Pagaidu versija
ĢENERĀLADVOKĀTA ŽANA RIŠĀRA DELATŪRA[JEAN RCHARD DE LA TOUR]
SECINĀJUMI,
sniegti 2025. gada 11. decembrī (1)
Apvienotās lietas C‑684/24 un C‑685/24
Across Fiduciaria SpA,
Galvani Fiduciaria Srl,
Sfo Fiduciaria Srl
pret
Presidenza del Consiglio dei ministri,
Ministero dell’Economia e delle Finanze,
Ministero delle Imprese e del Made in Italy,
Garante per la protezione dei dati personali,
Unione italiana delle Camere di commercio, industria, artigianato e agricoltura (Unioncamere),
Infocamere Scpa (C‑684/24),
piedaloties
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Roma,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Milano, Monza-Brianza, Lodi,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Bologna
un
Unione Fiduciaria SpA,
Assoservizi Fiduciari,
Torino Fiduciaria – Fiditor Srl,
SER-FID Italiana Fiduciaria e di Revisione SpA
pret
Ministero delle Imprese e del Made in Italy,
Presidenza del Consiglio dei ministri,
Ministero dell’Economia e delle Finanze,
Garante per la protezione dei dati personali,
Unione italiana delle Camere di commercio, industria, artigianato e agricoltura (Unioncamere),
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Milano, Monza-Brianza, Lodi,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Torino,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Roma,
Infocamere Scpa (C‑685/24),
piedaloties
Aletti Fiduciaria SpA,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Roma,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Milano, Monza-Brianza, Lodi
(Consiglio di Stato (Valsts padome, Itālija) lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Eiropas Savienības iekšpolitika – Tiesību aktu tuvināšana – Direktīva (ES) 2015/849 – Finanšu sistēmas izmantošanas nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai vai terorisma finansēšanai novēršana – 31. pants – Informācija par trastu un līdzīgu juridisku veidojumu patiesajiem labuma guvējiem – Tādu fizisku vai juridisku personu piekļuve, kurām ir likumīgas intereses – Jēdziena “likumīgas intereses” neskaidrais raksturs – Patieso labuma guvēju pamattiesības – Spēkā esība
I.      Ievads
1.        Kā jāsaista piekļuve informācijai par trastiem līdzīgu juridisku veidojumu (turpmāk tekstā – “līdzīgi juridiski veidojumi”) patiesajiem labuma guvējiem nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un terorisma finansēšanas novēršanas jomā ar šo patieso labuma guvēju tiesībām uz privātās un ģimenes dzīves neaizskaramību, tiesībām uz personas datu aizsardzību un tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, kas aizsargātas attiecīgi ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 7., 8. un 47. pantu?
2.        Šim jautājumam
ir vairāki aspekti, uz kuriem attiecas lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu par Direktīvas (ES) 2015/849 (2), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 2018. gada 30. maija Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2018/843 (3) (turpmāk tekstā – “Direktīva 2015/849”), 31. panta interpretāciju un spēkā esību.
3.        Šajā lietā Tiesai būs jānoskaidro, vai Itālijas likumdevēja izvēle uzskatīt fiduciāra mandātus par līdzīgiem juridiskiem veidojumiem, uz kuriem kā tādiem attiecas pienākums norādīt to patiesos labuma guvējus, lai tie tiktu iekļauti centrālajā patieso labuma guvēju reģistrā, ir atbilstoša, ņemot vērā Direktīvu 2015/849. Tai būs jāizvērtē, vai jēdziens “līdzīgi juridiski veidojumi” ir pietiekami skaidrs, precīzs un paredzams, jo šajā direktīvā tam nav sniegta definīcija, un vai fiduciāra mandātus, kas neietver īpašumtiesību nodošanu, var uzskatīt par līdzīgiem juridiskiem veidojumiem. Tai būs jāpārbauda, pirmkārt, vai minētās direktīvas 31. panta 4. punkta pirmās daļas c) apakšpunktā paredzētā fizisku vai juridisku personu, kuras var pierādīt, ka tām ir likumīgas intereses, piekļuve informācijai par šiem patiesajiem labuma guvējiem rada tiesību akta spēkā esības problēmu, ņemot vērā tiesības uz privātās un ģimenes dzīves neaizskaramību un tiesības uz personas datu aizsardzību, un, otrkārt, vai Itālijas likumdevēja izmantotā likumīgo interešu definīcija atbilst šī panta noteikumiem. Tiesai būs jāizvērtē, vai ar iestādei, kas nav tiesa, piešķirtajām pilnvarām izvērtēt atkāpi no piekļuves informācijai, ko atsevišķos ārkārtas apstākļos var izmantot patiesie labuma guvēji, tiek ievērotas tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, jo gadījumā, ja lūgums piešķirt atkāpi tiek noraidīts, informācija tiks neatgriezeniski izpausta.
4.        Ierosināšu atbildēt Consiglio di Stato (Valsts padome, Itālija), kas ir iesniedzējtiesa, ka tāda šī 31. panta apstrīdēto normu interpretācija, kas ir atbilstoša primārajām tiesībām un Direktīvas 2015/849 mērķiem, ir iespējama, ka trasta sabiedrību fiduciāra mandāti ir līdzīgi juridiski veidojumi, ka likumīgās intereses, kas jāpierāda fiziskām vai juridiskām personām, kuras vēlas piekļūt informācijai par patiesajiem labuma guvējiem, var tikt precizētas, kā to dara Itālijas likumdevējs, un ka tādu ārkārtas apstākļu, kas var pamatot atkāpi no piekļuves informācijai par patieso labuma guvēju, vērtējumu, ievērojot atsevišķus nosacījumus, var veikt iestāde, kas nav tiesa.
II.    Atbilstošās tiesību normas
A.      Savienības tiesības
1.      Direktīva 2015/849
5.        Direktīvas 2015/849 14.
un 17. apsvērumā norādīts:
“(14)      Nepieciešamība pēc precīzas un atjauninātas informācijas par faktisko īpašnieku ir būtisks faktors, izsekojot noziedzniekus, kas citādi varētu slēpt savu identitāti, maskējoties aiz korporatīvas struktūras. Tādēļ dalībvalstīm būtu jānodrošina, lai vienības, kas inkorporētas to teritorijā saskaņā ar valsts tiesību aktiem, papildus pamatinformācijai, tādai kā, piemēram, uzņēmuma nosaukums un adrese un inkorporācijas apliecinājums, un juridiskā piederība, iegūtu un glabātu atbilstīgu, precīzu un aktuālu informāciju par saviem faktiskajiem īpašniekiem [patiesajiem labuma guvējiem]. [..] Tāpat dalībvalstīm būtu jānodrošina, lai citas personas, kas var pierādīt, ka tām ir likumīgas intereses attiecībā uz nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu, teroristu finansēšanu un saistītiem predikatīviem nodarījumiem – tādiem kā, piemēram, korupcija, nodokļu noziegumi un krāpšana –, tiktu piešķirta piekļuve informācijai par faktiskajiem īpašniekiem [patiesajiem labuma guvējiem] saskaņā ar datu aizsardzības noteikumiem. Personām, kas var pierādīt, ka tām ir likumīgas intereses, vajadzētu būt piekļuvei informācijai par turēto kapitāla daļu veidu un apjomu, ko veido to aptuvenā vērtība.
[..]
(17)      Lai nodrošinātu vienlīdzīgus konkurences apstākļus dažādiem juridiskās formas veidiem, būtu jāparedz arī prasība pilnvarotajām personām iegūt, glabāt un sniegt atbildīgajiem subjektiem, kas veic klienta uzticamības pārbaudes pasākumus, informāciju par faktiskajiem īpašniekiem [patiesajiem labuma guvējiem] un nosūtīt minēto informāciju uz centrālo reģistru vai centrālo datubāzi, un pilnvarotajām personām savs statuss būtu jāizpauž atbildīgajiem subjektiem. Juridiskām vienībām, piemēram, fondiem, un juridiskiem veidojumiem, kas ir līdzīgi trastiem, būtu jāpiemēro līdzvērtīgas prasības.”
6.        Direktīvas 2015/849 30. panta 6. punkta pirmajā daļā noteikts:
“Dalībvalstis nodrošina, ka kompetentajām iestādēm un [finanšu ziņu vākšanas vienībām] ir savlaicīga un neierobežota piekļuve visai informācijai, kas iekļauta [..] centrālajā reģistrā, nebrīdinot attiecīgo vienību. [..]”
7.        Šīs direktīvas
31. pantā paredzēts:
“1.      Dalībvalstis nodrošina, ka šo pantu piemēro trastiem un citu veidu juridiskiem veidojumiem, piemēram, cita starpā fiducie un noteiktiem Treuhand vai fideicomiso veidiem, ja šādu veidojumu struktūra vai funkcijas ir līdzīgas trastiem. Dalībvalstis identificē iezīmes, lai attiecībā uz juridiskiem veidojumiem, ko pārvalda saskaņā ar to tiesību aktiem, noteiktu, vai šādiem juridiskiem veidojumiem ir trastiem līdzīga struktūra vai funkcijas.
Katra dalībvalstis prasa, lai jebkura minētajā dalībvalstī pārvaldīta tieši izveidota trasta pilnvarotās personas iegūtu un uzturētu adekvātu, pareizu un atjauninātu informāciju par faktiskajiem īpašniekiem [patiesajiem labuma guvējiem] attiecībā uz trastu. Minētā informācija ietver:
a)      trasta dibinātāja(-u) identitāti;
b)      pilnvarotās(-o) personas(-u) identitāti;
c)      trasta pārraudzītāja(-u) (ja tāds(-i) ir) identitāti;
d)      labuma guvēju vai labuma guvēju kategorijas identitāti;
e)      visu citu to fizisko personu identitāti, kuras īsteno efektīvu kontroli pār trastu.
[..]
3.a      Dalībvalstis prasa, lai informācija par tieši izveidotu trastu un līdzīgu juridisku veidojumu, kā minēts 1. punktā, faktiskajiem īpašniekiem [patiesajiem labuma guvējiem] tiek glabāta tās dalībvalsts izveidotā faktisko īpašnieku [patieso labuma guvēju] centrālajā reģistrā, kurā trasta pilnvarotā persona vai persona, kam ir līdzvērtīgs amats līdzīgā juridiskā veidojumā, veic uzņēmējdarbību vai dzīvo.
[..]
4.      Dalībvalstis nodrošina, ka informācija par trasta vai līdzīga juridiska veidojuma faktiskajiem īpašniekiem [patiesajiem labuma guvējiem] vienmēr ir pieejama:
[..]
c)      jebkurai fiziskai vai juridiskai personai, kas var pierādīt, ka tai ir likumīgas intereses;
[..]
Informācija, kas pieejama pirmās daļas c) un d) apakšpunktā minētajām fiziskajām vai juridiskajām personām, ietver faktiskā īpašnieka [patiesā labuma guvēja] vārdu un uzvārdu, dzimšanas mēnesi un gadu un pastāvīgās dzīvesvietas un valstspiederības valsti, kā arī turētās kapitāla daļas veidu un apmēru.
Dalībvalstis saskaņā ar nosacījumiem, kas paredzami valstu tiesību aktos, var sniegt piekļuvi papildu informācijai, kas ļauj identificēt faktisko īpašnieku [patieso labuma guvēju]. Minētā papildu informācija ietver vismaz dzimšanas datumu vai kontaktinformāciju saskaņā ar datu aizsardzības noteikumiem. Dalībvalstis saskaņā ar to tiesību aktiem var atļaut plašāku piekļuvi reģistrā glabātajai informācijai.
[..]
7.a      Ārkārtas apstākļos, kas nosakāmi valstu tiesību aktos, gadījumā, ja 4. punkta pirmās daļas b), c) un d) apakšpunktā minētā piekļuve faktisko īpašnieku [patieso labuma guvēju] pakļautu nesamērīgam riskam, krāpšanas, nolaupīšanas, šantāžas, izspiešanas, aizskaršanas, vardarbības vai iebiedēšanas riskam vai ja faktiskais īpašnieks [patiesais labuma guvējs] ir nepilngadīgs vai citādā veidā juridiski rīcībnespējīgs, dalībvalstis, izvērtējot katru gadījumu atsevišķi, var paredzēt atkāpi no šādas piekļuves visai informācijai par faktiskajiem īpašniekiem [patiesajiem labuma guvējiem] vai daļai no tās. Dalībvalstis nodrošina, ka šādas atkāpes piešķir vienīgi pēc tam, kad ir detalizēti novērtēts apstākļu ārkārtas raksturs. Garantē tiesības uz lēmuma par atkāpi administratīvu pārskatīšanu un efektīviem tiesību aizsardzības līdzekļiem. Dalībvalsts, kas piešķīrusi atkāpi, publicē gada statistikas datus par piešķirto atkāpju skaitu un norādītajiem iemesliem un šos datus paziņo [Eiropas] Komisijai.
