62022CC0354
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
MANUELA CAMPOSA SÁNCHEZ‑BORDONE
od 6. srpnja 2023. (
1
)
Predmet C‑354/22
Weingut A
protiv
Land Rheinland‑Pfalz
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesverwaltungsgericht (Savezni upravni sud, Njemačka))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Poljoprivreda – Zajednička organizacija tržišta – Vina – Označivanje i prezentiranje vina – Oznake izvornosti i oznake zemljopisnog podrijetla – Delegirana uredba (EU) 2019/33 – Članak 54. stavak 1. – Označivanje – Navođenje poljoprivrednog gospodarstva koje se bavi vinogradarstvom – Pojam poljoprivrednog gospodarstva – Teritorijalna povezanost – Proizvodnja vina koja se u potpunosti obavlja na poljoprivrednom gospodarstvu koje se bavi vinogradarstvom – Sudjelovanje trećih osoba koje nisu dio poljoprivrednog gospodarstva koje se bavi vinogradarstvom u proizvodnji vina – Zakupljeni objekt za tiještenje koji se nalazi izvan glavnog poslovnog sjedišta poljoprivrednog gospodarstva koje se bavi vinogradarstvom po kojem je vino nazvano”
1.
U pravu Unije detaljno se uređuju oznake izvornosti, oznake zemljopisnog podrijetla i tradicionalni izrazi u sektoru vina, kao i označivanje i prezentiranje vina.
2.
Prilikom označivanja ili prezentiranja proizvoda od vinove loze koji imaju oznaku izvornosti ili zaštićenu oznaku zemljopisnog podrijetla mogu se dodati određeni izrazi koji upućuju na poljoprivredno gospodarstvo koje se bavi vinogradarstvom odakle oni potječu. To je propisano člankom 54. stavkom 1. drugim podstavkom Delegirane uredbe (EU) 2019/33 (
2
), a u Prilogu VI. toj uredbi navode se ti izrazi za neke države članice.
3.
U sporu u okviru kojeg je upućen zahtjev za prethodnu odluku njemački proizvođač vina želi upotrijebiti izraz „Weingut” (vinogradarski posjed) pri prezentiranju svojih vina iako se grožđe od kojeg su ona dobivena uzgaja, bere i tiješti na nekretnini u tuđem vlasništvu, koje se nalazi oko 70 kilometara od poljoprivrednog gospodarstva proizvođača vina i koju on zakupljuje.
4.
Nakon što nadležna tijela nisu dopustila da se izraz „Weingut” upotrebljava za prezentiranje tih vina, nastao je spor u kojem u biti valja razjasniti sljedeće:
–
treba li „poljoprivrednim gospodarstvom” smatrati ograničen fizički prostor, koji obuhvaća samo vinograde te građevine i objekte za proizvodnju vina koji nisu odvojeni od zemljišta proizvođača vina; te
–
može li se smatrati da je u vino u potpunosti proizvedeno na poljoprivrednom gospodarstvu koje se bavi vinogradarstvom ako se tiještenje obavlja u objektu za tiještenje koji je proizvođač zakupio, a koji se ne nalazi u sklopu njegove vlastite nekretnine. Ako može, postavlja se pitanje koja se razina nadzora nad proizvodnjom vina može zahtijevati od tog proizvođača.
I. Pravni okvir
A.
Pravo Unije
1. Uredba (EU) br. 1308/2013 (
3
)
5.
U skladu s člankom 3. („Definicije”):
„[…]
3.   Za potrebe ove Uredbe primjenjuju se definicije navedene u […] Uredbi (EU) br. 1307/2013[ (
4
)] […].”
6.
U skladu s člankom 122. („Delegirane ovlasti”):
„1.   Kako bi uzele u obzir posebna obilježja sektora vina, Komisija je ovlaštena donijeti delegirane akte u skladu s člankom 227. s obzirom na pravila i ograničenja u:
[…]
(c) neobveznim podacima, vezano uz:
[…]
iii.
izraze koji se odnose na gospodarstvo i uvjete za njihovo korištenje;
[…]”.
2. Uredba br. 1307/2013
7.
Člankom 4. („Definicije i povezane odredbe”) propisuje se:
„1.   Za potrebe ove Uredbe primjenjuju se sljedeće definicije:
[…]
(b)
‚poljoprivredno gospodarstvo’ znači sve jedinice koje se upotrebljavaju za poljoprivredne djelatnosti i kojima upravlja poljoprivrednik, a koje se nalaze na državnom području iste države članice;
[…]”.
3. Delegirana uredba 2019/33
8.
U skladu s uvodnom izjavom 48.:
„Navođenje gospodarstva koje iskorištava vinograde iz kojih potječu proizvodi od vinove loze i na kojem se odvijaju svi postupci proizvodnje vina može značiti dodanu vrijednost za proizvođače i oznaku bolje kvalitete za potrošače. Stoga bi proizvođačima trebalo dopustiti da navedu naziv gospodarstva na etiketama proizvoda od vinove loze koji nose zaštićenu oznaku izvornosti ili zaštićenu oznaku zemljopisnog podrijetla.”
9.
Člankom 1. („Predmet”) određuje se:
„Ovom se Uredbom utvrđuju pravila kojima se dopunjuje Uredba (EU) br. 1308/2013 […], i to s obzirom na:
[…]
(f) označivanje i prezentiranje”.
10.
Člankom 54. („Navođenje gospodarstva”), koji je dio poglavlja IV. („Označivanje i prezentiranje”) odjeljka 2. („Neobvezni podaci”), propisuje se:
„1.   Izrazi koji se odnose na gospodarstvo navedeno u Prilogu VI., osim navođenja imena punionice, proizvođača ili prodavača, rezervirani su za vina sa zaštićenom oznakom izvornosti ili oznakom zemljopisnog podrijetla.
Ti se termini upotrebljavaju samo ako je proizvod od vinove loze proizveden isključivo od grožđa ubranog u vinogradima toga gospodarstva i proizvodnja vina obavlja se u potpunosti na tom gospodarstvu.
[…]”.
11.
Člankom 55. („Upućivanje na imena zemljopisnih jedinica koje su manje ili veće od područja zaštićene oznake izvornosti ili oznake zemljopisnog podrijetla”) propisuje se:
„1.   U skladu s člankom 120. stavkom 1. točkom (g) Uredbe (EU) br. 1308/2013 i ne dovodeći u pitanje članke 45. i 46., samo se na etiketi proizvoda od vinove loze koji nosi zaštićenu oznaku izvornosti, zaštićenu oznaku zemljopisnog podrijetla ili oznaku zemljopisnog podrijetla treće zemlje može upućivati na ime zemljopisne jedinice koja je manja ili veća od područja te oznake izvornosti ili oznake zemljopisnog podrijetla.
2.   Ako se upućuje na zemljopisne jedinice koje su manje od područja oznake izvornosti ili oznake zemljopisnog podrijetla, podnositelj zahtjeva točno utvrđuje područje predmetne zemljopisne jedinice u specifikaciji proizvoda i jedinstvenom dokumentu. Države članice mogu utvrditi pravila o upotrebi tih zemljopisnih jedinica.
[…]”.
12.
U Prilogu VI. („Izrazi iz članka 54. stavka 1.”) u pogledu Njemačke navode se sljedeći izrazi: „Burg, Domäne, Kloster, Schloss, Stift, Weinbau, Weingärtner, Weingut, Winzer”.
B.
Njemačko pravo. Weinverordnung (Uredba o vinima) (
5
)
13.
