62010CJ0115_ET
Pooled
Kohtuotsuse põhistus
Resolutiivosa
Pooled
Kohtuasjas C‑115/10,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Fővárosi Bírósági (Ungari) 31. augusti 2009. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 3. märtsil 2010, menetluses
Bábolna Mezőgazdasági Termelő, Fejlesztő és Kereskedelmi Zrt.
versus
Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve,
EUROOPA KOHUS (esimene koda),
koosseisus: koja esimees A. Tizzano, kohtunikud A. Borg Barthet (ettekandja), M. Ilešič, M. Safjan ja M. Berger,
kohtujurist: J. Mazák,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikke märkusi, mille esitasid:
– Ungari valitsus, esindajad: M. Z. Fehér ja K. Szíjjártó,
– Euroopa Komisjon, esindajad: H. Tserepa‑Lacombe ja A. Sipos,
olles 10. veebruari 2011. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
otsuse
Kohtuotsuse põhistus
1. Eelotsusetaotlus käsitleb seda, kuidas tõlgendada nõukogu 27. novembri 1992. aasta määrust (EMÜ) nr 3508/92, millega kehtestatakse teatavate toetuskavade ühtne haldus- ja kontrollisüsteem (EÜT L 355, lk 1; ELT eriväljaanne 03/13, lk 223) ja nõukogu 17. mai 1999. aasta määrust (EÜ) nr 1259/1999, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühised eeskirjad (EÜT L 160, lk 113; ELT eriväljaanne 03/25, lk 424).
2. Taotlus on esitatud Bábolna Mezőgazdasági Termelő, Fejlesztő és Kereskedelmi Zrt. (edaspidi „Bábolna”) ja Mezőgazdasági és Vidékfejlesztési Hivatal Központi Szerve (põllumajandus- ja maaelu arengu ameti keskasutus, edaspidi „Hivatal”) vahelises kohtuvaidluses seoses Bábolnale täiendava siseriikliku toetuse andmisega 2004. aastal.
Õiguslik raamistik
Liidu õigusnormid
Otsus 2004/281/EÜ
3. Nõukogu 22. märtsi 2004. aasta otsus 2004/281/EÜ, millega pärast ühise põllumajanduspoliitika reformi kohandatakse akti Tšehhi Vabariigi, Eesti Vabariigi, Küprose Vabariigi, Läti Vabariigi, Leedu Vabariigi, Ungari Vabariigi, Malta Vabariigi, Poola Vabariigi, Sloveenia Vabariigi ja Slovaki Vabariigi ühinemistingimuste ja Euroopa Liidu aluslepingutesse tehtavate muudatuste kohta (ELT L 93, lk 1), võeti vastu lepingu Tšehhi Vabariigi, Eesti Vabariigi, Küprose Vabariigi, Läti Vabariigi, Leedu Vabariigi, Ungari Vabariigi, Malta Vabariigi, Poola Vabariigi, Sloveenia Vabariigi ja Slovaki Vabariigi vahel Tšehhi Vabariigi, Eesti Vabariigi, Küprose Vabariigi, Läti Vabariigi, Leedu Vabariigi, Ungari Vabariigi, Malta Vabariigi, Poola Vabariigi, Sloveenia Vabariigi ja Slovaki Vabariigi ühinemise kohta Euroopa Liiduga, mis sõlmiti Ateenas 16. aprillil 2003 (EÜT 2003, L 236, lk 17, edaspidi „ühinemisleping”), artikli 2 lõike 3 ja sellega seotud ühinemisakti (EÜT L 236, lk 33, edaspidi „ühinemisakt”) artikli 23 alusel.
