halászati lehetőségek korlátozása; a fogások mennyiségi korlátozása; a tengeren eltöltött idő korlátozása, adott esetben a halászati vizek távolságának figyelembevételével; a halfogáshoz engedélyezett halászhajók számának és típusának meghatározása, műszaki intézkedések meghatározása a halászfelszerelések, valamint azok felhasználásának vonatkozásában; a fogásra engedélyezett halak megengedett legkisebb méretének vagy megengedett legkisebb súlyának meghatározása; valamint a szelektív halászatot elősegítő ösztönző intézkedések – beleértve a gazdasági természetűeket is. A 3760/92 rendelet helyébe a 2002. december 20‑i 2371/2002/EK tanácsi rendelet(6) lépett, amely 2003. január 1‑je óta van hatályban.
6. Miután az ICES 2000 novemberében felhívta a figyelmet a szürketőkehal-állomány csökkenésére, a „Halászati” Tanács 2000. december 14–15‑i ülésén a Tanács és a Bizottság megállapította, hogy sürgősen ki kell dolgozni az állomány helyreállításának tervét. 2001. június 14‑én a Bizottság elfogadta a megtámadott rendeletet; a rendelet elfogadásakor a 3760/92 rendelet 15. cikkére támaszkodott, amely a következőképpen szól:
„(1) Olyan súlyos és előre nem látható zavarok esetén, amelyek veszélyeztethetik az erőforrások megőrzését, tagállami kérésre vagy saját kezdeményezésére a Bizottság hozza meg a szükséges intézkedéseket, amelyek legfeljebb hat hónapig lehetnek hatályban. Az intézkedéseket – amelyek azonnal alkalmazandók – közlik a tagállamokkal és az Európai Parlamenttel.
(2) A Bizottság, ha tagállam keresi meg, tíz munkanapon belül határoz az ügyben.
(3) A Bizottság által az (1) bekezdésnek megfelelően hozott határozattal kapcsolatban a tagállamok a határozat közlésétől számított tíz munkanapon belül a Tanácshoz fordulhatnak.
(4) A Tanács egy hónapon belül minősített többséggel más határozatot hozhat.”
7. Az 1162/2001 rendelet negyedik preambulumbekezdése így szól:
„(4) Azonnali követelmény a szürketőkehal-ivadékok fogásának csökkentése a következő intézkedések által:
– a vontatott hálók szembőségének általános növelése; e célból el kell térni a legutóbb a 973/2001 rendelettel(7) módosított, a halászati erőforrásoknak a fiatal tengeri élőlények védelmét biztosító technikai intézkedések révén történő megóvásáról szóló, 1998. március 30-i 850/98/EK tanácsi rendelet(8) I. és II. mellékletében megállapított, a vontatott hálók szembőségére vonatkozó feltételektől,
– azon földrajzi területek kijelölése, ahol a szürketőkehal-ivadék tömegesen előfordul, és elő kell írni, hogy e területeken vontatott hálóval történő halászat csak nagy szembőségű hálókkal történhet,
– kiegészítő feltételek megállapítása annak biztosítására, hogy a merevítőrudas zsákhálók által történő szürketőkehal-ivadékok fogása csökkenjen.”
8. Az 1162/2001 rendelet 1. cikke meghatározza, hogy ezt a rendeletet az ICES V. és VI. alterületen és az ICES VIIb., c., f., g., h., j., k., valamint a VIIIa., b., d., e. körzetben halászati tevékenységet folytató halászhajókra kell alkalmazni.(9)
9. A 2. cikk a következőt írja elő:
„(1) A 850/98/EK rendelet 4. cikkének (4) bekezdésében és 15. cikkében megállapított feltételektől eltérően az 55–99 mm-es szembőségű vontatott hálót hordozó hajók fedélzetén tartott szürke tőkehal (Merluccius merluccius) fogásai nem haladhatják meg az összes fedélzeten tartott tengeri élőlény fogástömegének 20%‑át.
(2) Az (1) bekezdés feltételei nem érvényesek azokra a 12 méternél rövidebb hajókra, amelyek a kikötő elhagyását követő 24 órán belül visszatérnek a kikötőbe.”
10. 3. és 4. cikkében a megtámadott rendelet azt szabályozza, hogy milyen hálókat és hálórészeket nem lehet használni a halászathoz. Az 5. cikk felsorol bizonyos földrajzi területeket, illetve azokat a feltételeket, amelyek mellett ezeken a területeken engedélyezett a halászat. Ezen túl a rendelet végrehajtási és ellenőrzési szabályokat tartalmaz.
11. A Spanyol Királyság élt a 3760/92 rendelet 15. cikkének harmadik bekezdésében előírt lehetőséggel, és 2001. június 22‑én az 1162/2001 rendelet módosítására vonatkozó javaslatot terjesztett be a Tanácshoz, amelyben a rendelet 2. cikke (2) bekezdésének törlését irányozta elő. 2001. július 20‑i ülésén a Tanács elvetette ezt a javaslatot.
12. Ennek alapján a Spanyol Királyság 2001. augusztus 2‑án az 1162/2001 rendelet megsemmisítésére irányuló keresetet nyújtott be.
III – A felek kérelmei
13. A Spanyol Királyság azt kéri, hogy a Bíróság
1. semmisítse meg az ICES III., IV., V., VI. és VII. alterület és az ICES VIIIa., b., d., e. körzet szürketőkehal-állományának helyreállítására vonatkozó intézkedések, valamint a halászhajók tevékenységének ellenőrzésére irányuló, kapcsolódó feltételek megállapításáról szóló 1162/2001 rendeletet;
2. a Bizottságot kötelezze az eljárás költségeinek viselésére.
14. A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság
1. a keresetet – mint megalapozatlant – utasítsa el;
2. a felperest kötelezze az eljárás költségeinek viselésére.
IV – A felek érvei és értékelésük
A – A nem megfelelő jogalap és a Bizottság hatásköre hiányának kifogásáról
1. Spanyol Királyság
15. A spanyol kormány szerint a rendelet téves jogalapon alapul. A 3760/92 rendelet 15. cikke (1) bekezdésének szövegéből az következik, hogy a következő feltételeknek együttesen kell fennállniuk ahhoz, hogy a Bizottság elfogadhassa a kérdéses intézkedéseket. Olyan súlyos és előre nem látható zavarokról legyen szó, amelyek veszélyeztetik az erőforrások megőrzését. A Bizottság által elfogadott intézkedések szükségesek legyenek, és legfeljebb hat hónapig maradhatnak hatályban. Az intézkedéseket közölni kell a tagállamokkal és az Európai Parlamenttel, és azonnal alkalmazni kell őket. Jelen esetben ezek közül nem minden előfeltétel teljesült.