U skladu s člankom 38. stavkom 1., navođenje poljoprivrednog gospodarstva dopušta se na vinima Federweißer, Landwein (vina iz države), Qualitätswein (kvalitetna vina), Prädikatswein (vina više kvalitete), Sekt (pjenušava vina), Qualitätsperlwein (kvalitetna pjenušava vina) ili Qualitätslikörwein (kvalitetni likeri od vina) isključivo u skladu s člankom 54. stavkom 1. Delegirane uredbe 2019/33 u vezi s Prilogom VI. toj uredbi. U stavcima 3. i 5. upućuje se na izraz „Gutsabfüllung”.
II. Činjenice, spor i prethodna pitanja
14.
Vlasnik poljoprivrednog gospodarstva koje se bavi vinogradarstvom (u daljnjem tekstu: proizvođač vina A.) i koje se nalazi u Zellu, u njemačkoj regiji Mosel, proizvodi vino ne samo od grožđa iz svojih vinograda, nego i iz vinograda koje zakupljuje.
15.
Jedan od tih zakupljenih vinograda, površine 2,15 hektara, nalazi se 70 kilometara od Zella, na poljoprivrednom gospodarstvu koje se bavi vinogradarstvom i koje je u vlasništvu proizvođača vina B.
16.
Dva su proizvođača vina sklopila ugovor na temelju kojeg B. uzgaja vinovu lozu prema A.-ovim uputama te isključivo A.-u usto svake godine daje u zakup objekt za tiještenje na razdoblje od 24 sata od berbe na zakupljenoj površini.
17.
Tiještenje se obavlja na poljoprivrednom gospodarstvu proizvođača vina B. u skladu s enološkim postupcima proizvođača vina A. Tako dobiveno vino pretače se u bačve za čiji su prijevoz do glavnog poslovnog sjedišta proizvođača vina A. zaduženi njegovi zaposlenici.
18.
Proizvođač vina A. želi upotrijebiti izraze „Weingut” i „Gutsabfüllung” za vino tiješteno u objektu za tiještenje koji zakupljuje od proizvođača vina B.
19.
Land Rheinland‑Pfalz (savezna zemlja Porajnje‑Falačka, Njemačka; u daljnjem tekstu: savezna zemlja) smatra da proizvođač vina A. u tim okolnostima ne može upotrebljavati navedene izraze.
20.
Nakon što je pokrenut postupak pred Verwaltungsgerichtom Trier (Upravni sud u Trieru, Njemačka), taj je sud presudom od 16. svibnja 2019. prihvatio tužbu koju je podnio proizvođač vina A. i utvrdio da navedeni proizvođač može upotrebljavati izraze „Weingut” i „Gutsabfüllung”. Taj je sud relevantnim smatrao činjenicu da se proizvodnja vina obavlja pod stvarnim vodstvom, stalnim nadzorom i isključivom odgovornošću proizvođača vina A.
21.
Savezna zemlja podnijela je žalbu Oberverwaltungsgerichtu Rheinland‑Pfalz (Visoki upravni sud za Porajnje‑Falačku, Njemačka), koji je presudom od 12. kolovoza 2020. ukinuo prvostupanjsku presudu i odbio tužbu proizvođača vina A.
22.
Žalbeni sud svoju je odluku u biti temeljio na sljedećim argumentima:
–
U skladu s člankom 54. stavkom 1., u vezi s Prilogom VI. Delegiranoj uredbi 2019/33, za izraz „Weingut” nužno je da je vino proizvedeno na jednom poljoprivrednom gospodarstvu, ne u smislu organizacijske jedinice, nego operativne cjeline sa stalnom poslovnom jedinicom koju je njezin vlasnik namijenio trajnoj proizvodnji vina i u kojoj rade zaposlenici koji su pod njegovim vodstvom. Razdvajanje faza proizvodnje vina, kao što je tiještenje, u suprotnosti je s idejom da „sve treba ostati u istim rukama”.
–
Ugovorom o zakupu objekta za tiještenje ne jamči se da se sve faze proizvodnje vina odvijaju pod vodstvom i odgovornošću iste osobe. Suprotno, ugovorom se omogućuje da se tiještenje obavlja uz prisutnost ili proizvođača ili voditelja objekta za tiještenje koji je zaposlenik vlasnika tog objekta, čime se ne jamče stalno vodstvo i odgovornost proizvođača vina A.
23.
Proizvođač vina A. presudu donesenu u žalbenom postupku pobija pred Bundesverwaltungsgerichtom (Savezni upravni sud, Njemačka) koji Sudu upućuje sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Može li se smatrati da se vino u potpunosti proizvelo na poljoprivrednom gospodarstvu koje se bavi vinogradarstvom po kojem je vino nazvano u smislu članka 54. stavka 1. drugog podstavka Delegirane uredbe (EU) 2019/33 ako se tiještenje obavlja u objektu za tiještenje koji je na 24 sata zakupljen od drugog poljoprivrednog gospodarstva koje se bavi vinogradarstvom i koji je za to vrijeme isključivo na raspolaganju poljoprivrednom gospodarstvu koje se bavi vinogradarstvom po kojem je vino nazvano?
2.
Je li u slučaju potvrdnog odgovora potrebno da tiještenje obavljaju zaposlenici poljoprivrednog gospodarstva koje se bavi vinogradarstvom po kojem je vino nazvano ili, u svakom slučaju, da nadziru tiještenje na licu mjesta ili tiještenje mogu obavljati i zaposlenici poljoprivrednog gospodarstva koje se bavi vinogradarstvom koje daje u zakup objekt za tiještenje u skladu s uputama poljoprivrednog gospodarstva koje se bavi vinogradarstvom po kojem je vino nazvano?
3.
Ako tiještenje mogu obavljati i zaposlenici poljoprivrednog gospodarstva koje se bavi vinogradarstvom koje daje u zakup objekt za tiještenje, smije li se tim zaposlenicima dodijeliti ovlast da u slučaju iznenadnih problema interveniraju u tiještenje na temelju samostalne odluke?
4.
Protivi li se pripisivanju proizvodnje vina poljoprivrednom gospodarstvu koje se bavi vinogradarstvom po kojem je vino nazvano ako poljoprivredno gospodarstvo koje se bavi vinogradarstvom koje daje u zakup objekt za tiještenje i obavlja tiještenje ima osobni interes u pogledu načina obavljanja tiještenja zato što je u ugovoru o upravljanju vinogradima sklopljenom i s tim gospodarstvom dogovoren i dodatak po hektolitru vina ‚Kabinett’, ‚Spätlese’ i ‚Auslese’ koji ovisi o prinosu i kvaliteti, što je dodatak naknadi za upravljanje po površini?”
III. Postupak pred Sudom
24.
Tajništvo Suda zaprimilo je zahtjev za prethodnu odluku 1. lipnja 2022.
25.
Pisana očitovanja podnijeli proizvođač vina A. i Europska komisija. I proizvođač vina A. i Komisija, kao i savezna zemlja, sudjelovali su na raspravi održanoj 3. svibnja 2023.
IV. Ocjena
A.
Prvo prethodno pitanje
26.
Sud koji je uputio zahtjev želi u biti znati može li se smatrati da je vino u potpunosti proizvedeno na poljoprivrednom gospodarstvu koje se bavi vinogradarstvom po kojem je vino nazvano ako se tiještenje obavlja u objektu za tiještenje koji je na 24 sata dalo u zakup drugo poljoprivredno gospodarstvo (
6
).
27.
Prema njegovu mišljenju:
–
Izmjene propisa pokazuju da tekst članka 57. stavka 1. točke (b) Uredbe (EZ) br. 607/2009 (
7
) podrazumijeva ograničenje, jer se otad proizvodnja vina mora „u potpunosti” obavljati na poljoprivrednom gospodarstvu koje se bavi vinogradarstvom.
