62017CC0147
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
NILS WAHL
28 päivänä kesäkuuta 2018 (
1
)
Asia C‑147/17
Sindicatul Familia Constanța,
Ustinia Cvas,
Silvica Jianu,
Dumitra Bocu,
Cader Aziz,
Georgeta Crângașu ja
Sema Cutlacai
vastaan
Direcția Generală de Asistență Socială și Protecția Copilului Constanța
(Ennakkoratkaisupyyntö – Curtea de Apel Constanța (Constanțan ylioikeus, Romania))
Ennakkoratkaisupyyntö – Direktiivi 2003/88/EY – Työaika – Soveltamisala – Työntekijän käsite – Sijaisvanhemmat – Soveltamisalan ulkopuolelle jääminen
1.
Sijaishuolto voidaan toteuttaa monessa muodossa. Yleensä se on luonteeltaan väliaikaista, ja se voi vaihdella lapsen lyhytaikaisesta tilapäishoidosta tai akuutista kiireellisestä sijoittamisesta varhaislapsuudessa tapahtuvaan pitkäaikaiseen pysyvään sijoittamiseen, joka jatkuu aina aikuisuuteen asti. Sijaishuolto voidaan toteuttaa olosuhteiden mukaan sijaisperheessä, laitosmaisemmassa perhekodissa tai varsinaisessa lastensuojelulaitoksessa.
2.
Käsiteltävässä asiassa on kyse sijaisvanhemmista, jotka huolehtivat omassa kodissaan lapsista kokoaikaisesti. Sijaishuolto on heidän päätyönsä, ja he saavat siitä korvauksen toimivaltaiselta viranomaiselta, jonka kanssa he ovat allekirjoittaneet työsopimuksen. Lasten tarpeiden vuoksi sijaisvanhemmat eivät lähtökohtaisesti saa lähteä lomalle ilman lapsia. Heille ei makseta myöskään lisäkorvausta siitä, että heidän on vastattava jatkuvasti lasten tarpeisiin ilman oikeutta ennalta määritettyihin lepoaikoihin tai lomiin, joiden aikana lapset eivät olisi heidän hoidettavanaan.
3.
Käsiteltävän asian ydin koskee sitä, kuuluvatko tällaiset sijaisvanhemmat työaikaan liittyviä sääntöjä koskevan direktiivin 2003/88/EY (
2
) soveltamisalaan. Jos kuuluvat, esitetään jatkokysymyksiä direktiivin yksittäisten säännösten soveltamisesta pitäen erityisesti mielessä, ettei aikaa, jonka sijaisvanhemmat käyttävät huollettavakseen sijoitettujen lasten hoitamiseen, voida tarkalleen ottaen määrittää. Tämä johtuu siitä, että sijaisvanhempien on varmistettava, aivan kuin biologisten vanhempien, että kyseiset lapset voivat kasvaa vanhemman jatkuvan valvonnan alaisina ja saavat ikänsä mukaista huolenpitoa.
4.
Selitän jäljempänä, miksi kyseiset sijaisvanhemmat eivät kuulu direktiivin 2003/88 soveltamisalaan.
I Asiaa koskevat oikeussäännöt
A Unionin oikeus
1
Direktiivi 89/391
5.
Direktiivi 89/391/ETY (
3
) koskee toimenpiteiden toteuttamista työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen edistämiseksi työssä.
6.
Direktiivin 89/391 soveltamisala on määritelty 2 artiklassa. Siinä säädetään seuraavaa:
”1.   Tätä direktiiviä sovelletaan kaikkiin sekä julkisiin että yksityisiin toiminnan aloihin (kuten teollisuuteen, maatalouteen, kauppaan, hallintoon, palveluihin, koulutukseen, kulttuuriin, vapaa-ajan toimintaan).
2.   Tätä direktiiviä ei sovelleta sellaisiin erityisiin julkis[hallinnon] tehtäviin kuten asevoimiin tai poliisivoimiin tai tiettyihin väestönsuojelun erityistoimiin, joiden ominaispiirteet ovat väistämättä ristiriidassa tämän direktiivin [soveltamisen] kanssa.
Näissä tapauksissa työntekijöiden turvallisuus ja terveys on varmistettava mahdollisimman hyvin tämän direktiivin tarkoituksen mukaisesti.”
2
Direktiivi 2003/88
7.
Direktiivissä 2003/88 vahvistetaan työajan järjestämistä koskevat säännöt. Nämä säännöt liittyvät muun muassa vähimmäislepoaikoihin ja taukoihin (3–5 artikla), viikoittaiseen enimmäistyöaikaan (6 artikla) ja palkalliseen vuosilomaan (7 artikla).
8.
Johdanto-osan kolmannesta ja neljännestä perustelukappaleesta käy ilmi, että direktiivin tarkoituksena on parantaa työntekijöiden turvallisuutta, hygieniaa ja terveyttä työssä.
9.
Direktiivin 1 artiklassa määritellään direktiivin tavoite ja soveltamisala. Siinä säädetään seuraavaa:
”1.   Tässä direktiivissä vahvistetaan turvallisuutta ja terveyttä koskevat vähimmäisvaatimukset työajan järjestämistä varten.
2.   Tämä direktiivi koskee:
a)
vuorokautisia ja viikoittaisia vähimmäislepoaikoja ja vuosilomaa sekä taukoja ja viikoittaista enimmäistyöaikaa; ja
b)
tiettyjä yötyötä, vuorotyötä ja työaikajärjestelyjä koskevia seikkoja.
3.   Tätä direktiiviä sovelletaan kaikkeen direktiivin [89/391] 2 artiklassa tarkoitettuun yksityiseen ja julkiseen toimintaan, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän direktiivin 14, 17, 18 ja 19 artiklan soveltamista.
Tätä direktiiviä ei sovelleta direktiivissä 1999/63/EY tarkoitettuihin merenkulkijoihin, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän direktiivin 2 artiklan 8 kohdan soveltamista.
4.   Direktiivin [89/391] säännöksiä sovelletaan täysimääräisesti 2 kohdassa tarkoitettuihin asioihin, sanotun kuitenkaan rajoittamatta tämän direktiivin tiukempien ja/tai yksityiskohtaisempien säännösten soveltamista.”
10.
Direktiivin 2003/88 3 artiklassa säädetään päivittäisestä lepoajasta. Sen sanamuoto on seuraava:
”Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että jokainen työntekijä saa vähintään 11 tunnin yhtäjaksoisen lepoajan jokaista 24 tunnin jaksoa kohden.”
11.
Direktiivin 4 artikla koskee taukoja. Siinä säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että jokainen työntekijä, jonka työpäivä on pidempi kuin kuusi tuntia, saa pitää tauon, jota koskevat yksityiskohdat, erityisesti tauon kesto ja sen saamisen ehdot, vahvistetaan työehtosopimuksissa tai työmarkkinaosapuolten välisissä sopimuksissa taikka, jos sopimusta ei ole, kansallisessa lainsäädännössä.”
12.
Direktiivin 5 artikla koskee viikoittaista lepoaikaa. Siinä säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että jokainen työntekijä saa jokaista seitsemän päivän jaksoa kohden vähintään kahdenkymmenenneljän tunnin keskeytymättömän lepoajan, johon lisätään 3 artiklassa tarkoitettu yhdentoista tunnin päivittäinen lepoaika.
Jos asialliset, tekniset tai työn järjestämiseen liittyvät olosuhteet niin edellyttävät, voidaan soveltaa kahdenkymmenenneljän tunnin vähimmäislepoaikaa.”
13.
Direktiivin 2003/88 6 artiklassa asetetaan viikoittaista enimmäistyöaikaa koskevat säännöt. Sen sanamuoto on seuraava:
”Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet, jotta työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelemiseksi:
a)
rajoitetaan viikoittainen työaika laeilla, asetuksilla tai hallinnollisilla määräyksillä tai työehtosopimuksilla taikka työmarkkinaosapuolten välisillä sopimuksilla;
b)
keskimääräinen työaika jokaisena seitsemän päivän jaksona, ylityö mukaan lukien, on enintään neljäkymmentäkahdeksan tuntia.”
14.
Direktiivin 2003/88 7 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että jokainen työntekijä saa vähintään neljän viikon palkallisen vuosiloman tällaisen loman saamiselle ja myöntämiselle kansallisessa lainsäädännössä ja/tai käytännössä vahvistettujen edellytysten mukaisesti.
2.   Palkallisen vuosiloman vähimmäisaikaa ei saa korvata rahalla, paitsi kun työsuhde päättyy.”
15.
