62009CC0115_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Az Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein‑Westfalentől (Észak‑Rajna–Vesztfália tartomány legfelsőbb közigazgatási bírósága) (Németország) érkezett előzetes döntéshozatal iránti kérelem egy környezetvédelmi nem kormányzati szervezetet érint, amely a környezetre valószínűleg hatást gyakorló közigazgatási határozat bírósági felülvizsgálatát kéri. Az eljárás nem csoportos kereset alapján indult (például valamely szervezet által több helyi lakos nevében indított kereset, akikre – állításuk szerint – a lakókörnyezetükben megvalósuló konkrét projekt hátrányos hatásokkal jár). A bírósági felülvizsgálatra irányuló kereset a vitatott közigazgatási határozatot kívánja megtámadni, amennyiben az – az állítások szerint – a környezetre hátrányos hatásokkal járó tevékenységeket engedélyez. Ebben az értelemben a környezetvédelmi nem kormányzati szervezet, mondhatjuk, magának a környezetnek a nevében kíván eljárni.
2. A német jog értelmében a bírósági felülvizsgálatra irányuló keresetet benyújtó félnek valamely egyéni anyagi jog sérelmére kell hivatkoznia. A kérdést előterjesztő bíróság a 85/337/EGK irányelv(2) (a továbbiakban: 85/337 irányelv) 2003/35/EK irányelvvel(3) módosított 10a. cikkének értelmezését kéri. Ennek során a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy a 85/337 irányelv, valamint a környezeti ügyekben az információhoz való hozzáférésről, a nyilvánosságnak a döntéshozatalban történő részvételéről és az igazságszolgáltatáshoz való jog biztosításáról szóló Aarhusi Egyezmény (a továbbiakban: Aarhusi Egyezmény) biztosítja‑e, illetve előírja‑e a tagállamok számára, hogy biztosítsák a környezetvédelmi nem kormányzati szervezetek számára azt a jogot, hogy valamely egyéni anyagi jog sérelmének bizonyítása vagy arra való hivatkozás nélkül kereset nyújthatnak be a nemzeti bíróságokhoz.
Nemzetközi jog
Az Aarhusi Egyezmény
3. 1998. június 25‑én az Európai Közösség, az egyes tagállamok, valamint 19 másik állam aláírta az Aarhusi Egyezményt, amely 2001. október 30‑án lépett hatályba. Az Európai Közösség nevében 2005. február 17‑én(4) került jóváhagyásra, Németország pedig 2007. január 15‑én ratifikálta.
4. Az Aarhusi Egyezmény (7), (8), (13) és (18) preambulumbekezdése a következőképpen szól:
„(7) Felismerve […], hogy mindenkinek joga van ahhoz, hogy egészségének és jólétének megfelelő környezetben éljen, továbbá mind egyénileg, mind pedig másokkal együttesen kötelessége a környezet védelme és javítása a jelenlegi és jövőbeli generációk javára”;
„(8) Figyelembe véve, hogy az állampolgárok ezen jogának biztosításához, és hogy ezen kötelességüket be tudják tartani, számukra a környezeti ügyekben az információt hozzáférhetővé kell tenni, biztosítani kell számukra a jogot, hogy részt vegyenek a döntéshozatalban, továbbá hozzáférhetővé kell tenni számukra az igazságszolgáltatást”;
„(13) Felismerve szintén az egyes polgárok, a nem állami szervezetek és a magánszféra szerepének fontosságát a környezetvédelemben”;
„(18) Kifejezve azon meggyőződésüket, hogy a nyilvánosság, illetőleg a szervezetek számára hatékony igazságszolgáltatási mechanizmusnak kell rendelkezésre állnia érdekeik védelme és a jogszabályok érvényesítése érdekében”.
5. A 2. cikk (5) bekezdése „az érintett nyilvánosság” fogalmát úgy határozza meg, mint „a nyilvánosság azon részét, amelyet a környezeti döntéshozatal befolyásol, vagy valószínűleg befolyásol, vagy ahhoz érdeke fűződik; jelen meghatározásban a környezet védelmét elősegítő és a nemzeti jogban foglalt követelményeknek megfelelő nem kormányzati szervezeteket érdekelt szervezeteknek kell tekinteni.”
6. A 9. cikk a magánszemélyek és a nem kormányzati szervezetek bírósághoz fordulás jogával kapcsolatos rendelkezéseket, valamint a bírósági eljárásokra vonatkozó szabályokat tartalmaz. Így különösen a 9. cikk (2) bekezdése kimondja, hogy:
„(2) 	Valamennyi Fél, nemzeti jogszabályainak keretein belül, biztosítja az érintett nyilvánosság azon tagjai számára, akik
a) kellő érdekeltséggel bírnak a döntésben, vagy, alternatívan,
b) jogaik sérülését állítják,[(5) ] amennyiben a Fél közigazgatási eljárási törvénye ennek fennállását előfeltételként szabja
a felülvizsgálati eljárás hozzáférhetőségét bíróság és/vagy más, a jogszabályok által kijelölt független és pártatlan testület előtt, hogy megtámadják bármely döntés, intézkedés vagy mulasztás anyagi vagy eljárási törvényességét, mely ütközik a 6. cikk rendelkezéseivel, és amennyiben a nemzeti jog így rendelkezik, a jelen Egyezmény más releváns rendelkezéseivel, nem csorbítva a (3) bekezdés érvényét.
A kellő érdek és a jogsérelem fogalmát a nemzeti jogszabályok követelményeivel, valamint azzal a céllal összhangban kell meghatározni, miszerint ezen Egyezmény hatálya alatt az érintett nyilvánosság kapjon széles körű hozzáférési lehetőséget az igazságszolgáltatáshoz. E célból a 2. cikk (5) bekezdésben írt követelményeknek megfelelő, nem kormányzati szervezet kellő érdekkel rendelkezőnek minősül a fenti a) albekezdés céljára. Ugyanezen szervezetek a fenti b) albekezdésben megfogalmazott jogokkal rendelkező szervezeteknek minősülnek.
Ezen bekezdés rendelkezései, ahol ezt a nemzeti szabályozás előírja, nem zárhatják ki azon követelményt, amely egy adminisztratív hatóság előtti felülvizsgálati eljárásnak az ügy jogi útra terelése előtti megindítására és lefolytatására vonatkozik.”
Az Európai Unió joga
A 2003/35 irányelvvel módosított 85/337 irányelv
7. Az Aarhusi Egyezményt a közösségi jogrendbe (többek között) a 2003/35 irányelv építette be. Ez az irányelv két környezetvédelmi irányelvet, nevezetesen a 85/337 irányelvet és a 96/61 irányelvet módosította(6) „annak biztosítása érdekében, hogy azok teljes mértékben összeegyeztethetők legyenek az Aarhusi Egyezmény rendelkezéseivel, különösen annak […] 9. cikke (2) […] bekezdésével.”(7)
8. A 2003/35 irányelv (3) és (4) preambulumbekezdése a nyilvánosság részvételére vonatkozik. A (4) preambulumbekezdés kifejezetten a környezetvédelmi nem kormányzati szervezetek szerepére utal:
„(3) A nyilvánosságnak a döntéshozatalban történő hatékony részvétele lehetőséget nyújt a nyilvánosság számára az adott határozatok szempontjából lényeges vélemények és aggodalmak kifejezésére, illetve a döntéshozók számára annak figyelembevételére, növelve ezzel a döntéshozatali folyamat számonkérhetőségét és átláthatóságát, valamint hozzájárulva a környezetvédelemmel kapcsolatos kérdések tudatossá tételéhez és a meghozott határozatok támogatásához.
(4) A részvételt – beleértve a szövetségek, szervezetek és csoportok, különösen a környezetvédelmet előmozdító nem kormányzati szervezetek részvételét – ennek megfelelően támogatni kell, többek között a nyilvánosság környezetvédelmi nevelésének támogatásával.”
9. A 2003/35 irányelvvel módosított 85/337 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése az Aarhusi Egyezmény 2. cikkének (5) bekezdését tükrözi, amikor az „érintett nyilvánosság” fogalmát úgy határozza meg, hogy az „a 2. cikk (2) bekezdésében említett, a környezettel kapcsolatos döntéshozatali eljárásokban érintett vagy valószínűleg érintett, illetve abban érdekelt nyilvánosság; e meghatározás alkalmazásában a környezetvédelmet előmozdító és a nemzeti jog szerinti követelményeknek megfelelő nem kormányzati szervezeteket érdekeltnek kell tekinteni.”(8)
10. A 2003/35 irányelv új cikkel – 10a. cikk – egészítette ki a 85/337 irányelvet. Ez a cikk a bírósághoz fordulás jogával kapcsolatos rendelkezéseket tartalmaz. A következőképpen szól:
„A tagállamok biztosítják, hogy vonatkozó nemzeti jogrendszerükkel összhangban az érintett nyilvánosság azon tagjainak, akik:
a) kellő mértékben érdekeltek; vagy
b) jogsérelemre hivatkoznak, amennyiben a tagállam közigazgatási eljárásjoga ezt előfeltételként írja elő,
a bíróság vagy a törvény értelmében létrehozott, más független és pártatlan testület előtt felülvizsgálati [helyesen: jogorvoslati] eljáráshoz legyen joguk a határozatok, jogi aktusok és mulasztások anyagi vagy eljárási jogszerűségének kifogásolása céljából ezen irányelvnek a nyilvánosság részvételére vonatkozó rendelkezéseire is figyelemmel.
