62023CJ0623
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (tizedik tanács)
2025. május 15. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – Szociálpolitika – 79/7/EGK irányelv – A férfiak és nők közötti egyenlő bánásmód a szociális biztonság területén – A 4. cikk (1) és (2) bekezdése – A 7. cikk (1) bekezdése – A járulékalapú öregségi nyugdíjban részesülő, egy vagy több vér szerinti vagy örökbe fogadott gyermekkel rendelkező nőknek nyugdíj‑kiegészítést biztosító nemzeti jogszabály – E kiegészítés férfiak részére történő megállapításának lehetősége, amely további feltételekhez van kötve – A nemen alapuló közvetlen hátrányos megkülönböztetés – Az Európai Unió Alapjogi Chartájának 23. cikke. – Pozitív intézkedések”
A C‑623/23. sz. [Melbán]i és C‑626/23. sz. [Sergamo] (
i
) egyesített ügyekben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott két előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyek közül az elsőt a Juzgado de lo Social no 3 de Pamplona (pamplonai 3. sz. szociális és munkaügyi bíróság, Spanyolország), a másodikat pedig a Tribunal Superior de Justicia de Madrid (madridi felsőbíróság, Spanyolország) a Bírósághoz 2023. október 6‑án, illetve 2023. október 12‑én érkezett, 2023. szeptember 21‑i és 2023. szeptember 13‑i határozataival terjesztett elő az
UV (C‑623/23),
XXX (C‑626/23)
és
az Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS)
között,
OP (C‑623/23),
a Ministerio Fiscal (C‑623/23)
részvételével folyamatban lévő eljárásokban,
A BÍRÓSÁG (tizedik tanács),
tagjai: D. Gratsias tanácselnök, E. Regan és B. Smulders (előadó) bírák,
főtanácsnok: R. Norkus,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
az Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS) képviseletében A. Álvarez Moreno és A. R. Trillo García letrados,
–
a spanyol kormány képviseletében M. Morales Puerta, meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Bizottság képviseletében I. Galindo Martín és E. Schmidt, meghatalmazotti minőségben,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a férfiak és a nők közötti egyenlő bánásmód elvének a szociális biztonság területén történő fokozatos megvalósításáról szóló, 1978. december 19‑i 79/7/EGK tanácsi irányelv (HL 1979. L 6., 24. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 1. kötet, 215. o.), valamint az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 20., 21. és 23. cikkének, továbbá 34. cikke (1) bekezdésének az értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmeket egyrészt egy kétgyermekes apa, UV (C‑623/23), másrészt egy háromgyerekes apa, XXX (C‑626/23) és az Instituto Nacional de la Seguridad Social (INSS) (országos társadalombiztosítási intézet, Spanyolország) között folyamatban lévő két jogvita keretében terjesztették elő, amelyek tárgya egy olyan nyugdíj‑kiegészítés felperesek részére történő megállapításának megtagadása, amelyet a nemzeti jog az egy vagy több gyermekkel rendelkező nők és férfiak számára biztosít, de amelyet férfiak számára csak további feltételek mellett lehet nyújtani (a továbbiakban: szóban forgó nyugdíj‑kiegészítés).
Jogi háttér
Az uniós jog
3
A 79/7 irányelv 1. cikke kimondja:
„Ezen irányelv célja a férfiak és a nők közötti egyenlő bánásmód elvének a szociális biztonság területén történő fokozatos megvalósítása (a továbbiakban: »az egyenlő bánásmód elve«) a szociális biztonság és a 3. cikk szerinti szociális védelem egyéb elemeinek tekintetében.”
4
Ezen irányelv 2. cikke értelmében:
„Az irányelv személyi hatálya alá tartoznak a foglalkoztatottak, beleértve az önálló vállalkozókat és azokat a munkavállalókat, valamint önálló vállalkozókat, akiknek tevékenységét betegség, baleset vagy kényszerű munkanélküliség szakította meg, valamint a munkát keresőket, továbbá a nyugdíjasok és a rokkant munkavállalók.”
5
Az említett irányelv 3. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Ezt az irányelvet kell alkalmazni:
a)
azokra a törvényileg szabályozott rendszerekre, amelyek a következő kockázatok ellen nyújtanak védelmet:
–
betegség,
–
rokkantság,
–
idős kor,
–
munkahelyi balesetek és foglalkozási megbetegedések;
–
munkanélküliség;
[…]”
6
Ugyanezen irányelv 4. cikkének szövege a következő:
„(1)   Az egyenlő bánásmód elve azt jelenti, hogy semmilyen nemi megkülönböztetés nem állhat fenn, sem közvetlenül, sem közvetetten, különös tekintettel a családi állapotra és a családi jogállásra történő hivatkozással a következő területeken:
–
a rendszerek hatálya és a rendszerekhez való hozzáférhetőség feltételei tekintetében,
–
a járulékfizetési kötelezettség és a járulék számításának tekintetében,
–
a juttatások kiszámítása tekintetében, ideértve a házastársnak és az eltartottaknak járó pótlékokat, valamint a juttatásokra való jogosultság tartamára és fenntartására vonatkozó feltételeket.
(2)   Az egyenlő bánásmód elve nem sérti a nők anyasági védelmére vonatkozó rendelkezéseket.”
7
A 79/7 irányelv 7. cikke értelmében:
„(1)   Ez az irányelv nem érinti a tagállamoknak azt a jogát, hogy ennek az irányelvnek a hatálya alól kizárják:
[…]
b)
az öregségi nyugdíjrendszer keretében azoknak a személyeknek biztosított előnyöket, akik gyermekeket neveltek; a munkavégzés gyermeknevelés miatti megszakításainak időszakai utáni jogosultság megszerzését;
[…]
(2)   A tagállamok időről időre megvizsgálják az (1) bekezdés értelmében kivételt képező területeket, és határoznak afelől, hogy az érintett területekkel kapcsolatos társadalmi fejlődés indokolja‑e a kivételek további fenntartását.”
A spanyol jog
8
A 2015. október 30‑i Real Decreto Legislativo 8/2015 (8/2015. sz. királyi törvényerejű rendelet; a BOE 2015. október 31‑i 261. száma, 103291. o.) által jóváhagyott Ley General de la Seguridad Social (a társadalombiztosításról szóló általános törvény, a továbbiakban: a korábbi LGSS) „A társadalombiztosítási rendszer járulékalapú nyugdíjaihoz kapcsolódó anyasági kiegészítés” című 60. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezett:
„A társadalombiztosításhoz való demográfiai hozzájárulásukra tekintettel nyugdíj‑kiegészítés jár azon nőknek, akiknek vér szerinti gyermekeik születtek vagy akik gyermekeket fogadtak örökbe, és a társadalombiztosítási rendszer valamely alrendszerében járulékalapú öregségi, özvegyi vagy tartós rokkantság esetére járó nyugdíjban részesülnek.
E kiegészítés jogilag minden tekintetben járulékalapú állami nyugdíj, és összegét az említett nyugdíjak alapösszegének a gyermekek számától függő, az alábbiak szerint meghatározott százaléka eredményeként kell megállapítani:
a)
két gyermek esetén: 5 százalék;
b)
három gyermek esetén: 10 százalék;
c)
négy vagy több gyermek esetén: 15 százalék.
[…]”
9
A korábbi LGSS a 2021. február 2‑i Real Decreto‑Ley 3/2021, por el que se adoptan medidas para la reducción de la brecha de género y otras materias en los ámbitos de la Seguridad Social y économico (a nemek közötti eltérés csökkentését célzó intézkedések elfogadásáról és egyes társadalombiztosítási és gazdasági kérdésekről szóló 3/2021. sz. királyi törvényerejű rendelet; a BOE 2021. február 3‑i 29. száma, 12268. o.) (a továbbiakban: 3/2021. sz. királyi törvényerejű rendelet) elfogadása nyomán módosult (a továbbiakban: módosított LGSS). A módosított LGSS‑nek „A járulékalapú nyugdíjak kiegészítése a férfiak és nők közötti eltérés csökkentése érdekében” című 60. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Azok a nők, akiknek egy vagy több gyermekük van, és akik járulékalapú öregségi, tartós rokkantsági vagy özvegyi nyugdíjban részesülnek, minden egyes gyermek után nyugdíj‑kiegészítésre jogosultak, tekintettel arra, hogy a férfiak és nők közötti eltérés általában befolyásolja a nőknek folyósított járulékalapú társadalombiztosítási nyugdíjak összegét. Az egyes gyermekek után járó kiegészítésre való jogosultságot a nő részére állapítják meg vagy tartják fenn, kivéve, ha a kiegészítést a másik szülő kérelmezi, és azt az ő részére állapítják meg; abban az esetben, ha a másik szülő is nő, a kiegészítést az a szülő kapja, aki az alacsonyabb összegű állami nyugdíjban részesül.
