62007CC0378
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JULIANE KOKOTT
esitatud 4. detsembril 2008 (
1
)
Liidetud kohtuasjad C-378/07–C-380/07
Kiriaki Angelidaki jt
versus
Organismos Nomarchiakis Autodioikisis Rethymnis ja Dimos Geropotamou
„Direktiiv 1999/70/EÜ — Tähtajalist tööd käsitleva raamkokkuleppe klauslid 5 ja 8 — Tähtajalised töölepingud avalikus sektoris — Esimene või ainus leping — Järjestikused lepingud — Samaväärne juriidiline meede — Töötajate üldise kaitstuse taseme alandamine — Meetmed kuritarvituste vältimiseks — Sanktsioonid — Avalikus sektoris kehtiv absoluutne keeld muuta tähtajalisi töölepinguid määramata tähtajaga lepinguteks — Direktiivi ebaõige ülevõtmise tagajärjed — Kooskõlaline tõlgendamine”
I. Sissejuhatus
1.
Taas kord palutakse Euroopa Kohtu abi teravas kohtuvaidluses, mis käsitleb Kreeka avalikus teenistuses töötavate tähtajaliste töötajate kaitset. Seekord on aga tähelepanu keskpunktis probleem, mida puudutati seni lahendatud kohtuasjades Adeneler (
2
) ja Vassilakis (
3
) parimal juhul vaid möödaminnes: kas Kreeka avalikus sektoris kehtivad õigusnormid tähtajalise töötamise kohta rikuvad ühenduse õiguses sätestatud kahjustamiskeeldu? Selle keelu tõlgendamine, mida on palutud Euroopa Kohtul käesolevas menetluses teha, on tõenäoliselt oluline ka väljaspool Kreekat.
2.
Täpsemalt käsitletakse käesolevas asjas Kreeka õigusnormi, mille kohaselt ei tohi avalikus sektoris muuta tähtajalisi töösuhteid määramata tähtajaga töösuheteks; nüüdseks on see säte kehtestatud isegi Kreeka põhiseaduses. Eelotsusetaotluse esitanud kohus ning mõned menetlusosalised on igal juhul seisukohal, et Kreeka varasem õiguslik olukord oli tähtajalistele töötajatele palju soodsam kui praegu kehtiv; seetõttu kahtlevad nad uue õigusliku olukorra kooskõlas ühenduse õiguse nõuetega, eriti kahjustamiskeeluga.
3.
Kolmele esitatud eelotsusetaotlusele vastamisel mängib teatud rolli ka palju kritiseeritud kohtuotsus Mangold. (
4
) Ma rõhutan aga siinkohal juba ennetavalt, et käesolev kohtuasi ei puuduta eelnimetatud otsuse vaidlusaluseid lõike vanuse alusel diskrimineerimise keelu kohta, eriti selle keelu dogmaatilisi aluseid ja selle mõju eraisikute vahelistes vaidlustes.
II. Õiguslik raamistik
A. Ühenduse õigus
4.
Ühenduse õigusliku raamistiku moodustab käesolevas asjas nõukogu 28. juuni 1999. aasta direktiiv 1999/70/EÜ, milles käsitletakse Euroopa Ametiühingute Konföderatsiooni (ETUC), Euroopa Tööandjate Föderatsiooni (UNICE) ja Euroopa Riigiosalusega Ettevõtete Keskuse (CEEP) sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta (
5
) (edaspidi „direktiiv 1999/70”). Viidatud direktiiviga rakendatakse erinevaid kutsealasid hõlmava kolme üldorganisatsiooni (ETUC, UNICE ja CEEP) vahel sõlmitud raamkokkulepet tähtajalise töö kohta (edaspidi „raamkokkulepe”), mis on esitatud direktiivi lisas.
5.
Tähtajalist tööd käsitleva raamkokkuleppe eesmärk on anda täiendav panus parema tasakaalu saavutamiseks paindliku tööaja ja töötajate turvalisuse vahel. (
6
) Siinjuures tugineb raamkokkulepe eeldusele, et „määramata tähtajaga töölepingud on praegu ja tulevikus üldine töösuhte vorm tööandjate ja töötajate vahel” (
7
). Samas möönab raamkokkulepe, et „teatavate sektorite, kutse- ja tegevusalade puhul on tähtajalised töölepingud tüüpiline töötamise vorm ning võivad sobida nii tööandjatele kui ka töötajatele” (
8
). Lisaks lähtub raamkokkulepe sellest, et „objektiivsetele alustele tuginevate tähtajaliste töölepingute kasutamine aitab vältida kuritarvitusi” (
9
).
6.
Raamkokkuleppe klausel 1 määratleb kokkuleppe eseme järgmiselt:
„Käesoleva raamkokkuleppe eesmärk on:
a)
parandada tähtajalise töötamise kvaliteeti, tagades mittediskrimineerimise põhimõtte kohaldamise;
b)
luua raamistik, et vältida kuritarvitusi, mis võiksid tuleneda järjestikuste tähtajaliste töölepingute või töösuhete kasutamisest.”
7.
Raamkokkuleppe reguleerimisala kohta sätestab selle klausli 2 lõige 1:
„Kokkulepet kohaldatakse tähtajaliste töötajate suhtes, kellel on tööleping või töösuhe, nagu see on määratletud liikmesriigi seadustes, kollektiivlepingutes või praktikas.”
8.
Raamkokkuleppe klausli 3 lõikes 1 sätestatud mõiste kohaselt tähendab „tähtajaline töötaja” käesolevas kokkuleppes
„isikut, kellel on vahetult tööandja ja töötaja vahel sõlmitud tööleping või töösuhe, milles töölepingu või töösuhte lõpp on määratud objektiivsete tingimustega, milleks võib olla konkreetse kuupäeva saabumine, konkreetse ülesande lõpetamine või konkreetse sündmuse toimumine”.
9.
Raamkokkuleppe klausel 5 käsitleb meetmeid järjestikuste tähtajaliste töölepingute või töösuhete kuritarvitamise vältimiseks:
„1.
Järjestikuste tähtajaliste töölepingute või töösuhete kasutamise võimaliku kuritarvitamise vältimiseks kehtestavad liikmesriigid, olles kooskõlas siseriikliku õiguse, kollektiivlepingute või praktikaga konsulteerinud tööturu osapooltega, ja/või tööturu osapooled konkreetsete sektorite ja/või töötajakategooriate vajadusi arvestades ühe või mitu järgmistest meetmetest, juhul kui kuritarvituste vältimiseks puuduvad samaväärsed juriidilised meetmed:
a)
objektiivsed alused, mis õigustaksid selliste töölepingute või töösuhete uuendamist;
b)
järjestikuste tähtajaliste töölepingute või töösuhete maksimaalne kogukestus;
c)
selliste töölepingute või töösuhete uuendamiste arv.
2.
Liikmesriigid, olles konsulteerinud tööturu osapooltega, ja/või tööturu osapooled määravad vajaduse korral kindlaks, millistel tingimustel tähtajalisi töölepinguid või töösuhteid:
a)
loetakse järjestikusteks;
b)
loetakse määramata tähtajaga töölepinguteks või töösuheteks.”
10.
Lõpetuseks sätestab raamkokkuleppe klausel 8 pealkirja „Rakendussätted” all:
„1.
Liikmesriigid ja/või tööturu osapooled võivad säilitada või kehtestada töötajatele käesoleva kokkuleppe sätetest soodsamad sätted.
[…]
3.
Käesoleva kokkuleppe rakendamine ei õigusta töötajate üldise kaitstuse taseme alandamist kokkuleppega reguleeritavas valdkonnas.
[…]”.
11.
Raamkokkuleppes kasutatud mõistete puhul, mida seal ei ole konkreetselt määratletud, lubab direktiiv 1999/70 liikmesriikidel need määratleda kooskõlas siseriikliku õiguse või praktikaga tingimusel, et kõnealused määratlused järgivad raamkokkuleppe sisu. (
10
) Sel viisil tuleb arvestada iga liikmesriigi olukorda ning konkreetsete sektorite ja ametite erijooni, kaasa arvatud hooajalise tegevuse puhul. (
11
)
12.
Direktiivi 1999/70 artikli 2 esimese lõigu kohaselt on liikmesriigid kohustatud „jõustama käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud normid 10. juuliks 2001” või tagama, et hiljemalt sel kuupäeval „on tööturu osapooled kehtestanud vajalikud meetmed kokkuleppe teel”. Direktiivi artikli 2 teise lõigu kohaselt võivad liikmesriigid saada pärast tööturu osapooltega konsulteerimist aastase lisaaja, kui see on vajalik eriliste raskuste tõttu või rakendamiseks kollektiivlepingu abil. Kreeka sai sellise aastase lisaaja, mis kehtis kuni 10. juulini 2002. (
12
)
B. Siseriiklik õigus
13.
Kreeka õiguse puhul tuleb esiteks viidata spetsiaalselt direktiivi 1999/70 rakendamiseks antud presidendi dekreetidele, teiseks Kreeka põhiseaduse artiklile 103 ning seaduste nr 2190/1994, nr 3250/2004 (
13
) ja nr 2112/1920 erinevatele sätetele.
1. Direktiivi 1999/70 rakendamiseks antud presidendi dekreedid
14.
2. aprillil 2003 jõustunud presidendi dekreet nr 81/2003 (
14
) kehtestab „tähtajalise töölepingu alusel tööle võetud töötajaid puudutava regulatsiooni” ning kõnealuse dekreedi artikli 2 lõike 1 kohaselt kohaldati seda „tähtajalise töölepingu või töösuhte alusel tööle võetud töötajatele”. . aastal jõustunud hilisema presidendi dekreediga nr 180/2004 (
15
) piirati selle sätte kohaldamisala erasektori töösuhetele. (
16
)
15.
Lõpetuseks võeti 19. juulil 2004 jõustunud presidendi dekreediga nr 164/2004 (
17
) vastu avalikus sektoris tähtajaliste töölepingute alusel töötamist käsitlevad erisätted. Dekreedi artikli 2 lõige 1 määrab selle kohaldamisala järgmiselt:
„Käesoleva dekreedi sätteid kohaldatakse avaliku sektori […] ning kommunaal- ja munitsipaalettevõtete töötajatele, kes töötavad tähtajalise palgalise töölepingu või töösuhte alusel või töövõtulepingu või mis tahes muus vormis töölepingu või -suhte alusel, mis varjab alluvussuhte olemasolu.”
16.
Presidendi dekreedi nr 164/2004 artikkel 5 sisaldab järjestikuste lepingute avalikus sektoris lubatavuse kohta muu hulgas järgmisi sätteid:
„1.   Keelatud on sellised järjestikused lepingud, mille on sõlminud ja mida täidavad sama tööandja ja sama töötaja sama või analoogse töö tegemiseks ja samadel või analoogsetel töötingimustel, mis on sõlmitud vähem kui kolmekuuliste ajavahemike järel.
2.   Erandina on selliste lepingute sõlmimine lubatud juhul, kui seda õigustab mõni objektiivne alus. Objektiivse alusega on tegemist juhul, kui esialgsele lepingule järgnevate lepingute sõlmimise põhjuseks on konkreetsed samalaadsed vajadused, mis on otseselt või kaudselt seotud ettevõtja vormi, iseloomu või tegevusega.
[…]
4.   Järjestikku ei või mingil juhul sõlmida rohkem kui kolm lepingut, arvestades järgmise artikli lõiget 2.”
17.
Lisaks sisaldab presidendi dekreedi nr 164/2004 artikkel 6 sätteid lepingute maksimaalse kestuse kohta:
„1.   Niisuguste järjestikuste lepingute puhul, mille on sõlminud ja mida täidavad sama tööandja ja sama töötaja sama või analoogse töö tegemiseks ja samadel või analoogsetel töötingimustel, ei tohi töötamise kogukestus ületada 24 kuud sõltumata sellest, kas need on sõlmitud eelmise artikli või muude kehtivate õigusnormide alusel.
2.   Töötamine kogukestusega üle 24 kuu on lubatud vaid juhul, kui tegemist on töö laadist tulenevalt erikategooriatesse kuuluvate töötajatega, mis on ära nimetatud kehtivates õigusnormides, nt juhtivtöötajad, töötajad, kes on tööle võetud konkreetsete uurimisprogrammide või toetuse kaudu või muul moel rahastatavate programmide raames, samuti töötajad, kes on tööle võetud niisuguste ülesannete täitmiseks, mis tulenevad rahvusvaheliste organisatsioonidega sõlmitud kokkulepetega võetud kohustustest.”
18.
Rikkumiste tagajärgede osas sätestab presidendi dekreedi nr 164/2004 artikkel 7 järgmist:
„1.   Lepingud, mille sõlmimisel on rikutud käesoleva dekreedi artikleid 5 ja 6, on õigustühised.
2.   Juhul kui tühist lepingut on täidetud – kas osaliselt või täielikult –, on töötajal õigus talle maksmisele kuuluvatele summadele; makstud summad ei kuulu tagastamisele. Töötajal on õigus hüvitisele summas, millele on lepingu lõpetamise korral õigus võrdväärsel määramata tähtajaga töölepingu alusel töötaval töötajal. Kui tühiseid lepinguid on rohkem kui üks, võetakse hüvitise arvutamisel aluseks asjassepuutuvate tühiste lepingute alusel töötamise kogukestus. Summad, mida tööandja on töötajale maksnud, jäetakse eeskirju rikkunud poole kanda.
3.   Käesoleva dekreedi artiklite 5 ja 6 rikkumise korral on karistusena ette nähtud vabadusekaotus […]. Kui rikkumine on toime pandud hooletusest, on selle eest vastutava isiku puhul vabadusekaotuse ülemmääraks 1 aasta. Lisaks on kõnealuse rikkumise puhul tegemist raske distsiplinaarsüüteoga.”
19.