[..]
10.      Dalībvalstis līdz 2019. gada 10. jūlijam paziņo Komisijai 1. punktā minēto trastu un līdzīgu juridisko veidojumu kategorijas, to iezīmju aprakstu, nosaukumus un attiecīgā gadījumā juridisko pamatu. Komisija līdz 2019. gada 10. septembrim publicē šādu trastu un līdzīgu juridisku veidojumu konsolidētu sarakstu Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī.
Komisija līdz 2020. gada 26. jūnijam iesniedz Eiropas Parlamentam un [Eiropas Savienības] Padomei ziņojumu, novērtējot, vai visi 1. punktā minētie trasti un līdzīgi juridiski veidojumi, ko reglamentē dalībvalstu tiesību akti, ir pienācīgi identificēti un uz tiem attiecināti šajā direktīvā noteiktie pienākumi. Attiecīgā gadījumā Komisija veic nepieciešamos pasākumus, lai rīkotos saistībā ar šāda ziņojuma secinājumiem.”
2.      Direktīva 2018/843
8.        Direktīvas 2018/843 29., 30., 38. un 42. apsvērumā teikts:
“(29)      Lai nodrošinātu juridisko noteiktību un vienlīdzīgus konkurences apstākļus, ir būtiski skaidri noteikt, kādi [Eiropas] Savienībā izveidoti juridiski veidojumi to funkciju vai struktūras dēļ būtu uzskatāmi par tādiem, kas ir līdzīgi trastiem. Tāpēc katrai dalībvalstij vajadzētu būt pienākumam identificēt trastus, ja tādi ir atzīti valsts tiesībās, un līdzīgus juridiskus veidojumus, kurus var izveidot saskaņā ar valsts tiesisko regulējumu vai paražām un kuru struktūra vai funkcijas ir līdzīgas trastiem, piemēram, dod iespēju nodalīt vai nesaistīt aktīvu juridiskos [īpašniekus] un faktiskos īpašniekus [patiesos labuma guvējus]. Pēc tam dalībvalstīm būtu jāpaziņo Komisijai minēto trastu un līdzīgo juridisko veidojumu kategorijas, iezīmju apraksts, nosaukumi un attiecīgā gadījumā juridiskais pamats publicēšanai Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī, lai citas dalībvalstis varētu tos identificēt. Būtu jāņem vērā, ka trastu un līdzīgu juridisko veidojumu juridiskās iezīmes Savienībā var atšķirties. Ja trasta vai līdzīga juridiska veidojuma iezīmes struktūras vai funkciju ziņā ir salīdzināmas ar korporatīvām un citām juridiskām vienībām, publiska piekļuve informācijai par faktiskajiem īpašniekiem [patiesajiem labuma guvējiem] dotu ieguldījumu trastu un juridisko veidojumu ļaunprātīgas izmantošanas apkarošanā, līdzīgi kā publiska piekļuve var palīdzēt novērst korporatīvo un citu juridisko vienību ļaunprātīgu izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un teroristu finansēšanas nolūkā.
(30)      Publiska piekļuve informācijai par faktiskajiem īpašniekiem [patiesajiem labuma guvējiem] ļauj pilsoniskajai sabiedrībai, tostarp preses vai pilsoniskās sabiedrības organizācijām, labāk kontrolēt informāciju un veicina to, ka saglabājas uzticēšanās uzņēmumu darījumu un finanšu sistēmu integritātei. Tas var veicināt korporatīvo un citu juridisko vienību un juridisko veidojumu ļaunprātīgas izmantošanas nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un teroristu finansēšanas nolūkā apkarošanu, palīdzot izmeklēšanai un ietekmējot reputāciju, ņemot vērā, ka ikviens, kas iesaistīsies darījumos ar tiem, zinās, kas ir to faktiskie īpašnieki [patiesie labuma guvēji]. Tas arī atvieglo savlaicīgu un efektīvu informācijas pieejamību finanšu iestādēm, kā arī valsts iestādēm, tostarp trešo valstu iestādēm, kas iesaistītas šādu noziegumu apkarošanā. Piekļuve minētajai informācijai arī palīdzētu izmeklēt nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu, ar to saistītus predikatīvus noziegumus un teroristu finansēšanu.
[..]
(38)      Uz personas datu apstrādi saskaņā ar šo direktīvu attiecas Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/679 ((4)). Līdz ar to būtu attiecīgi jāinformē fiziskas personas, kuru personas dati tiek glabāti valstu reģistros kā par faktiskajiem īpašniekiem [patiesajiem labuma guvējiem]. Turklāt būtu jādara pieejami tikai aktualizēti personas dati, kas atbilst aktuālajiem faktiskajiem īpašniekiem [patiesajiem labuma guvējiem], un faktiskie īpašnieki [patiesie labuma guvēji] būtu jāinformē par viņu tiesībām saskaņā ar pašreizējo Savienības tiesisko regulējumu datu aizsardzības jomā, kas noteikts Regulā [2016/679] un Direktīvā (ES) 2016/680 ((5)), un par procedūrām, kādas piemērojamas minēto tiesību īstenošanai. Turklāt, lai nepieļautu reģistros iekļautās informācijas ļaunprātīgu izmantošanu un lai līdzsvarotu faktisko īpašnieku [patieso labuma guvēju] tiesības, dalībvalstis varētu uzskatīt par atbilstīgu apsvērt, vai faktiskajam īpašniekam [patiesajam labuma guvējam] darīt zināmu informāciju par personu, kas ir pieprasījusi informāciju, un pieprasījuma juridisko pamatu.
[..]
(42)      Dalībvalstīm savās tiesībās būtu jādefinē leģitīmas intereses gan kā vispārējs jēdziens, gan kā kritērijs piekļuvei informācijai par faktiskajiem īpašniekiem [patiesajiem labuma guvējiem]. Minētajām definīcijām jo īpaši nebūtu jāsašaurina leģitīmu interešu jēdziens, attiecinot to tikai uz izskatīšanā esošiem administratīviem vai tiesas procesiem, un būtu jādod iespēja attiecīgos gadījumos ņemt vērā nevalstisko organizāciju un pētniecisko žurnālistu preventīvo darbu, kas vērsts pret nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu, teroristu finansēšanu un saistītiem predikatīviem noziegumiem. Tiklīdz ir izveidota dalībvalstu faktisko īpašnieku [patieso labuma guvēju] reģistru savstarpēja savienojamība, būtu jāpiešķir valsts un pārrobežu piekļuve katras dalībvalsts reģistram, pamatojoties uz tās dalībvalsts leģitīmu interešu definīciju, kurā saskaņā ar šīs direktīvas noteikumiem ir reģistrēta informācija par trasta vai līdzīga juridiska veidojuma faktiskajiem īpašniekiem [patiesajiem labuma guvējiem], ar minētās dalībvalsts attiecīgo iestāžu lēmumu. Saistībā ar dalībvalstu faktisko īpašnieku [patieso labuma guvēju] reģistriem dalībvalstīm vajadzētu būt iespējai izveidot pārsūdzības mehānismus pret lēmumiem piešķirt vai liegt piekļuvi informācijai par faktiskajiem īpašniekiem [patiesajiem labuma guvējiem]. [..]”
B.      Itālijas tiesības
1.      Leģislatīvais dekrēts Nr. 231/2007
9.        2007. gada 21. novembra Decreto legislativo n. 231 – Attuazione della direttiva 2005/60/CE concernente la prevenzione dell’utilizzo del sistema finanziario a scopo di riciclaggio dei proventi di attività criminose e di finanziamento del terrorismo nonchè della direttiva 2006/70/CE che ne reca misure di esecuzione (Leģislatīvais dekrēts Nr. 231, ar ko īsteno Direktīvu 2005/60/EK par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un teroristu finansēšanai, kā arī Direktīvu 2006/70/EK, kurā ir noteikti tās īstenošanas pasākumi (6)), redakcijā, kas piemērojama pamatlietās (turpmāk tekstā – “Leģislatīvais dekrēts Nr. 231/2007”) 1. panta 2. punkta ee) apakšpunktā “trasta vai uzņēmuma pakalpojumu sniedzēji” ir definēti kā “jebkura fiziska vai juridiskā persona, kura, veicot savu darījumdarbību, nodrošina trešai personai jebkurus no turpmāk minētajiem pakalpojumiem: [..] pildīt pilnvarotās personas funkcijas tieši izveidotā trastā vai līdzīgā juridiskā veidojumā vai nodrošināt, ka cita persona veic šīs darbības”.
10.      Leģislatīvā dekrēta 20. pantā ir reglamentēta patiesā labuma guvēja identifikācija.
11.      Minētā leģislatīvā dekrēta 21. panta 3. un 4. punktā paredzēts:
“3.      Trastiem [..], kā arī līdzīgiem juridiskiem veidojumiem, kas ir reģistrēti vai ir rezidenti Itālijas Republikas teritorijā, ir pienākums reģistrēties atbilstošā īpašā Uzņēmumu reģistra sadaļā. 22. panta 5. punktā minēto informāciju par šo trastu un līdzīgu juridisko veidojumu, kas ir reģistrēti vai ir rezidenti Itālijas Republikas teritorijā, patiesajiem labuma guvējiem, pilnvarotā persona vai pilnvarotās personas, citas persona pilnvarotās personas vārdā vai tādas personas vārdā, kas īsteno līdzvērtīgas tiesības, pilnvaras un kompetences līdzīgos juridiskajos veidojumos, paziņo Uzņēmumu reģistram [..] šīs informācijas glabāšanai. [..]
4.      Piekļuve 22. panta 5. punktā minētajai informācijai par trastu patiesajiem labuma guvējiem ir atļauta:
[..]
d‑bis)       privātpersonām, tostarp tām, kas pārstāv plašas intereses, kam ir būtiskas un diferencētas juridiskās intereses, gadījumos, kad patiesā labuma guvēja zināšana ir nepieciešama, lai aizsargātu vai aizstāvētu intereses, kuras atbilst juridiski aizsargātai situācijai, ja šīm privātpersonām ir konkrēti un dokumentēti pierādījumi tam, ka patiesais labuma guvējs un juridiskais īpašnieks ir atšķirīgas personas. Interesēm jābūt tiešām, konkrētām un aktuālām un, subjektu, kas pārstāv plašas intereses, gadījumā intereses nedrīkst sakrist ar pārstāvētajā kategorijā ietilpstošo personu interesēm. Ārkārtas apstākļos, ja piekļuve pakļautu patieso labuma guvēju nesamērīgam krāpšanas, nolaupīšanas, šantāžas, izspiešanas, aizskaršanas, vardarbības vai iebiedēšanas riskam, vai ja patiesais labuma guvējs ir rīcībnespējīga vai nepilngadīga persona, piekļuvi visai informācijai par patiesajiem labuma guvējiem vai daļai no tās var atteikt, izvērtējot katru gadījumu atsevišķi un pēc apstākļu ārkārtas rakstura iepriekšēja padziļināta vērtējuma. [..]”
