62018TJ0598_RES
Zadeva T‑598/18
Grupo Textil Brownie, SL
proti
Uradu Evropske unije za intelektualno lastnino
Sodba Splošnega sodišča (tretji senat) z dne 30. januarja 2020
„Znamka Evropske unije – Postopek z ugovorom – Prijava besedne znamke Evropske unije BROWNIE – Prejšnje nacionalne besedne znamke BROWNIES, BROWNIE, Brownies in Brownie – Relativni razlog za zavrnitev – Verjetnost zmede – Člen 8(1)(b) Uredbe (ES) št. 207/2009 (postal člen 8(1)(b) Uredbe (EU) 2017/1001) – Resna in dejanska uporaba prejšnje znamke – Člen 42(2) in (3) Uredbe št. 207/2009 (postal člen 47(2) in (3) Uredbe 2017/1001)“
Znamka Evropske unije – Opredelitev in pridobitev znamke Evropske unije – Relativni razlogi za zavrnitev – Upoštevni datum za preizkus relativnega razloga za zavrnitev – Datum vložitve zahteve za registracijo – Izstop zadevne države članice iz Unije – Neobstoj vpliva
(člen 50 PEU; Uredba Sveta št. 207/2009, člena 8(1) in (2)(a)(ii) in 42(3))
(Glej točko 19.)
Znamka Evropske unije – Pripombe tretjih oseb in ugovor – Preizkus ugovora – Dokaz o uporabi prejšnje znamke – Resna in dejanska uporaba – Pojem – Razlaga, ki upošteva ratio legis člena 42(2) in (3) Uredbe št. 207/2009
(Uredba Sveta št. 207/2009, uvodna izjava 10 in člen 42(2) in (3); Uredba Komisije št. 2868/95, člen 1, pravilo 22(3))
(Glej točko 30.)
Znamka Evropske unije – Pripombe tretjih oseb in ugovor – Preizkus ugovora – Dokaz o uporabi prejšnje znamke – Resna in dejanska uporaba – Pojem – Merila presoje
(Uredba Sveta št. 207/2009, člen 42(2) in (3); Uredba Komisije št. 2868/95, člen 1, pravilo 22(3))
(Glej točke od 31 do 34 in 51.)
Znamka Evropske unije – Pripombe tretjih oseb in ugovor – Preizkus ugovora – Dokaz o uporabi prejšnje znamke – Uporaba v obdobju petih let
(Uredba Sveta št. 207/2009, člen 42(2) in (3))
(Glej točki 37 in 38.)
Znamka Evropske unije – Pripombe tretjih oseb in ugovor – Preizkus ugovora – Dokaz o uporabi prejšnje znamke – Resna in dejanska uporaba – Uporaba v obdobju petih let – Upoštevanje dokazov o uporabi izven tega obdobja – Pogoji
(Uredba Sveta št. 207/2009, člen 42(2) in (3); Uredba Komisije št. 2868/95, člen 1, pravilo 22(3))
(Glej točko 41.)
Znamka Evropske unije – Pripombe tretjih oseb in ugovor – Preizkus ugovora – Dokaz o uporabi prejšnje znamke – Dokazna moč dokazov – Merila presoje
(Uredba Sveta št. 207/2009, člena 42(2) in (3) ter 78(1)(f))
(Glej točke 53, 74 in 76.)
Znamka Evropske unije – Pripombe tretjih oseb in ugovor – Preizkus ugovora – Dokaz o uporabi prejšnje znamke – Resna in dejanska uporaba – Uporaba znamke v obliki, ki se razlikuje v elementih, ki ne spreminjajo razlikovalnega učinka znamke – Namen in stvarno področje uporabe člena 15(1)(a) Uredbe št. 207/2009
(Uredba Sveta št. 207/2009, člena 15(1), drugi pododstavek, točka (a), ter 42(2) in (3))
(Glej točke od 61 do 63.)
Znamka Evropske unije – Odločbe Urada – Načelo enakega obravnavanja – Načelo dobrega upravljanja – Prejšnja praksa odločanja Urada – Načelo zakonitosti – Nujnost natančne in celovite preučitve v vsakem konkretnem primeru
(Glej točko 93.)
Povzetek
Splošno sodišče je s sodbo Grupo Textil Brownie/EUIPO – The Guide Association (BROWNIE) (T‑598/18) z dne 30. januarja 2020 pojasnilo nekatere vidike v zvezi z dokazom o resni in dejanski uporabi prejšnje znamke in zavrnilo tožbo zoper odločbo odbora za pritožbe pri Uradu Evropske unije za intelektualno lastnino (EUIPO) v zvezi s postopkom z ugovorom med združenjem The Guide Association (v nadaljevanju: intervenient) in družbo Grupo Textil Brownie (v nadaljevanju: tožeča stranka).
V obravnavani zadevi je intervenient vložil ugovor zoper registracijo besedne znamke BROWNIE, ki je temeljil na seriji prejšnjih besednih znamk Združenega kraljestva BROWNIES, BROWNIE, Brownies in Brownie (v nadaljevanju skupaj: prejšnja znamka). Tožeča stranka je zahtevala, naj intervenient priskrbi dokaz, da se je prejšnja znamka resno in dejansko uporabljala. Glede na to, da je intervenient predložil take dokaze, je oddelek za ugovore pri EUIPO ugotovil, da obstaja verjetnost zmede med nasprotujočima si znamkama glede nekaterih proizvodov in storitev, ter zato ugovoru delno ugodil. Pritožbo zoper to odločbo je odbor za pritožbe pri EUIPO zavrnil.