Presidendi dekreedi nr 164/2004 artikkel 11 sisaldab muu hulgas järgmisi üleminekusätteid:
„1.   Juhul kui järjestikused lepingud artikli 5 lõike 1 mõttes on sõlmitud enne käesoleva dekreedi jõustumist ning on jõustumise hetkel kehtivad, muutuvad need käesolevast hetkest määramata tähtajaga töölepinguteks siis, kui on täidetud allpool toodud kumulatiivsed tingimused:
a)
järjestikuste lepingute kogukestus enne dekreedi jõustumist on sõltumata uuendamiste arvust vähemalt 24 kuud või lepingut on pärast esialgse lepingu sõlmimist uuendatud vähemalt kolm korda käesoleva dekreedi artikli 5 lõike 1 mõttes, nii et töötamise kogukestus 24-kuulise perioodi jooksul esialgsest lepingust arvestades on olnud vähemalt 18 kuud.
b)
punktis a nimetatud töötamise kogukestus peab olema saadud ühes ja samas asutuses töötamisel kas samal või analoogsel ametikohal ning samadel või analoogsetel tingimustel esialgses töölepingus ette nähtutega; […]
c)
lepingu esemeks peab olema tegevus, mis vastab otseselt ja vahetult asjassepuutuva asutuse kindlatele ja pikaajalistele vajadustele, kuivõrd need vajadused tulenevad asutuse tegevusvaldkonda kuuluvast avalikust huvist;
d)
töötamise kogukestus eespool toodud tähenduses peab olema saadud täis- või osalise tööajaga töötades ning täidetud tööülesanded peavad olema samad või analoogsed esialgses lepingus nimetatud tööülesannetega. […]
2.   Selleks et kontrollida, kas eelmises lõikes nimetatud tingimused on täidetud, peab töötaja kahe kuu jooksul alates käesoleva dekreedi jõustumisest esitama pädevale ametiasutusele taotluse, kus on loetletud eespool viidatud tingimusi kinnitavad asjaolud. Asjassepuutuva põhjendatud arvamuse, kus igal üksikjuhtumil on antud hinnang sellele, kas eelmises lõigus nimetatud tingimused on täidetud, koostab asjassepuutuva juriidilise isiku personalikomitee või selle puudumisel samaväärne organ, või niisuguse organi puudumisel kas haldusnõukogu või juhatus – või kehtivate õigusnormide kohaselt samaväärne organ. Munitsipaal- või kommunaalettevõtete puhul on pädevaks organiks vastava kohaliku omavalitsusüksuse juhtorgan, kes teeb otsused ettevõtja haldusnõukogu või ettevõtja juhatuse ettepaneku alusel. Eespool nimetatud pädev organ annab muu hulgas hinnangu sellele, kas töölepingud või muud lepingud ja suhted varjavad tegelikkuses alluvussuhet. Pädev organ esitab arvamuse hiljemalt viie kuu jooksul arvates käesoleva dekreedi jõustumisest.
3.   Pädeva organi poolt vastavalt lõikele 2 esitatud arvamused – positiivsed või negatiivsed – edastatakse viivitamata kõrgemale personalivaliku komiteele [Anotato Symvoulio Epilogis Prosopikou, edaspidi „ASEP”], kes võtab nende alusel seisukoha kolme kuu jooksul arvamuse kättesaamisest.
4.   Selle artikli sätteid kohaldatakse avaliku sektori […] ning munitsipaalettevõtete töötajatele […].
5.   Käesoleva artikli lõike 1 sätteid kohaldatakse ka lepingutele, mis lõppesid dekreedi jõustumisele eelnenud kolme kuu jooksul; neid lepinguid käsitletakse järjestikuste lepingutena, mis kehtivad kuni dekreedi jõustumiseni. Selle artikli lõike 1 punktis a nimetatud tingimus peab olema täidetud lepingu lõppemise kuupäeval.
[…]”.
2. Tähtajalist tööd mõjutavad muud sätted
a) Kreeka põhiseaduse sätted
20.
Kreeka põhiseaduse artikli 103 lõige 2 sätestab järgmist:
„Kedagi ei või nimetada koosseisulisele ametikohale, mida ei ole seadusega ette nähtud. Eriseadusega võib ette näha, et ettenägematute ja kiireloomuliste vajaduste katmiseks võib erandina teenistujaid värvata eraõigusliku tähtajalise lepingu alusel.”
21.
Kreeka põhiseaduse artikli 103 lõige 8, mis jõustus 7. aprillil 2001, näeb ette:
„Riigi ja avaliku sektoriga laiemas tähenduses, nii nagu seda igal konkreetsel juhul määratletakse, sõlmitavate eraõiguslike töösuhete tingimused ja kestus määratakse kindlaks seadusega, eesmärgiga täita lõike 3 esimese lausega hõlmamata ametikohti või katta kas ajutisi või ettenägematuid ja kiireloomulisi vajadusi lõike 2 teise lause tähenduses. Samuti määratakse seadusega kindlaks ülesanded, mida käesolevas lõikes nimetatud töötajad võivad täita. Esimeses lauses nimetatud töötajaid ei või ametisse nimetada seadusega ning keelatud on ka vastavate lepingute muutmine tähtajatuteks lepinguteks. Käesolevas lõikes nimetatud keeld kuulub kohaldamisele ka töötajate puhul, kes on tööle võetud töövõtulepingu alusel.”
b) Seadused nr 2190/1994, nr 2527/1997 ja nr 3250/2004
22.
Seaduse nr 2190/1994 (
18
) artiklist 21 tuleneb, et Kreekas võivad avalik sektor ja avalik-õiguslikud juriidilised isikud hooajaliste või muude perioodiliste või ajutiste vajaduste korral värvata personali eraõigusliku tähtajalise töölepingu alusel. Sellise personali töötamisperioodi kestus ei või 12-kuulise ajavahemiku vältel ületada 8 kuud. Kui personali värvatakse vastavalt kehtivatele eeskirjadele ajutiselt kas kiireloomuliste vajaduste katteks, olemasolevate töötajate äraoleku tõttu või vabade töökohtade olemasolul, ei või ühe inimese töötamisperiood ületada 4 kuud. Nii sama aasta jooksul lepingu pikendamine või uue lepingu sõlmimine kui ka lepingu muutmine määramata tähtajaga lepinguks on õigustühised.
23.
Seaduse nr 3250/2004 artikli 1 kohaselt võivad riik, esimese ja teise astme territoriaalsed omavalitsusüksused ning avalik-õiguslikud juriidilised isikud värvata tähtajaliste eraõiguslike töölepingute alusel osalise tööajaga tööle personali elanikkonnale suunatud sotsiaalset laadi teenuste osutamiseks. Sellist personali võib värvata ainult täiendavate avalikkusele suunatud teenuste osutamise vajaduste rahuldamiseks ning see ei mõjuta eelmises lauses nimetatud asutuste koosseisuliste töökohtade struktuuri. Lepingu kestus ei tohi ületada 18 kuud. Sama töötajaga võib uue lepingu sõlmida alles pärast nelja kuu möödumist eelmise lepingu lõppemisest. Lepingu alusel töötavate isikute tööaeg ei tohi ületada 20 tundi nädalas.
24.
Seaduse nr 2527/1997 artikli 6 lõike 1 kohaselt on avaliku sektori teenistuste ja avalik-õiguslike juriidiliste isikute poolt töölepingu sõlmimise eelduseks muu hulgas see, et täidetavad ülesanded ei kuulu vastava asutuse teenistujate tavapäraste töökohustuste hulka ning et nad ei saa neid ülesandeid täita. Töövõtulepingud, mis on sõlmitud kindlate ja pikaajaliste vajaduste rahuldamiseks, on täies ulatuses õigustühised.
c) Seadus nr 2112/1920
25.
Nagu märgib eelotsuseataotluse esitanud kohus, võib tähtajalistele töösuhetele jätkuvalt kohaldada ka seadust nr 2112/1920, (
19
) ja seda ka seoses avaliku sektori töötajatega. (
20
) Selle seaduse artikli 8 lõige 3 sätestab: (
21
)
„Käesolevas seaduses sätestatut kohaldatakse ka tähtajaliste töölepingute suhtes, kui niisugust kestust ei õigusta mitte lepingu laad, vaid kui leping on sõlmitud ettekavatsetult tähtajalisena eesmärgiga eirata käesoleva seaduse sätteid töölepingu kohustusliku lõpetamise kohta.”
26.
Nagu väidab eelotsusetaotluse esitanud kohus Kreeka kohtupraktikale tuginedes, tuleneb seaduse nr 2112/1920 artikli 8 lõikest 3, et tähtajalist töölepingut käsitletakse määramata tähtajaks sõlmitud töölepinguna, kui tähtaja seadmiseks puudub objektiivne alus. See kehtib ka üksiku tähtajalise töölepingu puhul, mistõttu ei ole vajalik mitme järjestikuse tähtajalise töölepingu olemasolu.
27.
Peale selle viitab eelotsusetaotluse esitanud kohus asjaolule, et Kreeka Areios Pagos (
22
) käsitles seaduse nr 2112/1920 artikli 8 lõikes 3 sisalduvat regulatsiooni samaväärse juriidilise meetmena raamkokkuleppe klausli 5 lõike 1 mõttes, ja seda sõltumata sellest, kas tegemist on era- või avaliku sektori tähtajaliste töölepingutega; Kreeka põhiseaduse artikli 103 lõige 8 seda ei keela. (
23
)
28.
Kohtuasja materjalidest nähtub siiski, et see sama Areios Pagos muutis hiljem oma kohtupraktikat ning langetas otsuse, et arvestades Kreeka põhiseaduse artikli 103 lõikes 8 kehtestatud keeldu, ei saa avaliku sektori tähtajalisi töölepinguid muuta määramata tähtajaga lepinguteks, isegi kui need on sõlmitud kindlate ja pikaajaliste vajaduste rahuldamiseks. (
24
)
III. Asjaolud ja põhikohtuasi
29.
Kõik põhikohtuasja hagejad kohtuasjas C-378/07 sõlmisid 2005. aastal eraõiguslikud töölepingud kostjaks oleva Kreeta saarel asuva kohaliku omavalitsuse üksuse Normarchiaki Aftodioikisi Rethymnisega. (
25
) Kõik lepingud olid 18-kuulise tähtajaga ning ühtegi neist ei pikendatud või uuendatud pärast tähtaja lõppu. (
26
)
30.
Seevastu olid põhikohtuasja hageja kohtuasjas C-379/07 ja mõlemad põhikohtuasja hagejad kohtuasjas C-380/07 seotud kostjaks oleva Kreeta saarel asuva kohaliku omavalitsuse üksuse Dimos Geropotamou’ga (
27
) kolme järjestikuse töösuhte kaudu. Need töösuhted põhinesid tähtajalistel töölepingutel, mida käsitleti osaliselt töövõtulepingutena ja osaliselt tähtajaliste töölepingutena. Nagu nähtub kohtuasja materjalidest, puudutasid lepingud perioodi 2003. aasta detsembrist kuni 2006. aasta detsembrini; ühel juhul järgnes tähtajalise lepingu lõppemisele vahetult uus tähtajaline leping, teistel juhtudel jäi lepingute vahele üks kuni maksimaalselt 28 päeva. (
28
)
31.
Kõigi kolme põhikohtuasja hagejad väidavad Monomeles Protodikeio Rethymnises (
29
) (edaspidi ka „eelotsusetaotluse esitanud kohus”), et nende töösuhted katsid tegelikult kindlaid ja pikaajalisi vajadusi ning need olid vormistatud tähtajaliste töölepingutena või töövõtulepingutena üksnes tööõiguse sätetest kõrvalehiilimiseks. (
30
) Nad tuginevad muu hulgas seaduse nr 2112/1920 artikli 8 lõikele 3, mida tuleb tõlgendada ja kohaldada kooskõlas direktiiviga 1999/70; seetõttu tuleb nende lepinguid käsitleda määramata tähtajaga töölepingutena. Seda ei keela ka Kreeka põhiseaduse artikli 103 lõige 8, sest avaliku sektori suhtes kehtiv keeld muuta tähtajalisi töösuhteid määramata tähtajaga töösuheteks käsitleb vaid selliseid lepinguid, mis on sõlmitud tõepoolest avalik-õigusliku tööandja ajutise, ettenägematu või kiireloomulise vajaduse rahuldamiseks.
32.
Seega taotlevad kõigi kolme põhikohtuasja hagejad, et kohus tuvastaks, et nad on vastavate kostjateks olevate kohaliku omavalitsuse üksustega määramata tähtajaga töölepingute kaudu seotud ning nõuavad töösuhete jätkamist.
IV. Eelotsusetaotlused ja menetlus Euroopa Kohtus
A. Kohtuasi C-378/07
33.
Kohtuasjas C-378/07 otsustas eelotsusetaotluse esitanud kohus oma 19. juuli 2007. aasta määrusega menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas raamkokkuleppe osalise tööaja kohta, mis on lisatud direktiivile 1999/70/EÜ, klauslit 5 ja klausli 8 lõikeid 1 ja 3 tuleb tõlgendada nii, et ühenduse õigus ei luba liikmesriigil võtta selle kokkuleppe kohaldamiseks meetmeid,
a)
kui siseriiklikus õiguskorras on juba enne direktiivi 1999/70 jõustumist olemas samaväärsed juriidilised meetmed raamkokkuleppe klausli 5 lõike 1 tähenduses ja
b)
kui raamkokkuleppe kohaldamiseks võetud meetmete tagajärjel alaneks tähtajaliste töötajate üldise kaitstuse tase siseriiklikus õiguskorras?
2.
Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav:
siis kas juhul, kui tegemist ei ole mitte paljude järjestikuste lepingutega, vaid üheainsa tähtajalise töölepinguga, mis ei ole tegelikult sõlmitud mitte tööandja ajutiste, erakorraliste või kiireloomuliste, vaid „kindlate ja pikaajaliste” vajaduste katmiseks, on tähtajalistele töötajatele ette nähtud kaitse taseme alanemine seotud raamkokkuleppe ja eespool viidatud direktiivi kohaldamisega? Kas sellest tulenevalt on niisugune kaitsetaseme alandamine ühenduse õiguse kohaselt keelatud või lubatud?
3.
Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav:
siis kas juhul, kui siseriiklikus õiguskorras on juba enne direktiivi 1999/70 jõustumist olemas selline samaväärne juriidiline meede raamkokkuleppe klausli 5 lõike 1 tähenduses nagu põhikohtuasjas käsitletav seaduse nr 2112/1920 artikli 8 lõige 3, kujutab see, kui raamkokkuleppe kohaldamiseks võetakse vastu niisugune seadusandlik meede nagu põhikohtuasjas käsitletav presidendi dekreedi nr 164/2004 artikkel 11, endast tähtajaliste töötajate üldise kaitstuse taseme lubamatut alandamist siseriiklikus õiguskorras raamkokkuleppe klausli 8 lõigete 1 ja 3 tähenduses:
a)
kui niisugune raamkokkuleppe kohaldamiseks vastu võetud seadusandlik meede kuulub kohaldamisele vaid juhtudel, kui tegemist on paljude järjestikuste tähtajaliste töölepingute või suhetega, ning selle kohaldamisalast on välja jäetud sellised lepingulised teenistujad, kes on sõlminud mitte palju järjestikusi, vaid üheainsa tähtajalise töölepingu, katmaks tööandja „kindlaid ja pikaajalisi” vajadusi, samas kui varem kehtinud samaväärne õigusnorm reguleeris kõiki tähtajalisi töölepinguid, sh juhtumeid, mil töötaja oli sõlminud üheainsa tähtajalise töölepingu mitte tööandaja ajutiste, erakorraliste ja kiireloomuliste, vaid „kindlate ja pikaajaliste” vajaduste katmiseks?
b)
kui nimetatud raamkokkuleppe kohaldamiseks vastu võetud seadusandlik meede näeb tähtajaliste töötajate kaitse ja kuritarvituste vältimise eesmärgil – raamkokkuleppe tähenduses – õigusliku tagajärjena ette tähtajaliste töölepingute ümberkvalifitseerimise määramata tähtajaga töölepinguteks ex nunc, samas kui varem kehtinud samaväärsed õigusnormid nägid ette tähtajaliste töölepingute ümberkvalifitseerimise määramata tähtajaga töölepinguteks alates lepingu sõlmimisest (ex tunc)?
4.
Jaatava vastuse korral esimesele küsimusele:
siis kas juhul, kui siseriiklikus õiguskorras on juba enne direktiivi 1999/70 jõustumist olemas selline samaväärne meede raamkokkuleppe klausli 5 lõike 1 tähenduses nagu põhikohtuasjas käsitletav seaduse nr 2112/1920 artikli 8 lõige 3, kujutab endast tähtajaliste töötajate üldise kaitstuse taseme lubamatut alandamist siseriiklikus õiguskorras raamkokkuleppe klausli 8 lõigete 1 ja 3 tähenduses see, kui Kreeka seadusandja on nimetatud direktiivi Kreeka õiguskorda ülevõtmisel otsustanud – ühelt poolt – jätta eespool nimetatud presidendi dekreediga nr 164/2004 ette nähtud kaitse alt välja niisugused kuritarvitamised, mil töötaja on sõlminud üheainsa tähtajalise töölepingu, mis ei ole tegelikult mõeldud mitte tööandja ajutiste, erakorraliste või kiireloomuliste, vaid „kindlate ja pikaajaliste” vajaduste katmiseks, ning – teiselt poolt – ei ole võtnud vastu sellist konkreetset juhtu reguleerivat ja tõhusat analoogset meedet, mis määraks töötajate kaitsmiseks kindlaks niisuguse kuritarvitamise õiguslikud tagajärjed lisaks üldisele kaitsele, mis on Kreeka õiguskorras tööõiguse üldnormidega ette nähtud juhtudeks, kui tööd on tehtud tühise lepingu alusel (sõltumata sellest, kas tegemist on kuritarvitustega raamkokkuleppe tähenduses), ning mis hõlmab töötaja õigust nõuda töötasu ning töölepingu lõpetamisega kaasneva hüvitise maksmist sõltumata sellest, kas ta töötas kehtiva töölepingu alusel või mitte, arvestades sellega, et:
a)
siseriiklikus õiguses mis tahes töösuhte puhul ette nähtud töötasu ja töölepingu lõpetamisega kaasneva hüvitise maksmise kohustus ei ole suunatud spetsiifiliselt kuritarvituste vältimisele raamkokkuleppe tähenduses, ja
b)
varem kehtinud samaväärse juriidilise meetme kohaldamise õiguslik tagajärg on (üheainsa) tähtajalise töölepingu ümberkvalifitseerimine määramata tähtajaga töölepinguks?
5.
Kui vastused eelnevatele küsimustele on jaatavad:
siis kas siseriiklik kohus peab, tõlgendades oma siseriiklikku õigust kooskõlas direktiiviga 1999/70, jätma kohaldamata sellised sätted –, mis on vastuolus selle direktiiviga ning mis sisalduvad juriidilises meetmes, mis võeti vastu raamkokkuleppe kohaldamiseks, kuid mis toovad kaasa tähtajaliste töötajate üldise kaitstuse taseme alanemise siseriiklikus õiguskorras – nagu need presidendi dekreedi nr 164/2004 sätted, millega on vaikivalt, kuid selgelt jäetud vastava kaitse alt välja niisugused kuritarvitamised, mil töötaja on sõlminud üheainsa tähtajalise töölepingu, mis ei ole tegelikult mõeldud mitte tööandja ajutiste, erakorraliste või kiireloomuliste, vaid „kindlate ja pikaajaliste” vajaduste katmiseks, ning kohaldama nende asemel enne direktiivi jõustumist kehtinud samaväärse siseriikliku juriidilise meetme sätteid nagu seaduse nr 2112/1920 artikli 8 lõiget 3?
6.
Juhul kui siseriiklik kohus leiab, et tähtajalist tööd käsitlevas kohtuasjas on põhimõtteliselt kohaldatav selline säte (käesolevas kohtuasjas seaduse nr 2112/1920 artikli 8 lõige 3), mis kujutab endast samaväärset juriidilist meedet raamkokkuleppe klausli 5 lõike 1 tähenduses ja kui nimetatud sätte alusel kvalifitseeritakse selle tuvastamisel, et – kasvõi üksainus – tööleping on sõlmitud tähtajaliselt, ilma et see oleks tehtava töö laadi, liigi või selle iseloomulike omaduste alusel objektiivselt õigustatud, see tööleping ümber määramata tähtajaga töölepinguks, siis:
a)
kas ühenduse õigusega on kooskõlas selline siseriikliku õiguse tõlgendamine ja kohaldamine siseriikliku kohtu poolt, mille kohaselt kujutab avalikus sektoris tähtajalise töölepingu sõlmimise objektiivset õigustust igal juhul asjaolu, et lepingu sõlmimise õiguslik alus oli säte, mis käsitleb tähtajaliste töölepingute abil tööle võtmist erakorraliste, lisanduvate, kiireloomuliste ja ajutiste sotsiaalsete vajaduste katmiseks (käesoleval juhul seadus nr 3250/2004), ning seda isegi siis, kui tegelikult kaetakse kindlaid ja pikaajalisi vajadusi?
b)
kas ühenduse õigusega on vastuolus selline siseriikliku õiguse tõlgendamine ja kohaldamine siseriikliku kohtu poolt, mille kohaselt tuleb sätet, mis keelab avalikus sektoris sõlmitud tähtajaliste töölepingute muutmise määramata tähtajaga töölepinguteks, tõlgendada nii, et avalikus sektoris on tähtajalise töölepingu või suhte muutmine määramata tähtajaga töölepinguks või suhteks ilma eranditeta ja igal juhul keelatud, ning seda isegi siis, kui nimetatud lepingu sõlmimisel tähtajalisena oli tegemist kuritarvitamisega, kuna tegelikkuses olid need vajadused, mille katmiseks vastav leping sõlmiti, kindlad ja pikaajalised, ning siseriiklikule kohtule ei ole jäetud võimalust tuvastada sellisel juhul vaidlustatud töösuhte tegelikku laadi ja kvalifitseerida see nõuetekohaselt määramata tähtajaga töölepinguna? Või peaks selline keeld piirduma ainult tähtajaliste töölepingutega, mis sõlmiti tõepoolest ajutiste, ettenägematute, kiireloomuliste, erakorraliste või sarnaste vajaduste katmiseks, laienemata juhtudele, mil leping sõlmiti tegelikult kindlate ja pikaajaliste vajaduste katmiseks?”
B. Kohtuasi C-379/07
34.
Kohtuasjas C-379/07 otsustas eelotsusetaotluse esitanud kohus oma20. juuli 2007. aasta määrusega menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas raamkokkuleppe osalise tööaja kohta, mis on lisatud direktiivile 1999/70/EÜ, klauslit 5 ja klausli 8 lõikeid 1 ja 3 tuleb tõlgendada nii, et ühenduse õigus ei luba liikmesriigil võtta selle kokkuleppe kohaldamiseks meetmeid,
a)
kui siseriiklikus õiguskorras on juba enne direktiivi jõustumist olemas samaväärsed juriidilised meetmed raamkokkuleppe klausli 5 lõike 1 tähenduses, ja
b)
kui raamkokkuleppe kohaldamiseks võetud meetmete tagajärjel alaneks tähtajaliste töötajate üldise kaitstuse tase siseriiklikus õiguskorras?
2.
Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav:
siis kas juhul, kui siseriiklikus õiguskorras on juba enne direktiivi 1999/70 jõustumist olemas selline samaväärne juriidiline meede raamkokkuleppe klausli 5 lõike 1 tähenduses nagu põhikohtuasjas käsitletav seaduse nr 2112/1920 artikli 8 lõige 3, kujutab see, kui raamkokkuleppe kohaldamiseks võetakse vastu niisugune seadusandlik meede nagu põhikohtuasjas käsitletava presidendi dekreedi nr 164/2004 artikkel 11, endast tähtajaliste töötajate üldise kaitstuse taseme lubamatut alandamist siseriiklikus õiguskorras raamkokkuleppe klausli 8 lõigete 1 ja 3 tähenduses, kui:
a)
niisugune juriidiline meede, mille eesmärk on raamkokkuleppe rakendamine, võeti vastu pärast direktiivi 1999/70 siseriiklikusse õigusesse ülevõtmise tähtaja möödumist, kuid selle rationae temporis kohaldamisalasse kuuluvad üksnes sellised tähtajalised töölepingud ja suhted, mis selle jõustumise hetkel kehtisid või mis lõppesid jõustumisele eelneva, kuid direktiivi ülevõtmiseks ette nähtud tähtaja lõpule järgneva kindlaksmääratud ajavahemiku jooksul, samas kui varem kehtinud samaväärsete õigusnormide kohaldamisala ei olnud ajaliselt piiratud ja hõlmas kõiki tähtajalisi töölepinguid, mis sõlmiti, kehtisid või olid lõppenud kõnealuse direktiivi jõustumise päeval ja selle ülevõtmiseks ette nähtud tähtaja lõpul;
b)
niisuguse juriidilise meetme, mille eesmärk on raamkokkuleppe rakendamine, kohaldamisalasse kuuluvad üksnes sellised tähtajalised töölepingud või suhted, mis peavad selleks, et neid loetaks järjestikusteks, vastama kumulatiivselt järgmistele tingimustele: i) eri lepingute vaheline ajavahemik ei tohi olla pikem kui 3 kuud ja ii) lepingute kogukestus peab nimetatud meetme jõustumise hetkel olema vähemalt 24 kuud ning seda sõltumata uuendamiste arvust või juhul, kui lepingut on pärast esialgse lepingu sõlmimist uuendatud vähemalt kolm korda, peab nende alusel töötamise kogukestus 24-kuulise perioodi jooksul esialgsest lepingust arvestades olema vähemalt 18 kuud, samas kui varem kehtinud samaväärsed normid ei kehtestanud selliseid tingimusi, vaid kuulusid kohaldamisele kõigi (järjestikuste) tähtajaliste töölepingute suhtes olenemata töötamise miinimumkestusest ja lepingu uuendamise miinimumarvust;
c)
nimetatud raamkokkuleppe kohaldamiseks vastu võetud seadusandlik meede näeb tähtajaliste töötajate kaitse ja kuritarvituste vältimise eesmärgil – raamkokkuleppe tähenduses – õigusliku tagajärjena ette tähtajaliste töölepingute ümberkvalifitseerimise määramata tähtajaga töölepinguteks ex nunc, samas kui varem kehtinud samaväärsed õigusnormid nägid ette tähtajaliste töölepingute ümberkvalifitseerimise määramata tähtajaga töölepinguteks alates lepingu sõlmimisest (ex tunc)?
3.
Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav:
siis kas juhul, kui siseriiklikus õiguskorras on juba enne direktiivi 1999/70 jõustumist olemas selline samaväärne juriidiline meede raamkokkuleppe klausli 5 lõike 1 tähenduses nagu põhikohtuasjas käsitletav seaduse nr 2112/1920 artikli 8 lõige 3, kujutab see, kui raamkokkuleppe kohaldamiseks võetakse vastu niisugune seadusandlik meede nagu põhikohtuasjas käsitletav presidendi dekreedi nr 164/2004 artikkel 7 – mis näeb juhtudeks, kui tegemist on järjestikuste tähtajaliste töölepingute kuritarvitusliku kasutamisega, tähtajaliste töötajate kaitseks niisuguse kuritarvitamise vastu ette üksnes tööandja kohustuse maksta neile töötasu ja töölepingu lõpetamise hüvitist – endast tähtajaliste töötajate üldise kaitstuse taseme lubamatut alandamist siseriiklikus õiguskorras raamkokkuleppe klausli 8 lõigete 1 ja 3 tähenduses, arvestades sellega, et
a)
tööandja kohustus maksta töötasu ja töölepingu lõpetamisega kaasnevat hüvitist on siseriiklikus õiguses ette nähtud mis tahes töösuhte puhul ja ei ole suunatud spetsiifiliselt kuritarvituste vältimisele raamkokkuleppe tähenduses; ning
b)
varem kehtinud samaväärsete õigusnormide kohaldamise õiguslik tagajärg on järjestikuste tähtajaliste töölepingute ümberkvalifitseerimine määramata tähtajaga töölepinguks?
4.
