SODBA SODIŠČAz dne 2. decembra 1971(*)V zadevi 5/71_Aktien-Zuckerfabrik Schöppenstedt,
s sedežem v Schöppenstedtu (Spodnja Saška), ki jo zastopajo Rudolf
Schrader, predsednik, Alefred Isensee, podpredsednik uprave, ob pomoči
Arveda Deringerja, Clausa Tessina, Hansjürgena Herrmanna in Jochima
Sedemunda, odvetniki na pritožbenem sodišču V Kölnu, z naslovom za
vročanje v Luxembourgu v pisarni Marca Badena, odvetnik, 1 boulevard
Prince-Henri_tožeča stranka_protiSvetu Evropskih skupnosti,
ki ga zastopa Ernst Wohlfarth, generalni direktor pravne službe Sveta,
zastopnik, ob pomoči Hansa Jürgena Lambersa, pravnega svetovalca Sveta, z
naslovom za vročanje v Luxembourgu pri J. N. Van den Houtenu,
direktorju pravne službe Evropske investicijske banke, 2 place de Metz_tožena stranka_zaradi
plačila odškodnine iz naslova člena 215(2) Pogodbe EGS za nadomestitev
škode, povzročene z Uredbo Sveta št. 169/68, ki določa ukrepe za
nadomestilo razlike med nacionalnimi cenami sladkorja in cenami, ki
veljajo od 1. julija 1968_SODIŠČE_v
sestavi in R. Lecourt, predsednik, J. Mertens de Wilmars in H.
Kutscher, predsedniki senatov, A. M. Donner, A. Trabucchi, R. Monaco
(poročevalec) in P. Pescatore, sodniki_generalni pravobranilec: K. Roemer_sodni tajnik: A. Van Houtte_izreka naslednjoSodbo1        Ob
upoštevanju tožbe, vložene 13. februarja 1971 v sodnem tajništvu
Sodišča, s katero je družba „Aktien-Zuckerfabrik Schoeppenstedt“
predlagala Sodišču, naj na podlagi člena 215(2) Pogodbe EGS obsodi Svet
na povračilo škode, ki naj bi jo povzročil s sprejetjem Uredbe št.
769/68 z dne 18. junija 1968 (UL 1968, L 143), ki določa ukrepe za
nadomestilo razlike med nacionalnimi cenami sladkorja in cenami, ki
veljajo od 1. julija 1968; ker primarno
zahteva, naj ji Svet plača 38.852,78 ECU oziroma 155.411,13 DEM, kar
ustreza izgubi prihodka, ki naj bi jo utrpela v primerjavi s staro
nemško ceno surovega sladkorja; ker podredno zahteva tudi drugačno nadomestilo za utrpelo škodo. Dopustnost 2        Ob
upoštevanju, da Svet ugovarja dopustnosti tožbe z obrazložitvijo, da se
ta pravzaprav ne nanaša na nadomestilo škode, ki naj bi jo Svet krivdno
povzročil, ampak na razveljavitev pravnih učinkov izpodbijanega akta; ker
bi dopustnost tožbe po mnenju Sveta ogrozila sistem pravnih sredstev,
ki ga določa Pogodba, zlasti v členu 173(2), na podlagi katerega
posamezniki ne morejo vlagati ničnostnih tožb zoper uredbe;3        ob
upoštevanju, da je bila odškodninska tožba po členih 178 in 215(2)
uvedena kot samostojno pravno sredstvo s posebnim namenom v okviru
sistema pravnih sredstev in je podrejena specifičnim pogojem, glede na
njen posebni namen;ker se od ničnostne
tožbe razlikuje po tem, da njen cilj ni odprava določenega ukrepa, ampak
povračilo škode, ki jo je institucija povzročila pri opravljanju nalog;4        ob
upoštevanju, da Svet poleg tega uveljavlja nedopustnost primarnih
predlogov, ker implicirajo nadomestitev sporne ureditve z novo
ureditvijo, ki bi ustrezala merilom, ki jih navaja tožeča stranka,
Sodišče pa take nadomestitve ne more odrediti;5        ob
upoštevanju, da se primarni predlogi nanašajo le na prisoditev
odškodnine in posledično na izvršitev, ki ustvarja pravne učinke le
glede tožeče stranke; ker je treba posledično ta tožbeni razlog zavrniti; 6        ob
upoštevanju, da tožena stranka trdi, da bi Sodišče, če bi ugodilo
odškodninskemu zahtevku, moralo določiti obseg škode, pri tem pa bi
moralo postaviti odškodninska merila in bi s tem poseglo v diskrecijsko
pravico, ki jo ima Svet pri sprejemanju normativnih aktov;7        ob
upoštevanju, da pri določitvi meril za izračun spornega nadomestila ne
gre za vprašanje dopustnosti, temveč za odločanje po temelju;8        ob
upoštevanju, da tožena stranka trdi, da je podredni predlog nedopusten,
ker njegova vsebina ni jasna in tožbeni razlogi sploh niso obrazloženi;9        ker
odškodninski zahtevek ni jasno opredeljen in ga je torej treba šteti za
nedopustnega;10      ob upoštevanju, da je tožba dopustna le v delu, ki se nanaša na primarne predloge.Temelj11      Ob
upoštevanju, da v tej zadevi nepogodbena odgovornost Skupnosti
