EUROOPA KOHTU OTSUS9. märts 1978(*)Ühenduse õigusega vastuolus oleva siseriikliku seaduse kohaldamata jätmine siseriikliku kohtu pooltKohtuasjas 106/77_mille
esemeks on Euroopa Kohtule EMÜ asutamislepingu artikli 177 alusel
esitatud Pretore di Susa eelotsusetaotlus nimetatud kohtus pooleliolevas
menetluses järgmiste poolte vahel:Amministrazione delle Finanze dello StatojaSociété anonyme Simmenthal, asukoht Monza_eelotsuse
tegemiseks EMÜ asutamislepingu artikli 189 tõlgendamise kohta,
eelkõige ühenduse õiguse vahetu kohaldatavuse tagajärgede kohta, kui
ühenduse õiguse ja siseriiklike õigusnormide vahel on vastuolu_EUROOPA KOHUS_koosseisus:
president H. Kutscher, kodade esimehed M. Sørensen ja
G. Bosco, kohtunikud A. M. Donner, P. Pescatore,
A. J. Mackenzie Stuart ja A. O’Keeffe_kohtujurist: G. Reischl_kohtusekretär: A. Van Houtte_on teinud järgmiseotsuse[…]Õiguslik käsitlus1        28. juuli
1977. aasta määrusega, mis saabus Euroopa Kohtusse 29. augustil
1977, esitas Pretore di Susa EMÜ asutamislepingu artikli 177 alusel
kaks eelotsuse küsimust, mis on seotud asutamislepingu
artiklis 189 sätestatud ühenduse õiguse vahetu kohaldatavuse
põhimõttega, et teha kindlaks selle põhimõtte tagajärjed, kui ühenduse
õigusnormi ja hilisema siseriikliku õigusnormi vahel on vastuolu.2        Tuleb
märkida, et menetluse varasemas staadiumis esitas Pretore Euroopa
Kohtule eelotsuse küsimused, mis olid mõeldud selleks, et võimaldada tal
hinnata, kas veterinaar- ja tervishoiulõivud, millega Itaalia
veterinaar- ja tervishoiuseaduste konsolideeritud teksti kohaselt
maksustati looma- ja vasikaliha import ja mille määr kinnitati viimati
30. detsembri 1970. aasta seadusele nr 1239 (Gazzetta
Uffiziale nr 26, 1.2.1971) lisatud astmestikuga, olid kooskõlas
asutamislepinguga ja teatavate määrustega – eelkõige nõukogu
27. juuni 1968. aasta määrusega (EMÜ) nr 805/68 veise- ja
vasikalihaturu ühise korralduse kohta (EÜT L 148,
lk 24).3        Võttes
arvesse vastuseid, mis Euroopa Kohus andis 15. detsembri 1976.
aasta otsusega kohtuasjas 35/76 (EKL 1976, lk 1871), leidis
Pretore, et kõnealune lõivu sissenõudmine oli vastuolus ühenduse
õigusnormidega, ja määras, et Amministrazione delle Finanze dello Stato
(Itaalia rahandusamet) peab õigusvastaselt sissenõutud lõivud koos
intressiga tagasi maksma.4        Amministrazione delle Finanze vaidlustas selle määruse.5        Võttes
arvesse argumente, mis pooled esitasid vaidlustamisele järgneva
menetluse ajal, leidis Pretore, et temale lahendada antud küsimus
puudutas vastuolu ühenduse õiguse teatud normide ja hilisema
siseriikliku seaduse, nimelt seaduse nr 1239/70 vahel.6        Ta
märkis, et seda laadi küsimuse lahendamiseks tuleb vastavalt Itaalia
konstitutsioonikohtu hiljutistele lahenditele (otsused 232/75 ja 205/75,
määrus 206/76) saata küsimus, kas vaidlustatud seadus on põhiseaduse
artikli 11 järgi põhiseadusevastane, konstitutsioonkohtule endale.7        Pidades
silmas ühelt poolt Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikat, mis on
seotud ühenduse õiguse kohaldatavusega liikmesriikide õiguskorras, ja
teiselt poolt negatiivset mõju, mis võib tekkida, kui siseriiklik kohus,
selle asemel et ühenduse õiguse täielikku mõju pärssiv seadus omaenda
otsusega kohaldamatuks tunnistada, peaks tõstatama seaduse põhiseadusele
vastavuse küsimuse, esitas Pretore Euroopa Kohtule kaks järgmist
küsimust:a)      Et
vastavalt EMÜ asutamislepingu artiklile 189 ja Euroopa Ühenduste
Kohtu väljakujunenud kohtupraktikale peab vahetult kohaldatavatel
ühenduse sätetel, olenemata liikmesriikide mis tahes normist või tavast,
olema täielik ja ühetaoline õigusmõju nende õigussüsteemis, et kaitsta
üksikisikutele antud subjektiivseid õigusi, siis kas kõnealuste sätete
ulatust tuleb tõlgendada nii, et nende ühenduse sätetega vastuolus
olevate hilisemate siseriiklike meetmete kohaldamise peab otsekohe
lõpetama, ootamata, kuni need meetmed on kõrvaldatud asjaomase