–
Čini se da je smisao i svrha propisa zaštita oznake poljoprivrednih gospodarstava koja se bave vinogradarstvom i na kojima se samostalno obrađuju vinogradi te osigurava proizvodnja vina od početka do kraja, što je povezano s očekivanjem potrošača da će takvo vino biti više kvalitete.
–
Ipak, to ne mora biti tako. Ako zakup vinograda koji su znatno udaljeni od glavnog poslovnog sjedišta poljoprivrednog gospodarstva nema utjecaja na oznaku izvornosti, logično je da na nju ne utječe ni zakup objekta za tiještenje kako bi se tiještenje obavilo in situ i izbjegao prijevoz grožđa. Naime, zajednička upotreba objekata na poljoprivrednom gospodarstvu uobičajena je u proizvodnji vina i razumna s aspekta vođenja poslovanja.
28.
Komisija je Delegiranu uredbu 2019/33 donijela na temelju ovlasti koja joj se dodjeljuje člankom 122. Uredbe br. 1308/2013 (
8
). Među aspektima koji se mogu obuhvatiti delegiranim aktima nalaze se „izraz[i] koji se odnose na gospodarstvo i uvjet[i] za njihovo korištenje” (članak 122. stavak 1. točka (c) podtočka iii. Uredbe br. 1308/2013).
29.
S obzirom na taj doseg, u članku 54. Delegirane uredbe 2019/33 utvrđuju se uvjeti u pogledu „navođenja gospodarstva”. Kad je riječ o popisu dopuštenih izraza (
9
) prilikom označivanja ili prezentiranja proizvoda koji se odnose na poljoprivredno gospodarstvo koje se bavi vinogradarstvom, upućuje se na Prilog VI.
30.
Iz članka 54. Delegirane uredbe proizlazi da ti pojmovi:
–
Moraju se razlikovati od navođenja imena punionice.
–
Rezervirani su za vina sa zaštićenom oznakom izvornosti ili oznakom zemljopisnog podrijetla.
–
Mogu se „upotrebljava[ti] samo ako je proizvod od vinove loze proizveden isključivo od grožđa ubranog u vinogradima toga gospodarstva i proizvodnja vina obavlja se u potpunosti na tom gospodarstvu”.
31.
Potonji zahtjev dovodi do utemeljenih dvojbi suda koji je uputio zahtjev i do različitih, također utemeljenih tumačenja prvostupanjskog i žalbenog suda. O drugim dvama zahtjevima nema rasprave i nitko ih u ovom predmetu ne spori.
32.
U svojem odgovoru na to prethodno pitanje osvrnut ću se na pojam poljoprivrednog gospodarstva koje se bavi vinogradarstvom i obvezu da se proizvodnja vina u potpunosti obavlja na tom gospodarstvu.
1. Poljoprivredno gospodarstvo koje se bavi vinogradarstvom
33.
Na prvi se pogled čini da se u članku 54. stavku 1. drugom podstavku Delegirane uredbe 2019/33 pojam „gospodarstvo” povezuje s fizičkom površinom na kojoj proizvođač vina koji želi upotrijebiti određeni izraz (u ovoj slučaju to je „Weingut”) uzgaja vlastitu vinovu lozu i proizvodi vino.
34.
Kao što je to već navedeno, tom se odredbom zahtijeva da je grožđe ubrano u vinogradima koji pripadaju poljoprivrednom gospodarstvu koje se bavi vinogradarstvom i da se proizvodnja vina obavlja u potpunosti na tom
gospodarstvu (
10
). To se potvrđuje u uvodnoj izjavi 48. Delegirane uredbe 2019/33, u kojoj se upućuje na „gospodarstva koje iskorištava vinograde iz kojih potječu proizvodi od vinove loze i na kojem se odvijaju svi postupci proizvodnje vina” (
11
).
35.
U skladu s tim prvim tumačenjem pravnog pravila, „poljoprivredno gospodarstvo” bilo bi slično nekretnini koja obuhvaća površine za uzgoj vinove loze te građevine i objekte u kojima se od (ondje ubranog) grožđa proizvodi vino. To je stajalište žalbenog suda.
36.
Međutim, „poljoprivrednim gospodarstvom” može se smatrati skup elemenata, materijalnih i ljudskih resursa, organiziranih u svrhu proizvodnje. U tom bi značenju bilo sličnije pojmu „poduzeća”, a ne njegovu zemljopisnom sjedištu. Činjenica da je vino povezano s određenim poljoprivrednim gospodarstvom koje se bavi vinogradarstvom ne znači nužno da potječe iz vinograda koji se nalaze na česticama za uzgoj navedenog gospodarstva.
37.
Različite značenjske konotacije koje ima pojam „poljoprivredno gospodarstvo” dovode do oprečnih ishoda:
–
Ako poljoprivredno gospodarstvo znači nekretninu u zemljopisnom smislu, ni vinogradi ni objekt za tiještenje koji se nalaze izvan nje ne bi ispunjavali uvjete iz članka 54. Delegirane uredbe 2019/33.
–
Suprotno tomu, ako se poljoprivredno gospodarstvo shvati kao poduzeće, nije odlučujuć fizički položaj vinograda ili objekta za tiještenje (pod uvjetom da su ispunjeni zahtjevi nadzora na koje ću se osvrnuti u nastavku).
38.
Jezični pristup nipošto nije konačan jer se pojam „poljoprivredno gospodarstvo” u Delegiranoj uredbi 2019/33 upotrebljava, ali ne definira. Nije izravno definiran ni u Uredbi br. 1308/2013, u čijem se članku 3. stavku 3. pak upućuje na definicije sadržane, među ostalim, u Uredbi (EU) br. 1307/2013 (
12
).
39.
U skladu s člankom 4. stavkom 1. točkom (b) Uredbe br. 1307/2013, poljoprivrednim gospodarstvom se smatraju „sve jedinice koje se upotrebljavaju za poljoprivredne djelatnosti i kojima upravlja poljoprivrednik, a koje se nalaze na državnom području iste države članice”.
40.
Taj niz upućivanja važan je jer, ako pojam „poljoprivredno gospodarstvo” iz Uredbe br. 1307/2013 vrijedi za Uredbu br. 1308/2013, onda vrijedi i za Delegiranu uredbu 2019/33 koja se temelji na potonjoj uredbi. Riječ je o istom pojmu, pa i njegovo tumačenje mora biti usklađeno (
13
).
41.
Nije neuobičajeno da se u propisima o vinu ono uređuje s gledišta poljoprivrednih potpora: proizvodi od vinove loze, kao poljoprivredni proizvodi, obuhvaćeni su područjem primjene Uredbe br. 1308/2013 u skladu s njezinim člankom 1., u vezi s Prilogom I. dijelom XII.
42.
Ukratko, čini se da sve upućuje na to da pojam poljoprivrednog gospodarstva i kad je riječ o Delegiranoj uredbi 2019/33 nužno ne podrazumijeva jednu poljoprivrednu površinu.
2. Sudska praksa Suda u pogledu pojma poljoprivredno gospodarstvo
43.
Sud koji je uputio zahtjev pravilno tvrdi da je, s obzirom na to da Delegirana uredba 2019/33 ne sadržava definiciju poljoprivrednog gospodarstva, razumno posegnuti za sudskom praksom u kojoj se taj pojam tumačio u području poljoprivredne proizvodnje.
44.