4. Selle otsuse artikli 1 punkt 5 kohaselt asendatakse ühinemisakti II lisa 6. peatüki A jao punkt 27, mille sätted muutsid määrust nr 1259/1999, sätetega, mis muudavad nõukogu 29. septembri 2003. aasta määrust (EÜ) nr 1782/2003, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks ning muudetakse määruseid (EMÜ) nr 2019/93, (EÜ) nr 1452/2001, (EÜ) nr 1453/2001, (EÜ) nr 1454/2001, (EÜ) nr 1868/94, (EÜ) nr 1251/1999, (EÜ) nr 1254/1999, (EÜ) nr 1673/2000, (EMÜ) nr 2358/71 ja (EÜ) nr 2529/2001, et võtta arvesse viimati nimetatud määrusega, mis võeti vastu pärast ühinemiskirjade allkirjastamist, ühise põllumajanduspoliitika reformi käsitlevatesse õigusnormidesse sisse viidud muudatusi.
5. Otsuse 2004/281 põhjenduses 10 on öeldud:
„Täiendavate riiklike otsetoetuste järjepidevuse säilitamiseks peab uue ühtse toetuskava kehtestamise järel tegema mõningaid kohandusi. Eelkõige on vaja kohandada ühinemisakti sätteid, tagamaks, et sellised täiendavad toetused saaksid kavakohaselt toimida kolmel eri juhul: esiteks „klassikalise” otsetoetuskava puhul, teiseks uue ühtse toetuskava piirkondliku rakendamise puhul ja kolmandaks ühtse pindalatoetuse kava puhul.”
Määrus nr 1782/2003
6. Määrus nr 1782/2003 tunnistati määrustega nr 3508/92 ja nr 1259/1999 kehtetuks alates 1. maist 2004.
7. Määruse nr 1782/2003 põhjenduses 21 on öeldud:
„Ühise põllumajanduspoliitika kohaste toetuskavadega nähakse ette otsene sissetulekutoetus, eriti silmas pidades põllumajandusega tegelevale rahvastikuosale rahuldava elatustaseme tagamist. Kõnealune eesmärk on lähedalt seotud maapiirkondade säilitamisega. […]”
8. Määruse nr 1782/2003 (muudetud otsusega 2004/281, edaspidi „määrus nr 1782/2003”) artikkel 1 sätestab:
„Käesoleva määrusega kehtestatakse:
– ühiseeskirjad ühise põllumajanduspoliitika raames sissetulekutoetusena makstavate otsetoetuste jaoks, mida rahastatakse Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (EAGGF) tagatisrahastust, välja arvatud määrusega (EÜ) nr 1257/1999 ettenähtud toetused;
– põllumajandustootjate sissetulekutoetus (edaspidi „ühtne otsemaksete kava”),
– üleminekuperioodi lihtsustatud sissetulekutoetuse kava uute liikmesriikide põllumajandustootjatele (edaspidi „ühtse pindalatoetuse kava”);
[…]”
9. Määruse nr 1782/2003 artikkel 2 sätestab:
„[…] kasutatakse järgmisi mõisteid:
a) põllumajandustootja – füüsiline või juriidiline isik või selliste isikute rühm, olenemata sellest, missugune õiguslik seisund sellele rühmale ja rühma liikmetele on riikliku õigusega antud, kelle põllumajandusettevõte asub ühenduse territooriumil, nagu on määratletud asutamiselepingu [EÜ] artiklis 299, ning kes tegeleb põllumajandusliku tegevusega;
b) põllumajandusettevõte
– kõik põllumajandustootja poolt juhitavad sama liikmesriigi territooriumil asuvad põllumajanduslikud tootmisüksused;
c) põllumajanduslik tegevus
– põllumajandustoodete tootmine ja kasvatamine, sealhulgas saagikoristus, lüpsikarja pidamine, põllumajandusloomade aretamine ja pidamine ning maa hoidmine heades põllumajandus- ja keskkonnatingimustes, nagu on kehtestatud artikliga 5”.
