62019TJ0526
A TÖRVÉNYSZÉK ÍTÉLETE (kibővített ötödik tanács)
2024. november 27. (
*1
)
„Energia – A földgáz belső piaca – (EU) 2019/692 irányelv – A 2009/73/EK irányelv módosítása – Jogbiztonság – Egyenlő bánásmód – Arányosság – Hatáskörrel való visszaélés – Eljárási szabálytalanságok”
A T‑526/19. RENV. sz. ügyben,
a Nord Stream 2 AG (székhelye: Steinhausen [Svájc], képviselik: T. Winter és K. Hobér ügyvédek)
felperes
az Európai Parlament (képviselik: Tamás A., O. Denkov és J. Etienne, meghatalmazotti minőségben),
az Európai Unió Tanácsa (képviselik: K. Pavlaki, L. Vétillard és A. Jensen, meghatalmazotti minőségben)
alperesek ellen,
támogatják őket:
az Észt Köztársaság (képviseli: M. Kriisa, meghatalmazotti minőségben),
a Lett Köztársaság (képviseli: K. Pommere, meghatalmazotti minőségben),
a Litván Köztársaság (képviselik: K. Dieninis, R. Dzikovič, S. Grigonis és V. Kazlauskaitė‑Švenčionienė, meghatalmazotti minőségben),
a Lengyel Köztársaság (képviselik: B. Majczyna, K. Rudzińska, S. Żyrek és M. Rzotkiewicz, meghatalmazotti minőségben),
valamint
az Európai Bizottság (képviselik: O. Beynet és B. De Meester, meghatalmazotti minőségben)
beavatkozó felek,
A TÖRVÉNYSZÉK (kibővített ötödik tanács),
tagjai: M. van der Woude elnök, J. Svenningsen (előadó), C. Mac Eochaidh, J. Martín y Pérez de Nanclares és M. Stancu bírák,
hivatalvezető: I. Kurme tanácsos,
tekintettel az eljárás írásbeli szakaszára,
tekintettel a Bíróság 2022. július 12‑i ítéletére,
tekintettel a 2024. április 11‑i tárgyalásra,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az EUMSZ 263. cikken alapuló keresetében a felperes Nord Stream 2 AG a földgáz belső piacára vonatkozó közös szabályokról szóló 2009/73/EK irányelv módosításáról szóló, 2019. április 17‑i (EU) 2019/692 európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2019. L 117., 1. o.; a továbbiakban: megtámadott irányelv) megsemmisítését kéri.
I. A jogvita előzményei
A. A 2009/73 irányelv
2
A földgáz belső piacára vonatkozó közös szabályokról és a 2003/55/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. július 13‑i 2009/73/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2009. L 211., 94. o.; helyesbítés: HL 2015. L 167., 97. o.) a „harmadik energiaügyi csomag” elnevezésű tágabb szabályozási keretbe illeszkedik. A 2009/73 irányelv célja, hogy közös szabályokat állapítson meg a földgázszállításra, ‑elosztásra, ‑ellátásra és ‑tárolásra vonatkozóan annak érdekében, hogy elősegítse a piacra jutást és előmozdítsa az egyenlő versenyfeltételeket és a hátrányos megkülönböztetéstől mentes versenyt.
3
A 2009/73 irányelv számos kötelezettséget ír elő e cél elérése érdekében. E tekintetben az említett irányelv többek között a 9. cikkében előírja a szállítási rendszerek és a szállításirendszer‑üzemeltetők szétválasztásának kötelezettségét, 32. cikkében pedig bevezeti a harmadik felek szállító‑ és elosztóhálózatokhoz, valamint cseppfolyósítottföldgáz‑létesítményekhez (LNG) való hozzáférésének nyilvános díjakon alapuló rendszerét, amelyet objektív módon és a rendszerhasználók közötti hátrányos megkülönböztetés nélkül kell alkalmazni (a továbbiakban együttesen: a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségek).
4
A 2009/73 irányelv 36. cikke lényegében azt írja elő, hogy a jelentősebb új gázipari infrastruktúrák, vagyis a rendszerösszekötők, az LNG‑létesítmények és a földgáztárolók kérelem alapján, az említett cikk (1) bekezdésében meghatározott feltételek mellett, meghatározott ideig mentesülhetnek az említett irányelvben előírt kötelezettségek alól.
B. A felperes
5
A felperes svájci jog szerinti társaság, amelynek egyedüli részvényese a Gazprom orosz állami részvénytársaság (PJSC). Feladata, hogy megtervezze, megépítse és üzemeltesse az Északi Áramlat 2 gázvezetéket.
6
A két csővezeték alkotta rendszerből álló Északi Áramlat 1 gázvezetékhez hasonlóan, amelynek építése 2012‑ben fejeződött be, és amelynek kapacitása évi 55 milliárd köbméter, a szintén két, a Balti‑tengeren áthaladó gázszállító csővezetékből álló Északi Áramlat 2 gázvezeték célja az Uszty-Luga (Oroszország) és Lubmin (Németország) közötti gázszállítás, ezzel az Északi Áramlat 1 és az Északi Áramlat 2 gázvezeték együttes szállítási kapacitása el fogja érni az évi 110 milliárd köbmétert. Lubminból az Északi Áramlat 2 gázvezeték által szállított gázt szárazföldi gázvezetékeken szállítják tovább.
C. A megtámadott irányelv
7
2017. november 8‑án az Európai Bizottság előterjesztette a földgáz belső piacára vonatkozó közös szabályokról szóló 2009/73 irányelv módosításáról szóló európai parlamenti és tanácsi irányelvre irányuló javaslatot (COM(2017) 660 final, a továbbiakban: irányelvjavaslat).
8
2019. április 17‑én az Európai Parlament és az Európai Unió Tanácsa elfogadta a megtámadott irányelvet, amely a Hivatalos Lapban való kihirdetését követő huszadik napon, azaz 2019. május 23‑án lépett hatályba.
9
A 2009/73 irányelv 2. cikkének 17. pontja, amelynek helyébe a megtámadott irányelv 1. cikkének 1. pontja lépett, előírja, hogy a „rendszerösszekötő” fogalma nemcsak bármely olyan szállítóvezetékre vonatkozik, amely az érintett tagállamok nemzeti szállítási rendszereinek összekapcsolása céljából keresztezi a tagállamok közötti határt vagy azon átnyúlik, hanem immár bármely olyan szállítóvezetékre is kiterjed, amely egy tagállam és egy harmadik ország között a tagállamok területéig vagy e tagállam parti tengeréig terjed (a továbbiakban: valamely tagállam és egy harmadik ország közötti gázvezeték).
10
Ugyanakkor, a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti, 2019. május 23‑át megelőzően kiépített szállítóvezetékek tekintetében a 2009/73 irányelv megtámadott irányelv 1. cikkének 9. pontjával beillesztett 49a. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy azon tagállam, amelynek területén a szóban forgó gázvezeték először csatlakozik e tagállami hálózathoz, határozhat úgy, hogy a területén és a parti tengerén található szóban forgó gázvezetékszakaszok tekintetében eltér a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségektől (a továbbiakban: 49a. cikk). Ez az eltérés objektív okokból – például a beruházás megtérülésének lehetővé tétele céljából vagy ellátásbiztonsági okokból – engedhető meg, amennyiben az nincs hátrányos hatással a versenyre vagy a földgáz belső piacának hatékony működésére vagy az Unión belüli ellátásbiztonságra.
11
Az említett 49a. cikk előírja továbbá egyrészt, hogy az ilyen típusú eltéréseket időben korlátozni kell, objektív indokolás alapján legfeljebb 20 évre, amely indokolt esetben megújítható, és olyan feltételekhez lehet kötni, amelyek a fenti körülmények eléréséhez hozzájárulnak, másrészt pedig azt, hogy az ilyen eltérések nem alkalmazhatók egy tagállam és egy olyan harmadik ország közötti gázvezetékekre, amely az Unióval kötött megállapodás értelmében köteles a 2009/73 irányelvet átültetni jogrendjébe.
12
Egyébiránt a megtámadott irányelv 1. cikke 5. pontjának a) alpontja módosította a 2009/73 irányelv 36. cikkét, és e cikk (1) bekezdésének e) pontját lényegében azzal egészítette ki, hogy az ugyanezen cikk alapján biztosított mentesség nem lehet hátrányos hatással az Unión belüli földgázellátás biztonságára (a továbbiakban: módosított 36. cikk).
13
A megtámadott irányelv által a 2009/73 irányelvbe bevezetett módosítások átültetését illetően a megtámadott irányelv 2. cikke előírja, hogy a tagállamok hatályba léptetik azokat a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseket, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az említett irányelvnek az irányelv 49a. cikke szerinti bármilyen eltérés sérelme nélkül legkésőbb 2020. február 24‑ig megfeleljenek.
II. A Törvényszék és a Bíróság előtti korábbi eljárások
14
A 2020. május 20‑iNord Stream 2 kontra Parlament és Tanács végzés (T‑526/19, EU:T:2020:210) rendelkező részének 4. pontjában a Törvényszék mint elfogadhatatlant elutasította a felperes által benyújtott keresetet.
15
A 2022. július 12‑iNord Stream 2 kontra Parlament és Tanács ítéletben (C‑348/20 P, EU:C:2022:548) a Bíróság egyrészt hatályon kívül helyezte a 2020. május 20‑iNord Stream 2 kontra Parlament és Tanács végzés (T‑526/19, EU:T:2020:210) rendelkező részének említett 4. pontját. Másrészt a Bíróság megállapította, hogy a felperes által benyújtott kereset elfogadható annyiban, amennyiben az a 2009/73 irányelvnek a megtámadott irányelvvel módosított és beillesztett 36. és 49a. cikke ellen irányul.
III. A felek kérelmei
16
A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
teljes egészében semmisítse meg a megtámadott irányelvet;
–
a Parlementet és a Tanácsot kötelezze a költségek viselésére.
17
A Bizottság által támogatott Parlament és Tanács azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
utasítsa el a keresetet, és
–
a felperest kötelezze a költségek viselésére.
18
Az Észt Köztársaság, a Litván Köztársaság és a Lengyel Köztársaság azt kéri, hogy a Törvényszék utasítsa el a keresetet.
IV. A jogkérdésről
A. A megtámadott irányelv teljes egészében történő megsemmisítésére irányuló kérelemről
19
A Törvényszék által feltett írásbeli kérdésre válaszolva a felperes kifejtette, hogy a 2022. július 12‑iNord Stream 2 kontra Parlament és Tanács ítéletet (C‑348/20 P, EU:C:2022:548) követően továbbra is a megtámadott irányelv teljes egészében történő megsemmisítését kéri, azzal az indokkal, hogy az említett ítélettel az nem ellentétes. Lényegében azt állítja, hogy az említett ítélet a Törvényszék felülvizsgálatát kizárólag a módosított 36. cikk és a 49a. cikk jogszerűségének értékelésére korlátozta. Úgy véli, hogy amennyiben a Törvényszék arra a következtetésre jutna, hogy e két rendelkezés vagy azok egyike nem felel meg az uniós jognak, meg kell vizsgálnia, hogy e rendelkezések jogellenessége maga után vonhatja‑e a megtámadott irányelv egészének megsemmisítését. E tekintetben a felperes hangsúlyozza, hogy a megtámadott irányelv jellege és célja miatt kifejezetten ellene irányul, következésképpen az irányelvnek nincs jogszerű jogalapja, és azt teljes egészében meg kell semmisíteni.
20
Ugyanebben a válaszban a felperes hozzátette, hogy amennyiben a Törvényszék úgy döntene, hogy nem semmisíti meg teljes egészében a megtámadott irányelvet, másodlagosan a 49a. cikk megsemmisítését kéri.
21
A tárgyaláson a felperes megerősítette, hogy ebben az esetben, vagyis ha a Törvényszék úgy döntene, hogy nem semmisíti meg teljes egészében a megtámadott irányelvet, nem kéri a módosított 36. cikk megsemmisítését.
22
E tekintetben igaz, hogy – amint azt a felperes állítja – amikor az uniós bíróság megállapítja valamely jogi aktus valamely rendelkezésének jogellenességét, és fontolóra veszi e rendelkezés megsemmisítését, meg kell vizsgálnia, hogy e megsemmisítésnek a szóban forgó jogi aktus egészének megsemmisítését kell‑e eredményeznie.
23
Az is igaz, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint valamely uniós jogi aktus részleges megsemmisítése csak abban az esetben lehetséges, ha a megsemmisíteni kért elemek elválaszthatók az aktus többi részétől (2006. június 27‑iParlament kontra Tanács ítélet, C‑540/03, EU:C:2006:429, 27. pont; 2022. április 26‑iLengyelország kontra Parlament és Tanács ítélet, C‑401/19, EU:C:2022:297, 17. pont).
24
A jelen ügyben azonban a Bíróság a 2022. július 12‑iNord Stream 2 kontra Parlament és Tanács ítélet (C‑348/20 P, EU:C:2022:548) rendelkező részének 3. pontjában kimondta, hogy a felperes által benyújtott kereset elfogadható, amennyiben az a 2009/73 irányelvnek a megtámadott irányelvvel módosított és beillesztett 36. és 49a. cikke ellen irányul.
25
E következtetés levonásához a Bíróság a 2022. július 12‑iNord Stream 2 kontra Parlament és Tanács ítélet (C‑348/20 P, EU:C:2022:548) 165. pontjában többek között megállapította, hogy az említett 36. és 49a. cikk elválasztható a megtámadott irányelvvel módosított 2009/73 irányelv többi rendelkezésétől.
26
Másként fogalmazva, a Bíróság megállapította, hogy a megtámadott irányelv 1. cikkének 5. pontja, amely módosítja a 2009/73 irányelv 36. cikkét, valamint a megtámadott irányelv 1. cikkének 9. pontja, amely egy 49a. cikket illeszt be a 2009/73 irányelvbe (lásd a fenti 10. és 12. pontot) elválasztható a megtámadott irányelv többi rendelkezésétől, és különösen az 1. cikkének 1. pontjától, amely a 2009/73 irányelv hatályát kiterjeszti a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti gázvezetékekre, és felváltja ez utóbbi irányelv 2. cikkének 17. pontját (lásd a fenti 9. pontot).
27
Az Európai Unió Bírósága alapokmánya 61. cikkének második bekezdése értelmében egy ügynek a Törvényszékhez való visszautalása esetén a Törvényszéket jogkérdésekben köti a Bíróság határozata.
28
Ebből következik, hogy a Bíróság véglegesen kimondta, hogy a felperes nem kérheti a megtámadott irányelv teljes egészében történő megsemmisítését. Ezenkívül a Törvényszéket e jogkérdésben az Európai Unió Bírósága alapokmánya 61. cikkének második bekezdése alapján köti a Bíróság határozata.
29
A fentiekre tekintettel az első kereseti kérelmet el kell utasítani annyiban, amennyiben az a megtámadott irányelv egészében történő megsemmisítésére irányul.
30
Ezzel szemben ezen első kereseti kérelem a felperes által a tárgyaláson pontosított formájában (lásd a fenti 20. pontot) ténylegesen elfogadható annyiban, amennyiben az a megtámadott irányelv 1. cikke 9. pontjának megsemmisítésére irányul, amely rendelkezés egy 49a. cikket illeszt be a 2009/73 irányelvbe.
B. A 49a. cikk megsemmisítésére irányuló kérelemről
31
Keresetének alátámasztására a felperes hat jogalapra hivatkozik, amelyek közül az elsőt az egyenlő bánásmód elvének megsértésére, a másodikat az arányosság elvének megsértésére, a harmadikat a jogbiztonság elvének megsértésére, a negyediket hatáskörrel való visszaélésre, az ötödiket lényeges eljárási szabályok megsértésére, a hatodikat pedig az indokolási kötelezettség megsértésére alapítja.
32
A tárgyaláson a felperes jelezte, hogy eláll a hatodik jogalapjától.
33
A felperes által hivatkozott öt másik jogalapot illetően a Törvényszék úgy véli, hogy előzetes észrevételeket követően a jogbiztonság elvének megsértésére alapított harmadik jogalap vizsgálatával kell kezdeni.
1.
Előzetes észrevételek
34
Elsősorban, az uniós bíróság az uniós jogalkotó számára széles körű mérlegelési jogkört ismert el a ráruházott hatáskörök gyakorlása során, amennyiben magatartása politikai, gazdasági és szociálpolitikai döntéseket igényel, illetve amikor összetett értékelést és mérlegelést kell végeznie. Mindazonáltal az uniós jogalkotónak a választását még ilyen jogkör birtokában is objektív és a szóban forgó szabályozás által követett célnak megfelelő megfontolásokra kell alapoznia, tekintetbe véve a szóban forgó aktus elfogadásakor rendelkezésre álló valamennyi ténybeli elemet, illetve műszaki és tudományos adatot (lásd: 2008. december 16‑iArcelor Atlantique et Lorraine és társai ítélet, C‑127/07, EU:C:2008:728, 57. és 58. pont).
35
A jelen ügyben a megtámadott irányelv az EUMSZ 194. cikk (2) bekezdésén alapul, amely lényegében azt írja elő, hogy a Szerződések egyéb rendelkezései alkalmazásának sérelme nélkül a Parlament és a Tanács megállapítja az ugyanezen cikk (1) bekezdésében említett energiapolitikai célkitűzések eléréséhez szükséges intézkedéseket.
36
Így az EUM‑Szerződés felhatalmazza a Parlamentet és a Tanácsot arra, hogy döntsön beavatkozásuk tartalmáról az energiaügy területén, amennyiben a meghozott intézkedések szükségesek az uniós politika célkitűzéseinek eléréséhez.
37
Következésképpen az említett hatáskör gyakorlásának bírósági felülvizsgálatát illetően, az uniós bíróság az uniós jogalkotó értékelését nem helyettesítheti a sajátjával, hanem annak vizsgálatára kell szorítkoznia, hogy az uniós jogalkotó vétett‑e nyilvánvaló hibát, visszaélt‑e hatáskörével, illetve hogy a szóban forgó hatóság nyilvánvalóan túllépte‑e jogalkotási hatáskörét (lásd analógia útján: 2011. május 12‑iLuxemburg kontra Parlament és Tanács ítélet, C‑176/09, EU:C:2011:290, 35. pont; 2018. június 21‑iLengyelország kontra Parlament és Tanács ítélet, C‑5/16, EU:C:2018:483, 150. pont).
38
Másodszor, az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a megsemmisítés iránti kereset keretében a megtámadott jogi aktus jogszerűségét az aktus meghozatalának időpontjában fennálló ténybeli és jogi elemek függvényében kell megvizsgálni (2019. szeptember 10‑iHTTS kontra Tanács ítélet, C‑123/18 P, EU:C:2019:694, 37. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2007. szeptember 17‑iMicrosoft kontra Bizottság ítélet, T‑201/04, EU:T:2007:289, 260. pont).
