ĢENERĀLADVOKĀTES JULIANAS KOKOTES [JULIANE KOKOTT] SECINĀJUMI,
sniegti 2013. gada 21. martā (1)
Lieta C‑65/12
Leidseplein Beheer BV
H. J. M. de Vries
(Hoge Raad der Nederlanden (Nīderlande) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Direktīva 2008/95/EK – Preču zīmju tiesības – Reģistrētas preču zīmes īpašnieka tiesības – Preču zīme ar reputāciju – Preču zīmei ar reputāciju identiska vai līdzīga apzīmējuma izmantošana bez pietiekama iemesla un nepamatoti, ko veic trešā persona – Pietiekama iemesla jēdziens
I –    Ievads
1.        Dalībvalstis var preču zīmju ar reputāciju īpašniekiem piešķirt tiesības aizliegt trešajām personām izmantot līdzīgus apzīmējumus, ja, izmantojot apzīmējumu nepamatoti un bez pietiekama iemesla, tiek netaisnīgi gūts labums no preču zīmes ar reputāciju atšķirtspējas vai reputācijas vai tām tiek radīts kaitējums.
2.        Tā kā Tiesa saistībā ar tādu reklāmu internetā, kurā tiek izmantoti atslēgvārdi, jau ir aplūkojusi dažus iespējama attaisnojuma aspektus (2), tagad atliek noskaidrot, cik lielā mērā apzīmējuma labticīga izmantošana pirms līdzīgas preču zīmes, kas vēlāk iegūst labu reputāciju, reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas var būt pietiekams iemesls pirmā minētā apzīmējuma turpmākai izmantošanai. Proti, de Vries un viņa uzņēmums Leidseplein Beheer BV jau ilgu laiku pirms Red Bull preču zīmju sākotnējās reģistrēšanas izmantoja buldoga attēlu ar uzrakstu “The Bulldog”. Tagad pastāv strīds par to, vai Red Bull var aizliegt šā apzīmējuma izmantošanu attiecībā uz enerģijas dzērienu.
II – Atbilstošās tiesību normas
A –    Savienības tiesības
3.        Preču zīmju direktīvas (3) 5. panta 1. punktā ir reglamentētas tiesības, kas piešķirtas ikvienam preču zīmju īpašniekam:
“Reģistrētā preču zīme piešķir īpašniekam šajā ziņā ekskluzīvas tiesības. Īpašniekam ir tiesības atturēt visas trešās personas, kas nav saņēmušas viņa piekrišanu, lietot komercdarbībā:
a)      jebkuru apzīmējumu, kas ir identisks preču zīmei attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kuri ir identiski tiem, attiecībā uz ko ir reģistrēta preču zīme;
b)      jebkuru apzīmējumu, ja tā identitātes vai līdzības preču zīmei un preču vai pakalpojumu, uz ko attiecas preču zīme, identitātes vai līdzības dēļ pastāv varbūtība maldināt sabiedrību, kas ietver asociācijas iespēju starp apzīmējumu un preču zīmi.”
4.        Preču zīmju direktīvas 5. panta 2. punktā ir reglamentētas preču zīmju ar reputāciju īpašnieku papildu tiesības:
“Ikviena dalībvalsts var arī paredzēt, ka īpašniekam ir tiesības aizkavēt visas trešās personas, kam nav viņa piekrišanas, lietot komercdarbībā jebkuru apzīmējumu, kas ir [..] līdzīgs preču zīmei attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kuri nav līdzīgi tiem, kam šī preču zīme reģistrēta, ja pēdējai ir reputācija dalībvalstī un ja šīs zīmes [apzīmējuma] nepamatota lietošana rada netaisnīgas priekšrocības vai rada kaitējumu preču zīmes atšķirtspējai vai reputācijai.”
B –    Nīderlandes tiesības
5.        Nīderlandes preču zīmju tiesības ir nostiprinātas 2005. gada 25. februārī Hāgā parakstītajā Beniluksa Nolīgumā par intelektuālo īpašumu. Nolīguma 2.20. panta 1. punkta c) apakšpunkts atbilst Preču zīmju direktīvas 5. panta 2. punkta regulējumam.
III – Faktiskie apstākļi un lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu
6.        Red Bull ir 1983. gada 11. jūlijā attiecībā uz preču 32. klasi (bezalkoholiskie dzērieni) reģistrētās vārdiskās/grafiskās preču zīmes “Red Bull Krating‑Daeng” īpašniece. Šā uzņēmuma pazīstamākais izstrādājums ir enerģijas dzēriens ar tādu pašu nosaukumu.