A férfiak az alábbi feltételek valamelyikének teljesülése esetén lehetnek jogosultak a kiegészítésre:
a)
az érintett a közös gyermekek másik szülőjének halálára tekintettel özvegyi nyugdíjra jogosult, feltéve, hogy a gyermekek valamelyike árvasági ellátásra jogosult;
b)
az érintett járulékalapú öregségi vagy tartós rokkantsági nyugdíjra jogosult, és szakmai pályafutását gyermekszületés vagy örökbefogadás miatt meg kellett szakítania, vagy azt gyermek születése vagy örökbefogadása megszakította vagy hátrányosan érintette, az alábbi feltételek szerint:
1.
Az 1994. december 31‑ig született vagy örökbefogadott gyermekek esetében a születést megelőző kilenc hónap és az azt követő három év alatt, illetve örökbefogadás esetén az azt megállapító bírósági határozat keltét követő három év alatt 120 napnál több járulékfizetéssel nem járó nappal rendelkezett, feltéve, hogy az elismert nyugdíj összege kevesebb, mint a nőnek járó nyugdíj összege;
2.
Az 1995. január 1‑je után született vagy örökbefogadott gyermekek esetében a születést vagy az örökbefogadást megállapító bírósági határozat meghozatalát követő 24 hónapra vonatkozó járulékalapok összege több mint 15%‑kal alacsonyabb, mint a születést vagy az örökbefogadást megállapító bírósági határozat meghozatalát közvetlenül megelőző 24 hónapra vonatkozó járulékalapok összege, feltéve, hogy az elismert nyugdíj összege kevesebb, mint a nőnek járó nyugdíj összege.
[…]
3.
Ha mindkét szülő férfi, és mindketten megfelelnek a fenti feltételeknek, a kiegészítést az a szülő kapja, aki az alacsonyabb összegű állami nyugdíjban részesül.
[…]
(2)   A kiegészítés másik szülő részére történő megállapítása az első szülőnek már megállapított kiegészítés megszüntetését vonja maga után, aminek a joghatálya az ellátások kifizetése tekintetében a határozat meghozatalát követő hónap első napján áll be […]
A jogosultságot a másik szülő számára megállapító határozat meghozatala előtt a kiegészítésben részesülő szülőt meg kell hallgatni.
(3)   E kiegészítés jogilag minden tekintetben járulékalapú állami nyugdíj.
A gyermek után járó kiegészítés összegét az adott évre vonatkozó állami költségvetési törvényben állapítják meg. E címen legfeljebb az egy gyermek után járó összeg négyszerese kapható, és az minden év elején az adott évre vonatkozó általános állami költségvetési törvényben a járulékalapú öregségi nyugdíjakra meghatározott százalékos mértékkel emelkedik.”
10
A módosított LGSS harminchetedik kiegészítő rendelkezése, amelynek címe „A járulékalapú nyugdíjak férfiak és nők közötti eltérés csökkentését célzó kiegészítésének időbeli hatálya”, a következőképpen rendelkezik:
„(1) A járulékalapú nyugdíjak férfiak és nők közötti eltérés csökkentését célzó, 60. cikkben foglalt kiegészítéséhez való jog mindaddig fennmarad, amíg a férfiak és nők öregségi nyugdíja közötti eltérés a megelőző év tekintetében meghaladja az 5%‑ot.
(2) E törvény alkalmazásában a férfiak és nők öregségi nyugdíja közötti eltérés a férfiak és a nők részére egy adott évben kifizetett járulékalapú öregségi nyugdíjak átlagos összege közötti százalékos különbség.
(3) A férfiak és nők nyugdíja közötti eltérés csökkentése érdekében bevezetett korrekciós intézkedés megfelelőségének biztosítása érdekében a spanyol kormány a szociális párbeszéd keretében ötévente rendszeresen értékeli ezen intézkedés hatásait.
(4) Ha a férfiak és nők közötti eltérés egy éven keresztül nem éri el az 5%‑ot, a kormány a szociális partnerekkel folytatott konzultációt követően törvényjavaslatot terjeszt a [Cortes Generales (spanyol parlament)] elé a 60. cikk hatályon kívül helyezéséről.”
11
A módosított LGSS harmincharmadik átmeneti rendelkezése, amelynek címe: „Az anyasági kiegészítés ideiglenes fenntartása a járulékalapú társadalombiztosítási nyugdíjakban”, kimondja:
„Azok a személyek, akik a 60. cikkben foglalt módosítás hatálybalépésének időpontjában demográfiai hozzájárulásuk címén anyasági kiegészítésben részesültek, azt továbbra is megkapják.
Ez az anyasági kiegészítés nem vehető igénybe a járulékalapú nyugdíjak férfiak és nők közötti eltérés csökkentését célzó kiegészítése mellett, amely az új állami nyugdíj megállapítására tekintettel járhat, azzal, hogy az érintett személyek dönthetnek arról, hogy e kettő közül melyiket veszik igénybe.
Ha a demográfiai hozzájárulás címén anyasági kiegészítésre jogosító gyermek másik szülője a járulékalapú nyugdíjak férfiak és nők közötti eltérés csökkentését célzó kiegészítését kéri, és arra a […] jelen törvény 60. cikke alapján jogosult, a számára megállapított havi összeget le kell vonni az anyasági kiegészítés címén folyósított összegből […]”
12
A 2007. március 22‑i Ley Orgánica 3/2007 para la igualdad efectiva de mujeres y hombres (a nők és a férfiak közötti tényleges egyenlőségről szóló, 3/2007. sz. sarkalatos törvény; a BOE 2007. március 23‑i 71. száma, 12611. o.) 3. cikkének szövege a következő:
„A nők és férfiak közötti egyenlő bánásmód elvéből következően nincs helye semmilyen nemen alapuló – különösen az anyaságból, a családi kötelezettségek teljesítéséből vagy a családi állapotból következő – közvetlen vagy közvetett hátrányos megkülönböztetésnek.”
13
E törvény 11. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Az egyenlőséghez való alkotmányos jog érvényre juttatása érdekében a közhatalmi szervek a nők javára olyan konkrét intézkedéseket fogadnak el, amelyek célja a férfiakhoz képest ténylegesen fennálló nyilvánvaló egyenlőtlenségek orvoslása. Az ilyen intézkedéseknek, amelyek mindaddig alkalmazandók, amíg az ilyen helyzetek fennállnak, minden esetben észszerűnek és az elérni kívánt célhoz képest arányosnak kell lenniük.”
Az alapeljárások, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések és a Bíróság előtti eljárás
A C‑623/23. sz. ügy
14
Az INSS havi bruttó 1637,08 euró összegű öregségi nyugdíjat állapított meg 2021. július 1‑jei hatállyal a kétgyermekes apa, UV számára.
15
2022. június 16‑án UV kérelmet nyújtott be az INSS‑hez a módosított LGSS 60. cikke alapján a férfiak és nők közötti eltérés csökkentését célzó nyugdíj‑kiegészítés 2021. július 1‑jétől visszamenőleg történő megállapítása iránt.
16
2022. november 14‑i határozatával az INSS elutasította e kérelmet, mivel álláspontja szerint UV nem felelt meg az e 60. cikkben foglalt feltételeknek.
17
Egyébként az INSS 2022. december 10‑re visszamenőleges hatállyal meghozott, 2022. december 22‑i határozatával az érintett két gyermek anyja részére 2790,99 euró összegű előrehozott öregségi nyugdíjat állapított meg, a szóban forgó nyugdíj‑kiegészítés összegével – havi 56 euróval – növelve.
18
UV keresetet nyújtott be a 2022. november 14‑i határozattal szemben a Juzgado de lo Social no 3 de Pamplonához (pamplonai 3. sz. szociális és munkaügyi bíróság, Spanyolország), amely a C‑623/23. sz. ügyben kérdést előterjesztő bíróság, arra hivatkozva, hogy a módosított LGSS 60. cikke ellentétes a 79/7 irányelvvel, mivel nemen alapuló hátrányos megkülönböztetést valósít meg.
