62023TJ0096_RES
Lieta T‑96/23
Uniper Global Commodities SE
pret
Eiropas Savienības Energoregulatoru sadarbības aģentūru
Vispārējās tiesas (trešā palāta paplašinātā sastāvā) 2025. gada 25. jūnija spriedums
Enerģētika – Elektroenerģijas iekšējais tirgus – Regula (ES) 2017/2195 – ACER lēmums par balansēšanas enerģijas cenu noteikšanas metodikas grozīšanu – Pagaidu cenas ierobežojuma noteikšana – ACER Apelācijas valdē iesniegta apelācija – Apelācijas īpašie nosacījumi un kārtība – Regulas (ES) 2019/942 28. panta 1. punkts un 29. pants – Nepieņemamība tiesību iesniegt apelāciju Apelācijas valdē neesamības dēļ – Iebilde par prettiesiskumu – Vienlīdzība likuma priekšā un efektīva tiesību aizsardzība tiesā – Individuāla skāruma neesamība – Neizvirzītās īpašības vai faktiskās situācijas – Termiņš prasības celšanai – Atvainojamas maldības neesamība
Tiesvedība – Pieteikums par lietas ierosināšanu – Formas prasības – Strīda priekšmeta noteikšana – Pamatu identificēšana pēc to būtības un nevis pēc to formālas kvalifikācijas
(Tiesas statūtu 21. pants; Vispārējās tiesas Reglamenta 76. panta d) punkts)
(skat. 23. un 25. punktu)
Iebilde par prettiesiskumu – Gadījuma raksturs – Netiešs, bet skaidrs formulējums prasības pieteikumā – Pieņemamība
(LESD 277. pants)
(skat. 24., 26. un 27. punktu)
Eiropas Savienības tiesības – Interpretācija – Metodes – Tiesību norma ar skaidru un precīzu formulējumu – Pienākums nodrošināt tiesību normas lietderīgo iedarbību
(skat. 31.–34. punktu)
Eiropas Savienības tiesības – Interpretācija – Metodes – Atvasināto Savienības tiesību aktu interpretācijas pienākums saskaņā ar augstāka spēka tiesību normu – Robežas – “Contra legem” interpretācija – Nepieļaujamība
(skat. 33.–35., 79. un 80. punktu)
Atcelšanas prasība – Fiziskas vai juridiskas personas – Reglamentējoši akti – Akti, kas nav saistīti ar īstenošanas pasākumiem un kas tieši skar prasītāju – Eiropas Savienības Energoregulatoru sadarbības aģentūras (ACER) lēmums par balansēšanas enerģijas cenu noteikšanas metodikas grozīšanu – Iekļaušana
(LESD 263. panta ceturtā daļa, Eiropas Parlamenta un Padomes Regula 2019/942)
(skat. 42. punktu)
Atcelšanas prasība – Fiziskas vai juridiskas personas – Pieņemamības nosacījumi – Eiropas Savienības Energoregulatoru sadarbības aģentūras (ACER) lēmums par balansēšanas enerģijas cenu noteikšanas metodikas grozīšanu – Tiesību akts, ar kuru izveido ACER un kurā ir paredzēta apelācijas procedūra par ACER lēmumu – Atcelšanas prasība, kas celta par ACER lēmumu, kamēr nav izmantota apelācijas procedūra – Pieņemamība – Nosacījums – Prasītājs, kas neizpilda pieņemamības nosacījumus apelācijas iesniegšanai – Izpildīts nosacījums – Vienlīdzības un efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principu pārkāpums – Neesamība
(LESD 263. panta piektā daļa; Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 20. un 41. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2019/942 34. apsvērums, 28. panta 1. punkts un 29. pants)
(skat. 43.–45., 48. un 54.–75. punktu)