16. Igaz ugyan, hogy – mint azt a „Halászati” Tanács 2000. december 14–15‑i ülésén megerősítette – a szürketőkehal-állomány kritikus állapotban van, de ezért az elfogadott intézkedések nem feltétlenül szükségesek. Azok a hatáskörök, amelyeket a 3760/92 rendelet 15. cikke a Bizottságra ruház, sürgős és rendkívüli intézkedések elfogadását teszik lehetővé, súlyos zavarok megakadályozása érdekében. A megtámadott rendeletben megállapított bizottsági intézkedések azonban sem nem sürgősek, sem nem rendkívüliek.
17. Az 1162/2001 rendeletet a Bizottság csak 2001. június 14‑én fogadta el, jóllehet a „Halászati” Tanács már 2000. december 15‑én kérte elfogadását. A Bizottság így hat hónapot késett egy olyan intézkedés elfogadásával, amelyet elvileg sürgősen el kellett volna fogadni. Ez azt mutatja, hogy valójában nem sürgős intézkedésről volt szó, és hogy ez idő alatt a Tanács is cselekedhetett volna. Ebben az összefüggésben emlékeztetni kell arra, hogy a halászat területén a jogalkotói hatáskör az EK 37. cikk alapján főszabály szerint a Tanácsot illeti meg, és a 3760/92 rendelet 15. cikke a sürgősség alapján igazolt kivételt képez. Ha ez a sürgősség nem áll fenn, a 3760/92 rendelet 4. cikkének általános szabálya alapján a Tanácsnak kell elfogadni az intézkedést. A veszélyeztetett erőforrások tényleges védelme érdekében a Bizottságnak egyébként más intézkedéseket kellett volna elfogadni, mint például a halászat teljes tilalma meghatározott zónákban. Az elfogadott intézkedések nem alkalmasak arra, hogy megvalósítsák az általuk elérni kívánt célt.
18. A 3760/92 rendelet 15. cikke előírja, hogy az intézkedések legfeljebb hat hónapig maradhatnak hatályban. A megtámadott rendelet nem tartalmaz korlátozást az időbeli hatályára vonatkozóan, ezért időben korlátlanul alkalmazható. Ez ellentmond a 3760/92 rendelet 15. cikkének, és ebből arra lehet következtetni, hogy ez a rendelkezés nem megfelelő jogalap a megtámadott intézkedés elfogadására.
2. Bizottság
19. A Bizottság ellenkérelmében kifejti, hogy az állomány helyreállításának optimális megoldása biológiai szempontból az lenne, ha mindenféle halászati tevékenység abszolút tilos lenne. Mindazonáltal azt is figyelembe kell venni, hogy a közönséges tőkehalat és a szürke tőkehalat több fajtára kiterjedő halászat keretében fogják ki, és a teljes halászati tilalom számos más fajtára vonatkozó kényszerű halászati tilalmat is eredményezne. A teljes halászati tilalomnak súlyos szociális és gazdasági kihatásai lennének. Ezért alternatív megoldásokat kell találni, amelyek egyrészt csökkentik a közönséges tőkehal- és szürketőkehal-állományra nehezedő halászati nyomást, másrészt azonban, amennyire lehetséges, biztosítják más fajták fogását.
20. A 3760/92 rendelet 15. cikke tág mérlegelési és cselekvési lehetőséget biztosít a Bizottságnak. A Bizottságnak kell megállapítania, hogy olyan súlyos és előre nem látható zavarok állnak‑e fenn, amelyek az erőforrások megőrzését veszélyeztetik, és ez magában foglalja a gazdaságilag és tudományosan komplex helyzet kiértékelését. A rendelkezés szövege szerint a Bizottság elfogadja a szükséges intézkedéseket, ami azt jelenti, hogy bármilyen, a konkrét helyzetben szükségesnek tűnő intézkedést elfogadhat. A Spanyol Királyságtól eltérően a 15. cikk nem beszél sürgős és rendkívüli intézkedésekről. A Bizottság álláspontja szerint a meghozott intézkedések szükségesek ahhoz, hogy szembe lehessen nézni a szürketőkehal-állomány kritikus helyzetével.
21. A Bizottság véleménye szerint a rendelet elfogadásáig eltelt idő egyszerűen megmagyarázható és igazolható. 2000 novemberében vált ismertté, hogy az érintett zónákban a szürketőkehal-állomány kritikus helyzetben van. Hogy ennek alapján megfelelő intézkedéseket tartalmazó rendeletet fogadhasson el, a Bizottság két tudományos ülést hívott össze a problematika kapcsán: az elsőt 2001 januárjában Spanyolországban, a másodikat 2001 februárjában Brüsszelben. Ezután még informális tanácskozásokat folytatott az érintett körökkel és tudósokkal.
22. A megtámadott rendelet időbeli hatályával kapcsolatban a Bizottság kifejti, hogy a rendeletet a 3760/92 rendelet 15. cikkének alapján fogadta el, és hogy ott legfeljebb hat hónapos időbeli hatály van előírva. A megtámadott rendelet egyetlen rendelkezése sem sérti ezt a szabályozást. Ellenkezőleg: a Bizottság mindig hangsúlyozta az intézkedések időben korlátozott voltát, így például a Tanácsnak és az Európai Parlamentnek címzett, a közösségi vizek és az azzal határos vizek tőkehal- és szürketőkehal-állományának helyreállításáról szóló, 2001. június 12‑i közleményében(10) .
3. Értékelés
23. Az EK 37. cikk (2) bekezdésének harmadik albekezdése értelmében a mezőgazdasági ágazatban – amely a halászatot is magában foglalja – a jogalkotói hatáskör a Tanácsot illeti meg. A 3760/92 rendelet 15. cikkében a Tanács a Bizottságra ruházza azt a hatáskört, hogy súlyos és előre nem látható zavarok esetén, amelyek veszélyeztethetik az erőforrások megőrzését, meghozza a szükséges intézkedéseket.