7.        De Vries ir 1983. gada 14. jūlijā tāpat attiecībā uz preču 32. klasi (bezalkoholiskie dzērieni) reģistrētās vārdiskās/grafiskās preču zīmes “The Bulldog”, kā arī līdzīgu jaunāku preču zīmju īpašnieks. Viņš šo apzīmējumu izmantoja (ilgu laiku), pirms Red Bull 1983. gadā iesniedza savas preču zīmes reģistrācijas pieteikumu attiecībā uz “gastronomiskiem pakalpojumiem ar dzērienu tirdzniecību” un attiecībā uz dažādiem tirdzniecības veicināšanas pasākumiem, proti, pēc viņa sniegtajām ziņām, jau kopš 1975. gada, citstarp saistībā ar tā dēvētajiem Coffeeshops, bet arī kafejnīcās, kādā viesnīcā, kādā velosipēdu īres punktā un kopš 1997. gada – arī attiecībā uz enerģijas dzērienu. Kā noprotams, Leidseplein Beheer BV ir sabiedrība, ar kuras starpniecību de Vries īsteno šo saimniecisko darbību.
8.        Red Bull it īpaši vēlas panākt, ka de Vries vairs neražo un neizplata enerģijas dzērienus ar iepakojumu, uz kura ir norādīts apzīmējums “Bull Dog”, kāds cits apzīmējums, kas ietver šā vārda sastāvdaļu “Bull”, vai citi Red Bull reģistrētajām preču zīmēm līdz sajaukšanas pakāpei līdzīgi apzīmējumi.
9.        Pirmās instances tiesas – Rechtbank Amsterdam [Amsterdamas tiesas] – spriedums bija labvēlīgs de Vries, savukārt otrajā instancē – Gerechtshof te Amsterdam [Amsterdamas apelācijas tiesā] – spriedums bija labvēlīgs Red Bull. Pašlaik Hoge Raad [Nīderlandes Augstākā tiesa] izskata de Vries iesniegto kasācijas sūdzību.
10.      Kā teikts lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu, abu apzīmējumu līdzība līdz šim vēl nav tikusi pietiekami izvērtēta. Tādēļ izskatāmajā lietā nevarot pieņemt, ka pastāv sajaukšanas iespēja. Turklāt lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu nav atbildes uz jautājumu, vai de Vries vēlējās piedalīties Red Bull enerģijas dzērienu miljardus lielajā apgrozījumā un vai tās preču zīmes ar reputāciju pievilcības dēļ ir netaisnīgi guvis labumu no tās reputācijas (4).
11.      Hoge Raad šaubās par to, cik lielā mērā apzīmējuma agrākā izmantošana var tikt uzskatīta par pietiekamu iemeslu. Tādēļ tā uzdod Tiesai šādu jautājumu:
“Vai Preču zīmju direktīvas 5. panta 2. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka pietiekams iemesls šīs tiesību normas izpratnē var būt arī tad, ja ieinteresēta trešā persona (ieinteresētas trešās personas) preču zīmei ar reputāciju identisku vai līdzīgu apzīmējumu labticīgi izmantoja jau pirms šīs preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas?”
12.      Savus apsvērumus rakstveidā ir izklāstījuši pamatlietas dalībnieki – Leidseplein Beheer B.V. kopīgi ar H. J. M. de Vries un Red Bull GmbH, kā arī Itālijas Republika un Eiropas Komisija. Visi, izņemot Itāliju, arī piedalījās 2013. gada 27. februāra tiesas sēdē.
IV – Juridiskais pamatojums
A –    Par prejudiciālā jautājuma priekšvēsturi
13.      Vispirms attiecībā uz Preču zīmju direktīvas 5. panta 2. punktā ietverto normu piemērojamību ir jākonstatē, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, lai gan šīs normas, kā liecina to teksts, attiecas vienīgi uz gadījumu, kurā preču zīmei ar reputāciju identisks vai tai līdzīgs apzīmējums tiek izmantots attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kas nav līdzīgi tiem, attiecībā uz kuriem šī preču zīme ir reģistrēta, tajās paredzētā aizsardzība vēl jo vairāk ir spēkā arī tad, ja šāds apzīmējums tiek izmantots attiecībā uz precēm vai pakalpojumiem, kas ir identiski vai līdzīgi tiem, attiecībā uz kuriem šī preču zīme ir reģistrēta (5). Tātad tās ir spēkā arī pamatlietā, kurā runa ir par identiskām precēm, proti, enerģijas dzērieniem.
