Začasna izdaja
SODBA SODIŠČA (deseti senat)
z dne 30. aprila 2026(*)
„ Neizpolnitev obveznosti države – Člen 258 PDEU – Direktiva (EU) 2019/520 – Interoperabilnost elektronskih cestninskih sistemov in
lažja čezmejna izmenjava informacij o neplačilih cestnine v Evropski uniji – Odsotnost prenosa – Neobvestitev o morebitnih ukrepih za prenos – Člen 260(3) PDEU – Predlog za naložitev plačila pavšalnega zneska “
V zadevi C‑479/23,
zaradi tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 258 in člena 260(3) PDEU, vložene 26. julija 2023,
Evropska komisija, ki jo zastopata M. Ilkova in P. Messina, agenta,
tožeča stranka,
proti
Republiki Bolgariji, ki jo zastopajo T. Mitova, S. Ruseva in R. Stoyanov, agenti,
tožena stranka,
SODIŠČE (deseti senat),
v sestavi J. Passer, predsednik senata, M. L. Arastey Sahún (poročevalka), predsednica petega senata, in D. Gratsias, sodnik,
generalni pravobranilec: N. Emiliou,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1        Evropska komisija s tožbo Sodišču predlaga, naj:
–        ugotovi, da Republika Bolgarija s tem, da ni sprejela zakonov in drugih predpisov, ki so potrebni za uskladitev z Direktivo (EU) 2019/520 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 19. marca 2019 o interoperabilnosti elektronskih cestninskih sistemov ter lažji čezmejni izmenjavi informacij o neplačilih cestnine v Uniji (UL 2019, L 91, str. 45), oziroma da o teh predpisih Komisije nikakor ni obvestila, ni izpolnila svojih obveznosti iz člena 32(1) te direktive;
–        Republiki Bolgariji naloži, da Komisiji plača pavšalni znesek, ki ustreza višjemu od naslednjih dveh zneskov:
–        znesek v višini 1.800 EUR na dan, pomnožen s številom dni, ki pretečejo med dnem, ki sledi dnevu, na katerega je potekel rok za prenos, določen v Direktivi 2019/1161, in dnem, ko je bila kršitev odpravljena, ali – če kršitev ne bi bila odpravljena – dnem razglasitve sodbe v tej zadevi, ali
–        pavšalni znesek v višini najmanj 504.000 EUR;
–        če se neizpolnitev obveznosti, ugotovljena v prvi alinei, nadaljuje do razglasitve sodbe v tej zadevi, naj Republiki Bolgariji naloži, da Komisiji plača denarno kazen v višini 9.720 EUR
na dan od datuma razglasitve te sodbe do datuma, ko Republika Bolgarija izpolni svoje obveznosti iz Direktive 2019/520;
–        Republiki Bolgariji naloži plačilo stroškov.
Pravni okvir
Direktiva 2019/520
2        V uvodnih izjavah 2 in 3 Direktive 2019/520 je navedeno:
„(2)      Zaželeno je doseči široko uvedbo elektronskih cestninskih sistemov v državah članicah in sosednjih državah ter imeti v čim večji meri zanesljive, uporabniku prijazne in stroškovno učinkovite sisteme, prilagojene prihodnjemu razvoju politike na ravni Unije v zvezi z zaračunavanjem uporabe cest in prihodnjemu tehničnemu razvoju. Tako je potrebno, da elektronski cestninski sistemi postanejo interoperabilni, in sicer da se zmanjšajo stroški plačevanja cestnin po Uniji ter bremena, povezana s tem plačevanjem.
(3)      Interoperabilni elektronski cestninski sistemi pripomorejo k doseganju ciljev, opredeljenih v pravu Unije o cestninah.“
3        Člen 1(1) te direktive določa:
„Ta direktiva določa pogoje, potrebne za naslednje namene:
(a)      zagotovitev interoperabilnosti elektronskih cestninskih sistemov na celotnem cestnem omrežju Unije, mestnih in medkrajevnih avtomobilskih cestah, glavnih in stranskih cestah ter raznih objektih, kot so predori ali mostovi, in trajektih, ter
(b)      omogočanje čezmejne izmenjave podatkov iz registrov vozil o vozilih in lastnikih ali imetnikih vozil, za katera je bilo ugotovljeno neplačilo kakršne koli cestnine v Uniji.
[…]“
4        Člen 2 navedene direktive določa:
„V tej direktivi se uporabljajo naslednje opredelitve pojmov:
[…]
(2)      ‚ponudnik storitev cestninjenja‘ pomeni pravni subjekt, ki zagotavlja storitev cestninjenja na enem ali več območjih [evropskega elektronskega cestninjenja (EETS)] za enega ali več razredov vozil;
(3)      ‚izvajalec cestninjenja‘ pomeni javni ali zasebni subjekt, ki zaračunava cestnino za vožnjo z vozili na območju EETS;
[…]
(16)      ‚prijava cestnine‘ pomeni izjavo izvajalcu cestninjenja, ki potrjuje prisotnost vozila na območju EETS, v obliki, o kateri se dogovorita ponudnik storitev cestninjenja in izvajalec cestninjenja;
(17)      ‚klasifikacijski parametri vozil‘ pomeni podatke o vozilu, v skladu s katerimi se obračunava cestnina z uporabo podatkov za obračun cestnine;
[…]
(21)      ‚cestnina‘ pomeni pristojbino, ki jo mora uporabnik ceste plačati za vožnjo po cesti, cestnem omrežju, za uporabo objekta, kot je most ali predor, ali trajekta;
[…]
(26)      ‚vozilo‘ pomeni vozilo na motorni pogon, ali skupino spojenih vozil, ki je namenjeno ali se uporablja za prevoz potnikov ali blaga po cesti;
[…]
(29)      ‚lahko vozilo‘ pomeni vozilo z največjo dovoljeno maso, ki ne presega 3,5 t.“
5        Člen 5 iste direktive določa:
„[…]
4.      Države članice sprejmejo ukrepe, potrebne za zagotovitev, da ponudniki EETS, ki so jih registrirale ali ki zagotavljajo EETS na njihovem ozemlju, uporabnikom EETS po potrebi zagotovijo naprave v vozilih, ki izpolnjujejo zahteve, določene v tej direktivi ter direktivah 2014/53/EU [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 16. aprila 2014 o harmonizaciji zakonodaj držav članic v zvezi z dostopnostjo radijske opreme na trgu in razveljavitvi Direktive 1999/5/ES (UL L 153, str. 62)] in 2014/30/EU Evropskega parlamenta in Sveta [z dne 26. februarja 2014 o harmonizaciji zakonodaj držav članic v zvezi z elektromagnetno združljivostjo (UL 2014, L 96, str. 79)]. Od zadevnih ponudnikov EETS lahko zahtevajo dokaz, da so te zahteve izpolnjene.
5.      Države članice sprejmejo ukrepe, potrebne za zagotovitev, da ponudniki EETS, ki zagotavljajo EETS na njihovem ozemlju, vodijo seznam razveljavljenih naprav v vozilih, ki so povezane z njihovimi pogodbami za EETS, sklenjenimi z uporabniki EETS. Sprejmejo ukrepe, potrebne za zagotovitev, da se taki seznami vodijo ob doslednem spoštovanju pravil Unije o varstvu osebnih podatkov, določenih med drugim v Uredbi (EU) 2016/679 [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 27. aprila 2016 o varstvu posameznikov pri obdelavi osebnih podatkov in o prostem pretoku takih podatkov ter o razveljavitvi Direktive 95/46/ES (Splošna uredba o varstvu podatkov) (UL 2016, L 119, str. 1)] in Direktivi 2002/58/ES [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. julija 2002 o obdelavi osebnih podatkov in varstvu zasebnosti na področju elektronskih komunikacij (Direktiva o zasebnosti in elektronskih komunikacijah) (UL 2002, L 201, str. 37)].
[…]
7.      Države članice sprejmejo ukrepe, potrebne za zagotovitev, da ponudniki EETS, ki zagotavljajo EETS na njihovem ozemlju, izvajalcem cestninjenja zagotovijo informacije, ki jih potrebujejo, da obračunajo in zaračunajo cestnino za vozila uporabnikov EETS, ali izvajalcem cestninjenja zagotovijo vse informacije, ki jih potrebujejo, da lahko preverijo obračun cestnin, ki jih ponudniki EETS zaračunajo za vozila uporabnikov EETS.
[…]
9.      Države članice sprejmejo ukrepe, potrebne za zagotovitev, da lahko izvajalec cestninjenja, pristojen za območje EETS na njihovem ozemlju, od ponudnika EETS pridobi podatke o vseh vozilih, katerih lastniki ali imetniki so stranke ponudnika EETS, ki so v določenem časovnem obdobju vozili na območju EETS, za katero je pristojen izvajalec cestninjenja, pa tudi podatke o lastnikih in imetnikih teh vozil, če izvajalec cestninjenja potrebuje te podatke za izpolnitev svojih obveznosti do davčnih organov. Države članice sprejmejo ukrepe, potrebne za zagotovitev, da ponudnik EETS zahtevane podatke zagotovi najpozneje v dveh dneh po prejemu zahtevka. Sprejmejo ukrepe, potrebne za zagotovitev, da izvajalec cestninjenja teh podatkov ne razkrije nobenemu drugemu ponudniku storitev cestninjenja. Sprejmejo ukrepe, potrebne za zagotovitev, da se – če sta izvajalec cestninjenja in ponudnik storitev cestninjenja del istega subjekta – podatki uporabljajo izključno za to, da izvajalec cestninjenja izpolni svoje obveznosti do davčnih organov.