10. Määruse nr 1782/2003 II jaotise „Üldsätted” artikkel 22 „Toetusetaotlused” näeb lõikes 1 ette järgmist:
„Põllumajandustootja esitab igal aastal ühtse otsemaksega hõlmatavate otsetoetuste taotluse, märkides taotluses vajadusel:
– kõik ettevõtte põllud,
– toetusõiguste arv ja summa,
– mis tahes muu käesoleva määrusega või asjaomaste liikmesriikide poolt ettenähtud teabe.”
11. Selle määruse artikkel 28 „Maksmine” sätestab lõikes 1 järgmist:
„Kui käesolevas määruses ei ole sätestatud teisiti, tehakse maksed I lisas osutatud toetuskavade alusel täielikult toetuse saajatele.”
12. Määruse nr 1782/2003 III jaotis käsitleb ühtset otsemaksete kava. Nimetatud määruse artikli 44 lõiked 1−3 sätestavad:
„1. Toetusõigus, millega on seotud toetuskõlblik hektar, annab õiguse toetusõigusega kindlaksmääratud summa maksmiseks.
2. „Toetuskõlblik hektar” on põllumajandusettevõtte mis tahes põllumajandusmaa, välja arvatud metsa all olevad pindalad ning mittepõllumajanduslikuks tegevuseks kasutatavad pindalad.
3. Põllumajandustootja deklareerib maatükid, mis vastavad mis tahes toetusõigusega seotud toetuskõlblikule hektarile. Välja arvatud vääramatu jõu juhtude või erandlike asjaolude korral, on need maatükid põllumajandustootja käsutuses vähemalt 10 kuu pikkuseks ajavahemikuks, mis algab liikmesriigi kehtestatavast kuupäevast, kuid mitte varem kui ühtses otsemaksete kavas osalemise taotluse esitamise aastale eelneva kalendriaasta 1. septembrist.”
13. Määruse nr 1782/2003 IVa jaotise pealkiri on „Toetuskavade rakendamine uutes liikmesriikides”.
14. Nimetatud määruse artikkel 143a sätestab:
„Uutes liikmesriikides seatakse otsetoetused sisse järgmise kava kohaselt, kus juurdekasv on väljendatud protsendina 30. aprilli 2004. aasta koosseisuga ühenduses sel ajal kohaldatud kõnealuste toetuste tasemest:
– 25% 2004. aastal,
– 30% 2005. aastal,
– 35% 2006. aastal,
– 40% 2007. aastal,
– 50% 2008. aastal,
– 60% 2009. aastal,
– 70% 2010. aastal,
– 80% 2011. aastal,
– 90% 2012. aastal,
100% alates 2013. aastast.”
15. Määruse nr 1782/2003 artikkel 143b „Ühtne pindalatoetuse kava” näeb lõigetes 1−3 ette järgmist:
„1. Uued liikmesriigid võivad hiljemalt ühinemiskuupäevaks otsustada, et nad asendavad otsetoetused lõikes 9 nimetatud kohaldamisaja jooksul ühtse pindalatoetusega, mida arvutatakse vastavalt lõikele 2.
2. Ühtset pindalatoetust makstakse üks kord aastas. Selle arvutamiseks jagatakse vastavalt lõikele 3 kehtestatud aastane rahastamise kogusumma iga uue liikmesriigi põllumajandusmaaga, mis on kindlaks määratud vastavalt lõikele 4.
3. Komisjon kehtestab iga uue liikmesriigi jaoks aastase rahastamise kogusumma:
– nende vahendite summana, mida asjaomasel kalendriaastal saab uues liikmesriigis maksta otsetoetuseks,
– ühenduse asjakohaste eeskirjade kohaselt ning ühinemisaktis ja hilisemates ühenduse õigusaktides iga otsetoetuse jaoks sätestatud koguseliste näitajate alusel (nagu näiteks baaskülvipind, lisatasude ülemmäärad ning garanteeritud maksimumkogused (MGQ)), ja
– kohandatuna, kasutades asjaomast protsenti, mis on kindlaks määratud artiklis 143a otsetoetuste järkjärguliseks kehtestamiseks.”
