Esialgne tõlge
EUROOPA KOHTU OTSUS (üheksas koda)
16. aprill 2026(*)
Eelotsusetaotlus – Tarbijakaitse – Direktiiv 93/13/EMÜ – Artikli 7 lõige 1 – Ebaõiglased tingimused tarbijalepingutes – Ebaõiglase lepingutingimuse tuvastamise tagajärjed – Laenulepingu tühisus – Tagasinõudehagid – Müüja või teenuseosutaja hagi aegumistähtaeg – Asjaolud, mis võivad põhjendada aegumistähtaja möödumise arvestamata jätmist – Tõhususe põhimõte – Õiguskindluse põhimõte – Proportsionaalsuse põhimõte – Kohtusse pöördumise õigus – Alusetu rikastumine
Kohtuasjas C‑753/24 [Rzepacz](i),
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Sąd Okręgowy w Warszawie (Varssavi regionaalne kohus, Poola) 30. oktoobri 2024. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse samal päeval, menetluses
Powszechna Kasa Oszczędności Bank Polski S.A.
versus
MS ja MS,
EUROOPA KOHUS (üheksas koda),
koosseisus: koja president M. Condinanzi, kohtunikud R. Frendo (ettekandja) ja A. Kornezov,
kohtujurist: R. Norkus,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–        Powszechna Kasa Oszczędności Bank Polski S.A., esindajad: adwokaci P. Haiduk, M. Romanowski ja M. Woźniak,
–        MS ja MS, esindajad: adwokaci W. Budzewski ja M. Chęcińska,
–        Poola valitsus, esindaja: B. Majczyna,
–        Euroopa Komisjon, esindajad: P. Kienapfel ja A. Stobiecka-Kuik,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1        Eelotsusetaotlus käsitleb seda, kuidas tõlgendada nõukogu 5. aprilli 1993. aasta
direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (EÜT 1993, L 95, lk 29; ELT eriväljaanne 15/02, lk 288) artikli 7 lõiget 1, tõhususe, proportsionaalsuse ja õiguskindluse põhimõtet ning kohtusse pöördumise õigust.
2        Taotlus esitati vaidluses, mille pooled on krediidiasutus
Powszechna Kasa Oszczędności Bank Polski S.A (edaspidi „PKO Bank“) ning kaks tarbijat MS ja MS, seoses sellise nõude sissenõudmisega, mis oli tingitud asjaolust, et laenuleping oli selles esinevate ebaõiglaste tingimuste tõttu kehtetu.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
3        Direktiivi 93/13 artikli 6 lõikes 1 on sätestatud:
„Liikmesriigid sätestavad, et ebaõiglased tingimused lepingus, mille müüja või teenuste osutaja on […] tarbijaga sõlminud, ei ole [siseriiklikes õigusaktides sätestatud tingimustel] tarbijale siduvad ning [et leping jääb muus osas pooltele siduvaks, kui see saab kehtida ka ilma ebaõiglaste tingimusteta].“ [täpsustatud sõnastus]
4        Direktiivi artikli 7 lõikes 1 on ette nähtud:
„Liikmesriigid tagavad, et tarbijate ja konkurentide huvides oleksid olemas piisavad ja tõhusad vahendid, et lõpetada ebaõiglaste tingimuste seadmine lepingutes, mis müüjad või teenuste osutajad tarbijatega sõlmivad.“
Poola õigus
5        23. aprilli 1964. aasta tsiviilseadustiku (ustawa – Kodeks cywilny, Dz. U. 2024, jrk nr 1061) põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis (edaspidi „tsiviilseadustik“) on artikli 58 lõikes 1 sätestatud:
„Tehing, mis on seadusega vastuolus või mille eesmärk on seadusest kõrvalehoidmine, on tühine, kui asjasse puutuvas sättes ei ole ette nähtud muud tagajärge, eelkõige seda, et tehingute kehtetud sätted asendatakse asjakohaste seaduse sätetega.“
6        Selle seadustiku artikli 117 lõigetes 1 ja 21 on sätestatud:
„1.      Kui seaduses ette nähtud eranditest ei tulene teisiti, kohaldatakse varaliste nõuete suhtes aegumist.