Atcelšanas prasība – Fiziskas vai juridiskas personas – Tiesību akti, kas šīs personas skar tieši un individuāli – Individuāls skārums – Kritēriji – Eiropas Savienības Energoregulatoru sadarbības aģentūras (ACER) lēmums par balansēšanas enerģijas cenu noteikšanas metodikas grozīšanu – Tāda uzņēmuma apelācija, kas darbojas tirgū, kuru ietekmējis minētais lēmums – Uzņēmums, kurš nav pierādījis būtisku ietekmi uz tā stāvokli tirgū – Nepieņemamība
(LESD 263. panta ceturtā daļa)
(skat. 92.–111. punktu)
Eiropas Savienības aģentūras – Eiropas Savienības Energoregulatoru sadarbības aģentūra (ACER) – ACER lēmums – Iekšējās pārsūdzības procedūra Apelācijas valdē – Prasība Savienības tiesā – Kompetence – Apelācijas valdes lēmumu tiesiskuma pārbaude – Tikai to faktisko un tiesisko apstākļu ņemšana vērā, kuri iesniegti Apelācijas valdē
(LESD 263. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2019/942 29. pants)
(skat. 115. un 122. punktu)
Tiesvedība – Termiņi prasību celšanai – Prasības celšanas termiņa izbeigšanās – Atvainojama maldība – Jēdziens – Piemērojamība
(LESD 263. panta 6. daļa)
(skat. 128.–136. punktu)
Rezumējums
Vispārējā tiesa apstiprina Eiropas Savienības Energoregulatoru sadarbības aģentūras (ACER) Apelācijas valdes lēmumu spēkā esību, kā nepamatotas noraidīdama divu sabiedrību celtās prasības par ACER lēmumu par grozījumiem metodikā, ar kuru nosaka cenas balansēšanas enerģijai. Tādējādi Vispārējā tiesa lemj, pirmkārt, par fizisko un juridisko personu tiesībām iesniegt apelāciju ACER Apelācijas valdē atbilstoši Regulas 2019/942 (
1
) 28. panta 1. punktam. Otrkārt, tā sniedz precizējumus par fizisku un juridisko personu individuālā skāruma vērtējumu ACER pieņemto lēmumu gadījumā.
Ar 2020. gada 24. janvāra lēmumu ACER pēc pārvades sistēmu operatoru priekšlikuma pieņēma metodiku balansēšanas enerģijas cenas noteikšanai, kurā tostarp bija paredzēts, ka balansēšanas enerģijas piegādes cenas nedrīkst būt augstākas vai zemākas par tehniskās cenas ierobežojumu aptuveni 99999 EUR par megavatstundu (MWh).
Ar 2022. gada 25. februāra lēmumu (turpmāk tekstā – “sākotnējais lēmums”) ACER uz laiku grozīja minēto metodiku, aizstājot esošo tehniskās cenas ierobežojumu ar cenas ierobežojumu aptuveni 15000 EUR/MWh apmērā, kas uz 48 mēnešiem, sākot no 2022. gada 1. jūlija, piemērojams tikai balansēšanas enerģijas tirdzniecībai Eiropas platformās PICASSO un MARI.
Prasītājas RWE Supply & Trading GmbH un Uniper Global Commodities SE ir divi balansēšanas enerģijas piegādātāji, kas darbojas Vācijas tirgū, kurā notiek Eiropas platformu PICASSO un MARI darbība.
Abas prasītājas, uzskatīdamas, ka tās skāris sākotnējais lēmums, iesniedza apelāciju ACER Apelācijas valdē (turpmāk tekstā – “Apelācijas valde”). Šī valde ar diviem 2022. gada 9. decembra lēmumiem (turpmāk tekstā – “apstrīdētie lēmumi”) noraidīja apelācijas kā nepieņemamas tiesību iesniegt apelāciju neesamības dēļ atbilstoši Regulas 2019/942 28. panta 1. punktam.
Atbilstoši šai tiesību normai jebkura fiziska vai juridiska persona var iesniegt apelāciju par ACER lēmumu, kas adresēts šai personai, vai par lēmumu, kurš to tieši un personīgi skar. Tā kā prasītājas nebija sākotnējā lēmuma adresātes, Apelācijas valde uzskatīja, ka šis lēmums tās, protams, skar tieši, taču ne individuāli.
Šādos apstākļos prasītājas vērsās Vispārējā tiesā par apstrīdēto lēmumu un, pakārtoti, par sākotnējā lēmuma atcelšanu.
