62024CC0554
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JULIANE KOKOTT
esitatud 10. juulil 2025 (
1
)
Kohtuasi C‑554/24 P
Poola Vabariik
versus
Euroopa Komisjon
Apellatsioonkaebus – Ajutised meetmed – ELTL artikkel 279 – Euroopa Kohtu asepresidendi sellise kohtumääruse täitmine, millega määrati ajutised meetmed – Päevamääraga karistusmakse määramine kuni kohtumääruse täitmiseni – Poola suutmatus võtta vajalikke meetmeid – Poolte kokkulepe – Põhikohtuasja registrist kustutamine – Karistusmakse sissenõudmine – Ajutiste meetmete sõltuvus põhimenetlusest – Ajutistest meetmetest tuleneva varalise kahju hüvitamine
I. Sissejuhatus
1.
Vaidluses, mis puudutas Białowieża laane kaitset, on Euroopa Kohus tuletanud ELTL artiklist 279 pädevuse määrata karistusmakse ajutiste meetmete jõustamiseks (
2
). Seni puuduvad aga nii kogemused selle vahendiga kui ka erisätted selle kohta. Seega annab käesolev juhtum Euroopa Kohtule võimaluse täpsustada karistusmakse määramise olemust ja tagajärgi ajutiste meetmete kohaldamise menetluses.
2.
Kohtuvaidlus puudutab esimest menetlust, milles Euroopa Kohus määras karistusmakse ja milles kuulus see ka (vähemalt ajutiselt) tasumisele. Tšehhi Vabariik vaidles Poolaga selle üle, kas Poola oli seoses pruunsöe kaevandamisloa pikendamisega Turówi avakaevanduses (Poola) rikkunud direktiivi 2011/92/EL, (
3
) direktiivi 2000/60/EÜ, (
4
) direktiivi 2003/4/EÜ (
5
) ja lojaalse koostöö põhimõtet (
6
). Selles menetluses andis Euroopa Kohtu asepresident Tšehhi Vabariigi taotlusel kõigepealt korralduse lõpetada viivitamata ja kuni kohtuvaidluse lõpetamiseni pruunsöe kaevandamine avakaevanduses (
7
) ning määras seejärel Poolale päevamääraga karistusmakse, mida Poola pidi tasuma seni, kuni täidab korralduse (
8
).
3.
Pärast seda, kui tasumisele kuuluva karistusmakse kogusumma oli jõudnud 68500000 euroni, sõlmisid menetluses osalenud liikmesriigid siiski kompromissi ja Euroopa Kohus kustutas kohtuasja oma registrist (
9
). Poola vaidleb nüüd komisjoniga selle üle, kas ta peab nimetatud summa tasuma või kas selle kohustuse täitmise vajadus on ära langenud, kuna pooled sõlmisid kompromissi ja kohtuasi kustutati registrist.
II. Õiguslik raamistik
4.
Liidu kohtutes kohaldatavate ajutiste meetmete õiguslik alus on ELTL artikkel 279:
„Euroopa Liidu Kohus võib igasuguse tema lahendada antud asja puhul ette kirjutada vajalikke ajutisi meetmeid.“
5.
Euroopa Kohtu põhikirja artikli 39 neljandas lõigus täpsustatakse ajutise meetme laadi:
„Presidendi või teda asendava kohtuniku otsus on ajutine ega mõjuta mingil viisil Euroopa Kohtu sisulist otsust.“
6.
Kokkulepe kohtuvaidluse kohta on ette nähtud Euroopa Kohtu kodukorra artikli 147 lõikes 1:
„Kui pooled saavutavad kokkuleppe enne Euroopa Kohtu otsuse tegemist ja teatavad kohtule oma nõuetest loobumisest, teeb president määruse kohtuasja registrist kustutamiseks ja otsustab kohtukulude jaotamise vastavalt artikli 141 sätetele, võttes vajaduse korral arvesse poolte sellekohaseid ettepanekuid.“
7.
Ajutiste meetmete kohaldamise tingimused on leitavad Euroopa Kohtu kodukorra artikli 160 lõigetes 1–3:
„1.   ELTL artikli 278 ja EAA artikli 157 kohaselt esitatud taotlus institutsiooni õigusakti kohaldamise peatamiseks on vastuvõetav üksnes juhul, kui taotleja on esitanud Euroopa Kohtusse hagi selle õigusakti vaidlustamiseks.
2.   ELTL artiklis 279 märgitud muu ajutise meetme kohaldamise taotlus on vastuvõetav üksnes juhul, kui taotluse esitab Euroopa Kohtu menetluses oleva kohtuasja pool ja taotlus on selle kohtuasjaga seotud.
3.   Eelmistes lõigetes märgitud [ajutiste meetmete] taotlustes tuleb märkida hagi ese, kiireloomulisust põhjendavad asjaolud ning fakti- ja õigusväited, mis esmapilgul õigustavad taotletava ajutise meetme kohaldamist.“
8.
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 162 lõigetes 2 ja 3 on sätestatud kautsjoni määramine ja ajutise meetme kehtivusaeg:
„2.   Määruse täitmise tingimusena võib nõuda, et taotleja maksaks kautsjoni, mille suurus ja maksmise tingimused määratakse asjaoludest lähtuvalt.
3.   Määruses võib ette näha kuupäeva, mil ajutise meetme kehtivus lõpeb. Kuupäeva puudumisel muutub meede kehtetuks alates lõpliku kohtuotsuse kuulutamisest.“
9.
Euroopa Kohtu kodukorra artikkel 163 puudutab asjaolude muutumist:
„Asjaolude muutumise korral võib poole taotlusel määrust igal ajal muuta või selle tühistada.“
III. Taust ja menetlus
10.
Vaidlustatud kohtuotsuses on kohtuvaidluse taust esitatud järgmiselt.
A.
Olulised arengud kohtuasjas C‑121/21
11.
Tšehhi Vabariik esitas 26. veebruaril 2021 ELTL artikli 259 alusel hagi, milles palus tuvastada, et kuna Poola Vabariik laiendas ja pikendas pruunsöe kaevandamistegevust Turówi (Poola) avakaevanduses, mis asub Tšehhi Vabariigi ja Saksamaa Liitvabariigi piiri lähedal, siis on ta rikkunud liidu õigusest tulenevaid kohustusi (kohtuasi C‑121/21).
12.
Samal ajal esitas Tšehhi Vabariik ajutiste meetmete kohaldamise taotluse, milles palus kohustada Poola Vabariiki peatama viivitamatult pruunsöe kaevandamine Turówi kaevanduses kuni Euroopa Kohtu sisulise otsuse tegemiseni.
13.
