62005CC0359_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Šiuo prašymu priimti prejudicinį sprendimą Tribunal de grande instance de Brive‑la‑Gaillarde
(Prancūzija) Teisingumo Teismui pateikė klausimą, susijusį su 1997 m. birželio 17 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1103/97 dėl tam tikrų nuostatų, susijusių su euro įvedimu(2), ir 1998 m. gegužės 3 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 974/98 dėl euro įvedimo(3) aiškinimu. Tiksliau, prašymas yra susijęs su tuo, ar tiksliai tuo pat metu, kai buvo įvestas euras, padidėjęs mokestis už miltų, rupių miltų ir kvietinių kruopų kiekį, kuris įsigaliojo pagal ordonansą, tam tikras teisės aktuose nacionaline valiuta išreikštas sumas perskaičiuojantį į eurus, yra suderinamas su Bendrijos taisyklėmis dėl nacionaline valiuta išreikštų sumų perskaičiavimo į eurus.
I – Teisinis pagrindas, faktai ir Teisingumo Teismui pateikti klausimai
2. Bendrojo Prancūzijos mokesčių kodekso 1618 septies  straipsnis įtvirtina mokestį už žmonėms vartoti tiekiamą arba panaudotą miltų, rupių miltų ir kvietinių kruopų kiekį (toliau – miltų mokestis), kurio suma iki euro įvedimo nustatyta 100 FRF už miltų, rupių miltų ir kvietinių kruopų toną.
3. 2000 m. birželio 15 d. Įstatymo Nr. 2000-517, suteikiančio vyriausybei įgaliojimus ordonansu tam tikras teisės aktuose frankais išreikštas sumas perskaičiuoti į eurus (JORF, 2000 m. birželio 16 d., p. 9063), 1 straipsnis leidžia vyriausybei ordonansu imtis priemonių, būtinų tam tikroms teisės aktuose frankais išreikštoms sumoms perskaičiuoti į eurus.
4. Taikant minėtą įstatymą buvo priimtas 2000 m. rugsėjo 19 d. Ordonansas Nr. 2000-916, tam tikras teisės aktuose frankais išreikštas sumas perskaičiuojantis į eurus (JORF, 2000 m. rugsėjo 22 d., p. 14877), kuris nustatė, kad miltų mokesčio dydis nuo 2002 m. sausio 1 d. yra 16 eurų.
5. Šio ordonanso 1 straipsnis numato, kad „pagal 1998 m. gegužės 3 d. Reglamento 1 straipsnį < ... > teisės aktuose frankais išreikštos sumos < … > 2002 m. sausio 1 d. taikant oficialų kursą ir Bendrijos apvalinimo taisykles pakeičiamos sumomis eurais“.
6. Ataskaitoje Respublikos Prezidentui dėl Ordonanso Nr. 2000-916 (JORF, 2000 m. rugsėjo 22 d., p. 14876) nurodoma:
„ < … >
„Tam tikrais atvejais pritaikius (Reglamentus Nr. 1103/97 ir 974/98) gautas rezultatas bus nelabai aiškus ir įsimintinas, ir dėl šios priežasties aktai, kuriuose yra atitinkamos nuorodos į valiutos vienetus, gali tapti sunkiau taikomi.
Siekiant išsaugoti teisės akto aiškumą ir taip palengvinti jo taikymą, būtina tam tikruose aktuose numatytas pinigines sumas nustatyti eurais išreikšta verte be skaičių po kablelio arba reikšmingesne verte.
< … >
Šis ordonansas, priimtas pagal įgaliojimą, įgyvendinamas remiantis šiais principais.
Pirma, kadangi aktų suderinimas turi būti pateisinamas poreikiu išsaugoti jų aiškumą, keičiamos tik tos piniginės sumos, kurių atžvilgiu yra sunkiai priimtinos vertės su dviem skaičiais po kablelio.
Bendrijos keitimo ir apvalinimo taisyklių nesąlygiškas taikymas turi likti taisykle, o perskaičiavimas yra išimtis. Atitinkamai santimais jau išreikštos sumos paprastai nėra keičiamos.
< … >
Visi šie perskaičiavimai įsigalios 2002 m. sausio 1 d., t. y. galutinio ir visiško franko pakeitimo euru dieną.
< … > “
7. Nuo 2002 m. sausio 1 d. bendrovė Estager
(toliau – Estager ) mokėjo Recette des douanes de Brive
(Brive miesto mokesčių tarnyba) miltų mokestį 16 eurų už toną tarifu. Estager
mano, kad pagal Reglamentus Nr. 1103/97 ir Nr. 974/98 ji turėjo būti apmokestinta 15,24 euro už toną tarifu. Jos teigimu, dėl to, kad Prancūzijos teisės aktų leidėjas 100 FRF sumą perskaičiavo į 16 eurų, mokestis padidėjo, o tai nesuderinama su minėtais reglamentais.
8. Reglamento Nr. 1103/97 3 straipsnis numato:
„Euro įvedimas nepakeičia teisės priemonių arba juose nurodytos veiklos vykdymo ar nevykdymo sąlygų ir nesuteikia šalims teisės vienašališkai pakeisti arba nutraukti tokių priemonių galiojimą. Ši nuostata gali būti keičiama šalių tarpusavio susitarimu“.
