62025CO0411
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (valituslupajaosto)
18 päivänä marraskuuta 2025 (
*1
)
Muutoksenhaku – EU-tavaramerkki – Valituslupa – unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 170 b artikla – Hakemus, jossa selostetaan unionin oikeuden yhtenäisyyden, johdonmukaisuuden tai kehityksen kannalta tärkeä kysymys – Valitusluvan myöntäminen
Asiassa C‑411/25 P,
jossa on kyse Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artiklaan perustuvasta valituksesta, joka on pantu vireille 20.6.2025,
Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO), asiamiehinään D. Gája, D. Hanf ja D. Stoyanova-Valchanova,
valittajana,
ja jossa muina osapuolina ovat
Versiontech Inc., kotipaikka Brooklyn (Yhdysvallat),
kantajana ensimmäisessä oikeusasteessa, ja
Verizon Trademark Services LLC, kotipaikka Washington DC (Yhdysvallat),
väliintulijana ensimmäisessä oikeusasteessa,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (valituslupajaosto)
toimien kokoonpanossa: unionin tuomioistuimen varapresidentti T. von Danwitz sekä tuomarit M. Gavalec ja Z. Csehi (esittelevä tuomari),
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon esittelevän tuomarin ehdotuksen ja kuultuaan julkiasiamies A. Rantosia,
on antanut seuraavan
määräyksen
1
Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO) vaatii valituksellaan unionin tuomioistuinta kumoamaan unionin yleisen tuomioistuimen 30.4.2025 antaman tuomion Versiontech v. EUIPO – Verizon Trademark Services (VersionTech) (T‑242/24, EU:T:2025:422; jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla kumottiin EUIPO:n ensimmäisen valituslautakunnan 6.3.2024 tekemä päätös (asia R 31/2023–1) (jäljempänä riidanalainen päätös), joka koski Verizon Trademark Services LLC:n ja Versiontech Inc:n välistä mitättömyysmenettelyä.
Valituslupahakemuksen ratkaiseminen
2
Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 a artiklan ensimmäisen kohdan mukaan unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisusta, joka koskee EUIPO:n riippumattoman valituslautakunnan päätöstä, tehdyn valituksen tutkiminen edellyttää, että unionin tuomioistuin myöntää ensin valitusluvan.
3
Perussäännön 58 a artiklan kolmannen kohdan mukaan muutoksenhaku otetaan käsiteltäväksi kokonaisuudessaan tai osittain unionin tuomioistuimen työjärjestyksessä vahvistettujen yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti, jos siihen liittyy unionin oikeuden yhtenäisyyden, johdonmukaisuuden tai kehityksen kannalta merkityksellinen kysymys.
4
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 170 a artiklan 1 kohdan mukaan mainitun perussäännön 58 a artiklan ensimmäisessä kohdassa tarkoitetuissa asioissa valittajan on liitettävä valituskirjelmäänsä valituslupahakemus, jossa valittajan on selostettava valituksen kohteena oleva unionin oikeuden yhtenäisyyden, johdonmukaisuuden tai kehityksen kannalta tärkeä kysymys ja johon on sisällytettävä kaikki unionin tuomioistuimen tarvitsemat tiedot valituslupahakemuksen ratkaisemiseksi.
5
Työjärjestyksen 170 b artiklan 1 ja 3 kohdan mukaan unionin tuomioistuin ratkaisee valituslupahakemuksen viipymättä perustellulla määräyksellä.
Valittajan lausumat
6
EUIPO väittää valituslupahakemuksensa tueksi, että sen ainoassa valitusperusteessa, joka koskee Euroopan unionin tavaramerkistä 14.6.2017 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1001 (EUVL 2017, L 154, s. 1), luettuna yhdessä Euroopan unionin tavaramerkistä 26.2.2009 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 207/2009 (EUVL 2009, L 78, s. 1) 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja 1 artiklan 2 kohdan kanssa, 72 artiklan 3 kohdan rikkomista, tulee esiin unionin oikeuden yhtenäisyyden, johdonmukaisuuden tai kehityksen kannalta tärkeä kysymys.
