HOTĂRÂREA CURȚII (Marea Cameră)
26 februarie 2026(*)
Cuprins
I.
Cadrul juridic
A.
Dreptul Uniunii Europene
1.
Directiva privind autorizarea
2.
Directivacadru
3.
Directiva privind concurența
4.
Directiva 2018/1972
B.
Dreptul maghiar
II.
Situația de fapt aflată la originea acțiunii în constatarea neîndeplinirii obligațiilor
III.
Procedura precontencioasă și procedura în fața Curții
IV.
Cu privire la acțiune
A.
Cu privire la aplicabilitatea dreptului Uniunii
1.
Cu privire la aplicabilitatea cadrului de reglementare al Uniunii privind comunicațiile electronice și a cartei
a)
Argumentația părților
b)
Aprecierea Curții
1)
Cu privire la cadrul de reglementare al Uniunii privind comunicațiile electronice
2)
Cu privire la cartă
2.
Cu privire la aplicabilitatea ratione temporis a Directivei 2018/1972
a)
Argumentația părților
b)
Aprecierea Curții
B.
Cu privire la admisibilitate
1.
Cu privire la admisibilitatea motivelor invocate în privința deciziilor în litigiu
a)
Argumentația părților
b)
Aprecierea Curții
2.
Cu privire la admisibilitatea motivului întemeiat pe încălcarea principiului cooperării loiale
C.
Cu privire la fond
1.
Cu privire la criticile referitoare la articolul 48 alineatul (7) din Legea privind massmedia și la decizia de refuz
a)
Cu privire la motivul întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității
1)
Argumentația părților
2)
Aprecierea Curții
i)
Cu privire la aplicabilitatea articolului 10 din Directiva privind autorizarea
ii)
Cu privire la domeniul de aplicare al articolului 48 alineatul (7) litera (a) din Legea privind massmedia
iii)
Cu privire la încălcarea principiului proporționalității prin articolul 48 alineatul (7) din Legea privind massmedia
b)
Cu privire la motivul întemeiat pe o încălcare a principiului nediscriminării
1)
Argumentația părților
2)
Aprecierea Curții
c)
Cu privire la motivul întemeiat pe neadoptarea în timp util a deciziei de refuz
1)
Argumentația părților
2)
Aprecierea Curții
d)
Concluzie
2.
Cu privire la criticile referitoare la cererea de ofertă în litigiu și la decizia de declarare a nulității
a)
Cu privire la criticile întemeiate pe încălcarea principiilor transparenței și proporționalității
1)
Argumentația părților
2)
Aprecierea Curții
i)
Cu privire la motivele de nulitate referitoare la emisiunile „Reggeli Gyors ismetlés” și „Kovátsműhely”
ii)
Cu privire la motivul de nulitate privind planul de afaceri și financiar al Klubrádió
b)
Cu privire la motivul întemeiat pe neadoptarea în timp util a deciziei de declarare a nulității
1)
Argumentația părților
2)
Aprecierea Curții
c)
Concluzie
3.
Cu privire la criticile referitoare la articolul 65 alineatul (11) din Legea privind massmedia
a)
Argumentația părților
b)
Aprecierea Curții
1)
Cu privire la critica întemeiat pe încălcarea principiului nediscriminării
2)
Cu privire la critica întemeiată pe încălcarea principiului proporționalității
3)
Cu privire la critica întemeiată pe încălcarea obligației de a asigura o gestionare eficientă a spectrului de frecvențe radio
4)
Concluzie
4.
Cu privire la criticile întemeiate pe încălcarea articolului 11 din cartă
a)
Argumentația părților
b)
Aprecierea Curții
Cu privire la cheltuielile de judecată
„ Neîndeplinirea obligațiilor de către un stat membru – Rețele și servicii de comunicații electronice – Spectrul de frecvențe radio – Directivele 2002/20/CE, 2002/21/CE, 2002/77/CE și (UE) 2018/1972 – Drepturi individuale de utilizare – Acte legislative și decizii administrative naționale care privează un post de radio comercial de posibilitatea de a difuza conținuturile sale pe o frecvență radio FM terestră analogică – Principiile proporționalității, transparenței, nediscriminării și bunei administrări – Articolul 11 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene – Libertatea de exprimare și de informare – Libertatea mass‑mediei ”
În cauza C‑92/23,
având ca obiect o acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor formulată în temeiul articolului 258 TFUE, introdusă la 17 februarie 2023,
Comisia Europeană, reprezentată de A. de Gregorio Merino, U. Małecka, L. Malferrari și A. Tokár, în calitate de agenți,
reclamantă,
susținută de:
Regatul Belgiei, reprezentat inițial de C. Jacob, M. Jacobs, C. Pochet, L. Van den Broeck și M. Van Regemorter, ulterior de C. Jacob, M. Jacobs, C. Pochet și M. Van Regemorter, în calitate de agenți,
Regatul Danemarcei, reprezentat inițial de D. Elkan, J. F. Kronborg și C. A.‑S. Maertens, ulterior de D. Elkan și C. A.‑S. Maertens și în cele din urmă de C. A.‑S. Maertens și J. Sandvik Loft, în calitate de agenți,
Regatul Țărilor de Jos, reprezentat de M. K. Bulterman și C. S. Schillemans, în calitate de agenți,
interveniente,
împotriva
Ungariei, reprezentată de M. Z. Fehér și G. Koós, în calitate de agenți, asistați de G. Trinn, ügyvéd,
pârâtă,
CURTEA (Marea Cameră),
compusă din domnul K. Lenaerts, președinte, domnul T. von Danwitz, vicepreședinte, doamna K. Jürimäe, domnul C. Lycourgos și doamna M. L. Arastey Sahún (raportoare), președinți de cameră, și domnii S. Rodin, E. Regan, N. Piçarra, D. Gratsias, M. Gavalec, S. Gervasoni, N. Fenger și doamna R. Frendo, judecători,
avocat general: domnul A. Rantos,
grefier: domnul I. Illéssy, administrator,
având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 2 decembrie 2024,
după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 3 aprilie 2025,
pronunță prezenta
Hotărâre
1        Prin cererea introductivă, Comisia Europeană solicită Curții să constate că Ungaria
–        nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 5, 7 și 10 din Directiva 2002/20/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind autorizarea rețelelor și serviciilor de comunicații electronice (Directiva privind autorizarea) (JO 2002, L 108, p. 21, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 183), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/140/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2009 (JO 2009, L 337, p. 37) (denumită în continuare „Directiva privind autorizarea”), al articolului 4 punctul 2 din Directiva 2002/77/CE a Comisiei din 16 septembrie 2002 privind concurența pe piețele de rețele și servicii de comunicații electronice (JO 2002, L 249, p. 21, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 132, denumită în continuare „Directiva privind concurența”), al articolului 9 din Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (Directivă‑cadru) (JO 2002, L 108, p. 33, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 195), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/140 (denumită în continuare „Directiva‑cadru”), al principiilor proporționalității, nediscriminării și cooperării loiale, precum și al articolului 11 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”):
–        prin adoptarea de către Médiatanács (Consiliul pentru Comunicații Mass‑media, Ungaria), la 8 septembrie 2020, a Deciziei nr. 830/2020 (IX. 8), prin care acesta a refuzat să reînnoiască drepturile Klubrádió de utilizare a spectrului de frecvențe radio;
–        prin adoptarea articolului 48 alineatul (7) din médiaszolgáltatásokról és a tömegkommunikációról szóló 2010. évi CLXXXV. törvény [Legea nr. CLXXXV din 2010 privind serviciile mass‑media și mass‑media (Magyar Közlöny 2010/202, denumită în continuare „Legea privind mass media”)], care, în cazul unei încălcări repetate, exclude în mod automat reînnoirea drepturilor de utilizare a spectrului de frecvențe radio referitoare la radiodifuziune, chiar și atunci când încălcarea nu prezintă o gravitate deosebită și are un caracter pur formal, precum și
–        prin punerea Klubrádió, în acest fel, în mod discriminatoriu și disproporționat, în imposibilitatea de a‑și continua activitatea în domeniul radiodifuziunii;
–        nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 8 și 9 din Directiva‑cadru, al articolului 5 alineatul (3) din Directiva privind autorizarea, precum și al principiului general al bunei administrări:
–        prin neadoptarea unei decizii în termenul de șase săptămâni prevăzut la articolul 5 alineatul (3) din Directiva privind autorizarea, în legătură cu cererea Klubrádió de reînnoire a drepturilor sale de utilizare a spectrului de frecvențe radio și
–        prin neorganizarea unei proceduri în scopul atribuirii frecvenței radio utilizate anterior de Klubrádió în timp util pentru a permite adoptarea unei decizii înainte de expirarea drepturilor de utilizare ale Klubrádió;
–        nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 5 alineatul (2) din Directiva privind autorizarea, al articolului 45 din Directiva (UE) 2018/1972 a Parlamentului European și a Consiliului din 11 decembrie 2018 de instituire a Codului european al comunicațiilor electronice (JO 2018, L 321, p. 36) și al articolului 11 din cartă, prin faptul că Consiliul pentru Comunicații Mass‑media, în cererea de ofertă privind utilizarea posibilității de a furniza servicii mass‑media pe frecvența de 92,9 MHz, pe care a publicat‑o la 4 noiembrie 2020, și în Decizia nr. 180/2021 (III.10), pe care a adoptat‑o la 10 martie 2021, a condiționat atribuirea drepturilor de utilizare a spectrului de frecvențe radio de îndeplinirea unor cerințe disproporționate, nu a stabilit dinainte criteriile de atribuire a drepturilor de utilizare a acestui spectru, nu a prevăzut nicio marjă de apreciere în ceea ce privește evaluarea gravității și a relevanței erorilor care figurează în dosarele depuse, susceptibile să determine excluderea candidaților și a ignorat importanța minoră a erorilor, precum și
–        nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 45 alineatul (1) din Directiva 2018/1972, precum și al principiilor proporționalității și nediscriminării prin adoptarea articolului 65 alineatul (11) din Legea privind mass‑media, care exclude posibilitatea de a solicita drepturi temporare de utilizare în cazul în care drepturile de utilizare ale unui furnizor de servicii mass‑media nu au fost reînnoite anterior, deși conferă această posibilitate furnizorilor de servicii ale căror drepturi de utilizare au fost deja reînnoite o dată și nu justifică această diferență de tratament, chiar dacă motivele care exclud reînnoirea nu împiedică atribuirea unui nou drept de utilizare.
I.      Cadrul juridic
A.      Dreptul Uniunii Europene
2        Cadrul de reglementare comun serviciilor de comunicații electronice, rețelelor de comunicații electronice, precum și infrastructurilor și serviciilor asociate, în vigoare până la 21 decembrie 2020, era compus din Directiva‑cadru, precum și din cele patru directive speciale care o însoțesc, printre care Directiva privind autorizarea, care erau completate de Directiva privind concurența. Directiva‑cadru și Directiva privind autorizarea au fost abrogate prin Directiva 2018/1972 (denumite în continuare, împreună cu Directiva privind concurența, „cadrul de reglementare al Uniunii privind comunicațiile electronice”).
1.      Directiva privind autorizarea
3        Articolul 5 din Directiva privind autorizarea prevedea:
„[…]
(2)      Atunci când este necesar să se acorde drepturi individuale de utilizare pentru frecvențe radio și numere, statele membre acordă aceste drepturi, la cerere, oricărei întreprinderi care furnizează rețele sau servicii în baza autorizației generale menționate la articolul 3, sub rezerva dispozițiilor articolelor 6, 7 și 11 alineatul (1) litera (c) din prezenta directivă și a oricăror alte norme care garantează utilizarea eficientă a resurselor în cauză în conformitate cu Directiva [2002/21].
Fără a aduce atingere criteriilor specifice și procedurilor adoptate de statele membre pentru acordarea drepturilor de utilizare a frecvențelor radio furnizorilor de servicii de difuzare de programe radio sau de televiziune în vederea îndeplinirii obiectivelor de interes general în conformitate cu legislația comunitară, drepturile de utilizare a frecvențelor radio și a numerelor se acordă prin intermediul unor proceduri deschise, obiective, transparente, nediscriminatorii și proporționale și, în cazul frecvențelor radio, conforme cu dispozițiile articolului 9 din Directiva [2002/21]. O excepție de la cerința procedurilor deschise s‑ar putea aplica în cazurile în care este necesar să se acorde furnizorilor de servicii de difuzare de programe radio sau de televiziune drepturi individuale de utilizare a frecvențelor radio în vederea atingerii unui obiectiv de interes general, astfel cum este definit de statele membre în conformitate cu legislația comunitară.
[…]
(3)      Deciziile privind acordarea de drepturi de utilizare sunt adoptate, comunicate și făcute publice cât mai repede posibil după primirea cererii complete de către autoritatea națională de reglementare, în termen de trei săptămâni, în cazul numerelor care au fost alocate în scopuri specifice în cadrul planului național de numerotație, și în termen de șase săptămâni, în cazul frecvențelor radio care au fost alocate în planul național de frecvențe pentru a fi utilizate de serviciile de comunicații electronice. Cel de‑al doilea termen nu aduce atingere niciunui acord internațional aplicabil referitor la utilizarea spectrului radio sau a pozițiilor orbitale.
[…]”
4        Articolul 7 din Directiva privind autorizarea avea următorul cuprins:
„[…]
(3)      Atunci când acordarea drepturilor de utilizare a frecvențelor radio trebuie limitată, statele membre acordă astfel de drepturi în funcție de criterii de selecție care trebuie să fie obiective, transparente, nediscriminatorii și proporționale. Toate aceste criterii de selecție trebuie să ia în considerare în mod corespunzător îndeplinirea obiectivelor articolului 8 din Directiva [2002/21] și a cerințelor articolului 9 din respectiva directivă.
(4)      Atunci când se folosesc proceduri de selecție competitive sau comparative, statele membre pot prelungi perioada maximă de șase săptămâni menționată la articolul 5 alineatul (3) atât timp cât este necesar pentru a se asigura că procedurile sunt corecte, rezonabile, deschise și transparente pentru toate părțile interesate, dar nu cu mai mult de opt luni.
[…]”
5        Articolul 10 din Directiva privind autorizarea prevedea:
„(1)      Autoritățile naționale de reglementare monitorizează și supraveghează respectarea condițiilor din autorizația generală, a condițiilor aferente drepturilor de utilizare individuale, precum și a obligațiilor specifice menționate la articolul 6 alineatul (2), în conformitate cu articolul 11.
[…]
(3)      Autoritatea respectivă are competența de a solicita încetarea încălcării menționate la alineatul (2) fie imediat, fie într‑un termen rezonabil și adoptă măsuri corespunzătoare și proporționale pentru a garanta respectarea condițiilor.
[…]
(5)      În cazul unor încălcări grave sau repetate ale condițiilor din autorizația generală, ale condițiilor aferente drepturilor de utilizare sau ale obligațiilor specifice menționate la articolul 6 alineatul (2), în cazul în care măsurile destinate să garanteze respectarea condițiilor și menționate la alineatul (3) din prezentul articol au eșuat, autoritățile naționale de reglementare pot împiedica o întreprindere să își continue activitatea de furnizare a rețelelor sau serviciilor de comunicații electronice sau pot îi suspenda sau retrage drepturile de utilizare. Sancțiunile și penalitățile, care sunt efective, proporționale și cu efect de descurajare, se pot aplica pentru a acoperi perioada oricărei încălcări, chiar dacă încălcarea a fost ulterior remediată.
[…]”
2.      Directiva‑cadru
6        Potrivit considerentului (5) al Directivei‑cadru:
„Pentru o convergență a sectoarelor telecomunicațiilor, a mijloacelor de informare în masă și a tehnologiei informaționale, toate rețelele și serviciile de transmisie trebuie reglementate de un singur cadru de reglementare. Acest cadru de reglementare include prezenta directivă și patru directive speciale: Directiva [2002/20], Directiva 2002/19/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind accesul la rețelele de comunicații electronice și la infrastructura asociată, precum și interconectarea acestora (Directiva privind accesul) [(JO 2002, L 108, p. 7, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 169)], Directiva 2002/22/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind serviciul universal și drepturile utilizatorilor legate de rețelele și serviciile de comunicații electronice (Directiva privind serviciul universal) [(JO 2002, L 108, p. 7, Ediție specială, 13/vol. 35, p. 235)] și Directiva 97/66/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 15 decembrie 1997 privind prelucrarea datelor cu caracter personal și protecția vieții private în sectorul telecomunicațiilor [(JO 1998, L 24, p. 1)], (denumite în continuare «directive speciale»). Este necesar să se separe reglementarea transmisiei de reglementarea conținutului. Prin urmare, prezentul cadru nu reglementează conținutul serviciilor furnizate prin rețele de comunicații electronice folosind servicii de comunicații electronice, ca de exemplu conținutul emisiilor radio‑TV, serviciile financiare și anumite servicii specifice societății informaționale și, astfel, nu aduce atingere măsurilor privind aceste servicii luate la nivel comunitar sau național în conformitate cu legislația comunitară, cu scopul de a promova diversitatea culturală și lingvistică și de a asigura protecția pluralismului mijloacelor de informare în masă. Conținutul programelor de televiziune este reglementat de Directiva 89/552/CEE a Consiliului din 3 octombrie 1989 privind coordonarea anumitor acte cu putere de lege și acte administrative din statele membre privind desfășurarea activităților de difuzare a programelor de televiziune [(JO 1989, L 298, p. 23, Ediție specială, 06/vol. 1, p. 215)]. Separarea dintre reglementarea transmisiei și reglementarea conținutului nu aduce atingere luării în considerare a legăturilor care există între acestea, în special pentru a garanta pluralismul mijloacelor de informare în masă, diversitatea culturală și protecția consumatorilor.”
7        Articolul 1 din Directiva‑cadru prevedea:
„(1)      Prezenta directivă stabilește un cadru armonizat pentru reglementarea serviciilor de comunicații electronice, a rețelelor de comunicații electronice, a infrastructurilor și a serviciilor asociate, precum și a anumitor aspecte privind echipamentele terminale menite să faciliteze accesul utilizatorilor cu handicap. Directiva prevede atribuții ale autorităților naționale de reglementare și stabilește o serie de proceduri care să asigure o aplicare armonizată a cadrului de reglementare pe teritoriul Comunității.
(2)      Prezenta directivă, precum și directivele speciale nu aduc atingere obligațiilor impuse de legislația internă în aplicarea legislației comunitare sau impuse de legislația comunitară în ceea ce privește serviciile furnizate prin intermediul rețelelor și serviciilor de comunicații electronice.
(3)      Prezenta directivă, precum și directivele speciale nu aduc atingere măsurilor luate la nivel național sau comunitar, în conformitate cu legislația comunitară, care urmăresc atingerea unor obiective de interes general, în special în ceea ce privește reglementarea conținutului și a politicii audiovizualului.
[…]”
8        Articolul 2 din această directivă dispunea:
„În sensul prezentei directive:
(a)      «rețea de comunicații electronice» înseamnă sisteme de transmisie și, după caz, echipamente de comutare sau de rutare și alte resurse, inclusiv elemente de rețea care nu sunt active, care permit transmiterea semnalelor prin cablu, unde radio, prin mijloace optice sau prin alte mijloace electromagnetice, inclusiv rețele de satelit, rețele terestre fixe (cu comutare de circuite sau de pachete, inclusiv internet) și mobile, sisteme care utilizează rețeaua electrică, atât timp cât servesc la transmiterea semnalelor, rețelele utilizate pentru difuzarea programelor de radio și televiziune și rețelele de televiziune prin cablu, indiferent de tipul de informație transmisă;
[…]
(c)      «serviciu de comunicații electronice» înseamnă serviciul furnizat de obicei contra cost și care constă în totalitate sau în principal în transmiterea de semnale prin rețele de comunicații electronice, inclusiv serviciile de telecomunicații și serviciile de transmisie prin rețele utilizate pentru radiodifuziune, dar nu și servicii care constau din furnizarea de conținuturi prin intermediul rețelelor și serviciilor de comunicații electronice; nu include serviciile societății informaționale astfel cum sunt acestea definite la articolul 1 din Directiva 98/34/CE [a Parlamentului European și a Consiliului din 22 iunie 1998 de stabilire a unei proceduri pentru furnizarea de informații în domeniul standardelor și reglementărilor tehnice (JO 1998, L 204, p. 37, Ediție specială, 13/vol. 23, p. 207), astfel cum a fost modificată prin Directiva 98/48/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 20 iulie 1998 (JO 1998, L 217, p. 18, Ediție specială, 13/vol. 23, p. 282),] care nu constau în întregime sau în principal în transmiterea de semnale prin rețele de comunicații electronice;
[…]”
9        Articolul 8 din Directiva‑cadru enunța:
„(1)      Statele membre se asigură că, la îndeplinirea sarcinilor de reglementare prevăzute de prezenta directivă și de directivele speciale, autoritățile naționale de reglementare iau toate măsurile rezonabile care vizează atingerea obiectivelor prevăzute la alineatele (2), (3) și (4). Aceste măsuri sunt proporționale cu obiectivele respective.
[…]
Autoritățile naționale de reglementare pot contribui, în limita competențelor lor, la punerea în aplicare a unor politici care vizează promovarea diversității culturale și lingvistice, precum și pluralismul mijloacelor de informare în masă.
(2)      Autoritățile naționale de reglementare promovează concurența în furnizarea rețelelor de comunicații electronice, a serviciilor de comunicații electronice și a serviciilor și infrastructurilor asociate, în special:
(a)      asigurându‑se că utilizatorii, inclusiv utilizatorii cu handicap, utilizatorii în vârstă și utilizatorii cu nevoi sociale speciale obțin beneficii maxime în ceea ce privește opțiunile, tariful și calitatea;
[…]
(d)      încurajând utilizarea eficientă și asigurând o gestionare eficientă a frecvențelor radio și a resurselor de numerotare.
[…]”
10      Conform articolului 9 alineatul (1) din această directivă:
„Ținând seama în mod corespunzător de faptul că frecvențele radio reprezintă un bun public cu o importantă valoare socială, culturală și economică, statele membre asigură gestionarea eficientă a frecvențelor radio pentru serviciile de comunicații electronice pe teritoriul lor în conformitate cu articolele 8 și 8a. Acestea se asigură că alocarea spectrului utilizat pentru serviciile de comunicații electronice și emiterea autorizațiilor generale sau acordarea drepturilor individuale de utilizare a acestor frecvențe radio de către autoritățile naționale competente se bazează pe criterii obiective, transparente, nediscriminatorii și proporționale.
[…]”
3.      Directiva privind concurența
11      Articolul 4 din Directiva privind concurența prevede:
„Fără a aduce atingere criteriilor și procedurilor specifice adoptate de statele membre cu privire la acordarea de drepturi de utilizare a frecvențelor radio pentru furnizorii de servicii cu conținut de emisiuni de radio sau televiziune, având în vedere îndeplinirea unor obiective de interes general în conformitate cu dreptul comunitar:
1.      [s]tatele membre nu acordă drepturi speciale sau exclusive de utilizare a frecvențelor radio pentru furnizarea de servicii de comunicații electronice[;]
2.      [a]locarea frecvențelor radio pentru serviciile de comunicații electronice se bazează pe criterii obiective, transparente, nediscriminatorii și proporționale.”
4.      Directiva 2018/1972
12      Potrivit considerentului (1) al Directivei 2018/1972:
„Directivele [2002/20 și 2002/21] au fost modificate în mod substanțial. Întrucât se impun noi modificări, este necesar, din motive de claritate, să se procedeze la reformarea respectivelor directive.”
13      Articolul 2 punctul 4 din Directiva 2018/1972 prevede:
„În sensul prezentei directive, se aplică următoarele definiții:
[…]
4.      «serviciu de comunicații electronice» înseamnă un serviciu furnizat de regulă contra cost prin intermediul rețelelor de comunicații electronice și care include, cu excepția serviciilor care constau în furnizarea de conținuturi prin intermediul rețelelor și serviciilor de comunicații electronice sau în exercitarea unui control editorial asupra conținuturilor respective, următoarele tipuri de servicii:
(a)      «serviciul de acces la internet» […];
(b)      «serviciul de comunicații interpersonale»; și
(c)      servicii care constau, în totalitate sau în principal, în transmiterea de semnale, cum ar fi serviciile de transmisie utilizate pentru furnizarea de servicii între dispozitive (machine‑to‑machine) și pentru radiodifuziune;”
14      Articolul 45 din directiva menționată prevede:
„(1)      Ținând seama în mod corespunzător de faptul că spectrul de frecvențe radio reprezintă un bun public cu o importantă valoare socială, culturală și economică, statele membre asigură gestionarea eficace a spectrului de frecvențe radio pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice pe teritoriul lor în conformitate cu articolele 3 și 4. Acestea se asigură că alocarea spectrului de frecvențe radio pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice și emiterea autorizațiilor generale sau acordarea drepturilor individuale de utilizare a spectrului de frecvențe radio pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice de către autoritățile competente are la bază criterii obiective, transparente, favorabile concurenței, nediscriminatorii și proporționale.
[…]
(2)      Statele membre promovează armonizarea utilizării spectrului de frecvențe radio de către rețelele și serviciile de comunicații electronice în Uniune, ținând cont de necesitatea de a asigura utilizarea eficace și eficientă a acestora și de a urmări beneficii pentru consumatori, cum ar fi concurența, economiile de scară și interoperabilitatea rețelelor și a serviciilor. În acest sens, statele membre acționează în conformitate cu articolul 4 din prezenta directivă și cu Decizia nr. 676/2002/CE [a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind cadrul de reglementare pentru politica de gestionare a spectrului de frecvențe radio în Comunitatea Europeană (Decizia privind spectrul de frecvențe radio) (JO 2002, L 108, p. 1)], printre altele:
[…]
(c)      garantând previzibilitatea și coerența acordării, reînnoirii, modificării, limitării sau retragerii drepturilor de utilizare a spectrului de frecvențe radio, pentru a promova investițiile pe termen lung;
[…]
(g)      aplicând norme privind acordarea, transferul, reînnoirea, modificarea și retragerea drepturilor de utilizare a spectrului de frecvențe radio, care sunt stabilite în mod clar și transparent, pentru a garanta certitudinea, coerența și previzibilitatea în materie de reglementare;
[…]”
15      Articolul 48 alineatul (3) din directiva menționată dispune:
„Se poate aplica o excepție de la cerința procedurilor deschise atunci când acordarea drepturilor individuale de utilizare a spectrului de frecvențe radio furnizorilor de servicii de difuzare de programe radio sau de televiziune este necesară în vederea îndeplinirii unui obiectiv de interes general stabilit de statele membre în conformitate cu dreptul Uniunii.”
16      Articolul 124 alineatul (1) primul paragraf din aceeași directivă are următorul cuprins:
„Statele membre adoptă și publică până la 21 decembrie 2020 actele cu putere de lege și actele administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive. Statele membre comunică de îndată Comisiei textul actelor respective.”
17      Potrivit articolului 125 din Directiva 2018/1972:
„Directivele [2002/20 și 2002/21] se abrogă de la 21 decembrie 2020, fără să se aducă atingere obligațiilor statelor membre privind termenele de transpunere în dreptul intern și datele de aplicare a directivelor prevăzute în anexa XII partea B.
[…]
Trimiterile la directivele abrogate se interpretează ca trimiteri la prezenta directivă și se citesc în conformitate cu tabelul de corespondență din anexa XIII.”
B.      Dreptul maghiar
18      Articolul 22 alineatul (8) din Legea privind mass‑media, în versiunea aplicabilă la data adoptării Deciziilor Consiliului pentru Comunicații Mass‑media nr. 354/2017 (IV. 19.) (denumită în continuare „Decizia nr. 354/2017”) și nr. 1224/2017 (XI. 14.) (denumită în continuare „Decizia nr. 1224/2017”), prevedea:
„Furnizorii de servicii mass‑media sunt obligați să furnizeze lunar Consiliului pentru Comunicații Mass‑media date care să permită verificarea respectării cotelor de difuzare. […]”
19      Articolul 22 alineatul (8) din Legea privind mass‑media, în versiunea în vigoare în prezent, enunță:
„În fiecare lună, cel târziu în ultima zi a lunii următoare lunii în cauză, furnizorilor de servicii mass‑media liniare și, cel târziu la 31 ianuarie a anului următor anului de referință, furnizorilor de servicii mass‑media le revine obligația de a furniza Consiliului pentru Comunicații Mass‑media, la cerere, date care să permită verificarea respectării cotelor de difuzare […]”
20      Articolul 48 din această lege are următorul cuprins:
„(1)      Cu excepția cazului în care prezenta lege prevede altfel, un serviciu mass‑media liniar analogic care utilizează resurse limitate deținute de stat poate fi furnizat pe baza unui contract administrativ atribuit în cadrul unei cereri de ofertă inițiate și organizate de Consiliul pentru Comunicații Mass‑media.