Bundesverwaltungsgericht (Savezni upravni sud) detaljn poznaje sudsku praksu Suda. U svojoj odluci kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku navodi da se u toj sudskoj praksi „već pojasnilo pod kojim se okolnostima proizvodna jedinica koja je samo zakupljena pripisuje određenom gospodarstvu i pod kojim okolnostima njome upravlja poljoprivrednik” (
14
).
45.
Uz upućivanje na odgovarajuće presude, dodaje da Sud smatra:
–
Odlučujuće je konkretno to raspolaže li poljoprivrednik dovoljnom autonomijom za obavljanje poljoprivredne aktivnosti (
15
).
–
Ne mora postojati ovlast neograničenog raspolaganja u korist poljoprivrednika, ali poljoprivrednik mora raspolagati određenim manevarskim prostorom u vođenju svoje poljoprivredne aktivnosti (
16
).
–
Usporedno obavljanje nepoljoprivredne aktivnosti ne smije značajno ometati intenzitetom, prirodom, trajanjem i rasporedom poljoprivrednikovu aktivnost relevantnu za pripisivanje (
17
). Samo se u tom slučaju može smatrati da poljoprivrednik samostalno upravlja zakupljenim objektima (
18
).
46.
Naime, Sud je donio odluku o povezanosti poljoprivrednih površina i poljoprivrednog gospodarstva, pri čemu je uspostavio kriterije u pogledu upravljanja tim gospodarstvom, a u vezi s pravnim pravilima u kojima se pojam „poljoprivredno gospodarstvo” upotrebljava na sličan način kao u Uredbi br. 1307/2013 (na koju se upućuje u Uredbi br. 1308/2013 i, prema tome, u Delegiranoj uredbi 2019/33).
47.
U toj se sudskoj praksi prednost daje elementu „jedinica” (ili „proizvodnih jedinica”) kao sastavnim dijelovima „poljoprivrednog gospodarstva”, u vezi s vođenjem tog gospodarstva ili upravljanjem njime.
48.
Sud je u presudi Landkreis Bad Dürkheim utvrdio da, kako bi se prihvatilo da je upotreba poljoprivredne površine dio proizvodnih jedinica kojima upravlja određeni poljoprivrednik, nije važna priroda pravnog odnosa na kojem se ta upotreba temelji (
19
). Naglasio je da „je poljoprivredna površina dio poljoprivrednog gospodarstva poljoprivrednika kad on ima ovlast upravljati njome u svrhu poljoprivredne aktivnosti [za čije] obavljanje treba raspolagati […] dovoljnom autonomijom” (
20
).
49.
To da nije važno gdje su proizvodne jedinice smještene naglašenije je u presudi Agrargenossenschaft Alkersleben. U tom je sporu proizvođač čije se poljoprivredno gospodarstvo nalazilo u jednoj o njemačkih saveznih država bitan dio svoje proizvodnje preselio u drugu saveznu državu. Sud je smatrao da promjena proizvodnih jedinica koje se upotrebljavaju nije važna: proizvođač je slobodan odabrati mjesto na kojem će obavljati proizvodnju. Međutim, nužno je da upravlja skupom proizvodnih jedinica (makar one nisu u njegovu vlasništvu) koje se nalaze na zemljopisnom području jedne države članice (
21
).
50.
U presudi Avio Lucos tumačio se pojam poljoprivrednog gospodarstva, na koji se upućuje već u Uredbi br. 1307/2013, pri čemu je ponovno naglašena povezanost proizvodnih jedinica s time da njima upravlja poljoprivrednik (a ne s time da su one nužno u njegovu vlasništvu) (
22
).
51.
Smjer u kojem upućuju te presude ide u prilog tumačenju pojma „poljoprivredno gospodarstvo” kojim se on ne ograničava na zemljište u vlasništvu proizvođača, nego se može proširiti na zakupljena zemljišta (pa, prema tome, i na poljoprivredne površine koje nisu u vlasništvu samog proizvođača).
3. Primjena tih kriterija na ovaj slučaj
a) O tome da se vino mora proizvoditi „od grožđa ubranog u vinogradima [poljoprivrednog gospodarstva koje se bavi vinogradarstvom]”
52.
Uzimajući u obzir tu smjernicu, nema prepreke da proizvod koji se želi prezentirati pod izrazom „Weingut” bude proizveden od grožđa ubranog u vinogradu koji fizički ne pripada poljoprivrednom gospodarstvu po kojem je vino nazvano, nego se nalazi na zemljištu koje je proizvođač zakupio (
23
). To bi bilo moguće da se pojam „poljoprivredno gospodarstvo” shvati funkcionalno, a ne tek zemljopisno.
53.
Sve su se stranke koje su sudjelovale na raspravi, uključujući saveznu zemlju, složile u pogledu te ocjene. Stajalište savezne zemlje osobito je relevantno jer ona priznaje da poljoprivredno gospodarstvo koje se bavi vinogradarstvom, čija se oznaka navodi prilikom prezentiranja vina, može obuhvaćati tuđe (i udaljene) vinograde koji nisu u posjedu vlasnika tog poljoprivrednog gospodarstva.
54.
Kao što sam to već naveo (
24
), čini se da sud koji je uputio zahtjev dolazi do istog zaključka: zakup vinograda koji su znatno udaljeni od glavnog poslovnog sjedišta proizvođača vina načelno ne bi trebao utjecati na upotrebu izraza koji upućuju na poljoprivredno gospodarstvo koje se bavi vinogradarstvom (
25
).
55.
Za razliku od članka 5. Uredbe (EZZ) br. 997/81 (
26
), u članku 54. stavku 1. prvom podstavku Delegirane uredbe 2019/33 pojmovi koji su sporni u ovom slučaju rezervirani su za „vina sa zaštićenom oznakom izvornosti ili oznakom zemljopisnog podrijetla” (
27
).
56.
Time se objašnjava zašto u ovom sporu nikakav problem ne predstavlja činjenica da se zakupljeni vinogradi nalaze otprilike 70 kilometara od Zella, glavnog poslovnog sjedišta proizvođača; oni, naime, pripadaju istoj regiji koja nosi zaštićenu oznaku zemljopisnog podrijetla (
28
).
57.
Osim toga, u zakonskom okviru konkretno se predviđa mogućnost povezivanja kvalitete i manjih zemljopisnih jedinica na kojima se proizvodi vino. Člankom 120. stavkom 1. točkom (g) Uredbe br. 1308/2013, koji je dopunjen člankom 55. Delegirane uredbe 2019/33, omogućuje se da označivanje ili prezentiranje vina kao neobvezni podatak sadržava „naziv druge zemljopisne cjeline koja je manja ili veća od područja na kojemu se temelji oznaka izvornosti ili oznaka zemljopisnog podrijetla”.
58.
Upotreba sintagme zemljopisna jedinica za ta manja područja, kao i njezin izostanak prilikom imenovanja poljoprivrednog gospodarstva po kojem je vino nazvano, pokazuje da to poljoprivredno gospodarstvo ne mora nužno podrazumijevati zemljište koje se nalazi unutar jedne površine u vlasništvu proizvođača. Suprotno tomu, poljoprivredno gospodarstvo po kojem je vino nazvano može obuhvaćati zemljišta u tuđem vlasništvu, koja su ustupljena ili zakupljena proizvođaču koji na njima obavlja poljoprivrednu djelatnost.
59.