Vispārējās tiesas vērtējums
Prasību pamatošanai prasītājas tostarp pārmet Apelācijas valdei, ka tā pārkāpusi LESD 263. panta ceturto daļu (
2
), uzskatot, ka tām nav bijušas tiesības iesniegt apelāciju šajā valdē par sākotnējo lēmumu. Taču šis lēmums ir reglamentējošs akts, kas tās skar tieši un nav saistīts ar īstenošanas pasākumiem. Tādējādi šis lēmums ir apstrīdams Savienības tiesā atbilstoši LESD 263. panta ceturtajai daļai.
Prasītāju skatījumā Regulas 2019/942 28. panta 1. punkts, lai tas atbilstu efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principam, kas noteikts Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 47. pantā, kā tas ir īstenots ar LESD 263. panta ceturto daļu, kā arī Hartas 20. pantā nostiprinātajam vienlīdzības likuma priekšā principam, bija jāinterpretē tādējādi, ka ar to prasītājām ir ļauts iesniegt Apelācijas valdē apelāciju par sākotnējo lēmumu.
Vispārējā tiesa iesākumā konstatē, ka pirmais pamats būtībā ietver divus iebildumus, no kuriem pirmais attiecas uz Regulas 2019/942 28. panta 1. punkta interpretāciju, kas neatbilst efektīvas tiesību aizsardzības tiesā un vienlīdzības likuma priekšā principiem, kuri paredzēti Hartas 20. un 47. pantā, un otrais – uz netiešu iebildi par prettiesiskumu attiecībā uz Regulas 2019/942 28. panta 1. punktu saistībā ar neatbilstību šiem pašiem principiem un Hartas pantiem.
Saistībā ar pirmo iebildumu no pastāvīgās judikatūras izriet, ka Savienības tiesību normas interpretācijas rezultātā nedrīkst tikt pilnībā atņemta šīs tiesību normas skaidrā un precīzā formulējuma lietderīgā iedarbība. Tādējādi, tā kā šīs tiesību normas jēga nepārprotami izriet no tās formulējuma, Tiesa nevar atteikties no šīs interpretācijas.
Šajā gadījumā no Regulas 2019/942 28. panta 1. punkta skaidrā un precīzā formulējuma izriet, ka prasītājas kā juridiskas personas, kas nav sākotnējā lēmuma adresātes, var pārsūdzēt minēto lēmumu tikai tad, ja tas tās skar ne tikai tieši, bet arī individuāli. Lai gan ir taisnība, ka nosacījums par individuālu skārumu jāinterpretē, ņemot vērā Savienības tiesību vispārējos principus, kas ir garantēti Hartā, plašas interpretācijas izmantošana iespējama tikai tad, ja tā ir saderīga ar attiecīgās tiesību normas tekstu, un tās rezultāts nav contra legem interpretācija.
No minētā izriet, ka Apelācijas valde apstrīdētajos lēmumos pamatoti interpretēja Regulas 2019/942 28. panta 1. punktu tādējādi, ka ar to prasītājām kā juridiskām personām bija atļauts iesniegt tajā apelāciju par sākotnējo lēmumu, nepierādot, ka minētais lēmums tās skar ne tikai tieši, bet arī individuāli.
Attiecībā uz otro iebildumu Vispārējā tiesa norāda, ka atbilstoši LESD 263. panta piektajai daļai tiesību aktos par Savienības struktūru izveidi var paredzēt īpašus nosacījumus un kārtību attiecībā uz prasībām, ko fiziskas un juridiskas personas ceļ pret šo struktūru tiesību aktiem, kuru mērķis ir radīt tiesiskas sekas attiecībā uz šīm personām.
Tādējādi Savienības likumdevējs Regulas 2019/942 28. un 29. pantā ir paredzējis, ka fiziskām vai juridiskām personām, kuras ir ACER aktu adresātes vai kuras šie akti skar tieši un individuāli, procesuālas vienkāršības labad jānodrošina apstrīdēšanas iespējas Apelācijas valdē. Šajā kontekstā tas nolēma to fizisko vai juridisko personu vidū, kuras var tieši vērsties Apelācijas valdē, neiekļaut fiziskas vai juridiskas personas, kas ietilpst kategorijā, uz kuru attiecas LESD 263. panta ceturtajā daļā paredzētais trešais gadījums. Šīs personas gadījumā, kad ACER, kā šajā lietā, pieņem reglamentējošu aktu, var Vispārējā tiesā tieši celt atcelšanas prasību.
