VSL Sklep II Cp 64/2023
Sodišče: Višje sodišče v Ljubljani
Oddelek: Civilni oddelek
ECLI: ECLI:SI:VSLJ:2023:II.CP.64.2023
Evidenčna številka: VSL00063244
Datum odločbe: 17.01.2023
Senat, sodnik posameznik: Anton Panjan (preds.), Barbka Močivnik Škedelj (poroč.), Brigita Markovič
Področje: DEDNO PRAVO - PRAVO EVROPSKE UNIJE
Institut: sklep o nepristojnosti - zapuščinski postopek - dedovanje - postopek z mednarodnim elementom -
mednarodna pristojnost - običajno prebivališče - stranki ni bila dana možnost, da se izjavi o dejstvih in
okoliščinah, pomembnih za odločitev - sklep presenečenja
Zveza: Uredba (EU) št. 650/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. julija 2012 o pristojnosti, pravu,
ki se uporablja, priznavanju in izvrševanju odločb in sprejemljivosti in izvrševanju javnih listin v dednih
zadevah ter uvedbi evropskega potrdila o dedovanju preambula 23, 24. Uredba (EU) št. 650/2012 Evropskega
parlamenta in Sveta z dne 4. julija 2012 o pristojnosti, pravu, ki se uporablja, priznavanju in izvrševanju
odločb in sprejemljivosti in izvrševanju javnih listin v dednih zadevah ter uvedbi evropskega potrdila o
dedovanju člen 4, 15
Jedro
Organ, ki obravnava dedovanje, mora za določitev običajnega prebivališča oceniti vse okoliščine
zapustnikovega življenja v letih pred njegovo smrtjo in ob njegovi smrti, pri čemer mora upoštevati vsa
pomembna dejstva, zlasti kako dolgo in kako pogosto je bil zapustnik v zadevni državi, pod katerimi pogoji
in zakaj je tam bival. Običajno prebivališče mora izkazovati posebej tesno in trdno povezavo z zadevno
državo. Bistvena je ugotovitev, v kateri državi je imel dejansko središče življenjskih interesov, glede na
družino in svoje družabno življenje.
Izrek
Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo odločanje.
Obrazložitev
1. Sodišče prve stopnje je ob preizkusu mednarodne pristojnosti na podlagi 15. člena Uredbe (EU) št.
                               1 / 4
650/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. 7. 2012 o pristojnosti, pravu, ki se uporablja, priznavanju
in izvrševanju odločb in sprejemljivosti in izvrševanju javnih listin v dednih zadevah ter uvedbi evropskega
potrdila o dedovanju (v nadaljevanju: Uredba) sklenilo, da ni stvarno in krajevno pristojno za odločanje o
zapuščini po pokojnem A. A., za katerega je ocenilo, da je imel ob smrti običajno prebivališče v Nemčiji.
Odločilo je, da se zapuščinski postopek zaključi.
2. Dedinja vlaga pritožbo in vseh pritožbenih razlogov po 1. točki drugega odstavka 338. člena ZPP1v zvezi s
163. členom ZD. 2Predlaga razveljavitev sklepa in vrnitev zadeve sodišču prve stopnje v ponovni postopek.
Navaja, da ni raziskalo relevantnega dejanskega stanja o običajnem prebivališču zapustnika. Njegove
ugotovitve o tesnejši povezavi z Nemčijo kot s Slovenijo so nedokazane domneve. Pritožnici ni bila dana
možnost izjave o relevantnih dejstvih. Ne ve, ali je sodišče sploh opravilo potrebna dejanja, s katerimi bi
ugotovilo relevantno dejansko stanje o odnosih zapustnika s sinom v Nemčiji. V sklepu je sicer povzelo, kaj
vse bi moralo oceniti pri določanju običajnega prebivališča zapustnika (23. in 24. točka preambule Uredbe), a
tega ni ugotavljalo. Zapustnik je v Nemčiji prebival zgolj in izključno zaradi dela - ekonomskih razlogov. V
Sloveniji ima vse ostale družinske člane (sestro, s katero je bil redno v stikih in jo je obiskoval), celotno
(edino) premoženje, tu je prejemal pokojnino. Bil je slovenski državljan. V Sloveniji je tudi pritožnica kot
ena od dedinj. Trenutno več okoliščin govori v prid pristojnosti sodišča v Sloveniji kot v Nemčiji. Zaključek
o tesnejši povezanosti zapustnika z Nemčijo je nepravilen, saj odnosi s sinom niso raziskani. Zgolj ta
okoliščina tudi ne more zadostiti pogojem iz 23. točke preambule Uredbe.
