PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO (apeliacinių skundų kolegija) SPRENDIMAS
2009 m. spalio 5 d.
Sujungtos bylos T‑40/07 P ir T‑62/07 P
José António de Brito Sequeira Carvalho
prieš
Europos Bendrijų Komisiją
ir
Europos Bendrijų Komisija
prieš
José António de Brito Sequeira Carvalho
„Apeliacinis skundas – Viešoji tarnyba – Pareigūnai – Atostogos – Laikinojo nedarbingumo atostogos – Automatiškas nedarbingumo atostogų suteikimas – Automatiškai suteiktų nedarbingumo atostogų pratęsimas – Pakartotinis išankstinis sveikatos patikrinimas – Tarnautojų teismo kompetencija – Ginčo dalyko pakeitimas “
Dalykas: Apeliaciniai skundai dėl 2006 m. gruodžio 13 d. Europos Sąjungos tarnautojų teismo (trečioji kolegija) sprendimo de Brito Sequeira Carvalho prieš Komisiją (F‑17/05, Rink. VT p. I‑A‑1‑149 ir II‑A‑1‑577) panaikinimo.
Sprendimas: Atmesti apeliacinį skundą byloje T‑40/07 P. Byloje T‑40/07 P José António de Brito Sequeira Carvalho padengia savo ir Europos
Bendrijų Komisijos šioje instancijoje patirtas bylinėjimosi išlaidas. Panaikinti 2006 m. gruodžio 13 d. Europos Sąjungos tarnautojų
teismo (trečioji kolegija) sprendimą de Brito Sequeira Carvalho prieš Komisiją (F‑17/05, Rink. VT p. I‑A‑1‑149 ir II‑A‑1‑577) tiek, kiek juo buvo panaikintas 2004 m. liepos 13 d. sprendimas ir po 2004 m.
rugsėjo 22 d. sprendimo priimti sprendimai dėl automatiškai suteiktų nedarbingumo atostogų pratęsimo. Atmesti J. A. de Brito
Sequeira Carvalho byloje F‑17/05 Tarnautojų teisme pateiktą ieškinį kaip nepriimtiną tiek, kiek jis susijęs su 2004 m. liepos
13 d. sprendimu ir po 2004 m. rugsėjo 22 d. sprendimo priimtais sprendimais dėl automatiškai suteiktų nedarbingumo atostogų
pratęsimo. Atmesti likusią apeliacinio skundo byloje T‑62/07 P dalį. Byloje T‑62/07 P J. A. de Brito Sequeira Carvalho padengia
pusę savo bylinėjimosi Tarnautojų teisme ir šioje instancijoje išlaidų. Byloje T‑62/07 P Komisija padengia savo ir pusę J. A. de Brito
Sequeira Carvalho bylinėjimosi Tarnautojų teisme ir šioje instancijoje išlaidų.
Santrauka
1.      Pareigūnai – Pareigūno administraciniam statusui poveikio turintis sprendimas – Atsižvelgimas į asmens byloje nesančius duomenis,
kurie anksčiau buvo perduoti susipažinti suinteresuotajam asmeniui – Teisėtumas – Sąlygos
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 26 straipsnio pirma pastraipa)
2.      Procesas – Proceso organizavimo priemonės – Šalims raštu pateikti klausimai – Automatiškai kylančių pasekmių bylos išsprendimui
nebuvimas
(Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 49, 64 ir 65 straipsniai; Tarybos sprendimo 2004/752 3 straipsnio 4 dalis)
3.      Procesas – Įrodymų pateikimas – Terminas – Pavėluotas įrodymų pateikimas
(Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 48 straipsnio 1 dalis)
4.      Procesas – Prašymas skirti tyrimo priemones – Pateikimas pasibaigus žodinei proceso daliai – Prašymas atnaujinti žodinę proceso
dalį
(Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 62 straipsnis)
5.      Pareigūnai – Ieškinys – Išankstinis administracinis skundas – Terminai – Privalomas pobūdis
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 ir 91 straipsniai)
6.      Institucijų aktai – Galiojimo prezumpcija – Neegzistuojantis aktas – Sąvoka
(EB 249 straipsnis)
7.      Pareigūnai – Paskyrimų tarnyba – Įgaliojimai – Vykdymas
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 2 straipsnis)
8.      Pareigūnai – Ieškinys – Pagrindai – Piktnaudžiavimas įgaliojimais
9.      Pareigūnai – Ieškinys – Išankstinis administracinis skundas – Terminai – Teisės praradimas praleidus terminą – Atleistina
klaida
(Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 ir 91 straipsniai)
1.      Bendrijos teismo atliekamo pareigūno ieškinio nagrinėjimo teisėtumas visiškai nepriklauso nuo to, ar institucija atsakovė
laikėsi Pareigūnų tarnybos nuostatų 26 straipsnyje jai numatytos pareigos perduoti minėto pareigūno asmens bylą. Tik Bendrijos
teismas gali įvertinti proceso organizavimo priemonių taikymo tikslingumą ir nuspręsti taikyti galimas tyrimo priemones.