Kui vastused eelnevatele küsimustele on jaatavad, siis:
kas siseriiklik kohus peab, tõlgendades oma siseriiklikku õigust kooskõlas direktiiviga 1999/70, jätma kohaldamata sellised sätted –, mis on vastuolus selle direktiiviga ning mis sisalduvad juriidilises meetmes, mis võeti vastu raamkokkuleppe kohaldamiseks, kuid mis toovad kaasa tähtajaliste töötajate üldise kaitstuse taseme alanemise siseriiklikus õiguskorras – nagu presidendi dekreedi nr 164/2004 artiklid 7 ja 11 – ning kohaldama nende asemel enne direktiivi jõustumist kehtinud samaväärse siseriikliku juriidilise meetme sätteid, nagu seaduse nr 2112/1920 artikli 8 lõiget 3?
5.
Juhul kui siseriiklik kohus leiab, et tähtajalist tööd käsitlevas kohtuasjas on põhimõtteliselt kohaldatav selline säte (käesolevas kohtuasjas seaduse nr 2112/1920 artikli 8 lõige 3), mis kujutab endast samaväärset juriidilist meedet raamkokkuleppe klausli 5 lõike 1 tähenduses ja kui selle sätte alusel kvalifitseeritakse juhul, kui tuvastatakse, et töölepingud on sõlmitud tähtajaliselt, ilma et see oleks tehtava töö laadi, liigi või selle iseloomulike omaduste alusel objektiivselt õigustatud, need töölepingud ümber määramata tähtajaga töölepinguks, siis:
a)
kas ühenduse õigusega on kooskõlas selline siseriikliku õiguse tõlgendamine ja kohaldamine siseriikliku kohtu poolt, mille kohaselt kujutab avalikus sektoris tähtajalise töölepingu sõlmimise objektiivset õigustust igal juhul asjaolu, et lepingu sõlmimise õiguslik alus oli säte, mis käsitleb tähtajaliste töölepingute abil tööle võtmist erakorraliste, lisanduvate, kiireloomuliste ja ajutiste sotsiaalsete vajaduste katmiseks, ning seda isegi siis, kui tegelikult kaetakse „kindlaid ja pikaajalisi” vajadusi;
b)
kas ühenduse õigusega on kooskõlas selline siseriikliku õiguse tõlgendamine ja kohaldamine siseriikliku kohtu poolt, mille kohaselt tuleb sätet, mis keelab avalikus sektoris sõlmitud tähtajaliste töölepingute muutmise määramata tähtajaga töölepinguteks, tõlgendada nii, et avalikus sektoris on tähtajalise töölepingu või -suhte muutmine määramata tähtajaga töölepinguks või -suhteks ilma eranditeta ja igal juhul keelatud, ning seda isegi siis, kui nimetatud lepingu sõlmimisel tähtajalisena oli tegemist kuritarvitamisega, kuna tegelikkuses olid need vajadused, mille katmiseks vastav leping sõlmiti, kindlad ja pikaajalised, ning siseriiklikule kohtule ei ole jäetud võimalust tuvastada sellisel juhul vaidlustatud töösuhte tegelikku laadi ja kvalifitseerida see nõuetekohaselt määramata tähtajaga töölepinguna? Või peaks selline keeld piirduma ainult tähtajaliste töölepingutega, mis sõlmiti tõepoolest ajutiste, ettenägematute, kiireloomuliste, erakorraliste või sarnaste vajaduste katmiseks, laienemata juhtudele, mil leping sõlmiti tegelikult kindlate ja pikaajaliste vajaduste katmiseks?”
C. Kohtuasi C-380/07
35.
Kohtuasjas C-380/07 otsustas eelotsusetaotluse esitanud kohus oma 23. juuli 2007. aasta määrusega menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule samad eelotsuse küsimused mis esitati kohtuasjas C-379/07. (
31
)
D. Menetlus Euroopa Kohtus
36.
Euroopa Kohtu presidendi 12. novembri 2007. aasta määrusega liideti kohtuasjad C-378/07, C-379/07 ja C-380/07 kirjalikuks ja suuliseks menetlemiseks ja kohtuotsuse tegemiseks.
37.
Euroopa Kohtus avaldasid suuliselt ja kirjalikult arvamust kõigi kolme põhikohtuasja hagejad, Kreeka valitsus ja Euroopa Ühenduste Komisjon. Kolme põhikohtuasja kostjad ja Itaalia valitsus esitasid kirjalikud seisukohad.
V. Eelotsusetaotluse vastuvõetavus
38.
Mõned menetlusosalised väljendavad oma kirjalikes seisukohtades kahtlusi küsimuste vastuvõetavuse osas.
A. Üldine debatt Kreeka õiguse üle
39.
Terav debatt Kreeka siseriikliku õiguse teatud sätete, eriti seaduse nr 2112/1920 artikli 8 lõike 3 kohaldatavuse ja tõlgendamise üle on pannud Kreeka valitsuse eelotsusetaotluse vastuvõetavuses kahtlema.
40.
Ma ei jaga seda kahtlust. Eelotsusetaotlustes on siseriikliku õiguse raamistikku piisavalt selgelt kirjeldatud, võimaldamaks Euroopa Kohtul teha asjakohane otsus. Eelotsusetaotlusele vastamisel saab Euroopa Kohus tugineda üksnes eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt esitatud andmetele siseriikliku õiguse kohta, sest Euroopa Kohus ei tõlgenda siseriiklikke õigusnorme ega otsusta eelotsusetaotluse esitanud kohtu antud tõlgenduse õigsuse üle. (
32
) Seega ei mõjuta asjaolu, et erinevate menetlusosaliste seisukohad ei kattu eelotsusetaotluse esitanud kohtu õigusliku tõlgendusega, eelotsusetaotluse vastuvõetavust.
B. Korduvate tähtajaliste lepingute mitte kasutamine kohtuasjas C-378/07
41.
Lisaks viitavad Kreeka valitsus ja komisjon asjaolule, et kohtuasjas C-378/07 on tegemist üksnes tähtajalise töösuhte ühekordse kasutamisega, samas kui raamleping käsitleb järjestikuste tähtajaliste töösuhete kasutamisest tulenevaid kuritarvitusi. Seetõttu kahtlevad mõlemad menetlusosalised, kas vastus kohtuasjas C-378/07 esitatud eelotsuse küsimustele või vähemalt osadele esitatud küsimustest on asjakohane.
42.
Ka need kahtlused ei ole põhjendatud. Tähelepanuta ei tohi jätta asjaolu, et kohtuasja C-378/07 ning ka mõlema ülejäänud kohtuasja eelotsuse küsimused on esitatud kahjustamiskeeldu (raamkokkuleppe klausli 8 lõige 3) silmas pidades. Ei raamkokkuleppest ega Euroopa Kohtu senisest praktikast tulene üheselt, et see kahjustamiskeeld kehtib üksnes töötaja kaitsele järjestikuste tähtajaliste töösuhete puhul. Võttes arvesse neid asjaolusid, ei näi eelotsuse küsimused kohtuasjas C-378/07 põhikohtuasja lahendamise seisukohalt igal juhul ilmselgelt ebaolulised. Sellisel juhul peab Euroopa Kohus vastama talle ühenduse õiguse tõlgendamiseks esitatud küsimustele. (
33
)
C. Kreeka üleminekusätte (presidendi dekreedi nr 164/2004 artikkel 11) kohaldamise võimatus kohtuasjades C-379/07 ja C-380/07
43.
Lõpetuseks peab Itaalia valitsus kohtuasjade C-379/07 ja C-380/07 teist küsimust hüpoteetiliseks ja seetõttu vastuvõetamatuks. Selle põhjendamiseks väidab viimane, et presidendi dekreedi nr 164/2004 artikli 11 üleminekusättes antud tähtajaliste töölepingute määramata tähtajaga töölepinguteks muutmise võimalus ei ole põhikohtuasja asjaoludele kohaldatav.
44.
Selline käsitus ei ole minu arvates veenev. Põhikohtuasja hagejad kohtuasjades C-379/07 ja C-380/07 ei näi küll tegelikult kuuluvat presidendi dekreedi nr 164/2004 artikli 11 üleminekusätte kohaldamisalasse. Siiski on eelotsusetaotluse esitanud kohtu mõlema kohtuasja teise eelotsuse küsimuse eesmärk just nimelt välja selgitada, kas selliste töötajate nagu hagejad väljajätmine selle üleminekusätte kohaldamisalast on õiguspärane. Tuleb selgitada, kas ka need hagejad saaksid ühenduse õiguse alusel üleminekusätet kasutada, mis võimaldaks muuta nende tähtajalised töölepingud määramata tähtajaga töölepinguteks.
D. Vahekokkuvõte
45.
Seega on kolm eelotsusetaotlust täielikult vastuvõetavad.
VI. Eelotsuse küsimuste sisuline hinnang
46.
Oma pikkade ja keeruliselt sõnastatud küsimustega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas sellised siseriiklikud sätted nagu Kreeka õigusnormid on kooskõlas tähtajalist tööd käsitleva raamkokkuleppega. Monomeles Protodikeio Rethymnis soovib eriti teada, kas tegemist on raamkokkuleppe klausli 8 lõike 3 kohase kahjustamiskeelu rikkumisega, kui presidendi dekreet nr 164/2004 kaldub kõrvale avaliku sektori suhtes kehtestatud varasemast siseriiklikust õiguslikust olukorrast, täpsemalt seaduse nr 2112/1920 artikli 8 lõikega 3 antud võimalusest muuta või lugeda tähtajalised töölepingud määramata tähtajaga töölepinguteks.
47.
Seejuures on eelotsusetaotlus üles ehitatud eeldusele, et seaduse nr 2112/1920 artikli 8 lõige 3 kehtis veel direktiivi 1999/70 ülevõtmise ajal, seda kohaldati nii era- kui avalikus sektoris ka tegelikult (
34
) ning selle alusel oli võimalik muuta või lugeda tähtajalised töölepingud määramata tähtajaga töölepinguteks. Kõik see on käesoleva menetluse osaliste tulise vaidluse objekt. Nagu aga juba märgitud, on Euroopa Kohtu jaoks siseriikliku õigusega seoses oluline see, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus on talle teada andnud. (
35
) Seega lähtun ma oma vastuse ettepanekus erinevatele küsimustele sellest, et Monomeles Protodikeio Rethymnise seisukohad seaduse nr 2112/1920 artikli 8 lõike 3 kehtivuse ja sisu suhtes on õiged.
48.
Lihtsustamise eesmärgil teen ettepaneku vastata eelotsuse küsimustele mitte siseriikliku kohtu poolt pakutud järjekorras, vaid grupeerida ja võtta nad kokku teemade kaupa. Ma alustan küsimustest, mis käsitlevad üldiselt kahjustamiskeelu kohaldamisala ning mõiste „samaväärsed juriidilised meetmed” tähendust (vt tagapool punkt A); seejärel keskendun ma Kreeka õigusnormide kooskõlale raamkokkuleppega (vt tagapool punkt B), enne kui ma hakkan käsitlema raamkokkuleppe võimaliku rikkumise tagajärgi (vt tagapool punkt C).
A. Kahjustamiskeelu kohaldamisala ning mõiste „samaväärsed juriidilised meetmed” tähendust käsitlevad küsimused
49.
Kahjustamiskeelu kohaldamisala ning mõiste „samaväärsed juriidilised meetmed” tähendust käsitlevad kohtuasja C-378/07 esimene ja teine küsimus ning kohtuasjade C-379/07 ja C-380/07 esimene küsimus, mida analüüsin järgnevalt koos.
1. Liikmesriikidele jäetud kaalutlusõigus „samaväärsete juriidiliste meetmete” olemasolu korral
50.
Raamkokkuleppe klausli 5 lõige 1 kohustab liikmesriike kehtestama järjestikuste tähtajaliste töölepingute või töösuhete kasutamise võimaliku kuritarvitamise vältimiseks teatud meetmed, „juhul kui kuritarvituste vältimiseks puuduvad samaväärsed juriidilised meetmed”.
51.
Selle kohta soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, milline kaalutlusõigus jääb liikmesriikidele direktiivi 1999/70 ülevõtmisel siis, kui tema siseriiklikus õiguses on „samaväärsed juriidilised meetmed” juba olemas. Selle küsimuse taustaks on siseriikliku kohtu seisukoht, et seaduse nr 2112/1920 artikli 8 lõiget 3 tuleb käsitleda sellise samaväärse juriidilise meetmena – vaieldav seisukoht, millel põhineb aga otsustaval määral kogu eelotsusetaotlus.
a) Samaväärse juriidilise meetme mõiste
52.
Raamkokkulepe ei määratle samaväärse juriidilise meetme mõistet. Seega võib põhimõtteliselt tegemist olla ükskõik millise siseriikliku õiguse sättega. Raamkokkuleppe eesmärgist vältida kuritarvitusi, mis võiksid tuleneda järjestikuste tähtajaliste töölepingute või töösuhete kasutamisest, järeldub üksnes see, et selline säte peab kuritarvituste vältimisele tõhusalt kaasa aitama. (
36
)
53.
Tunnustamaks siseriikliku õiguse sätet samaväärse juriidilise meetmena, ei pea ta olema kehtestatud spetsiaalselt kuritarvituste vältimise eesmärgil, samuti ei pea tema kohaldamisala piirduma üksnes järjestikuste tähtajaliste töölepingute või töösuhetega. Pigem piisab sellest, et sätte kohaldamisala ja sisu pakub vähemalt ka tõhusat kaitset järjestikuste tähtajaliste töölepingute ja töösuhete kasutamise kuritarvituste eest.
54.
Üksnes asjaolu, et selline säte nagu seaduse nr 2112/1920 artikli 8 lõige 3 ei tee vahet ühe korra ja korduvalt esinenud tähtajalise töösuhte vahel, vaid seda võib ilmselgelt kohaldada juba alates esimesest tähtajalisest töösuhtest, ei välista seega selle sätte kvalifitseerimist samaväärse juriidilise meetmena raamkokkuleppe klausli 5 lõike 1 mõttes. Nagu öeldud, on otsustav ainult see, kas säte pakub oma kohaldamisala ja sisu poolest tõhusat kaitset järjestikuste tähtajaliste töölepingute ja töösuhete kasutamise kuritarvituste eest.
55.