19
Az INSS emlékeztet arra, hogy a 2019. december 12‑iInstituto Nacional de la Seguridad Social (Anyák nyugdíj‑kiegészítése) ítéletben (C‑450/18, EU:C:2019:1075) a Bíróság megállapította, hogy a korábbi LGSS 60. cikke diszkriminatív, és úgy véli, hogy e cikk, amelyet ezen ítélet figyelembevétele érdekében módosítottak, immár megfelel a 79/7 irányelv követelményeinek.
20
A kérdést előterjesztő bíróság elöljáróban megjegyzi, hogy a szóban forgó nyugdíj‑kiegészítés hozzáadódik az öregségi nyugdíj munkaviszony ideje alatt befizetett járulékok alapján kiszámított összegéhez, és a 79/7 irányelv hatálya alá tartozik, mivel az ezen irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében felsorolt kockázatok egyike ellen védelmet nyújtó törvényileg szabályozott rendszer részét képezi.
21
Ezenkívül emlékeztet arra, hogy bár UV ténylegesen két gyermekének nevelésével foglalkozott, az INSS elutasította a szóban forgó nyugdíj‑kiegészítés iránti kérelmet, azzal az indokkal, hogy az UV által a társadalombiztosítási rendszerbe történő járulékfizetéssel nem fedett időszak nem érte el a módosított LGSS 60. cikkében a férfiak tekintetében előírt minimális időtartamot, mivel UV a születést megelőző kilenc hónap és az azt követő három év között több mint 120 napig fizetett járulékot.
22
A kérdést előterjesztő bíróság következésképpen úgy véli, hogy határoznia kell abban a kérdésben, hogy e 60. cikk a 79/7 irányelvvel ellentétes, nemen alapuló hátrányos megkülönböztetést tartalmaz‑e, és megjegyzi, hogy ezen irányelv 4. cikkének (1) bekezdésére tekintettel nem kétséges, hogy az említett 60. cikk alapján a férfiak kedvezőtlenebb bánásmódban részesülnek, mint a nők, mivel az öregségi nyugdíjban részesülő egy‑ vagy többgyermekes nők automatikusan jogosulttá válnak a szóban forgó nyugdíj‑kiegészítésre, míg az összehasonlítható helyzetben lévő férfiaknak további – nevezetesen a szakmai pályafutásuk, illetve a szociális biztonsági rendszerbe való járulékfizetésük tényleges megszakításával kapcsolatos – feltételeknek kell megfelelniük.
23
A kérdést előterjesztő bíróság azonban elsőként arra keresi a választ, hogy az ilyen, nemen alapuló eltérő bánásmódot igazolhatja‑e az a köztudomású tény, hogy Spanyolországban a gyermekek nevelését túlnyomórészt a nők végzik, ami a velük szembeni történelmi és strukturális hátrányos megkülönböztetésből ered, és káros hatással van szakmai előmenetelükre, valamint ebből következően a társadalombiztosítási rendszerbe történő járulékfizetésükre. A módosított LGSS 60. cikke szerinti szóban forgó nyugdíj‑kiegészítés tehát azt a kárt hivatott kompenzálni, amely szakmai pályafutásuk alatt a nőket éri, amint az a 3/2021. sz. királyi törvényerejű rendelet indokolásából kitűnik.
24
Mindemellett tény, hogy e kiegészítés minden nőnek, akinek gyermeke van, megkülönböztetés nélkül jár, függetlenül attól, hogy gyermekeik nevelésével ténylegesen ők foglalkoztak‑e, tekintet nélkül nyugdíjuk összegére, amely meghaladhatja a nyugdíj átlagos összegét, vagy akár a nyugdíj Spanyolországban lehetséges legmagasabb összegét is elérheti. A kérdést előterjesztő bíróság szerint tehát nem nyilvánvaló, hogy ez az intézkedés valóban alkalmas lenne az öregségi nyugdíjak terén fennálló, férfiak és nők közötti eltérés csökkentésére irányuló cél elérésére.
25
E körülmények között a kérdést előterjesztő bíróság különösen arra keresi a választ, hogy a szóban forgó nyugdíj‑kiegészítés nyújtása az ilyen eltérés fennállására tekintettel a nők javára bevezetett pozitív intézkedésnek tekinthető‑e.
26
Ezzel összefüggésben felveti azt a lehetőséget, hogy a módosított LGSS 60. cikke szerinti intézkedés az EUMSZ 157. cikk (4) bekezdése alapján megengedett intézkedések körébe tartozik, különös tekintettel a 2019. december 12‑iInstituto Nacional de la Seguridad Social (Anyák nyugdíj‑kiegészítése) ítéletre (C‑450/18, EU:C:2019:1075), ami úgy tűnik, hogy ezt kizárja.
27
A kérdést előterjesztő bíróság mindazonáltal nem zárja ki, hogy úgy lehessen tekinteni, hogy figyelemmel a módosított LGSS 60. cikkének céljára, amely arra irányul, hogy kompenzálja azokat az anyagi következményeket, amelyek a nők – gyermeknevelésben hagyományosan betöltött elsődleges szerepükből adódó – munkaerőpiaci helyzetéből fakadnak, a férfiak valójában nincsenek a nőkkel azonos helyzetben, és ebből következően kizárt, hogy közöttük hátrányos megkülönböztetés álljon fenn.
28
Másfelől úgy véli, hogy az e 60. cikk szerinti szóban forgó nyugdíj‑kiegészítés nem kapcsolódik a nőket a terhesség, szülés vagy anyaság miatt megillető különleges védelemhez, így úgy tűnik, hogy nem tartozik a 79/7 irányelv 4. cikkének (2) bekezdésében foglalt eltérés hatálya alá. Ugyanez igaz az említett irányelv 7. cikke (1) bekezdésének b) pontjában foglalt eltérésre is, pontosan azért, mert e kiegészítés nők részére való megállapítása nem függ a gyermekeik nevelésétől.
29
Másodsorban, abban az esetben, ha a módosított LGSS 60. cikke nem felel meg az egyenlő bánásmód elvének, a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy milyen következményekkel jár ennek az összeegyeztethetetlenségnek a megállapítása e 60. cikk szempontjából, amely alapján a szóban forgó nyugdíj‑kiegészítés csak az egyik szülőnek adható, mégpedig annak, aki az alacsonyabb összegű járulékalapú öregségi nyugdíjban részesül.
30
A jelen ügyben a két érintett gyermek anyja számára már megállapították az érintett kiegészítést. Az INSS álláspontja szerint ezért abban az esetben, ha a 79/7 irányelv alapján megállapítást nyerne a nemen alapuló hátrányos megkülönböztetés, a szóban forgó nyugdíj‑kiegészítés apa részére történő megállapítása folytán meg kellene szüntetni a mindaddig az anyának nyújtott kiegészítés folyósítását, mivel az anya járulékalapú öregségi nyugdíjának összege magasabb, mint az apa nyugdíjának összege.
31
Mindazonáltal a kérdést előterjesztő bíróság, amely rögzíti, hogy az anyát beavatkozóként perbe vonták, bár a tárgyaláson nem jelent meg, úgy véli, hogy az, ha e kiegészítést kizárólag az alacsonyabb összegű nyugdíjjal rendelkező nyugdíjas számára ismerik el, megfosztja a hatékony érvényesüléstől a hátrányos megkülönböztetés fennállásának megállapítását abban az esetben, ha az apa kapja a magasabb összegű öregségi nyugdíjat. Ezenkívül a kérdést előterjesztő bíróság álláspontja szerint a módosított LGSS 60. cikke kifejezetten úgy rendelkezik, hogy abban az esetben folyósítható az említett kiegészítés kizárólag az egyik szülőnek, ha mindkét szülő megfelel a szükséges jogszabályi feltételeknek, így e 60. cikk e rendelkezése nem alkalmazandó, ha a szóban forgó nyugdíj‑kiegészítést olyan apa részére állapítják meg, aki a nemen alapuló hátrányos megkülönböztetést megvalósító nemzeti szabályban foglalt feltételeknek nem felel meg.