Pareigūnų tarnybos nuostatų 26 straipsnio pirma pastraipa siekiama užtikrinti pareigūno teisę į gynybą, užkertant kelią tam,
kad administracijos priimti sprendimai, darantys poveikį jo administraciniam statusui ir karjerai, būtų pagrįsti su jo kompetencija,
našumu ir elgesiu susijusiais faktais, nenurodytais jo asmens byloje. Iš to išplaukia, kad tokiais faktiniais duomenimis pagrįstas
sprendimas prieštarauja Pareigūnų tarnybos nuostatų garantijoms ir turi būti panaikintas, nes buvo priimtas taikant neteisėtą
procedūrą.
Vis dėlto vien tuo, kad Pareigūnų tarnybos nuostatų 26 straipsnyje nurodyti dokumentai nepridėti prie asmens bylos, negalima
pateisinti sprendimo panaikinimo, jeigu suinteresuotasis asmuo faktiškai su jais buvo supažindintas. Iš tiesų pareigūno atžvilgiu
galima remtis tik dokumentais, susijusiais su jo kompetencija, našumu ir elgesiu, apie kuriuos prieš tai jam buvo pranešta.
Šiame straipsnyje nenurodyti dokumentai, su kuriais jis jau buvo supažindintas, tačiau kurie dar nebuvo pridėti prie jo asmens
bylos, todėl, priimant sprendimą dėl tarnybos interesų, institucijai negali būti kliudoma remtis dokumentais, apie kuriuos
suinteresuotajam asmeniui prieš tai jau buvo pranešta, vien dėl to, kad jie dar nebuvo pridėti prie jo asmens bylos. Iš to
išplaukia, kad institucija pažeidžia Pareigūnų tarnybos nuostatų 26 straipsnį ir pareigūno teisę į gynybą, jeigu jo nenaudai
priima sprendimą prieš tai nepranešusi apie jo individualioje byloje neminimas faktines aplinkybes, kuriomis grindžiamas šio
sprendimo priėmimas. Šiuo klausimu įrodymo, kad suinteresuotasis pareigūnas buvo susipažinęs su šiomis aplinkybėmis, negalima
pripažinti pakankamu įrodyti, jog suinteresuotasis pareigūnas turėjo galimybę veiksmingai apginti savo interesus prieš priimant
jam nepalankų sprendimą. Tam, kad būtų užtikrinta jo teisė į gynybą, taip pat reikalaujama, kad institucija, nesvarbu kokia
priemone, įrodytų, jog šiam pareigūnui sudarė sąlygas suprasti, kad jo asmens byloje neminimomis faktinėmis aplinkybėmis buvo
galima pateisinti jo nenaudai priimtą sprendimą. To nepadarius, pripažįstama, kad pranešimas, kurio reikalaujama pagal Pareigūnų
tarnybos nuostatų 26 straipsnį, nebuvo pateiktas.
