62007CC0260
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
PAOLA MENGOZZIJA,
predstavljeni 4. septembra 2008 (
1
)
Zadeva C-260/07
Pedro IV Servicios SL
proti
Total España SA
„Konkurenca — Omejevalni sporazumi — Člen 81 ES — Pogodba o izključni distribuciji goriva za motorna vozila in drugih goriv — Izjema — Uredba (EGS) št. 1984/83 — Člen 12(2) — Uredba (EGS) št. 2790/1999 — Člena 4(a) in 5(a) — Trajanje izključne dobave — Določitev maloprodajne cene“
I – Uvod
1.
V treh letih je to tretja zadeva, v kateri je bil Sodišču predložen predlog za sprejetje začasne odredbe, ki se nanaša na sporazume o bencinskih postajah, sklenjene med naftnim podjetjem in enim od distributerjev, ki delujejo na španskem trgu. (
2
)
2.
Prvi dve zadevi sta se nanašali predvsem na pravno opredelitev konkurence pogodbenih odnosov med naftnim podjetjem in upravljavci bencinskih postaj z vidika prava Skupnosti. (
3
)
3.
Nasprotno pa se tu postavljena vprašanja nanašajo izključno na vprašanje, ali za pogodbe, kot se obravnavajo v postopku v glavni stvari, lahko veljajo sistemi skupinske izjeme, določeni zaporedoma v Uredbi Komisije (EGS) št. 1984/83 z dne 22. junija 1983 o uporabi člena 85(3) Pogodbe za skupine sporazumov o izključni nabavi, (
4
) in Uredbi Komisije (ES) št. 2790/1999 z dne 22. decembra 1999 o uporabi člena 81(3) Pogodbe za skupine vertikalnih sporazumov in usklajenih ravnanj (
5
). V bistvu se predložitveno sodišče sprašuje o razlagi člena 12(2) Uredbe št. 1984/83 in člena 5(a) Uredbe št. 2790/1999, ki pod nekaterimi pogoji dovoljujeta sklenitev vertikalnih sporazumov o izključni nabavi za obdobje, ki presega obdobje, ki se v teh uredbah načeloma zahteva, da velja skupinska izjema.
II – Pravni okvir
4.
Uredba št. 1984/83 izključuje s področja uporabe člena 85(1) Pogodbe EGS (postal člen 85(1) Pogodbe ES, postal člen 81(1) ES) nekatere skupine sporazumov o izključni nabavi in usklajenih ravnanjih, ki običajno izpolnjujejo pogoje iz odstavka 3 tega člena, ker na splošno izboljšujejo distribucijo proizvodov.
5.
V skladu s členom 3(d) navedene uredbe se ta izjema uporablja, kadar se sporazum sklene za nedoločen čas ali za več kot pet let.
6.
Uredba št. 1984/83 v členih od 10 do 13 vsebuje posebne določbe o sporazumih o bencinskih postajah.
7.
V členu 10 navedene uredbe je določeno:
„V skladu s členom 85(3) Pogodbe in s pogoji iz členov od 11 do 13 te uredbe, člen 85(1) navedene pogodbe ne velja za sporazume, v katerih sta udeleženi le dve podjetji in v katerih se eno, preprodajalec, nasproti drugemu, dobavitelju, v zameno za dodelitev posebnih gospodarskih ali finančnih ugodnosti zaveže, da bo nabavljal samo pri njem, pri podjetju, ki je z njim povezano, ali pri tretjem podjetju, ki ga je zadolžilo za distribucijo njegovih proizvodov, z namenom nadaljnje prodaje na bencinski postaji, določeni v sporazumu, nekaterih goriv za motorna vozila in drugih goriv na osnovi naftnih proizvodov, ki so natančno določeni v sporazumu.“
8.
V členu 11 te uredbe je določeno:
„Razen obveznosti iz člena 10 preprodajalcu ni mogoče naložiti nobene druge omejitve konkurence kot:
(a)
obveznost, da na bencinski postaji, določeni v sporazumu, ne preprodaja goriv za motorna vozila ali drugih goriv, ki jih dobavljajo tretja podjetja;
(b)
obveznost, da na bencinski postaji, določeni v sporazumu, ne uporablja maziv ali povezanih naftnih proizvodov, ki jih ponujajo tretja podjetja, če je dobavitelj ali z njim povezano podjetje dalo preprodajalcu na razpolago ali financiralo opremo za spuščanje olj ali druge naprave za oljenje motornih vozil;
(c)
obveznost, da proizvode, ki jih dobavljajo tretja podjetja, oglašuje znotraj in izven bencinske postaje samo sorazmerno z deležem, ki ga ti proizvodi predstavljajo v skupnem prometu bencinske postaje;
(d)
obveznost, da skladiščne naprave ali naprave za distribucijo naftnih proizvodov, ki so njegova last ali jih financira dobavitelj ali z njim povezano podjetje, nadzira le dobavitelj ali podjetje, ki ga ta določi.“
9.
V členu 12(1) Uredbe št. 1984/83 so naštete klavzule in pogodbene zaveze, ki preprečujejo uporabo člena 10, med njimi pogoj iz navedenega odstavka 1(c), da pogodba ne sme biti sklenjena za nedoločen čas oziroma za več kot deset let.
10.
Vendar je z odstopanjem od člena 12(1)(c) Uredbe št. 1984/83 v odstavku 2 tega člena določeno, da kadar se sporazum nanaša na bencinsko postajo, ki jo je dobavitelj dal v zakup preprodajalcu ali mu jo je dal v uživanje na podlagi drugega pravnega posla ali dejansko, se obveznosti izključne nabave in prepovedi konkurence iz naslova III navedene uredbe lahko naložijo preprodajalcu za celotno obdobje, v katerem dejansko upravlja bencinsko postajo.
11.
V členu 13 te uredbe je določeno, da se po analogiji uporabljajo členi 2(1) in (3), 3(a) in (b), 4 in 5 sporazumov o bencinskih postajah.
12.
V trinajsti uvodni izjavi navedene uredbe je navedeno:
„[…] za te sporazume je na splošno značilno, da dobavitelj preprodajalcu podeli posebej pomembne gospodarske in finančne ugodnosti, s tem da mu izplača denarne zneske za izgubljena sredstva, mu nudi oziroma ga oskrbuje s posojili pod ugodnimi pogoji, mu da na voljo zemljišče oziroma prostore za obratovanje […] bencinske postaje, s tem da lahko preprodajalec uporablja tehnične naprave oziroma drugo opremo, oziroma jamči za druge naložbe v korist preprodajalca, in da preprodajalec sprejme dolgoročno zavezo o izključni nabavi od dobavitelja, običajno skupaj s prepovedjo konkurence.“
13.
Uredba št. 1984/83, katere veljavnost je bila podaljšana do 31. decembra 1999 z Uredbo Komisije (ES) št. 1582/97 z dne 30. julija 1997 (
6
), je bila razveljavljena z Uredbo št. 2790/1999, ki je začela veljati 1. januarja 2000.
14.
V členu 4(a) Uredbe št. 2790/1999 je določeno, da izjema od prepovedi, določene v členu 81(1) ES, ne velja za vertikalne sporazume, katerih namen je, neposredno ali posredno, samostojno ali v kombinaciji z drugimi dejavniki pod nadzorom pogodbenih strank, „omejitev možnosti kupca, da določi svojo prodajno ceno, brez poseganja v možnost dobavitelja, da določi maksimalno prodajno ceno ali priporoči prodajno ceno, pod pogojem, da to ne vodi k fiksnim ali minimalnim prodajnim cenam zaradi pritiska ali spodbud katere koli pogodbene stranke“.
15.
V skladu s členom 5(a) Uredbe št. 2790/1999 izjema, predvidena v členu 2, ne velja za vsako neposredno ali posredno prepoved konkurence, katere trajanje je nedoločeno ali daljše od petih let. Šteje se, da je bila prepoved konkurence, ki se molče podaljšuje, po preteku petih let dogovorjena za nedoločen čas. Vendar pa časovna omejitev petih let ne velja, če kupec prodaja pogodbeno blago in storitve iz poslovnih prostorov in z zemljišča, ki je v dobaviteljevi lasti ali ga dobavitelj najame od tretjih oseb, nepovezanih s kupcem, pod pogojem, da trajanje prepovedi konkurence ni daljše od obdobja, v katerem kupec zaseda poslovne prostore in zemljišče.
16.
V skladu s členom 12 Uredbe št. 2970/1999 prepoved, določena v členu 81(1) ES, v obdobju od 1. junija 2000 do 31. decembra 2001 ne velja za sporazume, veljavne 31. maja 2000, ki ne izpolnjujejo pogojev za izjeme, predvidene v tej uredbi, vendar pa izpolnjujejo pogoje za izjeme, predvidene med drugim v Uredbi št. 1984/83.