14.      Jautājumā par aizsardzības, kas paredzēta preču zīmju ar reputāciju īpašniekiem, tvērumu no Preču zīmju direktīvas 5. panta 2. punkta teksta redakcijas izriet, ka šādas preču zīmes īpašnieks ir tiesīgs aizliegt trešajām personām bez viņu piekrišanas un bez pietiekama iemesla komercdarījumos izmantot šai preču zīmei identisku vai līdzīgu apzīmējumu, ja ar šādu izmantošanu netaisnīgi tiek gūts labums no preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas vai arī tām tiek radīts kaitējums. Ar reputāciju apveltītas preču zīmes īpašnieka iespēja izmantot šīs tiesības nav pakārtota nosacījumam par sajaukšanas iespējas esamību attiecīgajā sabiedrības daļā (6).
15.      Kaitējuma veidi, kurus aptver ar Preču zīmju direktīvas 5. panta 2. punktā piešķirtā aizsardzība, ir, pirmkārt, kaitējums preču zīmes atšķirtspējai (“vājināšana” [Verwässerung]), otrkārt, kaitējums šīs preču zīmes reputācijai (“aptraipīšana” [Verunglimpfung]) un, treškārt, netaisnīga labuma gūšana no minētās preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas (“parazitēšana” [Trittbrettfahren]), un minētajās tiesību normās paredzētā noteikuma piemērošanai ir pietiekami jau ar kādu no šiem kaitējumiem vien (7).
16.      Tiesvedībā valsts otrās instances tiesā – Gerechtshof – šī tiesa pieņēma, ka ir notikusi “netaisnīga labuma gūšana no preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas”, ko apzīmē citstarp arī ar terminu “parazītisms”. Šis preču zīmju īpašnieka tiesību pārkāpums ir saistīts nevis ar preču zīmei nodarīto kaitējumu, bet gan ar priekšrocībām, kuras trešā persona gūst no tai identiska vai līdzīga apzīmējuma izmantošanas. Tā attiecas it īpaši uz gadījumiem, kad, ņemot vērā preču zīmes tēla vai tās īpašību pārnešanu uz precēm, kas apzīmētas ar identisko vai līdzīgo apzīmējumu, pastāv acīmredzama ar reputāciju apveltītās preču zīmes atstātā iespaida izmantošana (8).
17.      Hoge Raad pagaidām ir atlikusi nolēmumu par attiecīgo de Vries kasācijas pamatu, lai vispirms Tiesai jautātu, vai pietiekams iemesls Preču zīmju direktīvas 5. panta 2. punkta izpratnē var būt arī tad, ja attiecīga trešā persona (attiecīgas trešās personas) preču zīmei ar reputāciju identisku vai līdzīgu apzīmējumu labticīgi izmantoja jau pirms šīs preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas.
B –    Par Red Bull hipotēzi
18.      Red Bull šajā ziņā uzskata, ka pietiekams iemesls pastāv vienīgi tad, ja šā apzīmējuma izmantotājam ir nepieciešams izmantot tieši šo apzīmējumu un ja neatkarīgi no preču zīmes īpašniekam līdz ar izmantošanu nodarītā kaitējuma nevarot pieprasīt, ka viņš godīgi atturēsies no šādas izmantošanas. Citiem vārdiem: ir jābūt svarīgam iemeslam, kas izslēdz atteikšanos no strīdīgās izmantošanas. Red Bull šo viedokli balsta uz vienu Vispārējās tiesas spriedumu (9), vienu ITSB Apelāciju padomes lēmumu (10) un agrāko Beniluksa Tiesas judikatūru (11).
C –    Par teksta redakciju
19.      Ja balstās uz Preču zīmju direktīvas 5. panta 2. punkta nīderlandiešu valodas versiju, Red Bull šaurais traktējums, iespējams, šķiet nedaudz precīzāks kā citu valodu redakcijās. Nīderlandiešu valodā tiek lietots nevis jēdziens “pietiekams iemesls” (rechtvaardige reden), bet gan jēdziens “pārliecinošs iemesls” jeb “spēkā esošs pamatojums” (geldige reden). Šo versiju gandrīz jau varētu saprast tādējādi, ka ir jāpastāv konkrētām tiesībām izmantot apzīmējumu, piemēram, tiesībām uz nosaukumu vai agrāko preču zīmi.
20.      Turpretī vācu valodas jēdzienu “pietiekams iemesls” [rechtfertigender Grund], kā arī atbilstošos jēdzienus franču valodas redakcijā – juste motif – un angļu valodas redakcijā – due cause – var saprast arī tādējādi, ka nav obligāti jābūt tā, ka apzīmējuma izmantošanas iemeslam ir imperatīvs raksturs. Saskaņā ar to varētu arī pietikt, ja pastāvētu pamatotas intereses, kas ir prioritāras attiecībā pret preču zīmes ar reputāciju īpašnieka interesēm.