9. Pagal šio reglamento 1 straipsnį „teisės priemonės“ reiškia teisės ir įstatymines nuostatas, administracinius aktus, teismo sprendimus, sutartis, vienašalius teisės aktus, mokėjimo priemones, išskyrus banknotus ir monetas, ir kitas teisinę galią turinčias priemones“.
10. To paties reglamento 4 straipsnis numato:
„1.	Perskaičiavimo kursai patvirtinami vieną eurą išreiškiant dalyvaujančių valstybių narių kiekviena nacionaline valiuta. Patvirtintus perskaičiavimo kursus turi sudaryti šeši reikšminiai skaitmenys.
2.	Perskaičiavimo kursai negali būti apvalinami ar trumpinami atliekant perskaičiavimus.
3.	Perskaičiavimo kursai naudojami perskaičiavimui tarp euro ir nacionalinių valiutų vienetų abiem kryptimis. Iš perskaičiavimo kursų gauti atvirkštiniai kursai nenaudojami.
4.	Pinigų sumos, kurias reikia perskaičiuoti iš vienos nacionalinės valiutos vieneto į kitą, visų pirma perskaičiuojamos į pinigų sumą eurais, gautas rezultatas gali būti suapvalintas mažiausiai iki trijų skaitmenų po kablelio. Toliau ši suma perskaičiuojama į kitos nacionalinės valiutos vienetą. Alternatyvius apskaičiavimo metodus galima naudoti tik tada, jeigu jie duoda tokį pat rezultatą.“
11. Be to, šio reglamento 5 straipsnis numato:
„Jeigu mokėtinų arba apskaičiuojamų pinigų sumų apvalinimas yra atliekamas po jų perskaičiavimo į eurą, kaip nurodyta 4 straipsnyje, tuomet jos apvalinamos iki cento. < ... > Jei taikant perskaičiavimo kursą rezultatas sudaro lygiai pusę, tada suma yra suapvalinama iki kito sveiko skaičiaus“.
12. Reglamento Nr. 974/98 7 straipsnis numato :
„Kiekvienos dalyvaujančios valstybės narės valiutos pakeitimas euru pats savaime nekeičia keitimo dieną galiojančios teisės priemonių išraiškos bet kokia valiuta“.
13. To paties reglamento 14 straipsnis nurodo:
„Jeigu pereinamojo laikotarpio pabaigoje egzistuojančiose teisės priemonėse yra daromos nuorodos į nacionalinės valiutos vienetus, tokios nuorodos interpretuojamos kaip nuorodos į eurus pagal atitinkamus perskaičiavimo kursus. Taikomos apvalinimo taisyklės yra nustatytos Reglamente (EB) Nr. 1103/97“.
14. Galiausiai pagal 1998 m. gruodžio 31 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 2866/98 dėl euro ir eurą įvedančių valstybių narių valiutų perskaičiavimo kursų(4) 1 straipsnį neatšaukiamai fiksuotas euro ir Prancūzijos franko perskaičiavimo kursas yra 1 euras – 6,55957 Prancūzijos franko.
15. Manydama, kad taikant šiuos reglamentus miltų mokesčio dydis turėjo būti nustatytas ne 16 eurų, bet 15,24 euro, Estager
2002 m. kovo 12 d. raštu Brive mokesčių tarnybos paprašė jai grąžinti dalį nuo 2002 m. sausio 1 d. sumokėto miltų mokesčio, tačiau administracinė institucija šį prašymą dėl grąžinimo atmetė.
16. 2002 m. gegužės 24 d. Estager
pareiškė ieškinį Receveur principal de la recette des douanes de Brive
(Brive miesto pagrindinė mokesčius renkanti institucija), Tribunal de grande instance de Brive‑la‑Gaillarde, kuris nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar 2000 m. rugsėjo 19 d. Ordonanso Nr. 2000-916 dėl tam tikrų teisės aktuose frankais išreikštų sumų perskaičiavimo į eurus nuostatos dėl 100 frankų mokesčio < … >, taikomo miltų, rupių miltų ir kvietinių kruopų gamybai, perskaičiavimo į 16 eurų atitinka Bendrijos teisės aktus dėl euro įvedimo?“
II – Analizė
17. Nė viena šios bylos šalis neginčija, kad įprastai taikant Bendrijos reglamentuose numatytas perskaičiavimo į eurus ir apvalinimo taisykles, 100 frankų miltų mokesčio sumą perskaičiavus į eurus būtų gaunama 15,24 euro. Iš tiesų taikant Reglamente Nr. 2866/98 numatytą oficialų ir neatšaukiamą euro ir Prancūzijos franko perskaičiavimo kursą, būtų gaunama 15,244 euro, kuriuos pagal Reglamento Nr. 1103/97 5 straipsnį suapvalinus iki cento galutinis rezultatas būtų 15,24 euro.