24. Ahhoz, hogy a Bizottság a 15. cikk alapján cselekedjék, a következő előfeltételeknek kell fennállniuk. Először is: olyan súlyos és előre nem látható zavaroknak kell fellépni, amelyek veszélyeztethetik az erőforrások megőrzését. Másodszor: a Bizottság által elfogadott intézkedések legyenek szükségesek; és harmadszor: alkalmazásuk nem lépheti túl a legfeljebb hat hónapos időtartamot. Ezen kívül az intézkedéseket közölni kell a tagállamokkal és az Európai Parlamenttel. A következőkben tehát azt kell megvizsgálni, hogy a megtámadott rendelet megfelel‑e az előírt követelményeknek.
25. Amint az 1162/2001 rendelet első két preambulumbekezdéséből következik, a Nemzetközi Tengerkutatási Tanács 2000 novemberében jelezte, hogy az ICES III., IV., V., VI. és VII. alterület és az ICES VIIIa., b., d., e. körzet szürketőkehal-állományát komolyan fenyegeti az összeomlás veszélye, és hogy az érintett állomány legnagyobb része az ICES V., VI. és VII. alterületen és az ICES VIIIa., b., d., e. körzetben található. Erre reagálva a Bizottság és a Tanács a 2000. december 14–15‑i tanácsülésen megállapította, hogy sürgősen ki kell dolgozni a szürketőkehal-állomány helyreállításának tervét.
26. Amint a Bizottság a Tanácsnak és az Európai Parlamentnek szóló 2001. június 12‑i közleményében(11) kifejti, a helyreállítási tervek esetében mindazonáltal olyan intézkedésekről van szó, amelyek hosszabb időtartamra irányulnak. „Ezekkel [az intézkedésekkel] a szaporodó állomány biomasszája ismét olyan szintre emelhető, amely a tudósok álláspontja szerint nagy valószínűséggel biztosítja az állomány újbóli növekedését.”(12) A közlemény 6. oldalán a Bizottság kifejti: „[…] maguk a tagállamok a nyilvánvaló krízishelyzet ellenére sem tudtak olyan intézkedésekben megegyezni, amelyek jobban igazodnak a tudományos ajánlásokhoz. A Bizottság él a 3760/92/EGK és 850/98/EK tanácsi rendeletek alapján rendelkezésére álló különleges hatáskörökkel; és hamarosan további intézkedéseket fog hozni a tőkehal- és a szürketőkehal-állomány helyreállítása érdekében.”
27. Ezekből a fejtegetésekből világosan kiderül, hogy a megtámadott rendelet elfogadásához szükséges első feltétel teljesült, tehát súlyos és előre nem látható zavarok álltak fenn, amelyek veszélyeztethették az erőforrások megőrzését.
28. A zavarok súlyosak voltak, mivel a Nemzetközi Tengerkutatási Tanács megállapította, hogy a szürketőkehal-állományt összeomlás fenyegeti. Ha egy állományt az összeomlás fenyeget, többnyire nincs lehetősége arra, hogy magától regenerálódjék. Ilyen helyzetben inkább azonnal drasztikus intézkedéseket kell hozni; a szokásos állománymegtartó intézkedések nem elégségesek, mivel mindenféle késlekedés helyrehozhatatlan károkkal fenyeget.
29. Az a tény, hogy az első figyelmeztetések és a megtámadott rendelet elfogadása között kereken hat hónap telt el, nem zárja ki a súlyos zavarok fennállását. Ellenkezőleg: valószínű, hogy ez idő alatt a helyzet tovább súlyosbodott.
30. Még ha súlyos zavarok jelei mutatkoznak is, nem kifogásolható, hogy a Bizottság a védintézkedések elfogadása előtt – amelyek nagyszámú gazdasági szereplőt korlátoznak – szakértők meghallgatásával alaposabban tisztázza a helyzetet. Ez mindenesetre akkor érvényes, ha – mint jelen esetben – ezáltal nem vész kárba túlságosan sok idő.
31. A 3760/92 rendelet 15. cikke továbbá ahhoz köti a Bizottság beavatkozási hatáskörét, hogy előre nem látható zavarokról legyen szó. Ennek a rendelkezésnek az az értelme, hogy a Tanácsnak előrelátható zavarok esetén főszabály szerint elég ideje marad, hogy a zavarokat a gazdálkodási tervek megfelelő szabályozásával vagy a fogási mennyiségeknek a 3760/92 rendelet 8. cikke szerinti meghatározásával figyelembe vegye. A Bizottságnak csak akkor kell cselekednie, ha erre nem marad idő.
32. Az „előre nem látható” tényállási elemet mindenesetre nem lehet szűken értelmezni akkor, ha helyrehozhatatlan károk fenyegetnek. A Bizottság számára a 3760/92 rendelet 15. cikkében biztosított különleges hatáskörök ugyanis a veszélyeztetett halállományok védelmét szolgálják, és ezzel a környezet védelmét biztosítják, amint az az EK 6. cikk szerint a közös halászati politika keretén belül is szükséges. Következésképpen az EK 6. cikk fényében valamilyen zavart mindig előre nem láthatónak kell tekinteni, ha a Tanács a fennálló cselekvési szükségesség ellenére nincs abban a helyzetben, hogy intézkedéseivel időben beavatkozzon. Ebben a helyzetben nincs jelentősége annak, hogy a Tanács miért nem tudott időben cselekedni. Ennek oka lehet az, hogy a helyzet nagyon gyorsan romlott, vagy az is, hogy a Tanács politikai viták miatt nem tudott döntést hozni.
33. A jelen esetben a Tanács nem cselekedett, jóllehet maga is elismeri a beavatkozás szükségességét. Ezért élhetett a Bizottság a 3760/92 rendelet 15. cikke szerinti hatáskörével annak érdekében, hogy ideiglenes intézkedéssel megakadályozza a szürketőkehal-állomány összeomlását.
34. A Spanyol Királyság ezenkívül azt is felrója a Bizottságnak, hogy nem korlátozta a rendelet időbeli hatályát. Igaz, hogy a megtámadott rendelet szövegében nem található olyan rendelkezés, amely előírja, hogy a rendelet legkésőbb hat hónap múlva hatályát veszti.
