62022CJ0601_RES
Kohtuasi C‑601/22
Umweltverband WWF ÖsterreichjaÖKOBÜRO – Allianz der UmweltbewegungjaNaturschutzbund ÖsterreichjaUmweltdachverbandjaWiener Tierschutzverein
versus
Tiroler Landesregierung
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Landesverwaltungsgericht Tirol)
Euroopa Kohtu (esimene koda) 11. juuli 2024. aasta otsus
Eelotsusetaotlus – Kehtivus ja tõlgendamine – Looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse – Direktiiv 92/43/EMÜ – Artikli 12 lõige 1 – Loomaliikide range kaitse süsteem – IV lisa – Canis lupus (hunt) – Liikmesriikide võrdne kohtlemine – Artikli 16 lõige 1 – Liigi Canis lupus ühe metsiku isendi kinnipüüdmise luba – Asjaomase liigi populatsiooni kaitsestaatuse hindamine – Geograafiline ulatus – Kahju kindlaksmääramine – Rahuldav alternatiivne lahendus
Keskkond – Looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse – Direktiiv 92/43 – IV lisa punktis a loetletud loomaliikide range kaitse – Canis lupus’e range kaitse – Selles lisas loetletud teatavate liikmesriikide territooriumil asuvate hundipopulatsioonide väljajätmine – Austria hundipopulatsioon, mida ei ole nii välja jäetud – Kehtivus liikmesriikide võrdsuse põhimõtte seisukohast
(ELTL artikli 4 lõige 2; nõukogu direktiiv 92/43, artikli 12 lõige 1 ja IV lisa)
(vt punktid 32–39 ja 42–46 ning resolutsiooni punkt 1)
Eelotsuse küsimused – Kehtivuse hindamine – Nõue, mille eesmärk on, et tuvastatakse liidu institutsiooni tegevusetus – Vastuvõetamatus
(ELTL artiklid 265 ja 267)
(vt punkt 41)
Keskkond – Looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse – Direktiiv 92/43 – IV lisa punktis a loetletud loomaliikide range kaitse – Erandid – Tingimused – Asjaomaste liikide populatsioonide soodsa kaitsestaatuse säilitamine – Nende liikide kaitsestaatuse hindamine – Arvessevõtmine kohalikul ja riiklikul tasandil ning vajaduse korral piiriülesel tasandil
(ELTL artikli 191 lõige 2; nõukogu direktiiv 92/43, artikli 1 punkt i, artiklid 12–14, artikli 15 punktid a ja b ning artikli 16 lõige 1)
(vt punktid 49–66 ja resolutsiooni punkt 2)
Keskkond – Looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse – Direktiiv 92/43 – IV lisa punktis a loetletud loomaliikide range kaitse – Erandid – Eriti oluliste saagi-, karja‑, metsa-, kalamajandus-, veemajanduskahjude ja muud liiki omandiga seotud kahjude ärahoidmine – Mõiste „oluline kahju“ – Tulevane kaudne kahju, mis ei ole omistatav erandi esemeks olevale loomaliigi isendile – Väljaarvamine
(Nõukogu direktiiv 92/43, artikkel 12 ja artikli 16 lõike 1 punkt b ning IV lisa punkt a)
(vt punktid 69–75 ja resolutsiooni punkt 3)
Keskkond – Looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse – Direktiiv 92/43 – IV lisa punktis a loetletud loomaliikide range kaitse – Erandid – Tingimused – Rahuldava alternatiivse lahenduse puudumine – Hindamine pädevate liikmesriigi asutuste poolt – Võimaliku lahenduse majanduslike tagajärgede arvessevõtmine – Piirid – Kaalumine asjaomase loomaliigi soodsa kaitsestaatuse säilitamise või taastamise üldeesmärgiga
(Nõukogu direktiiv 92/43, artikli 2 lõige 3, artikkel 12 ja artikli 16 lõige 1)
(vt punktid 78–86 ja resolutsiooni punkt 4)
Kokkuvõte
Euroopa Kohus, kellele Landesverwaltungsgericht Tirol (Tirooli liidumaa halduskohus, Austria) esitas eelotsusetaotluse, kinnitas esiteks, et on kehtivad elupaigadirektiivi (
1
) artikkel 12 ja IV lisa, mis kehtestavad teatavate loomaliikide range kaitse süsteemi, ning täpsustas teiseks selle kaitse osas direktiivi artiklis 16 ette nähtud erandite kohaldamise tingimusi.
