62006TJ0187
SODBA SODIŠČA PRVE STOPNJE (sedmi senat)
z dne 19. novembra 2008 (
*1
)
„Žlahtniteljske pravice v Skupnosti — Rastlinska sorta SUMCOL 01 — Zavrnitev prijave za varstvo v Skupnosti — Neobstoj razlikovalnega učinka sorte kandidatke“
V zadevi T-187/06,
Ralf Schräder, stanujoč v Lüdinghausnu (Nemčija), ki so ga sprva zastopali T. Leidereiter, W.-A. Schmidt in I. Memmler, nato Leidereiter in Schmidt, odvetniki,
tožeča stranka,
proti
Uradu Skupnosti za rastlinske sorte (USRS), ki ga zastopata B. Kiewiet in M. Ekvad, zastopnika, skupaj z G. Schohe, odvetnik om,
tožena stranka,
katere predmet je tožba zoper sklep odbora za pritožbe USRS z dne 2. maja 2006 (zadeva A 003/2004) v zvezi s prijavo za žlahtniteljsko pravico v Skupnosti za rastlinsko sorto SUMCOL 01,
SODIŠČE PRVE STOPNJE EVROPSKIH SKUPNOSTI (sedmi senat),
v sestavi N. J. Forwood (poročevalec), predsednik, E. Moavero Milanesi in L. Truchot, sodniki,
sodni tajnik: J. Plingers, administrator,
na podlagi tožbe, vložene v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje 18. julija 2006,
na podlagi odgovora na tožbo, vloženega v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje 4. oktobra 2006,
na podlagi replike, vložene v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje 19. decembra 2006,
na podlagi sklepa o zavrnitvi dovoljenja za vložitev duplike,
na podlagi obravnave z dne 14. maja 2008
izreka naslednjo
Sodbo
Pravni okvir
1
Člen 6 Uredbe Sveta (ES) št. 2100/94 z dne 27. julija 1994 o žlahtniteljskih pravicah v Skupnosti (UL L 227, str. 1) določa, da se žlahtniteljske pravice v Skupnosti podelijo sortam, ki so razločljive, izenačene, nespremenljive in nove.
2
Člen 7 Uredbe št. 2001/94 določa:
„1.   Za sorto velja, da je razločljiva, če jo je po izražanju lastnosti, ki izvirajo iz nekega genotipa ali kombinacije genotipov, mogoče [jasno] razločiti od katere koli druge sorte, ki je splošno znana na dan prijave, opredeljen v skladu s členom 51.
2.   Druga sorta, za katero velja, da je splošno znana zlasti, če je bila na dan prijave, opredeljen v členu 51:
a)
predmet žlahtniteljske pravice ali vpisana v uradni register sort rastlin v Skupnosti v kateri od držav ali za to pristojnih meddržavnih organizacij;
b)
zanjo sprejeta prijava za podelitev žlahtniteljske pravice ali za vpis v uradni register, če je medtem že prišlo do podelitve ali vpisa.
Izvedbena pravila po členu 114 lahko navedejo še druge možne primere, ki veljajo za splošno znane.“
3
Člen 55(1) Uredbe št. 2100/94, kot je bil spremenjen, določa, da če Urad Skupnosti za rastlinske sorte (USRS) na osnovi prvega pregleda ugotovi, da ne obstaja noben zadržek za podelitev žlahtniteljske pravice v Skupnosti, poskrbi za preskušanje glede izpolnjevanja pogojev iz členov 7, 8 in 9; tega opravi pristojni urad ali več uradov v najmanj eni državi članici ki se v nadaljnjem besedilu imenujejo „urad ali uradi za preskušanje sort“.
4
Člen 56(1) Uredbe št. 2100/94 določa, da morajo Uradi za preskušanje sort, razen če je poskrbljeno za drugačno preskušanje, glede izpolnjevanja pogojev iz členov 7 do 9 za namene preskušanja opraviti poljski sortni poskus ali katero koli drugo potrebno raziskavo.
5
Člen 61(2)(b) Uredbe št. 2100/94 določa, da USRS zavrne prijavo za žlahtniteljsko pravico v Skupnosti, če na podlagi poročil o preskušanju iz člena 57 ugotovi, da pogoji iz členov 7, 8 in 9 niso izpolnjeni.
6
Člen 62 Uredbe št. 2100/94 določa, da če USRS meni, da so ugotovitve preskušanja zadostne za odločitev o prijavi in da ni zadržkov iz členov 59 in 61, podeli žlahtniteljsko pravico v Skupnosti.
7
Člen 67 Uredbe št. 2100/94 določa, da je dopustna pritožba zoper odločbe USRS, sprejete v skladu s členoma 61 in 62.
8
Člen 70 Uredbe št. 2100/94 določa:
„1.   Če organ [USRS], ki je pripravil odločbo, meni, da je pritožba dopustna in utemeljena, [USRS] odločbo popravi. To ne velja, kadar pritožniku nasprotuje druga stranka v pritožbenem postopku.
2.   Če odločba ni popravljena v enem mesecu po prejemu izjave z utemeljitvijo pritožbe, [USRS] nemudoma:
—
sprejme odločitev, ali bo ukrepal v skladu z drugim stavkom člena 67(2), in
—
odstopi pritožbo odboru za pritožbe.“
9
Člen 76 Uredbe št. 2100/94 določa:
„V postopkih pred [USRS] ta na lastno pobudo razišče dejstva v okviru zahtevanih pregledov iz členov 54 in 55. Ne upošteva pa dejstev ali dokaznega gradiva, predloženih v roku, ki ga določi [USRS].“
Dejansko stanje
10
Tožeča stranka, R. Schräder, je 7. junija 2001 pri USRS vložila prijavo za podelitev žlahtniteljske pravice v Skupnosti v skladu z Uredbo št. 2100/94. Ta prijava je bila evidentirana pod številko 2001/0905.
11
Rastlinska pridobitev, za katero je bila vložena prijava, je rastlinska sorta SUMCOL 01 (v nadaljevanju: sorta SUMCOL 01 ali sorta kandidatka), ki je bila prvotno predstavljena kot da spada k vrsti Coleus canina, Katzenschreck. Stranke so se kasneje strinjale, da ta sorta spada k vrsti Plectranthus ornatus.
12
Tožeča stranka je v prijavi navedla, da se je na ozemlju Evropske unije že trgovalo s sorto kandidatko, sprva v januarju 2001, pod imenom „Verpiss dich“ (spelji se), ne pa tudi zunaj tega ozemlja. Ta sorta izhaja iz križanja rastline vrste Plectranthus ornatus z rastlino vrste Plectranthus ssp. (rastlina iz Južne Amerike, ki se v nemščini imenuje „Buntnessel“).
13
USRS je 1. julija 2001 naročil Bundessortenamtu (Zvezni urad za rastlinske sorte, Nemčija), da opravi preizkus v skladu s členom 55(1) Uredbe št. 2100/94.
14
Iz spisa, dejstev, navedenih v izpodbijani odločbi, ter očitanih dejstev, navedenih v tožbi, ki jim USRS ni nasprotoval, izhaja, da so konkurenti tožeče stranke v prvem letu postopka preizkušanja nasprotovali podelitvi zaprošene pravice. Ti konkurenti so trdili, da sorta kandidatka ni bila nova rastlinska pridobitev, temveč divja vrsta iz Južne Afrike, ki je bila že leta na tržišču v tej državi in tudi v Nemčiji.
15
Sorta kandidatka je bila najprej primerjana z referenčno sorto, ki jo je predložilo podjetje Unger, konkurent tožeče stranke, ki jo je razvrstilo kot da spada k vrsti Plectranthus comosus, ki je „podobna ornatusu“. Izkazalo se je, da se ti vrsti ne razlikujeta jasno. Vendar podjetje Unger ni moglo predložiti nobenega dokaza, da je bila referenčna sorta že poznana. Bundessortenamt je v vmesnem poročilu, izdelanem v skladu s standardi UPOV (Mednarodna zveza za varstvo novih sort rastlin), z dne 28. novembra 2002, zato navedlo:
„[…] v tem letu se SUMCOL 01 ni razlikoval od rastlin, imenovanih Plectranthus ornatus družbe Unger. Vendar g. Unger ni mogel predložiti nobenega dokaza o trgovanju z rastlinami, pridelanimi po letu 1998. V letu 2003 bo treba opraviti nov pregled.“
16
Dr. Menne, ki je deloval v imenu ge. Heine, preskuševalke Bundessortenamta, zadolžene za preskušanje, je 20. marca 2002 stopil v stik z E. van Jaarsveldom, sodelavcem botaničnega vrta Kirstenbosch (Južna Afrika) in ga prosil za sadike ali semena vrst Plectranthus comosus ali Plectranthus ornatus, ki ju je nameraval uporabiti kot referenčni sorti. Vprašal ga je tudi, ali so bile sorte teh vrst na voljo na trgu v Južni Afriki.
17
E. van Jaarsveld je v odgovoru z dne 25. marca 2002 navedel:
„Vrsti Plectranthus comosus in P. ornatus se v naši državi pridelujeta običajno. Prva vrsta sedaj velja za napadalno divjo rastlino in se je ne sme več prodajati v drevesnicah. Na voljo so večbarvni primerki, ki se jih pogosto goji, in menim, da je njihovo razmnoževanje še vedno zakonito. Vrsto P. ornatus drevesničarji pogosto uporabljajo in jo prodajajo. Pri nas je sedaj jesen in bom poiskal semena teh dveh vrst. Ker ne gre za domorodni vrsti iz naše regije, jih v Kirstenboschu ne pridelujemo in bom moral poiskati semena rastlin iz vrtov zasebnikov.“
18
Ga. Miller iz Royal Horticultural Society Garden de Wisley (Združeno kraljestvo) je v pismu z dne 15. maja 2002 ge. Heine navedla:
„Bojim se, da nimamo semen Plectranthus. Predlagam, da se obrnete na Botanical Society of South Africa v Kirstenboschu […] ali Silverhill Seeds […]_Cape Town, Južna Afrika.
