62022CJ0088
SODBA SODIŠČA (četrti senat)
z dne 19. oktobra 2023 (
*1
)
„Pritožba – Javni uslužbenci – Priloga VII h Kadrovskim predpisom za uradnike Evropske unije – Člen 4(1)(a), druga alinea – Začasni uslužbenci – Osebni prejemki – Izselitveni dodatek – Pogoji za dodelitev – Glavna poklicna dejavnost – Delo za drugo državo“
V zadevi C‑88/22 P,
zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Statuta Sodišča Evropske unije, vložene 8. februarja 2022,
QB, ki ga je sprva zastopal R. Wardyn, radca prawny, nato K. Staszkiewicz, avocate,
pritožnik,
druga stranka v postopku je:
Evropska komisija, ki jo zastopata T. S. Bohr in A.-C. Simon, agenta,
tožena stranka na prvi stopnji,
SODIŠČE (četrti senat),
v sestavi J.-C. Bonichot v funkciji predsednika senata, S. Rodin, sodnik, in L. S. Rossi (poročevalka), sodnica,
generalna pravobranilka: J. Kokott,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 4. maja 2023
izreka naslednjo
Sodbo
1
QB, začasni uslužbenec Evropske komisije, s pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 8. decembra 2021, QB/Komisija (T‑71/21, EU:T:2021:868, v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je to zavrnilo njegovo tožbo za razglasitev ničnosti odločbe Urada Komisije za vodenje in plačevanje posameznih pravic (PMO) z dne 6. aprila 2020, s katero mu je ta zavrnil pravico do izselitvenega dodatka (v nadaljevanju: sporna odločba).
Pravni okvir
2
Člen 4 Priloge VII h Kadrovskim predpisom za uradnike Evropske unije v različici, ki se uporablja za spor, v katerem je bila vložena tožba (v nadaljevanju: Kadrovski predpisi), v odstavku 1 določa:
„Izselitveni dodatek v višini 16 % celotnega zneska osnovne plače, gospodinjskega dodatka in otroškega dodatka, se izplača uradniku:
(a)
uradnikom:
–
ki niso in nikoli niso bili državljani države, na katere ozemlju je kraj, v katerem so zaposleni, in
–
ki v obdobju petih let, ki se je končalo šest mesecev pred začetkom dela, niso stalno prebivali ali opravljali svoje glavne poklicne dejavnosti na evropskem ozemlju te države. Pri uporabi te določbe se ne upoštevajo okoliščine, ki izhajajo iz dela za drugo državo ali mednarodno organizacijo;
[…].“
Dejansko stanje spora
3
Splošno sodišče je dejansko stanje spora predstavilo v točkah od 3 do 13 izpodbijane sodbe tako:
„3
Evropska mreža institucij za izobraževanje v pravosodju (v nadaljevanju: Evropska mreža) je mednarodno nepridobitno združenje belgijskega prava, ki nima pravne osebnosti in ima sedež v Bruslju (Belgija). Namen te mreže je razvoj programov usposabljanja na evropski ravni za člane in osebje sodišč. Člani Evropske mreže so lahko institucije držav članic, ki so pristojne za usposabljanje sodnikov in državnih tožilcev, ali tiste, ki sodelujejo pri pravnem usposabljanju na ravni [Evropske] [u]nije.
4
Pritožnik, ki je poljski državljan, je od leta 2005 opravljal sodniško funkcijo na okrožnem sodišču na Poljskem.
5
Pritožnik je bil marca 2009 na podlagi odločbe poljskega ministrstva za pravosodje napoten v Krajowa Szkola Sadownictwa i Prokuratury (državna šola za pravosodje in državno tožilstvo, v nadaljevanju: KSSP). KSSP je osrednji organ države, ustanovljen z zakonom ter namenjen zagotavljanju izobraževanja članov rednih sodišč in državnega tožilstva na Poljskem.
6
Poljsko ministrstvo za pravosodje in Evropska mreža sta decembra 2013 sklenila sporazum, na podlagi katerega je bil pritožnik, ki je bil napoten v KKSP, zadolžen za opravljanje nalog generalnega sekretarja Evropske mreže. V zvezi s krajem opravljanja nalog je bilo določeno, da mora biti pritožnik navzoč tako na sedežu KSSP na Poljskem kot tudi v prostorih Evropske mreže v Bruslju in kjer koli, kjer bodo potekale dejavnosti te mreže ali kjer bi se štelo, da je navzočnost pritožnika v interesu Evropske mreže.
7
Poleg tega je pritožnik od 1. januarja 2014 do 31. decembra 2019 opravljal funkcijo vodilnega strokovnjaka v Mednarodnem centru za sodelovanje KSSP. Zadolžen je bil za zagotavljanje dobrega sodelovanja in izvajanja dejavnosti, ki izhajajo iz pristopa KSSP k Evropski mreži.
8
Pritožnik je od 1. januarja 2014 do 30. junija 2019 z družino živel v Bruslju. Po izteku mandata v Evropski mreži junija 2019 se je z družino vrnil na Poljsko.