III – Spor o glavni stvari, vprašanja za predhodno odločanje in postopek pred Sodiščem
17.
Iz predložitvene odločbe je razvidno, da sta družbi Pedro IV Servicios SL (v nadaljevanju: družba Pedro IV) in Total España SA (v nadaljevanju: družba Total) 26. oktobra 1989 sklenili zapleten sporazum, ki je vseboval štiri povezane pogodbe.
18.
Na podlagi prve pogodbe je družba Pedro IV podelila družbi Total stvarno pravico, imenovano „stavbna pravica“, za zemljišča, ki ji pripada. Ta pogodba dovoljuje družbi Total, da na tem zemljišču zgradi stavbo v zameno za plačilo koncedentu. Znesek tega plačila je bil določen na 250.000 ESP na mesec (kar je malo več kot 1.500 EUR) in se plačuje 20 let. Po koncu tega dvajsetletnega obdobja bo bencinska postaja, ki jo je zgradila družba Total, postala last družbe Pedro IV. Družba Total se je zavezala, da bo zgradila bencinsko postajo za prodajo goriva za motorna vozila v dveh letih in pol, tako da je rok 20 let začel teči z dnem začetka uporabe bencinske postaje. Stranki sta se dogovorili, da se stavbna pravica ne more prenesti brez privolitve lastnika zemljišča.
19.
Druga pogodba je zakupna pogodba za bencinsko postajo v gradnji, na podlagi katere je družba Total na družbo Pedro IV prenesla uporabo in uživanje bencinske postaje za obdobje enega leta, ki ga je mogoče podaljšati iz meseca v mesec. Vendar mora zakupodajalec odobriti to podaljšanje v celotnem obdobju veljavnosti pogodbe o izključni dobavi, za katero se zavezuje, da jo bo sklenil tudi z družbo najemnico. Vsekakor se bo zakup iztekel hkrati s stavbno pravico, preneseno na zakupodajalca. Mesečna najemnina, ki jo mora plačati družba Pedro IV, je 600.000 ESP (to je 3.600 EUR).
20.
Na podlagi tretje pogodbe se je družba Pedro IV zavezala, da bo od prevzema bencinske postaje upravljala to postajo tako, da bo nabavljala izključno pri družbi Total in uporabljala njeno podobo, barve, znamko in znak. Pogodba o izključni nabavi je bila sklenjena za obdobje 20 let, dobava pa se izvaja v obliki dokončne prodaje, tako da distributer postane lastnik goriva za motorna vozila, ko mu ga dobavitelj da na voljo na bencinski postaji, pri čemer se kupec zavezuje, da ga bo preprodal za svoj račun in na lastno tveganje. Družba Total mora v zameno družbi Pedro IV plačati mesečni znesek 350.000 ESP (približno 2.100 EUR). Poleg tega se družba Total zavezuje, da bo distributerju sporočila priporočene maloprodajne cene in zagotovila njihovo konkurenčnost glede na cene, ki jih v dobri veri ponujajo drugi konkurenti v regiji. Družba Total se tudi zavezuje, da bo določila ceno goriva za motorna vozila, ki ga dobavlja preprodajalcu, in mu omogočila ugodnejše pogoje, o katerih se pogaja z drugimi bencinskimi postajami, ki se lahko zgradijo v Barceloni (Španija), s tem da ta cena v nobenem primeru ne sme biti višja od povprečne cene, ki jo določijo drugi pomembni dobavitelji na trgu, ki delujejo v Barceloni.
21.
Ker sta se stranki v postopku v glavni stvari dogovorili, da bosta pobotali zneske, ki si jih morata nakazati na podlagi treh zgoraj navedenih pogodb, iz tega sledi, da nobena stranka ni dolžna plačati kar koli drugi stranki, ker ti zneski v obeh primerih znašajo 600.000 ESP.
22.
Nazadnje, družba Total je s četrto pogodbo odobrila hipotekarno posojilo v višini 30.000.000 ESP (približno 180.300 EUR) družbi Pedro IV, ki je sklenila zavarovanje z ustanovitvijo hipoteke na svoje zemljišče za dobo 20 let pod pogojem, da se bencinska postaja zgradi.
23.
Predložitveno sodišče meni, da je bila bencinska postaja zaradi sklenitve teh štirih pogodb dejansko zgrajena na zemljišču družbe Pedro IV, družba Total pa je to družbo izključno oskrbovala vsaj do sprejetja predložitvene odločbe.
24.
Družba Pedro IV je decembra 2004 primarno vložila tožbo za razveljavitev pravnega razmerja, ustvarjenega s štirimi zgoraj navedenimi pogodbami, pri Juzgado de lo Mercantil de Barcelona. Družba Pedro IV je v podporo tožbi trdila, da po eni strani navedene pogodbe vsebujejo klavzule, ki resno omejujejo konkurenco, in sicer predolgo trajanje, ki presega najdaljše obdobje, ki je v pravu Skupnosti dovoljeno za pogodbe o izključni dobavi, in da je po drugi strani v tretji pogodbi predvidena posredna določitev maloprodajnih cen, ki naj bi bila prepovedana s členom 85 Pogodbe in zanjo ne more veljati niti sistem skupinske izjeme iz Uredbe št. 1984/83 niti pozneje sistem skupinske izjeme iz Uredbe št. 2790/1999.
25.
Ker je bila ta tožba na prvi stopnji zavrnjena v celoti, je družba Pedro IV vložila pritožbo pri predložitvenem sodišču.
26.
Ker je Audiencia Provincial de Barcelona dvomilo o razlagi določb uredb št. 1984/83 in 2790/1999, je odločilo, da odločanje prekine in Sodišču postavi ta vprašanja za predhodno odločanje:
„1)
Ali je treba člen 12(2) Uredbe […] št. 1984/83, ki določa, da se ‚z odstopanjem od odstavka 1(c), kadar se sporazum nanaša na bencinsko postajo, ki jo je dobavitelj dal v zakup preprodajalcu ali mu jo je dal v uživanje na podlagi drugega pravnega posla ali dejansko, obveznosti izključne nabave ali prepovedi konkurence iz tega naslova lahko naložijo preprodajalcu za celotno obdobje, v katerem preprodajalec dejansko upravlja bencinsko postajo‘, razlagati tako, da se nanaša na primer, ko je bil dobavitelj prvotno lastnik zemljišča in naprav, ali pa se nasprotno sklicevanje na zakup bencinske postaje nanaša na primer, ko ima dobavitelj lastninsko pravico samo do bencinske postaje, ki jo lahko posledično da v zakup lastniku zemljišča, ne da bi pri tem zanj veljale časovne omejitve, ki veljajo za sporazume o izključni nabavi?
2)
Če bi Uredba […] št. 2790/1999 veljala za obravnavani primer, ali je treba člen 5 te uredbe, v katerem je določeno, da izjema ne velja, če je bil sporazum o izključni nabavi sklenjen za več kot pet let, čeprav ‚časovna omejitev petih let ne velja, če kupec prodaja pogodbeno blago in storitve iz poslovnih prostorov in z zemljišča, ki je v dobaviteljevi lasti ali ga dobavitelj najame od tretjih oseb, nepovezanih s kupcem, pod pogojem, da trajanje prepovedi konkurence ni daljše od obdobja, v katerem kupec zaseda poslovne prostore in zemljišče‘, razlagati tako, da se, ko se sklicuje na zakup, nanaša na primer, ko je bil dobavitelj prvotno lastnik zemljišča in naprav, ali pa se nasprotno sklicevanje na zakup bencinske postaje nanaša na primer, ko ima dobavitelj lastninsko pravico samo do bencinske postaje, ki jo lahko posledično da v zakup lastniku zemljišča, ne da bi pri tem zanj veljale časovne omejitve, ki veljajo za sporazume o izključni nabavi?
3)
Ali je treba člen [85](1)(a) [Pogodbe], v katerem je prepovedano posredno določanje nakupne ali prodajne cene, in uvodno izjavo 8 Uredbe […] št. 1984/83, v kateri je določeno, da ‚druge določbe, ki omejujejo konkurenco, in zlasti tiste, ki omejujejo svobodo preprodajalca pri določanju njegovih cen ali pogojev za nadaljnjo prodajo ali pri izbiri kupcev, ne morejo biti izvzete na podlagi te uredbe‘, ne da bi sporazume o določitvi cen za nadaljnjo prodajo navedli med drugimi omejitvami konkurence, dovoljenimi v členu 11 te uredbe, razlagati tako, da se nanašata na kakršno koli klavzulo, ki omejuje svobodo preprodajalca, da določi maloprodajno ceno, kot je na primer klavzula, da dobavitelj določi distribucijske marže upravljavca bencinske postaje, s tem da določi ceno goriva za motorna vozila, ki ga preprodajalcu dobavi pod najugodnejšimi pogoji, dogovorjenimi z drugimi bencinskimi postajami, ki se lahko zgradijo v Barceloni, ki v nobenem primeru ne preseže povprečne cene drugih pomembnih dobaviteljev na trgu, in k temu doda minimalno maržo, ki velja za primerno, da se tako dobi maloprodajna cena, ki je dobavitelj ne določi izrecno, temveč jo priporoči?