32
E körülmények között a Juzgado de lo Social no 3 de Pamplona (pamplonai 3. sz. szociális és munkaügyi bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Úgy kell‑e értelmezni a [79/7] irányelvet, hogy az egyenlő bánásmódnak az irányelv 1. és 4. cikkében elismert, a nemi alapon történő minden hátrányos megkülönböztetést kizáró elvét nem tartja tiszteletben a [módosított LGSS] 60. cikkében foglalthoz hasonló olyan nemzeti szabályozás, amely »A járulékalapú nyugdíjak kiegészítése a férfiak és nők közötti eltérés csökkentése érdekében« cím alatt elismeri a járulékalapú öregségi és tartós rokkantsági nyugdíj kiegészítésére való jogosultságot azon nők számára, akiknek vér szerinti vagy örökbe fogadott gyermekük van, és akik ilyen nyugdíjban részesülnek, minden egyéb követelmény nélkül és a nyugdíjuk összegétől függetlenül, és ugyanilyen feltételek mellett nem ismeri el e kiegészítést az ugyanilyen helyzetben lévő férfiak részére azáltal, hogy az öregségi vagy tartós rokkantsági nyugdíj kiegészítéséhez való hozzáféréshez bizonyos járulékfizetéssel nem járó vagy alacsonyabb járulékfizetéssel járó időszakokat írnak elő a gyermekek születése vagy örökbefogadása után, azaz az 1994. december 31. előtt született vagy örökbefogadott gyermekek esetében a születést megelőző kilenc hónap és az azt követő három év során, illetve örökbefogadás esetén az örökbefogadást megállapító bírósági határozat keltét követő három év során 120 napnál több, járulékfizetéssel nem járó napot, feltéve hogy az elismert nyugdíj összege kevesebb, mint a nőnek járó nyugdíj összege, valamint az 1995. január 1. után született vagy örökbefogadott gyermekek esetében azt, hogy a születés hónapját vagy az örökbefogadást megállapító bírósági határozat hónapját követő 24 hónapra vonatkozó járulékalapok összege több mint 15%‑kal alacsonyabb legyen, mint az azt közvetlenül megelőző 24 hónapra vonatkozó összeg, feltéve, hogy a megállapított nyugdíj összege kevesebb, mint a nőnek járó nyugdíj összege?
2)
Arra az esetre, ha megállapítást nyerne a nemen alapuló hátrányos megkülönböztetés, a [79/7] irányelv a nyugdíjas férfiak kizárásából eredő hátrányos megkülönböztetés következményeként megköveteli, hogy az öregségi nyugdíj kiegészítését annak ellenére elismerjék részükre, hogy [a módosított LGSS] 60. cikke úgy rendelkezik, hogy a kiegészítés csak az egyik szülő részére ismerhető el, de a nyugdíjas férfinek járó kiegészítés elismerése – a Bíróság ítéletéből és a nemzeti szabályozás [79/7] irányelvnek való meg nem feleléséből következően – nem vezethet a nyugdíjas nőnek járó nyugdíj‑kiegészítés visszavonásához, mivel az ő esetében teljesülnek az arra vonatkozó jogszabályi követelmények, hogy ő egy vagy több gyermek anyja?”
A C‑626/23. sz. ügy
33
Az INSS 2022. április 6‑án közölt határozatával 2022. január 11‑i hatállyal öregségi nyugdíjat állapított meg XXX számára, aki három gyermek apja.
34
Mivel XXX álláspontja szerint e nyugdíj összegének számítása téves volt, és az összegnek a szóban forgó nyugdíj‑kiegészítést is tartalmaznia kell, panaszt nyújtott be az INSS‑nél e határozat ellen.
35
Mivel erre a panaszra nem érkezett válasz, XXX 2022. szeptember 16‑án keresetet indított a Juzgado de lo Social no 4 de Madrid (madridi 4. sz. szociális és munkaügyi bíróság, Spanyolország) előtt, amelyet a bíróság 2023. február 15‑i ítéletével teljes egészében elutasított.
36
XXX fellebbezést nyújtott be ezen ítélettel szemben a Tribunal Superior de Justicia de Madridhoz (madridi felsőbíróság, Spanyolország), amely a C‑626/23. sz. ügyben kérdést előterjesztő bíróság, arra hivatkozva, hogy a férfiak és nők közötti, a korábbi LGSS 60. cikkéből eredő eltérő bánásmód a módosított LGSS 60. cikke keretében is fennmaradt a szóban forgó nyugdíj‑kiegészítés nyújtásával összefüggésben, mivel kizárólag a férfiak esetében követelik meg a „szakmai pályafutás megszakadását”, ami sérti a 79/7 irányelvet.
37
Így a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy meg kell állapítani, hogy a módosított LGSS 60. cikke összeegyeztethető‑e ezzel az irányelvvel, valamint a Charta 20., 21., 23. cikkével és 34. cikkének (1) bekezdésével.
38
E tekintetben e bíróság megjegyzi, hogy a korábbi LGSS 60. cikkét a 2019. december 12‑iInstituto Nacional de la Seguridad Social (Anyák nyugdíj‑kiegészítése) ítélet (C‑450/18, EU:C:2019:1075) megállapításainak figyelembevétele érdekében módosították. A módosított LGSS 60. cikke szerinti nyugdíj‑kiegészítés már nem „a szociális biztonsági rendszer járulékalapú nyugdíjaihoz kapcsolódó anyasági kiegészítés”, hanem „a járulékalapú nyugdíjak férfiak és nők közötti eltérés csökkentését célzó kiegészítése”, megállapításának feltétele egy vagy több gyermek megléte, és e kiegészítés összege a gyermekek számától függően változik.
39
Egyébiránt a módosított LGSS úgy rendelkezik, hogy az említett kiegészítés nem állapítható meg, ha a férfiak és a nők részére egy adott évben kifizetett járulékalapú öregségi nyugdíjak átlagos összege közötti százalékos különbség már nem haladja meg az 5%‑ot.
40
Mindemellett tény, hogy az öregségi nyugdíjban részesülő egy‑ vagy többgyermekes nőktől eltérően, akik a módosított LGSS 60. cikke szerinti nyugdíj‑kiegészítésre automatikusan jogosultak, a férfiak csak bizonyos további feltételek teljesülése esetén igényelhetik ezt a kiegészítést, egyrészt akkor, ha az érintett a másik szülő halála miatt özvegyi nyugdíjban részesül, és a gyermekek valamelyike részére árvaellátást állapítottak meg, másrészt pedig ha szakmai előmenetelük kapcsán – és ebből következően a társadalombiztosítási rendszerbe teljesített járulékfizetési időszak tekintetében – kárt szenvedtek.
41
A kérdést előterjesztő bíróság szerint az ilyen, nemen alapuló eltérő bánásmódot megvalósító intézkedések esetén ezek igazolásához nem elegendő deklarálni, hogy ezen intézkedések a nők és férfiak közötti tartalmi egyenlőség helyreállítására irányulnak, hanem ezenkívül azt is bizonyítani kell, hogy az egyenlő bánásmódhoz való formális jogban ezen intézkedésekkel okozott sérelem arányos az elérni kívánt céllal.
42
A jelen ügyben a 3/2021. sz. királyi törvényerejű rendelet indokolásából kitűnik, hogy a módosított LGSS 60. cikkével megvalósított eltérő bánásmódot a férfiak és nők között a szociális biztonság terén fennálló eltérés csökkentésének célja indokolja, amely eltérés a nők gyermeknevelésben hagyományosan betöltött elsődleges szerepéből adódó munkaerőpiaci helyzetét tükrözi. E 60. cikk tehát pozitív intézkedést vezet be a nők javára, amelyhez azonban a férfiak is hozzáférhetnek, amennyiben velük összehasonlítható helyzetben vannak.
43
A kérdést előterjesztő bíróságnak ugyanakkor kétségei vannak azzal kapcsolatban, hogy elégséges‑e ez az igazolás. A szóban forgó nyugdíj‑kiegészítés megállapítására vonatkozó feltételek ugyanis amellett, hogy ténylegesen megakadályozzák a férfiak többségét az e kiegészítéshez való hozzáférésben, ugyanakkor nem gátolják meg, hogy olyan nők számára is megállapítsák az említett kiegészítést, akiknek a szakmai előmenetelét gyermekeik nevelése nem érintette. Ezenkívül, mivel a szóban forgó nyugdíj‑kiegészítés összege az öregségi nyugdíj összegének egy bizonyos százaléka, e kiegészítés inkább a magas öregségi nyugdíjjal rendelkező személyek számára kedvező, míg a kérdést előterjesztő bíróság szerint valószínűleg e személyek vannak a legkevésbé kitéve annak, hogy szakmai előmenetelük kárt szenvedjen a gyermekeik nevelése miatt, különösen, mivel e személyeknek megvannak az anyagi eszközeik, hogy e célból harmadik személyek munkáját vegyék igénybe.