A tagállamok meghatározzák, hogy az eljárás melyik szakaszában kezdeményezhető a határozatok, jogi aktusok és mulasztások kifogásolása.
Hogy mi minősül kellő mértékű érdekeltségnek és jogsérelemnek, azt a tagállamok határozzák meg összhangban azzal a célkitűzéssel, amely szerint biztosítják az érintett nyilvánosságnak az igazságszolgáltatáshoz való [helyesen: a bírósághoz fordulás] széles körű jogát. Ebből a célból az 1. cikk (2) bekezdésében említett követelményeknek megfelelő nem kormányzati szervezetek érdekeltségét e cikk a) pontjának az alkalmazásában kellő mértékűnek kell tekinteni. Továbbá e szervezetek jogait e cikk b) pontjának az alkalmazásában olyan jogoknak kell tekinteni, amelyek sérülhetnek.
E cikk rendelkezései nem zárják ki a közigazgatási hatóság előtt folytatott előzetes felülvizsgálati [helyesen: jogorvoslati] eljárás lehetőségét, és nem érintik a bírósági felülvizsgálati [helyesen: jogorvoslati] eljárások kezdeményezését megelőzően a közigazgatási felülvizsgálati [helyesen: jogorvoslati] eljárások kimerítésének a követelményét, amennyiben a nemzeti jog alapján ilyen követelmény fennáll.
Az eljárásnak igazságosnak, méltányosnak és gyorsnak kell lennie, és nem lehet mértéktelenül drága.
E cikk rendelkezései hatékonyságának a növelése céljából a tagállamok biztosítják, hogy a közigazgatási és bírósági felülvizsgálati eljárásokról gyakorlati információk álljanak a nyilvánosság rendelkezésére.”
Nemzeti jog
11. A Grundgesetz (alaptörvény) 19. §‑ának (4) bekezdése kimondja, hogy „[h]a bármely személy jogait valamely hatóság megsérti, ez a személy bírósághoz fordulhat […]”.
12. A Verwaltungsgerichtsordnung (a közigazgatási bírósági rendtartás, a továbbiakban: VwGO) 42. §‑a értelmében:
„(1) Kereset útján kérelmezhető valamely közigazgatási aktus megsemmisítése (megsemmisítés iránti kereset), valamint az elutasított vagy elmulasztott közigazgatási aktus meghozatalára (marasztalási kereset) kötelezés.
(2) Ha törvény ettől eltérően nem rendelkezik, a kereset kizárólag abban az esetben elfogadható, ha a felperes arra hivatkozik, hogy a közigazgatási aktus vagy a közigazgatási aktus meghozatalának elutasítása vagy elmulasztása megsértette a jogait.”
13. A VwGO 113. §‑a (1) bekezdésének első mondata értelmében: „[h]a a közigazgatási aktus jogsértő, és ezáltal sérti a felperes jogait, a bíróság a közigazgatási aktust és az esetleges másodfokú határozatot megsemmisíti.”
14. A Gesetz über ergänzende Vorschriften zu Rechtsbehelfen in Umweltangelegenheiten nach der EG–Richtlinie 2003/35/EG (a 2003/35/EK irányelv szerinti környezetvédelmi ügyekben igénybe vehető jogorvoslatokkal összefüggő kiegészítő rendelkezésekről szóló törvény, röviden az Umwelt-Rechtsbehelfsgesetz, azaz a környezetvédelmi jogorvoslatokról szóló törvény, a továbbiakban: UmwRG) 1. §‑ának (1) bekezdése – többek között – akként rendelkezik, hogy:
„(1) E törvényt
1. a Gesetz über die Umweltverträglichkeitsprüfung [a környezetre gyakorolt hatás vizsgálatáról szóló törvény, a továbbiakban: UVPG] 2. §-ának (3) bekezdése szerinti,
a) az UPVG
[...]
alapján környezeti hatásvizsgálatra kötelezhető projektek megengedhetőségére vonatkozó határozatokkal; [...]
szembeni jogorvoslatokra kell alkalmazni.”
15. Az UmwRG 2. §‑ának (1) bekezdése különösen akként rendelkezik, hogy:
„A 3. § szerint elismert belföldi vagy külföldi egyesület – a saját jogainak megsértésére való hivatkozás kötelezettsége nélkül – a [VwGO] rendelkezéseinek megfelelően jogosult az 1. § (1) bekezdésének első mondata szerinti határozattal vagy e határozat meghozatalának elmulasztásával szemben jogorvoslattal élni, ha az egyesület
1. arra hivatkozik, hogy az 1. § (1) bekezdésének első mondata szerinti határozat vagy e határozat meghozatalának elmulasztása a környezetvédelmet szolgáló, egyének számára jogokat keletkeztető és a határozat szempontjából releváns jogszabályokba ütközik”.
16. Az UmwRG 2. §‑ának (5) bekezdése kimondja:
„Az (1) bekezdés szerinti jogorvoslati kérelem akkor megalapozott,
1. ha az 1. § (1) bekezdésének első mondata szerinti határozat vagy e határozat meghozatalának elmulasztása a környezetvédelmet szolgáló, egyének számára jogokat keletkeztető és a határozat szempontjából releváns jogszabályokba ütközik, és a jogszabálysértés az egyesület alapszabálya szerint az egyesület által támogatott célok körébe tartozó környezetvédelmi érdekeket érint”.
17. Az UVPG 2. §‑a (1) bekezdésének e lső mondata szerint:
„A környezeti hatásvizsgálat a projektek megengedhetőségére vonatkozó határozat meghozatalára szolgáló közigazgatósági hatósági eljárás szerves részét képezi [...]”
18. Az UVPG 2. §‑ának (3) bekezdése különösen akként rendelkezik, hogy:
„Az (1) bekezdés első mondata szerinti határozatok a következők:
1. […] engedély, építési tervet jóváhagyó határozat és a projektek megengedhetőségére vonatkozó, közigazgatási eljárás keretében hozott egyéb hatósági határozatok [...]”.
19. A Gesetz über Naturschutz und Landschaftspflege (a természet védelméről és a tájvédelemről szóló törvény, más néven Bundesnaturschutzgesetz) 61. §‑ának (1) és (2) bekezdése értelmében:
„(1) Egy [...] elismert egyesület – jogainak megsértésére való tekintet nélkül – a [VwGO] rendelkezéseinek megfelelően jogorvoslattal élhet
1. a természetvédelmi területek, nemzeti parkok és egyéb védett területek védelmét szolgáló tilalmak és kötelezettségek alóli – a 33. § (2) bekezdésén alapuló – mentesítéssel, valamint
2. – ha a nyilvánosság részvétele kötelező – a természetes környezetbe és tájba való beavatkozással járó projektekre vonatkozó építési tervet jóváhagyó határozattal, valamint építési tervengedéllyel szemben.
[...]
(2) Az (1) bekezdés szerinti jogorvoslatok csak akkor elfogadhatók, ha az egyesület
1. arra hivatkozik, hogy az (1) bekezdés első mondata szerinti közigazgatási aktus meghozatala e törvény rendelkezéseivel, az e törvény alapján vagy keretében megalkotott vagy hatályukban fenntartott jogszabályokkal vagy a közigazgatási aktus meghozatala során figyelembe veendő, valamint természetvédelmi és tájvédelmi érdekeket is szolgáló más jogszabályokkal ellentétes,
2. érintett az alapszabályban meghatározott – elismert – feladatkörében,
[...]”
Tényállás, eljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
20. A Trianel Kohlekraftwerk Lünen (a továbbiakban: Trianel, beavatkozó a kérdést előterjesztő bíróság előtti eljárásban) egy szénerőművet szándékozik létesíteni és üzemeltetni az észak‑rajna–vesztfáliai Lünenben. A projekt környezeti hatásvizsgálatra van kötelezve.
21. A projekt helyszínétől mért 8 km‑es távolságon belül öt, a nemzeti jog szerinti természetvédelmi terület található.
22. 2008. május 6‑án a Bezirksregierung Arnsberg (arnsbergi helyi közigazgatási hivatal) a projektre vonatkozó előzetes állásfoglalást és részengedélyt adott ki a Trianel számára. Az előzetes állásfoglalás megállapította, hogy nem állnak fenn jogi kétségek a projekt helyszínével kapcsolatban.
23. 2008. június 16‑án a Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland, Landesverband Nordrhein-Westfalen eV (a Föld Barátai Németország észak‑rajna–vesztfáliai szervezete, a továbbiakban: BUND) elnevezésű környezetvédelmi nem kormányzati szervezet keresetet nyújtott be az Bezirksregierung Arnsberg ellen, amelyben az előzetes állásfoglalás és részengedély megsemmisítését kérte. A BUND az UmwRG 3. §‑a (azon „nemzeti jog szerinti követelményeket” meghatározó rendelkezés, amelyeknek a környezetvédelmi nem kormányzati szervezeteknek a 85/337 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése alkalmazásában meg kell felelniük) szerint elismert szervezetnek minősül.
24. A BUND az előzetes állásfoglalás és a részengedély formai és tartalmi hibáira hivatkozott, és véleménye szerint a projekt a szennyezések elleni védelmet és megelőzést szolgáló elvekbe, valamint a vízjogi és természetvédelmi előírásokba ütközik.