Euroopa Kohtu asepresident rahuldas 21. mai 2021. aasta kohtumäärusega Tšehhi Vabariik vs. Poola (C‑121/21 R, EU:C:2021:420) selle taotluse ja kohustas Poola Vabariiki viivitamata ja kuni kohtuasjas C‑121/21 lõpliku kohtuotsuse kuulutamiseni peatama kaevandamise selles kaevanduses.
14.
Kuna Tšehhi Vabariik leidis, et Poola Vabariik ei täitnud 21. mai 2021. aasta kohtumäärusest Tšehhi Vabariik vs. Poola (C‑121/21 R, EU:C:2021:420) tulenevaid kohustusi, esitas ta 7. juunil 2021 uue ajutiste meetmete kohaldamise taotluse, paludes mõista Poola Vabariigilt liidu eelarvesse välja 5 miljoni euro suuruse päevamääraga karistusmakse.
15.
Euroopa Kohtu kantseleisse 29. juunil 2021 saabunud eraldi dokumendiga palus Poola Vabariik Euroopa Kohtu kodukorra artikli 163 alusel tühistada 21. mai 2021. aasta kohtumääruse Tšehhi Vabariik vs. Poola (C‑121/21 R, EU:C:2021:420).
16.
Euroopa Kohtu asepresident jättis 20. septembri 2021. aasta kohtumäärusega Tšehhi Vabariik vs. Poola (C‑121/21 R, EU:C:2021:752) esiteks rahuldamata Poola Vabariigi nõude tühistada 21. mai 2021. aasta kohtumäärus Tšehhi Vabariik vs. Poola (C‑121/21 R, EU:C:2021:420) ja teiseks kohustas Poola Vabariiki tasuma komisjonile karistusmakset 500000 eurot päevas alates selle kohtumääruse Poola Vabariigile teatavakstegemisest kuni hetkeni, mil see liikmesriik täidab 21. mai 2021. aasta kohtumäärust Tšehhi Vabariik vs. Poola (C‑121/21 R, EU:C:2021:420).
17.
Poola ei ole 21. mai 2021. aasta kohtumäärust Tšehhi Vabariik vs. Poola (C‑121/21 R, EU:C:2021:420) kunagi täitnud, vaid taotles 20. oktoobril 2021 taas selle kohtumääruse tühistamist.
18.
Tšehhi Vabariik ja Poola sõlmisid aga 3. veebruaril 2022 kokkuleppe kohtuasja C‑121/21 aluseks olnud vaidluse lõpetamiseks (edaspidi „kokkulepe“). Meedia andmetel kohustus Poola maksma Tšehhi Vabariigile 45 miljonit eurot ja rajama põhjavee kaitseks tõkke (
10
).
19.
4. veebruaril 2022 teatasid need kaks liikmesriiki Euroopa Kohtule, et nad loobuvad kõigist nõuetest kohtuasjas C‑121/21 saavutatud kokkuleppe tulemusel. Samal päeval palusid Poola ametiasutused komisjonil lõpetada Euroopa Kohtu määratud karistusmakse täitemenetlus, lisades oma taotlusele selle kokkuleppe teksti.
20.
Euroopa Kohtu president kustutas 4. veebruari 2022. aasta kohtumäärusega Tšehhi Vabariik vs. Poola (Turówi kaevandus) (C‑121/21, EU:C:2022:82) kohtuasja C‑121/21 Euroopa Kohtu registrist.
21.
Samal päeval esitas Poola Euroopa Kohtu kodukorra artikli 163 alusel taotluse tühistada 20. septembri 2021. aasta kohtumäärus Tšehhi Vabariik vs. Poola (C‑121/21 R, EU:C:2021:752).
22.
Euroopa Kohtu asepresident teatas 19. mai 2022. aasta kohtumäärusega Tšehhi Vabariik vs. Poola (Turówi kaevandus) (C‑121/21 R, EU:C:2022:408), et otsuse tegemise vajadus Poola Vabariigi taotluse kohta tühistada 21. mai 2021. aasta kohtumäärus Tšehhi Vabariik vs. Poola (C‑121/21 R, EU:C:2021:420) on ära langenud osas, mis puudutab nimetatud kohtumääruse toimet pärast 4. veebruari 2022. Euroopa Kohus jättis Poola taotluse ülejäänud osas rahuldamata.
B.
Karistusmakse sissenõudmine
23.
Komisjon nõudis seejärel Poolalt kohtuasja C‑121/21 registrist kustutamise kuupäevaks kogunenud karistusmakse ja viivise tasumist ning hoiatas, et maksmata jätmise korral tasaarvestatakse need summad vastavalt määruse (EL, Euratom) 2018/1046 (
11
) artikli 101 lõikele 1 ja artiklile 102.
24.
Vaidlustatud otsustega teatas komisjon Poolale, et ta tasaarvestab tema võla eri nõuetega, mis Poolal liidu vastu on. Sel viisil tasaarvestuse teel sisse nõutud põhisumma on 68500000 eurot ja see vastab päevamääraga karistusmaksele ajavahemiku 20. september 2021 kuni 3. veebruar 2022 eest.
C.
Menetlus Üldkohtus
25.
Üldkohtus palus Poola tühistada vaidlustatud kohtumäärused ja mõista kohtukulud välja komisjonilt. Üldkohus jättis hagi siiski vaidlustatud 29. mai 2024. aasta kohtuotsusega Poola vs. komisjon (T‑200/22 ja T‑314/22, EU:T:2024:329) vastavalt komisjoni nõuetele rahuldamata ja mõistis kohtukulud välja Poolalt.
D.
Apellatsioonkaebus
26.
14. augustil 2024 esitatud apellatsioonkaebuses palub Poola Vabariik
–
tühistada vaidlustatud kohtuotsus tervikuna;
–
tühistada vaidlustatud kohtumäärused;
–
mõista mõlema kohtuastme kohtukulud välja komisjonilt.
27.
Euroopa Komisjon palub
–
jätta apellatsioonkaebus ilmse põhjendamatuse tõttu rahuldamata ja
–
mõista kohtukulud välja Poolalt.
28.
Menetlusosalised esitasid kirjalikud seisukohad. Euroopa Kohus otsustas vastavalt oma kodukorra artikli 76 lõikele 2 kohtuistungit mitte korraldada, kuna leidis, et tal oli otsuse tegemiseks piisavalt teavet.
IV. Õiguslik käsitlus
29.
Poola heidab oma apellatsioonkaebuses ette esiteks ELTL artikli 279 kohaldamist Üldkohtu poolt (vt selle kohta punkt A) ja teiseks vaidlustatud kohtuotsuse ebapiisavat põhjendust (vt selle kohta punkt B).
A.
ELTL artikkel 279
30.