21.      Prima facie nav noprotams, kādēļ apzīmējuma agrākā izmantošana nebūtu piemērota, lai pamatotu potenciāli prioritāras, tiesību normās aizsargātas intereses.
22.      Tomēr Savienības tiesību normas dažādu valodu redakcijās ir jāinterpretē vienoti. Ja dažādu valodu redakcijās ir atšķirības, attiecīgā tiesību norma principā ir jāinterpretē atbilstoši regulējuma, kura daļu tas veido, vispārējai sistēmai un mērķim (12).
D –    Par Preču zīmju direktīvas regulējuma sistēmu
23.      Red Bull, pamatojot savu viedokli, tik tiešām atsaucas uz Preču zīmju direktīvas regulējuma sistēmu un direktīvas īstenošanu Beniluksa nolīgumā. Tā balstās uz regulējumu par tā dēvēto faktisko preču zīmju aizsardzību, t.i., preču zīmju, kas nav reģistrētas, bet tiek aizsargātas to izmantošanas dēļ vien.
24.      Preču zīmju direktīvas 4. panta 4. punkta b) apakšpunktā dalībvalstīm ir atļauts atteikt preču zīmes reģistrāciju, ja jau pastāv tiesības uz nereģistrētu preču zīmi un ja šāda nereģistrēta preču zīme piešķir īpašniekam tiesības atteikt jaunākās preču zīmes izmantošanu. Turklāt 6. panta 2. punktā dalībvalstīm ir atļauts atzīt agrākas tiesības, kurām ir nozīme vietējā mērogā. Tādēļ, kā ir pausts arī preambulas piektajā apsvērumā, dalībvalstis var atzīt un aizsargāt nereģistrētas preču zīmes, tomēr tām nav pienākuma to darīt.
25.      Beniluksa nolīgumā nav izmantota neviena no šīm iespējām. Saskaņā ar tā normām preču zīme var tikt iegūta vienīgi līdz ar reģistrāciju, nevis ar izmantošanu vien. Red Bull uzskata, ka tīrā reģistrācijas sistēmā vienīgais koriģējošais līdzeklis ir sankcijas piemērošana par ļaunprātīgi iesniegtu preču zīmes reģistrācijas pieteikumu Preču zīmju direktīvas 3. panta 2. punkta d) apakšpunkta izpratnē. Arī Itālija apgalvo, ka šādā regulējuma sistēmā apzīmējuma agrākā labticīgā izmantošana nevarot būt pietiekams iemesls 5. panta 2. punkta izpratnē.
26.      No šā argumentācijas virziena izriet, ka apzīmējuma agrākas labticīgas izmantošanas atzīšana par pietiekamu iemeslu Preču zīmju direktīvas 5. panta 2. punkta izpratnē netieši ietekmētu nereģistrētu preču zīmju aizsardzību.
27.      Tomēr šis viedoklis nepārliecina. Atzīšana par potenciālu pietiekamu iemeslu nenozīmē nedz to, ka persona, kas ir izmantojusi apzīmējumu bez reģistrācijas, var izmantot aizsardzību, kādu sniedz no preču zīmes izrietošās tiesības, nedz arī no šādas atzīšanas izriet, ka šis pietiekamais iemesls vienmēr būtu atbalstāms kā prioritārs.
28.      Visbeidzot, apzīmējuma izmantošana, kam, iespējams, Preču zīmju direktīvas 5. panta 2. punkta kontekstā ir pietiekams iemesls, vienmēr var vēl tikt aizliegta, pamatojoties uz 5. panta 1. punktu, ja pastāv sajaukšanas iespēja, jo šajā gadījumā varētu sagaidīt, ka iespējama patērētāju maldināšana.
29.      Pret pēdējo minēto apsvērumu Red Bull gan iebilst, ka Preču zīmju direktīvas 5. panta 2. punktā paredzētā aizsardzība ir plašāka nekā aizsardzība, ko paredz 5. panta 1. punkts, tomēr arī šis arguments nepārliecina. Faktiski šīm abām tiesībām ir atšķirīgas funkcijas. 5. panta 2. punkta vienīgais nolūks ir preču zīmju īpašnieka aizsardzība, savukārt 5. panta 1. punkts attiecas arī uz patērētāju aizsardzību no maldināšanas. Tādēļ vienkāršu preču zīmju aizsardzība var tikt piemērota gadījumos, kuros preču zīmju ar reputāciju aizsardzība nav piemērojama, un otrādi.
