Ideiglenes változat
LAILA MEDINA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2025. június 5.(1)
C‑111/24. P. sz. ügy
German Khan
kontra
az Európai Unió Tanácsa
„ Fellebbezés – Közös kül‑ és biztonságpolitika – Az Ukrajna területi integritását, szuverenitását és függetlenségét aláásó vagy fenyegető intézkedések miatt hozott korlátozó intézkedések – A pénzeszközök befagyasztása – A felperes nevének az érintett személyek, szervezetek és szervek jegyzékeibe való felvétele – A 2014/145/KKBP határozat 2. cikke (1) bekezdésének g) pontja – Értelmezés – A »vezető üzletemberek« fogalma – Konkrét személyes magatartás az Oroszországi Föderáció kormánya feletti befolyás tekintetében – Az összes jegyzékbevételi kritériumot vitató jogalap megalapozottságának Törvényszék általi vizsgálata – Pergazdaságosság – Hatékony bírói jogvédelem – A jóhírnévhez való jog – Hatástalanság ”
I.      Bevezetés
1.        A jelen indítvány a German Khan(2) által a 2023. november 29‑i Khan kontra Tanács ítélet (T‑333/22, EU:T:2023:758)(3) hatályon kívül helyezése iránt benyújtott fellebbezéssel kapcsolatos. Ítéletében a Törvényszék elutasította a fellebbező arra irányuló keresetét, hogy az EUMSZ 263. cikk alapján semmisítse meg:
–        az Ukrajna területi integritását, szuverenitását és függetlenségét aláásó vagy fenyegető intézkedések miatti korlátozó intézkedésekről szóló 2014/145/KKBP határozat módosításáról szóló, 2022. március 15‑i (KKBP) 2022/429 tanácsi határozatot (HL 2022. L 87. I., 44. o.; helyesbítés: HL 2022. L 105., 67. o.) és az Ukrajna területi integritását, szuverenitását és függetlenségét aláásó vagy fenyegető intézkedések miatti korlátozó intézkedésekről szóló 269/2014/EU rendelet végrehajtásáról szóló, 2022. március 15‑i (EU) 2022/427 tanácsi végrehajtási rendeletet (HL 2022. L 87. I., 1. o.; helyesbítés: HL 2022. L 105., 66. o.);(4) valamint
–        az Ukrajna területi integritását, szuverenitását és függetlenségét aláásó vagy fenyegető intézkedések miatti korlátozó intézkedésekről szóló 2014/145/KKBP határozat módosításáról szóló, 2022. szeptember 14‑i (KKBP) 2022/1530 tanácsi határozatot (HL 2022. L 239., 149. o.) és az Ukrajna területi integritását, szuverenitását és függetlenségét aláásó vagy fenyegető intézkedések miatti korlátozó intézkedésekről szóló 269/2014/EU rendelet végrehajtásáról szóló, 2022. szeptember 14‑i (EU) 2022/1529 tanácsi végrehajtási rendeletet (HL 2022. L 239., 1. o.),(5)
amennyiben ezek a jogi aktusok felveszik a fellebbező nevét az azokhoz csatolt jegyzékekben. Az említett jogi aktusokkal az Európai Unió Tanácsa megakadályozta, hogy a fellebbező beutazzon a tagállamok területére vagy átutazzon a tagállamok területén, valamint befagyasztotta valamennyi pénzeszközét és gazdasági erőforrását ugyanezen a területen.
2.        A jelen ügy az Oroszországi Föderáció fegyveres erőinek Ukrajna elleni invázióját követően a Tanács által 2022‑ben elfogadott korlátozó intézkedésekkel kapcsolatban a Bírósághoz benyújtott első fellebbezések egyikére vonatkozik.(6) A Bíróságnak nagytanácsban eljárva elsősorban arra van lehetősége, hogy a 2022/329 határozattal(7) módosított 2014/145/KKBP határozat(8) 1. cikke (1) bekezdésének e) pontjában és 2. cikke (1) bekezdésének g) pontjában, valamint az (EU) 2022/330 rendelettel(9) módosított 269/2014/EU rendelet(10) 3. cikke (1) bekezdésének g) pontjában foglalt kritérium értelmezését megállapítsa. E kritérium, amelyet általában „g) kritériumként” emlegetnek, előírja az Oroszországi Föderáció kormánya számára jelentős bevételi forrást biztosító gazdasági ágazatokban tevékenykedő vezető üzletemberek jegyzékbe vételét.
3.        A fellebbező többek között azzal érvel, hogy a Törvényszék tévesen értelmezte a módosított 2014/145 határozat(11) 2. cikke (1) bekezdésének g) pontját, amikor lényegében arra a következtetésre jutott, hogy az abban foglalt kritérium teljesítése nem követeli meg a Tanácstól, hogy bizonyítsa a jegyzékben szereplő személy konkrét magatartását vagy hozzájárulását, különösen az Oroszországi Föderáció kormánya feletti befolyás tekintetében, vagy az említett ország rendszerével való kapcsolatát. A fellebbező azt állítja továbbá, hogy a Törvényszék tévesen utasította el az első fokon előterjesztett, a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdésének d) pontja szerinti jegyzékbe vételét vitató jogalapok vizsgálatát.
4.        A jelen ügy kapcsolódik a C‑696/23. P., a C‑704/23. P., a C‑711/23. P. és a C‑35/24. P. sz. ügyhöz, amelyek a Dmitry Alexandrovich Pumpyanskiy, a Tigran Khudaverdyan, a Viktor Filippovich Rashnikov, illetve a Dmitry Arkadievich Mazepin által a Törvényszék azon ítéletei ellen benyújtott fellebbezésekből erednek, amelyek megerősítették nevüknek a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdésének g) pontja szerinti korlátozó intézkedések hatálya alá tartozó személyek jegyzékébe való felvételét. Ezekben az ügyekben is a mai napon ismertetem az indítványaimat, amelyekben kifejezetten azokra a Bíróság által vizsgálni kért, a jegyzékbe való felvétel e rendelkezésben foglalt kritériumainak ‑ különösen a fellebbezők által felhozott főbb közös érvek fényében vizsgált ‑ értelmezésével és érvényességével kapcsolatos kérdésekre összpontosítok.
II.    A tényállás és az eljárás
A.      A jogvita előzményei
5.        A jogvita előzményeit a megtámadott ítélet 2–18. pontja ismerteti. A jelen indítvány szempontjából ezek az előzmények a következő, nem vitatott tényekre hivatkozással foglalhatók össze.
6.        A fellebbező orosz és izraeli állampolgársággal rendelkező üzletember.
7.        Az Európai Unió Tanácsa 2014. március 17‑én az EUSZ 29. cikk alapján elfogadta a 2014/145 határozatot. Ugyanezen a napon a Tanács az EUMSZ 215. cikk alapján eljárva elfogadta a 269/2014 rendeletet. Mindkét jogi aktus az Ukrajna területi integritását, szuverenitását és függetlenségét aláásó vagy fenyegető intézkedések miatti korlátozó intézkedésekre vonatkozott.
8.        A Tanács 2022. február 25‑én elfogadta mind a 2014/145 határozat módosításáról szóló 2022/329 határozatot, mind a 269/2014 rendelet módosításáról szóló 2022/330 rendeletet, amelyek többek között módosították azokat a kritériumokat, amelyek alapján természetes vagy jogi személyek, szervezetek vagy szervek a szóban forgó korlátozó intézkedések hatálya alá vonhatók.