44
A kérdést előterjesztő bíróság végül hangsúlyozza, hogy a módosított LGSS már úgy rendelkezik, hogy amennyiben mindkét szülő jogosult az érintett nyugdíj‑kiegészítésre, e kiegészítés a két szülő öregségi nyugdíja közül csak az alacsonyabb összegű nyugdíj kiegészítéseként jár. Bár a jelen ügy tárgya kizárólag az apa említett kiegészítéshez való joga, felmerül azonban a kérdés ezzel összefüggésben, hogy a módosított LGSS céljának, nevezetesen az öregségi nyugdíj terén fennálló, nők és férfiak közötti eltérés csökkentésének eléréséhez, valamint e törvény 60. cikkének a Charta 23. cikkével vagy adott esetben a 79/7 irányelv 7. cikke (1) bekezdésének b) pontjával való összeegyeztethetőségének biztosításához nem lenne‑e elegendő, ha a nyugdíj‑kiegészítést kizárólag az alacsonyabb összegű öregségi nyugdíjban részesülő szülő részére állapítanák meg, függetlenül a szülő nemétől.
45
E körülmények között a Tribunal Superior de Justicia de Madrid (madridi felsőbíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Úgy kell‑e értelmezni a [79/7] irányelvet, valamint [a Charta] 20., 21. és 23. cikkét, valamint 34. cikkének (1) bekezdését, hogy azokkal ellentétes az alapeljárásban szereplőhöz hasonló olyan nemzeti szabályozás, amely az öregségi nyugdíjban részesülő azon szülő részére, akinek vér szerinti vagy örökbefogadott gyermeke van, nyugdíj‑kiegészítésre való jogosultságot állapít meg, amely azonban a nők számára automatikusan jár, míg e szabály alapján a férfiaknak vagy özvegyi nyugdíjban kell részesülniük a másik szülő halálát követően, miközben valamelyik gyermek árvaellátásban részesül, vagy pedig a gyermek születésének vagy örökbefogadásának (a törvényben előírt és fent ismertetett feltételek szerint) meg kell szakítania vagy hátrányosan kell érintenie a szakmai előmenetelüket?”
46
A Bíróság elnöke a 2023. december 13‑i határozatával az eljárás írásbeli és a szóbeli szakaszának lefolytatása, valamint az ítélet meghozatala céljából egyesítette a C‑623/23. és C‑626/23. sz. ügyeket.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
A C‑623/23. sz. ügyben előterjesztett első kérdésről és a C‑626/23. sz. ügyben előterjesztett egyetlen kérdésről
47
Elöljáróban meg kell állapítani, hogy a C‑626/23. sz. ügyben a kérdést előterjesztő bíróság kérdésével nemcsak a 79/7 irányelv, hanem a Charta 20., 21. és 23. cikkének, valamint 34. cikke (1) bekezdésének az értelmezését is kéri.
48
Ami a Charta 20. és 21. cikkét illeti, ezek közül az első a mindenkit megillető törvény előtti egyenlőség elvét, a második a bármifajta megkülönböztetés, többek között a nemen alapuló megkülönböztetés tilalmát rögzíti. A Charta 34. cikkének (1) bekezdése pedig többek között a szociális biztonsági ellátásokra való jogosultság Európai Unió általi elismerésére és tiszteletben tartására vonatkozik.
49
E körben emlékeztetni kell arra, hogy a 79/7 irányelv a szociális biztonság területén megvalósuló, férfiak és a nők közötti egyenlő bánásmód elvét konkretizálja, és így a tagállamoknak tiszteletben kell tartaniuk ezen irányelvet, amikor annak hatálya alá tartozó intézkedéseket fogadnak el. Ebből következik, hogy a C‑626/23. sz. ügyben előterjesztett kérdést az említett irányelvre, és nem a Charta rendelkezéseire tekintettel kell megvizsgálni (lásd ebben az értelemben: 2020. szeptember 24‑iYS [Vezető állású munkavállalók foglalkoztatói nyugdíja] ítélet, C‑223/19, EU:C:2020:753, 83. és 84. pont; 2021. szeptember 2‑iINPS [Az összevont engedéllyel rendelkező személyeknek járó szülési és anyasági támogatások] ítélet, C‑350/20, EU:C:2021:659, 46. és 47. pont).
50
E körülmények között meg kell állapítani, hogy a C‑623/23. sz. ügyben előterjesztett első kérdéssel és a C‑626/23. sz. ügyben előterjesztett egyetlen kérdéssel, amelyeket célszerű együttesen vizsgálni, az előterjesztő bíróságok lényegében arra várnak választ, hogy úgy kell‑e értelmezni a 79/7 irányelvet, különösen annak 4. cikkét és 7. cikke (1) bekezdésének b) pontját a Charta 23. cikkével összefüggésben, hogy ezen irányelvvel ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amelynek értelmében a férfiak és nők között a szociális biztonsági ellátások terén fennálló, gyermeknevelésből adódó eltérés csökkentése érdekében nyugdíj‑kiegészítést nyújtanak a járulékalapú öregségi nyugdíjban részesülő egy‑ vagy többgyermekes nőknek, míg e kiegészítés azonos helyzetben lévő férfiak számára történő megállapításának további, ahhoz kapcsolódó feltételei vannak, hogy szakmai pályafutásukat a gyermekeik születése vagy örökbefogadása megszakította‑e vagy hátrányosan érintette‑e.
51
A 79/7 irányelv 3. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerint ezt az irányelvet azokra a törvényileg szabályozott rendszerekre kell alkalmazni, amelyek többek között az idős korra nyújtanak védelmet. Emellett az említett irányelv 4. cikke (1) bekezdésének harmadik franciabekezdése értelmében az egyenlő bánásmód elve azt jelenti, hogy semmilyen nemen alapuló megkülönböztetés nem állhat fenn, sem közvetlenül, sem közvetetten, különös tekintettel a családi állapotra és a családi jogállásra történő hivatkozással az ellátások kiszámítása tekintetében.
52
Amint arra a kérdést előterjesztő bíróságok rámutatnak, a Bíróság a 2019. december 12‑iInstituto Nacional de la Seguridad Social (Anyák nyugdíj‑kiegészítése) ítéletének (C‑450/18, EU:C:2019:1075) 39., 41., 66. és 67. pontjában lényegében már kimondta, hogy a 79/7 irányelvet úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely nyugdíj‑kiegészítésre való jogosultságot biztosít azon nőknek, akiknek legalább két vér szerinti vagy örökbe fogadott gyermekük van, és akik a nemzeti társadalombiztosítási rendszer valamely alrendszerében – többek között tartós rokkantság esetén – járulékalapú nyugdíjban részesülnek, míg az azonos helyzetben lévő férfiak nem rendelkeznek ilyen nyugdíj‑kiegészítésre való jogosultsággal, mivel e szabályozás ezen irányelv 4. cikke (1) bekezdése harmadik franciabekezdése értelmében vett nemen alapuló közvetlen hátrányos megkülönböztetésnek minősül.
53
A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróságok által adott felvilágosításból kitűnik, hogy az ezen ítélet alapját képező nemzeti szabályozást, vagyis a korábbi LGSS 60. cikkének (1) bekezdésében foglalt szabályozást többek között úgy módosították, hogy a módosítás nyomán nem kizárólag a nők, hanem a férfiak is jogosultak ilyen nyugdíj‑kiegészítésre, amennyiben ez utóbbiak megfelelnek az ahhoz kapcsolódó további feltételeknek, hogy szakmai pályafutásukat a gyermekeik születése vagy örökbefogadása megszakította vagy hátrányosan érintette, és – ami az alapügyben szereplő jogviták szempontjából különösen releváns – hogy a gyermekeik születését megelőző kilenc hónap és a születést követő három év között több mint 120 napig nem fizettek járulékot.
54
Amint azt az INSS és a spanyol kormány pontosította, a módosított LGSS – e törvény indokolásából megállapíthatóan – azon a vélelmen alapul, hogy a gyermekek nevelését főszabály szerint a nők végzik szakmai pályafutásuk kárára, és ez a vélelem azon az empirikus megállapításon nyugszik, hogy az anya szakmai pályafutását döntően befolyásolja, ha a gyermekek nevelésével kapcsolatos feladatokat ő látja el. Ez a vélelem csak akkor dönthető meg, ha bizonyítást nyer, hogy a férfiakra alkalmazandó, a módosított LGSS 60. cikkének (1) bekezdésében foglalt feltételek teljesülnek, következésképpen e feltételek teljesülése lehetővé teszi annak megállapítását, hogy valójában a férfi látta el a gyermekek nevelésével kapcsolatos feladatokat.