4)
Ali je treba člen [85](1)(a) [Pogodbe], v katerem je prepovedano posredno določanje nakupne ali prodajne cene, in člen 4(a) Uredbe […] št. 2790/1999 […], ki med posebno hude omejitve konkurence vključuje sporazume o določitvi maloprodajne cene, razlagati tako, da se nanašata na kakršno koli klavzulo, ki omejuje svobodo preprodajalca, da določi maloprodajno ceno, kot je na primer klavzula, da dobavitelj določi distribucijske marže upravljavca bencinske postaje, s tem da določi ceno goriva za motorna vozila, ki ga preprodajalcu dobavi pod najugodnejšimi pogoji, dogovorjenimi z drugimi bencinskimi postajami, ki se lahko zgradijo v Barceloni, ki v nobenem primeru ne preseže povprečne cene drugih pomembnih dobaviteljev na trgu, in k temu doda minimalno maržo, ki velja za primerno, da se tako dobi maloprodajna cena, ki je dobavitelj ne določi izrecno, temveč jo priporoči?“
27.
V skladu s členom 23 Poslovnika Sodišča so družbi Pedro IV in Total, španska vlada in Komisija Evropskih skupnosti vložile pisna stališča. Ustne navedbe so podali na obravnavi 26. junija 2008.
IV – Analiza
A – Dopustnost
28.
Družba Total navaja tri ugovore nedopustnosti zoper vprašanja za predhodno odločanje, ki zadevajo, prvič, pomanjkljivost obrazložitve dejanskega in pravnega okvira, ki jo je navedlo predložitveno sodišče, drugič, dejstvo, da je odgovore na postavljena vprašanja mogoče jasno izpeljati iz sodne prakse Skupnosti in Španije, in tretjič, neupoštevnost postavljenih vprašanj za rešitev spora o glavni stvari.
29.
Poleg tega španska vlada meni, da bi bilo treba ob upoštevanju dejstva, da uredb št. 1984/83 in 2790/1999 ni mogoče uporabljati hkrati, dve postavljeni vprašanji, in sicer, kot je bilo pojasnjeno na obravnavi, vprašanji o razlagi Uredbe št. 1984/83, razglasiti za nedopustni zaradi njunega hipotetičnega značaja.
30.
Ugovorom zoper dopustnost predloga za sprejetje predhodne odločbe po mojem mnenju ni mogoče ugoditi.
31.
Najprej je treba kot neupoštevno zavrniti trditev družbe Total, da naj bi sodni praksi Skupnosti in Španije ponudili jasen odgovor na postavljena vprašanja. Kljub domnevi, da je taka trditev točna v delu, ki se nanaša na sodno prakso Sodišča, ki je edina upoštevna v obravnavanem primeru, Sodišče zaradi tega ne bi odločilo, da so vprašanja za predhodno odločanje nedopustna, ampak bi mu to kvečjemu po potrebi omogočilo, da po postopku iz člena 104(3) Poslovnika odloči z obrazloženim sklepom. Vsekakor se niti zgoraj navedena sodba Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio niti zgoraj navedena zadeva CEPSA ne nanašata na razlago člena 12(2) Uredbe št. 1984/83 in/ali člena 5(a) Uredbe št. 2790/1999. (
7
)
32.
Nato, kar zadeva druga dva tožbena razloga, ki ju navaja družba Total, je treba opozoriti, da mora v okviru sodelovanja med Sodiščem in nacionalnimi sodišči, kot je predvideno v členu 177 Pogodbe (postal člen 234 ES), samo nacionalno sodišče, ki mu je predložen spor in mora prevzeti odgovornost za kasnejšo sodno odločitev, ob upoštevanju posebnosti zadeve, ki poteka pred njim, presoditi o nujnosti predhodne odločbe, da lahko izreče sodbo, in upoštevnost vprašanj, ki jih postavi Sodišču. (
8
)
33.
Ker se vprašanja, ki jih je postavilo predložitveno sodišče, nanašajo na razlago določbe prava Skupnosti, mora Sodišče načeloma odločiti o vprašanju, razen če je očitno, da je bil predlog za sprejetje predhodne odločbe dejansko predložen zato, da bi Sodišče odločilo o umetno ustvarjenem sporu ali podalo mnenje o splošnih ali hipotetičnih vprašanjih, če želena razlaga prava Skupnosti ni v nikakršni povezavi z dejanskim stanjem ali s predmetom spora ali če Sodišče nima na voljo dejanskih ali pravnih podatkov, potrebnih za ustrezen odgovor na vprašanja, ki so mu bila predložena v odločanje. (
9
)
34.
Glede tega je treba opozoriti, da na podlagi ustaljene sodne prakse potreba po razlagi prava Skupnosti, ki bi bila koristna za nacionalno sodišče, zahteva, da nacionalno sodišče opredeli dejanski in pravni okvir postavljenih vprašanj ali vsaj obrazloži dejanske okoliščine, na katerih temeljijo ta vprašanja. (
10
) Čeprav se zahteve po obrazložitvi, naložene nacionalnemu sodišču, spreminjajo glede na številne dejavnike, veljajo predvsem na nekaterih področjih, kot je področje konkurence, za katera so značilni zapleteni dejanski in pravni položaji. (
11
)
35.
Poleg tega morajo informacije, navedene v predložitvenih odločbah, vladam držav članic in drugim zainteresiranim strankam dati tudi možnost, da predložijo stališča v skladu s členom 23 Statuta Sodišča, Sodišče pa mora zagotavljati ohranjanje te možnosti ob upoštevanju dejstva, da se na podlagi navedene določbe samo predložitvene odločbe vročijo zainteresiranim strankam. (
12
)
36.
V tej zadevi je seveda res, kot trdi družba Total v podporo svojemu očitku, da naj bi bila obrazložitev pravnega in dejanskega okvira predložitvene odločbe pomanjkljiva, da ta odločba nikakor ne pojasnjuje nekaterih dejstev spora o glavni stvari, kot sta pravni značaj stavbne pravice, podeljene družbi Pedro IV, ali delež družbe Total na trgu za distribucijo goriva za motorna vozila in drugih goriv v Španiji.
37.
Vendar je v predložitveni odločbi dovolj jasno pojasnjeno pogodbeno razmerje med strankama v sporu o glavni stvari, tako da lahko Sodišče učinkovito odgovori na zahtevano razlago določb prava Skupnosti. Poleg tega iz pisnih stališč družbe Total, če bi Sodišče odločilo, da so vprašanja, ki jih je postavilo predložitveno sodišče, dopustna, in pisnih stališč drugih zainteresiranih strank izhaja, da so mu informacije, navedene v predložitveni odločbi, omogočile sprejeti primerno stališče o navedenih vprašanjih.
38.
Kar zadeva očitek, ki se nanaša na neupoštevnost vprašanj za rešitev spora o glavni stvari, se strinjam z družbo Total, da odgovori Sodišča na navedena vprašanja, če predložitveno sodišče sprašuje Sodišče samo o razlagi določb uredb št. 1984/83 in 2790/1999, ne da bi prej preučilo uporabo člena 85(1) Pogodbe za paket pogodb, sklenjenih med družbama Pedro IV in Total, predložitvenemu sodišču ne bodo nujno omogočili, da dokončno odloči o sporu o glavni stvari.
39.
Vendar poleg tega, da mora predložitveno sodišče, kot je bilo opozorjeno v sodni praksi, navedeni v točki 32 teh sklepnih predlogov, presoditi upoštevnost vprašanj, ki jih postavi Sodišču, ne mislim, da je dopustnost vprašanja za predhodno odločanje lahko odvisna od dejstva, da mora odgovor Sodišča v vseh primerih omogočiti nacionalnemu sodišču, da reši spor, ki poteka pred njim. Če bi moralo biti tako, bi bila dopustnost vprašanj za predhodno odločanje odvisna samo od odgovora Sodišča glede temelja.
40.
Nasprotno je treba na ravni dopustnosti preučiti, ali se zdi, da ne glede na odgovor Sodišča na vprašanje za predhodno odločanje ta odgovor očitno ne bi vplival na rešitev spora o glavni stvari, ker v tem primeru zahtevana razlaga prava Skupnosti ne bi ustrezala objektivni potrebi za odločbo, ki bi jo moralo sprejeti nacionalno sodišče. (
13
) Vendar zanesljivo ni tako pri odgovorih na vprašanja, ki jih postavi predložitveno sodišče.