7
EUIPO väittää ensinnäkin, että unionin yleinen tuomioistuin teki valituksenalaisen tuomion 69 kohdassa virheen katsoessaan, että edellytykset käyttää asetuksen 2017/1001 72 artiklan 3 kohtaan perustuvaa toimivaltaa muuttaa valituslautakunnan päätöstä täyttyivät. Tältä osin se moittii unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että tämä katsoi valituslautakunnan ottaneen kantaa siihen, onko kyseisten tavaramerkkien välillä asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu sekaannusvaara, vaikka valituslautakunta tutki tämän kysymyksen – kuten valituksenalaisen tuomion 22 ja 60 kohdasta ilmenee – yksinomaan Euroopan unionin kohdeyleisön saksankielisen osan käsityksen perusteella eikä arvioinut tätä kysymystä tosiasiallisesti tai oikeudellisesti kohdeyleisön ei-saksankielisen osan kannalta.
8
Toiseksi EUIPO väittää, että unionin yleinen tuomioistuin käytti näin ollen valituksenalaisen tuomion 70 kohdassa päätöksen muuttamista koskevaa toimivaltaansa asetuksen 2017/1001 72 artiklan 3 kohdan vastaisesti. Unionin yleinen tuomioistuin ei voinut katsoa, että valituslautakunnan piti todeta, ettei kyseisten tavaramerkkien välillä ole sekaannusvaaraa unionissa, koska ei ole vahvistettu mitään tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja siltä osin kuin on kyse sekaannusvaarasta kohdeyleisön ei-saksankielisen osan kannalta.
9
Tältä osin EUIPO täsmentää, että vaikka asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun sekaannusvaaran olemassaolo voidaan pätevästi perustaa yksinomaan kohdeyleisön merkittävänä osana olevan saksankielisen yleisön käsitykseen, näin ei kuitenkaan ole valituksenalaisen tuomion 64 kohdassa esitetyn unionin yleisen tuomioistuimen sekaannusvaaran puuttumista koskevan arvioinnin osalta, koska tällainen arviointi edellyttää ensin sekaannusvaaran poissulkemista unionin koko kohdeyleisön osalta. EUIPO viittaa tältä osin 18.9.2008 annettuun tuomioon Armacell v. SMHV (C‑514/06 P, EU:C:2008:511, 54–57 kohta) ja 25.10.2023 annettuun tuomioon Quantic Dream v. EUIPO – Quentia (Q) (T‑458/21, EU:T:2023:671, 73 kohta). EUIPO katsoo, että se, että tavaramerkkiä VersionTech vastaan tehty mitättömyysvaatimus hylättiin katsomatta, että tämän tavaramerkin ja aikaisemman EU-tavaramerkin VERIZON välillä ei ole sekaannusvaaraa viimeksi mainitun tavaramerkin koko suoja-alueella, vie aikaisemmalta tavaramerkiltä asetuksella N:o 207/2009 annetun suojan.
10
EUIPO lisää, että vaikka unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 64 kohdassa esittämä arviointi pitäisi ymmärtää niin, että unionin yleinen tuomioistuin otti implisiittisesti mutta väistämättä huomioon myös kohdeyleisön ei-saksankielisen osan käsityksen, riidanalaisen päätöksen muuttaminen valituksenalaisella tuomiolla johtaa mainitun päätöksen korvaamiseen kohdeyleisön ei-saksankielistä osaa koskevan kyseisten tavaramerkkien välisen sekaannusvaaran tosiasiallisen ja oikeudellisen arvioinnin perusteella, vaikka valituslautakunta ei ollut vielä tehnyt tällaista arviointia.
11
EUIPO väittää näiden seikkojen perusteella, että päätösten muuttamista koskeva toimivalta ei voi johtaa siihen, että unionin yleinen tuomioistuin arvioi ensimmäistä kertaa sellaisia tosiseikkoja tai todisteita, joita valituslautakunta ei ole vielä tarkastellut (ks. mm. tuomio 23.1.2025, EUIPO v. Neoperl, C‑93/23 P, EU:C:2025:33, 70 kohta), eikä sitä suuremmalla syyllä sellaisen valituslautakunnan päätöksen muuttamiseen, jossa ei tutkita tällaisia tosiseikkoja tai todisteita, kuten nyt käsiteltävässä asiassa niitä, jotka liittyvät unionin ei-saksankielisen kohdeyleisön käsitykseen kyseisistä tavaramerkeistä.