25. A bíróság álláspontja szerint a BUND nem volt jogosult a kereset benyújtására, mivel nem hivatkozik a német jog szerinti kereshetőségi jog fennállásához szükséges egyéni anyagi jogi sérelemre. Mindamellett a bíróság tudni szeretné, hogy az a német követelmény, miszerint a környezetvédelmi nem kormányzati szervezeteknek valamely jogsérelemre kell hivatkozniuk, ebben az értelemben önmagában összeegyeztethető‑e az Európai Unió jogával, különösen a 85/337 irányelv 10a. cikkével.
26. A bíróság következésképpen felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából az alábbi kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1. Megköveteli‑e a [2003/35 irányelvvel] módosított [85/337 irányelv] 10a. cikke, hogy az olyan tagállam bíróságához fordulni kívánó nem kormányzati szervezetek, amelynek a közigazgatási eljárásjoga jogsérelemre való hivatkozást ír elő, a projekt engedélyezése szempontjából irányadó valamennyi környezetvédelmi előírás megsértésére hivatkozhassanak, tehát olyan előírások megsértésére is, amelyek kizárólag a közérdek szolgálatára, nem pedig legalább részben egyének jogilag védett érdekeinek a védelmére is hivatottak?
2. Ha az első kérdésre nem adható fenntartás nélkül igenlő válasz:
Megköveteli‑e a [2003/35 irányelvvel] módosított [85/337 irányelv] 10a. cikke, hogy az olyan tagállam bíróságához fordulni kívánó nem kormányzati szervezetek, amelynek a közigazgatási eljárásjoga jogsérelemre való hivatkozást ír elő, a projekt engedélyezése szempontjából irányadó olyan környezetvédelmi előírások megsértésére hivatkozhassanak, amelyek közvetlenül a közösségi jogban gyökereznek, vagy amelyek a közösségi környezetvédelmi előírásokat ültetik át a nemzeti jogba, tehát olyan előírások megsértésére is, amelyek kizárólag a közérdek szolgálatára, nem pedig legalább részben egyének jogilag védett érdekeinek a védelmére is hivatottak?
a) Ha a második kérdésre alapvetően igenlő válasz adandó:
A közösségi környezetvédelmi előírásoknak meg kell–e felelniük bizonyos tartalmi követelményeknek ahhoz, hogy megsértésükre hivatkozni lehessen?
b) Ha a második kérdés a) pontjára igenlő válasz adandó:
Mely tartalmi követelményekről (például közvetlen hatály, védelmi cél, célkitűzés) van szó?
3. Ha az első vagy a második kérdésre igenlő válasz adandó:
Megilleti‑e a nem kormányzati szervezeteket közvetlenül az irányelv alapján a bírósághoz fordulás ilyen, a nemzeti jog előírásain túlmenő joga?”
27. A BUND, a Bezirksregierung Arnsberg, a Trianel, a német, a görög és az olasz kormány, valamint a Bizottság írásbeli észrevételeket nyújtott be. A BUND, a Trianel, a német kormány és a Bizottság 2010. június 10‑i tárgyaláson előadták szóbeli érveiket.
Előzetes megjegyzések
Németország elleni eljárás
28. A Bizottság megjegyzi, hogy Németország ellen az Aarhusi Egyezmény megfelelési bizottsága előtt a jelen ügy tárgyát képező kérdésekkel lényegében megegyező kérdésre vonatkozó eljárás van folyamatban.(9) Azt az eljárást azonban a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem eldöntéséig felfüggesztették. Következésképpen nem javaslom további figyelembevételét.
Németországi jogi helyzet
29. A német kormány által benyújtott írásbeli észrevételek hasznosnak bizonyultak az előzetes döntéshozatal iránti kérelemben foglalt probléma tisztázásához. Németországban a közigazgatási eljárásokban az elfogadhatóságra vonatkozó általános szabályokat a VwGO 42. §‑ának (2) bekezdése tartalmazza. Értelmezésem szerint a fenti rendelkezés alapján a közigazgatási aktusokkal szembeni jogorvoslati kérelem csak akkor elfogadható, ha a) egyéni érdekek védelmére irányuló jogi rendelkezésen alapul, és b) a jogorvoslati kérelem előterjesztője e védelem hatálya alá tartozik.
30. A német kormány állítása szerint a bírósági jogorvoslati kérelem benyújtásához való jog így a Grundgesetz 19. cikkének (4) bekezdésében foglalt, az „egyének érdekeit védő jogot” jelent. Az ilyen eljárások során a bíróság a tényeket hivatalból vizsgálja felül, megvizsgálja, hogy jelen van‑e a határozathoz szükséges valamennyi tényállási elem, értékeli a határozat jogszerűségét (például annak értékelésével, hogy az sértett‑e valamilyen jogelvet, mint pl. az arányosság), és meggyőződik arról, hogy a határozat nem valósít meg hatásköri túllépést. A bíróság akkor is gyakorolhatja felülvizsgálati jogkörét, ha a közigazgatási szervnek mérlegelési jogköre van. A német kormány állítása szerint ez az eljárás különösen intenzív bírósági ellenőrzést valósít meg.(10)
31. Mindemellett a német kormány megállapítja azt is, hogy a német bíróságok korlátozott erőforrásokkal rendelkeznek. Következésképpen az a feltétel, hogy a bírósághoz való fordulás általában azokra a személyekre korlátozódik, akik jogaira valamely határozat közvetlen hatással bír, a hatékony bírói jogvédelem megvalósításához szükséges intenzív bírósági ellenőrzés gyakorlati folyománya. A keresetindítási joggal felruházott személyek számának növekedése „gátolná a rendszert”. Ez viszont a hatékonyság csökkenésével járna, amellyel a német bíróságok a potenciális felperesek jogait védelmezni tudná. A bírósághoz való fordulás szélesebb körre történő kiterjesztésének eredményeképpen potenciálisan csökkenne az egyéni jogsérelmet szenvedett személyeknek nyújtott bírói jogvédelem.
32. A német kormány megjegyzi azt is, hogy a bírósági jogorvoslatra irányuló kereset benyújtásakor a kapcsolódó közigazgatási eljárást felfüggesztik. A bírósághoz benyújtott keresetek számának növekedése következésképpen jelentősen lelassítaná a közigazgatási eljárásokat.
33. A német kormány kiemeli, hogy ugyan az általános szabály valamely egyéni „jogsérelemre való hivatkozást” ír elő, azonban az UmwRG 2. §‑a (1) bekezdésének 1. pontja az elismert nem kormányzati szervezetek javára kivételt határoz meg. Ezek a szervezetek akkor kérhetnek bírósági jogorvoslatot, ha azon rendelkezések, amelyek megsértésére hivatkoznak, az egyének számára keletkeztetnek jogokat. Ez a kivétel a környezetvédelmi nem kormányzati szervezeteket így az egyéni kérelmezőknél kedvezőbb helyzetbe hozza.
34. Nem vitatott, hogy Németországban a környezetet nem egyéni érdekek, hanem az általános közérdek kifejezéseként védelmezik.(11) Ennek megfelelően és általános szabályként a környezet védelmére irányuló jogszabályok nem feltétlenül keletkeztetnek jogokat az egyének számára is.
35. Következésképpen a gyakorlatban a környezetvédelmi nem kormányzati szervezetek azon az alapon nem kérelmezhetik, és a német bíróságok nem vizsgálhatják felül a közigazgatási aktusokat, hogy azok a környezet mint olyan védelmére vonatkozó rendelkezést sértenek. Csak abban az esetben járhatnak el, ha valamely egyéni anyagi jog sérelmére vagy megsértésének kockázatára mutatnak rá.
36. A fenti előzményeket követően rátérek az első kérdés vizsgálatára.
Az első kérdésről
37. Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság azt kívánja megtudni, hogy a 85/337 irányelv 10a. cikke annak lehetővé tételére kötelezi‑e a tagállamokat, hogy a környezetvédelmi nem kormányzati szervezetek bírósági jogorvoslatért folyamodhassanak azon az alapon, hogy valamely projekt engedélyezése szempontjából irányadó valamely környezetvédelmi rendelkezés – ideértve a kizárólag a közérdek szolgálatára, nem pedig az egyének jogilag védett érdekeinek a védelmére hivatottakat is – sérelme valósult meg.
38. A 85/337 irányelv szövege szolgáltat‑e alapot arra a feltételezésre, hogy a bírósághoz való fordulás egyéni anyagi jogok létezésétől tehető függővé?
39. A Bizottság hangsúlyozza a 85/337 irányelvben felállított, a környezetvédelem és az egyének egészséghez való jogának védelme közötti kapcsolatot. Álláspontom szerint azonban ezt a kapcsolatot általánosan kell értelmezni. A környezetre vonatkozó jogszabályok valamely különös rendelkezésének helytelen alkalmazásával szembeni kereshetőségi jogot nem lehet az emberi egészséggel fennálló különös vagy különleges kapcsolat bizonyításától függővé tenni.(12)
40. Először, a 85/337 irányelv 10a. cikke nem írja elő ilyen kapcsolat szükségességét. Másodszor, mind az EUMSZ 191. cikke,(13) mind a 2003/35 irányelv a környezetvédelmet önálló, az emberi egészség védelmétől elkülönülő célnak tekinti.(14) Ezen okokból kifolyólag az az olvasat, amely a környezet védelmére irányuló jogi rendelkezéseket elválaszthatatlanul összekapcsolja az emberi egészséggel, álláspontom szerint szükségtelen és megengedhetetlen módon korlátozza e rendelkezések alkalmazási körét.