2022. aastal ilmnes, et üks liigi Canis lupus (hunt) metsik isend oli rünnanud Tirooli liidumaal mitu korda lambaid. Kuna Tiroler Landesregierung (Tirooli liidumaa valitsus, Austria) leidis, et see hunt kujutab endast vahetut olulist ohtu karjamaal olevatele loomadele ja põllukultuuridele, andis ta loa nimetatud hundi kinnipüüdmiseks, välistades ta range kaitse alt, mis on sellele loomaliigile tagatud elupaigadirektiivi artikli 12 ja IV lisa alusel.
Selles kontekstis esitasid mitu looma- ja keskkonnakaitseorganisatsiooni eelotsusetaotluse esitanud kohtule kaebuse, väites, et kinnipüüdmise otsus ei vasta selle direktiivi artiklis 16 ette nähtud erandi tegemise tingimustele.
Olles seisukohal, et Austria hundipopulatsioon on arenenud alates elupaigadirektiivi jõustumisest paremuse suunas, soovis eelotsusetaotluse esitanud kohus esiteks teada, kas selle direktiivi artikli 12 lõige 1 koostoimes direktiivi IV lisaga on liikmesriikide võrdsuse põhimõtet arvestades kehtiv, kuna see lisa jätab teiste liikmesriikide territooriumil asuvad teatavad hundipopulatsioonid välja selle direktiivi artikliga 12 kehtestatud range kaitse süsteemist, kuid ei jäta sellest välja Austria hundipopulatsiooni. Teiseks soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus veel teada, millised on elupaigadirektiivi artikli 16 alusel sellest rangest kaitsest erandi tegemise tingimused.
Euroopa Kohtu hinnang
Esimesena tuletas Euroopa Kohus meelde, et liidu õigusakti kehtivust tuleb analüüsida nende asjaolude alusel, mis olid liidu seadusandja käsutuses selle akti vastuvõtmise ajal. Käesoleval juhul ei esitanud Austria Vabariik 1. jaanuaril 1995 liiduga ühinedes ühtegi reservatsiooni tema territooriumil esineva hundipopulatsiooni elupaigadirektiivi IV lisasse kandmise suhtes ega ühtegi tõendit selle kohta, et ta oli võrreldavas olukorras teiste liikmesriikidega, mille hundipopulatsioon oli samal kuupäeval range kaitse süsteemist välja jäetud.
Lisaks vastab hundipopulatsiooni väidetav areng paremuse suunas Austria territooriumil alates liiduga ühinemisest täpselt ühele elupaigadirektiiviga taotletavatest eesmärkidest ning seda saab arvesse võtta selle areneva keeruka tehnilise raamistiku kohandamiseks. Sellega seoses tuleb märkida, et kuigi elupaigadirektiiv võimaldab kohandada selle IV lisa tehnika ja teaduse arenguga (
2
) ning isegi kui eeldada, et liidu seadusandja oli kohustatud seda tegema, et jätta Austria hundipopulatsioon välja range kaitse süsteemist, ei saa nimetatud seadusandja võimalik tegevusetus olla eelotsusemenetluses aluseks selle tuvastamisele, et on kehtetu nimetatud direktiivi artikkel 12 koostoimes direktiivi IV lisaga.
Igal juhul on hunt rangelt kaitstud vastavalt Bernis allkirjastatud Euroopa looduslike liikide ja looduslike elupaikade kaitse konventsioonile (
3
), mille osaline liit on ja mis on talle rahvusvahelise õiguse alusel siduv. Lisaks, kuna elupaigadirektiivi eesmärk on looduslike elupaikade ning looduslike looma- ja taimeliikide soodsa kaitsestaatuse säilitamine ja taastamine, siis kohaldub direktiivi artiklis 12 ette nähtud kaitse isegi liikidele, kes on saavutanud soodsa kaitsestaatuse, kuna neid tuleb kaitsta selle staatuse mis tahes halvenemise eest.