Glede C. Canina je skoraj gotovo, da gre za vrsto Plectrantus ornatus, ki je bila v preteklosti napačno poznana pod imenom P. comosus. Priskrbela sem nekaj rastlin ‚C. canina‘za presaditev in so več ali manj identične rastlinam vrste P. ornatus, ki jo gojim že leta, in rastlini, ki sem jo zaradi ugotavljanja identitete prejela v začetku lanskega leta iz drevesnice iz Velike Britanije.“
19
E. van Jaarsveld je v pismu z dne 16. oktobra 2002 glede fotografije sorte kandidatke, ki mu jo je posredovala ga. Heine, zavzel to stališče:
„Vaša zadevna rastlina je nedvomno P. ornatus Codd. To vrsto zelo dobro poznam. P. comosus je velik grm z zelo različnimi kosmatimi listi.“
20
Bundessortenamt je 12. decembra 2002 prejel sadike od E. van Jaarsvelda, za katere je ta trdil, da jih je vzel iz svojega zasebnega vrta. Ker nekatere od teh sadik verjetno zaradi mraza niso preživele prevoza, je Bundessortenamt razmnožil preživele, zato da bi pridobil dodatne sadike. Tako pridobljene rastline so bile v letu preskusa 2003 gojene skupaj z rastlinami sorte kandidatke SUMCOL 01. Ob začetku tega preskusa se je pokazalo, da se sorta kandidatka le minimalno razlikuje od rastlin, pridobljenih iz sadik, ki jih je poslal E. van Jaarsveld. V skladu z elektronskim sporočilom ge. Heine z dne so bile razlike res „pomembne“, a komaj opazne.
21
USRS je z dopisom z dne 7. avgusta 2003 obvestil tožečo stranko, da so po mnenju Bundessortenamta „obstaja[le] pomanjkljivosti pri razlikovanju rastlin v primerjavi z rastlinami, preskušenimi v botaničnem vrtu Kirstenbosch“. Med strankami ni sporno, da so rastline dejansko izvirale iz zasebnega vrta E. van Jaarsvelda. V tem dopisu je bilo tudi omenjeno, da po navedbah ge. Heine tožeča stranka pri pregledu Bundessortenamtovega torišča za preskušanje ni mogla ugotoviti, katera je njena rastlina.
22
Tožeča stranka je septembra 2003 predložila repliko na rezultate preskušanja. Sklicevala se je na rezultate svojega raziskovalnega potovanja v Južno Afriko med 29. avgustom in in rezultate obiska botaničnega vrta Meise (Belgija) dne in ob tem navedla, da rastline iz vrta E. van Jaarsvelda, uporabljene za primerjavo, niso spadale k referenčni sorti, temveč k sami sorti SUMCOL 01. Navedla je tudi dvome glede splošnega poznavanja referenčne sorte.
23
Končno poročilo Bundessortenamta z dne 9. decembra 2003, izdelano v skladu s standardi UPOV, je bilo tožeči stranki sporočeno z dopisom USRS z dne, da bi lahko nanj odgovorila. V tem poročilu je bilo navedeno, da sorta kandidatka SUMCOL 01 ni imela razlikovalnega učinka v primerjavi z referenčno sorto Plectranthus ornatus iz Južne Afrike (van Jaarsveld).
24
Tožeča stranka je zadnja stališča v zvezi s tem poročilom podala 3. februarja 2004.
25
USRS je z odločbo R 446 z dne 19. aprila 2004 (v nadaljevanju: odločba o zavrnitvi) zavrnil prijavo za podelitev žlahtniteljske pravice v Skupnosti, ker sorta kandidatka SUMCOL 01 ni imela razlikovalnega učinka v smislu člena 7 Uredbe št. 2100/94.
26
USRS je podrobneje glede pogoja splošne znanosti referenčne sorte v odločbi o zavrnitvi navedel:
„Sorta ‚Sumcol 01‘ se pri preskušanju glede na izraznost opazovanih značilnosti ni jasno razlikovala od referenčne rastline Plectranthus ornatus iz Južne Afrike, ki je bil v času vložitve prijave (7. junij 2001) splošno znana.
[…]
E. van Jaarsvel je navedel, da se v botaničnem vrtu Kirstenbosch osredotočajo na domorodne vrste. P. ornatus ni bila domorodna vrsta v Južni Afriki, s čimer je pojasnjeno, zakaj te vrste ne gojijo v botaničnem vrtu. Kljub temu pa je [referenčna] sorta na trgu in se prodaja v vrtnarijah v Južni Afriki, tako da se jo lahko najde v zasebnih vrtovih, kot je vrt E. van Jaarsvelda. Ker je ta vrsta na trgu in ker se jo lahko najde v zasebnih vrtovih, je treba šteti, da je splošno znana.
[USRS] nima razloga, da bi dvomil v izvor rastlin, ki jih je navedel E. van Jaarsveld.“
27
Tožeča stranka je 11. junija 2004 pri odboru za pritožbe USRS vložila pritožbo zoper odločbo o zavrnitvi. Hkrati je prosila za dovoljenje za pregled aktov postopka. Tej prijavi je bilo ugodeno, kar je pet dni pred iztekom štirimesečnega roka za vložitev pisne izjave z utemeljitvijo pritožbe, kot določa člen 69 Uredbe 2100/94. Tožeča stranka je kljub temu vložila tako izjavo.
28
Odločba o zavrnitvi ni bila deležna vmesnega popravka na podlagi člena 70 Uredbe št. 2100/94 v enem mesecu po prejemu izjave z utemeljitvijo pritožbe, kot določa ta določba. Z dopisom z dne 30. septembra 2004 pa je USRS obvestil tožečo stranko, da je za dva tedna „odložil odločanje“ o tem, ker so bile po njegovem mnenju potrebne nove raziskave.
29
E. van Jaarsveld je 8. oktobra 2004 USRS predložil te navedbe:
„Plectranthus ornatus je opisal dr. L. E. Codd v Plectranthus and allied genera in southern Africa [Bothalia 11, 4: str. 393 in 394 (1975)]. Dr. Codd je v diagnozi ugotovil, da ‚raste na skalah v polsenčnih legah na višini med 1000 m in 1500 m v Etiopiji in Tanzaniji. V Južni Afriki jo gojijo in je tam na pol naturalizirana‘. Tako lahko trdim in pritrdim dr. Coddu, da je ta rastlina prisotna v naših lokalnih drevesnicah že 30 let. Že leta 1975 se je na široko uporabljala in se je z njo na široko trgovalo, vendar pod imenom P. neochilus. Danes lahko Plectranthus ornatus najdemo v vrtovih po vsej Južni Afriki in je razširjena v vrtnarski trgovini.“
30
USRS je 13. oktobra 2004 E. van Jaarsveldu postavil nova vprašanja o kraju in času odvzema sadik, o dokazih njihovega nakupa, o alternativnih virih pridobitve in morebitnem izvoru evropskih rastlin ter o podatkih knjige dr. Codda.
31
E. van Jaarsveld je 15. oktobra 2004 odgovoril:
„Zadevne rastline niso bile kupljene – gre za običajen klon, ki ga ljudje sadijo po vsem Cape Townu in Republiki Južna Afrika (RJA). Rastline, ki sem jih poslal, so iz mojega zasebnega vrta (prebivam in delam v botaničnem vrtu Kirstenbosch); eno sadiko sem prejel pred nekaj leti iz vrta prijatelja iz Plumsteada, ki je bil znan po vrtnarski trgovini. Tudi mi smo jo gojili v svojem botaničnem vrtu pod imenom P. neochilus, vendar smo jo, po tem ko smo ugotovili, da gre za tujo vrsto, izločili iz botaničnega vrta Kirstenbosch, ker gojimo le rastline iz RJA. Ta klon je na voljo v drevesnicah po vsej RJA in je na našem vrtnarskem trgu od začetka sedemdesetih let. S Plectr. delam že leta in ta klon dobro poznam; ne prideluje se ga iz semena in je torej v celoti iz istega genetskega vira, torej enega klona.
Poslal vam bom kopije ustreznih strani dr. Codda.“
32
USRS je stopil v stik tudi z južnoafriškim ministrstvom za kmetijstvo in je ob sklicevanju na dopis E. van Jaarsvelda zaprosil za več podatkov o razpoložljivosti vrste Plectranthus ornatus.
33
J. Sadie z navedenega ministrstva je v odgovoru z dne 2. novembra 2004 navedla:
„Bila sem v stiku s še enim strokovnjakom za Plectranthus, dr. Gertom Britsom, ki je tudi gojitelj.
Prvič, Plectranthus je eden izmed rodov, s katerimi se Ernst van Jaarsveld ukvarja že dolga leta, zato je res strokovnjak za ta rod in se lahko zanesete na podatke, ki jih posreduje.
Drugič, Plectranthus ornatus je vrsta iz tropske Afrike (Tanzanija in Kenija). Ta vrsta je zelo podobna vrsti iz Južne Afrike, P. neochilus, pri čemer je socvetje slednje daljše, konica listov P. ornatus pa je zaobljena. Zdi se, da drevesničarji ti vrsti zamenjujejo. Ker drevesničarji večinoma niso izučeni botaniki, se pri ugotavljanju rastlinskih vrst zanašajo na druge in le malo izmed njih naj bi poznalo drobne razlike med vrstami, kot sta ti.
V Pretoria Herbarium sta posušena primerka P. ornatus, ki sta bila vzeta iz vrta leta 1960. Potrditev posušenih primerkov, zbranih izmed naturaliziranih in vrtnih rastlin v Južni Afriki, je v nedavni objavi dr. H. F. Glena, Cultivated Plants of southern Africa – names, common names, literature, 2002, str. 326.
Objava L. E. Codda iz leta 1975, Plectranthus (Labiataea) and allied genera in southern Africa, Bothalia 11(4), str. od 371 do 442, omenja P. ornatus kot rastlino, ki je v Južni Afriki gojena in na pol naturalizirana. Temu pritrjuje Andrew Hankey v članku, objavljanem v št. 21 revije Plantlife septembra 1999, The genus Plectranthus in South Africa: diagnostic characters and simple fields keys, str. 8-15.