35. A 3760/92 rendelet 15. cikke első bekezdésének felhatalmazó jogalapjából azonban következik, hogy az erre alapozott intézkedéseket legfeljebb hat hónapig lehet alkalmazni. Amennyiben a megtámadott rendeletet a felhatalmazó jogalap figyelembevételével értelmezzük, máris adódik, hogy a rendelet hatálya hat hónapra korlátozódik.
36. A Bizottság azzal is eleget tehetett volna a felhatalmazó jogalapnak a rá alapozott intézkedés időbeli hatályáról szóló előírásainak, hogy a rendelkezést a hat hónap letelte előtt újabb jogi aktussal kifejezetten hatályon kívül helyezi.
37. Bár a Bizottság a megtámadott rendeletet formálisan nem helyezte hatályon kívül, a hat hónap letelte előtt ismét cselekedett, és elfogadta a 2602/2001/EK rendeletet(13) . Ezt a rendeletet azonban 2002. március 1‑jei hatályba lépése előtt semmisnek nyilvánította.(14) E rendelet helyébe a 494/2002/EK rendelet(15) lépett. Ez lényegében ugyanazokat a korlátozásokat tartalmazza, mint a megtámadott rendelet, azonban a 850/98 rendelet(16) 45. cikkére lett alapozva, amely – a 3760/92 rendelet 15. cikkétől eltérően – nem írja elő a védintézkedések időbeli hatályának korlátozását. A 494/2002/EK rendelet 2002. március 1‑jén – tehát közvetlenül a megtámadott rendelet irányadó rendelkezéseinek időbeli hatályához csatlakozva –lépett hatályba (2001. szeptember 1‑jétől 2002. február 28‑ig hat hónap).
38. A Bizottság a 494/2002 rendelet harmadik, negyedik és ötödik preambulumbekezdésében utal arra, hogy a 1162/2001 rendeletben foglalt technikai intézkedések csak 2002. március 1‑jéig maradnak hatályban, és hogy emiatt további átmeneti intézkedésekre van szükség addig, amíg a Tanács intézkedéseket fogad el.
39. Végeredményben meg kell állapítani, hogy az 1162/2001 rendelet nem sérti a 3760/92 rendelet 15. cikke első bekezdését azzal, hogy nem tartalmazza az időbeli hatály kifejezett korlátozását. Éppen ellenkezőleg: a Bizottság, mivel a megtámadott rendeletet a hat hónap letelte után új szabályozással helyettesítette, figyelembe vette a felhatalmazásnak a jogalapban megadott időbeli korlátozását.
B – A hátrányos megkülönböztetés tilalma megsértésének kifogásáról
1. Spanyol Királyság
40. A spanyol kormány azt az álláspontot képviseli, hogy a Bizottság a megtámadott rendelet 2. cikke (2) bekezdésének szabályozásával megsértette a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvét. Ez a rendelkezés ugyanis azt írja elő, hogy a 2. cikk (1) bekezdésében megállapított szabályozások „nem érvényesek azokra a 12 méternél rövidebb hajókra, amelyek a kikötő elhagyását követő 24 órán belül visszatérnek a kikötőbe”. Ezzel az ilyen hajók nincsenek alávetve az (1) bekezdésben megállapított, a szembőségre és a fedélzeten tartható fogásmennyiségre vonatkozó korlátozásoknak.
41. Ez az egyenlőtlen elbánás – a más tagállamok halászaival való összehasonlítás alapján – diszkriminatív a spanyol halászokra nézve. A kivételi szabályozás szinte kizárólag a spanyol flottára nézve hátrányos, vagy legalábbis jóval nagyobb mértékben hátrányos rá, mint a többi flottára. A rendelettel érintett területeken kizárólag spanyol hajók halásznak, amelyek 12 méternél hosszabbak, és amelyek útjai egy napnál hosszabb ideig tartanak. Ennek az az oka, hogy a halászterültek a spanyol partoktól nagy távolságra fekszenek. Más tagállamok flottáiban azonban 12 méternél rövidebb hajók is vannak, így azok a kivételi szabályozás révén előnyre tehetnek szert.
42. A spanyol flottával szembeni diszkriminatív elbánás nincs objektíve igazolva, mivel nincs összefüggés a hálók szembősége és a hajók hosszúsága között. Ezenkívül a kisebb hajók, amelyek rövidebb utakat tesznek meg, a partközelben halásznak, ahol különösen magas a halivadékok koncentrációja. Ez erősebben és közvetlenebbül károsítja a veszélyeztetett állomány megőrzését. Következésképpen a Bizottság feladata, hogy bebizonyítsa: az eltérő bánásmód objektív tényezőkkel igazolt.
2. Bizottság
43. Ellenkérelmében a Bizottság kifejti, hogy a megtámadott rendelet elfogadása előtti időszakban arról tájékoztatták, hogy a kisebb hajók különleges helyzetben vannak. Ezek a hajók kisüzemi halászatot folytatnak, és nincs arra lehetőségük, hogy eltávolodjanak azoktól a part menti zónáktól, ahol egyébként halásznak. Ezenkívül nem látható előre, miből állnak a fogásaik. Ha a 2. cikk (1) bekezdésének szabályát kellene rájuk alkalmazni, akkor ezeket a hajókat 100 mm‑nél nagyobb szembőségű hálókkal kellene felszerelni. Ez nagyobb beruházásokat igényelne, ugyanakkor jelentős veszteségekkel járna más halfajok fogása terén.
44. A leírt sajátosságok teljesen különböznek a spanyol flotta jellemzőitől, mivel ez utóbbi túlnyomórészt nagy hajókból áll, amelyek átlagosan 250 tonna súlyúak, és több mint 30 méter hosszúak. Ilyen hajókat nem lehet összehasonlítani azokkal a kis hajókkal, amelyek javára a megtámadott rendelet a kivételi szabályozást előírja. A kivételi szabályozás nem tartalmaz a spanyol flotta tekintetében hátrányos megkülönböztetést. Nem bizonyított, hogy a tagállami flották közül a spanyol flotta az egyetlen, amelyben nincs 12 méternél kisebb hosszúságú hajó. A francia, az ír, a holland vagy a belga flotta is hasonló helyzetben van.