9.        A 2022/329 határozattal módosított 2014/145 határozat(12) 1. cikke (1) bekezdésének b) és e) pontja megakadályozza az olyan természetes személyeknek a tagállamok területére történő beutazását vagy azon való átutazását, akik megfelelnek az említett határozat 2. cikke (1) bekezdésének d) és g) pontjában kifejtettel lényegében azonos kritériumnak. Ez utóbbi rendelkezés ugyanakkor előírja az e kritériumoknak megfelelő természetes személyek pénzeszközeinek és gazdasági erőforrásainak befagyasztását.
10.      Konkrétabban, a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdésének d) és g) pontja a következőképpen szól:
„(1)      Be kell fagyasztani az alábbiakhoz tartozó vagy a tulajdonukat képező, általuk birtokolt vagy ellenőrzött valamennyi pénzeszközt és gazdasági erőforrást:
[…]
d)      a Krím annektálásáért vagy Ukrajna destabilizálásáért felelős orosz döntéshozóknak anyagi vagy pénzügyi támogatást nyújtó, illetve általuk előnyökhöz jutó természetes vagy jogi személyek, szervezetek vagy szervek;
[…]
g)      a Krím annektálásáért és Ukrajna destabilizálásáért felelős Oroszországi Föderáció kormányának jelentős bevételi forrást biztosító gazdasági ágazatokban tevékenykedő vezető üzletemberek, illetve jogi személyek, szervezetek vagy szervek,
[…]”.
11.      A 2022/330 rendelettel módosított 269/2014 rendelet(13) előírja a pénzeszközök befagyasztására vonatkozó intézkedések elfogadását, és e befagyasztás részletes szabályait a módosított 2014/145 határozattal lényegében azonos feltételekkel határozza meg. A módosított 269/2014 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének d) és g) pontja lényegében átveszi az említett határozat 2. cikke (1) bekezdésének d) és g) pontját.
12.      2022. március 15‑én a Tanács az ukrajnai helyzet súlyosságára tekintettel elfogadta az eredeti jogi aktusokat. A fellebbező nevét felvették a módosított 2014/145 határozathoz mellékelt jegyzékbe, illetve a módosított 269/2014 rendelet I. mellékletében szereplő jegyzékbe a következő indokok alapján:
„[A fellebbező] az egyik fő részvényese az Alfa Group konglomerátumnak, amelynek tagja az Alfa Bank, Oroszország egyik legnagyobb adófizetője. A közvélekedés szerint az egyik legbefolyásosabb személy Oroszországban. Az Alfa Bank többi tulajdonosához (Mikhail Fridmanhoz és Petr Avenhez) hasonlóan szoros kapcsolatot tart fenn Vladimir Putinnal, és továbbra is jelentős előnyökhöz juttatja őt, illetve jut általa. Az Alfa Group tulajdonosai ebből a kapcsolatból kifolyólag üzleti és jogi előnyökben részesülnek. Vladimir Putin legidősebb lánya, Maria Alfa‑Endo néven jótékonysági projektet működtetett, amelyet az Alfa Bank finanszírozott. Vladimir Putin az Alfa Group orosz hatóságok iránti lojalitását azzal jutalmazta, hogy politikai segítséget nyújtott az Alfa Groupnak külföldi beruházási terveihez.
Khan tehát aktív anyagi vagy pénzügyi támogatást nyújtott a Krím annektálásáért vagy Ukrajna destabilizálásáért felelős orosz döntéshozók részére, valamint általuk előnyökhöz jutott. Emellett egyike a Krím annektálásáért és Ukrajna destabilizálásáért felelős Orosz Föderáció kormányának jelentős bevételi forrást biztosító gazdasági ágazatokban tevékenykedő vezető orosz üzletembereknek.”
13.      A Tanács 2022. március 16‑án közzétette az Európai Unió Hivatalos Lapjában az eredeti jogi aktusokban előírt korlátozó intézkedések hatálya alá tartozó személyek részére szóló értesítést (HL 2022. C 121. I, 1. o.).
14.      A fellebbező 2022. március 21‑én a vele szemben hozott korlátozó intézkedések elfogadásának alapjául szolgáló
dokumentumokhoz hozzáférést kért a Tanácstól. A Tanács e kérésnek 2022. március 29‑én eleget tett.
15.      A fellebbező 2022. június 1‑jén felülvizsgálat iránti kérelmet nyújtott be a Tanácshoz.
16.      A Tanács 2022. szeptember 14‑én elfogadta a fenntartásról szóló jogi aktusokat, amelyek 2023. március 15‑ig meghosszabbították a fellebbezővel szemben hozott intézkedések hatályát, anélkül, hogy módosították volna a nevének a szóban forgó jegyzékbe való felvételének indokait.
B.      A Törvényszék előtti eljárás és a megtámadott ítélet
17.      A Törvényszék Hivatalához 2022. június 6‑án benyújtott keresetlevelében a fellebbező az eredeti jogi aktusok megsemmisítése iránti keresetet terjesztett elő. Ezt követően a fellebbező kiigazítási beadványt nyújtott be a keresetlevele kereseti kérelmeinek módosítása érdekében, amelyekbe belefoglalta a fenntartásról szóló jogi aktusok megsemmisítése iránti kérelmet is.
18.      Keresetének alátámasztására a fellebbező három jogalapra hivatkozott, amelyek lényegében egyrészt a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdésének g) pontjában foglalt kritérium elfogadásához szükséges jogalap hiányán, másrészt az arányosság elvének megsértésén, harmadrészt pedig nyilvánvaló mérlegelési hibán alapultak. A tárgyaláson a fellebbező előadta, hogy a fent említett első két jogalap révén valójában az EUMSZ 277. cikk alapján jogellenességi kifogást kívánt felhozni a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdésének g) pontjával szemben. Emellett a fellebbező kiigazítási indítványában a fenntartásról szóló jogi aktusokkal szemben egy negyedik jogalapot is előterjesztett, amely a lényeges eljárási szabályok, különösen az időszakos felülvizsgálati kötelezettség és az indokolási kötelezettség megsértésén alapult.
19.      A megtámadott ítélettel a Törvényszék elutasította a fellebbező keresetét, többek között az alábbi indokok alapján.