[…]
(5)      Dreptul de a furniza servicii mass‑media liniare analogice utilizând resurse limitate aparținând statului are o durată maximă de valabilitate de zece ani în ceea ce privește radiodifuziunea și de zece ani în ceea ce privește serviciile mass‑media audiovizuale; la expirarea termenului, acesta poate fi reînnoit o singură dată fără o cerere de ofertă, la inițiativa furnizorului de servicii mass‑media, pentru o durată de maximum șapte ani, cu condiția ca contractele de furnizare de servicii mass‑media audiovizuale să expire la data prevăzută la articolul 38 alineatul (1) din a műsorterjesztés és a digitális átállás szabályairól szóló 2007. évi LXXIV. törvény [(Legea nr. LXXIV din 2007 privind normele în materie de radiodifuziune și de tranziție la tehnologia digitală) (Magyar Közlöny 2007/80)].
[…] Inițiativa de reînnoire trebuie notificată Consiliului pentru Comunicații Mass‑media cu 14 luni înainte de data expirării. În cazul nerespectării acestui termen, nu se aprobă nicio reînnoire. În cadrul exercitării drepturilor de proprietate în numele statului, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media informează furnizorul de servicii mass‑media cu privire la reînnoirea dreptului în cauză sau cu privire la faptul că acesta nu intenționează să îl reînnoiască, nu mai devreme de șase luni și nu mai târziu de patru luni înainte de expirarea drepturilor. Furnizorul de servicii mass‑media nu poate pretinde reînnoirea dreptului de a furniza servicii mass‑media, iar inițiativa de reînnoire nu dă naștere niciunei obligații a Consiliului pentru Comunicații Mass‑media de a încheia un contract.
[…]
(7)      Dreptul nu poate fi reînnoit
a)      în cazul în care, printr‑o decizie definitivă a Consiliului pentru Comunicații Mass‑media, furnizorul de servicii mass‑media a fost declarat vinovat de săvârșirea unor încălcări repetate sau grave ale contractului sau ale dispozițiilor a sajtószabadságról és a médiatartalmak alapvető szabályairól szóló 2010. évi CIV. törvény [(Legea nr. CIV din 2010 privind libertatea presei și normele fundamentale referitoare la conținutul mediatic) (Magyar Közlöny 2010/170., denumită în continuare «Legea privind libertatea presei»)] sau ale prezentei legi ori
b)      în cazul în care, la momentul introducerii sau al examinării inițiativei, furnizorul de servicii mass‑media înregistrează obligații restante în ceea ce privește redevența pentru serviciile media.
[…]”
21      Articolul 55 alineatul (1) din Legea privind mass‑media prevede:
„Poate participa la cererea de ofertă orice întreprindere
a)      care nu este grevată de nicio datorie restantă de mai mult de 60 de zile în materie vamală sau cu titlu de contribuții la asigurările sociale, de nicio datorie fiscală restantă care figurează în registrele administrației fiscale centrale și de nicio obligație de plată restantă către un fond de stat specializat, cu excepția cazului în care creditorul a acordat în scris o suspendare a plății;
b)      care nu face obiectul unei proceduri de faliment, de lichidare pentru încetare de plăți ori de lichidare voluntară sau al oricărei alte proceduri care are ca scop dizolvarea acesteia și
c)      care nu a făcut obiectul, în cursul celor cinci ani anteriori publicării cererii de ofertă,
ca)      niciunei decizii administrative definitive de constatare a unei încălcări grave având ca rezultat nerespectarea contractului administrativ sau
cb)      niciunei rezilieri a contractului său administrativ de către Consiliul pentru Comunicații Mass‑media;
d)      care nu are nicio datorie restantă față de Consiliul pentru Comunicații Mass‑media.”
22      Articolul 59 din această lege prevede:
„(1)      Cu ocazia examinării validității pe fond a ofertei, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media evaluează oferta depusă de candidatul înregistrat la cererea de ofertă în ansamblul său, dar și în ceea ce privește fiecare dintre elementele sale și le examinează temeinicia.
[…]
(3)      Oferta este lovită de nulitate pentru motive de fond
[…]
c)      dacă, din cauza lipsei sale de temei, oferta nu este aptă să atingă obiectivele definite de prezenta lege sau de cererea de ofertă ori
[…]”
23      Potrivit articolului 63 din legea menționată:
„(1)      În momentul în care decizia vizată la articolul 62 alineatul (1) litera b) este notificată candidatului declarat câștigător, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media inițiază din oficiu o procedură administrativă în vederea încheierii unui contract administrativ cu acesta. Termenul de finalizare a acestei proceduri administrative este de 45 de zile.
[…]
(12)      Furnizorul de servicii mass‑media are dreptul și obligația de a difuza programe în conformitate cu prevederile contractului administrativ, utilizând propria rețea, propriul echipament și propriile instalații sau recurgând la serviciile (de radiodifuziune) ale unui furnizor de servicii de comunicații electronice. Pentru activitățile de radiodifuziune și de distribuție desfășurate de furnizorul de servicii mass‑media prin intermediul propriilor echipamente nu este necesară o autorizație de a furniza servicii de telecomunicații, mai puțin în cazul în care trebuie obținute autorizații în temeiul altor acte cu putere de lege sau acte administrative.
[…]”
24      Articolul 65 din Legea privind mass‑media prevede:
„(1)      La cerere, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media poate, din considerente legate de piață și de politica în domeniul mass‑mediei, să încheie un contract administrativ temporar cu o durată maximă de 180 de zile pentru a da curs posibilității de a furniza servicii mass‑media:
[…]
c)      pentru care [Nemzeti Média- és Hírközlési Hatóság (Autoritatea Națională pentru Comunicații și Media, Ungaria) (denumită în continuare «NMHH»)] demonstrează că este posibil să se furnizeze serviciile mass‑media fără a provoca interferențe altora și fără a încălca standardele internaționale.
[…]
(11)      În cazul în care dreptul de a furniza servicii mass‑media radiofonice liniare expiră după ce a fost deja reînnoit o dată de Consiliul pentru Comunicații Mass‑media, iar procedura de cerere de ofertă privind posibilitatea de a furniza servicii mass‑media a fost deja inițiată, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media poate, eventual chiar și de mai multe ori, să încheie un contract administrativ temporar cu o durată maximă de 60 de zile cu furnizorul de servicii mass‑media care a fost anterior titularul dreptului, la cererea acestuia. În temeiul prezentului alineat, un contract administrativ temporar poate fi încheiat numai până la finalizarea procedurii de cerere de ofertă sau, în cazul în care ordinul prin care se finalizează procedura de cerere de ofertă a făcut obiectul unei căi administrative de atac, până la soluționarea definitivă a cauzei. Contractul administrativ temporar încetează la data încheierii contractului administrativ cu candidatul declarat câștigător.
[…]”
25      Articolul 66 alineatul (4) din această lege prevede:
„Serviciul mass‑media comunitar liniar:
[…]
g)      prezintă programe care îndeplinesc obiectivele de serviciu public menționate la articolul 83 pentru mai mult de două treimi din timpul său de difuzare săptămânal, inclusiv programe de informare privind comunitatea vizată, programe de informare politică, programe culturale și alte conținuturi similare care nu sunt destinate în principal unei anumite comunități,
h)      consacră, atunci când este vorba despre un serviciu mass‑media radiofonic, cel puțin 50 % din timpul său de emisie anual destinat programelor muzicale prezentării de programe muzicale maghiare.”
26      Articolul 185 din legea menționată are următorul cuprins:
„(1)      Consiliul pentru Comunicații Mass‑media sau Oficiul [NMHH (denumit în continuare «Oficiul»)] pot stabili consecințe juridice în sarcina autorilor încălcărilor normelor privind administrarea mass‑mediei, în conformitate cu dispozițiile articolelor 186-189.
(2)      Atunci când stabilește consecințele juridice, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media și Oficiul acționează în conformitate cu principiul egalității de tratament, ținând seama de principiile progresivității și proporționalității; acestea aplică principiul progresivității în funcție de gravitatea și de caracterul repetat al încălcării și impun o consecință juridică care este proporțională cu luarea în considerare a tuturor împrejurărilor specifice și a obiectivului urmărit prin această consecință.
[…]”
27      Articolul 187 din aceeași lege prevede:
„(1)      În cazul unei încălcări repetate, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media și Oficiul aplică o amendă care poate ajunge până la 2 000 000 de [forinți maghiari (HUF) (aproximativ 5 240 de euro)] responsabilului entității contraveniente, în funcție de gravitatea și de natura încălcării, precum și de particularitățile speței.
(2)      Consiliul pentru Comunicații Mass‑media și Oficiul stabilesc consecințele juridice ținând seama, pe lângă criteriile de evaluare prevăzute de a közigazgatási szabályszegések szankcióiról szóló 2017. évi CXXV. törvény (Legea nr. CXXV din 2017 privind sancțiunile aplicabile contravențiilor) [(Magyar Közlöny 2017/171.)] și de natura încălcării, de gravitatea și de continuitatea încălcării, de atingerea adusă intereselor și drepturilor referitoare la personalitate care au rezultat din încălcare și de impactul încălcării asupra pieței.
[…]
(5)      În sensul alineatelor (1)-(4), o încălcare este considerată repetată atunci când contravenientul reia, în decurs de 365 de zile, același comportament ilicit – care intră sub incidența aceluiași temei juridic, a aceleiași dispoziții legale și a aceluiași domeniu – precum cel constatat printr‑o decizie administrativă definitivă, cu excepția încălcărilor minore. În cazul încălcării dispozițiilor articolelor 20 și 21, a articolului 22 alineatul (2), a articolului 22 alineatul (3), a articolului 22 alineatul (5) și a articolului 22 alineatul (6), o încălcare este considerată repetată atunci când contravenientul reia, într‑un termen de trei ani, același comportament ilicit – care intră sub incidența aceluiași temei juridic, a aceleiași dispoziții legale și a aceluiași domeniu – precum cel constatat printr‑o decizie administrativă definitivă, cu excepția încălcărilor minore.
[…]”
28      Articolul 187 alineatul (4) din Legea privind mass‑media, în versiunea aplicabilă la data adoptării Deciziilor nr. 354/2017 și nr. 1224/2017, dispunea:
„În sensul alineatelor (1)-(3), o încălcare este considerată repetată atunci când contravenientul reia, în decurs de 365 de zile, același comportament ilicit – care intră sub incidența aceluiași temei juridic, a aceleiași dispoziții legale și a aceluiași domeniu – precum cel constatat prin decizie administrativă definitivă, cu excepția încălcărilor minore. În cazul încălcării articolelor 20 și 21, a articolului 22 alineatul (2), a articolului 22 alineatul (3), a articolului 22 alineatul (5) și a articolului 22 alineatul (6), o încălcare este considerată repetată atunci când contravenientul reia, în termen de trei ani, același comportament ilicit – care intră sub incidența aceluiași temei juridic, a aceleiași dispoziții legale și a aceluiași domeniu – precum cel constatat printr‑o decizie administrativă definitivă.”
II.    Situația de fapt aflată la originea acțiunii în constatarea neîndeplinirii obligațiilor
29      Klubrádió este un post de radio comercial maghiar care, începând din 1999, și‑a difuzat emisiunile pe frecvența analogică de 95,3 MHz în zona de difuzare Budapesta (Ungaria).
30      La 13 februarie 2014, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media și Klubrádió au încetat contractul de radiodifuziune referitor la această frecvență și au încheiat un contract privind dreptul de a furniza servicii mass‑media pe frecvența de 92,9 MHz, în zona de difuzare Budapesta (denumită în continuare „frecvența de 92,9 MHz”), pentru perioada cuprinsă între 14 februarie 2014 și 14 februarie 2021 (denumit în continuare „contractul de radiodifuziune al Klubrádió”). Acest ultim contract putea fi reînnoit pentru o durată de cinci ani.
31      La 8 noiembrie 2019, Klubrádió a solicitat reînnoirea acestuia în temeiul articolului 48 alineatul (5) din Legea privind mass‑media.
32      Prin Decizia nr. 830/2020 (IX. 8) din 8 septembrie 2020, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media a refuzat solicitarea (denumită în continuare „decizia de refuz”).
33      Consiliul pentru Comunicații Mass‑media s‑a întemeiat pe faptul că, în Decizia sa nr. 1224/2017, constatase că Klubrádió încălcase obligația de informare lunară privind cotele de difuzare prevăzută la articolul 22 alineatul (8) din Legea privind mass‑media (denumită în continuare „obligația de transmitere a datelor referitoare la cotele de difuzare”), că această încălcare nu era minoră și că, în conformitate cu articolul 187 alineatul (4) din această lege, în versiunea aplicabilă la data deciziei, încălcarea menționată era repetată, întrucât postul de radio încălcase deja această obligație în decurs de 365 de zile, după cum constatase deja Consiliul pentru Comunicații Mass‑media în Decizia sa nr. 354/2017. Consiliul pentru Comunicații Mass‑media a concluzionat astfel că, în temeiul articolului 48 alineatul (7) din legea menționată, contractul de radiodifuziune al Klubrádió nu putea fi reînnoit.
34      La 4 noiembrie 2020, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media a publicat cererea de ofertă privind utilizarea posibilității de a furniza servicii mass‑media pe frecvența de 92,9 MHz (denumită în continuare „cererea de ofertă în litigiu”). Klubrádió și alți doi furnizori de servicii mass‑media, și anume Közösségi Rádiózásért Egyesület și LBK Médiaszolgáltató 2020 Kft, și‑au depus candidatura la această cerere de ofertă.
35      Prin două decizii din 22 decembrie 2020, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media a constatat nulitatea pentru motive de formă a candidaturilor depuse de ultimii doi furnizori.
36      În plus, prin Decizia nr. 180/2021 (III. 10.) din 10 martie 2021, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media a constat că candidatura Klubrádió era lovită de nulitate pentru motive de fond și, prin urmare, a declarat că cererea de ofertă în litigiu nu a fost finalizată cu succes (denumită în continuare „decizia de declarare a nulității”).
37      Această decizie se întemeia pe trei motive, și anume, în primul rând, pe lipsa unei descrieri, la punctul III.3 din formularul depus de Klubrádió în oferta sa, a unei emisiuni înscrise în grila de programe săptămânală care figura la punctul III.2 din acest formular, în al doilea rând, pe existența, în raport cu o altă emisiune, a unei diferențe de cinci minute între durata indicată la punctul III.2 din formularul în cauză și cea menționată la punctul III.3 din același formular, precum și, în al treilea rând, pe existența unor fonduri proprii negative în conturile acestuia din urmă în cursul celor cinci ani anteriori datei de depunere a candidaturii sale și imposibilitatea pentru acest post de radio de a‑și acoperi cheltuielile numai cu cifra sa de afaceri netă.
38      Potrivit Consiliului pentru Comunicații Mass‑media, în conformitate cu Legea privind mass‑media și cu regulile cererii de ofertă în litigiu, deficiențele privind grila de programe nu puteau fi remediate după data depunerii acestei candidaturi. În ceea ce privește existența unor fonduri proprii negative, o asemenea împrejurare nu ar permite atingerea obiectivului vizat la punctul 1.2 din cererea de ofertă în litigiu, și anume asigurarea prezenței pe piețele mass‑media a unui post de radio care să fie stabil și previzibil în ceea ce privește funcționarea sa.
39      La 30 martie 2021, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media și Közösségi Rádiózásért Egyesület au încheiat, în temeiul articolului 65 din Legea privind mass‑media, un contract administrativ temporar în scopul exploatării frecvenței de 92,9 MHz în perioada cuprinsă între 3 mai și 29 octombrie 2021.
40      Atât decizia de refuz, cât și decizia de declarare a nulității (denumite în continuare, împreună, „deciziile în litigiu”) au fost contestate în justiție de Klubrádió. Fiecare dintre aceste decizii a fost confirmată mai întâi de Fővárosi Törvényszék (Curtea din Budapesta‑Capitală, Ungaria), apoi de Kúria (Curtea Supremă, Ungaria). În plus, Klubrádió a sesizat Alkotmánybíróság (Curtea Constituțională, Ungaria) cu o excepție de neconstituționalitate, care a fost respinsă de această ultimă instanță.
III. Procedura precontencioasă și procedura în fața Curții
41      La 22 octombrie 2020, Comisia a adresat o scrisoare autorităților maghiare pentru a obține precizări cu privire la motivele pe care s‑a întemeiat decizia de refuz și cu privire la legislația maghiară aplicabilă.
42      Ca răspuns la această scrisoare, la 12 noiembrie 2020, președinta NMHH a arătat că articolul 48 alineatul (7) din Legea privind mass‑media nu conferă Consiliului pentru Comunicații Mass‑media nicio marjă de apreciere care să îi permită să examineze, cu ocazia evaluării unei cereri de reînnoire a dreptului de a furniza servicii mass‑media, dacă acest drept poate fi reînnoit în cazul unei încălcări de mai mică gravitate, dar repetată. Ea a precizat că, în conformitate cu dispozițiile acestei legi, din moment ce se constată, printr‑o decizie definitivă a Consiliului pentru Comunicații Mass‑media, că furnizorul în cauză a săvârșit o încălcare repetată sau o încălcare gravă, dreptul menționat nu poate fi reînnoit.
43      La 12 februarie 2021, Comisia a adresat o nouă scrisoare autorităților maghiare prin care și‑a exprimat îngrijorarea cu privire la întârzierile în atribuirea frecvențelor radio pentru radiodifuziune și la conformitatea deciziei de refuz cu dreptul Uniunii, interpretat în lumina dreptului la libertatea de exprimare și de informare consacrat la articolul 11 din cartă.
44      Ca răspuns la această scrisoare, la 19 februarie 2021, președinta NMHH a arătat că, în situația în cauză, pentru Klubrádió nu exista nicio posibilitate juridică de a furniza servicii mass‑media cu titlu temporar. În plus, aceasta a reiterat explicațiile cuprinse în răspunsul său din 12 noiembrie 2020.
45      La 9 iunie 2021, Comisia, apreciind că deciziile în litigiu și normele naționale care au servit drept temei pentru adoptarea lor constituiau o încălcare a mai multor dispoziții ale cadrului de reglementare al Uniunii privind comunicațiile electronice și a articolului 11 din cartă, a adresat Ungariei o scrisoare de punere în întârziere.
46      Ungaria a răspuns la această scrisoare printr‑o scrisoare din 9 august 2021, în care a susținut că reglementarea națională în cauză și rezultatul celor două proceduri administrative inițiate în temeiul acestei reglementări nu erau contrare dreptului Uniunii.
47      La 21 decembrie 2021, Comisia a emis un aviz motivat în care, în primul rând, a considerat că Ungaria nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi reveneau în temeiul articolelor 5, 7 și 10 din Directiva privind autorizarea, al articolului 4 punctul 2 din Directiva privind concurența, al articolului 5 alineatul (2) și al articolului 9 din Directiva‑cadru, al principiilor proporționalității, nediscriminării și cooperării loiale, precum și al articolului 11 din cartă. Aceste neîndepliniri ale obligațiilor ar rezulta, primo, din adoptarea de către Consiliul pentru Comunicații Mass‑media a deciziei de refuz, secundo, în ipoteza în care interpretarea dreptului maghiar reținută de Consiliul pentru Comunicații Mass‑media ar fi corectă, din adoptarea unei legi care, în cazul unei încălcări repetate, exclude automat reînnoirea drepturilor de utilizare a spectrului de frecvențe radio, chiar și atunci când încălcarea în cauză nu este de o gravitate deosebită și are un caracter pur formal, tertio, din netransmiterea informațiilor solicitate de Comisie pentru a stabili dacă respingerea cererii de reînnoire depuse de Klubrádió era conformă cu principiul nediscriminării și, quarto, din imposibilitatea care rezultă de aici, în mod discriminatoriu și disproporționat, pentru acest post de radio de a‑și continua activitatea în domeniul radiodifuziunii.
48      În al doilea rând, Comisia a considerat că Ungaria a încălcat articolele 4, 8 și 9 din Directiva‑cadru, articolul 5 alineatul (3) din Directiva privind autorizarea și principiul bunei administrări, primo, ca urmare a neadoptării unei decizii, în termenul de șase săptămâni prevăzut de Directiva privind autorizarea, cu privire la cererea Klubrádió de reînnoire a drepturilor sale de utilizare a spectrului de frecvențe radio, secundo, ca urmare a neorganizării în timp util unei proceduri în vederea atribuirii frecvenței radio utilizate anterior de Klubrádió, care să permită adoptarea unei decizii înainte de expirarea drepturilor de utilizare ale Klubrádió, și, tertio, ca urmare a suspendării procedurii de atribuire pentru motivul că Klubrádió și‑a exercitat dreptul la o cale de atac.
49      În al treilea rând, Comisia a afirmat că, întrucât Consiliul pentru Comunicații Mass‑media a condiționat atribuirea drepturilor de utilizare a spectrului de frecvențe radio de îndeplinirea unor cerințe disproporționate, nu a stabilit dinainte criteriile de atribuire a acestor drepturi, nu a prevăzut nicio marjă de apreciere care să permită evaluarea gravității și a relevanței eventualelor erori de care ar putea fi afectate dosarele depuse de candidați de natură să determine excluderea acestora din urmă și a ignorat importanța minoră a erorilor de care ar fi fost afectată oferta depusă de Klubrádió, Ungaria a încălcat articolul 5 alineatul (2) din Directiva privind autorizarea, articolul 45 din Directiva 2018/1972 și articolul 11 din cartă.
50      În al patrulea rând, Comisia a susținut că, prin excluderea posibilității ca furnizorii de servicii media ale căror drepturi de utilizare a frecvențelor radio nu au fost reînnoite să încheie un contract administrativ temporar în scopul exploatării unei frecvențe radio, în timp ce a acordat această posibilitate furnizorilor de servicii ale căror drepturi de utilizare a frecvențelor radio au fost deja reînnoite o dată și prin faptul că nu a justificat această diferență de tratament, Ungaria a încălcat articolul 45 alineatul (1) din Directiva 2018/1972 și principiile proporționalității și nediscriminării.
51      Comisia a invitat Ungaria să se conformeze avizului motivat în termen de două luni de la data primirii acestuia.
52      La 2 februarie 2022, Ungaria a răspuns la acest aviz motivat, pe de o parte, contestând aplicarea în speță a dispozițiilor și a principiilor dreptului Uniunii invocate de Comisie și, pe de altă parte, susținând că nici normele de drept maghiar aplicabile, nici deciziile în litigiu nu încălcau dreptul Uniunii.
53      Întrucât a considerat neconvingător răspunsul Ungariei, Comisia a decis să introducă prezenta acțiune.
54      Prin deciziile președintelui Curții din 17 august 2023 au fost admise cererile de intervenție în susținerea concluziilor Comisiei formulate de Regatul Belgiei, de Regatul Danemarcei și de Regatul Țărilor de Jos.
IV.    Cu privire la acțiune
A.      Cu privire la aplicabilitatea dreptului Uniunii
1.      Cu privire la aplicabilitatea cadrului de reglementare al Uniunii privind comunicațiile electronice și a cartei
a)      Argumentația părților
55      Ungaria arată, în primul rând, că acest cadru de reglementare al Uniunii privind comunicațiile electronice nu este aplicabil nici deciziilor în litigiu, nici procedurilor care au condus la adoptarea acestor decizii, pentru motivul că aceste proceduri și decizii nu ar privi atribuirea de drepturi de utilizare a frecvențelor radio, ci dreptul de a furniza servicii mass‑media.
56      În această privință, acest stat membru invocă mai întâi considerentul (5), articolul 1 alineatele (2) și (3) și articolul 2 literele (a) și (c) din Directiva‑cadru, care reflectă distincția dintre, pe de o parte, dreptul de a furniza servicii mass‑media, care se referă la furnizarea de conținut și care intră sub incidența legislației privind mass‑media, și, pe de altă parte, dreptul de a utiliza frecvențe radio, care se referă la atribuirea frecvențelor radio în legătură cu dreptul de a furniza servicii mass‑media și care intră sub incidența normelor privind comunicațiile electronice. Din aceste dispoziții rezultă că furnizarea de servicii mass‑media și, pe cale de consecință, autorizațiile, precum și procedurile aferente sunt excluse din domeniul de aplicare al cadrului de reglementare al Uniunii privind comunicațiile electronice.
57      În acest context, Ungaria subliniază că, în conformitate cu legislația maghiară, autorizațiile pentru furnizarea de servicii media intră în sfera de competență a Consiliului pentru Comunicații Mass‑media și sunt reglementate de Legea privind mass‑media, în timp ce autorizațiile pentru utilizarea frecvențelor radio intră în sfera de competență a NMHH și sunt reglementate de a nemzeti frekvenciafelosztásról, valamint a frekvenciasávok felhasználási szabályairól szóló 7/2015. XI 13.) NMHH rendelet [Regulamentul 7/2015. (XI 13.) al Autorității Naționale pentru Mass‑media și Telecomunicații, de stabilire a normelor de alocare a frecvențelor naționale și de utilizare a frecvențelor,] precum și de a polgári frekvenciagazdálkodás egyes hatósági eljárásairól szóló 7/2012. (I. 26.) NMHH rendelet [Regulamentul 7/2012. (I. 26.) al Autorității Naționale pentru Mass‑media și Telecomunicații privind anumite proceduri de gestionare a frecvențelor civile].
58      Procedurile care conduc la aceste două categorii de autorizații ar fi de altfel diferite și autonome.
59      Astfel, în ceea ce privește, pe de o parte, procedura care conduce la acordarea unei autorizații de a furniza servicii mass‑media, în conformitate cu Legea privind mass‑media, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media inițiază o procedură de cerere de ofertă în cadrul căreia decide numai cu privire la ofertele depuse în vederea obținerii posibilității de a furniza aceste servicii. În urma acestei proceduri de cerere de ofertă, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media inițiază o procedură în vederea încheierii unui contract administrativ cu ofertantul câștigător, care obține dreptul de a furniza servicii mass‑media dacă se încheie acest contract în cele din urmă (denumit în continuare „contractul de radiodifuziune”). Contractul menționat nu conține dispoziții privind utilizarea frecvențelor radio sau comunicațiile electronice, întrucât domeniul său de aplicare acoperă numai drepturile și obligațiile legate de dreptul de a furniza servicii mass‑media.
60      În ceea ce privește, pe de altă parte, procedura referitoare la acordarea unei autorizații de utilizare a frecvențelor radio în legătură cu posibilitatea de a furniza servicii mass‑media, în conformitate cu regulamentele menționate la punctul 57 din prezenta hotărâre, drepturile de utilizare a frecvențelor în benzile de frecvențe alocate radiodifuziunii nu ar putea fi obținute decât de un furnizor de servicii mass‑media care a câștigat o cerere de ofertă inițiată de Consiliul pentru Comunicații Mass‑media și căruia i s‑a acordat, prin încheierea unui contract de radiodifuzare, o autorizație de furnizare a serviciilor mass‑media sau de către un radiodifuzor care a încheiat un contract cu un astfel de furnizor de servicii. La cerere, NMHH eliberează autorizații individuale de radiodifuziune, examinând în acest scop numai respectarea condițiilor tehnice.
61      În continuare, Ungaria susține că condițiile referitoare la autorizațiile de furnizare a serviciilor mass‑media radiofonice și normele privind procedurile aferente au fost definite astfel încât să se atingă obiective de interes general, cum ar fi promovarea dreptului la informare și la informații în legătură cu afacerile publice, precum și promovarea culturii.
62      Or, din articolul 5 alineatul (2) al doilea paragraf din Directiva privind autorizarea și din articolul 4 din Directiva privind concurența reiese că astfel de proceduri sunt exceptate de la aplicarea cadrului de reglementare al Uniunii privind comunicațiile electronice.
63      În sfârșit, Ungaria subliniază că, în stadiul actual al dreptului Uniunii, condițiile și procedurile asociate acordării drepturilor de furnizare a conținutului radio țin de competența exclusivă a statelor membre.
64      Astfel, în opinia Ungariei, Comisia ar încerca prin acțiunea formulată să extindă domeniul de aplicare al dreptului Uniunii în materie de comunicații electronice la chestiuni referitoare la conceperea sistemului mass‑media în statele membre, chestiuni care intră în competența acestora din urmă.
65      În al doilea rând, Ungaria susține că, din moment ce deciziile în litigiu și procedurile care au condus la adoptarea acestor decizii nu constituie o punere în aplicare a dreptului Uniunii, carta nu este aplicabilă acestor decizii și acestor proceduri. În duplică, ea precizează că, astfel cum reiese din articolul 51 alineatul (1) din cartă, problema dacă aceasta din urmă poate fi invocată într‑o anumită cauză nu depinde de împrejurările și de contextul specific în care au fost adoptate măsurile naționale în cauză, ci de aplicabilitatea dreptului Uniunii, în speță a cadrului de reglementare al Uniunii privind comunicațiile electronice.