41. A német kormány azzal érvel, hogy a 85/337 irányelv 10a. cikke nem írja elő a tagállamok részére nemzeti rendszereik olyan módosítását, hogy actio popularist
tegyen lehetővé, amely által a közigazgatási határozatok ellen a környezetvédelem alapján bárki korlátlanul bírósághoz fordulhat. Ezzel egyet kell érteni. A jelen ügy központi kérdése azonban az, hogy összeegyeztethető‑e a 85/337 irányelvvel, hogy a tagállam olyan, a kereshetőségi jogra vonatkozó eljárási szabályokat tart fenn, amelyek következtében egyetlen fél sem
nyújthat be keresetet a kizárólag a környezetvédelemre irányuló jogszabályok vélt megsértésére hivatkozva.
42. Az Aarhusi Egyezmény actio popularisra vonatkozó rendelkezése a 9. cikk (3) bekezdésében található, amelyet még nem építettek be az EU jogba.(15) Következésképpen, a tagállamokat ez idáig nem terheli az actio popularis
lehetővé tételének EU jogi kötelezettsége.
43. A 2003/35 irányelv 3. cikkének (7) bekezdésével a 85/337 irányelvbe iktatott 10a. cikk célja az Aarhusi Egyezmény 9. cikke (2) bekezdésének EU jogba való beépítése volt. A 9. cikk (3) bekezdésével ellentétben az a rendelkezés mindössze azt követeli meg, hogy a tagállamok az „érintett nyilvánosság” bizonyos tagjai számára lehetővé tegyék a bírósághoz fordulás lehetőségét a közigazgatási döntések, intézkedések vagy mulasztások törvényességének megtámadása érdekében. A 85/337 irányelv 10a. cikke ezt a követelményt megfelelően tartalmazza.
44. A 10a. cikk első bekezdése előírja, hogy a tagállamok a) a kellő mértékben érdekelt szervek, vagy azok számára biztosítsanak kereshetőségi jogot, akik b) „jogsérelemre hivatkoznak”. A vagylagosság azért szükséges, hogy figyelembe vegye a kereshetőségi jog vizsgálatának az Aarhusi Egyezményt aláíró államok különböző jogrendszereiben meghatározott eltérő szabályait.(16)
45. A 10a. cikk harmadik bekezdése előírja, hogy a tagállamok határozzák meg, mi minősül „kellő mértékű érdekeltségnek” és „jogsérelemnek”, összhangban azzal a célkitűzéssel, amely szerint biztosítják az érintett n yilvánosságnak a bírósághoz való fordulás széles körű jogát. Kimondja még, hogy ebből a célból a környezetvédelmi nem kormányzati szervezetek(17) érdekeltségét az a) pont alkalmazásában kellő mértékűnek kell tekinteni, továbbá jogaikat a b) pont alkalmazásában olyan jogoknak kell tekinteni, amelyek sérülhetnek.
46. Ebben rejlik a probléma lényege. Milyen típusú „jog” megsértésére hivatkozhat egy környezetvédelmi nem kormányzati szervezet? Ennek megfelelően a 10a. cikk lehetővé teszi‑e a tagállamoknak, hogy a jogok szűkebb csoportjára (azaz az egyéni anyagi jogokra) korlátozza azon jogokat, amelyek megsértésére hivatkozni lehet?
47. A német kormány azzal érvel, hogy a 85/337 irányelv 10a. cikkének harmadik bekezdése lehetővé teszi annak meghatározását, hogy valamely nem kormányzati szervezet felperes, akárcsak egy magánszemély, csupán az egyének jogi érdekeit védő rendelkezésekre hivatkozhat. Ez a rendelkezés csupán azt írja elő, hogy a környezetvédelmi nem kormányzati szervezeteket úgy kell tekinteni, mint amelyek az egyénekkel azonos jogokkal bírnak (miközben a valóságban ilyenekkel nem rendelkezhetnek, és nem is rendelkeznek). A környezetvédelmi nem kormányzati szervezeteket így egyenrangúvá teszi az egyénekkel, anélkül hogy közben megváltoztatná azon jogok természetét, amelyekre a környezetvédelmi nem kormányzati szervezetek a kereshetőségi jog megszerzése érdekében hivatkozhatnak, illetve anélkül, hogy korlátozná a tagállamok hatáskörét azon jogok típusainak behatárolására, amelyekre a jogorvoslatra irányuló kérelemben hivatkozni lehet. Amennyiben a környezetvédelmi nem kormányzati szervezetek számára megengedett, hogy olyan rendelkezésekre hivatkozzanak, amelyek nem a saját egyéni jogokat védenek, hanem harmadik személyek jogait, a környezetvédelmi nem kormányzati szervezetek az egyéneknél szélesebb körű bírósághoz való fordulási jogot élveznek.
48. A Bizottság álláspontja szerint a 10a. cikk csupán azt írja elő, hogy a környezetvédelmi nem kormányzati szervezetek valamely jogsértés alapján keresetet nyújthatnak be. Állítása szerint e jog létezése a nemzeti jog hatáskörébe tartozik – habár kellő figyelmet kell fordítani a bírósághoz fordulás széles körű jogának szükségességére is.
49. A 10a. cikk szövege („jogsérelemre hivatkoznak”) külsőre többé‑kevésbé semlegesnek tűnik. Nem állítja, hogy a jognak valamilyen különös jognak kell lennie. Nem állítja azt sem, hogy a jogok valamely különös típusa, vagy valamennyi típusa megfelelő a kereshetőségi jog megalapozásához. Nem tartalmaz olyan szövegezést sem, amely meghatározza a jogok azon fajtáját (fajtáit), amelyek tekintetében a tagállamok lehetővé tehetik a rájuk való hivatkozást.
50. A Djurgården‑ügyben(18) azt az álláspontot képviseltem, hogy a 85/337 irányelv 10a. cikke az irányelv 1. cikkének (2) bekezdésében szereplő fogalomnak megfelelő környezetvédelmi nem kormányzati szervek számára a nemzeti bíróságok előtti automatikus kereshetőségi jogot ad.(19)
51. Ahogyan a fenti indítványomban utaltam rá,(20) az Aarhusi Egyezmény és a 85/337 irányelv alapján a környezetvédelmi nem kormányzati szervezeteket megillető különleges szerep és az ezzel járó jogok különösen erős és hatékony mechanizmust eredményeznek a környezeti károk megelőzésére. A környezetvédelmi nem kormányzati szervezetek a kollektív érdeket juttatják kifejeződésre, és olyan szintű szakértelemmel bírhatnak, amely az egyéneknek nem áll rendelkezésükre. Amennyiben a környezetvédelmi nem kormányzati szervezetek egyetlen keresettel felválthatják az egyébként egyének által indított nagyszámú hasonló keresetet, ennek hatása a peres eljárások racionalizálása, a bíróságok előtt folyamatban lévő ügyek számának csökkentése és a hatékonyság javítása lehet, amellyel a korlátozott bírósági erőforrások az igazságszolgáltatás és a jogok védelme érdekében járnak el.
52. A környezetvédelmi nem kormányzati szervezeteknek adott kiemelkedő szerep ellensúlyt képez azon döntéssel szemben, hogy környezeti ügyekben nem kerül bevezetésre kötelező jelleggel az actio popularis.
Továbbá, a környezetvédelmi nem kormányzati szervezetek részvétele a döntéshozatali folyamatok közigazgatási és bírósági szakaszában erősíti a hatóságok által meghozott határozatok minőségét és legitimációját, valamint javítja a környezeti károk megelőzésére irányuló eljárások hatékonyságát.(21)
53. Úgy tűnik számomra, hogy még fontosabb annak lehetővé tétele, hogy a környezetvédelmi nem kormányzati szervezetek megtámadhassák a projekteket engedélyező közigazgatási határozatokat, ha – és úgy tűnik, Németországban ez a helyzet – a megfelelő negatív
határozatot a projektmenedzserek minden esetben megtámadhatják, akik viszont (fogalmilag) egyéni anyagi jogaik megsértésére hivatkozhatnak.
54. A Djurgården‑ügyben azzal érveltem, hogy minden (a 85/337 irányelv 1. cikkének (2) bekezdése alapján a nemzeti jogban meghatározott fogalom értelmében vett) környezetvédelmi nem kormányzati szervezet automatikusan rendelkezik a bírósághoz fordulás jogával, mégpedig azért, mert a 10a. cikk kifejezetten tartalmazza, hogy az ilyen nem kormányzati szervezetek „jogait olyan jogoknak kell tekinteni, amelyek sérülhetnek”, valamint „érdekeltségét kellő mértékűnek” kell tekinteni. Álláspontom szerint ez világosan bizonyítja, hogy a környezetvédelmi nem kormányzati szervezetek egyedülállóan kiváltságos helyzetben vannak.
