62009CJ0083_LV
Puses
Sprieduma pamatojums
Rezolutīvā daļa
Puses
Lieta C‑83/09 P
par apelācijas sūdzību atbilstoši Tiesas Statūtu 56. pantam, ko 2009. gada 23. februārī iesniedza
Eiropas Kopienu Komisija, ko pārstāv K. Gross [ K. Gross ] un V. Kreišics [ V. Kreuschitz ], pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā,
apelācijas sūdzības iesniedzēja,
pārējie lietas dalībnieki –
Kronoply GmbH & Co. KG, Heiligengrābe [ Heiligengrabe ] (Vācija) un
Kronotex GmbH & Co. KG, Heiligengrābe (Vācija),
ko pārstāv R. Nīrers [ R. Nierer ] un L. Gordalla [ L. Gordalla ], Rechtsanwälte,
prasītājas pirmajā instancē,
Zellstoff Stendal GmbH, Arneburga [ Arneburg ] (Vācija), ko pārstāv T. Millers‑Ibolds [ T. Müller-Ibold ] un K. Karls [ K. Karl ], Rechtsanwälte,
Vācijas Federatīvā Republika un
Land Sachsen-Anhalt,
personas, kas iestājušās lietā pirmajā instancē.
TIESA (virspalāta)
šādā sastāvā: priekšsēdētājs V. Skouris [ V. Skouris ], palātu priekšsēdētāji A. Ticano [ A. Tizzano ], H. N. Kunja Rodrigess [ N. Cunha Rodriguez ], K. Lēnartss [ K. Lenaerts ] un Ž. K. Bonišo [ J.‑C. Bonichot ], tiesneši A. Ross [ A. Rosas ], R. Silva de Lapuerta [ R. Silva de Lapuerta ], J. Malenovskis [ J. Malenovský ], U. Lehmuss [ U. Lõhmus ], E. Levits (referents), A. O’Kīfs [ A. Ó Caoimh ], M. Safjans [ M. Safjan ] un M. Bergere [ M. Berger ],
ģenerāladvokāts N. Jēskinens [ N. Jääskinen ],
sekretārs A. Kalots Eskobars [ A. Calot Escobar ],
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2010. gada 25. novembra tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
Sprieduma pamatojums
1. Savā apelācijas sūdzībā Eiropas Kopienu Komisija lūdz atcelt Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesas 2008. gada 10. decembra spriedumu lietā T‑388/02 Kronoply un Kronotex /Komisija (turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”), ar kuru par pieņemamu atzīta Kronoply GmbH & Co. KG un Kronotex GmbH & Co. KG (kopā turpmāk tekstā – “ Kronoply un Kronotex ”) celtā prasība atcelt Komisijas 2002. gada 19. jūnija Lēmumu C(2002) 2018, galīgā redakcija, necelt iebildumus par valsts atbalstu, ko Zellstoff Stendal GmbH piešķīrušas Vācijas iestādes (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”).
Atbilstošās tiesību normas
2. No Padomes 1999. gada 22. marta Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma [88.] panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.) preambulas otrā apsvēruma izriet, ka šīs regulas mērķis ir kodificēt un pastiprināt Komisijas saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas judikatūru izstrādāto un iedibināto pastāvīgo praksi EKL 88. panta piemērošanā.
3. Minētās regulas 1. pantā ir paredzēts:
“Šajā regulā:
[..]
h) “ieinteresētās personas” ir visas dalībvalstis un visas personas, uzņēmumi vai uzņēmumu apvienības, kuru intereses var ietekmēt atbalsta piešķīrums, jo īpaši attiecīgā atbalsta saņēmējs, konkurējošie uzņēmumi un arodapvienības.”
4. Šīs pašas regulas 4. panta ar nosaukumu “Paziņojuma iepriekšēja izskatīšana un Komisijas lēmumi” 2.–4. punktā ir noteikts:
“2. Ja Komisija pēc iepriekšējas izskatīšanas konstatē, ka paziņotais pasākums nav atbalsts, tā nostiprina minēto konstatējumu ar lēmumu.
3. Ja Komisija pēc iepriekšējas izskatīšanas konstatē, ka nav šaubu par to, ka paziņotais pasākums, ciktāl uz to attiecas EKL 87. panta 1. punkts, ir saderīgs ar kopējo tirgu, tā nolemj, ka pasākums ir saderīgs ar kopējo tirgu (turpmāk tekstā – “lēmums necelt iebildumus”). Lēmumā norāda, kuru no Līgumā paredzētajiem izņēmumiem piemēro.
4. Ja Komisija pēc iepriekšējas izskatīšanas konstatē, ka ir neskaidrības par to, vai paziņotais pasākums ir saderīgs ar kopējo tirgu, tā nolemj sākt procedūras saskaņā ar EKL 88. panta 2. punktu (turpmāk tekstā – “lēmums sākt formālu izmeklēšanas procedūru”).”