(žr. 91–94 punktus)
Nuoroda: 2005 m. gruodžio 13 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Cwik prieš Komisiją, T‑155/03, T‑157/03 ir T‑331/03, Rink. VT p. I‑A‑411 ir II‑1865, 50, 51 punktai bei juose nurodyta teismų praktika ir 52 punktas;
2006 m. lapkričio 28 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Milbert ir kt. prieš Komisiją, T‑47/04, Rink. VT p. I‑A‑2‑281 ir II‑A‑2‑1455, 83 punktas.
2.      Sprendimas pateikti šalims rašytinius klausimus priklauso nuo Tarnautojų teismo nuožiūros, ir jis bet kurioje proceso stadijoje
gali nuspręsti imtis bet kokios Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 64 ir 65 straipsniuose nurodytos proceso
organizavimo arba tyrimo priemonės. Nepaisant to, naudojimasis šia teise automatiškai neturi jokios įtakos bylos išsprendimui
ir Tarnautojų teismas gali nepriklausomai vertinti įvairias bylos faktines aplinkybes ir jam pateiktus bei jo paties surinktus
įrodymus.
(žr. 105 punktą)
Nuoroda: 2004 m. spalio 29 d. Teisingumo Teismo nutarties Ripa di Meana prieš Parlamentą, C‑360/02 P, Rink. p. I‑10339, 28 punktas.
3.      Kalbant apie įrodymų pateikimo taisyklių išimtį, pažymėtina, kad Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 48 straipsnio
1 dalimi šalys įpareigojamos nurodyti priežastis, dėl kurių uždelsė pateikti įrodymus. Tokia pareiga reiškia, kad Bendrijos
teismui suteikiami įgaliojimai kontroliuoti šių priežasčių, dėl kurių buvo uždelsta įrodymus pateikti, pagrįstumą ir, atsižvelgiant
į situaciją, minėtų įrodymų turinį, taip pat įgaliojimai juos atmesti, jeigu prašymas teisiniu požiūriu nepakankamai pagrįstas.
A fortiori tai galioja ir po tripliko pateiktų įrodymų atveju.
(žr. 115 punktą)
Nuoroda: 2005 m. balandžio 14 d. Teisingumo Teismo sprendimo M prieš Teisingumo Teismą, C‑243/04 P, neskelbiamo Rinkinyje, 33 punktas.
4.      Pasibaigus žodinei proceso daliai šalis gali prašyti taikyti proceso organizavimo priemones tik jei Tarnautojų teismas nusprendžia
atnaujinti žodinę proceso dalį. Kadangi pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 62 straipsnį Tarnautojų teismas
turi diskreciją šioje srityje, prašymą dėl žodinės proceso dalies atnaujinimo jis turi tenkinti tik tada, kai suinteresuotoji
šalis remiasi faktinėmis aplinkybėmis, kurios gali turėti lemiamą reikšmę bylos baigčiai ir kuriomis šalis negalėjo remtis
vykstant žodinei proceso daliai.
(žr. 131 punktą)
Nuoroda: 1999 m. liepos 8 d. Teisingumo Teismo sprendimo Hüls prieš Komisiją, C‑199/92 P, Rink. p. II‑4287, 126 ir 128 punktai; 2006 m. balandžio 27 d. Teisingumo Teismo nutarties L prieš Komisiją, C‑230/05 P, neskelbiamos Rinkinyje, 68 punktas.
5.      Ir trijų mėnesių skundo dėl asmens nenaudai priimto akto pateikimo terminas, ir trijų mėnesių ieškinio dėl eksplicitinio ar
implicitinio skundo atmetimo pateikimo terminas, nustatyti Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 ir 91 straipsniuose, yra privalomi
ir šalys bei teismas turi jų laikytis, nes jie buvo nustatyti siekiant užtikrinti teisinių situacijų aiškumą ir saugumą. Šiuo
tikslu šie terminai taikytini bet kokiam aktui, kuriam taikoma Bendrijos teismo kontrolė, nesvarbu, koks yra jo pobūdis, užginčyti.
Iš tiesų Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 ir 91 straipsniais nenustatomos skirtingos skundo ir ieškinio priimtinumo sąlygos,
atsižvelgiant į trūkumo, darančio poveikį skundžiamam administraciniam aktui, sunkumo laipsnį.