predpostavlja najmanj nezakonitost akta, ki naj bi bil povzročil škodo;ker
gre za normativni akt, ki implicira odločitve glede gospodarske
politike, je po določbah člena 215(2) Pogodbe odgovornost Skupnosti za
škodo, ki naj bi jo utrpeli posamezniki s tem aktom, podana le, če je
podana dovolj resna kršitev višjega pravnega pravila, ki ščiti
posameznike;ker mora zato Sodišče v obravnavani zadevi najprej ugotoviti, ali je taka kršitev podana;12      ob
upoštevanju, da Uredba št. 769/68, sprejeta na podlagi člena 37(1)
Uredbe št. 1009/67, ki Svetu nalaga sprejetje določb o ukrepih, ki
so potrebni za nadomestitev razlike med nacionalnimi cenami in cenami,
ki veljajo od 1. julija 1968, pooblašča državo članico, v kateri je cena
belega sladkorja večja od ciljne cene, da dodeli nadomestilo za
količine belega sladkorja in surovega sladkorja, ki so bile 1. julija
1968 ob 0.00 uri v prostem prometu na njenem ozemlju;ker
tožeča stranka trdi, da za države članice z nizkimi cenami ta uredba
predvideva plačilo dajatev na uskladiščene količine sladkorja, le če so
bile predhodne cene nižje od intervencijskih cen, ki so začele veljati
1. julija 1968, in trdi, da z uveljavitvijo različnih meril glede
pravice do nadomestila za proizvajalce sladkorja, s sedežem v državi
članici z visokimi cenami, ta uredba krši določbe člena 40(3), zadnji
pododstavek, Pogodbe, po katerih mora skupna cenovna politika temeljiti
na skupnih merilih in enotnih metodah izračunavanja;13      ob
upoštevanju, da navedena razlika ne pomeni diskriminacije, ker je
posledica novega sistema skupne organizacije trga sladkorja, na katerem
ni ene same fiksne cene, ampak obsega najvišjo in najnižjo ceno ter
uvaja cenovni okvir, znotraj katerega so dejanske cene odvisne od razmer
na trgu;ker ni mogoče nasprotovati
upravičenosti prehodne ureditve, ki je predpisovala plačilo dajatev le v
primerih, ko so bile prejšnje cene nižje od novih cen in je bilo
plačilo kompenzacij dovoljeno le v primerih, ko so bile prejšnje cene
višje od novih, ob predpostavki, da bodo v primerih, ko so bile prejšnje
cene že v določenem cenovnem okviru, pomembni tržni mehanizmi; 14      ob
upoštevanju, da je Svet poleg tega, glede na posebnosti sistema, ki je
bil uveden 1. julija 1968, s sprejetjem Uredbe št. 769/68 zadostil
zahtevam iz člena 37 Uredbe št. 1009/67;15      ob
upoštevanju, da je treba zavrniti trditev tožeče stranke, da Uredba št.
769/68 krši določbe člena 40 Pogodbe, ker je metoda izračuna odškodnin
in kompenzacijskih dajatev za uskladiščene količine surovega sladkorja
izhajala iz metode, ki je bila sprejeta za beli sladkor, kar bi imelo po
mnenju tožeče stranke lahko za posledico neenako obravnavanje
proizvajalcev surovega sladkorja;ker čeprav
je tožeča stranka, ki se sklicuje na hipotetične primere, trdila, da
izbrane metode izračunavanja ne vodijo nujno k enotnim rezultatom za
proizvajalce surovega sladkorja, ji ni uspelo dokazati, da je šlo za tak
primer 1. julija 1968;16      ob
upoštevanju, da odškodninska tožba tožeče stranke ne izpolnjuje zgoraj
navedenega predhodnega pogoja, in jo je zato treba zavrniti.Stroški17      Ob upoštevanju določb člena 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov; ker tožeča stranka s svojimi predlogi ni uspela;na podlagi procesnih vlog;po predstavitvi poročila sodnika poročevalca;po tem, ko so stranke podale ustne navedbe;po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca;na podlagi Pogodbe o ustanovitvi Evropske gospodarske skupnosti, zlasti členov 40, 173, 215(2);na podlagi Uredbe Sveta št. 1009/67 z dne 18. decembra 1967, zlasti njenega člena 37(1);na podlagi Uredbe Sveta št. 769/68 z dne 18. junija 1968;na podlagi Protokola o Statutu Sodišča Evropskih skupnosti;na podlagi Poslovnika Sodišča Evropskih skupnosti.Iz teh razlogov jeSODIŠČE po zavrnitvi vseh drugih širših ali nasprotnih predlogov razsodilo:1)      Tožba se zavrne kot neutemeljena.2)      Tožeči stranki se naloži plačilo stroškov postopka.LecourtMertens de WilmarsKutscherDonnerTrabucchi      MonacoPescatoreSodni tajnik       PredsednikA. Van Houtte       R. Lecourt* Jezik postopka: nemščina.