18. Todėl kyla klausimas, ar valstybė narė, tuo pat metu ir tokioje pačioje teisės priemonėje, kaip ta, kurioje pagal oficialų perskaičiavimo kursą ir Bendrijos apvalinimo taisykles ji perskaičiuoja mokesčio sumą eurais, gali visiškai laisvai padidinti mokestį beveik 5 procentais, suapvalindama 15,24 euro sumą iki kito sveiko skaičiaus, t. y. iki 16 eurų.
19. Sprendime Verbraucher‑Zentrale Hamburg (5) Teisingumo Teismas jau turėjo galimybę nagrinėti sumų, anksčiau nustatytų nacionaline valiuta, perskaičiavimo į eurus ir jų apvalinimo klausimą. Šioje byloje buvo ginčijamas mobiliojo ryšio įmonės atliktas telefoninių pokalbių minutės kainos, išreikštos Vokietijos markėmis, perskaičiavimas į eurus ir jų suapvalinimas.
20. Teisingumo Teismas labai aiškiai paaiškino Reglamento Nr. 1103/97 tikslus ir pagrindinius jį grindžiančius principus(6) . Konkrečiai kalbant, teisinio saugumo ir skaidrumo pereinant prie vienodos valiutos garantavimo ūkio subjektams tikslas yra užtikrinamas, remiantis sutarčių tęstinumo principu, kitomis teisės priemonėmis ir perėjimo prie euro neutralumo teisės priemonėse nacionaline valiuta nustatytų sumų atžvilgiu tikslu. Taigi remdamasis būtent šiais pagrindais Teisingumo Teismas konstatavo, kad, nors pagal Reglamentą Nr. 1103/97 ūkio subjektui leidžiama tokius mokesčius, kaip antai minutės kaina, vienašališkai perskaičiuoti į eurus ir suapvalinti iki cento, tokia apvalinimo praktika neturi pažeisti Reglamento Nr. 1103/97 3 straipsnyje numatyto sutarčių tęstinumo principo ir šiuo reglamentu siekiamo perėjimo prie euro neutralumo tikslo. Todėl Teisingumo Teismas nusprendė, kad tokia apvalinimo praktika negali turėti realių padarinių vartotojo faktiškai mokėtinai kainai(7) .
21. Nepaisant akivaizdžių nagrinėjamos situacijos šioje ir minėtoje Verbraucher‑Zentrale Hamburg
byloje skirtumų, principai ir tikslai, Teisingumo Teismo pripažinti lemiamais aiškinant Reglamentą Nr. 1103/97 atsižvelgiant į pirmiau minėtą sprendimą Verbraucher‑Zentrale Hamburg, taip pat yra svarbūs nagrinėjant šią bylą.
22. Tiesa, nacionalinės valiutos vienetais nustatytos sumos perskaičiavimas į eurus visuomet sukelia kažkiek rizikos, kad šios sumos vertės gali svyruoti prieš ir po perskaičiavimo. Tačiau iš Reglamento Nr. 1103/97 ir ypač jo 5 straipsnio išplaukia, kad, siekiant laikytis teisės priemonių tęstinumo ir perėjimo prie euro neutralumo reikalavimų, didžiausia toleruojama tokio perskaičiavimo paklaida yra 0,005 euro. Kaip Teisingumo Teismas pažymėjo sprendime Verbraucher-Zentrale Hamburg, perėjimo prie euro neutralumo tikslas reikalauja, kad Reglamente Nr. 1103/97 numatytos perskaičiavimo taisyklės užtikrintų „didelį tikslumą“(8) . Be to, šis didelis tikslumas, kurio reikalauja reglamentas sumų apvalinimo po jų perskaičiavimo į eurus atžvilgiu, yra minimalus reikalavimas(9) . Taip pat aišku, kad, jei ūkio subjektas perskaičiuoja sumą į eurus ir suapvalina ją ūkio subjektų, kurie turi sumokėti šią sumą, naudai, Reglamentas Nr. 1103/97 apvalinti cento tikslumu nedraudžia. Priešingai pateiktiems argumentams, mokėtinų ar apskaičiuojamų sumų sumažėjimas po jų perskaičiavimo į eurus aiškiai neprieštarauja teisinio saugumo ir ūkio subjektų, ypač vartotojų, pasitikėjimo reikalavimams, kuriuos nustato Reglamentai Nr. 1103/97 ir Nr. 974/98.
23. Tačiau šioje byloje Prancūzijos teisės aktų leidėjas Ordonansu Nr. 2000-916 miltų mokesčio sumą – 15,24 euro suapvalino iki kito sveiko skaičiaus, t. y. 16 eurų. Dėl tokios operacijos padidėja mokesčio dydis ir labai viršija Bendrijos taisyklių dėl sumų perskaičiavimo į eurus toleruojamą svyravimų ribą. Todėl tai negali būti laikoma apvalinimu, atliktu pagal Bendrijos taisykles.
24. Nepaisant to, anot Prancūzijos vyriausybės, valstybė narė išlaiko teisę atlikti tokius padidinimus, kokie nustatyti Ordonansu Nr. 2000-916. Europos Bendrijų Komisija taip pat yra šios nuomonės.