Selle üksikasjalik hindamine on siseriikliku kohtu ülesanne. Seejuures peab eelotsusetaotluse esitanud kohus käsitlema niisuguseid väga vastandlikke hinnanguid, nagu on välja toodud Euroopa Kohtu menetluses: kui põhikohtuasja hagejad lähtuvad sellest, et võimalus muuta või lugeda tähtajalised töölepingud määramata tähtajaga töölepinguteks avaldab hoiatavat mõju, siis Kreeka valitsus vaidlustab sellise mõju avalikus sektoris; ta väidab, et töölepingute võimalikust muutmisest tulenev rahaline koormus pannakse sellisel juhul avalikkusele ning ei mõjuta seega – erinevalt erasektorist – konkreetset tööandjat.
b) Liikmesriikidele ülevõtmisel jäetud kaalutlusõigus
56.
Isegi samaväärsete juriidiliste meetmete olemasolul kuritarvituste vältimiseks ei kaota liikmesriigid kogu kaalutlusõigust direktiivi ülevõtmisel. Raamkokkuleppe klausli 5 lõiget 1 ei tohi mõista selliselt, et siseriiklik tööõigus külmutatakse tema senises seisus ning seda ei tohi enam muuta. See säte selgitab hoopis, et direktiivi 1999/70 ülevõtmise raames ei pea liikmesriigid võtma uusi meetmeid kuritarvitamise vältimiseks, kui kehtiv siseriiklik õigus võimaldab kuritarvituste tõhusat vältimist. Seega võivad liikmesriigid neile kuuluvat kaalutlusõigust kasutades võtta ühe või mitu raamkokkuleppe klausli 5 lõikes 1 loetletud meedet või tugineda samaväärsetele olemasolevatele juriidilistele meetmetele. (
37
)
57.
Vastavalt sellele jääb liikmesriikidele alles õigus kehtestada ka edaspidi tähtajaliste töösuhete valdkonnas õigusnorme, kui need on kooskõlas kõigi ühenduse õigusest tulenevate tingimustega. Lubatud on isegi tähtajalist töötamist reguleeriva siseriikliku õiguse täielik ümberkorraldamine, kui see aitab esiteks kaasa tõhusale kuritarvituste vältimisele (raamkokkuleppe klausli 1 punkt b koosmõjus klausli 5 lõikega 1) ja teiseks ei riku kahjustamiskeeldu (raamkokkuleppe klausli 8 lõige 3) (
38
) ja teisi ühenduse õiguse sätteid. (
39
)
c) Vahekokkuvõte
58.
Kokkuvõttes tuleb seega järeldada järgmist:
isegi kui siseriiklikus õiguses on juba olemas samaväärsed juriidilised meetmed kuritarvituste vältimiseks direktiivi 1999/70 lisas esitatud raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta klausli 5 lõike 1 mõttes, jääb liikmesriikidele alles õigus kehtestada ka edaspidi tähtajaliste töösuhete valdkonnas õigusnorme, kui need on kooskõlas kõigi ühenduse õigusest tulenevate tingimustega.
2. Kahjustamiskeeld
59.
Raamkokkuleppe klausli 8 lõike 3 kohaselt ei õigusta selle rakendamine töötajate üldise kaitstuse taseme alandamist kokkuleppega reguleeritavas valdkonnas. Seda keeldu nimetatakse tavaliselt kahjustamiskeeluks. (
40
)
a) Kahjustamiskeelu materiaalne kohaldamisala
60.
Eriti oma teise eelotsuse küsimusega kohtuasjas C-378/07 soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas kahjustamiskeeld kehtib üksnes töötajate kaitsele korduvate tähtajaliste töösuhete kuritarvitamise korral või ka töötajate kaitstuse taseme võimaliku alandamise puhul ühekordse või esmakordse tähtajalise töösuhte kuritarvitamise korral. Selle küsimuse ajendiks on asjaolu, et ühekordne või esmakordne tähtajaline tööleping ei näi kuuluvat presidendi dekreedi nr 164/2004 kaitsealasse.
61.
Kahjustamiskeeld keelab töötajate üldise kaitstuse taseme alandamise kokkuleppega reguleeritavas valdkonnas, mis on määratletud raamkokkuleppe klauslis 2. Raamkokkuleppe klausli 2 lõike 1 kohaselt kohaldatakse seda tähtajaliste töötajate suhtes, kellel on tööleping või töösuhe, nagu see on määratletud liikmesriigi seadustes, kollektiivlepingutes või praktikas. Ei raamkokkuleppe klausli 2 lõikest 1 ega klausli 2 lõikest 2 nähtu alust kohaldamisala piiramiseks selliselt, et raamkokkulepe rakenduks üksnes järjestikuste tähtajaliste töösuhete alusel töötajatele. Samuti ei tulene selline piirang raamkokkuleppe klausli 3 lõikes 1 kehtestatud tähtajalise töötaja mõistest.
62.
Raamkokkuleppe klausli 5 lõikes 1 sisalduv säte (koosmõjus klausli 1 punktiga b) piirdub küll spetsiaalselt sellega, et liikmesriike kohustatakse võtma konkreetsed meetmed järjestikuste tähtajaliste töölepingute või töösuhete kasutamise kuritarvitamise vältimiseks. (
41
) See ei tähenda aga mingil juhul, et ka kõik ülejäänud raamkokkuleppe sätted, eriti klausli 8 lõikes 3 sisalduv kahjustamiskeeld, puudutaksid üksnes järjestikuseid tähtajalisi töölepinguid või töösuhteid. Seda näitab selgelt raamkokkuleppe klausli 2 lõikes 1 ja klausli 3 lõikes 1 määratletud kokkuleppe materiaalne ja isikuline kohaldamisala.
63.
Raamkokkuleppe kohaldamisala üldiselt ning eriti kahjustamiskeelu kohaldamisala ei saa tõlgendada kitsendavalt. (
42
) Raamkokkuleppe eesmärk on anda täiendav panus parema tasakaalu saavutamiseks paindliku tööaja ja töötajate turvalisuse vahel. (
43
) Eeltoodus väljenduvad ühenduse sotsiaalpoliitika peamised eesmärgid, mis on sätestatud eeskätt EÜ artikli 136 esimeses lõigus, nimelt elamis- ja töötingimuste parandamine ja piisava sotsiaalkaitse tagamine. Samad eesmärgid on ära toodud EL lepingu (
44
) ja EÜ asutamislepingu (
45
) preambulites, samuti ühenduse töötajate sotsiaalsete põhiõiguste hartas (
46
) ja Euroopa sotsiaalhartas. (
47
) Need eesmärgid toetavad raamkokkuleppes kehtestatud põhimõtete ja keeldude võimalikult laia tõlgendamist.
64.
Nende asjaolude tõttu tuleb kahjustamiskeeldu kohaldada ka siis, kui liikmesriik otsustab oma seniselt soodsamalt töötajate kaitse süsteemilt üle minna raamkokkuleppes kohustuslikult ette nähtud miinimumkaitsele. Iga liikmesriigis kehtiv tähtajalise tööga seotud töötajate kaitse üldise taseme alandamine peab toimuma võttes arvesse raamkokkuleppe klausli 8 lõikest 3 tulenevaid nõudeid.
65.
Seega, kui liikmesriigi siseriiklik õigus ei kaitse töötajat mitte üksnes tähtajalise töölepingu või -suhte korduva, vaid ka ühekordse või esmakordse kuritarvitamise puhul, siis laieneb kahjustamiskeeld raamkokkuleppe klausli 8 lõike 3 kohaselt sellele kaitsele. (
48
)
66.
Terviklikkuse huvides tuleb lisada, et raamkokkuleppe klausli 8 lõiget 3 ei kohaldata mingil juhul ainult sellise töötajate kaitse taseme alandamise korral, mis on kehtestatud „samaväärsete juriidiliste meetmetega” raamkokkuleppe klausli 5 lõike 1 mõttes. Kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohus ja mõned menetlusosalised näivad sellist vastastikust sõltuvust eeldavat, ei viita sellisele materiaalse kohaldamisala piiramisele ei klausli 8 lõike 3 sõnastus ega eesmärk ja kontekst. Kahjustamiskeelust lähtuvalt võib pigem hinnata kogu kaitset, mis on siseriiklikus õiguses ette nähtud tähtajalistele töötajatele, olenemata sellest, kas see läheb kaugemale või jääb alla klausli 5 lõike 1 kohaselt nõutavale kuritarvituste vältimiseks kehtestatavate samaväärsete juriidiliste meetmete standardile.
b) Kahjustamiskeelu ulatus
67.
Raamkokkuleppe klausli 8 lõike 3 laiale materiaalsele kohaldamisalale, nagu ma seda eespool kirjeldasin, (
49
) vastandub selle suhteliselt tagasihoidlik sisu. Sisuliselt ütleb kahjustamiskeeld vaid seda, et raamkokkuleppe rakendamine ei õigusta töötajate üldise kaitstuse taseme alandamist. Sellest tuleneb kaks järeldust.
68.
Esiteks ei ole töötajatele tagatud kaitse alandamine tähtajaliste lepingute valdkonnas otsesõnu raamkokkuleppega keelatud; pigem on see lubatud, kui see ei ole käesoleva kokkuleppe rakendamisega kuidagi seotud. (
50
) Seega ei ole klausli 8 lõike 3 kahjustamiskeelu näol tegemist stand-still klausliga, mis keelab siseriiklikus õiguses direktiivi 1999/70 rakendamise ajal kehtiva kaitstuse taseme igasuguse vähendamise täielikult. Liikmesriigid ja sotsiaalpartnerid võivad ka edaspidi võtta tähtajaliste lepingute valdkonnas vastu iseseisvaid seadusandlikke või kollektiivseid otsuseid; need otsused peavad lihtsalt sõltumata raamkokkuleppe ülevõtmisest olema vastu võetud läbipaistvuse põhimõtet järgides ja nad ei tohi iseenesestmõistetavalt põhjustada ka muude ühenduse õiguse normide rikkumist, eriti raamkokkuleppega taotletud miinimumkaitse vähendamist. (
51
)
69.
Teiseks puudutab raamkokkuleppe klausli 8 lõike 3 kahjustamiskeeld üksnes töötajate üldise kaitstuse taseme alandamist tähtajalise töö valdkonnas. Seega ei keela kahjustamiskeeld töötajate kaitse erimeetme tühistamist või nõrgendamist, välja arvatud juhul, kui see vähendaks kõigi tähtajaliste töötajate kaitstuse taset. Ei ole välistatud, et töötajate kaitset vähendav meede on üldise kaitstuse tasemega võrreldes üksnes vähese tähtsusega või kaasneb ta teiste, töötajate kaitset parandavate meetmetega ning tasakaalustatakse nende poolt, mistõttu kokkuvõttes üldise kaitstuse tase ei vähene.
70.
Kui kanda need kaalutlused üle sellisele juhtumile nagu käesolev, siis tuleb märkida järgmist.
71.
Küsimuses, kas siseriikliku kohtu poolt välja toodud seaduse nr 2112/1920 artikli 8 lõike 3 tühistamine avaliku sektori suhtes jõustus juba enne direktiivi 1999/70 ülevõtmist või alles ülevõtmise käigus, ei ole siseriikliku õigusliku raamistiku kohta olemasoleva teabe alusel võimalik saada täielikku selgust. Siiski on kindel, et juba seadus nr 2190/1994 kehtestas Kreeka avaliku sektori suhtes keelu muuta tähtajalisi töölepinguid määramata tähtajaga töölepinguteks. (
52
) See asjaolu viitab sellele, et igal juhul oli alus seaduse nr 2112/1920 artikli 8 lõike 3 tühistamiseks avaliku sektori suhtes loodud juba ammu enne direktiivi 1999/70 jõustumist ning see tühistamine põhines seega Kreeka seadusandja iseseisval otsusel, mis ei olnud direktiivi 1999/70 rakendamisega kuidagi seotud.
72.
Igal juhul võib aga seaduse nr 2112/1920 artikli 8 lõike 3 tühistamine rikkuda kahjustamiskeeldu vaid siis, kui see on nii oluline, et sellest tuleneb töötajate üldise kaitstuse taseme alanemine tähtajalise töötamise valdkonnas. Selle hindamine on siseriikliku kohtu ülesanne. Seejuures peab siseriiklik kohus käsitlema ka küsimust, kas teised töötajate kaitset parandavad meetmed tasakaalustavad seaduse nr 2112/1920 artikli 8 lõike 3 tühistamise. (
53
)
73.
Selles kontekstis ei oma tähendust asjaolu, et mõned menetlusosaliste vahel vaidlusalused Kreeka õiguse muudatused – eriti uue artikli 103 lõike 8 sisseviimine Kreeka põhiseadusesse – tehti direktiivi 1999/70 ülevõtmiseks ettenähtud tähtaja jooksul. (
54
) Liikmesriigid ei tohi küll direktiiviga taotletava eesmärgi saavutamist direktiivi ülevõtmiseks ettenähtud tähtaja jooksul tõsiselt kahjustada, (
55
) kuid sellest üldisest direktiivi eesmärkide kahjustamise keelust ei saa tuletada kaugemaleulatuvamaid nõudeid, kui raamkokkuleppes endas sisalduvad erisätted, eriti kahjustamiskeeld.
c) Vahekokkuvõte
74.
Vahekokkuvõttena tuleb seega järeldada järgmist:
tähtajalist tööd käsitleva raamkokkuleppe klausli 8 lõike 3 kohase kahjustamiskeelu kohaldamisala ei ole piiratud töötajate kaitsmisega järjestikuste tähtajaliste töölepingute või töösuhete kasutamisest tuleneda võivate kuritarvituste eest. Siseriiklik säte, millega üksnes tühistatakse või nõrgendatakse töötajate kaitse erimeedet, ei kuulu tähtajalist tööd käsitleva raamkokkuleppe klausli 8 lõike 3 keelu kohaldamisalasse, välja arvatud juhul, kui kui see vähendaks kõigi tähtajaliste töötajate üldise kaitstuse taset.
B. Eelotsuse küsimused sellise õigusakti, nagu on kehtestatud Kreeka õiguses, kooskõla kohta raamkokkuleppega
75.
Järgnevalt käsitletavad eelotsuse küsimused (kolmas, neljas ja kuues küsimus kohtuasjas C-378/07 ning teine, kolmas ja viies küsimus kohtuasjades C-379/07 ja C-380/07) on konkreetselt suunatud sellise õigusakti, nagu on Kreeka presidendi dekreet nr 164/2004, kooskõlale raamkokkuleppega.