45. Ezenkívül a kisebb hajók összfogásból való részesedése jelentéktelen szerepet játszik az állománymegőrzése szempontjából. Ez a halivadékok fogására is érvényes, mivel a nagyobb hajók részesedése ebben lényegesen nagyobb mértékű. Spanyolország azon állítása, hogy a halivadékok koncentrációja a part menti zónákban a legnagyobb, mindenféle alapot nélkülöz. A halivadékok eloszlása változó, és mind a partközeli, mind a távolabbi zónákban nagy mennyiségben előfordulnak. Ezért az ivadékok halászata minden hajót egyformán érint.
3. Értékelés
46. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint akkor fordul elő hátrányos megkülönböztetés, ha összehasonlítható tényállásokat eltérően szabályoznak, vagy különböző tényállások azonos szabályozás alá tartoznak.(17) Ebben az összefüggésben tehát az a kérdés, hogy a spanyol kormány valóban összehasonlítható helyzetekre hivatkozik‑e kifogásában.
47. A spanyol kormány lényegében arra az érvre támaszkodik, hogy a spanyol flotta azért kerül hátrányba, mert a nagyobb spanyol halászhajók korlátozások alá esnek, a kisebb hajók pedig nem húzhatnak hasznot a kisüzemi halászat javára hozott kivételből. Az érintett területek ugyanis olyan távol esnek a spanyol partoktól, hogy azokat a spanyol kisüzemi halászok nem tudják elérni.
48. Ezen érv értékeléséhez először is a megtámadott rendelet által érintett területek földrajzi fekvését kell szemünk elé képzelni. Az 1. cikke szerint a rendelet az ICES V. és VI. alterületen és az ICES VIIb., c., f., g., h., j., k., valamint a VIIIa., b., d., e. körzetben alkalmazandó. A területi hatály tehát az izlandi, ír, brit és francia atlanti partok előtti zónákra terjed ki. A Spanyolország és Portugália előtt húzódó ICES VIII c., IX a. és b. körzetekben a rendelet nem alkalmazható, azaz ott minden korlátozás nélkül lehet szürketőkehal-halászatot folytatni. A Spanyolország számára a 2001. évre jóváhagyott szürketőkehalfogási-kvótának kereken a felét a rendelet által nem érintett területeken lehetett kifogni.(18)
49. Ha a spanyol flottához tartozó 12 méternél hosszabb hajók helyzetét összehasonlítjuk a más tagállamok azonos nagyságú hajóiéval, látható, hogy a spanyol hajók nem állnak rosszabbul. A rendelet által érintett területeken ugyanolyan korlátozások alá esnek a szembőség, a hálók fajtája és a fogás összetétele tekintetében, mint a más zászló alatt közlekedő hajók. Összességében szemlélve azt is mondhatnánk, hogy az ilyen kategóriájú spanyol hajók jobb helyzetben vannak, mivel a spanyol partok közelében fekvő ICES-területek nem tartoznak a megtámadott rendelet hatálya alá.
50. Ha a spanyol kisüzemi halászokat helyzetét vesszük szemügyre, azaz olyan halászokat, akik 12 méternél kisebb hosszúságú hajókat használnak, arra jutunk, hogy ők sem állnak rosszabbul a más tagállamok kisüzemi halászainál. Igaz, a spanyol halászok nem profitálnak az 1162/2001 rendelet 2. cikke második bekezdésének kivételéből, mivel hazai kikötőik túl távol fekszenek az érintett halászterületektől. Ez azonban nem vezet hátrányos megkülönböztetéshez, mivel a spanyol partoknak a kisüzemi halászat számára egyedül szóba jöhető, az Atlanti‑óceánnal határos szakaszai egyáltalán nem esnek az 1162/2001 rendelet hatálya alá. Mivel itt nincs tilalom, nem is lehet kivételt tenni
a tilalom alól (a 12 méter alatti hajók számára). A spanyol halászok minden további nélkül zavartalanul halászhatnak hagyományos halászterületeiken. Ezzel szemben a francia, a brit vagy az ír kisüzemi halászok ezt nem tehetnék meg, ha nem létezne a számukra kedvező kivételi szabályozás, hiszen a rendelet a saját hazájuk part menti területein alkalmazandó.
51. A Bizottság a Spanyolország által kifogásolt kivételi szabályozást azért írta elő, hogy a korlátozások alá eső kisüzemi halászokat szociális okokból megóvja az intézkedések alkalmazásától. Ha a rendeletet rájuk is kellene alkalmazni, nagyobb beruházásokat kellene végezniük, és fogási veszteségeket kellene elviselniük, ami különleges gazdasági nehézséget jelentene számukra. A spanyol kisüzemi halászatot ezzel szemben eleve nem érintik a korlátozások.
52. A kivételi szabályozás mindenesetre a nagyobb halászhajók üzemeltetőivel szemben előnyt biztosít a megtámadott rendelet területi hatálya alá tartozó területen halászati tevékenységet folytató kisüzemi halászok részére, függetlenül attól, hogy milyen zászló alatt hajóznak. Itt azonban különböző tényállásokról van szó, amelyek ezért különböző szabályozás alá eshetnek. Egyrészt a Bizottság ismeretei szerint – amelyeket a spanyol kormány nem vitatott – a fogási korlátozások lényegesen erősebben érintenék a kisüzemi halászokat, mint az „ipari” halászatot. Másrészt a kisüzemi halászat összfogásból való részesedése elhanyagolható jelentőségű.
53. Végül ehhez jön az is, hogy a kisüzemi halászoknak saját érdekük, hogy védjék a halászterületeik halállományát, ezért maguk is figyelemmel lesznek az állománymegőrzésre. Korlátozott mozgáskörzetük miatt ugyanis az állomány összeomlása esetén – a nagyobb halászhajók üzemeltetőitől eltérően – nem áll módjukban más területekre áttérni.
54. Azt esetleg még fontolóra lehetne venni, hogy a kivétel kritériumai szakszerűek‑e, vagy nem vezethetnek‑e a spanyol halászok közvetett hátrányos megkülönböztetéséhez.
55. A Bizottság által a Bíróság egyik kérdése nyomán rendelkezésre bocsátott adatokból az derül ki, hogy az érintett 12 méternél kisebb hosszúságú hajók össz-száma a következőképpen oszlik meg: 33,8% hajózik spanyol, 28,8% francia, 11,2% ír és 26,2% brit zászló alatt. A spanyol kisüzemi halászoknak azonban csak 15,8% részesdésük van a kisüzemi halászok össztonnatartalmából, szemben a 44,7%‑os francia, a 12,8%‑os ír és a 26,7% brit részesedéssel. Ebből az következik, hogy a 12 méternél kisebb hosszúságú spanyol halászhajók átlagban kisebbek, és – amint az a Bizottság további adataiból következik – gyengébben motorizáltak, mint a többi érintett tagállam halászhajói. A spanyol kormány mindazonáltal nem mutatta be, hogy a Bizottság a kivételi szabályozás kialakítása során mennyiben mérlegelt szakszerűtlenül, és ezzel mennyiben diszkriminálta a spanyol halászflottát.