(žr. 145 ir 146 punktus)
Nuoroda: 2001 m. gruodžio 6 d. Teisingumo Teismo nutarties Reyna González del Valle prieš Komisiją, C‑219/01 P, neskelbiamos Rinkinyje, 10 punktas; 2007 m. sausio 18 d. Teisingumo Teismo sprendimo PKK ir KNK prieš Tarybą, C‑229/05 P, Rink. p. I‑439, 101 punktas; 2001 m. kovo 28 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties Reyna González del Valle prieš Komisiją, T‑130/00, neskelbiamos Rinkinyje, 39 punktas; 2006 m. kovo 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Lantzoni prieš Teisingumo Teismą, T‑289/04, Rink. VT p. I‑A‑2‑39 ir II‑A‑2‑171, 40 ir 41 punktai; 2007 m. spalio 25 d. Pirmosios instancijos teismo nutarties
Estaser El Mareny prieš Komisiją, T‑274/06, neskelbiamos Rinkinyje, 40 punktas.
6.      Bendrijos institucijų priimtiems teisės aktams iš esmės taikoma teisėtumo prezumpcija ir jie sukelia teisinių pasekmių, net
jeigu jiems būdingi pažeidimai, iki panaikinimo ar atšaukimo. Tačiau, nukrypstant nuo šio principo, aktai, kuriems būdingas
pažeidimas, kurio sunkumas toks akivaizdus, kad jo negalima toleruoti Bendrijos teisės sistemoje, turi būti netgi automatiškai
laikomi nesukėlusiais jokių, net laikinų, teisinių pasekmių, t. y. teisės požiūriu laikytini neegzistuojančiais. Šios išimties
tikslas yra išlaikyti pusiausvyrą tarp dviejų pagrindinių, kartais vienas kitam prieštaraujančių reikalavimų, kuriuos turi
atitikti teisės sistema, t. y. tarp teisinių santykių pastovumo ir teisėtumo užtikrinimo. Padarius išvadą, kad aktas yra neegzistuojantis,
kyla sunkių pasekmių, todėl tokia išvada dėl teisinio saugumo priežasčių galima tik kraštutiniais atvejais. Taip nėra tokioje
situacijoje, kai kompetencijos pažeidimo arba formos pažeidimo, kuriuos sudaro pareigos motyvuoti sprendimą pažeidimas, sunkumas
nėra toks akivaizdus, kad šį sprendimą būtų galima laikyti teisiškai neegzistuojančiu.
(žr. 150–153 punktus)
Nuoroda: 1994 m. birželio 15 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš BASF ir kt., C‑137/92 P, Rink. p. I‑2555, 48–50 punktai; 1999 m. liepos 8 d. Teisingumo Teismo sprendimo Chemie Linz prieš Komisiją, C‑245/92 P, Rink. p. I‑4643, 93–95 punktai; 2004 m. spalio 5 d. Teisingumo Teismo sprendimo Komisija prieš Graikiją, C‑475/01, Rink. p. I‑8923, 18–20 punktai.
7.      Įgaliojimų delegavimas arba nukrypimas nuo Pareigūnų tarnybos nuostatais Paskyrimų tarnybai suteiktų galių paskirstymo kriterijų
gali lemti administracijos akto negaliojimą tik jei toks įgaliojimų delegavimas arba nukrypimas nuo kriterijų galėtų pažeisti
vieną iš Pareigūnų tarnybos nuostatais pareigūnams suteiktų garantijų arba gero administravimo principus, taikomus personalo
valdymui. Iš tikrųjų pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 2 straipsnį priimto Komisijos sprendimo atveju kalbama apie darbų paskirstymą
tarp Komisijos tarnybų, o ne griežtą įgaliojimų paskirstymą, dėl kurio nesilaikymo negaliojantys taptų aktai, priimti peržengiant
nustatytas ribas.
(žr. 155 punktą)
Nuoroda: 1998 m. rugsėjo 15 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo De Persio prieš Komisiją, T‑23/96, Rink. VT p. I‑A‑483 ir II‑1413, 111 punktas; 2007 m. vasario 7 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Caló prieš Komisiją, T‑118/04 ir T‑134/04, Rink. VT p. I‑B‑1‑0000 ir II‑B‑1‑0000, 68 ir 71 punktai.