66      Comisia, în primul rând, deși admite că trebuie să se stabilească o distincție între reglementarea referitoare la conținutul serviciilor mass‑media și cea privind transmisia, arată totuși că deciziile în litigiu și normele naționale care au servit drept temei pentru adoptarea lor se raportează la procedurile privind utilizarea de către Klubrádió a frecvenței de 92,9 Mhz și intră, prin urmare, sub incidența cadrului de reglementare al Uniunii privind comunicațiile electronice.
67      Astfel, acest cadru este aplicabil tuturor procedurilor prin care statele membre garantează drepturi de utilizare a frecvențelor radio pentru organismele care radiodifuzează conținuturi sonore și de televiziune. Hotărârea din 31 ianuarie 2008, Centro Europa 7 (C‑380/05, EU:C:2008:59), și Hotărârea din 26 iulie 2017, Persidera (C‑112/16, EU:C:2017:597), ar demonstra că respectivul cadru este aplicabil furnizorilor de servicii de comunicații electronice care sunt în același timp furnizori de servicii mass‑media.
68      Or, pe de o parte, din articolul 48 alineatul (7) din Legea privind mass‑media ar rezulta că dreptul de a furniza servicii mass‑media include dreptul de utilizare a spectrului de frecvențe radio, și anume frecvențe radio. Pe de altă parte, deși, potrivit Ungariei, în dreptul maghiar, atribuirea frecvențelor radio se efectuează în urma unei proceduri diferite de cea privind acordarea dreptului de a furniza servicii mass‑media și în temeiul unei alte reglementări naționale decât Legea privind mass‑media, nu există niciun indiciu că s‑a inițiat în speță o altă procedură decât cererea de ofertă în litigiu pentru selectarea operatorului autorizat să utilizeze frecvența de 92,9 MHz.
69      Pe de altă parte, articolul 5 alineatul (2) din Directiva privind autorizarea, la fel ca articolul 48 alineatul (3) din Directiva 2018/1972, prevede doar o derogare, legată de realizarea unui obiectiv de interes general, de la principiul acordării drepturilor de utilizare a frecvențelor radio prin intermediul unor proceduri deschise. În consecință, procedura de acordare a unor drepturi individuale de utilizare a frecvențelor radio ar trebui, în orice caz, să fie obiectivă, transparentă, nediscriminatorie și proporțională, ceea ce ar fi confirmat de Hotărârea din 26 iulie 2017, Persidera (C‑112/16, EU:C:2017:597).
70      În plus, Comisia contestă argumentul Ungariei că, în stadiul actual, dreptul Uniunii nu ar fi aplicabil deciziilor în litigiu și normelor naționale care au servit drept temei pentru adoptarea lor. Astfel, pe de o parte, atribuirea frecvențelor radio nu este de competența exclusivă a statelor membre. Pe de altă parte, faptul că unele criterii referitoare la conținutul serviciilor mass‑media, cum ar fi grila de programe, au fost de asemenea evaluate în cadrul cererii de ofertă în litigiu nu face inaplicabil cadrul de reglementare al Uniunii privind comunicațiile electronice. În acest context, Comisia, întemeindu‑se pe Hotărârea din 3 septembrie 2020, Vivendi (C‑719/18, EU:C:2020:627), subliniază că competențele naționale în materie de reglementare a mass‑mediei trebuie exercitate în conformitate cu legislația Uniunii.
71      În sfârșit, argumentul Ungariei referitor la încercarea Comisiei de a extinde domeniul de aplicare al cadrului de reglementare al Uniunii privind comunicațiile electronice este lipsit de temei din moment ce această instituție nu contestă deciziile în litigiu și normele naționale care au servit drept temei pentru adoptarea lor decât în măsura în care privesc rețelele de comunicații electronice și drepturile de utilizare a frecvențelor radio.
72      În al doilea rând, potrivit Comisiei, din moment ce, prin adoptarea deciziilor în litigiu, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media a pus în aplicare norme ale cadrului de reglementare al Uniunii privind comunicațiile electronice, acesta era obligat să respecte carta și în special dreptul la libertatea de exprimare și de informare consacrat la articolul 11 din aceasta.
73      Regatul Belgiei, Regatul Danemarcei și Regatul Țărilor de Jos susțin argumentația Comisiei.
b)      Aprecierea Curții
1)      Cu privire la cadrul de reglementare al Uniunii privind comunicațiile electronice
74      După cum rezulta deja din articolul 1 alineatul (1) din Directiva‑cadru, cadrul de reglementare al Uniunii privind comunicațiile electronice stabilește un regim armonizat pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice în vederea asigurării dezvoltării unei piețe interne în acest domeniu. În acest scop, cadrul menționat definește printre altele normele privind acordarea drepturilor de utilizare a frecvențelor radio.
75      În această privință, articolele 5 și 7 din Directiva privind autorizarea, articolul 9 din Directiva‑cadru, articolul 4 din Directiva privind concurența și articolul 45 din Directiva 2018/1972, a căror nerespectare este invocată de Comisie, prevăd că aceste drepturi trebuie să fie atribuite pe baza unor criterii obiective, transparente, nediscriminatorii și proporționale. Astfel cum a precizat deja Curtea, aceste criterii trebuie să fie respectate nu doar la prima atribuire de frecvențe radio, ci și cu ocazia oricărei atribuiri ulterioare (Hotărârea din 26 iulie 2017, Persidera, C‑112/16, EU:C:2017:597, punctul 40). În consecință, criteriile menționate trebuie de asemenea respectate cu ocazia reînnoirii drepturilor menționate.
76      În speță, deși deciziile în litigiu, procedurile care au condus la adoptarea acestor decizii și normele naționale în litigiu (denumite în continuare „măsurile naționale în litigiu”) privesc furnizarea de servicii mass‑media, elementele dosarului depus la Curte permit totuși să se constate, la fel cum a făcut domnul avocat general la punctul 31 din concluzii, că măsurile naționale în litigiu privesc și atribuirea de drepturi de utilizare a frecvențelor radio.
77      Astfel, primo, reiese, mai întâi, din modul de redactare a părții introductive și din expunerea de motive a deciziei de refuz, anexată la cererea introductivă a Comisiei, că obiectul acestei decizii este nereînnoirea dreptului de a furniza servicii mass‑media „pe frecvența de 92,9 MHz”. În continuare, din titlul cererii de ofertă în litigiu, anexat de asemenea la cererea introductivă a Comisiei, reiese că această cerere de ofertă privea utilizarea posibilității de a furniza servicii mass‑media radio în aria de acoperire „Budapesta 92,9 MHz”. Tabelul de informații care figurează în cererea de ofertă în litigiu menționează de asemenea această frecvență radio. De altfel, punctul 1.2.1 din această cerere de ofertă prevedea că obiectivul acesteia din urmă este de a garanta „că Consiliul pentru Comunicații Mass‑media asigură o gestionare responsabilă, adecvată și eficientă a posibilității de a furniza servicii mass‑media pentru frecvența Budapesta 92,9 MHz, în calitate de proprietate a statului”. În plus, articolul 48 din Legea privind mass‑media vizează „un serviciu mass‑media liniar analogic care utilizează resurse limitate deținute de stat” și „dreptul de a furniza servicii mass‑media liniare analogice care utilizează resurse limitate deținute de stat”. În sfârșit, articolul 65 din această lege se referă la încheierea unui contract administrativ temporar pentru exploatarea unei posibilități de furnizare de servicii mass‑media pentru care NMHH demonstrează că este posibil să se furnizeze serviciile mass‑media în special „fără a provoca interferențe altora”.
78      Astfel, din chiar termenii deciziei de refuz, ai cererii de ofertă în litigiu și ai articolului 48 din Legea privind mass‑media rezultă că această decizie, această cerere de ofertă și acest articol privesc nu numai furnizarea de servicii mass‑media, ci și atribuirea dreptului de utilizare a unei frecvențe radio, în speță frecvența de 92,9 MHz. Termenii articolului 65 din Legea privind mass‑media demonstrează de asemenea că contractul administrativ temporar care poate fi încheiat în temeiul acestui din urmă articol privește nu numai furnizarea de servicii mass‑media, ci și utilizarea frecvențelor radio.
79      Secundo, din modul de redactare a deciziei NMHH din 13 februarie 2014 de acordare a autorizației de utilizare a frecvenței de 92,9 MHz în favoarea Klubrádió, anexată la duplica Ungariei, reiese că perioada de valabilitate a acestei autorizații era aceeași cu cea a contractului de radiodifuziune al Klubrádió, și anume perioada cuprinsă între 14 februarie 2014 și 14 februarie 2021. Pe de altă parte, în această decizie se arată că autorizația menționată înceta la data expirării termenului stabilit în acest contract sau, în cazul rezilierii acestuia din urmă, fie de comun acord, fie de către Consiliul pentru Comunicații Mass‑media, la data acestei rezilieri, fără o procedură administrativă specifică de retragere materială sau o decizie administrativă.
80      Termenii deciziei menționate arată astfel că validitatea autorizației în cauză depindea de validitatea dreptului de a furniza servicii mass‑media, așa încât pierderea acestui drept determina în mod automat pierderea dreptului de a utiliza frecvența de 92,9 MHz.
81      Tertio, explicațiile furnizate de Ungaria, atât în faza scrisă a procedurii, cât și în ședință, în ceea ce privește modalitățile de aplicare a procedurilor de acordare a drepturilor de furnizare a serviciilor mass‑media și a drepturilor de utilizare a frecvențelor radio indică de asemenea existența în Ungaria a unei legături directe între dreptul de a furniza servicii mass‑media și dreptul de utilizare a frecvențelor radio.
82      Astfel, din aceste explicații reiese că, pentru a atribui frecvențele radio, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media trebuie să inițieze în prealabil o cerere de ofertă pentru furnizarea de servicii mass‑media pe o anumită frecvență radio. Ofertantului câștigător al acestei cereri de ofertă i se acordă dreptul de a furniza aceste servicii, în temeiul unui contract administrativ încheiat cu Consiliul pentru Comunicații Mass‑media, și anume contractul de radiodifuzare. Ulterior, la cerere, NMHH, după verificarea condițiilor tehnice, autorizează utilizarea frecvențelor radio menționate de către acest ofertant câștigător sau de către radiodifuzorul cu care ofertantul câștigător respectiv încheie un contract în vederea difuzării conținuturilor sale de radio.
83      Rezultă că, în Ungaria, accesul la frecvențele radio în vederea difuzării de conținut de radio este, în practică, limitat numai la titularii dreptului de a furniza servicii mass‑media, indiferent că aceștia difuzează ei înșiși conținuturile lor pe frecvența radio în cauză sau că o astfel de difuzare este efectuată de un difuzor care a încheiat un contract în acest scop cu acești titulari.
84      Prin urmare, în acest stat membru, deciziile care, la fel ca decizia de declarare a nulității, sunt adoptate în cadrul unei cereri de ofertă precum cererea de ofertă în litigiu privesc, în definitiv, atribuirea de drepturi de utilizare a frecvențelor radio.
85      Având în vedere toate aceste elemente, rezultă că sistemul maghiar de acordare a drepturilor referitoare la furnizarea de servicii mass‑media radiofonice și la utilizarea frecvențelor radio este conceput și configurat în așa fel încât aceste drepturi sunt direct legate. Rezultă că orice măsură națională referitoare la acordarea de drepturi de furnizare a unor astfel de servicii, precum măsurile naționale în litigiu, produce în mod necesar efecte în privința drepturilor de utilizare a frecvențelor radio și intră, așadar, în domeniul de aplicare material al cadrului de reglementare al Uniunii privind comunicațiile electronice.
86      În consecință, măsurile naționale în litigiu intră în domeniul de aplicare material al cadrului de reglementare al Uniunii privind comunicațiile electronice.
87      Această concluzie nu este pusă sub semnul îndoielii de faptul că aceste măsuri naționale privesc și furnizarea de servicii mass‑media radiofonice și că, astfel cum a arătat Ungaria, reglementarea privind această furnizare este exclusă din domeniul de aplicare al cadrului de reglementare al Uniunii privind comunicațiile electronice, așa cum reiese în special din articolul 2 litera (c) din Directiva‑cadru și din articolul 2 punctul 4 din Directiva 2018/1972.
88      Astfel, este suficient să se constate că, atunci când un stat membru, precum Ungaria, acționând în limitele marjei de apreciere de care dispune în ceea ce privește natura și modalitățile procedurilor de atribuire a frecvențelor radio pe care le organizează, decide ca selectarea utilizatorilor acestor frecvențe să se efectueze ținând seama de criterii legate de furnizarea de servicii de difuzare de programe radio, acest stat membru nu poate eluda cerințele prevăzute de cadrul de reglementare al Uniunii privind comunicațiile electronice în scopul atribuirii spectrului de frecvențe radio și în special principiul acordării drepturilor de utilizare a frecvențelor radio pe baza unor criterii obiective, transparente, nediscriminatorii și proporționale (a se vedea prin analogie Hotărârea din 20 aprilie 2023, DIGI Communications, C‑329/21, EU:C:2023:303, punctul 31).
89      După cum a arătat în esență domnul avocat general la punctul 33 din concluzii, în caz contrar, li s‑ar permite statelor membre să eludeze cu ușurință normele acestui cadru referitoare la acordarea drepturilor de utilizare a frecvențelor radio și să compromită în acest fel obiectivele urmărite de cadrul menționat, astfel cum sunt definite la articolul 8 alineatele (2), (3) și (4) din Directiva‑cadru, și în special cadrul privind promovarea concurenței în furnizarea rețelelor de comunicații electronice, a serviciilor de comunicații electronice și a serviciilor și a infrastructurilor asociate, precum și utilizarea și gestionarea eficientă a frecvențelor radio. Aceste norme ar fi astfel lipsite de efect util.
90      Pe de altă parte, din moment ce cadrul de reglementare al Uniunii privind comunicațiile electronice nu este aplicabil măsurilor naționale în litigiu decât în măsura în care acestea din urmă privesc atribuirea de drepturi de utilizare a frecvențelor radio, nu se poate susține că s‑a adus atingere competențelor statelor membre în materie de reglementare a mass‑media.
91      În sfârșit, nu poate fi reținut nici argumentul Ungariei că procedurile care au condus la adoptarea deciziilor în litigiu ar intra sub incidența derogării de la aplicarea cadrului de reglementare al Uniunii privind comunicațiile electronice, prevăzută la articolul 5 alineatul (2) al doilea paragraf din Directiva privind autorizarea.
92      Într‑adevăr, așa cum susține Comisia, această dispoziție, la fel ca articolul 48 alineatul (3) din Directiva 2018/1972, prevede doar posibilitatea de a deroga de la principiul acordării drepturilor de utilizare a frecvențelor radio prin proceduri deschise atunci când acordarea drepturilor individuale de utilizare a spectrului de frecvențe radio furnizorilor de servicii de difuzare de programe radio sau de televiziune este necesară în vederea îndeplinirii unui obiectiv de interes general stabilit de statele membre în conformitate cu dreptul Uniunii.
93      Or, în speță, astfel cum reiese în special din cuprinsul punctului 34 din prezenta hotărâre, nu se poate considera că procedura de cerere de ofertă în litigiu nu era „deschisă”, în sensul articolului 5 alineatul (2) al doilea paragraf din Directiva privind autorizarea și al articolului 48 alineatul (3) din Directiva 2018/1972.
94      În orice caz, derogarea prevăzută de aceste dispoziții nu implică înlăturarea de la aplicare a întregului cadru de reglementare al Uniunii privind comunicațiile electronice. În special, chiar și atunci când se aplică această derogare, drepturile de utilizare a frecvențelor radio trebuie acordate, în conformitate cu articolul 9 din Directiva‑cadru, pe baza unor criterii obiective, transparente, nediscriminatorii și proporționale (a se vedea în acest sens Hotărârea din 31 ianuarie 2008, Centro Europa 7, C‑380/05, EU:C:2008:59, punctul 125).
2)      Cu privire la cartă
95      Trebuie amintit că domeniul de aplicare al cartei, în ceea ce privește acțiunea statelor membre, este definit la articolul 51 alineatul (1) din aceasta, conform căruia dispozițiile cartei se adresează statelor membre „în cazul în care acestea pun în aplicare dreptul Uniunii”, această dispoziție confirmând jurisprudența constantă a Curții potrivit căreia drepturile fundamentale garantate de ordinea juridică a Uniunii au vocația de a fi aplicate în toate situațiile reglementate de dreptul Uniunii, însă nu în afara unor asemenea situații [Hotărârea din 19 noiembrie 2019, A. K. ș.a. (Independența Camerei Disciplinare a Curții Supreme), C‑585/18, C‑624/18 și C‑625/18, EU:C:2019:982, punctul 78, precum și jurisprudența citată].
96      În speță, din moment ce măsurile naționale în litigiu constituie o punere în aplicare a cadrului de reglementare al Uniunii privind comunicațiile electronice, trebuie să se constate că, prin adoptarea acestor măsuri, Ungaria era obligată să respecte drepturile fundamentale garantate de cartă și în special dreptul la libertatea de exprimare și de informare consacrat la articolul 11 din aceasta, invocat de Comisie.
97      Rezultă că măsurile naționale în litigiu pot face obiectul unui control atât în raport cu cadrul de reglementare al Uniunii privind comunicațiile electronice, cât și cu carta.
98      În consecință, argumentația Ungariei referitoare la inaplicabilitatea acestui cadru și a cartei în privința acestor măsuri trebuie înlăturată.
2.      Cu privire la aplicabilitatea ratione temporis a Directivei 2018/1972
a)      Argumentația părților
99      Întemeindu‑se pe principiul tempus regit actum, Comisia consideră că Directiva privind autorizarea și Directiva‑cadru sunt aplicabile deciziei de refuz și cererii de ofertă în litigiu, în timp ce Directiva 2018/1972 este aplicabilă deciziei de declarare a nulității.
100    În schimb, Ungaria susține că acest principiu nu este aplicabil procedurilor administrative care sunt în curs. Potrivit acestui stat membru, asemenea proceduri sunt reglementate de normele în vigoare la data la care au fost inițiate. Astfel, în speță, întrucât cererea de ofertă în litigiu a fost inițiată înainte de data intrării în vigoare a Directivei 2018/1972, atât această cerere de ofertă, cât și decizia de declarare a nulității sunt reglementate de Directiva privind autorizarea și de Directiva‑cadru, deși această decizie a fost adoptată după data expirării termenului de transpunere a Directivei 2018/1972. În consecință, în ceea ce privește această decizie, Comisia nu își poate întemeia acțiunea pe o încălcare a Directivei 2018/1972.
101    Regatul Belgiei, Regatul Danemarcei și Regatul Țărilor de Jos susțin argumentația Comisiei.
b)      Aprecierea Curții
102    Trebuie precizat că divergența dintre punctele de vedere ale Comisiei și Ungariei cu privire la aplicabilitatea ratione temporis a Directivei 2018/1972 nu privește decât motivele referitoare la cererea de ofertă în litigiu și la decizia de declarare a nulității. În această privință, Comisia a invocat în special o încălcare de către Ungaria a obligației care revine statelor membre de a se asigura că atribuirea drepturilor individuale de utilizare a spectrului de frecvențe radio se întemeiază cu precădere pe criterii transparente și proporționale, obligație care rezultă din articolul 5 alineatul (2) al doilea paragraf din Directiva privind autorizarea și, de la data aplicabilității Directivei 2018/1972, din articolul 45 alineatul (1) din aceasta.
103    Pe de altă parte, trebuie să se țină seama de faptul că, astfel cum reiese din considerentul (1) al Directivei 2018/1972, aceasta reformează mai multe directive, printre care în special Directiva privind autorizarea și Directiva‑cadru. În această privință, articolul 125 din Directiva 2018/1972 precizează, pe de o parte, că aceste directive se abrogă de la 21 decembrie 2020 și, pe de altă parte, că trimiterile la directivele abrogate se interpretează ca trimiteri la Directiva 2018/1972. Or, articolul 45 alineatul (1) din Directiva 2018/1972 corespunde articolului 9 alineatul (1) din Directiva‑cadru, care prevede printre altele obligația statelor membre de a se asigura că atribuirea spectrului de frecvențe radio pentru serviciile de comunicații electronice se bazează pe criterii transparente și proporționale.
104    Această obligație, amintită la articolul 5 alineatul (2) al doilea paragraf din Directiva privind autorizarea, este echivalentă cu obligația de a respecta principiile transparenței și proporționalității la atribuirea frecvențelor radio, pe care articolul 45 alineatul (1) din Directiva 2018/1972 o impune statelor membre.
105    În aceste condiții, argumentația Ungariei privind aplicabilitatea ratione temporis a Directivei 2018/1972 trebuie, în orice caz, înlăturată.
B.      Cu privire la admisibilitate
1.      Cu privire la admisibilitatea motivelor invocate în privința deciziilor în litigiu
a)      Argumentația părților
106    Ungaria contestă admisibilitatea acțiunii în ceea ce privește deciziile în litigiu.
107    În primul rând, potrivit acestui stat membru, deși, în mod formal, Comisia invocă o încălcare a unor dispoziții ale dreptului Uniunii, în realitate, ea ridică problema conformității acestor decizii în raport cu dispozițiile Legii privind mass‑media sau cu regulile cererii de ofertă în litigiu.
108    Or, problema conformității unei decizii a Consiliului pentru Comunicații Mass‑media cu anumite dispoziții ale Legii privind mass‑media sau cu cererea de ofertă în litigiu ar depăși cu mult obiectul acțiunii în constatarea neîndeplinirii obligațiilor, al cărei unic scop este de a permite Curții să constate neîndeplinirea de către un stat membru a unei obligații care îi revine în temeiul dreptului Uniunii și să pună capăt acestei neîndepliniri a obligațiilor.
109    În al doilea rând, susținând că, în conformitate cu jurisprudența constantă a Curții, numai o practică administrativă consacrată, constantă și generală poate face obiectul unei acțiuni în constatarea neîndeplinirii obligațiilor, Ungaria contestă admisibilitatea prezentei acțiuni, având în vedere că ea vizează două decizii administrative individuale, care au fost de altfel confirmate, în urma unor acțiuni introduse la instanțele naționale, prin decizii judiciare care au autoritate de lucru judecat.
110    În duplică, Ungaria precizează că, spre deosebire de deciziile menționate în hotărârile la care se referă Comisia, deciziile în litigiu nu sunt decizii generale privind un grup de operatori nedefiniți în mod precis, care ar revela o practică coerentă și omogenă, ci decizii care vizează un operator precis.
111    Comisia susține, în primul rând, că în acțiunea sa invocă doar încălcarea dreptului Uniunii. În această privință, ea precizează că în procedura precontencioasă au fost avute în vedere două opțiuni. Prima opțiune s‑a întemeiat pe afirmațiile Ungariei potrivit cărora Consiliul pentru Comunicații Mass‑media nu dispunea, în temeiul Legii privind mass‑media, de nicio marjă de apreciere la adoptarea deciziilor în litigiu. Într‑un astfel de caz, Legea privind mass‑media ar încălca dreptul Uniunii întrucât ar obliga Consiliul pentru Comunicații Mass‑media să adopte decizii incompatibile cu acest drept. A doua opțiune s‑a întemeiat pe interpretarea care, în opinia Comisiei, ar reieși din modul de redactare a Legii privind mass‑media, potrivit căreia Consiliul pentru Comunicații Mass‑media a dispus de o marjă de apreciere la adoptarea deciziilor în litigiu. Într‑un asemenea caz, prin adoptarea lor, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media ar fi exercitat această marjă de apreciere într‑un mod incompatibil cu dreptul Uniunii.
112    Comisia susține, în al doilea rând, că, potrivit unei jurisprudențe constante a Curții, poate iniția o procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor nu doar în privința unei practici administrative, ci și în cazuri individuale de aplicare incorectă a dreptului Uniunii.
113    În plus, faptul că o decizie a făcut obiectul unei acțiuni la nivel național nu se opune posibilității Comisiei de a invoca, într‑o procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor, neconformitatea unei astfel de decizii cu dreptul Uniunii, în special atunci când, precum în speță, instanțele naționale în cauză nu au sesizat Curtea cu o cerere de decizie preliminară.
114    Regatul Belgiei, Regatul Danemarcei și Regatul Țărilor de Jos susțin argumentația Comisiei.
b)      Aprecierea Curții
115    În ceea ce privește, în primul rând, motivul de inadmisibilitate menționat la punctele 107 și 108 din prezenta hotărâre, deși este adevărat că, în anumite părți ale cererii sale introductive, Comisia evocă posibilitatea unui conflict între deciziile în litigiu și normele naționale care au servit drept temei pentru adoptarea lor, în special în ceea ce privește decizia de refuz, reiese totuși în mod clar din cererea introductivă că Comisia urmărește doar să se constate neconformitatea deciziilor în litigiu sau a acestor norme naționale în temeiul cărora au fost adoptate deciziile cu mai multe dispoziții ale cadrului de reglementare al Uniunii privind comunicațiile electronice și cu articolul 11 din cartă.
116    În ceea ce privește, în al doilea rând, motivul de inadmisibilitate întemeiat pe faptul că deciziile individuale nu pot face obiectul unei acțiuni în constatarea neîndeplinirii obligațiilor, trebuie mai întâi arătat că articolele 258 și 259 TFUE nu limitează controlul pe care Curtea este chemată să îl efectueze în cadrul unei acțiuni în constatarea neîndeplinirii obligațiilor numai la dispozițiile sau la actele cu aplicabilitate generală adoptate de statele membre. Se poate deduce astfel că deciziile și actele individuale adoptate de acestea pot face de asemenea obiectul unei acțiuni în constatarea neîndeplinirii obligațiilor atunci când Comisia consideră că adoptarea lor a avut loc cu încălcarea dreptului Uniunii.
117    În continuare, Curtea a statuat că, având în vedere rolul său de gardian al tratatelor, Comisia este singura competentă să decidă dacă este oportun să inițieze o procedură de constatare a neîndeplinirii obligațiilor și pentru ce acțiune sau omisiune imputabilă statului membru în cauză trebuie introdusă această procedură. În acest context, Curtea a precizat că Comisia poate solicita printre altele să se constate neîndeplinirea obligațiilor constând în faptul că, într‑un caz determinat, nu a fost atins rezultatul urmărit de o directivă (Hotărârea din 10 aprilie 2003, Comisia/Germania, C‑20/01 și C‑28/01, EU:C:2003:220, punctul 30, precum și jurisprudența citată).
118    Or, în acest sens, trebuie remarcat faptul că articolul 9 alineatul (1) din Directiva‑cadru impune statelor membre să se asigure că atribuirea spectrului de frecvențe radio de către autoritățile competente se bazează pe criterii obiective, transparente, nediscriminatorii și proporționale. Această dispoziție precizează că obligația se aplică atât în cazul acordării autorizațiilor generale, cât și în cazul acordării drepturilor individuale de utilizare a unor astfel de frecvențe radio.
119    Astfel, fără a aduce atingere obligației Comisiei de a‑și îndeplini sarcina probei, Curtea a admis deja că o acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor poate fi introdusă cu privire la un act sau o decizie individuală.
120    Pe de altă parte, în jurisprudența sa referitoare la posibilitatea de a introduce o acțiune în constatarea neîndeplinirii obligațiilor în privința unei practici administrative, Curtea s‑a limitat să enunțe condițiile pe care o astfel de practică trebuie să le îndeplinească pentru a putea face obiectul unei acțiuni în constatarea neîndeplinirii obligațiilor, fără a se pronunța asupra posibilității sau a imposibilității de a iniția o astfel de acțiune în privința unui act sau a unei decizii individuale.
121    În sfârșit, nu există niciun indiciu în articolele 258 și 259 TFUE sau în jurisprudența Curții care să permită să se considere că respingerea acțiunilor naționale formulate împotriva unei decizii individuale, prin decizii judiciare naționale cu autoritate de lucru judecat, se opune ca o astfel de decizie individuală să poată da naștere unei acțiuni în constatarea neîndeplinirii obligațiilor.
122    Având în vedere considerațiile care precedă, este necesar să se respingă motivele de inadmisibilitate invocate de Ungaria în legătură cu criticile invocate în privința deciziilor în litigiu.
2.      Cu privire la admisibilitatea motivului întemeiat pe încălcarea principiului cooperării loiale
123    În enunțul primului capăt de cerere din cererea introductivă, Comisia evocă încălcarea de către Ungaria a principiului cooperării loiale.
124    Or, această instituție nu menționează acest principiu nici atunci când enunță motivele pe care se întemeiază prezenta acțiune, nici atunci când dezvoltă argumentația invocată în susținerea acestor motive.
125    În consecință, această acțiune este inadmisibilă în măsura în care urmărește să se constate încălcarea de către Ungaria a principiului cooperării loiale.