Direktiivin 17 artiklan nojalla jäsenvaltiot voivat poiketa tietyistä direktiivin säännöksistä. Sen sanamuoto on seuraava:
”1.   Työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelemisessa noudatettavat yleiset periaatteet huomioon ottaen jäsenvaltiot voivat poiketa 3–6, 8 ja 16 artiklan säännöksistä, kun kyseessä olevan toiminnan erityispiirteiden vuoksi työajan pituutta ei mitata ja/tai määritellä ennalta tai työntekijät voivat itse päättää siitä ja erityisesti kun on kyse:
– –
b)
työskentelystä perheessä; tai
– –
2.   Jäljempänä 3, 4 ja 5 kohdassa säädetyt poikkeukset voidaan määritellä laeilla, asetuksilla tai hallinnollisilla määräyksillä tai työehtosopimuksilla taikka työmarkkinaosapuolten välisillä sopimuksilla edellyttäen, että kyseisille työntekijöille annetaan vastaavanlaiset korvaavat lepoajat tai että poikkeustapauksissa, joissa ei objektiivisista syistä ole mahdollista myöntää tällaisia vastaavanlaisia korvaavia lepoaikoja, kyseiset työntekijät saavat asianmukaisen suojelun.
3.   Tämän artiklan 2 kohdan mukaisesti 3, 4, 5, 8 ja 16 artiklasta voidaan poiketa:
– –
b)
kun on kyse turvallisuus- ja valvontatoiminnasta, joka edellyttää jatkuvaa läsnäoloa omaisuuden tai henkilöiden suojelemiseksi, erityisesti kun on kyse vartijoiden ja talonmiesten tai vartiointiliikkeiden työstä;
c)
kun on kyse toiminnasta, jossa tarvitaan jatkuvaa palvelua tai tuotantoa – –
– –
4.   Tämän artiklan 2 kohdan mukaisesti 3 ja 5 artiklasta voidaan poiketa:
– –
b)
kun on kyse toiminnasta, jossa päivän aikana tehdään useita työjaksoja, kuten erityisesti siivoushenkilöstön työssä.
– –”
B Romanian oikeus
1
Laki nro 272/2004
16.
Laki nro 272/2004 (Legea nr. 272/2004 privind protecția si promovarea drepturilor copilului) (
4
) koskee lapsen oikeuksien turvaamista ja edistämistä.
17.
Lain nro 272/2004 4 §:n mukaan sijaisvanhempien, (
5
) jotka huolehtivat kyseisen lain mukaisesti luokseen sijoitetuista lapsista, katsotaan kuuluvan käsitteen ”sijaisperhe” soveltamisalaan ja suorittavan tehtäviä, jotka voidaan rinnastaa vanhemman tehtäviin.
18.
Lain 117 §:ssä säädetään, että toimivaltaisen viranomaisen on lasten oikeuksien turvaamiseksi ja edistämiseksi koordinoitava sosiaalihuollon toimintaa sekä perheiden suojelua ja lasten oikeuksien turvaamista maakuntatasolla ja Bukarestin kaupungin alueella.
19.
Sen 121 §:n mukaan perhepalveluilla tarkoitetaan luonnollisen henkilön tai perheen kodissa tarjottavia palveluita, jotka koostuvat vanhemmistaan väliaikaisesti tai pysyvästi erotetun lapsen kehityksestä ja hoidosta. Tällaisia palveluita tarjotaan lain nro 272/2004 mukaisesti toteutetun sijaishuoltotoimenpiteen perusteella.
20.
Lain 122 §:ssä säädetään seuraavaa:
”(1)   Sijoitettavia lapsia voivat ottaa vastaan perheet ja vähintään 18 vuotta täyttäneet henkilöt, joiden kotipaikka on Romaniassa ja joilla on tarvittavat henkiset ja taloudelliset edellytykset huolehtia väliaikaisesti tai pysyvästi vanhemmistaan erotetun lapsen kehityksestä ja hoidosta.
– –
(3)   Sijaisvanhemmaksi lain mukaisesti valtuutetun henkilön on noudatettava toiminnassaan [sosiaalihuollon ja lastensuojelun pääosaston] tai valtuutetun yksityisen elimen kanssa tehtyä erityistä lapsen suojeluun tähtäävää työsopimusta, johon sisältyvät seuraavanlaiset määräykset:
a)
sijoitetun lapsen kehitykseen, hoitoon ja kasvatukseen liittyvistä tehtävistä huolehditaan kotona
b)
työaika määräytyy lapsen tarpeiden perusteella
c)
vapaa-aika suunnitellaan perheen ja sijoitettujen lasten ohjelman perusteella
d)
tehtävistä huolehditaan keskeytyksettä laissa tarkoitettuina loma-aikoina, ellei pääosasto anna lupaa viettää kyseistä aikaa erillään perheen huollettavaksi sijoitetusta lapsesta.
(4)   Henkilökohtainen työsopimus tehdään alkavaksi päivästä, jona [sijaishuoltotoimenpiteestä päätetään]
– –”
2
Hallituksen asetus nro 679/2003
21.
Lasten sijaishuoltoa ammatikseen harjoittavalle (”ammattimaiselle sijaisvanhemmalle”) myönnettävän valtuutuksen saamisen edellytyksistä, valtuutusmenettelystä ja sijaisvanhemman asemasta annetun hallituksen asetuksen nro 679/2003 (Hotărârea Guvernului nr. 679/2003 privind condițiile de obținere a atestatului, procedurile de atestare și statutul asistentului maternal profesionist) (
6
) 1 §:ssä säädetään, että ammattimainen sijaisvanhempi on luonnollinen henkilö, joka on valtuutettu tehtäväänsä asetuksessa nro 679/2003 tarkoitetulla tavalla. Sijaisvanhempi huolehtii työskentelemällä kotonaan sijoitetun tai huollettavakseen annetun lapsen kehityksestä, hoidosta ja kasvatuksesta lapsen tasapainoisen kehityksen edellyttämällä tavalla.
22.
Asetuksen 8 §:n mukaan hyväksytyn ammattimaisen sijaisvanhemman toimintaa harjoitetaan sellaisen erityisen henkilökohtaisen työsopimuksen perusteella, jonka päämääränä on lapsen suojelua ja joka tehdään lastensuojeluun erikoistuneen julkisen palveluyksikön tai sellaisen valtuutetun yksityisen elimen kanssa, jolla on velvollisuus valvoa ja tukea ammattimaista sijaisvanhempaa työssään.
23.
Asetuksen 9 §:n mukaan jokaisesta ammattimaisen sijaisvanhemman luo sijoitetusta tai huollettavaksi annetusta alaikäisestä on tehtävä sijaishuoltosopimus, joka liitetään työnantajan kanssa tehtyyn henkilökohtaiseen työsopimukseen. Tässä pykälässä täsmennetään myös, että kyseinen sopimus on tehtävä ammattimaisen sijaisvanhemman puolison kirjallisella suostumuksella ja annettava tiedoksi lapsen sijoittamisesta tai huollettavaksi antamisesta päättäneelle lastensuojelulautakunnalle.
24.
Asetuksen 10 §:ssä säädetään ammattimaisen sijaisvanhemman velvollisuuksista. Sijaisvanhemman on erityisesti huolehdittava lapsen kehityksestä, hoidosta ja kasvatuksesta siten, että lapsen tasapainoinen fyysinen, psyykkinen, älyllinen ja tunne-elämän kehitys voidaan taata; huolehdittava lapsen sopeutumisesta perheeseen takaamalla tälle yhdenvertainen kohtelu muiden perheenjäsenten kanssa; huolehdittava lapsen sopeutumisesta yhteiskuntaan; valmistettava lasta osaltaan palaamaan omaan perheeseensä tai sopeutumaan adoptioperheeseen; sallittava lastensuojeluun erikoistuneen julkisen palveluyksikön tai valtuutetun yksityisen elimen asiantuntijoiden valvoa ammatillista toimintaansa ja arvioida lapsen kehitystä sekä huolehdittava jatkuvasti työtehtävistään myös laissa tarkoitettuina loma-aikoina, ellei työnantaja anna lupaa olla kyseisenä aikana erillään sijoitetusta tai huollettavaksi annetusta lapsesta.
C Tosiseikat, asian käsittelyn vaiheet ja ennakkoratkaisukysymykset
25.
Pääasian valittajat, joita edustaa Sindicatul Familia Constanța, ovat sijaisvanhempina työsuhteessa Direcția Generală de Asistență Socială și Protecția Copilului Constanțaan (Constanțan sosiaalihuollon ja lastensuojelun pääosasto, Romania). He huolehtivat huollettavikseen sijoitetuista lapsista kodeissaan ympäri vuorokauden ilman tiettyjä viikoittaisia lepoaikoja tai lomia.
26.
Sijaisvanhempien on valvottava huollettavinaan olevia lapsia ja hoidettava näitä keskeytyksettä, paitsi kun lapset ovat koulussa. Sijaisvanhempien on huolehdittava erityisesti siitä, että lapsesta pidetään huolta keskeytyksettä – myös pitäessään laissa tarkoitetun lomansa, ellei toimivaltainen viranomainen ole antanut lupaa olla erillään lapsesta loma-aikana.
27.