25. Pirma, Prancūzijos vyriausybė mano, kad Reglamentais Nr. 1103/97 ir Nr. 974/98 visiškai nebuvo pažeista valstybių narių kompetencija mokesčių srityje ar jų teisė didinti mokesčius, kai jos mano, kad to reikia. Valstybės narės ir toliau gali didinti mokesčius tose pačiose teisės priemonėse, kaip tos, kuriose jos atlieka šių mokesčių perskaičiavimo į eurus operacijas.
26. Antra, Prancūzijos vyriausybė mano, kad Ordonansas Nr. 2000-916 įveda dydžių perskaičiavimą, kuris iš esmės skiriasi nuo perskaičiavimo į eurus. Reglamentuose Nr. 1103/97 ir Nr. 974/98 numatytas taisykles turi atitikti tik pastaroji operacija. Dydžių perskaičiavimas, kaip skirtinga nuo perskaičiavimo į eurus operacija, leidžia Prancūzijos teisės aktų leidėjui, ypač dėl priežasčių, susijusių su dydžių aiškumu ir įsiminimu, didinti mokesčius, kurie yra perskaičiuojami šiuo būdu. Būtent taip nurodoma ataskaitoje Prancūzijos Respublikos Prezidentui dėl minėto Ordonanso Nr. 2000-916, t. y. joje minima, kad tam tikrais atvejais pritaikius Reglamentus Nr. 1103/97 ir Nr. 974/98 gautas rezultatas bus nelabai aiškus ir įsimintinas, ir dėl šios priežasties aktai, kuriuose yra atitinkamos nuorodos į valiutos vienetus, gali tapti sunkiau taikomi. Joje taip pat nurodyta, kad siekiant išsaugoti teisės akto aiškumą ir taip palengvinti jo taikymą, būtina tam tikruose aktuose numatytas pinigines sumas nustatyti eurais išreikšta verte be skaičių po kablelio arba reikšmingesne verte. Be to, tam, kad būtų išsaugotas teisės aktų aiškumas, toje pačioje ataskaitoje numatoma, kad turi būti keičiamos tik tos piniginės sumos, kurių atžvilgiu yra sunkiai priimtinos vertės su dviem skaičiais po kablelio. Pagal Prancūzijos vyriausybę, minėti Bendrijos reglamentai tokios perskaičiavimo operacijos neapima. Todėl šie reglamentai nesudaro valstybėms narėms kliūčių pereinant prie euro tokias sumas, kaip antai miltų mokestis, perskaičiuoti, o dėl to reikšmingai padidėjo šis mokestis.
27. Prancūzijos vyriausybės argumentuose svarbiausia yra sumų perskaičiavimo sąvoka, kurią ji skiria nuo perskaičiavimo į eurus (minėti Bendrijos reglamentai taikomi tik pastarajai operacijai). Prancūzijos vyriausybės nuomone, tai, kad Ordonansu Nr. 2000-916 perskaičiuojamas mokesčių, būtent miltų mokesčio, dydis ir kad tokiai perskaičiavimo operacijai šie reglamentai netaikomi, užtikrina, kad nėra jokio nesuderinamumo su šiais reglamentais.
28. Sutinku su Prancūzijos vyriausybe ir Komisija, kad euro įvedime dalyvaujančios valstybės išlaiko teisę perskaičiuoti savo mokesčių dydžius, ypač dėl aiškumo priežasčių, ir kad jos, žinoma, išlaiko teisę nuspręsti didinti juos, kai mano, kad to reikia. Valstybės narės išlaiko plačius įgaliojimus(10) mokesčių srityje, įskaitant kompetenciją didinti parafiskalinius mokesčius, kaip yra šiuo atveju. Nepaisant to, jos turi įgyvendinti šiuos įgaliojimus mokesčių srityje pagal Bendrijos teisę(11) . Minėti reglamentai dėl euro įvedimo iš tikrųjų neturi įtakos valstybės institucijų galimybėms nustatyti naują ir didesnį mokesčio dydį, kaip šiuo atveju(12) .
29. Galiausiai Ordonansu Nr. 2000-916 Prancūzijos teisės aktų leidėjas aiškiai siekė taikyti Bendrijos reglamentus, perskaičiuodamas
į eurus Prancūzijos frankais nustatytas sumas. Toks tikslas aiškiai išplaukia pirmiausia iš šio ordonanso 1 straipsnio. Šis straipsnis numato, kad „pagal 1998 m. gegužės 3 d. Reglamento (Nr. 974/98) < … > 14 straipsnį teisės aktuose frankais išreikštos sumos < … > 2002 m. sausio 1 d. taikant oficialų kursą ir Bendrijos apvalinimo taisykles
pakeičiamos sumomis eurais“(13) . Iš pačios jo formuluotės aišku, kad šis ordonansas yra skirtas pakeisti anksčiau Prancūzijos frankais tam tikruose teisės aktuose nustatytas sumas į eurus, atsižvelgiant į oficialų keitimo kursą ir Reglamentus Nr. 1103/97 bei Nr. 974/98.