9
Pritožnik se je 1. januarja 2020 zaposlil pri […] [K]omisiji v Bruslju kot začasni uslužbenec.
10
Urad za vodenje in plačevanje posameznih pravic (PMO) je s [sporno odločbo] pritožniku, potem ko je nastopil službo pri Komisiji, dodelil nadomestilo za prebivanje v tujini, ne pa tudi izselitvenega dodatka.
[…]
13
Organ Komisije, pooblaščen za sklepanje pogodb o zaposlitvi, je s sklepom z dne 3. novembra 2020 (v nadaljevanju: sklep o zavrnitvi pritožbe) zavrnil pritožbo [ki jo je pritožnik vložil zoper sporno določbo]. Pojasnil je, da je referenčno obdobje petih let pred nastopom dela pritožnika v Komisiji [(v nadaljevanju: referenčno obdobje)] trajalo od 1. julija 2014 do 30. junija 2019. Presodil je, da je pritožnik v tem celotnem obdobju opravljal naloge generalnega sekretarja Evropske mreže v Bruslju. Navedel je, da pritožnik ne izpodbija ugotovitve PMO, da Evropske mreže ni mogoče šteti za mednarodno organizacijo v smislu člena 4(1)(a), druga alinea, Priloge VII h Kadrovskim predpisom. Ugotovil je, da čeprav je pritožnik v referenčnem obdobju še naprej prejemal navodila svojih nadrejenih v KSSP, je imel v referenčnem obdobju z Evropsko mrežo vseeno samostojno pravno razmerje. Poudaril je, da ker pritožnik ni bil vključen v stalno predstavništvo Poljske države v Belgiji, opravljanja nalog generalnega sekretarja Evropske mreže ni mogoče šteti za delo za Poljsko državo v smislu člena 4(1)(a) Priloge VII h Kadrovskim predpisom, tako da je svojo glavno poklicno dejavnost v referenčnem obdobju opravljal v Belgiji. Presodil je, da ker je bilo izselitveni dodatek mogoče zavrniti zgolj na podlagi merila kraja opravljanja glavne poklicne dejavnosti, ni bilo treba preučiti merila kraja običajnega prebivališča.“
Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
4
QB je s tožbo, ki jo je v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložil 2. februarja 2021, predlagal razglasitev ničnosti sporne odločbe.
5
QB je v utemeljitev tožbe navedel tri tožbene razloge. Prvi tožbeni razlog se je nanašal na kršitev obveznosti obrazložitve. Z drugim tožbenim razlogom je QB Komisiji očital, da je kršila člen 4(1)(a) Priloge VII h Kadrovskim predpisom, kar zadeva, prvič, določitev kraja običajnega prebivališča QB v referenčnem obdobju, drugič, določitev njegove glavne poklicne dejavnosti v tem obdobju in kraja opravljanja te dejavnosti ter, tretjič, uporabo izjeme iz te določbe za „delo za drugo državo“. Tretji tožbeni razlog se je nanašal na očitno napako pri presoji pri uporabi pogojev za pridobitev izselitvenega dodatka.
6
Splošno sodišče je z izpodbijano sodbo to tožbo v celoti zavrnilo.
Predlogi strank v pritožbenem postopku
7
QB s pritožbo Sodišču predlaga, naj:
–
izpodbijano sodbo razveljavi,
–
sporno odločbo in sklep o zavrnitvi pritožbe razglasi za nična;
–
podredno, zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču in
–
Komisiji naloži plačilo stroškov postopka na obeh stopnjah.
8
Komisija Sodišču predlaga, naj pritožbo zavrne in QB naloži plačilo stroškov.
Pritožba
9
Pritožnik v utemeljitev pritožbe navaja dva pritožbena razloga, ki se nanašata na to, da naj bi Splošno sodišče napačno uporabilo pravo pri razlagi in uporabi pogojev za upravičenost do izselitvenega dodatka, določenih v členu 4(1)(a), druga alinea, Priloge VII h Kadrovskim predpisom.
Prvi pritožbeni razlog
Trditve strank
10
Pritožnik s prvim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču očita, da je napačno uporabilo pravo pri razlagi in uporabi člena 4(1)(a), druga alinea, Priloge VII h Kadrovskim predpisom, ker je v točkah od 63 do 74 izpodbijane sodbe presodilo, da je bila glavna poklicna dejavnost pritožnika v referenčnem obdobju opravljanje dela generalnega sekretarja Evropske mreže in da je bil kraj opravljanja te dejavnosti v Bruslju.
11
V zvezi s tem pritožnik ne izpodbija tega, da je v referenčnem obdobju opravljal naloge generalnega sekretarja Evropske mreže, da je iz tega naslova opravljal številne upravne naloge in naloge zastopanja, ki so vključevale veliko odgovornost, in da se njegova navzočnost ni zahtevala le v KSSP, ampak tudi v prostorih Evropske mreže v Bruslju.