5. Saskaņā ar Regulas Nr. 659/1999 6. panta 1. punktu:
“Lēmumā sākt formālu izmeklēšanas procedūru rezumē attiecīgus faktiskus un tiesiskus jautājumus, tajā ir Komisijas sākotnējais izvērtējums par to, vai ierosinātajam pasākumam ir atbalsta iezīmes, kā arī izklāstīti iemesli, kas liek šaubīties par tā saderību ar kopējo tirgu. Lēmums aicina attiecīgo dalībvalsti un citas ieinteresētās personas iesniegt piezīmes noteiktā termiņā, kas parasti nepārsniedz vienu mēnesi. Pienācīgi pamatotos gadījumos Komisija var pagarināt noteikto termiņu.”
6. Lielu ieguldījumu projektu reģionālā atbalsta daudznozaru pamatprincipi (OV 1998, C 107, 7. lpp.; turpmāk tekstā – “1998. gada daudznozaru pamatprincipi”), kas bija spēkā faktu rašanās laikā, paredz noteikumus tādu atbalstu izvērtēšanai, kuri ietilpst to piemērošanas jomā, lai piemērotu EKL 87. panta 3. punktu.
7. Saskaņā ar 1998. gada daudznozaru pamatprincipiem Komisija katrā gadījumā atsevišķi lemj par maksimāli pieļaujamo atbalsta intensitāti attiecībā uz Regulas Nr. 659/1999 2. pantā paredzētajam paziņošanas pienākumam pakļautajiem projektiem.
Tiesvedības priekšvēsture
8. 2002. gada 9. aprīlī Vācijas iestādes paziņoja Komisijai par Zellstoff Stendal GmbH
(turpmāk tekstā – “ ZSG ”) paredzēta valsts atbalsta projektu.
9. Paredzētie valsts atbalsti, ko veido neatmaksājams aizdevums, nodokļu atvieglojums ieguldījumam un drošības nauda 80 % no aizdevuma apmērā, kas, pēc Komisijas domām, atbilst kopējai summai EUR 250,899 miljonu apmērā, bija domāti augstas kvalitātes celulozes ražotnes būvniecībai, kā arī kokmateriālu piegādes uzņēmuma un loģistikas uzņēmuma izveidei Arneburgā, Saksijas–Anhaltes federālajā zemē.
10. Kronoply un Kronotex ir atbilstoši Vācijas tiesībām dibinātas sabiedrības, kas ražo kokšķiedru plāksnes ( MDF, HDF vai LDF ), kā arī orientēto kokskaidu plāksnes ražotnēs, kas atrodas Heiligengrābē, Brandenburgas federālajā zemē (Vācija). Tāpat kā ZSG to darbībai vajadzīgā galvenā izejviela ir koksne.
11. Apstrīdētajā lēmumā, pabeidzot iepriekšēju izskatīšanu, Komisija, ņemot vērā, ka šajā nozarē nepastāv jaudas pārpalikums, un izveidoto tiešo un netiešo darbavietu skaitu, nolēma necelt iebildumus par paredzētajiem atbalstiem. Tādējādi, neuzsākot EKL 88. panta 2. punktā paredzēto oficiālās izmeklēšanas posmu, tā uzskatīja, ka paredzētie atbalsti ir saderīgi ar iekšējo tirgu.
Tiesvedība pirmajā instancē un pārsūdzētais spriedums
12. Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2002. gada 23. decembrī, Kronoply un Kronotex, pamatojoties uz trim pamatiem, cēla prasību atcelt apstrīdēto lēmumu.
13. Pirmkārt, Kronoply un Kronotex uzskata, ka, konstatējot ZSG piešķiramā atbalsta saderību ar iekšējo tirgu, Komisija ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu faktu vērtējumā.
14. Otrkārt, neuzsākot oficiālo izmeklēšanas procedūru, Komisija neesot ievērojusi procesuālās garantijas, kas Kronoply un Kronotex izrietot no EKL 88. panta 2. punkta.
15. Treškārt, Komisija esot pārkāpusi tostarp EKL 87. panta 1. punkta un 3. punkta c) apakšpunkta noteikumus, kā arī reģionālās pamatnostādnes un 1998. gada daudznozaru pamatprincipus.
16. Ar atsevišķu dokumentu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2003. gada 25. februārī, Komisija izvirzīja divas iebildes par nepieņemamību, viena no kurām attiecas uz prasītāju pirmajā instancē tiesību celt prasību neesamību. Pēc šīs iestādes domām, Kronoply un Kronotex nevar tikt uzskatītas par konkurējošiem atbalsta saņēmēja uzņēmumiem un tādēļ nevar pretendēt uz “ieinteresētās personas” statusu Regulas Nr. 659/1999 izpratnē. Šā iemesla dēļ to pārsūdzība par apstrīdēto lēmumu neesot pieņemama.
17. Ar 2005. gada 14. jūnija rīkojumu Vispārējā tiesa Komisijas izvirzīto iebildi par nepieņemamību nolēma izskatīt, lemjot par lietu pēc būtības.