Esimene väide sisaldab nelja argumenti, mis puudutavad ELTL artikli 279 tõlgendamist seoses kokkuleppe tagajärgedega. Poola arvates peab selline kokkulepe lõpetama karistusmakse määramise tagasiulatuvalt, kuna ajutised meetmed sõltuvad põhimenetlusest (vt selle kohta punkt 1). See on ka vajalik, et hoida ära varalise kahju tekkimine ajutiste meetmete adressaatidele (vt selle kohta punkt 2). Vastasel juhul täidaks karistusmakse sanktsiooni rolli (vt ka punkt 1). Ka 19. mai 2022. aasta kohtumäärusest ei tulene teisiti (vt punkt 3).
1. Ajutiste meetmete sõltuvus põhimenetlusest ja sanktsiooni iseloomu puudumine
31.
Apellatsioonkaebuse esimese väite esimeses osas heidab Poola ette, et Üldkohus on vaidlustatud kohtuotsuse punktides 42 ja 47 jätnud tähelepanuta ajutiste meetmete sõltuvuse põhimenetlusest. Samas suunas läheb esimese väite kolmas osa, mille kohaselt on Üldkohus andnud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 47 ja 48 karistusmaksele sanktsiooni rolli kohustuste rikkumise eest.
32.
Vaidlustatud kohtuotsuse punkti 42 kohaselt mõjutas kohtuasja registrist kustutamine küll selle ajavahemiku kestust, mille eest karistusmakset tuleb tasuda, kuid ei kaotanud Poola kohustust tasuda karistusmaksena juba tasumisele kuuluv summa. Teistsugune järeldus viiks Üldkohtu hinnangul selleni, et kaldutaks kõrvale karistusmakse eesmärgist, milleks on tagada liidu õiguse tõhus kohaldamine.
33.
Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 47 märgib Üldkohus lisaks, et käesoleval juhul ei olnud karistusmakse ainus eesmärk tagada sisulise kohtuotsuse tõhusus, vaid sellega sooviti ka tagada, et Poola järgiks 21. mai 2021. aasta kohtumääruses Tšehhi Vabariik vs. Poola (C‑121/21 R, EU:C:2021:420) ette nähtud ajutisi meetmeid ja heidutada Poolat viivitamast oma tegevuse selle kohtumäärusega kooskõlla viimisega.
34.
Üldkohus järeldab sellest vaidlustatud kohtuotsuse punktis 48, et Poola Vabariigi argumentide eesmärk on muuta see ELTL artikli 279 alusel määratud karistusmakse mehhanism sisutühjaks, kuna see tingiks nõustumise sellega, et kohustatud pool jätab tahtlikult täitmata kohustuse järgida ajutisi meetmeid, mis määratakse ajutiste meetmete kohaldamise menetluses kuni põhikohtuasjas menetluse lõpetamiseni, ja kahjustab seega liidu õiguse tõhusust.
35.
Poola eeldab õigesti, et ajutised meetmed sõltuvad põhimenetlusest. Nad peavad tagama tulevikus tehtava lõpliku kohtuotsuse täieulatusliku toime, vältimaks lünka Euroopa Kohtu tagatud õiguskaitses (
12
). Ajutiste meetmete eesmärk seevastu ei ole sanktsiooni kohaldamine liidu õiguse rikkumise eest.
36.
Sõltuvus põhimenetlusest tuleb esile ka kodukorra artikli 160 lõigetes 1 ja 2. Artikli 160 lõige 1 puudutab institutsioonide õigusakti kohaldamise peatamist, mida saab taotleda üksnes juhul, kui taotleja on esitanud ka hagi selle õigusakti vaidlustamiseks. Artikli 160 lõike 2 kohaselt on ELTL artiklis 279 märgitud muu ajutise meetme kohaldamise taotlus vastuvõetav üksnes juhul, kui taotluse esitab Euroopa Kohtu menetluses oleva kohtuasja pool ja taotlus on selle kohtuasjaga seotud.
37.
Lisaks rõhutab Poola õigesti poolte otsustusõigust seoses ajutiste meetmetega, kuna need eeldavad ühe poole taotlust. Kohtu enda algatusel tehtav otsus on ette nähtud üksnes kodukorra artikli 160 lõikes 7 seoses ajutise meetmega, mille Euroopa Kohus on määranud vastaspoolt ära kuulamata, kuid alati ühe poole taotlusel.
38.
Selle sõltuvuse ja poolte ajutiste meetmetega seotud otsustusõiguse tõttu peavad juhul, kui kohtuasi kustutatakse registrist poolte kokkuleppe tagajärjel, ära langema ka lõpliku kohtuotsuse tagamiseks võetud ajutised meetmed.
39.
Nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 36 ja 37 õigesti selgitab, kaotasid seega ajutiste meetmete kohaldamise menetluses võetud ajutised meetmed kehtivuse (
13
), kui poolt kokkuleppe tagajärjel lõpetati põhimenetlus ja kohtuasi C‑121/21 kustutati registrist (
14
).
40.
Kuid kas see tähendab ka seda, et poolte kokkuleppe ja kohtuasja registrist kustutamise alusel tuleb ajutisi meetmeid pidada algusest peale olematuks või need on tagasiulatuvalt ära langenud?
41.
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 147 lõige 1 jätab tagasiulatuvuse küsimuse lahtiseks. See säte näeb ette üksnes määruse kohtuasja registrist kustutamiseks ja kohtukulude jaotamiseks, kui pooled saavutavad kokkuleppe enne Euroopa Kohtu otsuse tegemist ja teatavad kohtule oma nõuetest loobumisest.
42.
Registrist kustutamise toime ei ole sõnaselgelt reguleeritud. Seega on mõeldav, et varasemad menetlustoimingud, sealhulgas kõik ajutised meetmed, langevad tagasiulatuvalt ära.
43.
Selle järelduse poolt räägib ajutiste meetmete sõltuvus põhimenetlusest. Kuna nende eesmärk on üksnes tagada tulevikus tehtava lõpliku kohtuotsuse tõhusus, ei ole need enam vajalikud, kui lõplikku kohtuotsust ei tehta.
44.
Selles suunas osutab ka kohtuasja registrist kustutamisel kodukorra artikli 147 lõike 1 kohaselt eeldatav nõuetest loobumine. Seda tehes peavad pooled nimelt loobuma ka võimalikest ajutiste meetmete kohaldamise nõuetest. Ajutiste meetmete kohaldamise tagasiulatuv lõpetamine vastab selles osas poolte otsustusõigusele ajutiste meetmete suhtes.
45.
Ka vaidlustatud kohtuotsuse punktides 42 ja 48 sisalduv viide liidu õiguse tõhusale kohaldamisele ei takista ajutiste meetmete kohaldamise lõpetamist. On küll õige, et ajutised meetmed aitavad ka kaasa liidu õiguse tõhusale kohaldamisele, aga see on vaid nende esmase ülesande – tagada tulevikus tehtava lõpliku kohtuotsuse tõhusus – vajalik tagajärg. Kui see esmane ülesanne ei nõua enam ajutiste meetmete säilitamist, ei ole neid võimalik enam põhjendada ka liidu õiguse tõhusa kohaldamisega. Vastasel juhul eraldataks ajutised meetmed põhimenetlusest ja need muutuksid iseseisvaks.