[…]
21.      Pärast aegumistähtaja möödumist ei ole enam võimalik tarbija vastu nõuet esitada.“
7        Tsiviilseadustiku artikli 1171 lõigetes 1 ja 2 on sätestatud:
„1.      Erandjuhul võib kohus pärast poolte huvide kaalumist jätta tarbija vastu esitatud nõude aegumistähtaja möödumise arvesse võtmata, kui see on õigluse huvides.
2.      Lõikes 1 sätestatud õiguse teostamisel võtab kohus eelkõige arvesse:
1)      aegumistähtaja pikkust;
2)      aegumistähtaja möödumise ja nõude esitamise vahelist ajavahemikku;
3)      nende asjaolude laadi, mille tõttu võlausaldaja nõuet ei esitanud, sealhulgas võlgniku käitumise mõju võlausaldaja nõude esitamise viivitusele.“
8        Tsiviilseadustiku artiklis 118 on sätestatud:
„Kui ei ole sätestatud teisiti, on aegumistähtaeg kuus aastat ning perioodiliste maksete ja äritegevusega seotud nõuete puhul kolm aastat. Aegumistähtaeg lõppeb siiski kalendriaasta viimasel päeval, välja arvatud juhul, kui see on lühem kui kaks aastat.“
9        Tsiviilseadustiku artikli 3851 lõikes 1 on sätestatud:
„Tarbijalepingu tingimused, mida ei ole eraldi läbi räägitud, ei ole tarbijale siduvad, kui need kujundavad tarbija õigusi ja kohustusi viisil, mis on vastuolus heade kommetega ja kahjustavad tõsiselt tarbija huve (keelatud lepingutingimused). Käesolev säte ei kehti lepingutingimuste suhtes, mis puudutavad poolte põhisooritust, eelkõige hinda või tasu, kui need tingimused on sõnastatud üheti mõistetavalt.“
10      Tsiviilseadustiku artiklis 405 on sätestatud:
„Teise isiku arvel ilma õigusliku aluseta rikastunud isik peab aluseta saadu välja andma, ja kui see ei ole võimalik, siis selle väärtuse hüvitama.“
11      Tsiviilseadustiku artikli 410 lõigetes 1 ja 2 on sätestatud:
„1.      Eelmiste artiklite sätteid kohaldatakse eelkõige alusetu soorituse korral.
2.      Sooritus on alusetu, kui selle teinud isik ei olnud selleks üldse kohustatud või ei olnud kohustatud isiku ees, kellele ta soorituse tegi, või kui soorituse alus on ära langenud või kui soorituse kavandatud eesmärki ei ole saavutatud või kui soorituse tegemiseks kohustav tehing oli tühine ega ole pärast soorituse tegemist muutunud kehtivaks.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
12      MS ja MS sõlmisid 2007. aasta novembris PKO Banki õiguseellasega Šveitsi frankides (CHF) nomineeritud laenulepingu, mille täitmiseks maksis pank neile 333 000 Poola zlotti (PLN) (ligikaudu 76 000 eurot).
13      2017. aastal esitasid mõlemad tarbijad PKO Banki vastu kaebuse ja seejärel hagi kohtusse, väites, et leping on selles sisalduvate ebaõiglaste tingimuste tõttu kehtetu. Sąd Okręgowy w Warszawie (Varssavi regionaalne kohus, Poola) tunnistas 30. juuni 2023. aasta otsusega lepingu tühiseks ja kohustas PKO Banki tagastama summa, mis vastab kõigile tarbijate makstud osamaksetele, millele lisandub seadusjärgne viivis, nimelt 241 416,34 zlotti (ligikaudu 55 591 eurot).
14      PKO Bank esitas 29. detsembril 2021 Sąd Okręgowy w Warszawiele (Varssavi regionaalne kohus), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus, hagi nõudega, et kui laenuleping tunnistatakse tühiseks tarbijate esitatud hagi raames, mille menetlus on veel pooleli, siis kohustataks tarbijaid talle tagastama makstud laenu põhisumma koos seadusjärgse viivisega.
15      Tarbijad paluvad jätta hagi rahuldamata, väites, et PKO Banki hagi on tsiviilseadustiku artiklis 118 ette nähtud kolmeaastase aegumistähtaja möödumise tõttu aegunud. Nad leiavad, et see tähtaeg hakkab kulgema kuupäevast, mil PKO Bankile toimetati kätte nõue või hagiavaldus laenulepingu kehtetuse kohta, mistõttu aegus
PKO Banki nõue hiljemalt 31. detsembril 2020.
16      Eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitab, et PKO Banki nõude olemasolus ei ole kahtlust, sest laenulepingu kehtetus toob muu hulgas kaasa lepingupoolte kohustuse tagastada vastastikku kõik sooritused.
17      Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on siiski tekkinud küsimus, kas käesoleval juhul võivad põhikohtuasja asjaolud õigustada seda, et vastavalt tsiviilseadustiku artiklis 1171 sätestatud õigluse reeglile ei võeta arvesse PKO Banki nõude aegumistähtaja möödumist.
18      Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et selle sätte väga üldine sõnastus, mis annab kohtule ulatusliku kaalutlusõiguse otsustada, kas rahuldada müüja või teenuste osutaja aegunud nõudel põhinev taotlus, tekitab ühest küljest kahtlusi, kas see on kooskõlas direktiivi 93/13 artikli 7 lõikega 1,
võttes arvesse
tõhususe ja õiguskindluse põhimõtet. Tarbijad on nimelt ebakindlas olukorras seoses küsimusega, kas liikmesriigi kohus loeb müüja või teenuste osutaja nõuet aegunuks, või kui see nii ei ole, siis kas neilt võidakse välja nõuda viivis ja menetluskulud. Seega võivad need tarbijad olla sunnitud loobuma neile direktiiviga 93/13 antud õiguste kasutamisest.
19      Teisest
küljest tooks see, kui müüjal või teenuste osutajal oleks võimatu tervikuna tagasi saada kapitali, mis tasuti laenulepingu alusel, mis on ebaõiglaste tingimuste olemasolu tõttu kehtetu, talle kaasa ülemäärase ja ebaproportsionaalse kahju võrreldes tarbijakaitse eesmärgiga ning võimaldaks järeldada, et sellega rikutakse müüja või teenuste osutaja kohtusse pöördumise õigust, nagu see on ette nähtud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 47.
20      Mis puudutab asjaolusid, mida võib arvestada, et otsustada, kas aegumistähtaja möödumist ei tule arvesse võtta vastavalt tsiviilseadustiku artikli 1171 lõikele 2, rõhutab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et tarbijate algatatud menetlus kestis mitu aastat, nimelt 2017–2024, mis pani seega PKO Banki ebakindlasse olukorda seoses selle menetluse tulemusega. Ühtlasi võis PKO Bank eeldada kuni 2019. aastani, et põhikohtuasjas kõne all olev laenuleping jääb pärast ebaõiglase tingimuse kõrvaldamist kehtima, sest alles pärast Euroopa Kohtu 3. oktoobri 2019. aasta kohtuotsust Dziubak (C‑260/18, EU:C:2019:819) otsustati riigisiseses kohtupraktikas, et valuutariski käsitlev tingimus välisvaluutaga indekseeritud laenulepingus määratleb selle lepingu põhiobjekti, nii et selle tingimuse kaotamine toob kaasa laenulepingu kui terviku kehtetuse.
21      Neil asjaoludel otsustas Sąd Okręgowy w Warszawie (Varssavi regionaalne kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [direktiivi 93/93/EMÜ] artikli 7 lõiget 1 ning tõhususe, proportsionaalsuse ja õiguskindluse põhimõtteid ning kohtusse pöördumise õigust
tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis võimaldavad liikmesriigi kohtul juhul, kui õiglus või ühiskonnaelu põhimõtted seda nõuavad, rahuldada müüjal või teenuste osutajal tarbija vastu oleva aegunud nõude maksta tagasi summad, mis tasuti alusetult lepingu alusel, mille kohta on ilmnenud, et see on tühine selles sisalduvate ebaõiglaste tingimuste tõttu?“
Eelotsuse küsimuse analüüs
22      Oma küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 93/13 artikli 7 lõiget 1 ja tõhususe põhimõtet – arvestades kohtusse pöördumise õigust ning proportsionaalsuse ja õiguskindluse põhimõtet – tuleb
tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisene õigusnorm, mis võimaldab liikmesriigi kohtul erandjuhtudel ja kui õiglus seda nõuab, rahuldada müüja või teenuste osutaja nõude, et tarbija tagastaks sooritused, mis on talle makstud laenulepingu alusel, mis on selles sisalduvate ebaõiglaste tingimuste tõttu kehtetu, isegi kui müüja või teenuste osutaja nõude aegumistähtaeg nende soorituste tagastamiseks on möödunud.
23      Direktiivi 93/13 artikli 7 lõikes 1 on liikmesriikidele kehtestatud kohustus tagada, et nende õiguskordades oleksid olemas piisavad ja tõhusad vahendid, et lõpetada ebaõiglaste tingimuste seadmine lepingutes, mis müüjad või teenuste osutajad tarbijatega sõlmivad.
24      Sellega seoses tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb asjaomases valdkonnas liidu erinormide puudumise tõttu direktiivis 93/13 ette nähtud tarbijakaitse rakendamise kord menetlusautonoomia põhimõtte alusel
sätestada liikmesriikide enda õiguskordades. Samas ei tohi see kord olla vähem soodne korrast, mis kehtib sarnastele riigisisestele olukordadele (võrdväärsuse põhimõte), ega või olla sisustatud selliselt, et liidu õiguskorraga antud õiguste kasutamine on muudetud praktiliselt võimatuks või ülemäära raskeks (tõhususe põhimõte) (14. detsembri 2023. aasta kohtuotsus Getin Noble Bank (tagasinõude aegumistähtaeg), C‑28/22, EU:C:2023:992, punkt 60 ja seal viidatud kohtupraktika).
25      Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb samuti, et ebaõiglaseks tunnistatud lepingutingimust tuleb põhimõtteliselt käsitada nii, et seda ei ole kunagi olemas olnud, mistõttu ei saa sellel olla tagajärgi tarbijale. Seetõttu peab niisuguse lepingutingimuse ebaõiglase laadi kohtulik tuvastamine tarbija jaoks põhimõtteliselt tagajärjena kaasa tooma selle õigusliku ja faktilise olukorra taastamise, milles ta oleks olnud selle lepingutingimuseta, eelkõige nähes ette õiguse saada tagasi kasu, mille müüja või teenusepakkuja ebaõiglase tingimuse põhjal tarbija arvel alusetult sai (15. juuni 2023. aasta kohtuotsus Bank M. (lepingu tühistamise tagajärjed), C‑520/21, EU:C:2022:478, punkt 65 ja seal viidatud kohtupraktika). Sama kehtib juhul, kui tarbija ja müüja või teenuste osutaja vahel sõlmitud lepingu tingimuste ebaõiglus ei too kaasa mitte ainult nende tingimuste tühisuse, vaid ka selle lepingu kehtetuse tervikuna (vt selle kohta 15. juuni 2023. aasta kohtuotsus Bank M. (lepingu tühistamise tagajärjed), C‑520/21, EU:C:2023:478, punkt 66 ja seal viidatud kohtupraktika).
26      Selle eesmärgi saavutamisel, et taastada õiguslik ja faktiline olukord, milles tarbija oleks olnud ilma ebaõiglase tingimuseta, tuleb järgida proportsionaalsuse põhimõtet, mis on liidu õiguse üldpõhimõte ning mis nõuab, et seda õigust rakendavad riigisisesed õigusnormid ei läheks kaugemale sellest, mis on taotletava eesmärgi saavutamiseks vajalik (23. novembri 2023. aasta kohtuotsus Provident Polska, C‑321/22, EU:C:2023:911, punkt 85 ja seal viidatud kohtupraktika).
27      Siiski rikutakse proportsionaalsuse põhimõtet, kui restitutio in integrum oleks müüja või teenuste osutaja suhtes välistatud. Niisiis peab tagasimaksmiskohustus pärast seda, kui ebaõiglasi tingimusi sisaldav laenuleping kehtetuks tunnistatakse, olema vastastikune, kuid
krediidiasutusel ei ole siiski õigust nõuda tarbijalt hüvitist, mis on suurem lepingu täitmiseks üle kantud laenu põhiosa tagasimaksest koos nõude esitamise päevast alates arvestatava seadusjärgse määraga viivisega (vt selle kohta 7. detsembri 2023. aasta kohtuotsus mBank (tarbija tahteavaldus), C‑140/22 P, EU:C:2023:965, punkt 62 ja seal viidatud kohtupraktika).
28      Lisaks võimaldab ebaõiglasi tingimusi sisaldava laenulepingu kehtetuks tunnistamisega kaasnev tagasitäitmiskohustus, mis põhjendab käesoleva kohtuotsuse punktis 27 nimetatud panga nõuet, tagada, et liidu õiguskorraga tagatud õiguste kaitse ei too kaasa tarbija alusetut rikastumist (vt analoogia alusel 13. juuli 2006. aasta kohtuotsus Manfredi jt, C‑295/04–C‑298/04, EU:C:2006:461, punkt 94).
29      Käesoleval juhul märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et selle menetluse pikk kestus, mille tarbijad algatasid selleks, et laenuleping kehtetuks tunnistataks, ja riigisisese kohtupraktika suunamuutus seoses välisvaluutaga indekseeritud laenulepingus valuutariski puudutava ebaõiglase tingimuse väljajätmise mõjuga selle lepingu kui terviku kehtivusele, võivad viia selleni, et eiratakse müüja või teenuste osutaja õigust pöörduda kohtusse, ning võivad seega tsiviilseadustiku artiklis 1171 sätestatud õigluse reegli kohaselt kujutada endast erandjuhtusid, mis võimaldavad kohtul rahuldada PKO Banki tagastamisnõude, võtmata arvesse tema nõude aegumistähtaja möödumist.
30      Selles kontekstis ja käesoleva kohtuotsuse punktides 25–28 esitatud kohtupraktikat arvestades ei saa tsiviilseadustiku artiklis 1171 sätestatud õigluse reeglit, kuivõrd see võimaldab vältida tarbija alusetut rikastumist, iseenesest pidada liidu õigusega vastuolus olevaks.
31      On tõsi, et selle õigluse reegli kohaldamine võib a priori kahjustada olukordade ja õigussuhete ootuspärasust, sest võlgnik ei ole kindel, kas
müüja või teenuste osutaja nõuet võib vaatamata selle aegumistähtaja möödumisele erandkorras lugeda selliseks, mis ei ole aegunud.
32      Õiguskindluse põhimõtet ei saa siiski tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisene õigusnorm, mille kohaselt peab liikmesriigi kohus kaaluma poolte huve, et otsustada erandjuhtudel ja kui õiglus seda nõuab, jätta aegumistähtaja möödumine arvesse võtmata, tingimusel et see kaalumine toimub seaduses ette nähtud objektiivsete kriteeriumide alusel, mida liikmesriigi kohus peab arvesse võtma, nagu käesoleval juhul aegumistähtaja kestus, ajavahemik aegumistähtaja möödumise ja nõude esitamise vahel ning nende asjaolude laad, mille tõttu võlausaldaja oma nõuet ei esitanud, sealhulgas võlgniku tegevuse mõju sellele, et võlausaldaja oma nõude esitamisega viivitas.
33      Tuleb siiski täpsustada, et kui liikmesriigi pädev kohus kohaldab seda õigluse reeglit ebaõiglaste lepingutingimuste valdkonnas, peab ta järgima tõhususe põhimõtet, et see ei muudaks tarbijale direktiiviga 93/13 antud õiguste kasutamist ülemäära raskeks või praktiliselt võimatuks.
34      Euroopa Kohus on juba otsustanud, et tarbija jaoks liiga kuluka menetlusliku korralduse tagajärg võib olla see, et see võib teda heidutada tulemuslikult pöördumast oma õiguste kaitseks müüja või teenuse osutaja poolt valitud kohtusse (vt selle kohta 7. aprilli 2022. aasta kohtuotsus Caixabank, C‑385/20, EU:C:2022:278, punkt 54).
35      Nii on see eelkõige juhul, kui olukorras, kus müüja või teenuste osutaja võla sissenõudmisel – mille aegumistähtaeg on siiski möödunud – on tarbija kohustatud kandma selliseid kulusid nagu kohtukulud või advokaaditasud ulatuses, mis võib takistada talle direktiiviga 93/13 antud õiguste tõhusat kasutamist või muuta selle ülemäära raskeks.
36      Selles osas tuleb rõhutada, et riigisisese õiguse liidu õigusega kooskõlalise tõlgendamise põhimõtte alusel peab liikmesriigi kohus tegema kõik, mis on tema pädevuses, võttes arvesse riigisisest õigust tervikuna ning kasutades riigisiseses õiguses tunnustatud tõlgendusmeetodeid, et tagada asjaomase direktiivi täies ulatuses rakendamine ja saavutada direktiivi eesmärgiga kooskõlas olev tulemus (27. novembri 2025. aasta kohtuotsus Gryczara, C‑746/24, EU:C:2025:925, punkt 60).
37      Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 93/13 artikli 7 lõiget 1 ja tõhususe põhimõtet – arvestades
kohtusse pöördumise õigust ning proportsionaalsuse ja õiguskindluse põhimõtet – tuleb
tõlgendada nii, et nendega ei ole põhimõtteliselt vastuolus riigisisene õigusnorm, mis võimaldab liikmesriigi kohtul erandjuhtudel ja kui õiglus seda nõuab, rahuldada müüja või teenuste osutaja nõude, et tarbija tagastaks sooritused, mis on talle makstud laenulepingu alusel, mis on selles sisalduvate ebaõiglaste tingimuste tõttu kehtetu, isegi kui müüja või teenuste osutaja nõude aegumistähtaeg nende soorituste tagastamiseks on möödunud, tingimusel et see kohus võtab selle reegli kohaldamisel kõik vajalikud meetmed tagamaks, et tarbijale selle direktiiviga antud õiguste kasutamist ei muudetaks ülemäära raskeks või praktiliselt võimatuks.
Kohtukulud
38      Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (üheksas koda) otsustab:
Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiivi 93/13/EMÜ ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes artikli 7 lõiget 1 ja tõhususe põhimõtet – arvestades kohtusse pöördumise õigust ning proportsionaalsuse ja õiguskindluse põhimõtet –
tuleb tõlgendada nii, et
nendega ei ole põhimõtteliselt vastuolus riigisisene õigusnorm, mis võimaldab liikmesriigi kohtul erandjuhtudel ja kui õiglus seda nõuab, rahuldada müüja või teenuste osutaja nõude, et tarbija tagastaks sooritused, mis on talle makstud laenulepingu alusel, mis on selles sisalduvate ebaõiglaste tingimuste tõttu kehtetu, isegi kui müüja või teenuste osutaja nõude aegumistähtaeg nende soorituste tagastamiseks on möödunud, tingimusel et see kohus võtab selle reegli kohaldamisel kõik vajalikud meetmed tagamaks, et tarbijale selle direktiiviga antud õiguste kasutamist ei muudetaks ülemäära raskeks või praktiliselt võimatuks.
Allkirjad
*      Kohtumenetluse keel: poola.
i      Kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetlusosalise tegelikule nimele.