Protiv dosad iznesenih razmatranja sud koji je uputio zahtjev istaknuo je prigovor (
29
): ako je cilj uključivanja izraza koji upućuju na poljoprivredno gospodarstvo koje se bavi vinogradarstvom (prilikom označivanja ili prezentiranja vina) „bolje informira[ti potrošače] o mjestu proizvodnje proizvoda od vinove loze, posebno ako su takva mjesta dobro poznata potrošačima” (
30
), ne dovodi li se potrošače u zabludu ako se pojam poljoprivrednog gospodarstva tumači na prethodno navedeni način?
60.
Prigovor je ozbiljan, ali ga je moguće pobiti. Potrošač će se pouzdati u vino bolje kvalitete koje je prezentirano pod izrazom po kojem je nazvano poljoprivredno gospodarstvo i ima pravo na to da vino ostane povezano s poljoprivrednim gospodarstvom. Međutim, za to nije nužno da vino potječe baš sa zemljišta koje je u vlasništvu proizvođača; dovoljno je da se vino proizvodi pod vodstvom, odgovornošću i nadzorom tog proizvođača, kao vlasnika poljoprivrednog gospodarstva shvaćenog u prethodno navedenom funkcionalnom smislu.
b) Tiještenje kao dio postupka proizvodnje vina
61.
U članku 54. stavku 1. drugom podstavku Delegirane uredbe 2019/33 razlikuje se, s jedne strane, berba grožđa i, s druge strane, proizvodnja vina. Postupak proizvodnje vina obuhvaća različite faze, a jedna je od njih tiještenje.
62.
Stoga treba razjasniti vrijedi li pojam poljoprivrednog gospodarstva koje se bavi vinogradarstvom koji se dosad upotrebljavao (
31
) kad se zbog obveze iz navedene odredbe proizvodnja vina mora u potpunosti obavljati na poljoprivrednom gospodarstvu po kojem je vino nazvano (
32
).
63.
Smatram da se razmatranja o fleksibilnom i funkcionalnom tumačenju pojma „poljoprivredno gospodarstvo” (koje nije vezano uz njegovo zemljopisno sjedište, nego prije uz to da su jedinice koje se upotrebljavaju za proizvodnju pod vodstvom i odgovornošću proizvođača te da on njima upravlja) mogu primijeniti ne samo na uzgoj i berbu grožđa, nego i na tiještenje kao dio postupka proizvodnje vina.
64.
S tog gledišta, proizvodnja vina obavlja se u potpunosti na poljoprivrednom gospodarstvu po kojem je vino nazvano, čak i ako se dio tog postupka odvija u objektu koji se nalazi izvan zemljišta u vlasništvu proizvođača, ako je objekt za tiještenje dio navedenog poljoprivrednog gospodarstva (po kojem je vino nazvano) u prethodno navedenom funkcionalnom smislu.
65.
Nakon što je utvrđeno da za zadaće uzgoja i berbe grožđa, koje su ključne za konačni rezultat, nije nužno da postoji zemljopisna povezanost sa zemljištem u vlasništvu proizvođača vina (jer on može zakupiti drugo zemljište koje će biti dio njegova poljoprivrednog gospodarstva), isto se razmatranje može a fortiori primijeniti na tiještenje vina (
33
).
66.
Sudionici na raspravi, uključujući saveznu zemlju, složili su se i u pogledu te ocjene. Fizički položaj objekta za tiještenje nije relevantan podatak. Međutim, nužno je da proizvođač vina koji je vlasnik poljoprivrednog gospodarstva po kojem je vino nazvano provodi prikladan nadzor nad tiještenjem, na što su usmjerena ostala prethodna pitanja.
67.
To rješenje nije u suprotnosti sa sudskom praksom Suda u pogledu proizvodnje vina, iz koje nije moguće izvući jednoznačno rješenje jer je bila usredotočena na posebnosti svakog pojedinog slučaja. To pravilno ističe sud koji je uputio zahtjev kad navodi da:
–
Iz presude od 18. listopada 1988., Erzeugergemeinschaft Goldenes Rheinhessen (
34
), ne proizlaze smjernice primjenjive na ovaj predmet jer se taj spor vodio u pogledu punjenja, a ne proizvodnje vina. Osim toga, pravna pravila koja su se u tom predmetu tumačila razlikuju se od onih koja vrijede u ovom slučaju.
–
Ni razmatranja iz presude od 29. lipnja 1994., Baux, ne pridonose razjašnjavanju dvojbi (
35
). Iako je u njoj utvrđeno da se primjenjivim propisima ne zahtijeva da proizvođači vina budu vlasnici objekata za proizvodnju vina, ta se tvrdnja odnosila na razlikovanje vlasništva zadruge koja je ujedno djelovala kao „poljoprivredno gospodarstvo”. Ta je zadruga uzgajala grožđe u svojim vinogradima i proizvodila vino u vlastitim objektima.
68.
Među situacijama koje su analizirane u tim dvjema presudama, presuda Baux (
36
) u određenom je dijelu slična ovom slučaju jer se u njoj raspravljalo o upotrebi izraza „château” kao oznake određenog poljoprivrednog gospodarstva koje se bavi vinogradarstvom. Naime, Sud je smatrao da se pravnim pravilom (
37
) primjenjivim na spor:
–
S jedne strane, jamči „[…] potrošačima koji [kupuju] vino određenih uglednih oznaka, kao što je ‚château’, da se glavne faze postupka dobivanja navedenog vina, odnosno faze od berbe grožđa do proizvodnje vina, [odvijaju] pod stvarnim vodstvom, strogim i stalnim nadzorom te isključivom odgovornošću jednog proizvođača vina kojemu se [može] pripisati kvaliteta proizvoda” (
38
).
–
S druge strane, bilo je potrebno „da je svo grožđe ubrano u vinogradima koji su dio navedenog poljoprivrednog gospodarstva i da se utvrde pouzdani postupci kako bi se osigurala izdvojena proizvodnja vina od grožđa koje je ubrano na zemljištu koje pripada starom području ‚châteaua’” (
39
).
69.
Presuda Baux nije jednoznačna zbog pojedinosti tog predmeta. Iako je u skladu s osnovnom idejom stvarnog upravljanja poljoprivrednim gospodarstvom i odgovornosti proizvođača kojem se pripisuje kvaliteta vina, njome se unosi određena višeznačnost u pogledu teritorijalne povezanosti s grožđem uzgojenim na zemljištima ‚châteaua’.
70.
Sud je pojasnio da se propisima ne „zahtijeva da se proizvodnja vina obavlja u objektima koji se nalaze na području ‚châteaua’ (ni da sami proizvođači vina [budu] vlasnici objekata za proizvodnju vina) […]”. Međutim, čini se da u nastavku zagovara teritorijalnu povezanost proizvodnje vina i konkretnog zemljišta na kojem se obrađuju vinogradi.
71.
S obzirom na sve te elemente, prema mojem mišljenju, može se smatrati da je tiještenje grožđa obavljeno na poljoprivrednom gospodarstvu po kojem je vino nazvano kad se obavlja u zakupljenom objektu za tiještenje, koji je ustupljen na isključivo korištenje vlasniku tog poljoprivrednog gospodarstva.
72.
S obzirom na visoke troškove koje mogu podrazumijevati objekti za tiještenje (
40
), tako se malim proizvođačima olakšava da se pod jednakim uvjetima uključe na tržište (
41
). Kad bi se upotreba izraza kvalitete koji upućuju na poljoprivredno gospodarstvo ograničila na proizvođače vina koji na vlastitom zemljištu raspolažu svim proizvodnim jedinicama, te bi izraze mogla upotrebljavati samo velika poduzeća, što bi narušilo tržišno natjecanje na štetu malih proizvođača (
42
).
73.