12
Vendar meni, da je bila v tem celotnem obdobju njegova glavna poklicna dejavnost še vedno delo sodnika, napotenega v KSSP, na Poljskem.
13
Natančneje, trdi, prvič, da so bile naloge in funkcije, ki jih je opravljal za Evropsko mrežo, opravljene za račun KSSP, katere naloga je usposabljanje poljske sodne veje oblasti in ki je ena od glavnih uporabnikov programa usposabljanja, ki ga ponuja Evropska mreža.
14
Drugič, pritožnik trdi, da se vse dejavnosti Evropske mreže opravljajo v korist pravosodnih organov držav članic in da je treba Evropsko mrežo šteti za združevanje teh nacionalnih organov, kar naj bi bilo potrjeno z neobstojem pravne osebnosti Evropske mreže.
15
Tretjič, pritožnik poudarja, da statut in poslovnik Evropske mreže ne določata delovnega razmerja ali drugega pravnega razmerja med Evropsko mrežo in nacionalnim sodnikom, ki opravlja funkcijo generalnega sekretarja. To naj bi izhajalo tudi iz protokola o sporazumu, sklenjenem med Evropsko mrežo in poljskim ministrstvom za pravosodje, v katerem naj bi bilo navedeno, da med pritožnikom in Evropsko mrežo ni nobene pravne vezi.
16
Četrtič, pritožnik navaja, da iz sodne prakse, ki izhaja iz sodbe z dne 21. junija 2007, Komisija/Hosman-Chevalier (C‑424/05 P, EU:C:2007:367, točka 42), izhaja, da je „nadrejenost“ upošteven element za ugotovitev, za koga je oseba opravljala delo v smislu člena 4(1)(a), druga alinea, Priloge VII h Kadrovskim predpisom. V zvezi s tem meni, da je v celotnem referenčnem obdobju ohranil svoj status sodnika in je zato ostal zaposlen v Poljski državi ter je bil hierarhično podrejen KSSP. Zato naj bi naloge in funkcije generalnega sekretarja Evropske mreže opravljal kot sodnik, napoten v KSSP, v skladu z načeloma neodvisnosti in nepristranskosti, ki sodnikom prepovedujeta, da imajo hkrati vzporedno zaposlitev ali da vstopajo v podobna pravna razmerja.
17
Pritožnik poleg tega v repliki izpodbija, da mu je Evropska mreža plačala za delo, ki ga je opravljal kot generalni sekretar, in trdi, da mu je v celotnem referenčnem obdobju plačevala izključno Poljska država, ki je po zakonu njegov edini delodajalec.
18
V zvezi s tem pritožnik zlasti trdi, na eni strani, da generalni sekretarji Evropske mreže še naprej prejemajo svojo nacionalno plačo, pri čemer to plačo Evropska mreža povrne zadevnim nacionalnim organom v mejah letne zgornje meje, ki ni nujno enaka celotni navedeni plači. Na drugi strani poudarja, da Evropska mreža krije le stroške nastanitve generalnih sekretarjev v Bruslju, ne pa tudi drugih ugodnosti v naravi, dodeljenih osebju Evropske mreže, kar naj bi dokazovalo, da generalni sekretarji niso zaposleni v Evropski mreži.
19
Komisija te trditve prereka.
Presoja Sodišča
20
Prvi pritožbeni razlog se nanaša na to, da naj bi Splošno sodišče napačno uporabilo pravo pri razlagi in uporabi meril za določitev glavne poklicne dejavnosti zadevne osebe in kraja opravljanja te dejavnosti v smislu člena 4(1)(a), druga alinea, Priloge VII h Kadrovskim predpisom, ko je v točkah od 63 do 74 izpodbijane sodbe presodilo, da je bila glavna poklicna dejavnost pritožnika v referenčnem obdobju delo generalnega sekretarja Evropske mreže in da je bil kraj opravljanja te dejavnosti v Bruslju.
21
V skladu s to določbo se izselitveni dodatek dodeli uradniku, ki izpolnjuje dva kumulativna pogoja iz te določbe, in sicer, prvič, da nima in nikoli ni imel državljanstva države, na ozemlju katere je kraj njegove zaposlitve (v nadaljevanju: država zaposlitve), in drugič, da v referenčnem obdobju petih let, ki se je končalo šest mesecev pred začetkom dela, ni stalno prebival ali opravljal svoje glavne poklicne dejavnosti na evropskem ozemlju te države (glej v tem smislu sodbo z dne15. septembra 2022, Brown/Komisija in Svet, C‑675/20 P, EU:C:2022:686, točki 37 in 38 ter navedena sodna praksa). Vendar je v istem členu določeno, da se pri uporabi drugega pogoja ne upoštevajo okoliščine, ki izhajajo iz dela za drugo državo ali mednarodno organizacijo.