55
E tekintetben először is meg kell állapítani egyrészt, hogy – amint azt a kérdést előterjesztő bíróságok és az Európai Bizottság is kifejtette – a korábbi LGSS módosításai nem szüntették meg azt, hogy a férfiak a nőkhöz képest kedvezőtlenebb bánásmódban részesülnek.
56
Kizárólag a férfiaknak kell ugyanis megfelelniük a jelen ítélet 53. pontjában említett további feltételeknek ahhoz, hogy jogosultak legyenek a szóban forgó nyugdíj‑kiegészítésre. A szülői minőség tehát nem elég ahhoz, hogy az öregségi nyugdíjra jogosult férfiak ilyen nyugdíj‑kiegészítésben részesülhessenek, míg az azonos jogállással rendelkező nők esetében ez elégnek bizonyul.
57
Másrészt meg kell vizsgálni, hogy az alapügyben szóban forgó nemzeti szabályozás által bevezetett, férfiak és nők közötti eltérő bánásmód összehasonlítható helyzetben lévő személyek kategóriáira vonatkozik‑e, a 2019. december 12‑iInstituto Nacional de la Seguridad Social (Anyák nyugdíj‑kiegészítése) ítélet (C‑450/18, EU:C:2019:1075) 42–45. pontjában felidézett megfontolásoknak megfelelően.
58
Így különösen, a helyzetek hasonló jellegét nem átfogó és elvont módon kell értékelni, hanem egyedileg és konkrétan, tekintettel a helyzet összes jellemzőjére, különösen a szóban forgó különbségtételt létrehozó nemzeti szabályozás tárgyának és céljának fényében, és adott esetben azon terület elveinek és célkitűzéseinek fényében, amely alá e nemzeti szabályozás tartozik (2019. december 12‑iInstituto Nacional de la Seguridad Social [Anyák nyugdíj‑kiegészítése] ítélet, C‑450/18, EU:C:2019:1075, 45. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
59
A jelen ügyben a Bíróság rendelkezésére álló iratokból, valamint magából e szabályozás szövegéből kitűnik, hogy annak célja a szociális biztonság területén fennálló, nemek közötti eltérés csökkentése azáltal, hogy kompenzálja azt a vagyoni kárt, amely az anyákat szakmai pályafutásuk során a gyermekeik nevelésében betöltött meghatározó szerepük miatt éri, és amely többek között kevesebb társadalombiztosítási járulék megfizetésében, és így kisebb összegű társadalombiztosítási ellátás nyújtásában nyilvánul meg.
60
Márpedig a Bíróság már kimondta, hogy e célra tekintettel nem zárható ki, hogy a gyermeknevelési feladatokat ellátó női és férfi munkavállalók összehasonlítható helyzetben vannak, mivel a gyermekeik nevelésében való részvétel miatt szakmai előmenetelükkel összefüggésben e két csoportot ugyanolyan hátrányok érhetik, amely értékelést nem kérdőjelezi meg az INSS és a spanyol kormány által hangsúlyozott azon körülmény, hogy a gyermekek nevelésével kapcsolatos feladatokat a gyakorlatban főként a nők látják el (lásd ebben az értelemben: 2019. december 12‑iInstituto Nacional de la Seguridad Social [Anyák nyugdíj‑kiegészítése] ítélet, C‑450/18, EU:C:2019:1075, 50–52. pont).
61
Ebből következik, hogy a módosított LGSS 60. cikkének (1) bekezdéséhez hasonló nemzeti szabályozás alapján a férfiak a nőkhöz képest kedvezőtlenebb bánásmódban részesülnek, holott e személyek összehasonlítható helyzetben lehetnek.
62
Az ilyen szabályozás tehát a 79/7 irányelv 4. cikkének (1) bekezdése értelmében vett, nemen alapuló közvetlen hátrányos megkülönböztetést valósít meg.
63
Másodsorban emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint a nemen alapuló közvetlen hátrányos megkülönböztetés 79/7 irányelv 4. cikkének (1) bekezdésében kimondott tilalma alól csak az ezen irányelv rendelkezéseiben kimerítő jelleggel felsorolt esetekben lehet eltérni (lásd ebben az értelemben: 2019. december 12‑iInstituto Nacional de la Seguridad Social [Anyák nyugdíj‑kiegészítése] ítélet, C‑450/18, EU:C:2019:1075, 54. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
64
E tekintetben egyrészt a 79/7 irányelv 4. cikkének (2) bekezdését illetően, amely rendelkezés szerint az egyenlő bánásmód elve nem sérti a nők anyasági védelmére vonatkozó rendelkezéseket, meg kell állapítani – amint arra a C‑623/23. sz. ügyben kérdést előterjesztő bíróság is rámutat –, hogy a módosított LGSS 60. cikkének (1) bekezdése egyetlen olyan elemet sem tartalmaz, amely kapcsolatot állapítana meg a szóban forgó nyugdíj‑kiegészítés nyújtása, illetve a szülési szabadság igénybevétele vagy a nőket a szakmai előmenetelük során a szülést követő munkakiesés miatt érő hátrányok között (lásd ebben az értelemben: 2019. december 12‑iInstituto Nacional de la Seguridad Social [Anyák nyugdíj‑kiegészítése] ítélet, C‑450/18, EU:C:2019:1075, 57. pont).
65
Egyébiránt, amint arra a Bizottság rámutat, maga az a tény, hogy a szóban forgó nyugdíj‑kiegészítést a jelen ítélet 53. pontjában hivatkozott további feltételek mellett a férfiak számára is meg lehet állapítani, alátámasztja ezt a megállapítást.
66
Ennélfogva az olyan nyugdíj‑kiegészítés, mint amely az alapügyben szerepel, nem tartozik a hátrányos megkülönböztetés 79/7 irányelv 4. cikkének (2) bekezdésében előírt tilalmától való eltérés hatálya alá.
67
Másrészt, ezen irányelv 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja szerint az irányelv nem érinti a tagállamoknak azt a jogát, hogy ennek az irányelvnek a hatálya alól kizárják „az öregségi nyugdíjrendszer keretében azoknak a személyeknek biztosított előnyöket, akik gyermekeket neveltek” és „a munkavégzés gyermeknevelés miatti megszakításainak időszakai utáni jogosultság megszerzését”.
68
E tekintetben azonban elegendő megjegyezni, hogy míg tény, hogy a módosított LGSS 60. cikke (1) bekezdése b) pontjának 1. és 2. alpontja olyan feltételeket ír elő a férfiak számára, amelyek többek között arra irányulnak, hogy a szóban forgó nyugdíj‑kiegészítés nyújtását kizárólag azokra a férfi munkavállalókra korlátozzák, akiknek szakmai pályafutását gyermekeik születése vagy örökbefogadása megszakította, illetve hátrányosan érintette, a kérdést előterjesztő bíróságok által szolgáltatott pontosításokból az következik, hogy e rendelkezés a nők tekintetében továbbra sem köti az ilyen támogatás nyújtását a gyermekek neveléséhez vagy szakmai pályafutásuk gyermekeik nevelése miatti megszakadásához (lásd ebben az értelemben: 2019. december 12‑iInstituto Nacional de la Seguridad Social [Anyák nyugdíj‑kiegészítése] ítélet, C‑450/18, EU:C:2019:1075, 62. pont).
69
Következésképpen a 79/7 irányelv 7. cikke (1) bekezdésének b) pontja nem alkalmazható erre a nyugdíj‑kiegészítésre.
70
Harmadsorban azt kell vizsgálni, hogy a jelen ítélet 62. pontjában említett hátrányos megkülönböztetés, amely a módosított LGSS 60. cikkének (1) bekezdéséből ered, igazolható‑e a Charta 23. cikke alapján.
71
E 23. cikk második bekezdése úgy rendelkezik, hogy az egyenlőség elve nem akadályozza, hogy az alulreprezentált nem számára különleges előnyöket biztosító rendelkezéseket tartsanak fenn vagy hozzanak meg. E tekintetben rögzíteni kell, hogy e rendelkezés az EUMSZ 157. cikk (4) bekezdését veszi át „rövidebb formában”, de „nem változtat” azon, amint az az Alapjogi Chartához fűzött magyarázatokból (HL 2007. C 303., 17. o.) kitűnik.