[…]“
6        Člen 6 Direktive 2019/520 določa:
„1.      Kadar območje EETS ni skladno s pogoji tehnične in postopkovne interoperabilnosti EETS iz te direktive, država članica, na ozemlju katere je območje EETS, sprejme ukrepe, potrebne za zagotovitev, da pristojni izvajalec cestninjenja skupaj z zadevnimi deležniki oceni težavo in, če spada v njegovo pristojnost, poskrbi za njeno odpravo, da zagotovi interoperabilnost EETS cestninskega sistema. Države članice po potrebi posodobijo register iz člena 21(1) v zvezi z informacijami iz točke (a) navedenega člena.
[…]
3.      Države članice sprejmejo ukrepe, potrebne za zagotovitev, da izvajalci cestninjenja, pristojni za območja EETS na njihovem ozemlju, nediskriminatorno sprejmejo vsakega ponudnika EETS, ki vloži zahtevo za zagotavljanje EETS na zadevnih območjih EETS.
Ponudnik EETS se sprejme v območje EETS, če izpolnjuje obveznosti in splošne pogoje iz izjave o območju EETS.
Države članice sprejmejo ukrepe, potrebne za zagotovitev, da izvajalci cestninjenja od ponudnikov EETS ne zahtevajo posebnih tehničnih rešitev ali postopkov, ki bi ovirali interoperabilnost komponent interoperabilnosti ponudnika EETS s elektronskimi cestninskimi sistemi na drugih območjih EETS.
Če se izvajalec cestninjenja in ponudnik storitev EETS ne moreta dogovoriti, se zadeva posreduje spravnemu organu, ki je odgovoren za zadevno območje cestninjenja.
4.      Vsaka država članica sprejme ukrepe, potrebne za zagotovitev, da pogodbe med izvajalcem cestninjenja in ponudnikom EETS glede zagotavljanja EETS na njenem ozemlju dovoljujejo, da uporabniku EETS račun za cestnino izda neposredno ponudnik EETS.
Izvajalec cestninjenja lahko od ponudnika EETS zahteva, da uporabniku izstavi račun v imenu in za račun izvajalca cestninjenja, in ponudnik EETS to zahtevo spoštuje.
5.      Cestnina, ki jo izvajalci cestninjenja zaračunajo uporabnikom EETS, ne sme biti višja od ustrezne nacionalne ali lokalne cestnine. To ne posega v pravico držav članic, da ponudijo rabate ali popuste, da bi spodbudile elektronsko plačevanje cestnine. Vsi rabati ali popusti na cestnine za uporabnike naprav v vozilih, ki jih ponuja država članica ali izvajalec cestninjenja, morajo biti pregledni, javno objavljeni in strankam ponudnikov EETS na voljo pod enakimi pogoji.
6.      Države članice sprejmejo ukrepe, potrebne za zagotovitev, da izvajalci cestninjenja na svojih območjih EETS od ponudnikov EETS, s katerimi so v pogodbenem razmerju, sprejmejo vsako delujočo napravo v vozilu, ki je bila potrjena v skladu s postopkom, opredeljenim v izvedbenih aktih iz člena 15(7), in ni na seznamu razveljavljenih naprav v vozilih iz člena 5(5).
7.      V primeru nepravilnega delovanja EETS, za katero je mogoče odgovornost pripisati izvajalcu cestninjenja, slednji zagotovi necelovit način zagotavljanja storitve, ki vozilom z opremo iz odstavka 6 omogoči, da se s čim manjšo zamudo varno vozijo, ne da bi obstajal sum neplačila cestnine.
[…]“
7        Člen 7(3) te direktive določa:
„Države članice sprejmejo ukrepe, potrebne za zagotovitev, da ima na območjih EETS z glavnim ponudnikom storitev metodologija za obračunavanje nadomestila ponudnikom EETS enako strukturo kot nadomestilo za primerljive storitve, ki jih zagotavlja glavni ponudnik storitev. Znesek nadomestila ponudnikom EETS se lahko razlikuje od nadomestila glavnemu ponudniku storitev, kadar je to utemeljeno s:
(a)      stroški specifičnih zahtev in obveznosti glavnega ponudnika storitev in ne zahtev in obveznosti ponudnikov EETS ter
(b)      potrebo po tem, da se od nadomestila ponudnikom EETS odštejejo fiksni stroški, ki jih naloži izvajalec cestninjenja na podlagi stroškov izvajalca cestninjenja za zagotavljanje, upravljanje in vzdrževanje sistema, skladnega z EETS, na njegovem območju cestninjenja, vključno s stroški za akreditacijo, kjer ti stroški niso vključeni v cestnino.“
8        Člen 8 navedene direktive v odstavkih 2 in 3 določa:
„2.      Države članice sprejmejo ukrepe, potrebne za zagotovitev, da ima izvajalec cestninjenja pravico od ponudnika EETS zahtevati plačilo za vsako izkazano prijavo cestnine in za vsako izkazano neprijavo cestnine katerega koli uporabniškega računa, ki ga upravlja ta ponudnik EETS.
3.      Države članice sprejmejo ukrepe, potrebne za zagotovitev, da kadar je ponudnik EETS izvajalcu cestninjenja poslal seznam razveljavljenih naprav v vozilih iz člena 5(5), ponudnik EETS ni odgovoren za cestnino, ki bi izhajala iz naknadne uporabe takšne razveljavljene naprave v vozilu. Število zapisov na seznamu neveljavne opreme za avto, oblika seznama in pogostost osvežitve seznama so predmet dogovora med izvajalci cestninjenja in ponudniki storitev EETS.“
9        Člen 9 te direktive določa:
„Države članice sprejmejo ukrepe, potrebne za zagotovitev, da pravni subjekti, ki zagotavljajo storitve cestninjenja, vodijo računovodske evidence, ki omogočajo jasno razlikovanje med stroški in prihodki, povezanimi z zagotavljanjem storitev cestninjenja, ter stroški in prihodki, povezanimi z drugimi dejavnostmi. Informacije o stroških in prihodkih, povezanih z zagotavljanjem storitev cestninjenja, se na zahtevo zagotovijo ustreznemu spravnemu organu ali sodnemu organu. Države članice sprejmejo tudi ukrepe, potrebne za zagotovitev, da ni dovoljeno navzkrižno subvencioniranje med dejavnostmi, izvedenimi v vlogi ponudnika storitev cestninjenja, in drugimi dejavnostmi.“
10      Člen 14(1) Direktive 2019/520 določa:
„Države članice sprejmejo ukrepe, potrebne za zagotovitev, da je interakcija uporabnikov EETS z izvajalci cestninjenja kot delom EETS omejena, kjer je to ustrezno, na postopek izdaje računa v skladu s členom 6(4) in na izvršilne postopke. Interakcija med uporabniki EETS in ponudniki EETS ali njihovo napravo v vozilu je lahko specifična za vsakega ponudnika EETS, ne da bi bila pri tem ogrožena interoperabilnost EETS.“
11      Člen 21(5) te direktive določa:
„Na koncu vsakega koledarskega leta organi držav članic, pristojni za registre, Komisiji v elektronski obliki pošljejo registre območij EETS in ponudnikov EETS. Komisija da te informacije na voljo drugim državam članicam. O morebitnih odstopanjih od stanja v državi članici se obvestita država članica registracije in Komisija.“
12      Člen 24 navedene direktive določa:
„1.      Država članica, na ozemlju katere je prišlo do neplačila cestnine, se odloči, ali bo uvedla postopke nadaljnje obravnave v zvezi z neplačilom cestnine.
Kadar se država članica, na ozemlju katere je prišlo do neplačila cestnine, odloči, da bo uvedla takšne postopke, v skladu s svojim nacionalnim pravom o tem ustrezno obvesti lastnika vozila, imetnika vozila ali drugače identificirano osebo, osumljeno neplačila cestnine.
To obvestilo vključuje – če je to predvideno v nacionalnem pravu – tudi pravne posledice neplačila cestnine na ozemlju države članice, na katerem je prišlo do neplačila cestnine, v skladu s pravom te države članice.
2.      Kadar država članica, na ozemlju katere je prišlo do neplačila cestnine, lastniku vozila, imetniku vozila ali drugače identificirani osebi, osumljeni neplačila cestnine, pošlje pisno obvestilo, vanj v skladu s svojim nacionalnim pravom vključi vse relevantne informacije, zlasti vrsto neplačila cestnine, kraj, datum in čas neplačila cestnine, naslov predpisov nacionalnega prava, ki so bili kršeni, pravico do pritožbe in dostopa do informacij, ter sankcijo in, če je primerno, podatke o napravi, s katero je bilo ugotovljeno neplačilo cestnine. V ta namen država članica, na ozemlju katere je prišlo do neplačila cestnine, za pisno obvestilo uporabi predlogo iz Priloge II.
[…]“
13      Člen 25 te direktive določa:
„1.      Država članica, na ozemlju katere je prišlo do neplačila cestnine, lahko subjektu, pristojnemu za zaračunavanje cestnine, posreduje podatke, ki jih je prejela v postopku iz člena 23(1), le če so izpolnjeni naslednji pogoji:
(a)      posredovani podatki so omejeni zgolj na tiste, ki jih ta subjekt potrebuje za pridobitev dolgovane cestnine;
(b)      postopek za pridobitev dolgovane cestnine je skladen s postopkom iz člena 24;
(c)      zadevni subjekt je pristojen za izvajanje tega postopka ter
(d)      s plačilom na podlagi plačilnega naloga, ki ga izda subjekt, ki prejme podatke, je neplačilo cestnine odpravljeno.