18. Attiecībā uz jautājumu par Kronoply un Kronotex
tiesībām celt prasību Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 55. punktā atgādināja, ka saskaņā ar EKL 230. panta ceturto daļu fiziska vai juridiska persona var celt prasību par lēmumu, kas adresēts citai personai, tikai tad, ja šis lēmums to skar tieši un individuāli. Tāpat tā minēja pastāvīgo judikatūru pēc 1963. gada 15. jūlija sprieduma lietā 25/62 Plaumann /Komisija ( Recueil, 197. lpp.), saskaņā ar kuru personas, kas nav lēmuma adresāti, var uzskatīt par individuāli skartām tikai tad, ja šis lēmums tās skar dažu tām specifisku īpašību dēļ vai kādas faktiskas situācijas dēļ, kura tās raksturo attiecībā pret jebkuru citu personu un tādēļ tās individuāli izceļ analogi šāda lēmuma adresātam.
19. Pēc tam, kad Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 57.–59. punktā valsts atbalstu iepriekšējās izskatīšanas posmu nodalīja no oficiālās izmeklēšanas procedūras EKL 88. panta 2. un 3. punkta izpratnē, kas raksturo Komisijas pārbaudi par šāda atbalsta saderību ar iekšējo tirgu, šā paša sprieduma 60. un 61. punktā tā atgādināja judikatūru, saskaņā ar kuru prasība atcelt Komisijas lēmumu neuzsākt oficiālo izmeklēšanas procedūru, ko cēlusi ieinteresētā persona šā 88. panta 2. punkta izpratnē, ir jāatzīst par pieņemamu, ja tās autors, to ceļot, cenšas saglabāt procesuālās tiesības, kas viņam izriet no šīs tiesību normas (šajā ziņā skat. 1993. gada 19. maija spriedumu lietā C‑198/91 Cook /Komisija, Recueil, I‑2487. lpp., 23. punkts, un 1993. gada 15. jūnija spriedumu lietā C‑225/91 Matra /Komisija, Recueil, I‑3203. lpp., 17. punkts). Šajā ziņā Vispārējā tiesa precizēja, ka ar “ieinteresēto personu” saprot jebkuru personu, uzņēmumu vai apvienību, kuras intereses, iespējams, ir skartas atbalsta piešķiršanas dēļ.
20. Pārsūdzētā sprieduma 62. punktā precizējot, ka atbilstoši judikatūrai ieinteresētās personas statuss tomēr var būt pamats vienīgi tiesībām celt prasību atcelt tiesību aktu, lai saglabātu procesuālās tiesības, jo prasītāja prasības, kurā tas apstrīd lēmuma pamatotību, pieņemamībai ir jāatbilst iepriekš minētās judikatūras lietā Plaumann /Komisija nosacījumiem, Vispārējā tiesa minētā sprieduma 63. punktā atzina, ka šajā gadījumā Kronoply un Kronotex, izvirzot savus pamatus, apstrīd gan Komisijas atteikumu uzsākt oficiālo izmeklēšanas procedūru, gan apstrīdētā lēmuma pamatotību.
21. Ar šādu pamatojumu Vispārējā tiesa veica pārbaudi par to, vai Kronoply un Kronotex ir tiesības celt prasību tiesā, izvirzot šādus pamatus.
22. Attiecībā uz Kronoply un Kronotex tiesībām celt prasību tiesā, lai apstrīdētu apstrīdētā lēmuma pamatotību, pārsūdzētā sprieduma 69. punktā Vispārējā tiesa konstatēja, ka Kronoply un Kronotex nav pierādījušas, ka tās ar minēto lēmumu ir skartas individuāli. Līdz ar to tā kā nepieņemamu noraidīja prasību daļā, kas vērsta pret apstrīdētā lēmuma pamatotību.
23. Attiecībā uz Kronoply un Kronotex tiesībām celt prasību, lai panāktu, ka tiek ievērotas to procesuālās tiesības, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 71. un 72. punktā atgādināja, ka ieinteresētās personas statuss EKL 88. panta 2. punkta izpratnē izriet no likumīgajām interesēm, kas var būt fiziskai vai juridiskai personai attiecībā uz to, ka attiecīgais atbalsta pasākums tiek vai netiek īstenots. Tādējādi, ja konkurējošs uzņēmums var pierādīt, ka tā konkurences stāvoklis tirgū tiek vai var tikt ietekmēts, piešķirot atbalstu, tam ir šādas intereses.
24. Pārsūdzētā sprieduma 73. un 74. punktā uzsverot, ka, tā kā atbalsta vērā ņemamā ietekme var tikt sajusta ne tikai tirgū, kurā darbojas tā saņēmējs, bet arī citos iespējamos augšupējos vai pakārtotos tirgos, Vispārējā tiesa šā sprieduma 76. punktā tostarp nosprieda, ka “prasītāji ir pierādījuši, ka pastāvēja vismaz īslaicīgs koksnes cenas pieaugums. Lai arī prasītāji nav pierādījuši, ka šis pieaugums ir saistīts ar ZSG rūpnīcas iedarbināšanu, nevar izslēgt, ka prasītājiem bija vismaz īslaicīgas negatīvas sekas pēc ZSG izveides un, iespējams, tās dēļ. Izejvielu cenu pieaugums, kas attiecībā uz 2003. gadu nav apstrīdēts, var atsaukties uz gala preču cenu un tātad – vājināt to uzņēmumu konkurētspēju, kuri to cieš, salīdzinājumā ar to konkurentiem, kuriem nav jāsaskaras ar tādu pašu situāciju”.