siseriikliku seadusandja meetmega (kehtetuks tunnistamine) või muude
põhiseaduslike asutuste meetmega (põhiseadusevastaseks kuulutamine) –
eriti arvestades seda, et viimasel juhul, kus seetõttu, et siseriiklik
õigus on edasi täielikult toimiv kuni sellise kuulutamiseni, on võimatu
kohaldada ühenduse sätteid ja tagada, et need oleksid täielikult ja
ühetaoliselt kohaldatud, ning kaitsta üksikisikutele antud
subjektiivseid õigusi?b)      Eelmisest
küsimusest lähtudes: olukorras, kus ühenduse õigus möönab, et „vahetult
kohaldatavate” ühenduse sätete tulemusena loodud subjektiivsete õiguste
kaitse võidakse peatada, kuni pädevad siseriiklikud asutused on
vastuolus olevad siseriiklikud meetmed tegelikult kehtetuks tunnistanud,
siis kas sellisel kehtetuks tunnistamisel peab igal juhul olema
täielikult tagasiulatuv mõju, et vältida kahjulikke tagajärgi
kõnealustele subjektiivsetele õigustele? Pöördumine Euroopa Kohtusse8        Itaalia
valitsuse esindaja juhtis oma suulistes märkustes Euroopa Kohtu
tähelepanu Itaalia konstitutsioonikohtu 22. detsembri 1977. aasta
otsusele nr 163/77, mille ta oli teinud vastuseks Milano ja Rooma
kohtute tõstatatud põhiseadusele vastavuse küsimustele ja milles
konstitutsioonikohus kuulutas 30. detsembri 1970. aasta seaduse
nr 1239 teatavad sätted, sealhulgas Pretore di Susa lahendada
olevat vaidlust puudutavad sätted, põhiseadusevastaseks.9        Väideti,
et kuna vaidlusalused sätted on põhiseadusevastaseks tunnistamisega
kõrvaldatud, ei ole Pretore esitatud küsimused enam asjassepuutuvad ja
neile ei ole enam vaja vastata. 10      Selles
osas tuleks märkida, et kooskõlas oma väljakujunenud praktikaga leiab
Euroopa Kohus, et asutamislepingu artikli 177 alusel esitatud
eelotsusetaotlus on kehtiv seni, kuni selle esitanud kohus pole taotlust
tagasi võtnud või kõrgema astme kohus pole seda edasikaebamise korral
tühistanud. 11      Viidatud
kohtuotsusel, mis on tehtud menetluses, millel pole mingit seost
kõnesoleva, Euroopa Kohtult eelotsuse taotlemise tinginud vaidlusega, ei
saa olla sellist toimet ning Euroopa Kohus ei saa hinnata selle mõju
kolmandatele isikutele.12      Seepärast tuleb Itaalia valitsuse esialgne vastuväide arvestamata jätta. Põhiküsimus13      Esimese
küsimuse peamine eesmärk on täpsustada, missugused tagajärjed tulenevad
ühenduse õigusnormi vahetust kohaldatavusest, kui see õigusnorm on
vastuolus liikmesriigi hilisema õigusnormiga.14      Sellistel
juhtudel tähendab vahetu kohaldatavus, et ühenduse õigusnorme tuleb
kohaldada täielikult ja ühetaoliselt kõigis liikmesriikides alates
normide jõustumise kuupäevast kuni nende kehtivuse lõppemiseni.15      Kõnealused
normid on seetõttu õiguste ja kohustuste otsene allikas kõigi jaoks,
keda need puudutavad, olgu tegemist liikmesriikide või üksikisikutega,
kes on ühenduse õigusega reguleeritava õigussuhte pooled.16      See
mõju puudutab ka iga siseriiklikku kohut, kelle ülesanne liikmesriigi
organina on oma pädevuse piires kaitsta ühenduse õigusega üksikisikutele
antud õigusi.17      Veel
enam, vastavalt ühenduse õiguse ülimuslikkuse põhimõttele on ühelt
poolt asutamislepingu sätete ja institutsioonide vahetult kohaldatavate
aktide ning teiselt poolt liikmesriikide siseriikliku õiguse
vastastikune seos selline, et kõnealused sätted ja aktid muudavad
jõustudes automaatselt mittekohaldatavaks nii kõik nendega vastuolus
olevad parajasti kehtivad siseriiklike õigusaktide sätted kui ka –
niivõrd, kui nad moodustavad iga liikmesriigi territooriumil kohaldatava
õiguskorra lahutamatu ja ülimusliku osa – välistavad uute siseriiklike
õigusaktide vastuvõtmise ulatuses, milles nad oleksid vastuolus ühenduse
õigusnormidega.18      Tõepoolest,
kui möönda, et siseriiklikel õigusaktidel, mis tungivad valdkonda,
mille piires seadusandlik võim kuulub ühendusele, või mis on muul viisil
vastuolus ühenduse õigusega, võiks olla õiguslik toime, tähendaks see
liikmesriikide poolt asutamislepingu järgi endale tingimusteta ja
tagasipöördumatult võetud kohustuste kehtivuse eitamist ning ohustaks