46.
Ajutiste meetmete tagasiulatuv tühistamine tekitaks siiski pingeid karistusmakse struktureerimisel.
47.
Asepresident mõistis Poolalt kuni kaevandamise lõpetamiseni välja karistusmakse 500000 eurot päevas. Seega toob mis tahes täiendav viivitus ajutise meetme rakendamisel kaasa suurema summa. Karistusmakse eesmärk ei olnud seega mitte lihtsalt esialgse ajutise meetme rakendamine, vaid ka selle võimalikult kiire rakendamine, mida Üldkohus väljendab vaidlustatud kohtuotsuse punktis 47.
48.
See täiendav karistav toime läheks aga kaduma, kui karistusmakse langeks ära ka rakendamisega hilinemise korral. Selles osas omandaks kogunenud karistusmakse tagantjärele vaadates tõepoolest sanktsiooni toime ajutise meetme rakendamisega hilinemise eest. See sanktsioonitoime ei ole aga kogunenud karistusmakse määramise eesmärk, vaid lihtsalt selle sunnivahendi vajalik struktuuritunnus.
49.
Vajaliku struktuuritunnusena ei ole see sanktsioonitoime vastuolus ajutiste meetmete sõltuvusega põhimenetlusest. Tulevikus tehtava lõpliku kohtuotsuse tõhususe tagamiseks võib nimelt osutuda vajalikuks rakendada ajutist meedet võimalikult kiiresti, näiteks kahju edasise suurenemise vältimiseks.
50.
Sellele vaatamata ei takista karistusmakse selline struktureerimine poolte kokkulepet tühistada tagasiulatuvalt juba tasumisele kuuluv kogunenud karistusmakse. Ajutise meetmena laieneb ka selles vormis struktureeritud karistusmaksele poolte otsustusõigus. Vastasel juhul omistataks sellele meetmele iseseisev iseloom, mis ei oleks enam kooskõlas ajutiste meetmete sõltuvusega põhimenetlusest.
51.
Ei saa küll välistada, et hoolimata ajutiste meetmete tagasiulatuvast õiguslikust tühistamisest tekivad faktilisel tasandil probleemid. Kui Poola oleks täitnud 21. mai 2021. aasta ajutist meedet ja lõpetanud pruunsöe kaevandamise, oleks sellele liikmesriigile tekkinud märkimisväärne kahju, mida poolte kokkulepe ei oleks kõrvaldanud. Tulu oleks jäänud saamata, samas kui jätkuvalt oleksid tekkinud kulud avakaevanduse töökorras hoidmiseks, eelkõige sissevalguva põhjavee väljapumpamiseks. Lisaks oleks Poola väidete kohaselt kohtuasjas C‑121/21 muutunud küsitavaks Turówi pruunsöel töötava elektrijaama edasine käitamine ja seega kohalik kaugküttega varustamine ja elektritootmine. Poola väljendas isegi kartust, et kaevanduse töötajad oleksid kaevandamise peatamisel otsinud teist tööd ega oleks olnud kaevandamise jätkamiseks enam kättesaadavad. See tähendaks võib-olla isegi sisulise otsuse mõjutamist.
52.
Faktilisi probleeme tuleb aga kaaluda ka ajutiste meetmete säilitamise suhtes kuni registrist kustutamiseni. See tähendaks, et Poola peaks tasuma märkimisväärse karistusmakse, kuigi ajutine meede, mille jõustamine oli karistusmakse eesmärk, osutus tagantjärele üleliigseks.
53.
Tagantjärgi üleliigseks osutunud ajutiste meetmete faktilisi tagajärgi tuleb seega igal juhul vältida muul viisil (
15
).
54.
Seega on esimese väite esimene ja kolmas osa põhjendatud, kuna Üldkohus ei võtnud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 42, 47 ja 48 piisavalt arvesse ajutiste meetmete sõltuvust põhimenetlusest ja sellega kaasnevat poolte otsustusõigust, mis praktiliselt toob kaasa karistusmakse vastuvõetamatu iseseisva sanktsioonitoime. Nende õigusnormide rikkumise tõttu tuleb vaidlustatud kohtuotsus tühistada.
2. Varaline kahju
55.
Esimese väite teises osas heidab Poola ette, et vaidlustatud kohtuotsus tekitab ajutiste meetmetega korvamatut varalist kahju. Selline korvamatu kahju on aga vastuolus ajutiste meetmete ajutise olemusega.
56.
See argument on vastuvõetamatu, kuna see laiendab vaidluse eset võrreldes kohtusse esitatud hagiga. Seetõttu ei suuda Poola ka nimetada ühtegi vaidlustatud kohtuotsuse punkti, mida ta selle väitega vaidlustab.
57.
Lisaks on see väide tulemusetu, kui Euroopa Kohus nõustub minu seisukohaga esimese väite esimese ja kolmanda osa kohta, kuna siis, vähemalt käesoleval juhul, ei tekiks Poolale mingit varalist kahju.
58.
Juhul kui Euroopa Kohus peaks siiski pidama väidet vastuvõetavaks, kuid ei nõustuks minu seisukohaga esimese väite esimese ja kolmanda osa suhtes, tuleb siiski märkida, et liidu õigus sisaldab vahendeid sellise varalise kahju hüvitamiseks.
59.
On õige, et ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustava kohtuniku otsus ei saa mõjutada tulevikus tehtavat sisulist otsust, võttes sellelt soovitava toime (
16
).
60.
Sellegipoolest ei saa ajutistest meetmetest tulenevat tegelikku lõplikku varalist kahju täielikult välistada. Märkimisväärset kahju, mida on käesoleval juhul karta 21. mai 2021. aasta ajutise meetme rakendamisel, ma juba selgitasin (
17
).
61.
Juhul kui lõplik kohtuotsus oleks näidanud, et kohtuasjas C‑121/21 vaidluse all olnud luba oli õigusvastane, ei olekski põhjust sellise kahju hüvitamiseks. Kui aga lõplik kohtuotsus oleks kinnitanud tegevuse õiguspärasust ja näidanud sellega, et ajutine meede ei olnud vajalik, tekiks küsimus ajutistest meetmetest põhjustatud varalise kahju hüvitamise kohta.
62.
Sellisel juhul võiks mõelda kautsjonile, aga ka alusetul rikastumisel põhinevale nõudele komisjoni vastu ning kahjuhüvitisnõuetele vastaspoole või Euroopa Kohtu vastu.
63.
Esiteks võiks kautsjon üldjuhul hüvitada kahju, kui hiljem selgub, et ajutised meetmed ei olnud põhjendatud. Nagu Poola väidab, võimaldab kodukorra artikli 162 lõige 2 nõuda ajutise meetme täitmise tingimusena kautsjoni.