72
E 157. cikk (4) bekezdése alapján annak érdekében, hogy ténylegesen biztosítsák a teljes egyenlőséget a férfiak és nők között a munka világában, az egyenlő bánásmód elve nem akadályozza a tagállamokat abban, hogy bizonyos előnyöket nyújtó intézkedéseket tartsanak fenn vagy fogadjanak el abból a célból, hogy az alulreprezentált nem számára a szakmai tevékenységek folytatását megkönnyítsék, vagy hogy a szakmai előmenetelükben őket érő hátrányokat megakadályozzák vagy kiegyenlítsék.
73
E körben az INSS arra hivatkozik, hogy a módosított LGSS 60. cikkének (1) bekezdése az említett rendelkezés hatálya alá tartozik, mivel azt olyan pozitív intézkedésnek kell tekinteni, amely az uniós szinten fontosnak tartott azon cél megvalósításának részét képezi, hogy megszüntessék az öregségi nyugdíj területén fennálló, férfiak és nők közötti eltérést, amely abból ered, hogy hagyományosan a nők töltötték be a gyermeknevelésben az elsődleges szerepet. Az INSS hozzáteszi, hogy a szóban forgó nyugdíj‑kiegészítés a Spanyol Királyság által elfogadott intézkedéscsomag részét képezi, amely intézkedések többek között a szülőknek a családi élet és a munka összeegyeztetése terén fennálló közös felelősségének előmozdítására, következésképpen az EUMSZ 157. cikk (4) bekezdésében foglalt célok elérésére irányulnak. Így a módosított LGSS 60. cikkének (1) bekezdése ezen egyéb intézkedéseket egészíti ki, ellensúlyozva azokat a hátrányokat, amelyek gyermekeik nevelése miatt érték a nőket szakmai pályafutásuk során, és amelyek pályafutásuk végén visszahatnak az öregségi nyugdíjukra.
74
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság a 2019. december 12‑iInstituto Nacional de la Seguridad Social (Anyák nyugdíj‑kiegészítése) ítélet (C‑450/18, EU:C:2019:1075) 65. pontjában megállapította, lényegében, hogy az EUMSZ 157. cikk (4) bekezdése nem alkalmazható egy olyan nemzeti szabályozásra, mint a korábbi LGSS 60. cikkének (1) bekezdése, amely arra szorítkozik, hogy a nőknek a nyugdíjba vonulásuk időpontjában nyugdíj‑kiegészítést biztosítson, anélkül hogy orvosolná azokat a problémákat, amelyekkel e nők a szakmai előmenetelük során szembesülhetnek, és ez a kiegészítés nyilvánvalóan nem olyan jellegű, hogy a nők szakmai előmenetelének elősegítése révén ellentételezhetné az őket érő hátrányokat, ezáltal pedig ténylegesen biztosíthatná a teljes egyenlőséget a férfiak és nők között a munka világában.
75
Márpedig az előző pontban kifejtett megfontolások a módosított LGSS 60. cikkének (1) bekezdésére is érvényesek. E tekintetben az a körülmény – amennyiben az megállapítást nyer –, hogy e rendelkezés olyan más eszközöket egészít ki, amelyek az EUMSZ 157. cikk (4) bekezdésében foglalt célok elérésére irányulnak, önmagában nem befolyásolja ezt a következtetést.
76
Következésképpen meg kell állapítani, hogy az alapügyben szóban forgóhoz hasonló nemzeti szabályozás nem igazolható a Charta 23. cikke alapján.
77
A fenti megfontolásokra tekintettel a C‑623/23. sz. ügyben előterjesztett első kérdésre és a C‑626/23. sz. ügyben előterjesztett egyetlen kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 79/7 irányelvet, különösen annak 4. cikkét és 7. cikke (1) bekezdésének b) pontját a Charta 23. cikkével összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy ezen irányelvvel ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amelynek értelmében a férfiak és nők között a szociális biztonsági ellátások terén fennálló, gyermeknevelésből adódó eltérés csökkentése érdekében nyugdíj‑kiegészítést nyújtanak a járulékalapú öregségi nyugdíjban részesülő egy‑ vagy többgyermekes nőknek, míg e kiegészítés azonos helyzetben lévő férfiak számára történő megállapításának további, ahhoz kapcsolódó feltételei vannak, hogy szakmai pályafutásukat a gyermekeik születése vagy örökbefogadása megszakította‑e vagy hátrányosan érintette‑e.
A C‑623/23. sz. ügyben előterjesztett második kérdésről
Az elfogadhatóságról
78
Az INSS és a spanyol kormány arra hivatkozik, hogy elfogadhatatlan a C‑623/23. sz. ügyben előterjesztett második kérdés, amely arra vonatkozik, hogy milyen következménnyel járhat az anya számára már megállapított kiegészítés fenntartására az, ha a szóban forgó nyugdíj‑kiegészítést megállapítják az apa számára, mivel e kiegészítésnek az érintett gyermekek anyjától történő esetleges visszavonása nem képezi az alapeljárás tárgyát.
79
Ebben a tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében a Bíróság és a nemzeti bíróságok között az EUMSZ 267. cikkel bevezetett együttműködés keretében kizárólag az alapügyben eljáró és a meghozandó bírósági határozatért felelős nemzeti bíróság feladata, hogy az ügy sajátosságaira tekintettel megítélje mind az előzetes döntéshozatalra utaló határozat szükségességét az ügydöntő határozat meghozatala szempontjából, mind a Bíróság elé terjesztett kérdések relevanciáját. Következésképpen, ha a feltett kérdések az uniós jog értelmezésére vonatkoznak, a Bíróság főszabály szerint köteles határozatot hozni (2022. február 24‑iTGSS [Háztartási alkalmazottak munkanélkülisége] ítélet, C‑389/20, EU:C:2022:120, 23. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
80
Ebből következik, hogy az uniós jogra vonatkozó kérdések releváns voltát vélelmezni kell. A Bíróság csak akkor tagadhatja meg a nemzeti bíróság előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéséről való határozathozatalt, ha valamely uniós jogi szabály kért értelmezése nyilvánvalóan semmilyen összefüggésben nincs az alapügy tényállásával vagy tárgyával, ha a probléma hipotetikus jellegű, vagy ha nem állnak a Bíróság rendelkezésére azok a ténybeli és jogi elemek, amelyek szükségesek ahhoz, hogy az elé terjesztett kérdésekre hasznos választ adhasson (2022. február 24‑iTGSS [Háztartási alkalmazottak munkanélkülisége] ítélet, C‑389/20, EU:C:2022:120, 24. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
81
Tény, hogy a jelen ügyben az anya részére megállapított nyugdíj‑kiegészítés visszavonása önmagában nem tűnik az alapügyben szereplő jogvita tárgyába tartozó kérdésnek. Mindemellett a módosított LGSS 60. cikkének (2) bekezdése értelmében „[a] második szülőnek járó kiegészítés elismerése az első szülőnek már elismert kiegészítés megszüntetését vonja maga után”, és ezt a szülőt a „jogosultságot a második szülő számára megállapító határozat meghozatala előtt” meg kell hallgatni. Egyébként a kérdést előterjesztő bíróság által közölt részletekből kiderül, hogy az anyát az alapügyben beavatkozóként perbe vonták.
82
E körülmények között nem lehet kizárni, hogy ahhoz, hogy a kérdést előterjesztő bíróság az alkalmazandó eljárási szabályoknak megfelelő módon dönthesse el az alapügy tárgyát képező jogvitát, e visszavonás lehetőségét is figyelembe kell venni. Következésképpen nem tűnik nyilvánvalónak, hogy az ilyen visszavonás uniós joggal való összeegyeztethetősége nem függ össze az alapeljárás tárgyával.
83
Ezenkívül a spanyol kormány úgy véli, hogy a 79/7 irányelv semmilyen összefüggésben nincs a C‑623/23. sz. ügyben előterjesztett második kérdés tárgyával, mivel a kérdést előterjesztő bíróság nem jelölte meg pontosan, hogy ezen irányelv mely rendelkezései sérülnének, ha az alapügyben szóban forgó nemzeti szabályozás hátrányosan megkülönböztető jellegének megállapítása az anyának nyújtott nyugdíj‑kiegészítés visszavonásához vezetne.