12
EUIPO väittää lisäksi yhtäältä, että valituksenalainen tuomio loukkaa yhtä kyseisen viraston oikeudellisesti suojattua etua, koska unionin yleinen tuomioistuin riidanalaista päätöstä muuttaessaan jättää huomiotta ja vie lopullisesti valituslautakunnan yksinomaisen ja erityisen toimivallan tutkia uudelleen mitättömyysosaston päätös siltä osin kuin tämä on todennut kyseisten tavaramerkkien välisen sekaannusvaaran olemassaolon kohdeyleisön ei-saksankielisen osan keskuudessa. EUIPO väittää toisaalta, että kyseisellä tuomiolla loukataan myös tavaramerkkioikeudessa väliintulijalle ensimmäisessä oikeusasteessa annettua tehokasta ja erityistä oikeussuojaa, koska riidanalaisen päätöksen muuttaminen vie tältä osapuolelta valituslautakunnan tällaisen riippumattoman tutkinnan.
13
Siltä osin kuin on kyse Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 a artiklan kolmannessa kohdassa tarkoitetusta valituksessa esiin tulevan kysymyksen tärkeydestä, EUIPO muistuttaa aluksi, että unionin tuomioistuin on 11.7.2023 antamassaan määräyksessä EUIPO v. Neoperl (C‑93/23 P, EU:C:2023:601, 24–38 kohta) katsonut, että unionin yleisen tuomioistuimen muuttamistoimivallan laajuuden ja käyttämisedellytysten määrittäminen asetuksen 2017/1001 72 artiklan 3 kohdan nojalla on kysymys, joka ylittää valituksenalaisen tuomion ulottuvuuden ja viime kädessä valituksen ulottuvuuden, koska siihen liittyy ”unionin oikeuden yhtenäisyyden, johdonmukaisuuden tai kehityksen kannalta tärkeä kysymys”.
14
Tältä osin EUIPO väittää ensinnäkin, että valituksessa tulee esiin luonteeltaan horisontaalinen menettelyllinen kysymys, joka koskee kaikkia asioita, joissa EUIPO:n valituslautakuntien tavaramerkkejä ja malleja koskevat päätökset ovat unionin yleisen tuomioistuimen laillisuusvalvonnan kohteena.
15
Toiseksi tämä kysymys on EUIPO:n mukaan luonteeltaan perustuslaillinen. Unionin yleisellä tuomioistuimella on nimittäin sille SEU 13 artiklan 2 kohdan nojalla annettua toimivaltaa käyttäessään oikeudellinen velvollisuus toimia sille SEUT 263 artiklassa ja asetuksen 2017/1001 72 artiklassa annetun toimivallan rajoissa.
16
Kolmanneksi EUIPO katsoo, että esitetty kysymys koskee riippumattomien valituslautakuntien erityistä roolia EUIPO:n päätöksiin kohdistuvassa kattavassa, tehokkaassa ja monitasoisessa oikeussuojajärjestelmässä.
17
Neljänneksi EUIPO väittää, että mainitulla kysymyksellä on erityisen tärkeä rakenteellinen merkitys EUIPO:n päätöksiin kohdistuvassa erityisessä oikeussuojajärjestelmässä. Yhtäältä nimittäin sillä, että unionin yleinen tuomioistuin on ylittänyt päätösten muuttamista koskevan toimivaltansa, loukataan EUIPO:n valituslautakuntien alkuperäistä yksinomaista toimivaltaa valvoa kyseisen viraston päätöksiä. Toisaalta tämä seikka rajoittaa niiden oikeussubjektien oikeussuojaa, joita EUIPO:n päätökset koskevat, viemällä heiltä erityisen uudelleentarkastelun instanssin.
18
Viidenneksi EUIPO katsoo, että unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisessa tuomiossa omaksuma lähestymistapa aiheuttaa vaaran oikeudellisesta epävarmuudesta, koska kyseinen tuomio on annettu huolimatta unionin tuomioistuimen 23.1.2025 antaman tuomion EUIPO v. Neoperl (C‑93/23 P, EU:C:2025:33) 70 ja 71 kohdassa esittämästä viimeaikaisesta ja nimenomaisesta selvennyksestä. Unionin tuomioistuin on nimittäin katsonut, että asetuksen 2017/1001 72 artiklan 3 kohdassa säädetty päätösten muuttamista koskeva toimivalta ei voi johtaa siihen, että unionin yleinen tuomioistuin arvioi ensimmäistä kertaa sellaisia tosiseikkoja tai todisteita, joita valituslautakunta ei ole vielä tarkastellut, koska muuten sivuutettaisiin selvästi unionin yleistä tuomioistuinta sitova institutionaalinen kehys, johon tämä toimivalta kuuluu.