8.      Piktnaudžiavimo įgaliojimais sąvokos taikymo sritis labai aiški ir apima atvejus, kai administracinė institucija naudojasi
įgaliojimais siekdama kitų tikslų nei tie, dėl kurių jai buvo suteikti šie įgaliojimai. Sprendimas tik tuomet laikomas priimtu
piktnaudžiaujant įgaliojimais, jei remiantis objektyviais, svarbiais ir nuosekliais duomenimis paaiškėja, kad jis buvo priimtas
siekiant kitų nei nurodytieji tikslų.
Šiuo atžvilgiu nepakanka savo reikalavimų grįsti tam tikromis aplinkybėmis, reikia dar pateikti pakankamai tikslių, objektyvių
ir nuoseklių pagrindų, galinčių patvirtinti tokių aplinkybių patikimumą ar bent jau tikėtinumą; priešingu atveju suinteresuotosios
institucijos tvirtinimų faktinis teisingumas negali būti ginčijamas.
(žr. 172 ir 173 punktus)
Nuoroda: 2000 m. liepos 5 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Samper prieš Parlamentą, T‑111/99, Rink. VT p. I‑A‑135 ir II‑611, 64 punktas; 2001 m. rugsėjo 19 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo E prieš Komisiją, T‑152/00, Rink. VT p. I‑A‑179 ir II‑813, 69 punktas; minėto Sprendimo Cwik prieš Komisiją 179 ir 180 punktai; 2008 m. gruodžio 2 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Karatzoglou prieš AER, T‑471/04, Rink. VT p. I‑B‑1‑0000 ir II‑B‑1‑0000, 49 ir 50 punktai.
9.      Atleistinos klaidos sąvoka turi būti aiškinama siaurai ir gali būti taikoma tik ypatingomis aplinkybėmis, kuriomis vien institucijų
elgesys gali suklaidinti sąžiningą asmenį, kuris elgiasi taip rūpestingai, kaip turi elgtis įprastai informuotas asmuo, ar
būti lemiama tokio suklaidinimo priežastis. Atsižvelgiant į tai, kad atleistinos klaidos atveju netaikoma taisyklė, pagal
kurią dėl skundo ir ieškinio pateikimo termino, kuris yra privalomas, nesilaikymo skundas ir ieškinys tampa nepriimtini, šią
klaidą turi nurodyti ir įrodyti šalis, ketinanti ja remtis, o teismas neturi savo iniciatyva konstatuoti tokios klaidos egzistavimo.
Be to, net jeigu dėl atleistinos klaidos terminas išsaugomas ir todėl, nors ir nebuvo laikytasi Pareigūnų tarnybos nuostatų
90 straipsnio 2 dalyje arba 91 straipsnio 3 dalyje nustatytų terminų, skundas arba ieškinys gali būti priimtini, dėl jos ieškovas
neatleidžiamas nuo Pareigūnų tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalyje numatytos ikiteisminės procedūros, kuri pagal Pareigūnų
tarnybos nuostatų 90 straipsnio 2 dalį yra aiški ieškinio priimtinumo sąlyga, ir jam neleidžiama tiesiogiai pateikti ieškinio
Tarnautojų teisme.
(žr. 204–206 punktus)
Nuoroda: 1994 m. gruodžio 15 d. Teisingumo Teismo sprendimo Bayer prieš Komisiją, C‑195/91 P, Rink. p. I‑5619, 26 punktas; 2003 m. gegužės 15 d. Teisingumo Teismo sprendimo Pitsiorlas prieš Tarybą ir ECB, C‑193/01 P, Rink. p. I‑4837, 24 punktas; 1993 m. kovo 16 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Blackman prieš Parlamentą, T‑33/89 ir T‑74/89, Rink. p. II‑249, 32 ir 33 punktai; 2008 m. lapkričio 11 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Speiser prieš Parlamentą, T‑390/07 P, neskelbiamo Rinkinyje, 33 punktas.