2.      Države članice zagotovijo, da se podatki, posredovani pristojnemu subjektu, uporabijo le za pridobitev dolgovane cestnine in se po plačilu cestnine izbrišejo nemudoma, če do plačila ne pride, pa v razumnem roku po prenosu podatkov, ki ga določi država članica.“
14      Člen 32 Direktive 2019/520 določa:
„1.      Države članice do 19. oktobra 2021 sprejmejo in objavijo zakone in druge predpise, ki so potrebni za uskladitev s členi 1 do 27 ter prilogama I in II. Komisiji takoj sporočijo besedilo teh predpisov.
Države članice te predpise uporabljajo od 19. oktobra 2021.
Države članice se v sprejetih predpisih sklicujejo na to direktivo ali pa sklic nanjo navedejo ob njihovi uradni objavi. Vključijo tudi izjavo, da se v veljavnih zakonih in drugih predpisih sklicevanja na direktivo, razveljavljeno s to direktivo, štejejo kot sklicevanja na to direktivo. Način sklicevanja in obliko izjave določijo države članice.
2.      Države članice Komisiji sporočijo besedila temeljnih predpisov nacionalnega prava, ki jih sprejmejo na področju, ki ga ureja ta direktiva.“
15      Člen 33 te direktive določa:
„[Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2004/52/ES z dne 29. aprila 2004 o interoperabilnosti elektronskih cestninskih sistemov v Skupnosti (UL 2004, L 166, str. 124)] se razveljavi z učinkom od 20. oktobra 2021, brez poseganja v obveznosti držav članic glede rokov za prenos Direktive v nacionalno pravo, ki so določeni v delu B Priloge III.
Sklicevanja na razveljavljeno direktivo se štejejo kot sklicevanja na to direktivo in se berejo v skladu s korelacijsko tabelo iz Priloge IV.“
16      Priloga II k Direktivi 2019/520 vsebuje predloga za pisno obvestilo iz člena 24 te direktive.
Sporočilo iz leta 2023
17      Sporočilo Komisije 2023/C 2/01, naslovljeno „Finančne sankcije v postopkih za ugotavljanje kršitev“ (UL 2023, C 2, str. 1, v nadaljevanju: sporočilo iz leta 2023), v točkah 3 in 4 vsebuje pravila glede „denarni kazni“ in glede „plačila pavšalnega zneska“.
18      V točki 4.2. tega sporočila je metoda izračuna pavšalnega zneska določena tako:
„Pavšalni znesek se izračuna na način, ki je na splošno podoben metodi za izračun denarne kazni in zajema:
–        pomnožitev pavšalne osnove s koeficientom resnosti,
–        pomnožitev rezultata s faktorjem ‚n‘,
–        pomnožitev rezultata s številom dni trajanja kršitve […].
[…]“
19      V točki 4.2.1. istega sporočila je določeno:
„Za izračun pavšalnega zneska se dnevni znesek pomnoži s številom dni trajanja kršitve. Število se določi na naslednji način:
[…]
–        kar zadeva tožbe, vložene na podlagi člena 260(3) [PDEU], je to število dni med dnevom po izteku roka za prenos, določenega v zadevni direktivi, in datumom, ko je bila kršitev odpravljena, ali če ni bila odpravljena, datumom, ko je bila izrečena sodba na podlagi člena 260 [PDEU].
[…]“
20      Priloga I k temu sporočilu iz leta 2023, naslovljena „Podatki, ki se uporabljajo za določanje finančnih sankcij, predlaganih Sodišču“, v točki 2 določa, da je pavšalna osnova za plačilo pavšalnega zneska, navedena v točki 4.2.2. tega sporočila, določena v višini 1000 EUR na dan, kar je tretjina pavšalne osnove za denarne kazni, v točki 3 pa, da je faktor „n“ za Republiko Bolgarijo določen na 0,18. V skladu s točko 5 te priloge I najnižji pavšalni znesek, določen za Republiko Bolgarijo, znaša 504.000 EUR.
Predhodni postopek
21      Komisija je 25. novembra 2021 Republiki Bolgariji poslala uradni opomin, s katerim jo je opozorila, da je rok za prenos Direktive 2019/520 potekel 19. oktobra 2021 in da ji še niso bili priglašeni ukrepi za popoln prenos te direktive.
22      Republika Bolgarija je v odgovoru z dne 24. januarja 2022 Komisiji sporočila, da bo navedena direktiva prenesena v bolgarsko pravo ob sprejetju Zakon za izmenenie i dopalnenie na Zakona za patishtata (zakon o spremembi in dopolnitvi zakona o cestah), Postanovlenie za izmenenie i dopalnenie na Naredbata za usloviyata, reda iPravilata za izgrazhdane i funktsioniran na smesena sistema za taksuvane na razlichnite kategorii patni prevozni sredstva na baza vreme i na baza izminato razstoyanie (odlok o spremembi in dopolnitvi uredbe o podrobnih pravilih in pravilih za vzpostavitev in delovanje kombiniranega sistema cestninjenja za različne kategorije cestnih vozil glede na čas in prevoženo razdaljo) in
Naredba za usloviyata, reda iureta za postigane na operativnata savmestimost na elektronni sistemi za patno taksuvane (uredba o načinih in pravilih za vzpostavitev interoperabilnosti elektronskih cestninskih sistemov), ki so v postopku sprejemanja.
23      Ker Republika Bolgarija ni poslala nobenega nadaljnjega obvestila o prenosu Direktive 2019/520, ji je Komisija 19. maja 2022 poslala obrazloženo mnenje, s katerim jo je pozvala, naj v dveh mesecih od prejema tega mnenja sprejme ukrepe, potrebne za uskladitev s tem mnenjem.
24      Republika Bolgarija z dopisom z dne 18. julija 2022 ni izpodbijala očitane kršitve, ampak je pojasnila, da je svet ministrov predlog zakona o spremembi in dopolnitvi zakona o cestah odobril 27. maja 2022 in ga istega dne predložil bolgarski narodni skupščini v sprejetje. Ta država članica je dodala, da bodo vsi osnutki in normativni akti, namenjeni popolnemu prenosu določb te direktive v bolgarsko pravo, sprejeti do septembra 2022, vendar da zamud ni mogoče izključiti.
25      Komisija je menila, da po izteku roka za prenos navedene direktive ukrepi za njen popoln prenos še vedno niso bili sprejeti oziroma Komisija o njih ni bila obveščena, tako da je vložila to tožbo.
Postopek pred Sodiščem
26      Pisni del postopka v tej zadevi je bil končan 12. februarja 2024.
27      S sklepom predsednika Sodišča z dne 16. maja 2024 je bil po opredelitvi strank postopek v tej zadevi prekinjen, dokler Komisija ne opravi analize aktov, ki jih je medtem sprejela Republika Bolgarija.
28      Komisija je z aktom z dne 31. oktobra 2024 Sodišče obvestila, da jo je Republika Bolgarija 1. in 14. februarja 2024 uradno obvestila o več zakonodajnih ukrepih in regulativnem ukrepu za prenos Direktive 2019/520. Republika Bolgarija je 18. februarja 2024 Komisijo obvestila, da bi morala biti 30. maja 2024 sprejeta uredba za zagotovitev popolnega prenosa te direktive. Republika Bolgarija je v poznejših neformalnih sporočilih navedla tudi, da bi morali biti ukrepi za popoln prenos navedene direktive sprejeti do 30. avgusta 2024. Vendar naj po 18. februarju 2024 Komisija ne bi bila uradno obveščena o nobenem dodatnem ukrepu za prenos.
29      Zato je Komisija navedla, da je Republika Bolgarija v času sodnega postopka sicer dosegla določen napredek pri prenosu Direktive 2019/520, vendar da ta prenos ostaja nepopoln.
30      V teh okoliščinah je Komisija prilagodila svoje predloge, naj se tej državi članici naloži plačilo pavšalnega zneska in denarne kazni. V zvezi s pavšalnim zneskom je predlagala, naj se razlikuje med tremi obdobji kršitve in naj se za prvo obdobje, to je od 20. oktobra 2021 do 31. januarja 2024, zahteva znesek 1.799.280 EUR, za drugo obdobje, to je od 1. februarja 2024 do 13. februarja 2024, znesek 18.144 EUR ter za tretje obdobje, to je od 14. februarja 2024 do datuma razglasitve sodbe, ki bo izdana v tej zadevi, ali – če neizpolnitev obveznosti preneha pred tem datumom –
do
dneva, ko je kršitev prenehala, dnevni znesek 1.080 EUR. Kar zadeva
denarno kazen, je Komisija Sodišče pozvala, naj to kazen
določi v višini 5.814 EUR na dan, dokler obveznost iz člena 32 Direktive 2019/520 ne bo v celoti izpolnjena.
31      S sklepom predsednika Sodišča z dne 6. novembra 2024 se je postopek v tej zadevi nadaljeval.
32      Republika Bolgarija je 9. decembra 2024 predložila stališča glede delnega umika tožbe Komisije in glede prilagoditve predloga Komisije.