16. Artikkel 143c „Täiendavad siseriiklikud otsetoetused ja otsetoetused” sätestab:
„[…]
2. Kui komisjon annab selleks loa, on uutel liikmesriikidel võimalik täiendada:
[…]
Otsetoetuste kogumäär, mida võidakse ühinemise järel uutes liikmesriikides põllumajandustootjale anda asjaomase otsetoetuse raames, koos kõigi täiendavate siseriiklike otsetoetustega, ei tohi ületada seda otsetoetuste määra, mida põllumajandustootja võib 30. aprilli 2004. aasta koosseisuga ühenduses sel ajal liikmesriikidele kohaldatavate otsetoetuste raames saada.
[…]
4. Kui uus liikmesriik otsustab kohaldada ühtse pindalatoetuse kava, võib ta lõigetes 5 ja 8 sätestatud tingimustel anda täiendavat siseriiklikku otsetoetust.
5. 2004. aasta puhul on sektori või (all)sektori kohta antava täiendava siseriikliku abi kogusumma sel aastal, kui kohaldatakse ühtse pindalatoetuse kava, piiratud selle sektori või allsektori jaoks ettenähtud eriomase rahastamise kogusummaga. Rahastamise kogusumma on võrdne järgmiste näitajate vahega:
– sektori või allsektori kohta antav kogutoetus, mis tuleneb lõike 2 punkti a või b kohaldamisest, ja
– asjaomases uues liikmesriigis ühtse pindalatoetuse kava alusel vastavas sektoris või allsektoris asjaomasel aastal saada olev otsetoetuste kogusumma.
2005. aasta ja sellele järgnevate aastate puhul ei kohaldata nõuet rakendada eespool nimetatud piiranguid konkreetse sektori või allsektori jaoks ettenähtud eriomase rahastamise kogusummade kohaldamisega. Uued liikmesriigid säilitavad siiski õiguse kohaldada sektori või allsektori jaoks ettenähtud eriomase rahastamise kogusummasid, tingimusel et kõnealune sektori või allsektori jaoks ettenähtud eriomase rahastamise kogusumma võib olla seotud üksnes
– ühtsesse toetuskavasse kuuluvate otsetoetustega, ja/või
– ühe või mitme otsetoetusega, mis on ühtsest toetuskavast välja jäetud või mille võib sellest välja jätta vastavalt artikli 70 lõikele 2 või mida võib osaliselt rakendada vastavalt artikli 64 lõikele 2.
6. Uus liikmesriik võib objektiivsete kriteeriumide alusel ja pärast komisjonilt loa saamist kindlaks määrata antava täiendava siseriikliku abi summad.
7. Komisjoni loas:
– täpsustatakse asjaomase ühise põllumajanduspoliitika laadse siseriikliku otsetoetuse kava, kui kohaldatakse lõike 2 punkti b,
– määratakse kindlaks, millise tasemeni täiendavat siseriiklikku abi makstakse, täiendava siseriikliku abi määr ja kui see on asjakohane, abi andmise tingimused,
– märgitakse ära kohanduste tegemise võimalus, kui ühise põllumajanduspoliitika areng selle vajalikuks muudab.
8. Täiendavat siseriiklikku toetust või abi ei anta põllumajanduslikule tegevusele, mille suhtes ei ole 30. aprilli 2004. aasta koosseisuga ühenduses otsetoetusi ette nähtud.
[…]”
Siseriiklikud õigusnormid
17. Valitsuse 22. jaanuari 2004. aasta määrus nr 6/2004 Euroopa Liidu põllumajandustoetuste, Euroopa Liidu eelarvest makstavate täiendavate toetuste ja liikmesriigi pädevusse kuuluvate põllumajandustoetuste saamise üldiste tingimuste kohta ( Magyar Közlöny
nr 2004/7) artikli 3 lõike 1 punkt a näeb ette, et selle määruse kohaldamisalasse kuuluvat toetust, sealhulgas täiendavat siseriiklikku toetust, on õigus saada juriidilistel isikutel või juriidilise isiku staatuseta ettevõtjatel, kelle suhtes ei ole käimas pankrotimenetlust ( csődeljárás ), likvideerimismenetlust ( felszámolás ), võlausaldajatega kokkuleppe sõlmimise menetlust ( adósságrendezés ) ega vabatahtliku lõpetamise menetlust ( végelszámolás ).
