62004CC0331_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Šiuo prašymu priimti prejudicinį sprendimą prašoma išaiškinti Tarybos direktyvos 92/50/EEB 36 straipsnio 2 dalį(2) ir Tarybos direktyvos 93/38/EEB(3) 34 straipsnio 2 dalį.
2.
Consiglio di Stato
šiuo prašymu dėl prejudicinio sprendimo, susijusiu su sutarties skyrimu ekonomiškai naudingiausiam pasiūlymui bei tam tikslui nustatytais kriterijais, prašo Teisingumo Teismo išaiškinti perkančiosios organizacijos ir viešųjų pirkimų komisijos teises, kad sužinotų, ar perkančioji organizacija skelbime apie pirkimą ar specifikacijose gali tik nustatyti pirmiau minėtus kriterijus, palikdama viešųjų pirkimų komisijai teisę juos patikslinti ir papildyti.
3. Iš pradžių, kad būtų lengviau pateikti atsakymą, pažymėsiu, kad sudarant viešojo pirkimo sutartis reikia laikytis imperatyvių principų, kuriais siekiama nustatyti objektyvias dalyvavimo ir sutarties skyrimo taisykles pagal skaidrią tvarką, draudžiančią diskriminuojančias priemones ir nuostatas.
I – Nuostatos, kurias prašoma išaiškinti
4. Abi direktyvos, kurių tikslas – vienodas požiūris į pasiūlymus pateikusius asmenis (Direktyvos 92/50 3 straipsnio 2 dalis ir Direktyvos 93/38 4 straipsnio 2 dalis), nustato neutralius sutarčių skyrimo kriterijus, nesvarbu, ar jie būtų grindžiami mažiausia kaina, ar ekonomiškai naudingiausiu pasiūlymu (atitinkamai 36 straipsnio 1 dalis ir 34 straipsnio 1 dalis).
5. Kalbant apie ekonomiškai naudingiausio pasiūlymo kriterijų, Direktyvos 92/50 36 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad „perkančioji organizacija specifikacijose arba skelbime apie pirkimą privalo informuoti apie skyrimo kriterijus < ... >, jei tai įmanoma, mažėjančios svarbos tvarka“ (pataisytas vertimas). Direktyvos 93/38 34 straipsnio 2 dalies formuluotė beveik identiška.
II – Pagrindinės bylos aplinkybės ir prejudiciniai klausimai
6. Laikinai susivienijusių bendrovių E.A.C. Srl
ir Viaggi di Maio Snc
grupė (toliau – EAC ) dalyvavo Azienda del Consorcio Trasporti Veneciano
(toliau – ACTV ) pagal pirmiau minėtą antrąjį kriterijų paskelbtose derybose, remiantis Dekreto-įstatymo Nr. 158/1995 24 straipsnio 1 dalies b punktu(4) dėl keleivių vežimo paslaugų sutarties sudarymo su subrangovu(5) .
7. Specifikacijose buvo nurodyti kriterijai, pagal kuriuos nustatomas tinkamiausias pasiūlymas, o trečiasis kriterijus susijęs su paslaugos vykdymo organizavimo būdais ir paramos struktūromis; šiems kriterijams viešųjų pirkimų komisija galėjo skirti daugiausia 25 taškus(6) . Pasiūlymą pateikęs asmuo turėjo nurodyti: a) garažus ir (arba) autobusų stovėjimo teritorijas; b) paslaugos kontrolės būdus ir šią kontrolę atlikti paskirtus asmenis; c) autobusų vairuotojų skaičių ir suteikiančių teisę vairuoti šiuos autobusus vairuotojų pažymėjimų tipus; d) pastatus, kuriais bendrovė disponuoja Venecijos (Venezia) provincijoje, ir e) personalą, atsakingą už transporto priemonių maršrutų organizavimą.
8. Viešųjų pirkimų komisija, pristačiusi vokus (su pasiūlymais), prieš juos atplėšdama ir bet kuriuo atveju susipažinusi su pasiūlymus pateikusių asmenų sąrašu, paskirstė taškus penkiems toliau išvardytiems subkriterijams, skirdama 8 taškus pirmajam, 7 – antrajam, 6 – trečiajam ir po 2 taškus dviem paskutiniams subkriterijams.