30.      Papildinot teikto, jānorāda, ka Preču zīmju direktīvas regulējuma sistēma varētu tikt skarta citā ziņā, proti, relatīvi ierobežojot preču zīmes ar reputāciju reģistrēšanu saskaņā ar 4. panta 3. punktu un 4. punkta a) apakšpunktu. Šajās normās gan tiek lietoti tie paši termini, kas tiek lietoti 5. panta 2. punktā, tomēr, tā kā izskatāmajā lietā strīdīgais apzīmējums jau bija reģistrēts, pirms preču zīme “Red Bull” ieguva reputāciju, tad nav jālemj par šeit ierosinātās 5. panta 2. punkta interpretācijas iespējamām sekām attiecībā uz preču zīmju reģistrāciju.
31.      Tādējādi arī no direktīvas regulējuma sistēmas neizriet, ka būtu jāpiekrīt Red Bull šaurajam traktējumam.
E –    Par izsvēršanas nepieciešamību
32.      Līdz ar to nepārsteidz tas, ka Tiesa pavisam nesenajā spriedumā lietā Interflora, uz kuru atsaucas arī Hoge Raad, pamatojot sava lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu nepieciešamību, jēdzienu “pietiekams iemesls” nesaprata kā imperatīvu iemeslu. Minētajā lietā runa ir par tādu reklāmu internetā, kurā tiek izmantoti atslēgvārdi, kas atbilst preču zīmei ar reputāciju. Ar reklāmu tika ieteikta alternatīva preču zīmes ar reputāciju īpašnieka precēm vai pakalpojumiem, tomēr nepiedāvājot vienkāršu šīs preču zīmes īpašnieka preču vai pakalpojumu atdarinājumu, neizraisa nedz atšķirtspējas “vājināšanu”, nedz reputācijas “aptraipīšanu” un arī citādā ziņā nekaitējot šīs preču zīmes funkcijām. Šāda izmantošana principā atbilst veselīgai un godīgai konkurencei attiecīgo preču vai pakalpojumu nozarē, un tātad tai ir “pietiekams iemesls” Preču zīmju direktīvas 5. panta 2. punkta izpratnē (13).
33.      Lai konstatētu veselīgu un godīgu konkurenci ar preču zīmes ar reputāciju īpašnieku, gan varētu būt noderīgi, ka šī preču zīme reklāmā internetā tiek izmantota kā atslēgvārds. Tomēr šāda reklāma nav obligāts šādas konkurences priekšnosacījums.
34.      Tādējādi Tiesa spriedumā lietā Interflora nebalstījās uz to, ka preču zīmes ar reputāciju izmantošanai par atslēgvārdu nebūtu alternatīvas. Drīzāk tās nolēmums ir balstīts uz preču zīmei radītā kaitējuma un citu juridiski aizsargājamu interešu, it īpaši konkurences brīvības, izsvēršanu.
35.      Visbeidzot, izsvēršana arī ir tuvāka Tiesas judikatūrai, kurā teikts, ka ar direktīvu ir jārada vispārējs līdzsvars starp preču zīmes īpašnieka interesēm uzturēt tās pamatfunkciju un pārējo tautsaimniecības dalībnieku interesēm, lai būtu pieejami apzīmējumi, ar kuriem var apzīmēt to preces un pakalpojumus (14).
36.      Izsvēršana ir iestrādāta arī Preču zīmju direktīvas 5. panta 2. punktā. Proti, preču zīmes ar reputāciju īpašnieks nevar aizliegt jebkādu preču zīmes vai tai līdzīgu apzīmējumu izmantošanu, bet gan vienīgi tādu izmantošanu, kas bet pietiekama iemesla un nepamatoti gūst labumu no preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas vai rada tām kaitējumu. Turklāt negodīga izmantošana vai kaitējuma radīšana ir cieši saistīta ar pietiekama iemesla trūkumu. Ja apzīmējuma izmantošanai ir pietiekams iemesls, tad gan parasti nav pieļaujams šādu rīcību kvalificēt kā nepamatotu (15).
37.      Tādēļ rodas izdevība pietiekama iemesla pārbaudi sasaistīt ar pārbaudi par to, vai līdz ar apzīmējuma nepamatotu izmantošanu tiek gūts labums no preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas. Šajā nolūkā ir jāveic visaptveroša visu konkrētās lietas nozīmīgo apstākļu izvērtēšana (16).