25. Minētā sprieduma 77. punktā Vispārējā tiesa no minētā secināja, ka “tādēļ ir jākonstatē, ka prasītāji no juridiskā viedokļa ir pietiekami pierādījuši, ka pastāv konkurences saikne, kā arī iespējama to tirgus stāvokļa ietekmēšana, kas ir saistāma ar attiecīgā atbalsta piešķiršanu. Tie tātad ir uzskatāmi par ieinteresētajām personām EKL 88. panta 2. punkta izpratnē.”
26. Līdz ar to Vispārējā tiesa tā paša sprieduma 78. punktā uzskatīja, ka “šī prasība ir [..] pieņemama, jo prasītājiem ir tiesības celt prasību, lai panāktu savu procesuālo tiesību ievērošanu. Šādos apstākļos Vispārējai tiesai ir jāpārbauda, vai ar pamatiem, ko prasītāji izvirzījuši savu prasību pamatojumam, tie patiešām vēlas aizstāvēt savas procesuālās tiesības, kas izriet no EKL 88. panta 2. punkta”.
27. Ar šādu pamatojumu Vispārējā tiesa sprieda par to trīs pamatu pieņemamību, ko bija izvirzījušas Kronoply un Kronotex
attiecīgi par acīmredzamu kļūdu vērtējumā, to procesuālo garantiju neievērošanu un, visbeidzot, EKL 87. panta 1. punkta un 3. punkta c) apakšpunkta, reģionālo pamatnostādņu, kā arī 1998. gada daudznozaru pamatprincipu pārkāpumu.
28. To darot, pēc tam, kad pārsūdzētā sprieduma 80. punktā Vispārējā tiesa bija norādījusi, ka ar otro pamatu Kronoply un Kronotex skaidri ir apgalvojušas, ka Komisijai bija jāuzsāk EKL 88. panta 2. punktā paredzētā oficiālā izmeklēšanas procedūra, minētā sprieduma 81. un 82. punktā tā precizēja, ka, pat ja tai pamati, kas vērsti tikai uz to, lai apstrīdētu lēmuma pamatotību, nav jāinterpretē kā tādi, kas patiesībā ir vērsti uz to, lai saglabātu Kronoply un Kronotex
procesuālās tiesības, tā var pārbaudīt, vai argumenti pēc būtības neietver arī informāciju, kas pamatotu pamatu, kas ir skaidri vērsts uz to, lai saglabātu procesuālās tiesības.
29. Ņemot vērā šo informāciju, Vispārējā tiesa konstatēja, ka pirmais pamats – atšķirībā no trešā – ietver argumentus pēc būtības, kas vērsti uz to, lai apstrīdētu Komisijas lēmumu neuzsākt oficiālo izmeklēšanas procedūru, kas ļauj pamatot otro pamatu, kurš izvirzīts procesuālo tiesību saglabāšanas atbalstam.
30. Pārsūdzētā sprieduma 86. punktā tā no minētā secināja, ka pirmā pamata argumenti ir jāņem vērā, analizējot otro pamatu, bet trešais pamats ir nepieņemams.
31. Vispārējā tiesa pēc būtības noraidīja Kronoply un Kronotex
argumentus.
32. Tā pārsūdzētā sprieduma 115. punktā uzskatīja, ka Komisija ir pieņēmusi apstrīdēto lēmumu, pamatojoties uz pilnīgu un ticamu informāciju, un tad pārsūdzētā sprieduma 117., 128., 146. un 152. punktā secināja, ka Kronoply un Kronotex nav pierādījušas, ka Komisijai, veicot apstrīdētā atbalsta pasākuma iepriekšēju izskatīšanu, bija būtiskas grūtības, kuru dēļ būtu bijis jāuzsāk oficiālās izmeklēšanas posms.
33. Līdz ar to Vispārējā tiesa noraidīja visu prasību atcelt tiesību aktu.
Lietas dalībnieku prasījumi
34. Savā apelācijas sūdzībā Komisija izvirza Tiesai šādus prasījumus:
– atcelt pārsūdzēto spriedumu tiktāl, ciktāl tajā par pieņemamu ir atzīta Kronoply un Kronotex celtā prasība atcelt apstrīdēto lēmumu;
– kā nepieņemamu noraidīt Kronoply un Kronotex celto prasību atcelt apstrīdēto lēmumu, un
– piespriest Kronoply un Kronotex atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, kas saistīti ar apelāciju.