9. Konkursą dėl paslaugų teikimo laimėjo laikinai susivienijusi bendrovių grupė Línea, surinkusi 86,53 taško; kadangi EAC buvo įvertinta tik 83,50 taško, ji apskundė konkurso rezultatus Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto, tvirtindama, kad jos konkurentė laimėjo konkursą dėl taškų skaičiaus už paslaugos vykdymo organizavimo būdus ir paramos struktūras vėlesnio paskirstymo; ieškovė rėmėsi Direktyvos 92/50 36 straipsniu ir Dekreto-įstatymo Nr. 158/1995 24 straipsnio 1 dalies b punktu.
10. Tribunale Amministrativo Regionale per il Veneto atmetė ieškinį 2003 m. balandžio 15 d. Sprendimu, kurį EAC apskundė Consiglio di Stato, pagal kurio formuojamą praktiką viešųjų pirkimų komisijoms pripažįstama tam tikra teisė įsikišti, leidžianti joms patikslinti pranešime apie konkursą nurodytus bendrus reikalavimus ir skirstyti nustatytus pagrindinius kriterijus į subkriterijus.
11. Siekdamas sužinoti, ar Direktyvos 92/50 36 straipsnis ir Direktyvos 93/38 34 straipsnis leidžia tokį aiškinimą, Consiglio di Stato
pateikė Teisingumo Teismui šiuos klausimus:
„1. Ar šios nuostatos gali būti aiškinamos lanksčiai, kaip leidžiančios perkančiajai organizacijai, kai sutartis skiriama ekonomiškai naudingiausiam pasiūlymui, skelbime apie pirkimą ar specifikacijose nustatyti bendro pobūdžio kriterijus, paliekant teisę viešųjų pirkimų komisijai prireikus sukonkretinti ir (arba) papildyti šiuos kriterijus, su sąlyga, kad ji tai daro prieš atplėšdama vokus su pasiūlymais ir nekeisdama iš anksto pranešime apie konkursą nustatytų kriterijų, arba, atvirkščiai, ar šios normos turi būti aiškinamos griežtai, t. y. kaip įpareigojančios perkančiąją organizaciją išsamiai nustatyti sutarties skyrimo kriterijus skelbime apie pirkimą arba specifikacijose, prieš iš anksto kvalifikuojant arba pateikiant kvietimą, be galimybės viešųjų pirkimų komisijai vėliau įsikišti, nesvarbu kaip, siekiant sukonkretinti ir (arba) papildyti šiuos kriterijus arba nustatyti sudėtines skiltis ar dalines pastabas, nes bet koks rodiklis, susijęs su sutarties skyrimo kriterijais, dėl skaidrumo priežasčių turi būti nurodytas skelbime apie pirkimą arba specifikacijose?
Galiausiai, ar reikia vertinti kaip suderinamą su Bendrijos teise aiškinimą, kurio įprastai Consiglio di Stato
laikosi praktikoje ir kuriuo remiantis prieš atplėšiant vokus su pasiūlymais viešųjų pirkimų komisijai suteikiama teisė įsikišti siekiant papildyti kriterijus?
2. Ar šių normų lankstaus aiškinimo, pateisinamo fraze „jei įmanoma“, atveju perkančioji organizacija gali parengti specifikacijas, kurios kaip sutarties skyrimo kriterijų (šioje byloje – organizavimo ir paramos būdai) – visumos kompleksinių vertinimo elementų, dėl kurių pranešimas apie konkursą yra iki galo neapibrėžtas, nes jame konkrečiai nieko nenumatyta dėl vertinimo, atžvilgiu – numato, jog taškai skiriami perkančiosios organizacijos nuožiūra, arba, ar aptariama norma bet kuriuo atveju reikalauja, kad kriterijai būtų suformuluoti kaip iš esmės privalomi, o tai nesuderinama su tuo, jog pranešime apie konkursą nėra nustatytas šių kriterijų įvertinimas, ir, jei minėta priemonė yra teisėta atsižvelgiant į tariamą nagrinėjamos normos lankstumą ir pareigos vertinti visus elementus nebuvimą, ar viešųjų pirkimų komisija turi teisę įsikišti, kuri aiškiai nėra nustatyta pranešime apie konkursą, siekdama papildyti arba sukonkretinti kriterijus (paprasčiausiai priskiriant savarankišką ir konkrečią svarbą visiems atskiriems elementams, kuriuos pranešime apie konkursą buvo numatyta įvertinti nustatytais daugiausia 25 taškais), ar, atvirkščiai, reikia taikyti specifikacijas pažodžiui, skiriant taškus pagal bendrą skirtingų ir kompleksinių elementų, į kuriuos atsižvelgia lex specialis, vertinimą?