22
Ker v Kadrovskih predpisih pojem „glavna poklicna dejavnost“ ni opredeljen, je treba njegov pomen in obseg določiti glede na njegov običajni pomen v vsakdanjem jeziku, pri čemer je treba upoštevati okvir, v katerem se uporablja, in cilje, ki jim sledi ureditev, katere del je (glej v tem smislu sodbo z dne 8. junija 2023, Komisija/Slovaška (Pravica do odstopa od pogodbe brez odstopnine), C‑540/21, EU:C:2023:450, točka 63 in navedena sodna praksa).
23
V zvezi s tem je treba poudariti, da pojem „glavna poklicna dejavnost“ v skladu s svojim običajnim pomenom v vsakdanjem jeziku pomeni vsako plačano in redno delo, ne glede na to, ali gre za zasebno ali javno, ali ga opravljajo zaposleni ali samozaposleni, ki se opravlja v pretežnem delu v primerjavi z vsemi drugimi dejavnostmi, ki jih morda opravlja zadevna oseba.
24
Kot je generalna pravobranilka v bistvu navedla v točki 46 sklepnih predlogov, je za to, da je neka dejavnost zajeta s tem pojmom, nujno, da ta oseba tej dejavnosti namenja večji del svojega delovnega časa in od nje prejema večji del dohodka iz poklicne dejavnosti. Ni pa nujno, da se navedena dejavnost opravlja v okviru delovnega razmerja, ki je določeno z zakonom ali s pogodbo in ki posebej zavezuje zadevno osebo in subjekt, za katerega se navedena dejavnost opravlja.
25
Glede sobesedila, v katero je umeščen pojem „glavna poklicna dejavnost“, in natančneje, člena 4(1)(a), druga alinea, Priloge VII h Kadrovskim predpisom, v katerega je umeščen ta pojem, je treba poudariti, prvič, da je glavna poklicna dejavnost za to določbo upoštevna le, če se je opravljala „običajno“ in „na evropskem ozemlju“ države zaposlitve. Iz tega sledi, da so dejanske okoliščine, na podlagi katerih je mogoče ugotoviti stalnost in neprekinjenost take dejavnosti ter določiti kraj njenega opravljanja, kot so okoliščine v zvezi s porazdelitvijo delovnega časa zadevne osebe v referenčnem obdobju in krajem, v katerem je ta oseba dejansko morala preživeti ta delovni čas, posebej pomembne za opredelitev danega dela kot „glavne poklicne dejavnosti“ v smislu navedene določbe.
26
Drugič, šele po določitvi glavne poklicne dejavnosti, ki jo opravlja zadevna oseba, se postavlja vprašanje, ali je to dejavnost mogoče opredeliti kot „delo za drugo državo ali mednarodno organizacijo“ v smislu iste določbe in ali postane morebitna opredelitev subjekta, za katerega se ta dejavnost opravlja, upoštevna. Iz tega sledi, da končni upravičenci navedene dejavnosti in subjekti, za katere se je ta dejavnost morda opravljala, niso upoštevni za opredelitev glavne poklicne dejavnosti zadevne osebe ali njenega kraja opravljanja.
27
Taka jezikovna in sistematična razlaga pojma „glavna poklicna dejavnost“ je potrjena s cilji, ki jim sledi člen 4(1) Priloge VII h Kadrovskim predpisom. Sodišče je namreč že večkrat razsodilo, da je cilj izselitvenega dodatka izravnava stroškov in posebnih neugodnosti, ki izhajajo iz nastopa zaposlitve v institucijah Unije za uradnike, ki so zato dolžni prenesti svoje prebivališče iz države svojega stalnega prebivališča v državo zaposlitve in se vključiti v novo okolje. Pojem izselitve je odvisen tudi od subjektivnega položaja uradnika, in sicer od stopnje njegove vključenosti v novo okolje, ki je na primer posledica njegovega običajnega prebivališča ali opravljanja glavne poklicne dejavnosti. Namen odobritve izselitvenega dodatka je tudi odprava dejanskih neenakosti, ki se pojavljajo med uradniki, ki so popolnoma vključeni v družbo države, v kateri opravljajo delo, in med tistimi, ki niso (glej v tem smislu sodbo z dne 25. marca 2021, Alvarez y Bejarano in drugi/Komisija, C‑517/19 P in C‑518/19 P, EU:C:2021:240, točka 69 in navedena sodna praksa).
28
Iz tega sledi, kot je generalna pravobranilka v bistvu navedla v točkah 49 in 50 sklepnih predlogov, da je treba za ugotovitev, ali je zadevna oseba v referenčnem obdobju svojo glavno poklicno dejavnost opravljala v državi zaposlitve, tako da je treba načeloma šteti, da je vključena v družbo te države in torej ne more biti upravičena do izselitvenega dodatka, upoštevati dejanske elemente, ki bi lahko vplivali na njeno vključitev v to družbo, in ne formalnih elementov, ki se nanašajo na pravni ali pogodbeni status zadevne osebe. Med temi dejanskimi elementi so zlasti glavni kraj dejanskega opravljanja nalog, ki se zahtevajo za tako poklicno dejavnost, delovni čas, namenjen tej dejavnosti, in višina plačila za to dejavnost, tudi v obliki morebitnih ugodnosti v naravi, ki ustrezajo zahtevi po prisotnosti na delovnem mestu.