35. ZSG prasījumi Tiesai ir šādi:
– atcelt pārsūdzēto spriedumu tiktāl, ciktāl tajā par pieņemamu ir atzīta Kronoply un Kronotex celtā prasība atcelt apstrīdēto lēmumu;
– kā nepieņemamu noraidīt Kronoply un Kronotex celto prasību atcelt apstrīdēto lēmumu, un
– piespriest Kronoply un Kronotex solidāri atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Par apelāciju
36. Komisija, ko šajā ziņā atbalsta ZSG, izvirza trīs pamatus, ar kuriem tā apstrīd pārsūdzēto spriedumu daļā, kurā Kronoply un Kronotex prasība ir atzīta par pieņemamu.
Par pirmo un otro pamatu
Lietas dalībnieku argumenti
37. Pirmkārt, Komisija būtībā apbalvo, ka Vispārējā tiesa, pamatodamās uz nosacījumiem, kas atšķiras no EKL 230. panta ceturtajā daļā paredzētajiem, kļūdaini ir uzskatījusi Kronoply un Kronotex prasību par pieņemamu. Šajā ziņā judikatūra, uz ko ir balstījusies Vispārējā tiesa, sākot ar LESD 108. pantu, esot veltīta alternatīvajiem pieņemamības nosacījumiem.
38. Tomēr, tā kā Savienības likumdevējs EKL 230. panta ceturtajā daļā skaidri ir noteicis prasību, ar kurām apstrīd iestāžu aktus, pieņemamības nosacījumus, nevar uzskatīt, ka šis pats likumdevējs ir vēlējies no tiem netieši atkāpties ar LESD 108. panta palīdzību.
39. ZSG piebilst, ka prasības, kas vērsta pret Komisijas lēmumu, pieņemamības nosacījumi nevar atšķirties atkarībā no izvirzītajiem atcelšanas pamatiem.
40. Otrkārt, Komisija, ko šajā ziņā atbalsta ZSG, apgalvo, ka Vispārējā tiesa, pārsūdzētā sprieduma 81. punktā norādīdama, ka tai “prasītāja prasība, ar ko apstrīd tikai lēmuma par atbalsta novērtējumu pamatotību, nav jāinterpretē kā tāda, kas patiesībā ir vērsta uz to, lai saglabātu procesuālās tiesības, kuras prasītājam izriet no EKL 88. panta 2. punkta, ja prasītājs nav skaidri izvirzījis pamatu šim mērķim”, tieši ir veikusi šādu interpretāciju minētā sprieduma 82. punktā.
41. Tomēr, to darīdama, Vispārējā tiesa, pirmkārt, esot pārsniegusi savu kompetenci, kas ir saistīta ar prasības formulējumu, kas izriet no tai iesniegtajiem procesuālajiem rakstiem. Otrkārt, šādas pieejas dēļ tikšot pārtraukta vienlīdzība lietas dalībnieku starpā Savienības tiesas priekšā, sniedzot priekšrocības prasītāju nostājai, par sliktu Komisijas nostājai.
42. ZSG precizē, ka, šādi rīkojoties, Vispārējā tiesa kļūdaini esot paredzējusi vērtējumu, kurš Komisijai ir jāveic lietā oficiālās izmeklēšanas procedūras laikā, pat ja iepriekšējā posma laikā par paredzēto atbalstu nav veikta padziļināta izmeklēšana.
Tiesas vērtējums
43. Pirmkārt, attiecībā uz iebildumu par EKL 230. panta ceturtās daļas nosacījumu pārkāpumu vispirms ir jāatgādina, ka Regulas Nr. 659/1999 4. pantā ir ieviesta paziņoto atbalsta pasākumu iepriekšējas izskatīšanas posms, kura mērķis ir ļaut Komisijai izveidot pirmo viedokli par attiecīgā atbalsta saderību ar kopējo tirgu. Šī posma beigās Komisija konstatē, ka šis pasākums vai nu nav uzskatāms par atbalstu, vai arī ietilpst EKL 87. panta 1. punkta piemērošanas jomā. Pēdējā minētajā gadījumā minētais pasākums var neradīt šaubas attiecībā uz tā saderību ar kopējo tirgu vai – tieši otrādi – radīt.
44. Ja pēc iepriekšējas izskatīšanas Komisija konstatē, ka paziņotais pasākums – tiktāl, ciktāl tas ietilpst EKL 87. panta 1. punkta piemērošanas jomā, – nerada šaubas par tā saderību ar kopējo tirgu, tā saskaņā ar Regulas Nr. 659/1999 4. panta 3. punktu pieņem lēmumu necelt iebildumus.
45. Ja Komisija pieņem lēmumu necelt iebildumus, tā ne tikai atzīst pasākumu par saderīgu ar kopējo tirgu, bet arī netieši atsakās uzsākt EKL 88. panta 2. punktā un Regulas Nr. 659/1999 6. panta 1. punktā paredzēto oficiālo izmeklēšanas procedūru.