39
Így nem vehető figyelembe a felperes által hivatkozott azon tény, hogy a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti, tenger alatti és 2019. május 23. előtt kiépített többi gázvezeték a megtámadott irányelv elfogadását követően a 49a. cikk alapján mentességet kapott. Ugyanez vonatkozik többek között a Tanács által hivatkozott azon tényre, hogy a felperes gázvezetéke még mindig nincs használatban.
40
A felperes által hivatkozott jogalapok megalapozottságát e megfontolásokra tekintettel kell értékelni.
2.
A jogbiztonság elvének megsértésére alapított harmadik jogalapról
41
A felperes azt állítja, hogy az a tény, hogy a 2019. május 23. előtt el nem készült gázvezetékek a valamely tagállam és harmadik ország közötti egyedüli olyan gázvezetékek, amelyek üzemeltetői nem hivatkozhatnak sem a módosított 36. cikk szerinti mentességre, sem pedig a 49a. cikk szerinti eltérésre, jogbizonytalanság forrása. A felperes kifejti, hogy a megtámadott irányelv elfogadásának időpontjában már jelentős és visszafordíthatatlan beruházásokat eszközölt az Északi Áramlat 2 gázvezetékbe, ellentétben azokkal a gazdasági szereplőkkel, amelyek még nem hoztak végleges beruházási döntést.
42
Pontosítja, hogy e beruházások megvalósítása során az Északi Áramlat 2 gázvezetéket, akárcsak az Északi Áramlat 1 gázvezetéket, nem tekintették a 2009/73 irányelv hatálya alá tartozónak. Ezért nem kért mentességet a 2009/73 irányelv 36. cikke alapján. Hozzáteszi, hogy jogosan hihette, hogy beruházásait nem fosztják meg minden jövedelmezőségüktől a jogszabályok váratlan és hirtelen változása miatt.
43
Így az uniós jogalkotónak figyelembe kellett volna vennie sajátos helyzetét a megtámadott irányelv alkalmazásának, és különösen a 49a. cikk időbeli hatályának kiigazítása érdekében.
44
Az Észt Köztársaság, a Litván Köztársaság, a Lengyel Köztársaság és a Bizottság által támogatott Parlament és Tanács vitatja a felperes érveit.
45
A jogbiztonság elve megköveteli, hogy a jogszabályok egyértelműek, pontosak és hatásaikat illetően előre láthatók legyenek annak érdekében, hogy az érintettek az uniós joggal kapcsolatos helyzetekben és jogviszonyokban eligazodhassanak (lásd: 2019. december 3‑iCseh Köztársaság kontra Parlament és Tanács ítélet, C‑482/17, EU:C:2019:1035, 148. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ez különösen akkor érvényes, ha e szabályoknak a magánszemélyekre és vállalkozásokra nézve kedvezőtlen következményeik lehetnek (lásd ebben az értelemben: 2019. április 30‑iOlaszország kontra Tanács [A földközi‑tengeri kardhal halászati kvótája] ítélet, C‑611/17, EU:C:2019:332, 111. pont).
46
A bizalomvédelemre való hivatkozás joga a jogbiztonság elvének velejárójaként minden olyan magánszemélyt megillet, akinek a helyzete akként jellemezhető, hogy az uniós közigazgatás megalapozott várakozásokat keltett benne. Ilyen várakozások keltésére alkalmas biztosítéknak minősül a feljogosított és megbízható forrásból származó pontos, feltétlen és egybehangzó tájékoztatás. Ezzel szemben nem hivatkozhat a bizalomvédelem elvének megsértésére az, akinek az adminisztráció nem nyújtott konkrét biztosítékokat. Továbbá, amikor a gondos és körültekintő gazdasági szereplő képes előre látni olyan uniós intézkedés elfogadását, amely érintheti az érdekeit, ezen intézkedés meghozatalát követően nem hivatkozhat ezen elvre (lásd ebben az értelemben: 2019. december 3‑iCseh Köztársaság kontra Parlament és Tanács ítélet, C‑482/17, EU:C:2019:1035, 153. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
47
A gazdasági szereplők joggal nem bízhatnak az olyan helyzet fennmaradásában, amelyet az uniós intézmények mérlegelési jogkörük keretein belül módosíthatnak (lásd: 2012. június 26‑iLengyelország kontra Bizottság ítélet, C‑335/09 P, EU:C:2012:385, 180. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
48
A jelen ügyben igaz, hogy a 2022. július 12‑iNord Stream 2 kontra Parlament és Tanács ítélet (C‑348/20 P, EU:C:2022:548) 80. pontjában a Bíróság többek között megállapította, hogy a megtámadott irányelv elfogadásának és hatálybalépésének időpontjában a felperes már jelentős beruházásokat eszközölt a módosított 2009/73 irányelv 2. cikkének 17. pontja értelmében vett rendszerösszekötőjének kiépítése céljából, és hogy e rendszerösszekötő előrehaladott állapotban volt.
49
Egyébiránt a 2022. július 12‑iNord Stream 2 kontra Parlament és Tanács ítélet (C‑348/20 P, EU:C:2022:548) 104. és 160. pontjában a Bíróság lényegében úgy ítélte meg, hogy a megtámadott irányelv elfogadásának időpontjában a felperes nem részesülhetett sem a módosított 36. cikk szerinti mentességben, sem pedig a 49a. cikk szerinti eltérésben. A Bíróság ugyanis hangsúlyozta egyrészt, hogy az Északi Áramlat 2 gázvezetékkel kapcsolatos beruházásokról a megtámadott irányelv elfogadásának időpontjában már döntöttek, ami kizárta e gázvezetéket a módosított 36. cikk szerinti mentességből, másrészt pedig azt, hogy ebben az időpontban egyértelmű volt, hogy az említett gázvezeték kiépítése 2019. május 23. előtt nem fejeződik be, ami megakadályozta az említett irányelv 49a. cikke szerinti eltérés megadását.
50
E tekintetben meg kell állapítani, hogy az a körülmény, hogy a felperes a megtámadott irányelv elfogadásának időpontjában nem részesülhetett sem a módosított 36. cikk szerinti mentességben, sem pedig a 49a. cikk szerinti eltérésben, amint azt a Bíróság a 2022. július 12‑iNord Stream 2 kontra Parlament és Tanács ítéletben (C‑348/20 P, EU:C:2022:548) megállapította, nem alkalmas annak bizonyítására, hogy a jogalkotó megsértette a jogbiztonság elvét és annak szükségszerű velejáróját, vagyis a bizalomvédelem elvét.
51
A jogbiztonság elvének és velejárójának a tiszteletben tartását ugyanis azon ismeretekre tekintettel kell megvizsgálni, amelyekkel a körültekintő és tájékozott gazdasági szereplő észszerűen rendelkezhetett a jogi háttér alakulásával és azon következtetésekkel kapcsolatban, amelyeket abból a magatartásának meghatározása érdekében le kellett vonnia. E tiszteletben tartást az e változást övező körülményekre, és különösen a hatáskörrel rendelkező intézmények magatartására tekintettel is meg kell vizsgálni.
a)
Arról a körülményről, hogy a felperes nem részesülhet a módosított 36. cikk szerinti mentességben
52
A Törvényszék elé terjesztett bizonyítékok nem teszik lehetővé a felperes azon állításának ellenőrzését, amely szerint 2015 szeptemberében hozta meg az Északi Áramlat 2 projektbe történő beruházásra vonatkozó végső döntését. A felperes ugyanis semmilyen mellékletre nem hivatkozik állításának alátámasztása érdekében. Egyébiránt az ügy irataiban szereplő egyéb elemek arra utalnak, hogy e döntést nem 2015 szeptemberében, hanem 2016‑ban hozták meg, majd 2017 tavaszától kezdődően hajtották végre.
53
Függetlenül attól a pontos időponttól, amikor a felperes ténylegesen meghozta a beruházásra vonatkozó végleges döntést, először is meg kell állapítani, hogy a felperes úgy döntött, hogy a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségek valamely tagállam és egy harmadik ország közötti gázvezetékekre való előre látható alkalmazásának kontextusában eszközöl beruházást, másodszor pedig, hogy e lehetőség megvalósulását követően is folytatta beruházásait.
1) Arról az összefüggésről, amelyben a felperes a beruházás mellett döntött
54
A felperes úgy döntött, hogy olyan összefüggésben eszközöl beruházást, amelyben több uniós intézmény egyértelműen és régóta kinyilvánította azon szándékát, hogy a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségeket először is általában a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti gázvezetékekre, másodszor pedig konkrétan az Északi Áramlat 2 gázvezetékre alkalmazza.
55
E tekintetben először is a felperes úgy döntött, hogy olyan környezetben ruház be, amelyet a Bizottság, az Európai Tanács, a Tanács és a Parlament számos olyan állásfoglalása jellemez, amelyek arra irányultak, hogy általános jelleggel a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti energiabehozatalra és gázvezetékekre a fennálló jog vagy egy módosítandó jog alapján teljeskörűen a belső energiapiacra vonatkozó szabályok vonatkozzanak.
56
A 2009/73 irányelv (22) preambulumbekezdése ugyanis már kifejtette, hogy az energiaellátás biztonsága a közbiztonság alapvető eleme, és ebből azt a következtetést vonta le, hogy harmadik országokból származó személyek számára csak akkor lehet engedélyezni valamely szállítási rendszer vagy szállításirendszer‑üzemeltető irányítását, ha megfelelnek a tényleges elkülönítés Unión belül alkalmazandó követelményeinek. Ugyanez a preambulumbekezdés arra is ösztönözte a Bizottságot, hogy adott esetben nyújtson be ajánlásokat az Unió energiaellátásának biztonságával foglalkozó, harmadik országokkal kötendő releváns megállapodások megtárgyalására.
57
A Bizottság már 2010‑ben az orosz energiaügyi miniszter által feltett kérdésekre válaszolva lényegében azt közölte, hogy a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti gázvezetékekre e tagállam területén a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségek vonatkoznak, kivéve ha a jogi keretet nemzetközi megállapodás módosítja.
58
Ezt követően a Parlament és a Tanács a tagállamok és harmadik országok között kötött kormányközi energiaügyi megállapodásokra vonatkozó információcsere‑mechanizmus létrehozásáról szóló, 2012. október 25‑i 994/2012/EU határozat (HL 2012. L 299., 13. o.) (3) preambulumbekezdésében kifejtette, hogy a belső energiapiac megfelelő működéséhez az szükséges, hogy az Unióba irányuló energiabehozatalt teljes egészében a belső energiapiacot létrehozó rendelkezések szabályozzák.
59
2013 decemberében a Bizottság egyik képviselője nyilvánosan kifejtette ezen intézmény véleményét, amely szerint a több tagállam által az Oroszországi Föderációval a „Déli Áramlat” elnevezésű gázvezeték‑projekttel kapcsolatban kötött kormányközi megállapodások, amely gázvezetéknek Oroszországot a fekete‑tengeri úton kellett összekapcsolnia Olaszországgal és Ausztriával, és amelynek tekintetében bizonyos építési munkálatok megkezdődtek, nem felelnek meg a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségeknek.
60
Egy parlamenti kérdésre válaszolva a Bizottság energiaügyekért felelős tagja 2014. március 31‑én jelezte, hogy a Bizottság megvizsgálja a nemzeti szabályozó hatóságok által a Déli Áramlat projektgazdái által a 2009/73 irányelv 36. cikke alapján benyújtott mentesség iránti kérelmet követően elfogadott határozatokat.
61
Az Európai Parlamenthez és a Tanácshoz intézett, „Európai energiabiztonsági stratégia” című, 2014. május 28‑i közleményében (COM(2014) 330 final) a Bizottság hangsúlyozta, hogy rövid távon az erőfölénnyel rendelkező szállítók által támogatott új infrastrukturális beruházásoknak meg kell felelniük az összes belső piaci és versenyjogi szabálynak. Konkrétan a Bizottság szerint a Déli Áramlat projektet mindaddig fel kell függeszteni, amíg nem biztosított az uniós jogszabályoknak való maradéktalan megfelelés, valamint azt az Unió energiabiztonsági prioritásaira figyelemmel újra kell értékelni.
62
Az Európai Parlamentnek, a Tanácsnak, az Európai Gazdasági és Szociális Bizottságnak, a Régiók Bizottságának és az Európai Beruházási Banknak címzett, „A stabil és alkalmazkodóképes energiaunió és az előretekintő éghajlat‑politika keretstratégiája” című, 2015. február 25‑i közleményében (COM(2015) 80 final) a Bizottság jelezte, hogy az energiabiztonság biztosításának egyik fontos eleme, hogy a harmadik országokból történő energiavásárlást szabályozó megállapodások teljes mértékben megfeleljenek az uniós jognak.
63
2015. március 15‑én a Bizottság azt is kinyilvánította, hogy a Jamal–Európa gázvezeték lengyel szakaszának üzemeltetőjét, amely gázt szállít Oroszországból, a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségek hatálya alá kívánja vonni.
64
„Az európai energiaunió felé” című, 2015. december 15‑i 2015/2113(INI) állásfoglalásában a Parlament többek között úgy ítélte meg, hogy az Unió nagymértékben függ az Oroszországból származó energiabehozataltól, amely országról bebizonyosodott, hogy nem megbízható partner és az energiaellátást politikai fegyverként használja. Hozzátette, hogy az Oroszország és a tranzitország Ukrajna közötti 2006‑os és 2009‑es földgázviták súlyos ellátási zavarokat okoztak számos uniós tagállamban. A Parlament szerint e zavarok azt mutatják, hogy az eddig tett intézkedések nem elégségesek Európa orosz gáztól való függőségének megszüntetéséhez. Ezért felkérte a Bizottságot, hogy a belső piac torzulásainak elkerülése érdekében érvényesítse az uniós jogot.
65
Végezetül az ügy iratai azt mutatják, hogy az Európai Tanács a 2015. december 18‑i következtetéseiben (EUCO 28/15) kijelentette, hogy minden új infrastruktúrának teljes mértékben meg kell felelnie a harmadik energiaügyi csomagnak és az egyéb alkalmazandó uniós jogszabályi rendelkezéseknek, valamint az energiaunió célkitűzéseinek.
66
Ily módon a fenti 56–65. pontból kitűnik, hogy 2009 és 2015 között több uniós intézmény is állást foglalt a belső energiapiacra vonatkozó szabályoknak a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti valamennyi gázvezetékre történő alkalmazása mellett.
67
Másodszor, és ebben az összefüggésben, több tagállam, a Parlament és a Bizottság egyértelműen kifejezte azon szándékát, hogy az Északi Áramlat 2 gázvezetéket a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségek alá vonják, amikor tudomást szereztek e projekt létezéséről.
68
A többek között a felperes által benyújtott bizonyítékok ugyanis azt mutatják, hogy 2015 novemberében, majd 2016 márciusában több tagállam két levelet küldött a Bizottságnak, amelyekben aggályaikat fejezték ki a felperes gázvezeték‑projektjével kapcsolatban, és arra kérték a Bizottságot, hogy járjon el lényegében annak érdekében, hogy e jövőbeli gázvezetéket a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségek alá vonják.
69
2015. december 15‑én a Bizottság energiáért felelős tagja egy parlamenti kérdésre válaszolva kifejtette, hogy a felperes projektjének teljes mértékben meg kell felelnie az uniós versenyjognak. Hozzátette, hogy az Unió csak olyan infrastrukturális projekteket támogatna, amelyek összhangban vannak az energiaunió alapelveivel. Ugyanezen tag 2016. január 21‑én hasonló választ adott egy másik parlamenti kérdésre.
70
2015. december 15‑én a Parlament elfogadta a fenti 64. pontban említett állásfoglalást, amelyből kifejezetten kitűnik, hogy ezen intézmény az Északi Áramlat 2 gázvezetékre az uniós jogot kívánta alkalmazni.
71
Egy 2016. április 6‑án a Parlamentben tartott „Nord Stream II ‑ Energy Union at the crossroads” (Nord Stream 2 – Az energiaunió válaszút előtt) című konferencián a Bizottság alelnöke kijelentette, hogy az Északi Áramlat 2 gázvezetékhez hasonlóan fontos infrastrukturális projekt megépítésére nem kerülhet sor joghézagban, és azt nem lehet kizárólag az orosz jog szerint sem üzemeltetni. E tekintetben pontosította, hogy az Északi Áramlat 2 gázvezeték megépítése esetén azt olyan jogi keretben kellene üzemeltetni, amely megfelelően figyelembe veszi az uniós energiapiac alapelveit.
72
Az ügy egyéb iratai szerint 2017 elején több európai parlamenti képviselő kérte a Bizottságot, hogy tegyen sürgős intézkedéseket a felperes projektjével kapcsolatban. Ugyanebben az időszakban két tagállam kérte a Bizottságot, hogy járjon el, mielőtt az Egyesült Nemzetek Montego Bayben 1982. december 10‑én aláírt Tengerjogi Egyezményének 79. cikke alapján kiadnák a felperes részére az Északi Áramlat 2 gázvezeték balti‑tengeri nyomvonalára vonatkozóan kért engedélyeket.
73
A fentiekből következik, hogy a felperes úgy döntött, hogy olyan környezetben döntött a beruházás mellett, amelyet többek között több tagállam, a Parlament és a Bizottság arra irányuló, régóta fennálló, határozott és ismételt szándéka jellemez, hogy a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti gázvezetékeket, és különösen az Északi Áramlat 2 gázvezetéket a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségek alá vonják.
74
Így abban az időpontban, amikor a felperes állítása szerint meghozta a beruházásra vonatkozó döntését, nem rendelkezett semmilyen biztosítékkal arra vonatkozóan, hogy az uniós jogot továbbra sem fogják alkalmazni az Északi Áramlat 2 gázvezetékre.
75
Éppen ellenkezőleg, előre látható volt, hogy az uniós intézmények a rendelkezésükre álló hatásköröket annak biztosítása érdekében fogják gyakorolni, hogy a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti gázvezetékek általában, és különösen az Északi Áramlat 2 gázvezeték a 2009/73 irányelv hatálya alá tartozzanak.
2) A beruházások folytatásáról
76
A felperes azt követően is folytatta beruházásait, hogy annak lehetősége, hogy a Bizottság által előterjesztett javaslatok révén valósággá vált annak a lehetősége, hogy az Északi Áramlat 2 gázvezetéket a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségek hatálya alá vonják.
77
2017. március végén ugyanis a Bizottság emlékeztetett arra, hogy az Északi Áramlat 2 gázvezeték nehézségekkel küzd, és bejelentette, hogy jelenleg dolgozza ki a Tanács részére szóló megbízás tervezetét annak érdekében, hogy felhatalmazást kapjon arra, hogy tárgyalásokat folytasson az Oroszországi Föderációval e gázvezeték üzemeltetéséről.