3. Ar bet kuriuo atveju galima, atsižvelgiant į šią nuostatą ir nepaisant pranešimo apie konkursą formuluotės, bendrai pripažinti viešųjų pirkimų komisijai, atsakingai už pasiūlymų vertinimą sutarties skyrimo ekonomiškai naudingiausiam pasiūlymui procedūroje, teisę – atsižvelgiant tik į elementų, kuriuos reikia vertinti, kompleksiškumą – apriboti savo pačios veiksmus bendrai, iš anksto nurodant pranešime apie konkursą nustatytų kriterijų taikymo vertes, ir ar ši teisė gali būti įgyvendinama nustatant – be abejo, visuomet prieš atplėšiant vokus su pasiūlymais – sudėtines skiltis, dalinį įvertinimą, arba paprasčiausiai nustatant konkretesnius kriterijus siekiant taikyti skelbime apie pirkimą arba specifikacijose nurodytus bendruosius kriterijus?“
III – Procesas Teisingumo Teisme
12. Europos Bendrijų Komisija, Austrijos ir Nyderlandų vyriausybės, taip pat EAC
ir ACTV
per Teisingumo Teismo Statuto 20 straipsnyje nustatytą terminą pateikė rašytines pastabas, o jų žodinės pastabos išklausytos 2005 m. liepos 7 d. posėdyje.
IV – Dėl prejudicinių klausimų priimtinumo
13. Austrijos vyriausybė ir ACTV
teigia, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą nepriimtinas dėl įvairių priežasčių, ir sieja tokį nepriimtinumą su skirtingomis pasekmėmis.
14. Austrijos vyriausybė mano, kad nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą nėra aiškiai nurodytos prašomos išaiškinti nuostatos, ir iš jos 10 puslapio daro išvadą, kad Direktyvos 93/38 34 straipsnis netaikytinas pagrindinėje byloje. Nė viena iš šių pastabų nėra įtikinama, nes Consiglio di Stato
prašo išaiškinti Direktyvos 93/38 34 straipsnį bei analogišką nuostatą, įtvirtintą Direktyvos 92/50 36 straipsnyje, ir nurodo, kad apeliacinį skundą padavusi šalis remiasi pastarosios nuostatos turiniu, kuris analogiškas pirmajai, „taikytinai šioje byloje, nors apeliantas tiksliai ir pažodžiui ja nesirėmė“.
15. Tam tikra prasme Austrijos vyriausybė nesiekia prašymo priimti prejudicinį sprendimą visiško atmetimo, tačiau tvirtina, kad nagrinėtina tik antroji iš minėtų nuostatų, kurios prasmė identiška pirmajai. Šiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad šis nepriimtinumo pagrindas perteklinis, nes bet koks pateiktas išaiškinimas tiks abiem šioms nuostatoms ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, Teisingumo Teismui nesikišant šiuo klausimu, turės nuspręsti, kuri iš šių nuostatų taikytina pagrindinėje byloje, jei tik aplinkybės bus susijusios su Bendrijos teise ar iškeltas klausimas nebus išskirtinai hipotetinio pobūdžio ir nesusijęs su aplinkybėmis pagrindinėje byloje.
16. Galiausiai ACTV
nurodytas nepriimtinumo pagrindas būtent šiuo aspektu atrodo labiau įtikinamas. ACTV
teigia, kad Italijos teismo siekis išsiaiškinti, ar viešųjų pirkimų komisija gali „papildyti“ ar „patikslinti“ skelbime apie pirkimą arba specifikacijose nurodytus sutarties skyrimo kriterijus, yra nesvarbus, nes šioje byloje ji tokių veiksmų neatliko, o apsiribojo tuo, kaip tai matyti iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, kad nenustatydama naujų skilčių nustatė papildomus vertinimo elementus, patikslinančius skelbime apie pirkimą arba specifikacijose nurodytus kriterijus (5 dalies paskutinė pastraipa).
17.
Kad ir kaip būtų sunku įvertinti prejudicinio klausimo hipotetinį pobūdį(7), šis argumentas yra prieštaringas, nes ACTV
teigia, kad nustatyti kriterijai buvo patikslinti, ir toliau tvirtina, kad Consiglio di Stato
neprašo išaiškinti, ar Direktyvos 92/50 36 straipsnio ir Direktyvos 93/38 34 straipsnio nuostatos leidžia juos vėliau patikslinti. Be to, klausimai susiję su pagrindinėje byloje taikytinos Italijos teismo praktikos, leidžiančios viešųjų pirkimų komisijai prieš atplėšiant vokus su pasiūlymais papildyti skelbime apie pirkimą arba specifikacijose nurodytus sutarties skyrimo kriterijus, teisėtumo kontrole, todėl aišku, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą Teisingumui Teismui buvo paduotas visiškai pagrįstai.