C.      Cu privire la fond
126    În susținerea acțiunii, Comisia invocă patru serii de critici.
127    Prima serie de critici, care vizează articolul 48 alineatul (7) din Legea privind mass‑media și decizia de refuz, este întemeiată pe încălcarea articolelor 5, 7 și 10 din Directiva privind autorizarea, a articolului 4 din Directiva privind concurența, a articolului 9 din Directiva‑cadru, precum și a principiilor proporționalității, nediscriminării și bunei administrări. A doua, care vizează cererea de ofertă în litigiu și decizia de declarare a nulității, este întemeiată pe încălcarea articolului 5 alineatele (2) și (3) din Directiva privind autorizarea, a articolelor 8 și 9 din Directiva‑cadru și a articolului 45 din Directiva 2018/1972. A treia, care vizează articolul 65 alineatul (11) din Legea privind mass‑media, este întemeiată pe o încălcare a articolului 45 alineatul (1) din Directiva 2018/1972, precum și a principiilor proporționalității și nediscriminării. A patra serie de critici este întemeiată pe încălcarea articolului 11 din cartă.
1.      Cu privire la criticile referitoare la articolul 48 alineatul (7) din Legea privind mass‑media și la decizia de refuz
128    Comisia susține în esență că Ungaria nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 5, 7 și 10 din Directiva privind autorizarea, al articolului 4 din Directiva privind concurența, al articolului 9 din Directiva‑cadru, precum și al principiilor proporționalității și nediscriminării. Aceste neîndepliniri ale obligațiilor ar rezulta, primo, din adoptarea de către Consiliul pentru Comunicații Mass‑media a deciziei de refuz, secundo, din adoptarea articolului 48 alineatul (7) din Legea privind mass‑media, care exclude în mod automat reînnoirea drepturilor de utilizare a spectrului de frecvențe radio referitor la radiodifuziunea FM în cazul în care titularul și‑a încălcat în mod repetat obligația de transmitere a datelor referitoare la cotele de difuzare, inclusiv atunci când încălcările săvârșite sunt minore, pur formale și au fost deja sancționate prin amenzi care au condus ulterior la o conformare integrală, precum și, tertio, din imposibilitatea care decurge de aici, în mod discriminatoriu și disproporționat, pentru Klubrádió de a‑și continua activitatea în domeniul radiodifuziunii.
129    Pe de altă parte, Comisia reproșează Ungariei că nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 5 alineatul (3) din Directiva privind autorizarea și al principiului bunei administrări ca urmare neadoptării unei decizii, în termenul de șase săptămâni prevăzut de această dispoziție, cu privire la cererea Klubrádió având ca obiect reînnoirea drepturilor sale de utilizare a spectrului de frecvențe radio.
a)      Cu privire la motivul întemeiat pe încălcarea principiului proporționalității
1)      Argumentația părților
130    Comisia arată că articolul 48 alineatul (7) din Legea privind mass‑media sau, cel puțin, modul în care Consiliul pentru Comunicații Mass‑media a aplicat această dispoziție în privința Klubrádió nu respectă articolele 5, 7 și 10 din Directiva privind autorizarea, articolul 4 din Directiva privind concurența și articolul 9 din Directiva‑cadru și în special principiul proporționalității prevăzut la aceste articole.
131    În primul rând, Comisia susține că decizia de refuz încalcă principiul proporționalității pentru motivul că refuzul reînnoirii dreptului Klubrádió de a furniza servicii mass‑media se întemeiază numai pe faptul că, în cursul celor șapte ani de validitate a contractului de radiodifuziune al Klubrádió, acest post de radio și‑a încălcat în două rânduri obligația de a transmite date referitoare la cotele de difuzare.
132    Comisia consideră că refuzul reînnoirii dreptului de a furniza servicii mass‑media poate fi asimilat unei sancțiuni. Ea se întemeiază în această privință pe gravitatea consecințelor care, în conformitate cu legislația maghiară, rezultă pentru un furnizor de servicii mass‑media dintr‑un astfel de refuz, și anume, pe de o parte, imposibilitatea de a continua să furnizeze conținuturile sale pe o frecvență radio, cu excepția cazului în care câștigă o nouă cerere de ofertă, și, pe de altă parte, în cazul în care această cerere de ofertă nu s‑ar finaliza cu succes, imposibilitatea de a încheia un contract administrativ temporar pentru a continua să furnizeze aceste conținuturi pe frecvența radio în cauză până la finalizarea unei alte noi cereri de ofertă.
133    În acest context, Comisia face trimitere la jurisprudența Curții, din care ar reieși, pe de o parte, că, la aprecierea proporționalității unei sancțiuni, trebuie să se țină seama de natura și de gravitatea încălcării pe care această sancțiune urmărește să o penalizeze și, pe de altă parte, că sancțiunea trebuie să fie suficient de modulabilă în funcție de gravitatea încălcării.
134    Pe de altă parte, Comisia consideră că refuzul reînnoirii dreptului de a furniza servicii mass‑media este comparabil cu retragerea sau suspendarea acestui drept. Or, o astfel de retragere sau o astfel de suspendare ar constitui una dintre sancțiunile cele mai grave, care, în conformitate cu articolul 10 alineatul (5) din Directiva privind autorizarea, nu pot fi aplicate decât cu condiția respectării principiului proporționalității și numai în cazul unor încălcări grave sau repetate, printre altele, ale condițiilor drepturilor de utilizare a frecvențelor radio.
135    În acest context, Comisia subliniază că refuzul reînnoirii dreptului Klubrádió de a furniza servicii mass‑media nu este o consecință juridică proporțională în raport cu gravitatea încălcărilor săvârșite de acest post de radio.
136    Astfel, primo, la data faptelor care constituie încălcările în cauză, articolul 22 alineatul (8) din Legea privind mass‑media nu stabilea un termen pentru respectarea obligației de transmitere a datelor referitoare la cotele de difuzare. Secundo, în cele două cazuri menționate în Deciziile nr. 354/2017 și nr. 1224/2017, Klubrádió s‑a conformat acestei obligații în timpul procedurii de sancționare. Tertio, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media nu a constatat, pe baza datelor furnizate de Klubrádió pentru a se conforma obligației menționate, că emisiunile difuzate de acesta nu erau conforme cu obligațiile în materie de cote de difuzare care revin acestui post de radio. Quarto, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media a sancționat fiecare dintre cele două încălcări constatate în aceste decizii cu o amendă în cuantum cuprins între 30 000 HUF (aproximativ 75 de euro) și 36 000 HUF (aproximativ 90 de euro), în timp ce, potrivit articolului 187 alineatul (1) din Legea privind mass‑media, amenda maximă prevăzută în cazul unei încălcări repetate s‑ar ridica la 2 000 000 HUF (5 420 de euro), ceea ce ar demonstra că încălcările menționate constituie încălcări minore. Quinto, Klubrádió a achitat amenzile aplicate, iar sancțiunea stabilită și‑a atins scopul, întrucât, după deciziile menționate, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media nu a mai constatat săvârșirea altor încălcări de către Klubrádió.
137    În al doilea rând, Comisia arată că, dacă articolul 48 alineatul (7) din Legea privind mass‑media ar trebui interpretat în sensul că exclude în mod automat reînnoirea dreptului de a furniza servicii mass‑media în toate cazurile în care furnizorul în cauză a săvârșit o încălcare repetată, inclusiv atunci când a întârziat în mai multe rânduri să își îndeplinească obligația de transmitere a datelor referitoare la cotele de difuzare, această dispoziție ar fi contrară principiului proporționalității.
138    Astfel, o asemenea interpretare a dispoziției menționate nu ar lăsa Consiliului pentru Comunicații Mass‑media nicio marjă pentru a aprecia caracterul nesemnificativ sau insuficient de grav al încălcării în cauză și conformitatea cu principiul proporționalității a deciziilor privind reînnoirea dreptului de a furniza servicii mass‑media și implicit ar avea ca efect constrângerea Consiliului pentru Comunicații Mass‑media să adopte decizii incompatibile cu acest principiu.
139    În schimb, dacă articolul 48 alineatul (7) din Legea privind mass‑media coroborat cu articolul 185 alineatul (2) din această lege ar trebui interpretat în sensul că Consiliul pentru Comunicații Mass‑media dispune de o marjă de apreciere la adoptarea deciziilor privind reînnoirea dreptului de a furniza servicii mass‑media, având în vedere elementele enunțate la punctul 136 din prezenta hotărâre, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media și‑ar fi exercitat marja de apreciere într‑un mod incompatibil cu principiul proporționalității atunci când a adoptat decizia de refuz. Într‑un asemenea caz, numai această decizie ar fi contrară acestui principiu.
140    În apărare, în primul rând, Ungaria susține că refuzul reînnoirii dreptului de a furniza servicii mass‑media nu urmărește sancționarea comportamentului unui furnizor care a solicitat reînnoirea acestui drept, ci este consecința nerespectării de către acest furnizor a unei cerințe definite în prealabil pentru a avea dreptul la o astfel de reînnoire. Un astfel de refuz nu poate fi asimilat în special sancțiunii revocării, prevăzută la articolul 10 alineatul (5) din Directiva privind autorizarea, din moment ce această sancțiune ar pune capăt contractului de radiodifuziune în cauză înainte de expirarea duratei acestui contract. În ceea ce privește refuzul reînnoirii dreptului de a furniza servicii mass‑media, acesta nu ar avea efect decât pentru o perioadă ulterioară datei expirării contractului menționat.
141    Astfel, nici cerințele care rezultă din articolul 10 alineatul (5) din Directiva privind autorizarea, nici jurisprudența referitoare la principiul proporționalității în materie de sancțiuni nu ar fi relevante în speță.
142    În al doilea rând, în ceea ce privește pretinsa încălcare a principiului proporționalității prin articolul 48 alineatul (7) din Legea privind mass‑media, Ungaria susține că dreptul Uniunii nu se opune unei reglementări naționale care stabilește condiții de excludere a posibilității de reînnoire a dreptului de a furniza servicii mass‑media fără să poată fi exercitată nicio putere de apreciere, întrucât condiții obiective stabilite în prealabil într‑o lege exclud posibilitatea unei aplicări arbitrare și discriminatorii a dreptului.
143    Or, criteriile de refuz al reînnoirii dreptului de a furniza servicii mass‑media definite în Legea privind mass‑media sunt obiective, transparente, nediscriminatorii și proporționale, din moment ce o astfel de reînnoire nu este exclusă decât în cazul unor încălcări grave sau repetate, constatate prin decizii definitive.
144    Proporționalitatea ar fi asigurată prin faptul că, astfel cum reiese din articolul 187 alineatul (5) din Legea privind mass‑media, încălcările minore nu pot constitui încălcări repetate. De asemenea, definiția legală a condițiilor cumulative care permit calificarea unei încălcări drept încălcare repetată garantează, prin intermediul principiului progresivității, că refuzul reînnoirii dreptului de a furniza servicii mass‑media nu poate interveni decât în cazul celor mai grave și mai flagrante încălcări.
145    Pe de altă parte, Ungaria precizează că gravitatea încălcării în cauză nu face obiectul unei aprecieri în procedura de reînnoire a dreptului de a furniza servicii mass‑media, întrucât această procedură nu este o procedură de sancționare. Gravitatea unei anumite încălcări este apreciată cu ocazia acestei din urmă proceduri de către Consiliul pentru Comunicații Mass‑media, acesta trebuind în special să stabilească dacă această încălcare este gravă sau repetată, ceea ce i‑ar impune să examineze cu precădere dacă încălcarea nu este de o gravitate minoră.
146    În sfârșit, Ungaria adaugă că a conferi o marjă de apreciere Consiliului pentru Comunicații Mass‑media ar însemna ca acesta să reexamineze caracterul grav sau repetat al încălcărilor, constatat printr‑o decizie definitivă, atunci când se pronunță cu privire la reînnoirea dreptului de a furniza servicii mass‑media, ceea ce ar fi contrar principiilor statului de drept, securității juridice și egalității de tratament.
147    În al treilea rând, în ceea ce privește încălcarea principiului proporționalității prin decizia de refuz, Ungaria arată că refuzul reînnoirii dreptului Klubrádió de a furniza servicii mass‑media nu rezultă din aplicarea unor dispoziții disproporționate ale reglementării maghiare sau dintr‑o decizie arbitrară a Consiliului pentru Comunicații Mass‑media, ci numai din constatarea de către acesta, în decizii definitive, a unei serii de încălcări repetate săvârșite de Klubrádió.
148    În această privință, Ungaria contestă argumentul Comisiei că încălcările constate în Deciziile nr. 354/2017 și nr. 1224/2017 constituie încălcări minore.
149    Astfel, primo, faptul că amenzile aplicate au un cuantum redus nu ar demonstra că este vorba despre încălcări minore. Pe de o parte, cuantumul acestor amenzi nu oferă nicio indicație cu privire la gravitatea încălcărilor în cauză, mai ales în lipsa unor date comparative. Pe de altă parte, la stabilirea acestui cuantum, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media a luat în considerare situația financiară a Klubrádió pentru a nu aplica o sancțiune care să facă imposibilă sau dificilă funcționarea acestui post de radio, în conformitate nu numai cu principiile proporționalității și progresivității, ci și cu Codul de procedură aplicabil la data adoptării Deciziilor nr. 354/2017 și nr. 1224/2017.
150    Secundo, afirmația Comisiei că articolul 22 alineatul (8) din Legea privind mass‑media nu stabilea, la data faptelor care constituie încălcările în cauză, un termen pentru respectarea obligației de transmitere a datelor referitoare la cotele de difuzare este eronată. Astfel, legiuitorul național a modificat această dispoziție cu efect de la 3 august 2011, prevăzând că „[f]urnizorii de servicii mass‑media sunt obligați să furnizeze lunar Consiliului pentru Comunicații Mass‑media date care să permită controlul respectării cotelor de difuzare”. Faptul că, în procedura care a condus la adoptarea Deciziilor nr. 354/2017 și nr. 1224/2017, Klubrádió nu a depus nicio declarație sau obiecție cu privire la pretinsa lipsă a unui termen pentru respectarea acestei obligații și nu a formulat nicio cale de atac împotriva acestor decizii demonstrează că acesta cunoștea obligațiile care îi reveneau în ceea ce privește transmiterea datelor referitoare la cotele de difuzare și practica decizională a Consiliului pentru Comunicații Mass‑media în acest sens.
151    Tertio, importanța obligației de transmitere a datelor referitoare la cotele de difuzare ar justifica constatarea că încălcările săvârșite de Klubrádió nu aveau un caracter minor. În această privință, Ungaria arată că netransmiterea sau transmiterea tardivă a acestor date împiedică controlul de către Consiliul pentru Comunicații Mass‑media al respectării obligațiilor care revin furnizorului în cauză în materie de cote de difuzare și permite astfel acestui furnizor să se sustragă mai ușor de la constatarea unei eventuale alte încălcări.
152    Quarto, împrejurarea că Klubrádió s‑a conformat în cursul procedurilor care au condus la adoptarea Deciziilor nr. 354/2017 și nr. 1224/2017 obligației de a transmite datele referitoare la cotele de difuzare care îi reveneau, precum și faptul că a achitat ulterior amenzile aplicate nu sunt relevante în raport cu încălcarea acestei obligații de către acest post de radio.
153    Regatul Belgiei, Regatul Danemarcei și Regatul Țărilor de Jos susțin argumentația Comisiei.
2)      Aprecierea Curții
i)      Cu privire la aplicabilitatea articolului 10 din Directiva privind autorizarea
154    Prin intermediul criticii întemeiate pe o încălcare a principiului proporționalității, Comisia susține că decizia de refuz și, eventual, articolul 48 alineatul (7) din Legea privind mass‑media nu sunt conforme cu principiul proporționalității, astfel cum este reflectat atât la articolele 5 și 7 din Directiva privind autorizarea, la articolul 9 din Directiva‑cadru și la articolul 4 din Directiva privind concurența, cât și la articolul 10 din Directiva privind autorizarea.
155    Așa cum s‑a arătat la punctele 74 și 75 din prezenta hotărâre, articolele 5 și 7 din Directiva privind autorizarea, articolul 9 din Directiva‑cadru și articolul 4 din Directiva privind concurența definesc normele privind atribuirea drepturilor de utilizare a frecvențelor radio.
156    La rândul său, articolul 10 din Directiva privind autorizarea prevede normele privind obligația care revine statelor membre de a controla și de a supraveghea respectarea condițiilor care pot însoți drepturile de utilizare a frecvențelor radio și în special măsurile pe care le pot adopta pentru a garanta respectarea acestor condiții.
157    Or, din analiza efectuată cu ocazia examinării aplicabilității cadrului de reglementare al Uniunii privind comunicațiile electronice în cazul măsurilor naționale în litigiu și în special din cuprinsul punctului 76 din prezenta hotărâre reiese că articolul 48 alineatul (7) din Legea privind mass‑media și decizia de refuz constituie punerea în aplicare a dispozițiilor acestui cadru privind atribuirea drepturilor de utilizare a frecvențelor radio.
158    În consecință, conformitatea deciziei de refuz cu articolul 48 alineatul (7) din Legea privind mass‑media trebuie apreciată numai în raport cu principiul proporționalității, astfel cum este reflectat la articolele 5 și 7 din Directiva privind autorizarea, la articolul 9 din Directiva‑cadru și la articolul 4 din Directiva privind concurența.
ii)    Cu privire la domeniul de aplicare al articolului 48 alineatul (7) litera (a) din Legea privind mass‑media
159    După cum reiese din cuprinsul punctelor 137-139 din prezenta hotărâre, critica întemeiată pe încălcarea principiului proporționalității de către Ungaria are la bază o argumentație a Comisiei fundamentată pe două ipoteze alternative. Potrivit primei ipoteze, articolul 48 alineatul (7) din Legea privind mass‑media acordă Consiliului pentru Comunicații Mass‑media o marjă, la adoptarea deciziilor privind cererile de reînnoire a dreptului de a furniza servicii mass‑media, pentru a aprecia gravitatea și caracterul repetat al încălcărilor săvârșite de furnizorul în cauză, astfel încât numai decizia de refuz ar fi contrară principiului proporționalității, întrucât, având în vedere elementele enunțate la punctul 136 din prezenta hotărâre, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media a încălcat acest principiu atunci când și‑a exercitat marja de apreciere. Potrivit celei de a doua ipoteze, această dispoziție nu acordă o astfel de marjă de apreciere Consiliului pentru Comunicații Mass‑media, astfel încât dispoziția menționată încalcă ea însăși principiul menționat, întrucât ar conduce la adoptarea unor decizii contrare acestuia.
160    Prin urmare, este necesar să se stabilească în prealabil, având în vedere elementele care figurează în dosarul prezentat Curții, domeniul de aplicare recunoscut în dreptul maghiar la articolul 48 alineatul (7) din Legea privind mass‑media.
161    Această dispoziție prevede că dreptul de a furniza servicii mass‑media nu poate fi reînnoit printre altele în cazul în care, printr‑o decizie finală a Consiliului pentru Comunicații Mass‑media, furnizorul în cauză a fost găsit vinovat de încălcări repetate sau grave ale contractului în cauză sau ale dispozițiilor Legii privind libertatea presei sau ale Legii privind mass‑media.
162    În conformitate cu articolul 187 alineatul (5) din Legea privind mass‑media, o încălcare este considerată repetată în cazul în care contravenientul, într‑o perioadă de 365 de zile, repetă același comportament ilegal – care intră sub incidența aceluiași temei juridic, a aceleiași dispoziții legale și a aceluiași domeniu – precum cel constatat printr‑o decizie administrativă definitivă, cu excepția încălcărilor minore.
163    Din explicațiile furnizate de Ungaria în faza scrisă a procedurii reiese că articolul 48 alineatul (7) din Legea privind mass‑media este interpretat în sensul că, la adoptarea deciziilor privind cererile de reînnoire a dreptului de a furniza servicii mass‑media, cum este decizia de refuz, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media nu dispune de nicio marjă pentru a aprecia gravitatea încălcărilor săvârșite de furnizorul în cauză și caracterul repetat al acestor încălcări. Consiliul pentru Comunicații Mass‑media se limitează să verifice dacă, în perioada de valabilitate a dreptului a cărui reînnoire este solicitată, a adoptat, în privința acestui furnizor, o decizie definitivă prin care a constatat săvârșirea unei încălcări grave sau repetate. În cazul unui răspuns afirmativ, acesta ar fi obligat, în temeiul acestei dispoziții, să refuze reînnoirea acestui drept. Din aceste explicații mai reiese că, atunci când adoptă decizii privind procedurile de sancționare, precum Deciziile nr. 354/2017 și nr. 1224/2017, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media evaluează și, după caz, stabilește caracterul grav sau repetat al încălcărilor comise de furnizorul în cauză.
164    Documentele prezentate de părți confirmă faptul că articolul 48 alineatul (7) din Legea privind mass‑media este interpretat și aplicat în sensul enunțat la punctul anterior.
165    Astfel, mai întâi, în decizia de refuz, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media se limitează să enumere deciziile definitive adoptate în procedurile de sancționare inițiate împotriva Klubrádió și arată că în Decizia nr. 1224/2017 constatase încălcarea de către acest post de radio a obligației de transmitere a datelor referitoare la cotele de difuzare și caracterul reiterat al acestei încălcări.
166    În continuare, din tabelul referitor la motivele deciziilor de refuz privind reînnoirea dreptului de a furniza servicii mass‑media emis de Consiliul pentru Comunicații Mass‑media, prezentat de Ungaria în procedura precontencioasă și anexat la cererea introductivă a Comisiei (denumit în continuare „tabelul referitor la motivele de refuz”), reiese că aprecierea caracterului grav sau repetat al încălcărilor săvârșite de furnizorii în cauză nu este efectuată în deciziile de refuz al reînnoirii acestui drept, ci în deciziile definitive adoptate în cadrul procedurilor de sancționare.
167    În sfârșit, în Decizia nr. 265/18 (III.29) din 27 martie 2018, adoptată în procedura de sancționare inițiată împotriva postului de radio Kun‑Média, anexată la replica Comisiei, se confirmă faptul că, la adoptarea deciziilor privind procedurile de sancționare, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media apreciază atât gravitatea unei încălcări, cât și, dacă din această apreciere rezultă că încălcarea respectivă nu este minoră, caracterul reiterat sau nereiterat al acesteia din urmă.
168    În consecință, ținând seama de lipsa unei marje de apreciere conferite Consiliului pentru Comunicații Mass‑media prin Legea privind mass‑media, examinarea motivului întemeiat pe o încălcare a principiului proporționalității impune verificarea temeiniciei argumentației Comisiei privind încălcarea acestui principiu nu de către Consiliul pentru Comunicații Mass‑media, ci prin articolul 48 alineatul (7) din această lege.
iii) Cu privire la încălcarea principiului proporționalității prin articolul 48 alineatul (7) din Legea privind mass‑media
169    Astfel cum reiese din articolul 9 alineatul (1) din Directiva‑cadru, ținând seama de faptul că frecvențele radio reprezintă un bun public cu o importantă valoare socială, culturală și economică, statele membre asigură gestionarea eficientă a frecvențelor radio pentru serviciile de comunicații electronice pe teritoriul lor, în conformitate cu sarcinile de reglementare specificate în cadrul de reglementare al Uniunii privind comunicațiile electronice și în vederea realizării obiectivelor definite în special la articolul 8 din această directivă.
170    În temeiul articolului 4 punctul 2 din Directiva privind concurența, al articolului 5 alineatul (2) al doilea paragraf și al articolului 7 alineatul (3) din Directiva privind autorizarea, precum și al articolului 9 alineatul (1) din Directiva‑cadru, drepturile de utilizare a frecvențelor radio trebuie să fie atribuite pe baza unor criterii obiective, transparente, nediscriminatorii și proporționale (Hotărârea din 26 iulie 2017, Persidera, C‑112/16, EU:C:2017:597, punctul 39 și jurisprudența citată). Aceste criterii care, astfel cum s‑a arătat la punctul 75 din prezenta hotărâre, sunt aplicabile la momentul reînnoirii drepturilor menționate, trebuie, pe de altă parte, aplicate ținând seama de obiectivele enunțate la articolul 8 din Directiva‑cadru (a se vedea în acest sens Hotărârea din 26 iulie 2017, Europa Way și Persidera, C‑560/15, EU:C:2017:593, punctul 72).
171    Din cuprinsul punctelor 161-163 din prezenta hotărâre rezultă că articolul 48 alineatul (7) din Legea privind mass‑media are ca efect privarea automată a anumitor furnizori, și anume cei pentru care Consiliul pentru Comunicații Mass‑media a constatat, printr‑o decizie definitivă, o încălcare gravă sau repetată a contractului de radiodifuziune în cauză sau a dispozițiilor Legii privind libertatea presei sau ale Legii privind mass‑media, de posibilitatea de a obține reînnoirea dreptului lor de a furniza servicii mass‑media, care, astfel cum s‑a constatat în cadrul analizei aplicabilității cadrului de reglementare al Uniunii privind comunicațiile electronice în privința măsurilor naționale în litigiu, vizează și utilizarea unei frecvențe radio.
172    Prin urmare, trebuie să se considere că articolul 48 alineatul (7) din Legea privind mass‑media contribuie la definirea criteriilor aplicabile în dreptul maghiar la atribuirea drepturilor de utilizare a frecvențelor radio, astfel încât trebuie să respecte cerințele prevăzute de dispozițiile dreptului Uniunii menționate la punctul 170 din prezenta hotărâre și în special pe cea referitoare la proporționalitatea unor asemenea criterii.
173    În această privință, trebuie remarcat faptul că respectarea condițiilor legate de drepturile de utilizare a frecvențelor radio este esențială pentru a asigura utilizarea și gestionarea eficientă a acestora. În consecință, un motiv de refuz al reînnoirii acestor drepturi bazat pe nerespectarea, pe parcursul existenței acestor drepturi, a obligațiilor care îi revin furnizorului în cauză poate fi considerat un criteriu de selecție a utilizatorilor de frecvențe radio în raport cu obiectivul de promovare a concurenței prin încurajarea utilizării și gestionării eficiente a frecvențelor radio, menționat la articolul 8 alineatul (2) litera (d) din Directiva‑cadru.
174    Cu toate acestea, astfel cum reiese din jurisprudența Curții, cerința proporționalității amintită la punctul 170 din prezenta hotărâre presupune ca criteriile de atribuire a drepturilor de utilizare a frecvențelor radio să fie adecvate pentru a garanta realizarea obiectivului pe care îl urmăresc și să nu depășească ceea ce este necesar pentru atingerea acestuia (Hotărârea din 26 iulie 2017, Persidera, C‑112/16, EU:C:2017:597, punctul 39 și jurisprudența citată).
175    Deși este adevărat că luarea în considerare, cu ocazia examinării unei cereri de reînnoire a drepturilor de utilizare a frecvențelor radio, a încălcărilor anterioare ale contractului sau ale reglementărilor aplicabile utilizării frecvențelor radio este de natură să contribuie la obiectivul utilizării și gestionării eficiente a frecvențelor radio, nu este mai puțin adevărat că măsura în care aceste încălcări sunt de natură să aducă atingere acestui obiectiv depinde de gravitatea lor. În consecință, pentru a se asigura că luarea în considerare a acestor încălcări nu depășește ceea ce este necesar pentru atingerea acestui obiectiv, trebuie să existe un echilibru între gravitatea încălcării săvârșite anterior și decizia luată cu privire la reînnoirea drepturilor de utilizare.
176    În speță, trebuie arătat că articolul 48 alineatul (7) din Legea privind mass‑media nu prevede că existența unor încălcări anterioare ale contractului de redifuzare, ale Legii privind mass‑media sau ale Legii privind libertatea presei constituie unul dintre criteriile care trebuie luate în considerare cu ocazia examinării unei cereri de reînnoire a drepturilor de a furniza servicii mass‑media, ci că o astfel de prelungire este exclusă în mod automat pentru operatorii care au săvârșit o încălcare repetată a acestui contract sau a acestor legi, astfel încât, după cum a arătat Comisia, aplicarea acestei dispoziții are ca efect să împiedice acești furnizori să continue să difuzeze conținuturile lor pe o frecvență radio.
177    Prin urmare, refuzul reînnoirii dreptului de a furniza servicii mass‑media al unui furnizor care a săvârșit o încălcare repetată nu poate fi proporțional decât în măsura în care se verifică că, având în vedere gravitatea acestei încălcări, un asemenea refuz este necesar pentru a garanta realizarea obiectivului care constă în utilizarea și gestionarea eficiente a frecvențelor radio.
178    Prin urmare, o astfel de verificare trebuie efectuată de la caz la caz, ținând seama în special de natura încălcării repetate săvârșite de furnizorul în cauză și de împrejurările specifice ale cazului concret care au incidență în vederea stabilirii, cu ocazia examinării unei cereri de reînnoire a dreptului de a furniza servicii mass‑media, a gravității acestei încălcări și a consecințelor pe care această încălcare le are asupra accesului furnizorului în cauză la frecvențe radio în vederea difuzării de conținut.