Dejstvo je, da ta vrsta izhaja iz Afrike in da če rastlin, tudi iz zasebnih vrtov, ni mogoče razlikovati od sorte, za katero se zahteva dodelitev pravice za gojenje, to pomeni, da ‚sorta‘ ni edinstvena.
[…] Lahko ugotovimo vire pridelave P. ornatus, a bo to trajalo nekaj časa. Lahko pa vas napotim k drevesničarjem v Rodene Wholesale Nursery v Port Elizabeth, ki so se pritožili zoper registracijo sorte P. neochilus v Združenih državah, ker je na podlagi slik niso mogli razlikovati od običajne P. neochilus, ki jo gojijo že skoraj petnajst let.“
34
USRS je 10. novembra 2004 odločil, da ne bo popravil določbe o zavrnitvi na podlagi vmesnega postopka iz člena 70 Uredbe št. 2100/94 in da bo pritožbo predložil odboru za pritožbe. USRS je navedel, da je bilo bistveno vprašanje, ali so bile rastline referenčne sorte, ki jih je E. van Jaarsveld poslal Bundessortenamtu, rastline sorte SUMCOL 01, ki so bile iz Nemčije izvožene v Južno Afriko, kot trdi tožeča stranka. USRS je na to vprašanje odgovoril nikalno na podlagi preskušanja Bundessortenamta, ki je odkril razlike med sorto kandidatko in referenčno sorto glede višine rastline, širine listov in dolžine cvetne cevi.
35
USRS je v odgovoru z dne 8. septembra 2005 na vprašanje odbora za pritožbe priznal, da bi se rastline lahko odzvale na spremembe klime in lege ter da zato, kot je razložil Bundessortenamt, ni mogoče povsem izključiti, da sorte, ki se med sabo tako minimalno razlikujejo, kot se sorta kandidatka razlikuje od referenčne sorte, izhajajo iz iste sorte.
36
Stranke so odboru za pritožbe predstavile svoja stališča na obravnavi 30. septembra 2005. Iz zapisnika o tej obravnavi izhaja, da je bila ga. Heine na obravnavi prisotna kot zastopnica USRS. Med drugim je izjavila, da so od šestih sadik, ki jih je poslal E. van Jaarsveld, le štiri preživele prevoz. Da bi izključili možnost, da so razlike med sorto kandidatko in referenčno sorto posledica okoljskih dejavnikov, so bile pridelane nove sadike in uporabljene kot referenčna sorta. Ker so bile te druga generacija, bi bilo po njenem mnenju treba ugotovljene razlike pripisati genotipskim dejavnikom.
37
Iz zapisnika o obravnavi prav tako izhaja, da oddelek za pritožbe po koncu obravnave ni bil povsem prepričan o poznanosti referenčne sorte. Ne da bi oddelek podvomil o verodostojnosti in preskušanju E. van Jaarsvelda, je ocenil, da nekatere njegove trditve niso bile dovolj podkrepljene, zato se mu je zdelo potrebno, da en izmed njegovih članov opravi ogled v Južni Afriki v okviru dokaznega postopka iz člena 78 Uredbe št. 2100/94.
38
V zapisniku o obravnavi je v zvezi s tem navedeno:
„Predsedujoči je zaključil ustni postopek.
Po tajnem posvetovanju je predsedujoči razglasil to odločitev:
[…]
[…] ideja je bila, da se na vprašanje, ali je bila referenčna sorta splošno znana, odgovori tako, da C. J. Barendrecht, član odbora za pritožbe, v Južni Afriki opravi ogled in zbere ustrezne podatke (člen 78 Uredbe Sveta št. 2100/94 ).
Obrazložitev:
Čeprav je odbor domneval, da obvestila, ki jih je E. van Jaarsveld poslal po pošti, ne dopuščajo nobenega dvoma o njegovi tehnični usposobljenosti in verodostojnosti, pa iz vsebine dokazov izhaja, da E. van Jaarsveld ni pokazal tako resne pazljivosti v zvezi z jasnimi vprašanji, ki jih je zastavil Urad, kot bi bila pazljivost, ki bi jo od njega zahtevale druge uradne agencije ali sodišča. Odbor zato še ni bil jasno prepričan, da so bile rastline iz vrta E. van Jaarsvelda res ornatus, ki je včasih rasel v botaničnem vrtu. Navedba v zvezi s tem ni bila dovolj pojasnjena. Tako ni bilo predloženo nobeno pojasnilo o tem, kako je bil ornatus prenesen iz botaničnega vrta v vrt prijatelja, ali o navedbi, da je vrsta ornatusa iz botaničnega vrta bila ista sorta kot ta iz vrta E. van Jaarsvelda.
Stranke postopka so bile pravočasno obveščene (sic) o času in poteku potovanja, da bi se jim dala možnost, da bi se ga udeležile. Za dokazno sredstvo je veljal pogoj, da tožeča stranka plača predujem za stroške (člen 62 Uredbe Komisije (ES) št. 1239/95). Stroške bo na koncu nosila neuspela stranka.“
39
Odbor za pritožbe je 27. decembra 2005 s sklepom sprejel zadevno dokazno sredstvo. Za izvedbo tega ukrepa je določil pogoj, da tožeča stranka plača predplačilo v višini 6000 eurov na podlagi člena 62 Uredbe Komisije (ES) št. 1239/95 z dne o uvedbi izvedbenih pravil za izvajanje Uredbe Sveta (ES) št. 2100/94 v zvezi s postopki, ki potekajo na Uradu Skupnosti za rastlinske sorte (UR L 121, str. 37).
40
V vlogi z dne 6. januarja 2006 je tožeča stranka navedla, da ji ni bilo treba predložiti dokazov in da ni zahtevala odrejenega dokaznega ukrepa. Poudarila je, da mora USRS ugotoviti razlikovalni učinek v smislu člena 7 Uredbe št. 2100/94. Tako je bilo po njenem mnenju „poizvedovalno potovanje“ v Južno Afriko predvideno le na podlagi člena 76 Uredbe št. 2100/94. V skladu s to določbo ni bila njena obveznost, da plača predujem.
41
Odbor za pritožbe je z odločbo z dne 2. maja 2006 (zadeva A 003/2004, v nadaljevanju: izpodbijana odločba) zavrnil pritožbo zoper odločbo o zavrnitvi. V bistvu je menil, da sorte SUMCOL 01 ni mogoče jasno razlikovati od referenčne sorte, ki je bila v času vložitve prijave splošno znana.
42
Odbor za pritožbe je na strani 20 navedene odločbe v zvezi z neizvedbo dokaznega sredstva, odrejenega s sklepom, navedel:
„Odbor ni odredil sklepa o dokaznem sredstvu za ugotovitev istovetnosti in splošne poznanosti referenčne sorte iz vrta E. van Jaarsvelda, ker se je odbor, po tem ko je imel sprva dvome o navedenih razlogih, končno le prepričal, da je bila sorta, uporabljena za primerjavo, referenčna sorta in ne SUMCOL 01 ter da je bila referenčna sorta splošno znana na dan vložitve prijave.
Tako dejstvo, da tožeča stranka ni plačala predujma v zvezi z dokaznim sredstvom, ni vzrok za odločitev, da se dokazno sredstvo ne izvede.“
Postopek in predlogi strank
43
Tožeča stranka je 18. julija 2006 v sodnem tajništvu Sodišča prve stopnje vložila to tožbo.
44
Tožeča stranka je 6. julija 2007 vložila nov dokument v podporo navedbam o dokaznem bremenu. Ta dokument je bilo pismo z dne, ki ga je svojemu odvetniku in predsedniku USRS poslala Communauté internationale des obtenteurs de plantes ornementales et fruitières de reproduction asexuée (mednarodna skupnost gojiteljev okrasnih in sadnih rastlin, ki se razmnožujejo nespolno, CIOPORA), v katerem je izrazila mnenje o tem vprašanju. Navedeni dokument je bil začasno vložen v spis, ker je bila odločitev o njegovi dopustnosti odložena na kasnejšo stopnjo v postopku. Prav tako je bil sporočen USRS, ki je bil pozvan, naj svoja stališča predstavi na obravnavi.
45
Po spremembi sestave senata Sodišča prve stopnje ob začetku novega sodnega leta je bil sodnik poročevalec razporejen v sedmi senat, kateremu je bila zato dodeljena obravnavana zadeva.
46
Sodišče prve stopnje (sedmi senat) je na podlagi poročila sodnika poročevalca odločilo, da odpre ustni postopek.
47
Stranke so na obravnavi 14. maja 2008 stališča podale ustno in odgovorile na vprašanja Sodišča prve stopnje. Na skupen predlog strank, utemeljen z odsotnostjo ge. Schohe zaradi bolezni, je bilo USRS dovoljeno, da za jezik postopka uporablja angleščino v skladu s členom 35(2)(b) Poslovnika Sodišča prve stopnje. Tožeča stranka je odstopila od prvih dveh tožbenih predlogov, odločitev o tem pa je bila navedena v zapisniku o obravnavi. USRS je navedel, da nima nobenega ugovora zoper upoštevanje mnenja CIOPORA, navedenega v točki 44, odločitev o tem pa je bila prav tako navedena v zapisniku o obravnavi. Sodišče prve stopnje je odločilo, da ta dokument ostane v spisu.
48
Tožeča stranka predlaga Sodišču prve stopnje, naj:
—
razveljavi izpodbijano odločbo in
—
USRS naloži plačilo stroškov.
49
USRS Sodišču prve stopnje predlaga, naj:
—
tožbo zavrne in
—
tožeči stranki naloži plačilo stroškov;
—
podredno pa predlaga, naj, če USRS s predlogom ne bi uspel, odloči, da ta nosi le svoje stroške v skladu s členom 136(1) Poslovnika.