Sijaisvanhemmat vaativat yhtäältä, että heille maksetaan viikoittaisina lepoaikoina, virallisina pyhäpäivinä ja muina asiaa koskevan kansallisen lainsäädännön mukaisina vapaapäivinä tehdystä työstä palkanlisää, joka on 100 prosentin korotus peruspalkkaan. Toisaalta he vaativat rahallista korvausta pitämättä jääneistä lomista. Lapset ovat pysyneet sijaisvanhempien hoidettavina myös sijaisvanhempien vuosiloman aikana, sillä lapsesta erillään oleminen edellyttää toimivaltaisen viranomaisen ennakkolupaa.
28.
Ensimmäisessä oikeusasteessa Tribunalul Constanța (Constanțan alioikeus, Romania) hylkäsi kanteen perusteettomana.
29.
Ratkaisusta valitettiin Curtea de Apel Constanțaan (Constanțan ylioikeus, Romania). Curtea de Apel Constanța oli epävarma asian kannalta merkityksellisten unionin oikeussääntöjen asianmukaisesta tulkinnasta, joten se päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko direktiivin [2003/88] 1 artiklan 3 kohdan säännöksiä, luettuna yhdessä direktiivin [89/391] 2 artiklan kanssa, tulkittava siten, ettei valittajien sijaisvanhempina harjoittaman kaltainen toiminta kuulu niiden soveltamisalaan?
2)
Mikäli ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, onko direktiivin [2003/88] 17 artiklaa tulkittava siten, että kun kyseessä on valittajien sijaisvanhempina harjoittaman kaltainen toiminta, direktiivin 5 artiklan säännöksistä voidaan poiketa [17 artiklan] 1 kohdan, 3 kohdan b ja c alakohdan tai 4 kohdan b alakohdan nojalla?
3)
Mikäli edeltävään kysymykseen vastataan myöntävästi, onko direktiivin [2003/88] 17 artiklan 1 kohtaa tai mahdollisesti 17 artiklan 3 tai 4 kohtaa tulkittava siten, että tällaisen poikkeuksen on oltava nimenomainen, vai voiko se johtua myös implisiittisesti sellaisesta erityisestä lainsäädännöstä, jossa säädetään työajan järjestämisestä tietyn ammatillisen toiminnan osalta; mikäli tällaisen poikkeuksen ei tarvitse olla nimenomainen, millaisten vähimmäisedellytysten on täytyttävä, jotta voidaan katsoa, että kansallisella lainsäädännöllä on otettu käyttöön poikkeus, ja voidaanko tällainen poikkeus ilmaista lain nro 272/2004 säännöksissä omaksutulla tavalla?
4)
Mikäli kysymykseen 1, 2 tai 3 vastataan kieltävästi, onko direktiivin [2003/88] 2 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että aika, jonka sijaisvanhempi viettää yhdessä huollettavanaan olevan lapsen kanssa joko kotonaan tai muussa valitsemassaan paikassa, on työaikaa siitä huolimatta, ettei hän suorita henkilökohtaisessa työsopimuksessa hänelle määrättyjä tehtäviä?
5)
Mikäli kysymykseen 1, 2 tai 3 vastataan kieltävästi, onko direktiivin [2003/88] 5 artiklaa tulkittava siten, että se on esteenä lain nro 272/2004 122 §:n kaltaiselle kansalliselle lainsäädännölle; ja mikäli katsotaan, että direktiivin 17 artiklan 3 kohdan b tai c alakohtaa tai 4 kohdan b alakohtaa voidaan soveltaa, onko direktiivin 5 artiklaa tulkittava siten, että se on esteenä tällaiselle kansalliselle lainsäädännölle?
6)
Mikäli kysymykseen 1 vastataan kieltävästi ja kysymykseen 4 myöntävästi, voidaanko direktiivin [2003/88] 7 artiklan 2 kohtaa tulkita siten, ettei se kuitenkaan estä myöntämästä työntekijälle vuosilomakorvausta vastaavaa korvausta, kun tällaisen loman pitäminen on mahdotonta sijaisvanhempien työn luonteen vuoksi, tai vaikka vuosiloma olisi muodollisesti myönnetty, työntekijä jatkaa käytännössä työntekoa, ellei hänelle tällaisena ajanjaksona anneta mahdollisuutta olla erillään huollettavanaan olevasta lapsesta? Mikäli tähän vastataan myöntävästi, edellyttääkö oikeus korvaukseen sitä, että työntekijä on pyytänyt lupaa olla erillään huollettavanaan olevasta lapsesta eikä työnantaja ole myöntänyt pyydettyä lupaa?
7)
Mikäli kysymykseen 1 vastataan kieltävästi, kysymykseen 4 myöntävästi ja kysymykseen 6 kieltävästi, onko direktiivin [2003/88] 7 artiklan 1 kohta esteenä lain nro 272/2004 122 §:n 3 momentin d kohdan kaltaiselle säännökselle tilanteessa, jossa työnantajalla on lain nojalla harkintavalta päättää, antaako se luvan pitää lomaa erillään lapsesta, ja mikäli tähän vastataan myöntävästi, onko se, että loman pitäminen on tällaisen säännöksen soveltamisen vuoksi tosiasiallisesti mahdotonta, katsottava unionin oikeuden rikkomiseksi, jonka perusteella työntekijällä on oikeus korvaukseen? Mikäli tähän vastataan myöntävästi, maksaako tällaisesta direktiivin 7 artiklan rikkomisesta korvauksen valtio vai työnantajan asemassa oleva julkinen elin, joka ei ole taannut mahdollisuutta lomaan erillään huollettavana olevasta lapsesta? Edellyttääkö oikeus korvaukseen tällaisessa tilanteessa sitä, että työntekijä on pyytänyt lupaa olla erillään huollettavana olevasta lapsesta eikä työnantaja ole myöntänyt pyydettyä lupaa?”
30.
Kirjallisia huomautuksia ovat esittäneet Romanian ja Saksan hallitukset sekä Euroopan komissio. Kyseiset osapuolet esittivät myös suulliset lausumansa istunnossa, joka pidettiin 7.5.2018.
II Arviointi
31.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on esittänyt unionin tuomioistuimelle useita kysymyksiä, jotka koskevat direktiivin 2003/88 asianmukaista tulkintaa. Tarkemmin sanottuna kyse on siitä, kuuluuko laissa nro 272/2004 tarkoitettu sijaisvanhempana toimiminen kyseisen direktiivin soveltamisalaan. Mikäli kuuluu, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esittää tuomioistuimelle lisäkysymyksiä, jotka koskevat erityisesti jäsenvaltion mahdollisuutta poiketa direktiivin säännöksistä käsiteltävän asian erityisissä olosuhteissa.
32.
Ennen ennakkoratkaisukysymyksen käsittelyä tarkastelen lyhyesti Saksan hallituksen esille ottamaa menettelyyn liittyvää kysymystä.
A Unionin tuomioistuimen toimivalta
33.
Saksan hallitus väittää, ettei ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ole selittänyt riittävällä tavalla, miksi esitetyt kysymykset ovat merkityksellisiä sen käsiteltävänä olevan asian ratkaisemisen kannalta. Direktiivin 2003/88 kattaman aiheen eli työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden sijaan pääasioissa esitetyt vaatimukset koskevat pikemminkin erilaisia näkökohtia, jotka liittyvät oikeuteen saada korvausta työstä.
34.
Kuten Saksan hallitus kuitenkin itsekin huomauttaa, kansallisen tuomioistuimen esittämillä unionin oikeuden tulkintaan liittyvillä kysymyksillä oletetaan olevan merkitystä asian ratkaisemisen kannalta. Unionin tuomioistuin voi näin ollen jättää tutkimatta kansallisen tuomioistuimen esittämän pyynnön ainoastaan, jos on ilmeistä, että pyydetyllä unionin oikeuden tulkitsemisella ei ole mitään yhteyttä ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen taikka jos unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin. (
7
)
35.
On totta, ettei yhteys kysymysten ja ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa käsiteltävän asian välillä ole täysin selvä. Sitä, ettei työntekijöille taata direktiivissä 2003/88 säädettyjä lepoaikoja ja lomaa, ei voida nimittäin hyvittää tarjoamalla näille ylimääräisiä korvauksia. (
8
) Unionin tuomioistuimen soveltamat toimivallan edellytykset ovat kuitenkin melko väljät, ja niiden mukaan on oltava ilmeistä, ettei kysymysten ja asian tosiseikkojen välillä ole mitään yhteyttä.
36.
Tässä tapauksessa näin ei ole.
37.
Ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa käsiteltävään asiaan liittyvät vaatimukset koskevat lisäkorvausta viikoittaisista lepoajoista, lakisääteisestä loma-ajasta sekä palkallisesta vuosilomasta.
38.
On totta, ettei korvauksen tasoon ja laskentatapaan liittyvistä kysymyksistä säädetä direktiivissä 2003/88. (
9
) Lukuun ottamatta direktiivin 7 artiklaa, joka koskee oikeutta palkalliseen vuosilomaan, direktiivissä ei käsitellä sitä, miten työntekijöille on korvattava tietyn tyyppinen työ, kuten vuorotyö, yötyö ja päivystysaika, eikä etenkään ylitöiden korvaamista. (
10
) SEUT 153 artiklan perusteella kyseisistä seikoista säädetään kansallisessa lainsäädännössä. Unionin tuomioistuin on tämän vuoksi kieltäytynyt johdonmukaisesti vastaamasta korvauksen tasoa koskeviin kysymyksiin. (
11
)
39.