179    Trebuie adăugat că, astfel cum rezultă din cuprinsul punctului precedent, verificarea pe care Consiliul pentru Comunicații Mass‑media este obligat să o efectueze cu ocazia examinării cererilor de reînnoire a dreptului de a furniza servicii mass‑media este diferită de examinarea pe care trebuie să o efectueze în cadrul procedurilor de sancționare, în care trebuie să verifice printre altele, exclusiv în scopul acestor proceduri, echilibrul dintre gravitatea încălcării în cauză și sancțiunea care trebuie aplicată în scopul reprimării ei.
180    Astfel, este nefondat argumentul Ungariei potrivit căruia conferirea unei marje de apreciere Consiliului pentru Comunicații Mass‑media cu ocazia examinării cererilor de reînnoire a dreptului de a furniza servicii mass‑media ar încălca principiile statului de drept, securității juridice și egalității de tratament, pentru motivul că Consiliul pentru Comunicații Mass‑media ar trebui să reexamineze caracterul grav sau repetat al încălcărilor, constatat printr‑o decizie definitivă.
181    Așadar, prin obligarea Consiliului pentru Comunicații Mass‑media să refuze, în mod automat și în toate cazurile, reînnoirea dreptului de a furniza servicii mass‑media atunci când furnizorul în cauză a săvârșit o încălcare repetată, fără a conferi acestuia nicio marjă de apreciere pentru a verifica, cu ocazia examinării cererilor de reînnoire a acestui drept, dacă există un echilibru între gravitatea încălcării în cauză și cea a consecințelor pe care refuzul acestei reînnoiri le implică asupra accesului acestui furnizor la frecvențe radio, articolul 48 alineatul (7) din Legea privind mass‑media încalcă cerința care decurge din articolul 4 punctul 2 din Directiva privind concurența, din articolul 5 alineatul (2) al doilea paragraf și din articolul 7 alineatul (3) din Directiva privind autorizarea, precum și din articolul 9 alineatul (1) din Directiva‑cadru, potrivit căreia reînnoirea drepturilor de utilizare a frecvențelor radio trebuie să se întemeieze pe criterii proporționale.
182    În consecință, fără a fi necesar să se examineze argumentele Comisiei expuse la punctul 136 din prezenta hotărâre, este necesar să se constate că această cerință este încălcată și prin decizia de refuz, deoarece a fost adoptată în temeiul articolului 48 alineatul (7) din Legea privind mass‑media și, prin urmare, pe baza unui regim național privind acordarea de drepturi de utilizare a frecvențelor radio care nu respectă cerința proporționalității impusă de dispozițiile dreptului Uniunii menționate la punctul anterior din prezenta hotărâre.
183    Prin urmare, motivul întemeiat pe o încălcare a principiului proporționalității, astfel cum este reflectat la articolele 5 și 7 din Directiva privind autorizarea, la articolul 4 din Directiva privind concurența și la articolul 9 din Directiva‑cadru, este fondat.
b)      Cu privire la motivul întemeiat pe o încălcare a principiului nediscriminării
1)      Argumentația părților
184    Comisia arată că articolul 48 alineatul (7) din Legea privind mass‑media sau cel puțin modul în care Consiliul pentru Comunicații Mass‑media a aplicat această dispoziție în privința Klubrádió încalcă articolele 5 și 7 din Directiva privind autorizarea, articolul 4 din Directiva privind concurența și articolul 9 din Directiva‑cadru și în special principiul nediscriminării prevăzut la aceste articole.
185    Comisia se referă la datele care figurează în tabelul referitor la motivele de refuz, din care ar reieși că Consiliul pentru Comunicații Mass‑media nu a refuzat niciodată, cu excepția cazului Klubrádió, reînnoirea dreptului de a furniza servicii mass‑media exclusiv pentru motivul că furnizorul în cauză nu își îndeplinise obligația de transmitere a datelor referitoare la cotele de difuzare.
186    Pe de altă parte, Comisia susține că anumite posturi de radio, și anume Inforádio, Rádió Smile și Kun‑Média, au obținut reînnoirea dreptului lor de a furniza servicii mass‑media în pofida faptului că ar fi săvârșit încălcări comparabile cu cele săvârșite de Klubrádió sau chiar mai grave.
187    Ungaria susține că dispozițiile maghiare garantează transparența, obiectivitatea și nediscriminarea prin stabilirea unor criterii obiective care se aplică tuturor furnizorilor de servicii mass‑media pentru a obține reînnoirea dreptului lor de a furniza servicii mass‑media.
188    În acest context, Ungaria contestă în special afirmația Comisiei potrivit căreia, cu excepția Klubrádió, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media nu ar fi refuzat niciodată să reînnoiască dreptul de a furniza servicii mass‑media pentru simplul motiv că furnizorul în cauză nu respectase obligația de transmitere a datelor referitoare la cotele de difuzare. Astfel, tabelul referitor la motivele de refuz ar arăta că Consiliul pentru Comunicații Mass‑media nu a reînnoit dreptul Fehérvár Médiacentrum Kft de a furniza servicii mass‑media pentru motivul că, anterior, constatase printr‑o decizie definitivă că acest furnizor nu își îndeplinise în mod repetat această obligație.
189    În ceea ce privește deciziile privind Inforádió, Rádió Smile și Kun‑Média, Ungaria susține că faptele care au stat la baza acestor decizii sunt diferite de cele referitoare la Klubrádió și că procedurile care au condus la adoptarea deciziilor menționate s‑au desfășurat într‑un context juridic diferit, astfel încât nu sunt comparabile cu procedura urmată în cadrul reînnoirii dreptului Klubrádió de a furniza servicii mass‑media. Pe de altă parte, din moment ce Comisia nu a precizat dacă a efectuat o evaluare a tuturor deciziilor care pot fi luate în considerare pentru a stabili o discriminare sau dacă numai deciziile pe care le‑a citat pot fi luate în considerare în acest scop, deciziile privind Inforádió, Rádió Smile și Kun‑Média nu ar constitui decât exemple. În plus, ținând seama de faptul că Comisia nu a anexat la cererea sa introductivă decât una dintre aceste din urmă decizii, și anume cea privind Kun‑Média, Curtea nu este în măsură să verifice dacă situațiile în cauză sunt comparabile. Astfel, în orice caz, Comisia nu a demonstrat că practica decizională a Consiliului pentru Comunicații Mass‑media era efectiv discriminatorie.
190    Regatul Belgiei, Regatul Danemarcei și Regatul Țărilor de Jos susțin argumentația Comisiei.
2)      Aprecierea Curții
191    În temeiul articolului 4 punctul 2 din Directiva privind concurența, al articolului 5 alineatul (2) al doilea paragraf și al articolului 7 alineatul (3) din Directiva privind autorizarea, precum și al articolului 9 alineatul (1) din Directiva‑cadru, criteriile de atribuire a drepturilor de utilizare a frecvențelor radio trebuie să respecte principiul nediscriminării.
192    În conformitate cu jurisprudența Curții, principiul egalității de tratament, a cărui expresie particulară o constituie principiul nediscriminării, presupune ca situații comparabile să nu fie tratate în mod diferit și ca situații diferite să nu fie tratate în același mod, cu excepția cazului în care un astfel de tratament este justificat în mod obiectiv. Cerința referitoare la caracterul comparabil al situațiilor, pentru a determina existența unei încălcări a principiului egalității de tratament, trebuie apreciată în raport cu ansamblul elementelor care le caracterizează și în special în lumina obiectului și a scopului actului care instituie distincția în cauză, întrucât trebuie să se țină seama în acest scop de principiile și de obiectivele domeniului din care face parte actul respectiv (a se vedea în acest sens Hotărârea din 26 iulie 2017, Europa Way și Persidera, C‑560/15, EU:C:2017:593, punctul 69, precum și jurisprudența citată).
193    În speță, din tabelul referitor la motivele de refuz reiese că, prin Decizia nr. 1203/2019 (X.8), Consiliul pentru Comunicații Mass‑media a refuzat reînnoirea dreptului Médiacentrum Kft de a furniza servicii mass‑media pentru simplul motiv că în Decizia nr. 1115/2016 constatase că, între 23 mai și 31 mai 2016, acest furnizor nu își îndeplinise obligația de transmitere a datelor referitoare la cotele de difuzare și că această încălcare era repetată.
194    Pe de altă parte, deciziile adoptate în privința posturilor de radio Inforádio, Radio Smile și Kun‑Média au fost adoptate într‑un context juridic și factual diferit de cel care a condus la adoptarea deciziei de refuz.
195    Prin urmare, astfel cum a constatat avocatul general la punctul 65 din concluzii, elementele de probă furnizate de Comisie nu permit să se stabilească faptul că decizia de refuz conținea o discriminare a Klubrádió.
196    Prin urmare, motivul întemeiat pe încălcarea principiului nediscriminării, astfel cum este reflectat la articolele 5 și 7 din Directiva privind autorizarea, la articolul 4 din Directiva privind concurența și la articolul 9 din Directiva‑cadru, trebuie înlăturat.
c)      Cu privire la motivul întemeiat pe neadoptarea în timp util a deciziei de refuz
1)      Argumentația părților
197    Comisia arată că procedura care a condus la adoptarea deciziei de refuz a început la 8 noiembrie 2019, data introducerii cererii de reînnoire formulate de Klubrádió, și s‑a finalizat la 8 septembrie 2020, data deciziei de refuz, și anume o durată de zece luni.
198    Astfel, la adoptarea deciziei de refuz, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media a încălcat articolul 5 alineatul (3) din Directiva privind autorizarea, care prevede un termen de șase săptămâni pentru adoptarea deciziilor privind acordarea drepturilor de utilizare în cazul frecvențelor radio care au fost atribuite în scopul utilizării de către serviciile de comunicații electronice în cadrul planului național de frecvențe, cu excepția cazului în care aceste drepturi sunt acordate prin intermediul unor proceduri de selecție concurențiale sau comparative, ceea ce, potrivit Comisiei, nu era cazul pentru decizia de refuz.
199    Pe de altă parte, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media ar fi încălcat și principiul bunei administrări, din moment ce respectarea termenelor ar fi expresia acestui principiu.
200    Ungaria susține că procedura care a condus la adoptarea deciziei de refuz nu este o procedură de atribuire a frecvențelor radio, ci o procedură de reînnoire a dreptului de a furniza servicii mass‑media. Or, nicio dispoziție a dreptului Uniunii nu ar stabili un termen pentru reînnoirea acestui drept.
201    Cu titlu suplimentar, Ungaria precizează că articolul 48 alineatul (5) din Legea privind mass‑media stabilește termene precise atât pentru a solicita reînnoirea dreptului menționat, cât și pentru adoptarea deciziilor privind o astfel de cerere. Aceste termene ar permite să se garanteze nu numai că aceste decizii sunt luate în timp util, ci și că nu poate exista nicio situație în care Consiliul pentru Comunicații Mass‑media să admită această cerere înainte de data expirării contractului de radiodifuziune în cauză și să se constate ulterior că furnizorul de servicii mass‑media în cauză a săvârșit o încălcare care exclude o astfel de reînnoire.
202    Regatul Belgiei, Regatul Danemarcei și Regatul Țărilor de Jos susțin argumentația Comisiei.
2)      Aprecierea Curții
203    În măsura în care, astfel cum reiese din cuprinsul punctelor 74-94 din prezenta hotărâre, procedura care a condus la adoptarea deciziei de refuz privește acordarea de drepturi de utilizare a frecvențelor radio, este necesar să se constate că această procedură este supusă dispozițiilor care fac parte din cadrul de reglementare al Uniunii privind comunicațiile electronice, printre care se numără mai ales cea referitoare la termenele de adoptare a deciziilor privind acordarea acestor drepturi, și anume articolul 5 alineatul (3) din Directiva privind autorizarea.
204    În conformitate cu această dispoziție, decizia de refuz ar fi trebuit adoptată în termen de șase săptămâni de la data primirii cererii complete a Klubrádió de reînnoire a dreptului său de a furniza servicii mass‑media.
205    Or, dat fiind că, astfel cum s‑a arătat la punctul 31 din prezenta hotărâre, Klubrádió a introdus această cerere la 8 noiembrie 2019 și că decizia de refuz datează din 8 septembrie 2020, trebuie să se constate că această decizie a fost adoptată la zece luni de la introducerea cererii menționate și, prin urmare, la mult timp după expirarea termenului prevăzut la articolul 5 alineatul (3) din Directiva privind autorizarea.
206    Trebuie adăugat, având în vedere domeniul de aplicare al articolului 48 alineatul (7) din Legea privind mass‑media și modul în care această dispoziție este aplicată în Ungaria, că, la adoptarea deciziei de refuz, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media era chemat numai să verifice dacă, pe durata contractului de radiodifuziune al Klubrádió, adoptase în privința acestui post de radio o decizie definitivă de constatare a săvârșirii unei încălcări grave sau a unei încălcări repetate. În aceste condiții, nu există o explicație rezonabilă care să poată justifica o întârziere de aproximativ opt luni și jumătate în adoptarea deciziei de refuz.
207    În acest context, trebuie amintit că, astfel cum a statuat deja Curtea, atunci când un stat membru pune în aplicare dreptul Uniunii, cerințele care rezultă din principiul bunei administrări, ca principiu general al dreptului Uniunii, în special dreptul oricărei persoane de a beneficia, în ce privește problemele sale, de un tratament imparțial și într‑un termen rezonabil, sunt aplicabile în procedura derulată de autoritatea națională competentă (Hotărârea din 6 martie 2025, Obshtina Veliko Tarnovo și Obshtina Belovo, C‑471/23 și C‑477/23, EU:C:2025:155, punctul 73, precum și jurisprudența citată).
208    În consecință, prin adoptarea deciziei de refuz la mult timp după expirarea termenului de șase săptămâni de la data primirii cererii complete formulate de Klubrádió de reînnoire a dreptului său de a furniza servicii mass‑media, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media a încălcat articolul 5 alineatul (3) din Directiva privind autorizarea și principiul bunei administrări.
d)      Concluzie
209    Având în vedere considerațiile care precedă, este necesar să se admită în parte criticile privind articolul 48 alineatul (7) din Legea privind mass‑media, precum și decizia de refuz și să se constate că Ungaria nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin:
–        în temeiul articolelor 5 și 7 din Directiva privind autorizarea, al articolului 4 din Directiva privind concurența, al articolului 9 din Directiva‑cadru și al principiului proporționalității, primo, prin adoptarea de către Consiliul pentru Comunicații Mass‑media a deciziei de refuz prin care acesta a refuzat să reînnoiască drepturile Klubrádió de utilizare a spectrului de frecvențe radio, secundo, prin adoptarea articolului 48 alineatul (7) din Legea privind mass‑media, care exclude în mod automat reînnoirea drepturilor de utilizare a spectrului de frecvențe radio aferent radiodifuziunii FM în cazul în care titularul și‑a încălcat în mod repetat obligația de transmitere a datelor referitoare la cotele de difuzare, inclusiv atunci când încălcările săvârșite sunt minore, pur formale și au fost deja sancționate cu amenzi care au condus la o conformare integrală ulterior, precum și, tertio, prin rezultatul disproporționat pentru Klubrádió de a nu își putea continua activitatea în domeniul radiodifuziunii și
–        în temeiul articolului 5 alineatul (3) din Directiva privind autorizarea și al principiului bunei administrări, prin adoptarea deciziei de refuz la mult timp după expirarea termenului de șase săptămâni prevăzut de această dispoziție.
2.      Cu privire la criticile referitoare la cererea de ofertă în litigiu și la decizia de declarare a nulității
210    Comisia susține în esență că Ungaria nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 5 alineatul (2) din Directiva privind autorizarea și al articolului 45 din Directiva 2018/1972, întrucât, în cererea de ofertă în litigiu și în decizia de declarare a nulității, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media a condiționat atribuirea drepturilor de utilizare a spectrului de frecvențe radio de îndeplinirea unor cerințe disproporționate, nu a stabilit dinainte criteriile de atribuire a acestor drepturi, nu a prevăzut nicio marjă de apreciere care să permită evaluarea gravității și a relevanței eventualelor erori de care ar putea fi afectate dosarele depuse de candidați, susceptibile să determine excluderea acestora din urmă, și a ignorat importanța minoră a erorilor de care ar fi afectată oferta depusă de Klubrádió.
211    În plus, Comisia reproșează Ungariei că nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolelor 8 și 9 din Directiva‑cadru și al principiului bunei administrări prin faptul că nu a organizat o procedură în scopul atribuirii frecvenței de 92,9 MHz în timp util pentru a permite adoptarea unei decizii înainte de expirarea drepturilor Klubrádió de utilizare a acestei frecvențe radio.
a)      Cu privire la criticile întemeiate pe încălcarea principiilor transparenței și proporționalității
1)      Argumentația părților
212    Comisia arată că decizia de declarare a nulității, care se întemeiază pe trei motive, este contrară principiilor transparenței și proporționalității, prevăzute la articolul 5 alineatul (2) din Directiva privind autorizarea și la articolul 45 din Directiva 2018/1972.
213    Astfel, în ceea ce privește primul motiv de nulitate, Comisia arată că, în conformitate cu cererea de ofertă în litigiu, candidații erau obligați să anexeze la ofertele lor formularul care, la punctul III.2, conținea grila de programe săptămânală avută în vedere, precizând durata fiecărei emisiuni, și care, la punctul III.3, indica pentru fiecare emisiune titlul, o descriere succintă și durata acesteia.
214    Din decizia de declarare a nulității ar reieși că, în grila de programe săptămânală menționată la punctul III.2 din formularul depus de Klubrádió, figurau, pe de o parte, emisiunea „Reggeli Gyors”, a cărei difuzare era prevăzută în fiecare zi a săptămânii, între ora 6.10 și ora 10.00, și, pe de altă parte, o emisiune cu o durată de 55 de minute, intitulată „Reggeli Gyors ismetés”, a cărei difuzare era prevăzută în weekend. Or, pentru această ultimă emisiune, care ar consta într‑o selecție de momente relevante și interesante din emisiunile „Reggeli Gyors” difuzate în timpul săptămânii, Klubrádió nu ar fi completat punctul III.3 din acest formular.
215    În decizia de declarare a nulității, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media ar fi constatat că, atunci când o emisiune face obiectul unei intervenții tehnice sau atunci când elemente ale acestei emisiuni sunt tăiate, emisiunea care rezultă din aceasta este o nouă „emisiune”, în sensul cererii de ofertă în litigiu, și trebuie, prin urmare, să fie descrisă la punctul III.3 din formular. Întemeindu‑se pe punctul 1.11.10.3 din cererea de ofertă în litigiu, care ar exclude posibilitatea de a completa elementele ofertelor care trebuie supuse evaluării precum grila de programe, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media nu a solicitat informațiile privind emisiunea „Reggeli Gyors ismetés” pentru a completa punctul III.3 din formularul depus de Klubrádio.
216    Or, în opinia Comisiei, din moment ce noțiunea de „redifuzare” care figurează în cererea de ofertă în litigiu ar viza redifuzarea unui „material sonor înregistrat”, Klubrádió putea considera în mod legitim că emisiunea „Reggeli Gyors ismetlés”, în măsura în care aceasta consta în redifuzarea de materiale sonore, de extrase alese dintr‑o emisiune deja difuzată, intra sub incidența acestei noțiuni și că, prin urmare, nu era necesar să se descrie această redifuzare la punctul III.3 din formular.
217    Pe de altă parte, chiar presupunând că emisiunea „Reggeli Gyors ismetlés” nu putea fi asimilată unei redifuzări, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media ar fi putut solicita Klubrádió să completeze descrierea lipsă. Imposibilitatea de a completa datele referitoare la grila de programe, care, potrivit Consiliului pentru Comunicații Mass‑media, ar reieși din cuprinsul punctului 1.11.10.3 din cererea de ofertă în litigiu, ar încălca principiul proporționalității, întrucât o astfel de imposibilitate nu le‑ar permite candidaților să corecteze imprecizii, nici chiar minore și de natură pur formală, și nici să înlăture îndoielile Consiliului pentru Comunicații Mass‑media.
218    În ceea ce privește al doilea motiv de nulitate, din decizia de declarare a nulității ar reieși că, în grila de programe săptămânală menționată la punctul III.2 din formularul depus de Klubrádió, figura o emisiune intitulată „Kovátsműhely”, cu o durată de 45 de minute, în timp ce, pentru această emisiune, punctul III.3 din acest formular indica o durată de 50 de minute. Consiliul pentru Comunicații Mass‑media a constatat că, în conformitate cu punctul 1.11.10.3 din cererea de ofertă în litigiu, această discordanță nu putea fi corectată.
219    În opinia Comisiei, menționarea acestor două durate diferite se aseamănă cu o simplă eroare administrativă a cărei corectare nu ar fi avut nicio incidență asupra elementelor de fond ale candidaturii Klubrádió. Or, faptul de a invalida o candidatură pe baza unei astfel de erori, în loc să solicite precizări candidatului, ar fi contrar principiului proporționalității.
220    În ceea ce privește al treilea motiv de nulitate, care privește planul de afaceri și financiar al Klubrádió, acesta s‑ar întemeia pe constatarea Consiliului pentru Comunicații Mass‑media potrivit căreia Klubrádió, ale cărui fonduri proprii erau negative în cursul anilor anteriori datei depunerii candidaturii sale, era în imposibilitatea de a‑și acoperi cheltuielile numai cu cifra sa de afaceri netă.
221    Comisia subliniază că Consiliul pentru Comunicații Mass‑media nu a invocat o încălcare a condițiilor privind viabilitatea financiară a candidatului, prevăzute la punctul 1.8.2 din cererea de ofertă în litigiu, astfel încât era cert că Klubrádió îndeplinea aceste condiții.
222    Decizia de declarare a nulității s‑a întemeiat pe punctul 1.11.9.2 litera c) din cererea de ofertă în litigiu, potrivit căruia candidatura este lovită de nulitate pe fond dacă, din cauza lipsei sale de temei, oferta nu este aptă să atingă obiectivele definite de Legea privind mass‑media sau de această cerere de ofertă. Potrivit Consiliului pentru Comunicații Mass‑media, candidatura Klubrádió nu permitea atingerea obiectivului specificat la punctul 1.2 din cererea de ofertă, și anume asigurarea prezenței pe piața mass‑mediei a unui post de radio care să fie stabil și previzibil în ceea ce privește funcționarea sa.
223    În opinia Comisiei, prin adoptarea deciziei de declarare a nulității pe baza motivului menționat la punctul 220 din prezenta hotărâre, în primul rând, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media a încălcat cerința de transparență prevăzută la articolul 5 alineatul (2) din Directiva privind autorizarea și la articolul 45 alineatul (1) din Directiva 2018/1972, întrucât s‑a întemeiat pe criterii de evaluare a conținutului candidaturilor care nu figurau în cererea de ofertă în litigiu. Astfel, condițiile de admisibilitate a candidaturilor nu s‑ar referi la o cerință specifică de viabilitate financiară care se raportează la situația fondurilor proprii ale întreprinderii în cauză.
224    În al doilea rând, respingerea candidaturii Klubrádió ar fi disproporționată, întrucât s‑ar întemeia pe argumente ipotetice. Astfel, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media a apreciat că funcționarea stabilă a Klubrádió nu era garantată pentru motivul că, potrivit legislației maghiare în vigoare, o societate care are fonduri proprii negative poate fi radiată din oficiu din registrul societăților. Or, potrivit Comisiei, funcționarea deficitară a Klubrádió în cei cinci ani anteriori datei depunerii candidaturii sale nu determină în sine lipsa viabilității financiare a acestui candidat în viitor, din moment ce acesta nu a fost constrâns să își întrerupă programele și nu a fost radiat din registrul societăților.
225    Pe de altă parte, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media nu a ținut seama de măsurile luate de Klubrádió pentru regularizarea situației fondurilor proprii. În această privință, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media a respins sistemul de suportare a costurilor Klubrádió de către proprietarul acestui post de radio și de către sponsori susținând că, în trecut, Klubrádió nu fusese în măsură să își acopere costurile de exploatare cu propria cifră de afaceri netă.
226    Comisia subliniază că utilizarea sponsorilor sau a participanților externi (crowdfunding) este un mijloc legitim de finanțare a mass‑mediei. În consecință, potrivit acestei instituții, decizia de declarare a nulității nu este legată de obiectivul public declarat, nu este adecvată și depășește ceea ce este necesar pentru atingerea acestui obiectiv.
227    Ținând seama de cele menționate anterior, criteriul potrivit căruia Klubrádió ar fi trebuit să își acopere costurile de exploatare numai cu cifra sa de afaceri netă nu poate fi considerat drept o cerință obiectivă, transparentă și proporțională în raport cu dreptul Uniunii.
228    În apărare, Ungaria, în ceea ce privește, în primul rând, motivele de nulitate referitoare la emisiunile „Reggeli Gyors ismetlés” și „Kovátsműhely”, arată că, pentru a garanta caracterul echitabil și nediscriminatoriu al unei proceduri de cerere de ofertă, atât Legea privind mass‑media, cât și cererea de ofertă în litigiu se întemeiază pe principiul că oferta în cauză nu poate fi modificată, corectată sau completată decât atunci când este vorba despre deficiențe remediabile sau nesemnificative ori atunci când o astfel de corectare nu încalcă cerința unei proceduri echitabile, transparente și nediscriminatorii. În acest context, Ungaria evocă dispozițiile Legii privind mass‑media și regulile cererii de ofertă în litigiu care precizează deficiențele sau lacunele care nu pot fi corectate după data depunerii unei candidaturi și care ar determina nulitatea ofertei în cauză, din care ar face parte neregulile constatate în ceea ce privește emisiunile sus‑menționate.
229    Potrivit Ungariei, în cazul unei deficiențe definite în prealabil în mod obligatoriu și care determină nulitatea ofertei în cauză, a admite că Consiliul pentru Comunicații Mass‑media are posibilitatea de a decide, în funcție de natura deficienței și pe baza propriei sale evaluări subiective, dacă este necesar să facă aplicarea consecințelor juridice ale nulității ar fi contrar principiilor statului de drept și securității juridice, precum și cerinței unei evaluări transparente, obiective și nediscriminatorii.
230    Pe de altă parte, Ungaria contestă argumentația Comisiei că deficiențele privind emisiile „Reggeli Gyors ismetés” și „Kovátsműhely” erau de importanță redusă, precum și de natură formală și administrativă.
231    Astfel, în ceea ce privește, pe de o parte, emisiunea „Reggeli Gyors ismetlés”, Klubrádió nu a respectat condiția de validitate menționată la punctul 2.5.5.2 din cererea de ofertă în litigiu, care prevedea obligația de a descrie toate programele care figurează în grila de programe săptămânală. În această privință, Ungaria subliniază că emisiunea respectivă nu trebuie considerată drept o redifuzare a emisiunii „Reggeli Gyors”, ci o emisiune diferită, în sensul cererii de ofertă în litigiu, din moment ce există o diferență de 825 de minute în total între cele două emisiuni și, în cazul unei simple redifuzări, emisiunea redifuzată ar trebui să fie în totalitate identică cu emisiunea originală. Or, în lipsa unor precizări cu privire la o emisiune care nu poate fi calificată drept „redifuzare”, oferta în cauză ar împiedica o evaluare pe fond, întrucât nu ar permite verificarea respectării angajamentelor în materie de cote de difuzare.
232    În ceea ce privește, pe de altă parte, emisiunea „Kovátsműhely”, potrivit Ungariei, diferența referitoare la durata indicată la punctele III.2 și III.3 din formularul depus de Klubrádió constituie o contradicție insurmontabilă care face ca acest punct III.2, care conține grila de programe săptămânală, și acest punct III.3, privind descrierea acestei emisiuni, să fie imposibil de conciliat. Astfel, oferta depusă de Klubrádió nu ar fi conformă cu condiția de validitate menționată la punctul 2.5.5.6 din cererea de ofertă în litigiu. O corectare a duratei programelor ar fi determinat obligatoriu o modificare a angajamentelor și a declarațiilor esențiale care figurează în oferta depusă de Klubrádió, ceea ce ar fi contrar cererii de ofertă în litigiu.
233    În al doilea rând, în ceea ce privește motivul de nulitate referitor la planul de afaceri și financiar al Klubrádió, primo, Ungaria subliniază că cerințele de formă și de fond la care sunt supuse ofertele sunt enunțate atât în Legea privind mass‑media, cât și în cererile de ofertă corespunzătoare, în speță, la punctele 1.11.7 și 1.11.9.2 din cererea de ofertă în litigiu.