3. Pritožba je utemeljena.
4. Pritožba upravičeno opozarja na absolutno bistveno kršitev pravil postopka po 8. točki drugega odstavka
339. člena ZPP, ker se pritožnica ni imela možnosti izjaviti o vseh relevantnih dejstvih, zlasti zato, ker ni bila
v zadostni meri obveščena o poteku postopka (uspešnosti vročanja sodnega pisanja dediču v Nemčiji). Iz
podatkov spisa izhaja, da je pred zapuščinskim sodiščem v Sloveniji podala predlog za uvedbo zapuščinskega
postopka po v Nemčiji umrlem očetu. Na zapuščinski obravnavi 21. 9. 2021 ji je sodišče pojasnilo, da bo
glede na podatek o še enem dediču v Nemčiji, naredilo ustrezne poizvedbe, vključno s poizvedbo ali je bil
tudi v Nemčiji že uveden postopek dedovanja. Na zaprosilo dedinje jo je nato z dopisom 23. 5. 2022
obvestilo o neuspešnem vročanju sodnih pisanj dediču v Nemčiji preko pošte in o ponovnem vročanju
skladno z Uredbo (ES) št. 1393/2007. Izpodbijani sklep je izdalo po prejemu pritožničinega sporočila, da
sama ne more stopiti v stik s sodedičem, ker z njim nima nobenih stikov in niti ne ve, če je še živ, ter po
ugotovitvi, da je bilo dediču v Nemčiji sodno pisanje (obvestilo o uvedbi zapuščinskega postopka v Sloveniji
in poziv k podaji dedne izjave), vročeno s fikcijo. Ker pritožnica ni bila obveščena o nobenih drugih
pridobljenih podatkih, 3izdani sklep za pritožnico predstavlja presenečenje. Zaradi očitane in ugotovljene
absolutne bistvene kršitve pravil postopka po 8. točki drugega odstavka 339. člena ZPP je bilo treba že iz tega
razloga sklep razveljaviti in zadevo sodišču prve stopnje vrniti v nadaljnji postopek.
5. Iz podatkov spisa izhaja, da je bil zapustnik državljan Republike Slovenije, da ima v Sloveniji nepremično
premoženje, da je tukaj prejemal pokojnino in da je pred smrtjo prebival na naslovu v Nemčiji. Pritožnica je
njegova hči. Na zapuščinski obravnavi je povedala, da je imel zapustnik še enega sina v Nemčiji, da ji je
podatke o njem dala teta, sama pa ne z njim ne z očetom ni imela stikov, da ju je nazadnje videla pri svojih
osmih letih in da oče zanjo nikoli ni plačeval preživnine. Zgolj na podlagi te njene izpovedbe je sodišče
ugotovilo, da je zapustnik živel v Nemčiji od leta 1981 ter ocenilo, da ni bival v Nemčiji le iz ekonomskih
razlogov, ker je imel (tudi) tam sina in s Slovenijo ni ohranil močnih vezi. Po takih dejanskih ugotovitvah je
ob citiranju materialnopravnih izhodišč iz Uredbe ocenilo, da je bilo zapustnikovo običajno prebivališče v
Nemčiji. Odločilo je, da ni pristojno za obravnavani zapuščinski postopek in ga zaključilo.