Pravo
50
Tožeča stranka v podporo svoji tožbi v bistvu navaja osem tožbenih razlogov. Prvi tožbeni razlog, ki se deli na tri očitke, se nanaša na kršitev določb člena 62 Uredbe št. 2100/94 v povezavi s členom 7(1) in (2) te uredbe. Drugi tožbeni razlog se nanaša na kršitev člena 76 Uredbe št. 2100/94. Tretji tožbeni razlog se nanaša na kršitev člena 75 Uredbe št. 2100/94 in „splošne prepovedi sprejemanja nepričakovanih odločitev v pravni državi“. Četrti tožbeni razlog se nanaša na kršitev člena 60(1) Uredbe št. 1239/95. Peti tožbeni razlog se nanaša na kršitev člena 62(1) Uredbe št. 1239/95. Šesti tožbeni razlog se nanaša na kršitev člena 88 Uredbe št. 2100/94. Sedmi tožbeni razlog se nanaša na kršitev člena 70(2) Uredbe št. 2100/94. Nazadnje, osmi tožbeni razlog se nanaša na kršitev člena 67(2), prvi stavek, Uredbe št. 2100/94.
51
Sodišče prve stopnje bo najprej preučilo prvi tožbeni razlog, nato skupaj tretji in peti tožbeni razlog in nato drugi, četrti, šesti, sedmi in osmi tožbeni razlog.
Prvi tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev člena 62 Uredbe št. 2100/94 v povezavi s členom 7(1) in (2) te uredbe
Trditve strank
52
Tožeča stranka navaja, da mora biti v skladu s členom 62 Uredbe št. 2100/94 žlahtniteljska pravica v Skupnosti podeljena, če ugotovitve preskušanja zadostujejo za to in če ni zadržkov iz členov 59 in 61 te uredbe. USRS naj pri tem ne bi imel diskrecijske pravice, zato mora biti pravica podeljena, če so izpolnjeni pogoji glede vsebine in oblike.
53
V obravnavani zadevi naj bi USRS napačno uporabil to določbo, s tem da je napačno presodil, da niso bili izpolnjeni pogoji za dodelitev žlahtniteljske pravice v Skupnosti. Tožeča stranka v bistvu očita odboru za pritožbe, da se je oprl izključno na navedbe E. van Jaarsvelda, za katere tožeča stranka meni, da so delno očitno napačne in v celoti protislovne glede izvora in znanosti sadik, ki jih je ta poslal, ter glede poznavanja E. van Jaarsvelda, kot strokovnjaka, vrste Plectranthus.
54
Tožeča stranka v okviru prvega dela tožbenega razloga navaja podrobneje, da je USRS kršil člen 7(1) Uredbe št. 2100/94, ker je napačno presodil, da sorta SUMCOL 01 ni imela razlikovalnega učinka v smislu te določbe. V zvezi s tem tožeča stranka ponavlja tezo, ki jo je navajala že pred USRS in njegovim odborom za pritožbe, v skladu s katero, ob upoštevanju obrobnosti ugotovljenih razlik med sorto kandidatko in referenčno sorto, je bila slednja enaka sorti kandidatki. Po njenem mnenju naj E. van Jaarsveld Bundessortenamtu ne bi izročil rastlin referenčne sorte, temveč sorto SUMCOL 01. Tako naj ne bi bila opravljena primerjava sorte kandidatke z referenčno sorto v smislu člena 7(1) Uredbe št. 2100/94. Bundessortenamt naj vsaj ne bi mogel izključiti te možnosti, kar naj bi zadostovalo za ugotovitev kršitve navedene določbe.
55
Tožeča stranka v okviru drugega dela tožbenega razloga, ki ga podaja podredno, če bi bilo sprejeto, da so bile rastline, ki jih je poslal E. van Jaarsveld, res referenčna sorta, podrobneje navaja, da je USRS kršil člen 7(2) Uredbe št. 2100/94, ker je napačno presodil, da je bila domnevna referenčna sorta splošno znana v času vložitve prijave. Navaja predvsem, da se E. van Jaarsveld moti, ko navaja, da so zadevne rastline vrsta, ki se jo lahko dobi „že leta v vrtnarskih trgovinah v Južni Afriki“. Do sedaj na bi bilo edino možno dokazati obstoj samo ene rastline, ki raste na vrtu E. van Jaarsvelda.
56
Tožeča stranka v okviru tretjega dela tožbenega razloga podrobneje navaja, da so napake, s katerimi naj bi bila zaznamovana vsebinska presoja odbora za pritožbe, pomenile tudi kršitev člena 62 Uredbe št. 2100/94. Po njenem mnenju ugotovitve USRS ne upravičujejo domneve, da se rastline sorte SUMCOL 01 ne razlikujejo jasno od sorte, katere obstoj je bil splošno znan na dan vložitve prijave.
57
Tožeča stranka v zvezi s tem dodaja, da njena naloga ni dokazati neobstoj splošno znane referenčne sorte in da mora biti, če o tem obstaja dvom, žlahtniteljska pravica v Skupnosti podeljena. Tako tudi če ni bilo mogoče dokončno pojasniti izvora in istovetnosti rastlin, ki jih je poslal E. van Jaarsveld, to naj po mnenju tožeče stranke ne bi omogočalo utemeljitve zavrnitve prijave. Pojmovanje USRS, v skladu s katerim je treba zavrniti podelitev žlahtniteljske pravice za sorto kandidatko, ker ni mogoče brez najmanjšega dvoma ugotoviti, da se jasno razlikuje od vseh drugih vrst, ki so splošno znane na dan vložitve prijave, naj bi bilo očitno napačno.
58
USRS navaja, da noben od treh delov tožbenega razloga ni utemeljen.
Presoja Sodišča prve stopnje
– Uvodni preudarki o obsegu sodnega nadzora Sodišča
59
Iz sodne prakse izhaja, da ko mora organ Skupnosti v okviru svojih nalog opraviti zapletene ocene, predvsem ekonomske, mora za to imeti široko diskrecijsko pravico, katere izvajanje je podrejeno omejenemu sodnemu nadzoru, ki ne pomeni, da sodišče Skupnosti s svojo presojo dejanskega stanja nadomesti presojo navedenega organa. Sodišče Skupnosti se tako v podobnem primeru omeji na preučitev resničnosti dejstev in vprašanja, kako je ta organ pravno opredelil ta dejstva, ter predvsem, ali ni ravnanje tega organa napačno oziroma pomeni zlorabo pooblastil in ali je ta organ očitno presegel svojo diskrecijsko pravico (sodbe Sodišča z dne 13. julija 1966 v združenih zadevah Consten in Grundig proti Komisiji, 56/64 in 58/64, Recueil, str. 429; z dne v zadevi Balkan-Import-Export, 55/75, Recueil, str. 19, točka 8; z dne v zadevi Øhrgaard in Delvaux proti Komisiji, 9/82, Recueil, str. 2379, točka 14; z dne v zadevi Matra proti Komisiji, C-225/91, Recueil, str. I-3203, točki 24 in 25, in z dne v zadevi National Farmers’ Union in drugi, C-157/96, Recueil, str. I-2211, točka 39).
60
Če je odločba upravnega organa rezultat zapletenih tehničnih presoj, na primer na medicinsko-farmacevtskem področju, so te praviloma prav tako predmet omejenega sodnega nadzora, kar pomeni, da sodišče Skupnosti s svojo presojo ne more nadomestiti presoje dejstev, ki jo je opravil navedeni organ (sklep predsednika Sodišča z dne 11. aprila 2001 v zadevi Komisija proti Bruno Farmaceutici in drugi, C-474/00 P(R), Recueil, str. I-2909, točka 90; glej sodbo Sodišča prve stopnje z dne v zadevi Microsoft proti Komisiji, T-201/04, ZOdl., str. II-3601, točka 88 in navedena sodna praksa).
61
A čeprav sodišče Skupnosti upravnemu organu priznava območje proste presoje glede ekonomskih ali tehničnih zadev, to ne pomeni, da se mora vzdržati nadzora nad razlago takih podatkov, ki jo opravi upravni organ. Dejansko mora sodišče Skupnosti preveriti predvsem ne le vsebinsko točnost navedenih dokazov, njihovo zanesljivost in doslednost, ampak tudi, ali ti dokazi vsebujejo vse upoštevne podatke, ki jih je treba upoštevati pri presoji zapletene situacije, in ali lahko utemeljijo iz njih izvedene sklepe. Vendar v okviru tega nadzora s svojo gospodarsko presojo ne more nadomestiti presoje uprave (glej sodbo Sodišča z dne 22. novembra 2007 v zadevi Španija proti Lenzingu, C-525/04 P, ZOdl., str. 9947, točka 57, in zgoraj v točki 60 navedeno sodbo Microsoft proti Komisiji, točka 89 in navedena sodna praksa).
62
Ta sodna praksa lahko velja v primeru, v katerem je upravna odločba rezultat zapletenih presoj, ki izhajajo iz drugih znanstvenih področij, kot sta botanika ali genetika.
63
V obravnavani zadevi je presoja razlikovalnega učinka rastlinske sorte glede na merila iz člena 7(1) Uredbe št. 2100/94 znanstveno in tehnično zapletena in se z njo lahko utemelji omejitev obsega sodnega nadzora.
64
S temi kriteriji se namreč zahteva, da se preveri, ali je sorto kandidatko „po izražanju lastnosti, ki izvirajo iz nekega genotipa ali kombinacije genotipov, mogoče razločiti od katere koli druge sorte“. Kot med drugim izhaja iz dokumenta UPOV TG/1/3 z dne 19. aprila 2002 z naslovom Splošen uvod k preskušanju razlikovanja, istovrstnosti in stalnosti usklajevanja opisov novih rastlinskih pridobitev, zahteva taka presoja strokovna in posebna tehnična znanja med drugim na področju botanike in genetike (glej po analogiji sodbo Sodišča prve stopnje z dne v zadevi A. Menarini proti Komisiji, T-179/00, Recueil, str. II-2879, točki 44 in 45).
65
Nasprotno pa presoja obstoja druge splošno znane sorte glede na kriterije iz člena 7(2) Uredbe št. 2100/94 ne zahteva strokovnih in posebnih tehničnih znanj ter ne predstavlja zapletenosti, s katero bi se lahko utemeljilo obseg sodnega nadzora.