78
Ily módon 2017. június 9‑én a Bizottság sajtóközlemény útján nyilvánosan bejelentette, hogy felhatalmazást kért a tagállamoktól arra, hogy tárgyalásokat folytasson az Északi Áramlat 2 gázvezetékről szóló megállapodásról az Oroszországi Föderációval. Ez a kérelem az Északi Áramlat 2 gázvezeték üzemeltetésére vonatkozóan az Európai Unió és az Oroszországi Föderáció között kötendő nemzetközi megállapodásra irányuló tárgyalások megkezdésére való felhatalmazásról szóló határozatra vonatkozó, a Tanácshoz intézett 2017. június 9‑i bizottsági ajánlás (a továbbiakban: felhatalmazás iránti kérelem) formáját öltötte.
79
Amint az a sajtóközleményéből kitűnik, a Bizottság a felhatalmazás iránti kérelmében kifejtette, hogy az Északi Áramlat 2 projekt nem járul hozzá az energiaunió célkitűzéseihez, mivel egyrészt megkönnyítheti a Gazprom helyzetének kiterjesztését a főbb uniós gázpiacokon, másrészt pedig megkérdőjelezi a meglévő szállítási útvonalakat.
80
Ezért a Bizottság azt kérte a Tanácstól, hogy adjon meghatalmazást arra, hogy olyan nemzetközi megállapodásról tárgyaljon, amely figyelembe veszi az energiaügy területén az uniós jogból eredő alapelveket, különösen a működés átláthatóságának elvét, a megkülönböztetésmentes tarifák megállapítását, a harmadik személyek megkülönböztetésmentes hozzáférésének megfelelő szintjét, valamint az ellátási és szállítási tevékenységek elkülönítésének szintjét.
81
2017 augusztusában az energiáért felelős biztos egy parlamenti kérdésre válaszolva emlékeztetett a Bizottság azon szándékára, hogy az Északi Áramlat 2 gázvezetékre ne kizárólag a kiindulási ország joga, hanem az uniós jog is vonatkozzon.
82
A Bizottság 2017. november 8‑án elfogadta az irányelvjavaslatot. E javaslat már előírta a 2009/73 irányelv hatályának a felpereséhez hasonló gázvezetékekre való kiterjesztését, valamint a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti, a jövőbeli irányelv hatálybalépése előtt kiépített gázvezetékek mentességének lehetőségét. A javaslat lényegét 2017 szeptemberében jelentették be. Egyébiránt 2017 októberében a Bizottság egyik képviselője pontosította, hogy véleménye szerint e javaslatot 2017 novemberében fogják benyújtani, a Bizottság „gyorsított eljárást” fog követni, és az a javasolt módosítások elfogadása esetén legkésőbb 2018 végén lép hatályba.
83
Ebből következik, hogy a felhatalmazás iránti kérelem időpontjában, majd az irányelvjavaslat időpontjában konkréttá vált annak lehetősége, hogy a felperest a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségek hatálya alá vonják, és számíthatott arra, hogy az említett kötelezettségek rövid távon alkalmazandók lesznek az Északi Áramlat 2 gázvezetékre. Így a rendelkezésére álló információk alapján a felperes előre láthatta egy olyan uniós intézkedés elfogadását, amely érintheti az érdekeit.
84
Márpedig a felperes nem bizonyítja, hogy a megtámadott irányelv hatálybalépésekor nem tudott alkalmazkodni ahhoz, annak érdekében, hogy a módosított 36. cikk szerinti mentességben részesülhessen.
85
Egyrészt ugyanis a felperes nem állítja, hogy a Bizottság által a Tanácshoz intézett felhatalmazás iránti kérelem időpontjában, de legkésőbb az irányelvjavaslat időpontjában megkísérelte megszakítani vagy felfüggeszteni az általa korábban megkötött vagy újratárgyalni próbált szerződések végrehajtását.
86
Másrészt a felperes nem bizonyítja, hogy ugyanezen időpontokban nem tudta megszakítani vagy felfüggeszteni a projektjét, és általánosabban azt, hogy beruházásai visszafordíthatatlanná váltak.
87
E tekintetben a Törvényszék megjegyzi, hogy a felperes nem nyújtotta be a csövek megvásárlására vonatkozó szerződéseket, a csövek nehézbeton‑bevonására vonatkozó szerződést és a csövek lefektetésére vonatkozó szerződést, amelyek megkötésére az általa kifejtettek szerint 2016. április 6‑án, 2016. szeptember 6‑án, illetve 2017. április 6‑án került sor. A felperes által benyújtott két melléklet kizárólag azt tanúsítja, hogy [bizalmas]. (
1
)
88
Ezen túlmenően, amint az a Bundesnetzagentur (szövetségi hálózati hivatal, Németország) 2009/73 irányelv 36. cikkét átültető német jogszabályi rendelkezés szerinti mentesség iránti kérelemről szóló, 2009. február 22‑i határozatából (BK7–08–009) is kitűnik, egy nagy összegű csővásárlási szerződés megkötése nem feltétlenül bizonyítja a beruházásra vonatkozó szilárd elhatározás meglétét, és azt, hogy az ilyen szerződés megkötésének időpontjában visszafordíthatatlan beruházás valósult meg, különösen azon az alapon, hogy e csövek még továbbértékesíthetők.
89
Így a felperes nem bizonyítja, hogy a Bizottság által a Tanácshoz intézett felhatalmazás iránti kérelem időpontjában, de legkésőbb az irányelvjavaslat időpontjában a fenti 87. pontban említett szerződésekhez kapcsolódó beruházások visszafordíthatatlanná váltak.
90
A felperes által 2017. április 23‑án kötött gázszállítási megállapodást illetően hangsúlyozni kell, hogy e megállapodás, amely az Északi Áramlat 2 gázvezeték jövőbeli üzemeltetésére vonatkozik, semmilyen információt nem nyújt a felperes által végrehajtott beruházások időbeli sorrendjére és terjedelmére vonatkozóan. Ezenkívül e megállapodást olyan időpontban kötötték, amikor a Bizottság már bejelentette, hogy felhatalmazás iránti kérelmet készít elő (lásd a fenti 77. pontot). Ráadásul a felperes nem bizonyítja – kizárólag e megállapodás azon kivonataira való pontos hivatkozásokkal, amelyeket a keresetlevél mellékleteként nyújtott be –, hogy néhány héttel az aláírását követően, vagyis azután, hogy a Bizottság 2017. június 9‑én ténylegesen benyújtotta a felhatalmazás iránti kérelmét, nem volt képes megszakítani vagy felfüggeszteni a megállapodás végrehajtását, illetve újratárgyalni a kikötéseit. Egyébiránt, mivel e megállapodást a Gazprom Export LLC‑vel, vagyis egy orosz jog szerinti társasággal kötötték, amely a felperes egyedüli részvényesének 100%‑os leányvállalata volt, nem lehetett kizárni annak lehetőségét, hogy e megállapodást a felhatalmazás iránti kérelem időpontjában, illetve az irányelvjavaslat időpontjában újratárgyalják.
91
Ami a felperes által 2017 áprilisában és júniusában kötött finanszírozási megállapodásokat illeti, azok sem nyújtanak több információt az általa végrehajtott beruházások időbeli sorrendjéről és mértékéről. Ezenkívül a felperes által szolgáltatott magyarázatok és e megállapodások általa benyújtott kivonatai nem teszik lehetővé azon időpont kellő pontossággal történő megállapítását, amikor azok ténylegesen hatályba léptek. Egyébiránt e megállapodásokat olyan időpontban írták alá, ami későbbi, mint amikor a Bizottság már 2017 márciusában bejelentette, hogy tárgyalási felhatalmazástervezetet dolgoz ki az Oroszországi Föderációval való megállapodás megkötésére, néhány héttel, a 2017. júniusi megállapodás esetében pedig néhány nappal azelőtt, hogy a felhatalmazás iránti kérelmet ténylegesen a Tanácshoz intézték volna. Végül, általánosabban, a felperes által a Törvényszék előtt szolgáltatott magyarázatok nem bizonyítják, hogy a felhatalmazás iránti kérelem időpontjában, de legkésőbb az irányelvjavaslat időpontjában nem tudta újratárgyalni e megállapodásokat. Egyébiránt meg kell jegyezni, hogy az e megállapodások által garantált finanszírozások felét egyetlen részvényese, a PJSC Gazprom nyújtotta.
92
Következésképpen a felperes nem bizonyítja, hogy az a körülmény, hogy a megtámadott irányelv elfogadásának időpontjában nem részesülhetett a módosított 36. cikk szerinti mentességben, a szabályozás előre nem látható változásának közvetlen következménye, és hogy nem tudott időben alkalmazkodni e helyzethez.
93
Éppen ellenkezőleg, a Törvényszék rendelkezésére álló információk azt mutatják, hogy a felperes megszakítás nélkül végrehajtotta és folytatta beruházásait annak ellenére, hogy észszerűen előre láthatta a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségeknek a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti gázvezetékekre való jövőbeli alkalmazását, ideértve az Északi Áramlat 2 gázvezetéket is.
94
Figyelembe véve a megtámadott irányelv elfogadásának összefüggéseit, és különösen a felperes ezen irányelv elfogadását megelőző helyzetét, az a körülmény, hogy a felperes ezen irányelv elfogadásának időpontjában nem részesülhetett a módosított 36. cikk szerinti mentességben, nem kötelezte az uniós jogalkotót arra, hogy a 49a. cikk hatályát a felperes sajátos helyzetéhez igazítsa a jogbiztonság elvének tiszteletben tartása érdekében.
b)
Arról a körülményről, hogy a felperes nem részesülhet a 49a. cikk szerinti eltérésben
95
Elsősorban meg kell állapítani, hogy a megtámadott irányelv hatálybalépése előtti kiépítés kritériuma, amelynek tiszteletben tartása feltétele volt a 49a. cikk szerinti eltérésben való részesülés lehetőségének, már az irányelvjavaslatban is szerepelt, és a felperes előre láthatta, hogy az Északi Áramlat 2 gázvezeték kiépítése az említett irányelv elfogadásának és hatálybalépésének időpontjában nem fejeződik be.
96
E tekintetben az ügy irataiból kitűnik, hogy az irányelvjavaslat időpontjában, 2017. november 8‑án még nem kezdődött meg az Északi Áramlat 2 gázvezeték tulajdonképpeni megépítése, azaz többek között csövek Balti-tenger fenekén történő lefektetése.
97
A felperes ugyanis az illetékes német hatóságoktól csak 2017. november 2. és 2018. március 27. között szerezte meg a Németországi Szövetségi Köztársaság parti tengerén és kizárólagos gazdasági övezetében található infrastruktúrájának telepítéséhez és üzemeltetéséhez szükséges különböző engedélyeket.
98
Egyébiránt a csövek lefektetése és az érkezési terminálnak az e tagállam joghatósága alá tartozó területen történő megépítésére irányuló építési munkálatok csak 2018 februárjában kezdődtek meg, és csak 2018 közepétől folytatódtak a parti tengeren és a német kizárólagos gazdasági övezetben.
99
Ezenkívül az Északi Áramlat 2 gázvezeték nyomvonalával érintett orosz, finn és svéd hatóságok csak 2018. április 5. és augusztus 14. között adták ki a szükséges engedélyeket.
100
E körülmények között a megtámadott irányelv elfogadásának időpontjában, azaz 2019. április 17‑én az Északi Áramlat 2 gázvezetéket alkotó két vezeték nagy részét még nem helyezték el a tengerfenéken, amint azt a felperes által benyújtott, kilométerben kifejezett számadatok is bizonyítják. Közelebbről, a megtámadott irányelv elfogadásának időpontjában, illetve hatálybalépésének időpontjában a felperes még mindig várta a dán hatóságok felelősségi körébe tartozó 147 km‑es vezetékre vonatkozó engedélyt. Ezt az engedélyt végül 2019. október 30‑án adták meg, és 2019. november 28‑án vált jogerőssé. A megtámadott irányelv elfogadásának időpontjában, illetve hatálybalépésének időpontjában tehát a csöveket még nem telepítették a dán vizeken. Ugyanezen időpontokban a tengerpartra már telepített csöveket nem minden esetben kapcsolták össze az „above water tie‑in” elnevezésű eljárással, legalábbis Németország parti tengerén és kizárólagos gazdasági övezetében, valamint az orosz vizeken.
101
Következésképpen a felperes előre láthatta, hogy ha az uniós jogalkotó követné a megtámadott irányelv hatálybalépése előtt kiépített gázvezetékekre vonatkozó eltérés bevezetésére vonatkozó bizottsági javaslatot, akkor e hatálybalépés időpontjában az nem vonatkozhatna rá.
102
Másodszor, az a körülmény, hogy a megtámadott irányelv elfogadásának időpontjában a felperes nem részesülhetett a 49a. cikk szerinti eltérésben, nem csupán előre látható volt számára, hanem a jogbiztonság és a bizalomvédelem elvének megfelelő kritérium alkalmazásából is következik.
103
A megtámadott irányelv hatálybalépése előtti kiépítés kritériuma ugyanis egyértelmű, pontos és objektív.
104
E tekintetben e kritérium azt az elvet tükrözi, amely szerint valamely új jogi szabály azon jogi aktusnak a hatálybalépésétől alkalmazandó, amely e jogi szabályt bevezeti. Ugyanakkor, ha e szabály nem vonatkozik a korábbi törvény hatálya alatt keletkezett és kialakult jogi helyzetekre, azt alkalmazni kell a korábbi szabály idején létrejött helyzetek jövőbeli joghatásaira, valamint az új jogi helyzetekre. Ez csak akkor nincs így – a jogi aktusok visszaható hatályának a tilalmára vonatkozó elv sérelme nélkül –, ha az új szabályhoz olyan különleges rendelkezések kapcsolódnak, amelyek a szabály időbeli alkalmazásának feltételeit külön meghatározzák (2022. június 22‑iVolvo és DAF Trucks ítélet, C‑267/20, EU:C:2022:494, 32. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
105
Azt a megközelítést, hogy egy jogi aktus hatálybalépésének időpontját használják fel egy rendelkezés időbeli hatályának behatárolására a földgáz területén, már a földgáz belső piacára vonatkozó közös szabályokról és a 98/30/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2003. június 26‑i 2003/55/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2003. L 176., 57. o.; magyar nyelvű különkiadás 12. fejezet, 2. kötet, 230. o.) is követte. A 2003/55 irányelv 2. cikkének 33. pontja ugyanis az „új infrastruktúrát” olyan infrastruktúraként határozta meg, amely az említett irányelv hatálybalépéséig még nem készült el. Az új infrastruktúra ugyanezen irányelv 22. cikke – jelenleg a 2009/73 irányelv 36. cikke – alapján mentességben részesülhetett.
106
Az irányelv hatálybalépése előtti kiépítés objektív kritériuma azt mutatja, hogy a jogalkotó figyelembe vette a kiépített gázvezetékek sajátos helyzetét azáltal, hogy lehetővé tette, hogy e gázvezetékek esetében kérelmezzék esetükben a 49a. cikk szerinti eltérést.
107
Az Északi Áramlat 2 gázvezeték sajátos helyzetét illetően a fenti 100. pontból kitűnik, hogy annak építése a megtámadott irányelv hatálybalépésének időpontjában még folyamatban volt, tehát a felperes helyzete a fenti 104. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat értelmében ebben az időpontban még nem alakult ki.
108
Egyébiránt a felperes nemcsak előre láthatta, hogy a megtámadott irányelv hatálybalépésének időpontjában nem részesülhet a 49a. cikk szerinti eltérésben, hanem további határidővel is rendelkezett arra, hogy módosítsa az Északi Áramlat 2 gázvezeték üzemeltetésének tervezett részleteit, mivel ezen irányelv átültetésének határidejét legkésőbb 2020. február 24‑ében, azaz az elfogadását követő tíz hónapban határozták meg.
109
E tekintetben hozzá kell tenni, hogy az a tény, hogy a felperes nem élhet a 49a. cikk szerinti eltéréssel, nem akadályozza meg abban, hogy az Északi Áramlat 2 vezetéket gazdaságilag elfogadható módon üzemeltesse, és beruházása megfelelő megtérülést érjen el, amint az különösen a 2009/73 irányelv 13. cikke (1) bekezdésének a) pontjából és a földgázszállító hálózatokhoz való hozzáférés feltételeiről és az 1775/2005/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2009. július 13‑i 715/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2009. L 211., 36. o.; helyesbítések: HL 2009. L 229., 29. o., HL 2009. L 309., 87. o.) 13. cikkéből kitűnik.
110
Következésképpen a felperes nem bizonyította, hogy a jogalkotó megsértette a jogbiztonság elvét és a bizalomvédelem ahhoz kapcsolódó elvét, amikor a 49a. cikkben megállapította, hogy kizárólag a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti, 2019. május 23. előtt kiépített gázvezetékek részesülhetnek az e rendelkezés szerinti eltérésben.
111
A fentiek összességére tekintettel az a körülmény, hogy a felperes a megtámadott irányelv elfogadásának időpontjában nem részesülhetett sem a módosított 36. cikk szerinti mentességben, sem pedig a 49a. cikk szerinti eltérésben, nem alkalmas annak bizonyítására, hogy a jogalkotó megsértette a jogbiztonság elvét és a bizalomvédelem ahhoz kapcsolódó elvét.
112
A harmadik jogalapot tehát el kell utasítani.
3.
Az egyenlő bánásmód elvének megsértésére alapított első jogalapról
113
Az egyenlő bánásmód általános elve mint uniós jogi általános elv megköveteli, hogy hasonló helyzeteket ne kezeljenek eltérő módon, és hogy az eltérő helyzeteket ne kezeljék egyenlő módon, kivéve ha az ilyen bánásmód objektíven igazolható (lásd: 2008. december 16‑iArcelor Atlantique et Lorraine és társai ítélet, C‑127/07, EU:C:2008:728, 23. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
114
Egymás után meg kell vizsgálni a felperesnek az összehasonlítható helyzetek eltérő kezelésére alapított érveit, valamint az objektív igazolás hiányára alapított érveit.
a)
A hasonló helyzetek állítólagos eltérő kezeléséről
115
A felperes azt állítja, hogy az Északi Áramlat 2 gázvezeték egyértelműen összehasonlítható helyzetben van a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti, tenger alatti és a megtámadott irányelv hatálybalépésének időpontját megelőzően kiépített gázvezetékekkel, amelyek a 49a. cikk hatálya alá tartoznak.
116
Ugyanis először is az Északi Áramlat 2 gázvezeték és a kiépített gázvezetékek mind a módosított 2009/73 irányelv 2. cikkének 17. pontja értelmében vett, „egy tagállam és egy harmadik ország közötti gázvezetékek”, és ezen irányelv hatálya alá tartoznak, mivel „rendszerösszekötőknek” minősülnek.