20.      Először is a Törvényszék elutasította a fellebbező azon jogalapját, amely szerint a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdésének g) pontjában előírt kritérium a jogalap hiányában jogellenes. E tekintetben a Törvényszék rámutatott arra, hogy a szóban forgó jogi aktusok a Szerződéseken és különösen a 2022/429 és a 2022/1530 határozatok tekintetében az EUSZ 29. cikken, a 2022/427 és a 2022/1529 végrehajtási rendeletek tekintetében pedig az EUMSZ 215. cikken alapulnak. E jogi aktusok tehát a közös kül‑ és biztonságpolitika területén releváns jogalapokkal rendelkeztek.(14) A Törvényszék kimondta továbbá, hogy az EUMSZ 215. cikk (2) bekezdése feljogosítja a Tanácsot arra, hogy korlátozó intézkedéseket fogadjon el pusztán azzal a feltétellel, hogy az EU‑Szerződés V. címének 2. fejezete alapján elfogadott határozat ilyen intézkedéseket előír. A Törvényszék álláspontja szerint, ha e feltétel teljesül, az EUMSZ 215. cikk (2) bekezdése megfelelő jogalapként szolgál a korlátozó intézkedéseket előíró jogi aktusok elfogadásához, még olyan címzettekkel szemben is, akik semmilyen kapcsolatban nem állnak valamely harmadik ország politikai rendszerével.(15)
21.      Másodszor, ami az arányosság elvének állítólagos megsértését illeti, a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy a politikai döntéseket igénylő területeken elfogadott valamely intézkedés jogszerűségét csak annak a hatáskörrel rendelkező intézmény által követni kívánt cél elérésére nyilvánvalóan alkalmatlan volta érintheti. A Törvényszék szerint logikai kapcsolat áll fenn i. egyrészt a kormány számára jelentős bevételi forrást biztosító gazdasági ágazatokban tevékenykedő vezető üzletemberek célbavétele – ezen ágazatoknak az orosz gazdaság tekintetében fennálló jelentőségére tekintettel –, és ii. másrészt a korlátozó intézkedéseknek a jelen ügyben fennálló célja között, amely utóbbi abban áll, hogy növeljék az Oroszországi Föderációra nehezedő nyomást, valamint az Ukrajna területi integritásának, szuverenitásának és függetlenségének aláásására irányuló intézkedések költségeit. A Törvényszék tehát arra a következtetésre jutott, hogy az e személyek célbavételére vonatkozó megközelítés koherens módon megfelel e célkitűzésnek, és annak tekintetében semmiképpen nem tekinthető nyilvánvalóan nem megfelelőnek.(16)
22.      Harmadszor, a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdése g) pontjának a fellebbezőre történő alkalmazása során elkövetett értékelési hibát illetően a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy az e rendelkezésben foglalt kritérium az Oroszországi Föderáció kormánya számára jelentős bevételi forrást biztosító gazdasági ágazatokban folytatott tevékenység gyakorlásával összefüggésben alkalmazta a befolyás fogalmát az e kormány rezsimjével fennálló kapcsolatra vonatkozó további feltétel nélkül. A Törvényszék álláspontja szerint e kritériummal a Tanács azt a befolyást kívánta kihasználni, amelyet e személyek kategóriája az orosz rezsimre gyakorolhat, azáltal, hogy arra készteti őket, hogy nyomást gyakoroljanak a rezsimre politikájának megváltoztatása érdekében. A „vezető üzletemberek” fogalmát tehát úgy kell értelmezni, hogy az ezen utóbbiaknak többek között a szakmai jogállásukra, a gazdasági tevékenységük fontosságára, a tőketulajdonuk nagyságára, illetve azon egy vagy több vállalkozáson belüli tisztségükre tekintettel fennálló jelentőségére vonatkozik, amelyben e tevékenységeket végzik.(17) A jelen ügyet illetően a Törvényszék megállapította továbbá, hogy a Tanács kellően konkrét, pontos és egybevágó valószínűsítő körülmények olyan csoportját terjesztette elő, amely alkalmas annak bizonyítására, hogy a fellebbező olyan gazdasági ágazatban, nevezetesen a bankszektorban tevékenykedett, amely az Oroszországi Föderáció kormánya számára jelentős bevételi forrást jelentett.(18)
23.      A fenti megfontolásokra tekintettel a Törvényszék arra a következtetésre jutott, hogy a fellebbező nevének az eredeti jogi aktusokba a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdésének g) pontjában foglalt kritériumnak megfelelő felvétele kellően megalapozott. Ebben az összefüggésben a Törvényszék megállapította továbbá, hogy nem szükséges megvizsgálni a fellebbező azon jogalapját, amely szerint nem állt rendelkezésre elegendő bizonyíték a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdésének d) pontjában foglalt kritérium alkalmazásának alátámasztására.(19)
III. A felek kérelmei és a Bíróság előtti eljárás
24.      A Bírósághoz 2024. február 8‑án benyújtott fellebbezésében a fellebbező azt kéri, hogy a Bíróság:
–        helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet;
–        semmisítse meg a szóban forgó jogi aktusokat;
–        másodlagosan utalja vissza az ügyet a Törvényszék elé;
–        a Tanácsot kötelezze a költségek viselésére.
25.      2024. május 15‑én benyújtott válaszában a Tanács azt kérte a Bíróságtól, hogy utasítsa el a fellebbezést, és kötelezze a fellebbezőt a költségek viselésére.
26.      2025. február 11‑én tárgyalásra került sor, amelyen a fellebbező és a Tanács válaszolt a Bíróság által feltett, szóban megválaszolandó kérdésekre, különösen a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdésének g) pontjában szereplő „vezető üzletemberek” kifejezés értelmezésére, valamint arra vonatkozóan, hogy a Törvényszéknek meg kellett volna‑e vizsgálnia a fellebbezővel szemben a Tanács által a szóban forgó jogi aktusokban alkalmazott valamennyi jegyzékbevételi kritérium vitatásának megalapozottságát a 2018. november 29‑i Bank Tejarat kontra Tanács ítélet (C‑248/17 P, EU:C:2018:967) fényében.
IV.    Értékelés
27.      A fellebbezés alátámasztására a fellebbező lényegében hét jogalapra hivatkozik:
–        először is, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor nem vizsgálta, hogy a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdése d) pontjának a fellebbezőre való alkalmazása megalapozott volt‑e;
–        másodszor, a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdése g) pontjában foglalt „vezető üzletemberek” kifejezés értelmezése során;
–        harmadszor a Törvényszék megsértette az EUMSZ 215. cikk (2) bekezdését;
–        negyedszer a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdésének g) pontjában szereplő „vezető üzletemberek” kifejezésnek a Törvényszék általi értelmezése sérti a jogbiztonság elvét, a tulajdonhoz való jogot és a vállalkozás szabadságát;
–        ötödször, a Törvényszék elferdítette a fellebbezővel szemben felhozott bizonyítékok értelmét, és megsértette az indokolási kötelezettséget;
–        hatodszor, a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor megállapította, hogy a banki ágazat a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdésének g) pontja értelmében a kormány számára jelentős bevételi forrást biztosító ágazatnak minősül;
–        hetedszer, a Törvényszék megsértette a tisztességes eljáráshoz való jogot és a fegyveregyenlőség elvét.
28.      A Bíróság a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdése g) pontjában foglalt „vezető üzletemberek” kifejezés értelmezésére vonatkozó konkrét érvek vizsgálatát kérte, amelyek lényegében a második és a negyedik fellebbezési jogalapot érintik. A Bíróság továbbá kérte a fellebbező arra vonatkozó érveinek elemzését, hogy a Törvényszék hibát követett‑e el, amikor nem vizsgálta érdemben a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdése d) pontjának a fellebbezőre való alkalmazásának megalapozottságát. Ezek az érvek az első fellebbezési jogalapban szerepelnek. Értékelésem azokra a fő kérdésekre fog összpontosítani, amelyekre a felek a tárgyaláson a Bíróság kérésének megfelelően a szóbeli érvelésüket összpontosították.
A.      A második és a negyedik fellebbezési jogalap
29.      A második és a negyedik fellebbezési jogalappal a fellebbező előadja, hogy a Törvényszék tévesen értelmezte a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdésének g) pontjában előírt kritériumot. Lényegében azt kifogásolja, hogy a Törvényszék megállapította, hogy az e rendelkezésben szereplő „vezető üzletemberek” kifejezés nem követeli meg a Tanácstól, hogy bizonyítsa a jegyzékben szereplő személy konkrét magatartását – különösen az Oroszországi Föderáció kormánya feletti befolyás tekintetében – vagy az említett ország rezsimjével fennálló bármilyen kapcsolatot. Azzal érvel, hogy a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdése g) pontjának egyes nyelvi változataiból – mint például a francia nyelvi változatból, amely a „femmes et hommes d’affaires influents” kifejezést használja – az következik, hogy e rendelkezés alkalmazása az említett kormánnyal szembeni befolyásoló magatartást vagy az ahhoz fűződő kapcsolat fennállását követeli meg e befolyás gyakorlásához.