66
Ta merila se namreč nanašajo na to, da je treba preveriti, na primer, ali je bila na dan vložitve prijave za podelitev žlahtniteljske pravice za sorto kandidatko druga sorta „predmet žlahtniteljske pravice ali [je bila] vpisana v uradni register sort rastlin v Skupnosti v kateri od držav ali za to pristojnih meddržavnih organizacij“ in tudi ali je bila „zanjo sprejeta prijava za podelitev žlahtniteljske pravice ali za vpis v uradni register, če je medtem že prišlo do podelitve ali vpisa“.
67
Sodišče prve stopnje bo na podlagi teh predhodnih preudarkov preučilo zakonitost vsebinskih presoj odbora za pritožbe na podlagi člena 7(1) in (2) in člena 62 Uredbe št. 2100/94 v izpodbijani odločbi.
– Presoje na podlagi člena 7(1) Uredbe št. 2100/94
68
Uvodoma je treba poudariti, da je po stališču Bundessortenamta odbor za pritožbe odločal izključno glede na sorto van Jaarsveld. V teh okoliščinah in kot pravilno trdi tožeča stranka ni treba upoštevati navedb USRS v odgovoru na tožbo glede domnevnega obstoja dveh drugih splošno znanih vrst, ki se prav tako ne razlikujeta jasno od sorte kandidatke. Natančneje, ker odbor za pritožbe ni upošteval pisma Royal Horticultural Society Garden de Wisley, navedenega v točki 18 zgoraj, se USRS nanj ne more sklicevati v tem postopku, zato da bi utemeljil zakonitost izpodbijane odločbe.
69
V skladu z izpodbijano odločbo in v nasprotju s tem, kar trdi tožeča stranka, sorta kandidatka SUMCOL 01 in referenčna sorta van Jaarsveld nista identični in sta torej dve različni sorti, a se med seboj ne razlikujeta jasno v smislu člena 7(1) Uredba št. 2100/94.
70
Te presoje temeljijo na zaključkih preizkušanja, zapisanih v končnem poročilu Bundessortenamta z dne 9. decembra 2003 (glej točko 23 zgoraj), in na pojasnitvah ge. Heine, preskuševalke Bundessortenamta, zadolžene za preskušanje (glej točko 36 zgoraj), ki jih je podala na obravnavi pred odborom za pritožbe.
71
Glede vprašanja, ali je referenčna sorta van Jaarsveld res sorta, ki je različna od sorte kandidatke SUMCOL 01, iz končnega poročila Bundessortenamta izhaja, da so bile ugotovljene razlike med tema sortama v zvezi s tremi od 26 meril za primerjavo, ki se uporabljajo za namene preskušanja, v skladu standardi UPOV: gre za višino rastlin, širino listov in dolžino cvetne cevi. Poleg tega je ga. Heine na obravnavi pred odborom za pritožbe izključila možnost, da bi zadevne razlike lahko bile posledica okolijskih dejavnikov. Po njenem mnenju so bile te razlike posledica genotipskih dejavnikov. Iz tega nujno sledi, da v skladu s to presojo sorta kandidatka in referenčna sorta nista ista sorta.
72
Tožeča stranka priznava obstoj teh razlik, a vztraja, da so posledica vpliva okolijskih dejavnikov.
73
Ob upoštevanju diskrecijske pravice, s katero razpolaga USRS v zvezi z zapletenimi botaničnimi presojami, pa dejavniki, na katere se sklicuje tožeča stranka za podporo svojih trditev, ne zadostujejo za ugotovitev, da so Bundessortenamt in za njim USRS ter njegov odbor za pritožbe storili očitno napako pri presoji, zaradi katere bi se lahko izpodbijano odločbo razglasilo za nično.
74
Prvič, razlage, izpovedbe prič in strokovna poročila, ki jih je predložila tožeča stranka, se na splošno nanašajo na posledice, ki bi jih lahko imeli okolijski dejavniki na lastnosti, za katere je Bundessortenamt ugotovil, da so različne. Tega vpliva USRS ni izpodbijal. Nasprotno, Bundessortenamt je prišel do zaključka, da se razlik, ugotovljenih v posebnih okoliščinah tega primera, ne sme pripisati takim dejavnikom, temveč genotipskim dejavnikom. Splošni dejavniki, na katere se sklicuje tožeča stranka, ne morejo ovreči tega specifične ugotovitve.
75
Drugič, očitek tožeče stranke, v skladu s katerim naj se ne bi dovolj upoštevalo dejstva, da so bile rastline tožeče stranke in tiste, ki jih je poslal E. van Jaarsveld, leta izpostavljene različnim klimatskim pogojem, se zdi zgolj ocena, ki se razlikuje od presoje USRS. Ne dokazuje, da je bila presoja USRS očitno napačna.
76
Tretjič, trditev tožeče stranke, da naj Bundessortenamt ne bi mogel sam izključiti možnosti, da so bile vse rastline, pridelane v letu 2003, sorta SUMCOL 01, se zdi napačna.
77
Res je, da je ga. Heine v elektronskem sporočilu USRS z dne 20. junija 2005 navedla:
„Nismo mogli razlikovati rastlin, za katere je vložena prijava, od rastlin iz Južne Afrike in zato lahko seveda trdimo, da vse rastline izvirajo iz rastlin, za katere je vložena prijava.“
78
USRS je na podlagi teže tega odgovora v pisnem odgovoru z dne 8. septembra 2005 na vprašanje odbora za pritožbe priznal, da bi se rastline lahko odzvale na spremembe podnebja in lege ter da zato, kot je razložil Bundessortenamt, ni mogoče povsem izključiti, da sorte, ki se med sabo tako minimalno razlikujejo, kot se sorta kandidatka razlikuje od referenčne sorte, izhajajo iz iste sorte (glej točko 35 zgoraj).
79
V celoviti presoji dokazov pa ni potrebno dajati posebne teže zadevni izjavi ge. Heine in posledično tudi ne pisnemu odgovoru USRS odboru za pritožbe v zvezi s tem. Po eno strani navedeno izjavo, vsebovano v naglici spisanem elektronskem sporočilu skoraj dve leti po preskušanju in ko se zadevna oseba verjetno ni več spomnila celotne vsebine spisa, namreč ovrže končno poročilo z dne 12. decembra 2003, v katerem so ugotovljene razlike med obema sortama. Po drugi strani in v nasprotju s tem, kar trdi tožeča stranka, pa iz zapisnika o obravnavi pred odborom za pritožbe v ničemer ne izhaja, da je ga. Heine to izjavo podala na obravnavi. Nasprotno, iz podrobnejših pojasnil, ki jih je ga. Heine podala na obravnavi, izhaja, da sta bili zadevni sorti genetsko različni (glej točko 71 zgoraj).
80
Četrtič, trditev tožeče stranke, da je lahko jasno razlikovala sorti SUMCOL 01 in van Jaarsveld od primerka vrste Plectranthus ornatus, pridelanega v botaničnem vrtu Meise, ni upošteven, ker je Plectranthus ornatus, kot je navedel odbor za pritožbe in čemur tožeča stranka ni nasprotovala, vrsta, v katero spadajo številne sorte, in je torej možno, da se nekatere jasno razlikujejo od sorte SUMCOL 01, druge pa ne.
81
Petič, trditve, ki jih je predložila tožeča stranka, da bi se ovrglo stališče odbora za pritožbe, v skladu s katerim se na podlagi izkušenj „lahko izključi“, da bi rastline sorte SUMCOL 01 lahko končale v zasebnem vrtu E. van Jaarsvelda, niso prepričljive.
82
V skladu z izjavo tožeče stranke iz prijave za žlahtniteljsko pravico se je s sorto SUMCOL 01 začelo trgovati na ozemlju Evropske unije v začetku januarja 2001, ne pa tudi zunaj tega ozemlja (glej točko 12 zgoraj). Sicer pa ne obstaja noben dokaz o trgovanju s sorto SUMCOL 01 v južni Afriki v času spornih dejstev. V najboljšem primeru je tožeča stranka ustanovila le kenijsko družbo Florensis, ki je imela konec leta 2001 omejeno število primerkov za preizkus produktivnosti, južnoafriška družba Alba-Atlantis pa je v začetku leta 2002 izkazala začasen interes za pridobitev licence za izključno distribucijo te sorte v Južni Afriki.
83
Sicer pa je USRS prvič stopil v stik z E. van Jaarsveldom 20. marca 2002, ki je navedel, da vrtnarji v Južni Afriki Plectranthus ornatus običajno uporabljajo in z njim trgujejo (glej točko 17 zgoraj). E. van Jaarsveld je na fotografiji prepoznal sorto SUMCOL 01 kot sorto Plectranthus ornatus Codd (glej točko 19 zgoraj). Sadike sorte je van Jaarsvel poslal Bundessortenamtu v začetku decembra 2002 (glej točko 20 zgoraj). E. van Jaarsveld je oktobra 2004 odgovoril USRS, da so bile pridobljene iz sadike, ki jo je prejel „pred nekaj leti iz vrta prijatelja“ in da izhajajo iz vrtnarskega trga (glej točko 31 zgoraj).
84
S stališčem tožeče stranke se tako ne domneva le, da je E. van Jaarsveld pridobil semena ali sadike sorte SUMCOL 01 v času, ko se z njo še ni trgovalo v Južni Afriki, in da jih je takoj začel gojiti v svojem zasebnem vrtu, ampak tudi, da je USRS podal lažne izjave o izvoru sadik, ki mu jih je poslal decembra 2002, to pa le zato, da bi preprečil podelitev žlahtniteljske pravice v Skupnosti, za katero je zaprosila tožeča stranka. Tudi če takega scenarija ni mogoče kategorično zavrniti, se zdi neverjeten in ga je treba zavrniti glede na to da ni dokazov, s katerimi bi se ga podprlo.
85
V zvezi s tem je treba dodati, da tožeča stranka ni predložila nobenega dokaza, na podlagi katerega bi se lahko resno podvomilo v verodostojnost navedb E. van Jaarsvelda, medtem ko je to verodostojnost potrdilo južnoafriško ministrstvo za kmetijstvo (glej točko 33 zgoraj). Tožeča stranka se je omejila na navedbo, da je E. van Jaarsveld imel stike z „več“ konkurenti, ne da bi šla tako daleč, da bi ga „hotela obtožiti“. Taka podtikanja pa vendar ne zadoščajo za ogrozitev verodostojnosti priče, katere tehnična znanja potrjujejo pristojni južnoafriški organi in glede katere nič v spisu ne dopušča prepričanja, da ima kakšen interes glede izida tega spora.