38.      Tiesa šajā ziņā it īpaši ir orientējusies uz preču zīmes atpazīstamības intensitāti un atšķirtspējas pakāpi, konfrontējošo preču zīmju līdzības pakāpi, kā arī attiecīgo preču un pakalpojumu veidu un to līdzības pakāpi. Runājot par agrākās preču zīmes atpazīstamības intensitāti un atšķirtspējas pakāpi, jo lielāka ir šīs preču zīmes atšķirtspēja un reputācija, jo drīzāk var pieļaut kaitējuma esamību. Jo tiešāk un spēcīgāk apzīmējums atsauc atmiņā preču zīmi, jo lielāks esot risks, ka līdz ar apzīmējuma pašreizējo vai nākotnē iespējamu izmantošanu negodīgā veidā tiek gūts labums no agrākās preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas vai tām tiek nodarīts kaitējums (17).
39.      Veicot šo pārbaudi, valsts tiesām būs jāņem vērā, ka runa ir par identiskām precēm un līdz ar to īpaši cieša var šķist saikne ar attiecībā uz šīm precēm reģistrēto preču zīmi ar reputāciju. Katrā ziņā apzīmējumi nav identiski, bet atbilst viens otram tikai attiecībā uz vārdu “Bull”, kas de Vries piederošajā apzīmējumā ir tikai viena no vārda “Bulldog” sastāvdaļām un kas ir saistīts ar pavisam citu attēlu.
40.      Katrā ziņā nepamatotas labuma gūšanas būtiska iezīme ir tā, ka trešā persona, izmantojot preču zīmei ar reputāciju līdzīgu apzīmējumu, mēģina sev izveidot saikni ar tās tēlu, lai izmantotu tās pievilkšanas spēju, reputāciju un prestižu, kā arī lai bez jebkādas finansiālas kompensācijas un bez pienākuma papūlēties šajā sakarā savā labā izmantotu komerciālas pūles, ko preču zīmes īpašnieks pielicis, lai izveidotu un uzturētu šīs preču zīmes tēlu (18).
41.      Veicot šo vērtēšanu, liela nozīme ir piedēvējama apstāklim, ka apzīmējums “The Bulldog” jau kopš 1983. gada ir reģistrēts kā preču zīme attiecībā uz bezalkoholiskiem dzērieniem. Preču zīme “Red Bull” gan ir dažas dienas vecāka, tomēr ir jāšaubās, ka tai jau tolaik bija reputācija. Tādēļ de Vries principā attiecībā uz šo preču zīmi var atsaukties uz Savienības tiesībās atzīto iegūto tiesību nodrošināšanas principu (19), lai pamatotu izmantošanu attiecībā uz bezalkoholisku enerģijas dzērienu. Tādēļ pastāvošu tiesību izmantošana principā nevar būt nepamatota un bez pietiekama iemesla), ja cita preču zīme vēlāk sasniedz augstu atpazīstamības pakāpi un tādā veidā tās aizsardzības joma nonāk konfliktā ar pastāvošu preču zīmju aizsardzības jomu.
42.      Turpretī jāatzīst, ka pat de Vries neapgalvo, ka viņš šo preču zīmi attiecībā uz enerģijas dzērieniem būtu izmantojis jau pirms 1997. gada. Un nav arī konstatējams, ka Hoge Raad savā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu būtu aplūkojusi šīs preču zīmes ietekmi. Drīzāk tā orientējās uz to, ka preču zīme tika izmantota attiecībā uz citiem saimnieciskās darbības veidiem gastronomijas jomā.
43.      Tomēr, veicot interešu izsvēršanu, ir jāņem vērā arī šāda izmantošana. Jo šī izmantošana ir trešās personas pašas pūliņi, un tai katrā ziņā vairs nevar pārmest, ka tā gribētu “parazitēt” uz citu rēķina, pati nepiepūloties. Drīzāk līdz ar agrāko izmantošanu var tāpat būt audzis apzīmējuma pievilkšanas spēks, reputācija un prestižais stāvoklis, kas ir jāņem vērā kā trešās personas pamatotas intereses. Mazākā mērā tas tā ir arī tad, ja apzīmējums tika izmantots pēc preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas, bet pirms tā ir ieguvusi reputāciju. Par to, cik svarīga ir apzīmējuma izmantošana, kas notikusi pēc tam, kad preču zīme ieguva reputāciju, šajā lietā nav jālemj.
44.      Tā kā apzīmējuma agrākās izmantošanas rezultāts var būt pievilkšanas spēks, reputācija un prestižais stāvoklis, tā pašreizējā izmantošana var arī būt piemērota, lai īstenotu preču zīmes funkciju – norādītu izcelsmi – un tādējādi veicinātu patērētāju labāku informēšanu. Tādējādi izskatāmajā lietā pastāv iespēja, ka vismaz patērētāji Amsterdamā ar konkrētu uzņēmumu var labāk saistīt apzīmējumu “The Bulldog” nekā vārdus “de Vries” un “Leidseplein Beheer” vai kādu pilnīgi jaunu etiķeti.