46. Ja pēc iepriekšējas izskatīšanas Komisija konstatē, ka paziņotais pasākums rada šaubas par tā saderību ar kopējo tirgu, tai, pamatojoties uz Regulas Nr. 659/1999 4. panta 4. punktu, ir jāpieņem lēmums par EKL 88. panta 2. punktā un minētās regulas 6. panta 1. punktā paredzētās oficiālās izmeklēšanas procedūras uzsākšanu. Saskaņā ar šo pēdējo minēto tiesību normu šādā lēmumā attiecīgā dalībvalsts un ieinteresētās personas tiek aicinātas noteiktā laikā, kas parasti nepārsniedz vienu mēnesi, iesniegt savus apsvērumus.
47. Šajā gadījumā apstrīdētais lēmums ir lēmums necelt iebildumus, kas ir pamatots ar Regulas Nr. 659/1999 4. panta 3. punktu un kura tiesiskums ir atkarīgs no tā, vai pastāv šaubas par atbalsta saderību ar kopējo tirgu. Tā kā šādu šaubu gadījumā ir jāuzsāk oficiālā izmeklēšanas procedūra, kurā var piedalīties Regulas Nr. 659/1999 1. panta h) punktā minētās ieinteresētās personas, ir jāuzskata, ka jebkuru ieinteresēto personu šīs pēdējās minētās tiesību normas izpratnē šāds lēmums skar tieši un individuāli. Proti, personas, uz kurām attiecas EKL 88. panta 2. punktā un Regulas Nr. 659/1999 6. panta 1. punktā paredzētās garantijas, var panākt, ka tās tiek ievērotas, tikai tad, ja tām ir iespēja lēmumu necelt iebildumus apstrīdēt Savienības tiesā (šajā ziņā skat. 2005. gada 13. decembra spriedumu lietā C‑78/03 P Komisija/ Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, Krājums, I‑10737. lpp., 35. punkts un tajā minētā judikatūra; 2008. gada 22. decembra spriedumu lietā C‑487/06 P British Aggregates /Komisija, Krājums, I‑10515. lpp., 28. punkts, kā arī 2009. gada 9. jūlija spriedumu lietā C‑319/07 P 3F /Komisija, Krājums, I‑5963. lpp., 31. punkts un tajā minētā judikatūra).
48. Tātad ieinteresētās personas statuss Regulas Nr. 659/1999 1. panta h) punkta izpratnē, kas saistīts ar prasības konkrēto priekšmetu, ir pietiekams, lai saskaņā ar EKL 230. panta ceturto daļu individualizētu prasītāju, kurš apstrīd lēmumu necelt iebildumus.
49. Šajā gadījumā, pirmkārt, no pārsūdzētā sprieduma, it īpaši no tā 16. panta, izriet, ka, ceļot savu prasību, Kronoply un Kronotex centās panākt lēmuma necelt iebildumus saskaņā ar Regulas Nr. 659/1999 4. panta 3. punktu atcelšanu. Otrkārt, pārsūdzētā sprieduma 77. punktā Vispārējā tiesa būtībā konstatēja, ka Kronoply un Kronotex ir uzskatāmas par ieinteresētajām personām Regulas Nr. 659/1999 1. panta h) punkta izpratnē.
50. Otrkārt, Komisija un ZSG apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir grozījusi prasības priekšmetu, jo tā izvērtēja ne tikai prasības otro pamatu, kas attiecas uz procesuālo garantiju, kas pienākas ieinteresētajām personām, neievērošanu, bet arī argumentus, kas tika izvirzīti pirmā pamata, ar kuru apstrīdēta tikai lēmuma necelt iebildumus pamatotība, ietvaros.
51. Šajā ziņā, ja saskaņā ar Vispārējās tiesas Reglamenta 44. panta 1. punkta c) apakšpunktu prasītājam, kurš apstrīd Komisijas lēmumu neuzsākt oficiālo izmeklēšanas procedūru, prasības pieteikumā ir jādefinē savas prasības priekšmets, šī prasība no juridiskā viedokļa ir pietiekamā apmērā izpildīta, ja prasītājs identificē lēmumu, kuru tas lūdz atcelt.
52. Nav lielas nozīmes tam, ka prasības pieteikumā ir norādīts, ka tās mērķis ir atcelt lēmumu necelt iebildumus – termins, kas iekļauts Regulas Nr. 659/1999 4. panta 3. punktā, – vai lēmumu neuzsākt oficiālo izmeklēšanas procedūru, jo Komisija par abiem jautājuma aspektiem pieņem vienu lēmumu.
53. Šajā gadījumā ir jāatgādina, ka pirmajā instancē, savas prasības pamatojumam izvirzot trīs pamatus, Kronoply un Kronotex lūdza atcelt Komisijas lēmumu “necelt iebildumus par atbalstiem, ko Vācijas Federatīvā Republika piešķir” ZSG .
54. Šajā ziņā Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 80. punktā konstatēja, ka Kronoply un Kronotex tikai otrajā pamatā skaidri ir apgalvojušas, ka Komisijai bija jāuzsāk oficiālā izmeklēšanas procedūra.