64.
Käesoleval juhul oleks võinud kaaluda Tšehhi Vabariigilt kautsjoni maksmise nõudmist. Kautsjoni suurust pruunsöe kaevandamise kohese peatamise kahjulike tagajärgede eest oleks siiski raske hinnata, eriti kui see peaks tulemusena kaasa tooma lõpliku peatamise. Seda küsimust ajutiste meetmete kohaldamise menetluses aga ei tekkinud, kuna Poola ei taotlenud sellise kautsjoni määramist.
65.
Teiseks oleks mõeldav esitada komisjonile nõue karistusmakse tagastamiseks alusetu rikastumise tõttu. Liikmesriikidele ühiste õiguspõhimõtete kohaselt on isikul, kellele on tekitatud kahju, mistõttu on suurenenud teise isiku vara, ilma et sellisel rikastumisel oleks mingitki õiguslikku alust, üldjuhul õigus nõuda rikastujalt välja alusetult saadu selle kahju ulatuses (
18
). Kui Poola oleks juba enne kokkuleppe sõlmimist kandnud komisjonile üle karistusmakse, kuid karistusmakse määramine oleks – vastavalt minu ettepanekule – tagasiulatuvalt ära langenud, võiks Poola need maksed järelikult tagasi nõuda. Juhul kui Euroopa Kohus aga ei nõustu minu seisukohaga poolte kokkuleppe tagasiulatuva jõu osas, kehtiks sellele eelneva ajavahemiku kohta seevastu jätkuvalt õiguslik alus komisjonile karistusmakse tasumiseks.
66.
Kolmandaks võiks liidu õigusest tulenev kahjuhüvitisnõue võimaldada ajutise meetmega tekitatud varalise kahju hüvitamist. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on õigus kahju hüvitamisele liikmesriikide või liidu lepinguvälise vastutuse vormis, kui on täidetud kolm tingimust: rikutud liidu õigusnorm annab neile isikutele õigusi, selle õigusnormi rikkumine on piisavalt selge ning rikkumise ja isikule tekitatud kahju vahel on otsene põhjuslik seos (
19
).
67.
Ühelt poolt võiks väga harvadel juhtudel kehtida selline kahjuhüvitisnõue taotleja, käesoleval juhul Tšehhi Vabariigi vastu. Ajutiste meetmete kohaldamise taotlus on aga liidu õigusega vastuolus üksnes juhul, kui taotleja esitab selle kuritahtlikult, näiteks eksitades kohut teadlikult ajutiste meetmete tingimuste osas (menetluspettus). Selle kohta ei ole käesoleval juhul seoses Tšehhi Vabariigi taotlustega mingeid pidepunkte. Ajutiste meetmete kohaldamise taotlusel põhinevad ulatuslikumad vastutuse alused oleksid küll mõeldavad, (
20
) kuid seni puuduvad vastavad sätted.
68.
Teiselt poolt tuleb kõne alla kahjuhüvitisnõue liidu vastu, mis peaks põhinema liidu õiguse rikkumisel Euroopa Kohtu ajutiste meetmete kohaldamise otsuses.
69.
Euroopa Kohus on juba tunnistanud, et liidu õiguse rikkumine kohtute poolt võib anda alust kahju hüvitamise nõuetele (
21
). Seda õigust ei välista ka kohtuotsuse seadusjõud, kuna vaidluse ese on kahju hüvitamise nõude ja algse kohtulahendi puhul erinev (
22
).
70.
Praktikas oleks sellist nõuet siiski väga raske põhjendada. Üldjuhul ei ole ajutine meede õigusvastane, veel vähem selge rikkumine.
71.
Käesoleval juhul ei tunduks aga liidu vastu esitatud kahju hüvitamise hagi siiski algusest peale perspektiivitu.
72.
Ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik võib ajutise meetme kohaldamise määrata üksnes juhul, kui on tõendatud, et selle määramine on esmapilgul faktiliselt ja õiguslikult põhjendatud (fumus boni iuris), ning juhul, kui ajutise meetme kohaldamise küsimus on kiireloomuline selles mõttes, et hageja huvidele tekkida võiva olulise ja korvamatu kahju vältimiseks on vajalik, et ajutine meede määrataks ja selle tagajärjed avalduksid enne sisulise otsuse tegemist. Ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik kaalub vajaduse korral ka asjas esinevaid huve (
23
). Lisaks ei või ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik teha ette ära tulevikus tehtavat sisulist otsust (
24
).
73.
Asepresident võttis 21. mai 2021. aasta kohtumääruses fumus boni iuris’e aluseks selle, et Poola oli andnud vaidlusaluse pruunsöe kaevandamisloa sätte alusel, mis võimaldas pikendada luba ilma eelneva keskkonnamõju hindamiseta (
25
).
74.
21. mai 2021. aasta kohtumääruse faktide põhjal on juba aga ilmne, et kaevanduse käitaja oli loa pikendamise taotlusele lisanud keskkonnamõju hindamise otsuse (
26
). Seetõttu on kaheldav, kas pikendamine põhineb direktiivi 2011/92/EL väidetaval puudulikul rakendamisel.
75.
Lisaks selgitas Poola 7. juuni 2021. aasta vastuses põhimenetluses esitatud hagile, st pärast ajutise meetme määramist, et pädevad asutused olid 28. aprillil 2021, st enne ajutise meetme määramist, juba andnud uue pikaajalise pruunsöe kaevandamisloa, mis põhines keskkonnamõju hindamisel. Selle uue loaga oleks Poola kõrvaldanud vaidlustatud loa võimaliku puuduse. Asepresident oleks pidanud seda arvesse võtma hiljemalt 20. septembri 2021. aasta kohtumääruses karistusmakse määramisel ajutise meetme rakendamiseks.
76.
Näib, et kohtujurist Pikamäe piirdus eeltoodut arvestades põhimenetluses selle väite uurimisel Poola õigusnormide vastavusega direktiivile 2011/92/EL ning asus seisukohale, et vaatluse all ei ole pruunsöe kaevandamisloa õiguspärasus (
27
).
77.
Samuti näib vähe veenev, et asepresident ei loo seost direktiivi 2011/92/EL väidetava rikkumise ning kiireloomulisust põhjendava tõsise ja korvamatu kahju vahel. Asepresident leidus, et pruunsöe kaevandamise jätkamine Turówi kaevanduses võib keskkonnale ja inimeste tervisele tekitada olulist ja korvamatut kahju põhjaveele kahjulike tagajärgede tõttu (
28
). Sellist mõju tuleks kindlasti arutada keskkonnamõju hindamise raames. Selline arutelu ei hoiaks aga ära sellist mõju (
29
).
78.
