62018CJ0002_RES
Zadeva C‑2/18
Lietuvos Respublikos Seimo narių grupė
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Lietuvos Respublikos Konstitucinis Teismas)
Sodba Sodišča (drugi senat) z dne 13. novembra 2019
„Predhodno odločanje – Skupna kmetijska politika – Skupna ureditev trgov – Mleko in mlečni proizvodi – Uredba (EU) št. 1308/2013 – Člen 148(4) – Pogodba o oddaji surovega mleka – Prosta pogajanja o ceni – Boj proti nepoštenim trgovinskim praksam – Prepoved plačila različnih cen proizvajalcem surovega mleka, ki pripadajo skupini, sestavljeni glede na dnevno prodano količino, in neutemeljenega znižanja cen“
Kmetijstvo – Skupna ureditev trgov – Mleko in mlečni proizvodi – Pogodbena razmerja v tem sektorju – Nacionalna ureditev, ki prepoveduje plačilo različnih cen proizvajalcem surovega mleka, ki spadajo v eno skupino, sestavljeno glede na dnevno prodano količino – Dopustnost – Pogoji – Ureditev, primerna za dosego cilja boja proti nepoštenim trgovinskim praksam – Spoštovanje načela sorazmernosti
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1308/2013, člen 148)
(Glej točke 30, 35, 45, od 49 do 53, 56, 57, 62 in 70 ter točko 1 izreka.)
Kmetijstvo – Skupna ureditev trgov – Mleko in mlečni proizvodi – Pogodbena razmerja v tem sektorju – Nacionalna ureditev, s katero je kupcem surovega mleka prepovedano, da neutemeljeno znižajo ceno, dogovorjeno s proizvajalci, in s katero je vsako znižanje cene za več kot 3 % pogojeno z dovoljenjem pristojnega nacionalnega organa – Dopustnost – Pogoji – Ureditev, primerna za dosego cilja boja proti nepoštenim trgovinskim praksam – Spoštovanje načela sorazmernosti
(Uredba Evropskega parlamenta in Sveta št. 1308/2013, člen 148)
(Glej točke od 72 do 74, 78, 82 in točko 2 izreka.)
Povzetek
Pravo Unije ne nasprotuje nacionalnim ukrepom na področju boja proti nepoštenim praksam, katerih učinek je omejitev postopka prostih pogajanj o cenah v sektorju surovega mleka
Sodišče je s sodbo z dne 13. novembra 2019, Lietuvos Respublikos Seimo narių grupė (C‑2/18), razsodilo, da Uredba št. 1308/2013 o vzpostavitvi skupne ureditve trgov kmetijskih proizvodov (
1
) ne nasprotuje nacionalni ureditvi, s katero je zaradi boja proti nepoštenim trgovinskim praksam kupcem surovega mleka prepovedano plačati različne nakupne cene proizvajalcem, za katere je treba glede na dnevno prodano količino surovega mleka, njegovo identično sestavo in kakovost ter oddajo na enak način šteti, da spadajo v isto skupino, če je navedena ureditev primerna za uresničitev cilja, ki mu sledi, in ne presega tega, kar je nujno za dosego navedenega cilja. Ravno tako je Sodišče zaradi boja proti nepoštenim trgovinskim praksam pojasnilo, da lahko države članice sprejmejo nacionalno ureditev, s katero je kupcu surovega mleka prepovedano, da neutemeljeno zniža ceno, dogovorjeno s proizvajalcem, in s katero je vsako znižanje cene za več kot 3 % pogojeno z dovoljenjem pristojnega nacionalnega organa.