30. Po euro įvedimo Ordonanso Nr. 2000-916 IV priede nustatytas 16 eurų miltų mokesčio dydis buvo gautas dėl abiejų priežasčių, t. y. perskaičiavimo į eurus (pagal oficialų kursą ir Bendrijos perskaičiavimo taisykles), ir suapvalinimo iki kito sveiko skaičiaus. Iš Ordonanso Nr. 2000-916 2 straipsnio, numatančio, kad „siekiant palengvinti teisės aktų taikymą II–IV skyrių nuostatų tikslas yra perskaičiuoti sumas į eurus pagal (Bendrijos) perskaičiavimo taisykles, nurodytas 1 straipsnyje“, būtent išplaukia, kad toje pačioje teisės priemonėje vienu metu ir perskaičiuojama į eurus, ir suapvalinama pagal Bendrijos taisykles.
31. Keblumų šioje byloje kelia būtent tai, kad Ordonansu Nr. 2000-916 įvestos operacijos – mokesčio dydžio perskaičiavimas į eurus ir perskaičiuotos sumos apvalinimas iki kito sveiko skaičiaus – yra atliekamos vienu metu.
32. Sumų perskaičiavimas į eurus ir jų apvalinimas iki kito sveiko skaičiaus toje pačioje teisės priemonėje Reglamentams Nr. 1103/97 ir Nr. 974/98 neprieštarauja. Todėl manau, kad šie Bendrijos reglamentai nesudaro kliūčių valstybei narei turėti įgaliojimus perskaičiuoti į eurus ir padidinti mokesčio dydį tiksliai tuo pat metu ir toje pačioje teisės priemonėje.
33. Tačiau tai, kad ši valstybė narė nusprendžia taikyti Bendrijos reglamentus perskaičiuodama ir apvalindama, kad gautų mokesčio sumą eurais, ir kartu nusprendžia didinti šį mokestį, sukelia jai pareigą įgyvendinant savo įgaliojimus laikytis tam tikrų reikalavimų, kylančių iš tuo pat metu taikomų Bendrijos reglamentų.
34. Reikia pažymėti, kad ginčijama mokesčio suma šioje byloje aiškiai reiškia nustatytą teisės priemonėje sąlygą Reglamento Nr. 1103/97 3 straipsnio prasme. Tai suma, kuri pereinant prie euro būtinai turėjo būti perskaičiuota. Toks perskaičiavimas pagal oficialų kursą ir Bendrijos perskaičiavimo taisykles neišvengiamai davė rezultatą, lygų 15,24 euro. Todėl šiuo požiūriu nesutinku su Komisijos išreikšta nuomone, kad Bendrijos Reglamentai Nr. 1103/97 ir Nr. 974/98 nustato taisykles, kurių perskaičiuojant nacionalines valiutas į eurus reikia laikytis tik tuomet, jei manoma, kad išreikštos vertės nepakis. To negalima pasakyti apie čia ginčijamą parafiskalinio miltų mokesčio dydį, kuris gali būti lengvai pakeičiamas valstybės institucijų sprendimu. Nei šių reglamentų formuluotė, nei tikslas neparemia teiginio, kad jie neturėtų būti taikomi tokioms sumoms, kaip antai miltų mokestis, ar netgi tam tikroms kainoms, kurios taip pat gali dažnai svyruoti.
35. Reglamente Nr. 1103/97 numatytos taisyklės, pagrįstos teisės priemonių tęstinumo principu bei perėjimo prie euro neutralumo tikslu, yra taikytinos tokiai sumai, kaip šiuo atveju miltų mokestis. Šios taisyklės, kuriomis siekiama didelio tikslumo, nei pagal jų formuluotę, nei pagal tikslą, netoleruoja apvalinimo iki kito sveiko skaičiaus, kuris buvo atliktas šiuo atveju ir dėl kurio šis mokestis padidėja beveik 5 procentais.
36. Ginčijamam miltų mokesčio dydžiui, kaip teisės akto tekste esančiai sąlygai, yra taikomas Reglamento Nr. 1103/97 3 straipsnyje numatytas tęstinumo principas. Reglamento Nr. 1103/97 3 straipsnis nurodo, kad „euro įvedimas nepakeičia teisės priemonių sąlygų“ (Pataisytas vertimas). Mano nuomone, tęstinumo principas bei neutralumo tikslas taip pat reikalauja, kad ūkio subjektai neturėtų suklysti, jog miltų mokesčio padidėjimo priežastis yra euro įvedimas. Kad euro įvedimas iš tikrųjų tiesiogiai nelemia šio mokesčio padidėjimo, nepakanka. Tai taip pat turi lengvai suprasti ir ūkio subjektai.