Šajā saistībā Vispārējā tiesa izslēdz iespēju, ka Regulas 2019/942 29. pants, kurā prasīts, lai būtu izsmelti iekšējie tiesību aizsardzības līdzekļi pirms vēršanās Savienības tiesā, liegtu prasītājām celt tiešu atcelšanas prasību Vispārējā tiesā. Proti, šī tiesību norma jāinterpretē tādējādi, ka tā piemērojama tikai tām fizisko vai juridisko personu kategorijām, kurām ir tiesības iesniegt apelāciju Apelācijas valdē minētās regulas 28. panta izpratnē.
No minētā izriet, ka fiziskās vai juridiskās personas, kas ietilpst kategorijā, uz kuru attiecas LESD 263. panta ceturtajā daļā paredzētais trešais gadījums, neietilpst Regulas 2019/942 28. un 29. pantā paredzētās obligātās iepriekšējas pārsūdzības procedūras piemērošanas jomā, un tādēļ tām jāceļ tiešas prasības Vispārējā tiesā.
Ņemot vērā šos apsvērumus, Vispārējā tiesa pārbaudīja, pirmām kārtām, vai ar Regulas 2019/942 28. pantu ieviestā atšķirīgā attieksme pret fizisko vai juridisko personu kategoriju, uz kurām attiecas LESD 263. panta ceturtajā daļā paredzētais trešais gadījums, un fiziskām vai juridiskām personām, kuras var tieši vērsties Apelācijas valdē un uz kurām attiecas LESD 263. panta ceturtajā daļā paredzētais pirmais un otrais gadījums, ir saderīga ar Hartas 20. pantā nostiprināto vienlīdzības likuma priekšā principu.
Ievadā Vispārējā tiesa atgādina, ka Apelācijas valdes izveide ir daļa no vispārējās pieejas, kuras mērķis ir nodrošināt Savienības aģentūrām pārsūdzības institūcijas, ja tām ir piešķirtas pilnvaras pieņemt lēmumus tehniski vai zinātniski sarežģītos jautājumos. Šīs pārsūdzības institūcijas ir atbilstošs līdzeklis, lai aizstāvētu attiecīgo pušu tiesības kontekstā, ka tad, kad Savienības iestādēm ir plaša rīcības brīvība, it īpaši attiecībā uz ļoti sarežģītu zinātnisku un tehnisku faktu izvērtēšanu, Savienības tiesai vienīgi jāpārbauda, vai šīs izvērtēšanas pilnvaras nav īstenotas, acīmredzami kļūdaini vai nepareizi izmantojot pilnvaras, kā arī vai šīs iestādes nav acīmredzami pārsniegušas savas rīcības brīvības robežas.
Tādējādi, neļaujot fiziskām vai juridiskām personām, kuras ietilpst kategorijā, uz kuru attiecas LESD 263. panta ceturtajā daļā paredzētais trešais gadījums, vērsties Apelācijas valdē, ar Regulas 2019/942 28. pantu ir ieviesta atšķirīga attieksme starp, pirmkārt, fiziskām vai juridiskām personām, kuras, tāpat kā prasītāja, var izmantot tikai ierobežotu ACER lēmumu pārbaudi, ko Vispārējā tiesa veic tostarp attiecībā uz sarežģītiem ar enerģētiku saistītiem zinātniskiem, tehniskiem vai ekonomiskiem vērtējumiem enerģētikas jomā, un otrkārt, personām, kas var tieši vērsties Apelācijas valdē un tādējādi gūt labumu no Apelācijas valdes ACER lēmumu pilnīgas pārbaudes attiecībā uz minētajiem vērtējumiem.
Tomēr šāda atšķirīga attieksme ir pamatota ar vairāk vai mazāk intensīvo saikni, kāda pastāv starp dažādām attiecīgo fizisko vai juridisko personu kategorijām un ACER lēmumiem. Proti, tās, kas var tieši vērsties Apelācijas valdē, tiek individuāli izceltas ar minētajiem lēmumiem tādā ziņā, ka tās ir šo lēmumu adresāti, vai tāpēc, ka šie lēmumi tās ietekmē tāpat kā šī lēmuma adresātu. Savukārt tas tā nav, ja fiziskās vai juridiskās personas ietilpst kategorijā, uz kuru attiecas LESD 263. panta ceturtajā daļā paredzētais trešais gadījums.