41.
Nazadnje, zavrniti je treba tudi očitek španske vlade o domnevni hipotetičnosti dveh vprašanj o razlagi Uredbe št. 1984/83. Čeprav je bil sistem skupinske izjeme, uveden s to uredbo, odpravljen z Uredbo št. 2790/1999, ostaja dejstvo, da se je Uredba št. 1984/83 v celoti uporabljala do 31. maja 2000 in se je začasno uporabljala še do 31. decembra 2001 za sporazume, ki so že veljali na dan 31. maja 2000 in izpolnjevali predvsem pogoje za izjeme iz te uredbe, ne da bi izpolnjevali pogoje iz Uredbe št. 2790/1999. (
14
) Ker so bile pogodbe, ki so predmet postopka v glavni stvari, sklenjene leta 1989, in sicer na podlagi Uredbe št. 1984/83, za obdobje 20 let – ki je v skladu s pogodbami začelo teči šele z dnem začetka uporabe bencinske postaje oziroma, kot se zdi, leta 1991 –, iz tega sledi, da vprašanj o razlagi Uredbe št. 1984/83 ni mogoče opredeliti kot hipotetična; zahtevana razlaga namreč ostaja pomembna za obdobje trajanja pogodb, ki so predmet spora o glavni stvari, ki je preteklo pred začetkom veljavnosti in izvajanja sistema skupinske izjeme iz Uredbe št. 2790/1999.
42.
Torej predlagam, naj Sodišče razglasi predložitveno odločbo za dopustno.
B – Utemeljenost
1. Uvodne opombe
43.
Kot sem opozoril v uvodu, se ta zadeva ne nanaša na pravno opredelitev pogodbenega razmerja med družbama Pedro IV in Total z vidika pravil Skupnosti o konkurenci. Predložitveno sodišče namreč ne izraža nobenega dvoma o tem, da je treba to razmerje obravnavati, kot da povezuje dve gospodarsko neodvisni podjetji in da posledično spada v okvir pojma „sporazum med podjetji“ v smislu člena 85(1) Pogodbe.
44.
Nasprotno, kot sem tudi opozoril v točki 38 teh sklepnih predlogov, se zdi, da predložitveno sodišče ni preučilo, ali so v okoliščinah zadeve v postopku v glavni stvari vsi pogoji za uporabo člena 85(1) Pogodbe izpolnjeni, preden je vprašalo Sodišče o razlagi določb uredb št. 1984/83 in 2790/1999, ki pod nekaterimi pogoji izvzemajo nekatere skupine vertikalnih sporazumov iz prepovedi, določene v navedenem členu.
45.
Čeprav se z logičnega stališča ta ukrep zdi presenetljiv, ga je vseeno mogoče razumeti s praktičnega vidika in v določeni meri zaradi ekonomičnosti postopka, ker bi, če bi se uredbi o izjemah uporabljali za dani sporazum, bilo odveč ugotoviti, ali je ta sporazum prepovedan po členu 85(1) Pogodbe. (
15
) Nasprotno pričakovana večja ekonomičnost postopka izgine, če pogoji za skupinsko izjemo niso izpolnjeni. V tem primeru bo očitno nacionalno sodišče moralo preučiti pogoje za uporabo člena 85(1) Pogodbe.
46.
Ker Sodišče ni bilo vprašano o razlagi člena 85(1) Pogodbe z vidika paketa pogodb, ki so predmet zadeve v postopku v glavni stvari, bi po mojem mnenju torej lahko samo opozorilo, da mora predložitveno sodišče presoditi, ali za to vrsto sporazuma velja prepoved iz te določbe, ali ponoviti nekatera splošna merila, določena v sodni praksi, glede presoje, ali sporazumi o izključni nabavi omejujejo konkurenco, kar bi predložitveno sodišče moralo upoštevati pri preučitvi pogodb, sklenjenih v zadevi v postopku v glavni stvari. (
16
) Vendar ne verjamem, da mora Sodišče, ker v zvezi s tem ni prejelo vprašanja za predhodno odločanje, predložitvenemu sodišču navesti vse upoštevne gospodarske in pravne elemente, na podlagi katerih bi lahko preverilo obstoj ravnanja, prepovedanega s členom 85(1) Pogodbe. (
17
)
47.
Po teh opombah je treba preučiti štiri vprašanja za predhodno odločanje. Menim, da je treba glede na njihovo besedilo in vsebino skupaj preučiti prvo in drugo vprašanje na eni strani ter tretje in četrto vprašanje na drugi strani.
2. Prvo in drugo vprašanje
48.
Predložitveno sodišče s prvim in drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali se za izključno nabavo goriva za motorna vozila in drugih goriv, o kakršni sta se dogovorili družbi Pedro IV in Total, lahko zaradi trajanja uporablja sistem skupinske izjeme iz Uredbe št. 1984/83 ter pozneje in po potrebi sistem iz Uredbe št. 2790/1999.
a) Razlaga Uredbe št. 1984/83
49.
Kar zadeva Uredbo št. 1984/83, je treba opozoriti, da je v njej določena predvsem uporaba člena 85(3) Pogodbe za sporazume o izključni nabavi, sklenjene za nadaljnjo prodajo naftnih proizvodov na bencinskih postajah. Ta pravila, ki se razlikujejo od splošnih določb, ki veljajo za sporazume o izključni nabavi, so navedena v členih od 10 do 13 Uredbe št. 1984/83. S členom 10 navedene uredbe je iz prepovedi, določene v členu 85(1) Pogodbe, izvzeta obveznost izključne nabave, ki jo preprodajalcu naloži dobavitelj goriva za motorna vozila in drugih goriv na podlagi naftnih proizvodov „v zameno za dodelitev posebnih gospodarskih ali finančnih ugodnosti“. V členu 11 Uredbe št. 1984/83 so navedene druge omejitve konkurence, ki se lahko naložijo preprodajalcu poleg omejitve, določene v členu 10, med drugim „obveznost, da na bencinski postaji, določeni v sporazumu, ne preprodaja goriv za motorna vozila ali drugih goriv, ki jih dobavljajo tretja podjetja“. V členu 12(1)(c) Uredbe št. 1984/83 je navedeno, da se člen 10 te uredbe ne uporablja, če se sporazum sklene za nedoločen čas ali za več kot deset let.
50.
Vendar je v členu 12(2) Uredbe št. 1984/83 natančneje določeno, da se „z odstopanjem od odstavka 1(c), kadar se sporazum nanaša na bencinsko postajo, ki jo je dobavitelj dal v zakup preprodajalcu ali mu jo je dal v uživanje na podlagi drugega pravnega posla ali dejansko, obveznosti izključne nabave in prepovedi konkurence iz tega naslova lahko naložijo preprodajalcu za celotno obdobje, v katerem dejansko upravlja bencinsko postajo“.
51.
Kot sem že imel priložnost opozoriti v zgoraj navedenih sklepnih predlogih v zadevi CEPSA, (
18
) je deset let iz člena 12(1)(c) Uredbe št. 1984/83 utemeljenih, če so finančne in trgovinske ugodnosti, podeljene dobavitelju, tako velike, da je, če ne obstajajo, zelo neverjetno, da bi upravljavec bencinske postaje lahko dostopal do trga storitev posrednika, pristojnega za trženje drugih goriv.
52.
Dejstvo, da je s členom 12(2) Uredbe št. 1984/83 izjemoma dovoljeno, da se prek deset let podaljša veljavnost klavzule o izključni nabavi, je očitno mogoče utemeljiti samo, če dobavitelj upravljavcu bencinske postaje odobri finančne in trgovinske ugodnosti, ki so vsaj tako velike, kot bi jih podelil, da bi za sporazum veljala skupinska izjema za obdobje desetih let, kot je predvidena v členu 12(1)(c) navedene uredbe.
53.
V zvezi s tem je v členu 12(2) Uredbe št. 1984/83 navedena samo ena ugodnost, ki jo je odobril dobavitelj, in sicer koncesija zakupa bencinske postaje v korist upravljavca ali, podobno, podelitev uživanja na podlagi drugega pravnega posla ali dejansko temu upravljavcu.
54.
Po mojem mnenju ni mogoče zavrniti, da je taka ugodnost posebno pomembna, celo bistvena, ker dejansko pomeni, da se da bencinska postaja „na ključ“ distributerju za izvajanje njegove gospodarske dejavnosti. Povedano drugače, dobavitelj postavlja distributerja na čelo popolnoma opremljene bencinske postaje, katere lastnik je, ne da bi distributer zato moral izvesti naložbe.
55.
Ob branju besedila člena 12(2) Uredbe št. 1984/83 ni dvoma, da ima odobritev take ugodnosti obliko pogoja za izvajanje te določbe.