55. Attiecībā uz pirmo un trešo pamatu Vispārējā tiesa tātad pamatoti pārsūdzētā sprieduma 81. punktā ir norādījusi, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru tai prasītāja prasība, ar ko tiek apstrīdēta tikai lēmuma par atbalsta novērtējumu pamatotība, ja prasītājs nav skaidri izvirzījis pamatu šim mērķim, nav jāinterpretē kā tāda, kas patiesībā ir vērsta uz to, lai saglabātu procesuālās tiesības, kuras prasītājam izriet no EKL 88. panta 2. punkta. Šādā gadījumā pamata interpretācijas dēļ prasības priekšmets faktiski tiktu pārkvalificēts (šajā ziņā skat. 2007. gada 29. novembra spriedumu lietā C‑176/06 P Stadtwerke Schwäbisch Hall u.c./Komisija, 25. punkts).
56. Tomēr pārsūdzētā sprieduma 82. punktā Vispārējā tiesa ir nospriedusi, ka šādas prasības pamatu interpretēšanas pilnvaru robežas tai netraucē izvērtēt argumentus pēc būtības, ko prasītājs bija izvirzījis, lai pārbaudītu, vai tie ietver arī informāciju, kas pamatotu pamatu, ko tāpat bija izvirzījis prasītājs un kurā bija skaidri apgalvots, ka pastāv būtiski sarežģījumi, kuru dēļ esot attaisnota EKL 88. panta 2. punktā paredzētās procedūras uzsākšana.
57. Līdz ar to Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 83. punktā nosprieda, ka tai bija tiesības izvērtēt pirmo un trešo pamatu, lai novērtētu, vai argumenti, kas iesniegti to ietvaros, var būt saistīti ar pamatu par procesuālo garantiju neievērošanu. Šādos apstākļos minētā sprieduma 86. punktā tā nosprieda, ka argumenti, kas izvirzīti pirmā pamata pamatojumam, – tiktāl, ciktāl ar tiem bija paredzēts apstrīdēt Komisijas lēmumu neuzsākt oficiālo izmeklēšanas procedūru, – bija jāizvērtē vienlaicīgi ar argumentiem, kas izvirzīti otrā pamata pamatojumam.
58. To darīdama, Vispārējā tiesa nav pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.
59. Ja prasītājs lūdz atcelt lēmumu necelt iebildumus, viņš galvenokārt apstrīd to, ka Komisijas lēmums par attiecīgo atbalstu ticis pieņemts, šai iestādei neuzsākot oficiālo izmeklēšanas procedūru, tādējādi pārkāpjot tā procesuālās tiesības. Lai tiktu apmierināta prasītāja prasība atcelt tiesību aktu, tas var izvirzīt jebkādu pamatu, lai pierādītu, ka Komisijai, izskatot tās rīcībā esošo informāciju un pierādījumus paziņotā pasākuma iepriekšējas izskatīšanas posmā, bija jārodas šaubām par tā saderību ar kopējo tirgu. Šādu argumentu izmantošanas dēļ tomēr nevar tikt grozīts prasības priekšmets, nedz mainīti tās pieņemamības nosacījumi (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā 3F /Komisija, 35. punkts). Tieši otrādi, tas, ka pastāv šaubas par šo saderību, ir tieši tas pierādījums, kas ir jāiesniedz, lai pierādītu, ka Komisijai bija jāuzsāk EKL 88. panta 2. punktā un Regulas Nr. 659/1999 6. panta 1. punktā paredzētā oficiālā izmeklēšanas procedūra.
60. Šādos apstākļos apelācijas sūdzības pirmais un otrais pamats ir jānoraida kopumā.
Par trešo pamatu
Lietas dalībnieku argumenti
61. Atbilstoši Komisijas teiktajam Vispārējā tiesa, uzskatīdama, ka uzņēmumi, kas to preču tirgū, ko tie ražo, nekonkurē ar atbalsta saņēmēju, var tikt atzīti par ieinteresētajām personām EKL 88. panta 2. punkta izpratnē, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā. To darīdama, Vispārējā tiesa esot pieļāvusi kolektīvās prasības veidu par Komisijas lēmumiem valsts atbalstu jomā. Tādējādi šā gadījuma apstākļos Vispārējā tiesa esot kļūdaini uzskatījusi, ka Kronoply un Kronotex bija interese panākt apstrīdētā lēmuma atcelšanu.
62. Šajā ziņā ZSG tāpat apgalvo, ka Vispārējās tiesas argumentācijas dēļ nesamērīgi ticis palielināts to uzņēmumu loks, kuri var apstrīdēt lēmumu valsts atbalstu jomā. Faktiski, lai arī ZSG savai darbībai galvenokārt izmanto koka celulozi, tā saviem ražošanas procesiem izmanto arī citas vielas un enerģij as avotus. Tādējādi pārsūdzētā sprieduma dēļ ieinteresētās personas statusu varot atzīt neierobežotam iespējamo prasītāju kopumam.