19
Kuudenneksi EUIPO väittää, että esitetty kysymys on tärkeä sen oikeussuojan kannalta, jota annetaan unionin muiden sellaisten virastojen päätöksiä vastaan, joiden osalta unionin lainsäätäjä on SEUT 263 artiklan viidennen kohdan nojalla pakottavasti säätänyt riippumattoman valituslautakunnan suorittamasta erityisestä täydellisestä ennakkovalvonnasta, eli sellaisia päätöksiä vastaan, joiden vuorostaan on kuuluttava unionin tuomioistuinten suorittaman laillisuusvalvonnan piiriin.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
20
Aluksi on todettava, että valittajan tehtävänä on osoittaa, että sen valituksessa esittämät kysymykset ovat tärkeitä unionin oikeuden yhtenäisyyden, johdonmukaisuuden tai kehityksen kannalta (määräys 10.12.2021, EUIPO v. The KaiKai Company Jaeger Wichmann, C‑382/21 P, EU:C:2021:1050, 20 kohta ja määräys 29.4.2025, SC v. Eulex Kosovo, C‑881/24 P, EU:C:2025:313, 14 kohta).
21
Lisäksi – kuten Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 a artiklan kolmannesta kohdasta, luettuna yhdessä työjärjestyksen 170 a artiklan 1 kohdan ja 170 b artiklan 4 kohdan kanssa, ilmenee – valituslupahakemuksessa on mainittava kaikki tarpeelliset seikat, joiden perusteella unionin tuomioistuin voi ratkaista sen, ja, jos valituslupa myönnetään osittain, täsmentää ne valitusperusteet tai valituksen osat, joihin vastauskirjelmän on määrä kohdistua. Koska perussäännön 58 a artiklassa tarkoitetun valituslupamenettelyn tarkoituksena on rajoittaa unionin tuomioistuimen valvonta sellaisiin kysymyksiin, jotka ovat unionin oikeuden yhtenäisyyden, johdonmukaisuuden tai kehityksen kannalta tärkeitä, unionin tuomioistuimen on muutoksenhaun yhteydessä tutkittava ainoastaan ne valitusperusteet, jotka tuovat esiin tällaisia kysymyksiä ja joihin valittaja vetoaa (määräys 10.12.2021, EUIPO v. The KaiKai Company Jaeger Wichmann, C‑382/21 P, EU:C:2021:1050, 21 kohta ja määräys 29.4.2025, SC v. Eulex Kosovo, C‑881/24 P, EU:C:2025:313, 15 kohta).
22
Valituslupahakemuksessa on näin ollen joka tapauksessa selostettava selkeästi ja täsmällisesti valitusperusteet, ja siinä on yksilöitävä samoin selkeästi ja täsmällisesti kukin valitusperusteen esiin tuoma oikeuskysymys ja täsmennettävä, onko tämä kysymys tärkeä unionin oikeuden yhtenäisyyden, johdonmukaisuuden tai kehityksen kannalta, ja selostettava erikseen syyt, joiden vuoksi tämä kysymys on tärkeä sen arviointiperusteen kannalta, johon vedotaan. Valitusperusteista on todettava erityisesti, että valituslupahakemuksessa on ilmoitettava täsmällisesti unionin oikeuden säännös tai oikeuskäytäntö, jota valituksenalaisessa tuomiossa tai määräyksessä on rikottu, ja esitettävä lyhyesti, millä tavoin unionin yleisen tuomioistuimen väitetään tehneen oikeudellisen virheen, ja osoitettava, millä tavoin tämä virhe on vaikuttanut valituksenalaisen tuomion tai määräyksen lopputulokseen. Kun oikeudellinen virhe, johon vedotaan, johtuu oikeuskäytännön noudattamatta jättämisestä, valituslupahakemuksessa on selostettava lyhyesti mutta selvästi ja täsmällisesti ensinnäkin väitetty ristiriita yksilöimällä sekä valituksenalaisen tuomion tai määräyksen riitautetut kohdat että ne unionin tuomioistuimen tai unionin yleisen tuomioistuimen ratkaisun kohdat, joita ei ole otettu huomioon, ja toiseksi ne konkreettiset syyt, joiden vuoksi kyseinen ristiriita tuo esiin unionin oikeuden yhtenäisyyden, johdonmukaisuuden tai kehityksen kannalta tärkeän kysymyksen (määräys 10.12.2021, EUIPO v. The KaiKai Company Jaeger Wichmann, C‑382/21 P, EU:C:2021:1050, 22 kohta ja määräys 29.4.2025, SC v. Eulex Kosovo, C‑881/24 P, EU:C:2025:313, 16 kohta).