12.      Šī leģislatīvā dekrēta 22. panta 5. un 5.bis punktā noteikts:
“5.      Tieši izveidoto trastu [..] administratori, kā arī personas, kas īsteno līdzvērtīgas tiesības, pilnvaras un iespējas līdzīgos juridiskajos veidojumos, kas ir reģistrēti vai ir rezidenti Itālijas Republikas teritorijā, iegūst un glabā adekvātu, pareizu un atjauninātu informāciju par trasta vai līdzīga juridiskā veidojuma patiesajiem labuma guvējiem, ar to saprotot informāciju, kas attiecas uz dibinātāja vai dibinātāju, pilnvarotās personas vai pilnvaroto personu, administratora vai administratoru identitāti, vai citas personas, kas darbojas administratora vārdā, identitāti, labuma guvēju, ja tādi ir, vai labuma guvēju kategorijas identitāti, un citu fizisko personu, kas īsteno kontroli pār trastu vai līdzīgu juridisko veidojumu, identitāti, un jebkuras citas fiziskās personas, kas faktiski īsteno galējo kontroli pār trastam vai līdzīgam juridiskajam veidojumam nodotajiem aktīviem, izmantojot tiešas vai netiešas īpašumtiesības vai citus līdzekļus, identitāti. Tieši izveidoto trastu pilnvarotās personas, kā arī personas, kas īsteno līdzvērtīgas tiesības, pilnvaras un iespējas līdzīgos juridiskajos veidojumos, glabā minēto informāciju vismaz piecus gadus pēc sava pilnvarotās personas statusa beigām un dara to nekavējoties pieejamu 21. panta 2. punkta a) un b) apakšpunktā minētajām iestādēm. Šīs pašas pilnvarotās personas, kas šajā statusā nodibina nepārtrauktas vai profesionālas attiecības vai sniedz gadījuma rakstura pakalpojumus, paziņo par savu statusu atbildīgajiem subjektiem.
5.bis      Šī dekrēta mērķiem par trastam līdzīgiem juridiskiem veidojumiem uzskata subjektus un veidojumus, kuri struktūras un funkciju ziņā rada juridiskās sekas, kuras ir līdzvērtīgas tieši izveidoto trastu juridiskajām sekām, ņemot vērā arī aktīvu novirzīšanu noteiktam mērķim un subjekta, kas nav īpašnieks, īstenoto kontroli viena vai vairāku labuma guvēju interesēs vai konkrētam mērķim.”
2.      Ministrijas dekrēts Nr. 55/2022
13.      2022. gada 11. marta decreto del Ministero dell’Economia e delle Finanze, n
o55 – Regolamento recante disposizioni in materia di comunicazione, accesso e consultazione dei dati e delle informazioni relativi alla titolarità effettiva di imprese dotate di personalità giuridica, di persone giuridiche private, di trust produttivi di effetti giuridici rilevanti ai fini fiscali e di istituti giuridici affini al trust (Ekonomikas un finanšu ministrijas Dekrēts Nr. 55, ar ko ievieš noteikumus par tādu datu un informācijas paziņošanu, piekļuvi tiem un to aplūkošanu, kas attiecas uz uzņēmumu ar juridiskas personas statusu, privātu juridisko personu, trastu, kas rada attiecīgas juridiskas sekas nodokļu jomā, un trastiem līdzīgu juridisko struktūru patiesajiem labuma guvējiem) (7) 1. panta g) punktā ir pārņemta līdzīgu juridisku veidojumu definīcija no Leģislatīvā dekrēta Nr. 231/2007 22. panta 5.bis punkta.
14.      Ministrijas dekrēta Nr. 55/2022 4. panta 1. punkta e) apakšpunktā ir paredzēta “iespējams norādīt
ārkārtas apstākļus, lai atteiktu piekļuvi informācijai par patiesajiem labuma guvējiem [Leģislatīvā dekrēta Nr. 231/2007] 21. panta 2. punkta f) apakšpunkta otrā teikuma un 4. punkta d‑bis) apakšpunkta trešā teikuma izpratnē, kā arī e-pasta adreses norādīšana, lai ieinteresētās personas statusā saņemtu 7. panta 3. punktā minētos paziņojumus”.
15.      Ministrijas dekrēta Nr. 55/2022 7. panta 2. un 3. punktā paredzēts:
“2.      Saskaņā ar 3. pantu paziņotie un Uzņēmumu reģistra īpašā sadaļā reģistrētie dati un informācija par trastu un trastam līdzīgu juridisko veidojumu, kas jāreģistrē īpašā sadaļā, patiesajiem labuma guvējiem tiek darīti pieejami jebkurai fiziskai vai juridiskai personai, tostarp personai, kas pārstāv plašas intereses, kurai ir piekļuves tiesības saskaņā ar [Leģislatīvā dekrēta Nr. 231/2007] 21. panta 4. punkta d‑bis) apakšpunkta pirmo un otro teikumu, pamatojoties uz teritoriāli kompetentajā Tirdzniecības kamerā iesniegtu pamatotu piekļuves pieprasījumu, kurā norādīts, ka šī paša 21. panta 4. punkta d‑bis) apakšpunkta pirmajā un otrajā teikumā paredzētie priekšnosacījumi ir izpildīti. Divdesmit dienu laikā pēc pieprasījuma saņemšanas teritoriāli kompetentā Tirdzniecības kamera atļauj piekļuvi vai ar apliecinātu e-pastu paziņo pieprasījuma iesniedzējam pamatotu atteikumu. Ja iepriekš minētajā termiņā atbilde nav saņemta, piekļuvi uzskata par atteiktu.
3.      [..] Teritoriāli kompetentā Tirdzniecības kamera nosūta 1. un 2. punktā minēto piekļuves pieprasījumu ieinteresētajai personai [..] Desmit dienu laikā pēc šī paziņojuma saņemšanas ieinteresētā persona var nosūtīt [..] pamatotu iebildumu. Tirdzniecības kamera katrā atsevišķā gadījumā izvērtē ieinteresētās personas izklāstītos ārkārtas apstākļus, kas minēti [Leģislatīvā dekrēta Nr. 231/2007] 21. panta 2. punkta f) apakšpunktā un 4. punkta d‑bis) apakšpunktā un kas pamato piekļuves pilnīgu vai daļēju atteikumu, ņemot vērā arī samērīguma starp norādīto risku un interesēm piekļūt informācijai principu. Teritoriāli kompetentā Tirdzniecības kamera var pilnībā vai daļēji atteikt piekļuvi 1. un 2. punktā minētajiem datiem pēc tam, kad tā ir izvērtējusi ārkārtas apstākļus, uz kuriem atsaukusies ieinteresētā persona. Pamatotu piekļuves atteikumu paziņo pieprasījuma iesniedzējam [..] divdesmit dienu laikā pēc piekļuves pieprasījuma iesniegšanas. Ja noteiktajā termiņā atbilde netiek saņemta, piekļuvi uzskata par atteiktu.”
III. Pamatlietas fakti un prejudiciālie jautājumi
16.      Vairākas Itālijas fiduciārās sabiedrības Tribunale amministrativo regionale per il Lazio (Lacio Reģionālā administratīvā tiesa, Itālija) apstrīdēja aktus, ar kuriem Itālijas valdība fiduciāro sabiedrību fiduciāra mandātus iekļāva līdzīgos juridiskos veidojumos, jo tā sekas ir tādas, ka tām ir noteikts pienākums sniegt informāciju par šo mandātu patiesajiem labuma guvējiem.
17.      Šo sabiedrību starpā ir Across Fiduciaria SpA, Galvani Fiduciaria Srl, Sfo Fiduciaria Srl (turpmāk tekstā – “Across Fiduciaria u.c.”), Unione Fiduciaria SpA, Assoservizi Fiduciari, Aletti Fiduciaria SpA, Torino Fiduciaria – Fiditor Srl (turpmāk tekstā – “Unione Fiduciaria u.c.”) un Ser-Fid Italiana Fiduciaria e di Revisione SpA (turpmāk tekstā – “Ser-Fid”).
18.      To iebildumi tika noraidīti.
19.      Prasībās iesniedzējtiesā prasītāji būtībā apgalvo, ka Itālijas tiesiskais regulējums nav saderīgs ar Savienības tiesisko regulējumu, ka pēdējais minētais pats par sevi ir prettiesisks un ka Itālijas tiesību pasākumi ir prettiesiski, jo ar tiem līdzīgos juridiskos veidojumos ir iekļauti fiduciāro sabiedrību fiduciāra mandāti.
20.      Iesniedzējtiesā lietas dalībnieki apšauba to Direktīvas 2015/849 31. panta normu spēkā esību, kas attiecas, pirmkārt, uz jēdziena “līdzīgi juridiski veidojumi” definīciju, ņemot vērā LESD 114. un 288. pantu, un, otrkārt, uz jēdziena “likumīgas intereses” definīciju, kas fiziskām un juridiskām personām jāpierāda, lai piekļūtu informācijai par patiesajiem labuma guvējiem, ņemot vērā Hartas 7. un 8. pantu.
21.      Iesniedzējtiesa turklāt pauž šaubas par to, vai fiduciāro sabiedrību fiduciāra mandātus var uzskatīt par līdzīgiem juridiskiem veidojumiem un uz tiem tādēļ var attiecināt pienākumu sniegt datus patieso labuma guvēju reģistram. Vēl iesniedzējtiesai ir šaubas par Itālijas tiesiskajā regulējumā noteikto kārtību, lai aizsargātu patiesā labuma guvēja tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā. Tā norāda, ka tiesības uz atkāpi – it īpaši pakļaušanas nesamērīgam riskam dēļ – izvērtē administratīva iestāde, nepastāvot iespējai vērsties tiesā pirms datu izpaušanas.
22.      Šādos apstākļos lietā C‑684/24 Consiglio di Stato (Valsts padome) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Vai [Direktīvas 2015/849] 31. panta 4. punkts, ciktāl atļauj piekļuvi informācijai par trasta vai līdzīga juridiska veidojuma faktiskajiem īpašniekiem, ir saderīgs ar [Hartas 7. un 8. pantu], kā arī ar [Eiropas Cilvēktiesību un pamattiesību aizsardzības konvencijas 8. pantu (8)], daļā, kurā vienmēr atļauj piekļuvi jebkurai fiziskai vai juridiskai personai, “kas var pierādīt, ka tai ir leģitīmas intereses”, neprecizējot un neierobežojot šo “leģitīmo interešu” jēdzienu, atstājot tā definīciju pilnīgā dalībvalstu rīcības brīvībā, izraisot risku, ka piekļuves īstenojamības subjektīvās piemērošanas jomas robežas varētu būt pārāk plašas un, iespējams, nelabvēlīgi ietekmēt minētās personas pamattiesības?
2)      Vai garantijas, kas ir paredzētas [Direktīvas 2015/849] 31. panta 7.a punktā, kas attiecas uz tiesībām uz lēmuma par atkāpi (ja pastāv ārkārtas apstākļi, kas nosakāmi valstu tiesību aktos) no 4. punktā minētās piekļuves (vienmēr atļautās piekļuves informācijai par trasta vai līdzīga juridiska veidojuma īpašniekiem) administratīvu pārskatīšanu, ņemot vērā aizsardzības, kas nodrošinātas [Hartas] 47. pantā, kā arī [Eiropas Cilvēktiesību un pamattiesību aizsardzības konvencijas] 6. pantā, ir saderīgas ar [Ministrijas dekrēta Nr. 55] 6. un 7. pantu, daļā, kurā piešķir tādai administratīvai iestādei, kura nav tiesa, kā teritoriāla tirdzniecības kamera pilnvaras izlemt, izraisot datu neatgriezenisku nodošanu atklātībai un vienīgi turpmākā posmā paredzot faktiskā īpašnieka tiesības uz pārsūdzību tiesā?”
23.      Lietā C‑685/24 Consiglio di Stato (Valsts padome) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)      Vai jēdziens “istituti giuridici” (“juridiski veidojumi”), kas minēts [Direktīvas 2015/849] 31. panta 1., 2. un 10. punktā, jāinterpretē tādējādi, ka tas atsaucas – saskaņā ar to, kas secināms no citām galveno valodu versijām, kā arī no [šīs] direktīvas konteksta un mērķiem – uz sociālu fenomenu regulējošo normu un principu organiskas vienotības esamību vai turpretī uz konkrētu un specifisku ekonomiski juridisku darījumu, vai arī uz ekonomiski juridisko darījumu veidiem, kas vērtējami pēc to materiāltiesiskajām pazīmēm un kuru struktūra vai funkcijas katrā ziņā ir līdzīgas trastiem?