55. Utaltam arra is, hogy véleményem szerint az a tény, hogy a bírósághoz fordulás jogát a „nemzeti jogrendszer[e]kkel összhangban” biztosítják, nem jelenti azt, hogy a tagállamok további mozgástérrel rendelkeznek e rendelkezés átültetésekor. Ez a kifejezés annak hangsúlyozására szolgál, hogy a bírósághoz fordulás jogával kapcsolatos rendelkezések az egyes tagállamok eljárási keretein belül érvényesek.(22)
56. A Bíróság ítéletében némiképp szűkebb indokok alapján döntötte el az ügyet.
57. A Djurgården‑ügyben előterjesztett kérdés nem közvetlenül arra a felvetésre irányult, hogy a tagállam korlátozhatja‑e azon jogok típusait, amelyekre a környezetvédelmi nem kormányzati szervezetek hivatkozhatnak. Ez lehet az oka annak, hogy a Bíróság megfogalmazása nem teljesen világos a jelen ügy tárgyát képező kérdést illetően. Így a Bíróság kimondta, hogy „rendelkezniük kell [a bírósághoz fordulás jogával] az érintett nyilvánosság azon tagjainak, akik kellő mértékben érdekeltek, vagy – amennyiben a nemzeti szabályozás ezt megköveteli – arra hivatkoznak, hogy a 85/337 irányelv szerinti valamely művelet jogaikat sérti” (34. pont), továbbá „azoknak […] akik jogát a projekt sérti – beleértve a környezetvédelmi egyesületeket –, lehetőségük kell legyen a hatáskörrel rendelkező bíróságok előtti fellépésre” (45. pont). A 44. pontban a Bíróság kimondta, hogy „e [nem kormányzati] szervezetek közül azokat, amelyek megfelelnek a »nemzeti jog szerinti követelményeknek«, adott esetben »kellő mértékben érdekeltnek«, vagy olyan joggal rendelkezőnek kell tekinteni, amelyet az irányelv hatálya alá tartozó valamely művelet sérthet”; és később „az érintett nyilvánosság azon tagjainak, amelyek valamely művelet megtámadásában kellő mértékben érdekeltek, illetve amelyek jogait a művelet sértheti, lehetőségük kell, hogy legyen a projektet engedélyező határozat megtámadására” (48. pont).
58. A jelen ügy megfelelő lehetőséget nyújt arra, hogy a Bíróság kiküszöbölje a Djurgården‑ügyben hozott ítélete után fennmaradó bizonytalanságot.
59. A 85/337 irányelv 10a. cikke kimondja, hogy „a tagállamok biztosítják, hogy […] az érintett nyilvánosság azon tagjainak, akik […] jogsérelemre hivatkoznak, amennyiben a tagállam közigazgatási eljárásjoga ezt előfeltételként írja elő, a bíróság […] előtt felülvizsgálati [helyesen: jogorvoslati] eljáráshoz legyen joguk […]”.
60. Az egyének esetében ez az arra való hivatkozást jelenti, hogy valamely konkrét projekt az általa élvezett valamely jogot sért, illetve fennáll annak kockázata.
61. Ha azonban ugyanez a szabály vonatkozna a környezetvédelmi nem kormányzati szervezetekre is, ez vagy az egyénekkel azonos helyzetbe hozná (ha csak a saját jogaik érintettek), vagy csupán az egyének nevében való fellépésre hatalmazná fel őket (ha a kereshetőségi joguk a mások által élvezett egyéni jogok sérelmétől vagy sérelmének veszélyétől függne). Számomra úgy tűnik azonban, hogy a szándék szerint a környezetvédelmi nem kormányzati szervezeteknek ennél szélesebb kereshetőségi jogot kellene élvezniük.
62. A 10a. cikk helyes értelmezése világosabbá válik a harmadik bekezdés tanulmányozása után.
63. Ez a bekezdés egyformán vonatkozik a környezetvédelmi nem kormányzati szervezetekre azokban a rendszerekben, amelyekben a kereshetőségi jog az első bekezdés a) pontjában lefektetett követelmény, illetve amelyekben a b) pontban lefektetett követelmény alapján kerül meghatározásra.
64. Nem úgy működik, hogy az ilyen nem kormányzati szervezetek tekintetében jogokat vagy érdekeket keletkeztet, hanem úgy tekinti, hogy amennyiben ezek a szervezetek a nemzeti jog szerint alkalmazandó követelményeknek megfelelnek, szükségképpen teljesítik a kellő mértékű érdekeltség követelményét, illetve az adott helyzettől függően jogaikat olyan jogoknak kell tekinteni, amelyek sérülhetnek.
65. Így, az a) pont követelményét illetően, valamennyi környezetvédelmi nem kormányzati szervezetet úgy kell tekinteni, hogy kellő érdekeltséggel rendelkezik a bíróság vagy a törvény értelmében létrehozott, más független és pártatlan testület előtti jogorvoslati eljáráshoz. Semmit nem kell tenniük érdekeltségük bizonyítása érdekében, hanem úgy kell tekinteni, hogy azt ténylegesen bizonyították. Következésképpen kereshetőségi joggal rendelkeznek a 85/337 irányelv hatálya alá tartozó határozatok, jogi aktusok és mulasztások anyagi vagy eljárási jogszerűségének kifogásolására.
66. A helyzetnek bizonyosan ugyanennek kell lennie a b) pontban lefektetett követelmény tekintetében is. A környezetvédelmi nem kormányzati szervezeteknek ugyanezen korlátlan bírósághoz fordulási joggal kell rendelkezniük, függetlenül attól, hogy a tagállam melyik követelményt alkalmazza. Ha ez nem így lenne, a b) követelményt alkalmazó tagállamoknak nagyobb mozgástere lenne a környezetvédelmi nem kormányzati szervezetek kereshetőségi jogának megtagadására, mint az a) követelményt alkalmazó tagállamoknak, ami a bírósághoz fordulás tekintetében a tagállamok közötti lényeges különbséget eredményezne. Ez aláásná a 85/337 irányelv mint a környezetre jelentős hatást gyakorló projektek megfelelő ellenőrzését biztosító jogi eszköz hatékonyságát, és az eltérések észlelhető befolyást gyakorolnának – különösen a határterületeken fekvő – projektek helyszínének kiválasztására.
67. Álláspontom szerint ezért a helyes értelmezés az, hogy a 10a. cikk első bekezdésének b) pontját alkalmazó tagállamban e cikk harmadik bekezdése azt jelenti, hogy a tagállamnak biztosítania kell, hogy a környezetvédelmi nem kormányzati szervezetek „jogsérelemre” hivatkozhassanak, és így a nemzeti jogrendszernek el kell ismernie, hogy olyan „jogokkal” rendelkeznek, amelyek sérülhetnek, még abban az esetben is, ha ez a jog fiktívnek tekinthető a más esetekben csak egyéni anyagi jogok sérelmét elismerő nemzeti jogrendszerben.
68. Ebből következik, hogy nem egyeztethető össze a 85/337 irányelv 10a. cikkével az a nemzeti jogszabály, amely értelmében a környezetvédelmi nem kormányzati szervezeteknek, amelyek valamely környezeti hatást kiváltó határozatot kívánnak megtámadni, kereshetőségi joguk érdekében valamely egyéni anyagi jogsérelemre kell hivatkozniuk.
69. Ellen lehet vetni, hogy a 10a. cikk harmadik bekezdésének első mondata lehetővé teszi, hogy a tagállamok a nemzeti jog követelményei szerint meghatározzák, „mi minősül kellő mértékű érdekeltségnek és jogsérelemnek”. Ez a rendelkezés nem ruházza fel kifejezetten a tagállamokat a saját fogalmaik használatára?
70. Álláspontom szerint a tagállamok erre vonatkozó lehetősége (ugyancsak kifejezetten) fontos korlátozás alá esik. Ugyanezen mondat világossá teszi, hogy a tagállamok meghatározásának „összhangban [kell lennie] azzal a célkitűzéssel, amely szerint biztosítják az érintett nyilvánosságnak az igazságszolgáltatáshoz való [helyesen: bírósághoz fordulás] széles körű jogát”. A bírósághoz fordulás „széles körű joga” biztosításának célkitűzése adja meg azokat a paramétereket, amelyeken belül a tagállamok a jogalkotási mérlegelési jogkörüket gyakorolhatják.
71. A bírósághoz fordulás jogának szélesebb körűvé tétele az Aarhusi Egyezmény egyik kifejezett célkitűzése. A (18) preambulumbekezdés kifejezetten kimondja, hogy „a nyilvánosság, illetőleg a szervezetek számára hatékony igazságszolgáltatási mechanizmusnak kell rendelkezésre állnia érdekeik védelme és a jogszabályok érvényesítése érdekében”. A 2003/35 irányelv preambuluma a (3) preambulumbekezdésben utal „a döntéshozatali folyamat számonkérhetőségé[nek növelésére]”, és jelzi, hogy „[a] részvételt – beleértve a szövetségek, szervezetek és csoportok, különösen a környezetvédelmet előmozdító nem kormányzati szervezetek részvételét – ennek megfelelően támogatni kell” ((4) preambulumbekezdés).
72. Ezenkívül, ha a német kormánynak igaza lenne, részben a szerencsén múlna a környezetvédelmi nem kormányzati szervezetek kereshetőségi jogának fennállása. Képzeljünk el két, nagyjából azonos növény- és állatvilággal rendelkező tavat. Az egyik tó a pusztaságban van, a helyi hatóság általános ellenőrzése alatt álló hatalmas földterület egyik távoli sarkában (ez a hatóság bírálja el az esetleges tervengedélyezési kérelmeket is). Egyetlen lélek sem él a közelben. A másik tó néhány ház közelében fekszik. A német kormány értelmezése szerint a környezetvédelmi nem kormányzati szervezetek csak a második tóval határos építési projekt engedélyezéséről szóló határozat megtámadására rendelkeznének kereshetőségi joggal (ha arra hivatkoznak, hogy a háztulajdonosok jogai sérülnek vagy sérülhetnek), az elsővel nem. Ez azonban bizonyosan nem lehet a 85/337 irányelv szándéka. A bírósághoz fordulás joga nem tehető olyan külső tényezőktől függővé, mint annak a projektnek a pontos helye, amellyel kapcsolatosan a környezetvédelmi nem kormányzati szervezet a környezetnek okozott kár esetleges bekövetkeztétől tart.