29
Po tej ugotovitvi je treba opozoriti, da je v skladu s členom 256(1) PDEU in členom 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije pritožba omejena na pravna vprašanja. Splošno sodišče je edino pristojno za ugotavljanje in presojo upoštevnih dejstev ter za presojo dokazov. Presoja teh dejstev in dokazov, razen v primeru njihovega izkrivljanja, torej ni predmet nadzora Sodišča v okviru pritožbe (glej v tem smislu sodbo z dne 12. januarja 2023, Lietuvos geležinkeliai/Komisija, C‑42/21 P, EU:C:2023:12, točka 60 in navedena sodna praksa).
30
V obravnavani zadevi pritožnik ni navedel nobenega izkrivljanja, ki bi vplivalo na razloge iz točk od 63 do 66 izpodbijane sodbe, s katerimi je Splošno sodišče v bistvu ugotovilo, da iz sporazuma, sklenjenega med poljskim ministrstvom za pravosodje in Evropsko mrežo, izhaja, da mora pritožnik opravljati upravne naloge in naloge zunanjega zastopanja, zaradi katerih bi moral preživeti velik del svojega delovnega časa v prostorih sekretariata Evropske mreže v Bruslju, in v katerih je Splošno sodišče navedlo, da je pritožnik v funkciji generalnega sekretarja, prvič, prejemal znatno plačilo, katerega višina izključuje možnost, da bi pritožnik to funkcijo lahko opravljal kot pomožno dejavnost svoji funkciji sodnika na Poljskem, in drugič, so mu bile dodeljene ugodnosti v naravi, ki so ustrezale zahtevi po navzočnosti v Bruslju in med katerimi je zlasti dodelitev službenega stanovanja, v katerem je pritožnik živel s svojo družino v celotnem referenčnem obdobju. Poleg tega med strankama ni sporno, da je delovno mesto generalnega sekretarja Evropske mreže delovno mesto s pomembnimi funkcijami in odgovornostmi.
31
Pritožnik se v podporo prvemu pritožbenemu razlogu na prvem mestu sklicuje na dejstvo, da je naloge in funkcije, ki jih je opravljal za Evropsko mrežo kot generalni sekretar, opravljal za račun KSSP kot koristnice programa usposabljanja, ki ga ponuja Evropska mreža, in da se vse dejavnosti Evropske mreže opravljajo v korist organizacij držav članic za usposabljanje v pravosodju.
32
S to trditvijo ni mogoče uspeti, ker – kot je bilo navedeno v točki 26 te sodbe – opredelitev končnih upravičencev poklicne dejavnosti zadevne osebe ni upoštevna za ugotovitev, ali je ta dejavnost njena glavna poklicna dejavnost in kje je kraj, v katerem se opravlja.
33
Na drugem mestu, pritožnik se sklicuje na neobstoj delovnega razmerja ali drugega pravnega razmerja med njim in Evropsko mrežo. Vendar, kot je bilo navedeno v točkah 23, 24 in 28 te sodbe, za to, da bi se dejavnost lahko štela za „glavno poklicno dejavnost“ v smislu člena 4(1)(a), druga alinea, Priloge VII h Kadrovskim predpisom, ni nujno, da je dejavnost predmet delovnega razmerja med zadevno osebo in subjektom, za katerega se ta dejavnost opravlja, če jo ta oseba po eni strani opravlja redno in za plačilo ter če ji po drugi strani ta oseba nameni večino svojega delovnega časa in iz navedene dejavnosti prejema večji del svojih dohodkov iz poklicne dejavnosti.
34
V obravnavanem primeru je iz ugotovitev Splošnega sodišča v izpodbijani sodbi, na katere je bilo opozorjeno v točki 30 te sodbe, razvidno, prvič, da je bila dejavnost generalnega sekretarja Evropske mreže delo, ki ga je pritožnik redno in za plačilo opravljal na podlagi sporazuma med svojim delodajalcem, in sicer poljskim ministrstvom za pravosodje, in Evropsko mrežo, ter drugič, da je pritožnik tej dejavnosti namenil velik del svojega delovnega časa v zameno za plačilo, katerega višina je izključevala opravljanje navedene dejavnosti kot postranske.
35
Na tretjem mestu, pritožnik Splošnemu sodišču očita, da pri določitvi njegove glavne poklicne dejavnosti ni upoštevalo merila nadrejenosti, ki naj bi izhajalo iz sodne prakse Sodišča, ki izhaja iz sodbe z dne 21. junija 2007, Komisija/Hosman‑Chevalier (C‑424/05 P, EU:C:2007:367, točka 42), in njegovega statusa nacionalnega sodnika.