2)      Vai [Direktīvas 2015/849] 31. panta 10. punkts jāinterpretē tādējādi, ka dalībvalstu paziņojumiem, kā arī Komisijas ziņojumam [..] Parlamentam un Padomei nav juridiski saistoša spēka, bet tie ir tikai akti, kuros ir identificēti līdzīgi juridiski veidojumi [..] dažādās tiesību sistēmās, tādējādi strīda gadījumā valsts tiesai un Tiesai katrā ziņā jāpārbauda, vai šo veidojumu struktūra vai funkcijas ir līdzīgas trastu struktūrai vai funkcijām, ņemot vērā tikai [šīs] direktīvas noteikumus, jo šos aktus nevar uzskatīt par tādiem, kas papildina [Savienības] saistošos tiesību aktus?
3)      Vai Savienības tiesības un it īpaši [Direktīvas 2015/849] 1., 2., 4., 5., 12.–17. apsvērums, kā arī 2. pants, 3. panta [..] 6. punkts un 31. pants, kā arī [Direktīvas 2018/843] 4., 5., 16., 17., 25.–34. apsvērums jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu kā Leģislatīvā dekrēta Nr. 231/2007 1. panta 2. punkta ee) apakšpunkts un 20.–22. pants daļā, kurā [..] juridiskajos veidojumos, kuru struktūra un funkcijas ir līdzīgas trastiem, ir iekļauti fiduciāro sabiedrību fiduciāra mandāti?
4)      Vai Savienības tiesībām un it īpaši samērīguma principam, kā arī [Direktīvas 2015/849] 31. panta 1. punktam kopsakarā ar LES 5. panta 4. punktu un Direktīvas [2018/843] 5. un 27. apsvērumu ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums kā Leģislatīvā dekrēta Nr. 231/2007 1. panta 2. punkta ee) apakšpunkts un 20.–22. pants, ciktāl starp juridiskiem veidojumiem, kuru struktūra un funkcijas ir līdzīgas trastiem, ir iekļautas trasta sabiedrību fiduciārās pilnvaras, lai gan šo sabiedrību darbība ir pakļauta virknei pienākumu un uzraudzības, ko veic dažādas valsts iestādes, un ņemot vērā riskus, kas var būt saistīti ar īstenotajiem darījumiem?
5)      Vai [Direktīvas 2015/849] 31. panta 1., 2. un 10. punkts ir spēkā neesoši, ciktāl tie ir pretrunā LESD 114. pantam un 288. panta trešajai daļai, kā arī lietderīgās iedarbības principam?
6)      Vai Savienības tiesības un it īpaši [Direktīvas 2015/849] 1., 2., 5. un 12.–17. apsvērums, kā arī minētās direktīvas 30. un 31. pants, [Direktīvas 2018/843] 4., 5., 16., 17. un 25.–34. apsvērums, Hartas 6., 7., 8. un 16. pants un LES 5. panta 4. punktā minētais samērīguma princips jāinterpretē – ņemot vērā arī Tiesas 2022. gada 22. novembra spriedumu Luxembourg Business Registers ((9)) – tādējādi, ka tie nepieļauj tādu tiesisko regulējumu kā Leģislatīvā dekrēta Nr. 231/2007 21. panta 4. punkta d‑bis) apakšpunkts un Ministra dekrēta Nr. 55/2022 7. panta 2. punkts, kas atļauj piekļuvi privāttiesību subjektiem, tostarp privāttiesību subjektiem, kas ir plašu interešu pārstāvji, kuriem ir būtiskas un diferencētas juridiskās intereses, gadījumos, kad faktiskā īpašnieka zināšana ir nepieciešama, lai rūpētos vai aizstāvētu interesi, kura atbilst juridiski aizsargātai situācijai, ja ir konkrēti un dokumentēti pierādījumi par neatbilstību starp faktisko īpašnieku un juridisko īpašnieku, turklāt pieprasot, lai interese būtu tieša, konkrēta un aktuāla, un subjektu, kas pārstāv plašas intereses, gadījumā interese nedrīkst sakrist ar pārstāvētajai kategorijai piederošo atsevišķu subjektu interesi?”
24.      Ar Tiesas priekšsēdētāja 2024. gada 4. decembra lēmumu lietas C‑684/24 un C‑685/24 tika apvienotas rakstveida un mutvārdu procesa vajadzībām, kā arī sprieduma taisīšanai.
25.      Iesniedzējtiesa lūdza Tiesu piemērot šīm lietām paātrināto tiesvedību, kas paredzēta Tiesas Reglamenta 105. pantā.
26.      Tiesas priekšsēdētājs ar 2025. gada 2. septembra lēmumu (10) noraidīja šo pieteikumu par paātrināto tiesvedību un nolēma, ka iesniedzējtiesas sniegtā informācija pamato lietas prioritāru izskatīšanu saskaņā ar Reglamenta 53. panta 3. punktu.
27.      Rakstveida apsvērumus iesniedza Across Fiduciaria u.c, Unione Fiduciaria u.c., Ser-Fid, Camera di Commercio Industria Artigianato e Agricoltura di Roma (Romas Tirdzniecības, rūpniecības, amatniecības un lauksaimniecības kamera, Itālija), Vācijas un Itālijas valdības, Parlaments, Padome, kā arī Komisija. Šie lietas dalībnieki, izņemot Vācijas valdību, sniedza mutvārdu apsvērumus tiesas sēdē, kas notika 2025. gada 25. septembrī.
IV.    Analīze
28.      Analīzi sākšu ar jautājumu par jēdziena “līdzīgi juridiski veidojumi” spēkā esību (A). Pēc tam izvērtēšu jautājumus par fiduciāra mandātiem un to pakļaušanu regulējumam, kas piemērojams šādiem līdzīgiem juridiskiem veidojumiem (B). Turpinājumā izpētīšu, pirmkārt, to tiesību normu atbilstību pamattiesībām, ar kurām tiek organizēta to personu piekļuve informācijai par patiesajiem labuma guvējiem, kuras var pierādīt, ka tām ir likumīgas intereses, un, otrkārt, kāda šo tiesību normu interpretācija tās var padarīt atbilstošas šīm pamattiesībām (C). Noslēgumā pievērsīšos jautājumam par tāda patiesā labuma guvēja tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, kura lūgumu piešķirt atkāpi no piekļuves viņa datiem ir noraidījusi iestāde, kas nav tiesa (D).
A.      Par piekto prejudiciālo jautājumu lietā C‑685/24
29.      Ar šo jautājumu iesniedzējtiesa vaicā par Direktīvas 2015/849 31. panta 1., 2. un 10. punkta spēkā esību, ņemot vērā LESD 114. pantu un 288. panta trešo daļu, kā arī lietderīgās iedarbības principu.
30.      Iesniedzējtiesa ir vērsusies ar šo jautājumu Tiesā, jo Tiesas
ekskluzīvā kompetencē ir lemt par Savienības tiesību akta spēkā esību (11), bet tai nav šaubu par šīs tiesību normas spēkā esību.
31.      Proti, jēdziens, kura spēkā esība tiek apstrīdēta, ir “līdzīgi juridiski veidojumi”, attiecībā uz kuru prasītāji uzskata, ka tas nav pietiekami skaidrs, precīzs un paredzams, lai varētu sasniegt tiesiskās drošības mērķi un lai nodrošinātu tādus no tā izrietošā regulējuma piemērošanas nosacījumus, kas dalībvalstīs ir vienādi.
32.      Tāpat kā iesniedzējtiesa uzskatu, ka rīcības brīvība, kas atbilstoši LESD 114. panta 1. punktam ir piešķirta Savienības likumdevējam, lai panāktu tiesību aktu tuvināšanu (12) finanšu sistēmas izmantošanas nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un terorisma finansēšanai novēršanas jomā (13), un tādas direktīvas izvēle, kas dalībvalstīm ir saistoša attiecībā uz sasniedzamo rezultātu, vienlaikus ļaujot tām noteikt īstenošanas formu un metodes, ļauj izmantot jēdzienu “līdzīgi juridiski veidojumi” Direktīvā 2015/849 bez nepieciešamības vairāk precizēt šī jēdziena aprises pašā direktīvā.
33.      Proti, šīs direktīvas mērķis ir nodrošināt nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un terorisma finansēšanas apkarošanu. Šajā ziņā mērķis nodrošināt lielāku finanšu sistēmas pārskatāmību, nodrošinot piekļuvi informācijai par patiesajiem labuma guvējiem, tiek sasniegts tikai tad, ja līdzīgiem juridiskiem veidojumiem, kas nav visās dalībvalstīs zināmi mehānismi, piemēro tādus pašus noteikumus, ko piemēro trastiem, lai izvairītos no šī pārskatāmības pienākuma apiešanas.
34.      Turklāt tas, ka, pirmkārt, atbilstoši Direktīvas 2015/849 31. panta 10. punktam dalībvalstu ziņā ir paziņot Komisijai to līdzīgo juridisko veidojumu kategorijas, iezīmju aprakstu, nosaukumus un attiecīgā gadījumā juridisko pamatu, kas pastāv to valsts tiesībās, un, otrkārt, Komisijas ziņā ir publicēt Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī šo līdzīgo juridisko veidojumu konsolidēto sarakstu, nešķiet esam pretrunā rīcības brīvībai, kas atstāta gan Savienības likumdevējam, gan dalībvalstīm.
35.      Turklāt Tiesa ir atzinusi rīcības brīvību Savienības likumdevējam gadījumos, kad tiesību aktu tuvināšana notiek nozarēs, kurām piemīt tehniski sarežģītas īpašības (14), un tā tas ir tādu mehānismu definēšanas gadījumā, kuri var līdzināties trastiem.
36.      Nobeigumā jānorāda, ka neviena no pusēm nepaskaidro, kā tas, ka regulējums par piekļuvi informācijai par patiesajiem labuma guvējiem tiek piemērots līdzīgiem juridiskiem veidojumiem, ka Komisijai tiek paziņots par šiem valsts tiesību aktos esošajiem veidojumiem, un tas, ka tos publicē, apdraud Direktīvas 2015/849, ar kuru tiek ieviesta lielāka finanšu sistēmas pārredzamība, lietderīgo iedarbību. Taču, interpretējot šīs direktīvas normas, jāvadās pēc šī lietderīgās iedarbības principa.
37.      Tamdēļ ierosinu sniegt atbildi iesniedzējtiesai, ka piektā prejudiciālā jautājuma lietā C‑685/24 izvērtēšana nav atklājusi nevienu elementu, kas varētu ietekmēt Direktīvas 2015/849 31. panta 1., 2. un 10. punkta spēkā esību.
B.      Par pirmo, otro, trešo un ceturto jautājumu lietā C‑685/24
38.      Ar šiem četriem jautājumiem, kuri, manuprāt, jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā jautā Tiesai, vai saskaņā ar Itālijas tiesībām dibināto fiduciāro sabiedrību fiduciāra mandāti ir līdzīgi juridiski veidojumi Direktīvas 2015/849 31. panta 1. punkta izpratnē. Precīzāk – šī tiesa jautā, vai jēdziens “līdzīgs juridisks veidojums” attiecas uz saskaņota noteikumu un principu kopuma pastāvēšanu vai, gluži pretēji, uz konkrētu un specifisku darījumu vai arī uz noteiktiem darījumu veidiem, kas vērtējami atkarībā no to būtiskajām iezīmēm. Minētā tiesa vēlas arī noskaidrot, vai šīs direktīvas 31. panta 10. punktā paredzētajiem paziņojumiem un publicēšanai ir normatīvs vai tikai informatīvs spēks un vai valsts tiesai jāpārbauda, vai paziņoto un publicēto veidojumu var kvalificēt par “līdzīgu juridisku veidojumu”. Šī pati tiesa vēlas noskaidrot, vai ar minēto direktīvu netiek pieļauts Itālijas tiesiskais regulējums, kurā fiduciāro sabiedrību fiduciāra mandāti tiek pielīdzināti līdzīgiem juridiskiem veidojumiem, pat ja šie fiduciāra mandāti ir pakļauti valsts iestāžu uzraudzībai.
39.      Lai atbildētu uz šiem jautājumiem, secīgi jāizvērtē visi četri punkti, kas ir šo jautājumu pamatā.
40.      Pirmām kārtām, jēdziens “līdzīgs juridisks veidojums”, neraugoties uz dažādajām realitātēm valsts tiesībās, ko tas var ietvert, ir autonoms Savienības tiesību jēdziens, un tādējādi tas jāinterpretē, ņemot vērā nevis definīciju valsts tiesībās vai valsts doktrīnas nostāju, bet gan Direktīvas 2015/849, kurā šis jēdziens iekļaujas, mērķus (15).
