62023CJ0346_RES
Cauza C-346/23
Banco Santander SA
împotriva
Asociación de Consumidores y Usuarios de Servicios Generales-Auge
(cerere de decizie preliminară formulată de Tribunal Supremo)
Hotărârea Curții (Camera a patra) din 16 ianuarie 2025
„Trimitere preliminară – Piețele instrumentelor financiare – Directiva 2004/39/CE – Articolul 52 alineatul (2) – Acțiune formulată în interesul consumatorilor – Organizații de consumatori care au un interes legitim de a proteja consumatorii – Calitate procesuală activă în vederea apărării intereselor individuale ale membrilor lor – Pierderea calității procesuale active în cazul investițiilor în produse financiare de mare valoare economică – Scutirea de cheltuielile de judecată și de obligația de a suporta cheltuielile efectuate de partea adversă – Autonomie procedurală – Principiul efectivității”
Libertatea de stabilire – Libera prestare a serviciilor – Piețele instrumentelor financiare – Directiva 2004/39 – Acțiune formulată în interesul consumatorilor – Interes al consumatorilor – Noțiune – Interese individuale ale unei pluralități de consumatori – Includere
[Directiva 2004/39 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 52 alin. (2)]
(a se vedea punctele 46-48)
Libertatea de stabilire – Libera prestare a serviciilor – Piețele instrumentelor financiare – Directiva 2004/39 – Acțiune formulată în interesul consumatorilor – Organizație de consumatori care apără interesele individuale ale unei pluralități a membrilor acesteia – Calitate procesuală activă – Restricție în funcție de capacitatea financiară a investitorilor apărați și de instrumentele financiare subscrise – Inadmisibilitate – Refuzul de a acorda acestei organizații un ajutor judiciar din cauza capacității financiare a investitorilor apărați și a instrumentelor financiare subscrise – Admisibilitate – Condiții
[Directiva 2004/39 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 52 alin. (2)]
(a se vedea punctele 49, 50, 55-57, 61 și 63 și dispozitivul)
Rezumat
În cadrul unui litigiu referitor la validitatea contractelor de achiziționare de instrumente financiare încheiate de investitori-consumatori apărați de o asociație de consumatori, Curtea confirmă că calitatea procesuală activă a unei astfel de asociații care apără interesele individuale ale unei pluralități a membrilor săi nu poate fi supusă unor restricții legate de capacitatea financiară a acestor membri și de caracteristicile produselor financiare în care acești membri au investit. Astfel de criterii pot fi totuși luate în considerare pentru a decide dacă această asociație poate beneficia de un ajutor judiciar.
Două persoane fizice au subscris produse financiare la Banco Banif, devenită Banco Santander. Pentru a se constata nulitatea acestor contracte de achiziție pentru viciu de consimțământ, Asociación de Consumidores y Usuarios de Servicios Generales - Auge (Asociația consumatorilor și a utilizatorilor de servicii generale, denumită în continuare „Auge”) a introdus o acțiune împotriva acestei bănci în fața instanțelor spaniole în calitate de reprezentant al ambelor persoane fizice.
Întrucât instanța de prim grad de jurisdicție și cea de apel au admis această acțiune, banca amintită a introdus o cale de atac extraordinară pentru viciu de procedură și a formulat recurs împotriva hotărârii instanței de apel la Tribunal Supremo (Curtea Supremă, Spania), instanța de trimitere. Banca invocă în fața acestei instanțe că Auge nu are calitate procesuală activă în numele membrilor săi, pentru motivul că produsele subscrise de aceștia sunt produse financiare speculative cu valoare economică ridicată, iar nu produse de uz comun și generalizat, ceea ce ar implica faptul că acțiunea introdusă nu ar intra sub incidența protecției consumatorilor potrivit dreptului național.
Astfel, potrivit jurisprudenței naționale, organizațiile de consumatori nu au calitate procesuală activă atunci când acțiunea privește investiții în produse financiare speculative sau de o valoare economică ridicată, aceste produse nefiind de uz comun, obișnuit și generalizat. O astfel de nerecunoaștere a calității procesuale active în acest caz ar permite să se evite, potrivit instanței de trimitere, o utilizare frauduloasă sau abuzivă a calității procesuale active specifice a asociațiilor de consumatori de către investitori cu o mare capacitate financiară, pentru a profita de dreptul la asistență judiciară pe care dreptul național îl recunoaște acestor asociații.
În acest context, instanța menționată ridică problema dacă jurisprudența națională care limitează astfel calitatea procesuală activă a unei asociații de consumatori în numele unuia dintre acești investitori-consumatori din cauza capacității financiare a acestuia, a valorii economice, a tipului și a complexității investițiilor sale este conformă cu articolul 52 alineatul (2) din Directiva 2004/39 (
1
).