                               2 / 4
6. Glede na povzete dejanske ugotovitve gre za primer dedovanja s čezmejnim elementom. V takih primerih
morajo slovenska sodišča najprej odločiti o svoji mednarodni pristojnosti. Če slovensko sodišče ni
mednarodno pristojno, se mora po uradni dolžnosti izreči za nepristojno. Tudi pravno izhodišče sodišča prve
stopnje za presojo mednarodne pristojnosti v obravnavani zadevi je pravilno. Primere dedovanja s čezmejnim
elementom ureja Uredba o dedovanju, ki združuje določbe o pristojnosti, pravu, ki se uporablja, ter
priznavanju in izvrševanju odločb. Gre za pravno zavezujoč akt v Republiki Sloveniji, ki se uporablja za
odločanje o dedovanju po osebah, ki so umrle na ali po 17. 8. 2015, torej tudi za zapustnika, ki je umrl ...
2021.
7. Uredba določa pravila o mednarodni pristojnosti sodišča (4. do 11. člen Uredbe) v državah članicah v
civilnih in nepravdnih postopkih na podlagi koncepta poenotenega dedovanja in osebne okoliščine običajnega
prebivališča zapustnika ob smrti kot najprimernejše okoliščine za določitev pristojnosti. Sodišče, pristojno v
skladu z Uredbo, odloča v zapuščinskem postopku glede celotnega premoženja zapustnika (premičnega in
nepremičnega), ne glede na to, kje se nahaja. Kot primarno navezno okoliščino za določitev pristojnega
sodišča (in tudi za določitev prava, ki se uporabi za dedovanje) določa običajno prebivališče, ki ga je
zapustnik imel ob smrti (4. člen Uredbe). Uredba ne opredeljuje pojma običajno prebivališče zapustnika ob
smrti in tudi ne napotuje na pravo držav članic. Pri razlagi tega pojma je treba izhajati iz avtonomne
opredelitve, ki jo določbi daje pravo EU. 4Na podlagi Uredbe se navezna okoliščina običajnega prebivališča
uporabi za celotno zapuščino. Določitev običajnega prebivališča je torej dejansko vprašanje, ki ga mora rešiti
sodišče, upoštevajoč več meril, ki so primeroma našteta v 23. in 24. točki besedila preambule Uredbe. Organ,
ki obravnava dedovanje, mora za določitev običajnega prebivališča oceniti vse okoliščine zapustnikovega
življenja v letih pred njegovo smrtjo in ob njegovi smrti, pri čemer mora upoštevati vsa pomembna dejstva,
zlasti kako dolgo in kako pogosto je bil zapustnik v zadevni državi, pod katerimi pogoji in zakaj je tam bival.
Običajno prebivališče mora izkazovati posebej tesno in trdno povezavo z zadevno državo. Bistvena je
ugotovitev, v kateri državi je imel dejansko središče življenjskih interesov, glede na družino in svoje
družabno življenje.
8. Pritožbeno sodišče pritrjuje sodišču prve stopnje, da je pri presoji običajnega prebivališča zapustnika
relevantna okoliščina tudi dejstvo, kje je zapustnik bival z družino. Vendar pritožba upravičeno opozarja, da
sodišče morebitnih družinskih vezi s sinom v Nemčiji ni dovolj raziskalo in jim je najmanj preuranjeno
pripisalo preveliko težo. Prezrlo je, da je imel zapustnik le dva dediča, ki živita v različnih državah. Dokazna
ocena, oprta na njeno izjavo, ko v pritožbi ponavlja, da o polbratu, niti o družinskem življenju zapustnika v
Nemčiji ne ve ničesar, je nepopolna. Najmanj kar je, bi moralo sodišče o tej navezni okoliščini zaslišati
pritožničino teto, pri kateri je pritožnica dobila osnovne osebne in rojstne podatke o svojem polbratu.