56.
Prav tako ni sporno, da bi dobavitelj lahko odobril dodatne finančne in trgovinske ugodnosti upravljavcu bencinske postaje, da bi zahteval, da zanj velja člen 12(2) Uredbe št. 1984/83. V zvezi s tem je treba opozoriti, da je družba Total v zadevi v postopku v glavni stvari družbi Pedro IV odobrila veliko hipotekarno posojilo z obrestno mero, ki je bila glede na neizpodbijana pojasnila družbe Total na obravnavi v odgovor na natančno vprašanje Sodišče nižja od tržne obrestne mere, ki se je takrat zaračunavala. Predložitveno sodišče mora vseeno preveriti to dejstvo in tudi druge okoliščine tega posojila.
57.
Nasprotno je bolj dvoumno vprašanje, ali mora biti ugodnost sistema odstopanja iz člena 12(2) Uredbe št. 1984/83, kot trdita družba Pedro IV in Komisija, odvisna od dvojnega pogoja, da ima dobavitelj v lasti bencinsko postajo in tudi zemljišče, na katerem je bila zgrajena.
58.
Komisija se v podporo tej trditvi po eni strani opira na trinajsto uvodno izjavo Uredbe št. 1984/83, iz katere najbrž izhaja duh te uredbe, in po drugi strani na člen 5(a) Uredbe št. 2790/1999, v katerem je odslej trajanje potencialno neomejene izključne nabave, predvidene v tej določbi, izrecno odvisno od zahteve, da distributer izvaja svojo dejavnost v poslovnih prostorih in na zemljišču, katerih lastnik je dobavitelj.
59.
To sklepanje ni prepričljivo.
60.
Glede prve trditve, ki jo je navedla Komisija, je treba opozoriti, da je v trinajsti uvodni izjavi Uredbe št. 1984/83, v kateri so neizčrpno naštete različne vrste gospodarskih in finančnih ugodnosti, ki jih dobavitelj odobri distributerju, navedeno, da je med temi ugodnostmi tudi koncesija „zemljišča ali poslovnih prostorov za upravljanje bencinske postaje“. (
19
) Seveda ob upoštevanju te alternativne formulacije ta uvodna izjava ne more preprečiti, da dobavitelj dodeli preprodajalcu zemljišče in poslovne prostore za upravljanje bencinske postaje, da bi se po potrebi skliceval na uporabo člena 12(2) Uredbe št. 1984/83. Vendar iz tega odlomka obrazložitve navedene uredbe nikakor ne izhaja, da je ugodnost uporabe zadnje navedene določbe odvisna od dvojnega pogoja, da dobavitelj da v zakup hkrati zemljišče in poslovne prostore, kjer distributer upravlja bencinsko postajo.
61.
Če Sodišču zanesljivo ni treba široko razlagati določb o odstopanju od uredbe o skupinski izjemi, (
20
) mu po mojem mnenju prav tako ni treba omejiti dosega navedenih določb kljub jasnosti njihovega besedila, kot je a fortiori potrjeno v uvodnih izjavah take uredbe.
62.
Prav zato se ne morem strinjati z razlago, ki jo Komisija zagovarja v pisnih stališčih, da bi za možnost uporabe člena 12(2) Uredbe št. 1984/83 dobavitelj moral odobriti „absolutne ugodnosti“ upravljavcu bencinske postaje. Če bi bilo tako, bi namreč ne razumeli, zakaj naj bi bila v členu 12(2) Uredbe št. 1984/83 samo omenjena koncesija zakupa poslovnih prostorov, v katerih upravljavec bencinske postaje izvaja svoje dejavnosti, in ne bi ta člen pogojeval prav uporabe te določbe z absolutnimi gospodarskimi in finančnimi ugodnostmi, ne da bi upravljavec izvršil naložbe.
63.
V resnici se zdi razlog člena 12(2) Uredbe št. 1984/83 (in tudi deloma člena 5(a) Uredbe št. 2790/1999) bolj pragmatičen, kot je Komisija pojasnila v odgovoru na pisno vprašanje Sodišča. Ker preprodajalec izvaja svoje dejavnosti v poslovnih prostorih, ki so last dobavitelja, si je namreč težko predstavljati, da se trajanje sporazuma o izključni dobavi omeji na obdobje, ki je krajše od trajanja zakupa, ker se poslovni prostori vsekakor ne morejo dati na voljo drugemu dobavitelju, da bi ta lahko vstopil na upoštevni trg ali razširil svojo prisotnost na navedenem trgu. Kot opozarja Komisija, je časovna omejitev izključne dobave prodajnemu mestu (krajša od trajanja zakupa) samo malo koristna, ker to prodajno mesto v celoti pripada dobavitelju.
64.
Razlog člena 12(2) Uredbe št. 1984/83 torej temelji manj na absolutni korelaciji med intenzivnostjo ugodnosti, ki jih odobri dobavitelj, in naložbami, ki jih upravljavcu ni treba izvršiti, kot na ugotovitvi, da omejitev trajanja izključne dobave na deset let, ko dobavitelj daje bencinsko postajo v najem upravljavcu, nima nobenega učinka (ali samo povsem obroben učinek) na konkurenco blagovnih znamk, ker je ob izteku takega obdobja zelo malo verjetno, da dobavitelj, ki je še vedno lastnik bencinske postaje, to prenese na enega od konkurentov.
65.
Seveda ni nemogoče podobno sklepati o enem ali več zemljiščih, na katerih stoji bencinska postaja, oddana v najem upravljavcu. Vendar bi tako sklepanje pomenilo uvedbo dodatnega pogoja za uporabo člena 12(2) Uredbe št. 1984/83, ki ni predviden v besedilu te uredbe, ne da bi prav tako tak pogoj lahko implicitno razbrali iz te uredbe. V zvezi s tem se mi zdi, da bi bilo zahtevati od dobavitelja, da je – brez opiranja na besedilo Uredbe št. 1984/83 in brez temeljite preučitve Komisije in Svetovalnega odbora za omejevalna ravnanja in prevladujoče položaje – za upravičenost do uporabe člena 12(2) navedene uredbe tudi lastnik zemljišča, na katerem je bila zgrajena bencinska postaja in ki ga oddaja upravljavcu, pogoj, ki bi lahko omejeval konkurenco blagovnih znamk, ker bi krepil položaj zgodovinskih gospodarskih subjektov ali subjektov, ki so že na trgu in bi lahko zaradi tega položaja sčasoma pridobili nepremičnine. Taka okoliščina je toliko verjetnejša v razmerah, ko – kot se strinjajo vse stranke, ki so predložile stališča v tej zadevi – na zadevnem trgu že več let prevladujejo trije gospodarski subjekti, potem ko je razpadel nekdanji nacionalni monopolist.
66.
Torej se mi zdi, da bi razlaganje člena 12(2) Uredbe št. 1984/83 tako, kot da vključuje pogoj v zvezi z lastništvom nad zemljiščem, na katerem je zgrajena bencinska postaja, preseglo običajno razlago določb takega akta, ki jo mora podati Sodišče, kar hkrati presega vlogo, podeljeno temu sodišču, ker posega v zakonske pristojnosti Komisije in Svetovalnega odbora za omejevalna ravnanja in prevladujoče položaje.
67.
Zdi se mi, da te presoje ne izpodbija druga trditev Komisije, ki se nanaša na sprejetje Uredbe št. 2790/1999, predvsem člena 5(a) te uredbe, v katerem je od izvajanja navedene uredbe skupinska izjema klavzul o izključni nabavi, ki trajajo več kot pet let, odvisna predvsem od dvojnega pogoja, da je dobavitelj lastnik zemljišča in tudi poslovnih prostorov, v katerih se izvaja dejavnost upravljavca.
68.
Ukrep, ki ga predlaga Komisija, bi namreč dal retroaktivni učinek členu 5(a) Uredbe št. 2790/1999 kljub besedilu člena 12(2) Uredbe št. 1984/83 in njene obrazložitve, ta učinek pa bi bil v nasprotju vsaj s takojšnjim izvajanjem Uredbe št. 2790/1999 in bi povzročil, da bi ta uredba vsaj delno posegala na samostojno področje uporabe Uredbe št. 1984/83.
69.
Nasprotno pa je po zgledu trditve španske vlade res, da se ni mogoče sklicevati na pravo Skupnosti z namenom goljufije ali zlorabe. (
21
) Uporabe prava Skupnosti namreč ni mogoče razširiti tako, da bi zajemala zlorabe gospodarskih subjektov, to je transakcije, ki se ne izvedejo v okviru normalnih poslovnih transakcij, ampak je njihov izključni namen obiti pravila, ki jih določa pravo Skupnosti. (
22
)
70.