36
Vendar ta trditev izhaja iz napačnega razumevanja te sodne prakse. Sodišče je namreč obstoj hierarhičnega razmerja med zadevno osebo in subjektom, za katerega se je opravljala poklicna dejavnost, upoštevalo le pri presoji vprašanja, ali je mogoče to dejavnost, obravnavano v zadevi, v kateri je bila izdana navedena sodba, opredeliti kot „delo za drugo državo“. Kot pa je bilo poudarjeno v točki 26 te sodbe, se ta presoja opravi šele po ugotovitvi, ali je taka poklicna dejavnost glavna.
37
Prav tako je treba v zvezi z okoliščino, da naj bi pritožnik ohranil svoj status nacionalnega sodnika in naj bi zato funkcijo generalnega sekretarja Evropske mreže opravljal kot sodnik, napoten v KSSP, poudariti, da bi bila lahko ta okoliščina, kot je generalna pravobranilka v bistvu navedla v točki 59 sklepnih predlogov, kvečjemu upoštevna za ugotovitev, ali je bila taka poklicna dejavnost opravljena za račun Poljske države. Iz istih razlogov, kot so navedeni v prejšnji točki te sodbe, navedena okoliščina torej nikakor ne vpliva na ugotovitev, ali je ta dejavnost glavna, niti na ugotovitev kraja opravljanja te dejavnosti.
38
Na četrtem in zadnjem mestu, trditev, s katero se izpodbija presoja, v skladu s katero naj bi Evropska mreža pritožniku plačala za storitve, ki jih je opravil kot generalni sekretar, vsekakor tudi izhaja iz napačnega razumevanja izpodbijane sodbe. Splošno sodišče namreč v točki 66 te sodbe ni ugotovilo, da je Evropska mreža pritožniku izplačevala plačo, ampak da je izplačilo njegove plače na koncu prevzela Evropska mreža do precejšnjega najvišjega zneska.
39
Ob upoštevanju zgoraj navedenih preudarkov je treba prvi pritožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.
Drugi pritožbeni razlog
Trditve strank
40
Pritožnik z drugim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču očita, da je v točkah od 79 do 82 izpodbijane sodbe napačno uporabilo pravo pri razlagi pojma „delo za drugo državo“ v smislu člena 4(1)(a), druga alinea, Priloge VII h Kadrovskim predpisom.
41
Po eni strani pritožnik trdi, da je Splošno sodišče napačno ugotovilo, da ta pojem zajema le delo, opravljeno v okviru stalnega predstavništva države. V zvezi s tem najprej trdi, da taka ozka razlaga navedenega pojma odstopa od sodne prakse Splošnega sodišča, v skladu s katero se izjema iz te določbe, če je zadevna oseba neposredno pravno povezana z zadevno državo ali mednarodno organizacijo, nanaša na vse položaje, ki izhajajo iz dela za to državo ali to mednarodno organizacijo.
42
Dalje, pritožnik meni, da se sodna praksa, na katero je Splošno sodišče opozorilo v izpodbijani sodbi v podporo navedeni ozki razlagi, v tej zadevi ne uporablja. Ta sodna praksa naj bi se namreč nanašala bodisi na osebe, ki imajo diplomatski status izključno zaradi svojih zakoncev, diplomatov držav članic, in ki, ker so bile v pravnem razmerju z belgijskimi subjekti, niso bile neposredno povezane z državo izvora, bodisi na osebe, ki so delale za politično enoto države, in ne za njeno osrednjo upravo.
43
Nazadnje, pritožnik trdi, da glede na načelo delitve oblasti, ki izhaja zlasti iz skupnih ustavnih tradicij držav članic, noben član sodne oblasti ne more biti vključen v stalno predstavništvo države članice, ker je to del izvršilne oblasti. Splošno sodišče naj bi s tem, da je pojem „delo za drugo državo“ v smislu člena 4(1)(a), druga alinea, Priloge VII h Kadrovskim predpisom razlagalo tako, da zajema le delo, opravljeno v okviru stalnega predstavništva države, neupravičeno izključilo vse člane sodne oblasti iz upravičenosti do te izjeme.
44
Po drugi strani pritožnik trdi, da je Splošno sodišče s tem, da ni upoštevalo njegovega statusa nacionalnega sodnika in njegovega dela za KSSP, kršilo to določbo. V zvezi s tem se sklicuje na trditve, navedene v prvem pritožbenem razlogu, da bi potrdil, da je pri opravljanju nalog in funkcij generalnega sekretarja Evropske mreže opravljal naloge, ki mu jih je zaupala KSSP.
45
Komisija te trditve prereka.
Presoja Sodišča
46
Pritožnik z drugim pritožbenim razlogom izpodbija razlago pojma „delo za drugo državo“ v smislu člena 4(1)(a), druga alinea, Priloge VII h Kadrovskim predpisom, pri čemer trdi, da je Splošno sodišče po eni strani napačno presodilo, da ta pojem zajema le delo, opravljeno v okviru stalnega predstavništva države, in po drugi strani ni upoštevalo njegovega statusa nacionalnega sodnika in njegovega dela, opravljenega za KSSP.