84
E tekintetben elegendő megállapítani, hogy a kérdést előterjesztő bíróság kétségei annak kapcsán merültek fel, hogy e bíróság úgy véli, hogy az ilyen visszavonás megfosztaná hatékony érvényesülésétől az e nemzeti szabályozás hátrányosan megkülönböztető jellegének a 79/7 irányelvre tekintettel történő megállapítását. Ez alapján érthetővé válik az e bíróság által az anyának nyújtott, szóban forgó nyugdíj‑kiegészítés visszavonása és az ezen irányelvből eredő követelmények között megállapított kapcsolat.
85
Ebből következően a C‑623/23. sz. ügyben előterjesztett második kérdés elfogadható.
Az ügy érdeméről
86
A C‑623/23. sz. ügyben előterjesztett második kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 79/7 irányelvet úgy kell‑e értelmezni, hogy ezen irányelvvel ellentétes, hogy ha az apa által benyújtott nyugdíj‑kiegészítés iránti kérelmet egy olyan nemzeti szabályozás alapján utasítják el, amelyről megállapítást nyert, hogy az ezen irányelv értelmében vett nemen alapuló közvetlen hátrányos megkülönböztetést valósít meg, és ezért e kiegészítés apa számára történő megállapítása során az anyákra vonatkozó feltételeket kell alkalmazni, akkor ebben az esetben a kiegészítés ilyen nyújtása az anyának korábban már megállapított nyugdíj‑kiegészítés visszavonását vonja maga után, mivel e szabályozás értelmében az említett kiegészítés csak az alacsonyabb összegű öregségi nyugdíjban részesülő szülő számára állapítható meg, és ez a szülő az apa.
87
E tekintetben emlékeztetni kell, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint amennyiben az uniós jogot sértő hátrányos megkülönböztetés megállapítást nyert, amíg az egyenlő bánásmódot visszaállító intézkedéseket nem fogadják el, az egyenlő bánásmód elvének tiszteletben tartása csak úgy biztosítható, ha a hátrányos helyzetbe hozott kategóriába tartozó személyeknek biztosítják ugyanazokat az előnyöket, mint amelyekben a kedvezményezett kategóriába tartozó személyek részesülnek. Ilyen esetben a nemzeti bíróság valamennyi diszkriminatív nemzeti rendelkezéstől köteles eltekinteni anélkül, hogy a jogalkotót fel kellene szólítania e rendelkezés hatályon kívül helyezésére, vagy meg kellene várnia a rendelkezés hatályon kívül helyezését, illetve köteles a hátrányos helyzetbe hozott csoport tagjaira is ugyanazt a rendszert alkalmazni, ami a másik csoport tagjaira vonatkozik (2023. szeptember 14‑iTGSS [Anyasági kiegészítés megtagadása] ítélet, C‑113/22, EU:C:2023:665, 41. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
88
A jelen ügyben, noha a szóban forgó nyugdíj‑kiegészítés esetében az, hogy az apára ugyanazt a szabályozást alkalmazzák, mint az anyára, a kiegészítés apa számára történő megállapítását, és ezzel egyidejűleg az anyának már megállapított kiegészítés visszavonását eredményezi, mivel egyrészt a nemzeti szabályozás alapján az említett kiegészítés csak az egyik szülőnek nyújtható, nevezetesen annak, aki az alacsonyabb összegű nyugdíjban részesül, másrészt az anya kapja a magasabb nyugdíjat, nem tekinthető úgy, hogy e visszavonás megfosztaná hatékony érvényesülésétől azon nemzeti szabályozás hátrányosan megkülönböztető jellegének megállapítását, amelynek értelmében az apák nem voltak jogosultak erre a kiegészítésre.
89
Erre a visszavonásra ugyanis csupán annak következtében kerül sor, hogy az apákra a szóban forgó nyugdíj‑kiegészítés nyújtása tekintetében ugyanazon feltételeket alkalmazzák, mint az anyákra.
90
Ugyanez vonatkozik arra a kérdést előterjesztő bíróság által felvetett helyzetre is, amikor az apa részesül a magasabb nyugdíjban, és emiatt e kiegészítést kizárólag az anya részére állapítják meg.
91
E bíróság feladata, hogy nemzeti jogát értelmezze, és értékelje, hogy e jog lehetővé teszi‑e az anya számára már megállapított nyugdíj‑kiegészítés fenntartását, amennyiben az apa a szóban forgó nyugdíj‑kiegészítést az anyákra alkalmazandó feltételekkel azonos feltételek mellett igényelheti, hozzátéve, hogy úgy tűnik, az említett bíróság álláspontja az, hogy az a feltétel, hogy e kiegészítést kizárólag az alacsonyabb nyugdíjban részesülő szülőnek nyújtják, csak akkor alkalmazandó, „ha [az említett] kiegészítést olyan apa részére állapítják meg, aki a nemen alapuló hátrányos megkülönböztetést megvalósító nemzeti szabályban foglalt feltételeknek nem felel meg”.
92
Ha a kérdést előterjesztő bíróság megállapítja, hogy nemzeti joga lehetővé teszi a kiegészítés e fenntartását, az uniós jog egyáltalán nem követeli meg, hogy az alapeljárásban szereplőhöz hasonló nyugdíj‑kiegészítésben már részesülő személyek csoportjától megvonják e kiegészítést, amint arra a Bizottság helyesen rámutatott (lásd ebben az értelemben: 2011. június 22‑iLandtová ítélet, C‑399/09, EU:C:2011:415, 53. pont).
93
A fentiekre tekintettel a C‑623/23. sz. ügyben előterjesztett második kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 79/7 irányelvet úgy kell értelmezni, hogy ezen irányelvvel nem ellentétes, hogy ha az apa által benyújtott nyugdíj‑kiegészítés iránti kérelmet egy olyan nemzeti szabályozás alapján utasítják el, amelyről megállapítást nyert, hogy az ezen irányelv értelmében vett nemen alapuló közvetlen hátrányos megkülönböztetést valósít meg, és ezért e kiegészítés apa számára történő megállapítása során az anyákra vonatkozó feltételeket kell alkalmazni, akkor ebben az esetben a kiegészítés ilyen nyújtása az anyának korábban már megállapított nyugdíj‑kiegészítés visszavonását vonja maga után, mivel e szabályozás értelmében az említett kiegészítés csak az alacsonyabb összegű öregségi nyugdíjban részesülő szülő számára állapítható meg, és ez a szülő az apa.
A költségekről
94
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróságok előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, e bíróságok döntenek a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (tizedik tanács) a következőképpen határozott:
1)
A férfiak és a nők közötti egyenlő bánásmód elvének a szociális biztonság területén történő fokozatos megvalósításáról szóló, 1978. december 19‑i 79/7/EGK tanácsi irányelvet, különösen annak 4. cikkét és 7. cikke (1) bekezdésének b) pontját az Európai Unió Alapjogi Chartájának 23. cikkével összefüggésben
a következőképpen kell értelmezni:
ezen irányelvvel ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amelynek értelmében a férfiak és nők között a szociális biztonsági ellátások terén fennálló, gyermeknevelésből adódó eltérés csökkentése érdekében nyugdíj‑kiegészítést nyújtanak a járulékalapú öregségi nyugdíjban részesülő egy‑ vagy többgyermekes nőknek, míg e kiegészítés azonos helyzetben lévő férfiak számára történő megállapításának további, ahhoz kapcsolódó feltételei vannak, hogy szakmai pályafutásukat a gyermekeik születése vagy örökbefogadása megszakította‑e vagy hátrányosan érintette‑e.
2)
A 79/7 irányelvet
a következőképpen kell értelmezni:
ezen irányelvvel nem ellentétes, hogy ha az apa által benyújtott nyugdíj‑kiegészítés iránti kérelmet egy olyan nemzeti szabályozás alapján utasítják el, amelyről megállapítást nyert, hogy az ezen irányelv értelmében vett nemen alapuló közvetlen hátrányos megkülönböztetést valósít meg, és ezért e kiegészítés apa számára történő megállapítása során az anyákra vonatkozó feltételeket kell alkalmazni, akkor ebben az esetben a kiegészítés ilyen nyújtása az anyának korábban már megállapított nyugdíj‑kiegészítés visszavonását vonja maga után, mivel e szabályozás értelmében az említett kiegészítés csak az alacsonyabb összegű öregségi nyugdíjban részesülő szülő számára állapítható meg, és ez a szülő az apa.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: spanyol.
(
i
)	A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.