Tényleges érvényesülés
73. Észrevételeiben a Trianel hangsúlyozza, hogy a „széles körű” hozzáférés nem azonos a „korlátlan” hozzáféréssel, és azzal érvel, hogy a környezetvédelmi nem kormányzati szervezeteknek a 85/337 irányelv 10a. cikke értelmében nem kellene automatikus kereshetőségi joggal rendelkezniük. A német kormány hasonlóképpen azzal érvel, hogy az EU jog nem írja elő a környezetvédelmi nem kormányzati szervezetek korlátlan bírósághoz fordulási jogát. A Bizottság elfogadja, hogy az Aarhusi Egyezmény nem jogosítja fel a környezetvédelmi nem kormányzati szervezeteket a nemzeti jogban lefektetett elfogadhatósági követelmények kikerülésére: a környezetvédelmi nem kormányzati szervezetek jogsérelemre hivatkozhatnak, e jog sérelméhez azonban először annak létezése szükséges. A Bizottság ugyanakkor hivatkozik a tényleges érvényesülés elvére is, és arra a következtetésre jut, hogy a „jogsérelem” fogalmát széleskörűen kell értelmezni.
74. Abban az esetben, ha a Bíróság nincs meggyőződve arról, hogy a 85/337 irányelv 10a. cikkének mind a szövege, mind a célkitűzése arra a következtetésre vezet, hogy a környezetvédelmi nem kormányzati szervezeteket automatikus kereshetőségi jog illeti meg, a kérdést röviden a tényleges érvényesülés elvének szemszögéből is meg kell vizsgálni, tekintve, hogy a 85/337 irányelv 2003/35 irányelvvel hatályba lépett módosításai, többek közt, a bírósághoz fordulás széles körű jogának megteremtésére irányultak.
75. A német kormány állítása szerint nem sérti a tényleges érvényesülés elvét a kereshetőségi jognak az egyéni anyagi jogok létezésétől való függővé tétele.
76. A tárgyaláson világossá vált, hogy Németországban széles körű környezetvédelmi jogszabályok léteznek, amelyek közül nem mindegyik hozható könnyen kapcsolatba egyéni anyagi jogok védelmével. Ahogyan arra a Bizottság helyesen rámutat, a Bíróság a 85/337 irányelvet számos alkalommal kiterjesztően értelmezte.(23) Fentiekre tekintettel úgy tűnik számomra, hogy az összes olyan kereset kizárása, amely az egyének számára anyagi jogot nem biztosító környezetvédelmi rendelkezéseken alapul, nyilvánvalóan nem a 85/337 irányelv megfelelő átültetését valósítja meg.
77. A német kormány kifejtette, hogy a bírósági jogorvoslati rendszere a közigazgatási határozatok gondos és részletekbe menő ellenőrzését foglalja magában, amely az egyéni jogok magas szintű védelmét eredményezi.(24) Csakúgy azonban, mint egy bezárt ajtajú Ferrari, az átfogó jogorvoslati rendszer nem sok gyakorlati haszonnal bír, ha a rendszer maga teljesen hozzáférhetetlen a keresetek bizonyos csoportjai számára. Értelmezésem szerint azokban az esetekben, amelyekben nincsen olyan egyéni anyagi jog, amely a sérelem veszélyének van kitéve, sem az egyének, sem a környezetvédelmi nem kormányzati szervezetek nem rendelkeznek kereshetőségi joggal. A környezet mint olyan nevében senki sem léphet fel. Mindazonáltal vannak olyan körülmények – például amikor a 85/337 irányelv 1. sz. mellékle tében felsorolt (következésképpen az irányelv 4. cikkének (1) bekezdése értelmében kötelező környezetvédelmi hatásvizsgálat hatálya alá tartozó) projektek érintetlen területen, emberi lakóhelyektől nagyobb távolságra találhatók –, amikor a környezetvédelmi döntéshozatali folyamatban való hatékony részvétel és a 85/337 irányelv átültetésének hatékony ellenőrzése szükségessé teszi, hogy a környezetvédelmi nem kormányzati szervezetek bírósági jogorvoslatra irányuló kereshetőségi joggal rendelkezzenek.
78. A német kormány azzal érvel, hogy ha a kereshetőségi joggal kapcsolatos követelményeket könnyítenék, a közigazgatási bíróságok túlterheltségének elkerülése érdekében lazítani kellene a bírósági ellenőrzés jelenlegi nagyon intenzív szintjén. Állítása szerint azonban ez a 85/337 irányelv gyengébb és kevésbé hatékony végrehajtását eredményezné.
79. Logikai szempontból ez nem felel meg annak, hogy jelenleg a német bíróságokhoz nem lehet keresetet benyújtani (mivel senki sem rendelkezik kereshetőségi joggal) az egyébként a 85/337 irányelv hatálya alá tartozó bizonyos esetekben, amelyekben (ennek megfelelően) a 10a. cikk előírja a bírói testület általi jogorvoslat lehetőségét. Hozzáteszem, hogy a korábban már kifejtett indokok alapján(25) a környezetvédelmi nem kormányzati szervezetek keresetindítási joggal való felruházása ténylegesen a korlátozott bírósági erőforrások eredményesebb és költséghatékonyabb használatához vezet.
80. A tárgyaláson a BUND azt állította, hogy a valóságban a környezetvédelmi keresetek csupán 0,1%‑át nyújtják be környezetvédelmi nem kormányzati szervezetek. Ha valóban ez a helyzet, a kereshetőségi jog feltételeinek kismértékű könnyítése valószínűleg nem eredményez lényeges emelkedést a peres felek számában. Továbbá, a feltehetőleg zaklatásra irányuló vagy komolytalan keresetek, még ha elfogadhatók is, érdemben elutasíthatók. Következésképpen nem találom meggyőzőnek a munkateher jelentős emelkedésére hivatkozó érvelést annak indoklásaképpen, hogy ne szüntetessék meg a jelenlegi rendszerben található lényeges joghézagot.(26)
Koherens értelmezés
81. A német kormány szerint ez az ügy azt a kérdést veti fel, hogy az Európai Unió joga milyen mértékben korlátozhatja azt a módot, ahogyan a német jogrendszer a kereshetőségi jogot meghatározza.
82. A bevett gyakorlat szerint még a tagállamok alkotmányjogi normái sem akadályozhatják az EU jog alkalmazását (különösen azzal, hogy az említett kereseteket feltétel nélkül attól teszik függővé, hogy a felperes tud‑e egyéni jogokra hivatkozni). Így amennyiben a 85/337 irányelv 10a. cikke szükségesnek tartja a „jogsérelemre való hivatkozás” kifejezés különös értelemmel való felruházását, akkor a német jogrendszernek ezt a követelményt tiszteletben kell tartania.(27)
83. A Trianel szerint a 10a. cikk BUND által támogatott értelmezése azt jelentené, hogy Németországnak fel kellene hagynia a kereshetőségi jog jogosultságon alapuló vizsgálatával. Szerintem egyáltalán nem nyilvánvaló, hogy szükségképpen ennek kell bekövetkeznie.
84. Ahogyan a jelenlegi helyzetet értem, a német bíróságok a nemzeti jogot úgy értelmezhetik a 85/337 irányelv 10a. cikkében meghatározott követelményekkel összhangban, ha lehetővé teszik, hogy a környezetvédelmi nem kormányzati szervezetek az egyéni jognak tekintett környezeti jogok megsértése alapján nyújthassanak be keresetet.(28) Az világos, hogy Németországnak teljesítenie kell a 2003/35 irányelvvel módosított 85/337 irányelvben meghatározott kötelezettségeit. Ennek módja a jogalkotásra és a nemzeti bíróságokra tartozik.
Az első kérdésre vonatkozó végkövetkeztetés
85. A fentiekre tekintettel arra a következtetésre jutottam, hogy a 85/337/EGK irányelv 10a. cikke megköveteli annak lehetővé tételét, hogy az olyan tagállam bíróságához keresetet benyújtani kívánó környezetvédelmi nem kormányzati szervezetek, amelynek a közigazgatási eljárásjoga jogsérelemre való hivatkozást ír elő, a projekt engedélyezése szempontjából irányadó bármely környezetvédelmi előírás megsértésére hivatkozhassanak, tehát olyan előírások megsértésére is, amelyek kizárólag a közérdek szolgálatára, nem pedig legalább részben egyének jogilag védett érdekeinek a védelmére is hivatottak.
A második kérdésről
86. Mivel javaslatom szerint az első kérdésre fenntartás nélkül igenlő választ kell adni, nincs szükség a második kérdés megválaszolására. Csupán hozzátenném, hogy a 85/337 irányelv 10a. cikkének rendelkezései csak az irányelv tárgyi hatálya alá tartozó ügyekre vonatkoznak.
A harmadik kérdésről
87. Harmadik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság azt tudakolja, hogy megilleti‑e a környezetvédelmi nem kormányzati szervezeteket közvetlenül a 85/337 irányelv alapján a bírósághoz fordulás ilyen, a nemzeti jog előírásain túlmenő joga? Másként fogalmazva, ha a nemzeti eljárásjog nem ruházza fel a környezetvédelmi nem kormányzati szervezeteket (mint például a BUND) kereshetőségi joggal a bírósági jogorvoslatra irányuló keresetek benyújtására, hivatkozhatnak‑e közvetlenül a 10a. cikk rendelkezéseire?