234    Potrivit Ungariei, examinarea validității unei oferte pe fond necesită efectuarea unei analize complexe a conținutului acestei oferte în ansamblul său, examinare în cadrul căreia, conform articolului 59 din Legea privind mass‑media, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media trebuie să verifice în special dacă oferta menționată permite garantarea realizării obiectivului de interes public vizat de cererea de ofertă în cauză, în speță asigurarea prezenței pe piața mass‑media a unui post de radio care să fie stabil și previzibil în ceea ce privește funcționarea sa.
235    Or, prezentarea situației financiare și economice a candidatului și prezentarea planului său financiar, economic și prospectiv ar fi cerințe impuse în acest scop prin cererea de ofertă în litigiu. Astfel, nu se poate admite că motivul de nulitate referitor la planul de afaceri și financiar al Klubrádió și criteriile de evaluare a acestui motiv nu sunt transparente.
236    Secundo, afirmația Comisiei potrivit căreia Consiliul pentru Comunicații Mass‑media a luat în considerare criterii de evaluare care nu figurau în cererea de ofertă în litigiu ar fi lipsită de orice temei, din moment ce această cerere de ofertă, care reia cuvânt cu cuvânt dispozițiile Legii privind mass‑media, enunță criteriile de examinare a ofertelor, regulile referitoare la nevaliditatea materială a acestora, criteriile de aptitudine impuse ofertelor, condițiile de verificare a nevalidității lor formale, cerințele referitoare la planul de afaceri și la planul financiar, precum și cerințele în privința declarațiilor candidaților, la punctele 1.11.6, 1.11.9, 2.1.4-2.1.6, 2.2, 2.5.4 și 2.5.8.
237    Tertio, potrivit Ungariei, Comisia susține în mod eronat că aprecierile Consiliului pentru Comunicații Mass‑media din decizia de declarare a nulității referitoare la situația financiară a Klubrádió sunt disproporționate.
238    Mai întâi, Ungaria precizează că, contrar celor afirmate de Comisie, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media nu a declarat nevalidă oferta acestui post de radio pentru că situația fondurilor proprii ale Klubrádió era negativă de mai mulți ani, ci pentru că această stare negativă a fondurilor proprii ar fi afectat în mod necesar stabilitatea viitoare a respectivului post de radio. Declarațiile cuprinse în ofertă privind regularizarea acestei situații ar fi, pe de altă parte, divergente și contradictorii și niciunul dintre angajamentele asumate nu ar fi fost respectat.
239    În continuare, nu ar fi disproporționat să se impună ca postul de radio care va obține o autorizație de a furniza servicii mass‑media să fie viabil din punct de vedere economic, întrucât ar exista un interes public fundamental ca acest post de radio, care utilizează, gratuit și timp de zece ani, o frecvență exclusivă care aparține statului, să fie stabil și previzibil în ceea ce privește funcționarea sa.
240    Or, un post de radio care nu îndeplinește cele mai elementare cerințe legale privind forma și gestiunea unei societăți nu ar îndeplini condițiile de stabilitate și de previzibilitate care să îi permită să atingă obiectivele urmărite de cererea de ofertă în litigiu, întrucât o gestiune cu nereguli de lungă durată ar avea repercusiuni evidente asupra gestiunii viitoare a acestui post de radio sau, cel puțin, efecte potențiale asupra acestei gestiuni, asupra continuării activității acestui post de radio și asupra continuității exploatării (going concern) acestuia. În opinia Ungariei, acesta a fost cazul Klubrádio, întrucât caracterul evident ilegal al poziției sale de capital era de natură să conducă la lichidarea sa forțată și, eventual, la radierea sa din oficiu din registrul societăților.
241    În plus, situația fondurilor proprii nu ar fi o chestiune de apreciere subiectivă, ci o chestiune obiectivă, cu privire la care s‑ar putea stabili că Klubrádió a săvârșit cu bună știință, de‑a lungul a mai mulți ani, încălcări ale legii care nu sunt imputabile decât acestuia, astfel cum ar demonstra declarația de audit anexată la conturile anuale ale Klubrádió. Or, planul de afaceri, planul financiar și bilanțul pe care acest post de radio era obligat să le prezinte în conformitate cu cererea de ofertă în litigiu nu ar demonstra că Klubrádió ar remedia această situație într‑un termen rezonabil.
242    În sfârșit, Ungaria susține că afirmația Comisiei că proprietarii Klubrádió luaseră măsuri adecvate pentru a remedia situația fondurilor proprii negative ale acestui post de radio este nefondată. Astfel, declarațiile referitoare la fondurile proprii, la finanțarea și la recuperarea creanțelor făcute de persoana fizică ce s‑ar fi exprimat în numele acestui post de radio ar fi contradictorii, ipotetice și condiționate, astfel încât nu ar fi conforme cu cerințele legale și cu criteriile de evaluare definite în regulile cererii de ofertă în litigiu.
243    Regatul Belgiei, Regatul Danemarcei și Regatul Țărilor de Jos susțin argumentația Comisiei.
2)      Aprecierea Curții
244    Trebuie amintit că, potrivit articolului 5 alineatul (2) al doilea paragraf din Directiva privind autorizarea, drepturile de utilizare a frecvențelor radio se acordă prin intermediul unor proceduri deschise, obiective, transparente, nediscriminatorii și proporționale și în conformitate cu dispozițiile articolului 9 din Directiva‑cadru. Acest articol 9 alineatul (1), care corespunde, astfel cum s‑a arătat la punctul 103 din prezenta hotărâre, articolului 45 alineatul (1) din Directiva 2018/1972, prevede de asemenea că aceste drepturi sunt atribuite pe baza unor criterii obiective, transparente, nediscriminatorii și proporționale.
245    Trebuie amintit de asemenea că principiul proporționalității impune ca normele stabilite de statele membre sau de autoritățile contractante în cadrul punerii în aplicare a dispozițiilor directivei menționate să nu depășească ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivelor urmărite de directivele din care fac parte (a se vedea prin analogie Hotărârea din 26 septembrie 2024, Luxone și Sofein, C‑403/23 și C‑404/23, EU:C:2024:805, punctul 55, precum și jurisprudența citată).
246    Pe de altă parte, în cadrul unei proceduri de cerere de ofertă, principiul egalității de tratament acordă ofertanților aceleași șanse în formularea termenilor ofertelor lor, ceea ce presupune ca aceste oferte să fie supuse acelorași condiții pentru toți ofertanții. Obligația de transparență, care constituie corolarul principiului egalității de tratament, are ca scop să garanteze absența riscului de favoritism și de arbitrar din partea autorității publice. Această obligație implică formularea tuturor condițiilor și a modalităților procedurii de atribuire în mod clar, precis și neechivoc în cererea de ofertă, astfel încât, în primul rând, să permită tuturor candidaților informați în mod rezonabil și obișnuit de diligenți să le înțeleagă conținutul exact și să le interpreteze în același mod și, în al doilea rând, să permită autorității competente să verifice în mod efectiv dacă ofertele care sunt depuse la acesta corespund criteriilor care guvernează atribuirea unor asemenea drepturi (a se vedea în acest sens Hotărârea din 26 septembrie 2024, Luxone și Sofein, C‑403/23 și C‑404/23, EU:C:2024:805, punctul 56, precum și jurisprudența citată).
247    În sfârșit, principiile transparenței și egalității de tratament care guvernează toate procedurile de atribuire a drepturilor de utilizare a frecvențelor radio impun definirea clară în prealabil a condițiilor de fond și de procedură referitoare la participarea la astfel de proceduri și ca acestea să fie făcute publice, în special a obligațiilor care incumbă întreprinderilor candidate, pentru ca acestea să poată cunoaște exact obligațiile procedurale în cauză și să aibă garanția faptului că aceleași cerințe sunt aplicabile tuturor concurenților (a se vedea prin analogie Hotărârea din 26 septembrie 2024, Luxone și Sofein, C‑403/23 și C‑404/23, EU:C:2024:805, punctul 57, precum și jurisprudența citată).
248    În lumina acestei jurisprudențe trebuie să se verifice dacă, astfel cum susține Comisia, cele trei motive de nulitate în temeiul cărora a fost respinsă candidatura Klubrádió sunt contrare principiilor proporționalității și transparenței, în sensul enunțat de Comisie, astfel încât atât decizia de declarare a nulității, cât și, eventual, regulile cererii de ofertă în litigiu care au servit drept temei pentru adoptarea sa, ar fi de asemenea contrare acestor principii.
i)      Cu privire la motivele de nulitate referitoare la emisiunile „Reggeli Gyors ismetlés” și „Kovátsműhely”
249    Astfel cum reiese din modul de redactare a punctului 1.11.10.3 din cererea de ofertă în litigiu și din decizia de declarare a nulității, anexate la cererea introductivă a Comisiei, nicio corectare nu este admisă în ceea ce privește elementele ofertei supuse evaluării. Printre aceste elemente figurează, conform punctului 1.12.2.1 din această cerere de ofertă, grila de programe a candidatului, astfel cum este descrisă la punctele III.2 și III.3 din formularul depus de acesta din urmă.
250    Or, în cazul în care, în ceea ce privește elementele menționate, un candidat ar fi săvârșit erori minore, a căror corectare nu ar avea nicio incidență asupra elementelor de fond ale candidaturii și, prin urmare, nici nu ar fi adus atingere cerinței privind o evaluare echitabilă și nediscriminatorie a candidaților, imposibilitatea Consiliului pentru Comunicații Mass‑media de a invita candidatul în cauză, în temeiul regulilor cererii de ofertă în litigiu, să corecteze astfel de erori pare disproporționată.
251    În speță, este cert că punctele III.2 și III.3 din formularul depus de Klubrádió erau afectate de două nereguli în ceea ce privește emisiunile „Reggeli Gyors ismetés” și „Kovátsműhely”.
252    În ceea ce privește, în primul rând, emisiunea „Reggeli Gyors ismetés”, neregula constatată rezulta din faptul că Klubrádió, întrucât a considerat că această emisiune constituia o „redifuzare”, în sensul cererii de ofertă în litigiu, a emisiunii „Reggeli Gyors”, nu completase, pentru prima emisiune, punctul III.3 din formular, care indica printre altele descrierea și durata sa. Consiliul pentru Comunicații Mass‑media, după ce a constatat în esență că emisiunea „Reggeli Gyors ismetlés” nu putea fi considerată drept o „redifuzare”, în sensul cererii de ofertă în litigiu, a emisiunii „Reggeli Gyors”, că aceasta trebuia, prin urmare, să facă obiectul unei descrieri la punctul III.3 din acest formular și că lipsa unei astfel de descrieri, în măsura în care privea unul dintre elementele supuse evaluării menționate la punctul 1.12.2.1 din această cerere de ofertă, nu putea, în conformitate cu prevederile punctului 1.11.10.3 din cererea de ofertă în cauză, să fie corectată sau să facă obiectul unei regularizări, a concluzionat că această neregulă trebuia să determine nulitatea ofertei Klubrádió.
253    Or, trebuie arătat că, astfel cum reiese din decizia de declarare a nulității, noțiunea de „redifuzare” este definită, în conformitate cu regulile cererii de ofertă în litigiu, ca vizând un „material sonor înregistrat, difuzat anterior în cadrul emisiunii, care poate fi redifuzat fără o intervenție tehnică specială”, în timp ce noțiunea de „emisiune” este definită ca vizând „o succesiune de sunete sau de imagini în mișcare sau fixe, combinate sau nu cu sunet, constituind, indiferent de durata sa, o unitate distinctă într‑un program sau într‑un catalog stabilit de un furnizor de servicii mass‑media”.
254    Având în vedere aceste definiții și întrucât nu există, în cererea de ofertă în litigiu, alte reguli de interpretare privind aceste noțiuni, nu se poate considera că interpretarea noțiunii de „redifuzare” preconizată de Consiliul pentru Comunicații Mass‑media, potrivit căreia se consideră că o emisiune constituie o redifuzare dacă este redifuzată în integralitatea sa și pe toată durata sa, fără o intervenție tehnică specială, reiese în mod clar, precis și univoc din această cerere de ofertă, astfel încât toți ofertanții suficient de informați și care dau dovadă de o diligență normală trebuiau să dea acestei noțiuni o asemenea interpretare.
255    Dimpotrivă, ținând seama de faptul că noțiunea menționată nu se întemeiază pe difuzarea unei „emisiuni” precedente, ci a unui „material sonor înregistrat”, difuzat anterior „în cadrul emisiunii”, astfel cum a susținut Comisia, Klubrádió putea considera în mod rezonabil că emisiunea „Reggeli Gyors ismetlés”, în măsura în care consta în difuzarea unor extrase dintr‑o emisiune difuzată anterior, și anume „Reggeli Gyors”, constituia o „redifuzare” a acestei din urmă emisiuni, în sensul cererii de ofertă în litigiu. În aceste condiții, este lipsită de relevanță împrejurarea invocată de Ungaria că exista o diferență de 825 de minute în total între cele două emisiuni.
256    În ceea ce privește, în al doilea rând, emisiunea „Kovátsműhely”, neregula de care erau afectate punctele III.2 și III.3 din formularul depus de Klubrádió rezulta din faptul că, în timp ce în grila de programe menționată la punctul III.2 din acest formular, respectivul post de radio înscrisese emisiunea respectivă, indicând că difuzarea era prevăzută între ora 17.05 și ora 17.50, astfel încât, potrivit acestui punct, durata emisiunii menționate era de 45 de minute, în schimb, durata indicată pentru aceeași emisiune, la punctul III.3 din formularul în cauză, era de 50 de minute.
257    Or, trebuie să se țină seama de faptul că, astfel cum a arătat Consiliul pentru Comunicații Mass‑media în decizia de declarare a nulității, Klubrádió nu a săvârșit nicio eroare în ceea ce privește celelalte emisiuni care figurează la punctele III.2 și III.3 din formularul depus de acest post de radio, în special în ceea ce privește duratele lor. Astfel, diferența de cinci minute în ceea ce privește durata emisiunii „Kovátsműhely” care reiese de la aceste puncte nu pare să aibă niciun impact asupra celorlalte emisii care figurează în grila de programe prezentată de Klubrádió.
258    Prin urmare, este necesar să se considere că o asemenea diferență se aseamănă cu o eroare materială, susceptibilă astfel să evidențieze erori remediabile și nesemnificative menționate la punctul 228 din prezenta hotărâre.
259    În consecință, este necesar să se constate, având în vedere aprecierea de la punctul 250 din prezenta hotărâre, că neregulile privind emisiunile „Reggeli Gyors ismetés” și „Kovátsműhely” ar fi trebuit să poată face obiectul unei corectări.
260    În aceste condiții, decizia de declarare a nulității prin care s‑a constatat, pe baza regulilor cererii de ofertă în litigiu care exclud orice posibilitate de corectare a ofertelor, nulitatea ofertei Klubrádió ca urmare a acestor nereguli este disproporționată.
ii)    Cu privire la motivul de nulitate privind planul de afaceri și financiar al Klubrádió
261    Este necesar să se observe că, astfel cum reiese din decizia de declarare a nulității, motivul de nulitate privind planul de afaceri și financiar al Klubrádió se întemeiază pe caracterul negativ al fondurilor proprii ale acestui post de radio în cursul celor cinci ani anteriori datei depunerii candidaturii sale, precum și pe imposibilitatea de a‑și acoperi cheltuielile numai cu cifra sa de afaceri netă. Având în vedere aceste elemente, constatate în special cu ajutorul datelor din conturile anuale ale Klubrádió referitoare la exercițiile anterioare celui în cursul căruia acest post de radio și‑a prezentat oferta, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media a considerat că oferta sa nu era în măsură, având în vedere „lipsa unui temei”, să realizeze obiectivul prevăzut la punctul 1.2 din cererea de ofertă în litigiu, și anume asigurarea prezenței pe piața mass‑media a unui post de radio care să fie stabil și previzibil în ceea ce privește funcționarea sa. În consecință, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media a concluzionat că oferta prezentată de Klubrádió era lovită de nulitate pe fond în temeiul articolului 59 alineatul (3) litera c) din Legea privind mass‑media și al punctului 1.11.9.2 litera c) din cererea de ofertă în litigiu, potrivit căruia „oferta este lovită de nulitate pe fond dacă, din cauza lipsei sale de temei, [aceasta] nu este aptă să atingă obiectivele definite de Legea privind mass‑media sau de această cerere de ofertă”.
262    Trebuie arătat că atât situația fondurilor proprii, cât și datele privind cifra de afaceri netă constituie elemente legate de viabilitatea financiară a unei întreprinderi.
263    În această privință, trebuie subliniat că, desigur, la punctul 1.8.2, cererea de ofertă în litigiu prevedea regulile privind condițiile referitoare la viabilitatea financiară a candidaților, a căror nerespectare în cursul oricăreia dintre fazele procedurii acestei cererii de ofertă determina nulitatea ofertei, în temeiul punctului 1.11.7 litera a) din cererea de ofertă menționată.
264    Totuși, acest punct 1.8.2 impunea candidaților, primo, să nu fie supuși la plata niciunei datorii scadente de mai mult de șaizeci de zile în materie vamală sau cu titlu de contribuții la asigurările sociale, a niciunei datorii fiscale scadente care figurează în registrele administrației fiscale centrale și nici la plata unei obligații scadente față de un fond de stat specializat, secundo, să nu facă obiectul unei proceduri de faliment, de lichidare sau al niciunei alte proceduri având ca obiect dizolvarea lor, tertio, să nu fi făcut obiectul, în cursul celor cinci ani anteriori publicării cererii de ofertă, al niciunei decizii administrative definitive de constatare a unei încălcări grave care se traduce prin nerespectarea contractului de radiodifuziune sau al niciunei rezilieri a acestuia de către Consiliul pentru Comunicații Mass‑media și, quarto, să nu aibă nicio datorie restantă față de Consiliul pentru Comunicații Mass‑media.
265    Prin urmare, este necesar să se constate că, printre condițiile referitoare la viabilitatea financiară impuse acestor candidați prin cererea de ofertă în litigiu, nu figura nicio cerință privind situația fondurilor proprii ale candidaților sau necesitatea de a‑și acoperi cheltuielile numai cu cifra lor de afaceri netă.
266    Desigur, astfel cum a susținut Ungaria, această cerere de ofertă le impunea candidaților să prezinte un plan de afaceri și financiar până la 31 decembrie 2024, în care să se indice elementele ce figurează la punctul 2.5.4 din cererea de ofertă menționată. Cu toate acestea, nu reiese nicidecum din aceste elemente că planul trebuia să menționeze, sub sancțiunea nulității ofertei în cauză, fonduri proprii pozitive în cursul anilor care precedă data depunerii candidaturilor și o cifră de afaceri netă care să permită, în sine, acoperirea cheltuielilor în cursul acelor ani.
267    În plus, în ceea ce privește datele financiare și istorice care trebuie furnizate în cadrul planului de afaceri și financiar, în conformitate cu punctul 2.5.4.3.5 din cererea de ofertă în litigiu, candidații aveau obligația de a prezenta doar „ultimele situații financiare închise (bilanț, conturi de profit și pierdere și anexe […])”, adică, în definitiv, astfel cum reiese din lectura acestui punct în ansamblul său, conturile anuale pentru exercițiul financiar anterior celui în cursul căruia a fost depusă oferta în cauză.
268    În aceste condiții, astfel cum a arătat domnul avocat general la punctul 79 din concluzii, utilizarea, ca motiv de nulitate întemeiat pe inaptitudinea candidatului de a realiza obiectivul urmărit de cererea de ofertă în litigiu, a unui criteriu legat de viabilitatea financiară a candidaților, deși acesta nu se numără printre criteriile de viabilitate stabilite prin cererea de ofertă și nu se poate deduce în mod rezonabil din nicio regulă a acesteia din urmă, nu îndeplinește cerințele referitoare la principiul transparenței, astfel cum sunt precizate de jurisprudența citată la punctele 246 și 247 din prezenta hotărâre.
269    În plus, independent de cele ce precedă, în condițiile în care viabilitatea operatorului în cauză nu este pusă sub semnul îndoielii, adoptarea unei norme care să permită Consiliului pentru Comunicații Mass‑media să constate nulitatea ofertei unui candidat din cauza caracterului negativ al fondurilor proprii și a imposibilității de a‑și acoperi cheltuielile numai cu cifra sa de afaceri netă ar fi contrară principiului proporționalității. Astfel, având în vedere diversitatea surselor de finanțare posibile ale unui post de radio, această normă depășește ceea ce este necesar pentru a asigura prezența pe piața mass‑mediei a unui post de radio stabil și previzibil în ceea ce privește funcționarea sa.
270    În speță, ținând seama de faptul că Klubrádió operează în domeniul comunicațiilor electronice, că își difuza conținuturile pe frecvențe radio din anul 1999 și că, în pofida caracterului negativ al fondurilor proprii ale acestui post de radio, constatat în decizia de declarare a nulității, postul menționat nu a fost niciodată constrâns să își întrerupă activitatea, nu se poate considera în mod rezonabil că respingerea ofertei prezentate de Klubrádió din cauza fondurilor proprii negative era necesară pentru a asigura prezența pe piața mass‑mediei a unui post de radio stabil și previzibil în ceea ce privește funcționarea sa.
271    În acest context, argumentația Ungariei că starea fondurilor proprii ale Klubrádió nu ar permite atingerea obiectivului menționat, din moment ce această stare putea determina lichidarea forțată a acestui post de radio și, eventual, radierea sa din oficiu din registrul societăților, nu poate fi reținută.
272    Astfel, postul de radio menționat nu numai că nu făcea obiectul unor asemenea proceduri de lichidare sau de radiere la data depunerii ofertei sale și la cea a examinării candidaturii sale, ceea ce, de altfel, după cum s‑a arătat la punctele 263 și 264 din prezenta hotărâre, a atras nulitatea ofertei sale, dar nici ulterior acestor date Klubrádió nu a făcut obiectul unor asemenea proceduri și continuă să fie activ.
273    Nu este rezonabil nici să se considere că imposibilitatea Klubrádió de a‑și acoperi cheltuielile doar cu cifra sa de afaceri netă și necesitatea de a recurge la sponsorizare și la subvenții erau de natură să împiedice realizarea obiectivului vizat la punctul 1.2 din cererea de ofertă în litigiu și amintit în special la punctele 261 și 270 din prezenta hotărâre. Astfel cum a arătat Comisia, fără a fi contrazisă de Ungaria, modelul comercial al Klubrádio se întemeia pe asemenea mijloace de finanțare care i‑au permis în trecut să compenseze situații financiare negative, fără ca această împrejurare să îl fi împiedicat să își exercite activitatea în mod stabil și să respecte condițiile aferente drepturilor de utilizare a frecvențelor radio cărora le era supus.
274    Prin urmare, fără a fi necesar să se examineze celelalte argumente ale Comisiei, printre care îndeosebi cel referitor la pretinsul caracter arbitrar al cauzei de nulitate în cauză și al deciziei de declarare a nulității, în lumina deciziilor adoptate în trecut în privința altor candidați, este necesar să se constate că cererea de ofertă în litigiu, în măsura în care permite Consiliului pentru Comunicații Mass‑media să constate, în temeiul punctului 1.11.9.2 litera (c) din aceasta, nulitatea ofertei unui candidat din cauza caracterului negativ al fondurilor proprii și a imposibilității de a‑și acoperi cheltuielile numai cu cifra sa de afaceri netă, este contrară principiilor transparenței și proporționalității. Situația este aceeași în ceea ce privește decizia de declarare a nulității, având în vedere în special elementele care precedă referitoare la situația Klubrádió.
275    Din ansamblul considerațiilor care precedă rezultă că motivul întemeiat pe încălcarea principiilor transparenței și proporționalității, astfel cum sunt reflectate la articolul 5 alineatul (2) din Directiva privind autorizarea și la articolul 45 alineatul (1) din Directiva 2018/1972, este fondat.
b)      Cu privire la motivul întemeiat pe neadoptarea în timp util a deciziei de declarare a nulității
1)      Argumentația părților
276    Comisia arată că, întrucât decizia de refuz a fost adoptată la 8 septembrie 2020, în urma unei proceduri de zece luni, cu încălcarea articolului 5 alineatul (3) din Directiva privind autorizarea, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media nu a inițiat cererea de ofertă în litigiu decât la 4 noiembrie 2020, lăsând astfel puțin timp pentru finalizarea acestei cereri de ofertă înainte de 14 februarie 2021, data expirării contractului de radiodifuziune al Klubrádió. Ținând seama de faptul că, potrivit punctului 1.11.3.1 din cererea de ofertă în litigiu, termenul de depunere a ofertelor ar fi de 40 de zile de la data publicării cererii de ofertă, astfel încât termenul a expirat la 14 decembrie 2020, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media nu a dispus deci decât de două luni pentru a evalua ofertele și pentru a încheia un nou contract de radiodifuziune. În sfârșit, la 10 martie 2021, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media a declarat, prin decizia de declarare a nulității, că cererea de ofertă nu s‑a finalizat cu succes și, la 30 martie 2021, a încheiat un contract administrativ temporar pentru utilizarea frecvenței de 92,9 MHz pentru perioada cuprinsă între 3 mai și 29 octombrie 2021.
277    În opinia Comisiei, procedând astfel, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media nu a asigurat gestionarea eficientă a frecvențelor, cu încălcarea articolului 8 alineatul (2) litera (d) din Directiva‑cadru, și nici nu a încurajat utilizarea eficientă a spectrului de frecvențe radio, cu încălcarea articolului 9 alineatul (1) din această directivă. Pe de altă parte, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media nu a garantat nici dreptul Klubrádió la o procedură echitabilă și rapidă în conformitate cu principiul general al bunei administrări. În plus, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media nu a răspuns nevoilor persoanelor cu handicap, ale persoanelor în vârstă și ale persoanelor cu nevoi sociale specifice, astfel cum ar impune articolul 8 alineatul (2) litera (a) din directiva menționată, dat fiind că utilizatorii finali care aparțin acestor categorii erau mai susceptibili decât alții să depindă de difuzarea terestră a programelor Klubrádió și puteau întâmpina dificultăți deosebite în a trece la o ascultare online a acestor programe.
278    În apărare, Ungaria susține mai întâi că, presupunând chiar că cererea de ofertă în litigiu intră sub incidența cadrului de reglementare al Uniunii privind comunicațiile electronice, argumentația Comisiei nu ar fi întemeiată, întrucât termenul de șase săptămâni prevăzut la articolul 5 alineatul (3) din Directiva privind autorizarea poate fi prelungit, în temeiul articolului 7 alineatul (4) din această directivă, cu până la opt luni în cadrul unor proceduri de selecție competitive sau comparative.
279    În continuare, Ungaria subliniază că Consiliul pentru Comunicații Mass‑media a desfășurat procedura de cerere de ofertă în litigiu în perioada cuprinsă între 4 noiembrie 2020 și 10 martie 2021, și anume în puțin mai mult de patru luni, în pofida regularizării și a suspendării procedurii, ceea ce ar constitui o durată care corespunde unei jumătăți din cea a procedurii de cerere de ofertă prevăzute de Directiva 2018/1972.
280    În plus, Ungaria amintește că procedura de cerere de ofertă în litigiu avea ca obiect un drept pentru care Klubrádió depusese o cerere de reînnoire, astfel încât nu era posibilă organizarea unei proceduri de cerere de ofertă în vederea atribuirii acestui drept înainte de examinarea acestei cereri și de adoptarea deciziei de soluționare a acesteia. Or, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media a început să pregătească cererea de ofertă în litigiu imediat după adoptarea deciziei de refuz.
281    În sfârșit, nu s‑a adus nicio atingere drepturilor utilizatorilor finali cu handicap, în vârstă sau care se află într‑o situație socială specială, din moment ce Klubrádió a dispus, pentru a trece la funcționarea digitală, de mai mult de cinci luni de la expirarea dreptului său de a furniza servicii mass‑media, ceea ce nu ar putea fi considerat o perioadă scurtă.
282    Regatul Belgiei, Regatul Danemarcei și Regatul Țărilor de Jos susțin argumentația Comisiei.
2)      Aprecierea Curții
283    În ceea ce privește, în primul rând, argumentul referitor la gestionarea și utilizarea eficientă a frecvențelor radio, trebuie precizat că, contrar celor susținute de Ungaria, din cererea introductivă a Comisiei reiese că această instituție nu reproșează acestui stat membru că a adoptat decizia de declarare a nulității într‑un termen care îl depășește pe cel impus de cadrul de reglementare al Uniunii privind comunicațiile electronice, și anume opt luni, în conformitate cu articolul 7 alineatul (4) din Directiva privind autorizarea.