41.      Tādējādi, pirmkārt, kā norāda iesniedzējtiesa, Direktīvas 2015/849 31. panta 8. punkta sākotnējā redakcijā līdzīgie juridiskie veidojumi bija minēti tikai šādi: “dalībvalstis nodrošina, lai šajā pantā paredzētos pasākumus piemērotu cita veida juridiskiem veidojumiem, kuru struktūra vai funkcijas ir līdzīgas trastiem.” Tolaik trastu, kā arī līdzīgu juridisku veidojumu iekļaušana piekļuves informācijai par patiesajiem labuma guvējiem piemērošanas jomā bija pamatota ar nepieciešamību nodrošināt dažādu veidu juridisko struktūru vienlīdzību (16).
42.      Otrkārt, Direktīvas 2018/843 29. apsvērumā ir skaidri norādīts, ka jāprecizē, kādi juridiskie veidojumi būtu jāuzskata par līdzīgiem trastiem to funkciju vai struktūras dēļ, “lai nodrošinātu juridisko noteiktību un vienādus nosacījumus visiem”. Ar šo pārskatāmības pienākumu izvirzītais mērķis ir novērst šāda veida sabiedrību un citu juridisku veidojumu ļaunprātīgu izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai un terorisma finansēšanai. Tādējādi, ar grozījumiem Direktīvā 2015/849, kas izdarīti ar Direktīvu 2018/843, ir paredzēts, ka dalībvalstis paziņo Komisijai “trastu un līdzīgu juridisko veidojumu kategorijas, to iezīmju aprakstu, nosaukumus un attiecīgā gadījumā juridisko pamatu” un ka Komisija publicē šādu trastu un līdzīgu juridisku veidojumu konsolidētu sarakstu Eiropas Savienības Oficiālajā Vēstnesī (17). Turklāt Komisijai jāiesniedz Parlamentam un Padomei ziņojums, kurā tai jānovērtē, vai visi trasti un līdzīgie juridiski veidojumi ir pienācīgi identificēti un vai uz tiem ir attiecināti Direktīvā 2015/849 noteiktie pienākumi, un attiecīgā gadījumā tai jāveic nepieciešamie pasākumi, lai rīkotos saistībā ar šāda ziņojuma secinājumiem (18).
43.      No iepriekš minētā izriet, ka līdzīgi juridiskie veidojumi ir tādi, kuriem ir trastiem līdzīgas funkcijas vai struktūra, un ka dalībvalstis ir tās, ka vislabāk var tos uzskaitīt atkarībā no to valsts tiesiskā regulējuma.
44.      Otrām kārtām, runājot par šī Komisijas izveidotā konsolidētā saraksta juridisko statusu, uzskatu, ka šis saraksts ir informatīvs un nav saistošs. Direktīvas 2018/843 29. apsvērumā ir norādīts, ka dalībvalstu veiktajam paziņojumam un Komisijas veiktajai publicēšanai jāļauj citām dalībvalstīm identificēt šos līdzīgos juridiskos veidojumus. Kā savos apsvērumos norāda Komisija, šis konsolidētais saraksts netiek publicēts Eiropas Savienības Oficiālā Vēstneša sērijā “Tiesību akti”, bet gan sērijā “Informācija un paziņojumi” (19).
45.      Trešām kārtām, attiecībā uz fiduciāro sabiedrību ar trastiem noslēgto fiduciāra mandātu pielīdzināšanu līdzīgiem juridiskiem veidojumiem iesniedzējtiesa skaidro, ka Itālijas tiesībās ir atzīts, ka šie mandāti var tikt pielīdzināti tā sauktajiem “ģermāņu” trastiem, proti, bez īpašumtiesību nodošanas. Tomēr jāatgādina, ka trasti nav definēti Direktīvā 2015/849, ka šie mehānismi ir reglamentēti tikai trīs dalībvalstu tiesībās un ir atzīti tikai trīs citu dalībvalstu teritorijā, balstoties Hāgas Starptautisko privāttiesību konferencē 1985. gada 1. jūlijā parakstītās Konvencijas par trastiem piemērojamiem tiesību aktiem un to atzīšanu normām (20). Tamdēļ ir iespējams ņemt vērā šajā konvencijā izmantoto definīciju, lai novērtētu, kādām struktūrām vai funkcijām jālīdzinās valstu juridiskajiem veidojumiem.
46.      Minētās konvencijas 2. pantā ir noteikts, ka “termins “trasts” attiecas uz tiesiskajām attiecībām, ko izveidojusi persona – dibinātājs – līguma inter vivos vai nāves gadījumā –, ja manta ir nodota pilnvarotās personas kontrolē labuma guvēja interesēs vai noteiktam mērķim”. Šajā tiesību normā ir piebilsts, ka trastam ir šādas iezīmes: trasta manta neietilpst pilnvarotās personas īpašumā; dokuments, kas apliecina īpašumtiesības uz trasta mantu, ir sagatavots uz pilnvarotās personas vārda vai uz citas personas vārda pilnvarotās personas uzdevumā; pilnvarotajai personai jāadministrē, jāpārvalda vai jārīkojas ar mantu saskaņā ar trasta noteikumiem.
47.      Tālab īpašumtiesību nodošana pilnvarotajai personai šaurā nozīmē nav obligāta, taču tas, ka pilnvarotā persona vai persona, kas rīkojas tās uzdevumā, ir norādīta dokumentā, kas apliecina īpašumtiesības uz trasta mantu, ir trasta iezīme. Tieši šī trasta funkcija pamato piekļuvi informācijai par šāda trasta patiesajiem labuma guvējiem, lai novērstu noziedzīgu nodarījumu izdarīšanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un terorisma finansēšanas jomā. Tādējādi šī patiesā labuma guvēja maskēšanas funkcija veicina līdzību ar trastiem, un tā jāanalizē iesniedzējtiesai.
48.      Tādēļ, tā kā iesniedzējtiesa uzskata, ka fiduciāra mandāti nozīmē mantas reģistrēšanu citas personas vārdā, uzskatu, ka tieši persona, kuras vārds parādās dokumentā, kas apliecina īpašumtiesības uz mantu, šķiet, ir īpašnieks trešo personu ieskatā. Tālab patiesā labuma guvēja identitāte nav pirmšķietami pieejama trešām personām. Šis pārskatāmības trūkums attiecībā uz patieso labuma guvēju ir līdzīgs tam, kāds pastāv attiecībā uz trastiem, un tādējādi fiduciāras sabiedrības fiduciāra mandātu var uzskatīt par līdzīgu juridisku veidojumu.
49.      Ceturtām kārtām, prasītāji apstrīd Itālijas iestāžu izvēli paziņot fiduciāra mandātus kā līdzīgus juridiskus veidojumus, pamatojot, ka ar Direktīvas 2015/849 31. pantu ieviestā regulējuma attiecināšana uz tiem esot nesamērīga, ņemot vērā visus pienākumus, kas jau ir noteikti attiecībā uz šiem mandātiem saskaņā ar valsts tiesību aktiem. Iesniedzējtiesa ir uzskaitījusi atšķirības, kas pastāv starp katru pienākumu, uz kuru atsaucas prasītāji, un regulējumu, kas ieviests ar šo 31. pantu, un ir secinājusi, ka šis regulējums ir stingrāks nekā iepriekš pastāvošie valsts tiesībās noteiktie pienākumi, jo tajā tostarp ir paredzēta lielāka pārskatāmība, nodrošinot piekļuvi informācijai par patiesajiem labuma guvējiem. Proti, ja pienākumi būtu identiski, prasītāji nebūtu apstrīdējuši šo fiduciāra mandātu pielīdzināšanu trastiem. Turklāt katram tiesiskajam regulējumam ir savi mērķi, un ietilpšana viena tiesiskā regulējuma piemērošanas jomā neizslēdz ietilpšanu tāda jauna tiesiskā regulējuma piemērošanas jomā, kuram ir cits mērķis, kas iespējams jāsasniedz ar citiem līdzekļiem.
50.      No iepriekš minētā izriet, ka Direktīvas 2015/849 31. panta 1._2. un 10. punkts, manuprāt, būtu jāinterpretē tādējādi, ka ar to tiek pieļauts valsts tiesiskais regulējums, ar kuru fiduciāro sabiedrību fiduciāra mandāti tiek iekļauti līdzīgos juridiskos veidojumos kā ekonomiski juridisku darījumu veidi, kas vērtējami atkarībā no to būtiskajām iezīmēm, ja,
ņemot vērā struktūru un funkcijas, manta tiek reģistrēta citas personas vārdā, taču
tas jāpārbauda iesniedzējtiesai. Tam, ka valsts iestādes fiduciāro sabiedrību fiduciāra mandātiem piemēro pienākumus un uzraudzību, šajā ziņā nav nozīmes.
C.      Par pirmo jautājumu lietā C‑684/24 un sesto jautājumu lietā C‑685/24
51.      Ar šiem diviem jautājumiem, kuri, manuprāt, jāizskata kopā, iesniedzējtiesa būtībā uzdod Tiesai jautājumu par Direktīvas 2015/849 31. panta 4. punkta pirmās daļas c) apakšpunkta spēkā esību, ņemot vērā Hartas 7. un 8. pantu, ar kuriem tiek aizsargātas tiesības uz privātās un ģimenes dzīves neaizskaramību un tiesības uz personas datu aizsardzību, kā arī par pirmās no šīm tiesību normām interpretāciju, lai noteiktu, vai ar to netiek pieļautas valsts tiesību normas, ar kurām tā ir transponēta, paredzot likumīgu interešu definīciju Itālijas tiesību sistēmā.
52.      Runājot par šīs tiesību normas spēkā esību, zināmu skaitu atziņu var gūt no sprieduma Luxembourg Business Registers, kurā tiesību norma, ar ko ieviesta vienmēr atļauta plašas sabiedrības piekļuve informācijai par sabiedrību un citu juridisko veidojumu patiesajiem labuma guvējiem (21), tika atzīta par spēkā neesošu, ņemot vērā Hartas 7. un 8. pantu. Tādējādi šajā spriedumā Tiesa ir atzinusi, ka šāda piekļuve ir smaga iejaukšanās Hartas 7. un 8. pantā garantētajās pamattiesībās (22).
53.      Turklāt attiecībā uz tādas iejaukšanās attaisnojumu, kas izriet no šīs plašās sabiedrības piekļuves šai informācijai, Tiesa ir atgādinājusi, ka Hartas 52. panta 1. punktā pamattiesību izmantošanas ierobežojumam jāatbilst četriem nosacījumiem. Šim ierobežojumam jābūt noteiktam tiesību aktos, tajā jārespektē šo tiesību būtība un, ievērojot samērīguma principu, tam jābūt nepieciešamam un patiešām jāatbilst vispārējo interešu mērķiem, ko atzinusi Savienība (23).
54.      Spriedumā Luxembourg Business Registers Tiesa ir norādījusi, ka Hartas 52. panta 1. punkta pirmajā teikumā paredzētie nosacījumi par tiesiskuma principa ievērošanu (24), kā arī par Hartas 7. un 8. pantā garantēto pamattiesību būtības ievērošanu (25) ir izpildīti. Tā arī ir konstatējusi, ka šīs iejaukšanās mērķis – nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un terorisma finansēšanas novēršana, radot vidi ar lielāku pārskatāmību, kurā ir mazāka iespēja, ka to izmantos šiem mērķiem, ir vispārējo interešu mērķis, ar ko var attaisnot pat smagu iejaukšanos šajās pamattiesībās (26).
55.      Attiecībā uz pēdējo nosacījumu, proti, attiecīgās iejaukšanās piemērotību, nepieciešamību un samērīgumu, Tiesa ir atzinusi, ka ikviena sabiedrības locekļa piekļuve informācijai par patiesajiem labuma guvējiem ir piemērota, lai sasniegtu vispārējo interešu mērķi apkarot nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un terorisma finansēšanu (27).
56.      Savukārt attiecībā uz iejaukšanās nepieciešamību un samērīgumu Tiesa ir uzskatījusi, ka šie nosacījumi nav izpildīti gadījumā, ja plašai sabiedrībai ir pieejama informācija par patiesajiem labuma guvējiem.