86
Šestič in zadnjič so trditve tožeče stranke, ki so namenjene temu, da se ovrže stališče odbora za pritožbe, v skladu s katerim se na podlagi izkušenj „lahko izključi“, da bi rastline sorte SUMCOL 01 lahko končale v zasebnem vrtu E. van Jaarsvelda, v vsakem primeru brezpredmetne.
87
Tudi če se domneva, da te možnosti ni možno kategorično izključiti, ta možnost namreč ne zadošča za to, da se ogrozi presoja USRS, ki temelji na rezultatih preskušanja, v skladu s katerimi sta sorta SUMCOL 01 in sorta van Jaarsveld dve različni sorti. Ker ta ugotovitev sama po sebi zadostuje za utemeljitev izpodbijane odločbe, morebitna napaka odbora za pritožbe, da se to možnost izključi, ne bi vplivala na zakonitost te odločbe.
88
Iz tega sledi, da je treba prvi del prvega tožbenega razloga zavrniti kot neutemeljenega.
– Presoje na podlagi člena 7(2) Uredbe št. 2100/94
89
Vprašanje, ki ga je odbor za pritožbe označil za odločilnega, je, ali se za sorto van Jaarsveld lahko šteje, da je glede na vsebino spisa splošno znana v smislu člena 7(2) Uredbe št. 2100/94.
90
V izpodbijani določbi je navedeno:
„P. ornatus je nedvomno nedomorodna (‚eksotična‘) rastlina iz Južne Afrike. To je razlog, da sorte te vrste niso razstavljene v botaničnih vrtovih. Vendar pa iz tega ne sledi, da sorte te vrste ne bi mogle biti na voljo v Južni Afriki. ‚Eksotične‘ rastline, z drugimi besedami nedomorodne rastline, ki se jih lahko razmnožuje in ki se prilagodijo tujim klimam, so zaradi svoje eksotičnosti prav tako zelo popularne. Tožeča stranka je po vsej Južni Afriki naletela na P. neochilus, vrsto, ki je glede na izpovedi prič ‚zelo podobna‘ SUMCOL 01. Kot je med drugim poudarila ga. Sadie iz južnoafriškega ministrstva za kmetijstvo – kar je poudaril tudi E. van Jaarsvels v sporočilu z dne 8. oktobra 2004 – se vrsti P. ornatus in P. neochilus pogosto zamenjuje zaradi njune velike podobnosti, kar je imelo za posledico, da zaposleni, ki niso vrtnarji, tudi P. ornatus pogosto prodajajo pod imenom P. neochilus. Tako ni mogoče izključiti, da je tožeča stranka naletela na P. ornatus, a pod imenom P. neochilus. To bi bilo v skladu z izpovedbo E. van Jaarsvelda in ge. Sadie ter viri, na katere sta se sklicevala (med drugim Godd, Brits in Glen), v skladu s katerimi P. ornatus že dolgo časa obstaja v Južni Afriki.
Ga. Sadie med drugim omenja Pretoria Herbarium, v katerem je shranjen P. ornatus in kjer so rastline z vrta pridobili že leta 1960. Poleg tega omenja strokovnjake, kot sta dr. L. E. Codd in Andrew Hankey, ki sta navedla v objavah leta 1975 oziroma 1999, da je bila P. ornatus, ki je sprva izhajala iz Etiopije in Tanzanije, gojena in na pol naturalizirana v Južni Afriki.
E. van Jaarsveld navaja dolgoletna raziskovanja, ki jih je izvedel, in opis, ki ga je podal dr. L. E. Codd, v skladu s katerim je P. ornatus že desetletja na voljo javnosti v Južni Afriki. Navedbe E. van Jaarsvelda v elektronskem sporočilu z dne 15. oktobra 200[4], da so sadike iz njegovega vrta, ki jih je poslal, izhajale iz vrta prijatelja iz Plumsteada in da so bile take rastline nekoč gojene pod imenom P. neochilus v botaničnih domovih, kažejo na to, da so bile poslane sadike sadike vrste P. ornatus, kot jo gojijo v Južni Afriki.“
91
Že na začetku je treba poudariti, da tožeča stranka ni podala izrecnih navedb in posebnih dokazov v podporo drugemu delu tožbenega razloga, da bi izpodbijala izenačenja referenčne sorte iz vrta E. van Jaarsvelda z južnoafriško sorto vrste Plectranthus ornatus, opisane v zadevnih znanstvenih objavah ter podprte z navedbami E. van Jaarsvelda in ge. Sadie, ki ga je s tem izvedel odbor za pritožbe. Ker ni bilo nobenega dokaza o nasprotnem, je odbor za pritožbe upravičeno izvedel to izenačenje na podlagi različnih izjav E. van Jaarsvelda, kot je to storil na strani 19 izpodbijane odločbe. Sicer pa to izenačenje izhaja že iz končnega poročila Bundessortenamta z dne 9. decembra 2003, ki sorto van Jaarsveld označuje kot „referenčno sorto Plectranthus ornatus iz Južne Afrike (van Jaarsveld)“.
92
V teh okoliščinah se je odbor za pritožbe upravičeno oprl na to, kar je navedeno v točki 90 zgoraj, zato da je ugotovil, da je bila referenčna sorta splošno znana.
93
Glede izjav E. van Jaarsvelda je treba poudariti, da je ta že v svojem elektronskem sporočilu z dne 25. marca 2002 – torej še v nespornem obdobju, ker takrat še ni imel nobenega stika s tožečo stranko – sporočil Bundessortenamtu, da Plectranthus ornatus„drevesničarji pogosto uporabljajo in prodajajo“ (glej točko 17 zgoraj). To trditev je kasneje večkrat potrdil in podrobneje pojasnil (glej točke 19, 29 in 31 zgoraj).
94
Sicer pa se nasprotno od tega, kar trdi tožeča stranka, odbor za pritožbe ni oprl le na navedbe E. van Jaarsvelda. Oprl se je tudi na podatke, ki mu jih je posredovalo južnoafriško ministrstvo za kmetijstvo, ter na znanstveno literaturo, ki potrjujejo navedbe E. van Jaarsvelda (glej točko 33 zgoraj).
95
Predvsem je ga. Sadie, uradnica na južnoafriškem ministrstvu za kmetijstvo, potrdila, da je bi E. van Jaarsveld res strokovnjak za Plectranthus ornatus in da se je podatke, ki jih je posredoval, lahko štelo za zanesljive. Iz njenega elektronskega sporočila izhaja tudi, da so drevesničarji prodajali Plectranthus ornatus (tanzanijsko in kenijsko sorto) in Plectranthus neochilus (južnoafriško sorto), čeprav ju zaradi njune podobnosti pogosto zamenjujemo. Poleg tega je ga. Sadie navedla, da ima herbarij iz Pretorije primerke Plectranthus ornatus_„ki so bili nabrani v nekem vrtu leta 1960“.
96
Poleg tega so navedbe E. van Jaarsvelda potrjene s strokovno literaturo. V obravnavani zadevi iz spisa izhaja in temu tožeča stranka ne nasprotuje, da je bila Plectranthus ornatus podrobno opisana v delih L. E. Codda (1975), A. Hankeya (1999) in H. F. Glena (2002) (glej točko 33 zgoraj). Ti so to vrsto opisali kot „gojeno in na pol naturalizirano v Južni Afriki“.
97
V zvezi s tem je treba poudariti, da je v skladu z direktivami UPOV in nasprotno od tega, kar trdi tožeča stranka, objava podrobnega opisa rastlinske sorte eden od dejavnikov, ki se jih lahko upošteva pri ugotavljanju splošnega poznavanja.
98
V skladu s točko 5.2.2..1 z naslovom „Splošno poznavanje“ dokumenta TG/1/3 UPOV z dne 19. aprila 2002, navedenega v točki 64 zgoraj, je objava podrobnega opisa med drugim navedena med dejavniki, ki jih je treba upoštevati pri ugotavljanju splošnega poznavanja.
99
Tak dejavnik se lahko upošteva tudi na podlagi člena 7(2) Uredbe št. 2100/94. Po eni strani namreč ta določba ne vsebuje izčrpnega seznama dejavnikov, na podlagi katerih se lahko ugotovi splošno poznavanje referenčne sorte, kar je potrjeno z uporabo prislova „zlasti“. Po drugi strani, v skladu s predzadnjo uvodno izjavo Uredbe št. 2100/94, pa navedena uredba upošteva zlasti Konvencijo UPOV.
100
V obravnavani zadevi je odbor za pritožbe torej upravičeno upošteval podrobne opise iz del Codda, Hankeya in Glena, zato da je ugotovil splošno poznavanje referenčne sorte.
101
Glede na vse te ujemajoče se navedbe se zdijo redki približki ali neskladja, na katera je opozorila tožeča stranka, v zaporednih navedbah E. van Jaarsvelda, predvsem glede točnega izvora sadik, ki jih je poslal Bundessortenamtu, le manj pomembni. Ta nesoglasja v določeni meri res slabijo izpoved E. van Jaarsvelda in je razumljivo, da je odbor za pritožbe najprej odločil izvesti dokazni ukrep, da bi razblinil dvome v zvezi s tem. Vendar je res tudi, da glede odločilnega vprašanja splošnega poznavanja referenčne sorte navedbe E. van Jaarsvelda potrjujejo tudi južnoafriški strokovnjaki in več znanstvenih objav.
102
Iz tega sledi, da je treba drugi del prvega tožbenega razloga zavrniti kot neutemeljenega.