56. A megtámadott rendelet 2. cikke (2) bekezdésében előírt kivétel ezért nem eredményezi azt, hogy összehasonlítható helyzeteket különböző módon kezelnek, és ezért nem jelenti a spanyol halászok h átrányos megkülönböztetését.
57. A hátrányos megkülönböztetés tilalmával összefüggésben a spanyol kormány egyúttal az arányosság elvének megsértését is kifogásolja.
58. A 3760/92 rendelet 15. cikke azzal a hatáskörrel ruházza fel a Bizottságot, hogy fogadja el a „szükséges” intézkedéseket, azaz a megtámadott rendeletnek meg kell felelnie az arányosság elvének, ahogyan azt az EK 5. cikk (3) bekezdése a közösségi intézmények minden cselekvésére előírja. Ez azt jelenti, hogy a közösségi szervek cselekvései nem léphetik túl a kérdéses szabályozással megengedett módon követett célok eléréséhez alkalmas és szükséges határokat. Ennek során, ha több alkalmas intézkedés áll rendelkezésre, a legkevésbé megterhelőt kell választani; és az okozott hátrányoknak megfelelő viszonyban kell állniuk a követett célokkal.(19)
59. Ezen elvek betartásának vizsgálata során azonban figyelembe kell venni, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a közösségi jogalkotó széles körű mérlegelési jogkörrel rendelkezik azokban az esetekben, amelyekben komplex gazdasági tényállásokat kell megítélnie, mint például a közös agrár- és halászati politika esetében. A bírónak ezért az ilyen mérlegelés gyakorlásának ellenőrzése során annak vizsgálatára kell szorítkoznia, hogy a jogalkotó nyilvánvalóan átlépte‑e a mérlegelés határait, vagy mérlegelését nyilvánvalóan hibásan vagy visszaélésszerűen végezte‑e.(20)
60. A Spanyol Királyság először is az intézkedések alkalmasságát vitatja, és előadja, hogy semmilyen ténybeli összefüggés nem áll fenn a halászhajók mérete és a szembőség között. Ezenkívül a halivadékok szerinte mindenekelőtt azokban a part menti vizekben élnek, ahol a kisüzemi halászok a megtámadott rendelet szerint halászhatnak.
61. Az intézkedés alkalmasságának megítélése során a Bizottságnak széles megítélési mozgástere van. A spanyol kormány dolga annak bebizonyítása, hogy a Bizottság nyilvánvalóan alkalmatlan intézkedést hozott.
62. A Bizottság azt állítja szembe a spanyol kormány érveivel, hogy a kisüzemi halászok javára szóló kivétel nem kérdőjelezi meg komolyan a veszélyeztetett állomány védelmét. Az állomány helyreállításának optimális megoldása tisztán biológiai szempontból nézve az lenne, ha mindenfajta halászati tevékenység teljesen tilos lenne. A kedvezményezett kisüzemi halászat csekély fogási mennyisége miatt (az összes fogási mennyiség kb. 4%‑a) azonban az állomány védelme a kivételi szabályozás ellenére is kielégítően biztosított.
63. A spanyol kormány általánosságban vitatta a Bizottságnak a kisüzemi halászat szürketőkehal-fogásban való részesedésére vonatkozó adatait. Mivel azonban az intézkedés alkalmatlanságát kell bizonyítania, a vitatás nem elégséges; a spanyol kormánynak sokkal inkább azt kellett volna bizonyítania, hogy a Bizottság nem valós tényállásból indult ki.
64. A Bizottság még meggyőzően kifejtette, hogy a hajók mérete alkalmas és szokásos kritérium a kisüzemi halászat elhatárolására.
65. A Bizottság végül Spanyolország azon állításának is ellentmondott, hogy a különösen védendő halivadékok állományai elsősorban a part menti vizekben találhatók. A spanyol kormány állítása bizonyítására válaszában ugyan bemutatott az 1997 és 2000 közötti időszakra vonatkozó különböző térképeket, amelyeken be vannak jelölve a halivadék-állományok. Azt azonban nem mutatta be meggyőzően, hogy a megtámadott rendelet kialakítása mennyiben veszélyezteti ezeket az állományokat, és hogy emiatt miért teljesen alkalmatlan a rendelet az állománymegőrzés céljának elérésére. Ez a bizonyíték mindenekelőtt azért is hiányzik, mert a kisüzemi halászok csak csekély mértékben részesednek az összes fogási mennyiségből.
66. Emiatt tehát semmi nem mutat arra, hogy a Bizottság nyilvánvalóan tévesen ítélte volna meg a szóban forgó intézkedések alkalmasságát.
67. A Bizottság korlátozta a szembőséget és a szürketőkehal-fogásnak az összes fogási mennyiségben való részesedését, és a kisüzemi halászokat kivette ezen korlátozások alól. Ezzel a teljes halászati tilalomnál enyhébb eszközt választott, és beavatkozását arra korlátozta, ami a cél eléréséhez szükséges.
68. A megtámadott rendelet végül szűkebb értelemben is arányos. A Bizottságnak az intézkedés elfogadása során több célt kellett egymással összhangba hoznia. Az intézkedés elsősorban a halállományok megőrzését szolgálja, az állományok további tartós használata érdekében(21), másodsorban a környezetvédelmet, amelyet az EK 6. cikk szerint a közös halászati politika területén is figyelembe kell venni. Ezt a célt legjobban a teljes halászati tilalommal lehetett volna elérni.