57.      Pirmkārt, tas, ka piekļuve šai informācijai ir paplašināta, aizstājot piekļuvi, kas ir paredzēta ikvienai personai vai organizācijai, kura var pierādīt likumīgas intereses, ar plašas sabiedrības piekļuvi tādēļ, ka pastāv grūtības definēt šīs likumīgās intereses, Tiesas ieskatā neatbilst iejaukšanās absolūtai nepieciešamībai (28). Otrkārt, attiecībā uz iejaukšanās samērīgumu Tiesa ir nospriedusi, pirmām kārtām, ka trūkst precizitātes un nav identificēti dati, kurus var darīt pieejamus plašai sabiedrībai, jo informācijas minimums, kas jādara pieejams, ir norādīts neizsmeļošā formā (29). Otrām kārtām, tā ir norādījusi, ka līdzsvars starp iejaukšanās smagumu un vispārējo interešu mērķa nozīmīgumu nav apmierinošs, jo cīņa pret nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un terorisma finansēšanu galvenokārt ir valsts iestāžu kompetencē, un pastiprināto iejaukšanos, kas izriet no informācijas pieejamības plašai sabiedrībai, neattaisno iespējamie ieguvumi, kas varētu izrietēt no šīs reformas salīdzinājumā ar iepriekšējo regulējumu (30).
58.      Lai gan Tiesa ir atzinusi par spēkā neesošu tiesību normu, ar kuru plašai sabiedrībai tiek piešķirta piekļuve informācijai par patiesajiem labuma guvējiem, uzskatu, ka iepriekš izklāstītā Tiesas argumentācija var novest pie risinājuma, kas ir pretējs tam, kurš tika izmantots spriedumā Luxembourg Business Registers, izvērtējot Direktīvas 2015/849 31. panta 4. punkta pirmās daļas c) apakšpunkta, kurā ir paredzēta piekļuve informācijai par trastu vai līdzīgu juridisku veidojumu patiesajiem labuma guvējiem fiziskām vai juridiskām personām, kas var pierādīt, ka tām ir likumīgas intereses, spēkā esību.
59.      Proti, pirmkārt, pastāv atšķirības starp abiem Direktīvas 2015/849 30. un 31. pantā paredzētajiem piekļuves informācijai par patiesajiem labuma guvējiem mehānismiem.
60.      Pirmā atšķirība attiecas uz pamatinformācijas saturu. Lai gan šīs direktīvas 30. panta 5. punkta otrajā daļā ir ietverts neizsmeļošs tās informācijas saraksts, kura jādara pieejama, minētās direktīvas 31. panta 4. punkta otrajā daļā ir ietverts izsmeļošs tās informācijas saraksts, kas pieejama šīs pašas direktīvas 31. panta 4. punkta c) un d) apakšpunktā minētajām personām. Manā ieskatā saraksta izsmeļošais raksturs veicina to datu pietiekami precīzu definīciju un identifikāciju, kas pieejami it īpaši ikvienai personai, kas pierāda, ka tai ir likumīgas intereses, un atbilst Tiesas izvirzītajām skaidrības un precizitātes prasībām (31). Fakts, ka to dalībvalstu rīcības brīvību, kuras vēlas sniegt piekļuvi papildu informācijai, reglamentē precizējums nākamajā [minētā panta] daļā, norādot, ka tādā gadījumā šai papildu informācijai jāietver “vismaz dzimšanas datum[s] vai kontaktinformācij[a] saskaņā ar datu aizsardzības noteikumiem” (32), arī palīdz precīzāk definēt un identificēt šīs papildu informācijas veidu.
61.      Otrā atšķirība, salīdzinot ar situāciju, ko Tiesa izvērtēja spriedumā Luxembourg Business Registers, attiecas uz prasību, ka personai, kas pieprasa piekļuvi informācijai, jāpierāda, ka tai ir likumīgas intereses, lai gan šī jēdziena aprises Direktīvas 2015/849 tekstā nav definētas.
62.      Otrkārt, attiecībā uz Direktīvas 2015/849 31. panta 4. punkta pirmās daļas c) apakšpunktā paredzētā jēdziena “likumīgas intereses” spēkā esību un interpretāciju vēlos izteikt trīs atgādinājumus.
63.      Vispirms – jēdziena nesaderību ar pamattiesībām, kas var izraisīt tā tiesību akta atzīšanu par spēkā neesošu, ar kuru jēdziens ieviests, var konstatēt tikai tad, ja šo jēdzienu nevar interpretēt atbilstoši šo tiesību ievērošanai (33). Tādējādi jēdzienu “likumīgas intereses” var interpretēt atbilstoši pamattiesībām, atšķirībā no jēdziena “plaša sabiedrība”, kas attiecas uz jebkuru personu bez izšķirības. Turpinājumā, kā jau atgādināju iepriekš, Tiesa ir nospriedusi, ka tiesiskuma principa ievērošana, kas nepieciešama, lai attaisnotu iejaukšanos, nozīmē, ka pamattiesību izmantošanas ierobežojuma apjoma definīcijai jābūt paredzētai tiesību aktā, ar kuru šis ierobežojums ieviests, taču [šī prasība] neizslēdz, ka šis ierobežojums ir formulēts pietiekami atvērti, lai to varētu pielāgot dažādām situācijām, kā arī apstākļu izmaiņām. Visbeidzot, ierobežojuma konkrēto tvērumu var precizēt Tiesas sniegtā interpretācija, ņemot vērā gan pašu attiecīgā Savienības tiesiskā regulējuma formulējumu, gan tā vispārējo sistēmu un mērķus, kas interpretēti, ņemot vērā pamattiesības (34).
64.      Uzskatu, ka šajā lietā – lai gan jēdziena “likumīgas intereses” gramatiskā interpretācija bez jebkādiem citiem precizējumiem neļauj skaidri definēt šo jēdzienu, kurš noteikti ir subjektīvs, tomēr Direktīvas 2015/849 vispārējā sistēma un mērķi ļauj noteikt minētā jēdziena tvērumu.
65.      No vienas puses, interpretējot jēdzienu “likumīgas intereses”, jāvadās pēc mērķa apkarot nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un terorisma finansēšanu, izmantojot lielāku pārskatāmību, ko Tiesa ir atzinusi par tādu mērķi, kas var attaisnot pat smagu iejaukšanos saistībā ar piekļuvi informācijai par patiesajiem labuma guvējiem (35).
66.      No otras puses, interpretāciju var izskaidrot ar Direktīvas 2018/843 apsvērumiem. Tādējādi no direktīvas 30. apsvēruma Tiesa ir secinājusi, ka presei un pilsoniskās sabiedrības organizācijām, kas ir saistītas ar šo apkarošanu, ir likumīgas intereses piekļūt šai informācijai, tāpat kā personām, kuras vēlas noskaidrot sava potenciālā līgumpartnera patiesos labuma guvējus (36). Runājot par minētās direktīvas 42. apsvērumu, tajā minēts, ka leģitīmās intereses nebūtu jāsašaurina, attiecinot to tikai uz “izskatīšanā esošiem administratīviem vai tiesas procesiem”, un būtu jādod iespēja “attiecīgos gadījumos ņemt vērā nevalstisko organizāciju un pētniecisko žurnālistu preventīvo darbu, kas vērsts pret nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu, teroristu finansēšanu un saistītiem predikatīviem noziegumiem”.
67.      Tādējādi, ja persona vēlas piekļūt informācijai par trastu patiesajiem labuma guvējiem, tai jāpierāda, ka tai ir likumīgas intereses, ņemot vērā nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un terorisma finansēšanas apkarošanas mērķi. Šāda interpretācija atbilst Hartas 7. un 8. pantā aizsargāto tiesību ievērošanai.
68.      Turklāt, tā kā attiecīgie tiesību akti ir direktīva, Tiesa ir atzinusi, ka direktīvu noteikumi ir visai vispārīgas dabas, jo tie jāpiemēro lielā skaitā dažādu situāciju, kas var rasties dalībvalstīs kopumā, un ka tajās loģiski ir iekļautas normas, kas atstāj dalībvalstīm nepieciešamo rīcības brīvību, lai definētu transponēšanas pasākumus, kas var tikt piemēroti dažādām paredzamām situācijām (37). Tā ir piebildusi, ka dalībvalstīm, transponējot direktīvas, jārūpējas, lai tās būtu pamatotas ar tādu minēto direktīvu interpretāciju, kas ļauj nodrošināt atbilstošu līdzsvaru starp dažādajām Savienības tiesību sistēmā aizsargātajām pamattiesībām (38). Tālab fakts, ka dalībvalstīm ir ļauts definēt likumīgās intereses, nedefinējot to aprises Direktīvā 2015/849, nesniedz dalībvalstīm pilnīgu rīcības brīvību; tām jāņem vērā nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un terorisma finansēšanas apkarošanas mērķis (39).
69.      Pienākums veikt interpretāciju atbilstoši šim mērķim dalībvalstīm ir noteikts arī saistībā ar Direktīvas 2015/849 transponēšanu. Itālijas tiesību aktos izmantotās definīcijas formulējums pats par sevi, šķiet, šajā ziņā nerada grūtības, jo piekļuve informācijai ir atļauta privātpersonām, tostarp tām, kas pārstāv plašas intereses, kam ir būtiskas un diferencētas juridiskās intereses, gadījumos, kad patieso labuma guvēju zināšana ir nepieciešama, lai aizsargātu vai aizstāvētu intereses, kuras atbilst juridiski aizsargātai situācijai, ja šīm privātpersonām ir konkrēti un dokumentēti pierādījumi tam, ka patiesais labuma guvējs un juridiskais īpašnieks ir atšķirīgas personas, turklāt precizējot, ka interesēm jābūt tiešām, konkrētām un aktuālām un, subjektu, kas pārstāv plašas intereses, gadījumā intereses nedrīkst sakrist ar pārstāvētajā kategorijā ietilpstošo personu interesēm (40). Šī definīcija, kura sliecas precizēt jēdzienu “likumīgas intereses”, atstāj rīcības brīvību iestādēm, kurām tas jāpiemēro katrā atsevišķā gadījumā.
70.      Tomēr šīm iestādēm nav arī pilnīgas brīvības, vērtējot likumīgās intereses, uz kurām atsaucas persona, kas vēlas piekļūt informācijai. Proti, saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, īstenojot direktīvas transponēšanas pasākumus, dalībvalstu iestādēm un tiesām ne tikai jāinterpretē savas valsts tiesības saskanīgi ar attiecīgo direktīvu, bet arī tās nedrīkst balstīties uz tādu šīs direktīvas interpretāciju, kas būtu pretrunā Savienības tiesību sistēmā aizsargātajām pamattiesībām vai citiem šīs tiesību sistēmas vispārējiem principiem (41). Tālab šīm iestādēm jāizvēlas tāda jēdziena “likumīgas intereses” interpretācija, kas nodrošina atbilstošu līdzsvaru starp nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanas un terorisma finansēšanas apkarošanas mērķi un tiesībām, kas aizsargātas ar Hartas 7. un 8. pantu. Tādēļ tās nevarot sistemātiski atteikt piekļuvi informācijai, ne arī, gluži pretēji, vienmēr apmierināt piekļuves pieprasījumus.
71.      Katrā ziņā jāatgādina, ka personas datu aizsardzības jomā attiecībā uz nosacījumu par to, ka datu subjekta intereses vai pamattiesības un pamatbrīvības neprevalē pār pārziņa vai trešās personas leģitīmajām interesēm, Tiesa jau ir nospriedusi, ka šā nosacījuma dēļ jāveic attiecīgo pretnostatīto tiesību un interešu samērošana, kas principā ir atkarīga no attiecīgā gadījuma konkrētajiem apstākļiem, un ka tādējādi valsts tiesai jāveic šī samērošana, ņemot vērā šos konkrētos apstākļus (42). Šī samērošanas prasība attiecas arī uz iestādēm, kuras atbild par patieso labuma guvēju reģistriem.