33      Republika Bolgarija je z vlogo, vloženo 30. septembra 2025, predlagala predložitev novih dokaznih predlogov za dokaz popolnega prenosa Direktive 2019/520 v bolgarsko pravo. V skladu s členom 128(2) Poslovnika Sodišča je predsednik desetega senata 3. oktobra 2025 temu predlogu ugodil in Komisiji določil rok, ki se izteče 17. oktobra 2025, za sprejetje stališča o teh novih dokazih.
34      Komisija je z aktom z dne 15. oktobra 2025 predložila stališča k tem novim dokazom, o katerih jo je Republika Bolgarija uradno obvestila 26. septembra 2025, in navedla, da meni, da je ta država članica zdaj izpolnila obveznost iz člena 32(1) Direktive 2019/520, da sprejme vse zakone in druge predpise, potrebne za prenos navedene direktive,
in jo o njih obvesti.
35      Zato je Komisija, prvič, ponovno delno umaknila tožbo tako, da je umaknila svoj predlog, naj se Republiki Bolgariji naloži plačilo denarne kazni, in drugič, spremenila svoje predloge, naj se tej državi članici naloži plačilo pavšalnega zneska, pri čemer je iz tega naslova zahtevala skupni znesek 2.458.296 EUR, od tega 1.801.440 EUR za obdobje od 20. oktobra 2021 do 31. januarja 2024, 19.656 EUR za obdobje od 1. februarja 2024 do 13. februarja 2024 in 637.200 EUR za obdobje od 14. februarja 2024 do 25. septembra 2025.
36      Republika Bolgarija je z aktom z dne 3. novembra 2025 Sodišču predlagala, naj, prvič, ugodi delnemu umiku tožbe Komisije v delu, v katerem se nanaša na naložitev denarne kazni, in drugič, v celoti zavrne predlog Komisije, naj se naloži plačilo pavšalnega zneska v višini 2.458.296 EUR ali, podredno, naj se glede na okoliščine obravnavane zadeve ta znesek zniža na najnižjo raven.
Tožba
Neizpolnitev obveznosti na podlagi člena 258 PDEU
Trditve strank
37      V tožbi Komisija navaja, da Republika Bolgarija ob izteku roka, ki je bil določen v obrazloženem mnenju, ni sprejela ukrepov, potrebnih za prenos Direktive 2019/520 v svoje nacionalno pravo.
38      Poleg tega naj Republika Bolgarija ne bi izpolnila svoje obveznosti, da Komisiji nemudoma posreduje besedilo teh ukrepov.
39      Komisija v zvezi s tem opozarja, da je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso, zlasti s sodbama z dne 27. oktobra 2011, Komisija/Poljska (C‑362/10, EU:C:2011:703, točka 46), in z dne 15. oktobra 2015, Komisija/Nemčija (C‑137/14, EU:C:2015:683, točka 51), določbe direktive prenesti z nesporno zavezujočo močjo ter z zahtevanimi specifičnostjo, natančnostjo in jasnostjo, da bi bila izpolnjena zahteva po pravni varnosti. Poleg tega, če direktiva izrecno določa, da se morajo ukrepi za prenos te direktive sklicevati nanjo ali da se sklic nanjo navede ob njihovi uradni objavi, kot to v obravnavanem primeru določa člen 32(1), tretji pododstavek, Direktive 2019/520, je v skladu s to sodno prakso vsekakor nujno sprejeti pozitivni akt za prenos. V zvezi s tem se sklicuje na točko 49 sodbe z dne 11. junija 2015, Komisija/Poljska (C‑29/14, EU:C:2015:379).
40      Komisija, ki se sklicuje na točki 51 in 59 sodbe z dne 8. julija 2019, Komisija/Belgija (Člen 260(3) PDEU – Omrežja visokih hitrosti) (C‑543/17, EU:C:2019:573), navaja, da ji morajo države članice poleg tega zagotoviti jasne in natančne informacije o prenosu direktive. Morale bi nedvoumno navesti zakonske in druge ukrepe, za katere menijo, da so z njimi izpolnile različne obveznosti, ki jim jih nalaga ta direktiva. Države članice bi tudi morale za vsako določbo te direktive navesti nacionalni ukrep ali ukrepe, ki zagotavljajo njen prenos, temu obvestilu pa lahko po potrebi priložijo korelacijsko tabelo.
41      Republika Bolgarija v odgovoru na tožbo odgovarja, da je med predhodnim postopkom izpolnila obveznosti, ki jih ima na podlagi načela lojalnega sodelovanja, in je Komisiji pravočasno predložila vse potrebne informacije. Poleg tega naj bi si nacionalni organi, ki so sodelovali pri prenosu Direktive 2019/520, v dobri veri prizadevali za prenos njenih določb.
42      Republika Bolgarija zamude pri prenosu utemeljuje s politično nestabilnostjo zaradi zaporednih razpustitev narodne skupščine.
43      Trdi, da objektivno ni mogla izvajati določb Direktive 2019/520, ker ni imela zakonodajnega organa, ki bi lahko sprejel zakone za prenos, in da ta položaj pomeni višjo silo.
44      Komisija naj ne bi ustrezno upoštevala okoliščin, na katere se je sklicevala ta država članica, in sicer zapletenega bolgarskega političnega položaja in posledic tega položaja za zakonodajno delo ter pandemije covida-19, čeprav ima v zvezi s tem polje proste presoje na podlagi členov 258 in 260 PDEU.
45      Čeprav Direktiva 2019/520 še ni bila v celoti prenesena, naj bi se z različnimi obstoječimi zakoni vsekakor že izvajale nekatere njene zahteve.
46      Natančneje, pojmi, opredeljeni v členu 2, točke 2, 3, 16, 17, 21, 26 in 29, te direktive, naj bi bili navedeni v Zakon za patishtata (zakon o cestah) (DV št. 26 z dne 29. marca 2000), Zakon za dvizhenie po patishtata (zakon o cestnem prometu) (DV št. 20, z dne 5. marca 1999) in Naredba za usloviyata, reda iureta za izgrazhdane i funktsioniran na smesena sistema za taksuvane na razlichnite kategorii patni prevozni sredstva na baza vreme i na bazaa izminato razstoyanie (uredba o podrobnih pravilih in pravilih za vzpostavitev in delovanje kombiniranega sistema cestninjenja za različne kategorije cestnih vozil glede na porabljen čas in prevoženo razdaljo).
47      Poleg tega naj bi bil namen obstoječih bolgarskih določb izvajanje člena 5(5) in (7), člena 6(3), (5) in (7) ter člena 8(2) Direktive 2019/520.
48      Komisija v repliki trdi, da je izpolnila svojo dolžnost, da dokaže obstoj zatrjevane neizpolnitve obveznosti, in se v zvezi s tem ni oprla na nobeno domnevo.
49      Vsekakor naj Republika Bolgarija, tudi če bi do neke mere obstajalo prekrivanje med določbami bolgarskega nacionalnega prava, ki so veljale pred datumom sprejetja Direktive 2019/520, in določbami, spremenjenimi po tem datumu, Komisije ne bi obvestila o nacionalnih ukrepih za prenos te direktive, s čimer naj bi kršila določbe člena 32 te direktive.
50      Komisija, ki se opira na sodbo z dne 10. januarja 2008, Komisija/Portugalska (C‑70/06, EU:C:2008:3, točki 21 in 22), za zavrnitev trditve Republike Bolgarije v zvezi z domnevno objektivno nemožnostjo prenosa določb Direktive 2019/520 ugovarja, da se država članica ne more sklicevati na notranje težave, vključno s težavami na ustavni ravni, da bi upravičila nespoštovanje obveznosti, ki izhajajo iz prava Unije, zlasti rokov, določenih z direktivo.
51      Kar zadeva trditev v zvezi s pandemijo covida-19, ki jo prav tako navaja Republika Bolgarija, Komisija opozarja, da se lahko države članice v skladu s sodno prakso Sodišča in zlasti s točkami od 130 do 132 sodbe z dne 13. decembra 2001, Komisija/Francija (C‑1/00, EU:C:2001:687), sklicujejo na višjo silo kot na okoliščino oprostitve le, če se sklicujejo na posebne nepremostljive težave, ki jim začasno preprečujejo izpolnjevanje njihovih posebnih obveznosti, ki izhajajo iz prava Unije. Meni, da iz točk 54 in 55 sodbe z dne 25. januarja 2017, Vilkas (C‑640/15, EU:C:2017:39), izhaja, da morajo države članice dokazati konkretno povezavo med okoliščinami, navedenimi kot višja sila, na eni strani in posamično kršitvijo prava Unije na drugi strani.
52      V obravnavanem primeru pa naj Republika Bolgarija ne bi dokazala, da so okoliščine v zvezi s pandemijo covida-19 pomenile posebne nepremostljive težave,
ter
naj ne bi dokazala povezave med temi okoliščinami in neprenosom Direktive 2019/520.
53      Poleg tega se je v skladu z ustaljeno sodno prakso, na katero je bilo opozorjeno v kontekstu pandemije covida-19, na višjo silo mogoče sklicevati le za obdobje, potrebno za odpravo tovrstnih težav.
54      V obravnavani zadevi pa naj zamuda pri prenosu ne bi bila sorazmerna s potrebo po odpravi težav, povezanih s to pandemijo, saj je bila ta tožba vložena 26. julija 2023, to je več kot 21 mesecev po izteku roka za prenos Direktive 2019/520, in ker ta prenos ob vložitvi replike še vedno ni bil končan.
55      Republika Bolgarija v dupliki navaja zakonodajno delo za prenos Direktive 2019/520 v bolgarsko pravo, ki je bilo končano v letu 2024.