88. A Bíróság számos alkalommal kimondta, hogy minden esetben, amikor valamely irányelv rendelkezései tartalmi szempontból világosak, feltétlenek és kellően pontosak, arra a magánszemélyek a tagállami bíróságok előtt az állammal szemben hivatkozhatnak, ha azt az állam az irányelvben meghatározott határidőn belül elmulasztotta átültetni a nemzeti jogba, vagy ha azt nem megfelelően ültette át.(29) A Bíróság meghatározása szerint valamely irányelv rendelkezése akkor kellően „pontos”, „ha egyértelműen fogalmaz meg valamely kötelezettséget”.(30)
89. A 85/337 irányelv 10a. cikke bizonyosan kellően világos és pontos ahhoz, hogy közvetlen hatállyal rendelkezzen. Kérdés azonban, hogy kellően feltétlen‑e.
90. A Bíróság kimondta, hogy valamely irányelv rendelkezése akkor kellően „feltétlen”, ha „olyan kötelezettséget fogalmaz meg, amely nem tartalmaz feltételt, és nem függ – a végrehajtásában vagy hatályában – az [Európai Unió] intézményeinek vagy a tagállamoknak semmilyen jogi aktusától.”(31)
91. A jelen ügy három lehetséges kétséget vet fel. Először, a 10a. cikk az 1. cikk (2) bekezdésében meghatározott környezetvédelmi nem kormányzati szervezetekre utal vissza, így a tagállamokra hagyja a – többek közt – 10a. cikk hatálya alá tartozó környezetvédelmi nem kormányzati szervezetek meghatározását. Másodszor, a 10a. cikk második bekezdése előírja, hogy a tagállamok határozzák meg, mi minősül kellő mértékű érdekeltségnek és jogsérelemnek. Harmadszor, a 10a. cikk kétféle rendszert állít fel a kereshetőségi jog megadására, így ismét a tagállamokra bízza annak eldöntését, hogy saját területükön melyiket alkalmazzák. A fenti kérdések közül megakadályozza‑e bármelyik, hogy a 10a. cikket kellően feltétlennek tekintsük a közvetlen hatály kritériumainak teljesüléséhez?
92. Ami az első kérdést illeti, a Bíróság kimondta, hogy valamely rendelkezés közvetlen hatállyal bír akkor, ha a tagállam az irányelvet csak részben ültette át a nemzeti jogba.(32) Az a tény, hogy Németország meghatározta azon feltételeket, amelyeknek az 1. cikk (2) bekezdése alapján a nem kormányzati szervezeteknek meg kell felelniük annak érdekében, hogy a 85/337 irányelv értelmében vett környezetvédelmi nem kormányzati szervezeteknek minősüljenek, azt jelenti, hogy a „környezetvédelmi nem kormányzati szervezetek” csoportja feltétlenül beazonosításra került. Bármely, ezen feltételeket teljesítő nem kormányzati szervezet (mint például a BUND) következésképpen hivatkozhat a 10a. cikk rendelkezéseire.
93. A második kérdést illetően, a fent már kifejtett indokok alapján úgy vélem, hogy a 10a. cikk harmadik bekezdése automatikus kereshetőségi jogot biztosít a környezetvédelmi nem kormányzati szervezetek számára. Ennek megfelelően korlátozott a tagállamok azon lehetősége, hogy meghatározzák, mi minősül kellő mértékű érdeknek, illetve jogsérelemnek. Ennek meghatározása, a 10a. cikk harmadik bekezdés alapján nem vonatkozik a környezetvédelmi nem kormányzati szervezetekre. Így az ilyen nem kormányzati szervezetek még abban az esetben is hivatkozhatnak a 10a. cikk közvetlen hatályára, ha a szóban forgó tagállam a „jogsérelem” fogalmát olyan módon határozta meg, hogy az egyének ezt nem tehetik meg.
94. Végül, a harmadik kérdést illetően – azt a tényt illetően, hogy a 10a. cikk kétféle rendszer közüli választást tesz lehetővé – a Bíróság a Gassmayr‑ügyben kimondta, hogy „[v]alamely uniós jogi rendelkezés akkor feltétlen, ha olyan kötelezettséget fogalmaz meg, amely nem tartalmaz feltételt, és nem függ – a végrehajtásában vagy hatályában – az Unió intézményeinek vagy a tagállamoknak semmilyen jogi aktusától.”(33) A jelenlegi helyzet olyan, amelyben bármely tagállam jogrendszere már tükrözi az a) vagy b) pontban meghatározott két lehetőség egyikét. A szóban forgó tagállam nem köteles különös intézkedések megtételére. Hasonlóan, a két különböző lehetőség nem jelenti azt, hogy a rendelkezés feltételtől függne.(34) Az Aarhusi Egyezményben található anyarendelkezéshez (9. cikk (2) bekezdése) hasonlóan a 10a. cikk pontosan annak érdekében került ilyen módon megszövegezésre, hogy megfeleljen a két különböző rendszernek, amelyek szerint az Európai Unió tagállamai (és az Aarhusi Egyezmény részes államai) a kereshetőségi jogot általában megállapítják. Nem tekinthető azonban csupán azért feltételesnek (feltétlen helyett), mert ekként jár el.
Végkövetkeztetések
95. Ezért azt javaslom, hogy a Bíróság az Oberverwaltungsgericht für das Land Nordrhein-Westfalen által előterjesztett kérdésekre adandó válaszában mondja ki a következőket:
1) A környezettel kapcsolatos egyes tervek és programok kidolgozásánál a nyilvánosság részvételéről, valamint a nyilvánosság részvétele és az igazságszolgáltatáshoz való jog tekintetében a 85/337/EGK és a 96/61/EK tanácsi irányelv módosításáról szóló, 2003. május 26‑i 2003/35 európai parlamenti és tanácsi irányelvvel módosított, az egyes köz- és magánprojektek környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálatáról szóló, 1985. június 27‑i 85/337/EGK tanácsi irányelv 10a. cikke megköveteli annak lehetővé tételét, hogy az olyan tagállam bíróságához keresetet benyújtani kívánó környezetvédelmi nem kormányzati szervezetek, amelynek a közigazgatási eljárásjoga jogsérelemre való hivatkozást ír elő, a projekt engedélyezése szempontjából irányadó bármely környezetvédelmi előírás megsértésére hivatkozhassanak, tehát olyan előírások megsértésére is, amelyek kizárólag a közérdek szolgálatára, nem pedig legalább részben egyének jogilag védett érdekeinek a védelmére is hivatottak.
2) A nemzeti jogban való teljes körű átültetés hiányában a környezetvédelmi nem kormányzati szervezetek közvetlenül hivatkozhatnak a 2003/35/EK irányelvvel módosított 85/336/EGK irányelv 10a. cikkének rendelkezéseire.
(1) .
(2)
–	Az egyes köz- és magánprojektek környezetre gyakorolt hatásainak vizsgálatáról szóló, 1985. június 27‑i 85/337/EGK tanácsi irányelv (HL 1985. L 175., 40. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 1. kötet, 248. o.).
(3)
–	A környezettel kapcsolatos egyes tervek és programok kidolgozásánál a nyilvánosság részvételéről, valamint a nyilvánosság részvétele és az igazságszolgáltatáshoz való jog tekintetében a 85/337/EGK és a 96/61/EK tanácsi irányelv módosításáról szóló, 2003. május 26‑i 2003/35/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2003. L 156., 17. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 7. kötet, 466. o.; a továbbiakban: 2003/35 irányelv).
(4)
–	A környezeti ügyekben az információhoz való hozzáférésről, a nyilvánosságnak a döntéshozatalban történő részvételéről és az igazságszolgáltatáshoz való jog biztosításáról szóló egyezménynek az Európai Közösség nevében való megkötéséről szóló, 2005. február 17‑i 2005/370/EK tanácsi határozat (a továbbiakban: 2005/370 tanácsi határozat) (HL 2005. L 124., 1. o.). Az Aarhusi Egyezmény szövegét a Hivatalos Lap fenti kiadásának 4. és azt követő oldalai tartalmazzák.
(5)
– Ennek a kifejezésnek a jelentése angolul („maintaining impairment of a right”) talán nem teljesen nyilvánvaló. A valódi jelentése közelebb lehet a „jogsérelemre hivatkoznak” („alleging the infringement of a right”) kifejezéshez, amely a következő kifejezés rövidítése „valamely jogsérelemre, vagy jogsérelem bekövetkeztének kockázatára hivatkoznak” („alleging that a right is, or is at risk of being, impaired”). A szöveghűség érdekében, ahol lent szükséges, általában a „jogsérelemre hivatkoznak” kifejezést használtam.
(6)
–	A környezetszennyezés integrált megelőzéséről és csökkentéséről szóló, 1996. szeptember 24‑i 96/61/EK tanácsi irányelv (HL 1996. L 257., 26. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 3. kötet, 80. o.).
(7)
–	A 2003/35 irányelv (11) preambulumbekezdése.
(8)
–	A 2. cikk (2) bekezdése utal a környezeti hatásvizsgálat alkalmazására mind a tagállamok projektjeinek létező engedélyezési eljárásaiban, mind a 85/337 irányelv célkitűzéseinek való megfelelés érdekében bevezetendő eljárásokban.
(9) –	Az ACCCC/C/2008/31. sz. irat, elérhető: http://www.unece.org/env/pp/compliance/Compliance%20Committee/31TableGermany.htm.
(10)
–	Ezt az állítást mind a BUND, mind a Bizottság vitatta szóbeli észrevételeiben.