37. Todėl Reglamento Nr. 1103/97 3 straipsnyje numatytas teisės priemonių tęstinumo principas turi būti aiškinamas taip: ūkio subjektams jis nustato pareigą skaidriai atlikti operacijas, kuriomis teisės priemonėse esančios pastovios sumos yra perskaičiuojamos į eurus ir kartu padidinamos. Šis skaidrumo reikalavimas, kurį aiškiai nurodo Reglamento Nr. 1103/97 septinta konstatuojamoji dalis, taip pat išplaukia iš reikalavimo dėl perskaičiuojant didelio tikslumo, kurio reikalauja ir Reglamente Nr. 2866/98 numatyti neatšaukiami euro perskaičiavimo kursai, kuriuos sudaro šeši reikšminiai skaitmenys, ir Reglamente Nr. 1103/97 numatytos griežtos perskaičiavimo į eurus ir apvalinimo taisyklės(14) . Tokia skaidrumo pareiga taip pat yra privaloma valstybėms narėms, ypač kai jos nusprendžia toje pačioje teisės priemonėje perskaičiuoti į eurus tokio mokesčio, koks yra ginčijamas šiuo atveju, sumą pagal susijusias Bendrijos taisykles ir tuo pat metu šią sumą padidinti.
38. Kitaip tariant, Reglamentas Nr. 1103/97 reikalauja, kad, jei valstybė narė nusprendžia padidinti mokestį tuo pačiu metu ir toje pačioje teisės priemonėje, kurioje ji siekia pakeisti šio mokesčio sumą pagal Bendrijos perskaičiavimo taisykles, ūkio subjektai turi sugebėti lengvai atskirti, kada tai yra perskaičiavimo į eurus, kaip perėjimo prie vienodos valiutos proceso dalies, rezultatas, o kada – šios valstybės suverenaus sprendimo perskaičiuoti ir padidinti šio mokesčio dydį rezultatas. Šiuo reikalavimu siekiama ūkio subjektams užtikrinti skaidrumą – Reglamento Nr. 1103/97 septintoje konstatuojamojoje dalyje pripažintą vertybę – dviejų visiškai skirtingų procesų atžvilgiu: miltų mokesčio sumos perskaičiavimo į eurus ir šio mokesčio padidinimo. Toks skaidrumas taip pat būtinas, kad Europos piliečiai tinkamai suvoktų politinės atsakomybės padalijimą tarp Bendrijos ir valstybių narių. Valstybė narė negali su mokesčio padidinimu susijusių politinių padarinių perduoti Bendrijai, pridengdama šį padidinimą tariamu Bendrijos perskaičiavimo ir apvalinimo taisyklių taikymu. Toks elgesys taip pat prieštarautų veiksmingo valstybių narių ir Bendrijos bendradarbiavimo ir lojalumo dvasiai.
39. Ordonanso Nr. 2000-916 1 straipsnis nustato aiškų naujų verčių eurais ir paprastos perskaičiavimo operacijos „taikant oficialų kursą ir Bendrijos apvalinimo taisykles“(15) ryšį. Jeigu miltų mokestį būtų galima didinti to aiškiai neparodant, tai yra prisidengiant sumų pakeitimo į eurus pagal Bendrijos perskaičiavimo taisykles operacija, tuomet teisės priemonių tęstinumo principas ir perėjimo prie euro neutralumo tikslas, kurį aiškiai nustato Reglamento Nr. 1103/97 3 straipsnis, būtų pažeistas. Reikia pažymėti, kad kuriant ūkio subjektų pasitikėjimą euru šių tęstinumo ir neutralumo reikalavimų laikymasis yra esminis. Toks pasitikėjimas yra pagrįstas garantija, kad įvedus vienodą valiutą sumų perskaičiavimas į eurus savaime nesukels šių sumų padidėjimo.
40. Jei valstybės narės tuo pat metu, kai perskaičiuoja savo mokesčių dydžius į eurus pagal Bendrijos taisykles, šiuos dydžius galėtų padidinti, to aiškiai neparodydamos, Reglamentuose Nr. 1103/97 ir Nr. 974/98 išdėstytos taisyklės, nustatančios didelio tikslumo sąlygą, valstybėms narėms taptų neprivalomos. Tačiau Bendrijos reglamentai dėl sumų perskaičiavimo ir apvalinimo į eurus taikomi ne vien privatiems subjektams. Šios Bendrijos taisyklės taip pat yra privalomos valstybėms narėms, kai jos perskaičiuoja tokių savo mokesčių, šiuo atveju miltų mokestis, dydžius į eurus. Kad valstybė narė taip pat turi teisę didinti šiuos dydžius, taip kaip ir ūkio subjektas iš esmės gali didinti jo siūlomų rinkoje prekių ar paslaugų kainą, nereiškia, kad ji neturi laikytis Bendrijos taisyklių dėl sumų perskaičiavimo į eurus.
41. Tokią išvadą konkrečiai patvirtina posėdyje Komisijos minėta ataskaita, kurioje nurodoma, jog „viešojo sektoriaus įtaka ekonomikai reiškia, kad jo daromi pasirinkimai gali būti pavyzdys . Dauguma viešosios valdžios institucijų siekia pirmosios
perskaičiuoti savo tarifus neutraliai piliečių atžvilgiu arba jų naudai bei vengdamos bet kokių didinimų perskaičiavimo laikotarpiu “(16) . Panašiai ir posėdyje Komisijos minėtame kitame pranešime nurodoma, jog „visuomenė yra vis labiau susirūpinusi, kad perskaičiavimo metu bus piktnaudžiaujama, o keliose valstybėse buvo skundų dėl piktnaudžiavimo keliant kainas ir viešame, ir privačiame sektoriuje. Valstybės narės yra įsipareigojusios perskaičiuoti valstybinius tarifus neutraliai arba, atsižvelgus į viską, vartotojų naudai < ... > “(17) .