– Presoje na podlagi člena 62 Uredbe št. 2100/94
103
Tretji del prvega tožbenega razloga, ki se nanaša na kršitev člena 62 Uredbe št. 2100/94 temelji na premisi, v skladu s katero odbor za pritožbe ni bil zakonito upravičen, da na podlagi podatkov, ki jih je imel na voljo za presojo, ugotovi, da obstaja splošno znana referenčna sorta, od katere se sorta kandidatka ne razlikuje jasno. Tožeča stranka nasprotno meni, da če bi USRS pravilno upošteval dejansko stanje in predvsem protislovja E. van Jaarsvelda, navedena v okviru prvih dveh delov tožbenega razloga, bi moral ugotoviti, da je bila sorta SUMCOL 01 jasno razločljiva.
104
Sodišče prve stopnje že na začetku poudarja, da je stališče tožeče stranke, v skladu s katerim bi bilo treba ugotoviti, da je bila sorta SUMCOL 01 jasno razločljiva, v očitnem nasprotju s stališčem, ki ga je navedla v okviru prvega dela tožbenega razloga, v skladu s katerim sta sorta kandidatka SUMCOL 01 in referenčna sorta van Jaarsveld ista sorta.
105
V vsakem primeru iz preučitve prvih dveh delov tožbenega razloga izhaja, da je premisa, na kateri temeljijo navedbe tožeče stranke, napačna.
106
V teh okoliščinah so splošne navedbe tožeče stranke glede dokaznega bremena in obveznosti USRS, da na lastno pobudo razišče dejstva, brezpredmetne ali neumestne.
107
Isto velja za navedbe CIOPORA v strokovnem poročilu z dne 3. julija 2007, navedenem v točki 44 zgoraj.
108
Iz vsega navedenega izhaja, da je treba tretji del prvega tožbenega razloga zavrniti kot neutemeljenega in s tem tudi prvi tožbeni razlog v celoti.
Tretji in peti tožbeni razlog, ki se nanašata na kršitev člena 75 Uredbe št. 2100/94 in „splošne prepovedi sprejemanja nepričakovanih odločitev v pravni državi“ oziroma na kršitev člena 62(1) Uredbe št. 1239/95.
Trditve strank
109
Tožeča stranka v okviru tretjega tožbenega razloga, ki se nanaša na kršitev člena 75 Uredbe št. 2100/94 in na „splošno prepoved sprejemanja nepričakovanih odločitev v pravni državi“ trdi, da je bila izpodbijana odločba sprejeta nepričakovano in da temelji na preudarkih, o katerih prej ni slišala. Tožeča stranka namreč meni, da ji ni nič omogočilo nadejati se take odločbe glede na potek obravnave z dne 30. septembra 2005 pred odborom za pritožbe in na pomen sklepa o dokaznem sredstvu z dne . Tožeča stranka tudi navaja, da ni imela možnosti izjaviti se o preudarkih iz te odločbe, ki naj bi po njenem mnenju utemeljili povsem novo presojo dejstev.
110
Tožeča stranka v repliki pojasnjuje, da odbor za pritožbe v okviru posvetovanja ne bi smel spremeniti svojega „začasnega mnenja“, po tem ko je sprejel sklep o dokaznem sredstvu, in ne bi smel sprejeti izpodbijane odločbe, ne da bi ji dal prej možnost izjaviti se o tem. V tistem času naj bi se odbor za pritožbe namreč strinjal s tožečo stranko o tem, da do tedaj predloženi dokazi niso zadostovali za ugotovitev splošnega poznavanja referenčne sorte. Odbor za pritožbe bi ji zato po njenem mnenju moral razložiti okoliščine, ki so ga privedle do tega, da je spremenil mnenje, in ji dati možnost, da o tem predloži stališča.
111
Tožeča stranka v okviru petega tožbenega razloga navaja, da je odbor za pritožbe kršil člen 62(1) Uredbe št. 1239/95, ko je za izvedbo dokaznega sredstva, ki ga je odredil, določil pogoj, da tožeča stranka plača predujem za stroške, čeprav ni predlagala konkretnega sredstva in ni zahtevala njegove izvedbe.
112
USRS navaja, da odbor za pritožbe ni kršil nobene določbe, na katere se sklicuje tožeča stranka.
Presoja Sodišča prve stopnje
– Peti tožbeni razlog
113
Člen 62(1) Uredbe št. 1239/95 z naslovom „Stroški dokaznega postopka“ določa:
„Dokazni postopek je lahko pogojen s pologom zneska, ki ga [USRS] plača stranka v postopku, ki je zahtevala dokazni postopek, in ki ga določi [USRS], glede na oceno stroškov.“
114
V obravnavani zadevi tožeča stranka ni zaprosila za zadevno dokazno sredstvo, temveč ga je odbor za pritožbe odredil na lastno pobudo.
115
Ta zato ni bil upravičen opreti se na člen 62 Uredbe št. 1239/95 in za izvedbo tega ukrepa določiti pogoj, da tožeča stranka plača predujem.
116
Tako se zdi, da je peti tožbeni razlog utemeljen v delu, v katerem se z njim meri na ugotovitev nezakonitosti sklepa o odreditvi dokaznega sredstva z dne 27. decembra 2005.
117
Vendar je treba ta tožbeni razlog v okviru predloga za razglasitev ničnosti izpodbijane določbe zavrniti kot brezpredmetnega, ker je bila odločba sprejeta ne da bi bilo sporno dokazno sredstvo izvedeno in ne da bi odbor za pritožbe na podlagi tega določil pravne posledice, ki bi bile za tožečo stranko neugodne.
– Tretji tožbeni razlog
118
Člen 75 Uredbe št. 2100/94 določa:
„Odločbe [USRS] morajo biti obrazložene. Odločbe lahko temeljijo samo na razlogih ali dokazih, o katerih so se stranke v postopku imele možnost ustno ali pisno izjaviti.“
119
Izpodbijana določba, nasprotno od tega kar trdi tožeča stranka, temelji na takih razlogih in takih dokazih, namreč, v bistvu, pisnih izjavah E. van Jaarsvelda in ge. Sadie ter izvlečkov iz del Codda, Hankeya in Glena, ki so vsi v spisu upravnega postopka, do katerega je imela tožeča stranka dostop, in o katerih se je tožeča stranka lahko izjavila ustno in pisno.
120
Tožeča stranka glede okoliščine, da si je odbor za pritožbe premislil glede nujnosti izvedbe dokaznega predloga, odrejenega s sklepom z dne 27. decembra 2005, ne trdi, da se odbor za pritožbe ne bi smel odpovedati temu ukrepu, če bi v okviru posvetovanja ocenil, da ni več nujen za rešitev spora. Njena teza, kot je bila podrobneje pojasnjena v repliki, je, da odbor za pritožbe ne bi smel spremeniti odločitve, ne da bi ji predložil okoliščine, ki so ga privedle do tega, da je spremenil mnenje, in ne da bi ji dal možnost predložiti stališča.
121
Takega stališča ni mogoče sprejeti. Namreč, na splošno rečeno, če lahko odbor za pritožbe na lastno pobudo odredi dokazno sredstvo, ne da bi moral predhodno s strankami razpravljati o njegovi primernosti ali nujnosti, ga lahko pod enakimi pogoji tudi odloži, če med posvetovanjem odloči drugače. Ne gre za odločbe, sprejete nenadoma in v nasprotju z domnevnim splošnim načelom prava Skupnosti, temveč za to, da odbor za pritožbe izvršuje diskrecijsko pravico, ki jo ima na podlagi člena 76 Uredbe št. 2100/94, da na lastno pobudo razišče dejstva, med drugim tako, da odredi izvedbo dokaznih sredstev, naštetih v členu 78 navedene uredbe.
122
V obravnavani zadevi je odbor za pritožbe v izpodbijani odločbi navedel, da je razblinil svoje začetne dvome in se je prepričal o splošnem poznavanju referenčne sorte, ne da bi bilo potrebno izvesti sprva predvideno in odrejeno dokazno sredstvo. Poleg tega je v tej odločbi navedel razloge in dokaze, ki upravičujejo to prepričanje.
123
Končno je edino vprašanje, ki je upoštevno za namene sodnega nadzora v okviru tega tožbenega razloga, ali so se stranke lahko izjavile o teh razlogih in dokazih.
124
Ker so to lahko storile, kot je bilo navedeno v točki 119 zgoraj, je treba tretji tožbeni razlog zavrniti kot neutemeljenega.
Drugi tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev člena 76 Uredbe št. 2100/94
125
Tožeča stranka navaja, da bi v skladu s členom 76 Uredbe št. 2100/94 moral USRS, če je v obravnavani zadevi obstajala potreba po dodatnih razjasnitvah, da bi se razblinili dvomi zaradi neskladnosti izjav E. van Jaarsvelda, na lastno pobudo odrediti novo preskušanje v smislu člena 55 navedene uredbe.
126
USRS v bistvu odgovarja, da je domneva, na kateri temelji drugi tožbeni razlog, napačna.
127
Odbor za pritožbe je v zvezi s tem, kot izhaja iz preučitve prvega tožbenega razloga, lahko iz gradiva, s katerim je razpolagal, pravilno sklepal, da sorte SUMCOL 01 ni bilo mogoče jasno razlikovati od referenčne sorte, ki je bila ob vložitve prijave splošno znana. Tako mu ni bilo treba opraviti ponovnega preskušanja.
128
Drugi tožbeni razlog je treba zato zavrniti kot neutemeljenega.
Četrti tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev člena 60(1) Uredbe št. 1239/95
129
Tožeča stranka navaja, da je v nasprotju s členom 60(1) Uredbe št. 1239/95 ga. Heine, pristojna preskuševalka Bundessortenamta, sodelovala pri ustnem postopku na strani USRS, ne da bi bila povabljena na obravnavo in ne da bi bila sprejeta odločba o dokaznem ukrepu. Izpodbijana odločba je vsebovala njene izjave kot izjave priče ali strokovnjaka in to celo ne v celoti.
130
USRS v zvezi s tem upravičeno trdi, da prisotnost ge. Heine na obravnavi ni zahtevala sprejetja dokaznega sredstva v smislu člena 60(1) Uredbe št. 1239/95. Iz zapisnika o obravnavi izhaja, da je bila ga. Heine na obravnavi prisotna kot zastopnica USRS in ne kot priča ali strokovnjak (glej točko 36 zgoraj). Njene izjave so bile zapisane v zapisniku o obravnavi kot izjave USRS in ne kot izpovedbe priče ali strokovnjaka. USRS v zvezi s tem upravičeno navaja, da so bila v skladu s členom 15(2) Uredbe št. 1239/95 ravnanja ge. Heine, ki jih je izvedla v skladu z določili sporazuma, sklenjenega med USRS in Bundessortenamt o preskušanju, za tretje osebe ravnanja USRS.