Esitetyt kysymykset eivät kuitenkaan koske mitään tiettyjä seikkoja, jotka liittyvät oikeuteen saada korvaus tehdystä työstä, kuten korvauksen asianmukaista tasoa. Ne koskevat laissa nro 272/2004 säädetyn järjestelmän yhdenmukaisuutta direktiivin 2003/88 kanssa sijaisvanhempien osalta.
40.
Tältä kannalta voidaan ymmärtää, että sijaisvanhempien esittämän lisäkorvausta koskevan vaatimuksen perusteltavuus saattaa riippua siitä, onko sijaisvanhempiin sovellettava laissa nro 272/2004 säädetty erityisjärjestelmä lainmukainen. Kyseisessä järjestelmässä sijaisvanhempien työ- ja vapaa-aika määräytyvät heidän huollettavinaan olevien lasten yksilöllisten tarpeiden mukaan. Sijaisvanhempien on huolehdittava lapsista jatkuvasti ilman oikeutta erikseen määriteltyihin lepoaikoihin, lomiin ja vapaisiin ilman kyseisiä lapsia. Toisin sanoen sijaisvanhempien työaika ja vapaa-aika ovat kietoutuneet koko ajan tiiviisti yhteen lasten tarpeiden vuoksi.
41.
Näiden seikkojen perusteella vaikuttaa siltä, että esitettyjen kysymysten ja ennakkoratkaisua pyytävässä tuomioistuimessa käsiteltävän asian taustalla olevien tosiseikkojen välillä voidaan havaita riittävä yhteys: ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on selvitettävä ensisijaisesti, voiko sijaisvanhemmilla olla unionin oikeuden perusteella oikeus niihin lepoaikoihin, lomiin ja vapaisiin, joiden perusteella he vaativat lisäkorvausta. (
12
)
42.
Edellä esitetyistä syistä unionin tuomioistuimen ei pitäisi kieltäytyä vastaamasta esitettyihin kysymyksiin.
B Ennakkoratkaisukysymykset
43.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen epävarmuus direktiivin 2003/88 tulkinnasta ja erityisesti siitä, kuuluvatko laissa nro 272/2004 tarkoitettujen kaltaiset sijaisvanhemmat direktiivin 2003/88 soveltamisalaan, johtuu kolmesta toisiinsa liittyvästä tekijästä.
44.
Direktiivin 2003/88 aineellinen soveltamisala määritellään ensinnäkin laajasti sen 1 artiklan 3 kohdassa. Kyseisen säännöksen mukaan direktiiviä sovelletaan kaikkeen direktiivin 89/391 2 artiklassa tarkoitettuun yksityiseen ja julkiseen toimintaan.
45.
Tältä osin direktiivin 89/391 2 artiklan 1 kohdassa viitataan yhtäältä ”kaikkiin sekä julkisiin että yksityisiin toiminnan aloihin (kuten teollisuuteen, maatalouteen, kauppaan, hallintoon, palveluihin, koulutukseen, kulttuuriin, vapaa-ajan toimintaan)”. Toisaalta direktiivin 89/391 2 artiklan 2 kohdassa suljetaan nimenomaisesti tietyt tehtävät kyseisen direktiivin (ja tätä kautta direktiivin 2003/88) soveltamisalan ulkopuolelle: direktiiviä ei sovelleta sellaisiin erityisiin julkisiin tehtäviin, kuten asevoimiin tai poliisivoimiin tai tiettyihin väestönsuojelun erityistoimiin, joiden ominaispiirteet ovat väistämättä ristiriidassa direktiivin kanssa.
46.
Toiseksi unionin tuomioistuin on antanut direktiivin 2003/88 laajalle soveltamisalalle täyden tehokkuuden ja selittänyt, että direktiivin soveltamista koskevia poikkeuksia olisi tulkittava suppeasti. (
13
) Direktiiviä sovelletaan siis lähtökohtaisesti työntekijään, joka tekee työsuhteessa työsuorituksia toiselle henkilölle tämän johdon alaisena korvausta vastaan. (
14
)
47.
Kolmanneksi direktiivin 2003/88 laaja soveltamisala ja asiaan liittyvä unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö saavat ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen epävarmaksi käsiteltävänä olevan asian erityisten olosuhteiden vuoksi. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin selittää yhtäältä, että sijaisvanhemmilla on työsopimus toimivaltaisen viranomaisen kanssa ja he tekevät työsuorituksia (sijaishuolto) toimivaltaisen viranomaisen kanssa tehdyn erityisen työsopimuksen nojalla korvausta vastaan. Toisaalta kyseisten sijaisvanhempien on huolehdittava lapsista koko ajan omassa kodissaan kunkin lapsen yksilöllisten tarpeiden mukaan. Tällainen jatkuvan huolenpidon ja valvonnan vaatimus onkin hieman hankala sovittaa yhteen direktiivissä 2003/88 säädettyjen, erityisesti viikoittaisia lepoaikoja (5 artikla) ja palkallista vuosilomaa (7 artikla) koskevien vaatimusten kanssa. Tämä johtuu siitä, että unionin tuomioistuimen mukaan ”työajan” käsite on ”lepoajan” vastakohta, eli ne ovat toisensa poissulkevia. (
15
)
48.
Aloitan unionin tuomioistuimelle esitettyjen kysymysten käsittelyn tarkastelemalla direktiivin 2003/88 taustalla olevaa tarkoitusta.
1
Direktiivin 2003/88 tarkoitus: työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden suojelu
49.
Direktiivin 2003/88 (
16
) tarkoituksena on ennen kaikkea varmistaa työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parempi suojelu. (
17
) Siinä säädetään yhdenmukaisista vähimmäisvaatimuksista, jotka koskevat suojelua, joka jäsenvaltioiden on taattava työntekijöille, ja jotka liittyvät muun muassa päivittäisen ja viikoittaisen työajan enimmäismääriin sekä palkalliseen vuosilomaan. Siihen sisältyy myös erityisiä sääntöjä, jotka koskevat vuoro- ja yötyön järjestämistä (direktiivin 8–13 artikla).
50.
Vaikka painopiste on selvästi työntekijöiden suojelussa, direktiivistä käy kuitenkin ilmi, että lainsäätäjä oli tietoinen tarpeesta varmistaa joustavuus muutamilla toiminta-aloilla ja työn uusien muotojen ilmaantumisesta vähitellen. (
18
)
51.
Selvin varsinainen esimerkki lainsäätäjän halusta ottaa joustavuuden tarve huomioon lienee direktiivin 2003/88 1 artiklan 3 kohta, jossa viitataan direktiivin 89/391 2 artiklan 2 kohtaan ja suljetaan nimenomaisesti direktiivin 2003/88 soveltamisalan ulkopuolelle tietyt julkiset tehtävät. Kyseiset tehtävät suljetaan soveltamisalan ulkopuolelle, koska niiden ominaispiirteet ovat väistämättä ristiriidassa normaalin kaavan mukaisten työ- ja lepoaikojen kanssa. Tiettyjen tehtävien nimenomainen sulkeminen direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle tukee sitä näkemystä, että lainsäätäjä tiesi vallan hyvin, ettei tiettyjä tehtäviä yksinkertaisesti voida järjestää direktiivissä edellytetyllä tavalla. Vaikkei 2 artiklan 2 kohdan sanamuoto ole tyhjentävä, siinä erikseen mainitut esimerkit viittaavat siihen, että jättäessään kyseiset tehtävät soveltamisalan ulkopuolelle lainsäätäjän mielessä olivat erityisesti yleiseen turvallisuuteen liittyvät tehtävät, joissa edellytetään suurempaa sitoutumista. (
19
)
52.
Direktiiviin 2003/88 sisältyy useita poikkeuksia edellä mainitun, soveltamisalan ulkopuolelle jättämisen lisäksi. Jäsenvaltiot voivat poiketa 17, 18, 20 ja 21 artiklan nojalla tietyissä erityisissä olosuhteissa direktiivin säännöksistä, jotka koskevat erityisesti päivittäistä ja viikoittaista lepoaikaa, taukoja ja yövuoroja. Direktiivin 22 artiklan nojalla yksittäisen jäsenvaltion on tietyissä olosuhteissa lisäksi mahdollista jättää soveltamatta sen 6 artiklassa säädettyä viikoittaisen työajan enimmäismäärää (48 tuntia). (
20
)
53.
Vaikka jäsenvaltioille on jätetty jonkin verran liikkumavaraa, direktiivin 2003/88 sanamuodosta ja yleisestä rakenteesta käy selvästi ilmi, että direktiivin antamiseen johtaneiden näkökohtien keskiössä on työ- ja perhe-elämän väliseen terveeseen tasapainoon perustuva työntekijöiden hyvinvointi. Tämän osoittaa erityisesti se seikka, että riittämättömiä lepoaikoja ja lakisääteisiä lomia ei voida direktiivin logiikan perusteella hyvittää ylimääräisellä korvauksella. (
21
)
54.