Kao što to ističe sud koji je uputio zahtjev, to je rješenje prevagnulo u drugoj državi članici (Austriji) (
43
), koja dopušta da se na temelju ugovora eksternaliziraju postupci prerade, proizvodnje, tiještenja ili filtracije vina. Čini se da Austrija ne zahtijeva da postoji stroga povezanost stalne poslovne jedinice s poljoprivrednim gospodarstvom po kojem je vino nazvano (
44
).
74.
Potvrdan odgovor na prvo prethodno pitanje omogućuje analizu sljedećih pitanja.
B.
Drugo i treće prethodno pitanje
75.
Ta dva pitanja, koja se mogu razmatrati zajedno, polaze od potvrdnog odgovora na prvo prethodno pitanje. Polazeći od te pretpostavke, sud koji je uputio zahtjev upućuje na sudjelovanje vlastitih ili tuđih zaposlenika u tiještenju grožđa na zakupljenom poljoprivrednom gospodarstvu.
76.
Konkretno, upućuje sljedeća pitanja:
–
„Je li potrebno da tiještenje obavljaju zaposlenici poljoprivrednog gospodarstva koje se bavi vinogradarstvom po kojem je vino nazvano ili, u svakom slučaju, da nadziru tiještenje na licu mjesta ili tiještenje mogu obavljati i zaposlenici poljoprivrednog gospodarstva koje se bavi vinogradarstvom koje je dalo u zakup objekt za tiještenje u skladu s uputama poljoprivrednog gospodarstva koje se bavi vinogradarstvom po kojem je vino nazvano?”
–
„Ako tiještenje mogu obavljati i zaposlenici poljoprivrednog gospodarstva koje se bavi vinogradarstvom koje daje u zakup objekt za tiještenje, smije li se tim zaposlenicima dodijeliti ovlast da u slučaju iznenadnih problema interveniraju u tiještenje na temelju samostalne odluke?”
77.
Stranke i Komisija na raspravi su se u svojim očitovanjima usredotočile upravo na aspekte povezane sa zaposlenicima koji obavljaju tiještenje. Savezna zemlja izrazila je zabrinutost u pogledu mehanizama za nadzor nad vodstvom, nadzorom i odgovornosti proizvođača u slučaju da on zakupi tehničke objekte i vanjske pružatelje usluga.
78.
Iz prethodno navedene sudske prakse proizlazi da proizvođač mora u svakom slučaju osigurati da se pri proizvodnji vina koja se obavlja u objektima koji su zakupljeni, ali su dio njegova poljoprivrednog gospodarstva koje se bavi vinogradarstvom (u već navedenom funkcionalnom smislu), upotrebljavaju iste tehnike ili prakse kao one koje se upotrebljavaju na poljoprivrednom gospodarstvu koje je u njegovu vlasništvu.
79.
Proizvođač vina koji obavlja tiještenje grožđa u objektu za tiještenje koji je zakupio to mora činiti pod vlastitim „[…] stvarnim vodstvom, strogim i stalnim nadzorom te isključivom odgovornošću” (
45
) u pogledu te faze (i drugih faza) postupka proizvodnje vina.
80.
Ako je ispunjen taj zahtjev, nema prepreke da tiještenje obave zaposlenici koji su inače zaduženi za objekt za tiještenje (
46
), a ne zaposlenici s poljoprivrednog gospodarstva po kojem je vino nazvano. Međutim, kako bi se postupak mogao pripisati vlasniku tog poljoprivrednog gospodarstva, proizvođač vina koji je zakupio objekt za tiještenje mora nadzirati (ili osobno ili uz pomoć vlastitog osoblja ili osoblja koje je s njime vezano ugovorom o pružanju usluga) da se tiještenje obavlja u skladu s njegovim uputama.
81.
Smatram da nije dovoljno dati opće upute zakupodavcu objekta za tiještenje jer nije isključena mogućnost da tijekom postupka tiještenja nastanu nepredviđene situacije u pogledu kojih je potrebno donijeti trenutne odluke. Te odluke mogu donijeti samo proizvođač ili njegovi zaposlenici i njihovo se donošenje ne može delegirati trećim osobama jer su samo proizvođač ili njegovi zaposlenici upoznati s posebnim obilježjima njegova načina proizvodnje vina.
82.
Smatram da Sud treba samo istaknuti taj kriterij. Upravna tijela (eventualno regulatorna vijeća za oznaku izvornosti ili zaštićenu oznaku zemljopisnog podrijetla) trebaju taj kriterij pretočiti u preciznija pravila.
83.
U konačnici, na sudu koji je uputio zahtjev je da utvrdi ispunjava li razina na kojoj proizvođač sudjeluje u postupku tiještenja koje se obavlja u zakupljenom objektu za tiještenje te zahtjeve. Potpisani ugovor o zakupu objekata relevantan je (ali ne i jedini) element za definiranje granica djelovanja svake od strana.
C.
Četvrto prethodno pitanje
84.
Sud koji je uputio zahtjev želi znati koliko činjenica da zakupodavac objekta za tiještenje ima osobni gospodarski interes može utjecati na način obavljanja tiještenja. Taj interes može se temeljiti na tome da je ugovorom predviđen cjenovni dodatak koji ovisi o prinosu i kvaliteti.
85.
Na sudu koji je uputio zahtjev, koji u svakom slučaju mora odlučiti o sporu koji se vodi u pogledu tog pitanja, jest da utvrdi dovodi li ugovorna odredba do gospodarskog rizika koji bi mogao biti u suprotnosti s isključivom odgovornošću vlasnika poljoprivrednog gospodarstva koje se bavi vinogradarstvom po kojem je vino nazvano.
86.
Međutim, smatram da nema razloga da dogovorene naknade i poticaji ugroze stvarnu mogućnost koju proizvođač ima u pogledu odlučivanja i nadziranja postupka tiještenja. Kao osobi odgovornoj za postupak proizvodnje vina, njemu je samom u interesu da se, ne ograničavajući primjenu tehnika ili praksi koje uvjetuju enološka obilježja njegovih vina, tiještenjem ostvare veći prinosi i ujedno zadrži kvaliteta proizvoda.
V. Zaključak
87.
S obzirom na prethodno navedeno, predlažem Sudu da Bundesverwaltungsgerichtu (Savezni upravni sud, Njemačka) odgovori na sljedeći način:
„Članak 54. stavak 1. drugi podstavak Delegirane uredbe Komisije (EU) 2019/33 od 17. listopada 2018. o dopuni Uredbe (EU) br. 1308/2013 Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu zahtjeva za zaštitu oznaka izvornosti, oznaka zemljopisnog podrijetla i tradicionalnih izraza u sektoru vina, postupka podnošenja prigovora, ograničenja upotrebe, izmjena specifikacija proizvoda, poništenja zaštite te označivanja i prezentiranja
treba tumačiti na način da:
1.
Može se smatrati da se vino u potpunosti proizvelo na poljoprivrednom gospodarstvu koje se bavi vinogradarstvom po kojem je vino nazvano ako se tiještenje grožđa obavilo u tuđem objektu za tiještenje koji je zakupljen na 24 sata i za to vrijeme bio isključivo na raspolaganju poljoprivrednom gospodarstvu koje se bavi vinogradarstvom po kojem je vino nazvano, pod uvjetom da se to tiještenje obavilo pod stvarnim vodstvom, strogim i stalnim nadzorom te isključivom odgovornošću vlasnika tog poljoprivrednog gospodarstva.
2.