V – Viešojo pirkimo sutarčių sudarymo principai
18. Consiglio di Stato siekia sužinoti, ar pirmiau minėtos nuostatos, kai sutartis skiriama ekonomiškai naudingiausiam pasiūlymui, leidžia perkančiajai organizacijai skelbime apie pirkimą arba specifikacijose nustatyti bendro pobūdžio kriterijus, paliekant teisę viešųjų pirkimų komisijai sukonkretinti arba papildyti šiuos kriterijus (pirmasis klausimas).
19. Taip pat jis siekia išsiaiškinti, ar taip plačiai aiškinant, perkančioji organizacija gali, atsižvelgdama į abiejose nagrinėjamose nuostatose vartojamus žodžius „jei įmanoma“, sutarties skyrimo kriterijui priskirti tašką, susidedantį iš kelių kompleksinių vertinimo elementų, nepatikslindama šių elementų santykinės svarbos, kad viešųjų pirkimų komisija galėtų paskirstyti taškus ir nustatyti svarbos tvarką ir, jei atsakymas į šį klausimą yra teigiamas, ar ši komisija gali patikslinti pranešime apie konkursą nustatytus kriterijus, konkrečiai nurodydama subkriterijus ar dalines pastabas (antrasis ir trečiasis klausimai).
20. Norint atsakyti į pirmiau minėtus klausimus, būtų naudinga, kaip ir bylose Lombardini ir Mantovani
pateiktose išvadose(8), ir siekiant geriau suprasti Direktyvos 92/50 36 straipsnį ir Direktyvos 93/38 34 straipsnį, prisiminti konkurso laimėtojo atrankos principus.
21. Abiem šiomis direktyvomis, kiekvienos jų konkrečioje srityje, siekiama skatinti atviros konkurencijos plėtrą, nustatant keturias judėjimo laisves, kurios yra būtinos Europos integracijai (laisvas prekių, asmenų, paslaugų ir kapitalo judėjimas)(9), pagal nuostatą, kurią Bendrijos steigėjai įtvirtino EB sutarties 9, 52, 59 straipsniuose (po pakeitimo – EB 23, 43, 49 straipsniai) ir 73 B straipsnyje (EB 56 straipsnis, nepakeistas).
22. Šią nuostatą veiksmingai įgyvendinti ir šį tikslą pasiekti įmanoma tik tuomet, kai norintieji sudaryti viešojo pirkimo sutartį gali ją sudaryti lygiomis sąlygomis ir nebūti diskriminuojami. Todėl objektyvumą užtikrinanti sistema būtina visais aspektais – ir materialiniu, ir procesiniu. Pirmuoju aspektu – nustatant objektyvius kvietimo dalyvauti konkurse ir sutarties skyrimo kriterijus(10) . Antruoju aspektu – nustatant skaidrias procedūras, kurių metu užtikrinamas viešumas.
23. Konkurso dalyviai atrenkami pagal jų gebėjimus – tiek profesinius, tiek ekonominius ir techninius. Bet kokios diskriminacijos draudimas įgyvendinamas kiekvienu atveju iš anksto nustatant kriterijus, kuriais bus vadovaujamasi vykdant atranką ir nustatant reikalaujamų gebėjimų ir patirties lygį(11) .
24. Atrinkus konkurso dalyvius, sutartis skiriama pagal objektyvius kriterijus – mažiausią kainą ar ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą. Pastaruoju atveju perkančioji organizacija nustato sutarties skyrimo kriterijus, pagal šiame prašyme priimti prejudicinį sprendimą nagrinėjamas nuostatas skelbime apie pirkimą arba specifikacijose nurodydama šių kriterijų santykinę svarbą(12) .
25. Sistema nepalieka vietos atsitiktinumui ar galutinį sprendimą turinčio priimti asmens valiai. Lygybės principas reikalauja, kad viešųjų pirkimų konkurso dalyviai iš anksto žinotų sutarties skyrimo kriterijus, o perkančioji organizacija, turėdama tam tikrą vertinimo diskreciją, kurią jai suteikia techninio pobūdžio diskreciniai įgaliojimai, taikytų kriterijus, nustatytus lex contractus, kuris bendrai arba konkrečiai reglamentuoja viešojo pirkimo sutarčių sudarymą.