284    Astfel, Comisia susține în esență că, din cauza întârzierii în adoptarea deciziei de refuz, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media nu a publicat procedura de cerere de ofertă în litigiu decât la 4 noiembrie 2020, astfel încât dispunea de puțin timp pentru a finaliza această procedură de cerere de ofertă înainte de data expirării contractului de radiodifuziune al Klubrádió, și anume 14 februarie 2021. Ar rezulta că Ungaria nu a încurajat utilizarea eficientă a spectrului de frecvențe radio și nici nu a asigurat gestionarea eficientă a frecvențelor radio, încălcând articolul 8 alineatul (2) litera (d) și articolul 9 alineatul (1) din Directiva‑cadru, precum și principiul bunei administrări.
285    Acest argument al Comisiei vizează, în definitiv, lipsa de diligență a autorităților naționale în gestionarea frecvenței de 92,9 MHz, cu încălcarea obligațiilor care decurg din dispozițiile și din principiul citate la punctul precedent din prezenta hotărâre.
286    În această privință, trebuie amintit că articolul 8 alineatul (2) litera (d) din Directiva‑cadru impune autorităților naționale de reglementare să promoveze concurența în furnizarea rețelelor de comunicații electronice, a serviciilor de comunicații electronice și a serviciilor și infrastructurilor asociate prin încurajarea utilizării și gestionării eficiente a frecvențelor radio și a resurselor de numerotație.
287    La rândul său, articolul 9 alineatul (1) din directiva menționată prevede că, ținând seama de faptul că frecvențele radio reprezintă un bun public cu o importantă valoare socială, culturală și economică, statele membre trebuie să asigure gestionarea eficientă a frecvențelor radio pentru serviciile de comunicații electronice de pe teritoriul lor, în conformitate mai ales cu articolul 8 din directiva respectivă.
288    Obligația de a asigura gestionarea și utilizarea eficientă a frecvențelor radio, ca bun public care are o importantă valoare socială, culturală și economică, constituie astfel unul dintre obiectivele generale ale cadrului de reglementare al Uniunii, a cărui respectare trebuie asigurată de autoritățile naționale competente în conformitate cu principiul bunei administrări.
289    Or, inacțiunea sau lentoarea în ceea ce privește organizarea procedurilor care vizează acordarea drepturilor de utilizare a frecvențelor radio sunt de natură să compromită eficiența gestionării și a utilizării spectrului de frecvențe radio.
290    În speță, este cert că, la 8 noiembrie 2019, Klubrádió a introdus o cerere având ca obiect reînnoirea contractului său de radiodifuziune, că decizia de refuz a fost adoptată la 8 septembrie 2020, că cererea de ofertă în litigiu a fost inițiată la 4 noiembrie 2020, că contractul de radiodifuziune al Klubrádió a expirat la 14 februarie 2021, că decizia de declarare a nulității, prin care cererea de ofertă în litigiu a fost declarată ca nefiind finalizată cu succes, a fost adoptată la 10 martie 2021 și au fost încheiate contracte administrative temporare la 30 martie 2021, cu Közösségi Rádiózásért Egyesület, pentru furnizarea de servicii mass‑media pe frecvența de 92,9 MHz pentru perioada cuprinsă între 3 mai și 29 octombrie 2021. Astfel, această frecvență nu a putut fi utilizată în perioada cuprinsă între 15 februarie și 3 mai 2021.
291    După cum s‑a constatat la punctul 205 din prezenta hotărâre, decizia de refuz a fost adoptată în termen de zece luni, în timp ce, în conformitate cu articolul 5 alineatul (3) din Directiva privind autorizarea, ea trebuia adoptată în termen de șase săptămâni de la primirea cererii de către Consiliul pentru Comunicații Mass‑media. Rezultă că această decizie a fost adoptată cu o întârziere de aproximativ opt luni și jumătate, fără ca vreo explicație rezonabilă să poată justifica o asemenea întârziere, astfel cum s‑a constatat și la punctul 206 din prezenta hotărâre.
292    Or, dacă decizia de refuz ar fi fost adoptată în termenul de șase săptămâni prevăzut de cadrul de reglementare al Uniunii privind comunicațiile electronice, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media ar fi putut iniția procedura de cerere de ofertă privind dreptul de a furniza servicii mass‑media cu 92,9 MHz cu opt luni înainte de data la care a fost în cele din urmă inițiată și ar fi putut să o finalizeze înainte de expirarea contractului de radiodifuziune al Klubrádió, garantând astfel utilizarea continuă a acestei frecvențe radio.
293    Așadar, prin adoptarea deciziei de refuz la opt luni și jumătate după expirarea termenului prevăzut la articolul 5 alineatul (3) din Directiva privind autorizarea, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media a întârziat în mod nejustificat, încălcând astfel principiul bunei administrări, organizarea și inițierea cererii de ofertă în litigiu, cu consecința că o frecvență radio, și anume frecvența de 92,9 MHz, a rămas neutilizată mai mult de două luni.
294    Prin urmare, lipsa de diligență de care a dat dovadă Consiliul pentru Comunicații Mass‑media la adoptarea măsurilor referitoare la atribuirea frecvenței de 92,9 MHz a compromis eficiența gestionării și utilizării spectrului de frecvențe radio, pe care era obligat să o asigure.
295    În consecință, argumentul Comisiei întemeiat pe o încălcare a articolului 8 alineatul (2) litera (d) și a articolului 9 alineatul (1) din Directiva‑cadru, precum și a principiului bunei administrări este fondat.
296    În ceea ce privește, în al doilea rând, argumentul privind nevoile persoanelor cu handicap, ale persoanelor în vârstă și ale persoanelor cu nevoi sociale speciale, trebuie amintit că articolul 8 alineatul (2) litera (a) din Directiva‑cadru impune autorităților naționale de reglementare să promoveze concurența în furnizarea rețelelor de comunicații electronice, a serviciilor de comunicații electronice și a infrastructurilor și serviciilor asociate, asigurându‑se că utilizatorii, inclusiv persoanele cu handicap, persoanele în vârstă și persoanele cu nevoi sociale speciale obțin beneficii maxime în materie de alegere, de preț și de calitate.
297    Potrivit Comisiei, prin faptul că a întârziat în mod excesiv, din cauza depășirii nejustificate a termenului prevăzut la articolul 5 alineatul (3) din Directiva privind autorizarea pentru adoptarea deciziilor privind acordarea drepturilor de utilizare a frecvențelor radio, inițierea cererii de ofertă în litigiu, astfel încât aceasta nu a putut fi finalizată înainte de data expirării contractului Klubrádió, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media nu a răspuns nevoilor persoanelor cu handicap, ale persoanelor în vârstă și ale persoanelor cu nevoi sociale specifice.
298    Cu toate acestea, Comisia nu a furnizat niciun element care să permită să se stabilească faptul că întârzierea Consiliului pentru Comunicații Mass‑media în adoptarea măsurilor privind atribuirea frecvenței de 92,9 MHz a avut un impact negativ în special în raport cu nevoile categoriilor de persoane menționate la articolul 8 alineatul (2) litera (a) din Directiva‑cadru.
299    În consecință, argumentul Comisiei întemeiat pe o încălcare a articolului 8 alineatul (2) litera (a) din Directiva‑cadru în această privință trebuie înlăturat.
300    Prin urmare, motivul întemeiat pe neadoptarea în timp util a deciziei de declarare a nulității este întemeiat în măsura în care vizează încălcarea articolului 8 alineatul (2) litera (d) și a articolului 9 alineatul (1) din Directiva‑cadru, precum și a principiului bunei administrări.
c)      Concluzie
301    Având în vedere considerațiile care precedă, este necesar să se admită în parte a doua serie de critici privind cererea de ofertă în litigiu și decizia de declarare a nulității și să se constate că Ungaria nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin:
–        în temeiul articolului 5 alineatul (2) din Directiva privind autorizarea și al articolului 45 alineatul (1) din Directiva 2018/1972, prin faptul că, în cererea de ofertă în litigiu și în decizia de declarare a nulității, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media a condiționat atribuirea drepturilor de utilizare a spectrului de frecvențe radio de îndeplinirea unor cerințe disproporționate, nu a stabilit dinainte criteriile de atribuire a acestor drepturi, nu a prevăzut nicio marjă de apreciere care să permită evaluarea gravității și a relevanței eventualelor erori care ar putea afecta dosarele depuse de candidați, susceptibile să determine excluderea acestora din urmă, și a ignorat importanța minoră a erorilor care afectau oferta depusă de Klubrádió și
–        în temeiul articolului 8 alineatul (2) litera (d) și al articolului 9 alineatul (1) din Directiva‑cadru, precum și al principiului bunei administrări, prin faptul că nu a organizat o procedură în scopul atribuirii frecvenței de 92,9 MHz în timp util pentru a se permite adoptarea unei decizii înainte de expirarea drepturilor Klubrádió de utilizare a acestei frecvențe radio.
3.      Cu privire la criticile referitoare la articolul 65 alineatul (11) din Legea privind mass‑media
302    Comisia arată în esență că, prin adoptarea articolului 65 alineatul (11) din Legea privind mass‑media, care exclude posibilitatea furnizorilor de servicii mass‑media al căror drept de utilizare a frecvențelor radio nu a fost reînnoit de a solicita drepturi de utilizare temporare, în condițiile în care, pe de o parte, el conferă această posibilitate furnizorilor unor astfel de servicii al căror drept de utilizare a frecvențelor radio a fost reînnoit o dată și, pe de altă parte, motivele pentru care o astfel de reînnoire nu a fost acordată nu împiedică atribuirea unui nou drept de utilizare a frecvențelor radio, Ungaria nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 45 alineatul (1) din Directiva 2018/1972, precum și al principiilor proporționalității și nediscriminării.
a)      Argumentația părților
303    Comisia arată că articolul 65 alineatul (11) din Legea privind mass‑media nu permite Consiliului pentru Comunicații Mass‑media să încheie un contract administrativ temporar cu întreprinderi care, din cauza săvârșirii unor încălcări minore, dar repetate, au fost private de posibilitatea de a‑și reînnoi dreptul de utilizare a frecvențelor radio. În schimb, articolul 55 alineatul (1) litera (c) din această lege nu ar interzice participarea la o nouă procedură de cerere de ofertă decât întreprinderilor care au săvârșit, în cursul celor cinci ani anteriori publicării acestei cereri de ofertă, o încălcare gravă în executarea contractului lor de radiodifuziune sau al căror contract de radiodifuziune a fost reziliat de Consiliul pentru Comunicații Mass‑media. Astfel, săvârșirea unor încălcări repetate nu ar fi relevantă pentru participarea la o asemenea procedură.
304    În primul rând, Comisia consideră că inegalitatea de tratament prevăzută la articolul 65 alineatul (11) și la articolul 55 alineatul (1) litera (c) din Legea privind mass‑media în ceea ce privește furnizorii de servicii mass‑media după cum dreptul lor de a furniza servicii mass‑media a fost sau nu reînnoit în trecut nu este justificată de factori obiectivi și constituie deci o discriminare.
305    În continuare, potrivit Comisiei, presupunând că articolul 65 alineatul (11) din Legea privind mass‑media are ca obiectiv să împiedice atribuirea unei frecvențe radio unui furnizor de servicii mass‑media care prezintă un risc de încălcări ulterioare, această dispoziție, aplicată în coroborare cu articolul 48 alineatul (7) din această lege – care, în cazul unor încălcări minore, dar repetate ar determina în mod automat respingerea cererilor de reînnoire – ar fi disproporționată, întrucât ar depăși ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivului urmărit.
306    Astfel, efectul combinat al acestor două dispoziții ar fi că întreprinderile care au săvârșit încălcări minore în trecut, care sunt în măsură să continue să furnizeze servicii mass‑media fără nicio problemă, și întreprinderile care au săvârșit încălcări grave, a căror capacitate de a continua să furnizeze servicii mass‑media conforme cu reglementarea și cu prevederile contractului de radiodifuziune poate fi în mod rezonabil pusă la îndoială, ar fi tratate în mod egal.
307    Pe de altă parte, Legea privind mass‑media nu ar urmări în mod coerent obiectivul vizat la punctul 305 din prezenta hotărâre, din moment ce condițiile de încheiere a unui contract administrativ temporar ar fi mai stricte decât cele ale participării la o nouă cerere de ofertă, deși cele două proceduri ar conduce la un rezultat similar, și anume utilizarea unei frecvențe radio.
308    În sfârșit, Comisia subliniază că, din cauza reglementării naționale în litigiu, Klubrádió nu a putut încheia un contract administrativ temporar, iar frecvența sa a rămas neutilizată între 15 februarie și 3 mai 2021. Or, acordarea unui drept de utilizare temporară ar fi fost conformă cu obligația de a asigura o gestionare eficientă a spectrului de frecvențe radio și cu cerințele de previzibilitate și de coerență a prelungirii și a modificării drepturilor de utilizare a spectrului de frecvențe radio, precum și cu cele de securitate, de coerență și de previzibilitate în materie de reglementare, prevăzute la articolul 45 alineatul (1) și la articolul 45 alineatul (2) literele (c) și (g) din Directiva 2018/1972.
309    Ungaria observă mai întâi că, în măsura în care Consiliul pentru Comunicații Mass‑media nu a fost sesizat cu o cerere din partea Klubrádió având ca obiect încheierea unui contract administrativ temporar, acesta din urmă nu a putut suferi vreun prejudiciu. Astfel, nu ar putea fi stabilită nicio discriminare.
310    În continuare, potrivit Ungariei, existența unei discriminări nu poate fi examinată decât în raport cu subiecte de drept, cu situații juridice și cu fapte comparabile. Or, nu aceasta ar fi situația cazurilor prevăzute la articolul 65 alineatul (11) și la articolul 55 alineatul (1) litera c) din Legea privind mass‑media.
311    Astfel, articolul 65 alineatul (11) din Legea privind mass‑media i‑ar acorda fostului titular al dreptului de a furniza servicii mass‑media un drept temporar de a furniza astfel de servicii cel mult până la finalizarea procedurii de cerere de ofertă. În schimb, dreptul de a furniza servicii mass‑media acordat în procedura de cerere de ofertă ar avea o durată de zece ani. Astfel, situația privind obținerea unui contract administrativ temporar de furnizare de servicii mass‑media, prevăzută la articolul 65 alineatul (11) din această lege, și situația referitoare la condițiile de obținere a dreptului de a furniza asemenea servicii în cadrul unei cereri de ofertă, în temeiul articolului 55 alineatul (1) litera c) din legea menționată, nu ar fi comparabile.
312    Pe de altă parte, articolul 65 alineatul (11) din Legea privind mass‑media nu poate fi considerat disproporționat, indiferent dacă este apreciat în mod izolat sau coroborat cu articolul 48 alineatul (7) din această lege. Astfel, acest articol 65 alineatul (11) ar privi o procedură de cerere de ofertă în curs, iar dreptul sau avantajul prevăzut de această din urmă dispoziție nu s‑ar aplica decât dacă dreptul de a furniza servicii mass‑media a fost deja reînnoit o dată.
313    În acest context, Ungaria amintește că, potrivit articolului 187 alineatul (5) din Legea privind mass‑media, încălcările minore nu sunt luate în considerare pentru a stabili existența unor încălcări repetate și că, prin urmare, aceste încălcări minore nu exclud nici reînnoirea, nici, pe cale de consecință, posibilitatea de a beneficia de un drept temporar. Astfel, afirmația Comisiei că întreprinderile care au săvârșit încălcări minore în trecut, care sunt în măsură să continue să furnizeze servicii mass‑media fără nicio problemă, și întreprinderile care au săvârșit încălcări grave ar fi tratate în mod egal este nefondată.
314    În plus, Ungaria observă că nu este posibil să se compare sau să se interpreteze în mod combinat condițiile de reînnoire a unui drept de a furniza servicii mass‑media și condițiile de acordare a unui drept temporar, întrucât cazul prevăzut la articolul 65 alineatul (11) din Legea privind mass‑media poate surveni numai dacă dreptul a fost deja reînnoit. În cazul în care un furnizor de servicii mass‑media își desfășoară activitatea în condiții care exclud reînnoirea dreptului său de a furniza servicii mass‑media, acesta va înceta, iar furnizorul respectiv va putea obține un nou drept în cadrul unei proceduri de cerere de ofertă. Această normă este aplicabilă în același mod tuturor furnizorilor de servicii mass‑media, astfel încât nu ar exista o discriminare, iar norma menționată nu ar fi disproporționată.
315    În sfârșit, în ceea ce privește argumentul Comisiei că frecvența de 92,9 MHz a rămas neutilizată din cauza reglementării naționale în litigiu, Ungaria arată că un drept temporar poate fi acordat până la finalizarea procedurii de cerere de ofertă. Astfel, această frecvență nu a fost utilizată între 15 februarie și 3 mai 2021 ca urmare a faptului că procedura de cerere de ofertă în litigiu nu a fost finalizată cu succes și a lipsei cererii Klubrádió de încheiere a unui contract administrativ temporar.
316    Regatul Belgiei, Regatul Danemarcei și Regatul Țărilor de Jos susțin argumentația Comisiei.
b)      Aprecierea Curții
317    Conform articolului 6 alineatul (11) din Legea privind mass‑media, în cazul în care dreptul de a furniza servicii mass‑media radiofonice liniare expiră după ce a fost deja reînnoit o dată de Consiliul pentru Comunicații Mass‑media, iar procedura de cerere de ofertă privind posibilitatea de a furniza servicii mass‑media a fost deja inițiată, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media poate, eventual chiar și de mai multe ori, să încheie un contract administrativ temporar cu furnizorul de servicii mass‑media care a fost anterior titularul dreptului, la cererea acestuia, cu o durată maximă de 60 de zile.
318    Această dispoziție are astfel ca efect privarea furnizorilor precum Klubrádió, al căror drept de a furniza servicii mass‑media nu a fost reînnoit, potrivit articolului 48 alineatul (7) din Legea privind mass‑media, ca urmare a existenței unei decizii definitive a Consiliului pentru Comunicații Mass‑media prin care se constată săvârșirea unei încălcări repetate, de posibilitatea de a încheia un contract administrativ temporar atunci când, precum în speță, dreptul care nu a fost reînnoit expiră în timp ce procedura de cerere de ofertă privind posibilitatea de a furniza asemenea servicii a fost deja inițiată, dar nu a fost finalizată.
1)      Cu privire la critica întemeiat pe încălcarea principiului nediscriminării
319    Astfel cum s‑a amintit la punctul 192 din prezenta hotărâre, conform jurisprudenței constante a Curții, principiul egalității de tratament, a cărui expresie particulară o constituie principiul nediscriminării, impune în special ca situații comparabile să nu fie tratate în mod diferit.
320    Potrivit explicațiilor furnizate de Comisie în înscrisurile sale, încălcarea principiului nediscriminării invocată rezultă din faptul că articolul 65 alineatul (11) din Legea privind mass‑media privează furnizorii de servicii mass‑media precum Klubrádió, al căror drept de a furniza servicii mass‑media nu a fost reînnoit ca urmare a săvârșirii unei încălcări repetate, de posibilitatea de a încheia un contract administrativ temporar în vederea acordării unui astfel de drept pentru o perioadă care nu depășește 60 de zile, în timp ce articolul 55 alineatul (1) din această lege autorizează acești furnizori să participe la o procedură de cerere de ofertă având ca obiect acordarea acestui drept pentru o perioadă de zece ani.
321    De altfel, ca răspuns la o întrebare adresată de Curte în ședință, Comisia a arătat că încălcarea principiului nediscriminării rezultă din faptul că, pe de o parte, Legea privind mass‑media tratează diferit întreprinderile care în trecut au furnizat deja servicii mass‑media și pe cele care în trecut nu au furnizat niciodată aceste servicii, întrucât, în temeiul articolului 65 alineatul (11) din această lege, numai furnizorii de servicii care au încheiat un contract de radiodifuziune și care au beneficiat de reînnoirea acestui contract ar fi eligibili pentru încheierea unui contract administrativ temporar, în timp ce, în ceea ce privește furnizorii de servicii mass‑media care nu au furnizat aceste servicii în trecut, articolul 65 alineatul (1) din legea menționată ar permite Consiliului pentru Comunicații Mass‑media să încheie un contract administrativ temporar ținând seama de considerațiile referitoare la piața mass‑media.
322    Pe de altă parte, Legea privind mass‑media ar trata diferit furnizorii de servicii mass‑media precum Klubrádió, al căror drept de a furniza aceste servicii nu a fost reînnoit ca urmare a săvârșirii unei încălcări repetate, și furnizorii care, după ce au beneficiat de reînnoirea dreptului lor de a furniza serviciile menționate, săvârșesc o încălcare repetată, din moment ce, în temeiul articolului 65 alineatul (11) din această lege, primii sunt privați de posibilitatea de a încheia un contract administrativ temporar, pe când ultimii ar beneficia de această posibilitate, întrucât contractele lor au făcut deja obiectul reînnoirii.
323    În ceea ce privește, primo, argumentul Comisiei expus la punctul 320 din prezenta hotărâre, acesta se întemeiază pe premisa că regimul privind acordarea dreptului de a furniza servicii mass‑media în temeiul unui contract administrativ temporar și regimul privind acordarea acestui drept pe baza unui contract de radiodifuziune încheiat în urma unei cereri de ofertă sunt comparabile, astfel încât impunerea unor condiții mai riguroase pentru acordarea dreptului menționat cu titlu temporar ar încălca principiul egalității de tratament.
324    Cu toate acestea, trebuie să se țină seama de faptul că, astfel cum rezultă din articolul 65 alineatul (11) din Legea privind mass‑media, încheierea unui contract administrativ temporar în temeiul acestei dispoziții se limitează la o situație foarte specială, în care dreptul de a furniza servicii mass‑media pe o frecvență radio a expirat, iar procedura de cerere de ofertă având ca obiect acordarea unui nou drept de a furniza servicii mass‑media pe această bază nu a fost încă finalizată. Într‑o asemenea situație, acest articol 65 alineatul (11) urmărește să garanteze o utilizare neîntreruptă a frecvenței radio menționate până la finalizarea acestei proceduri de cerere de ofertă și până la atribuirea dreptului de utilizare a aceleiași frecvențe radio furnizorului care a câștigat această cerere de ofertă. O asemenea situație, care are un caracter tranzitoriu și de urgență, este astfel diferită de cea în care un drept de a furniza servicii mass‑media este acordat în cadrul unei proceduri de cerere de ofertă, care nu are un asemenea caracter.
325    Prin urmare, întrucât articolul 65 alineatul (11) din Legea privind mass‑media și articolul 55 alineatul (1) din această lege nu vizează situații comparabile, argumentul Comisiei potrivit căruia aceste dispoziții încalcă principiul nediscriminării este nefondat.
326    În ceea ce privește, secundo, argumentele care figurează la punctele 321 și 322 din prezenta hotărâre, întrucât aceste argumente nu reies din înscrisurile Comisiei și nu au fost invocate decât în ședință, acestea trebuie înlăturate ca inadmisibile.
327    În consecință, critica întemeiată pe încălcarea, prin articolul 65 alineatul (11) din Legea privind mass‑media, a principiului nediscriminării, astfel cum este reflectat la articolul 45 alineatul (1) din Directiva 2018/1972, este nefondată.
2)      Cu privire la critica întemeiată pe încălcarea principiului proporționalității
328    După cum s‑a constatat în cadrul analizei primei serii de critici, articolul 48 alineatul (7) din Legea privind mass‑media este contrar principiului proporționalității, astfel cum este reflectat în special la articolul 9 alineatul (1) din Directiva‑cadru, din moment ce furnizorii care au săvârșit o încălcare repetată sunt privați în mod automat și în toate cazurile de posibilitatea de a obține reînnoirea dreptului lor de a furniza servicii mass‑media.
329    Prin urmare, așa cum arată Comisia, întrucât privează furnizorii al căror drept de a furniza servicii mass‑media nu a fost reînnoit, în temeiul articolului 48 alineatul (7) din Legea privind mass‑media, ca urmare a săvârșirii unei încălcări repetate, de posibilitatea de a încheia un contract administrativ temporar, articolul 65 alineatul (11) din această lege încalcă de asemenea principiul proporționalității.
330    În consecință, critica întemeiată pe încălcarea, prin articolul 65 alineatul (11) din Legea privind mass‑media, a principiului proporționalității, astfel cum este reflectat la articolul 45 alineatul (1) din Directiva 2018/1972, este fondată.
3)      Cu privire la critica întemeiată pe încălcarea obligației de a asigura o gestionare eficientă a spectrului de frecvențe radio
331    Comisia reproșează în esență Ungariei că nu și‑a îndeplinit obligația de a asigura o gestionare eficientă a spectrului de frecvențe radio, obligație care îi revine în temeiul articolului 45 alineatul (1) și al articolului 45 alineatul (2) literele (c) și (g) din Directiva 2018/1972, întrucât, din cauza reglementării naționale în litigiu, Klubrádió nu a putut încheia un contract administrativ temporar, astfel încât frecvența de 92,9 MHz a rămas neutilizată între 15 februarie și 3 mai 2021.
332    În această privință, din moment ce această critică, pe de o parte, se întemeiază pe faptul că Klubrádió nu a putut încheia un contract administrativ temporar și că este cert că acest post de radio nici nu a solicitat încheierea unui astfel de contract, nici, pe cale de consecință, nu i s‑a refuzat încheierea acestui contract și, pe de altă parte, nu reiese nicidecum din al patrulea capăt de cerere din cererea introductivă a Comisiei, această critică trebuie înlăturată.
4)      Concluzie
333    Având în vedere considerațiile de mai sus, este necesar să se admită în parte a treia serie de critici privind articolul 65 alineatul (11) din Legea privind mass‑media și să se constate că Ungaria nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 45 alineatul (1) din Directiva 2018/1972 și al principiului proporționalității prin faptul că a adoptat articolul 65 alineatul (11) din Legea privind mass‑media, care exclude posibilitatea ca furnizorii de servicii media al căror drept de utilizare a frecvențelor radio nu a fost reînnoit din cauza săvârșirii unei încălcări repetate să solicite drepturi de utilizare temporare.
4.      Cu privire la criticile întemeiate pe încălcarea articolului 11 din cartă
a)      Argumentația părților
334    Comisia arată în esență că Ungaria nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 11 din cartă ca urmare, pe de o parte, a adoptării deciziei de refuz și a articolului 48 alineatul (7) din Legea privind mass‑media și, pe de altă parte, a adoptării deciziei de declarare a nulității și a cererii de ofertă în litigiu.
335    În primul rând, Comisia susține că decizia de refuz și normele naționale care au servit drept temei pentru adoptarea sa au împiedicat Klubrádió să își difuzeze programele pe o frecvență analogică. În opinia Comisiei, ar fi vorba despre cea mai gravă atingere adusă libertății de exprimare și libertății mass‑mediei, această atingere putând fi asimilată închiderii unui canal mass‑media de către autoritățile naționale. Ținând seama de importanța radioului și în special de impactul pe care acest mijloc de informare în masă îl poate avea asupra populației în raport cu alte mijloace de informare în masă, astfel cum ar fi recunoscut Curtea Europeană a Drepturilor Omului, Comisia consideră că imposibilitatea Klubrádió de a își difuza programul pe frecvențele radio analogice constituie în mod clar o ingerință în libertatea de exprimare, chiar dacă programul său este disponibil pe internet.
336    Comisia susține că, pentru ca libertatea și pluralismul mass‑media să fie garantate, este indispensabil ca atribuirea frecvențelor radio utilizate pentru radiodifuziune să fie efectuată pe baza unor criterii nediscriminatorii și proporționale.
337    Deși recunoaște că libertatea de exprimare și libertatea mass‑mediei nu constituie drepturi absolute, Comisia amintește că orice restrângere a acestor libertăți trebuie să respecte cerințele prevăzute la articolul 52 din cartă.
338    În această privință, deși Comisia susține că obiectivele urmărite de Legea privind mass‑media, și anume consolidarea identității naționale și culturale, ținând seama de evoluțiile tehnologice, protejând libertatea de exprimare și de exprimare, precum și libertatea presei și recunoscând ponderea culturală, socială și economică a serviciilor mass‑media și importanța garantării concurenței pe piața mass‑mediei, constituie obiective de interes general susceptibile să justifice o restricție privind drepturile și libertățile consacrate la articolul 11 din cartă. Totuși, potrivit acestei instituții, decizia de refuz ar depăși ceea ce este necesar pentru realizarea acestor obiective.
339    Astfel, această decizie nu a fost adoptată de Consiliul pentru Comunicații Mass‑media ca urmare a nerespectării timpilor de difuzare a operelor muzicale maghiare, ci numai ca urmare a încălcării obligației de transmitere a datelor referitoare la cotele de difuzare, încălcare care fusese deja sancționată cu o amendă și care nu s‑a repetat după plata ei. În replica sa, Comisia, întemeindu‑se pe elementele prezentate pentru a descrie contextul în care se înscriu deciziile în litigiu, arată că, într‑o situație în care unui furnizor de servicii mass‑media independent și critic față de guvern, cum este Klubrádió, i se refuză dreptul de a utiliza frecvențe radio pentru motive pur formale, ceea ce face mai dificil accesul său pe piață, controlul jurisdicțional trebuie să fie foarte aprofundat. Astfel, riscul de arbitrar și de discriminare într‑o asemenea situație ar fi deosebit de ridicat.