U takvim okolnostima stvarnog vodstva, strogog i stalnog nadzora te odgovornosti vlasnika poljoprivrednog gospodarstva po kojem je vino nazvano, ništa ne sprečava to da zaposlenici poljoprivrednog gospodarstva koje je dalo u zakup objekt za tiještenje sudjeluju u tiještenju grožđa te da se u ugovor o zakupu uključe odredbe kojima se predviđa cjenovni dodatak po hektolitru vina koji ovisi o prinosu i kvaliteti.”
(
1
)	Izvorni jezik: španjolski
(
2
)	Delegirana uredba Komisije od 17. listopada 2018. o dopuni Uredbe (EU) br. 1308/2013 Europskog parlamenta i Vijeća u pogledu zahtjeva za zaštitu oznaka izvornosti, oznaka zemljopisnog podrijetla i tradicionalnih izraza u sektoru vina, postupka podnošenja prigovora, ograničenja upotrebe, izmjena specifikacija proizvoda, poništenja zaštite te označivanja i prezentiranja (SL 2019., L 9, str. 2. i ispravak SL 2019., L 269, str. 13.)
(
3
)	Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o uspostavljanju zajedničke organizacije tržišta poljoprivrednih proizvoda i stavljanju izvan snage uredbi Vijeća (EEZ) br. 922/72, (EEZ) br. 234/79, (EZ) br. 1037/2001 i (EZ) br. 1234/2007 (SL 2013., L 347, str. 671. i ispravci SL 2014. L 189, str. 261., SL 2015., L 114, str. 25., SL 2016. L 130, str. 8. i SL 2020., L 1, str. 5.), kako je izmijenjena Uredbom (EU) 2021/2117 Europskog parlamenta i Vijeća od 2. prosinca 2021. o izmjeni uredaba (EU) br. 1308/2013 o uspostavljanju zajedničke organizacije tržišta poljoprivrednih proizvoda, (EU) br. 1151/2012 o sustavima kvalitete za poljoprivredne i prehrambene proizvode, (EU) br. 251/2014 o definiciji, opisivanju, prezentiranju, označivanju i zaštiti oznaka zemljopisnog podrijetla aromatiziranih proizvoda od vina i (EU) br. 228/2013 o utvrđivanju posebnih mjera za poljoprivredu u najudaljenijim regijama Unije (SL 2021., L 435, str. 262.).
(
4
)	Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 17. prosinca 2013. o utvrđivanju pravila za izravna plaćanja poljoprivrednicima u programima potpore u okviru zajedničke poljoprivredne politike i o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ) br. 637/2008 i Uredbe Vijeća (EZ) br. 73/2009 (SL 2013., L 347, str. 608. i ispravak SL 2016., L 130, str. 7.)
(
5
)	Weinverordnung in der Fassung der Bekanntmachung vom 21. April 2009 (BGBl. I S. 827), die zuletzt durch Artikel 1 der Verordnung vom 21. Oktober 2022 (BGBl. I S. 1873) geändert worden ist.
(
6
)	Nesporno je da je tijekom navedenog razdoblja objekt za tiještenje na raspolaganju isključivo poljoprivrednom gospodarstvu koje se bavi vinogradarstvom po kojem je vino nazvano.
(
7
)	Uredba Komisije od 14. srpnja 2009. o utvrđivanju određenih detaljnih pravila za provedbu Uredbe Vijeća (EZ) br. 479/2008 u pogledu zaštićenih oznaka izvornosti i oznaka zemljopisnog podrijetla, tradicionalnih izraza, označavanja i prezentiranja određenih proizvoda u sektoru vina (SL 2009., L 193, str. 60.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 22., str. 177.)
(
8
)	Prilikom navođenja odredbi koje se primjenjuju na stavljanje određenih proizvoda na tržište, u Uredbi br. 1308/2013 jedan dio posvećen je uređenju označivanja i prezentiranja u sektoru vina (odjeljak 3. („Označivanje i predstavljanje u sektoru vina”) poglavlja I. („Pravila koja se odnose na stavljanje na tržište”) glave II. („Pravila koja se odnose na stavljanje na tržište i organizacije proizvođača”)).
(
9
)	Za Njemačku je to, među ostalim, izraz „Weingut”. Popis uključuje i izraze Burg, Domäne, Kloster, Schloss, Stift, Weinbau, Weingärtner i Winzer. Ne navodi se izraz „Gutsabfüllung”, koji se u njemačkom pravu utvrđuje na temelju članka 38. Uredbe o vinima. Stoga ću upotrebljavati samo izraz „Weingut”, koji je dio prava Unije.
(
10
)	Odredba je slična i u drugim jezičnim verzijama. Primjerice, na njemačkom, „die Weinbereitung vollständig in diesem Betrieb erfolgt”; na engleskom, „the winemaking is entirely carried out on that holding”; na francuskom, „la vinification est entièrement effectuée dans cette exploitation” ili na talijanskom, „la vinificazione è interamente effettuata nell’azienda”.
(
11
)	Moje isticanje
(
12
)	Ona je bila na snazi tijekom spora, ali upućivanje na nju zamijenjeno je upućivanjem na definicije iz Uredbe (EU) 2021/2115 Europskog parlamenta i Vijeća od 2. prosinca 2021. o utvrđivanju pravila o potpori za strateške planove koje izrađuju države članice u okviru zajedničke poljoprivredne politike (strateški planovi u okviru ZPP‑a) i koji se financiraju iz Europskog fonda za jamstva u poljoprivredi (EFJP) i Europskog poljoprivrednog fonda za ruralni razvoj (EPFRR) te o stavljanju izvan snage uredbi (EU) br. 1305/2013 i (EU) br. 1307/2013 (SL 2021., L 435, str. 1. i ispravci SL 2022., L 181, str. 35. i SL 2022., L 227, str. 136.).
(
13
)	Vidjeti presudu od 26. listopada 2006., Kibler (C‑275/05, EU:C:2006:682, t. 22.): „iz pojma ‚poljoprivredno gospodarstvo’ koji se navodi u članku 12. stavku 1. točki (d) Uredbe [Vijeća (EZZ)] br. 857/84 [od 31. ožujka 1984. o općim pravilima za primjenu pristojbe iz članka 5.c Uredbe (EEZ) br. 804/68 u sektoru mlijeka i mliječnih proizvoda [neslužbeni prijevod] (SL 1984., L 90, str. 13.)] […] proizlazi da poljoprivredno gospodarstvo za potrebe navedene uredbe znači skup proizvodnih jedinica kojima upravlja proizvođač. Budući da se isti pojam navodi u članku 7. stavku 1. Uredbe br. 857/84 i članku 7. prvom stavku točkama 2., 3. i 4. Uredbe [Komisije (EZZ)] br. 1546/88 [od 3. lipnja 1988. o utvrđivanju detaljnih pravila za primjenu dodatne pristojbe iz članka 5.c Uredbe (EZZ) br. 804/68 [neslužbeni prijevod] (SL 1988., L 139, str. 12.)], navedene odredbe treba tumačiti usklađeno. Osim toga, s obzirom na to da te odredbe imaju isti cilj i da je drugonavedena odredba mjera kojom se provodi prvonavedena odredba, treba smatrati da se navedene odredbe moraju tumačiti usklađeno radi pravne sigurnosti.”
(
14
)	Točka 18. odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku
(
15
)	Presude od 14. listopada 2010., Landkreis Bad Dürkheim (C‑61/09, EU:C:2010:606, t. 62.) i od 2. srpnja 2015., Wree (C‑422/13, EU:C:2015:438, t. 44.)
(
16
)	Presuda od 2. srpnja 2015., Demmer (C‑684/13, EU:C:2015:439, t. 61. i 62.). Prema mojem mišljenju, ta presuda nije baš korisna u ovom slučaju: u tom su predmetu sporna bila ograničenja koja su poljoprivredniku uvedena kako bi se zajamčila sigurnost zračnog prometa.