26. Tam, kad ši lygybė būtų reali ir nebūtų jokios diskriminacijos, nepakanka, kad procedūrą reglamentuotų objektyvios taisyklės, nes jai taip pat turi galioti viešumo principas; ir atviro, ir riboto konkurso atveju tai taikoma skelbimui apie pirkimą, tiesiogiai atrankos procesui ir specifikacijoms(13) .
VI – Atsakymas į prejudicinius klausimus
27. Kai kurios posėdyje pateiktos pastabos labiau susijusios su pagrindine byla, nei su šia byla. Šiuo požiūriu reikia paminėti, kad Teisingumo Teismas nėra kompetentingas spręsti, ar ginčijamas vežimo paslaugų sutarties skyrimas neprieštarauja teisei, nes tai turi padaryti Consiglio di Stato .
28. Teisingumo Teismo užduotis yra sudėtingesnė ir svarbesnė kita prasme; jis sprendžia, ar nuostatos, kurias prašoma išaiškinti, remiantis pirmiau minėtais principais, leidžia viešųjų pirkimų komisijai neapsiriboti pasiūlymų vertinimu, išlaikant tam tikrą vertinimo diskreciją, pagal skelbime apie pirkimą arba specifikacijose nustatytus kriterijus, atsižvelgiant į jai suteiktą teisę priimti naujus sprendimus, pagal kurią ji galėtų patikslinti ir papildyti pirmiau minėtus kriterijus. Trumpai tariant, Teisingumo Teismas turi nustatyti, ar ši išskirtinai vykdomuosius įgaliojimus turinti institucija gali taip pat vykdyti ir „kvazinormines“ funkcijas, tam tikru būdu nustatydama lex contractus turinį.
A – Pirmasis prejudicinis klausimas
29. Direktyvos 92/50 36 straipsnyje ir Direktyvos 93/38 34 straipsnyje nustatytos sutarčių skyrimo taisyklės, kurios šiam tikslui nustato du pagrindinius pirmiau minėtus kriterijus: mažiausios kainos ir ekonomiškai naudingiausio pasiūlymo. Pirmasis dėl savo reglamentuoto pobūdžio perkančiajai organizacijai nepalieka jokios vertinimo diskrecijos, antrasis, atvirkščiai, yra neapibrėžtas teisinis terminas, kurį perkančioji organizacija kiekvienu atveju turi patikslinti. Šiuo tikslu dviejų pirmiau minėtų nuostatų pirmųjų dalių a punktuose ir 2 dalyse pateiktas nebaigtinis įvairių kriterijų, kurie turi būti nurodyti skelbime apie pirkimą arba specifikacijose mažėjančios svarbos tvarka, sąrašas, kaip tai nurodyta minėtų nuostatų 2 dalyje.
30. Taigi tai reiškia, kad perkančioji organizacija skelbime apie pirkimą arba specifikacijose turi iš anksto nurodyti kriterijus, kuriais viešųjų pirkimų komisija privalo vadovautis atrinkdama tinkamiausią pasiūlymą; ji negali suteikti teisės kitiems asmenims nustatyti šiuos kriterijus ar juos nustatyti vėliau.
31. Kalbama apie neišvengiamą būtinybę pagal Teisingumo Teismo praktiką – skaidrumo, viešumo ir vienodo požiūrio principus. Turi būti nustatyti sutarties skyrimo kriterijai, leidžiantys išrinkti naudingiausią pasiūlymą, todėl jie būtinai turi būti susiję su sutarties dalyku(14) ; jie turi būti nurodyti pirmiau minėtuose dokumentuose(15) taip, kad tinkamai informuoti ir įprastai apdairūs pasiūlymus pateikiantys asmenys juos vienodai suprastų(16), ir turi būti nurodyta jų svarbos tvarka(17) .
32. Taigi perkančioji organizacija neturi visiškos laisvės, nes jai nesuteikta diskrecija nustatyti pasiūlymų vertinimo kriterijus. Ji taip pat negali nuspręsti, kada kriterijai turi būti paskelbti viešai, ir negali jų keisti atrankos proceso metu, be to, tai draudžia jai keisti kriterijų prasmę(18) .
33. Iš pirmiau minėtų svarstymų darytina išvada, kad pirkimo komisija neturi jokios teisės priimti naujų sprendimų; ji gali tik taikyti perkančiosios organizacijos iš anksto nustatytus ir viešai paskelbtus kriterijus, su kuriais konkurso dalyviai atitinkamai susipažino skaidriai vykusiame procese. Todėl tiek, kiek Consiglio di Stato
pirmajame klausime nurodytais veiksmais siekiama patikslinti ar papildyti kriterijus, jie reiškia naują sprendimą, o ne paprastą suskirstymą į iš anksto numatytas kategorijas, todėl tokie veiksmai prieštarauja Direktyvos 92/50 ir Direktyvos 93/38 prasmei, nes paneigia jų tikslus.