1. Kahjustamiskeeld seoses tähtajaliste töösuhete kuritarvituste puhul kohaldatavate sanktsioonidega
76.
Oma kolmanda ja neljanda küsimusega kohtuasjas C-378/07 ning teise ja kolmanda küsimusega kohtuasjades C-379/07 ja C-380/07 soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas selline seadusemuudatus, nagu kehtestati Kreekas avaliku sektori suhtes, rikub raamkokkuleppe klausli 8 lõike 3 kohast kahjustamiskeeldu. Seejuures soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus võrrelda töötajate kaitstuse taset dekreedi nr 164/2004 kohaldamisalas selle tasemega seaduse nr 2112/1920 artikli 8 lõike 3 kohaldamisalas.
77.
Lõpetuseks on kõne all küsimus, kas avaliku sektori suhtes algselt kehtinud võimaluse – muuta tähtajalised töölepingud ex tunc määramata tähtajaga töölepinguteks – tühistamise ja olemasolevate lepingute üksnes väga piiratud tingimustel ja üksnes ex nunc toimega muutmise võimaldamisega (presidendi dekreedi nr 164/2004 artiklid 5–7 ja artikkel 11) rikkus Kreeka seadusandja kahjustamiskeeldu. Järgnevalt tõstatab eriti kohtuasi C-378/07 probleemi, kas kahjustamiskeeld keelas Kreeka seadusandjal jätta ühekordne või esmakordne tähtajaline töösuhe presidendi dekreedi nr 164/2004 kaitsealast täiesti välja.
78.
Nende probleemide osas ei saa Euroopa Kohus võtta lõplikult siduvat seisukohta, sest nende lahendamine nõuab siseriikliku õiguse tõlgendamist, mis on üksnes siseriikliku kohtu pädevuses. (
56
) Siiski saab Euroopa Kohus anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarvilikke juhiseid ühenduse õigusest tuleneva kahjustamiskeelu ja raamkokkuleppe muude juhiste tõlgendamiseks ja kohaldamiseks. (
57
)
79.
Esiteks tuleb rõhutada, et Kreeka õiguses presidendi dekreediga nr 164/2004 tehtud vaidlusalused muudatused puudutavad vaid töötajate kaitse erimeedet tähtajalise töö valdkonnas, täpsemalt võimalust muuta või lugeda tähtajalised töölepingud määramata tähtajaga töölepinguteks.
80.
Halvendamisest raamkokkuleppe klausli 8 lõike 3 mõttes saab, nagu juba märgitud, (
58
) rääkida üksnes siis, kui muudatus põhjustab töötajate üldise kaitstuse taseme alandamist tähtajalise töö valdkonnas. Seevastu ei keela kahjustamiskeeld töötajate kaitse erimeetme tühistamist või nõrgendamist, välja arvatud juhul, kui see vähendaks kõigi tähtajaliste töötajate kaitstuse taset.
81.
Tuleb küll nõustuda, et presidendi dekreet nr 164/2004 piirab tugevalt avalikus sektoris tähtajaliste töölepingute määramata tähtajaga töölepinguteks muutmise võimalust ja kaotab selle võimaluse edaspidi üldse. Siseriikliku kohtu hinnangul ei eksisteeri kuritarvitamise juhtude puhuks enam lepingute muutmisega võrdväärset sanktsiooni. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates on eelkõige töötasu ja töölepingu lõpetamise hüvitise (presidendi dekreedi nr 164/2004 artikkel 7) maksmine ette nähtud sõltumata võimalikust kuritarvitamisest ning ei kujuta endast mingit spetsiifilist sanktsiooni kuritarvituste puhuks. Lisaks viitavad põhikohtuasja hagejad asjaolule, et ka kuritarvituse eest vastutaja kriminaal- ja distsiplinaarõiguslik vastutusele võtmine ei oma Kreekas peaaegu mingit praktilist tähtsust.
82.
Selline olukord annab põhjust järeldada, et alates presidendi dekreedi nr 164/2004 jõustumisest sisaldab siseriiklik õigus vähem tõhusaid sanktsioone tähtajalise töötamise kuritarvituste puhuks avalikus teenistuses kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt kirjeldatud varasem õiguslik olukord.
83.
Siiski ei pruugi tingimata tegemist olla töötajate üldise kaitstuse taseme alandamisega, nagu sätestab seoses tähtajalise töötamisega raamkokkuleppe klausli 8 lõige 3.
84.
Esiteks ei puuduta presidendi dekreediga nr 164/2004 läbi viidud reform tähtajalisi töötajaid Kreekas üldiselt, vaid üksnes teatud gruppi selliseid töötajaid, täpsemalt tähtajalisi töötajaid Kreeka avalikus sektoris. Mis aga puutub spetsiaalselt kohtuasjas C-378/07 aset leidnud esimest korda või ühekordselt sõlmitud tähtajalise töölepingu presidendi dekreedi nr 164/2004 kaitsealast välja jätmisesse, siis puudutab see meede vaid osa tähtajalisest töötamisest avalikus sektoris. Juba see kõneleb eelduse vastu, et töötajate üldise kaitstuse taset tähtajalise töö puhul alandati.
85.
Teiseks võivad uued preventsioonimeetmed raamkokkuleppe klausli 5 lõike 1 mõttes tasakaalustada siseriikliku õiguse nõrgendamist sanktsioonide osas. Presidendi dekreet nr 164/2004 kehtestab oma artiklites 5 ja 6 erinevad uued meetmed tähtajalise töö kuritarvituste vältimiseks avalikus sektoris: objektiivse aluse nõue, sätted järjestikuste tähtajaliste töölepingute või töösuhete maksimaalse kogukestuse ning selliste töölepingute või töösuhete uuendamiste arvu kohta.
86.
Selline uus regulatsioon peegeldab rõhuasetuse üleviimist kuritarvituste sanktsioonidelt kuritarvituste ennetamisele, mille tagajärjeks ei pruugi tingimata olla töötajate üldise kaitstuse taseme halvenemine raamkokkuleppe klausli 8 lõike 3 mõttes. Pealegi asetasid ka Euroopa sotsiaalpartnerid raamkokkuleppes rõhu kuritarvituste vältimisele, täpsemalt seoses järjestikuste tähtajaliste töölepingute või töösuhetega. See nähtub viimaks ka klausli 1 punktist b, milles on juttu raamistiku loomisest, et vältida kuritarvitusi, mis võiksid tuleneda järjestikuste tähtajaliste töölepingute või töösuhete kasutamisest.
87.
Ka raamkokkuleppe klauslist 5 tuleneb selgelt, et ühenduse õiguse seisukohalt on põhirõhk kuritarvituste vältimisel: klausli 5 lõike 1 kohaselt peavad liikmesriigid rakendama vähemalt ühe selles ette nähtud meetme kuritarvituste vältimiseks, juhul kui selleks puuduvad samaväärsed juriidilised meetmed. Seevastu ei ole ette nähtud kohustust kehtestada kuritarvituste puhuks konkreetseid sanktsioone. Isegi raamkokkuleppe klausli 5 lõike 2 punktis b selgelt nimetatud tähtajaliste töölepingute või töösuhete määramata tähtajaga töölepinguteks või töösuheteks muutmise sanktsioon on jäetud sissejuhatava lisamärkusega „vajaduse korral” liikmesriigi pädevusse: seega võib siseriiklik õigus sellise sanktsiooni kehtestada, kuid sama hästi võib ta rakendada ka teisi sanktsioone, eeldusel, et alati eksisteerivad üldiselt tõhusad meetmed, et kuritarvitusi vältida ja vajadusel sanktsioneerida. (
59
)
88.
Sel põhjusel olen ma arvamusel, et niisugusel juhtumil nagu käesolevas kohtuasjas, ei saa tingimata eeldada, et tegemist on tähtajaliste töötajate üldise kaitstuse taseme alandamisega raamkokkuleppe klausli 8 lõike 3 mõttes.
89.
Sõltumata kooskõlast kahjustamiskeeluga, peab aga iga töötajate kaitse muudatus tähtajalise töö valdkonnas olema kooskõlas raamkokkuleppe teiste sätetega ning ühenduse õiguse ülejäänud osaga. Seega, isegi kui presidendi dekreet nr 164/2004 ei ole põhjustanud töötajate üldise kaitstuse taseme alandamist tähtajaliste töötajate suhtes raamkokkuleppe klausli 8 lõike 3 mõttes, ei tohi sellest presidendi dekreedist tulenev tähtajalise töötamise kuritarvituste sanktsioonide nõrgendamine endaga kaasa tuua tähtajaliste töötajate kaitse langemist alla ühenduse õigusega ette nähtud miinimumstandardi.
90.
Kuigi raamkokkulepe asetab klauslis 5 põhirõhu kuritarvituste ennetamisele, nagu on selgitatud eespool, on liikmesriikidel siiski kohustus kehtestada sobivad sanktsioonid tegelikeks kuritarvituste juhtudeks. (
60
) Kuigi seejuures on vastavate sanktsioonide määratlemine ja sisustamine liikmesriikide või sotsiaalpartnerite pädevuses, (
61
) tuleb tagada, et ühenduse õiguse rikkumisi karistatakse sarnaste materiaal- ja menetlusõiguslike reeglite alusel nagu liigi ja raskuse poolest sarnaseid siseriikliku õiguse rikkumisi, kusjuures sanktsioon peab igal juhul olema tõhus, proportsionaalne ja hoiatav. (
62
)
91.
Kui rikkumine on siiski toimunud, peab selle kuritarvituse kohaseks sanktsioneerimiseks ja ühenduse õiguse rikkumise tagajärgede heastamiseks saama kohaldada meedet, milles on ette nähtud töötajate kaitse tõhusad ja võrdväärsed tagatised. (
63
) Selles osas võib raamkokkuleppe, eriti selle klausli 5 lõike 2 punkti b alusel järeldada, et tähtajaliste töölepingute või töösuhete määramata tähtajaga töölepinguteks või töösuheteks muutmine on üks mõeldav sanktsioon, (
64
) mis ei välista aga teist liiki sanktsioonide kehtestamise võimalust.
92.
Spetsiaalselt Kreeka avaliku teenistuse jaoks presidendi dekreedi nr 164/2004 artiklis 7 kehtestatud sanktsioonide tõhususe hindamisel peab eelotsusetaotluse esitanud kohus kontrollima muu hulgas ka seda, kas kõnealustel töötajatel on ajend neile kuuluvaid õigusi ka tegelikult kasutada ja maksma panna. Näiteks võib töötajatel, kelle tähtajaline töösuhe on sõlmitud kuritarvitusega, tekkida kiusatus sellist kuritarvitust siiski taluda, lootuses, et nad saavad ka tulevikus avalikus sektoris töötamist jätkata ning omada selle kaudu sotsiaalkindlustust. Hirmust, et temaga ei sõlmita tulevikus mingit – ka mitte tähtajalist – töölepingut, võivad mõned töötajad jätta kasutamata oma õiguse lahkumishüvitise saamiseks või jätta kuritarvitusliku praktika eest vastutavatest isikutest distsiplinaar- või kriminaalvastutusele võtmisega seoses teatamata.
93.
Kokkuvõtvalt tuleb seetõttu sedastada:
tähtajaliste töölepingute- või suhetega seotud kuritarvituste eest kehtestatud sanktsioonide tühistamine või nõrgendamine teatud kategooria tähtajaliste töötajate suhtes ei riku tähtajalist tööd käsitleva raamkokkuleppe klausli 8 lõiget 3, kui seda tasakaalustatakse samaaegse kuritarvitamise vältimise meetmete tugevdamisega. Sellest hoolimata on liikmesriigid kohustatud kuritarvituste puhul kehtestama või säilitama tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad sanktsioonid.
2. Objektiivse aluse mõiste raamkokkuleppe klausli 5 lõike 1 punkti a mõttes
94.
Kuuenda eelotsuse küsimuse punktis a kohtuasjas C-378/07 ning viienda eelotsuse küsimuse punktis a kohtuasjades C-379/07 ja C-380/07 palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul tõlgendada objektiivse aluse mõistet raamkokkuleppe klausli 5 lõike 1 punkti a mõttes. Siseriiklik kohus soovib sisuliselt teada, kas pelgalt asjaolu, et töösuhte tähtajalisuse alusena kasutati seaduse sätet, võib kujutada endast objektiivset alust raamkokkuleppe mõttes, isegi kui selle seaduse sätte tingimusi ei täidetud.
95.
Pealiskaudsel vaatlusel näib see küsimus tõstatavat probleemi, mida juba käsitleti kohtuasjas Adeneler. Selles kohtuasjas tuvastas Euroopa Kohus, et niisugune siseriiklik norm, millega lubatakse järjestikusi tähtajalisi töölepinguid kasutada seaduse või määrusega üldiselt ja abstraktselt ettenähtud juhtudel, ei kujuta endast seda tüüpi töösuhtele piisavat põhjendust. Vastupidi, siseriiklik õigus peab tagama, et järjestikuste tähtajaliste töölepingute kasutamine on õigustatud juhul, kui esinevad konkreetsed tegurid, mis on seotud eelkõige asjassepuutuva tegevuse ja selle elluviimise tingimustega. (
65
)
96.
Tegelikult aga ei huvita käesoleval juhul siseriiklikku kohut üldse, kas vaidlusaluste töösuhete tähtajalisena määratlemise õiguslik alus oli liiga üldine ja ebamäärane. Ta lähtub hoopis sellest, et käesolevas asjas lihtsalt ei peetud kinni väga detailsetest tähtajalise lepingu kasutamise võimaluste seaduslikest nõuetest. Kõik tähtajalised lepingud tuginesid sätetele, mis lubasid tööle võtmist hooajaliste, perioodiliste, ajutiste, erakorraliste ja lisanduvate sotsiaalsete vajaduste katmiseks” (
66
), kuigi tegelikkuses oli tegemist „kindlate ja pikaajaliste vajadustega”.
97.
Selles osas tuleb esmalt meenutada, et üksnes siseriiklik kohus on pädev tõlgendama siseriiklikku õigust ja kohaldama seda üksikjuhtudele. (
67
) Euroopa Kohtu ülesanne on siiski anda tarvilikke juhiseid ühenduse õiguse nõuete kohta, (
68
) käesolevas asjas eriti raamkokkuleppe nõuete kohta.
98.
Raamkokkuleppe kohaselt ei ole tähtajalise töölepingu või -suhte puhul tingimata vaja objektiivset alust. Raamkokkulepe lähtub küll sellest, et tähtajaline töö on erandliku iseloomuga (
69
) ja et objektiivsetele alustele tuginevate tähtajaliste töölepingute kasutamine aitab vältida kuritarvitusi. (
70
) Sellele vaatamata jätab raamkokkulepe lõpuks liikmesriikide pädevusse, millist raamkokkuleppe klausli 5 lõike 1 punktides a–c loetletud meemetest nad kasutada soovivad, (
71
) tingimusel, et rakendatavad meetmed on siduvad ja võimaldavad kuritarvitusi tõhusalt vältida. (
72
)
99.
Liikmesriik ei pea seetõttu võtma vältimatult esimest kolmest raamkokkuleppe klausli 5 lõikes 1 loetletud valitavast meetmest, täpsemalt objektiivse aluse tingimust. Miski ei takista objektiivsete põhjuste asemel määrata üksnes järjestikuste tähtajaliste töölepingute või töösuhete maksimaalne kogukestus või järjestikuste tähtajaliste töölepingute või töösuhete maksimaalne pikendamiste arv, et kuritarvitamist sellisel viisil ennetada. (
73
)
100.
Veelgi vähem on liikmesriigid raamkokkuleppe järgi kohustatud kehtestama objektiivse aluse nõude juba esmakordse või ühekordse tähtajalise töösuhte või töölepingu puhul. Raamkokkuleppe klausli 5 lõike 1 punkt a käsitleb vaid objektiivsete aluste määratlust, mis võivad õigustada tähtajaliste töölepingute või töösuhete uuendamist; teisisõnu hõlmab see tähtajaliste töösuhete korduvat kasutamist.
101.
Kui aga liikmesriik võtab raamkokkuleppe klausli 5 lõike 1 punktis a ette nähtud meetme ja määratleb objektiivsed alused, mis võivad või peavad igal juhul õigustama ka tähtajaliste töölepingute või töösuhete uuendamist, siis on liikmesriik kohustatud EÜ artikli 249 kolmanda lõigu alusel kasutama oma kaalutlusõigust kooskõlas direktiivi 1999/70 ja sellele lisatud raamkokkuleppe eesmärkidega. (
74
)
102.
Selliste konkreetsete objektiivsete aluste määratlemine peab kohtupraktika kohaselt seonduma täpsete ja konkreetsete asjaoludega, mis iseloomustavad kindlaksmääratud tegevust ning on loomult sellised, et õigustaksid järjestikuste tähtajaliste töölepingute kasutamist selles konkreetses olukorras. Sellised asjaolud võivad tuleneda eelkõige tööülesannete eripärast, mille täitmiseks asjassepuutuvad lepingud on sõlmitud, ning nimetatud tööülesannete olemuslikest joontest, või kui see on asjakohane, siis liikmesriigi sotsiaalpoliitika legitiimse eesmärgi täitmise vajadustest. (
75
)
103.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu viidatud seaduste nr 2190/1994, nr 2527/1994 ja nr 3250/204 sätted määratlevad – kõik sarnases sõnastuses – konkreetsed alused, millele tuginedes võib tähtajalisi töösuhteid sõlmida. Nagu juba mainitud, käsitlevad need sätted hooajaliste või ajutiste vajaduste katmist (seaduse nr 2190/1994 artikli 21 lõige 1) või täiendavate avalikkusele suunatud teenuste osutamise vajaduste rahuldamist (seaduse nr 3250/2004 artikkel 1), mitte aga kindlate ja pikaajaliste vajaduste rahuldamist (seaduse nr 2527/1997 artikli 6 lõige 1).
104.
Sisuliselt tuleneb eelotsusetaotluse esitanud kohtu andmete kohaselt viidatud õigusnormidest ning Kreeka kohtupraktikast üldiselt, et avalikus teenistuses on lubatud sõlmida tähtajalisi lepinguid üksnes ajutiste, mitte aga kindlate ja pikaajaliste vajaduste rahuldamiseks.
105.
Kahtlemata võib tööandja pelgalt ajutine vajadus kujutada endast objektiivset alust raamkokkuleppe klausli 5 lõike 1 punkti a mõttes, mis põhimõtteliselt sobib tähtajaliste töösuhete põhjendamiseks. Eriti ilmne on see hooajatöö ja teatud ajaliselt ja sisu poolest piiritletud projektide puhul, kui need põhjustavad tööandjale maksimaalse töökoormuse ning nendega ei kaasne kestev töö suurenemine.
106.
Kui aga õigusnormidega määratletakse tööandja ajutised vajadused selles mõttes tähtajaliste töösuhete objektiivse alusena, siis peavad kõik siseriiklikud ametiasutused – sealhulgas riiklikud haldusorganid ja kohtud – tagama oma pädevusvaldkonnas just nende õigusnormide direktiiviga kooskõlas oleva tõlgendamise, et tõhusalt vältida kuritarvitamist. (
76
)
107.
Kuritarvitamise vältimise eesmärgiga, mis on raamkokkuleppe klausli 5 lõike 1 punkti a aluseks, läheks vastuollu olukord, kus praktikas muudetaks nimetatud sätete sisu vastupidiseks ja neid käsitletaks tähtajaliste töösuhete alusena isegi juhtudel, mil tegelikult rahuldatakse mitte tööandja ajutisi, vaid kindlaid ja pikaajalisi vajadusi.
108.
Kokkuvõtvalt tuleb seetõttu sedastada:
kui liikmesriik määratleb oma siseriikliku õiguse sätetes objektiivsed alused tähtajalist tööd käsitleva raamkokkuleppe klausli 5 lõike 1 punkti a mõttes, siis peavad siseriiklikud ametiasutused tagama igal üksikjuhul oma pädevusvaldkonnas nende sätete direktiiviga kooskõlas oleva tõlgendamise, et vältida tõhusalt kuritarvitusi, mis võiksid tuleneda järjestikuste tähtajaliste töölepingute või töösuhete kasutamisest.
3. Tähtajaliste töösuhete määramata tähtajaga töösuheteks muutmise keeld Kreeka avalikus teenistuses
109.
Oma kuuenda küsimuse punktiga b kohtuasjas C-378/07 ning viienda küsimuse punktiga b kohtuasjades C-379/07 ja C-380/07 soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas avalikus teenistuses kehtiv tähtajaliste töösuhete määramata tähtajaga töösuheteks muutmise täielik keeld on kooskõlas ühenduse õigusega.
110.
Selle küsimuse taustaks on vastav keeld, mille Kreeka seadusandja kehtestas avaliku sektori suhtes esiteks seaduse nr 2190/1994 artiklis 21 ja teiseks Kreeka põhiseadusesse lisatud uues artikli 103 lõikes 8.
111.
Seda keeldu – või vähemalt selle väljendust seaduse nr 2190/1994 artiklis 21 – käsitles Euroopa Kohus juba kohtuasjas Adeneler. Tookord tuvastas ta, et raamkokkuleppega on vastuolus selline siseriiklik õigusnorm, millega on üksnes avalikus sektoris kategooriliselt keelatud muuta järjestikku sõlmitud tähtajalisi töölepinguid määramata tähtajaga töölepinguteks. (
77
)
112.
Siiski kehtib see kohtuasjas Adeneler tehtud järeldus sõnaselgelt üksnes „sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas”, mille võib põhiosas kokku võtta järgmiselt:
—
Tegemist oli järjestikuste tähtajaliste töölepingutega, mis on sõlmitud tegelikult tööandja „kindlate ja pikaajaliste vajaduste” katmiseks ning mida käsitleti kuritarvitamisena. (
78
)
—
Need töölepingud puudutasid perioodi 2001. aasta maist kuni 2003. aasta septembrini, (
79
) nende tähtajad lõppesid seega juba enne presidendi dekreedi nr 164/2004 jõustumist.
—
Tol ajal Euroopa Kohtu käsutuses olnud teabe kohaselt ei sisaldanud siseriiklik õigus avalikus sektoris – vähemalt enne presidendi dekreedi nr 164/2004 jõustumist – mõnda muud tõhusat meedet, mille eesmärk on vältida ning vajadusel sanktsioneerida järjestikuste tähtajaliste lepingute kasutamise kuritarvitamise juhtumeid. (
80
)
113.
Nende eriliste asjaolude tõttu ei tohi kohtuasjast Adeneler ennatlikult järeldada, et Kreeka avalikus sektoris kehtiv tähtajaliste töösuhete määramata tähtajaga töösuheteks muutmise keeld on ka praegu raamkokkuleppega vastuolus. Tuleb möönda, et eelotsusetaotluse esitanud kohus lähtub ka käesoleval juhul eeldusest, et põhikohtuasja hagejate tähtajalised töölepingud olid kuritarvituslikud, sest tegelikkuses olid nad sõlmitud kindlate ja pikaajaliste vajaduste rahuldamiseks. Lisaks sellele peab aga siseriiklik kohus üksikasjalikult hindama, kas ka põhikohtuasja muud asjaolud on tegelikult veel võrreldavad omal ajal kohtuasja Adeneler aluseks olnud asjaoludega.
114.
Ta peab eelkõige hindama, kas vahepeal ei ole Kreeka õiguses jõustatud teisi tõhusaid meetmeid, et vältida ning vajadusel sanktsioneerida kuritarvitusi, mis võiksid tuleneda järjestikuste tähtajaliste töölepingute kasutamisest. Kui nüüdsest kohaldatakse teisi tõhusaid meetmeid kuritarvituste vältimiseks ja vajadusel sanktsioneerimiseks, siis ei ole muutmise keeld avalikus sektoris enam raamkokkuleppega vastuolus. Sellised meetmed võivad näiteks olla kehtestatud kohustuslikes eeskirjades, mis reguleerivad järjestikuste tähtajaliste töölepingute või töösuhete kestust ja uuendamist ning näevad ette õiguse kahju hüvitamisele kuritarvitamise juhtumil. (
81
)
115.
Selles kontekstis tuleb veel kord viidata vahepeal jõustunud presidendi dekreedile nr 164/2004, (
82
) millega, nagu on juba mainitud, (
83
) kehtestati erinevad uued meetmed tähtajalise töö kuritarvituste vältimiseks ja sanktsioneerimiseks avalikus sektoris: objektiivse aluse nõue, sätted järjestikuste tähtajaliste töölepingute või töösuhete maksimaalse kogukestuse ning selliste töölepingute või töösuhete uuendamiste arvu kohta, samuti õigus lahkumishüvitise saamiseks ning võimalikud kriminaal- ja distsiplinaarõiguslikud sanktsioonid. (
84
)
116.
Direktiivist ja raamkokkuleppest ei tulene liikmesriikide üldist kohustust näha ette tähtajaliste töölepingute muutmine määramata tähtajaga töölepinguteks: (
85
) ei järjestikuste tähtajaliste töölepingute kuritarvitamise puhul ega ühekordse tähtajaliste töösuhete kasutamise puhul näe raamkokkuleppe klausli 5 lõike 2 punkt b ette sellist üldist muutmise kohustust; ka teised raamkokkuleppe sätted ei reguleeri sellist kohustust.
117.
Samuti ei keela raamotsus liikmesriikidel kohelda erinevalt järjestikuste tähtajaliste töölepingute ja töösuhete kasutamise kuritarvitamist vastavalt sellele, kas need töölepingud või töösuhted sõlmiti erasektoris või avalikus sektoris. (
86
) Raamkokkulepe tunnistab ka ise sõnaselgelt, et „nende üksikasjalikul rakendamisel tuleb arvestada konkreetse riigi, sektori ja hooaja erijooni ” (
87
). Nende erijoonte hulka võivad kuuluda avaliku teenistuse õiguse põhimõtted, näiteks koosseisuliste ametikohtade põhimõte, eluaegse ametniku mudel ja nõue läbida konkurss astumaks määramata tähtajaga töösuhtesse; selliseid põhimõtteid tuleb lihtsalt kohaldada kooskõlas ühenduse õiguse muude sätetega. (
88
)
118.
Kokkuvõtvalt tuleb seetõttu sedastada:
tähtajalist tööd käsitlev raamkokkulepe ei välista sellise siseriikliku regulatsiooni kehtestamist, mis keelab avalikus sektoris sõlmitud tähtajaliste töösuhete muutmise määramata tähtajaga töösuheteks, välja arvatud juhul, kui siseriiklik õigus ei näe vastavas sektoris ette mõnda muud tõhusat meedet, mille eesmärk on vältida ning vajadusel sanktsioneerida järjestikuste tähtajaliste lepingute kasutamise kuritarvitamise juhtumeid.
C. Raamkokkuleppe võimaliku rikkumise tagajärjed
119.
Oma viienda küsimusega kohtuasjas C-378/07 ning neljanda küsimusega kohtuasjades C-379/07 ja C-380/07 soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, millised nõuded tulenevad direktiivi 1999/70 või temale lisatud raamkokkuleppe võimalikust rikkumisest põhikohtuasja lahendamisele. Konkreetselt soovitakse nende küsimustega selgitada, kas siseriiklik kohus peab ühenduse õiguse tõttu teatud määral „taaselustama” varem kehtinud oletatavasti soodsama sätte – nagu seaduse nr 2112/1920 artikli 8 lõige 3 – ja võtma selle põhikohtuasja lahendamise aluseks.
120.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peavad siseriiklikud kohtud siseriikliku õiguse kohaldamisel tõlgendama seda võimalikult suures ulatuses asjakohase direktiivi sõnastust ja eesmärki arvestades, et saavutada direktiiviga sätestatud tulemus ning seeläbi täita EÜ artikli 249 kolmanda lõigu nõudeid. (
89
)
121.
Seda direktiiviga kooskõlas oleva tõlgendamise kohustust piiravad küll õiguse üldpõhimõtted, eelkõige õiguskindluse ja tagasiulatuva jõu puudumise põhimõte, ning see ei või olla aluseks siseriikliku õiguse contra legem tõlgendusele. (
90
)
122.