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
18. Bábolna esitas 28. mail 2004 Hivatalile taotluse ühtse pindalatoetuse ja sellega seotud täiendava siseriikliku toetuse saamiseks.
19. Bábolna suhtes algatati 1. septembril 2004 valitsuse 22. juuli 2004. aasta otsuse nr 2186/2004 alusel vabatahtliku lõpetamise menetlus seoses äriühingu Bábolna Mezőgazdasági Termelő, Fejlesztő és Kereskedelmi Zrt. ümberkujundamise ja erastamisega ( Határozatok Tára
n 2004/33, 22.7).
20. Hivatal rahuldas 17. mai 2005 otsusega osaliselt Bábolna taotluse ja andis talle ühtset pindalatoetust summas 174 410 400 Ungari forinti ja põllumajandusmaa eest täiendava siseriikliku toetusena 70 677 810 Ungari forinti.
21. Kuid pärast seda, kui Hivatal sai teada, et Bábolna suhtes oli 1. septembril 2004 algatatud vabatahtliku lõpetamise menetlus, võttis ta vastu uue otsuse, millega ta muutis oma 17. mai 2005. aasta otsust. Selle muutva otsusega jättis ta valitsuse määruse nr 6/2004 artikli 3 lõike 1 punkti a alusel taotluse põllumajandusmaa eest antava täiendava siseriikliku toetuse osas rahuldamata ja kohustas Bábolnat tagastama talle juba selle toetusena välja makstud summa 15 829 789 Ungari forinti.
22. Bábolna esitas kaebuse selle muutva otsuse tühistamiseks ja 17. mai 2005. aasta otsuse jõusse jätmiseks.
23. Fővárosi Bírósági (Budapesti linnakohus) menetluses väidab ta, et käesolevas asjas kohaldamisele kuuluvad ühenduse õigusnormid ei näe ette ühtegi erandit seoses vabatahtliku lõpetamisega. Toetuse saamise ainus tingimus on see, et põllumajandusettevõte peab asuma ühenduse territooriumil, taotleja siseriikliku õiguse kohane õiguslik seisund ei ole selleks asjassepuutuv.
24. Hivatal jättis kaebuse rahuldamata.
25. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et tema menetluses oleva asja lahendamiseks on vaja kindlaks teha, kas liikmesriigis põllumajandusliku tegevusega tegeleval äriühingul on õigus saada täiendavat siseriiklikku toetust, kui tema suhtes on käimas vabatahtliku lõpetamise menetlus.
26. Fővárosi Bíróság soovib eeskätt teada, kas täiendava siseriikliku toetuse andmist võib reguleerida sõltumatult, lähtumata liidu õiguse põhimõtetest ja normidest. Nimetatud kohus küsib veel seda, kas liikmesriik võib täiendava siseriikliku toetuse andmisele kehtestada piiravamaid tingimusi kui need, mis on liidu õiguses ette nähtud ühtse pindalatoetuse andmisele.
27. Lisaks märgib see kohus seoses viienda eelotsuse küsimusega, et Ungari õigus näeb ette kompromissmenetluse, pankrotimenetluse ja vabatahtliku lõpetamise osas erineva õigusliku seisundi.