47
V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča je treba obseg pojma „delo za drugo državo“ presojati v celoti in ga razlagati glede na sistematiko in cilje, ki jim sledi ureditev, katere del je (sodba z dne 29. novembra 2007, Salvador García/Komisija, C‑7/06 P, EU:C:2007:724, točka 42 in navedena sodna praksa).
48
V zvezi s tem je Sodišče ugotovilo, kot je bilo opozorjeno v točki 27 te sodbe, da je namen izselitvenega dodatka odpraviti dejanske neenakosti med uradniki, ki so vključeni v to družbo, in tistimi, ki niso. Posledica opravljanja dela za drugo državo ali mednarodno organizacijo je ohranitev posebne navezne okoliščine zadevne stranke s to drugo državo ali to mednarodno organizacijo, kar ovira vzpostavitev trajne navezne okoliščine z državo zaposlitve in torej zadostno vključitev navedene osebe v družbo te države. V tem okviru je v položaju izselitve tudi uradnik, ki je v referenčnem obdobju prebival ali opravljal poklicno dejavnost na evropskem ozemlju države zaposlitve, da bi opravljal delo za drugo državo ali mednarodno organizacijo (glej v tem smislu sodbo z dne 29. novembra 2007, Salvador García/Komisija, C‑7/06 P, EU:C:2007:724, točke od 43 do 46 in navedena sodna praksa).
49
Sodišče je tako razsodilo, da je vsaka oseba, za katero se zaradi njene pripadnosti strukturam druge države ali mednarodne organizacije v referenčnem obdobju v državi zaposlitve šteje, da je bila zaposlena v tej drugi državi ali mednarodni organizaciji, v položaju „izselitve“ na podlagi člena 4(1)(a), druga alinea, Priloge VII h Kadrovskim predpisom, in to ne glede na naloge, ki jih opravlja, in obstoj neposredne pravne povezave z navedeno drugo državo ali navedeno mednarodno organizacijo (glej v tem smislu sodbi z dne 15. januarja 1981, Vutera/Komisija, 1322/79, EU:C:1981:6, točka 8, in z dne 21. junija 2007, Komisija/Hosman-Chevalier, C‑424/05 P, EU:C:2007:367, točke 41, 44 in 45).
50
Sodišče je poleg tega pojasnilo, da se je treba, ker pojem „delo za drugo državo“ v smislu te določbe zajema tudi delo, opravljeno za tretjo državo, za razlago tega pojma sklicevati na mednarodno javno pravo, ki ureja razmerja med državami članicami in tretjimi državami. Čeprav je razdelitev pristojnosti znotraj države odvisna od institucionalne zgradbe posamezne države, je treba zadnjenavedeno v mednarodnem javnem pravu obravnavati kot enotni subjekt (glej v tem smislu sodbo z dne 29. novembra 2007, Salvador García/Komisija, C‑7/06 P, EU:C:2007:724, točke od 47 do 49).
51
V skladu s tem pojmovanjem so v državi zaposlitve zadevne osebe druge države zastopane prek enotnega sistema diplomatskega predstavništva, ki odraža edinstvenost teh drugih držav na mednarodni ravni in vključuje veleposlaništva, diplomatske misije in stalna predstavništva pri mednarodnih organizacijah (glej v tem smislu sodbi z dne 21. junija 2007, Komisija/Hosman-Chevalier, C‑424/05 P, EU:C:2007:367, točka 39, in z dne 29. novembra 2007, Salvador García/Komisija, C‑7/06 P, EU:C:2007:724, točka 49).
52
V tem okviru je Sodišče razsodilo, da čeprav za to, da bi se za osebo, ki je v referenčnem obdobju opravljala glavno poklicno dejavnost v predstavništvu politične enote države članice pri institucijah Unije v Bruslju, lahko štelo, da je opravljala delo za „drugo državo“, ni bistveno, da je bila zaposlena pri osrednji upravi te druge države, je njena funkcionalna vključenost v okviru stalnega predstavništva navedene druge države pri Uniji v tem obdobju odločilni element (glej v tem smislu sodbo z dne 29. novembra 2007, Salvador García/Komisija, C‑7/06 P, EU:C:2007:724, točka 50 in navedena sodna praksa).
53
Sodišče je namreč ugotovilo, da poseben status člana osebja stalnega predstavništva, ki med drugim omogoča uživanje različnih privilegijev in imunitet na podlagi Dunajske konvencije o diplomatskih odnosih z dne 18. aprila 1961, izhaja iz posebne navezne okoliščine z zadevno državo članico in sam po sebi ustvarja oviro, ki preprečuje, da bi zadevna oseba lahko vzpostavila trajno navezno okoliščino z državo zaposlitve in se tako dovolj vključila v družbo te države (sodba z dne 29. novembra 2007, Salvador García/Komisija, C‑7/06 P, EU:C:2007:724, točka 51 in navedena sodna praksa).