30.      A Tanács vitatja ezt az érvelést.
31.      Amint az a jelen indítvány 10. pontjából kitűnik, a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdésének g) pontja előírja „a Krím annektálásáért és Ukrajna destabilizálásáért felelős Oroszországi Föderáció kormányának jelentős bevételi forrást biztosító gazdasági ágazatokban tevékenykedő vezető üzletemberek” tulajdonában, birtokában vagy ellenőrzése alatt álló, vagy azok által birtokolt, illetve ellenőrzött valamennyi pénzeszköz és gazdasági erőforrás befagyasztását.
32.      Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint valamely uniós jogi rendelkezés értelmezése szempontjából nemcsak annak szövegét, hanem szövegkörnyezetét és annak a szabályozásnak a célkitűzéseit is figyelembe kell venni, amelynek az a részét képezi. Ez különösen akkor áll fenn, ha az uniós jog érintett rendelkezésének szövege nem utal kifejezetten a tagállamok jogára a rendelkezés jelentésének és hatályának meghatározása céljából, ami a jelen ügyben a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdésének g) pontját illetően fennáll.(20)
33.      Először is, ami a „vezető üzletemberek” kifejezés szó szerinti értelmezését illeti, köztudott, hogy az „üzletember” szó olyan személyre utal, aki üzleti tevékenységet folytat, jellemzően valamely vállalkozás vezetői szintjén. Emellett a „vállalkozás” szó gazdasági vagy kereskedelmi tevékenység gyakorlására utal. A módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdésének g) pontjában szereplő „üzletemberek” kifejezés tehát olyan személyekre utal, akik gazdasági vagy kereskedelmi tevékenységet folytatnak a tulajdonukban lévő vagy olyan társaságban, ahol fontos pozíciót töltenek be.(21)
34.      A „vezető” szó a maga részéről az angol nyelvben „nagyon fontos vagy legfontosabb” jelentéssel bíró melléknév.(22) Mivel a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdésének g) pontjában a „vezető üzletemberek” kifejezést a „gazdasági ágazatokban tevékenykedő” kifejezés követi, a „vezető” fogalmát úgy kell érteni, hogy az egyrészt az érintett üzletember azon ágazatban fennálló jelentőségére utal, amelyben tevékenykedik, és arra a befolyásra, amelyet az adott személy az adott ágazaton belül gyakorolhat, ami lényegében a Törvényszék által a megtámadott ítélet 91. pontjában tett megállapításnak felel meg. Emellett, ahogyan az ugyanezen pontban szerepel, valamely üzletember „vezető” jellege többek között a szakmai jogállása, a gazdasági tevékenységének fontossága, a tőketulajdonának nagysága vagy azon egy vagy több vállalkozáson belüli tisztségére tekintettel fennálló jelentősége alapján állapítható meg, amelyben e tevékenységeket végzi. Erre a megállapításra a fellebbező a fellebbezésében nem utal konkrétan.
35.      Ebből következik, hogy a szó szerinti értelmezés szempontjából a Törvényszék nem követett el hibát, amikor a megtámadott ítélet 88–90. pontjában lényegében arra a következtetésre jutott, hogy a Tanácsnak a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdésének g) pontja értelmében vett „vezető üzletemberi minőség” megállapításához mindössze annyit kell bizonyítania, hogy az érintett személy gazdasági vagy kereskedelmi tevékenységet végez, és hogy e személyt a megtámadott ítélet 91. pontjában ismertetett elemek alapján nagyon fontos vagy a legfontosabb üzletembernek tekintik abban a gazdasági ágazatban, amelyben tevékenységét végzi, és ily módon képes befolyást gyakorolni az ágazaton belül.
36.      Igaz, hogy a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdése g) pontjának egyes nyelvi változatai a „businesspersons” főnévhez a „leading” helyett az angol „influential” szóval egyenértékű jelzőt társítanak. A fellebbező erre a tényre hivatkozik annak alátámasztására, hogy az e rendelkezés által érintett üzletembereknek nem csupán azon gazdasági ágazaton belül kell befolyást gyakorolniuk, amelyben tevékenységüket végzik, hanem kifejezetten magára az Oroszországi Föderáció kormányára kell befolyást gyakorolniuk.
37.      E tekintetben azonban emlékeztetek arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint egy uniós jogi rendelkezés egy vagy néhány nyelvi változatának megfogalmazása nem szolgálhat e rendelkezés értelmezésének kizárólagos alapjául. Az uniós jog rendelkezéseit egységesen kell értelmezni és alkalmazni az Unió valamennyi nyelvén készült változatok figyelembevételével.(23)
38.      A jelen ügyben a Tanács által a tárgyaláson adott magyarázatokkal összhangban megjegyzem, hogy a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdése g) pontjának tizenkét nyelvi változata a „businesspersons” főnévhez lényegében egy olyan jelzőt társít, amely az angolban a „leading” szóval egyenértékű.(24) E változatokon kívül néhány más nyelvi változat olyan szót használ, amely angolul a „prominent” vagy a „principal” kifejezéssel fordítható, és amely szemantikai szempontból a „leading” szót tükrözi.(25) A jelen indítvány 34. pontjában kifejtett, az angol „leading businesspersons” kifejezés értelmezésére vonatkozó megfontolások tehát teljes mértékben alkalmazhatók az említett változatok mindegyikére.
39.      Ezzel szemben csak a francia, a lett és a litván nyelvi változat az, amely a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdésének g) pontjában szereplő „businesspersons” főnévhez olyan jelzőt társít, amelyet angolul „influential” szónak fordítanának. Mindazonáltal még ezekben a nyelvekben is az „influential” kifejezés egyik fő jelentése a „fontos” minőség.(26) Következésképpen a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdése g) pontjának a 37. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat által megkövetelt egységes értelmezése és alkalmazása érdekében a „vezető üzletemberek” kifejezés francia, lett és litván nyelvű változatát ugyanúgy kell értelmezni, mint az említett rendelkezés nyelvi változatainak többségét, vagyis úgy, hogy az az érintett üzletembernek abban a gazdasági ágazatban fennálló jelentőségére utal, amelyben tevékenykedik, és amelyben befolyást képes gyakorolni. A Törvényszék ezért nem követett el hibát a megtámadott ítélet 92. pontjában, amelyben ugyanerre a következtetésre jutott.
40.      A fenti megfontolásokból következik, hogy a szó szerinti értelmezés szempontjából nem megalapozott a fellebbező azon érvelése, amely szerint a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdésének g) pontjában szereplő „vezető üzletemberek” kifejezés a Tanács részéről a jegyzékbe vett személy konkrét magatartásának bizonyítását követeli meg – különösen az Oroszországi Föderáció kormánya feletti befolyás tekintetében – vagy az ezen ország rezsimjével fennálló kapcsolat megállapítását.