Unionin tuomioistuin on myös vahvistanut selkeästi kantansa, jonka mukaan direktiivin 2003/88 ensisijaisena tavoitteena on suojella työntekijöitä. Työntekijöiden hyvinvoinnin suojelemisen tavoite käy kauttaaltaan ilmi alalla annetusta unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä: kyseisen tavoitteen perusteella sekä direktiivin 89/391 2 artiklan 2 kohdassa tehtyjä soveltamisalan ulkopuolelle jättämisiä että direktiivissä 2003/88 säädettyjä poikkeuksia on tulkittava suppeasti. (
22
) Työntekijöiden kattavan suojelun varmistamiseksi unionin tuomioistuin on tulkinnut sekä direktiivin soveltamisalaa että työajan käsitettä laajasti. (
23
) Tämän perusteella ”työaikaan” kuuluvat esimerkiksi työnantajan tiloissa nukkuen vietetty aika (
24
) ja kotona vietetty päivystysaika, jolloin on oltava lähtövalmiina työnantajan pyynnöstä kahdeksassa minuutissa. (
25
)
55.
Yksi seikka olisi kuitenkin otettava huomioon: tehtävän kuuluminen direktiivin 2003/88 (aineelliseen) soveltamisalaan edellyttää ensinnäkin (etenkin direktiivin 89/391 2 artiklan 2 kohdassa säädettyjen poikkeusten perusteella), että tehtävän on oltava työntekijän suorittamaa. Onkin korostettava, että direktiivissä 2003/88 annetaan tiettyjä vähimmäisoikeuksia ainoastaan henkilöille, jotka harjoittavat (taloudellista) toimintaa tietyn sopimuksen yhteydessä, eli siinä annetaan oikeuksia henkilöille, jotka harjoittavat tällaista toimintaa jonkun toisen hyväksi ja tämän johdon alaisena, eikä kyseisillä henkilöillä ole näin ollen vapautta valita toimintansa aikaa, paikkaa eikä sisältöä. Direktiivissä asetetaan rajat ajalle, jonka tällaisen henkilön voidaan edellyttää käyttävän toisen henkilön johdon alaisena harjoitettavaan toimintaan. Sen sijaan direktiivillä ei pyritä suojelemaan henkilöitä, jotka harjoittavat toimintaa korvausta vastaan jonkin muun sellaisen sopimusjärjestelyn pohjalta, johon ei liity tällaista alisteisuussuhdetta, eikä järjestämään tällaisten henkilöiden työaikaa.
56.
Tämän vuoksi sen selvittämiseksi, kuuluuko pääasiassa kyseessä olevan kaltainen sijaisvanhempana toimiminen direktiivin 2003/88 soveltamisalaan, on määritettävä aluksi, onko kyseisiä sijaisvanhempia pidettävä direktiivissä 2003/88 tarkoitettuina ”työntekijöinä”.
2
Direktiivin 2003/88 soveltamisala: työntekijän käsitteen asianmukainen tulkinta
57.
Unionin tuomioistuin on tulkinnut direktiivin 2003/88 aineellisen soveltamisalan (joka käsittää lähtökohtaisesti kaiken kuviteltavissa olevan ammatillisen toiminnan) tavoin myös direktiivin henkilöllistä soveltamisalaa laajasti. Kuten seuraavassa osiossa selitetään, tulkitessaan työntekijän käsitettä tässä yhteydessä unionin tuomioistuin on ottanut vaikutteita SEUT 45 artiklan mukaiseen vapaaseen liikkuvuuteen liittyvästä oikeuskäytännöstä.
a)
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö: vaikutteita SEUT 45 artiklasta
58.
Unionin tuomioistuin on korostanut tuomiossa Union syndicale Solidaires Isère, (
26
) jossa oli kyse erityisillä sopimuksilla palkatuista loma-aikoina järjestettävien lastenleirien kausityöntekijöistä, että työntekijän käsitettä on tulkittava itsenäisenä unionin oikeuden käsitteenä. Tämä käsite on siis määriteltävä unionin oikeudessa niiden objektiivisten perusteiden mukaisesti, jotka kyseessä olevien henkilöiden oikeudet ja velvollisuudet huomioon ottaen ovat luonteenomaisia asianomaiselle työsuhteelle. Unionin tuomioistuin viittasi SEUT 45 artiklaan liittyvään oikeuskäytäntöönsä ja totesi, että direktiiviä 2003/88 sovellettaessa työsuhteelle ominaista on se, että henkilö tekee tietyn ajanjakson ajan toisen henkilön hyväksi tämän johdon alaisena työsuorituksia vastiketta vastaan. (
27
)
59.
Toisin sanoen direktiivissä 2003/88 tarkoitetaan työntekijällä henkilöä, joka tekee työsuorituksia työsuhteessa. Tämä edellyttää puolestaan alisteisuussuhdetta. (
28
) Unionin tuomioistuimen mukaan alisteisuussuhteen voi osoittaa se seikka, että henkilö toimii toisen henkilön johdon alaisena eikä voi etenkään valita vapaasti työnsä aikaa, paikkaa ja sisältöä. (
29
)
60.
Käsiteltävässä asiassa on ratkaisevan tärkeää, että unionin tuomioistuin on korostanut, ettei kansallisen lainsäädännön mukaisen sopimussuhteen erityinen luonne vaikuta suoraan siihen, pidetäänkö henkilöä unionin oikeudessa tarkoitettuna työntekijänä. (
30
) Vaikuttaa nimittäin siltä, kuten muillakin unionin sosiaali- ja työlainsäädännön aloilla, että työntekijän käsitteen suoja voi joissakin tapauksissa kattaa henkilöitä, joita ei katsota tällaisiksi kansallisessa lainsäädännössä. (
31
)
61.
Tarkemmin sanottuna on niin, että kun unionin oikeutta sovellettaessa määritetään, onko henkilö työntekijä ja kuuluuko hän näin direktiivin 2003/88 soveltamisalaan, saattaa olla tarpeen tarkastella kansallisen lainsäädännön mukaisen järjestelyn luonnetta. Tätä varten laadittavan kokonaisarvion, joka koskee tehtäviin työsuorituksiin liittyviä tosiseikkoja ja sopimuskehystä, on siis oltava itsenäinen, eikä sopimussuhteelle kansallisessa lainsäädännössä annettu nimi saa vaikuttaa arvioon.
62.
Tässä yhteydessä voidaan havaita, että direktiivissä 2003/88 tarkoitettua työntekijän käsitettä koskevassa unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä on yhdistetty eri näkemyksiä, mikä vahvistaa kyseisen käsitteen edellyttävän laajaa tulkintaa, kuten muillakin unionin oikeuden aloilla. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä tehdään lisäksi selväksi, että kaikki direktiivissä 2003/88 tarkoitetut työntekijät ovat myös SEUT 45 artiklassa tarkoitettuja työntekijöitä.
63.
Sen sijaan kaikki SEUT 45 artiklassa tarkoitetut työntekijät eivät välttämättä ole direktiivissä 2003/88 tarkoitettuja työntekijöitä.
64.
On nimittäin yleistä, että yhdellä ja samalla termillä voidaan viitata eri käsitteisiin sen mukaan, mikä oikeudenala on kyseessä. Kuten unionin tuomioistuin on itse huomauttanut, työntekijän käsite ei ole unionin oikeudessa aina samansisältöinen, vaan se vaihtelee kulloinkin sovellettavan asiayhteyden mukaan. (
32
) Tulkittaessa työntekijän käsitettä tietyssä asiayhteydessä on tärkeää ottaa huomioon säädöksen taustalla oleva tarkoitus sekä intressit, joita kyseisellä säädöksellä pyritään suojaamaan.
65.
Kuten hyvin tiedetään, unionin tuomioistuin on todennut, että henkilö voi säilyttää työntekijän aseman ja nauttia SEUT 45 artiklan mukaista suojaa myös ollessaan työmarkkinoiden ulkopuolella. Näin on esimerkiksi työnhakijoilla (
33
) sekä naisilla, jotka raskauden ja synnytyksen aiheuttamien fyysisten rajoitteiden vuoksi luopuvat työnteosta kohtuulliseksi ajaksi. (
34
)
66.
Vaikka tällaisilla henkilöillä on työntekijän asema vapaata liikkuvuutta koskevassa lainsäädännössä, on hankala nähdä, miksi heidän pitäisi (tai miten he voisivat) hyötyä direktiivissä 2003/88 säädetystä suojasta työntekijöinä. Tämä johtuu siitä, etteivät he ole työsuhteessa. Kuten edellä esitettiin, direktiivin 2003/88 tarkoituksena on suojella henkilöiden terveyttä ja turvallisuutta sekä laajemmin heidän hyvinvointiaan heidän suorittaessaan työtehtäviä työnantajan johdon alaisina, ja tämä olennaisesti alisteisuussuhteessa.
67.