28. Kuna Fővárosi Bíróság leidis, et tema menetluses oleva kohtuasja lahendamine sõltub kohaldatavatele liidu õigusnormidele antavast tõlgendusest, otsustas ta menetluse peatada ning esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas ühise põllumajanduspoliitika raames ühenduse toetuse andmiseks kehtestatud nõuded (EAGGF) võivad erineda nõuetest, mis on kehtestatud riiklike lisatoetuste andmiseks, st kas riiklike lisatoetuste andmiseks võib kehtestada erinevaid ja piiravamaid nõudeid, kui regulatsioon näeb ette EAGGF‑i kaudu rahastatavate toetuste puhul?
2. Kas määruse [nr 3508/92] artikli 1 lõikes 4 ja määruse [nr 1259/1999] artikli 10 punktis a toetusesaajate suhtes sätestatud isikulist kohaldamisala võib tõlgendada nii, et isikulisest seisukohast on toetuse saamiseks ainult kaks nõuet: a) sellel põllumajandustootjate rühmal (isikul), b) kelle põllumajandusettevõte asub ühenduse territooriumil?
3. Kas eespool nimetatud määrusi võib tõlgendada nii, et põllumajandustootjal, kelle põllumajandusettevõte asub ühenduse territooriumil, aga kes soovib tegevuse tulevikus lõpetada (pärast toetuse kasutamist), ei ole õigust toetust saada?
4. Kuidas tuleb eespool nimetatud määruste alusel tõlgendada siseriiklike õigusaktidega ette nähtud õiguslikku korda?
5. Kas siseriiklike õigusaktidega sätestatud õiguskord hõlmab põllumajandustootja (rühma) võimaliku tegevuse lõpetamise korral ette nähtud õiguskorda?
6. Kas (ühenduse) ühtse pindalatoetuse väljamakse taotlusele kehtivaid nõudeid ja riikliku lisatasu taotlemise nõudeid reguleeritakse erinevalt ja täiesti sõltumatult? Mis seos on (võib olla) mõlemat liiki toetuste põhimõtete, süsteemi ja eesmärkide vahel?
7. Kas riiklikust lisatoetusest võib ilma jätta rühma (isiku), kes muidu täidab ühenduse ühtse pindalatoetuse saamise nõudeid?
8. Kas nõukogu määruse nr 1259/1999 kohaldamisala laieneb selle määruse artikli 1 alusel ka liikmesriikide lisatoetustele, võttes arvesse, et seda, mida EAGGF rahastab ainult osaliselt, rahastatakse seejärel riikliku lisatoetusega?
9. Kas põllumajandustootjal, kelle põllumajandusettevõte, mis tegutseb seaduslikult ja tõhusalt, asub ühenduse territooriumil, on õigus saada täiendavat siseriiklikku toetust?
10. Kui siseriiklikus õiguses on olemas eriregulatsioon äriühingute tegevuse lõpetamise kohta, siis kas see regulatsioon omab tähtsust ühenduse toetuste seisukohast (ja nendega seotud siseriiklike toetuste seisukohast)?
11. Kas ühise põllumajanduspoliitika toimimist käsitlevaid ühenduse õigusnorme ja siseriiklikke õigusnorme tuleb tõlgendada nii, et kõnealused õigusnormid peavad looma kompleksse õigussüsteemi, mida saab tõlgendada ühtselt ja mis toimib ühetaoliste põhimõtete ja nõuete alusel?
12. Kas määruse nr 3508/92 artikli 1 lõiget 4 ja määruse nr 1259/1999 artikli 10 punkti a kohaldamisala tuleb tõlgendada nii, et toetuste seisukohast ei oma tähtsust ei põllumajandustootja kavatsus tegevus tulevikus lõpetada ega sellise kavatsuse suhtes kehtiv õiguskord?”
Eelotsuse küsimused
Sissejuhatav märkus
29. Euroopa Liidu 2004. aastal toimunud laienemisega seoses nägi ühinemisakt ette, et määrusesse nr 1259/1999 tuleb lisada sätted, mis käsitlevad uutes liikmesriikides otsetoetuste sisseviimist ja pindalatoetuse kava kehtestamist. Seejärel võeti need sätted otsusega 2004/281 üle määrusesse nr 1782/2003, millega tunnistati 1. maist 2004 kehtetuks määrused nr 3508/92 ja nr 1259/1999, üle määrusesse nr 1782/2003.