Prvič, glede vpliva izstopa Združenega kraljestva iz Evropske unije (
1
) je Splošno sodišče spomnilo, da je treba za presojo obstoja relativnega razloga za ugovor upoštevati čas vložitve zahteve za registracijo znamke Evropske unije, zoper katero je bil vložen ugovor, ki se opira na prejšnjo znamko. Tako je treba preučiti različne vidike prejšnje znamke, kot so bili navedeni ob vložitvi zahteve za takšno registracijo. Okoliščina, da bi prejšnja znamka lahko izgubila status znamke, ki je registrirana v državi članici (
2
), v trenutku, ki je poznejši od vložitve zahteve za registracijo znamke Evropske unije, zoper katero je bil vložen ugovor, ki se je opiral na to prejšnjo znamko – med drugim po morebitnem izstopu zadevne države članice iz Evropske unije v skladu s členom 50 PEU, ne da bi bile v zvezi s tem sprejete posebne določbe v morebitnem sporazumu, sklenjenem na podlagi člena 50(2) PEU – torej načeloma ni upoštevna za izid ugovora. To načeloma tudi ne vpliva na obstoj pravnega interesa za vložitev tožbe pri Splošnem sodišču zoper odločbo odbora za pritožbe pri EUIPO, s katero se je ugodilo takemu ugovoru, ki se opira na tako prejšnjo nacionalno znamko ali potrjuje odločbo oddelka za ugovore v tem smislu.
Drugič, Splošno sodišče je navedlo, da je v delu, v katerem tožeča stranka trdi, da nekateri dokazi ne spadajo v upoštevno obdobje, treba ugotoviti, da iz člena 42(2) in (3) Uredbe št. 207/2009 nedvoumno izhaja, da mora v upoštevnem obdobju obstajati le resna in dejanska uporaba. Če se dokazi, na katere se sklicuje za dokazovanje resne in dejanske uporabe, nanašajo na uporabo v upoštevnem obdobju, ni mogoče zahtevati, da so ti dokazi že nastali v tem upoštevnem obdobju. Zato se z argumentom tožeče stranke, da nekateri dokazi ne spadajo v upoštevno obdobje zgolj zato, ker so nastali zunaj navedenega obdobja, tem dokazom glede na člen 42(2) in (3) Uredbe št. 207/2009 ne more odreči dokazna vrednost.
Tretjič, glede dokazov o uporabi pred upoštevnim obdobjem ali po njem je Splošno sodišče spomnilo, da iz sodne prakse izhaja, da je upoštevanje takih dokazov mogoče, saj omogoča potrditev ali boljšo presojo obsega uporabe prejšnje znamke in resničnih namenov imetnika v tem obdobju. Vendar je take dokaze mogoče upoštevati le, če so bili predloženi drugi dokazi, ki so se nanašali na upoštevno obdobje.
Četrtič, glede oglasnega materiala, ki je bil naveden kot dokaz resne in dejanske uporabe, je Splošno sodišče po eni strani priznalo, da je že bilo razsojeno, da je načeloma treba dokazati, da je bil oglasni material – v katerem je bila navedena prejšnja znamka, katere resno in dejansko uporabo je treba dokazati – pri upoštevni javnosti dovolj razširjen, da bi se dokazalo, da je uporaba zadevne znamke resna in dejanska. Vendar je Splošno sodišče po drugi strani navedlo, da iz sodne prakse prav tako izhaja, da v okviru presoje dokazov o resni in dejanski uporabi znamke ne gre za ločeno, ampak skupno analizo posameznih dokazov, da se jim tako določi najbolj verjeten in skladen pomen. Torej, čeprav je dokazna vrednost dokaza omejena, ker ta dokaz sam z gotovostjo ne dokazuje, ali in kako so bili zadevni proizvodi dani na trg, in čeprav zato ta dokaz sam po sebi ni odločilen, ga je vseeno mogoče upoštevati pri celoviti presoji resne in dejanske uporabe zadevne znamke. To na primer velja, če se ta dokaz doda drugim dokazom. V obravnavani zadevi je Splošno sodišče presodilo, da je bil oglasni material eden od številnih dokazov, zaradi česar ga je odbor za pritožbe lahko upošteval.
Petič in zadnjič, glede dokazne vrednosti zaprisežene izjave, ki mora dokazati resno in dejansko uporabo prejšnje znamke, je Splošno sodišče spomnilo, da iz člena 78(1)(f) Uredbe št. 207/2009 (
3
) izhaja, da so zaprisežene ali potrjene pisne izjave ali izjave, ki imajo podoben učinek po zakonu države, v kateri je izjava sestavljena, del pripravljalnih ukrepov, ki jih EUIPO lahko med drugim sprejme. V obravnavani zadevi je bila zaprisežena izjava dana v obliki izjave priče, ki je oblika, opisana v pravilniku o civilnem postopku, ki se uporablja v Angliji in Walesu. Poleg tega je Splošno sodišče navedlo, da iz sodne prakse izhaja, da kadar je izjavo, kot v obravnavani zadevi, v smislu člena 78(1)(f) Uredbe št. 207/2009 sestavil eden od zaposlenih, zadolžen za izvajanje vodstvenih funkcij stranke, ki mora dokazati resno in dejansko uporabo prejšnje znamke, je tej izjavi mogoče pripisati dokazno vrednost le, če je podprta z drugimi dokazi, kot je bilo v obravnavani zadevi.
(
1
)	Sporazum o izstopu ob zaključku posvetovanja še ni bil dokončno sprejet.
(
2
)	V smislu člena 8(2)(a)(ii) in člena 42(3) Uredbe Sveta (ES) 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Skupnosti (UL 2009, L 78, str. 1), kakor je bila spremenjena (nadomeščena z Uredbo (EU) št. 2017/1001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. junija 2017 o blagovni znamki Evropske unije (UL 2017, L 154, str. 1)).
(
3
)	Postal člen 97(1)(f) Uredbe 2017/1001.