69. Másrészt az EK 33. cikk (1) bekezdésének b) pontja szerint a közös agrárpolitika célja a mezőgazdasági népesség megfelelő életszínvonalának biztosítása. Hogy a környezet- és erőforrás-védelem mellett a különleges mértékben a halászattól függő népesség érdekeit is biztosítsa, a Bizottság enyhébb beavatkozás mellett döntött, amely ugyan nem olyan hatékonyan járul hozzá a szürketőkehal-állomány védelméhez, de figyelembe veszi a más fajok halászatához fűződő érdeket is. A Bizottság együtt mérlegelte a szürketőkehal-halászat teljes tilalmával járó, erős szociális és pénzügyi kihatásokat és a szürketőkehal-állomány védelmének szükségességét. Ennek során figyelembe vette a kisüzemi halászat különleges helyzetét, és a két érdeket megfelelő egyensúlyba hozta. A spanyol kormány nem mutatta ki, hogy a kivételi szabályozás kirívóan figyelmen kívül hagyta a környezetvédelem érdekét. Emellett ha Spanyolország kérelmének megfelelően az egész rendeletet megsemmisítenék, a szürketőkehal mindenfajta védelme megszűnne.
70. A hátrányos megkülönböztetés tilalma megsértésének jogalapja következésképpen összességében nem fogadható el.
C – Az indokolás hiányának kifogásáról
1. Spanyol Királyság
71. A Spanyol Királyság azt rója fel a Bizottságnak, hogy a megtámadott rendelet nem tartalmaz támpontot a tekintetben, hogy miért lettek megkülönböztetve a 12 méternél nagyobb és kisebb hosszúságú hajók. A preambulumbekezdések nem tartalmaznak utalást a kivételi szabályozásra, és ezek bevezetésére vonatkozó indokokat sem. Nem lehet megérteni a Bizottság alapul szolgáló megfontolásait.
2. Bizottság
72. A Bizottság ezzel a ponttal kapcsolatban kifejti, hogy a rendeletet és annak indokait együttesen kell tekinteni. A Bíróság ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy a Bizottságnak indokolnia kell jogi aktusait, és meg kell adnia azokat a tényeket, amelyektől az intézkedés jogszerűsége függ. Ezen kívül az indokolási kötelezettség a jogi aktus természetének függvényében is változik. Ha rendeletről van szó, az indokolás korlátozódhat azon általános helyzet megadására, amely a rendelet elfogadásához vezetett. Nem követelhető meg, hogy a Bizottság egyesével felsorolja az olykor nagyszámú és nagyon szerteágazó ténybeli körülményeket.(22) Ezért a Bizottság azon az állásponton van, hogy a megtámadott rendelet indokolása megfelel ezeknek a követelményeknek. Továbbá utal arra a tényre is, hogy az 1162/2001 rendelet elfogadását megelőző tanácskozásokon a spanyol kormányzat, valamint a halászati ágazat képviselői is részt vettek.
3. Értékelés
73. Az EK 253. cikk szerint a Bizottság által elfogadott rendeleteknek indokolást kell tartalmazniuk. Az indokolásnak ismertetnie kell a határozathozatalhoz vezető legfontosabb jogi és ténybeli megfontolásokat, de nem kell felölelnie az összes ténybelileg vagy jogilag jelentős szempontot(23) . Hogy egy jogi aktus indokolása megfelel‑e ezeknek a követelményeknek, azt nem csupán a szöveg alapján kell megítélni, hanem a kontextus, valamint minden, az adott területet szabályozó jogi rendelkezés alapján is.(24)
74. A Beus-ügyben(25) hozott ítélet óta a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatának része, hogy az indokolási kötelezettség terjedelme az érintett intézkedés jogi természetétől függ. Ennek során olyan általános hatályú jogi aktusok esetében, amelyek nagyszámú helyzetet érintenek, kevésbé szigorú követelményeket kell támasztani, mint a konkrét eseteket szabályozó határozatoknál. Így a Bíróság a C‑284/94. sz. ügyben megállapította, hogy normatív jogi aktusok esetében elég az intézkedés elfogadásához vezető általános helyzetet megadni, és az elérendő célokat felsorolni.(26)
75. A megtámadott rendelet indokolást tartalmaz arra, hogy miért szükséges gyors intézkedéseket hozni, és ebben az összefüggésben mely intézkedések szükségesek. Ezenkívül a harmadik preambulumbekezdés utal arra, hogy hosszú távon állomány-helyreállítási tervet kell elfogadni.
76. A rendelet maga nem tartalmaz a 2. cikk (2) bekezdésében foglalt kivétel indokolására vonatkozó fejtegetéseket. A Bizottság a 2001. június 12‑i közleménye(27) sem tartalmaz a kivétel bevezetésére vonatkozó információkat.
77. Jelen esetben azonban kérdéses, hogy kell‑e egyáltalán indokolni ezt a kivételi szabályozást. Amennyiben a megtámadott rendelet az érintett területeken korlátozza a halfogást, a Bizottság megadta a körülmények összességét, és meghatározta a megtámadott rendelettel elérendő célokat. Ezzel eleget tett indokolási kötelezettségének.
78. A Bizottság azonban nem volt köteles megadni, hogy bizonyos hajók miért nem esnek a korlátozások alá. A Bizottság kötelessége az érintetteket terhelő intézkedéseket megindokolni, mivel azok jogaikban korlátozzák a jogalanyokat. A megtámadott rendelet 2. cikke (2) bekezdésének kivételi szabályozása azonban nem a halászati jogok korlátozását írja elő, hanem épp ellenkezőleg: a korlátozások feloldását bizonyos hajók tekintetében. Csak akkor lenne szükség külön indokolásra, ha a kedvezményezéssel olyanok hátrányos helyzetbe hozása is együtt járna, akik hasonló helyzetben vannak. Amint azonban az már bemutatásra került, a kivétel nem jelenti a spanyol kisüzemi halászat hátrányos megkülönböztetését.
79. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az EK 253. cikk értelmében előírt indokolásnak olyan világosan és egyértelműen kell kifejezésre juttatni a megtámadott jogi aktust elfogadó közösségi intézmény megfontolásait, hogy abból az érintettek megismerhessék a meghozott intézkedés indokait, és a Bíróság gyakorolhassa ellenőrzési jogát. Amennyiben tehát a megtámadott jogi aktusból lényegi vonásaikban megtudhatók a közösségi intézmény által követett célok, úgy felesleges lenne külön indokolást követelni minden egyes rendelkezéshez.(28) A megtámadott rendelet eleget tesz ezeknek a követelményeknek, és ennek alapján a Spanyol Királyság harmadik jogalapját is el kell utasítani.
V – A költségekről
80. Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. A Spanyol Királyságot, mivel pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.