Turklāt atbilstoši judikatūrai, lai Savienības likumdevējam varētu pārmest vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu, tam jābūt atšķirīgi izskatījušam salīdzināmas situācijas, kas radīja nelabvēlīgu stāvokli konkrētām personām salīdzinājumā ar citām. Vispārējās tiesas veiktā ACER akta tiešā pārbaude nevar tikt uzskatīta par nelabvēlīgu fiziskām vai juridiskām personām, kuras var tieši vērsties ACER Apelācijas valdē. Šis pārbaudes līdzeklis jāuzskata par piemērotu līdzekli, lai aizsargātu to fizisko vai juridisko personu tiesības, kurām ir mazāk intensīva saikne ar šo aktu.
No minētā izriet, ka Savienības likumdevējs Regulas 2019/942 28. panta 1. punktā ir ieviesis pamatotu atšķirīgu attieksmi pret fiziskām vai juridiskām personām, kuras nav identiskā vai salīdzināmā situācijā, ņemot vērā ACER lēmumus. Tātad tām nav jāpiemēro tie paši īpašie nosacījumi vai kārtība attiecībā uz prasībām, ko tās ceļ par minētajiem lēmumiem, – tālab šī atšķirīgā attieksme nevar tikt uzskatīta par tādu, kas pārkāpj Hartas 20. pantā nostiprināto vienlīdzības likuma priekšā principu.
Otrām kārtām, attiecībā uz efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principa un Hartas 47. panta (
3
) iespējamo pārkāpumu, ņemot vērā neiespējamību fiziskām vai juridiskām personām, kuras ietilpst kategorijā, uz kuru attiecas LESD 263. panta ceturtajā daļā paredzētais trešais gadījums, vērsties Apelācijas valdē, Vispārējā tiesa norāda, ka, tā kā atcelšanas prasība Vispārējā tiesā joprojām ir pieejama, nevar uzskatīt, ka Savienības likumdevējs, pieņemot Regulas 2019/942 28. un 29. pantu, būtu pārkāpis minēto principu.
Vispārējā tiesa piebilst, ka no šīs pārsūdzības sistēmas izrietošie iespējamie procesuālie sarežģījumi, konkrēti, tas, ka, iespējams, Apelācijas valdē un Vispārējā tiesā paralēli tiek celtas prasības par vieniem un tiem pašiem ACER lēmumiem, kā arī jēdziena “individuāls skārums”, kuram pakārto attiecīgo Apelācijas valdes un Vispārējās tiesas kompetenci, sarežģītais raksturs, ir nepietiekami, lai konstatētu, ka šī sistēma pati par sevi ir pretrunā efektīvas tiesību aizsardzības tiesā principam.
Vispārējā tiesa, turpinādama prasības analīzi, noraida arī pamatu, kas attiecas uz Regulas 2019/942 28. panta 1. punkta pārkāpumu, jo Apelācijas valde apstrīdētajos lēmumos nav konstatējusi, ka sākotnējais lēmums prasītājas individuāli skāra tām specifisku īpašību dēļ, kuras tās raksturo attiecībā pret jebkuru citu personu.
Pirmkārt, Vispārējā tiesa precizē, ka, lai izvērtētu prasītāju individuālo skārumu atbilstoši Regulas 2019/942 28. panta 1. punktam, jāatsaucas uz judikatūru, ko Savienības tiesa pieņēmusi saistībā ar LESD 263. panta ceturtajā daļā paredzēto otro gadījumu.
Proti, apelācijas īpašajiem nosacījumiem un kārtībai, kas noteikti Regulā 2019/942 atbilstoši LESD 263. panta piektajai daļai, jāpaliek pilnīgā saskaņā ar LESD 263. pantā paredzēto vispārējo kārtību attiecībā uz Savienības tiesas kompetenci izskatīt pārsūdzības, kas tai piešķirtas. No tā izriet, ka, ja LESD 263. pantā paredzētajā vispārējā kārtībā un saskaņā ar īpašajiem nosacījumiem un kārtību, kas pieņemti atbilstoši šīs tiesību normas piektajai daļai, pastāv vieni un tie paši pieņemamības nosacījumi, tie principā jāinterpretē vienveidīgi.