41.      Másodszor, ami a rendszertani értelmezést illeti, előzetesen szeretnék emlékeztetni arra, hogy a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdésének g) pontjában foglalt, a „vezető üzletemberek” jegyzékbe vételére vonatkozó kritériumot először a 2022/329 határozat vezette be. Ez utóbbi határozatot 2022. február 25‑én fogadták el, azaz egy nappal azt követően, hogy az Oroszországi Föderáció elnöke Ukrajnában folytatandó katonai műveletet jelentett be, és orosz fegyveres erők támadást indítottak Ukrajna ellen.(27)
42.      Emellett fontos rámutatni arra, hogy a 2014/145 határozat 2. cikkének (1) bekezdése a 2022/329 határozattal történő módosítását megelőzően már tartalmazott egy olyan jegyzékbevételi kritériumot, amely lényegében lehetővé tette, hogy az Oroszországi Föderáció kormánya felett egyéni befolyást gyakorolni képes személyeket vegyenek célba. Ez különösen a 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdésének d) pontját jelentette, amely lényegében az Ukrajna területi integritásának, szuverenitásának és függetlenségének aláásásáért vagy az azzal való fenyegetésért felelős orosz döntéshozók részére anyagi vagy pénzügyi támogatást nyújtó, illetve általuk előnyökhöz jutó természetes személyekre vonatkozott. Amint azt már a jelen indítványomban jeleztem,(28) ez a kritérium a módosított 2014/145 határozatban is megmaradt, ami számomra azt sugallja, hogy a 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdése g) pontjának olyan értelmezése, amely szerint az az Oroszországi Föderáció kormányával szembeni befolyásoló magatartás és az ezen országot irányító rezsimmel való kapcsolat fennállásának bizonyítását követeli meg, ahogyan azt a fellebbező állítja, egyszerűen felesleges és ezért rendszertani szempontból nem következetes.
43.      Úgy vélem tehát, hogy a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdése g) pontjának rendszertani értelmezése nem támasztja alá a fellebbező érvelését.
44.      Harmadszor, ami a teleologikus értelmezést illeti, a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdésének g) pontja egy olyan jogi keret részét képezi, amely olyan példátlan korlátozó intézkedéseket vezetett be, amelyek célja – amint arra a Törvényszék a megtámadott ítélet 52. és 88. pontjában helyesen emlékeztetett –,(29) hogy a lehető legnagyobb nyomást gyakorolják az Oroszországi Föderációra azáltal, hogy megnövelik az Ukrajna területi integritásának, szuverenitásának és függetlenségének aláásására irányuló intézkedéseinek költségeit.
45.      Az Oroszországgal szemben elfogadott korlátozó intézkedéseknek valóban ezek a céljai, ahogyan azokat lényegében a Bíróság 2020. június 25‑i VTB Bank kontra Tanács ítéletében (C‑729/18 P, EU:C:2020:499, 59. pont)(30) megfogalmazta, amely ítélet a 2017. március 28‑i Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, 123. pont) ítéletre is hivatkozik.(31) Mindkét ítélet az ukrajnai helyzetet destabilizáló, az orosz fegyveres erők 2022. február 24‑i támadását megelőző intézkedésekre tekintettel elfogadott ágazati korlátozó intézkedések értelmezésére vonatkozott.(32) A fellebbező érvelésével ellentétben azonban a Bíróság által az említett ítéletekben meghatározott célok továbbra is érvényesek a jelen ügyben szóban forgó egyedi korlátozó intézkedések értelmezése tekintetében, figyelemmel arra, hogy mind az ágazati, mind az egyedi korlátozó intézkedéseket az orosz támadás óta tovább romlott helyzetre adott közös válasz keretében fogadták el, amint a 2014/145 határozat módosításáról szóló 2022/329 határozat (10) és (11) preambulumbekezdése kifejezetten megállapítja.(33)
46.      Ennek fényében a Törvényszéknek a megtámadott ítélet 52. és 53. pontjában tett megállapításaival összhangban úgy vélem, hogy észszerűen előrelátható, hogy a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdésének g) pontja által érintett vezető üzletemberekkel szembeni korlátozó intézkedések elfogadása maximalizálja az Oroszországi Föderáció kormányára gyakorolt nyomást annak érdekében, hogy felhagyjon az ukrán területen folytatott katonai agressziójával. Végül is ezek a vezető üzletemberek központi szerepet játszanak azon gazdasági ágazatok jövedelmezőségének fenntartásában, amelyekben tevékenységüket végzik, és amelyek végső soron az Oroszországi Föderáció kormányának rendelkezésére álló pénzügyi forrásokat erősítik intézkedései és politikái folytatásához. Következésképpen a jelen ügyben szóban forgó korlátozó intézkedések az érintett vezető üzletemberek tevékenységének befolyásolásával valószínűleg csökkenteni fogják az Oroszországi Föderáció kormányának az érintett gazdasági ágazatokból származó bevételeit, ezáltal növelve katonai akcióinak költségeit, és korlátozva azon képességét, hogy aláássa Ukrajna területi integritását, szuverenitását és függetlenségét.
47.      Ebből következik, hogy – amint azt a Törvényszék a megtámadott ítélet 54. és 89. pontjában megállapította – logikai kapcsolat áll fenn egyrészt az Oroszországi Föderáció kormánya számára jelentős bevételi forrást biztosító gazdasági ágazatokban tevékenykedő vezető üzletemberek célbavétele, másrészt a jelen ügyben szóban forgó korlátozó intézkedések célja között. A fellebbező érvelésével ellentétben ez a kapcsolat akkor is fennáll, ha a jegyzékben szereplő személy nem tanúsít konkrét magatartást – különösen az Oroszországi Föderáció kormánya feletti befolyás tekintetében –, vagy ha nincs kapcsolat e személy és az ezen országot irányító rezsim között.
48.      A módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdése g) pontjának teleologikus értelmezése ezért nem teszi szükségessé e rendelkezés szó szerinti és rendszertani,
a jelen indítvány 40. és 43. pontjában kifejtett értelmezésének újragondolását. Ez ugyanis alátámasztja azt a nézetet, hogy az e rendelkezésben szereplő „vezető üzletemberek” kifejezés csak annak bizonyítását követeli meg a Tanácstól, hogy az érintett személy gazdasági vagy kereskedelmi tevékenységet folytat, és hogy e személyt legalábbis nagyon fontos üzletembernek tekintik abban az ágazatban, amelyben tevékenységet folytat, és így képes befolyást gyakorolni ezen ágazaton belül.
49.      Egyebekben, amennyiben a fellebbező szerint nehéz megállapítani, hogy a jegyzékbe felvett személyeknek hogyan kell eljárniuk ahhoz, hogy ne kerüljenek fel a jegyzékbe, illetve hogy a jegyzékből törlésre kerüljenek, fontos kiemelni, hogy a prominens üzletembereket akkor lehet törölni a jegyzékből, ha bizonyítani tudják, hogy lemondtak a jegyzékbe való felvételük alapjául szolgáló pozícióról. Bár e pozíció indokolhatja az eredeti jegyzékbe vételt, az nem eredményezheti azt, hogy az érintett személy helyzete meghatározott időre rögzül, és az időszakos felülvizsgálatot megfosztják tényleges érvényesülésétől, kivéve, ha a Tanács továbbra is bizonyítani tudja a kijátszás veszélyét, ami a jelen ügyben konkrétan nem merül fel.
50.      A fentiekre tekintettel a Bíróság ítélkezési gyakorlata által az uniós jog valamely rendelkezése értelmezésének megállapítására vonatkozóan meghatározott értelmezési módszerek egyike sem követeli meg – amint azt a fellebbező előadja – a célszemélynek az Oroszországi Föderáció kormányával szembeni befolyásoló magatartását vagy a kormányhoz fűződő kapcsolat fennállását ahhoz, hogy a személyt a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdésének g) pontja értelmében „vezető üzletembernek” lehessen minősíteni.
51.      Következésképpen véleményem szerint nem állapítható meg, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, illetve megsértette a jogbiztonság elvét, amikor a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdésének g) pontjában szereplő „vezető üzletemberek” kifejezést értelmezte.
52.      A második és a negyedik fellebbezési jogalapot tehát el kell utasítani.
B.      Az első fellebbezési jogalap
53.      Első fellebbezési jogalapjával a fellebbező azt kifogásolja, hogy a Törvényszék elutasította az első fokon előterjesztett, a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdésének d) pontja szerinti jegyzékbe vételét vitató jogalapok vizsgálatát. A felperes azt állítja, hogy még ha feltételezzük is, hogy a Törvényszék helyesen állapította meg, hogy e jegyzékbe vétel az említett módosított határozat 2. cikke (1) bekezdésének g) pontja alapján megalapozott volt, az a tény, hogy nem vizsgálta az említett határozat 2. cikke (1) bekezdésének d) pontjával kapcsolatos érveit, sértette a hatékony bírói jogvédelemhez és a jóhírnévhez való jogát. A fellebbező konkrétan azzal érvel, hogy amennyiben a megtámadott jogi aktusnak különböző jogalapjai vannak, a Törvényszék nem szorítkozhat e jogalapok közül csak az egyik érvényességének vizsgálatára. Annál is inkább így van ez a jelen ügyben, mivel a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdésének d), illetve g) pontjában foglalt kritériumok teljesen eltérő helyzetekre irányulnak.
54.      A Tanács vitatja ezt az érvelést. A Törvényszék által a megtámadott ítéletben alkalmazott megközelítést a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata megfelelően alátámasztotta. A Tanács kifogásolja továbbá a fellebbező által a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdésének d), illetve g) pontjában foglalt kritériumok tekintetében tett megkülönböztetést. A Tanács azt állítja, hogy mindkét kritérium semleges, mivel egyik sem mond értékítéletet az érintett személy magatartásáról, és egyik sem jelenti azt, hogy a Tanács elmarasztalná az érintett személy magatartását.
55.      Előzetes megjegyzésként emlékeztetnék arra, hogy a jelen ügyben szóban forgó jogi aktusokban(34) a Tanács a fellebbezőnek a jegyzékbe való felvételét nemcsak a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdésének g) pontjában foglalt kritériumra, hanem az említett határozat 2. cikke (1) bekezdésének d) pontjában foglalt kritériumra is alapozta. A Tanács lényegében úgy vélte, hogy a fellebbező anyagilag vagy pénzügyileg aktívan támogatta a Krím annektálásáért vagy Ukrajna destabilizálásáért felelős orosz döntéshozókat, és hogy általuk előnyhöz jutott. Amint az a Tanács indokolásából kitűnik,(35) a jegyzékbe vételt alátámasztó indokok között szerepelt a fellebbezőnek az Oroszországi Föderáció kormányának elnökével, Vlagyimir Putyinnal való szoros kapcsolata és az egymás között kölcsönösen tett jelentős szívességek. A Tanács e célból arra a politikai támogatásra is hivatkozott, amelyet Putyin elnök nyújtott az Alfa csoport részére, amelynek a fellebbező jelentős részvényese volt, külföldi beruházási terveinek kidolgozása érdekében, e csoport lojalitásának jutalmaként.
56.      Fontos megjegyezni, hogy a Törvényszék a megtámadott ítélet 133–135. pontjában úgy ítélte meg, hogy a fellebbező nevének a szóban forgó jegyzékekbe való felvételére vonatkozó, az Oroszországi Föderáció kormánya számára jelentős bevételi forrást biztosító gazdasági ágazatokban tevékenykedő vezető üzletemberi minőségén alapuló, a vitatott 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdése g) pontjának megfelelő indok kellően alátámasztott. Ebben az összefüggésben a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy nem szükséges érdemben megvizsgálni a fellebbező által felhozott azon egyéb kifogásokat, amelyekkel a Tanács értékelését kívánta megkérdőjelezni a fellebbezőnek a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdésének d) pontja szerinti jegyzékbe vételével kapcsolatban.
57.      A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint, amelyre a Törvényszék a megtámadott ítélet 134. pontjában hivatkozott, amennyiben – a megelőző jellegükre tekintettel – a korlátozó intézkedéseket elfogadó határozat jogszerűségének felülvizsgálatát illetően az uniós bíróság úgy véli, hogy az említett indokok legalább egyike kellően pontos és konkrét, alá van támasztva, valamint önmagában elegendő alapot képez e határozat alátámasztásához, az a körülmény, hogy a többi indok nem ilyen, nem igazolhatja az említett határozat megsemmisítését.
58.      Ezt a megállapítást eredetileg a 2013. július 18‑i Bizottság és társai kontra Kadi ítéletben (C‑584/10 P, C‑593/10 P és C‑595/10 P, EU:C:2013:518)(36) fogalmazták meg, amelyben a Bíróság kifejezetten hivatkozott azokra az indokokra, amelyek a jegyzékbe való felvétel kritériumának az érintett személyre való alkalmazását alátámasztják. Ha ezen okok közül legalább egy megalapozott és elegendő, akkor az a tény, hogy más okok nem azok, nem jelenti azt, hogy ezt a kritériumot tévesen alkalmazták, és ezért a Tanács határozata jogellenes.(37) Későbbi ítélkezési gyakorlatában, nevezetesen a 2018. november 29‑i Bank Tejarat kontra Tanács ítéletben (C‑248/17 P, EU:C:2018:967)(38) a Bíróság ugyanezt az érvelést alkalmazta analógia útján arra a helyzetre, amikor egy fellebbezés keretében a jegyzékbe való felvétel valamelyik kritériuma – és nem csupán az e kritérium alkalmazását igazoló indok – megalapozottnak minősül. A Bíróság szerint lényegében a további jegyzékbevételi kritériumra vonatkozó fellebbezési jogalap ilyen körülmények között hatástalanná válik, mivel a megtámadott ítélet rendelkező részét megalapozottnak kell tekinteni.(39)
59.      A jelen ügy vonatkozásában mindenekelőtt szeretném megjegyezni, hogy a Törvényszék korlátozó intézkedésekkel kapcsolatos gyakorlata nem tűnik következetesnek, amint azt azok a folyamatban lévő ügyek is bizonyítják, amelyekben a közelmúltban ismertettem indítványaimat (Timchenko kontra Tanács ügy [C‑702/23 P, EU:C:2025:273] és Timchenko kontra Tanács ügy [C‑703/23 P, EU:C:2025:274]). A Törvényszék az ezekben az ügyekben megtámadott ítéletekben nem hivatkozott a Bíróságnak például a Bank Tejarat kontra Tanács ítéletből eredő ítélkezési gyakorlatára. A Törvényszék a Tanács szóban forgó határozatainak jogszerűségét egyrészt a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdésének a) pontja, másrészt az említett határozat 2. cikke (1) bekezdésének d) pontja alapján vizsgálta. Ez azt jelenti, hogy a Bíróság által a jelen ügyben alkalmazott megközelítés jelentős következményekkel járhat a Törvényszék döntéshozatali gyakorlatára nézve.
60.      Mindemellett emlékeztetni kell arra, hogy a felhozott jogalap hatásos jellege a megsemmisítés iránti kereset keretében a jogalap arra való alkalmasságára utal, hogy megalapozottsága esetén a felperes által kívánt megsemmisítést eredményezze.(40) Tipikusan hatástalan az olyan jogalap, amely valamely aktus egyik részét kifogásolja olyan esetekben, amikor az aktus akár kizárólag egyéb szempontokon is jogszerűen alapulhatott volna.(41) Ilyen körülmények között a pergazdaságosság elve lehetővé teszi, hogy a Törvényszék ne vizsgálja meg az ilyen jogalapot, mivel az semmiféleképpen sem hat ki e határozat jogszerűségére.(42)
61.      A jelen ügyben, mégha a Törvényszék azt is állapította volna meg, hogy a Tanács tévesen alkalmazta a fellebbezőre a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdésének d) pontját, ez a tanácsi határozat rendelkező részét – amely lényegében megtiltja a tagállamok területére történő belépését, és e terület egészén befagyasztja a pénzeszközeit  ‑ akkor sem érintené, és a szóban forgó jogi aktusokat továbbra is jogszerűnek kellene nyilvánítani. Pontosan az ilyen fajta helyzetre hivatkozik a Bank Tejarat ítélet, amely azon a jól ismert előfeltevésen nyugszik, hogy valamely jogi aktus megsemmisítése csak a jogi aktus bírósági felülvizsgálat tárgyát képező rendelkező részét érinti, nem pedig azokat az indokokat, amelyekre az érintett intézmény a határozatát alapította.
62.      Továbbá, bár az uniós intézmények jogi aktusait megilleti a jogszerűség vélelme, e vélelem csupán a szóban forgó jogi aktus rendelkező részére terjed ki, a rendelkező rész alapjául szolgáló indokokra azonban nem. Ez azt jelenti, hogy amennyiben a Törvényszék pergazdaságossági okokból nem vizsgálja a korlátozó intézkedések hatálya alá tartozó személlyel szemben alkalmazott valamely jegyzékbevételi kritérium megalapozottságát, mint ahogyan ez a jelen ügyben történt, nem vélelmezhető, hogy a Törvényszék az ítéletében jóváhagyta
a Tanács által egy másik kritérium tekintetében elvégzett értékelést. Ebből a szempontból úgy vélem, hogy a fellebbező tévesen érvel azzal, hogy hatással lehet a hatékony bírói jogvédelemhez való jogára az, hogy a Törvényszék nem vizsgálta meg a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdésének d) pontja szerinti jegyzékbe vételét.
63.      Ezenkívül igaz, hogy a Bank Tejarat ítéletben foglaltaktól eltérően a jelen ügyben alkalmazott két jegyzékbevételi kritérium nem csak különböző helyzetekre irányul, hanem jellegükben is jelentősen eltérnek egymástól. Amint az a jelen indítvány első részéből kitűnik, a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdésének g) pontja végső soron lehetővé teszi, hogy egy személyt az Oroszországi Föderáció kormánya számára bevételi forrást biztosító gazdasági ágazatban vezető üzletemberként való részvétele miatt felvegyenek a jegyzékbe. Ezzel szemben a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdésének d) pontja azt a magatartást tudja be a jegyzékbe felvett személynek, hogy anyagilag vagy pénzügyileg támogatta a Krím annektálásáért vagy Ukrajna destabilizálásáért felelős orosz döntéshozókat, vagy általuk előnyhöz jutott.
64.      Mindazonáltal a fellebbezővel szemben a szóban forgó jogi aktusokban alkalmazott jegyzékbevételi kritériumok eltérő jellege nem vonhatja kétségbe a fenti 60. és 61. pontban kifejtett elvi megfontolásokat. Sőt, ezen eltérő jelleg miatt e jegyzékbevételi kritériumok nem válnak olyan elválasztható elemmé, amely a tanácsi határozat fennmaradó részétől elválasztható lenne, ami alapján ‑ a Bíróság ítélkezési gyakorlatának(43) megfelelően – a határozat részleges megsemmisítése lehetővé válna.
65.      Végül, a Bíróság megállapította, hogy annak a személynek, akinek, illetve amelynek a nevét felvették azon személyek és szervezetek jegyzékébe, akiknek, illetve amelyeknek a vagyonát befagyasztották, továbbra is legalábbis nem vagyoni érdeke fűződik e felvétel megsemmisítéséhez azért, hogy az uniós bírósággal ismertesse el azt, hogy soha nem kellett volna őt felvenni ebbe a jegyzékbe, figyelemmel a jóhírnevére gyakorolt következményekre többek között azt követően, hogy nevét törölték az említett jegyzékből vagy vagyonának befagyasztását feloldották.(44) Ezen ítéletben a Bíróság megerősítette, hogy a személynek a jóhírnévhez való joga alapján továbbra is érdeke fűződik ahhoz, hogy a jegyzékbe vételt elrendelő tanácsi határozat megsemmisítését kérje, még akkor is, ha az intézmény az időszakos felülvizsgálat nyomán úgy dönt, hogy a nevét törli a jegyzékből. Ugyanakkor a jelen ügyben a helyzet ettől eltérő, mivel ‑ amint említettem – egy másik jegyzékbevételi kritérium Törvényszék általi vizsgálata semmiképpen sem eredményezheti a szóban forgó jogi aktus megsemmisítését. Éppen ezért, a tárgyaláson megvitatottakkal összhangban, a fellebbező számára a jóhírneve védelmében rendelkezésre álló jogorvoslati lehetőség az EUMSZ 340. cikk szerinti kártérítési keresetben áll.(45)
66.      Az előbbi megfontolások fényében, álláspontom szerint a Törvényszék megállapíthatja, hogy amennyiben egy személy jegyzékbe való felvételét igazoló egyik kritérium megalapozottnak bizonyul, nem szükséges tovább vizsgálni a Tanács által ugyanezen határozat alapjául vett másik jegyzékbevételi kritériumot alátámasztó indokokat. Következésképpen, és mivel a Törvényszéknek a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdésének d) pontja alapján történő jegyzékbe való felvétel megalapozottságát nem
kellett vizsgálnia, a fellebbező tévesen hivatkozik arra, hogy az említett bíróság tévesen alkalmazta a jogot.
67.      Az első fellebbezési jogalapot tehát el kell utasítani.
V.      Végkövetkeztetés
68.      A jelen indítványban kifejtett elemzés fényében azt javasolom, hogy a Bíróság utasítsa el a fellebbezést a második és a negyedik fellebbezési jogalap tekintetében, amennyiben azok a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdése g) pontjának értelmezésére vonatkoznak. Javaslom továbbá, hogy a Bíróság utasítsa el az első fellebbezési jogalapot.
69.      Nem foglalok állást a fellebbező által előterjesztett többi jogalapot illetően vagy arról, hogy a Bíróság eljárási szabályzata 184. cikkének (2) bekezdése alapján melyik felet kell a költségek viselésére kötelezni.
1      Eredeti nyelv: angol.
2      A továbbiakban: fellebbező.
3      A továbbiakban: megtámadott ítélet.
4      A továbbiakban együtt: eredeti jogi aktusok.
5      A továbbiakban együtt: a fenntartásról szóló jogi aktusok, illetve az eredeti jogi aktusokkal együtt: a szóban forgó jogi aktusok.
6      Lásd még: 2025. március 13‑i Shuvalov kontra Tanács ítélet (C‑271/24 P, EU:C:2025:180), a Timchenko kontra Tanács ügyre (C‑702/23 P, EU:C:2025:273) és a Timchenko kontra Tanács ügyre (C‑703/23 P, EU:C:2025:274) vonatkozó indítványom.
7      A 2014/145 határozat módosításáról szóló, 2022. február 25‑i tanácsi határozat (HL 2022. L 50., 1. o.) (a továbbiakban: 2022/329 határozat).
8      Az Ukrajna területi integritását, szuverenitását és függetlenségét aláásó vagy fenyegető intézkedések miatti korlátozó intézkedésekről szóló, 2014. március 17‑i tanácsi határozat (HL 2014. L 78., 16. o.; helyesbítés: HL 2014. L 263., 35. o.) (a továbbiakban: 2014/145 határozat).
9      A 269/2014 rendelet módosításáról szóló, 2022. február 25‑i tanácsi rendelet (HL 2022. L 5., 1. o.) (a továbbiakban: 2022/330 rendelet).
10      Az Ukrajna területi integritását, szuverenitását és függetlenségét aláásó vagy fenyegető intézkedések miatti korlátozó intézkedésekről szóló, 2014. március 17‑i tanácsi rendelet (HL 2014. L 78., 6. o.; helyesbítések: HL 2014. L 121., 60. o.; HL 2014. L 294., 50. o.) (a továbbiakban: 269/2014 rendelet).
11      A rövidítés érdekében a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdésének g) pontjában meghatározott kritériumra való hivatkozásokat úgy kell érteni, hogy azok az említett határozat 1. cikke (1) bekezdésének e) pontjában és a módosított 269/2014/EU rendelet 3. cikke (1) bekezdésének g) pontjában meghatározott kritériumra is vonatkoznak. Lásd a jelen indítvány 9. és 11. pontját.
12      A továbbiakban: módosított 2014/145 határozat.
13      A továbbiakban: módosított 269/2014 rendelet.
14      A megtámadott ítélet 31. és 32. pontja.
15      A megtámadott ítélet 37–39. pontja.
16      A megtámadott ítélet 51–56. pontja.
17      A megtámadott ítélet 88–91. pontja.
18      A megtámadott ítélet 111. pontja.
19      A megtámadott ítélet 133. és 134. pontja.
20      2025. március 20‑i DL ítélet (C‑61/24, EU:C:2025:197, 38. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
21      Lásd e tekintetben a Cambridge Dictionary fogalommeghatározását, amely a https://dictionary.cambridge.org/dictionary/english/businessperson honlapon érhető el.
22      Lásd többek között a Cambridge Dictionary fogalommeghatározását, amely a https://dictionary.cambridge.org/dictionary/learner-english/leading. honlapon érhető el.
23      Lásd: 2024. november 28‑i Másdi ítélet (C‑169/23, EU:C:2024:988, 42. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
24      Lásd a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdése g) pontjának bolgár, cseh, német, észt, horvát, olasz, magyar, lengyel, szlovák, szlovén, finn és svéd nyelvi változatát.
25      Lásd a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdése g) pontjának holland, portugál, spanyol, ír és román nyelvi változatát.
26      Lásd többek között a Le Robert fogalommeghatározását, amely a https://dictionnaire.lerobert.com/definition/influent honlapon érhető el.
27      Lásd a 2022/329 határozat (9) preambulumbekezdését.
28      Lásd a fenti 10. pontot.
29      Röviden kiemelném, hogy a Törvényszék által a megtámadott ítélet 52–54. pontjában a jelen ügyben szóban forgó korlátozó intézkedésekkel elérni kívánt célokra vonatkozóan tett megállapítások a fellebbező által az EUMSZ 277. cikk alapján első fokon felhozott jogellenességi kifogásnak a Törvényszék általi értékelésének részét képezik az arányosság elvének fényében. Ezek azonban összhangban vannak a Törvényszék által a megtámadott ítélet 88. pontjában a módosított 2014/145 határozat 2. cikke (1) bekezdése g) pontja értelmezésének értékelése során tett megállapítással, ami lehetővé teszi mindezen megállapítások együttes figyelembevételét.
30      Lásd még: 2020. szeptember 17‑i Rosneft és társai kontra Tanács ítélet (C‑732/18 P, EU:C:2020:727, 85. pont).
31      Lásd: Timchenko kontra Tanács ügyre vonatkozó indítványom (C‑703/23 P, EU:C:2025:274, 52. pont).
32      Lásd az ukrajnai helyzetet destabilizáló orosz intézkedések miatt hozott korlátozó intézkedésekről szóló, 2014. július 31‑i módosított 2014/512/KKBP tanácsi határozatot (HL 2014. L 229., 13. o.) és az ukrajnai helyzetet destabilizáló orosz intézkedések miatt hozott korlátozó intézkedésekről szóló, 2014. július 31‑i 2014/833/EU tanácsi rendeletet (HL 2014. L 229., 1. o.; helyesbítések: HL 2014. L 246., 59. o.; HL 2022. L 114., 214. o.; HL 2022. L 210., 20. o.).
33      Fel kell hívnom a Bíróság figyelmét a 2022/329 határozat (2) és (4) preambulumbekezdésére is, amelyek kijelentik, hogy az Európai Unió továbbra is „töretlenül támogatja Ukrajna szuverenitását és területi integritását”, és utalnak arra, hogy további korlátozó intézkedéseket kell elfogadni, amelyek Oroszországot katonai agressziója miatt komoly és súlyos következményekkel sújtják. Emellett a 2022/329 határozat (10) preambulumbekezdése kimondja, hogy az Európai Unió válasza „az Oroszországi Föderáció fegyveres erői által provokáció nélkül indított, Ukrajnába irányuló invázióra” adott válaszként „mind ágazati, mind egyedi korlátozó intézkedéseket” magában fog foglalni. Ebből a megállapításból kitűnik, hogy e két intézkedéstípus ugyanazon célt szolgáló, egymással összefüggő elemek.
34      Lásd a jelen indítvány 13. pontját.
35      Lásd a jelen indítvány 12. pontját.
36      A továbbiakban: „Kadi II” ítélet.
37      „Kadi II” ítélet, 130. pont.
38      A továbbiakban: Bank Tejarat ítélet.
39      Bank Tejarat ítélet, 60. és 61. pont. A Bíróság által e pontokban használt kifejezések kétértelműnek tűnnek, mivel „indokokra” hivatkozik „kritériumok” helyett. Az 57. pontból azonban világosan kitűnik, hogy a Bíróság az említett ügyben a jegyzékbevételi kritériumokra utal, nem pedig az e kritériumok alkalmazását megalapozó indokokra.
40      Lásd: 2000. szeptember 21‑i EFMA kontra Tanács ítélet (C‑46/98 P, EU:C:2000:474, 38. pont).
41      Lásd: Mengozzi főtanácsnok Evropaïki Dynamiki kontra EKB ügyre vonatkozó indítványa (C‑401/09 P, EU:C:2011:31, 88. pont).
42      Lásd: La Pergola főtanácsnok EFMA kontra Tanács ügyre vonatkozó indítványa (C‑46/98 P, EU:C:1999:547, 10. pont).
43      Lásd ebben az értelemben: 2015. július 16‑i Bizottság kontra Tanács ítélet (C‑425/13, EU:C:2015:483, 94. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
44      Lásd többek között: 2019. január 31‑i Islamic Republic of Iran Shipping Lines és társai kontra Tanács ítélet (C‑225/17 P, EU:C:2019:82, 31. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
45      Lásd e tekintetben: 2017. május 30‑i Safa Nicu Sepahan kontra Tanács ítélet (C‑45/15 P, EU:C:2017:402, 49. pont).