Zaslišanje navedene priče je primerno tudi zato, ker, kot poudarja pritožnica, niti sodišče samo ni moglo
vzpostaviti stika z drugim dedičem v Nemčiji (zadovoljilo se je z domnevo o fikciji vročitve sodnega pisanja
na naslov, ki ga je podala dedinja), in ker pritožnica v pritožbi izpostavlja nova dejstva, o katerih doslej še ni
mogla izpovedovati, ker o njih ni bila niti vprašana, in sicer: o izmeničnem življenju zapustnika v Sloveniji in
Nemčiji oziroma o ohranjanju vezi s tukajšnjimi sorodniki (sestro) ter o bivanju v Nemčiji zgolj zaradi
ekonomskih interesov. Upoštevaje prejemanje pokojnine v Sloveniji ter trditve, da je imel tu celotno svoje
premoženje, se ob dejstvu, da je bil slovenski državljan, nakazuje, da je imel z državo izvora tesnejše vezi kot
z državo zadnjega bivališča. V spisu še ni nobenih podatkov o morebitnem premoženju v Nemčiji, pa tudi ne
podatka o morebitni uvedbi zapuščinskega postopka v Nemčiji. Če držijo pritožbene navedbe, da v Nemčiji
ni imel premoženja in da s Slovenijo ni prekinil povezav, bi bili okoliščini državljanstva in kraja njegovega
premoženja ob ostalih relevantnih okoliščinah (družinske vezi, dva dediča v različnih državah članicah), lahko
močan indic, ki bi kazal na pristojnost slovenskega zapuščinskega sodišča. Iz 24. točke uvodnih določb
Uredbe namreč izhaja, da sta lahko v primerih, ko je bil zapustnik bivanjsko oziroma interesno povezan z več
                               3 / 4
državami, njegovo državljanstvo ali kraj, kjer se nahaja njegovo glavno premoženje, poseben dejavnik v
skupni oceni vseh dejanskih okoliščin pri ugotavljanju njegovega običajnega prebivališča za določitev
pristojnosti zapuščinskega sodišča.
9. Ker sodišče prve stopnje torej še ni dovolj raziskalo družinskih vezi zapustnika, niti ostalih pomembnih
okoliščin za ugotovitev zapustnikovega običajnega prebivališča, je bilo treba pritožbi ugoditi, izpodbijani
sklep razveljaviti in zadevo vrniti sodišču prve stopnje v nov postopek (3. točka 365. člena ZPP v zvezi s 163.
členom ZD). V njem naj zapuščinsko sodišče najprej preveri, ali je že uveden zapuščinski postopek po
zapustniku v Nemčiji. Če bo ugotovilo, da ni, naj pri presoji mednarodne pristojnosti oziroma ugotovitvi, ali
je samo pristojno za odločanje v obravnavani zapuščinski zadevi, po zaslišanju dedinje, njene tete ter
ustreznih dodatnih poizvedbah podrobneje in natančneje ugotovi relevantne okoliščine o tem, kje je imel
zapustnik dejansko središče življenjskih interesov. Pri tem naj upošteva izhodišča za določitev običajnega
prebivališča, podana v 23. in 24. točki uvodnih določb Uredbe in zgornji obrazložitvi.
-------------------------------
1 Zakon o pravdnem postopku, Ur. list RS, št. 26/1999 s spremembami.
2 Zakon o dedovanju, Ur. list SRS, št. 15/1976 s spremembami.
3V spisu ni podatkov o morebitnih poizvedbah, ali je v Nemčiji že v teku zapuščinski postopek po
zapustniku.
4Dr. Tjaša Ivanc, v Vpliv evropske uredbe o dedovanju na slovensko dedno pravo - nič novega ali leži kaj
pod površino, Pravna praksa, 2014, št. 9, stran 22, in dr. Judita Dolžan in prof. dr. Claudia Rudolf, Uredba o
dedovanju v teoriji in praksi, Pravosodni bilten 2/2017, MP CIP, Ljubljana, stran 35 in naslednje.
Datum zadnje spremembe: 23.03.2023
Powered by TCPDF (www.tcpdf.org)
                               4 / 4