72.      Noslēgumā uzskatu, ka Direktīvas 2015/849 31. panta 4. punkta pirmās daļas c) apakšpunkts, lasot to kopsakarā ar Hartas 7., 8. un 52. pantu, jāinterpretē tādējādi, ka ar to tiek pieļauts valsts tiesiskais regulējums, ar kuru atļauts piekļūt informācijai par līdzīgu juridisku veidojumu patiesajiem labuma guvējiem privātpersonām, tostarp tām, kas pārstāv plašas intereses, kam ir būtiskas un diferencētas juridiskās intereses, gadījumos, kad patieso labuma guvēju zināšana ir nepieciešama, lai aizsargātu vai aizstāvētu intereses, kuras atbilst juridiski aizsargātai situācijai, ja šīm privātpersonām ir konkrēti un dokumentēti pierādījumi tam, ka patiesais labuma guvējs un juridiskais īpašnieks ir atšķirīgas personas, un kurā turklāt prasīts, ka interesēm jābūt tiešām, konkrētām un aktuālām un, subjektu, kas pārstāv plašas intereses, gadījumā intereses nedrīkst sakrist ar pārstāvētajā kategorijā ietilpstošo personu interesēm.
D.      Par otro jautājumu lietā C‑684/24
73.      Ar šo jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai Direktīvas 2015/849 31. panta 7.a punktu, lasot to kopā ar Hartas 47. pantu, var interpretēt tādējādi, ka ar to netiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums, ar kuru administratīvai iestādei, kas nav tiesa, ir piešķirtas pilnvaras lemt par datu par patieso labuma guvēju izpaušanu, vienlaikus paredzot iespēju celt prasību tiesā pēc šīs izpaušanas.
74.      Direktīvas 2015/849 31. panta 7.a punkta pirmajā daļā ir norādīts, ka dalībvalstis var noteikt ārkārtas apstākļus, kādos piekļuve informācijai par patieso labuma guvēju, ko veic atsevišķu kategoriju piekļuves pieprasītāji (43), pakļautu šo patieso labuma guvēju nesamērīgam riskam, tādējādi pamatojot atkāpi no šādas piekļuves visai informācijai vai daļai no tās, izvērtējot katru gadījumu atsevišķi. Šajā direktīvā ir piebilsts, ka šī atkāpe jāpiešķir, pamatojoties uz apstākļu ārkārtas rakstura detalizētu novērtējumu. Tajā ir precizēts, ka tiek garantētas tiesības uz lēmuma par atkāpi administratīvu pārskatīšanu un tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā.
75.      Prasītāji uzskata, ka Itālijas tiesību akti, kuros ir paredzēts, ka ārkārtas apstākļu novērtējumu veic teritoriāli kompetentā tirdzniecības kamera bez iespējas vērsties tiesā pirms informācijas izpaušanas, ir pretrunā Direktīvas 2015/849 31. panta 7.a punkta normām.
76.      Jāatgādina, pirmkārt, ka patiesais labuma guvējs jāinformē par viņa tiesībām personas datu aizsardzības jomā (44). Otrkārt, ar Hartas 47. pantu aizsargātās tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā neprasa, lai tādu lēmumu kā izvērtējums, vai patiesais labuma guvējs atbilst nosacījumiem, kas ļauj izmantot atkāpi no piekļuves informācijai, kura uz viņu attiecas, pieņemtu tiesu iestāde. Taču ar šo pantu ir noteikts, ka tādas iestādes lēmumam, kas pati neatbilst 47. pantā paredzētajiem nosacījumiem, vēlāk jāpiemēro pārbaude, ko veic tiesu iestāde, kurai tostarp ir kompetence aplūkot visus atbilstošos jautājumus (45). Turklāt saskaņā ar pastāvīgo judikatūru valsts tiesai, izskatot ar Savienības tiesībām saistītu strīdu, jābūt iespējai noteikt pagaidu pasākumus, lai garantētu pilnīgu efektivitāti tiesas nolēmumam, kas jāpieņem par tādu tiesību pastāvēšanu un tvērumu, kuras pamatotas ar Savienības tiesībām (46). Direktīvas 2015/849 31. panta 7.a punkts jāinterpretē, ņemot vērā šos principus.
77.      Pirmām kārtām, jānoskaidro, kāds ir šajā tiesību normā paredzētā “katra atsevišķa gadījuma” izvērtējuma priekšmets, proti, vai atkāpe, ko prasa patiesais labuma guvējs, jāizvērtē vispārīgi vai vienreizēji, vai arī jāizvērtē pieprasījums piekļūt informācijai par šo labuma guvēju.
78.      Pirmkārt, par teikuma daļas “dalībvalstis, izvērtējot katru gadījumu atsevišķi, var paredzēt atkāpi no šādas piekļuves visai informācijai par faktiskajiem īpašniekiem vai daļai no tās” gramatisko interpretāciju joprojām pastāv šaubas
par tās dažādajām iespējām. Tomēr Direktīvas 2015/849 31. panta 7.a punkta pirmās daļas, kurā ir iekļauta šī teikuma daļa, saturs var izskaidrot Savienības likumdevēja izdarīto izvēli. Proti, šajā daļā runa ir tikai par atkāpi par labu patiesajam labuma guvējam – par ārkārtas apstākļiem, kas ļauj piešķirt atkāpi; par šo apstākļu ārkārtas rakstura detalizētu novērtējumu; par tiesībām uz lēmuma par atkāpi administratīvu pārskatīšanu. Tas pats attiecas uz citām šī 7.a punkta daļām. Tādēļ uzskatu, ka jautājums par piekļuvi informācijai un tāda pieprasījuma iesniedzēja efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, kuram piekļuve tiktu atteikta, minētajā 7.a punktā nav aplūkots (47), taču tas nenozīmē, ka šim pieprasījuma iesniedzējam nav tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā atbilstoši pašreizējām tiesībām (48).
79.      Otrkārt, jānoskaidro, vai ārkārtas apstākļu izvērtējums katrā atsevišķā gadījumā attiecas uz katru patieso labuma guvēju, neatkarīgi no tā, vai ir vai nav iesniegts piekļuves pieprasījums, vai arī tas attiecas uz katru pieprasījumu piekļūt informācijai par šo labuma guvēju atkarībā no pieprasījuma iesniedzēja. Kā tiesas sēdē norādīja Komisija, atkāpi attiecībā uz nepilngadīgajiem vai citā veidā juridiski rīcībnespējīgām personām nevar vērtēt atšķirīgi atkarībā no piekļuves pieprasījuma iesniedzēja. No tā jāsecina, ka vērtējums katrā atsevišķā gadījumā attiecas uz riskiem, kas rodas patiesajam labuma guvējam vispārīgi, nevis saistībā ar piekļuves pieprasītāju.
80.      Otrām kārtām, šo secinājumu apstiprina veids, kādā patiesā labuma guvēja pamattiesības var tikt aizsargātas, īstenojot tā efektīvu tiesību aizsardzību tiesā pret lēmumu, ar kuru viņam atteikts piešķirt atkāpi. Proti, lai gan izvērtēšana katrā atsevišķā gadījumā attiecas uz patieso labuma guvēju, viņa prasībai tiesā par šādu lēmumu par atteikumu piešķirt atkāpi var tikt piemēroti pagaidu pasākumi, kas ļauj nodrošināt, ka informācija par šo labuma guvēju netiek sniegta tiesvedības laikā. Turklāt, pat ja netiek uzdots veikt pagaidu pasākumu, nav garantiju, ka piekļuve tiks lūgta tiesvedības laikā. Turklāt, ja pieprasījuma iesniedzējs apstrīdētu piekļuves atteikumu, tiesvedība varētu notikt, neinformējot patieso labuma guvēju, jo tā attiektos tikai uz to, vai šis pieprasījuma iesniedzējs ir izpildījis nosacījumus, lai piekļūtu informācijai, jo atkāpes nepiešķiršana, attiecīgā gadījumā, jau būtu izvērtēta.
81.      Savukārt, ja izvērtējums katrā atsevišķā gadījumā attiektos uz risku, kas radies konkrēta piekļuves pieprasījuma dēļ, uzskatu, ka vai nu patiesā labuma guvēja vai pieprasījuma iesniedzēja celtā prasība nevarētu a priori
saskaņot attiecīgās pretrunīgās intereses. Proti, ja samērīgums tiek izvērtēts saistībā ar konkrētu piekļuves pieprasījumu, gan patiesajam labuma guvējam, gan piekļuves pieprasītājam vajadzētu būt iespējai izvirzīt argumentus par šo samērīgumu, un tas nozīmē, ka jāzina otras puses identitāte un riski vai likumīgās intereses, uz kuriem puse atsaucas – atkarībā no konkrētā gadījuma –, un piekļuves apturēšanas pagaidu pasākumi nevar kompensēt šo trūkumu, jo patiesā labuma guvēja un piekļuves pieprasītāja identitāte būtu atklāta tiesvedībā. Manā ieskatā tādā gadījumā tiktu apdraudēti vairāki Direktīvas 2015/849 mērķi. Pirmkārt, patiesais labuma guvējs tiktu informēts par piekļuves pieprasījumu – pretēji tam, kas ieteikts šīs direktīvas 30. panta 6. punkta pirmajā daļā, lai aizsargātu pieprasījuma iesniedzēju no iespējama patiesā labuma guvēja spiediena vai represijām (49). Otrkārt, tiktu atklāta patiesā labuma guvēja identitāte, lai gan pēc tiesvedības beigām viņam var piešķirt atkāpi.
82.      Tiesas sēdē Komisija izklāstīja, ka tikai Itālijas tiesiskajā regulējumā ir paredzēts iepriekš informēt patieso labuma guvēju, kurš ir norādījis, ka uz viņu attiecas ārkārtas apstākļi, kas pieļauj atkāpi, lai viņam ļautu iesniegt pamatotus iebildumus. Teritoriāli kompetentajai tirdzniecības kamerai ir kompetence izvērtēt šos ārkārtas apstākļus, ņemot vērā samērīguma starp norādīto risku un interesēm piekļūt informācijai principu (50).
83.      No iepriekš minētā izriet, ka, lai gan iestādei, kas nav tiesa, piemēram, tirdzniecības kamerai, var piešķirt pilnvaras izvērtēt ārkārtas apstākļus, kuri var pamatot atkāpi no piekļuves informācijai par patiesajiem labuma guvējiem, to var darīt tikai ar nosacījumu, ka patiesajam labuma guvējam ir paredzēta efektīva tiesību aizsardzība tiesā, ko var īstenot pat pēc šīs iestādes lēmuma pieņemšanas, ja viņa lūgums piešķirt atkāpi tiek noraidīts, un šī tiesību aizsardzība ietver iespēju attiecīgā gadījumā aizsargāt šī patiesā labuma guvēja tiesības tiesvedības laikā, tostarp izmantojot pagaidu pasākumus. Iesniedzējtiesai jāpārbauda, vai Itālijas tiesību akti, kas ļauj teritoriāli kompetentai tirdzniecības kamerai tajā pašā lēmumā izlemt jautājumus par radušos risku novērtējumu un interesēm piekļūt informācijai, sniedz šīs procesuālās garantijas patiesajam labuma guvējam. Iepriekš esmu izklāstījis iemeslus, kuru dēļ man šķiet, ka Itālijas likumdevēja izvēlētais risinājums šajā ziņā rada problēmas.
84.      Tālab ierosinu atbildēt iesniedzējtiesai, ka Direktīvas 2015/849 31. panta 7.a punkts, lasot to kopā ar Hartas 47. pantu, jāinterpretē tādējādi, ka ar to tiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums, ar kuru iestādei, kas nav tiesa, ir piešķirta kompetence izvērtēt, vai ir izpildīti nosacījumi, kas nepieciešami, lai piešķirtu atkāpi no piekļuves informācijai par līdzīgu juridisko veidojumu patiesajiem labuma guvējiem, ar nosacījumu, ka tiesvedība, kas notiek pēc šīs iestādes lēmuma pieņemšanas, ietver iespēju attiecīgā gadījumā aizsargāt šo patieso labuma guvēju tiesības tiesvedības laikā, tostarp veicot pagaidu pasākumus.
V.      Secinājumi
85.      Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, ierosinu Tiesai uz Consiglio di Stato (Valsts padome, Itālija) uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi:
1)      Prejudiciālo jautājumu pārbaudē nav atklāts neviens elements, kas ietekmētu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2015/849 (2015. gada 20. maijs) par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai vai teroristu finansēšanai, un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 684/2012 un atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2005/60/EK un Komisijas Direktīvu 2006/70/EK, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar 2018. gada 30. maija Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2018/843, 31. panta 1. un 2. punkta, 4. punkta pirmās daļas c) apakšpunkta, kā arī 10. punkta spēkā esību.