56      Kar zadeva trditev glede politične nestabilnosti, ta država članica poudarja izjemen značaj te nestabilnosti, ker v dolgih obdobjih ni bilo mogoče sprejeti zakonodaje in torej zagotoviti prenosa te direktive.
57      Republika Bolgarija se v zvezi s pandemijo covida-19 sklicuje na njeno dolgo trajanje in resnost, ki je zakonodajni veji oblasti preprečevala, da bi navedeni prenos dokončala v predpisanih rokih.
58      Komisija v aktu o delnem umiku tožbe trdi, da prenosa Direktive 2019/520 ni mogoče šteti za popolnega.
59      Ta država članica naj ne bi sporočila vseh ukrepov za prenos določb Priloge II k tej direktivi.
60      Natančneje, obveznost iz člena 24(2) Direktive 2019/520, ki napotuje na Prilogo II k tej direktivi, naj ne bi bila v celoti prenesena.
61      Republika Bolgarija naj bi Komisijo obvestila, da so členi 5(4), 6(6), 8(3), 9 in 21(5) ter člen 25 Direktive 2019/520 „delno preneseni“. Vendar naj ta država članica Komisije ne bi obvestila o nacionalni ureditvi, ki zagotavlja popoln prenos teh določb.
62      Kar zadeva
člen 5(9), zadnji stavek, in člen 6(1), zadnji stavek, Direktive 2019/520,
Komisija meni, da nacionalni ukrepi, ki jih je Republika Bolgarija posebej navedla v korelacijski tabeli in ki jih je predložila ta država članica, ne zajemajo obveznosti iz teh določb.
63      Kar zadeva
člen 14(1), drugi stavek, Direktive 2019/520, naj bi Republika Bolgarija navedla, da je veljavna bolgarska zakonodaja popolnoma v skladu s to določbo, ker ne določa nobene omejitve za ponudnike EETS ali njihove naprave v vozilu, ne da bi bila pri tem ogrožena interoperabilnost te storitve. Vendar Komisija meni, da je treba to določbo prenesti izrecno, da se zagotovijo posebnosti navedene storitve.
64      Poleg tega naj bi Republika Bolgarija trdila, da se nekatere določbe Direktive 2019/520 na njenem ozemlju ne uporabljajo, ne da bi v utemeljitev tega razlogovanja navedla prepričljive trditve.
65      Komisija zlasti meni, da se fakultativnost člena 6(4), drugi pododstavek, te direktive nanaša na njegovo izvajanje s strani izvajalca cestninjenja, in ne na obveznost prenosa, ki jo ima država članica.
66      Kar zadeva člen 7(3) Direktive 2019/520, bi bilo treba to določbo prenesti, tudi če ne bi bilo glavnega ponudnika storitev na območjih EETS na ozemlju Republike Bolgarije, ker bi lahko v prihodnosti glavni ponudnik začel opravljati storitve na trgu v tej državi članici.
67      Kar zadeva
člen 14(1), prvi stavek, Direktive 2019/520, naj bi Republika Bolgarija trdila, da v skladu z bolgarskim pravom izvajalec cestninjenja nima neposredne povezave z uporabniki EETS. Komisija meni, da je treba to določbo prenesti izrecno, da se določijo pravila o interakciji med izvajalcem cestninjenja in uporabniki te storitve.
68      Komisija ugotavlja, da Republika Bolgarija ni prenesla „približno 30 %“ določb Direktive 2019/520.
69      Republika Bolgarija v odgovoru na prvi akt Komisije o delnem umiku tožbe trdi, da je trditev te institucije, da zahteva iz člena 6(1), zadnji stavek, Direktive 2019/520 ni prenesena v bolgarsko pravo, napačna. Ta zahteva naj bi bila namreč določena v členu 38 uredbe o podrobnih pravilih in pravilih za vzpostavitev in delovanje kombiniranega sistema cestninjenja za različne kategorije cestnih vozil glede na porabljen čas in prevoženo razdaljo, ki je bila v sistemu Themis priglašena 1. februarja 2024 pod številko MNE (2024) 00609.
70      Člen 24(2) Direktive 2019/520, ki napotuje na Prilogo II k tej direktivi, naj bi bil, čeprav delno, prenesen v člen 189i(4) zakona o cestnem prometu, ki je bil v sistemu Themis priglašen 1. februarja 2024 pod številko MNE (2024) 00606.
71      Kar zadeva zahtevo iz člena 5(9), zadnji stavek, Direktive 2019/520, naj bi bil v bolgarskem pravu ponudnik EETS vedno oseba, ki ni izvajalec cestninjenja. Ponudnik te storitve naj bi bil gospodarski subjekt v smislu člena 10h(3) zakona o cestah, izvajalec cestninjenja pa je Agentsia za Patna infrastruktura (agencija za cestno infrastrukturo, Bolgarija), ki je javni organ. Zato naj se zahteva iz člena 5(9) te direktive za Republiko Bolgarijo ne bi uporabljala.
72      Poleg tega Republika Bolgarija ponavlja svoje trditve iz odgovora na tožbo, v skladu s katerimi se zaradi politične nestabilnosti, s katero se je soočila, nikakor
ni mogla izogniti zamudam pri prenosu določb Direktive 2019/520.
Presoja Sodišča
73      V skladu s členom 32(1), prvi pododstavek, Direktive 2019/520 države članice najpozneje do 19. oktobra 2021 sprejmejo in objavijo zakone in druge predpise, potrebne za uskladitev s členi od 1 do 27 te direktive ter s prilogama I
in II k tej direktivi. Komisiji takoj sporočijo besedilo teh zakonov in drugih predpisov. V skladu s tretjim pododstavkom navedenega odstavka 1 se države članice v sprejetih zakonih in drugih predpisih sklicujejo na to direktivo ali pa sklic nanjo navedejo ob njihovi uradni objavi. Vključijo tudi izjavo, da se v veljavnih zakonih in drugih predpisih sklicevanja na Direktivo 2004/52, razveljavljeno z Direktivo 2019/520, štejejo kot sklicevanja na zadnjenavedeno direktivo. Način sklicevanja in obliko izjave določijo države članice.
74      V skladu z ustaljeno sodno prakso je treba obstoj neizpolnitve obveznosti presojati glede na položaj države članice, kakršen je bil ta ob izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju Komisije, naknadnih sprememb pa Sodišče ne more upoštevati (sodba z dne 25. februarja 2021, Komisija/Španija (Direktiva o osebnih podatkih
–
Kazenske zadeve), C‑658/19, EU:C:2021:138, točka 15, in z dne 25. aprila 2024, Komisija/Poljska (Direktiva o žvižgačih), C‑147/23, EU:C:2024:346, točka 28 in navedena sodna praksa).
75      V obravnavani zadevi Republika Bolgarija ne izpodbija tega, da ob izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju z dne 19. maja 2022, ni sprejela določb, katerih namen je zagotoviti popoln prenos Direktive 2019/520 in ki vsebujejo sklicevanje na to direktivo ali ki jim je tak sklic dodan ob uradni objavi v skladu s členom 32(1) te direktive.
76      Vendar ta država članica pojasnjuje, da se z obstoječo nacionalno zakonodajo že izvajajo nekatere zahteve iz navedene direktive.
77      Vendar je treba te trditve, s katerimi želi ta država članica dokazati, da je le delno kršila svoje obveznosti iz Direktive 2019/520 zaradi obstoja določb nacionalnega prava, s katerimi se že izvajajo nekatere od teh zahtev, zavrniti.
78      Zadostuje namreč opozoriti, da čeprav je prenos direktive mogoče zagotoviti z že veljavnimi pravili nacionalnega prava, v obravnavanem primeru ni tako. Vsekakor države članice v tem primeru niso oproščene formalne obveznosti obveščanja Komisije o obstoju teh pravil, da bi ta lahko presodila njihovo skladnost s to direktivo (sodba z dne 22. maja 2025, Komisija/Bolgarija (Direktiva o odprtih podatkih in ponovni uporabi informacij javnega sektorja), C‑237/23, EU:C:2025:373, točka 66 in navedena sodna praksa). Poleg tega, kadar direktiva, kot v obravnavanem primeru, izrecno določa obveznost držav članic, da zagotovijo, da je sklic na to direktivo naveden v določbah, potrebnih za njeno izvajanje, ali da se sklic nanjo navede ob njihovi uradni objavi, morajo te države članice vsekakor sprejeti pozitivni akt o prenosu zadevne direktive (glej sodbo z dne 14. marca 2024, Komisija/Latvija (Evropski zakonik o elektronskih komunikacijah), C‑454/22, EU:C:2024:235, točka 33 in navedena sodna praksa).
79      Republika Bolgarija prav tako trdi, da objektivno ni bila zmožna zagotoviti popolnega prenosa Direktive 2019/520 zaradi, prvič, politične nestabilnosti v Bolgariji, ki so jo povzročile pogoste spremembe vlade in razpustitev narodne skupščine, in drugič, zaradi pandemije covida-19, ki naj bi povzročila zamude pri zakonodajnem delu, pri čemer oba elementa pomenita tudi primera višje sile.
80      Trditve v zvezi s politično nestabilnostjo ni mogoče sprejeti, ker se v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča država članica ne more sklicevati na določbe, prakso ali stanje notranjega pravnega reda, da bi upravičila neizpolnjevanje obveznosti, ki jih nalaga pravo Unije, kakršen je neprenos direktive v določenem roku (sodba z dne 25. februarja 2021, Komisija/Španija (Direktiva o osebnih podatkih
– Kazenske zadeve), C‑658/19, EU:C:2021:138, točka 19 in navedena sodna praksa, ter z dne 25. aprila 2024, Komisija/Poljska (Direktiva o žvižgačih), C‑147/23, EU:C:2024:346, točka 33).