340    În al doilea rând, Comisia susține că decizia de declarare a nulității constituie de asemenea o ingerință disproporționată în libertatea și pluralismul mass‑media, întrucât această decizie nu ar fi aptă să atingă obiectivele urmărite și ar depăși ceea ce este necesar în acest scop. Prin urmare, condițiile care permit justificarea unei astfel de ingerințe, prevăzute la articolul 52 din cartă, nu ar fi respectate.
341    Astfel, în ceea ce privește, pe de o parte, cele două motive de nulitate referitoare la inexactitățile legate de grila de programe, care afectau oferta prezentată de Klubrádió, Comisia amintește că ele priveau inexactități formale de importanță minoră care ar fi putut fi clarificate cu ușurință și care nu priveau elemente esențiale ale acestei candidaturi și, prin urmare, nu compromiteau echitatea concurenței.
342    Pe de altă parte, în ceea ce privește motivul de nulitate referitor la planul de afaceri și financiar al Klubrádió, Comisia susține că Consiliul pentru Comunicații Mass‑media, considerând că cifra de afaceri netă a postului de radio în cauză constituie singurul indicator legitim al viabilității sale financiare, nu numai că ar discrimina posturile care aleg în mod conștient să se întemeieze pe alte modele de finanțare, ci ar ignora și un model comercial pe deplin legitim.
343    În plus, Comisia consideră că obiectivele urmărite ar fi putut să fi atinse prin mijloace mai puțin intruzive. Astfel, Consiliul pentru Comunicații Mass‑media ar putea printre altele, atunci când descrierea unui anumit program lipsește, să solicite precizări cu privire la acest aspect, iar dacă resursele sunt insuficiente, să revoce drepturile de utilizare a frecvențelor radio în cazul în care întreprinderea ar intra în lichidare sau ar intra în faliment.
344    Astfel, Comisia susține că atât decizia de declarare a nulității, cât și regulile procedurii de cerere de ofertă în litigiu care au servit drept temei pentru adoptarea deciziei trebuie considerate nejustificate și disproporționate din cauza consecințelor lor asupra dreptului la libertatea de exprimare, din moment ce aplicarea lor echivalează cu excluderea Klubrádió din sectorul radiodifuziunii și cu reducerea acestui post de radio la tăcere în cercul mediatic maghiar, în condițiile în care ar fi fost suficiente măsuri mai puțin restrictive care permiteau Klubrádió să continue să emită.
345    Ungaria susține, în primul rând, că decizia de refuz și normele naționale care au servit drept temei pentru adoptarea sa nu încalcă articolul 11 din cartă.
346    Acest stat membru subliniază că Consiliul pentru Comunicații Mass‑media nu i‑a retras Klubrádió drepturile de difuzare și nu l‑a exclus din sectorul radiodifuziunii, din moment ce acest post de radio, pe de o parte, a putut să își difuzeze programul pe o radiofrecvență în mod continuu și neîntrerupt pe toată durata contractului său de radiodifuziune și, pe de altă parte, poate încă să își furnizeze serviciile mass‑media radiofonice prin intermediul altor sisteme de transmisie. În acest context, Ungaria arată că Klubrádió furnizează în prezent aceste servicii pe internet, ceea ce ar demonstra că decizia de refuz nu l‑a pus în imposibilitatea de a furniza astfel de servicii.
347    Potrivit Ungariei, faptul că Legea privind mass‑media stabilește condiții obiective pentru reînnoirea dreptului de a furniza servicii mass‑media și că Consiliul pentru Comunicații Mass‑media refuză această reînnoire în cazul nerespectării acestor condiții nu constituie o ingerință disproporționată și nejustificată în libertatea presei și în dreptul la difuzarea de informații.
348    Astfel, în cazul nerespectării cerințelor prevăzute de această lege, acest stat membru nu ar priva furnizorul de servicii mass‑media în cauză de dreptul de emitere sau de posibilitatea de a furniza servicii mass‑media, ci s‑ar limita la aplicarea condițiilor regimului de autorizare. Astfel, refuzul reînnoirii unui drept de a furniza servicii mass‑media nu poate fi asimilat închiderii unui organ de media, din moment ce acest refuz nu ar conduce la o retragere a acestui drept de a furniza servicii mass‑media, întrucât autorizația de exercitare a acestuia a ajuns la termen la data și în modul prevăzute de lege sau de contractul de radiodifuziune.
349    În acest context, Ungaria arată că simplul fapt că unui operator nu i se acordă dreptul de a pune la dispoziție serviciul său mass‑media pe o anumită platformă de difuzare nu înseamnă neapărat încălcarea acestor drepturi și libertăți consacrate la articolul 11 din cartă. Problema dacă decizia de refuz și normele naționale care au servit drept temei pentru adoptarea sa aduc sau nu atingere drepturilor și libertăților menționate nu depinde de faptul că Klubrádió este sau nu critic față de guvernul maghiar sau de concluziile pe care Comisia le poate deduce din contextul în care se înscrie această decizie, ci de faptul că aceasta din urmă este sau nu proporțională în raport cu obiectivul urmărit.
350    În al doilea rând, Ungaria arată că nici prezenta cauză, nici contextul său normativ nu aduc atingere cerințelor unei informări echilibrate și principiului libertății presei și pluralismului mass‑mediei. Sistemul maghiar de autorizații ar garanta egalitatea de șanse în ceea ce privește accesul la posibilitățile de a furniza servicii mass‑media pentru toți candidații în cadrul unei proceduri de cerere de ofertă și ar asigura atribuirea de frecvențe tuturor furnizorilor de servicii mass‑media selectați, în deplină conformitate cu principiile Convenției europene pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, semnată la Roma la 4 noiembrie 1950 (denumită în continuare „CEDO”), și ale cartei.
351    În ceea ce privește în special motivul de nulitate legat de planul de afaceri și financiar al Klubrádió, acest stat membru susține că Legea privind mass‑media este sursa atât pentru evaluarea caracterului adecvat al ofertei Klubrádió pentru cererea de ofertă în litigiu și în special a situației financiare și economice a acestui post de radio, cât și pentru eventuala ingerință în libertatea de exprimare și de informare care ar rezulta, în urma unei evaluări negative, din declararea nulității acestei oferte.
352    Or, această evaluare a fost efectuată în mod transparent și obiectiv, precum și pe baza cerințelor nediscriminatorii cuprinse în această lege și în cererea de ofertă în litigiu, astfel încât consecința juridică survenită, și anume declararea nulității ofertei menționate, ar fi proporțională și justificată.
353    În sfârșit, Ungaria insistă că Klubrádió furnizează în prezent un serviciu mass‑media radiofonic pe internet, astfel încât decizia de declarare a nulității nu a avut ca efect reducerea la tăcere a acestui post de radio.
354    Regatul Belgiei, Regatul Danemarcei și Regatul Țărilor de Jos susțin argumentația Comisiei, subliniind în special importanța dreptului la libertatea de exprimare și de informare într‑o societate democratică și pluralistă, precum și necesitatea ca, la aprecierea pretinsei încălcări a articolului 11 din cartă de către Ungaria, să fie luat în considerare contextul în care se înscriu măsurile naționale în litigiu. În această privință, plecând de la diferite rapoarte privind libertatea și pluralismul mass‑media în Ungaria, adoptate între anii 2019 și 2023 de Centrul pentru Pluralism și Libertate Media, de Observatorul European al Audiovizualului, de Comisarul pentru Drepturile Omului al Consiliului Europei și de Raportorul Special al Organizației Națiunilor Unite pentru promovarea și protecția dreptului la libertatea de opinie și de exprimare, Regatul Belgiei menționează o serie de aspecte legate de prezenta acțiune și de avizele negative emise de aceste organizații internaționale cu privire la libertatea presei în Ungaria.
b)      Aprecierea Curții
355    Potrivit articolului 11 alineatul (1) din cartă, „orice persoană are dreptul la libertatea de exprimare, ceea ce include libertatea de opinie și libertatea de a primi sau de a transmite informații sau idei fără amestecul autorităților publice și fără a ține seama de frontiere”. În conformitate cu acest articol 11 alineatul (2), „[l]ibertatea și pluralismul mijloacelor de informare în masă sunt respectate”.
356    În ceea ce privește organismele de radiodifuziune precum posturile de radio, ingerința în libertatea de exprimare și de informare ia forma specială a unei ingerințe în libertatea mass‑media sau în libertatea de radiodifuziune, protejată în mod specific la articolul 11 alineatul (2) din cartă (a se vedea în acest sens Hotărârea din 3 februarie 2021, Fussl Modestraße Mayr, C‑555/19, EU:C:2021:89, punctul 83).
357    Or, libertatea mass‑mediei asociată cu libertatea de radiodifuziune cuprinde nu numai dreptul de a comunica informații, ci și, în mod indisociabil, dreptul de a utiliza orice mijloc adecvat pentru a difuza informații și pentru a le transmite unui număr cât mai mare de destinatari.
358    Printre aceste mijloace de difuzare figurează spectrul de frecvențe radio care, având în vedere rolul esențial pe care mass‑media audiovizuală, precum radioul și televiziunea, îl joacă în ceea ce privește formarea opiniei publice, constituie un canal esențial pentru exercitarea dreptului la libertatea de exprimare și de informare.
359    Acordarea drepturilor de utilizare a frecvențelor radio are astfel un impact direct asupra dreptului la libertatea mass‑mediei asociată cu libertatea de radiodifuziune în cele două dimensiuni ale sale, și anume dreptul de a furniza în mod liber informații și dreptul de a primi informații.
360    Astfel, în ceea ce privește articolul 10 din CEDO, care corespunde articolului 11 din cartă și a cărui interpretare de către Curtea Europeană a Drepturilor Omului trebuie, conform articolului 52 alineatul (3) din cartă, să fie luată în considerare la interpretarea acestui articol 11, instanța menționată a arătat că acest articol 10 garantează libertatea de exprimare și de informare oricărei persoane și privește nu numai conținutul informațiilor, ci și mijloacele de difuzare a acestora, orice restrângere a acestor mijloace aducând atingere dreptului de a primi și de a comunica informații (a se vedea Curtea EDO, 28 septembrie 1999, Öztürk împotriva Turciei, CE:ECHR:1999:0928JUD002247993, punctul 49 și jurisprudența citată).
361    Așa cum reiese din explicațiile cu privire la articolul 11 din cartă, de care trebuie să se țină seama pentru interpretarea acestei dispoziții, restrângerile care pot fi aduse dreptului la libertatea de exprimare nu le pot depăși, așadar, pe cele prevăzute la articolul 10 paragraful 2 din CEDO. Motivele legitime de ingerință în exercitarea dreptului la libertatea de exprimare sunt enumerate la articolul 10 paragraful 2 din CEDO și se referă la securitatea națională, integritatea teritorială sau siguranța publică, apărarea ordinii și prevenirea infracțiunilor, protecția sănătății, a moralei, a reputației sau a drepturilor altora, precum și la necesitatea de a împiedica divulgarea informațiilor confidențiale sau de a garanta autoritatea și imparțialitatea puterii judecătorești. Această listă este exhaustivă (Curtea EDO, 15 martie 2022, OOO Memo împotriva Rusiei, CE:ECHR:2022:0315JUD000284010, § 37). În plus, restrângerile pe care statele membre le pot aduce dreptului la libertatea de exprimare nu aduc atingere celor pe care dreptul concurenței al Uniunii le poate aduce posibilității statelor membre de a institui regimurile de autorizare prevăzute la articolul 10 paragraful 1 a treia teză din CEDO.
362    Prin urmare, orice măsură națională care limitează sau restrânge accesul organismelor de radiodifuziune la frecvențe radio este susceptibilă să implice o ingerință în dreptul lor la libertatea mass‑mediei asociată cu libertatea de radiodifuziune și intră astfel în domeniul de aplicare al articolului 11 din cartă.
363    În speță, articolul 48 alineatul (7) din Legea privind mass‑media, în măsura în care are ca efect restrângerea accesului organismelor de radiodifuziune, în speță Klubrádió, la frecvențele radio, împiedicându‑le astfel să continue să difuzeze conținuturile lor de radio pe o frecvență radio, implică o ingerință în dreptul operatorilor în cauză de a‑și exercita libertatea de radiodifuziune, care constituie o componentă a libertății mass‑mediei, consacrată la articolul 11 din cartă.
364    Contrar celor pretinse de Ungaria, faptul că acești operatori pot difuza conținuturile lor pe internet nu este de natură să contrazică realitatea acestei ingerințe. Astfel, independent de aspectul dacă radiodifuziunea pe internet constituie un mijloc de comunicare echivalent cu radiodifuziunea pe frecvențe analogice, aceiași operatori sunt astfel împiedicați să urmeze strategii operaționale și comerciale testate și trebuie, în orice caz, să își reconstituie audiențele.
365    Desigur, drepturile și libertățile consacrate la articolul 11 din cartă nu sunt prerogative absolute, ci trebuie să fie luate în considerare în raport cu funcția lor în societate (Hotărârea din 4 octombrie 2024, Real Madrid Club de Fútbol, C‑633/22, EU:C:2024:843, punctul 47 și jurisprudența citată).
366    În măsura în care permite limitarea acordării drepturilor de utilizare a frecvențelor radio în vederea asigurării unei gestionări eficiente a spectrului de frecvențe radio, cadrul de reglementare al Uniunii privind comunicațiile electronice reflectă tocmai lipsa caracterului absolut, în ceea ce privește condițiile de utilizare a frecvențelor radio, a drepturilor și a libertăților recunoscute la acest articol 11.
367    Cu toate acestea, în conformitate cu articolul 52 alineatul (1) din cartă, orice restrângere a exercițiului drepturilor și libertăților garantate de cartă trebuie să fie prevăzută de lege, să respecte substanța acestor drepturi și libertăți și, prin respectarea principiului proporționalității, să fie necesare și să răspundă efectiv obiectivelor de interes general recunoscute de Uniune sau necesității protejării drepturilor și libertăților celorlalți.
368    Astfel cum s‑a amintit la punctul 361 din prezenta hotărâre, restrângerile care pot fi aduse acestui drept nu le pot depăși, așadar, pe cele prevăzute la articolul 10 paragraful 2 din CEDO, fără a încălca restricțiile pe care dreptul concurenței al Uniunii le poate aduce posibilității statelor membre de a institui regimurile de autorizare prevăzute la articolul 10 paragraful 1 a treia teză din CEDO.
369    În această privință, trebuie amintit că articolul 11 din cartă constituie unul dintre fundamentele esențiale ale unei societăți democratice și pluraliste, care face parte dintre valorile pe care se întemeiază Uniunea, în conformitate cu articolul 2 TUE. Ingerințele în drepturile și libertățile garantate de acest articol 11 trebuie deci ca, într‑un astfel de context, să fie limitate la strictul necesar (Hotărârea din 4 octombrie 2024, Real Madrid Club de Fútbol, C‑633/22, EU:C:2024:843, punctul 49 și jurisprudența citată), ceea ce presupune ca obiectivul urmărit să nu poată fi atins în mod rezonabil la fel de eficient prin alte mijloace care să afecteze mai puțin aceste drepturi și libertăți (a se vedea în acest sens Hotărârea din 5 decembrie 2023, Nordic Info, C‑128/22, EU:C:2023:951, punctul 77 și jurisprudența citată).
370    În acest context, astfel cum s‑a constatat la punctul 173 din prezenta hotărâre, articolul 48 alineatul (7) din Legea privind mass‑media stipulează un motiv de refuz al reînnoirii drepturilor de utilizare a frecvențelor radio care constituie un criteriu de selecție a utilizatorilor de frecvențe radio în legătură cu obiectivul privind promovarea concurenței prin încurajarea unei utilizări și a unei gestionări eficiente a frecvențelor radio, prevăzut la articolul 8 alineatul (2) litera (d) din Directiva‑cadru. În măsura în care refuzul reînnoirii drepturilor de utilizare a frecvențelor radio constituie o ingerință în dreptul la libertatea mass‑mediei al furnizorilor în cauză, o astfel de ingerință nu poate fi justificată decât cu condiția, printre altele, ca acest refuz să nu depășească ceea ce este necesar pentru atingerea obiectivului de interes general urmărit de această dispoziție din Legea privind mass‑media și să fie limitat la strictul necesar.
371    Din moment ce, astfel cum rezultă din considerațiile care figurează la punctele 177 și 181 din prezenta hotărâre, articolul 48 alineatul (7) din Legea privind mass‑media depășește ceea ce este necesar pentru realizarea obiectivului de interes general pe care îl urmărește în raport cu cerințele directivelor aplicabile, ingerința pe care o implică în dreptul operatorilor în cauză de a‑și exercita libertatea de radiodifuziune nu poate fi considerată proporțională în raport cu articolul 52 alineatul (1) din cartă.
372    Prin urmare, prin faptul că nu a acordat Consiliului pentru Comunicații Mass‑media nicio marjă pentru a aprecia, cu ocazia examinării cererilor de reînnoire a dreptului de a furniza servicii mass‑media introduse de furnizorii care au săvârșit o încălcare repetată, gravitatea acestei încălcări și adecvarea sa la ingerința pe care refuzul reînnoirii acestui drept o implică în drepturile și libertățile consacrate la articolul 11 din cartă, articolul 48 alineatul (7) din Legea privind mass‑media poate conduce la adoptarea unor decizii contrare acestui articol 11, printre care decizia de refuz constituie o ilustrare.
373    Astfel, primo, încălcarea repetată care stă la baza acestei decizii nu rezultă dintr‑o încălcare a obligațiilor care revin Klubrádió în ceea ce privește cotele de difuzare impuse de dreptul maghiar, ci a simplei obligații de transmitere a datelor referitoare la aceste cote. Secundo, în cursul procedurilor de sancționare care au condus la adoptarea Deciziilor nr. 354/2017 și nr. 1224/2017 și, prin urmare, înainte de adoptarea acestor decizii, Klubrádió s‑a conformat acestei obligații, furnizând Consiliului pentru Comunicații Mass‑media toate datele relevante. Tertio, aceste date nu au evidențiat nerespectarea de către Klubrádió a cotelor menționate. Quarto, acest post de radio a plătit amenzile aplicate în deciziile menționate. Quinto, de la 31 mai 2017, data săvârșirii încălcării repetate care a determinat refuzul reînnoirii dreptului Klubrádió de a furniza servicii mass‑media, până la data deciziei de refuz, și anume 8 septembrie 2020, acest post de radio nu a încălcat nici obligația menționată, nici obligațiile privind cotele de difuzare impuse de dreptul maghiar. De altfel, din dosarul depus la Curte nu reiese că Klubrádió ar fi săvârșit vreo încălcare după 31 mai 2017.
374    În asemenea împrejurări, nu se poate considera în mod rezonabil că încălcarea constatată în Decizia nr. 1224/2017 prezintă o asemenea gravitate încât refuzul reînnoirii dreptului Klubrádió de a furniza servicii mass‑media este necesar pentru a asigura realizarea obiectivului identificat la punctul 370 din prezenta hotărâre.
375    În consecință, așa cum arată Comisia, decizia de refuz este disproporționată în raport cu obiectivul urmărit și cu gravitatea ingerinței pe care o implică în dreptul Klubrádió la libertatea mass‑mediei, astfel încât această decizie, indiferent de contextul în care se înscrie, încalcă articolul 11 din cartă.
376    Această constatare se impune de asemenea în ceea ce privește decizia de declarare a nulității, care a avut ca efect privarea Klubrádió de posibilitatea de a i se atribui drepturi de utilizare a frecvenței de 92,9 MHz și, prin urmare, restrângerea accesului său la frecvențe radio, împiedicându‑l astfel să continue să își difuzeze conținuturile pe frecvențe radio.
377    Desigur, cele trei motive de nulitate pe care se întemeiază decizia menționată se pot justifica în raport cu obiectivul privind promovarea concurenței prin încurajarea unei utilizări și a unei gestionări eficiente a frecvențelor radio, în conformitate cu articolul 8 alineatul (2) litera (d) din Directiva‑cadru. Astfel, pe de o parte, cele două motive referitoare la neregulile ce afectează punctele III.2 și III.3 din formularul depus de Klubrádió urmăresc să garanteze echitatea concurenței și, pe de altă parte, motivul de nulitate referitor la planul de afaceri și financiar al acestui post de radio urmărește să asigure prezența pe piața mass‑mediei a unui post de radio care să fie stabil și previzibil în ceea ce privește funcționarea sa.
378    Cu toate acestea, ținând seama de constatările efectuate în cadrul criticii întemeiate pe o încălcare a principiilor transparenței și proporționalității prin decizia de declarare a nulității și prin regulile cererii de ofertă care au servit drept temei pentru adoptarea sa, trebuie să se constate că, așa cum susține Comisia, condițiile care decurg din articolul 52 alineatul (1) din cartă nu sunt îndeplinite în speță.
379    Astfel, atât motivele de nulitate referitoare la neregulile care afectează punctele III.2 și III.3 din formularul depus de Klubrádió, cât și motivul de nulitate referitor la planul de afaceri și financiar al acestui post de radio sunt disproporționate în raport cu obiectivul urmărit și, prin urmare, nu pot justifica ingerința pe care decizia de declarare a nulității o implică în dreptul Klubrádió la libertatea mass‑mediei.
380    Trebuie să se constate de asemenea că încălcările și deficiențele imputate Klubrádió în speță, care stau la baza atât a deciziei de refuz, cât și a deciziei de declarare a nulității și care au împiedicat în mod concret acest radio să își continue activitatea în domeniul radiodifuziunii, se referă fie la imprecizii minore de natură formală, fie la aspecte care, în sine, nu ar trebui să facă imposibilă continuarea activității de către un post de radio.
381    Prin urmare, criticile întemeiate pe încălcarea articolului 11 din cartă sunt întemeiate.
382    Având în vedere considerațiile care precedă, este necesar să se admită aceste critici și să se constate că Ungaria nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin în temeiul articolului 11 din cartă, pe de o parte, prin adoptarea deciziei de refuz și a articolului 48 alineatul (7) din Legea privind mass‑media și, pe de altă parte, prin adoptarea deciziei de declarare a nulității și prin cererea de ofertă în litigiu.
Cu privire la cheltuielile de judecată
383    În temeiul articolului 138 alineatul (1) din Regulamentul de procedură al Curții, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Potrivit articolului 138 alineatul (3) din acest regulament de procedură, în cazul în care părțile cad, fiecare, în pretenții cu privire la unul sau mai multe capete de cerere, fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată, cu excepția situației în care, având în vedere împrejurările cauzei, Curtea consideră că este justificat ca, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, o parte să suporte o fracțiune din cheltuielile de judecată efectuate de cealaltă parte.
384    În speță, întrucât Comisia a solicitat obligarea Ungariei la plata cheltuielilor de judecată, iar aceasta a căzut în pretenții cu privire la partea esențială a concluziilor sale, se impune, având în vedere împrejurările cauzei, obligarea Ungariei să suporte, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, patru cincimi din cheltuielile de judecată efectuate de Comisie. Aceasta din urmă suportă o cincime din propriile cheltuieli de judecată.
385    În temeiul articolului 140 alineatul (1) din același regulament de procedură, potrivit căruia statele membre care au intervenit în litigiu suportă propriile cheltuieli de judecată, Regatul Belgiei, Regatul Danemarcei și Regatul Țărilor de Jos suportă propriile cheltuieli de judecată.
Pentru aceste motive, Curtea (Marea Cameră) declară și hotărăște:
1)      Ungaria nu și‑a îndeplinit obligațiile care îi revin:
–        în temeiul articolelor 5 și 7 din Directiva 2002/20/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind autorizarea rețelelor și serviciilor de comunicații electronice (Directiva privind autorizarea), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/140/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 25 noiembrie 2009, al articolului 4 punctul 2 din Directiva 2002/77/CE a Comisiei din 16 septembrie 2002 privind concurența pe piețele de rețele și servicii de comunicații electronice, al articolului 9 din Directiva 2002/21/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 7 martie 2002 privind un cadru de reglementare comun pentru rețelele și serviciile de comunicații electronice (Directivă‑cadru), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/140, și al principiului proporționalității, în primul rând, prin adoptarea de către Médiatanács (Consiliul pentru Comunicații Mass‑media, Ungaria), la 8 septembrie 2020, a Deciziei nr. 830/2020 (IX. 8), prin care acesta a refuzat să reînnoiască drepturile Klubrádió de utilizare a spectrului de frecvențe radio, în al doilea rând, prin adoptarea articolului 48 alineatul (7) din a médiaszolgáltatásokról és a tömegkommunikációról szóló 2010. évi CLXXXV. Törvény (Legea nr. CLXXXV din 2010 privind serviciile mass‑media și mass‑media), care exclude în mod automat reînnoirea drepturilor de utilizare a spectrului de frecvențe radio aferent radiodifuziunii FM în cazul în care titularul și‑a încălcat în mod repetat obligația de transmitere a datelor referitoare la cotele de difuzare, inclusiv atunci când încălcările săvârșite sunt minore, pur formale și au fost deja sancționate cu amenzi care au condus la o conformare integrală ulterior, precum și, în al treilea rând, prin rezultatul disproporționat pentru Klubrádió de a nu își putea continua activitatea în domeniul radiodifuziunii;
–        în temeiul articolului 5 alineatul (3) din Directiva 2002/20, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/140, și al principiului bunei administrări, prin adoptarea acestei decizii la mult timp după expirarea termenului de șase săptămâni prevăzut la această dispoziție;
–        în temeiul articolului 5 alineatul (2) din Directiva 2002/20, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/140, și al articolului 45 alineatul (1) din Directiva (UE) 2018/1972 a Parlamentului European și a Consiliului din 11 decembrie 2018 de instituire a Codului european al comunicațiilor electronice, prin faptul că Médiatanács (Consiliul pentru Comunicații Mass‑media, Ungaria), în cererea de ofertă privind utilizarea posibilității de a furniza servicii mass‑media pe frecvența de 92,9 MHz, pe care a publicat‑o la 4 noiembrie 2020, și în Decizia nr. 180/2021 (III.10), pe care a adoptat‑o la 10 martie 2021, a condiționat atribuirea drepturilor de utilizare a spectrului de frecvențe radio de îndeplinirea unor cerințe disproporționate, nu a stabilit dinainte criteriile de atribuire a acestor drepturi, nu a prevăzut nicio marjă de apreciere care să permită evaluarea gravității și a relevanței eventualelor erori care ar putea afecta dosarele depuse de candidați, susceptibile să determine excluderea acestora din urmă, și a ignorat importanța minoră a erorilor care afectau oferta depusă de Klubrádió;
–        în temeiul articolului 8 alineatul (2) litera (d) și al articolului 9 alineatul (1) din Directiva 2002/21, astfel cum a fost modificată prin Directiva 2009/140, precum și al principiului bunei administrări, prin faptul că nu a organizat o procedură în scopul atribuirii frecvenței de 92,9 MHz în timp util pentru a se permite adoptarea unei decizii înainte de expirarea drepturilor Klubrádió de utilizare a acestei frecvențe radio;
–        în temeiul articolului 45 alineatul (1) din Directiva 2018/1972 și al principiului proporționalității, prin faptul că a adoptat articolul 65 alineatul (11) din a médiaszolgáltatásokról és a tömegkommunikációról szóló 2010. évi CLXXXV. Törvény (Legea nr. CLXXXV din 2010 privind serviciile mass‑media și mass‑media), care exclude posibilitatea furnizorilor de servicii mass‑media al căror drept de utilizare a frecvențelor radio nu a fost reînnoit din cauza săvârșirii unei încălcări repetate de a solicita drepturi temporare de utilizare, și
–        în temeiul articolului 11 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, pe de o parte, prin adoptarea Deciziei nr. 830/2020 (IX. 8) și a articolului 48 alineatul (7) din a médiaszolgáltatásokról és a tömegkommunikációról szóló 2010. évi CLXXXV. Törvény (Legea nr. CLXXXV din 2010 privind serviciile mass‑media și mass‑media) și, pe de altă parte, prin adoptarea Deciziei nr. 180/2021 (III. 10.) și prin cererea de ofertă privind utilizarea posibilității de a furniza servicii mass‑media pe frecvența de 92,9 MHz, publicată la 4 noiembrie 2020.
2)      Respinge în rest acțiunea.
3)      Ungaria suportă, pe lângă propriile cheltuieli de judecată, patru cincimi din cele efectuate de Comisia Europeană.
4)      Comisia Europeană suportă o cincime din propriile cheltuieli de judecată.
5)      Regatul Belgiei, Regatul Danemarcei și Regatul Țărilor de Jos suportă propriile cheltuieli de judecată.
Semnături
*      Limba de procedură: maghiara.