Tiesas vērtējums
63. Saskaņā ar Regulas Nr. 659/1999 1. panta h) punktu ieinteresētās personas ir tostarp visas personas, uzņēmumi vai uzņēmumu apvienības, kuru intereses var ietekmēt atbalsta piešķīrums, proti, it īpaši attiecīgā atbalsta saņēmēja konkurējošie uzņēmumi. Citiem vārdiem sakot, runa ir par nenoteiktu adresātu kopumu (šajā ziņā skat. 1984. gada 14. novembra spriedumu lietā 323/82 Intermills /Komisija, Recueil, 3809. lpp., 16. punkts).
64. Tādējādi šajā tiesību normā nav izslēgts, ka uzņēmums, kas nav atbalsta saņēmēja tiešs konkurents, bet kura ražošanas procesam ir vajadzīga tā pati izejviela, ir kvalificējams kā ieinteresētā persona, ja tas apgalvo, ka tā intereses var ietekmēt atbalsta piešķīrums.
65. Lai to darītu, šim uzņēmumam no juridiskā viedokļa pietiekami ir jāpierāda, ka atbalstam var būt konkrēta ietekme uz tā stāvokli (šajā ziņā skat. iepriekš minēto spriedumu lietā 3F /Komisija, 33. punkts).
66. Šajā gadījumā, pārsūdzētā sprieduma 71. punktā atgādinādama, ka fiziskai vai juridiskai personai, lai tiktu atzīts ieinteresētās personas statuss, ir jāspēj attaisnot likumīgās intereses attiecīgos atbalsta pasākumus īstenot, neīstenot vai saglabāt, ja tie jau piešķirti, Vispārējā tiesa norādīja, ka attiecībā uz uzņēmumu šādas likumīgas intereses tostarp var nozīmēt sava konkurences stāvokļa aizsardzību tirgū tiktāl, ciktāl to ietekmē atbalsta pasākumi.
67. Pārsūdzētā sprieduma 74. un 75. punktā konstatēdama, ka Kronoply un Kronotex nav konkurenti vienos un tajos pašos tirgos, bet savā ražošanas procesā izmanto tās pašas izejvielas, proti rūpniecisko koksni, Vispārējā tiesa no tā secināja, ka prasītājas un ZSG konkurē kā koksnes pircēji.
68. Turpinājumā Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 76. punktā uzskatīja, ka prasītājas ir pierādījušas, ka pastāvēja vismaz īslaicīgs koksnes cenu pieaugums, un nosprieda, ka, neraugoties uz to, ka prasītājas nav pierādījušas, ka šis pieaugums notika tādēļ, ka tika iedarbināta ZSG
rūpnīca, nevar izslēgt, ka tām radās negatīvas sekas visdrīzāk ZSG
izveidošanas dēļ.
69. Ar šādu pamatojumu Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 77. punktā uzskatīja, ka Kronoply un Kronotex “no juridiskā viedokļa ir pietiekami pierādījušas, ka pastāv konkurences saikne, kā arī to, ka to stāvoklis tirgū var tikt ietekmēts, piešķirot apstrīdēto atbalstu”.
70. Šādos apstākļos Vispārējai tiesai nevar pārmest, ka tā būtu pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, būtībā uzskatot, ka uz uzņēmumiem, kas to preču tirgū, kuras tie ražo, nekonkurē ar atbalsta saņēmēju, var attiekties “ieinteresēto personu” jēdziens Regulas Nr. 659/1999 1. panta h) punkta izpratnē.
71. No šiem apsvērumiem izriet, ka Vispārējā tiesa pamatoti ir nospriedusi, ka Kronoply un Kronotex bija ieinteresēto personu statuss minētās tiesību normas izpratnē.
72. Līdz ar to apelācijas sūdzības trešais pamats ir jānoraida.
73. No visiem iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka apelācijas sūdzība ir jānoraida pilnībā.
Par tiesāšanās izdevumiem
74. Atbilstoši Tiesas Reglamenta 69. panta 2. punktam, kas piemērojams apelācijas tiesvedībā, pamatojoties uz Reglamenta 118. pantu, lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Saskaņā ar tā paša reglamenta 69. panta 3. punktu, ja abiem lietas dalībniekiem spriedums daļēji ir labvēlīgs un daļēji nav labvēlīgs vai ja pastāv izņēmuma apstākļi, Tiesa var nolemt, ka tiesāšanās izdevumi ir jāsadala vai ka lietas dalībnieki sedz savus tiesāšanās izdevumus paši.
75. Šajā gadījumā Komisijai, ko atbalsta ZSG, spriedums ir nelabvēlīgs. Tā kā prasītāji pirmajā instancē nav piedalījušies apelācijas tiesvedībā un tādēļ nav prasījuši piespriest atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tiek nolemts, ka Komisija un ZSG sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.
Rezolutīvā daļa
Ar šādu pamatojumu Tiesa (virspalāta) nospriež:
1) apelācijas sūdzību noraidīt;
2) Eiropas Komisija un Zellstoff Stendal GmbH sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas.