62003CJ0364_ET
Pooled
Kohtuotsuse põhistus
Resolutiivosa
Pooled
Kohtuasjas C‑364/03,
mille esemeks on EÜ artikli 226 alusel 22. augustil 2003 esitatud liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi,
Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: G. Valero Jordana ja M. Konstantinidis, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,
hageja,
versus
Kreeka Vabariik, esindaja: E. Skandalou, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,
kostja,
EUROOPA KOHUS (teine koda),
koosseisus: koja esimees C. W. A. Timmermans, kohtunikud R. Silva de Lapuerta, R. Schintgen (ettekandja), P. Kūris ja G. Arestis,
kohtujurist: A. Tizzano,
kohtusekretär: vanemametnik L. Hewlett,
arvestades kirjalikus menetluses ja 10. märtsi 2005. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
otsuse
Kohtuotsuse põhistus
1. Euroopa Ühenduste Komisjon palub oma hagiavalduses Euroopa Kohtul tuvastada, et kuna Kreeka Vabariik ei ole kindlaks määranud poliitikat ja strateegiaid Kreeta saarel Linoperamatas asuvale äriühingule Dimosia Epicheirisi Ilektrismou (avalik-õiguslik elektriettevõtja, edaspidi „DEI”) kuuluva elektrijaama (edaspidi „elektrijaam”) auruturbiinide ning gaasiturbiinide järkjärguliseks kohandamiseks parima võimaliku tehnoloogiaga, siis on Kreeka Vabariik rikkunud nõukogu 28. juuni 1984. aasta direktiivi 84/360/EMÜ tööstusrajatistest lähtuva õhusaaste vastu võitlemise kohta (EÜT L 188, lk 20; ELT eriväljaanne 15/01, lk 219) artiklist 13 tulenevaid kohustusi.
Õiguslik raamistik
2. Direktiivi 84/360 artiklis 1 on sätestatud:
„Käesoleva direktiivi eesmärk on sätestada täiendavad meetmed ja menetlused, mis on kavandatud eelkõige I lisas sätestatud kategooriatesse kuuluvatest tööstusrajatistest lähtuva õhusaaste vältimiseks või vähendamiseks ühenduses.”
3. Direktiivi 84/360 I lisas loetletud tööstusettevõtete kategooriate hulgas on I lisa punktis 1.4 nimetatud energiatööstus, mille osaks on soojuselektrijaamad (v.a tuumaelektrijaamad) ja muud põletusseadmed, mille soojatootlikkuse nimivõimsus on üle 50 MW.
4. Direktiivi 84/360 artikli 2 punkti 1 tähenduses on õhusaaste „inimtegevusest tuleneva ainete või energia otsene või kaudne väljutamine õhku, mis võib avaldada märgatavat kahjulikku mõju inimeste tervisele, kahjustada elusressursse, ökosüsteeme ja materiaalset vara ja raskendada või takistada keskkonna puhkeotstarbelist või muud õiguspärast kasutamist”.
5. Sama direktiivi artikli 2 punkti 3 kohaselt on „olemasolev rajatis” enne 1. juulit 1987 töötav tehas või enne seda kuupäeva ehitatud või loa saanud rajatis.
6. Direktiivi artikkel 3 on sõnastatud järgmiselt:
„1. Liikmesriigid võtavad vajalikke meetmeid, millega tagatakse, et I lisas loetletud kategooriatesse kuuluvate rajatiste käitamiseks on vaja pädevate asutuste antud eelnevat luba. Loas ettenähtud nõuete täitmise vajadus tuleb arvesse võtta rajatise projekteerimise etapis.
2. Luba nõutakse ka juhul, kui I lisas loetletud kategooriatesse kuuluvaid rajatisi oluliselt muudetakse või mis muutmise järel kuuluvad nende kategooriatesse.
3. Liikmesriigid võivad nõuda, et ka muudesse kategooriatesse kuuluvate rajatiste puhul tuleb taotleda luba või kui siseriiklikes õigusaktides on ette nähtud, nendest eelnevalt teatada.”
7. Direktiivi 84/360 artiklis 8 on sätestatud:
„1. Nõukogu kehtestab vajaduse korral ühehäälselt ja komisjoni ettepanekul heitkoguste piirnormid, mis põhinevad parimal võimalikul tehnoloogial, mille rakendamine ei too kaasa liigseid kulusid, arvestades asjaomaste heitmete laadi, koguseid ja ohtlikkust.
2. Nõukogu kehtestab ühehäälselt ja komisjoni ettepanekul sobivad mõõtmis- ja hindamisvahendid ja -meetodid.”
8. Direktiivi 84/360 artiklis 13 on ette nähtud:
„Parima võimaliku tehnoloogia ja keskkonnaseisundi arengu jälgimise alusel rakendavad liikmesriigid poliitikat ja strateegiaid, sealhulgas asjakohased meetmed, I lisas esitatud kategooriatesse kuuluvate rajatiste järkjärguliseks kohandamiseks parima võimaliku tehnoloogiaga, võttes eelkõige arvesse:
– rajatise tehnilisi omadusi,
– kasutusmäära ja allesjäänud eluea pikkust,
– sellest lähtuvate saasteainete heitkoguste laadi ja mahtu,
– soovitust ära hoida asjaomasele rajatisele tekkida võivaid liigseid kulusid, võttes eelkõige arvesse kõnealusesse kategooriasse kuuluvate ettevõtete majanduslikku olukorda.”
9. Nimetatud direktiivi artikli 16 lõikes 1 on sätestatud:
„Liikmesriigid jõustavad käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud õigus- ja haldusnormid hiljemalt 30. juuniks 1987. Liikmesriigid teatavad nendest viivitamata komisjonile.” [täpsustatud tõlge]
Hagi asjaolud ja kohtueelne menetlus
10. Elektrijaamas on kuus auruturbiini, kaks gaasiturbiini ning neli diisliturbiini. Kaheksa esimest turbiini seati üles aastatel 1965–1974, nelja viimase turbiini ülesseadmiseks anti luba 1986. aastal.
11. Antud juhul on selge, et elektrijaam kuulub direktiivi 84/360 I lisa punktis 1.4 nimetatud muude põletusseadmete hulka, mille soojatootlikkuse nimivõimsus on üle 50 MW, et see allub direktiivi artikli 3 lõikes 1 nimetatud kontrollsüsteemile ning et elektrijaam kujutab endast olemasolevat rajatist direktiivi artikli 2 punkti 3 mõttes.
12. Kuna komisjon sai kaebuse, et elektrijaam saastab keskkonda, palus komisjon 12. mai 1998. aasta kirjas Kreeka ametiasutustel anda teavet nimetatud elektrijaama töötamise tingimuste kohta, viidates eriti direktiivist 84/360 tulenevatele kohustustele.
13. Olles arvamusel, et direktiivi 84/360 artiklis 3 ette nähtud tingimusi seoses pädevate asutuste eelneva loaga ei ole täidetud, saatis komisjon 1. veebruaril 1999 Kreeka ametiasutustele teise kirja, milles ta palus täiendavat teavet seoses elektrijaama laiendamiseks antud loaga.
14. Arvestades, et vastusest sellele kirjale ilmnes, et Kreeka Vabariik ei ole täitnud direktiivi 84/360 artiklitest 3 ja 13 tulenevaid kohustusi, andis komisjon 13. aprillil 2000 saadetud märgukirjas Kreeka Vabariigile võimaluse esitada kahe kuu jooksul oma seisukoht.
15. Kreeka ametiasutused on 2000. ja 2001. aasta jooksul andnud komisjonile erinevates kirjades teavet nimelt elektrijaama laiendamise nõusoleku kohta, 5. juuni 2000. aasta ministri otsuse nr 46998 kohta, millega kiideti heaks DEI poolt läbiviidud uus keskkonnamõju hindamine kõigile elektrijaama seadmetele, 19. mai 2001. aasta ministri otsuse nr 56512 kohta, millega muudeti eelmist ministri otsust ning 26. veebruari ja 27. juuli 2001. aastal rajatise töötamiseks antud loa kohta.
16. Leides, et nüüd rikutakse ainult direktiivi 84/360 artiklit 13, esitas komisjon 21. märtsil 2002 Kreeka Vabariigile põhjendatud arvamuse, kutsudes seda liikmesriiki võtma selle sätte järgimiseks vajalikke meetmeid kahekuulise tähtaja jooksul alates arvamuse kättesaamisest.
17. Kuna komisjon ei olnud veendunud, et Kreeka ametiasutuste poolt 10. juuli ja 13. novembri 2002. aasta kirjadega edastatud teave oli selline, et sellega lõpetati direktiivi 84/360 artikli 13 rikkumine, esitas komisjon käesoleva hagi.
Hagi
Poolte argumendid
18. Komisjoni arvates tuleneb Kreeka ametiasutuste poolt kohtueelse menetluse ning Euroopa Kohtus toimunud menetluse käigus esitatud teabest, et elektrijaam töötab vananenud ja tugevalt saastava tehnoloogiaga, mida ei saa käsitleda „parima võimaliku tehnoloogiana” direktiivi 84/360 mõttes.
19. Aastatel 1992–2002 ei ole elektrijaama vääveldioksiidi ja lämmastikoksiidi heitkogused vähenenud. Vääveldioksiidi heitkogused jäävad 14,2 kilotonni (1995. aastal) ja 16,3 kilotonni (1999. aastal) vahele ning lämmastikoksiidi heitkogused 4,3 kilotonni (aastatel 1992, 1998 ja 2000) ja 5 kilotonni (1999. aastal) vahele. See on peaaegu kõik Kreeta asjaomase ajavahemiku vääveldioksiidi heitkogusest ning 50% lämmastikdioksiidi heitkogusest.
20. Seoses erinevate meetmetega, mida Kreeka Vabariik väidab end olevat võtnud selleks, et täita direktiivi 84/360 artiklist 13 tulenevat kohustust, leiab komisjon, et need meetmed:
– on üldise iseloomuga ning seega ei käsitle konkreetselt kõnealust elektrijaama või
– ei ole toonud kaasa mõõdetud heitkoguste vähendamist või
– ei ole kohustuslikud või
– ei kujuta endast meetmeid parima võimaliku tehnoloogiaga kohandamiseks kõnealuse direktiivi mõttes.
21. Komisjon rõhutab lisaks, et Kreeka ametiasutused ei ole vääveldioksiidi ning lämmastikdioksiidi heitkoguste piirväärtuseid kindlaks määranud.
22. Seoses Kreeka valitsuse argumendiga, mille kohaselt elektrijaama kohandamine parima võimaliku tehnoloogiaga oleks DEI-le toonud kaasa liigsed kulud, väidab komisjon, et esiteks ei ole see direktiivi 84/360 artiklis 13 nimetatud kohandamise ainus kriteerium ning teiseks peab neid kulusid võtma suhtelistena, arvestades nimetatud direktiivi jõustumisest möödunud aastaid. Lisaks ei ole kõnealuse äriühingu 2002. majandusaasta bilansis kajastatud finantsolukord olnud selline, et kulud, mida elektrijaama tõhustamiseks oli vaja teha, oleksid liigsed.
23. Kreeka valitsus rõhutab esiteks, et kuni Euroopa Parlamendi ja nõukogu 23. oktoobri 2001. aasta direktiivi 2001/80/EÜ teatavate suurtest põletusseadmetest õhku eralduvate saasteainete piiramise kohta (EÜT L 309, lk 1; ELT eriväljaanne 15/06, lk 299) vastuvõtmiseni ei olnud ühenduse õigustekstides kehtestatud selles suuruses olemasolevate rajatiste, nagu seda on elektrijaam käesolevas asjas, heitkoguste piirväärtusi ning direktiiv 84/360 ei sisalda ei mõiste „parim võimalik tehnoloogia” määratlust ega konkreetset tähtaega olemasolevate rajatiste järkjärguliseks kohandamiseks selle tehnoloogiga ning samuti puudusid andmed selle kohta, kuidas tuleks erinevaid tehnoloogiaid hinnata.
24. Teiseks rõhutab Kreeka valitsus, et teatud kindlast allikast lähtuvat saastetaset määratletakse sellest saasteallikast tulenevate erinevate heidete osakaalu kaudu selle piirkonna õhus, kus saasteallikas asub ning samuti heitkoguste mahu kaudu. Seega hindamaks asjaomase elektrijaama kohandamist parima võimaliku tehnoloogiaga, tuleb viidata konkreetsetele heitkogustele (mõõtühik g/kWh), mis on iseloomulikud elektrijaama poolt pika aja jooksul tekitatud keskmisele saastele ning mitte absoluutarvudes mõõdetavatele heitkogustele, st aastas väljutatud heitkogustele tonnides. Elektrijaama käitamise maht ning selle laiendamine võivad viimati nimetatud heitkoguseid mõjutada ja seega ei sobi need elektrijaamas kasutatava tehnoloogia standardi hindamiseks.
25. Seoses selle konkreetse elektrijaamaga rõhutab Kreeka valitsus, et jaama energiatootmine on ajavahemikul 1992–2002 oluliselt kasvanud. Siiski tuleneb DEI esitatud andmetest, et vääveldioksiidi konkreetne heitkogus on 18,0 g/kWh kohta aastal 1992 vähenenud 13,0 g/kWh-le 2001. aastal ning lämmastikoksiidi heitkogus on 1998. aasta näitaja 4,1 g/kWh asemel 2001. aastal 3,9 g/kWh.
26. Kolmandaks väidab Kreeka valitsus, et üldise poliitika ning strateegiate rakendamise raames on võetud elektrijaama kohandamiseks parima võimaliku tehnoloogiaga teatud erimeetmeid. Niisiis:
– aastatel 1993–2002 on maksimaalne väävlisisaldus kütustes vähenenud 4%-lt 3%-le, mis tähendab 25% vähenemist;
– peaaegu 13% siseriiklikus kavas kindlaksmääratust väiksema piirväärtusega väävlisisaldusega masuudi kasutamine on vääveldioksiidi konkreetseid heitkoguseid vähendanud rohkem kui 5 kg/MWh;
– aastatel 1993–2002 vähendati siseriiklikult diisliõli maksimaalset väävlisisaldust 0,5%-lt 0,035%-ni, seega 93% võrra;
– vähendati Kreetal masuudipõhist elektrienergia tootmist 46% võrra, taastuvate energiaallikate osakaal energiatootmises suurenes ning vähem kasutati kõige vanemaid gaasiturbiine;
– on alates 1999. aastast kasutatud auruturbiinides põletusprotsessi parandamiseks keemilisi lisaaineid, vähendamaks nendest turbiinidest väljutatud „hõljuvosakeste” koguseid umbes 50% võrra;
– elektrijaama kuuest auruturbiinist viie kuumaveekatlad on järk-järgult asendatud uute „aurujaoti” tüüpi kuumaveekateldega, millest kaks on töös alates 2001. aastast, kaks järgmist alates 2003. aastast ning viimast paigaldatakse;
– on kehtestatud uued meetme rakendamise kontrolli ning heitkoguste kontrolli kohustused, nagu kohustus avada elektrijaama piirkonnas kolm moodsat õhukvaliteedi kontrollimise jaama, paigaldada uude gaasiturbiini vääveldioksiidi vähendamiseks veesissevoolu süsteem ning elektrijaama õhuheitkoguste kontsentratsiooni mõõtmise ja registreerimise süsteem;
– 2003. aasta veebruaris otsustati alates 2006. aastast viia elektrijaam järk-järgult üle Kreeta saare teise piirkonda ning rajada saarele neljas elektrijaam, mis võimaldaks kasutada maagaasi, nii et elektritootmise rajatistele oleksid tagatud parimad võimalikud keskkonnanäitajad.
27. Neljandaks väidab Kreeka valitsus, et tema käsutuses olevatest andmetest ei tulene, et elektrijaam on keskkonna tugeva saastatuse põhjus. Lisaks on keskkonna kvaliteet piirkonnas, kus elektrijaam asub, suurepärane ning olemasolev vähene saaste ei kujuta endast ilmselgelt mingit ohtu inimeste tervisele.
28. Viiendaks rõhutab Kreeka valitsus, et komisjoni poolt kirjeldatud DEI finantsolukord ei võimalda teha järeldusi selle äriühingu finantsvõimsuse kohta enne 2002. aastat. DEI-l, mis oli avalik-õiguslik äriühing ning muudeti aktsiaseltsiks alles 2000. aasta jooksul, on puudunud suurte investeeringute tegemiseks vajalik likviidsus. Lisaks tegutses nimetatud äriühing aastatel 1998–2000 kahjumiga. Äriühingu kasumlikkus ning finantssituatsioon on paranenud alles alates 2001. aastast. Seega ei ole võimalik õigustatult väita, et DEI oleks olnud võimeline katma kulusid, mis oleksid tekkinud komisjoni poolt nõutavate meetmete võtmisel elektrijaama kohandamiseks parima võimaliku tehnoloogiaga.
Euroopa Kohtu hinnang
29. Esmalt tuleb märkida, et direktiivi 84/360 artikkel 13 kohustab liikmesriike rakendama tehnoloogia ja keskkonnaseisundi arengu jälgimise alusel poliitikat ja strateegiaid, sealhulgas asjakohased meetmed, selliste rajatiste nagu elektrijaamade järkjärguliseks kohandamiseks parima võimaliku tehnoloogiaga, võttes arvesse erinevaid kriteeriume, mille hulka kuuluvad eelkõige nendest rajatistest lähtuvate saasteainete heitkoguste laad ja maht ning nende nimetatud tehnoloogiaga kohandamisel tekkivad kulud.
30. Kuigi on õige Kreeka valitsuse väide, et direktiivi 84/360 artiklist 13 tuleneb, et liikmesriikidel on seoses õhusaastega võitlemiseks võetavate sobivate meetmetega teatav kaalutluspädevus, on vaieldamatu, et selle sätte kohaselt peavad liikmesriigid järk-järgult ja sellisel määral nagu tehnoloogia areneb, kohandama selles direktiivis nimetatud rajatisi eelnimetatud tehnoloogiaga.
31. Selles suhtes on oluline märkida, et direktiivis 84/360 viidatud rajatistest lähtuvate heitkoguste maht mõjutab kindlasti võetavate meetmete liiki. Siiski ei järeldu eelnevast – isegi eeldades, et saasteaineid ei eraldu olulises mahus –, et nimetatud asjaoludel on liikmesriigil õigus jätta see rajatis parima võimaliku tehnoloogiaga kohandamata. Seda, kas Kreeka Vabariik on käesoleval juhul järginud kõnealuse direktiivi artiklist 13 tulenevat kohustust, tuleb hinnata eriti viimast märkust arvestades.
32. Esiteks seoses Kreeka valitsuse väitega, et piirkonnas, kus elektrijaam asub, on keskkonna seisund suurepärane ning ei kujuta endast ohtu inimeste tervisele, tuleb ühelt poolt rõhutada, et see väide on vastuolus 10. juuli 2002. aasta kirja sisuga, mille Kreeka valitsus saatis vastusena komisjoni põhjendatud arvamusele ning milles valitsus tunnistas, et selle elektrijaama töötamisega seoses on keskkonna seisund halvenenud.
33. Teiselt poolt tuleb silmas pidada seda, et direktiivi 84/360 artiklist 1 tuleneb, et direktiivi eesmärk on vältida või vähendada ühenduses tööstusrajatistest lähtuvat õhusaastet. Nimetatud direktiivi artikli 2 punkti 1 kohaselt tähendab õhusaaste inimtegevusest tuleneva ainete või energia otsest või kaudset väljutamist õhku, mis võib avaldada märgatavat kahjulikku mõju inimeste tervisele, kahjustada elusressursse ja ökosüsteeme.
34. Sellest järeldub, et juhul kui on selge, et vääveldioksiidi ja lämmastikoksiidi heitkogustel on kahjulik mõju inimeste tervisele ning elusressurssidele ja ökosüsteemidele, ei sõltu liikmesriikide kohustus võtta vajalikke meetmeid nende ainete heitkoguste vähendamiseks – vastupidiselt Kreeka valitsuse poolt väidetule – selle piirkonna keskkonna üldisest seisundist, kus asub asjaomane tööstusrajatis.
35. Teiseks tuleb seoses sellistest tööstusrajatistest nagu asjaomane elektrijaam lähtuvate heitkoguste piirnormide kehtestamata jätmisega märkida – nagu on õigusega rõhutanud ka Kreeka valitsus –, et direktiivi 84/360 artiklis 13 ei ole liikmesriikidele otsesõnu sätestatud nende piirnormide kehtestamise kohustust.
36. Siiski tuleb rõhutada, et sellistest tööstusrajatistest nagu asjaomane elektrijaam lähtuvate heitkoguste piirnormide kehtestamine on äärmiselt kasulik meede direktiivi 84/360 artikli 13 mõttes poliitika või strateegiate elluviimiseks.
37. Kolmandaks, seoses Kreeka valitsuse poolt nimetatud vääveldioksiidi ning lämmastikoksiidi heitkoguste arvudega, mida komisjon on muu hulgas vaidlustanud, tuleb asuda seisukohale, et kuigi aastate 1992–2001 lõikes on tõepoolest näha nende heitkoguste kerget vähenemist, on vaieldamatu, et sellest ei ole kuidagi võimalik teha järeldusi seoses küsimusega, kas elektrijaam on kohandatud parima võimaliku tehnoloogiaga. Need arvud võivad parimal juhul näidata, et Kreeka valitsuse võetud meetmed on aidanud heitkogusid vähendada.
38. Komisjon ei heida Kreeka valitsusele siiski ette seda, et see ei ole võtnud meetmeid elektrijaamast lähtuva õhusaaste vähendamiseks, vaid seda, et Kreeka valitsus ei ole rakendanud poliitikat ja strateegiat selle elektrijaama kohandamiseks parima võimaliku tehnoloogiaga.
39. Neljandaks, seoses Kreeka valitsuse poolt esile toodud erinevate meetmetega tõendamaks, et Kreeka Vabariik on täitnud direktiivi 84/360 artiklist 13 tulenevat kohustust, tuleb kõigepealt asuda seisukohale, et elektrijaamas kasutatava masuudi ja diisliõli maksimaalse väävlisisalduse vähendamist saab sisuliselt käsitleda sellise tööstusrajatise nagu asjaomane elektrijaam kohandamisena parima võimaliku tehnoloogiaga, kuna see võib tuntavalt vähendada sellisest rajatisest lähtuva õhusaaste taset. Kuid sellisele seisukohale asumine eeldab seda, et kasutatava kütuse väävlisisaldus vastab turul saadaoleva kütuse madalaimale väävlisisaldusele.
40. Antud juhul tuleb asuda seisukohale, nagu komisjon on täpsustanud oma vastuses Euroopa Kohtu esitatud küsimusele, millele Kreeka valitsus vastu ei vaielnud, et elektrijaamas kasutatava masuudi väävlisisaldus on 2,6% ning see on oluliselt kõrgem kõige madalamast turul saadaoleva masuudi väävlisisaldusest, mis on 0,4% ning mis on märgatavalt kõrgem ka selle masuudi väävlisisaldusest (0,7%), mida kasutatakse Ateena piirkonna tööstusrajatistes.
41. Kreeka valitsuse argument, et direktiivi 84/360 artiklis 13 ei ole sätestatud kohustust kasutada turul saadaolevat madalaima väävlisisaldusega kütust, kuna see tooks DEI jaoks kaasa liigseid kulusid, ei ole veenev.
42. Antud juhul on nimelt teada, et umbes 1% väävlisisaldusega masuudi kasutamine tähendaks ühekordset, 3 miljoni euro suurust investeeringut ning jooksvate kulude suurenemist umbes 6 miljoni euro võrra aastas seoses masuudi ostmisega.
43. Niisiis vastupidiselt Kreeka valitsuse poolt väidetule tuleb asuda seisukohale, et need summad ei kujuta endast liigseid kulusid, arvestades ühelt poolt DEI finantsolukorda, nagu seda on kirjeldanud vaidluse pooled ja teiselt poolt asjaolu, et nimetatud äriühingul on umbes 6,7 miljonit klienti.
44. Tuleb lisada, et argument, mille kohaselt palju madalama väävlisisaldusega masuudi või diisliõli kasutamine ei oleks õigustatud, võttes arvesse selle piirkonna keskkonna kvaliteeti, kus elektrijaam asub, tuleb jätta tähelepanuta, sest nagu tuleneb käesoleva kohtuotsuse punktist 34, ei saa vääveldioksiidi ja lämmastikoksiidi heitkoguste vähendamise kohustust seostada konkreetse keskkonnasaastatuse olemasoluga.
45. Seoses osutusega, et energia tootmisel Kreetal on masuudi osakaal aastatel 1992–2002 vähenenud peaaegu 46%, piisab märkest, et selline osutus on liiga üldine ning ei võimalda määratleda, kas samas suurusjärgus saaste vähenemist võib täheldada ka elektrijaama heitkoguste puhul.
46. Seoses auruturbiinides põletusprotsessi parandamiseks kasutatud keemiliste lisaainetega tuleb rõhutada, et Kreeka valitsus on isegi möönnud, et nimetatud meede mõjutab ainult „hõljuvosakeste” heiteid. Nende osakeste heitkogused aga ei ole käesoleva hagi esemeks.
47. Seoses teatud auruturbiinide kuumaveekatelde järkjärgulise asendamisega tuleb tunnistada, et põhimõtteliselt võib seda meedet käsitleda kui elektrijaama kohandamist parima võimaliku tehnoloogiaga. Siiski tuleb käesoleval juhul asuda seisukohale, et nimetatud asendamine toimus suurel määral alles pärast põhjendatud arvamuses ettenähtud kahekuulise tähtaja möödumist.
48. Viimaks, seoses heitkoguste kontrolli ja jälgimise meetmetega tuleb esile tõsta seda, et need meetmed võivad kindlasti tähendada elektrijaama kohandamist parima võimaliku tehnoloogiaga, kuid seda siiski tingimusel, et nendega kaasnevad teised meetmed, millel on asjaomase elektrijaama heitkogustele otsene mõju.
49. Käesoleval juhul aga need kaasnevad meetmed puuduvad. Tõepoolest, nagu Kreeka valitsus märkis vastusena Euroopa Kohtul poolt kohtuistungil esitatud küsimusele, on pädevatele siseriiklikele ametiasutustele saadetud erinevate aruannete aluseks olnud heitkoguste kontrolli ning mõõtmise tulemuseks puuduste tuvastamisel olnud ainult heitkoguste ajutine piiramine, st elektrijaamas tootmise ja seega ka heidete väljutamise katkestamine. Nendel tingimustel ei saa eespool nimetatud meetmeid käsitleda elektrijaama kohandamisena parima võimaliku tehnoloogiaga.
50. Sama kehtib ka elektrijaama kavandatava järgjärgulise üleviimise kohta Kreeta teise piirkonda, kuna selline meede vastab selle elektrijaama järkjärgulisele sulgemisele.
51. Kõigi eelnimetatud kaalutluste alusel tuleb järeldada, et Kreeka valitsuse poolt viidatud meetmed ei kujuta endast elektrijaama parima võimaliku tehnoloogiaga kohandamiseks poliitika või strateegia rakendamist direktiivi 84/360 artikli 13 mõttes.
52. Järelikult tuleb asuda seisukohale, et kuna Kreeka Vabariik ei ole kindlaks määranud poliitikat ja strateegiaid Kreeta saarel Linoperamatas asuvale äriühingule DEI kuuluva elektrijaama auruturbiinide ning gaasiturbiinide järkjärguliseks kohandamiseks parima võimaliku tehnoloogiaga, siis on Kreeka Vabariik rikkunud direktiivi 84/360 artiklist 13 tulenevaid kohustusi.
Kohtukulud
53. Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja Kreeka Vabariik on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb Kreeka Vabariigilt kohtukulud välja mõista.
Resolutiivosa
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:
1. Kuna Kreeka Vabariik ei ole kindlaks määranud poliitikat ja strateegiaid Kreeta saarel Linoperamatas asuvale äriühingule Dimosia Epicheirisi Ilektrismou (avalik-õiguslik elektriettevõtja) kuuluva elektrijaama auruturbiinide ning gaasiturbiinide järkjärguliseks kohandamiseks parima võimaliku tehnoloogiaga, siis on Kreeka Vabariik rikkunud nõukogu 28. juuni 1984. aasta direktiivi 84/360/EMÜ tööstusrajatistest lähtuva õhusaaste vastu võitlemise kohta artiklist 13 tulenevaid kohustusi.
2. Mõista kohtukulud välja Kreeka Vabariigilt.