Muu hulgas näib, et ka põhimenetluses Tšehhi Vabariigi hagis esitatud argumentide eesmärk ei olnud väita, et selline mõju oleks vastuolus liidu õigusega. Tšehhi Vabariik eeldas pigem, et direktiivi 2000/60/EÜ artikli 4 lõike 1 punkti a alapunkti ii ja punkti b alapunkti ii eesmärkide selline rikkumine on põhjendatud artikli 4 lõigetes 4 ja 5 sätestatud eranditega (
30
).
79.
Lõpuks väärib põhjalikku uurimist küsimus, kas asepresident hindas huvide kaalumisel (
31
) ja karistusmakse määramisel (
32
) põhjendatult Poola argumente pruunsöe kaevandamise lõpetamise negatiivsete tagajärgede kohta (
33
) või ületas ta tõendite moonutamise künnise ja tegi võib-olla koguni ette ära sisulise otsuse.
80.
Poola Vabariik ei ole käesolevas menetluses siiski esitanud argumente nende kahjuhüvitisnõude võimalike aluste kohta.
81.
Peale selle ei saa ka olla komisjoni ülesanne asuda vaidlustama väidet, et Euroopa Kohus on rikkunud liidu õigust. Euroopa Kohtus peaks esindama liitu sellises menetluses pigem seesama kohus (
34
).
82.
See ei välista siiski, et komisjon püüab, vajaduse korral koos nõukogu ja parlamendiga, sõlmida karistusmakset puudutavas vaidluses kokkulepet, kui Euroopa Kohus ei nõustu minu seisukohaga esimese väite esimese ja kolmanda osa suhtes. Seega oleks tõenäoliselt kõigi osapoolte huvides, kui liit kasutab neid vahendeid Poola energiasüsteemi ümberkujundamist edendava eriprogrammi jaoks ja liikmesriik loobuks selle eest edasistest meetmetest karistusmakse tagasinõudmiseks.
83.
Mis puudutab esimese väite teist osa, milles Poola viitab korvamatule varalisele kahjule, siis tuleb siiski märkida, et see oleks kirjeldatud hüvitamismehhanismide tõttu põhjendamatu, kui Euroopa Kohus peaks pidama seda vastupidi minu seisukohale vastuvõetavaks.
3. 19. mai 2022. aasta kohtumääruse vale tõlgendamine
84.
Esimese väite neljandas osas ei nõustu Poola vaidlustatud kohtuotsuse punktiga 40. Üldkohus on selles muu hulgas leidnud, et asepresidendi 19. mai 2022. aasta kohtumääruse punktist 26 nähtub sõnaselgelt, et Poola Vabariigile tehtud ettekirjutus tasuda komisjonile karistusmakse summas 500000 eurot päevas kuni pruunsöe kaevandamise lõpetamiseni, ei ole alates 4. veebruarist 2022 enam kehtiv. Teisisõnu kaotas päevamääraga karistusmakse, mille asepresident määras 20. septembri 2021. aasta kohtumääruses, (alles) alates 4. veebruarist 2022 kehtivuse. Järelikult tuli päevamääraga karistusmakset arvestada vaidlustatud kohtuotsuse punkti 41 kohaselt 20. septembrist 2021 kuni 3. veebruarini 2022.
85.
Poola väidab vastu, et asepresident märkis 19. mai 2022. aasta kohtumääruses vaid seda, et kodukorra artikli 163 kohaselt on tal üksnes pädevus muuta ajutist meedet etteulatuvalt. Tagasiulatuv tühistamine ei kuulu tema pädevusse (
35
). Järelikult ei sisalda see kohtumäärus ühtegi kinnitust karistusmakse määramise (automaatse) tagasiulatuva tühistamise kohta põhikohtuasja registrist kustutamisel.
86.
Poola väidab õigesti, et 19. mai 2022. aasta kohtumääruse punktis 26 esitatud järeldused olid otseselt mõeldud asepresidendi otsuse toetamiseks. Selleks ei olnud vaja tuvastada, et karistusmakse määramisest ei saa loobuda tagasiulatuvalt. Pigem piisab tuvastamisest, et asepresident ei saa määramist tühistada tagasiulatuvalt ning registrist kustutamisega loobutakse määramisest etteulatuvalt.
87.
Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 40 ei jõua ka Üldkohus muu järelduseni.
88.
Poola eesmärgi puhul on pigem otsustav vaidlustatud kohtuotsuse punkti 40 alusel punktis 42 esitatud järeldus, et põhikohtuasja registrist kustutamine ei kaotanud kohustust tasuda karistusmaksena tasumisele kuuluv summa. See järeldus rikub õigusnormi, nagu juba selgitatud, (
36
) ja tuleb seega tühistada.
89.
Esimese väite neljas osa on seevastu põhjendamatu.
B.
Vaidlustatud kohtuotsuse põhjendus
90.
Teises väites ei nõustu Poola vaidlustatud kohtuotsuse punktiga 46. Üldkohus lükkab selles tagasi Poola väite, mille kohaselt tuleneb enamikust riigisisestest õigussüsteemidest, et enne lõpliku otsuse tegemist võetud kaitsemeetmed kaotavad tagasiulatuvalt oma mõju, kui põhikohtuasja ese ära langeb. See tõdemus ei ole piisav tõendamaks, et need menetlusnormid on osa liikmesriikide ühistest põhiseaduslikest tavadest ja võivad seetõttu olla õigusallikana osa Euroopa Liidu õiguskorrast.
91.
Poola ei vaidlusta selle väitega Üldkohtu selle järelduse sisu, vaid väidab üksnes, et põhjendus on ebapiisav. Seetõttu on vaja uurida ainult seda, kas kohtuotsuse põhjendusest ilmneb selgelt ja ühemõtteliselt Üldkohtu arutluskäik selleks, et huvitatud isikud saaksid teada, millistel põhjustel otsus tehti, ja Euroopa Kohus saaks teostada kohtulikku kontrolli (
37
).
92.
Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 46 esitatud selgitused vastavad neile nõuetele. Selle kohaselt ei veennud kohut Poola esitatud teave, et on olemas liikmesriikide üldine põhiseaduslik tava, mille kohaselt toob poolte kokkulepe kaasa ajutiste meetmete ja vastavate rakendusmeetmete tagasiulatuva tühisuse. Euroopa Kohus on sarnases asjas põhjendanud oma järeldust veelgi napimalt (
38
).
93.
Seega on see järeldus piisavalt põhjendatud ja teine väide on põhjendamatu.
V. Üldkohtule esitatud hagi
94.
Euroopa Kohtu põhikirja artikli 61 esimeses lõigus on sätestatud, et kui apellatsioonkaebus on põhjendatud, tühistab Euroopa Kohus Üldkohtu otsuse. Ta võib ise teha asja suhtes lõpliku kohtuotsuse, kui menetlusstaadium lubab, või suunata asja tagasi Üldkohtusse otsustamiseks.