Neid kaalutlusi arvestades järeldas Euroopa Kohus, et ei ilmnenud ühtegi asjaolu, mis võiks mõjutada elupaigadirektiivi artikli 12 lõike 1 koostoimes selle direktiivi IV lisaga kehtivust.
Teisena, mis puudutab elupaigadirektiiviga kehtestatud range kaitse süsteemist erandi tegemise tingimusi, siis tuletas Euroopa Kohus kõigepealt meelde, et selle direktiivi artikli 16 lõige 1 lubab liikmesriikidel sellest erandi teha tingimusel, et erand ei kahjusta asjaomaste liikide populatsioonide soodsa kaitsestaatuse säilitamist nende looduslikul levilal.
Sellega seoses peab pädev liikmesriigi asutus kõigepealt välja selgitama asjaomaste liikide populatsioonide kaitsestaatuse ning seejärel mõju, mida asjaomane erand võib sellele avaldada. Neis kahes etapis tuleb hinnang anda kõigepealt ja tingimata kohalikul ja riiklikul tasandil, kus erandi tagajärjed on üldiselt kõige vahetumalt tuntavad. Üksnes juhul, kui asjaomase loomaliigi kaitsestaatus on kohalikul ja riiklikul tasandil soodne, võib järgmiseks kaaluda hindamist piiriülesel tasandil, kui olemasolevad andmed seda võimaldavad.
Järgmiseks tuleb märkida, et elupaigadirektiivi artikli 16 kohaselt võivad liikmesriigid teha erandeid range kaitse korrast eriti oluliste saagi-, karja-, metsa-, kalamajandus-, veemajanduskahjude ja muud liiki omandiga seotud kahjude ärahoidmiseks. Ehkki see säte ei nõua, et oluline kahju oleks tekkinud enne erandite kehtestamist, ei saa see kahju olla ka puhthüpoteetiline ja peab olema vähemalt suures osas omistatav erandi esemeks olevale loomaliigile. Sellest järeldub, et arvestades põhjuslikku seost, mis peab esinema ühelt poolt erandi tegemise ja teiselt poolt asjaomase loomaliigi tekitatud kahju vahel, ei hõlma mõiste „oluline kahju“ nimetatud sätte tähenduses tulevast kaudset kahju, mis ei ole omistatav asjaomase loomaliigi konkreetsele isendile.
Lõpuks eeldab elupaigadirektiivi artikli 16 kohane erand, et puudub muu rahuldav alternatiivne lahendus, mis võimaldaks saavutada eesmärke, millele erandi tegemisel tuginetakse. See tingimus, mis on proportsionaalsuse põhimõtte konkreetne väljendus, nõuab seega, et kaalutaks kõiki asjaomaseid huve ja arvesse tulevaid kriteeriume, näiteks ökoloogilised, majanduslikud ja sotsiaalsed eelised ning ebamugavused. Selleks peavad pädevad liikmesriigi asutused analüüsima võimalust kasutada mittesurmavaid ennetavaid vahendeid, mis seisnevad eelkõige kahju karjale ennetamise meetmete rakendamises, ning selliste meetmete võtmist, mille eesmärk on võimaluse korral kohandada konfliktset inimkäitumist, et soodustada hundipopulatsioonide, karjade ja loomakasvatajate sujuvat koostoimivust.
Muu rahuldava alternatiivse lahenduse otsimisel peavad asutused parimate kättesaadavate teaduslike ja tehniliste teadmiste alusel hindama muid võimalikke lahendusi, võttes eelkõige arvesse nende majanduslikke tagajärgi, ilma et need oleksid määrava tähtsusega, ning kaaludes neid üldise eesmärgiga säilitada või taastada asjaomase loomaliigi soodne kaitsestaatus.
(
1
)	Nõukogu 21. mai 1992. aasta direktiiv 92/43/EMÜ looduslike elupaikade ning loodusliku loomastiku ja taimestiku kaitse kohta (EÜT 1992, L 206, lk 7; ELT eriväljaanne 15/02, lk 102; edaspidi „elupaigadirektiiv“).
(
2
)	Elupaigadirektiivi artikkel 19.
(
3
)	19. septembril 1979 Bernis allkirjastatud Euroopa looduslike liikide ja looduslike elupaikade kaitse konventsioon (EÜT 1982, L 38, lk 3; ELT eriväljaanne 11/14, lk 282).