V skladu s sodno prakso mora predložitveno sodišče na podlagi objektivnih elementov upoštevati ravnanje zadevnega subjekta, ki pomeni zlorabo, in glede na okoliščine zadeve zavrniti uporabo določbe prava Skupnosti, na katero se sklicuje. (
23
)
71.
Vendar lahko predložitveno sodišče dobi nekatere splošne navedbe v okviru sodelovanja med sodišči, ki je značilno za predhodni postopek.
72.
Prvič, menim, da se v takem položaju, kot se obravnava v zadevi v postopku v glavni stvari, kot objektivni element, značilen za željo, da se zlorabi ugodnost uporabe člena 12(2) Uredbe št. 1984/83, ne more upoštevati uporaba dveh navzkrižnih pogodb, s katerima po eni strani upravljavec, ki je lastnik zemljišča, prenese stavbno pravico do tega zemljišča na dobavitelja, na podlagi katere ta postane lastnik naprav in zgradb, postavljenih na zemljišču v pogodbeno dogovorjenem obdobju, (
24
) in po drugi strani navedeni dobavitelj, potem ko se je zavezal, da bo zgradil bencinsko postajo, katere lastnik je, prenese njeno izključno upravljanje na lastnika zemljišča za obdobje, enako trajanju najema bencinske postaje. Ker ugodnost uporabe člena 12(2) Uredbe št. 1984/83 ni odvisna od zahteve, da je dobavitelj lastnik zemljišča (ali da upravljavec ni lastnik), se določba teh navzkrižnih pogodb, ki sta jih sklenila dobavitelj in upravljavec bencinske postaje, ki se v preostalem ne zdi nezakonita po nacionalnem pravu, sama po sebi ne more šteti za izraz želje po nedovoljenem sklicevanju na določbe navedenega člena.
73.
Vendar menim, drugič, da bi se zloraba zgodila, če bi predložitveno sodišče ob preučitvi, ki jo mora opraviti, ugotovilo, da finančne in gospodarske ugodnosti, za katere se je pogodbeno zavezal dobavitelj, dejansko niso bile odobrene, in če cena, ki jo plačajo stranke, ne ustreza tržni vrednosti zadevnega premoženja. V zvezi s tem se mi zdi, da je treba upoštevati dejstvo, da se dobavitelj ob izteku sporazuma o izključni dobavi in najema bencinske postaje zaveže, da bo lastništvo bencinske postaje prenesel na upravljavca, s čimer bo temu omogočil, da po izteku in po potrebi lahko zamenja dobavitelja.
74.
Ob upoštevanju zgornjih ugotovitev menim, da je treba člen 12(2) Uredbe št. 1984/83 razlagati tako, da med pogoji za njeno izvajanje ta določba ne zahteva, da je dobavitelj lastnik zemljišča, na katerem je na svoje stroške zgradil bencinsko postajo, ki jo daje v najem preprodajalcu, tudi ko je dobavitelj lastnik bencinske postaje zaradi stavbne pravice, dodeljene preprodajalcu na njegovem zemljišču. Vendar mora predložitveno sodišče ob upoštevanju objektivnih dejstev preveriti, ali so bile transakcije, ki so predmet zadeve v postopku v glavni stvari, izvršene v okviru normalnih poslovnih transakcij ali pa je bil njihov izključni namen obiti najdaljše obdobje desetih let, ki se praviloma uporablja za sporazume o izključni nabavi v okviru sporazumov o bencinskih postajah in je določeno v členu 12(1)(c) Uredbe št. 1984/83.
b) Razlaga Uredbe št. 2790/1999
75.
Kot je bilo navedeno zgoraj, je Komisija s sprejetjem Uredbe št. 2790/1999 v člen 5(a) navedene uredbe vključila predvsem dodaten pogoj, da mora biti dobavitelj lastnik zemljišča ali zemljišč, na katerih stoji bencinska postaja, ki jo upravlja kupec, da se obveznosti nekonkurence, o katerih so se dogovorile stranke, lahko določijo za obdobje, daljše od petih let, ne da bi bilo to trajanje daljše od obdobja, v katerem kupec zaseda poslovne prostore in zemljišče. Ob branju odgovora Komisije na pisno vprašanje Sodišča je razvidno, da je vključitev tega dodatnega pogoja posledica stališč, ki so jih zainteresirane stranke predložile glede osnutka uredbe o uporabi člena 81(3) ES za skupine vertikalnih sporazumov in usklajenih ravnanj, ki ga je Komisija predlagala 24. septembra 1999, (
25
) in zdi se, da jo upravičuje boj proti nekaterim praksam, ki so opredeljene kot zlorabe, čeprav nobena taka obrazložitev ne izhaja iz besedila navedene uredbe. (
26
)
76.
Ni dvoma, da mora biti v okviru sistema skupinskih izjem iz Uredbe št. 2790/1999 dobavitelj, da je upravičen do pogojev za uporabo člena 5(a) navedene uredbe, ne samo lastnik bencinske postaje, ampak tudi zemljišča, na katerem je bila bencinska postaja zgrajena.
77.
Iz člena 12 Uredbe št. 2790/1999 izhaja, da so se izjeme, določene v tem členu, načeloma začele uporabljati 1. junija 2000. Vendar je bilo z Uredbo št. 2790/1999 odobreno prehodno obdobje, ki se je končalo 31. decembra 2001, za sporazume, ki so izpolnjevali predvsem pogoje o izjemah, določene z Uredbo št. 1984/83, ne da bi izpolnjevali pogoje iz Uredbe št. 2790/1999.
78.
Iz tega sledi, da so morale podpisnice teh sporazumov, da bi bile upravičene do trajanja izključne nabave dlje od petih let, kot je določeno v členu 5(a) Uredbe št. 2790/1999, najpozneje od 1. januarja 2002 izpolnjevati predvsem pogoj, da je dobavitelj lastnik zemljišč, na katerih je bila zgrajena bencinska postaja.
79.
Treba je opozoriti, da predložitveno sodišče v zadevi v postopku v glavni stvari ne omenja, da je bila sprejeta sprememba pogodb, sklenjenih 26. oktobra 1989 za 20 let od izgradnje bencinske postaje, za uskladitev s pogoji iz člena 5(a) Uredbe št. 2790/1999.
80.
Poleg tega se kljub temu, kar trdi družba Total, zdi malo verjetno, čeprav to spada v okvir preverjanja v nacionalnem pravu, ki ga mora opraviti predložitveno sodišče, da stavbna pravica, ki jo je podelila družba Pedro IV, daje družbi Total ne samo lastništvo nad napravami in zgradbami, postavljenimi na zemljišču, ki je predmet take služnosti, ampak tudi lastništvo nad takim zemljiščem. (
27
)
81.
Zato, če bi predložitveno sodišče ob upoštevanju vseh pravnih in dejanskih okoliščin zadeve v postopku v glavni stvari sklepalo, da je za sporazume, sklenjene v postopku v glavni stvari, veljal sistem skupinske izjeme iz Uredbe št. 1984/83, zlasti uporaba člena 12(2) navedene uredbe, bi ta izjema sporazume še naprej lahko pokrivala do 31. decembra 2001 na podlagi prehodnega sistema, določenega v Uredbi št. 2790/1999, vendar jih ne bi več pokrivala od 1. januarja 2002 v skladu z zahtevami iz člena 5(a) navedene uredbe, ker bi bilo preostalo obdobje trajanja sporazumov vsekakor daljše od petih let.
82.
Nasprotno pa, če bi predložitveno sodišče po preučitvi vseh okoliščin zadeve v postopku v glavni stvari moralo presoditi, da se želijo stranke v postopku v glavni stvari nezakonito sklicevati na določbe člena 12(2) Uredbe št. 1984/83, se navedene stranke ne bi mogle sklicevati na nobenega od obeh sistemov skupinske izjeme.
83.
Če mora predložitveno sodišče sklepati, da za sporazume, ki so predmet zadeve v postopku v glavni stvari, ne morejo veljati skupinske izjeme za celotno obdobje, za katero so bili sklenjeni, bo moralo zato v skladu s tem, kar sem pojasnil zgoraj, preučiti, ali ti sporazumi izpolnjujejo vse pogoje za uporabo člena 85(1) Pogodbe.
84.
Z vidika zgornjih ugotovitev menim, da je treba člen 5(a) Uredbe št. 2790/1999 razlagati tako, da zahteva predvsem, da je dobavitelj pogodbenega blaga ali storitev, zato da se obveznosti nekonkurence, vključene v vertikalne sporazume, lahko sklenejo za več kot pet let, lastnik poslovnih prostorov in zemljišča, na katerem kupec izvaja svojo dejavnost. Taka zahteva se uporablja od 1. junija 2000 ali, če so sporazumi, veljavni na dan 31. maja 2000, izpolnjevali pogoje za izjeme iz Uredbe št. 1984/83, med drugim predvsem pogoje iz člena 12(2) navedene uredbe, od 1. januarja 2002. Nacionalno sodišče mora preveriti, kateri od teh dveh primerov obstaja v zadevi v postopku v glavni stvari.