42. Prancūzijos vyriausybė ir Komisija mano, kad Prancūzijos teisės aktų leidėjas laikėsi teisės priemonių sąlygų tęstinumo principo ir perėjimo prie euro neutralumo tikslo, nes užtikrino visišką neutralumą. Pagal Komisiją, toks neutralumas valstybei narei aiškiai leidžia, atsižvelgiant į toje pačioje teisės priemonėje esančius įvairius tarifų bei mokesčių dydžius, nuspręsti savo nuožiūra padidinti kai kuriuos iš šių dydžių nuo 15,24 iki 16 eurų, o kitus dydžius sumažinti nuo 15,24 iki 15 eurų(18) . Visiško neutralumo siekiant tokiu neapibrėžtu ir netiksliu būdu, atveriamas kelias įvairiems strateginiams pasirinkimams, kurias sumas didinti, o kurias mažinti. Tai toli gražu neatitinka didelio tikslumo, kurio Bendrijos teisės aktų leidėjas reikalauja laikytis perskaičiuojant sumas į eurus, ir teisės priemonių sąlygų tęstinumo principo bei perėjimo prie euro neutralumo principo, kuriuos aiškiai nustato Reglamentas Nr. 1103/97. Pats miltų mokesčio dydis yra teisės priemonės sąlyga, kuri ganėtinai skiriasi nuo kitų toje pačioje priemonėje nurodomų mokesčių dydžių. Ūkio subjektai, kuriems taikomas padidintas miltų mokestis, neturės naudos iš kitų mokesčių, kurie toje pačioje teisės priemonėje taip pat buvo perskaičiuoti į eurus, sumažinimo. Tęstinumo ir neutralumo reikalavimai yra taikomi pačiam miltų mokesčio dydžiui, o ne jam, kaip kitų mokesčių, taip pat perskaičiuotų į eurus Ordonansu Nr. 2000-916, dydžių visumos daliai.
43. Ūkio subjektams, ypač valstybėse narėse, kurios šiuo metu sprendžia, ar jungtis prie vienodos valiutos, supratimas, kad valstybė turi teisę perskaičiuoti kai kurių savo tarifų ir mokesčių dydžius į eurus ir, prisidengdama šiomis perskaičiavimo operacijomis, juos padidinti, gali sumenkinti jų pasitikėjimą vienodos valiutos įvedimu. Ūkio subjektai manys, kad mokesčiai padidėjo dėl euro įvedimo, nors kiekvienas toks padidinimas priskirtinas tik valstybės institucijoms, kurios turi teisę savarankiškai įvesti tokį padidinimą.
44. Todėl teisės priemonių tęstinumo principas bei perėjimo prie euro neutralumo perskaičiuotinų sumų atžvilgiu tikslas reiškia, kad mokesčio dydžio apvalinimas iki kito sveiko skaičiaus, kaip yra šiuo atveju, kuris atliekamas tuo pat metu ir toje pačioje teisės priemonėje, kurioje šis dydis perskaičiuojamas į eurus, turi būti atliekamas visiškai skaidriai ūkio subjektų atžvilgiu. Taigi, kai mokestis padidinamas tuo pat metu, kai jis perskaičiuojamas į eurus, tokį perskaičiavimą ir kartu padidinimą numatantis teisės aktas kiekvieno taip perskaičiuoto ir kartu padidinto dydžio atžvilgiu turi aiškiai ir suprantamai nurodyti, kada tai yra perskaičiavimo į eurus rezultatas, o kada – valstybės institucijų sprendimo padidinti šį mokestį rezultatas. Atsižvelgiant į pirmiau pateiktus svarstymus, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turėtų išsiaiškinti, ar Ordonansas Nr. 2000-916 užtikrino tokį būtent miltų mokesčio perskaičiavimo į eurus ir padidinimo skaidrumą.
III – Išvada
45. Atsižvelgdamas į pirmiau pateiktus svarstymus, manau, kad Teisingumo Teismas į Briv la Gajaro Tribunal de grande instance pateiktą klausimą turėtų atsakyti taip:
„1997 m. birželio 17 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1103/97 dėl tam tikrų nuostatų, susijusių su euro įvedimu, turėtų būti aiškinamas kaip reiškiantis, kad kai toks parafiskalinis miltų mokestis, koks yra mokestis už žmonėms vartoti tiekiamą arba panaudotą miltų, rupių miltų ir kvietinių kruopų kiekį, yra apvalinamas iki kito sveiko skaičiaus tuo pat metu, kai šio mokesčio dydis yra perskaičiuojamas į eurus, teisės aktas, numatantis tokį perskaičiavimą ir padidinimą vienu metu, turi aiškiai ir suprantamai kiekvieno taip perskaičiuojamo ir tuo pačiu metu padidinamo dydžio atžvilgiu skirti, kada tai yra perskaičiavimo į eurus rezultatas, o kada – valstybės institucijų sprendimo padidinti šį mokestį rezultatas. Ar 2000 m. rugsėjo 19 d. Ordonansas Nr. 2000-916, tam tikras teisės aktuose frankais išreikštas sumas perskaičiuojantis į eurus, užtikrino tokį būtent šioje byloje ginčijamo miltų mokesčio perskaičiavimo į eurus ir padidinimo skaidrumą, turėtų išsiaiškinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
(1) .