30. Seetõttu tuleb põhikohtuasja asjaolude toimumise aega arvestades sellele kohaldada määrust nr 1782/2003.
31. Kuna Euroopa Kohtu ülesanne on tõlgendada kõiki liidu õiguse sätteid, mida siseriiklikud kohtud vajavad oma kohtuasjade lahendamiseks, isegi kui need kohtud ei ole selliseid sätteid Euroopa Kohtule esitatud küsimustes otseselt maininud (vt selle kohta eelkõige 8. märtsi 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑45/06: Campina, EKL 2007, lk I‑2089, punkt 31), siis tuleb eelotsuse küsimustest aru saada nii, et need puudutavad määrust nr 1782/2003 või kuuluvad selle määruse kohaldamisalasse.
Kõik küsimused
32. Kaheteistkümne küsimusega, mida tuleb käsitleda koos, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määrusega nr 1782/2003 on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt ei ole asjaomase liikmesriigi territooriumil põllumajandusliku tegevusega tegelevatel juriidilistel isikutel õigust saada täiendavat siseriiklikku toetust seetõttu, et nende suhtes on käimas vabatahtliku lõpetamise menetlus.
33. Määrus nr 1782/2003 kehtestab artikli 1 kohaselt ühiseeskirjad ühise põllumajanduspoliitika raames sissetulekutoetusena makstavate otsetoetuste jaoks, põllumajandustootjate sissetulekutoetuse (ühtne otsemaksete kava) ja uute liikmesriikide põllumajandustootjate üleminekuaegse lihtsustatud sissetulekutoetuse (ühtne pindalatoetuse kava).
34. Määruse nr 1782/2003 artiklite 143a ja 143b kohaselt kehtestatakse liikmesriikides otsetoetused või kui see on asjakohane, ühtse pindalatoetuse kava järk-järgult. Uutes liikmesriikides liidu toetuste kava järkjärgulise sisseviimise eesmärk on ära hoida põllumajandussektori vajaliku ümberkorraldamise aeglustumist nendes liikmesriikides ning mitte tekitada põllumajandustootjate ja üldiselt elanikkonna sissetulekutaseme suhtes ebaproportsionaalsete toetuste andmisega märkimisväärseid sissetulekute ebavõrdsusi ja sotsiaalseid moonutusi (vt analoogia alusel 23. oktoobri 2007. aasta otsus kohtuasjas C‑273/04: Poola vs . nõukogu, EKL 2007, lk I‑8925, punkt 69).
35. Määruse nr 1782/2003 artikli 143c lõigete 2 ja 4 kohaselt on uutel liikmesriikidel siiski võimalus anda lisaks otsetoetustele või ühtsele pindalatoetusele täiendavat siseriiklikku toetust, mida rahastatakse – vähemalt osaliselt – uute liikmesriikide eelarvest.
36. Selles küsimuses annab määrus nr 1782/2003 nimetatud liikmesriikidele täiendava siseriikliku toetuse rakendamisega seoses teatava kaalutlusõiguse. Eeskätt näeb selle direktiivi artikli 143c lõige 6 ette, et uued liikmesriigid võivad objektiivsete kriteeriumide alusel ja pärast komisjonilt loa saamist kindlaks määrata antava täiendava siseriikliku abi summad.
37. Kuid võttes arvesse seda, et selliste nagu põhikohtuasjas kohaldatavate siseriiklike õigusnormide vastuvõtmine on osa ühisest põllumajanduspoliitikast, ei või neid õigusnorme kehtestada ega kohaldada viisil, mis kahjustab selle poliitika eesmärke, eeskätt ühenduse teatavate toetuskavade ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi eesmärke (vt selle kohta 5. mai 2011. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑230/09 ja C‑231/09: Kurt und Thomas Etling jt, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 75), eeskätt määruses nr 1782/2003 sätestatud toetuskavade eesmärke.