3. Tretje in četrto vprašanje
85.
Predložitveno sodišče želi s tretjim in četrtim vprašanjem v bistvu izvedeti, ali so pogodbene klavzule o prodajni ceni drugih goriv in goriv za motorna vozila, ki so predmet sporazuma o izključni nabavi, kot se obravnavajo v zadevi v postopku v glavni stvari, prepovedane s členom 85(1)(a) Pogodbe in ne morejo biti upravičene do uporabe sistema skupinske izjeme iz Uredbe št. 1984/83 in pozneje sistema iz Uredbe št. 2790/1999, ker lahko take klavzule na kakršen koli način omejujejo svobodo preprodajalca, da določi maloprodajno ceno zadevnih proizvodov.
86.
Treba je opozoriti, da so v členu 85(1)(a) Pogodbe prepovedani predvsem sporazumi med podjetji, ki lahko vplivajo na trgovino med državami članicami, in zlasti tisti, ki „neposredno ali posredno določajo […] prodajne cene“.
87.
Kot je Sodišče že odločilo, med omejitvami konkurence, za katere lahko velja skupinska izjema iz Uredbe št. 1984/83, ni navedena obveznost, naložena upravljavcu bencinske postaje, da prodaja gorivo za motorna vozila po maloprodajni ceni, ki jo določi dobavitelj. (
28
)
88.
V členu 4(a) Uredbe št. 2790/1999 je določeno, da skupinska izjema ne velja za vertikalne sporazume, katerih namen je, neposredno ali posredno, samostojno ali v kombinaciji z drugimi dejavniki pod nadzorom pogodbenih strank, omejitev možnosti kupca, da določi svojo prodajno ceno, brez poseganja v možnost dobavitelja, da določi maksimalno prodajno ceno ali priporoči prodajno ceno, pod pogojem, da to ne vodi k fiksnim ali minimalnim prodajnim cenam zaradi pritiska ali spodbud katere koli pogodbene stranke.
89.
Iz tega sledi, kot so trdile vse stranke, ki so predložile pisna stališča pri Sodišču, da ne glede na to, ali se to zgodi v okviru Uredbe št. 1984/83 ali Uredbe št. 2790/1999, za to, da dobavitelj naloži fiksno ali minimalno maloprodajno ceno, torej tako, pod katero distributer ne more iti, ni mogoče uporabiti določb navedenih uredb.
90.
Nasprotno pa se stranke v sporu o glavni stvari ne strinjajo glede tega, ali družba Total predvsem z vidika pogodbenih klavzul, ki se obravnavajo v zadevi v postopku v glavni stvari, upravljavcu neposredno ali posredno nalaga, da upošteva fiksno maloprodajno ceno.
91.
Za tako presojo je nedvomno pristojno predložitveno sodišče. Vendar je mogoče izraziti nekaj stališč glede spisa, v želji, da se koristno odgovori na postavljena vprašanja.
92.
V zvezi s tem iz predložitvene odločbe izhaja, da se družba Total na podlagi pogodbe o izključni nabavi zavezuje, da bo distributerju sporočila priporočene maloprodajne cene in zagotovila njihovo konkurenčnost glede na cene, ki jih v dobri veri ponujajo drugi konkurenti v regiji. Kot pravilno trdita španska vlada in Komisija, se torej zdi, da upravljavec bencinske postaje ni prisiljen uporabljati fiksne ali minimalne cene, ki jo določi dobavitelj, ampak lahko nasprotno sam odloči, da zaračunava višje cene od priporočenih ali da odobri popust svojim kupcem, s tem da zmanjša lastni dobiček in tako spodbuja konkurenco med blagovnimi znamkami distributerjev.
93.
Zdi se, da te presoje ne more ovreči druga zaveza družbe Total o določanju cen, poudarjena v predložitveni odločbi, na podlagi katere se dobavitelj zavezuje, da določi ceno goriva za motorna vozila za upravljavca bencinske postaje, pri čemer mu zagotovi ugodnejše pogoje od pogojev, dogovorjenih z drugimi upravljavci, ki se lahko uveljavijo v Barceloni, s tem da ta cena v nobenem primeru ne sme biti višja od povprečne cene, ki jo določijo drugi pomembni dobavitelji na trgu, ki delujejo v Barceloni. Ta klavzula se namreč nanaša samo na ceno transakcij, o kateri sta se dogovorila dva gospodarska subjekta, ki sta podpisnika pogodbe, in ne na maloprodajno ceno.
94.
Družba Pedro IV je v pisnih stališčih in na obravnavi vseeno vztrajala pri tem, da naj bi družba Total kljub besedilu določb pogodbe o izključni nabavi posredno določila maloprodajno ceno, kar naj bi dejansko priporočeno ceno spremenilo v fiksno ali minimalno maloprodajno ceno.
95.
Čeprav je res, da bi uporaba posrednih načinov določitve maloprodajne cene na strani dobavitelja dejansko izključevala ugodnost skupinskih izjem, določenih v uredbah št. 1984/83 in 2790/1999, (
29
) ostaja dejstvo, da mora točnost trditve družbe Pedro IV preveriti predložitveno sodišče, ki pa tega ni navedlo v predložitveni odločbi.
96.
Z vidika zgornjih ugotovitev Sodišču predlagam, naj na tretje in četrto vprašanje odgovori, da ne glede na to, ali se to zgodi v okviru Uredbe št. 1984/83 ali Uredbe št. 2790/1999, za to, da dobavitelj neposredno ali posredno določi fiksno ali minimalno maloprodajno ceno, torej tako, pod katero distributer ne more iti, ni mogoče uporabiti določb o skupinskih izjemah iz navedenih uredb. Predložitveno sodišče mora na podlagi pogodbenih klavzul, ki povezujejo stranki v postopku v glavni stvari, in okoliščin spora o glavni stvari preveriti, ali dobavitelj distributerju posredno nalaga fiksno ali minimalno maloprodajno ceno.
V – Predlog
97.
Iz zgoraj predstavljenih razlogov menim, da je treba na vprašanja, ki jih je postavilo Audiencia Provincial de Barcelona, odgovoriti:
1.
Člen 12(2) Uredbe Komisije (EGS) št. 1984/83 z dne 22. junija 1983 o uporabi člena 85(3) Pogodbe za skupine sporazumov o izključni nabavi je treba razlagati tako, da med pogoji za njeno uporabo ta določba ne zahteva, da je dobavitelj lastnik zemljišča, na katerem je na svoje stroške zgradil bencinsko postajo, ki jo daje v najem preprodajalcu, tudi ko je dobavitelj lastnik bencinske postaje zaradi stavbne pravice, ki jo je preprodajalec dodelil na svojem zemljišču. Vendar mora predložitveno sodišče ob upoštevanju objektivnih dejstev preveriti, ali so bile transakcije, ki so predmet zadeve v postopku v glavni stvari, izvršene v okviru normalnih poslovnih transakcij ali pa je bil njihov izključni namen obiti najdaljše obdobje desetih let, ki se praviloma uporablja za sporazume o izključni nabavi v okviru sporazumov o bencinskih postajah in je določeno v členu 12(1)(c) Uredbe št. 1984/83.
2.
Člen 5(a) Uredbe Komisije (ES) št. 2790/1999 z dne 22. decembra 1999 o uporabi člena 81(3) Pogodbe za skupine vertikalnih sporazumov in usklajenih ravnanj je treba razlagati tako, da zahteva predvsem, da je dobavitelj pogodbenega blaga ali storitev lastnik poslovnih prostorov in zemljišča, na katerem kupec izvaja svojo dejavnost, da se obveznosti nekonkurence, ki jih vsebujejo vertikalni sporazumi, lahko sklenejo za več kot pet let. Taka zahteva se uporablja od 1. junija 2000 ali, če so sporazumi, veljavni na dan 31. maja 2000, izpolnjevali pogoje za izjeme iz Uredbe št. 1984/83, med drugim predvsem pogoje iz člena 12(2) navedene uredbe, od 1. januarja 2002. Nacionalno sodišče mora preveriti, kateri od teh dveh primerov obstaja v zadevi v postopku v glavni stvari.
3.
Ne glede na to, ali se to zgodi v okviru Uredbe št. 1984/83 ali Uredbe št. 2790/1999, za to, da dobavitelj neposredno ali posredno določi fiksno ali minimalno maloprodajno ceno, torej tako, pod katero distributer ne more iti, ni mogoče uporabiti določb o skupinskih izjemah iz navedenih uredb. Predložitveno sodišče mora na podlagi pogodbenih klavzul, ki povezujejo stranki v postopku v glavni stvari, in okoliščin spora o glavni stvari preveriti, ali dobavitelj distributerju posredno nalaga fiksno ali minimalno maloprodajno ceno.