Nämä seikat mielessäni pitäen käsittelen nyt kysymystä siitä, ovatko pääasiassa kyseessä olevat sijaisvanhemmat direktiivissä 2003/88 tarkoitettuja työntekijöitä.
b)
Käsiteltävän asian arviointi
68.
Aluksi on muistutettava, että SEUT 267 artiklassa määrätyn, unionin tuomioistuimen ja jäsenvaltioissa toimivien tuomioistuinten välisen työnjaon mukaisesti ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on viime kädessä sovellettava työntekijän käsitettä tarkasteltavan asian tosiseikkoihin. Unionin tuomioistuimen on kuitenkin määriteltävä direktiivissä 2003/88 tarkoitettu työntekijän käsite ja annettava ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle tarvittavat ohjeet, jotka auttavat tätä kyseisen käsitteen soveltamiseen liittyvässä tehtävässä.
69.
Unionin tuomioistuimen mukaan työntekijän käsitettä on sovellettava yksittäisessä asiassa objektiivisten perusteiden pohjalta: ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on arvioitava käsiteltävänään olevan asian kaikki olosuhteet ja otettava huomioon sekä kyseessä olevien tehtävien että osapuolten välisen suhteen luonne. (
35
)
70.
Kuten edellä on todettu, tässä yhteydessä kansallisen lainsäädännön mukaisen sopimussuhteen luonne ei saisi olla määräävä peruste määritettäessä, pidetäänkö henkilöä direktiivissä 2003/88 tarkoitettuna työntekijänä. Muutoin työntekijän käsite voisi vastoin unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöä saada ylettömästi (toisistaan poikkeavia) tulkintoja sen mukaan, mikä on tietyn sopimussuhteen määritelmä kansallisessa lainsäädännössä.
71.
Tämän vuoksi ratkaistaessa, onko kyseessä olevia sijaisvanhempia pidettävä direktiivissä 2003/88 tarkoitettuina työntekijöinä, on sijaisvanhempien ja toimivaltaisen viranomaisen välisen suhteen luonteelle annettava vain toisarvoinen merkitys, kun kyseistä sopimussuhdetta arvioidaan unionin oikeuden kannalta. Pelkästään se seikka, että sijaisvanhemmat hoitavat tehtäviään ”työsopimuksen” perusteella, ei johda siihen, että sijaisvanhempien ja toimivaltaisen viranomaisen välinen sopimussuhde olisi katsottava työsuhteeksi direktiivissä 2003/88 tarkoitetulla tavalla.
72.
Useat tekijät saavat nimittäin kallistumaan sille kannalle, ettei laissa nro 272/2004 tarkoitettuja sijaisvanhempia olisi pidettävä direktiivissä 2003/88 tarkoitettuina työntekijöinä. Nämä tekijät liittyvät sekä asianosaisten väliseen suhteeseen että kyseisten sijaisvanhempien harjoittaman toiminnan luonteeseen.
1) Asianosaisten välinen suhde
73.
Kuten edellä mainittiin, henkilön katsominen työntekijäksi edellyttää, että työsuoritus tehdään alisteisuussuhteessa eli että työntekijä harjoittaa työsuhteessa taloudellista toimintaa työnantajansa johdon alaisena. Käsiteltävässä asiassa kyseessä oleva suhde ei vaikuta tällaiselta.
74.
Rinnasteisuus voi olla jossain määrin epätäsmällinen. Toimivaltaisen viranomaisen ja sijaisvanhempien välistä suhdetta voitaisiin (arvioitaessa nimenomaisesti sitä, kuuluvatko kyseiset sijaisvanhemmat direktiivin 2003/88 soveltamisalaan) verrata tietyn velvoitteen täyttämistä koskevaan toimeksiantoon. Kuten ennakkoratkaisupyynnöstä nähdään, sijaisvanhemmat eivät tee työtään alisteisuussuhteessa toimivaltaisen viranomaisen johdon alaisena, vaan toimivaltainen viranomainen antaa sijaisvanhemmille toimeksiannon pitää huolta kyseisistä lapsista kenen tahansa vanhemman tavoin.
75.
Huomautan tässä yhteydessä, että ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että sijaisvanhemman toimintaa harjoitetaan erityisen (puite)sopimuksen perusteella. Toisaalta toimivaltaisen viranomaisen (tai valtuutetun yksityisen elimen) ja sijaisvanhempien välillä tehtävä henkilökohtainen työsopimus tulee voimaan, kun lapsi on sijoitettu sijaisvanhempien huollettavaksi. Sen jälkeen kun lapsi on annettu sijaisvanhempien huollettavaksi, näiden on huolehdittava siitä, että lapsi sopeutuu uuteen perheympäristöön ja että lapsi voi kasvaa vanhempien jatkuvassa valvonnassa ja saa ikänsä mukaista huolenpitoa.
76.
Vastaavasti sen sijaan, että sijaisvanhemmat olisivat alisteisessa suhteessa toimivaltaiseen viranomaiseen ja noudattaisivat kyseisen viranomaisen määräyksiä tai päätöksiä sovittuja tehtäviä hoitaessaan, sijaisvanhemmat huolehtivat asianomaisista lapsista itsenäisesti, toimien kunkin lapsen yksilöllisten tarpeiden mukaisesti ja sijaisperheen määrittämää ohjelmaa noudattaen.
77.
On totta, etteivät sijaisvanhemmat saa ottaa lomaa tehtävistään ilman toimivaltaisen viranomaisen nimenomaista lupaa. On niin ikään totta, että sijaisvanhemmilla on velvollisuus antaa lastensuojelualan asiantuntijoiden valvoa työtään. Pelkästään noiden vaatimusten perusteella ei voida kuitenkaan päätellä, että sijaisvanhemmat tekisivät päivittäiset työsuorituksensa oikeuskäytännössä edellytetyssä alisteisuussuhteessa.
78.
Tarkemmin sanottuna on selvää, etteivät sijaisvanhemmat pysty kyseisten vaatimusten vuoksi järjestämään aikaansa ja lapsesta huolehtimista täysin oman mielensä mukaan. Vaatimukset eivät liity kuitenkaan sijaisvanhempien todelliseen (päivittäiseen) tehtävien hoitoon tai työn järjestämiseen työnantajan tarpeiden mukaisesti. Vaatimukset muodostavat pikemminkin osan yleisestä kokonaiskehyksestä, jonka puitteissa toimeksianto on suoritettava.
79.
Lisäksi tässä yhteydessä on muistettava, että sijaishuoltoon sijoitetut lapset ovat erityisen haavoittuvia. Vuosilomaa ja asiantuntijoiden osallistumista lasten kasvatukseen koskevat vaatimukset on otettu perustellusti käyttöön näiden lasten suojelemiseksi. Olisikin selvästi vastoin tällaisten lasten etua antaa sijaisvanhempien olla säännöllisesti erillään lapsesta, josta heidän odotetaan pitävän huolta kuin omastaan, tai kieltäytyä alan asiantuntijoiden antamasta avusta.
2) Työsuoritusten luonne
80.
Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa, lapsen sijoittamisella perheeseen pyritään varmistamaan, että lapsi saa kasvaa kodinomaisessa ympäristössä. Tämän edellyttää, että lapsi asuu jatkuvasti sijaisperheessä. Tässä mielessä sijaisvanhempien tekemät työsuoritukset ovat verrattavissa kenen tahansa vanhemman tehtäviin. Jotta lapsen etu tulee varmasti otetuksi ensisijaisesti huomioon perhesijoituksessa, sijaisvanhempien hoitamia vanhempaintehtäviä ei pitäisi järjestää pakolliset lepoajat ja pakolliset vuosilomat sisältävän työohjelman pohjalta.
81.
Tämä pätee riippumatta siitä, miten pitkäksi ajaksi lapsi sijoitetaan sijaisperheeseen (sijoituksen pituus voi vaihdella lyhytaikaisesta pitkäaikaiseen, kuten edellä on todettu). On hyvin tärkeää korostaa, että laissa nro 272/2004 määritetty sijaisvanhemmuus on toimeksianto, jonka mukaan lapselle on annettava mahdollisuus kasvaa osana perhettä, jonka ohjelma määräytyy perheen ja lapsen tarpeiden, ei työnantajan tarpeiden, perusteella.
82.
Tästä päästään unionin tuomioistuimen tuomioon Hälvä. (
36
) Siinä oli kyse lapsikylää ylläpitävän lastensuojelujärjestön ”lapsikylävanhempien sijaisiksi” palkkaamista henkilöistä. Tarkemmin sanottuna kyse oli siitä, kuuluivatko tällaiset järjestön palkkaamat lapsikylävanhempien sijaiset direktiivin 2003/88 17 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan. Unionin tuomioistuimen lähtökohtana oli tuolloin se, että lapsikylävanhempien sijaiset ovat työntekijöitä ja kuuluvat näin ollen direktiivin soveltamisalaan, mistä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin oli samaa mieltä. (
37
)
83.