2)      Direktīvas 2015/849, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 2018/843, 31. panta 1., 2. un 10. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
ar to tiek pieļauts valsts tiesiskais regulējums, ar kuru fiduciāro sabiedrību fiduciāra mandāti tiek iekļauti trastiem līdzīgos juridiskos veidojumos kā ekonomiski juridisku darījumu veidi, kas vērtējami atkarībā no to būtiskajām iezīmēm, ja, ņemot vērā struktūru un funkcijas, manta tiek reģistrēta citas personas vārdā. Tam, ka valsts iestādes fiduciāro sabiedrību fiduciāra mandātiem piemēro pienākumus un uzraudzību, šajā ziņā nav nozīmes.
3)      Direktīvas 2015/849, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 2018/843, 31. panta 4. punkta pirmās daļas c) apakšpunkts, lasot to kopsakarā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7., 8. un 52. pantu,
jāinterpretē tādējādi, ka
ar to tiek pieļauts valsts tiesiskais regulējums, ar kuru atļauts piekļūt informācijai par trastiem līdzīgu juridisku veidojumu patiesajiem labuma guvējiem privātpersonām, tostarp tām, kas pārstāv plašas intereses, kam ir būtiskas un diferencētas juridiskās intereses, gadījumos, kad patieso labuma guvēju zināšana ir nepieciešama, lai aizsargātu vai aizstāvētu intereses, kuras atbilst juridiski aizsargātai situācijai, ja šīm privātpersonām ir konkrēti un dokumentēti pierādījumi tam, ka patiesais labuma guvējs un juridiskais īpašnieks ir atšķirīgas personas, un kurā turklāt prasīts, ka interesēm jābūt tiešām, konkrētām un aktuālām un, subjektu, kas pārstāv plašas intereses, gadījumā intereses nedrīkst sakrist ar pārstāvētajā kategorijā ietilpstošo personu interesēm.
4)      Direktīvas 2015/849, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 2018/843, 31. panta 7.a punkts, lasot to kopsakarā ar Pamattiesību hartas 47. pantu,
jāinterpretē tādējādi, ka
ar to tiek pieļauts tāds valsts tiesiskais regulējums, ar kuru iestādei, kas nav tiesa, ir piešķirta kompetence izvērtēt, vai ir izpildīti nosacījumi, kas nepieciešami, lai piešķirtu atkāpi no piekļuves informācijai par trastiem līdzīgu juridisko veidojumu patiesajiem labuma guvējiem, ar nosacījumu, ka tiesvedība, kas notiek pēc šīs iestādes lēmuma pieņemšanas, ietver iespēju attiecīgā gadījumā aizsargāt šo patieso labuma guvēju tiesības tiesvedības laikā, tostarp veicot pagaidu pasākumus.
1      Oriģinālvaloda – franču.
2      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2015. gada 20. maijs) par to, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai vai teroristu finansēšanai, un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 684/2012 un atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2005/60/EK un Komisijas Direktīvu 2006/70/EK (OV 2015, L 141, 73. lpp.).
3      OV 2018, L 156. 43. lpp.
4      Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) (OV 2016, L 119, 1. lpp.).
5      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi, ko veic kompetentās iestādes, lai novērstu, izmeklētu, atklātu noziedzīgus nodarījumus vai sauktu pie atbildības par tiem vai izpildītu kriminālsodus, un par šādu datu brīvu apriti, ar ko atceļ Padomes Pamatlēmumu 2008/977/TI (OV 2016, L 119, 89. lpp.).
6      GURI Nr. 290, 2015. gada 14. decembris, 5. lpp.
7      GURI Nr. 121, 2022. gada 25. maijs, 1. lpp.
8      Parakstīta Romā 1950. gada 4. novembrī.
9      C‑37/20 un C‑601/20, turpmāk tekstā – “spriedums Luxembourg Business Registers”, EU:C:2022:912.
10      Skat. Tiesas priekšsēdētāja 2025. gada 2. septembra rīkojumu lietā Across Fiduciaria u.c. (C‑684/24 un C‑685/24, EU:C:2025:727).
11      Skat. spriedumu, 2015. gada 6. oktobris, Schrems (C‑362/14, EU:C:2015:650, 61. punkts un tajā minētā judikatūra).
12      Skat. spriedumu, 2018. gada 22. novembris, Swedish Match (C‑151/17, EU:C:2018:938, 71. punkts un tajā minētā judikatūra).
13      Skat. Direktīvas 2015/849 1. panta 1. punktu.
14      Skat. spriedumu, 2018. gada 22. novembris, Swedish Match (C‑151/17, EU:C:2018:938, 71. punkts un tajā minētā judikatūra).
15      Skat. spriedumu, 1984. gada 18. janvāris, Ekro (327/82, EU:C:1984:11, 11. punkts).
16      Skat. Direktīvas 2015/849 17. apsvērumu.
17      Skat. Direktīvas 2015/849 31. panta 10. punkta pirmo daļu
18      Skat. Direktīvas 2015/849 31. panta 10. punkta otro daļu.
19      Skat. to trastu un līdzīgu juridisko veidojumu sarakstu, ko reglamentē dalībvalstu tiesību akti, kurš paziņots Komisijai (OV 2019, C 360, 28. lpp.). Skat. arī otro sarakstu, ar kuru tiek atcelts un aizstāts pirmais saraksts, proti, to trastu un līdzīgu juridisku veidojumu sarakstu, ko reglamentē dalībvalstu tiesību akti un kas paziņoti Komisijai (OV 2020, C 136, 5. lpp.).
20      Skat. Komisijas 2020. gada 16. septembra ziņojumu Eiropas Parlamentam un Padomei, kurā novērtēts, vai dalībvalstis ir pienācīgi identificējušas visus trastus un līdzīgus juridiskus veidojumus, ko reglamentē to tiesību akti, un vai uz tiem attiecināti Direktīvā (ES) 2015/849 noteiktie pienākumi (COM(2020) 560 final), 3. lpp.
21      Runa bija par Direktīvas 2018/843 1. panta 15. punkta c) apakšpunktu, ar kuru tika grozīts Direktīvas 2015/849 sākotnējā redakcijā 30. panta 5. punkta pirmās daļas c) apakšpunkts.
22      Skat. spriedumu Luxembourg Business Registers (44. punkts un tajā minētā judikatūra).
23      Skat. spriedumu Luxembourg Business Registers (46. punkts).
24      Skat. spriedumu Luxembourg Business Registers (47.–49. punkts un tajos minētā judikatūra).
25      Skat. spriedumu Luxembourg Business Registers (50.–54. punkts).
26      Skat. spriedumu Luxembourg Business Registers (55.–59. punkts un tajos minētā judikatūra).
27      Skat. spriedumu Luxembourg Business Registers (67. punkts).
28      Skat. spriedumu Luxembourg Business Registers (71. un 72. punkts).
29      Skat. spriedumu Luxembourg Business Registers (81. un 82. punkts).
30      Skat. spriedumu Luxembourg Business Registers (83.–85. punkts).
31      Skat. spriedumu Luxembourg Business Registers (65. un 82. punkts).
32      Skat. Direktīvas 2015/849 31. panta 4. punkta trešo daļu.
33      Skat. spriedumu. 2025. gada 3. jūnijs, Kinsa (C‑460/23, EU:C:2025:392, 37. punkts un tajā minētā judikatūra).
34      Skat. spriedumu Luxembourg Business Registers (47. punkts un tajā minētā judikatūra).
35      Skat. spriedumu Luxembourg Business Registers (58. un 59. punkts un tajos minētā judikatūra).
36      Skat. spriedumu Luxembourg Business Registers (74. punkts).
37      Skat. spriedumu, 2008. gada 29. janvāris, Promusicae (C‑275/06, EU:C:2008:54, 67. punkts).
38      Skat. spriedumu, 2008. gada 29. janvāris, Promusicae (C‑275/06, EU:C:2008:54, 68. punkts).
39      Skat. Direktīvas 2015/849 41. panta 2. punktu, kurā noteikts, ka “atbildīgie subjekti apstrādā personas datus, pamatojoties uz šo direktīvu, vienīgi nolūkā novērst nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un teroristu finansēšanu, kā minēts 1. pantā, un tos tālāk neapstrādā veidā, kas neatbilst minētajiem mērķiem. Personas datu apstrāde, pamatojoties uz šo direktīvu, jebkādiem citiem mērķiem, piemēram, komerciāliem mērķiem, ir aizliegta.” Skat. arī šīs direktīvas 14. apsvērumu.
40      Skat. Leģislatīvā dekrēta Nr. 231/2007 21. panta 4. punkta d‑bis
) apakšpunktu.
41      Skat. spriedumu, 2025. gada 3. jūnijs, Kinsa (C‑460/23, EU:C:2025:392, 69. punkts un tajā minētā judikatūra).
42      Skat. spriedumu, 2024. gada 12. septembris, HTB Neunte Immobilien Portfolio et Ökorenta Neue Energien Ökostabil IV (C‑17/22 un C‑18/22, EU:C:2024:738, 53. punkts un tajā minētā judikatūra).
43      Šī 7.a punkta pirmajā daļā ir atsauce uz Direktīvas 2015/849 31. panta 4. punkta pirmās daļas b), c) un d) apakšpunktu, kuros ir minēti subjekti, uz kuriem attiecināts klienta uzticamības pārbaudes pienākums, personas, kas var pierādīt, ka tām ir likumīgas intereses, kā arī jebkura fiziska vai juridiska persona, kas iesniedz rakstisku pieprasījumu saistībā ar trastu vai līdzīgu juridisku veidojumu, kas tur vai kam pieder kontrolpakete jebkādā sabiedrībā vai citā juridiskā vienībā, kura nav minēta šīs direktīvas 30. panta 1. punktā, ar tiešām vai netiešām īpašumtiesībām, tostarp ar uzrādītāja akcijām, vai ar kontroli ar citiem līdzekļiem.
44      Skat. Direktīvas 2018/843 38. apsvērumu.
45      Skat. spriedumu, 2020. gada 14. maijs, Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél-alföldi Regionális Igazgatóság (C‑924/19 PPU un C‑925/19 PPU, EU:C:2020:367, 128. punkts un tajā minētā judikatūra).
46      Skat. spriedumus, 1990. gada 19. jūnijs, Factortame u.c. (C‑213/89, EU:C:1990:257, 21. punkts), un 2025. gada 3. jūlijs, Ati-19 (C‑605/23, EU:C:2025:513, 44. punkts un tajā minētā judikatūra). Skat. pēc analoģijas attiecībā uz pagaidu pasākumiem piesārņojuma novēršanai spriedumu, 2013. gada 15. janvāris, Križan u.c. (C‑416/10, EU:C:2013:8, 109. punkts).
47      Jānorāda, ka šis jautājums par piekļuves pieprasītāja iespēju apstrīdēt piekļuves atteikumu vai piekļuves atsaukšanu ir skaidri aplūkots Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2024/1640 (2024. gada 31. maijs) par mehānismiem, kas dalībvalstīm jāievieš, lai nepieļautu finanšu sistēmas izmantošanu nelikumīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanai vai teroristu finansēšanai, un ar ko groza Direktīvu (ES) 2019/1937 un ar ko groza un atceļ Direktīvu (ES) 2015/849 (OV L 2024/1640), 13. panta 9. punktā.
48      Papildus Hartas 47. pantā nodrošinātajai aizsardzībai skat. Direktīvas 2018/843 42. apsvērumu.
49      Direktīvas 2018/843 38. apsvērumā ir tikai paredzēts, ka, lai nepieļautu reģistros iekļautās informācijas ļaunprātīgu izmantošanu un lai līdzsvarotu faktisko īpašnieku tiesības, dalībvalstis varētu uzskatīt par atbilstīgu apsvērt, vai faktiskajam īpašniekam darīt zināmu informāciju par personu, kas ir pieprasījusi informāciju, un pieprasījuma juridisko pamatu.
50      Skat. Ministrijas dekrēta Nr. 55/2022 7. panta 2. un 3. punktu, kā arī – pēc atsauces – Leģislatīvā dekrēta Nr. 231/2007 21. panta 4. punkta d‑bis) apakšpunktu.