Byla C‑623/11
Geodis Calberson GE
prieš
Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer (FranceAgriMer)
(Conseil d’État (Prancūzija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Žemės ūkis – Pagalba maistu – Reglamentas (EB) Nr. 111/1999 – Žemės ūkio produktų tiekimo Rusijos Federacijai programa – Konkurso dėl jautienos vežimo laimėtojas – Jurisdikcijos priskyrimas – Arbitražinė išlyga“
Santrauka – 2013 m. sausio 17 d. Teisingumo Teismo (pirmoji kolegija) sprendimas
Žemės ūkis – Bendra žemės ūkio politika – Pagalba maistu – Žemės ūkio produktų tiekimo Rusijos Federacijai programa – Ginčai, susiję su konkursais dėl nemokamo žemės ūkio produktų tiekimo paslaugų teikimo – Ieškiniai, kuriais siekiama, kad būtų atlyginti nuostoliai, atsiradę dėl intervencijos agentūros kaltės vykdant savo sutartines pareigas dėl tiekimo apmokėjimo ir finansinio užstato, kurį sumokėjo konkurso laimėtojas, grąžinimo – Teisingumo Teismo jurisdikcija – Arbitražinė išlyga
(SESV 272 straipsnis; Tarybos reglamentas Nr. 2802/98 ir Tarybos reglamento Nr. 111/1999 10 straipsnis, 12 straipsnio 2 dalis ir 16 straipsnis; Komisijos reglamento Nr. 1799/1999 1 straipsnis)
Reglamento Nr. 111/1999, nustatančio Reglamento Nr. 2802/98 dėl žemės ūkio produktų tiekimo Rusijos Federacijai programos taikymo bendrąsias taisykles, iš dalies pakeisto Reglamentu Nr. 1125/1999, 16 straipsnis turi būti aiškinamas kaip suteikiantis Teisingumo Teismui jurisdikciją nagrinėti ginčus, susijusius su tuo, kokiomis sąlygomis intervencijos agentūra, paskirta organizuoti konkursą dėl nemokamo žemės ūkio produktų tiekimo į Rusijos Federaciją, atsiskaito su konkurso laimėtoju ir grąžina jo šiai agentūrai sumokėtą tiekimo užstatą, visų pirma ieškinius, kuriais reikalaujama atlyginti žalą, atsiradusią dėl intervencijos agentūros kaltės vykdant šias operacijas.
Iš tiesų, nors šiuose reglamentuose ir Reglamente Nr. 1799/1999 dėl jautienos tiekimo Rusijai numatytas tiekimas vykdomas pagal sutartį, sudarytą tarp Komisijos ir konkurso laimėtojo, Reglamento Nr. 111/1999 16 straipsnyje įtvirtinta išlyga yra šios sutarties dalis ir todėl turi būti traktuojama kaip arbitražinė išlyga, kaip tai suprantama pagal SESV 272 straipsnį. Arbitražinė išlyga iš principo įgalioja Teisingumo Teismą nagrinėti prašymus, išplaukiančius iš sutarties, kurioje yra arbitražinė išlyga, arba kurie tiesiogiai susiję su iš šios sutarties išplaukiančiomis pareigomis. Tiekimo apmokėjimas ir užstato grąžinimas yra sutartinės pareigos. Jos suformuluotos atitinkamai Reglamento Nr. 111/1999 10 straipsnyje ir 12 straipsnio 2 dalyje ir, remiantis Reglamento Nr. 1799/1999 1 straipsniu, pagal kurį tiekimas vykdomas laikantis Reglamente Nr. 111/1999 nustatytos tvarkos, tapo sudėtine ginčijamos sutarties dalimi. Todėl prašymai atlyginti patirtus nuostolius dėl vėlavimo įgyvendinant šias dvi sutartines pareigas turi būti laikomi susijusiais su ginčijama sutartimi, kurioje yra arbitražinė išlyga, arba kaip tiesiogiai susiję su iš šios sutarties išplaukiančiomis pareigomis. Be to, gero teisingumo vykdymo reikalavimai įpareigoja, siekiant išvengti vienas kitam prieštaraujančių sprendimų priėmimo, nenumatyti kelių jurisdikcijos pagrindų vienos sutarties atžvilgiu, be kita ko, atsižvelgiant į nagrinėjamos sutartinės pareigos pobūdį. Iš to išplaukia, kad Reglamento Nr. 111/1999 16 straipsnis turi būti aiškinamas kaip suteikiantis Teisingumo Teismui jurisdikciją nagrinėti prašymus dėl nuostolių, patirtų dėl tariamų vėlavimų vykdant minėtas pareigas, atlyginimo.
(žr. 28–33, 35 punktus ir rezoliucinę dalį)