Toisin kuin nyt käsiteltävässä asiassa, tuomiossa Hälvä lapsikylävanhempien sijaiset eivät huolehtineet lapsista jatkuvasti omissa kodeissaan. Sen sijaan he työskentelivät lastensuojelujärjestölle sopimuksilla, joihin oli merkitty niiden vuorokausien määrä, jotka heidän oli tehtävä vuosittain perheympäristöä läheisesti muistuttavassa laitoksessa. Lisäksi lapsikylävanhempien sijaiset lähetettiin töihin lapsikyläkoteihin lapsikylän johtajan laatiman työvuorolistan mukaisesti. (
38
)
84.
Vaikka lastensuojelujärjestö ei valvonut lapsikyläkodeissa tehtyä työtä työaikoina, järjestö määritteli laajemman kehyksen, jonka puitteissa lapsikylävanhempien sijaiset hoitivat tehtävänsä: sijaiset työskentelivät erityisesti ennalta määritetyissä työvuoroissa ennalta määritetyissä kodeissa ennalta määritetyn määrän päiviä vuodessa. Vaikka työnkuvaus (lapsikylävanhemman sijainen) oli jossain määrin harhaanjohtava, nämä henkilöt olivat pelkkiä lapsikylän väliaikaisia työntekijöitä, jotka eivät olleet päävastuussa kylässä asuvien lasten kasvatuksesta.
85.
Nämä seikat erottavat tuomion Hälvä käsiteltävästä asiasta. Ne myös auttavat selittämään, miksi alustavaa kysymystä siitä, olivatko tuomiossa Hälvä kyseessä olleet henkilöt direktiivissä 2003/88 tarkoitettuja työntekijöitä, ei tullut esiin. Lastensuojelujärjestön ja asianomaisten henkilöiden välisen työsuhteen olemassaolon osoittavien muiden seikkojen ohella myös unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä edellytetty alisteisuussuhde oli todella selvästi olemassa kyseisessä asiassa.
86.
Myös seuraava seikka liittyy tuomion Hälvä ja nyt käsiteltävän asian välisiin eroihin. Direktiivin 2003/88 vaatimuksia on nimittäin mahdotonta sovittaa yhteen sijaisperheeseen sijoitettujen lasten edun kanssa. Kuten sekä Romanian että Saksan hallitukset korostivat istunnossa, sijaisvanhempana toimiminen on perustavalla tavalla ristiriidassa direktiivin 2003/88 säännösten kanssa, eikä sen pitäisi kuulua kyseisen direktiivin soveltamisalaan.
87.
Oletetaan, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisia sijaisvanhempia pidetään kaikesta huolimatta direktiivissä 2003/88 tarkoitettuina työntekijöinä, kuten komissio esittää.
88.
Tällaisessa hypoteettisessa tilanteessa sijaisvanhempien hoitamien tehtävien järjestäminen direktiivin vaatimusten mukaisesti edellyttäisi useiden sijaisvanhempien ja ‑perheiden nimittämistä asianomaisille lapsille. Kuten edellä on selitetty, tämä johtuu siitä, ettei pitämättä jääviä direktiivin mukaisia lepoaikoja ja palkallista vuosilomaa voida hyvittää lisillä. Sijaisvanhempien pitäminen direktiivissä tarkoitettuina työntekijöinä merkitsisi siis sitä, että sijaishuolto olisi järjestettävä kunkin vanhemman lepo- ja loma-aikojen pohjalta. Käytännössä tämä tarkoittaisi, että sijaishuoltoon sijoitettujen lasten olisi siirryttävä yhdestä sijaisperheestä toiseen kunkin sijaisvanhemman ”työvuorojen” mukaisesti, mitä komissio pitää hyväksyttävänä tilanteena. Asianomaisen lapsen edun näkökulmasta tällainen ratkaisu on kuitenkin ilmeisen järjetön. (
39
)
89.
Toisin kuin komissio ehdotti istunnossa, yhtäläisyyksiä tuomioon Hälvä ei löydy, sillä tuomiossa Hälvä kyseessä ollut tilanne oli olennaisesti toisenlainen: väliaikaiset työntekijät huolehtivat (yksityisomistuksessa olevassa) lapsikylässä sijaitsevissa lapsikyläkodeissa asuvista lapsista sinä aikana, kun näiden lasten kasvattamisesta päävastuussa olevat sijaisvanhemmat olivat poissa.
90.
Tuon tässä yhteydessä esille myös sen, ettei sijaisvanhempana toimimisen ja direktiivin 2003/88 vaatimusten välistä jännitettä voida ratkaista myöskään tukeutumalla yhteenkään direktiivin 17 artiklan kohdista. Kuten edellä on todettu, kyseisen artiklan mukaan jäsenvaltiot voivat poiketa direktiivin vaatimuksista, jotka koskevat (muiden muassa) päivittäisiä ja viikoittaisia lepoaikoja, mutteivät kuitenkaan 7 artiklasta, jossa jäsenvaltiot velvoitetaan varmistamaan, että jokainen työntekijä saa vähintään neljän viikon palkallisen vuosiloman. Vähintään neljän viikon (palkallisen) vuosiloman takaaminen sijaisvanhemmille ilman huollettavinaan olevia lapsia edellyttäisi olennaisesti tilapäisten hoitojärjestelyjen käyttöönottoa. On ilmeistä, ettei tällainen ratkaisu olisi asianomaisten lasten edun mukaista eikä se vastaisi etenkään pyrkimystä varmistaa, että sijoitetut lapset saavat elää vakaassa perheympäristössä sijaisperheen täysimittaisina jäseninä.
91.
Kaikkien näiden seikkojen perusteella katson, että työntekijän käsitteen asianmukaisen tulkinnan mukaisesti pääasiassa kyseessä olevan kaltaiset sijaisvanhemmat eivät kuulu direktiivin 2003/88 soveltamisalaan.
92.
Muita ennakkoratkaisukysymyksiä ei ole näin ollen tarpeen tutkia.
III Ratkaisuehdotus
93.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Curtea de Apel Constanțan esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
Työntekijän käsitteen asianmukaisen tulkinnan mukaisesti pääasiassa kyseessä olevan kaltaiset sijaisvanhemmat eivät kuulu tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista 4.11.2003 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2003/88/EY soveltamisalaan.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: englanti.
(
2
)	Tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista 4.11.2003 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2003, L 299, s. 9).
(
3
)	Toimenpiteistä työntekijöiden turvallisuuden ja terveyden parantamisen edistämiseksi työssä 12.6.1989 annettu neuvoston direktiivi (EYVL 1989, L 183, s. 1).
(
4
)	Julkaistu uudelleen Monitorul Oficial al Românieissa 5.3.2014 (osa I, nro 159) ja muutettu ja täydennetty 15.10.2014 annetulla hallituksen asetuksella nro 65 (Ordonanța de Urgență a Guvernului), 8.10.2014 annetulla lailla nro 131, 30.3.2016 annetulla lailla nro 52 ja 11.4.2016 annetulla lailla nro 57.
(
5
)	Asiaa koskevassa kansallisessa lainsäädännössä sijaisvanhemmista käytetään nimitystä ”asistent maternal”.
(
6
)	Julkaistu Monitorul Oficial al Românieissa 23.6.2003 (osa I, nro 443).
(
7
)	Ks. mm. tuomio 6.9.2016, Petruhhin (C‑182/15, EU:C:2016:630, 20 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
8
)	Ks. jäljempänä tämän ratkaisuehdotuksen 53 kohta ja sitä seuraavat kohdat.
(
9
)	Ks. mm. tuomio 1.12.2005, Dellas ym. (C‑14/04, EU:C:2005:728, 38 kohta); tuomio 10.9.2015, Federación de Servicios Privados del sindicato Comisiones obreras (C‑266/14, EU:C:2015:578, 48 kohta); tuomio 26.7.2017, Hälvä ym. (C‑175/16, EU:C:2017:617, 25 kohta); määräys 11.1.2007, Vorel (C‑437/05, EU:C:2007:23, 35 kohta) ja määräys 4.3.2011, Grigore (C‑258/10, ei julkaistu, EU:C:2011:122, 81–84 kohta). Ks. myös komission tulkitseva tiedonanto tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista annetusta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivistä 2003/88/EY (EUVL 2017 C 165, s. 1), s. 14.
(
10
)	Komission tulkitseva tiedonanto tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista annetusta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivistä 2003/88/EY (EUVL 2017 C 165, s. 1), s. 15.
(
11
)	Ks. esim. määräys 11.1.2007, Vorel (C‑437/05, EU:C:2007:23, 32 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Ks. myös komission tulkitseva tiedonanto tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista annetusta Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivistä 2003/88/EY (EUVL 2017 C 165, s. 1), s. 15.
(
12
)	Ks. myös tuomio 26.7.2017, Hälvä ym. (C‑175/16, EU:C:2017:617, erityisesti 26 kohta). Kyseisessä asiassa unionin tuomioistuin hyväksyi sen, että direktiivin 2003/88 17 artiklan 1 kohdasta voidaan esittää tulkinta, vaikka ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa käsiteltävä asia koski kantajan oikeutta ylityöstä maksettaviin lisäkorvauksiin.