81      Kar zadeva
trditev v zvezi s pandemijo covida-19, zadostuje spomniti, da čeprav pojem „višja sila“ ne predpostavlja absolutne nezmožnosti izpolnitve obveznosti, ki izhajajo iz prava Unije, vseeno zahteva, da je zadevna neizpolnitev posledica neobičajnih in nepredvidljivih okoliščin, ki niso odvisne od tistega, ki se nanje sklicuje, in posledicam katerih se kljub vsej skrbnosti ne bi bilo mogoče izogniti, pri čemer se je na višjo silo mogoče sklicevati le za obdobje, ki je potrebno za odpravo teh težav (sodbi z dne 8. junija 2023, Komisija/Slovaška (Pravica do odstopa od pogodbe brez odstopnine), C‑540/21, EU:C:2023:450, točka 81, in z dne 25. aprila 2024, Komisija/Poljska (Direktiva o žvižgačih), C‑147/23, EU:C:2024:346, točka 36).
82      Čeprav je obširna zdravstvena kriza, kot je pandemija covida-19, neobičajen in nepredvidljiv dogodek, ki je tuj Republiki Bolgariji, je ta država članica kljub temu dolžna ravnati z vso potrebno skrbnostjo in Komisijo pravočasno obvestiti o težavah, s katerimi se je soočila, vsaj pred iztekom roka, določenega v obrazloženem mnenju z dne 19. maja 2022 (glej v tem smislu sodbo z dne 25. aprila 2024, Komisija/Poljska (Direktiva o žvižgačih), C‑147/23, EU:C:2024:346, točka 36). Kot pa je razvidno iz točk od 6 do 8 duplike in kot je Komisija potrdila v aktu z dne 31. oktobra 2024, s katerim je delno umaknila svojo tožbo, Republika Bolgarija Direktive 2019/520 ni popolnoma prenesla do tega datuma.
83      Poleg tega ta država članica ne trdi, da pandemija covida-19 sama po sebi upravičuje celotno zamudo, ki ji je pripisana pri prenosu te direktive. Nazadnje, če bi zakonodajalec Unije menil, da so učinki te pandemije, ki je prizadela celotno ozemlje Unije, taki, da države članice ne morejo izpolniti obveznosti, ki jih imajo na podlagi te direktive, bi se odločil podaljšati rok za prenos, česar pa ni storil (glej v tem smislu sodbo z dne 22. maja 2025, Komisija/Bolgarija (Direktiva o odprtih podatkih in ponovni uporabi informacij javnega sektorja), C‑237/23, EU:C:2025:373, točka 65 in navedena sodna praksa).
84      Ob upoštevanju teh preudarkov je treba ugotoviti, da Republika Bolgarija s tem, da ob izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju Evropske komisije z dne 19. maja 2022, ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo 2019/520, in posledično s tem, da o teh zakonih in drugih predpisih ni obvestila Komisije, ni izpolnila obveznosti iz člena 32(1) te direktive.
Predlog, vložen na podlagi člena 260(3) PDEU
Trditve strank
85      Komisija v tožbi trdi, da je treba v Uniji, ki temelji na spoštovanju pravne države, vse direktive šteti za enako pomembne in jih morajo države članice v celoti prenesti v rokih, ki so v njih določeni.
86      Ta institucija se sklicuje tudi na sodbo z dne 8. julija 2019, Komisija/Belgija (Člen 260(3) PDEU – Omrežja visokih hitrosti) (C‑543/17, EU:C:2019:573, točki 51 in 59), da bi opozorila na obveznost držav članic, da zagotovijo dovolj jasne in natančne informacije o nacionalnih določbah za prenos ustreznih določb direktive.
87      Glede na to, da je neizpolnitev obveznosti, ki se očita Republiki Bolgariji, še vedno trajala, ko je Komisija pri Sodišču vložila to tožbo, Komisija na podlagi člena 260(3) PDEU predlaga, naj se tej državi članici naloži plačilo pavšalnega zneska.
88      Komisija se pri določitvi zneska te denarne sankcije opira na splošna načela iz točke 2 sporočila iz leta 2023
in
na metodo izračuna iz točke 4 tega sporočila. Natančneje, ta institucija navaja, da mora določitev višine pavšalnega zneska temeljiti na temeljnih merilih, in sicer na resnosti kršitve, njenem trajanju in potrebi po zagotovitvi odvračilnega učinka sankcije, da bi se preprečila ponovna kršitev.
89      Ob upoštevanju teh elementov Komisija predlaga, prvič, da se v obravnavanem primeru uporabi koeficient resnosti 10.
90      Na drugem mestu, Komisija v zvezi s potrebo po zagotovitvi odvračilnega učinka sankcije ob upoštevanju plačilne zmožnosti zadevne države članice navaja, da je v skladu s točko 3
Priloge I k sporočilu iz leta 2023 faktor „n“ za Republiko Bolgarijo 0,18.
91      Glede na te elemente Komisija predlaga, naj se pavšalni znesek v skladu s točko 4.2 sporočila iz leta 2023 izračuna tako, da se pavšalni znesek, določen na 1.000 EUR na dan, pomnoži s koeficientom resnosti 10, ki je bil uporabljen v obravnavani zadevi, nato pa s faktorjem „n“ te države članice (0,18). Zmnožek teh elementov je dnevni znesek 1.800 EUR, ki bi ga bilo treba nato pomnožiti s številom dni trajanja kršitve.
92      Zato Komisija predlaga, naj se Republiki Bolgariji v skladu s točko 5
Priloge I k sporočilu iz leta 2023 naloži plačilo pavšalnega zneska v višini 1.800 EUR na dan, pri čemer najnižji pavšalni znesek znaša 504.000 EUR.
93      Republika Bolgarija v odgovoru na tožbo primarno predlaga zavrnitev predloga Komisije za naložitev finančnih sankcij in, podredno, znižanje njihovega zneska, ker je znesek, ki ga je predlagala Komisija, očitno nesorazmeren glede na zatrjevano kršitev.
94      Kar zadeva resnost kršitve, ta država članica meni, da bi bilo treba upoštevati politično nestabilnost in posledice pandemije covida-19. V zvezi s tem naj bi morala Komisija upoštevati tudi dejstvo, da obstoječa bolgarska zakonodaja delno izpolnjuje zahteve iz Direktive 2019/520.
95      Čeprav se navedena zakonodaja ne sklicuje izrecno na Direktivo 2019/520, naj to posameznikom ne bi preprečevalo, da se nanjo sklicujejo in na njeni podlagi pridobijo pravice.
96      Republika Bolgarija trdi, da je Komisija v zadevah, ki so se nanašale na občutljiva področja, predlagala enak koeficient resnosti, kot ga zahteva v tej zadevi, v nekaterih od teh zadev pa celo nižji koeficient resnosti. V zvezi s tem navaja zadevi, v katerih sta bili izdani sodbi z dne 7. septembra 2016, Komisija/Grčija (C‑584/14, EU:C:2016:636), in z dne 26. julija 2017, Comune di Corridonia in drugi (C‑196/16 in C‑197/16, EU:C:2017:589).
97      V obravnavanem primeru naj učinki nepopolnega prenosa Direktive 2019/520 ne bi neposredno ogrožali zdravja ljudi in naj ne bi povzročali škode za okolje niti izgube lastnih sredstev Unije.
98      Zato Republika Bolgarija Sodišču predlaga, naj v celoti zavrne predlog za plačilo pavšalnega zneska ali – če bi Sodišče menilo, da je treba naložiti to sankcijo – določi njen znesek na najnižjo raven.
99      Komisija v repliki trdi, da iz dejanskega stanja v obravnavani zadevi ni razvidno, da je znesek zahtevane finančne sankcije neprimeren in da bi ga Sodišče moralo znižati.
100    Ta institucija poudarja, da je Republika Bolgarija ni obvestila o nobenem ukrepu za prenos Direktive 2019/520 pred rokom za njen prenos, to je 19. oktobrom 2021, niti po tem datumu.
101    V teh okoliščinah naj bi bila naložitev pavšalnega zneska ukrep, ki je sorazmeren s storjeno kršitvijo.
102    Komisija trdi, da Direktiva 2019/520 krepi učinkovitost okvirnih pogojev na trgu elektronskega cestninjenja z izboljšanjem interoperabilnosti sistemov in vzpostavitvijo pravne podlage za čezmejno izmenjavo informacij o vozilih in njihovih lastnikih ali imetnikih, ki v Uniji niso plačali cestnin. Poleg tega bi ta direktiva prispevala k dokončnemu oblikovanju notranjega trga in enotnega digitalnega trga.
103    Meni, da vsi primeri neprenosa in neobvestitve o morebitnih ukrepih za prenos direktive Unije pomenijo enako resno neizpolnitev obveznosti, saj narava zadevne direktive ne vpliva na koeficient resnosti, ki bo uporabljen.
104    Koeficient resnosti od 10 od 20 naj bi bil posebej zmeren v primeru neprenosa direktive in popolne neobvestitve o nacionalnih določbah za prenos.