45.      Šīs pamatotās intereses izmantot agrāk izmantotu apzīmējumu nezūd arī tādēļ, ka de Vries, iespējams, enerģijas dzērienu izplatīšanu tirgū uzsāka tikai pēc tam, kad Red Bull ar šo produktu bija guvusi lielus panākumus. Preču zīmju tiesību nolūks nav konkrētiem uzņēmumiem traucēt konkurēt konkrētos tirgos. Kā liecina spriedums lietā Interflora, šāda konkurence iekšējā tirgū drīzāk ir vēlama (20). Un šīs konkurences ietvaros uzņēmumiem – neskarot sajaukšanas iespēju – principā arī būtu jābūt tiesīgiem izmantot apzīmējumus, ar kuriem tie tirgū ir pazīstami.
46.      Atbilstoši tam arī Red Bull minētais piemērs par grāmatnīcu ar nosaukumu “Green Apple”, kas stabili darbojas savā nozarē un kas ar šo apzīmējumu sāk pārdot datorus, nevar automātiski tikt uzskatīts par preču zīmes ar reputāciju – “Apple” – tiesību pārkāpumu.
47.      Katrā ziņā, kā Komisija pareizi uzsver, vienmēr vēl ir iespējams vērsties pret konkrētām agrāk izmantoto apzīmējumu izmantošanas formām, ja tās, ņemot vērā visus apstākļus, tomēr ir piemērotas, lai bez pietiekama iemesla nepamatoti gūtu labumu no preču zīmes ar reputāciju atšķirtspējas vai reputācijas vai radītu tām kaitējumu. Tas tā varētu būt, piemēram, tad, ja, apzīmējumu rādot patērētājam, viņam tiek radīts iespaids par īpašu līdzību ar preču zīmi ar reputāciju.
48.      Kompetentajām valsts tiesām ir jāņem konkrēti vērā visi šie faktori, ja tās pārbauda, vai līdz ar apzīmējuma izmantošanu nepamatoti un bez pietiekama iemesla tiek gūts labums no preču zīmes atšķirtspējas vai reputācijas.
V –    Secinājumi
49.      Tādēļ ierosinu Tiesai uz uzdoto prejudiciālo jautājumu atbildēt šādi:
Vērtējot, vai trešā persona, izmantojot preču zīmei ar reputāciju līdzīgu apzīmējumu, bez pietiekama iemesla un nepamatoti gūst labumu no preču zīmes ar reputāciju atšķirtspējas vai reputācijas Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 22. oktobra Direktīvas 2008/95/EK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm, 5. panta 2. punkta izpratnē, tās labā ir jāņem vērā apstāklis, vai tā šo apzīmējumu ir labticīgi izmantojusi attiecībā uz citām precēm vai pakalpojumiem jau pirms preču zīmes ar reputāciju reģistrācijas pieteikuma iesniegšanas vai pirms tā bija ieguvusi reputāciju.
1 Oriģinālvaloda – vācu.
2 – Skat. 2011. gada 22. septembra spriedumu lietā C‑323/09 Interflora un Interflora British Unit (Krājums, I‑12117. lpp., 91. punkts).
3 – Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz Padomes 1988. gada 21. decembra Pirmo direktīvu 89/104/EEK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV 1989, L 40, 1. lpp.). Tomēr piemērojama ir Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 22. oktobra Direktīva 2008/95/EK, ar ko tuvina dalībvalstu tiesību aktus attiecībā uz preču zīmēm (OV L 299, 25. lpp.), kuras piemērojamās normas satura ziņā tomēr neatšķiras no pirmās minētās direktīvas.
4 – Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu 3.10.2. punkts.
5 – Tiesas 2003. gada 9. janvāra spriedums lietā C‑292/00 Davidoff (Recueil, I‑389. lpp., 30. punkts), 2010. gada 23. marta spriedums apvienotajās lietās no C‑236/08 līdz C‑238/08 Google Frankreich un Google (Krājums, I‑2417. lpp., 48. punkts), kā arī spriedums lietā Interflora un Interflora British Unit (minēts iepriekš 2. zemsvītras piezīmē, 68. punkts).
6 – Skat. 2009. gada 18. jūnija spriedumu lietā C‑487/07 L’Oréal u.c. (Krājums, I‑5185. lpp., 36. punkts), kā arī spriedumu lietā Interflora un Interflora British Unit (minēts iepriekš 2. zemsvītras piezīmē, 70. un nākamais punkts).