VI – Végkövetkeztetések
81. A fenti megfontolások alapján javaslom, hogy a Bíróság a következőképpen határozzon:
1. A Bíróság a keresetet elutasítja.
2. A Bíróság a Spanyol Királyságot kötelezi a költségek viselésére.
(1) .
(2)
–	HL L 159., 4. o.; magyar nyelvű különkiadás 4. fejezet, 5. kötet, 99. o.
(3)
–	ICES = International Council for the Exploration of the Sea.
(4)
–	HL L 24., 1. o.
(5)
–	HL L 389., 1. o.
(6)
–	A Tanács 2002. december 20‑i 2371/2002/EK rendelete a halászati erőforrások közös halászati politika alapján történő védelméről és fenntartható kiaknázásáról, HL L 358., 59. o.; magyar nyelvű különkiadás 4. fejezet, 5. kötet, 460. o.
(7)
–	HL L 137., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 32. kötet, 232. o.
(8)
–	HL L 125., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 4. fejezet, 3. kötet, 217. o.
(9)
–	Ennyiben a területi hatály meghatározása eltér a rendelet címétől, amely azt a látszatot kelti, mintha a szabályozás az ICES III. és IV. alterületre (Északi- és Balti-tenger) is kiterjedne.
(10)
–	COM(2001) 326 végleges.
(11)
–	Hivatkozás a 10. lábjegyzetben.
(12)
–	COM(2001) 326 végleges, hivatkozás a 10. lábjegyzetben, 4. o.
(13)
–	A Bizottság 2001. december 27‑i 2602/2001/EK rendelete az ICES III., IV., V., VI. és VII. alterület és az ICES VIIIa., b., d., e. körzet szürketőkehal-állományának helyreállítására vonatkozó kiegészítő technikai intézkedések megállapításáról, HL L 345., 49. o.
(14)
–	2002. február 19‑én közzétett közleményben a Bizottság ezzel kapcsolatban kifejti: „A nevezett [2602/2001] rendelet, a hetedik preambulumbekezdésben megadottól eltérően, a Halászati és Akvakultúra-ágazati Irányítóbizottság állásfoglalása nélkül került elfogadásra, és ezért nem jogszerű, mivel lényeges eljárási szabályt sért. A Bizottság 2001. december 27‑i 2602/2001/EK rendelete az ICES III., IV., V., VI. és VII. alterület és az ICES VIIIa., b., d., e. körzet szürketőkehal-állományának helyreállítására vonatkozó kiegészítő technikai intézkedések megállapításáról című szövegnek ezzel nincs semmilyen hatása, és soha meg nem jelentnek kell tekinteni.” (HL 2002. L 47., 21. o.).
(15)
–	A Bizottság 2002. március 19‑i 494/2002/EK rendelete az ICES III., IV., V., VI. és VII. alterület és az ICES VIIIa., b., d., e. körzet szürketőkehal-állományának helyreállítására vonatkozó kiegészítő technikai intézkedések megállapításáról, HL L 77., 8. o.; magyar nyelvű különkiadás 4. fejezet, 5. kötet, 342. o.).
(16)
–	Hivatkozás a 7. lábjegyzetben.
(17)
–	Lásd különösen a 283/83. sz. Racke-ügyben 1984. november 13‑án hozott ítélet (EBHT 1984., 3791. o.) 7. pontját; a C‑311/97. sz__ Royal Bank of Scotland ügyben 1999. április 29‑én hozott ítélet (EBHT 1999., I‑2651. o.) 26. pontját és a C‑120/99. sz., Olaszország kontra Tanács ügyben 2001. október 25‑én hozott ítélet (EBHT 2001., I‑7997. o.) 80. pontját.
(18)
–	Az egyes tagországok 2001. évi fogási kvótáinak felosztásához lásd a Tanács 2000. december 15‑i 2848/2000/EK rendeletét, HL 2000, L 334., 1. o.)
(19)
–	A C‑331/88. sz., Fedesa és társai ügyben 1990. november 13‑án hozott ítélet (EBHT 1990., I‑4023. o.) 13. pontja, a C‑101/98. sz. UDL-ügyben 1999. december 16‑án hozott ítélet (EBHT 1999., I‑8841. o.) 30. pontja és a C‑27/00. és C‑122/00. sz., Omega Air és társai egyesített ügyekben 2002. március 12‑én hozott ítélet (EBHT 2002., I‑2569. o.) 62. pontja.
(20)
–	Lásd különösen a 113/88. sz. Leukhardt-ügyben 1989. június 27‑én hozott ítélet (EBHT 1989., 1991. o.) 20. pontját; a C‑4/96. sz., NIFPO és Northern Ireland Fishermen’s Federation ügyben 1998. február 19‑én hozott ítélet (EBHT 1998. I‑681. o.) 41. és 42. pontját; a C‑179/95. sz., Spanyolország kontra Tanács ügyben 1999. október 5‑én hozott ítélet (EBHT 1999., I‑6475. o.) 29. pontját és az Olaszország kontra Tanács ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 17. lábjegyzetben) 44. pontját.
(21)
–	A közös halászati politika ezen céljához lásd a 3760/92 (alap)rendelet második preambulumbekezdését is.
(22)
–	Az 5/67. sz. Beus-ügyben 1968. március 13‑án hozott ítélet (EBHT 1968., 125. o.).
(23)
–	A C‑122/94. sz., Bizottság kontra Tanács ügyben 1996. február 29‑én hozott ítélet (EBHT 1996., I‑881. o.) 29. pontja és a C‑15/00. sz., Bizottság kontra EBB ügyben 2003. július 10‑én hozott ítélet (az EBHT-ban még nem tették közzé) 174. pontja.
(24)
–	A 23. lábjegyzetben hivatkozott ítélet, 29. pont.
(25)
–	Beus-ítélet (hivatkozás a 22. lábjegyzetben).
(26)
–	A C‑284/94. sz., Spanyolország kontra Tanács ügyben 1998. november 19‑én hozott ítélet (EBHT 1998. I‑7309. o.) 28. pontja.
(27)
–	Hivatkozás a 10. lábjegyzetben.
(28)
–	A Bizottság kontra Tanács ítélet (hivatkozás a 23. lábjegyzetben) 29. pontja és a Bizottság kontra EBB ítélet (hivatkozás a 23. lábjegyzetben) 174. pontja.