105    Republika Bolgarija v dupliki opozarja, da bi morala Komisija v predlogu za naložitev finančne sankcije upoštevati posebne okoliščine v zvezi z nacionalnimi političnimi razmerami in pandemijo covida-19, ki so povzročile resne težave pri delu zakonodajne oblasti, ki je bila pozvana k prenosu določb Direktive 2019/520.
106    Naložitev pavšalnega zneska državam članicam bi lahko ogrozila kakovost prenosa direktiv Unije, ker bi bile države članice spodbujene k njihovemu prenosu v predpisanem roku, ne da bi nujno upoštevale kakovost tega prenosa. Tak pristop naj bi bil v nasprotju z načelom sorazmernosti iz člena 5(4) PEU in naj ne bi bil združljiv z dolžnostjo lojalnega sodelovanja Komisije.
107    Komisija v aktu o delnem umiku tožbe z dne 31. oktobra 2024 predlaga, da se glede na napredek, ki ga je Republika Bolgarija dosegla pri prenosu Direktive 2019/520 od vložitve te tožbe, koeficient resnosti zniža glede na število nacionalnih določb za prenos, o katerih je bila obveščena. Tako predlaga, naj se razlikuje med dvema novima obdobjema kršitve, in sicer prvim, ki traja
od
1. februarja 2024, to je datum prvega obvestila o ukrepih za prenos, do
13. februarja 2024, in drugim obdobjem, ki traja
od
14. februarja 2024, to je datum drugega obvestila o ukrepih za prenos, do
datuma razglasitve sodbe, ki bo izdana v tej zadevi, ali – če je neizpolnitev obveznosti prenehala pred tem datumom – do datuma, ko je prenehala, in da se zanju uporabi koeficient resnosti, ki znaša 7 oziroma 5.
108    Komisija pa, nasprotno, navaja, da za izračun pavšalnega zneska v zvezi s faktorjem „n“ in najnižjimi pavšalnimi zneski na državo članico uporablja posodobljene podatke iz sporočila, objavljenega 26. januarja 2024, naslovljenega „Posodobitev podatkov, ki se uporabljajo za izračun finančnih sankcij, ki jih Komisija predlaga Sodišču Evropske unije v postopkih za ugotavljanje kršitev“ (UL C, C/2024/1123). Posodobljeni pavšalni znesek, določen v točki 2 priloge k temu sporočilu, je določen na 1.080 EUR na dan, faktor „n“ za Republiko Bolgarijo, določen v točki 3 te priloge, je
0,2, minimalni pavšalni znesek za to državo članico, določen v točki 5
te priloge, pa je 603.000 EUR.
109    Zato Komisija v zvezi s pavšalnim zneskom razlikuje med tremi obdobji kršitve in predlaga, naj se dnevni znesek za določitev tega zneska, ki se uporabi za vsakega od teh obdobij, določi tako:
–        za obdobje od
20. oktobra 2021 (dan po izteku roka za prenos navedene direktive)
do
31. januarja 2024 (dan pred prvim obvestilom o ukrepih za prenos) se posodobljena vsota pavšalnega zneska, določenega na 1.080 EUR, pomnoži s koeficientom resnosti 10 in faktorjem „n“ Republike Bolgarije, ki je bil določen na 0,2, kar ustreza dnevnemu znesku 2.160 EUR, ki se nato pomnoži s številom dni trajanja kršitve, to je 833 dni. Pavšalni znesek za to obdobje naj bi znašal 1.799.280 EUR;
–        za obdobje od
1. februarja 2024 (datum prvega obvestila o ukrepih za prenos)
do
13. februarja 2024 (dan pred drugim obvestilom o ukrepih za prenos) se posodobljena vsota pavšalnega zneska (1.080 EUR) pomnoži s koeficientom resnosti 7 in faktorjem „n“ Republike Bolgarije, ki je bil določen na 0,2, kar ustreza dnevnemu znesku 1.512 EUR, ki se nato pomnoži s številom dni trajanja kršitve, to je 12 dni. Pavšalni znesek za to obdobje naj bi znašal 18.144 EUR;
–        za obdobje od
14. februarja 2024 (datum drugega obvestila o ukrepih za prenos) do
datuma prenehanja kršitve ali datuma razglasitve sodbe v tej zadevi se posodobljena vsota pavšalnega zneska (1.080 EUR) pomnoži s koeficientom resnosti 5 in faktorjem „n“ Republike Bolgarije, ki je bil določen na 0,2, kar ustreza dnevnemu znesku 1.080 EUR, ki se nato pomnoži s številom dni med prvim datumom in enim od preostalih dveh datumov.
110    Dodaja, da zneski, ki jih je tako določila, presegajo najnižji pavšalni znesek 603.000 EUR za Republiko Bolgarijo, ki naj torej ne bi bil več upošteven.
111    Republika Bolgarija v odgovoru na akt o delnem umiku tožbe, ki ga je vložila Komisija, Sodišču predlaga, naj zavrne predlog za naložitev sankcije ali, podredno, naj predlagani pavšalni znesek zniža na najnižjo raven.
112    Komisija z dodatnimi predlogi z dne 15. oktobra 2025, vloženimi na podlagi novih dokazov, ki jih je predložila Republika Bolgarija, predlaga, naj se skupni predlagani pavšalni znesek določi na 2.458.296 EUR, kar ustreza 1.801.440 EUR za obdobje od
20. oktobra 2021
do
31. januarja 2024, na 19.656 EUR za obdobje od
1. februarja 2024
do
13. februarja 2024 in na 637.200 EUR za obdobje od
14. februarja 2024
do
25. septembra 2025.
Presoja Sodišča
–       Uporaba člena 260(3) PDEU in primernost naložitve finančne sankcije, ki jo predlaga Komisija
113    Člen 260(3) PDEU v prvem pododstavku določa, da če Komisija pred Sodiščem vloži tožbo v skladu s členom 258 PDEU, ker zadevna država članica ni izpolnila obveznosti o obvestilu glede ukrepov o prenosu direktive, sprejete v skladu z zakonodajnim postopkom, lahko ta institucija, kadar meni, da je ustrezno, določi višino pavšalnega zneska ali denarne kazni, ki jo šteje za ustrezno v danih okoliščinah in ki
naj jo zadevna država članica plača. V skladu z drugim pododstavkom tega člena 260(3) lahko Sodišče, če ugotovi kršitev, zadevni državi članici naloži plačilo pavšalnega zneska ali denarne kazni, ki ne presega zneska, ki ga je določila Komisija, obveznost plačila pa učinkuje od dneva, ki ga Sodišče določi v svoji sodbi.
114    Ker je, kot izhaja iz točke 84 te sodbe, dokazano, da Republika Bolgarija ob izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju z dne 19. maja 2022, ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za prenos določb Direktive 2019/520 v svoje nacionalno pravo, in posledično o njih ni obvestila Komisije, tako ugotovljena neizpolnitev obveznosti spada na področje uporabe člena 260(3) PDEU.
115    V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišče za presojo primernosti naložitve finančne sankcije v vsaki zadevi in glede na okoliščine primera, o katerem odloča, ter glede na stopnjo prepričevanja in odvračanja, ki se mu zdi potrebna, določi primerne finančne sankcije, da se med drugim preprečijo ponovne kršitve prava Unije, podobne tem v obravnavani zadevi (sodba z dne 25. aprila 2024, Komisija/Poljska (Direktiva o žvižgačih), C‑147/23, EU:C:2024:346, točka 62 in navedena sodna praksa).
116    Kar zadeva naložitev pavšalnega zneska, je treba ugotoviti, da vsi pravni in dejanski elementi v zvezi z ugotovljeno neizpolnitvijo obveznosti, in sicer popolna neobvestitev o zakonih in drugih predpisih, potrebnih za prenos Direktive 2019/520, do izteka roka, določenega v obrazloženem mnenju z dne 19. maja 2022, kažejo na to, da je za učinkovito preprečevanje ponovitve kršitev prava Unije, podobnih tistim iz obravnavane zadeve, potrebno sprejetje odvračilnega ukrepa, kot je naložitev pavšalnega zneska (glej v tem smislu sodbi z dne 25. februarja 2021, Komisija/Španija (Direktiva o osebnih podatkih – Kazenske zadeve), C‑658/19, EU:C:2021:138, točka 70, in z dne 29. februarja 2024, Komisija/Irska (Avdiovizualne medijske storitve), C‑679/22, EU:C:2024:178, točka 73).
–       Višina pavšalnega zneska
117    Sodišče mora za izračun pavšalnega zneska, ki se lahko naloži za plačilo državi članici na podlagi člena 260(3) PDEU, v okviru izvajanja svoje diskrecijske pravice znesek določiti tako, da je po eni strani prilagojen okoliščinam in po drugi strani sorazmeren s storjeno kršitvijo. Med upoštevnimi dejavniki v zvezi s tem so elementi, kot so resnost ugotovljene neizpolnitve obveznosti, obdobje njenega trajanja in plačilna zmožnost zadevne države članice (sodba z dne 20. marca 2025, Komisija/Bolgarija (Direktiva o spodbujanju čistih in energetsko učinkovitih vozil za cestni prevoz), C‑480/23, EU:C:2025:194, točka 89 in navedena sodna praksa).
118    Najprej, kar zadeva dejstvo, da se Komisija za izračun zneskov iz obravnavane zadeve sklicuje na svoje sporočilo, objavljeno 26. januarja 2024, navedeno v točki 108 te sodbe, zadostuje navesti, da bo v skladu z zadnjim odstavkom tega sporočila „Komisija […]
za odločitve o predložitvi zadeve Sodišču na podlagi člena 260 PDEU, ki jih bo sprejela po objavi tega obvestila v Uradnem listu, uporabila posodobljene podatke“.