54
Splošno sodišče je v izpodbijani sodbi, potem ko je v točkah od 78 do 80 opozorilo na vsebino sodne prakse, navedene v točkah od 50 do 52 te sodbe, v točki 82 razsodilo, da delo, ki ga je pritožnik opravil za Evropsko mrežo kot generalni sekretar, ne spada pod pojem „delo za drugo državo“, zlasti ker je Evropska mreža mednarodno nepridobitno združenje belgijskega prava, „ki ni vključeno v stalno predstavništvo države članice“.
55
Splošno sodišče je s tem, da je tako odločilo, ne da bi raziskalo, ali je pritožnik sam opravljal svojo glavno poklicno dejavnost kot generalni sekretar Evropske mreže v okviru diplomatskega predstavništvu druge države v državi zaposlitve in torej v službi te druge države v smislu sodne prakse, navedene v točkah od 48 do 51 te sodbe, napačno uporabilo pravo.
56
Vendar če je iz obrazložitve odločbe Splošnega sodišča razvidna kršitev prava Unije, a je očitno, da je izrek te odločbe utemeljen iz drugih pravnih razlogov, taka kršitev ne more povzročiti razveljavitve te odločbe in je treba obrazložitev nadomestiti (sodba z dne 17. januarja 2023, Španija/Komisija, C‑632/20 P, EU:C:2023:28, točka 48).
57
Zato je treba preučiti, ali je Splošno sodišče v točki 83 izpodbijane sodbe lahko upravičeno ugotovilo, da se izjema za „delo za drugo državo“, določena v členu 4(1)(a), druga alinea, Priloge VII h Kadrovskim predpisom, ne uporablja za delo, ki ga je pritožnik opravil v okviru Evropske mreže.
58
V zvezi s tem je iz navedb v točkah 3, od 64 do 66 in 73 izpodbijane sodbe, ki jih pritožnik ni uspešno izpodbijal, razvidno, da je Evropska mreža mednarodno nepridobitno združenje belgijskega prava, katerega člani so institucije držav članic Unije, ki so odgovorne za usposabljanje v pravosodju, in katerega cilj je razvoj programov usposabljanja za nacionalna sodišča; da je bila dejavnost generalnega sekretarja Evropske mreže, ki jo je opravljal pritožnik, opravljanje upravnih nalog in nalog zastopanja tega združenja navzven; da je bilo pritožniku kot generalnemu sekretarju Evropske mreže zagotovljeno službeno stanovanje v Bruslju, vendar ni bil, kot sam priznava, deležen nobene druge ugodnosti, privilegijev ali imunitet; in da je bil nazadnje pritožnik kot generalni sekretar podvržen nadzoru usmerjevalnega odbora Evropske mreže, ki je bil pristojen, da ga suspendira in generalni skupščini tega združenja predlaga, naj ga razreši dolžnosti.
59
Iz zgoraj navedenega izhaja, da pritožnik ni opravljal svoje glavne poklicne dejavnosti kot generalni sekretar Evropske mreže na diplomatskem predstavništvu druge države v državi zaposlitve in torej v službi te druge države v smislu sodne prakse, navedene v točkah od 48 do 51 te sodbe, niti v drugem organu, ki zastopa interese navedene druge države v državi zaposlitve.
60
Okoliščina, da je bil pritožnik v referenčnem obdobju nacionalni sodnik, napoten v KSSP, ne more izpodbiti te ugotovitve. Kot je bilo namreč navedeno v točki 49 te sodbe, obstoj neposredne pravne vezi z državo, ki ni država zaposlitve, razen v primerih iz prejšnje točke te sodbe, sam po sebi ne dokazuje, da se je glavna poklicna dejavnost zadevne osebe v referenčnem obdobju opravljala v službi te druge države.
61
Zato je Splošno sodišče v točki 83 izpodbijane sodbe pravilno ugotovilo, da se izjema za „delo za drugo državo“, določena v členu 4(1)(a), druga alinea, Priloge VII h Kadrovskim predpisom, ne uporablja za glavno poklicno dejavnost, ki jo je pritožnik opravljal v referenčnem obdobju.
62
Zato je treba drugi pritožbeni razlog zavrniti.
63
Ob upoštevanju zgornjih preudarkov je treba pritožbo zavrniti kot neutemeljeno.
Stroški
64
Člen 184(2) Poslovnika Sodišča določa, da če pritožba ni utemeljena, Sodišče odloči o stroških.
65
V skladu s členom 138(1) tega poslovnika, ki se v pritožbenem postopku uporablja na podlagi člena 184(1) tega poslovnika, se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.
66
Ker v obravnavanem primeru QB ni uspel, se mu v skladu s predlogi Komisije naloži, da poleg svojih stroškov nosi tudi stroške Komisije.
Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:
1.
Pritožba se zavrne.
2.
QB poleg svojih stroškov nosi tudi stroške Evropske komisije.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: angleščina.