(11)
–	Írásbeli észrevételeiben a Bizottság több olyan cikkre is hivatkozott, amelyek a környezetvédelem ilyen felfogásának következményeit tárgyalják. Úgy tűnik, hogy a téma korántsem mentes a vitáktól: lásd például, F. Spieth és M. Appel, „Umfang und Grenzen der Einklagbarkeit von UVP-Fehlern nach Umwelt-Rechtsbehelfsgezetz”, NuR, 2009., 312. o. és H.‑J. Koch, „Die Verbandsklage im Umweltrecht”, NVwZ, 2007., 369. o. Lásd még K.‑H. Ladeur és R. Pelle, „Judicial Control of Administrative Procedural Mistakes in Germany: A Comparative European View of Environmental Impact Assessments”, K.‑H. Ladeur (ed) The Europeanisation of administrative law, Aldershot (2002), valamint az ott hivatkozott cikkeket.
(12)
–	Hivatkozás történt a C‑142/05. sz., Mickelsson és Roos ügyben 2009. június 4‑én hozott ítélet (EBHT 2009., I‑4273. o.) 33. pontjára és a C‑237/07. sz. Janecek‑ügyben 2008. július 25‑én hozott ítélet (EBHT 2008., I‑6221. o.) 38. pontjára, ahol a Bíróság együtt foglalkozik a két fogalommal. Ezek az ügyek azonban nem a 85/337 irányelvre vonatkoztak.
(13)
–	A korábbi EK 174. cikk.
(14)
–	Az Aarhusi Egyezmény előkészítő szakaszában a belga küldöttség a környezet és az emberi egészség kifejezett összekapcsolását javasolta: lásd a Gazdasági és Szociális Tanács Munkacsoportja első ülésének előkészítő munkálatait (CEP/AC.3/2, 2. o.). Ez vitatottnak bizonyult (lásd a második ülés részleteit [CEP/A.C3/4, 2. o.]), habár a nyolcadik ülésre (CEP/AC.3/16, 2. o.) az Aarhusi Egyezmény kezdeti formája tartalmazta a későbbi 1. cikk végleges változatát, amely akként szól, hogy „a jelen és jövő generációkban élő minden egyén azon jogának védelme […], hogy egészségének és jólétének megfelelő környezetben éljen […]”.
(15)
–	Lásd a C‑240/09. sz. Lesoochranárske Zoskupenie ügyben (eljárás folyamatban) ismertetett indítványom 76. és azt követő pontjait.
(16)
–	Lásd a Gazdasági és Szociális Tanács Munkacsoportjának ötödik ülését előkészítő munkálatokat (CEP/AC.3/10, 11. o.), ahol „az egyik küldöttség kifejtette, hogy bármilyen jogorvoslati mechanizmust az egyes szerződő államok vonatkozó alkotmányos és jogi rendelkezései alá kell rendelni”. Általános megegyezés alakult ki a tekintetben, hogy azon felek számára, aki részt vehetnek magában a döntéshozatali eljárásban, biztosítani kellene a jogorvoslati mechanizmusban való részvétel jogát, azonban „néhány küldöttség fenntartotta, hogy az ilyen személyeknek/szervezeteknek egyéni jogaik sérelmére kell hivatkozniuk.” Ez az álláspont vezethetett az a) és b) pontban foglalt feltételeket tartalmazó szöveghez, amely tervezet először a nyolcadik ülés előkészítő munkálataiban tűnik fel (hivatkozás a 16. lábjegyzetben, 9. o.). Időközben azonban az „egyéni jogok sérelme” szövegből „jogsérelem” lett.
(17)
–	A módosított 85/337 irányelv 1. cikkének (2) bekezdésében meghatározottak szerint. Nem vitatott, hogy a BUND megfelel a fogalomnak.
(18)
–	A C‑263/08. sz. Djurgården-Lilla Värtans Miljöskyddsförening ügyben 2009. október 15‑én hozott ítélet (EBHT 2009., I‑9967. o.).
(19)
–	Indítványom 42–45. pontja.
(20)
–	Uo., 59–65. pont.
(21)
–	Ez a téma feltűnik az erre a jogterületre vonatkozó tudományos irodalomban: lásd például A. Ryall, „EIA and Public Participation: Determining the Limits of Member State Discretion”, (2007) 19 Journal of Environmental Law, 2. szám, 247. o., amelyben a Bíróság C‑216/05. sz., Bizottság kontra Írország ügyben hozott ítéletét (EBHT 2006., I‑10787. o.) azért bírálják, mert nem vette figyelembe a környezetvédelmi nem kormányzati szervezetekre kiszabott részvételi díj valószínű halmozott hatásait. Ez fejeződik ki az Aarhusi Egyezmény Végrehajtási Útmutatójában (31. o.), valamint az Aarhusi Egyezmény (két példa: Elemek Tervezete [CEP/AC.3/R.1, 2. o.] és az Aarhusban hozott Határozat [ECE/CEP/43/Add.1/Rev.1]) és a 2003/35 irányelv előkészítő munkálataiban: lásd például a Bizottság javaslatát (COM (2000) 839 végleges, 2. o.) – habár a Régiók Bizottsága az irányelv tárgyalása során megjegyezte, hogy a környezeti érdekvédelmi csoportok felhatalmazást kaphatnak a szükséges projektek végrehajtásának késleltetésére (HL 2001. C 357., 58. o., 1.5. pont). Az Aarhusi Egyezmény szövegezésekor az ENSZ Gazdasági és Szociális Tanácsa figyelembe vette a környezeti kérdésekkel foglalkozó számos nem kormányzati szervezet álláspontját (lásd például az első ülésről szóló jelentést [CEP/AC.3/2 1. o.]), a Határozatban méltatva őket „az Egyezmény kidolgozásában való aktív és konstruktív részvételükért”. Ebből arra lehet következtetni, hogy az Aarhusi Egyezmény szövegezői a szövegezés folyamatában, csakúgy mint a későbbiekben értékesnek találták a környezetvédelmi nem kormányzati szervezetek hozzászólásait.
(22)
–	Azaz, mind a természetes és jogi személyek, mind a környezetvédelmi szervezetek a belső eljárási jog részét képező, a nemzeti bíróságok hatáskörére, a határidőkre, a jogképességre stb. vonatkozó általános szabályok hatálya alá tartoznak.
(23)
–	A C‑72/95. sz. Kraaijeveld‑ügyben 1995. október 24‑én hozott ítélet (EBHT 1996., I‑5403. o.) 31. pontja, a C‑435/97. sz. WWF‑ügyben 1999. szeptember 16‑án hozott ítélet (EBHT 1999., I‑5613. o.) 40. pontja, a C‑474/99. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2002. június 13‑án hozott ítélet (EBHT 2002., I‑5293. o.) 46. pontja és a C‑142/07. sz. Ecologistas en Acción-CODA ügyben 2005. július 25‑én hozott ítélet (EBHT 2008. I‑6097. o.) 28. pontja.
(24)
–	Lásd a fenti 30. pontot.
(25)
–	Lásd a fenti 18. lábjegyzetben hivatkozott Djurgården‑ügyre vonatkozó indítványom 51. pontját és a fenti 62. pontot.
(26)
–	A német kormány fenti 31. pontban hivatkozott érvelése.
(27)
–	A koherens értelmezés kötelezettségének általánosabb megfontolását illetően lásd újabban a C‑555/07. sz. Kücükdeveci‑ügyben 2010. január 19‑én hozott ítélet (az EBHT‑ban még nem tették közzé) 44. és azt követő pontjait, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlatot.
(28)
–	Lásd a C‑397/01–C‑403/01. sz., Pfeiffer és társai egyesített ügyekben 2004. október 5‑én hozott ítélet (EBHT 2004., I‑8835. o.) 113–119. pontját, amelyben a Bíróság arra ösztönözte a kérdést előterjesztő bíróságot, hogy a rendelkezésére álló valamennyi eszközt használja fel annak érdekében, hogy a nemzeti jognak az irányelv követelményeivel összhangban álló értelmezésére jusson.
(29)
‑	Lásd a 28. lábjegyzetben hivatkozott Pfeiffer‑ügyben hozott ítélet 103. pontját.
(30)
–	Legújabban lásd a C‑194/08. sz. Gassmayr‑ügyben 2010. július 1‑jén hozott ítélet (az EBHT‑ban még nem tették közzé) 44. és 45. pontját.
(31)
–	A 30. lábjegyzetben hivatkozott Gassmayr‑ügyben hozott ítélet 45. pontja.
(32)
–	Ez legalább a 14/83. sz., Von Colson és Kamann ügyben 1984. április 10‑én hozott ítélet (EBHT 1984., I‑1891. o.) 27. pontjáig megy vissza, és úgy tekinthető, hogy részévé vált a „nem megfelelő átültetés” szélesebb körű vizsgálatának, amelyre legújabban a C‑243/09. sz. Fuß‑ügyben 2010. október 14‑én hozott ítélet (az EBHT‑ban még nem tették közzé) 56. pontja utal.
(33)
–	Hivatkozás a 30. lábjegyzetben, 45. pont.
(34)
–	E vonatkozásban párhuzam vonható a Bíróságnak a külkapcsolatok területén hozott ítéleteivel, például a C‑438/00. sz. Deutscher Handballbund ügyben 2003. május 8‑án hozott ítéletének (EBHT 2003., I‑4135. o.) 29. pontjával, valamint a C‑265/03. sz. Simutenkov‑ügyben 2005. április 12‑én hozott ítéletének (EBHT 2005., I‑2579. o.) 24. és 25. pontjával.