119    Vsekakor je treba tudi opozoriti, da v okviru diskrecijske pravice, ki jo ima Sodišče na podlagi člena 260(3) PDEU, smernice, kakršne so te iz sporočil Komisije, ki kot okvirna pravila določajo matematične spremenljivke, za Sodišče niso zavezujoče, temveč prispevajo k zagotavljanju preglednosti, predvidljivosti in pravne varnosti v zvezi z ravnanjem Komisije, kadar ta institucija Sodišču daje predloge (sodba z dne 25. aprila 2024, Komisija/Poljska (Direktiva o žvižgačih), C‑147/23, EU:C:2024:346, točka 69 in navedena sodna praksa).
120    Najprej, resnosti storjene kršitve ni mogoče določiti s samodejno uporabo koeficienta resnosti (sodba z dne 20. marca 2025, Komisija/Bolgarija (Direktiva o spodbujanju čistih in energetsko učinkovitih vozil za cestni prevoz), C‑480/23, EU:C:2025:194, točka 90 in navedena sodna praksa). Natančneje, Komisija s tem, ko je predpostavila, da je treba kršitev obveznosti sporočanja ukrepov za prenos direktive šteti za enako resno kršitev ne glede na zadevno direktivo, ne more prilagoditi denarnih sankcij glede na posledice neizpolnitve te obveznosti za zasebne in javne interese. V zvezi s tem je očitno, da se posledice neizpolnitve obveznosti držav članic za zadevne zasebne in javne interese lahko razlikujejo ne le od države članice do države članice, temveč tudi glede na normativno vsebino direktive, ki ni bila prenesena (sodba z dne 22. maja 2025, Komisija/Bolgarija (Direktiva o odprtih podatkih in ponovni uporabi informacij javnega sektorja), C‑237/23, EU:C:2025:373, točka 92 in navedena sodna praksa).
121    Za preučitev resnosti kršitve, ugotovljene v tej zadevi, je treba spomniti, da sta obveznost sprejetja določb za zagotovitev popolnega prenosa direktive in obveznost obvestitve Komisije o teh določbah bistveni obveznosti držav članic za zagotovitev polnega učinka prava Unije ter
da je zato treba šteti, da je neizpolnitev teh obveznosti posebno resna (sodba z dne 20. marca 2025, Komisija/Bolgarija (Direktiva o spodbujanju čistih in energetsko učinkovitih vozil za cestni prevoz), C‑480/23, EU:C:2025:194, točka 91 in navedena sodna praksa).
122    V obravnavanem primeru je treba poudariti, da je Direktiva 2019/520 pomemben instrument prava Unije, ker je njen namen na eni strani zagotoviti interoperabilnost elektronskih cestninskih sistemov na celotnem cestnem omrežju Unije, mestnem in medmestnem cestnem omrežju, avtocestah, velikih ali majhnih cestah, različnih delih, kot so predori ali mostovi, in trajektih ter na drugi strani olajšati čezmejno izmenjavo podatkov o registraciji vozil in lastnikov ali imetnikov vozil, za katera je v Uniji prišlo do neplačila katere koli vrste cestnine.
123    Neprenos določb te direktive pa posega v polni učinek prava Unije in njegovo enotno uporabo.
124    V zvezi s tem, kot je razvidno iz točke 75 te sodbe, Republika Bolgarija do izteka roka, določenega v obrazloženem mnenju z dne 19. maja 2022, ni sprejela določb, katerih namen je zagotoviti popoln prenos Direktive 2019/520 in ki vsebujejo sklicevanje na to direktivo ali ki jim je tak sklic dodan ob uradni objavi v skladu s členom 32(1) te direktive.
125    Republika Bolgarija se, na prvem mestu, sklicuje na okoliščine, ki izhajajo tako iz njenega nacionalnega političnega konteksta kot iz pandemije covida-19, to pa so okoliščine, ki bi jih bilo treba po mnenju te države članice upoštevati pri določitvi koeficienta resnosti kršitve iz obravnavane zadeve. Te trditve pa iz razlogov, navedenih v točkah od 80 do 83 te sodbe, ni mogoče sprejeti.
126    Na drugem mestu, Republika Bolgarija napotuje na svoje trditve, navedene v točkah od 45 do 47 te sodbe, ki naj bi dokazovale, da določbe obstoječe bolgarske zakonodaje izpolnjujejo del zahtev iz Direktive 2019/520, česar naj Komisija ne bi upoštevala.
127    V zvezi s tem je treba opozoriti, da čeprav trditev države članice, da je zakonodajni okvir, ki je obstajal ob sprejetju direktive, že zadostoval za ugotovitev, da ta država članica ni kršila svojih obveznosti in da je imel neprenos te direktive le omejen vpliv, ne more biti upoštevna za presojo primernosti naložitve sankcije, kot je ta v obravnavani zadevi, je to trditev mogoče upoštevati pri presoji resnosti zadevne neizpolnitve obveznosti za izračun pavšalnega zneska (sodba z dne 22. maja 2025, Komisija/Bolgarija (Direktiva o odprtih podatkih in ponovni uporabi informacij javnega sektorja), C‑237/23, EU:C:2025:373, točka 99 in navedena sodna praksa).
128    V obravnavanem primeru so bile, kot poleg tega Komisija navaja v repliki, nekatere obveznosti iz Direktive 2019/520 že določene v Odločbi Komisije 2009/750/ES z dne 6. oktobra 2009 o opredelitvi evropskega elektronskega cestninjenja in zadevnih tehničnih elementov (UL 2009, L 268, str. 11). Vendar ni sporno, kot tudi poudarja ta institucija, da so bile z
Direktivo 2019/520 uvedene pomembne spremembe prejšnje zakonodaje in da ta direktiva vsebuje številne nove določbe.
129    Zato ni mogoče šteti, da je obstoj nacionalnih pravil, sprejetih pred sprejetjem Direktive 2019/520, kot so tista, na katera se v obravnavani zadevi sklicuje Republika Bolgarija, lahko dejavnik, ki znatno zmanjšuje resnost zadevne kršitve. Vendar ni dokazano, da bi bile posledice neizpolnitve obveznosti, ugotovljene v obravnavani zadevi, za zasebne in javne interese tako velike, kot bi bile, če v bolgarskem pravnem redu ne bi bilo nobene določbe, ki bi imela podobno vsebino kot določbe Direktive 2019/520.
130    Dalje, kar zadeva
trajanje kršitve, je zlasti iz točk 33 in 34 te sodbe razvidno, da je ta trajala skoraj štiri leta.
131    Nazadnje, kar zadeva določitev plačilne zmožnosti Republike Bolgarije, v skladu s sodno prakso Sodišča pri metodi izračuna faktorja „n“ ni treba upoštevati števila prebivalcev te države članice (glej v tem smislu sodbo z dne 20. marca 2025, Komisija/Bolgarija (Direktiva o spodbujanju čistih in energetsko učinkovitih vozil za cestni prevoz), C‑480/23, EU:C:2025:194, točka 101 in navedena sodna praksa).
132    Treba pa je, nasprotno, kot prevladujoči dejavnik upoštevati bruto domači proizvod (BDP) Republike Bolgarije. V zvezi s tem je treba upoštevati tudi nedavno gibanje BDP te države članice, kakršno je to v času, ko Sodišče presoja dejansko stanje (sodba z dne 20. marca 2025, Komisija/Bolgarija (Direktiva o spodbujanju čistih in energetsko učinkovitih vozil za cestni prevoz), C‑480/23, EU:C:2025:194, točka 102 in navedena sodna praksa).
133    Glede na te preudarke in glede na polje proste presoje, ki ga ima Sodišče na podlagi člena 260(3) PDEU, ki določa, da Sodišče pri določitvi pavšalnega zneska, katerega plačilo naloži, ne sme določiti zneska, ki bi presegal znesek, ki ga je določila Komisija, je treba ugotoviti, da je treba za učinkovito preprečevanje ponavljajočih se kršitev, ki so podobne kršitvi člena 32(1) Direktive 2019/520 in ki ogrožajo polni učinek prava Unije, naložiti pavšalni znesek v višini 1.900.000 EUR.
Stroški
134    V skladu s členom 138(1) Poslovnika se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki. Ker je Komisija predlagala, naj se Republiki Bolgariji naloži plačilo stroškov, in ker ta s svojimi razlogi ni uspela, se ji naloži, da poleg svojih stroškov nosi tudi stroške Komisije.
Iz teh razlogov je Sodišče (deseti senat) razsodilo:
1.      Republika Bolgarija s tem, da ob izteku roka, določenega v obrazloženem mnenju Evropske komisije z dne 19. maja 2022, ni sprejela zakonov in drugih predpisov, potrebnih za uskladitev z Direktivo (EU) 2019/520 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 19. marca 2019 o interoperabilnosti elektronskih cestninskih sistemov ter lažji čezmejni izmenjavi informacij o neplačilih cestnine v Uniji, in posledično s tem, da o teh zakonih in drugih predpisih ni obvestila Evropske komisije, ni izpolnila obveznosti iz člena 32(1) te direktive.
2.      Republiki Bolgariji se naloži, da Evropski komisiji plača pavšalni znesek v višini 1.900.000 EUR.
3.      Republiki Bolgariji se naloži, da poleg svojih stroškov nosi stroške Evropske komisije.
Podpisi
*      Jezik postopka: bolgarščina.