7 – Skat. 2008. gada 27. novembra spriedumu lietā C‑252/07 Intel Corporation (Krājums, I‑8823. lpp., 27. un nākamais punkts), spriedumu lietā L’Oréal u.c. (minēts iepriekš 6. zemsvītras piezīmē, 38. un 42. punkts), kā arī spriedumu lietā Interflora un Interflora British Unit (minēts iepriekš 2. zemsvītras piezīmē, 70. un nākamais punkts).
8 – Skat. spriedumu lietā L’Oréal u.c. (minēts iepriekš 6. zemsvītras piezīmē, 41. punkts), kā arī spriedumu lietā Interflora un Interflora British Unit (minēts iepriekš 2. zemsvītras piezīmē, 74. punkts).
9 – Skat. 2009. gada 25. marta spriedumu lietā T‑21/07 L’Oréal/ITSB – Spa Monopole (“SPALINE”) (43. punkts).
10 – ITSB Otrās apelāciju padomes 2010. gada 10. novembra lēmums lietā R 1797/2008–2 “OstCaR/OSCAR” (63. punkts).
11 – Skat. 1975. gada 1. marta spriedumu lietā Bols/Colgate Palmolive (“Claeryn/Klarein”), GRUR International, 1975, 399 (401).
12 – Skat. 1967. gada 5. decembra spriedumu lietā 19/67 van der Vecht (Recueil, 445. un 456. lpp.), 1977. gada 27. oktobra spriedumu lietā 30/77 Bouchereau (Recueil, 1999. lpp., 13. un 14. punkts), 2007. gada 14. jūnija spriedumu lietā C‑56/06 Euro Tex (Krājums, I‑4859. lpp., 27. punkts) un 2008. gada 21. februāra spriedumu lietā C‑426/05 Tele2 Telecommunication (Krājums, I‑685. lpp., 25. punkts).
13 – Spriedums lietā Interflora un Interflora British Unit (minēts iepriekš 2. zemsvītras piezīmē, 91. punkts).
14 – Skat. 2006. gada 27. aprīļa spriedumu lietā C‑145/05 Levi Strauss (Krājums, I‑3703. lpp., 29. punkts) un 2011. gada 22. septembra spriedumu lietā C‑482/09 Budějovický Budvar (Krājums, I‑8701. lpp., 34. punkts).
15 – Skat. ģenerāladvokāta Mengoci [Mengozzi] 2009. gada 10. februāra secinājumus lietā C‑487/07 L’Oréal u.c. (minēts iepriekš 6. zemsvītras piezīmē, 105. un nākamie punkti), kā arī Hacker, F., “§ 14 – Ausschließliches Recht – Sonderschutz der bekannten Marke”, no: Ströbele, Hacker., Markengesetz‑Kommentar, 9. izd., Ķelne: Carl‑Heymanns‑Verlag, 2009, 925. lpp., 323. punkts, un Fezer, K.-H., Markenrecht, 4. izd., Minhene, 2009, § 14, 1167. lpp., 814. punkts.
16 – Spriedums lietā Intel Corporation (minēts iepriekš 7. zemsvītras piezīmē, 68. punkts) un spriedums lietā L’Oréal u.c. (minēts iepriekš 6. zemsvītras piezīmē, 44. punkts).
17 – Spriedums lietā Intel Corporation (minēts iepriekš 7. zemsvītras piezīmē, 67.–69. punkts) un spriedums lietā L’Oréal u.c. (minēts iepriekš 6. zemsvītras piezīmē, 44. punkts).
18 – Spriedums lietā L’Oréal u.c. (minēts iepriekš 6. zemsvītras piezīmē, 49. punkts), spriedums Google Frankreich un Google (minēts iepriekš 5. zemsvītras piezīmē, 102. punkts), kā arī spriedums lietā Interflora un Interflora British Unit (minēts iepriekš 2. zemsvītras piezīmē, 89. punkts).
19 – Skat. 2011. gada 27. janvāra spriedumu lietā C‑168/09 Flos (Krājums, I‑181. lpp., 50. punkts).
20 – Spriedums lietā Interflora un Interflora British Unit (minēts iepriekš 2. zemsvītras piezīmē, 91. punkts). Skat. arī LES 3. panta 3. punktu par iekšējā tirgus izveidi un protokolu Nr. 27 par iekšējo tirgu un konkurenci, kā arī 2011. gada 17. novembra spriedumu lietā C‑496/09 Komisija/Itālija (Krājums, I‑11483. lpp., 60. punkts).