117
Másodszor, az Északi Áramlat 2 gázvezeték, valamint a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti, tenger alatti kiépített gázvezetékek mind olyan gázvezetékek, amelyekre a módosított 36. cikk objektíve nem alkalmazható, és amelyek tekintetében e cikk nem tudja betölteni az abban álló szerepét, hogy a beruházást „megelőzően” bizonyosságot nyújtson. Az Északi Áramlat 2 gázvezeték, valamint a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti, tenger alatti kiépített gázvezetékek esetében a végrehajtott beruházás visszafordíthatatlan, és nem állítható le ugyanolyan módon, mint a tervezési szakaszban lévő gázvezetékek esetében. E tekintetben az Északi Áramlat 2 gázvezetékbe történő szinte valamennyi beruházásra már sor került, és e gázvezeték szinte kiépített. Így az Északi Áramlat 2 gázvezeték, valamint a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti, tenger alatti kiépített gázvezetékek összehasonlítható helyzetben vannak a 49a. cikk céljára tekintettel, amely arra irányul, hogy lehetővé tegye a végrehajtott beruházás megtérülését.
118
Harmadszor, az Északi Áramlat 2 gázvezetékbe történő beruházások mögött ugyanolyan típusú hosszú távú gázszállítási megállapodások húzódnak meg, mint amelyek a tenger alatt kiépített gázvezetékek alapjául szolgálnak, és amelyeket több évvel a megtámadott irányelv elfogadása előtt kötöttek meg.
119
Negyedszer, az a tény, hogy a kiépített és már üzemeltetett gázvezetékek esetében könnyebb értékelni a belső piac működésére, a versenyre és az ellátás biztonságára gyakorolt hatásukat, nem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy az Északi Áramlat 2 gázvezeték nem hasonlítható össze e kiépített gázvezetékekkel. A módosított 36. cikk ugyanis hasonló értékelést követel meg a tervezett gázvezetékek tekintetében, és e rendelkezés döntéshozatali gyakorlatot eredményezett.
120
Ötödször, ugyanezen okból nem lehet azt állítani, hogy a „végleges beruházási döntés” kritériuma pontatlan, eltérően a 49a. cikkben szereplő „kiépítés” kritériumától. A módosított 36. cikk ugyanis azt feltételezi, hogy nem hoztak végleges beruházási döntést.
121
Az Észt Köztársaság, a Litván Köztársaság, a Lengyel Köztársaság és a Bizottság által támogatott Parlament és Tanács vitatja a felperes érveit.
122
Az egyenlő bánásmód elvének az eltérő kezelés általi megsértése azt feltételezi, hogy a hivatkozott helyzetek többé‑kevésbé hasonlóak valamennyi, az ezeket jellemző tényező fényében. Az eltérő helyzeteket jellemző tényezőket, és így e helyzetek összehasonlítható jellegét főként a szóban forgó különbségtételt létrehozó uniós aktus tárgyának és céljának fényében kell meghatározni és értékelni. Ezenkívül figyelembe kell venni azon szabályozási terület elveit és céljait, amely alá a szóban forgó aktus tartozik (2008. december 16‑iArcelor Atlantique et Lorraine és társai ítélet, C‑127/07, EU:C:2008:728, 25. és 26. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
123
A jelen ügyben azon terület elveit és céljait illetően, amelyhez a megtámadott irányelv tartozik, az EUMSZ 194. cikk (1) bekezdése előírja, hogy a belső piac létrehozása, illetve működése keretében, valamint a környezet megőrzésének és javításának szükségességére tekintettel az Unió energiapolitikájának céljai az energiapiac működésének biztosítása, az energiaellátás biztonságának garantálása az Unión belül, az energiahatékonyság és az energiatakarékosság, valamint az új és megújuló energiaforrások kifejlesztésének előmozdítása és az energiahálózatok összekapcsolásának előmozdítása (lásd ebben az értelemben: 2016. május 4‑iBizottság kontra Ausztria ítélet, C‑346/14, EU:C:2016:322, 72. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
124
A megtámadott irányelv egészének célja a 2009/73 irányelv hatályának kiterjesztése a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti gázvezetékekre.
125
Amint az a megtámadott irányelv (3) preambulumbekezdéséből kitűnik, a megtámadott irányelv általános célja, hogy felszámolja a belső piac teljes kiépítését akadályozó azon tényezőket, amelyek a harmadik országokba irányuló, illetve onnan kiinduló gázvezetékekre vonatkozó uniós piaci szabályok alkalmazásának elmulasztásából származnak. E preambulumbekezdés pontosítja, hogy a bevezetett módosítások célja először is annak biztosítása, hogy a két vagy több tagállamot összekötő gázszállító vezetékekre vonatkozó szabályok a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti gázszállító vezetékekre is alkalmazandók legyenek, másodszor a jogi keretrendszer összhangjának megteremtése, elkerülve a verseny torzulását és az ellátás biztonságára gyakorolt negatív hatásokat, harmadszor pedig, hogy fokozzák az átláthatóságot és jogbiztonságot nyújtsanak a piaci szereplők – különösen a földgáz‑infrastruktúrába beruházó szereplők és a rendszerhasználók – számára az alkalmazandó jogi szabályozás tekintetében.
126
Ami a 49a. cikket illeti, annak célja, hogy lehetővé tegye azon tagállam számára, amelynek területén az e tagállam és valamely harmadik ország közötti, 2019. május 23. előtt kiépített gázvezeték első csatlakozási pontja található, hogy úgy határozzon, hogy eltér a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségektől. Az eltérésnek olyan objektív okokon kell alapulnia, mint a beruházás megtérülésének lehetővé tétele vagy az ellátásbiztonság, feltéve, hogy ez az eltérés nincs hátrányos hatással a versenyre vagy a földgáz belső piacának hatékony működésére vagy az Unión belüli ellátásbiztonságra.
127
Amint az a megtámadott irányelv (4) preambulumbekezdéséből kitűnik, a 49a. cikk célja annak figyelembevétele, hogy ezen irányelv hatálybalépése előtt hiányoztak a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti gázvezetékekre vonatkozó egyedi uniós szabályok.
128
E tekintetben előzetesen meg kell állapítani, hogy nem vitatott, hogy a 49a. cikk ahhoz vezet, hogy eltérően kezelik egyrészt a 2019. május 23. előtt kiépített gázvezetékeket, amelyek e rendelkezés alapján eltérést kérhetnek, másrészt pedig azokat a gázvezetékeket, amelyek erre az időpontra még nem készültek el, és amelyek nem igényelhetnek ilyen eltérést.
129
Elsősorban is hangsúlyozni kell, hogy a kiépített gázvezeték olyan gázvezeték, amely rendelkezik a gáz szállításához szükséges valamennyi jellemzővel, mivel az építése befejeződött. Ezért egy kiépített gázvezeték üzembe helyezhető és üzemeltethető. Egyébként a Bizottság az irányelvjavaslatának indokolásában az immár a 49a. cikkben foglalt eltérés hatálya alá tartozó, kiépített gázvezetékeket már működő, meglévő infrastruktúrákként írta le.
130
Összehasonlításképpen az olyan gázvezeték, amely még nem készült el, nem rendelkezik a gázvezeték összes jellemzőjével, és ezért nem alkalmas gáz szállítására és az üzemeltetésre.
131
Másodsorban, tekintettel a 49a. cikk céljára, amely arra irányul, hogy figyelembe vegye a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti gázvezetékekre a megtámadott irányelv hatálybalépése előtt alkalmazandó egyedi uniós szabályok hiányát, az olyan gázvezeték, amely 2019. május 23‑án még nem készült el, nincs összehasonlítható helyzetben az ezen időpontra kiépített gázvezetékekkel.
132
Az olyan gázvezeték ugyanis, amely a megtámadott irányelv hatálybalépésének időpontjára már elkészült, és amely már működik, szükségszerűen olyan előzetes beruházást igényelt, amelyről már nem lehet lemondani. Egyébiránt az ezen időpontra kiépített gázvezetéket olyan jogi szabályozás keretében kezdték üzemeltetni, amely nem írta elő a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségeknek a helyzetére történő alkalmazását, sem pedig azt a lehetőséget, hogy a módosított 36. cikk szerinti, az új gázinfrastruktúrára alkalmazandó mentességben részesüljön.
133
Ezzel szemben először is egy olyan gázvezeték beruházója, amely a megtámadott irányelv hatálybalépésének időpontjában még nem készült el, kisebb kiadásokat viselhetett, vagy több lehetőséggel rendelkezhetett arra, hogy beruházását kiigazítsa, megszüntesse a már vállalt szerződéses kötelezettségeket, módosítsa az említett kötelezettségeket, vagy továbbértékesítse a gázvezetéke megépítéséhez már megszerzett vagyonelemeket.
134
Továbbá, még ha egy olyan gázvezeték, amely a megtámadott irányelv hatálybalépésének időpontjában még nem készült el, jelentős beruházásokhoz és építési munkálatokhoz vezetett is, e beruházásokról és munkálatokról a tények ismeretében lehet dönteni, az ilyen módosítás hatálybalépésének időpontjában alkalmazandó szabályozás módosításának előrelátható kontextusában.
135
A jelen ügyben többek között a fenti 75., 83., 93. és 101. pontból kitűnik, hogy a felperes ténylegesen a tények ismeretében döntött úgy, hogy beruház, olyan összefüggésben, amely lehetővé tette számára, hogy még az irányelvjavaslat Bizottság általi előterjesztése előtt, és legkésőbb ebben az időpontban megértse, hogy az Északi Áramlat 2 gázvezetéket a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségek alá vonják.
136
Végül és általánosabban, az Északi Áramlat 2 gázvezetékhez hasonló olyan gázvezeték beruházójának, amely a megtámadott irányelv hatálybalépésének időpontjában még nem készült el, van ideje arra, hogy alkalmazkodjon az ezen irányelvben előírt jogszabályi változásokhoz. Egy még el nem készült gázvezeték beruházója számára annál is inkább adottak a lehetőségek és az idő, hogy alkalmazkodjon egy irányelv útján végrehajtott jogszabályi módosítás következményeihez, mivel egyrészt a beruházót már hónapokkal a szóban forgó jogszabály elfogadása előtt tájékoztatják a tervezett jogszabályi módosítások tárgyáról és céljáról, másrészt pedig a tagállamoknak határidőt biztosítanak arra, hogy az ilyen módosításokat átültessék a nemzeti jogba.
137
Harmadsorban, a 49a. cikk céljára, valamint a megtámadott irányelv tárgyára és céljaira, valamint az Unió energiapolitikájának elveire és céljaira tekintettel az ezen irányelv hatálybalépésének időpontjára kiépített gázvezeték helyzete különbözik az olyan gázvezeték helyzetétől, amelynek kiépítése ebben az időpontban még nem fejeződött be.
138
A már kiépített gázvezetéknek a belső piac működésére gyakorolt hatását, különösen a versenyre és az ellátásbiztonságra gyakorolt hatásokat ugyanis utólagosan lehet értékelni. Ezt az utólagos értékelést a szóban forgó gázvezeték üzemeltetése során szerzett tapasztalatok és az ezen üzemeltetés során szerzett empirikus adatok alapján kell elvégezni. Így a kiépített gázvezeték belső piacra gyakorolt hatásának értékelése könnyebb, és ezért azt egy egyszerű eljárás szerint gyorsan el lehet végezni, a hatáskörrel rendelkező tagállamok kizárólagos felelőssége mellett.
139
Egyébiránt a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségeknek a megtámadott irányelv hatálybalépésének időpontjában már kiépített és üzemeltetett gázvezetékekre való alkalmazása azzal a kockázattal jár, hogy megzavarja a kapacitásokat és az ellátási áramlásokat, és ezáltal sérti a versenyt és az ellátásbiztonságot. Ez a kockázat indokolja a helyzetüknek a 49a. cikkben meghatározott feltételek alapján történő gyors vizsgálatát is.
140
Ezzel szemben az Északi Áramlat 2 gázvezetékhez hasonló olyan gázvezeték esetén, amely a megtámadott irányelv hatálybalépésének időpontjában még nem készült el, a belső piacra és az ellátásbiztonságra gyakorolt hatásának értékelése kizárólag előretekintő lehet, és feltételezéseken alapulhat. Így, még ha az ilyen értékelés ténylegesen lehetséges is, a jövőbeli gázvezeték üzemeltetése által a megtámadott irányelv egésze és az Unió energiapolitikája által követett célok megvalósítására gyakorolt hatás alaposabb és összetettebb értékelését követeli meg.
141
Ezenkívül, mivel egy el nem készült gázvezeték, mint amilyen a felperes gázvezetéke, nem képes gáz szállítására és az üzemeltetésre, a megtámadott irányelvnek a gázvezetékek ilyen kategóriájára való alkalmazása nem jár az ellátás megzavarásának, vagy akár az ellátás megszakadásának kockázatával.
142
A fentiekre tekintettel meg kell állapítani, hogy egyrészt a 2019. május 23‑án kiépített gázvezetékek, másrészt pedig az ebben az időpontban el nem készült gázvezetékek, különösen az Északi Áramlat 2 gázvezetékhez hasonló építés alatt álló gázvezetékek az azokat jellemző körülmények összességére tekintettel nincsenek összehasonlítható helyzetben.
143
Így a 49a. cikk azt eredményezi, hogy eltérő helyzeteket eltérően kezelnek, és többek között az Északi Áramlat 2 gázvezetéket eltérően kezelik a kiépített gázvezetékektől, mivel az említett gázvezeték a megtámadott irányelv hatálybalépésének időpontjában eltérő helyzetben volt.
144
Még ha feltételezzük is, hogy a 49a. cikk a hasonló helyzetek eltérő kezeléséhez vezet, mivel a felperes már jelentős beruházásokat hajtott végre az Északi Áramlat 2 gázvezeték megépítése érdekében, ez az eltérő bánásmód és az abból eredő hátrány mindenképpen igazolt lenne (lásd a lenti 145. és azt követő pontokat).
b)
A hasonló helyzetek esetleges eltérő kezelésének igazolásáról
145
A felperes arra hivatkozik, hogy az Északi Áramlat 2 gázvezetékkel kapcsolatos eltérő bánásmód objektíve nem igazolt.
146
Az a tény, hogy az Északi Áramlat 2 gázvezeték kiépítése 2019. május 23. előtt nem fejeződött be, nem képezheti e gázvezeték eltérő kezelésének objektív igazolását. Az ilyen igazolás ugyanis összeegyeztethetetlen lenne a 49a. cikk sajátos céljával. Ez a cél a már vállalt beruházási kockázatokra vonatkozik, és a még nem vállalt beruházási kockázatokra alkalmazandó módosított 36. cikk kiegészítéséből áll. A 49a. cikk időbeli hatályának a „2019. május 23‑át megelőzően kiépített” infrastruktúrákra való korlátozása időbeli hézagot teremtene a módosított 36. cikk hatályához képest.
147
A felperes azt állítja, hogy ugyanazokkal a jogos elvárásokkal rendelkezett, mint a már üzemelő gázvezetékek üzemeltetői, mivel már a megtámadott irányelv hatálybalépését, azaz 2019. május 23‑át megelőzően jelentős beruházásokat hajtott végre. Az említett üzemeltetőkhöz hasonlóan ő is döntött a projektje végrehajtásáról, visszafordíthatatlan beruházásokat hajtott végre, és az irányelv hatálybalépése előtt fennálló jogi helyzet alapján kötötte meg a kötelező erejű szerződéses megállapodások többségét.
148
Egyébiránt a „kiépítés” kritériuma nem objektív kritérium. Nem világos, hogy miért volt szükség ilyen korai határidő megállapítására annak érdekében, hogy a kiépített infrastruktúráknak ne kelljen jogbizonytalansággal szembenézniük. A jogalkotó a kiépített infrastruktúra helyzetének sérelme nélkül is meghatározhatott volna egy távolabbi határidőt. A felperes hangsúlyozza, hogy a jogalkotási eljárás során a végül választott lehetőség alternatívájaként javasolták a 49a. cikk alkalmazását azokra a gázvezetékekre, amelyek tekintetében a munkálatok a megtámadott irányelv hatálybalépése előtt kezdődtek meg.
149
A Lengyel Köztársaság és a Bizottság által támogatott Parlament és Tanács vitatja a felperes érveit.
150
Emlékeztetni kell arra, hogy az eltérő bánásmód akkor igazolható, ha objektív és észszerű megfontolásokon alapul, azaz kapcsolatban áll a szóban forgó szabályozás által indokoltan elérni kívánt céllal, illetve arányos az e bánásmód által elérni kívánt céllal (2008. december 16‑iArcelor Atlantique et Lorraine és társai ítélet, C‑127/07, EU:C:2008:728, 47. pont).
151
Előzetesen hangsúlyozni kell, hogy a felperes állításával ellentétben a 49a. cikk sajátos célja nem kizárólag a beruházási kockázatokra vonatkozik. A 49a. cikk célja ugyanis szélesebb, mégpedig az, hogy figyelembe vegye a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti gázvezetékekre a megtámadott irányelv hatálybalépése előtt alkalmazandó szabályok hiányát. Ezért e rendelkezés szerint az abban foglalt eltérésnek olyan objektív okokon kell alapulnia, mint a beruházás megtérülésének lehetővé tétele vagy ellátásbiztonsági okok.
152
A jelen ügyben elsősorban meg kell állapítani, hogy a megtámadott irányelv hatálybalépése előtti kiépítés kritériuma olyan objektív kritériumnak minősül, amely az uniós jogi aktusok időbeli hatályára irányadó elveket tükrözi (lásd a fenti 104. pontot). Egyébiránt e kritérium szoros kapcsolatban áll a 49a. cikk által követett céllal, vagyis annak figyelembevételével, hogy a megtámadott irányelv hatálybalépése előtt hiányoztak a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti gázvezetékekre alkalmazandó különös uniós szabályok. Ezt a kritériumot egyébként már alkalmazták a 2003/55 irányelv 2. cikkének 33. pontjában az „új infrastruktúra” meghatározásához (lásd a 105. pontot).
153
A megtámadott irányelv hatálybalépése előtti kiépítés kritériuma tehát objektív és észszerű kritériumnak minősül.
154
Másodsorban, az esetleges eltérő bánásmód, amely a 2019. május 23. előtti kiépítés kritériumának alkalmazásából ered, alkalmas az arra irányuló cél megvalósítására, hogy figyelembe vegyék a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti gázvezetékekre a megtámadott irányelv hatálybalépésének időpontját megelőzően alkalmazandó szabályok hiányát.
155
Egyrészt könnyen lehetővé teszi a gázvezetékek tulajdonosai számára annak értékelését, hogy a gázvezetékük a 49a. cikk szerinti eltérés hatálya alá tartozik‑e.
156
Másrészt ezt a kritériumot a tagállamok könnyen alkalmazhatják annak gyors értékelése érdekében, hogy a mentesség iránti kérelmet ténylegesen olyan gázvezeték tekintetében nyújtják‑e be, amely a 49a. cikk hatálya alá tartozik, vagy nem. Másként fogalmazva, e kritérium lehetővé teszi azon gázvezetékek könnyű azonosítását, amelyek esetében rugalmasságra lehet szükség, tekintettel egyrészt a jogbiztonság elvére és a tulajdonosuk jogos bizalma védelmének elvére, másrészt pedig az ellátás megzavarásának azon kockázatára, amelyet a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségeknek az említett, már üzemelő gázvezetékekre való alkalmazása okozhat.
157
Harmadsorban, a 2019. május 23. előtti kiépítés kritériumának alkalmazásából eredő esetleges eltérő bánásmód nem lépi túl a 49a. cikk által követett cél eléréséhez szükséges mértéket.
158
El kell ugyanis utasítani a felperes azon érvét, amely szerint a 49a. cikk által követett cél elérhető volt az e rendelkezésben foglalt eltérés azon gázvezetékek számára történő megnyitásával, amelyek esetében a munkálatok 2019. május 23. előtt kezdődtek, vagy amelyek ezen időpontot megelőzően már végleges beruházási döntéshez vezettek.
159
E tekintetben igaz, hogy a felperes által említett kritériumok a 2019. május 23. előtt kiépített gázvezetékek számára is lehetővé tették, hogy a 49a. cikk alapján eltérést kérjenek.
160
Mindazonáltal először is e kritériumok nem voltak ugyanolyan részletesek, mivel a „munkálatok megkezdése” és a „végső beruházási döntés” fogalma összetett értelmezési munkát eredményezhetett annak értékelése érdekében, hogy egy gázvezeték a 49a. cikk szerinti eltérés hatálya alá tartozik‑e, vagy sem.
161
Továbbá e kritériumok ahhoz vezettek, hogy a 49a. cikk szerinti eltérés hatálya alá tartoznak a még nem üzemeltetett gázvezetékek. A 49a. cikkben előírt feltételek teljesülésének értékelését tehát a tagállamok nem tudták könnyen elvégezni annak ellenére, hogy az e rendelkezés által bevezetett eljárást éppen olyan egyszerű eljárásként alakították ki, amelyet a tagállamoknak gyorsan végre kell hajtaniuk, és amely nem ad lehetőséget előretekintő és összetett elemzésekre.
162
Végül a 2019. május 23. előtti kiépítés kritériumától eltérően a felperes által említett feltételek azzal a hatással jártak, hogy kiterjesztették a 49a. cikk hatályát az Északi Áramlat 2 gázvezetékhez hasonló olyan gázvezetékekre, amelyek esetében olyan időpontban került sor beruházásokra és az építési munkálatok megkezdésére, amikor előre látható volt a 2009/73 irányelv hatályának a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti gázvezetékekre való kiterjesztése.
163
Ami általában az el nem készült gázvezetékek beruházóit, és különösen a felperest érintő kötöttségeket illeti, hangsúlyozni kell, hogy a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségek alkalmazása nem akadályozza meg a valamely tagállam és harmadik ország közötti gázvezetékek beruházóit abban, hogy a gázvezetéküket gazdaságilag elfogadható módon üzemeltessék, és beruházásaikból megfelelő megtérülést érjenek el (lásd a fenti 109. pontot).
164
Ezt az értékelést egyébiránt a Bizottság által említett számos példa is megerősíti, amelyek egy tagállam és egy harmadik ország közötti gázvezetékekre vonatkoznak, amelyek már a megtámadott irányelv hatálybalépése előtt – egyes esetekben már évek óta – a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségek hatálya alá tartoztak.
165
Ennélfogva azon célkitűzés jelentősége, hogy figyelembe vegyék a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti, 2019. május 23. előtt kiépített gázvezetékekre alkalmazandó szabályok előre látható hiányát, igazolta az erre az időpontra el nem készült gázvezetékek beruházóit, mint például a felperest érintő kötöttségeket.
166
Végezetül, amint az lényegében a lenti 261–263. pontból kitűnik, a felperes nem bizonyítja, hogy azok a kötöttségek, amelyek a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségek Északi Áramlat 2 gázvezetékre való alkalmazása miatt érintik, nyilvánvalóan alkalmatlanok a megtámadott irányelv által követett célok szempontjából.
167
A fentiekre tekintettel a felperes nem bizonyítja, hogy a jogalkotó 49a. cikkben szereplő azon döntése, hogy az e rendelkezésben foglalt eltérés hatályát a 2019. május 23. előtti kiépítés kritériuma révén határozza meg, nyilvánvalóan alkalmatlan, és hogy az esetleges eltérő bánásmód indokolatlan.
168
Az első jogalapot tehát el kell utasítani.
4.
Az arányosság elvének megsértésére alapított második jogalapról
169
Elsősorban, a keresetlevélben a felperes azt állítja, hogy a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségek hatályának a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti tenger alatti gázvezetékekre való kiterjesztése nem arányos a megtámadott irányelv vagy a 2009/73 irányelv által követett célokkal.
170
A felperes azt is hangsúlyozza, hogy ha a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségeknek a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti gázvezetékekre való alkalmazása valódi probléma megoldásának minősülne, e kötelezettségeket ugyanúgy kellene alkalmazni a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti összes gázvezetékre. Márpedig a felperes azt állítja, hogy a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségek a harmadik országok behozatali kapacitásának csak egy részére, vagyis az Északi Áramlat 2 gázvezeték kapacitására alkalmazandók, nem pedig a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti összes gázvezeték kapacitására.
171
Másodsorban, a válaszban a felperes először is arra hivatkozik, hogy nem bizonyított, hogy a megtámadott irányelv által követett célkitűzések megvalósításához szükséges lenne az, hogy egy harmadik országból kiinduló egyetlen gázvezeték, nevezetesen az Északi Áramlat 2 kis szakaszát a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségek hatálya alá vonják.
172
Másodszor, a felperes hangsúlyozza, hogy a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségek a harmadik országok behozatali kapacitásának csak egy részére, vagyis az Északi Áramlat 2 gázvezeték kapacitására alkalmazandók, nem pedig a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti összes gázvezeték kapacitására. Márpedig nehéz megérteni, hogy e kötelezettségeknek az importvezetékek összkapacitásának ilyen csekély részére való alkalmazása hogyan valósíthatná meg a megtámadott irányelv célkitűzéseit.
173
Harmadszor, a felperes azt állítja, hogy az ellátásbiztonság biztosítására irányuló célkitűzés mennyiségi és minőségi vonatkozásait még az Északi Áramlat 2 gázvezetéknek a 49a. cikk hatálya alá vonásával is biztosítani lehetett. A módosított 36. cikkben, illetve a 49a. cikk szerinti mentesség és eltérés ugyanis, amelyeket többek között az ellátásbiztonsághoz kapcsolódó feltételre tekintettel biztosítanak, azt mutatja, hogy e biztonságot nem csupán a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségek alkalmazása biztosítja.
174
Harmadsorban, a felperes arra hivatkozik, hogy még ha feltételezzük is, hogy úgy lehet tekinteni, hogy a megtámadott irányelv marginális előnnyel jár a belső piac számára, ami nem áll fenn, ez az előny kisebb, mint azok a nagyon jelentős hátrányok, amelyeket ezen irányelv az Unióra, a tagállamokra és a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti tenger alatti gázvezetékek – a felpereshez hasonló – tulajdonosaira ró.
175
A felperes kifejti, hogy az irányelvnek a helyzetére gyakorolt gazdasági hatásai jelentősek és észszerűtlenek, mivel ez az irányelv nem teszi lehetővé számára az irányelv elfogadása előtt eszközölt beruházások megtérülését. Nem tudja jogszerűen végrehajtani az általa a Gazprommal kötött gázszállítási megállapodás alapvető elemeit, ez nagyon kedvezőtlenül befolyásolná pénzügyi helyzetét.
176
Az Észt Köztársaság, a Litván Köztársaság, a Lengyel Köztársaság és a Bizottság által támogatott Parlament és Tanács vitatja a felperes érveit.
177
Az arányosság elve megköveteli, hogy az uniós intézmények aktusai alkalmasak legyenek a szóban forgó szabályozással kitűzött jogszerű célok megvalósítására, és ne haladják meg az e célok eléréséhez szükséges mértéket (lásd ebben az értelemben: 2012. július 12‑iAssociation Kokopelli ítélet, C‑59/11, EU:C:2012:447, 38. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
178
Előzetesen hangsúlyozni kell, hogy – amint arra a felperes rámutat – a megtámadott irányelvben előírt általános cél ténylegesen a belső piac működésének biztosítása.
179
Ugyanakkor a megtámadott irányelv (3) preambulumbekezdése pontosabb célokat említ, amelyek nem korlátozódnak a versenytorzulások és az ellátásbiztonságra gyakorolt negatív hatások megelőzésére, hanem először is annak biztosítására is irányulnak, hogy a két vagy több tagállamot összekötő gázvezetékekre alkalmazandó szabályok a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti gázvezetékekre is alkalmazandók legyenek, és általánosabban a jogi keret koherenciájának megteremtésére, másodszor pedig a jogbiztonság biztosítására a piaci szereplők számára.
180
A megtámadott irányelv általános célja és pontosabb céljai nyilvánvalóan jogszerű céloknak minősülnek. Egyébiránt az EUMSZ 194. cikk hivatkozik a belső piac létrehozására és működésére, és e rendelkezés megemlíti az energiapiac működésének és az Unió ellátásbiztonságának biztosítására irányuló célokat.
181
E megfontolások fényében kell értékelni, hogy a megtámadott irányelv alkalmas‑e az általa követett célok megvalósítására, és nem lépi‑e túl az azok eléréséhez szükséges mértéket, amennyiben az Északi Áramlat 2 az egyetlen olyan gázvezeték egy tagállam és egy harmadik ország között, amely nem részesülhet sem a módosított 36. cikk szerinti mentességben, sem pedig a 49a. cikk szerinti eltérésben.
a)
A megtámadott irányelv kitűzött célok megvalósítására való alkalmasságáról, amennyiben a felperes nem részesülhet sem mentességben, sem eltérésben
182
Először is azt kell megvizsgálni, hogy a megtámadott irányelv alkalmas‑e a jogbiztonságra és a jogi háttér koherenciájára irányuló célok megvalósítására, másodszor pedig azt, hogy ugyanezen irányelv alkalmas‑e a versenytorzulások és az ellátásbiztonságra gyakorolt negatív hatások megelőzésére.
1) A megtámadott irányelvnek a jogbiztonságra és a jogi háttér koherenciájára irányuló célkitűzések megvalósítására való alkalmasságáról
183
Elsősorban meg kell állapítani, hogy a megtámadott irányelv alkalmas az általa követett jogbiztonsági cél megvalósítására.
184
Az irányelvjavaslat indokolásában ugyanis a Bizottság kifejtette, hogy az uniós jog nem határozza meg kifejezetten a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti gázvezetékek jogi keretét.
185
E tekintetben a „rendszerösszekötő” fogalmának a harmadik országokba irányuló, illetve onnan kiinduló gázvezetékekre való kiterjesztése, amelyet a megtámadott irányelv a 2009/73 irányelv 2. cikkének 17. pontjában szereplő „rendszerösszekötő” fogalmának módosítása révén valósít meg, biztosítja ez utóbbi irányelv tárgyi hatályának egyértelmű körülhatárolását, és pontosításokkal szolgál annak területi hatályát illetően.
186
Egyrészt a megtámadott irányelv kiterjeszti a 2009/73 irányelv hatályát a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti valamennyi gázvezetékre, beleértve az Északi Áramlat 2 gázvezetéket is, vagyis a meglévő vagy jövőbeli szárazföldi és tenger alatti gázvezetékekre.
187
Másrészt a megtámadott irányelv (9) preambulumbekezdése pontosítja, hogy a tenger alatti gázvezetékek tekintetében a 2009/73 irányelv alkalmazandó azon tagállam parti tengerére, amelyben a vezeték először kapcsolódik a tagállami hálózathoz.
188
Így a megtámadott irányelv többek között azt írja elő, hogy a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségek alkalmazandók a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti gázvezetékeknek valamely tagállam felségvizein áthaladó olyan szakaszára, mint az Északi Áramlat 2 gázvezeték német felségvizeken áthaladó szakasza. A megtámadott irányelv tehát e tekintetben nem tartalmaz joghézagot.
189
Másodszor, a 2009/73 irányelv hatályának a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti olyan gázvezetékekre való kiterjesztése, mint az Északi Áramlat 2 gázvezeték, biztosítja az Unión belüli jogi keret koherenciáját is.
190
Először is, amint azt a Bizottság az irányelvjavaslat indokolásában lényegében már kifejtette, a 2009/73 irányelv hatályának a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti gázvezetékekre való kiterjesztése biztosítja, hogy e gázvezetékek üzemeltetői ugyanazon jogi szabályozás hatálya alá tartozzanak, mint más piaci szereplők, amelyekre a 2009/73 irányelv már teljes mértékben alkalmazandó, vagyis a különböző tagállamokat összekötő gázvezetékek üzemeltetői vagy a tagállamok szállításirendszer‑üzemeltetői.
191
Másodszor, egyrészt, amint azt a Bizottság is kifejtette az irányelvjavaslat indokolásában, a 2009/73 irányelvben megállapított szabályozási keret alapelvei a tagállamok és harmadik országok közötti, illetve az Unió és harmadik országok közötti több nemzetközi megállapodásban is tükröződnek, és azokat következetesen alkalmazzák a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti szárazföldi gázvezetékekre.
192
A 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségeknek a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti valamennyi gázvezetékre történő alkalmazása ily módon hozzájárul az alkalmazandó jog koherenciájához egyrészt a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti olyan gázvezetékek között, amelyekre más jogi eszközök, például nemzetközi megállapodások alapján már vonatkoztak az említett kötelezettségek, másrészt pedig a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti, az Északi Áramlat 2 gázvezetékhez hasonló gázvezetékek között.
193
Másrészt, amint azt lényegében a Bizottság az irányelvjavaslat indokolásában a szubszidiaritás elvének tiszteletben tartása tárgyában kifejtette, a 2009/73 irányelv hatályának a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti valamennyi gázvezetékre való kiterjesztése biztosítja a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségek egységes alkalmazását, és elkerüli a nemzeti intézkedéseken alapuló széttagolt megközelítést. E kiterjesztés közelebbről elkerüli azt a helyzetet, amelyben a több tagállamon áthaladó rendszerösszekötőt különböző nemzeti rendszerek szabályozzák, és lehetővé teszi a Bizottság számára, hogy bizonyos mértékben ellenőrizze a vonatkozó szabályok tiszteletben tartását.
194
Ennélfogva a megtámadott irányelv alkalmas az általa lényegében követett, a jogbiztonságra és a jogi háttér koherenciájára irányuló célkitűzések megvalósítására, mivel kiterjeszti a 2009/73 irányelv hatályát, tehát az utóbbi irányelvben előírt kötelezettségeket.
195
E tekintetben az a körülmény, hogy a felperes az egyetlen olyan szereplő, amely nem részesülhet sem a módosított 36. cikk szerinti mentességben, sem pedig a 49a. cikk szerinti mentességben, nem befolyásolja a megtámadott irányelvnek az általa követett céloknak a 2009/73 irányelv hatályának kiterjesztésével történő megvalósítására való alkalmasságát.
2) A megtámadott irányelv arra való alkalmasságáról, hogy megakadályozza a verseny torzulását és az ellátásbiztonságra gyakorolt negatív hatásokat
196
Elöljáróban, ami a versennyel és az ellátás biztonságával kapcsolatos azon problémákat illeti, amelyek az irányelvjavaslat alapjául szolgáltak, a Bizottság e javaslat indokolásában többek között kifejtette, hogy az Unió nagymértékben függ a harmadik országokból származó földgázimporttól, az Uniónak és a földgázfogyasztóknak pedig érdeke, hogy az ezekből az országokból kiinduló vezetékekkel kapcsolatban is nagyobb legyen az átláthatóság és a versenyképesség.
197
A Bizottság az említett irányelvjavaslatot a szubszidiaritás elvére tekintettel azzal is indokolta, hogy a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti gázvezetékek az esetek többségében olyan kapacitással rendelkeznek, amely több tagállamban is hatással lehet a belső gázpiacra és az ellátásbiztonságra.
198
Az irányelvjavaslatához csatolt munkadokumentumban a Bizottság pontosította, hogy 2016‑ban az uniós gázkereslet 70,4%‑át importálták, és hogy e behozatalok 87%‑át gázvezetékeken keresztül bonyolították le.
199
Ebben az összefüggésben elsősorban hangsúlyozni kell, hogy függetlenül a gázvezeték(ek) valamely tagállam és valamely harmadik ország közötti, a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségek hatálya alá tartozó szakaszának hosszától, e kötelezettségeknek a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti gázvezetékek összességére, és különösen az Északi Áramlat 2 gázvezetékre való alkalmazása alkalmas a földgáz belső piacának megvalósítására irányuló célkitűzés megvalósítására, elkerülve a versenytorzulást és az ellátásbiztonságra gyakorolt negatív hatásokat.
200
A 2009/73 irányelv ugyanis többek között először is a szállítási rendszer és a szállításirendszer‑üzemeltető szétválasztásának kötelezettséget (unbundling), másodszor harmadik személyeknek a hálózathoz való hozzáférésére vonatkozó kötelezettséget, harmadszor pedig többek között az árképzés és az árképzésen kívüli elemek átláthatóságára vonatkozó egyéb kötelezettségeket ír elő.
201
Először is, ami a 2009/73 irányelv 9. cikkében előírt szétválasztási kötelezettséget illeti, a Bíróság lényegében már megállapította, hogy az olyan helyzetben, amelyben a valamely vállalkozás által az Unión kívül előállított földgázt ugyanazon vállalkozás átviteli hálózatán keresztül szállítják az Unión belül, egyértelműnek tűnik az e hálózat üzemeltetése során tanúsított hátrányosan megkülönböztető magatartások kockázata (lásd ebben az értelemben: 2021. szeptember 2‑iBizottság kontra Németország [A 2009/72 és a 2009/73 irányelv átültetése] ítélet, C‑718/18, EU:C:2021:662, 37. pont).
202
E tekintetben a 2009/73 irányelv (6), (8) és (22) preambulumbekezdéséből lényegében kitűnik, hogy a szétválasztási kötelezettség megakadályozza egyrészt azt, hogy az erőfölényben lévő gázszolgáltatók ellenőrizzék a szállítási infrastruktúrát, és ily módon előnyben részesítsék saját ellátási tevékenységüket, másrészt pedig, hogy e kötelezettség a benne rejlő érdekellentét feloldásának és az ellátásbiztonság biztosításának hatékony és stabil eszköze.
203
A szétválasztási kötelezettségnek a megtámadott irányelv által követett célok elérésére való alkalmasságát megerősíti az a tény, hogy a szétválasztási kötelezettség tiszteletben tartását a szállításirendszer‑üzemeltetőnek a 2009/73 irányelv 10. cikkében előírt tanúsítási eljárás keretében kell ellenőriznie. A tanúsítás megszerzése a feltétele annak, hogy a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti gázvezeték tulajdonosa ügyleteket hajthasson végre az Unióba irányuló gázszállítással kapcsolatban.
204
A 2009/73 irányelv 11. cikke alapján a hatáskörrel rendelkező nemzeti szabályozó hatóság által a tanúsítási eljárás keretében végzett vizsgálat során figyelembe kell venni azokat a kockázatokat is, amelyeket az érintett gázvezeték jelenthet az uniós ellátás biztonságára nézve.
205
A 2009/73 irányelv 10. és 11. cikkének együttes alkalmazása alapján a tanúsítási eljárás esetlegesen újraindítható a szétválasztási kötelezettségek megsértése vagy az ellátásbiztonságot fenyegető kockázat esetén.
206
Másodszor, ami a harmadik személyek hozzáférésére vonatkozó, a 32. cikkben előírt kötelezettséget illeti, igaz, hogy a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti gázvezetékek, és különösen az Északi Áramlat 2 gázvezeték nem feltétlenül rendelkeznek rendszerösszekötési ponttal, és hogy harmadik személy hozzáférés iránti kérelmének fennállása kizárólag esetleges lehet.
207
A 2009/73 irányelv 32. cikkében előírt, a harmadik felek hozzáférésére vonatkozó kötelezettség azonban a meglévő és jövőbeli hozzáférés iránti kérelmekre vonatkozik, és két szempontot foglal magában: a gázvezetékhez való fizikai csatlakozás lehetővé tételére vonatkozó kötelezettséget és a szállítási kapacitásokhoz való méltányos hozzáférés lehetővé tételére vonatkozó kötelezettséget.
208
Ebből következik, hogy harmadik személyek kérhetik a gázvezetékek valamely tagállam és harmadik ország közötti szállítási kapacitásához való csatlakozást vagy az ahhoz való hozzáférést e gázvezetékeknek az uniós jog területi hatálya alá tartozó szakasza tekintetében. A 2009/73 irányelv 41. cikkének (6), (8) és (10) bekezdéséből kitűnik, hogy a harmadik személyek csatlakozására vagy hozzáférésére vonatkozó feltételek objektívek, megkülönböztetésmentesek, továbbá arányos és a hatáskörrel rendelkező szabályozó hatóság által jóváhagyott díjakon alapulnak.
209
Harmadszor, amint arra a Bizottság az irányelvjavaslatához csatolt munkadokumentumban rámutatott, a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségeknek a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti gázvezetékekre való kiterjesztése azzal a hatással jár, hogy e gázvezetékekre alkalmazandóvá teszi az irányelvben előírt, az árképzés és az árképzésen kívüli elemek átláthatóságára vonatkozó követelményeket. Ezek az átláthatósági követelmények többek között az említett irányelv 41. cikke (1) bekezdésének a) pontjából és (7) bekezdéséből, vagy ugyanezen irányelv 16. cikke (3) bekezdésének általánosabb rendelkezéseiből következnek.
210
E tekintetben az irányelvjavaslatához csatolt munkadokumentumban a Bizottság többek között kifejtette, hogy a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti gázvezetékek üzemeltetése átláthatóságának hiánya kockázati tényező lehet az ellátásbiztonság szempontjából. Ebből azt a következtetést vonta le, hogy biztosítani kell, hogy a fontos infrastruktúrák üzemeltetésére és karbantartására vonatkozó információk a piac rendelkezésére álljanak, és azokat az érintett nemzeti és uniós hatóságok felhasználhassák.
211
A fentiekből következik, hogy a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségek a gázvezetékek üzemeltetési módjára, szállítási kapacitására, illetve az üzemeltetésük során az árképzés és az árképzésen kívüli elemek átláthatóságára vonatkoznak. E kötelezettségek tárgyára tekintettel az a tény, hogy azok kizárólag a gázvezetékek valamely tagállam és harmadik ország közötti szakaszára vonatkoznak, egyáltalán nem érinti az említett kötelezettségeknek a versenytorzulások és az ellátásbiztonságra gyakorolt negatív hatások megelőzésére, és így a megtámadott irányelv által követett célok megvalósítására való alkalmasságát, amint azt a Parlament, a Tanács és a Bizottság a pervezető intézkedésekre adott válaszában kifejtette.
212
Másodszor, a felperes által hivatkozott azon körülmény, amely szerint a megtámadott irányelv a harmadik országok behozatali kapacitásának csak egy részére, nevezetesen az Északi Áramlat 2 gázvezeték kapacitására alkalmazandó, nem alkalmas arra, hogy megkérdőjelezze a megtámadott irányelvnek a versenytorzulások és az ellátásbiztonságra gyakorolt negatív hatások megelőzésére való alkalmasságát.
213
E tekintetben először is hangsúlyozni kell, hogy az Északi Áramlat 2 gázvezetékre vonatkozó projektet sajátos összefüggésben indították el. E projekt elindítása előtt ugyanis számos tagállam gázhiánnyal szembesült az Oroszországi Föderációt érintő viták miatt. Az e harmadik országból érkező gáz három fő útvonala akkoriban az ukrán tranzitrendszer, az Északi Áramlat 1 gázvezeték és a Belaruszon áthaladó Jamal–Európa gázvezeték volt.
214
Ezenfelül az Északi Áramlat 2 vezeték az Északi Áramlat 1 vezeték után időrendben a második olyan tenger alatti vezeték, amely közvetlenül összeköti Oroszországot Németországgal. Az Északi Áramlat 2 gázvezeték ily módon a kizárólag a tenger alatti útvonalon szállítható gázkapacitás megduplázásához vezet (lásd a fenti 6. pontot). Az Északi Áramlat 1 és az Északi Áramlat 2 gázvezetékek tehát az Oroszországból importált gáz több mint 80%-át képesek szállítani, szem előtt tartva, hogy az Oroszországból származó gázimport 2016-ban az uniós import 42%-át tette ki.
215
Ebből először is az következik, hogy a felperes projektje a gázforrások koncentrációjához vezethet. Potenciálisan megerősítheti az Oroszországból származó behozatal pozícióját, mivel hozzájárul az e harmadik országból származó gázimport kapacitásának növeléséhez. Következésképpen visszatarthatja az Uniót más harmadik országokkal összekötő infrastruktúra kiépítését vagy fejlesztését.
216
Továbbá a felperes projektje azzal a kockázattal jár, hogy az Unióban a gázszolgáltatók nagyobb koncentrációjához vezet. E projekt ugyanis megerősítheti a Gazprom mint vertikálisan integrált gazdasági szereplő helyzetét az Unió nagy‑ és kiskereskedelmi piacain.
217
E tekintetben igaz, hogy a felperes nem a gáz szállítója, és nem is részes fele az Északi Áramlat 2 gázvezetéken keresztül szállított gázra vonatkozó gázellátási szerződéseknek. Ugyanakkor a gáz szállítója és a gázellátási szerződések aláírója vagy az egyedüli részvényese, vagy annak leányvállalata.
218
Végül a felperes projektje az Unióba importált gáz betáplálási pontjainak és a szállítási útvonalaknak a koncentrációjához vezet. E projekt ugyanis egyetlen tagállamban az Oroszországból származó gáz beáramlásának koncentrációjához vezethet, és módosíthatja az Unión belüli gázáramlás irányát. E projekt tehát ahhoz vezethet, hogy az Északi Áramlat 1 és az Északi Áramlat 2 gázvezetékek által alkotott folyosó javára felhagynak a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségek hatálya alá tartozó szárazföldi gázvezetékek és útvonalak használatával. Ez a kockázat annál is inkább fennáll, mivel – amint az a Törvényszékhez benyújtott iratokból kitűnik – a használatban lévő, Oroszországból származó gázt már szállító gázvezetékek kapacitását nem használták ki teljes mértékben.
219
Másodszor, a megtámadott irányelv valamennyi meglévő és jövőbeli szárazföldi vagy tenger alatti gázvezetékre alkalmazandó.
220
E tekintetben az a körülmény, hogy a 2019. május 23. előtt kiépített gázvezetékek kérelmezhetik a 49a. cikk szerinti eltérést, és hogy az új gázipari infrastruktúrák mentességet kérhetnek a módosított 36. cikk alapján, nem jelenti azt, hogy az említett gázvezetékek automatikusan eltérésben részesülnek vagy mentességet kapnak. A módosított 36. cikkben, illetve a 49a. cikkben meghatározott mentességet és eltérést ugyanis csak az illetékes hatóságok által eseti alapon végzett vizsgálatot követően adják meg. Egyébiránt ezek időben korlátozottak, és bizonyos feltételek teljesítésétől tehetők függővé.
221
Harmadszor, hangsúlyozni kell, hogy a megtámadott irányelvet olyan összefüggésben fogadták el, amelyben a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti – különösen szárazföldi –, kiépített számos gázvezetékre más jogi eszközök, például nemzetközi megállapodások alapján már vonatkoznak a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségek.
222
Ennélfogva, még ha a megtámadott irányelv elfogadásának és hatálybalépésének időpontjában az Északi Áramlat 2 gázvezeték volt is az egyetlen, amely nem részesülhetett mentességben vagy eltérésben, ezen irányelv növeli a harmadik országokból származó, a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségek hatálya alá tartozó behozatali kapacitást.
223
Ugyanakkor a megtámadott irányelv egyenlő versenyfeltételeket biztosít egyrészt a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti, már a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségek hatálya alá tartozó gázvezetékek, másrészt pedig a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti olyan gázvezetékek között, amelyekre – az Északi Áramlat 2 gázvezetékhez hasonlóan – a megtámadott irányelv értelmében vonatkoznak az említett kötelezettségek.
224
A fentiekből következik, hogy a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségeknek a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti gázvezetékekre, és különösen az Északi Áramlat 2 gázvezetékre való alkalmazása alkalmas a versenytorzulások és az ellátásbiztonságra gyakorolt negatív hatások megelőzésére.
225
E megállapítást nem kérdőjelezik meg a felperes által előterjesztett további érvek.
226
A felperes azt állítja, hogy a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségeknek a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti, tenger alatti gázvezetékekre, és különösen az Északi Áramlat 2 gázvezetékre való alkalmazása nem segíti elő a gáz Unión belüli nagykereskedelmi értékesítése integrált piacának kialakítását.
227
E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy kétségtelen, hogy az érintett harmadik országok nem törekednek arra, hogy egymás között integrálják nagykereskedelmi piacaikat.
228
E harmadik országok üzemeltetői azonban arra törekednek, hogy gázaikat az Unión belül nagykereskedelmi szinten értékesítsék, és e gázt a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti olyan gázvezetékeken keresztül szállítsák, amelynek legalább egy szakasza az Unió területén található.
229
A felperes arra is hivatkozik, hogy a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti, tenger alatti gázvezetékek, és különösen az Északi Áramlat 2 gázvezeték lényegesen különböznek a 2009/73 irányelv értelmében vett földgázszállítási rendszerektől, és nagyobb hasonlóságot mutatnak az upstream gázvezetékekkel.
230
E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy a 2009/73 irányelv 2. cikke 2. pontjának meghatározása szerint az „upstream csővezeték‑hálózat” olyan csővezeték vagy csővezeték‑hálózat, amely egy kőolaj‑ vagy gázkitermelő létesítmény részeként üzemel és/vagy épült, vagy amelyet egy vagy több ilyen létesítménytől a földgáznak feldolgozóüzembe, terminálra vagy tengerparti átfejtőállomásra történő szállítására használnak.
231
Márpedig egyrészt a felperes nem bizonyítja, hogy a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti olyan gázvezetékeket, mint az Északi Áramlat 2 gázvezeték, egy adott gázkitermelő létesítmény részeként alakították ki, vagy arra tervezték, hogy a létesítménytől a földgáznak feldolgozóüzembe, terminálra vagy tengerparti átfejtőállomásra történő szállítására használják.
232
Ami különösen az Északi Áramlat 2 gázvezetéket illeti, az oroszországi termelési területek nem közvetlenül, hanem kizárólag az Oroszországi Föderáció gázszállítási hálózatán keresztül kapcsolódnak az említett gázvezetékhez. Így az Északi Áramlat 2 gázvezeték összekapcsolja az orosz szállítási hálózatot és valamely tagállam szállítási hálózatát, és potenciálisan képes arra, hogy a kiindulási pontjáról olyan gázt szállítson, amelyet különböző módokon különböző forrásokból gyűjtöttek össze.
233
Másrészt a megtámadott irányelv éppen az abból eredő, a versennyel és az ellátásbiztonsággal kapcsolatos problémák orvoslását célozza, hogy a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti gázvezetékek, mint például az Északi Áramlat 2 gázvezeték, közvetlenül vagy közvetve erőfölényben lévő gázszolgáltatók tulajdonában vannak, és azokat kizárólag az említett szolgáltatók használják.
234
Egyébiránt a 2009/73 irányelv az Unió területén található upstream gázvezetékekre alkalmazandó, 34. cikke pedig biztosítja harmadik személyek hozzáférését e gázvezetékekhez.
235
Következésképpen a felperes nem bizonyította, hogy a megtámadott irányelv, pontosabban a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségeknek a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti gázvezetékekre történő alkalmazása alkalmatlan az ezen irányelv által követett célok összességének megvalósítására (lásd a fenti 179. és 180. pontot), mivel az Északi Áramlat 2 az egyetlen valamely tagállam és egy harmadik ország közötti gázvezeték, amely nem részesülhet sem a módosított 36. cikk szerinti mentességből, sem a 49a. cikk szerinti eltérésből.
b)
A szükséges mérték korlátai túllépésének hiányáról, amennyiben a felperes nem részesülhet sem mentességben, sem eltérésben
236
Először is meg kell vizsgálni a felperes Unióba irányuló első betáplálási pont szabályozásának elégséges jellegére alapított érvelését, másodszor pedig a felperesnek az őt amiatt terhelő kötöttségekre alapított érvelését, hogy nem részesülhet sem a módosított 36. cikk szerinti mentességben, sem pedig a 49a. cikk szerinti eltérésben.
1) Az Unióba irányuló első betáplálási pontra vonatkozó szabályozás állítólagosan elégséges jellegéről
237
A felperes azt állítja, hogy az uniós gázszállítási hálózat betáplálási pontjának szabályozása elegendő volt a megtámadott irányelv által követett célok eléréséhez.
238
E tekintetben meg kell állapítani, hogy ez az érv azon a fenti 229–234. pontban elutasított előfeltevésen alapul, hogy a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti olyan gázvezetékek, mint az Északi Áramlat 2 gázvezeték, az upstream gázvezetékekhez hasonlíthatók.
239
A felperes tehát nem bizonyítja, hogy az Unióba irányuló első betáplálási ponton fennálló szabályozás lehetővé tenné a megtámadott irányelv által követett célok elérését.
240
Mindenesetre a 2009/73 irányelvből éppen ellenkezőleg az következik, hogy az általa előírt kötelezettségek nem kizárólag a szállítási rendszerbe irányuló konkrét betáplálási pontokra vonatkoznak, hanem általánosabban a szállítási rendszerekre, a szállításirendszer‑üzemeltetőkre vagy a szállítóvezetékekre. Ezenkívül ezek a gázszállításra alkalmazandó kötelezettségek további hozzájárulást jelentenek a kizárólag a gázellátásra vonatkozó szabályozáshoz képest, amely az Unióba irányuló első betáplálási pontra korlátozódik.
241
Így a Törvényszék rendelkezésére álló bizonyítékok azt bizonyítják, hogy a kizárólag az Unióba irányuló első betáplálási ponton fennálló szabályozás semmit nem változtatott volna a megtámadott irányelv elfogadása előtti helyzeten, és hogy a felperesnek tehát módjában állt volna üzemeltetni az Északi Áramlat 2 gázvezetéket, és továbbítani az egyetlen részvényese által szállított gázt anélkül, hogy az uniós jog hatálya alá vonták volna, ami nem az ezen irányelv által követett cél.
2) A felperest érintő kötöttségekről
242
Elsősorban, igaz ugyan, hogy – amint az az irányelvjavaslat indokolásából és az e javaslatot kísérő munkadokumentumból kitűnik – a 49a. cikk szerinti eltérés hozzájárul a megtámadott irányelv arányosságához, mivel elegendő rugalmasságot biztosít ahhoz, hogy elkerülhető legyen a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségek alkalmazásának bármilyen negatív hatása.
243
Mindazonáltal az a körülmény, hogy a felperes nem részesülhet sem a módosított 36. cikk szerinti mentességben, sem pedig a 49a. cikk szerinti eltérésben, nem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy a megtámadott irányelv túllépi az általa követett célok eléréséhez szükséges mértéket.
244
Először is ugyanis a felperes helyzetét az magyarázza, hogy úgy döntött, hogy beruház az Északi Áramlat 2 gázvezetékbe, és folytatja beruházásait a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségeknek a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti valamennyi gázvezetékre, köztük az Északi Áramlat 2 gázvezetékre való előre látható alkalmazásának kontextusában (lásd a fenti 54–94. pontot).
245
Másodszor az a körülmény, hogy a felperes nem részesülhet a 49a. cikk szerinti eltérésben, nem eredményez indokolatlan eltérő bánásmódot a hátrányára. Mivel ugyanis az Északi Áramlat 2 gázvezeték kiépítése 2019. május 23. előtt nem fejeződött be, a felperes nem volt összehasonlítható helyzetben az ezen időpont előtt kiépített gázvezetékekkel (lásd a fent 122–143. pontot). Mindenesetre az esetleges eltérő bánásmód objektíve igazolt volt a 49a. cikk azon céljára tekintettel, amely annak figyelembevételére irányul, hogy a megtámadott irányelv hatálybalépése előtt nem léteztek egyedi uniós szabályok (lásd a fenti 150–168. pontot).
246
Másodsorban az a tény, hogy a felperes nem üzemeltetheti az Északi Áramlat 2 gázvezetéket, ahogyan azt eredetileg tervezte, nem bizonyítja, hogy a megtámadott irányelv aránytalan kötöttségeket írna elő számára.
247
Először is ugyanis a 2009/73 irányelv a német jogba átültetett három szétválasztási modell, nevezetesen a teljes tulajdonjogi szétválasztási modell, a független rendszerüzemeltető modellje és a független szállításirendszer‑üzemeltető modellje közötti választást írja elő.
248
Hozzá kell tenni, hogy a megtámadott irányelv elfogadását a felperes előre láthatta, és hogy a tagállamok kötelesek voltak legkésőbb 2020. február 24‑ig átültetni ezt az irányelvet. A felperesnek tehát elég hosszú idő állt rendelkezésére ahhoz, hogy előre lássa és felkészüljön a tanúsítási kötelezettségre és az ahhoz kapcsolódó eljárásra.
249
Másodszor, az Északi Áramlat 2 gázvezetékhez való hozzáférés harmadik személyek számára történő biztosítására vonatkozó kötelezettség kétségtelenül megakadályozza a felperest abban, hogy e gázvezeték szállítási kapacitásának 100%‑át egyetlen részvényesének leányvállalata javára tartsa fenn.
250
A gázszállítási megállapodásnak a felperes által benyújtott kivonataiból azonban nem tűnik ki, hogy e megállapodás 100%‑os kapacitáslekötést írt volna elő. Mindenesetre a felperes elismeri, hogy még ha alkalmazni is kell rá a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségeket, továbbra is jogosult arra, hogy az Északi Áramlat 2 gázvezeték kapacitásának 80%‑át legfeljebb tizenöt évre fenntartsa.
251
Harmadszor, ami a díjszabási szabályozásnak a felperes helyzetére gyakorolt hatását illeti, a felperes érvelése azon a nem bizonyított, de harmadik személyek számára előnyös feltevésen alapul, hogy a szövetségi hálózati hivatal (Bundesnetzagentur) a gázszállítási megállapodásban megállapított díjnál jelentősen alacsonyabb díjakat fog jóváhagyni.
252
Egyébiránt a 2009/73 irányelvben előírt díjszabási szabályozás nem akadályozza meg a felperest abban, hogy az Északi Áramlat 2 gázvezetéket gazdaságilag elfogadható módon üzemeltesse, és beruházásaiból megfelelő megtérülést érjen el (lásd a fenti 109. pontot).
253
Negyedszer, a felperes azt állítja, hogy a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségek alkalmazása jelentős következményekkel fog járni a helyzetére a gázszállítási megállapodás és az általa a megtámadott irányelv elfogadását megelőzően kötött finanszírozási megállapodások rendelkezései miatt.
254
Ugyanakkor a felperes a gázszállítási megállapodást egyetlen részvényesének egyik leányvállalatával kötötte meg, és nem bizonyítja, hogy nem tudná újratárgyalni e megállapodást.
255
Ami a finanszírozási megállapodásokat illeti, azok kétségtelenül szorosan kapcsolódnak a gázszállítási megállapodáshoz. Az e finanszírozási megállapodások által garantált finanszírozást azonban fele részben a felperes egyedüli részvényese nyújtotta.
256
Ötödször, a felperes nem bizonyította a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségek Északi Áramlat 2 gázvezetékre való alkalmazásához kapcsolódó pénzügyi következményeket.
257
E tekintetben, mivel a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségek Északi Áramlat 2 gázvezetékre való alkalmazása nem akadályozza meg a felperest abban, hogy e gázvezetéket gazdaságilag elfogadható módon üzemeltesse, és beruházásai után megfelelő megtérülést érjen el, a felperes által a megtámadott irányelv elfogadásának időpontjában a beruházásainak mértékére vonatkozóan előadott számadatok vagy a tárgyaláson előadott 8 milliárd eurós számadat nem teszi lehetővé a Törvényszék számára az említett pénzügyi következmények értékelését.
258
Ezek a pénzügyi következmények ugyanis nyilvánvalóan nem értékelhetők a végrehajtott beruházások mértéke alapján. E következmények kizárólag azoknak a költségeknek felelnek meg, amelyeket a felperesnek kell viselnie ahhoz, hogy megfeleljen a megtámadott irányelvnek, és különösen a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségek Északi Áramlat 2 gázvezetékre való alkalmazásából eredő esetleges jövedelmezőségcsökkenésnek.
259
Márpedig a felperes nem nyújtotta be ezeket a számadatokat.
260
Harmadsorban, a megtámadott irányelv nem képezi akadályát annak, hogy a Bizottság az Északi Áramlat 2 gázvezeték sajátos helyzetének kezelése érdekében nemzetközi megállapodásról tárgyaljon az Oroszországi Föderációval.
261
Következésképpen egyrészt a felperes nem bizonyítja, hogy a megtámadott irányelv olyan kötelezettségeket ír elő számára, amelyek a belső piac megvalósításának céljára tekintettel nem szükségesek.
262
Másrészt a felperes nem bizonyítja, hogy a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségek alkalmazásából eredő, őt vagy az Uniót és tagállamait érintő hátrányok nyilvánvalóan aránytalanok lennének az elérni kívánt célok jelentőségéhez és az Unió által e kötelezettségekből származó előnyökhöz képest.
263
Tekintettel a fentiekre és a jogalkotó rendelkezésére álló mérlegelési mozgástérre (lásd a fenti 34–37. pontot), a felperes nem bizonyítja, hogy a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségeknek a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti gázvezetékekre, és különösen az Északi Áramlat 2 gázvezetékre való alkalmazása nyilvánvalóan alkalmatlan a megtámadott irányelv által követett célok elérésére.
264
A második jogalapot tehát el kell utasítani.
5.
A hatáskörrel való visszaélésre alapított negyedik jogalapról
265
A felperes szerint az arányosság elvének megsértésére alapított második jogalapból kitűnik, hogy a megtámadott irányelv nem képes hatékonyan hozzájárulni a kitűzött célok eléréséhez, és semmiféleképpen sem járul hozzá az említett célok eléréséhez.
266
Éppen ellenkezőleg, a megtámadott irányelv valódi célja pusztán az Északi Áramlat 2 projekt hátrányos helyzetbe hozása és visszatartása, láthatóan azért, hogy megvédje az Ukrajnán és a kelet‑európai tranzittagállamokon, például Lengyelországon, Szlovákián, Csehországon, Magyarországon és Románián keresztül történő gázszállítást, valamint az Unió közös kül‑ és biztonságpolitikájával kapcsolatos bizonyos célkitűzések elérése érdekében. E tekintetben a felperes a Bizottság, a Tanács és a Parlament nyilatkozataira, a tagállamok egy csoportjának a projektet ellenző leveleire, az irányelvjavaslatot kísérő bizottsági tájékoztatóra, végül pedig arra hivatkozik, hogy a megtámadott irányelvet kizárólag a fenti 78. pontban említett felhatalmazás iránti kérelemben felvetett jogi nehézségek elkerülése érdekében javasolták.
267
Az Észt Köztársaság, a Litván Köztársaság és a Bizottság által támogatott Parlament és Tanács vitatja a felperes állításait.
268
E tekintetben valamely jogi aktus csak akkor jogellenes hatáskörrel való visszaélés miatt, ha objektív, releváns és egybehangzó bizonyítékok alapján nyilvánvaló, hogy azt kizárólag vagy legalábbis elsősorban olyan céltól eltérő cél elérése érdekében fogadták el, amelyre a szóban forgó jogkört biztosították, vagy az ügy körülményeinek kezelésére a Szerződések által kifejezetten előírt eljárás megkerülése érdekében fogadták el (lásd ebben az értelemben: 2013. április 16‑iSpanyolország és Olaszország kontra Tanács ítélet, C‑274/11 és C‑295/11, EU:C:2013:240, 33. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
269
A jelen ügyben emlékeztetni kell arra, hogy a megtámadott irányelv az EUMSZ 194. cikken alapul, és hogy a felperes nem állítja, hogy ezen irányelv jogalapja téves.
270
Az a puszta tény, hogy a megtámadott irányelv hátrányosan érinti az Északi Áramlat 2 gázvezetéket, önmagában nem értelmezhető úgy, hogy a jogalkotó szándéka az volt, hogy az EUMSZ 194. cikk (1) bekezdésében foglaltaktól eltérő célt kövessen.
271
Amint az az arányosság elvének megsértésére alapított második jogalap vizsgálatából kitűnik, a felperes nem bizonyítja, hogy a megtámadott irányelvet az említett irányelvben említettektől eltérő célok elérése érdekében fogadták el, és hogy az Északi Áramlat 2 gázvezeték hátrányos helyzetbe hozatalára irányuló szándék a megtámadott irányelv által követett célkitűzésnek minősült.
272
Ezzel szemben a megtámadott irányelv célja olyan szélesebb körű problémák orvoslása, amelyek feltárásához a felperes projektje hozzájárult.
273
A megtámadott irányelv ugyanis a földgáz belső piaca megvalósításának akadályaival foglalkozik, azaz lényegében az EUMSZ 194. cikk (1) bekezdésében említett célok egyikével. E célból ezen irányelv a jogbiztonságra, a jogi keret koherenciájára, valamint a verseny torzulásának és az ellátás biztonságára gyakorolt káros hatásoknak a megelőzésére irányuló konkrétabb célkitűzéseket valósítja meg azáltal, hogy a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségeket kiterjeszti a harmadik országokba irányuló és onnan kiinduló valamennyi gázvezetékre, függetlenül attól, hogy e gázvezetékek jövőbeli vagy meglévő szárazföldi vagy tenger alatti gázvezetékek.
274
Egyébiránt a felperes nem bizonyítja, hogy a megtámadott irányelv, amely nem akadályozza meg abban, hogy a gázvezetékét gazdaságilag elfogadható módon üzemeltesse, és beruházásaiból megfelelő megtérülést érjen el, túllépi a kitűzött célok megvalósításához szükséges mértéket, mivel nem részesülhet a 49a. cikk szerinti eltérésben.
275
Végül az Unió és a tagállamok közötti hatáskörmegosztás sérelme nélkül a megtámadott irányelv arra irányul, hogy levonja a következtetéseket abból, hogy a 2009/73 irányelv elveit alkalmazni kell az egyrészről az Unió vagy valamely tagállam, másrészről egy harmadik ország között megkötött vagy megkötendő, meglévő és jövőbeli gázvezetékekre vonatkozó meglévő vagy jövőbeli nemzetközi megállapodásokra.
276
A felperes arra sem hivatkozhat megalapozottan, hogy a megtámadott irányelv célja azon jogi nehézségek megkerülése, amelyeket a Bizottság által a Tanácshoz intézett, arra irányuló felhatalmazás iránti kérelem vetett fel, hogy a felperes felhatalmazást kapjon arra, hogy az Északi Áramlat 2 gázvezeték tárgyában az Oroszországi Föderációval nemzetközi megállapodásról tárgyaljon.
277
Amint ugyanis az irányelvjavaslat indokolásából kitűnik, a megtámadott irányelv nem lép a Bizottságot ilyen megállapodás megtárgyalására felhatalmazó tanácsi határozat helyébe. A megtámadott irányelv és a nemzetközi megállapodás Bizottság általi megtárgyalása ezzel szemben egymást kiegészítő eszközök.
278
Egyébiránt a felperes által hivatkozott nyilatkozatokat és állásfoglalásokat pontosan az EUMSZ 194. cikkben említett és a megtámadott irányelv által követett célok közül egy vagy több indokolta.
279
A negyedik jogalapot tehát el kell utasítani.
6.
A lényeges eljárási szabályok megsértésére alapított ötödik jogalapról
280
A felperes által hivatkozott ötödik jogalap három részből áll.
281
Az első részben a felperes arra hivatkozik, hogy az EU‑Szerződéshez és az EUM‑Szerződéshez csatolt, a szubszidiaritás és az arányosság elvének alkalmazásáról szóló 2. jegyzőkönyv 2. cikkének megfelelően nem folytattak széles körű konzultációt. A Bizottság a fennálló jogszabályok célravezetőségi vizsgálatát sem végezte el. A felperes szerint az irányelvjavaslat nem a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségek harmadik országokkal szembeni alkalmazásából álló szokásos és állandó gyakorlaton alapul.
282
A második részben a felperes a hatásvizsgálat hiányára hivatkozik. Egy ilyen vizsgálat nyilvánvalóan szükséges lett volna, és lényegében többek között a felperesre gyakorolt jelentős hatásai miatt az irányelvjavaslat érvényességének előzetes és lényeges feltétele volt.
283
A széles körű konzultációk és hatásvizsgálat lefolytatásának elmulasztása a lényeges eljárási szabályok megsértésének minősül.
284
A harmadik részben a felperes arra hivatkozik, hogy az irányelvjavaslat valódi céljait és következményeit nem tisztázták, többek között hatásvizsgálat útján. Így az EU‑Szerződéshez és az EUM‑Szerződéshez csatolt, a nemzeti parlamenteknek az Európai Unióban betöltött szerepéről szóló 1. jegyzőkönyv megsértésével nem került sor hasznos jogi konzultációra.
285
Egyébiránt az irányelvjavaslat nem tartalmazott a szubszidiaritás és az arányosság elvére tekintettel a 2. jegyzőkönyv 5. cikkének megfelelő érdemi indokolást.
286
Az Észt Köztársaság, a Litván Köztársaság, a Lengyel Köztársaság és a Bizottság által támogatott Parlament és Tanács vitatja a felperes állításait.
287
Elöljáróban hangsúlyozni kell, hogy még ha az uniós bíróság az uniós jogalkotó széles mérlegelési jogköre miatt korlátozott hatályú bírósági felülvizsgálatot is végez, az ilyen felülvizsgálat is szükségessé teszi, hogy azok az uniós intézmények, amelyek a szóban forgó jogi aktus alkotói, bizonyíthassák a Bíróság előtt, hogy a jogi aktust a mérlegelési jogkörük tényleges gyakorlásával fogadták el, amely feltételezi az ezen aktus által szabályozni szándékozott helyzet valamennyi releváns tényének és körülményének figyelembevételét. Ebből következik, hogy ezen intézményeknek képesnek kell lenniük legalább arra, hogy világosan és egyértelműen szolgáltassák és bemutassák azokat az alapvető adatokat, amelyeket az említett jogi aktus vitatott intézkedéseinek megalapozásához figyelembe kellett venni, és amelyektől a mérlegelési jogkörük gyakorlása függött (2019. december 3‑iCseh Köztársaság kontra Parlament és Tanács ítélet, C‑482/17, EU:C:2019:1035, 81. pont).
288
Egyébiránt egyrészt a 2. jegyzőkönyvből, és különösen annak 2. cikkéből, másrészt pedig az Európai Parlament, az Európai Unió Tanácsa és az Európai Bizottság közötti, a jogalkotás minőségének javításáról szóló, 2016. április 13‑i intézményközi megállapodásból (HL 2016. L 123., 1. o.) kitűnik, hogy a széles körű konzultációk, a meglévő jogszabályok utólagos értékelései és a hatásvizsgálatok célja a jogszabályok minőségének biztosítása, valamint annak lehetővé tétele, hogy a jogalkotási eljárásban részt vevő különböző szereplők a hatáskörüknek megfelelően tájékozott értékelést végezhessenek a szubszidiaritás és/vagy az arányosság elvére tekintettel.
289
A jelen ügyben először is nem vitatott, hogy a Bizottság egyrészt az irányelvjavaslat előterjesztése előtt nem folytatott széles körű konzultációt e javaslat konkrét tárgyáról, másrészt pedig nem igazolta az eljárását rendkívüli sürgősségi eset fennállásával.
290
Ezt követően az irányelvjavaslat indokolásában a Bizottság úgy ítélte meg, hogy nincs szükség a meglévő jogszabályok külön és utólagos értékelésére.
291
Végezetül az irányelvjavaslat indokolásában és az e javaslatot kísérő munkadokumentumban a Bizottság kifejtette, hogy javaslata nem igényel részletes hatásvizsgálatot.
292
Annak értékelése érdekében, hogy a jelen ügyben követett eljárás szabályszerű‑e, az ötödik jogalap három részét együttesen kell vizsgálni, és először is meg kell vizsgálni a Bizottság által az irányelvjavaslat kidolgozása során figyelembe vett, majd a jogalkotási folyamat más szereplői rendelkezésére bocsátott elemeket, másodszor pedig azokat a kiegészítő információkat, amelyekkel a Parlament és a Tanács rendelkezett ezen irányelvjavaslat, majd a megtámadott irányelv elfogadásakor.
a)
A Bizottság által az irányelvjavaslat kidolgozása során figyelembe vett elemekről
293
Elsősorban emlékeztetni kell arra, hogy az irányelvjavaslat az uniós intézmények és az Európai Tanács által egyértelműen, néha több alkalommal kifejtett politikai iránymutatásokat követte, amint az a fenti 56–72. pontból kitűnik. Egyébiránt ezek az iránymutatások konkretizálódtak a Bizottság által a Tanácshoz intézett felhatalmazás iránti kérelemben, majd az irányelvjavaslatban (lásd a fenti 78–82. pontot).
294
Másodsorban, először is a megtámadott irányelv azon elvek és mechanizmusok kiterjesztéséhez vezetett, amelyek a 2009/73 irányelvnek megfelelően már alkalmazandók voltak azokra a gázvezetékekre, amelyek kizárólag az érintett tagállamok nemzeti szállítási rendszereinek összekapcsolása céljából keresztezik a tagállamok közötti határt, vagy azon átnyúlnak.
295
Ezt követően a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti gázvezetékeket illetően meg kell állapítani, hogy a Bizottság irányelvjavaslatát megelőzte a tagállamok és harmadik országok által kötött kormányközi energiaügyi megállapodásokra és nem kötelező erejű jogi eszközökre vonatkozó információcsere‑mechanizmus létrehozásáról és a 994/2012/EU határozat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2017. április 5‑i (EU) 2017/684 európai parlamenti és tanácsi határozat (HL 2017. L 99., 1. o.) elfogadása.
296
A 2017/684 határozat elfogadását megelőző eljárás keretében a Bizottság számos lépést tett, számos találkozót szervezett, valamint 2015 júliusa és októbere között nyilvános konzultációt folytatott. Emellett hatásvizsgálatot végzett, amelyből kiderült, hogy alapos ismeretekkel rendelkezik az irányelvjavaslatban tárgyalt kérdésekről. A Bizottság ugyanis részletesen ismerte azon meglévő gázvezetékek jellemzőit, amelyekre a javasolt irányelv alkalmazható. A tagállamok által a 994/2012 határozat alapján vele közölt kormányközi megállapodások vizsgálata keretében a Bizottság elemezni tudta a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti gázvezetékek 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségek hatálya alá vonásának hatását.
297
E tekintetben igaz, hogy az energiatermékek szállítására, behozatalára vagy tranzitjára vonatkozó körülbelül 50 kormányközi megállapodás közül, amelyeket a 994/2012 határozat alapján közöltek vele, a Bizottság kétségeit fejezte ki 17 megállapodásnak a harmadik energiaügyi csomaggal vagy a versenyjoggal való összeegyeztethetőségét illetően.