95.
Minu kaalutluste kohaselt esimese väite esimese ja kolmanda osa kohta on kokkulepe kaasa toonud ajutiste meetmete tagasiulatuva äralangemise. Seega tasaarvestas komisjon vaidlustatud otsustes ekslikult karistusmakse Poola nõuetega. Need otsused tuleb seetõttu tühistada.
VI. Kohtukulud
96.
Kodukorra artikli 184 lõikes 2 on sätestatud, et kui apellatsioonkaebus on põhjendatud ja Euroopa Kohus teeb ise kohtuasjas lõpliku otsuse, otsustab ta kohtukulude jaotamise. Vastavalt artikli 138 lõikele 1, mida artikli 184 lõike 1 kohaselt apellatsioonimenetluses kohaldatakse, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud.
97.
Kuna Poola on kohtuvaidluse võitnud ja nõudnud kohtukulude hüvitamist, tuleb komisjonilt välja mõista Poola kohtukulud ja jätta komisjoni kulud tema enda kanda.
VII. Ettepanek
98.
Eeltoodule tuginedes teen Euroopa Kohtule ettepaneku teha järgmine otsus:
1)
tühistada Üldkohtu 29. mai 2024. aasta otsus Poola vs. komisjon (T‑200/22 ja T‑314/22, EU:T:2024:329);
2)
tühistada Euroopa Komisjoni 7. ja 8. veebruari, 16. ja 31. märtsi ning 16. mai 2022. aasta otsused, millega komisjon nõudis tasaarvestuse teel sisse summad, mille Poola Vabariik oli kohustatud tasuma Euroopa Kohtu asepresidendi 20. septembri 2021. aasta kohtumääruses Tšehhi Vabariik vs. Poola (C‑121/21 R, EU:C:2021:752) määratud päevamääraga karistusmaksena esiteks ajavahemiku 20. september 2021 kuni 17. jaanuar 2022 ning teiseks ajavahemiku 18. jaanuar 2022 kuni 3. veebruar 2022 eest;
3)
mõista Euroopa Komisjonilt välja Poola Vabariigi kohtukulud ja jätta komisjoni kohtukulud Üldkohtu ning Euroopa Kohtu menetluses tema enda kanda.
(
1
)	Algkeel: saksa.
(
2
)	20. novembri 2017. aasta kohtumäärus komisjon vs. Poola (Białowieża laas) (C‑441/17 R, EU:C:2017:877, punkt 97 jj).
(
3
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta direktiiv 2011/92/EL teatavate riiklike ja eraprojektide keskkonnamõju hindamise kohta (ELT 2012, L 26, lk 1), muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. aprilli 2014. aasta direktiiviga 2014/52/EL (ELT 2014, L 124, lk 1).
(
4
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. oktoobri 2000. aasta direktiiv 2000/60/EÜ, millega kehtestatakse ühenduse veepoliitika alane tegevusraamistik (EÜT 2000, L 327, lk 1; ELT eriväljaanne 15/05, lk 275), muudetud komisjoni 30. oktoobri 2014. aasta direktiiviga 2014/101/EL (ELT 2014, L 311, lk 32).
(
5
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 28. jaanuari 2003. aasta direktiiv 2003/4/EÜ keskkonnateabele avaliku juurdepääsu ja nõukogu direktiivi 90/313/EMÜ kehtetuks tunnistamise kohta (ELT 2003, L 41, lk 26; ELT eriväljaanne 15/07; lk 375).
(
6
)	Vt kohtujurist Pikamäe ettepanek kohtuasjas Tšehhi Vabariik vs. Poola (Turówi kaevandus) (C‑121/21, EU:C:2022:74).
(
7
)	Euroopa Kohtu asepresidendi 21. mai 2021. aasta määrus Tšehhi Vabariik vs. Poola (Turówi kaevandus) (C‑121/21 R, EU:C:2021:420).
(
8
)	Euroopa Kohtu asepresidendi 20. septembri 2021. aasta määrus Tšehhi Vabariik vs. Poola (Turówi kaevandus) (C‑121/21 R, EU:C:2021:752).
(
9
)	4. veebruari 2022. aasta kohtumäärus Tšehhi Vabariik vs. Poola (Turówi kaevandus) (C‑121/21, EU:C:2022:82).
(
10
)	Vt nt Reuters, „Poland sign deal to end Polish coal mine dispute – Czech PM“, 3. veebruar 2022, https://www.reuters.com/article/business/energy/-poland-sign-deal-to-end-polish-coal-mine-dispute-czech-pm-idUSP7N2HH02Q/., ja Landesecho, „Tschechien und Polen einigen sich im Konflikt um Kohlegrube Turów“, 4. veebruar 2024, https://landesecho.cz/wirtschaft/tschechien-und-polen-einigen-sich-im-konflikt-um-kohlegrube-turow/002031/.
(
11
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. juuli 2018. aasta määrus (EL, Euratom) 2018/1046, mis käsitleb liidu üldeelarve suhtes kohaldatavaid finantsreegleid ja millega muudetakse määrusi (EL) nr 1296/2013, (EL) nr 1301/2013, (EL) nr 1303/2013, (EL) nr 1304/2013, (EL) nr 1309/2013, (EL) nr 1316/2013, (EL) nr 223/2014 ja (EL) nr 283/2014 ja otsust nr 541/2014/EL ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EL, Euratom) nr 966/2012 (ELT 2018, L 193, lk 1).
(
12
)	20. novembri 2017. aasta kohtumäärus komisjon vs. Poola (Białowieża laas) (C‑441/17 R, EU:C:2017:877, punktid 94 ja 95). Vt ka Euroopa Kohtu asepresidendi 10. septembri 2013. aasta määrus komisjon vs. Pilkington Group (C‑278/13 P(R), EU:C:2013:558, punkt 68) ja 2. märtsi 2016. aasta kohtumäärus Evonik Degussa vs. komisjon (C‑162/15 P‑R, EU:C:2016:142, punkt 29).
(
13
)	Euroopa Kohtu asepresidendi 19. mai 2022. aasta määrus Tšehhi Vabariik vs. Poola (Turówi kaevandus) (C‑121/21 R, EU:C:2022:408, punktid 25 ja 26).
(
14
)	4. veebruari 2022. aasta kohtumäärus Tšehhi Vabariik vs. Poola (Turówi kaevandus) (C‑121/21, EU:C:2022:82).
(
15
)	Vt allpool punktid 62–81.
(
16
)	Euroopa Kohtu asepresidendi 10. septembri 2013. aasta määrus komisjon vs. Pilkington Group (C‑278/13 P(R), EU:C:2013:558, punkt 68), 2. märtsi 2016. aasta kohtumäärus Evonik Degussa vs. komisjon (C‑162/15 P‑R, EU:C:2016:142, punkt 105) ja 20. novembri 2017. aasta kohtumäärus komisjon vs. Poola (Białowieża laas) (C‑441/17 R, EU:C:2017:877, punktid 94 ja 95).