38. Uute liikmesriikide kaalutlusõigus on lisaks piiratud, kuna nimetatud määruse artikli 143c lõike 7 kohaselt on vaja komisjoni eelnevat luba selleks, et määrata kindlaks summa, mille ulatuses makstakse täiendavat siseriiklikku abi, mis ei või ületada selle artikli lõikes 2 – või kui see on asjakohane, siis selle artikli lõikes 5 – sätestatud piirmäära, ning selle abi määr ja kui see on asjakohane, siis millised on abi andmise tingimused.
39. Käesolevas asjas tuleb märkida, et kohtutoimikust nähtub, et Ungari Vabariigi 18. mai 2004. aasta täiendavate siseriiklike otsetoetuste programmis, mis komisjoni 29. juuni 2004. aasta otsusega (K(2004) 2295) heaks kiideti, ei sisaldanud tingimust, mille kohaselt täiendavat siseriiklikku toetust võib anda üksnes neile põllumajandustootjatele määruse nr 1782/2003 tähenduses, kelle suhtes ei ole käimas vabatahtliku lõpetamise menetlust.
40. Niisiis piisab käesolevas asjas sellest, kui märkida, et sellise nagu põhikohtuasjas arutusel oleva täiendava toetuse andmisel on määrusega nr 1782/2003 vastuolus sellise tingimuse kehtestamine, mida komisjon ei ole heaks kiitnud, ilma et oleks vaja teha otsust selle kohta, kas nimetatud tingimus on kooskõlas määruse nr 1782/2003 eesmärkidega ja üldiselt liidu õiguse üldiste põhimõtetega, mida liikmesriigid on samuti kohustatud järgima (vt eespool viidatud kohtuotsus Kurt und Thomas Etling jt, punkt 74).
41. Kõigist eeltoodud kaalutlustest lähtudes tuleb esitatud küsimustele vastata, et määrust nr 1782/2003 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt ei ole asjaomase liikmesriigi territooriumil põllumajandusliku tegevusega tegelevatel juriidilistel isikutel õigust saada täiendavat siseriiklikku toetust seetõttu, et nende suhtes on käimas vabatahtliku lõpetamise menetlus, kui komisjon ei ole seda menetlust välistavat tingimust eelnevalt heaks kiitnud.
Kohtukulud
42. Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Resolutiivosa
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:
Nõukogu 29. septembri 2003. aasta määrust (EÜ) nr 1782/2003, millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks ning muudetakse määruseid (EMÜ) nr 2019/93, (EÜ) nr 1452/2001, (EÜ) nr 1453/2001, (EÜ) nr 1454/2001, (EÜ) nr 1868/94, (EÜ) nr 1251/1999, (EÜ) nr 1254/1999, (EÜ) nr 1673/2000, (EMÜ) nr 2358/71 ja (EÜ) nr 2529/2001 (muudetud nõukogu 22. märtsi 2004. aasta otsusega 2004/281/EÜ, millega pärast ühise põllumajanduspoliitika reformi kohandatakse akti Tšehhi Vabariigi, Eesti Vabariigi, Küprose Vabariigi, Läti Vabariigi, Leedu Vabariigi, Ungari Vabariigi, Malta Vabariigi, Poola Vabariigi, Sloveenia Vabariigi ja Slovaki Vabariigi ühinemistingimuste ja Euroopa Liidu aluslepingutesse tehtavate muudatuste kohta), tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt ei ole asjaomase liikmesriigi territooriumil põllumajandusliku tegevusega tegelevatel juriidilistel isikutel õigust saada täiendavat siseriiklikku toetust seetõttu, et nende suhtes on käimas vabatahtliku lõpetamise menetlus, kui komisjon ei ole seda menetlust välistavat tingimust eelnevalt heaks kiitnud.