34. Jokios reikšmės neturi tai, kad šie veiksmai atliekami prieš atplėšiant vokus su pasiūlymais, nes lygybė turi būti užtikrinta ir skiriant sutartį, ir atrenkant konkurso dalyvius, kuriems leista dalyvauti, ir išsamios informacijos apie atrankos proceso sąlygas nebuvimas yra viešumo trūkumas, dėl kurio konkurse gali nedalyvauti potencialūs dalyviai, galėję dalyvauti, jei būtų turėję galimybę susipažinti su visomis sąlygomis(19) . Kita vertus, kaip tvirtino Komisija ir Austrijos vyriausybė, jei tokia teisė būtų pripažinta organui, atsakingam už naudingiausio pasiūlymo išrinkimą, jam būtų sudaryta galimybė daryti įtaką galutiniam rezultatui, o tai keltų grėsmę proceso nešališkumui, nes kai šis organas įsikiša, net ir nežinodamas vokų turinio, jis žino konkurso dalyvius ir todėl gali pakreipti rezultatus vieno iš jų naudai.
35. Apibendrinant reikia pažymėti, kad pagal Direktyvos 92/50 36 straipsnio 2 dalį ir Direktyvos 93/38 34 straipsnio 2 dalį perkančioji organizacija skelbime apie pirkimą arba specifikacijose turi išsamiai išdėstyti sutarties skyrimo kriterijus, o viešųjų pirkimų komisija neturi jokių kitų teisių, išskyrus teisę taikyti pirmiau minėtus kriterijus, ir jai draudžiama daryti bet kokio pobūdžio pakeitimus, netgi prieš atplėšiant vokus su pasiūlymais.
B – Antrasis ir trečiasis prejudiciniai klausimai
36. Pirmiausia reikia nurodyti visus kriterijų lyginamuosius svorius, patikslinant juos mažėjančios svarbos tvarka.
37. Todėl kriterijai, kuriais vadovaujamasi skiriant sutartį, visuomet turi būti nurodyti skelbime apie pirkimą arba specifikacijose, kad viešųjų pirkimų komisija negalėtų jų panaikinti, pridėti kitų kriterijų ar suskirstyti į dalis iš pradžių nustatytųjų. Kaip jau nurodžiau pirmiau, ji neturi teisės nustatyti naujų kriterijų arba keisti ar papildyti jau nustatytųjų.
38. Kai nėra galimybės nustatyti atitinkamų vertinimo kriterijų skelbime apie pirkimą arba specifikacijose, galima būtų manyti, kad tai turėtų padaryti viešųjų pirkimų komisija. Vis dėlto Direktyvos 92/50 36 straipsnio 2 dalis ir Direktyvos 93/38 34 straipsnio 2 dalis tai draudžia, atsižvelgiant į viešojo pirkimo sutarčių sudarymui taikytinus bendruosius principus, nes komisija galėtų pakeisti kriterijus ir taip daryti įtaką atrankos proceso eigai. Pagal tokią hipotezę direktyvų prasmę labiausiai atitiktų tai, jei ši užduotis būtų patikėta ekspertui, kuris nedalyvautų priimant galutinį sprendimą(20) .
39. Šią mintį patvirtina dabar galiojančios pirmiau minėta Direktyva 2004/18/EB ir Direktyva 2004/17/EB(21), kurių atitinkamai 53 ir 55 straipsniuose nustatytas reikalavimas, kad perkančioji organizacija nurodytų lyginamąjį svorį, jos priskiriamą kiekvienam kriterijui, pagal kurį nustato ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą, nustatydama intervalą, į kurį patenka kiekviena kriterijui priskiriama reikšmė. Jeigu lyginamųjų svorių negalima nustatyti dėl akivaizdžių priežasčių, perkančiajai organizacijai suteikiama teisė nustatyti kriterijus mažėjančios svarbos tvarka ir minėtos nuostatos nenumato jokios galimybės viešųjų pirkimų komisijai šiuo požiūriu imtis kokių nors veiksmų.
40. Jokiu būdu negalima sutikti su tokiu veikimo būdu, koks aptariamas pagrindinėje byloje, kai perkančioji organizacija nurodė kriterijų, kurio lyginamasis svoris nustatomas pagal atitinkamus elementus, kuriems ji priskyrė bendrą taškų skaičių ir nepatikslino jokios svarbos tvarkos, palikdama viešųjų pirkimų komisijai teisę ne tik skirstyti šio galutinio rezultato tarpinius taškus už atitinkamus elementus, bet taip pat nustatyti ir pastarųjų atitinkamą svarbą.