(
17
)	Ibidem, t. 69. i 70.
(
18
)	Presuda od 15. siječnja 1991., Ballmann (C‑341/89, EU:C:1991:11, t. 15.)
(
19
)	Presuda od 14. listopada 2010. (C‑61/09, EU:C:2010:606, t. 52., 54., 55., 58. i 62.). U sudskoj se praksi dosljedno navodi da pravo na temelju kojeg proizvođač razvija poljoprivredno gospodarstvo nije relevantno (presude od 8. svibnja 2003., Agrargenossenschaft Alkersleben (C‑268/01, EU:C:2003:263, t. 30.) i od 24. lipnja 2010., Pontini i dr. (C‑375/08, EU:C:2010:365, t. 62.)).
(
20
)	Na tu se sudsku praksu kasnije upućuje u presudi od 2. srpnja 2015., Wree (C‑422/13, EU:C:2015:438, t. 44.).
(
21
)	Presuda od 8. svibnja 2003., Agrargenossenschaft Alkersleben (C‑268/01, EU:C:2003:263, t. 30. do 33.). Normativni kontekst činila je Uredba Vijeća (EEZ) br. 3950/92 od 28. prosinca 1992. o uvođenju dodatne pristojbe u sektor mlijeka i mliječnih proizvoda [neslužbeni prijevod] (SL 1992., L 405, str. 1.).
(
22
)	Presuda od 7. travnja 2022., Avio Lucos (C‑176/20, EU:C:2022:274, t. 36.). Te proizvodne jedinice kojima upravlja poljoprivrednik mogu obuhvaćati, primjerice, tuđe životinje koje se koriste za ispašu, pod uvjetom da on u pogledu tih životinja ima dovoljnu ovlast raspolaganja radi obavljanja svoje poljoprivredne djelatnosti.
(
23
)	Naravno, uz pretpostavku da se zakupljeni vinogradi nalaze unutar područja oznake izvornosti ili zaštićene oznake zemljopisnog podrijetla.
(
24
)	Vidjeti točku 27. ovog mišljenja.
(
25
)	Točka 31. odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku
(
26
)	Uredba Komisije od 26. ožujka 1981. o utvrđivanju detaljnih pravila za opis i predstavljanje vina i grožđanih moštova [neslužbeni prijevod] (SL 1981., L 106, str. 1.)
(
27
)	Logično je da je tako jer je za oznake izvornosti i oznake zemljopisnog podrijetla ključno da se kvaliteta, obilježja i ugled proizvoda temelje na zemljopisnom podrijetlu ili da mu se mogu pripisati (članak 93. stavak 1. točke (a) i (b) Uredbe br. 1308/2013).
(
28
)	Landwein der Mosel (https://ec.europa.eu/info/food‑farming‑fisheries/food‑safety‑and‑quality/certification/quality‑labels/geographical‑indications‑register/details/EUGI00000004687)
(
29
)	Točka 24. odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku
(
30
)	Uvodna izjava 49. Delegirane uredbe 2019/33
(
31
)	Kao što na to upozorava sud koji je uputio zahtjev, kriteriji utvrđeni u općem području poljoprivredne proizvodnje moraju se tumačiti usko kad se primjenjuju na propise o vinima zbog toga što postoji uska povezanost stalne poslovne jedinice s poljoprivrednim gospodarstvom koje se bavi vinogradarstvom po kojem je vino nazvano.
(
32
)	Taj je zahtjev uveden člankom 57. Uredbe br. 607/2009. Dotad se zahtijevalo da se „proizvodnja vina obavlja na tom poljoprivrednom gospodarstvu koje se bavi vinogradarstvom” [neslužbeni prijevod] (članak 4. stavak 3. Uredbe Komisije (EZZ) br. 1608/76 od 4. lipnja 1976. o utvrđivanju pravila za opis i predstavljanje vina i grožđanih moštova [neslužbeni prijevod] (SL 1976., L 183, str. 1.)).
(
33
)	U ovom predmetu, prema tvrdnjama proizvođača vina A., za tiještenje nije bilo potrebno više od tri sata učinkovitog rada (točka 1. dijela koji se odnosi na prvo prethodno pitanje u njegovim pisanim očitovanjima).
(
34
)	Predmet 311/87 (EU:C:1988:483)
(
35
)	Predmet C‑403/92 (EU:C:1994:269)
(
36
)	Primjenjivao se članak 5. stavak 1. Uredbe br. 997/81.
(
37
)	Presuda od 29. lipnja 1994., Baux (C‑403/92, EU:C:1994:269, t. 13.). I tad je vino trebalo potjecati „isključivo od grožđa ubranog na poljoprivrednom gospodarstvu o kojem je riječ, a […] proizvodnja vina [trebala se] obaviti na tom gospodarstvu”.
(
38
)	Ibidem, t. 14. i 15. Moje isticanje
(
39
)	Ibidem, točka 19. i, u istom smislu, točka 24.
(
40
)	Na raspravi su izneseni primjeri troškova objekata za tiještenje te se naglasilo da je u gospodarskom smislu razumno (na što upućuje i sud koji je uputio zahtjev) da ih više proizvođača vina upotrebljava zajednički. Komisija se usto pozvala na enološke razloge jer prijevoz ubranog grožđa s udaljenog mjesta može naštetiti njegovoj kvaliteti.
(
41
)	Zakonodavac Unije brine za gospodarsku održivost tih malih poljoprivrednih gospodarstava. U skladu s uvodnom izjavom 13. Uredbe 2021/2117 „[…] sektor vina Unije obilježava i vrlo velik broj malih obiteljskih poljoprivrednih gospodarstava, što rezultira raznolikim rasponom vina”. U istoj se uvodnoj izjavi nastoji zajamčiti gospodarska održivost njihovih projekata.
(
42
)	U skladu s člankom 40. stavkom 1. UFEU‑a, „[r]adi ostvarivanja ciljeva određenih člankom 39. [zajednička poljoprivredna politika] uspostavlja se zajednička organizacija poljoprivrednih tržišta”. U skladu sa stavkom 2. tog članka, „[z]ajednička organizacija […] isključuje svaku diskriminaciju između proizvođača […] unutar Unije”.
(
43
)	Članak 22. stavak 2. Bundesgesetza über den Verkehr mit Wein und Obstwein (Savezni zakon o stavljanju na tržište vina i voćnih vina), kako je objavljen 17. studenoga 2009. (BGBl. I Austrija br. 111/2009) i izmijenjen Zakonom od 29. svibnja 2019. (BGBl. I, Austrija br. 48/2019), u vezi s člankom 2. stavkom 1. i člankom 2. stavkom 2. točkom 1. Verordnunga des Bundesministers für Land - und Forstwirtschaft, Umwelt und Wasserwirtschaft über die Bezeichnung von Weinen (Uredba saveznog ministra poljoprivrede i šumarstva, okoliša i vodnog gospodarstva o oznakama vinâ), kako je objavljen 1. travnja 2011. (BGBl. II, Austrija br. 111/2011)i izmijenjen posljednji put Uredbom o izmjeni od 23. srpnja 2018. (BGBl. II Austrija br. 184/2018).
(
44
)	Točka 32. odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku
(
45
)	Presuda od 29. lipnja 1994., Baux (C‑403/92, EU:C:1994:269, t. 15.)
(
46
)	Kao što je to Komisija istaknula na raspravi, oni najbolje znaju kako objekt funkcionira.