AZ ELSŐFOKÚ BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (ötödik tanács)
2004. november 23.
T‑376/02. sz. ügy
O
kontra
az Európai Közösségek Bizottsága
„Tisztviselők – A személyzeti szabályzat 78. cikke – Rokkantsági nyugdíj – Rokkantsági bizottság – Összetétel – Foglalkozási megbetegedés”
Teljes szöveg francia nyelven II ‑ 0000
Tárgy:         Az Európai Közösségek tisztviselőinek személyzeti szabályzata 78. cikkének harmadik bekezdése alapján a felperes rokkantsági
nyugdíjra való jogosultságát megállapító 2002. január 14‑i bizottsági határozat megsemmisítése iránti kérelem tárgyában előterjesztett
kereset.
Határozat:         Az Elsőfokú Bíróság a felperes rokkantsági nyugdíjra való jogosultságát megállapító 2002. január 14‑i bizottsági határozatot
megsemmisíti. Az Elsőfokú Bíróság a Bizottságot kötelezi a költségek viselésére.
Összefoglaló
1.     Tisztviselők – Rokkantság – Rokkantsági bizottság – Bírósági felülvizsgálat – Terjedelem – Korlátok
2.     Tisztviselők – Rokkantság – Rokkantsági bizottság – Összetétel – Az orvosok kijelölése – A választás módosítása – Megengedhetőség
(Személyzeti szabályzat, II. melléklet, 7. cikk)
3.     Tisztviselők – Rokkantság – Rokkantsági bizottság – A vélemény kidolgozásának módozatai – A tagok mérlegelési jogköre
4.     Tisztviselők – Rokkantság – A rokkantság foglalkozási eredetének megállapítása – A foglalkozási megbetegedés fogalma – A korábban
fennálló betegség súlyosbodása miatt kialakult rokkantság – Bennfoglaltság – A betegség súlyosbodása és a feladatok ellátása
közötti kellően közvetlen kapcsolat szükségessége
(Személyzeti szabályzat, 78. cikk)
1.     A rokkantsági bizottságra vonatkozó rendelkezések célja az, hogy az orvosi jellegű kérdések végleges értékelését orvosszakértőkre
bízza. A bírósági felülvizsgálat nem terjedhet ki a szorosan vett orvosi értékelésekre, amelyeket véglegesnek kell tekinteni,
amennyiben szabályszerű körülmények között adták őket A bírósági felülvizsgálat azonban kiterjedhet a bizottságok összetételének
és tevékenységének, valamint az általuk adott véleménynek a szabályszerűségére. E szempontból az Elsőfokú Bíróság hatáskörrel
rendelkezik annak megvizsgálására, hogy a vélemény tartalmaz‑e olyan indokolást, amely lehetővé teszi a benne kifejtett végkövetkeztetések
alapjául szolgáló megállapítások értékelését, valamint hogy a vélemény érthető kapcsolatot teremt‑e a benne kifejtett orvosi
megállapítások és a bizottság által elfogadott végkövetkeztetések között.
(lásd a 29. pontot)
Hivatkozás: a Bíróság 277/84. sz., Jänsch kontra Bizottság ügyben 1987. december 10‑én hozott ítéletének (EBHT 1987., 4923. o.)
15. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑84/98. sz., C kontra Tanács ügyben 2000. június 16‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 2000.,
I‑A‑113. és II‑497. o.) 43. pontja.
2.     A személyzeti szabályzat II. mellékletének 7. cikke az érintett jogainak és érdekeinek védelmét biztosítja azáltal, hogy a
rokkantsági bizottságban jelen van az érintett bizalmát élvező orvos. Ez a rendelkezés előírja azt is, hogy a bizottságot
alkotó orvosok közül egyet az érintett intézmény jelöl ki. Azonban a személyzeti szabályzat II. melléklete 7. cikkének sem
a szövegéből, sem a szelleméből nem következik az, hogy az intézmény vagy a tisztviselő adott esetben ne változtathatná meg
az orvos személyével kapcsolatos választását, különösen ha az eredetileg kijelölt orvos akadályoztatva van.
(lásd a 42. pontot)
Hivatkozás: az Elsőfokú Bíróság T‑376/94. sz., Otten kontra Bizottság ügyben 1996. március 21‑én hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 1996.,
I‑A‑129. és II‑401. o.) 47. pontja.
3.     A rokkantsági bizottság tevékenységének keretében az egyes tagok felelőssége az, hogy az etikai szabályoknak megfelelően lássák
el feladataikat. Ebből következően az a kérdés, hogy adott körülmények között az érintett tisztviselőt meg kell‑e vizsgálni,
illetve meg kell‑e hallgatni, a rokkantsági bizottság tagjait az orvosi kérdések területén megillető mérlegelési jogkörbe
tartozik.
(lásd a 44. pontot)
Hivatkozás: az Elsőfokú Bíróság T‑196/95. sz., H kontra Bizottság ügyben 1997. június 3‑án hozott ítéletének (EBHT‑KSZ 1997.,
I‑A‑133. és II‑403. o.) 8. pontja.
4.     A személyzeti szabályzat 78. cikkének második bekezdése szerinti „foglalkozási megbetegedés” nem korlátozódik arra az esetre,
amikor a tisztviselő teljesnek minősülő, tartós rokkantságának eredete kizárólag feladatainak ellátására vezethető vissza,
hanem magában foglalhatja azokat az eseteket is, amikor e rokkantság egy korábban fennálló, más eredetű betegség súlyosbodása
miatt alakult ki.
Más szavakkal: ha valamely korábban már fennálló betegségnek a Közösségek szolgálatában végzett feladatok ellátása révén bekövetkezett
súlyosbodása tette képtelenné a tisztviselőt a feladatainak további ellátására, akkor a rokkantságot úgy kell tekinteni, hogy
annak kiváltó oka a személyzeti szabályzat 78. cikkének második bekezdése szerinti „foglalkozási megbetegedés” volt.
Ebből következik, hogy a személyzeti szabályzat 78. cikkének második bekezdése szerinti „foglalkozási megbetegedés” fennállásának
megállapításához a betegség eredete vagy súlyosbodása és a Közösségek szolgálatában végzett feladatok ellátása közötti okozati
összefüggést kell bizonyítani. Ugyanakkor – mivel a személyzeti szabályzat nem követel meg sem „lényeges”, sem „döntő” kapcsolatot
– elegendő, ha „kellően közvetlen kapcsolat” áll fenn az érintett kórállapota és ellátott feladatai között.
(lásd a 67–70. pontot)
Hivatkozás: a Bíróság 76/84. sz., Rienzi kontra Bizottság ügyben 1987. január 21‑én hozott ítéletének (EBHT 1987., 315. o.)
10. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑165/89. sz., Plug kontra Bizottság ügyben 1992. február 27‑én hozott ítéletének (EBHT 1992.,
II‑367. o.) 81. pontja; az Elsőfokú Bíróság T‑43/89. sz., Gill kontra Bizottság ügyben 1993. március 23‑án hozott ítéletének
(EBHT 1993., II‑303. o.) 28. pontja.