41. Taigi manau, kad tais atvejais, kai skelbime apie pirkimą arba specifikacijose nėra galimybės nurodyti sutarties skyrimo kriterijų jų svarbos tvarka, Direktyvos 92/50 36 straipsnio 2 dalis ir Direktyvos 93/38 34 straipsnio 2 dalis draudžia viešųjų pirkimų komisijai tai daryti vėliau, net ir prieš atplėšiant vokus su pasiūlymais, taip pat priimti taisykles, suteikiančias jai teisę įsikišti ar skirstyti tuose dokumentuose numatyto galutinio įvertinimo taškus įvairiems kriterijams, atsižvelgiant į jų santykinę reikšmę.
VII – Išvada
42. Remdamasis pirmiau išdėstytais svarstymais, siūlau Teisingumo Teismui atsakyti į Consiglio di Stato pateiktus klausimus taip:
„1. 1992 m. birželio 18 d. Tarybos direktyvos 92/50/EB dėl viešojo paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo 36 straipsnio 2 dalyje ir 1993 m. birželio 14 d. Tarybos direktyvos 93/38/EB dėl subjektų, vykdančių savo veiklą vandens, energetikos, transporto ir telekomunikacijų sektoriuose, vykdomų pirkimų tvarkos derinimo 34 straipsnio 2 dalyje nustatyta perkančiosios organizacijos pareiga skelbime apie pirkimą arba specifikacijose išsamiai išdėstyti sutarties skyrimo kriterijus, nesuteikiant viešųjų pirkimų komisijai jokių kitų teisių, išskyrus teisę taikyti pirmiau minėtus kriterijus; jai taip pat draudžiama ką nors keisti, netgi prieš atplėšiant vokus su pasiūlymais;
2. tais atvejais, kai skelbime apie pirkimą arba specifikacijose nėra galimybės nurodyti sutarties skyrimo kriterijų jų svarbos tvarka, pirmiau minėtos nuostatos draudžia viešųjų pirkimų komisijai suteikti teisę tai daryti vėliau, net ir prieš atplėšiant vokus su pasiūlymais, taip pat priimti taisykles, suteikiančias jai teisę įsikišti ar skirstyti tuose dokumentuose numatyto galutinio įvertinimo taškus įvairiems kriterijams, atsižvelgiant į jų santykinę reikšmę.“
(1) .
(2)  –	1992 m. birželio 18 d. Tarybos direktyva 92/50/EEB dėl viešojo paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (OL L 209, p. 1).
(3)  –	1993 m. birželio 14 d. Tarybos direktyva 98/38/EEB dėl subjektų, vykdančių savo veiklą vandens, energetikos, transporto ir telekomunikacijų sektoriuose, vykdomų pirkimų tvarkos derinimo (OL L 199, p. 84)
(4)  –	1995 m. gegužės 6 d. Gazzeta Ufficiale della Repubblica Italiana, Nr. 104. Pagal minėtą straipsnį: „arba esant ekonomiškai naudingiausiam pasiūlymui, kuris nustatomas remiantis atitinkamais duomenimis, kintančiais pagal sudaromą sutartį < ... >, perkančiosios organizacijos pirkimo dokumentuose arba pranešime apie konkursą nurodo visus sutarties skyrimo kriterijus < ... > mažėjančios svarbos tvarka < ... > “
(5)  –	Kalbėta apie paslaugų teikimą Mestre mieste, pirkimo dalis Nr. 1, laikotarpiu nuo 2006 m. birželio 16 d. iki 2003 m. gruodžio 31 dienos.
(6)  –	Dalyvavimo konkurse sąlygų Nr. 6 3.10 punktas.
(7)  –	Teisingumo Teismo praktika, kuria siekta uždrausti hipotetinius klausimus, įtvirtinta Sprendime Foglia v. Novello (1980 m. kovo 11 d. Sprendimas (104/79, Rink. p. 745) ir 1981 m. gruodžio 16 d. Sprendime (244/80, Rink. p. 3045), galiausiai nebuvo patvirtinta ir susilaukė autoritetingų mokslininkų kritikos (A. Barav „Preliminary Censorship? The Judgment of the European Court in Foglia v. Novello “, European Law Review, 1980, p. 443–468).