Aprecierea Curții
Curtea amintește mai întâi că un „client obișnuit”, în sensul articolului 4 alineatul (1) punctul 12 din directiva amintită, poate fi calificat drept „consumator” dacă este o persoană fizică ce acționează în afara oricărei activități comerciale (
2
). Din considerentul (14) al Directivei 2020/1828 (
3
) rezultă de asemenea că un „client obișnuit” este un consumator, iar din considerentul (13) al aceleiași directive rezultă că aceasta acoperă, pe lângă dreptul general al consumatorilor, domenii precum cel al serviciilor financiare.
În continuare, Curtea precizează că statele membre sunt în drept să confere organismelor de protecție a consumatorilor calitate procesuală activă pentru a proteja interesele individuale ale unei pluralități a membrilor lor.
Pentru a ajunge la această concluzie, Curtea arată că articolul 52 alineatul (2) din Directiva 2004/39 se referă la interesul „consumatorilor” la plural. Deși utilizarea pluralului indică faptul că acțiunea formulată de o organizație de consumatori trebuie să vizeze interesele unei pluralități de consumatori, această dispoziție nu precizează dacă această dimensiune colectivă a acțiunii vizează interesul general al consumatorilor sau, dimpotrivă, interesele individuale ale mai multor consumatori. Cu toate acestea, în măsura în care această dispoziție face trimitere la dreptul statelor membre atât în ceea ce privește stabilirea organismelor care pot reprezenta interesele consumatorilor, cât și în ceea ce privește modalitățile procedurale potrivit cărora această reprezentare trebuie să fie exercitată efectiv, statele membre rămân libere să stabilească natura individuală sau colectivă a intereselor care pot fi apărate de organismele de protecție a consumatorilor.
În plus, din moment ce un stat membru a conferit organizațiilor de consumatori calitatea procesuală activă pentru a apăra interesele individuale ale unei pluralități a membrilor lor, nu îi este totuși permis să restrângă calitatea procesuală activă a unei astfel de organizații la apărarea unei anumite categorii de consumatori identificate în funcție de capacitatea lor financiară și de instrumentele financiare în care au investit. Astfel, articolul 52 alineatul (2) din Directiva 2004/39 prevede dreptul la o cale de atac în interesul tuturor consumatorilor-investitori, fără a face vreo distincție în această privință.
În schimb, nici această dispoziție, nici vreo altă reglementare a Uniunii Europene nu impun acordarea unui ajutor judiciar organizațiilor consumatorilor care intentează acțiuni în interesul consumatorilor. Astfel, fiecare stat membru trebuie să prevadă propriile norme referitoare la regimul ajutorului judiciar, în temeiul principiului autonomiei procesuale, cu condiția ca aceste norme să nu fie mai puțin favorabile decât cele aplicabile situațiilor similare supuse dreptului intern (principiul echivalenței) și să nu facă practic imposibilă sau excesiv de dificilă exercitarea drepturilor conferite de dreptul Uniunii (principiul efectivității). În această privință, taxele judiciare pe care o asociație este obligată să le achite dacă nu beneficiază de asistență judiciară nu trebuie să constituie costuri insurmontabile de natură să facă imposibilă sau excesiv de dificilă exercitarea dreptului la o cale de atac prevăzut la articolul 52 alineatul (2) din Directiva 2004/39.
(
1
)	Directiva 2004/39/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 21 aprilie 2004 privind piețele instrumentelor financiare, de modificare a Directivelor 85/611/CEE și 93/6/CEE ale Consiliului și a Directivei 2000/12/CE a Parlamentului European și a Consiliului și de abrogare a Directivei 93/22/CEE a Consiliului (JO 2004, L 145, p. 1, Ediție specială, 06/vol. 8, p. 247).
(
2
)	A se vedea în acest sens Hotărârea din 3 octombrie 2019(Petruchová, C-208/18, EU:C:2019:825, punctul 76).
(
3
)	Directiva (UE) 2020/1828 a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2020 privind acțiunile în reprezentare pentru protecția intereselor colective ale consumatorilor și de abrogare a Directivei 2009/22/CE (JO 2020, L 409, p. 1) Anexa I la această directivă face trimitere la Directiva 2014/65/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 mai 2014 privind piețele instrumentelor financiare și de modificare a Directivei 2002/92/CE și a Directivei 2011/61/UE (JO 2014, L 173, p. 349), care a abrogat și înlocuit Directiva 2004/39 și al cărei articol 74 alineatul (2), consacrat dreptului la o cale de atac în interesul consumatorilor, corespunde articolului 52 alineatul (2) din Directiva 2004/39, aceste două articole fiind redactate în termeni aproape identici.