(
13
)	Ks. esim. tuomio 3.10.2000, Simap (C‑303/98, EU:C:2000:528, 35 ja 36 kohta); tuomio 5.10.2004, Pfeiffer ym. (C‑397/01–C‑403/01, EU:C:2004:584, 52–55 kohta); tuomio 3.5.2012, Neidel (C‑337/10, EU:C:2012:263, 21 ja 22 kohta) ja tuomio 14.10.2010, Union syndicale Solidaires Isère (C‑428/09, EU:C:2010:612, 24 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
14
)	Tuomio 14.10.2010, Union syndicale Solidaires Isère (C‑428/09, EU:C:2010:612, 28 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen); tuomio 3.5.2012, Neidel, C‑337/10, EU:C:2012:263, 23–25 kohta) ja tuomio 21.2.2018, Matzak (C‑518/15, EU:C:2018:82, 66 kohta).
(
15
)	Tuomio 3.10.2000, Simap (C‑303/98, EU:C:2000:528, 47 kohta).
(
16
)	Alkuperäinen työaikaan liittyviä sääntöjä koskeva direktiivi annettiin vuonna 1993. Toisin kuin aiemmissa alalla annetuissa säädöksissä, jotka koskivat lähinnä uusien työpaikkojen luomista työaikaa vähentämällä, tietyistä työajan järjestämistä koskevista seikoista 23.11.1993 annetussa neuvoston direktiivissä 93/104/EY (EYVL 1993, L 307, s. 18) painotettiin työntekijöiden terveyttä ja turvallisuutta. Direktiivi 93/104 – yhdessä useamman muun alakohtaisen direktiivin kanssa – kumottiin ja korvattiin sittemmin direktiivillä 2003/88. Ks. tarkemmin Barnard, C., EU Employment Law, 4. painos, Oxford University Press, Oxford, 2012, s. 534.
(
17
)	Direktiivi on annettu EY 137 artiklan (nykyisen SEUT 153 artiklan) perusteella. Ks. direktiivin tarkoituksesta myös tuomio 26.6.2001, BECTU (C‑173/99, EU:C:2001:356, 59 kohta) ja tuomio 12.10.2004, Wippel (C‑313/02, EU:C:2004:607, 46 ja 47 kohta).
(
18
)	Tämä käy ilmi direktiivin johdanto-osan 15 perustelukappaleesta.
(
19
)	Ks. vastaavasti myös tuomio 5.10.2004, Pfeiffer ym. (C‑397/01–C‑403/01, EU:C:2004:584, 52–55 kohta).
(
20
)	Jäsenvaltioille jätetystä liikkumavarasta huolimatta vaikuttaa siltä, ettei direktiivissä oteta riittävällä tavalla huomioon monia työn todellisuuteen nykypäivänä liittyviä seikkoja. Ks. vastaavasti komission tiedonanto – Työaikadirektiivin tarkistaminen (Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 154 artiklan mukaisen työmarkkinaosapuolten Euroopan unionin tason kuulemisen toinen vaihe) (KOM(2010) 801 lopullinen). Monessa direktiivin säännöksessä näkyy esimerkiksi ”kahdeksasta neljään” ‑kaava, vaikka uuden tyyppisten kyseisestä työaikamallista poikkeavien joustavien työaikajärjestelyjen määrä on kasvanut. Ks. Barnard, C., EU Employment Law, 4. painos, Oxford University Press, Oxford, 2012, s. 558.
(
21
)	Ks. direktiivin 7 artiklan 2 kohta, jonka mukaan pitämättömän vuosiloman voi korvata rahalla työsuhteen päättyessä.
(
22
)	Tuomio 3.10.2000, Simap (C‑303/98, EU:C:2000:528, 35 kohta); tuomio 5.10.2004, Pfeiffer ym. (C‑397/01–C‑403/01, EU:C:2004:584, 52 kohta); tuomio 9.9.2003, Jaeger (C‑151/02, EU:C:2003:437, 89 kohta); tuomio 14.10.2010, Union syndicale Solidaires Isère (C‑428/09, EU:C:2010:612, 24, 40 ja 41 kohta) ja tuomio 26.7.2017, Hälvä ym. (C‑175/16, EU:C:2017:617, 31 kohta).
(
23
)	Ks. mm. tuomio 3.10.2000, Simap (C‑303/98, EU:C:2000:528, 49 kohta); tuomio 9.9.2003, Jaeger (C‑151/02, EU:C:2003:437, 65 kohta) ja tuomio 21.2.2018, Matzak (C‑518/15, EU:C:2018:82, 44 ja 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
24
)	Tuomio 9.9.2003, Jaeger (C‑151/02, EU:C:2003:437, erityisesti 60 ja 68 kohta).
(
25
)	Tuomio 21.2.2018, Matzak (C‑518/15, EU:C:2018:82, 66 kohta).
(
26
)	Tuomio 14.10.2010, Union syndicale Solidaires Isère (C‑428/09, EU:C:2010:612).
(
27
)	Idem, tuomion 28 kohta, jossa viitataan tuomioon 3.7.1986, Lawrie-Blum (66/85, EU:C:1986:284, 16 ja 17 kohta) ja tuomioon 23.3.2004, Collins (C‑138/02, EU:C:2004:172, 26 kohta). Ks. myös tuomio 3.5.2012, Neidel (C‑337/10, EU:C:2012:263, 23 kohta) ja tuomio 7.9.2004, Trojani (C‑456/02, EU:C:2004:488, 15 ja 16 kohta).
(
28
)	Ks. mm. tuomio 8.6.1999, Meeusen (C‑337/97, EU:C:1999:284, 15 kohta) ja tuomio 4.6.2009, Vatsouras ja Koupatantze (C‑22/08 ja C‑23/08, EU:C:2009:344, 26 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
29
)	Tuomio 13.1.2004, Allonby (C‑256/01, EU:C:2004:18, 72 kohta).
(
30
)	Tuomio 14.10.2010, Union syndicale Solidaires Isère (C‑428/09, EU:C:2010:612), 30 kohta, jossa viitataan tuomioon 20.9.2007, Kiiski (C‑116/06, EU:C:2007:536, 26 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Ks. myös tuomio 11.11.2010, Danosa (C‑232/09, EU:C:2010:674, 56 kohta) ja tuomio 1.3.2012, O’Brien (C‑393/10, EU:C:2012:110, 42–51 kohta).
(
31
)	Ks. tässä yhteydessä analyysi siitä, mitä vaikutuksia on unionin tuomioistuimen taipumuksella tulkita työntekijän käsitettä laajasti ja samalla tavalla sovellettaessa SEUT 45 artiklaa ja johdetun oikeuden säännöksiä ottamatta asianmukaisesti huomioon kansallisten lainsäätäjien valintoja, Paanetoja, J., ”Euroopan unionin oikeuden työntekijäkäsitteen laajeneva tulkinta”, Lakimies 3–4/2015, s. 367–385.
(
32
)	Tuomio 12.5.1998, Martínez Sala (C‑85/96, EU:C:1998:217, 31 kohta); tuomio 13.1.2004, Allonby (C‑256/01, EU:C:2004:18, 63 kohta) ja tuomio 1.3.2012, O’Brien (C‑393/10, EU:C:2012:110, 30 kohta).
(
33
)	Ks. esim. tuomio 12.5.1998, Martínez Sala (C‑85/96, EU:C:1998:217, 32 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen); tuomio 23.3.2004, Collins (C‑138/02, EU:C:2004:172, 70 kohta); tuomio 4.6.2009, Vatsouras ja Koupatantze (C‑22/08 ja C‑23/08, EU:C:2009:344, 36 ja 40 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio 25.10.2012, Prete (C‑367/11, EU:C:2012:668, 46 kohta).
(
34
)	Tuomio 19.6.2014, Saint Prix (C‑507/12, EU:C:2014:2007, 47 kohta).
(
35
)	Tuomio 14.10.2010, Union syndicale Solidaires Isère (C‑428/09, EU:C:2010:612, 29 kohta).
(
36
)	tuomio 26.7.2017, Hälvä ym. (C‑175/16, EU:C:2017:617).
(
37
)	Idem, tuomion 24 kohta.
(
38
)	Idem, erityisesti tuomion 33 kohta.
(
39
)	Nähdäkseni tällaista epätyydyttävää ratkaisua ei voitaisi välttää, vaikka unionin tuomioistuin katsoisi, että sijaisvanhemmat ovat direktiivissä 2003/88 tarkoitettuja työntekijöitä, mutta heidän tehtävänsä kuuluu direktiivin 89/391 2 artiklan 2 kohdassa lueteltuihin soveltamisalan ulkopuolelle jääviin tehtäviin. Tämä johtuu siitä, että tällaisessakin skenaariossa olisi löydettävä tasapainoinen ratkaisu yhtäältä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 24 artiklassa mainittujen lapsen oikeuksien ja toisaalta saman perusoikeuskirjan 31 artiklan 2 kohdassa vahvistettujen työntekijöiden oikeuksien välillä.