23
Sitä periaatetta noudattaen, jonka mukaan todistustaakka on valituslupahakemuksen tekijällä, valittajan on osoitettava, että riippumatta oikeuskysymyksistä, joihin valituksessa vedotaan, valitukseen liittyy yksi tai useampi unionin oikeuden yhtenäisyyden, johdonmukaisuuden tai kehityksen kannalta tärkeä kysymys, jolloin nämä kysymykset ulottuvat valituksenalaista tuomiota ja viime kädessä valittajan valitusta laajemmalle (ks. mm. määräys 30.1.2023, bonnanwalt v. EUIPO, C‑580/22 P, EU:C:2023:126, 15 kohta ja tuomio 29.4.2025, SC/Eulex Kosovo, C‑881/24 P, EU:C:2025:313, 17 kohta).
24
Tämän osoittaminen edellyttää itsessään sitä, että sekä tällaisten kysymysten olemassaolo että niiden tärkeys osoitetaan konkreettisilla yksittäistapaukseen liittyvillä seikoilla eikä pelkästään yleisluonteisilla perusteluilla (määräys 30.1.2023, bonnanwalt v. EUIPO, C‑580/22 P, EU:C:2023:126, 16 kohta ja tuomio 29.4.2025, SC v. Eulex Kosovo, C‑881/24 P, EU:C:2025:313, 18 kohta).
25
Käsiteltävässä asiassa on todettava ensinnäkin, että valituslupahakemuksessa esitetään täsmällisesti ja selvästi ainoa valitusperuste, johon valituksessa vedotaan ja joka koskee asetuksen 2017/1001 72 artiklan 3 kohdan, luettuna yhdessä asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohdan ja 1 artiklan 2 kohdan kanssa, rikkomista.
26
EUIPO yksilöi valituslupahakemuksessaan erityisesti sekä valituksenalaisen tuomion kohdat, jotka se riitauttaa, että unionin oikeuden säännökset, joita on väitetysti rikottu, sekä unionin yleisen tuomioistuimen väitetysti tekemän oikeudellisen virheen.
27
Kuten tämän määräyksen 7 kohdassa on todettu, EUIPO moittii unionin yleistä tuomioistuinta yhtäältä siitä, että tämä katsoi valituksenalaisen tuomion 69 kohdassa, että 2017/1001 72 artiklan 3 kohdan mukaisen riidanalaisen päätöksen muuttamista koskevan toimivallan käytön edellytykset täyttyivät, ja totesi, että valituslautakunta oli ottanut riidanalaisessa päätöksessä kantaa asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun sekaannusvaaran olemassaoloon kyseisten tavaramerkkien välillä, vaikka valituslautakunta oli tutkinut tämän kysymyksen – kuten valituksenalaisen tuomion 22 ja 60 kohdasta ilmenee – yksinomaan unionin kohdeyleisön saksankielisen osan käsityksen kannalta arvioimatta tätä kysymystä tosiseikkojen tai oikeudellisten seikkojen osalta kyseisen yleisön ei-saksankielisen osan kannalta.
28
Toisaalta EUIPO moittii unionin yleistä tuomioistuinta siitä, kuten tämän määräyksen 8–11 kohdassa on esitetty, että tämä näin ollen muutti valituksenalaisen tuomion 70 kohdassa riidanalaista päätöstä asetuksen 2017/1001 72 artiklan 3 kohdan vastaisesti.
29
EUIPO toteaa tältä osin, että koska kyseiset osapuolet eivät olleet osoittaneet mitään tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka koskevat sekaannusvaaraa unionin kohdeyleisön ei-saksankielisen osan kannalta, unionin yleinen tuomioistuin ei voinut katsoa, että valituslautakunnan olisi pitänyt todeta, ettei kyseisten tavaramerkkien välillä ole sekaannusvaaraa.
30
Lisäksi EUIPO väittää viittaamalla unionin tuomioistuimen 18.9.2008 antamaan tuomioon Armacell v. SMHV (C‑514/06 P, EU:C:2008:511, 54–57 kohta), että vaikka asetuksen N:o 207/2009 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitetun sekaannusvaaran olemassaolo voi pätevästi perustua yksinomaan saksankielisen yleisön, joka on merkittävä osa unionin kohdeyleisöä, käsitykseen, sama ei kuitenkaan koske unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 64 kohdassa tekemää arviointia sekaannusvaaran puuttumisesta, koska tällainen arviointi edellyttää ensin sekaannusvaaran poissulkemista unionin koko kohdeyleisön osalta.