298
E megállapodások közül azonban hat a Déli Áramlat projektre vonatkozott, amelyet leállítottak.
299
Egyébiránt a 2009/73 irányelv által előírt követelmények számos más kormányközi megállapodásban szerepeltek. E követelményeket ugyanis következetesen alkalmazták a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti szárazföldi gázvezetékekre.
300
Ezenkívül egyes harmadik országoknak már az Európai Gazdasági Térséghez vagy az Energiaközösséghez való tartozásuk miatt is meg kellett felelniük az uniós jognak.
301
A Bizottság ebben az összefüggésben hangsúlyozta az irányelvjavaslat indokolásában lényegében azt, hogy létezik olyan gyakorlat, amely szerint a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségeket többek között kormányközi megállapodások révén alkalmazzák a harmadik országok tekintetében.
302
Így egyrészt az irányelvjavaslat elfogadását megelőzően a Bizottság már konzultációkat folytatott, és hatásvizsgálatot végzett az említett javaslat tárgyát képező kérdésekhez szorosan kapcsolódó kérdésekről. Másrészt a Bizottság megalapozottan hivatkozott olyan fennálló gyakorlat meglétére, amely a 2009/73 irányelvben előírt kötelezettségeknek a valamely tagállam és egy harmadik ország közötti gázvezetékekre történő alkalmazásából állt.
303
Harmadsorban, amint az az arányosság elvének megsértésére alapított második jogalap vizsgálatából kitűnik (lásd a fenti 181–263. pontot), az irányelvjavaslatot kísérő munkadokumentum tartalmazta a korábban fennálló helyzet által felvetett problémák bemutatását, valamint e javaslat jogi és gazdasági hatásának értékelését.
304
Ily módon igaz ugyan, hogy az irányelvjavaslathoz nem kapcsolódott a meglévő jogszabályok minőségének külön értékelése és a javasolt módosítások részletes hatásvizsgálata.
305
Mindazonáltal a Bizottság megalapozottan vélte úgy, hogy az irányelvjavaslat összefüggéseire, a meglévő jogszabályok javasolt módosításainak tárgyára, az általa korábban elvégzett konzultációkra és hatásvizsgálatokra, végül pedig javaslata hatásának az e javaslatot kísérő munkadokumentumban szereplő értékelésére tekintettel kellő információval rendelkezett.
306
Ugyanezen okokból a Régiók Bizottsága, az Európai Gazdasági és Szociális Bizottság (EGSZB), a nemzeti parlamentek, valamint a Parlament és a Tanács elegendő információval rendelkeztek ahhoz, hogy saját hatáskörükön belül értékeljék az irányelvjavaslatot.
307
Az előző pontban szereplő értékelést nem kérdőjelezik meg a felperes azon érvei, amelyek először is a Régiók Bizottsága és az EGSZB által kiadott véleményeken, másodszor pedig azon alapulnak, hogy a nemzeti parlamentekkel közölt információk nem tették lehetővé számukra, hogy az ügy teljes ismeretében nyilvánítsanak véleményt, és így gyakorolják ellenőrzési jogkörüket.
308
Először is meg kell állapítani, hogy kétségtelen, hogy a Régiók Bizottsága az irányelvjavaslatról szóló véleményében megemlítette a hatásvizsgálat fontosságát, tekintettel a jogalkotás minőségének javításáról szóló intézményközi megállapodásra. Az EGSZB a maga részéről hangsúlyozta, hogy a hatásvizsgálat hiánya sajnálatos.
309
E két tanácsadó szerv azonban nem jelezte, hogy nem tud véleményt nyilvánítani az irányelvjavaslatról. Ezek a szervek támogatták az irányelvjavaslatot, ugyanakkor javaslatot tettek az általuk szükségesnek ítélt módosításokra. Az e két szerv által elfogadott vélemények tanulmányozása azt mutatja, hogy e két szerv kellően tájékozott volt az irányelvjavaslat által megoldani kívánt problémákról és az irányelv által különösen a meglévő vagy jövőbeli infrastruktúrába történő beruházásokra gyakorolt hatásokról. Az EGSZB egyébként hangsúlyozta, hogy a javasolt módosítások mellett megfogalmazott érveket alátámasztó bizonyos ténybeli elemek szerepelnek az irányelvjavaslatot kísérő munkadokumentumban vagy az Európai Bizottság által végzett részletes elemzésekben, mint például a 2009/73 irányelv hatásvizsgálatában. Az EGSZB azt is hangsúlyozta, hogy egyértelmű, hogy a javaslat célja egy jelentős beavatkozás lehetőségének létrehozása, amely korlátozhatja az orosz gáztól való függőség erősödését, és ezáltal ösztönözheti az ellátás diverzitását.
310
Másodszor, ami a nemzeti parlamenteket illeti, először is meg kell jegyezni, hogy – amint arra a Tanács hivatkozik – a felperes által hivatkozott jegyzőkönyvek kizárólag a szubszidiaritás elvének tiszteletben tartása tekintetében biztosítanak szerepet a nemzeti parlamenteknek.
311
Ennélfogva, amennyiben a felperes azt állítja, hogy az arányosság elvének tiszteletben tartását illetően nem konzultáltak „kellően” a nemzeti parlamentekkel, ezt az érvelést el kell utasítani.
312
Ezt követően, ami a felperes azon érveit illeti, amelyek az irányelvjavaslatnak a szubszidiaritás elvére tekintettel való indokolása ellen irányulnak, meg kell állapítani, hogy e javaslat indokolása egyértelműen ismerteti azokat az okokat, amelyek miatt uniós szintű fellépésre volt szükség (lásd a fenti 193–197. pontokat).
313
Az irányelvjavaslatot kísérő munkadokumentum további magyarázatokat tartalmaz az uniós szintű jogalkotási fellépés szükségességére vonatkozóan.
314
Így az irányelvjavaslat a szubszidiaritás elve tekintetében megfelelő indokolást tartalmazott.
315
A francia szenátus által kiadott indokolt vélemény tartalma megerősíti, hogy a rendelkezésükre álló információk alapján a nemzeti parlamentek lehetőséget kaptak arra, hogy állást foglaljanak a szubszidiaritás elvének tiszteletben tartásával kapcsolatban. A Törvényszék előtti eljárás során a Tanács egyébként bemutatta három másik nemzeti parlament véleményét, amelyekben azok nem emeltek kifogást az említett elv tekintetében.
316
Következésképpen az irányelvjavaslat konkrét tárgyáról folytatott konzultáció hiánya, valamint a meglévő jogszabályok minősége és az irányelvjavaslat hatása külön és részletes értékelésének a benyújtás előtti hiánya nem befolyásolhatja a megtámadott irányelv jogszerűségét.
317
Ez annál is inkább így van, mivel a Parlament és a Tanács az irányelvjavaslat benyújtását követően további információkat gyűjtött (lásd a lenti 318. és azt követő pontokat).
b)
Az irányelvjavaslat benyújtását követően összegyűjtött további információkról
318
A megtámadott irányelv elfogadásakor a Parlament és a Tanács nemcsak a fenti 293–303. pontban említett információkkal rendelkezett, hanem az irányelvjavaslat benyújtását követően gyűjtött információkkal is.
319
A Bizottság ugyanis 2017. december 6. és 2018. január 31. között nyilvános konzultációt folytatott az irányelvjavaslatról. E konzultációra válaszul ezen intézményhez 37 vélemény érkezett, amelyek többek között hatóságoktól, nem kormányzati szervezetektől, szakmai szövetségektől és olyan magánvállalkozásoktól származtak, mint a felperes. E tekintetben a Tanács azt állítja – anélkül, hogy ezt a felperes vitatná –, hogy ezt a visszajelzést figyelembe vették a jogalkotási anyagok általa történő vizsgálata során.
320
Emellett a Parlament 2018. február 21‑én nyilvános meghallgatást tartott „A földgázirányelv felülvizsgálata” címmel.
321
Végül a felperes által benyújtott iratokból kitűnik, hogy több, az irányelvjavaslatra vonatkozó tanulmány és publikáció állt a jogalkotó rendelkezésére.
322
A fentiekre tekintettel a felperes nem bizonyította, hogy az irányelvjavaslat konkrét tárgyáról annak elfogadása előtt folytatott széles körű konzultációk hiánya, valamint a hatályos jogszabályok külön értékelésének és részletes hatásvizsgálatnak a hiánya érintheti a megtámadott irányelv jogszerűségét.
323
Amennyiben a felperes arra hivatkozik, hogy az általa kifogásolt szabálytalanságok azt eredményezték, hogy a jogalkotó visszaélt a hatáskörével, illetve megsértette az egyenlő bánásmód és az arányosság elvét, ezt az érvelést a Törvényszék a fenti 113–279. pontban már elutasította.
324
A szubszidiaritás elvének állítólagos megsértését illetően a felperes nem terjeszt elő egyetlen olyan bizonyítékot sem, amely alkalmas lenne e jogsértés bizonyítására. Ezenkívül a 2. jegyzőkönyv 7. cikkére tekintettel a francia szenátus által kiadott, egyedi jellegű indokolt véleményre nem kellett külön jogalkotói választ adni.
325
A Törvényszék tehát az ötödik jogalapot, valamint következésképpen a 49a. cikk egészének megsemmisítésére irányuló kereseti kérelmeket elutasítja.
C. A pervezető intézkedések megtételére vonatkozó kérelemről
326
2019. november 29‑én benyújtott külön beadványában a felperes pervezető intézkedések meghozatalát kérte a Törvényszéktől annak érdekében, hogy a Tanács benyújtsa 25 dokumentum kitakarás nélküli változatát, amelyek többek között a tagállamok által az irányelvjavaslatra vonatkozóan benyújtott észrevételeket tartalmazzák, és amelyekhez az egyik alkalmazottja az Európai Parlament, a Tanács és a Bizottság dokumentumaihoz való nyilvános hozzáférésről szóló, 2001. május 30‑i 1049/2001/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2001. L 145., 43. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 3. kötet, 331. o.) alapján csak részleges hozzáférést kapott. E kérelem két másik olyan dokumentumra is vonatkozott, amelyekhez ezen alkalmazottól megtagadták a hozzáférést.
327
E tekintetben a 2023. február 17‑iNord Stream 2 kontra Parlament és Tanács végzést (T‑526/19 RENV, nem tették közzé, EU:T:2023:85) követően már nem szükséges határozni a pervezető intézkedések iránti kérelemről annyiban, amennyiben az a Németországi Szövetségi Köztársaság 2017. december 11‑i és 2019. január 21‑i észrevételei kitakarás nélküli változatainak benyújtására irányul.
328
A felperes kérelmével érintett többi dokumentumot illetően először is hangsúlyozni kell, hogy e kérelem annak bizonyítására irányul, hogy a felperes sajátos helyzete állt a megtámadott irányelv indokolásának középpontjában, és hogy ez az irányelv a felperest célozta.
329
E tekintetben, figyelembe véve azokat az indokokat, amelyek miatt a Törvényszék elutasította a hatáskörrel való visszaélésre alapított negyedik jogalapot (lásd a fenti 269–278. pontot), az a tény, hogy a tagállamok figyelembe vették a felperes helyzetét, és hogy ezt a tényt több olyan dokumentum is alátámaszthatja, mint amelyek már a felperes rendelkezésére állnak, nem bizonyítja a hatáskörrel való visszaélést.
330
Másodszor, amennyiben a pervezető intézkedések iránti kérelem a felperes által hivatkozott többi jogalap megalapozottságának, és különösen az egyenlő bánásmód elve megsértésének bizonyítására is irányul, meg kell állapítani, hogy a felperes nem elhanyagolható számú, a Tanácson belül a megtámadott irányelv elfogadására irányuló eljárás során folytatott vitára vonatkozó dokumentummal rendelkezik, azokat benyújtotta a Törvényszékhez, és hogy e dokumentumok alapján a felperesnek módjában állt előadni érveit.
331
Egyébiránt annak ellenére, hogy a keresetlevél benyújtását követően a felperes az alkalmazottján keresztül teljes körű hozzáférést kapott a Tanácstól 23 általa kért dokumentumhoz, 25 másik dokumentumhoz pedig részleges hozzáférést kapott, válaszában nem használta fel az említett dokumentumokat különböző jogalapjainak alátámasztására. A felperes ugyanis e dokumentumok közül csak hármat használt fel annak alátámasztására, hogy a módosított 36. cikk és a 49a. cikk nem választható el a megtámadott irányelv többi részétől (lásd a fenti 19. pontot).
332
Harmadszor, a felperes által hivatkozott első, második és harmadik jogalap vizsgálatából kitűnik, hogy a jogalkotó nem sértette meg az egyenlő bánásmód, az arányosság és a jogbiztonság elvét, amikor úgy határozott, hogy a 49a. cikk szerinti eltérés a 2019. május 23. előtt kiépített gázvezetékekre alkalmazható.
333
E tekintetben az a tény, hogy a jogalkotási eljárás során tartott nyílt és változó viták keretében egyes tagállamok, köztük a Németországi Szövetségi Köztársaság, kétségeiket fejezték ki az irányelvjavaslat különböző változatainak jogszerűségét illetően a felperes által hivatkozott általános jogelvekre tekintettel, nem jelenti azt, hogy ez az irányelv szükségszerűen jogellenes. Egyébként a Tanács által benyújtott dokumentumból kitűnik, hogy 27 tagállam szavazott az irányelv mellett, és hogy egy tagállam, amely nem a Németországi Szövetségi Köztársaság volt, tartózkodott.
334
Tekintettel először is a pervezető intézkedések iránti kérelem indokolására, másodszor azokra a dokumentumokra, amelyekbe a felperes betekinthetett és ezek felhasználására, harmadszor pedig azon indokokra, amelyek miatt a felperes által hivatkozott különböző jogalapokat elutasították, el kell utasítani az azon dokumentumokra vonatkozó pervezető intézkedések iránti kérelmet, amelyek tekintetében az említett kérelem nem vált okafogyottá.
335
A fentiek összességére tekintettel a keresetet teljes egészében el kell utasítani.
V. A költségekről
336
A Törvényszék eljárási szabályzata 195. cikkének megfelelően a Törvényszék feladata, hogy a jelen ítéletben határozzon egyrészt az előtte indított eljárásokkal, azaz a T‑526/19. és T‑526/19. RENV. sz. ügyekben folytatott eljárásokkal kapcsolatos valamennyi költségről, másrészt pedig a fellebbezési eljárással kapcsolatos, azaz a C‑348/20. P. sz. ügyben felmerült költségekről.
337
E tekintetben, mivel a Parlament és a Tanács lényegében pervesztes lett a fellebbezési eljárásban, a felperes kérelmének megfelelően kötelezni kell őket a T‑526/19. és a C‑348/20. P. sz. ügy költségeinek viselésére.
338
Mivel a felperes a jelen ügyben pervesztes lett, kivéve a Tanácsnak az egyes dokumentumoknak az iratanyagból való eltávolítása iránti közbenső kérelmét (lásd a fenti 327. pontot), a Parlament és a Tanács kérelmének megfelelően kötelezni kell a jelen üggyel kapcsolatban felmerült költségek viselésére.
339
Egyébiránt az eljárási szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése alapján az Észt Köztársaság, a Lett Köztársaság, a Litván Köztársaság, a Lengyel Köztársaság és a Bizottság maguk viselik saját költségeiket.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (kibővített ötödik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Törvényszék a keresetet elutasítja.
2)
Az Európai Parlament és az Európai Unió Tanácsa maga viseli saját költségeit, valamint a Nord Stream 2 AG részéről a T‑526/19. és a C‑348/20. P. sz. ügyekben felmerült költségeket.
3)
A Nord Stream 2 maga viseli saját költségeit, valamint a Parlament és a Tanács részéről a T‑526/19. RENV. sz. ügyben felmerült költségeket.
4)
Az Észt Köztársaság, a Lett Köztársaság, a Litván Köztársaság, a Lengyel Köztársaság és az Európai Bizottság maga viseli saját költségeit.
van der Woude
Svenningsen
Mac Eochaidh
Martín y Pérez de Nanclares
Stancu
Kihirdetve Luxembourgban, a 2024. november 27‑i nyilvános ülésen.
Aláírások
Tartalomjegyzék
I. A jogvita előzményei
A. A 2009/73 irányelv
B. A felperes
C. A megtámadott irányelv
II. A Törvényszék és a Bíróság előtti korábbi eljárások
III. A felek kérelmei
IV. A jogkérdésről
A. A megtámadott irányelv teljes egészében történő megsemmisítésére irányuló kérelemről
B. A 49a. cikk megsemmisítésére irányuló kérelemről
1. Előzetes észrevételek
2. A jogbiztonság elvének megsértésére alapított harmadik jogalapról
a) Arról a körülményről, hogy a felperes nem részesülhet a módosított 36. cikk szerinti mentességben
1) Arról az összefüggésről, amelyben a felperes a beruházás mellett döntött
2) A beruházások folytatásáról
b) Arról a körülményről, hogy a felperes nem részesülhet a 49a. cikk szerinti eltérésben
3. Az egyenlő bánásmód elvének megsértésére alapított első jogalapról
a) A hasonló helyzetek állítólagos eltérő kezeléséről
b) A hasonló helyzetek esetleges eltérő kezelésének igazolásáról
4. Az arányosság elvének megsértésére alapított második jogalapról
a) A megtámadott irányelv kitűzött célok megvalósítására való alkalmasságáról, amennyiben a felperes nem részesülhet sem mentességben, sem eltérésben
1) A megtámadott irányelvnek a jogbiztonságra és a jogi háttér koherenciájára irányuló célkitűzések megvalósítására való alkalmasságáról
2) A megtámadott irányelv arra való alkalmasságáról, hogy megakadályozza a verseny torzulását és az ellátásbiztonságra gyakorolt negatív hatásokat
b) A szükséges mérték korlátai túllépésének hiányáról, amennyiben a felperes nem részesülhet sem mentességben, sem eltérésben
1) Az Unióba irányuló első betáplálási pontra vonatkozó szabályozás állítólagosan elégséges jellegéről
2) A felperest érintő kötöttségekről
5. A hatáskörrel való visszaélésre alapított negyedik jogalapról
6. A lényeges eljárási szabályok megsértésére alapított ötödik jogalapról
a) A Bizottság által az irányelvjavaslat kidolgozása során figyelembe vett elemekről
b) Az irányelvjavaslat benyújtását követően összegyűjtött további információkról
C. A pervezető intézkedések megtételére vonatkozó kérelemről
V. A költségekről
(
*1
)	Az eljárás nyelve: angol.
(
1
)	Kitakart bizalmas adatok.