ühenduse enda aluseid.19      Sama
järeldus tuleneb asutamislepingu artikli 177 ülesehitusest;
artiklis sätestatakse, et liikmesriigi kohtul on õigus taotleda
eelotsust Euroopa Kohtult, kui ta leiab, et otsuse tegemiseks on vaja
eelotsust ühenduse õigusse puutuvas tõlgendamis- või kehtivusküsimuses.20      Selle
sätte kasulikku mõju vähendataks, kui siseriiklikku kohut takistataks
viivitamata kohaldada ühenduse õigust vastavalt Euroopa Kohtu otsusele
või praktikale.21      Eelöeldust
järeldub, et iga siseriiklik kohus peab oma pädevuse piires kohaldama
ühenduse õigust tervikuna ja kaitsma õigusi, mis see annab
üksikisikutele, ning jätma kohaldamata iga siseriikliku õigusnormi, mis
on sellega vastuolus, olgu kõnealune õigusnorm vastu võetud enne
ühenduse normi või pärast seda.22      Järelikult
on igasugune siseriikliku õiguskorra säte ja igasugune seadusandlik,
haldus- ja kohtupraktika, mis võiks kahjustada ühenduse õiguse toimet
sellega, et ei anna siseriiklikule kohtule, kes on pädev sellist õigust
kohaldama, volitusi teha selle kohaldamise ajal kõik vajalik, et
kõrvaldada siseriiklikud õigusaktid, mis võivad takistada ühenduse
normide täielikku toimet, vastuolus nende nõuetega, mis moodustavad
ühenduse õiguse olemuse.23      Sellise
olukorraga on tegemist ühenduse õigusnormi ja hilisema siseriikliku
seaduse vahelise vastuolu korral, kui vastuolu lahendamine on jäetud
omaenda kaalutlusõigusega asutusele, kes ei ole ühenduse õiguse
kohaldamist tagav kohus, isegi kui ühenduse õiguse täielik toime oleks
takistatud vaid ajutiselt.24      Seepärast
tuleb esimesele küsimusele vastata, et siseriiklik kohus, kes on
kutsutud oma pädevuse piires kohaldama ühenduse õigusnorme, on
kohustatud tagama nende normide täieliku õigusmõju, jättes vajaduse
korral omal algatusel kohaldamata siseriikliku õigusakti sätte, mis on
vastuolus ühenduse õigusega, isegi kui see säte on vastu võetud hiljem,
ja sel kohtul ei ole vaja taotleda või oodata niisuguse sätte eelnevat
kõrvaldamist seadusandlike või muude põhiseaduslike vahenditega.25      Teise
küsimusega tahetakse sisuliselt teada – juhul kui peetakse
aktsepteeritavaks, et ühenduse õigusega antud õiguste kaitse võib
peatada, kuni siseriiklikud võimud on mis tahes siseriiklikud sätted,
mis on nendega vastuolus, tegelikult kõrvaldanud –, kas sellisel
kõrvaldamisel peab igal juhul olema piiramatu tagasiulatuv mõju, et
takistada kõnealuste õiguste ükskõik millist negatiivset mõjutamist.26      Vastusest
esimesele küsimusele järeldub, et siseriiklikud kohtud peavad kaitsma
ühenduse õiguskorraga antud õigusi ja nendel kohtutel ei ole vaja
taotleda või oodata, kuni selleks volitatud siseriiklikud asutused
tegelikult kõrvaldavad siseriiklikud meetmed, mis võiksid takistada
ühenduse normide vahetut ja viivitamatut kohaldamist.27      Seetõttu ei ole teisele küsimusele vaja vastata. Kohtukulud28      Euroopa
Kohtule märkusi esitanud Itaalia Vabariigi valitsuse ja Euroopa
Ühenduste Komisjoni kohtukulusid ei hüvitata. 29      Et
põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus Pretore di Susa’s
poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik
kohus.Esitatud põhjendustest lähtudesEUROOPA KOHUSvastuseks küsimustele, mis talle 28. juuli 1977. aasta määruses esitas Pretore di Susa, otsustab:Siseriiklikul
kohtul, kes on kutsutud oma pädevuse piires kohaldama ühenduse
õigusnorme, on kohustus tagada nende normide täielik õigusmõju, jättes
vajaduse korral omal algatusel kohaldamata siseriikliku õigusakti sätte,
mis on vastuolus ühenduse õigusega, isegi kui see säte on vastu võetud
hiljem, ja sel kohtul ei ole vaja taotleda või oodata niisuguse sätte
eelnevat kõrvaldamist seadusandlike või muude põhiseaduslike
vahenditega.Kutscher SørensenBoscoDonnerPescatore      Mackenzie Stuart      O’KeeffeKuulutatud avalikul kohtuistungil 9. märtsil 1978 Luxembourgis.Kohtusekretär PresidentA. Van Houtte       H. Kutscher* Kohtumenetluse keel: itaalia.