131
Tožeča stranka ni predložila drugega dokaza v podporo svojemu očitku, da je izpodbijana odločba vsebovala nepopolne izjave ge. Heine.
132
Četrti tožbeni razlog je treba zato zavrniti kot neutemeljenega.
Šesti tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev člena 88 Uredbe št. 2100/94
133
Tožeča stranka navaja, da ji je USRS nedopustno dolgo preprečeval dostop do procesnih aktov in ji tako bistveno otežil izvajanje pravic obrambe.
134
V zvezi s tem iz spisa o upravnem postopku, ki ga je USRS predložil tajništvu Sodišča prve stopnje, izhaja, da je bil tožeči stranki poslan celoten spis in da mu je bilo omogočeno, da koristno predstavi svoja stališča.
135
Natančneje :
—
v pritožbi z dne 11. junija 2004 je tožeča stranka na podlagi člena 88(2) Uredbe št. 2100/94 in člena 84(3) Uredbe št. 1239/95 zaprosila za kopijo dokumentov, ki so se nanašali na prijavo za dodelitev žlahtniteljske pravice v Skupnosti za sorto SUMCOL 01;
—
ta prošnja je bila umaknjena z dopisom z dne 30. julija 2004;
—
USRS je z dopisom z dne 10. avgusta 2004 tožeči stranki izročil vse dokumente, s katerimi je razpolagal;
—
tožeča stranka je s telefaksom z dne 17. avgusta 2004 zaprosila za dodatne dokumente o korespondenci med Bundessortenamtom in E. van Jaarsveldom;
—
USRS je 17. avgusta 2004 zaprosil Bundessortenamt, naj mu izroči zadevne dokumente, kar je ta storil ;
—
USRS je z elektronskim sporočilom z dne 18. avgusta 2004 tožeči stranki poslal navedene dokumente;
—
tožeča stranka je s telefaksom z dne 18. avgusta 2004 zaprosila za enomesečno podaljšanje roka za vložitev izjave z utemeljitvijo pritožbe; zaprosila je tudi za izročitev kopije celotnega spisa Bundessortenamta;
—
tajnik odbora za pritožbe je tožeči stranki s telefaksom z dne 19. avgusta 2004 sporočil, da je bil rok za vložitev izjave z utemeljitvijo pritožbe podaljšan do ;
—
USRS je s hitro pošto z dne 24. avgusta 2004, ki je prispela, tožeči stranki izročil kopijo celotnega spisa Bundessortenamta in jo spomnil, da je rok ;
—
tožeča stranka je izjavo z utemeljitvijo pritožbe vložila 30. avgusta 2004.
136
USRS pravilno navaja, da ker tožeča stranka ni izkoristila dodatnega časa, ki ji je bil odobren za vložitev izjave, ni dokazala, da je pozna izročitev spisa v tej fazi škodovala izvrševanju njenih pravic do obrambe.
137
Poleg tega je tožeča stranka imela priložnost svoja stališča predstaviti tudi na obravnavi 30. septembra 2005 pred odborom za pritožbe ter v vlogi z dne .
138
V teh okoliščinah je treba šesti pritožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.
Sedmi tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev člena 70(2) Uredbe št. 2100/94
139
Tožeča stranka navaja, da je USRS v nasprotju s členom 70(2) Uredbe št. 2100/94 čakal dva meseca, preden je odločil, da ne bo popravil odločbe o zavrnitvi. V repliki dodaja, da ta kršitev grobo posega v njene pravice. Tudi če bi bilo namreč spoštovano prednostno varstvo sorte kandidatke v skladu s členom 95 Uredbe št. 2100/94, bi bilo to varstvo veliko bolj omejeno. Tako naj imetnik prijave za podelitev žlahtniteljske pravice ne bi imel pravice zahtevati prepovedi, ki bi bila primerljiva s tistim, kar je določeno v členu 94 Uredbe št. 2100/94. Tožeča stranka naj tako ne bi mogla preprečiti tretjim osebam razmnoževanja sorte.
140
V zvezi s tem je res, da lahko v skladu s členom 70 Uredbe št. 2100/94 z naslovom „Vmesni popravek“ služba USRS, ki je pripravila odločbo, to odločbo popravi v enem mesecu po prejetju izjave z utemeljitvijo pritožbe, če meni, da je pritožba dopustna in utemeljena. Odstavek 2 tega člena določa, da če odločba v tem roku ni popravljena, USRS „[nemudoma] odstopi pritožbo odboru za pritožbe“.
141
V obravnavani zadevi je bila izjava s pritožbenimi razlogi predložena USRS 30. avgusta 2004 (glej točko 27 zgoraj). Služba USRS, ki je pripravila odločbo, je in razpravljala o morebitnem popravku te odločbe v skladu s členom 70 Uredbe št. 2100/94. Služba je obvestila odbor za pritožbe in tožečo stranko, da je odločanje o zadevi odložila za dva tedna, da bi lahko opravila dodatne poizvedbe (glej točko 28 zgoraj). Te dodatne poizvedbe so zajemale poziv E. van Jaarsveldu, da poda pojasnitve, ki jih je ta posredoval z elektronskima sporočiloma z dne in, in zastavitev vprašanj južnoafriškemu ministrstvu za kmetijstvo, ki je odgovorilo s pismom z dne (glej točke od 29 do 33 zgoraj). Služba USRS je tako ponovno zasedala in na podlagi dodatnih poizvedb odločila, da ne bo popravila odločbe o zavrnitvi in da pritožbo takoj odstopi odboru za pritožbe (glej točko 34 zgoraj).
142
Čeprav je bil rok, določen v členu 70 Uredbe št. 2100/94, presežen za en mesec in deset dni, Sodišče prve stopnje meni, da je ta zamuda glede na posebne okoliščine obravnavane zadeve upravičena predvsem z nujnostjo zaslišanja oseb, ki bivajo v oddaljenih državah.
143
V vsakem primeru pa prekoračitev tega roka ni taka, da bi lahko upravičila razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe, temveč največ dodelitev odškodnine, če bi se izkazalo, da je tožeča stranka zaradi tega utrpela kakšno škodo.
144
Tožeča stranka v zvezi s tem v repliki vztraja pri razliki med varstvom na podlagi člena 95 Uredbe št. 2100/94 glede dejanj pred podelitvijo žlahtniteljskih pravic v Skupnosti in varstvom, ki je istemu imetniku podeljeno na podlagi člena 94 navedene uredbe glede kršitev sorte, za katero je podeljena žlahtniteljska pravica v Skupnosti.
145
Ti preudarki pa v obravnavani zadevi niso upoštevni, ker za sorto kandidatko na koncu ni bila podeljena žlahtniteljska pravica v Skupnosti.
146
V teh okoliščinah je treba sedmi pritožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.
Osmi tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev člena 67(2), prvi stavek, Uredbe št. 2100/94
147
Tožeča stranka navaja, da je bila njena prijava izbrisana iz registra USRS takoj po sprejetju odločbe o zavrnitvi, s čimer naj bi bil kršen člen 67(2), prvi stavek, Uredbe št. 2100/94. To naj bi porzročile bistveno oslabitev njenega pravnega položaja, ki ga ima na podlagi člena 95 Uredbe št. 2100/94.
148
Tudi če se v zvezi s tem domneva, da je bila prijava za podelitev pravice zbrisana iz registra USRS takoj po sprejetju odločbe o zavrnitvi in je bil s tem kršen člen 67(2), prvi stavek, Uredbe št. 2100/94, v skladu s katerim ima pritožba zoper tako odločbo suspenzivni učinek, taka nezakonitost ne bi imela vpliva na odločbo o zavrnitvi ter zato ne bi mogla vplivati na veljavnost te odločbe in posledično ne na veljavnost izpodbijane odločbe.
149
Osmi tožbeni razlog je treba zato zavrniti kot brezpredmeten.
150
Torej je treba tožbo v celoti zavrniti kot neutemeljeno.
Stroški
151
V skladu s členom 87(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Tožeča stranka ni uspela, zato se ji v skladu s predlogom USRS naloži plačilo stroškov.
Iz teh razlogov je
SODIŠČE PRVE STOPNJE (sedmi senat)
razsodilo:
1.
Tožba se zavrne.
2.
Ralfu Schräderju se naloži plačilo stroškov.
Forwood
Moavero Milanesi
Truchot
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 19. novembra 2008.
Podpisi
Stvarno kazalo
Pravni okvir
Dejansko stanje
Postopek in predlogi strank
Pravo
Prvi tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev člena 62 Uredbe št. 2100/94 v povezavi s členom 7(1) in (2) te uredbe
Trditve strank
Presoja Sodišča prve stopnje
– Uvodni preudarki o obsegu sodnega nadzora Sodišča
– Presoje na podlagi člena 7(1) Uredbe št. 2100/94
– Presoje na podlagi člena 7(2) Uredbe št. 2100/94
– Presoje na podlagi člena 62 Uredbe št. 2100/94
Tretji in peti tožbeni razlog, ki se nanašata na kršitev člena 75 Uredbe št. 2100/94 in „splošne prepovedi sprejemanja nepričakovanih odločitev v pravni državi“ oziroma na kršitev člena 62(1) Uredbe št. 1239/95.
Trditve strank
Presoja Sodišča prve stopnje
– Peti tožbeni razlog
– Tretji tožbeni razlog
Drugi tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev člena 76 Uredbe št. 2100/94
Četrti tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev člena 60(1) Uredbe št. 1239/95
Šesti tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev člena 88 Uredbe št. 2100/94
Sedmi tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev člena 70(2) Uredbe št. 2100/94
Osmi tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev člena 67(2), prvi stavek, Uredbe št. 2100/94
Stroški
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.