(8)  –	2001 m. birželio 2 d. Išvada, pateikta Lombardini ir Mantovani
bylose, kuriose priimtas 2001 m. lapkričio 27 d. Sprendimas (C‑285/99 ir C‑289/99, Rink. p. I‑9233).
(9)  –	Ypač Direktyvos 92/50 antra konstatuojamoji dalis ir Direktyvos 93/38 pirma konstatuojamoji dalis. Tokia pat idėja išreiškiama ir 2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2004/18/EB dėl viešojo darbų, prekių ir paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (OL L 134, p. 114), kuri 2006 m. pakeis Direktyvą 92/50 pasibaigus jos perkėlimo į nacionalinę teisę terminui.
(10)  –	Šį dviejų kriterijų skirtingą pobūdį pabrėžė generalinis advokatas M. Darmon savo išvadoje byloje, kurioje priimtas 1988 m. rugsėjo 20 d. Teisingumo Teismo Sprendimas Beentjes (31/87, Rink. p. 4635); šie kriterijai taip pat skiriami Direktyvoje 2004/18 (39 ir 46 konstatuojamosiose dalyse).
(11)  –	Šis klausimas reglamentuojamas Direktyvos 92/50 29–35 straipsniuose ir Direktyvos 93/38 30–33 straipsniuose.
(12)  –	Perkančiosios organizacijos pasirinkimas turi būti grindžiamas sutartyje nurodytomis sąlygomis, kurios gali būti susijusios su kokybe, techniniais pranašumais, estetinėmis ir funkcinėmis charakteristikomis, technine pagalba ir garantiniu aptarnavimu, atlikimo ar užbaigimo data, taip pat ekonomiškumu, kaina ar eksploatacinėmis sąnaudomis (Direktyvos 92/50 36 straipsnio 1 dalies a punktas ir Direktyvos 93/38 34 straipsnio 1 dalies a punktas).
(13)  –	Direktyvos 92/50 15 ir paskesni straipsniai bei Direktyvos 93/38 21 ir paskesni straipsniai .
(14)  –	Šiuo klausimu Teisingumo Teismas yra pareiškęs nuomonę 2002 m. rugsėjo 17 d. Sprendime Concordia Bus Finland
(C‑513/99, Rink. p. I‑7215, 59 punktas), taikydamas Direktyvos 92/50 36 straipsnio 1 dalies a punktą.
(15)  –	Pirmiau minėtame Beentjes sprendime nustatyta, kad bendra nuoroda į nacionalinės teisės aktą prieštarauja viešumo principui (35 punktas).
(16)  –	2001 m. spalio 18 d. Sprendimas SIAC Construction
(C‑19/00, Rink. p. I‑7725, 42 punktas). 2003 m. gruodžio 4 d. Sprendimas EVN ir Wienstrom (C‑448/01, Rink. p. I‑14527, 57 punktas) patvirtina šią mintį.
(17)  –	2002 m. gruodžio 12 d. Sprendimas Universale-Bau ir kt.
(C‑470/99, Rink. p.I‑11617, 97 punktas).
(18)  –	Pastaroji išvada darytina iš pirmiau minėtų sprendimų SIAC Construction
43 punkto ir EVN ir Wienstrom
92 punkto.
(19)  –	1996 m. balandžio 25 d. Sprendime Komisija prieš Belgiją (C‑87/94, Rink. p. I‑2043, 88 punktas) ir pirmiau minėtame sprendime Universale-Bau ir kt.
(98 punktas) nurodyta, kad perkančiųjų organizacijų pareiga susijusi su potencialių pasiūlymus teiksiančių asmenų informavimu, prieš jiems parengiant pasiūlymus, apie kriterijus, į kuriuos turi būti atsižvelgiama renkant ekonomiškai naudingiausią pasiūlymą, ir apie jų santykinę svarbą, taip užtikrinant vienodo požiūrio ir skaidrumo principų laikymąsi.
(20)  –	Pirmiau minėtame sprendime SIAC Construction tai netiesiogiai pripažinta, nurodant, kad eksperto nuomonė apie duomenis, kurie bus žinomi tik ateityje, užtikrina objektyvų ir vienodą kriterijų taikymą visiems pasiūlymus teikiantiems asmenims (44 punktas).
(21)  –	2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl subjektų, vykdančių veiklą vandens, energetikos, transporto ir pašto paslaugų sektoriuose, vykdomų pirkimų tvarkos derinimo (OL L 134, p. 1), pakeisianti Direktyvą 93/38 pasibaigus jos perkėlimo į nacionalinę teisę terminui.