Spor o glavni stvari se umešča v okvir postopka za oceno ustavnosti zakona o prepovedi nepoštenih praks litovskih gospodarskih subjektov pri odkupovanju in prodajanju surovega mleka, ki ga je sprožila skupina litovskih poslancev. Ta zakon je poleg določb, ki se nanašajo na dve zgoraj navedeni prepovedi, določal, da so prodajalci surovega mleka razdeljeni v deset skupin glede na dnevno prodano količino surovega mleka. Zakon je zadevnim gospodarskim subjektom ob odkupu surovega mleka nalagal tudi sklenitev pisne pogodbe, kot je določeno v členu 148(1) Uredbe št. 1308/2013. Namen vseh teh ukrepov je bil zlasti boj proti nepoštenim trgovinskim praksam kupcev surovega mleka v razmerju do stranke, ki se šteje za šibkejšo, in sicer proizvajalcev mleka, ob upoštevanju specifičnih značilnosti tega sektorja. Predložitveno sodišče se je vprašalo, ali sta zgoraj navedeni prepovedi združljivi z načelom prostih pogajanj iz člena 148(4) Uredbe št. 1308/2013.
Sodišče je najprej opozorilo, da skupna kmetijska politika v skladu s členom 4(2)(d) PDEU spada na področje deljene pristojnosti med Unijo in državami članicami, tako da imajo te zakonodajno pristojnost, zaradi katere lahko izvajajo svojo pristojnost, kolikor Unija ne izvaja svoje. Nato je Sodišče navedlo, da vzpostavitev skupne ureditve trgov državam članicam ne preprečuje, da uporabijo nacionalna pravila, ki uresničujejo cilj v splošnem interesu, ki ni eden izmed tistih, ki jih zajema ta skupna ureditev trgov, tudi če imajo ta pravila lahko vpliv na delovanje notranjega trga v zadevnem sektorju. V zvezi s tem je pojasnilo, da s sprejetjem Uredbe št. 1308/2013 in zlasti člena 148 te uredbe Unija ni izčrpno izvršila svoje pristojnosti na področju pogodbenih razmerij med strankami pogodbe o oddaji surovega mleka in da na podlagi sklicevanj na nekatere nepoštene trgovinske prakse, ki jih ta uredba vsebuje, ni mogoče ugotoviti, da cilj boja proti nepoštenim praksam spada v okvir navedene uredbe. Poleg tega je Sodišče ugotovilo, da bi bila razlaga tega člena, kot da državam članicam prepoveduje sprejetje kakršnega koli ukrepa za boj proti nepoštenim praksam v sektorju mleka, v nasprotju s ciljem Uredbe št. 1308/2013, ki je zagotavljati uspešen razvoj proizvodnje in iz tega izhajajoč življenjski standard proizvajalcev mleka v skladu s cilji skupne kmetijske politike, kot je cilj ohranitve učinkovite konkurence na trgih kmetijskih proizvodov. Sodišče je tako priznalo subsidiarno pristojnost držav članic za sprejetje ukrepov na področju boja proti nepoštenim trgovinskim praksam, katerih učinek je omejitev postopka prostih pogajanj o cenah, tudi če ti ukrepi vplivajo na načelo prostih pogajanj o ceni, ki jo je treba plačati za oddajo surovega mleka, ki izhaja iz člena 148 Uredbe št. 1308/2013. Vendar je navedlo, da morajo biti taki ukrepi sorazmerni s ciljem, ki mu sledijo. V obravnavanem primeru je razsodilo, da je razvidno, da je litovska ureditev iz postopka v glavni stvari primerna za preprečitev tveganja, da bi bila pogodbena stranka, ki se šteje za šibkejšo, in sicer proizvajalci mleka, zavezana sprejeti neutemeljena znižanja cen, in tako za boj proti morebitnim nepoštenim trgovinskim praksam, in da ob upoštevanju ciljev skupne kmetijske politike in dobrega delovanja skupne ureditve trga ta ureditev ne presega tega, kar je nujno za dosego ciljev, ki jim sledi, kar pa mora preveriti predložitveno sodišče.
(
1
)	Uredba (EU) št. 1308/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o vzpostavitvi skupne ureditve trgov kmetijskih proizvodov in razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 922/72, (EGS) št. 234/79, (ES) št. 1037/2001 in (ES) št. 1234/2007 (UL 2013, L 347, str. 671, in popravki v UL 2014, L 189, str. 261, UL 2014, L 331, str. 41, in UL 2016, UL L 130, str. 7), kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) 2017/2393 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2017 (UL 2017, L 350, str. 15).