31
Toiseksi EUIPO yksilöi ainoaan valitusperusteeseen liittyvän kysymyksen, joka koskee lähinnä unionin yleiselle tuomioistuimelle asetuksen 2017/1001 72 artiklan 3 kohdassa annetun päätöksen muuttamista koskevan toimivallan laajuuden ja käyttämisedellytysten määrittämistä, ja väittää perustellusti, että tämä kysymys koskee käsiteltävän asian lisäksi unionin tuomioistuinten toimivallan ja niiden harjoittaman valvonnan laajuuden määrittämistä.
32
Kolmanneksi EUIPO esittää riittävällä tavalla ne konkreettiset syyt, joiden vuoksi se katsoo, että sen valituksessa esiin tuotu oikeuskysymys on tärkeä unionin oikeuden yhtenäisyyden, johdonmukaisuuden tai kehityksen kannalta.
33
EUIPO korostaa ensinnäkin sen menettelyllisen kysymyksen horisontaalista luonnetta, joka koskee sen määrittämistä, ylittikö unionin yleinen tuomioistuin sillä asetuksen 2017/1001 72 artiklan 3 kohdan nojalla olevan toimivallan muuttaa valituslautakunnan päätöksiä, sekä tämän kysymyksen merkityksellisyyttä kaikissa asioissa, jotka koskevat laillisuusvalvontaa, jota unionin tuomioistuimet harjoittavat EU-tavaramerkkien ja ‑mallien rekisteröintiä koskevan valituslautakunnan päätöksen osalta.
34
Toiseksi se toteaa perustellusti, että toimivaltakysymys on tärkeä perustuslaillinen kysymys, koska unionin yleisen tuomioistuimen on toimittava sille annetun toimivallan rajoissa.
35
Kolmanneksi EUIPO täsmentää, että kysymys unionin yleiselle tuomioistuimelle päätöksen muuttamiseen annetun toimivallan edellytyksistä ja laajuudesta on erityisen tärkeä, koska se, että unionin yleinen tuomioistuin ylittää tämän toimivallan, vaikuttaa valituslautakuntien yksinomaiseen toimivaltaan, niille oikeussubjekteille annettavaan oikeussuojaan, joita EUIPO:n päätökset koskevat, ja yleisestikin tehokkaaseen oikeussuojaan.
36
Tältä osin EUIPO muistuttaa, että unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisessa tuomiossa omaksuma lähestymistapa aiheuttaa oikeudellisen epävarmuuden riskin, koska siinä ei oteta huomioon tätä kysymystä koskevaa unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöä, sellaisena kuin se ilmenee 23.1.2025 annetun tuomion EUIPO v. Neoperl (C‑93/23 P, EU:C:2025:33) 70 ja 71 kohdasta.
37
Neljänneksi EUIPO korostaa, että kysymys unionin yleiselle tuomioistuimelle päätöksen muuttamiseen annetun toimivallan edellytyksistä ja laajuudesta on tärkeä, koska se ei rajoitu vain immateriaalioikeuksiin vaan voi koskea unionin muidenkin virastojen päätöksiä, jotka kuuluvat unionin tuomioistuinten laillisuusvalvonnan piiriin.
38
Kun otetaan huomioon EUIPO:n esittämät seikat, nyt käsiteltävässä valituslupahakemuksessa osoitetaan oikeudellisesti riittävällä tavalla, että valituksessa tuodaan esiin unionin oikeuden yhtenäisyyden, johdonmukaisuuden tai kehityksen kannalta tärkeä kysymys.
39
Edellä esitetyillä perusteilla valituslupa on myönnettävä.
Oikeudenkäyntikulut
40
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 170 b artiklan 4 kohdassa määrätään, että jos valituslupa myönnetään Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 a artiklan kolmannessa kohdassa mainituin perustein kokonaan tai osittain, asian käsittelyä jatketaan kyseisen työjärjestyksen 171–190 a artiklan mukaisesti.
41
Työjärjestyksen 137 artiklassa, jota kyseisen työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla sovelletaan muutoksenhakumenettelyyn, määrätään, että ratkaisu oikeudenkäyntikuluista annetaan tuomiossa tai määräyksessä, jolla asia lopullisesti ratkaistaan.
42
Koska valituslupahakemus on hyväksytty, oikeudenkäyntikuluista on päätettävä myöhemmin.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (valituslupajaosto) on määrännyt seuraavaa:
1)
Valituslupa myönnetään.
2)
Oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: englanti.