(
17
)	Vt eespool punkt 51.
(
18
)	16. detsembri 2008. aasta kohtuotsus Masdar (UK) vs. komisjon (C‑47/07 P, EU:C:2008:726, punkt 44) ja 9. juuli 2020. aasta kohtuotsus Tšehhi Vabariik vs. komisjon (C‑575/18 P, EU:C:2020:530, punkt 82).
(
19
)	5. märtsi 1996. aasta kohtuotsus Brasserie du pêcheur ja Factortame (C‑46/93 ja C‑48/93, EU:C:1996:79, punkt 51), 16. juuli 2009. aasta kohtuotsus komisjon vs. Schneider Electric (C‑440/07 P, EU:C:2009:459, punkt 160) ja 5. märtsi 2024. aasta kohtuotsus Kočner vs. Europol (C‑755/21 P, EU:C:2024:202, punkt 117).
(
20
)	Nii on näiteks ette nähtud intellektuaalomandi kaitsmisel vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/48/EÜ (intellektuaalomandi õiguste jõustamise kohta) artikli 9 lõikele 7 (ELT 2004, L 157, lk 45) ja ärisaladuste kaitsmisel vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 8. juuni 2016. aasta direktiivi (EL) 2016/943 (milles käsitletakse avalikustamata oskusteabe ja äriteabe (ärisaladuste) ebaseadusliku omandamise, kasutamise ja avalikustamise vastast kaitset) artikli 11 lõikele 5 (ELT 2016, L 157, lk 1).
(
21
)	30. septembri 2003. aasta kohtuotsus Köbler (C‑224/01, EU:C:2003:513, punktid 32–36), 16. juuli 2009. aasta kohtuotsus Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland vs. komisjon (C‑385/07 P, EU:C:2009:456, punkt 195) ja 26. novembri 2013. aasta kohtuotsus Gascogne Sack Deutschland vs. komisjon (C‑40/12 P, EU:C:2013:768, punkt 89).
(
22
)	Vt 30. septembri 2003. aasta kohtuotsus Köbler (C‑224/01, EU:C:2003:513, punkt 39).
(
23
)	Euroopa Kohtu 12. juuli 1996. aasta määrus Ühendkuningriik vs. komisjon (C‑180/96 R, EU:C:1996:308, punkt 44), Euroopa Kohtu presidendi 24. septembri 1996. aasta määrus Ühendkuningriik vs. komisjon (C‑239/96 R ja C‑240/96 R, EU:C:1996:347, punkt 31) ja Euroopa Kohtu asepresidendi 21. mai 2021. aasta määrus Tšehhi Vabariik vs. Poola (Turówi kaevandus) (C‑121/21 R, EU:C:2021:420, punkt 34).
(
24
)	Euroopa Kohtu asepresidendi 10. septembri 2013. aasta määrus komisjon vs. Pilkington Group (C‑278/13 P(R), EU:C:2013:558, punkt 68), 2. märtsi 2016. aasta kohtumäärus Evonik Degussa vs. komisjon (C‑162/15 P‑R, EU:C:2016:142, punkt 105) ja 20. novembri 2017. aasta kohtumäärus komisjon vs. Poola (Białowieża laas) (C‑441/17 R, EU:C:2017:877, punktid 94 ja 95).
(
25
)	21. mai 2021. aasta kohtumäärus Tšehhi Vabariik vs. Poola (Turówi kaevandus) (C‑121/21 R, EU:C:2021:420, punkt 49).
(
26
)	21. mai 2021. aasta kohtumäärus Tšehhi Vabariik vs. Poola (Turówi kaevandus) (C‑121/21 R, EU:C:2021:420, punkt 14).
(
27
)	Kohtujurist Pikamäe ettepanek kohtuasjas Tšehhi Vabariik vs. Poola (Turówi kaevandus) (C‑121/21, EU:C:2022:74, punktid 55 ja 61).
(
28
)	21. mai 2021. aasta kohtumäärus Tšehhi Vabariik vs. Poola (Turówi kaevandus) (C‑121/21 R, EU:C:2021:420, eelkõige punktid 66, 69 ja 72).
(
29
)	Vt 14. märtsi 2013. aasta kohtuotsus Leth (C‑420/11, EU:C:2013:166, punkt 46).
(
30
)	Vt Tšehhi Vabariigi neljas väide kohtuasjas C‑121/21 ja sellega seoses kohtujurist Pikamäe ettepanek kohtuasjas Tšehhi Vabariik vs. Poola (Turówi kaevandus) (C‑121/21, EU:C:2022:74, punkt 131 jj).
(
31
)	21. mai 2021. aasta kohtumäärus Tšehhi Vabariik vs. Poola (Turówi kaevandus) (C‑121/21 R, EU:C:2021:420, eelkõige punktid 89 ja 90).
(
32
)	20. septembri 2021. aasta kohtumäärus Tšehhi Vabariik vs. Poola (Turówi kaevandus) (C‑121/21 R, EU:C:2021:752, punktid 24 ja 25).
(
33
)	Vt eespool punkt 51.
(
34
)	Vt Üldkohtu 6. jaanuari 2015. aasta määrus Kendrion vs. Euroopa Kohus (T‑479/14, EU:T:2015:2, punkt 19) ning Euroopa Kohtu asepresidendi 18. detsembri 2015. aasta määrus Euroopa Kohus vs. Kendrion (C‑71/15 P, EU:C:2015:857), millega kustutati registrist selle peale esitatud apellatsioonkaebus.
(
35
)	19. mai 2022. aasta kohtumäärus Tšehhi Vabariik vs. Poola (Turówi kaevandus) (C‑121/21 R, EU:C:2022:408, punktid 30–32 viitega punktile 22). Vt ka Euroopa Kohtu asepresidendi 21. aprilli 2023. aasta määrus komisjon vs. Poola (kohtunike sõltumatus ja eraelu) (C‑204/21 R‑RAP, EU:C:2023:334, punkt 12) ning 28. septembri 2023. aasta kohtumäärus nõukogu vs. Mazepin (C‑564/23 P(R) ja C‑564/23 P(R)‑R, EU:C:2023:727, punkt 24).
(
36
)	Vt eespool punktid 42–54.
(
37
)	2. aprilli 2009. aasta kohtuotsus France Télécom vs. komisjon (C‑202/07 P, EU:C:2009:214, punkt 29) ja 27. juuni 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Servier jt (C‑176/19 P, EU:C:2024:549, punkt 267).
(
38
)	11. jaanuari 2000. aasta kohtuotsus Madalmaad ja van der Wal vs. komisjon (C‑174/98 P ja C‑189/98 P, EU:C:2000:1, punkt 17).