(
1
)	Jezik izvirnika: francoščina.
(
2
)	V prvi od teh zadev je bila izrečena sodba z dne 14. decembra 2006 v zadevi Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio (C-217/05, ZOdl., str. I-11987), drugo, ki poteka pred Sodiščem, sem obravnaval v sklepnih predlogih, predstavljenih 13. marca 2008 (CEPSA, C-279/06). Naj opozorim, da pred Sodiščem poteka tudi četrta zadeva, evidentirana pod referenčno številko C-506/07, Lubricarga.
(
3
)	Torej se postavlja vprašanje, ali gre za pogodbe o trgovinskem zastopanju ali nasprotno za pogodbe o distribuciji, sklenjene med gospodarsko neodvisnima podjetjema.
(
4
)	UL L 173, str. 5, in popravek v UL 1984, L 79, št. 38.
(
5
)	UL L 336, str. 21.
(
6
)	UL L 214, str. 27.
(
7
)	V zvezi s tem glej predvsem moje zgoraj navedene sklepne predloge v zadevi CEPSA (opomba 32).
(
8
)	Glej zgoraj navedeno sodbo Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio (točka 16 in navedena sodna praksa).
(
9
)	Prav tam (točka 17 in navedena sodna praksa).
(
10
)	Prav tam (točka 26).
(
11
)	V tem smislu glej zlasti sodbo z dne 21. septembra 2000 v zadevi ABBOI (C-109/99, Recueil, str. I-7247, točka 42 in navedena sodna praksa). Skrb, ki jo morajo nacionalna sodišča nameniti pripravi predložitvenih odločb, je toliko pomembnejša, kolikor se je potreba po sodelovanju med nacionalnimi sodišči in Sodiščem povečala od začetka veljavnosti Uredbe Sveta (ES) št. 1/2003 z dne 16. decembra 2002 o izvajanju pravil konkurence iz členov 81 in 82 Pogodbe (UL 2003, L 1, str. 1).
(
12
)	Zgoraj navedeni sodbi ABBOI (točka 43) in Confederación Española de Empresarios de Estaciones de Servicio (točka 27).
(
13
)	Sodba z dne 21. junija 2001 v zadevi SONAE (C-206/99, Recueil, str. I-4679, točki 45 in 46).
(
14
)	Glej člena 12 in 13 Uredbe št. 2790/1999.
(
15
)	Na primer, tak pristop bi moralo sprejeti nacionalno sodišče, pri katerem se je začela zadeva, v kateri je bila izrečena sodba z dne 30. aprila 1998 v zadevi Cabour (C-230/96, Recueil, str. I-2055). Naj opozorim, da je to nacionalno sodišče vseeno vprašalo Sodišče o razlagi člena 85(1) Pogodbe v primeru, ko se za sporazum o distribuciji osebnih vozil, ki je bil predmet te zadeve, niso mogle uporabljati določbe uredbe o skupinski izjemi, ki je bila predmet te zadeve.
(
16
)	Tako bi lahko opozorili, da je za presojo, ali je cilj oziroma posledica sporazuma o izključni nabavi zelo omejiti konkurenco na notranjem trgu in ali lahko vpliva na trgovino med državami članicami, treba upoštevati gospodarske in pravne okoliščine sporazuma, v katerih lahko skupaj z drugimi povzroči skupni učinek na konkurenco. Zato je treba preučiti učinke take pogodbe v povezavi z drugimi takimi pogodbami na možnosti nacionalnih konkurentov ali konkurentov iz drugih držav članic, da se uveljavijo na upoštevnem trgu ali na njem povečajo svoj tržni delež (glej predvsem sodbi z dne 28. februarja 1991 v zadevi Delimitis (C-234/89, Recueil, str. I-935, točke od 13 do 15) in z dne 7. decembra 2000 v zadevi Neste (C-214/99, Recueil, str. I-11121, točka 25); glej tudi sodbo Sodišča EFTA z dne 18. oktobra 2002 v zadevi Hegelstad (E-7/01, EFTA Court Report, str. 310, točka 31)).
(
17
)	Ne da bi bile te navedbe izčrpne, bi se predložitveno sodišče lahko že učinkovito sklicevalo na presoje v zgoraj navedeni sodbi Neste (točke od 26 do 34), ki se je nanašala na pogodbe o izključni nabavi goriva za motorna vozila. Kar zadeva tržni delež družbe Total na španskem trgu, čeprav ta trdi, da ni nikoli presegel 3% v celotnem preteklem obdobju trajanja pogodb, ki so predmet zadeve v postopku v glavni stvari, družba Pedro IV in Komisija opozarjata, da naj bi družba Total imela danes približno 48-odstotni delež osnovnega kapitala družbe CEPSA, ki je eden glavnih dobaviteljev goriva za motorna vozila v Španiji, to pa ne more izključiti, da se obe podjetji štejeta za eno samo gospodarsko enoto za namene presoje položaja družbe Total na trgu. Niti družba Pedro IV niti Komisija ne pojasnjujeta obsega deleža družbe Total v preteklem obdobju trajanja pogodb, ki so predmet zadeve v postopku v glavni stvari. Vsekakor, kot je Komisija opozorila na obravnavi, ni gotovo, da ima upoštevni trg nacionalno razsežnost, ampak bi bil lahko lokalni, in sicer naj bi zajemal samo območje Barcelone.
(
18
)	Glej točke od 64 do 71 in točko 97(2) sklepnih predlogov.
(
19
)	Moj poudarek.
(
20
)	V zvezi s tem glej predvsem zgoraj navedeno sodbo Cabour (točka 30).
(
21
)	Glej predvsem sodbe z dne 12. maja 1998 v zadevi Kefalas in drugi (C-367/96, Recueil, str. I-2843, točka 20), z dne 23. marca 2000 v zadevi Diamantis (C-373/97, Recueil, str. I-1705, točka 33), z dne 21. februarja 2006 v zadevi Halifax in drugi (C-255/02, ZOdl., str. I-1609, točka 68) in z dne 6. aprila 2006 v zadevi Agip Petroli (C-456/04, ZOdl., str. I-3395, točka 19).
(
22
)	Glej predvsem zgoraj navedeni sodbi Halifax in drugi (točka 69) in Agip Petroli (točka 20).
(
23
)	Glej predvsem zgoraj navedeni sodbi Diamantis (točka 34) in Agip Petroli (točka 21).
(
24
)	Stavbna pravica kot stvarna pravica obstaja tudi v pravnem redu drugih držav članic, kot so Kraljevina Belgija, Italijanska republika in Veliko vojvodstvo Luksemburg.
(
25
)	UL C 270, str. 7.
(
26
)	Komisija v točki 59 Obvestila Komisije – Smernice o vertikalnih omejitvah z dne 13. oktobra 2000 (UL C 291, str. 1) pojasnjuje, da izjemo, da obveznost nekonkurence traja tako dolgo, kot kupec uporablja prodajno mesto, „utemeljuje dejstvo, da je nerazumno pričakovati od dobavitelja, da bo v prostorih in na zemljišču, ki so v njegovi lasti, dovolil nedovoljeno prodajo konkurenčnih izdelkov. Lažne pogodbe o lastništvu, katerih namen je izogniti se petletni omejitvi, te izjeme ne morejo izkoristiti.“
(
27
)	Zdi se izključeno, da se pojem lastnine iz člena 5(a) Uredbe št. 2790/1999 lahko šteje za pojem prava Skupnosti, ki je neodvisno od prava držav članic. Ker Pogodba v skladu s členom 222 Pogodbe (postal člen 295 ES) nikakor ne vpliva na sistem lastništva v državah članicah, namreč ni mogoče sklepati, da uredba Skupnosti uporablja pojem lastnine, ki se razlikuje od pojmov, ki obstajajo v državah članicah. V tem smislu glej tudi točko 7 sklepnih predlogov generalnega pravobranilca F. Capotortija v zadevi, v kateri je bila izrečena sodba z dne 13. decembra 1979 v zadevi Hauer (44/79, Recueil, str. 3727), v katerih trdi, da pravni red Skupnosti ne uvaja nobenega novega razumevanja ali ureditve lastnine.
(
28
)	Zgoraj navedena sodba Confederación Espanola de Empresarios de Estaciones de Servicio (točka 64).
(
29
)	V zvezi s tem glej člen 4(a) Uredbe št. 2790/1999, točko 47 Smernic o vertikalnih omejitvah z dne 13. oktobra 2000 in točko 91 zgoraj navedenih sklepnih predlogov v zadevi CEPSA.