Otrkārt, attiecībā uz īpašībām vai faktiskām situācijām, ko prasītājas izvirzīja Vispārējā tiesā, lai pierādītu to individuālo skārumu, Vispārējā tiesa pārbaudi ierobežo tikai ar tām, kas jau bija izvirzītas Apelācijas valdē un kuras tā bija analizējusi apstrīdētajos lēmumos. Ir taisnība, ka Vispārējai tiesai jāpārbauda šo lēmumu tiesiskums, pārbaudot Savienības tiesību piemērošanu, un to Apelācijas valde ir veikusi, ņemot vērā tostarp tai iesniegtos faktiskos apstākļus. Turpretim tā nevar veikt šādu pārbaudi, ņemot vērā no jauna izvirzītos vai tai iesniegtos faktiskos apstākļus.
Ņemot vērā šos precizējumus, Vispārējā tiesa konstatē, ka attiecībā uz īpašībām vai faktiskajām situācijām, uz kurām tās atsaucās Apelācijas valdē, proti, faktu, ka tās darbojās Vācijas balansēšanas enerģijas tirgū, un to, ka tās bija vieni no lielākajiem piegādātājiem šajā tirgū, un kuras pēc tam attīstīja šajā prasībā, apgalvojot, ka to stāvokli šajā tirgū būtiski ietekmēja sākotnējais lēmums, prasītājas atsaucas uz Savienības tiesas judikatūru valsts atbalsta un koncentrāciju jomā.
Taču, pirmkārt, prasītājas nevar lietderīgi atsaukties uz šo judikatūru, lai apgalvotu, ka minētais lēmums ir būtiski ietekmējis to stāvokli šajā tirgū. Proti, šī judikatūra vismaz daļēji ir balstīta uz to, ka pastāv faktiskas vai potenciālas konkurences attiecības starp apstrīdētā lēmuma adresātiem tirgū, uz kuru tas attiecas, un prasītāju, kuras stāvokli attiecīgajā tirgū vai blakusesošajos augšupējos vai lejupējos tirgos minētais lēmums ietekmē konkrēti identificējamā veidā – nelabvēlīgi – un attiecīgā gadījumā – būtiski.
Šajā gadījumā prasītājas neapgalvo un a fortiori nepierāda, ka tām būtu faktiskas vai potenciālas konkurences attiecības ar adresātiem un to skatījumā faktiskajiem labuma guvējiem no sākotnējā lēmuma Vācijas balansēšanas enerģijas tirgū, kurā tās darbojas un uz kuru attiecas šis lēmums.
Otrkārt, katrā ziņā īpašības un faktiskās situācijas, kuras norādīja prasītājas, nevarēja tās individuāli izcelt attiecībā pret jebkuru citu personu.
Tā kā prasītāju izvirzītie pamati tika noraidīti, Vispārējā tiesa noraidīja apstrīdēto lēmumu atcelšanas prasību.
Runājot par pakārtotajiem prasījumiem atcelt sākotnējo lēmumu – tā kā tie tika iesniegti pēc prasības celšanai LESD 263. panta sestajā daļā noteiktā termiņa, tie jānoraida kā nepieņemami. Šajā ziņā Vispārējā tiesa norāda, ka uz atvainojamu maldību, kas ļautu atkāpties no pienākuma ievērot noteikto prasības celšanas termiņu, prasītājas šajos lietas apstākļos nevar pamatoti atsaukties.
Tādējādi Vispārējā tiesa noraida prasību kopumā.
(
1
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2019/942 (2019. gada 5. jūnijs), ar ko izveido Eiropas Savienības Energoregulatoru sadarbības aģentūru (OV 2019, L 158, 22. lpp.).
(
2
)	Atbilstoši LESD 263. panta ceturtajai daļai jebkura fiziska vai juridiska persona var celt prasību par tiesību aktu, kas adresēts šai personai (pirmais gadījums) vai kas to skar tieši un individuāli (otrais gadījums), un par reglamentējošu aktu, kas to skar tieši, bet nav saistīts ar īstenošanas pasākumiem (trešais gadījums).
(
3
)	Kā tas īstenots ar LESD 263. panta ceturto daļu.