(2) –	OL L 162, p. 1.
(3) –	OL L 139, p. 1.
(4)  –	OL L 359, p. 1.
(5)  –	2004 m. rugsėjo 14 d. Teisingumo Teismo sprendimas (C‑19/03, Rink. p. I‑8183).
(6)  –	Žr. ypač minėto sprendimo Verbraucher‑Zentrale Hamburg
31 punktą.
(7)  –	Žr. minėto sprendimo Verbraucher‑Zentrale Hamburg
57 punktą ir rezoliucinės dalies 2 punktą.
(8)  –	32 punktas.
(9)  –	Taip Teisingumo Teismas minėto sprendimo Verbraucher‑Zentrale Hamburg
34 punkte konstatavo, kad Reglamentas Nr. 1103/97 „nustato tik būtiniausias taisykles, susijusias su tam tikrų sumų apvalinimu ir suteikia nacionalinėms valdžios institucijoms teisę išlaikyti arba priimti taisykles, kurios leistų geriau įgyvendinti perėjimo prie vienodos valiutos neutralumo tikslą“. Taip pat žr. Reglamento Nr. 1103/97 vienuoliktą konstatuojamąją dalį.
(10)  –	Apskritai žr. 1985 m. vasario 27 d. Teisingumo Teismo sprendimą Italija prieš Komisiją
(55/83, Rink. p. 683, 11 punktas).
(11)  –	Žr., inter alia, Teisingumo Teismo sprendimus: 1995 m. vasario 14 d. Sprendimą Schumacker
(C‑279/93, Rink. p. I‑225, 21 punktas); 2001 m. kovo 8 d. Sprendimą Metallgesellschaft ir kt.
(sujungtos bylos C‑397/98 ir C‑410/98, Rink. p. I‑1727, 37 punktas); 2004 m. rugsėjo 7 d. Sprendimą Manninen
(C‑319/02, Rink. p. I‑7477, 19 punktas); 2005 m. gruodžio 13 d. Sprendimą Marks & Spencer
(C‑446/03, Rink. p. I‑10837, 29 punktas) ir 2006 m. rugsėjo 12 d. Sprendimą Cadbury Schweppes
(C‑196/04, Rink. p. I‑0000, 40 punktas). Tuo pačiu klausimu taip pat žr. 1993 m. spalio 27 d. Teisingumo Teismo sprendimą Herbert Scharbatke
(C‑72/92, Rink. p. I‑5509) ir 2002 m. balandžio 23 d. Teisingumo Teismo sprendimą Nygard
(C‑234/99, Rink. p. I‑3657).
(12)  –	Nenagrinėsiu tik Prancūzijos teismų kompetencijai priklausančio klausimo, ar Prancūzijos vyriausybė, Ordonansu Nr. 2000-916 beveik 5 procentais padidindama miltų mokestį, veikė neviršydama jai Įstatymu Nr. 2000-517 priskirtų įgaliojimų. Prancūzijos vyriausybė savo rašytinėse pastabose sumų perskaičiavimą skiria nuo padidinimo ir teigia, jog tai, kad Ordonansas Nr. 2000-916 „perskaičiavo šio mokesčio dydį eurais ir tuo pat metu padidino jo sumą, neturi reikšmės“.
(13)  –	Kursyvu pažymėta mano.
(14)  –	Šiuo atžvilgiu žr. minėto sprendimo Verbraucher‑Zentrale Hamburg
32 punktą.
(15)  –	Netgi ataskaitoje Prancūzijos Prezidentui dėl Ordonanso Nr. 2000-916 paprasčiausiai nurodoma, kad tikslas išsaugoti teisės aktų aiškumą ir sudaryti tinkamo jų taikymo sąlygas gali pateisinti eurais išreikštas sumas be skaičių po kablelio ar reikšmingesnes sumas. Apie tikslą tuo pat metu padidinti kai kurių šių mokesčių dydžius neužsimenama.
(16)  –	Komisijos pranešimas Tarybai, Europos Parlamentui, Ekonominių ir socialinių reikalų komitetui, Regionų komitetui ir Europos centriniam bankui – Pasiruošimo euro banknotų ir monetų įvedimui ataskaita. KOM (2001) 190 (galutinis), p. 42. Kursyvu pažymėta mano.
(17)  –	Komisijos pranešimas Europos Tarybai – Pasiruošimo euro banknotų ir monetų įvedimui antroji ataskaita. KOM (2001) 561 (galutinis), p. 3. Kursyvu pažymėta mano.
(18)  –	Dėl panašaus argumento atmetimo žr. mano išvados byloje Verbraucher‑Zentrale Hamburg
57 ir kt. punktus.