Põhimõte, mille kohaselt tuleb siseriiklikku õigust tõlgendada vastavuses ühenduse õigusega, nõuab siiski, et siseriiklik kohus teeks kõik, mis on tema pädevuses, arvestades siseriiklikku õigust tervikuna ning kasutades siseriiklikus õiguses tunnustatud tõlgendusmeetodeid, et tagada asjassepuutuva direktiivi täieulatuslik rakendamine ja saavutada direktiivi eesmärgiga kooskõlas olev tulemus. (
91
) Teisisõnu on siseriiklikud kohtud kohustatud võtma kõik vajalikud meetmed, mis võimaldaks neil igal ajal tagada direktiiviga ette nähtud eesmärkide saavutamise (vt direktiivi 1999/70 artikli 2 lõige 1) ja heastada ühenduse õiguse võimaliku rikkumise tagajärjed. (
92
) Selles osas peavad nad täielikult ära kasutama neile siseriikliku õigusega antud kaalutlusõiguse. (
93
)
123.
Siseriikliku kohtu ülesanne on kontrollida, kas ja mil määral on käesolevas asjas kohaldatavat siseriiklikku õigust võimalik tõlgendada kirjeldatud mõttes kooskõlas direktiivi 1999/70 ja sellele lisatud raamkokkuleppe nõuetega. Samuti on siseriikliku kohtu ainupädevuses määrata kindlaks sellise tõlgendamise õiguslikud tagajärjed põhikohtuasjadele. Lõpetuseks kuulub selle juurde ka niisuguse küsimuse hindamine, kas jätta põhikohtuasjas siseriiklikud õigusnormid kohaldamata ning kohaldada nende asemel sellist sätet nagu seaduse nr 2112/1920 artikli 8 lõige 3.
124.
Kui direktiiviga 1999/70 ja raamkokkuleppega ette nähtud eesmärki ei ole võimalik saavutada ühenduse õigusega kooskõlas oleva tõlgendamise abil, võib rikkunud liikmesriigil tekkida kohtuotsuse Francovich ja selles ette nähtud tingimuste kohaselt kohustus hüvitada kodanikele kahju, mis tekkis seetõttu, et direktiivi 1999/70 ei võetud õigesti üle. (
94
)
125.
Terviklikkuse huvides tuleb veel mainida, et hoolimata töötaja ja tema avalik-õigusliku tööandja vahelisest vertikaalsest õigussuhtest, (
95
) ei tule raamkokkuleppe klausli 5 ja klausli 8 lõike 3 vahetu kohaldamine käesoleval juhul kõne alla.
126.
Raamkokkuleppe klausli 5 lõike 1 puhul on Euroopa Kohus juba selgelt tuvastanud, et see ei ole vahetult kohaldatav. (
96
) Seda enam kehtivad samad kaalutlused klausli 5 lõike 2 puhul, mis on veelgi ebamäärasemalt sõnastatud ja jätab liikmesriikidele ülevõtmise osas veelgi suurema kaalutlusõiguse kui klausli 5 lõige 1. Juba sätte sõnastus näitab oma sissejuhatava formuleeringuga „vajaduse korral”, et liikmesriigil ei ole üldse mingit kohustust võtta mõnda klausli 5 lõike 2 punktides a ja b nimetatud meedet.
127.
Ka raamkokkuleppe klausli 8 lõikes 3 kehtestatud kahjustamiskeeld ei ole vahetuks kohaldamiseks sobiv. See ei tulene niivõrd määratlemata õigusmõistete nagu „töötajate üldise kaitstuse tase” (
97
) kasutamisest, kuivõrd asjaolust, et selle sätte eesmärk ei ole anda üksikisikule hagetavaid kaitseõigusi oma huvide kaitsmiseks töötajana. Esiteks nähtub see kahjustamiskeelu paigutamisest raamkokkuleppe klausli 8 „rakendussätete” sekka, mis selgitavad üksnes liikmesriikidele ja sotsiaalpartneritele raamkokkuleppe kohaldamisalas jäetud kaalutlusõigust. Teiseks ilmneb see aga ka raamkokkuleppe klausli 8 lõike 3 tegelikust sisust: lõpetuseks ei keela säte töötajate üldise kaitstuse taseme kui sellise alandamist, vaid üksnes keelab riigi pädevatel ametiasutustel raamkokkuleppe rakendamise varjus seda kaitset halvendada. (
98
)
128.
Kokkuvõttes tuleb seetõttu sedastada:
siseriiklike õigusnormide direktiiviga kooskõlas oleva tõlgendamise kohustuse raames peavad siseriiklikud kohtud võtma kõik vajalikud meetmed, et tagada igal ajal direktiiviga 1999/70 ette nähtud tulemuse saavutamine ja ühenduse õiguse võimalike rikkumiste heastamine. Selles osas peavad kohtud täielikult ära kasutama neile siseriikliku õigusega antud kaalutlusõiguse.
VII. Ettepanek
129.
Tuginedes eelnevale, teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata kolmele Monomeles Protodikeio Rethymnise esitatud eelotsusetaotlusele üheskoos järgmiselt:
1.
Isegi kui siseriiklikus õiguses on juba olemas samaväärsed juriidilised meetmed kuritarvituste vältimiseks direktiivi 1999/70/EÜ lisas esitatud raamkokkuleppe tähtajalise töö kohta klausli 5 lõike 1 mõttes, jääb liikmesriikidele alles õigus kehtestada ka edaspidi tähtajaliste töösuhete valdkonnas õigusnorme, kui need on kooskõlas kõigi ühenduse õigusest tulenevate tingimustega.
2.
a)
Tähtajalist tööd käsitleva raamkokkuleppe klausli 8 lõike 3 kohase kahjustamiskeelu kohaldamisala ei ole piiratud töötajate kaitsmisega järjestikuste tähtajaliste töölepingute või töösuhete kasutamisest tuleneda võivate kuritarvituste eest.
b)
Siseriiklik säte, millega üksnes tühistatakse või nõrgendatakse töötajate kaitse erimeedet, ei kuulu tähtajalist tööd käsitleva raamkokkuleppe klausli 8 lõike 3 keelu kohaldamisalasse, välja arvatud juhul, kui see vähendaks kõigi tähtajaliste töötajate üldise kaitstuse taset.
c)
Tähtajaliste töölepingute- või suhetega seotud kuritarvituste eest kehtestatud sanktsioonide tühistamine või nõrgendamine teatud kategooria tähtajaliste töötajate suhtes ei riku tähtajalist tööd käsitleva raamkokkuleppe klausli 8 lõiget 3, kui seda tasakaalustatakse samaaegse kuritarvitamise vältimise meetmete tugevdamisega. Sellest hoolimata on liikmesriigid kohustatud kuritarvituste puhul kehtestama või säilitama tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad sanktsioonid.
3.
Kui liikmesriik määratleb oma siseriikliku õiguse sätetes objektiivsed alused tähtajalist tööd käsitleva raamkokkuleppe klausli 5 lõike 1 punkti a mõttes, siis peavad siseriiklikud ametiasutused tagama igal üksikjuhul oma pädevusvaldkonnas nende sätete direktiiviga kooskõlas oleva kohaldamise, et vältida tõhusalt kuritarvitusi, mis võiksid tuleneda järjestikuste tähtajaliste töölepingute või töösuhete kasutamisest.
4.
Tähtajalist tööd käsitlev raamkokkulepe ei välista sellise siseriikliku regulatsiooni kehtestamist, mis keelab avalikus sektoris sõlmitud tähtajaliste töösuhete muutmise määramata tähtajaga töösuheteks, välja arvatud juhul, kui siseriiklik õigus ei näe vastavas sektoris ette mõnda muud tõhusat meedet, mille eesmärk on vältida ning vajadusel sanktsioneerida järjestikuste tähtajaliste lepingute kasutamise kuritarvitamise juhtumeid.
5.
Siseriiklike õigusnormide direktiiviga kooskõlas oleva tõlgendamise kohustuse raames peavad siseriiklikud kohtud võtma kõik vajalikud meetmed, et tagada igal ajal direktiiviga 1999/70 ette nähtud tulemuse saavutamine ja ühenduse õiguse võimalike rikkumiste heastamine. Selles osas peavad kohtud täielikult ära kasutama neile siseriikliku õigusega antud kaalutlusõiguse.
(
1
)	Algkeel: saksa.
(
2
)	4. juuli 2006. aasta otsus kohtuasjas C-212/04: Adeneler jt (EKL 2006, lk I-6057).
(
3
)	12. juuni 2008. aasta määrus kohtuasjas C-364/07: Vassilakis jt (kohtulahendite kogumikus ei avaldata, punkt 49).
(
4
)	22. novembri 2005. aasta otsus kohtuasjas C-144/04: Mangold (EKL 2005, lk I-9981).
(
5
)	EÜT L 175, lk 43; ELT eriväljaanne 05/03, lk 368.
(
6
)	Raamkokkuleppe preambuli esimene lõik; vt ka raamkokkuleppe üldkaalutluste punktid 3 ja 5.
(
7
)	Raamkokkuleppe preambuli teine lõik; vt ka raamkokkuleppe üldkaalutluste punkt 6.
(
8
)	Raamkokkuleppe üldkaalutluste punkt 8; vt ka raamkokkuleppe preambuli teine lõik.
(
9
)	Raamkokkuleppe üldkaalutluste punkt 7.
(
10
)	Direktiivi 1999/70 17. põhjendus.
(
11
)	Raamkokkuleppe üldkaalutluste punkt 10; vt ka raamkokkuleppe preambuli kolmas lõik.
(
12
)	Vt eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Adeneler, punkt 12.
(
13
)	FEK A’ 124, 7.7.2004.
(
14
)	FEK A’ 77, 2.4.2003.
(
15
)	FEK A’ 160, 23.8.2004. Presidendi dekreet nr 180/2004 jõustub selle artikli 5 lõike 1 kohaselt avaldamisega ametlikus teatajas, kui üksikutes sätetes ei ole sätestatud teisiti.
(
16
)	Vt presidendi dekreedi nr 180/2004 artikkel 1.
(
17
)	FEK A’ 134, 19.4.2004. Presidendi dekreet nr 164/2004 jõustub selle artikli 12 lõike 1 kohaselt avaldamisega ametlikus teatajas, kui üksikutes sätetes ei ole sätestatud teisiti.
(
18
)	FEK A’ 28, 3.3.1994; vt ka eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Adeneler, punkt 19.
(
19
)	FEK B’ 11, 18.3.1920.
(
20
)	Sellega seoses viitab eelotsusetaotluse esitanud kohus eriti töölepingu kirjaliku lõpetamise nõudele ja lahkumishüvitise maksmise kohustusele.
(
21
)	Kreeka valitsus viitab selgituseks asjaolule, et tegemist on seaduse nr 2112/1920 artikliga 8, mida on muudetud seadusega nr 547/1937.
(
22
)	Kassatsioonikohus.
(
23
)	Areios Pagos, 22. juuni 2006. aasta otsus nr 18/2006.
(
24
)	Areios Pagos, 11. juuni 2007. aasta otsused nr 19/2007 ja 20/2007.
(
25
)	Rethymnoni prefektuuri administratsioon.
(
26
)	Kostjaks oleva kohaliku omavalitsuse üksuse andmetel oli ühe lepingu kestus 3. maist 2006 kuni, ülejäänud lepingute kestus oli kuni .
(
27
)	Geropotamose kohalik omavalitsus.
(
28
)	Kohtuasja C-379/07 hageja juhtumil oli tegemist kolme üksteisele järgneva töövõtulepinguga, millest esimene kestis 1. detsembrist 2003 kuni, teine kuni ja kolmas kuni . Esimese hageja puhul kohtuasjas C-380/07 oli sõlmitud kolm järjestikust töövõtulepingut, millest esimene kestis kuni, teine kuni ja kolmas kuni . Kohtuasja C-380/07 teise hageja puhul oli tegemist tähtajalise töölepinguga, mis kestis kuni ; sellele järgnesid kaks töövõtulepingut, mis kestsid vastavalt kuni ja kuni . Kohtuasjas C-380/07 oli lisaks Geropotamose kohalikule omavalitsusele lepingu pooleks ka avalik-õiguslik juriidiline isik munitsipaalettevõte „O Geropotamos”.
(
29
)	Rethymnoni esimese astme kohus, mille koosseisus on üks kohtunik.
(
30
)	Kõnealused tööõiguse sätted käsitlevad eriti töölepingu kirjaliku lõpetamise nõuet ja lahkumishüvitise maksmise kohustust.
(
31
)	Ära toodud käesolevas ettepanekus, punkt 34.
(
32
)	29. aprilli 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-482/01 ja C-493/01: Orfanopoulos ja Oliveri (EKL 2004, lk I-5257, punkt 42); . aasta otsus kohtuasjas C-500/06: Corporación Dermoestética (EKL 2008, lk I-5785, punkt 20); . aasta otsus kohtuasjas C-360/06: Heinrich Bauer Verlag (EKL 2008, lk I-7333, punkt 15); ja . aasta otsus kohtuasjas C-404/07: Katz (EKL 2008, lk I-7607, punkt 34).
(
33
)	Väljakujunenud kohtupraktika; vt mh nt 10. jaanuari 2006. aasta otsus kohtuasjas C-344/04: IATA ja ELFAA (EKL 2006, lk I-403, punkt 24); . aasta otsus kohtuasjas C-404/06: Quelle, (EKL 2009, lk I-2685, punktid 19 ja 20) ning eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Adeneler, punktid 40–43.
(
34
)	See, kas seaduse nr 2112/1920 artikli 8 lõike 3 kasutamine oli Kreeka avalikus sektoris tõepoolest tavaline praktika, ei näi üheselt kindel olevat; vt selle kohta minu 27. oktoobri 2005. aasta ettepanek eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsuses Adeneler, punkt 81.
(
35
)	Vt eespool käesolev ettepanek, punkt 40 ja selles viidatud kohtupraktika.
(
36
)	Vt raamkokkuleppe klausli 1 alapunkt b ja klausli 5 punkt 1 ning eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Adeneler, punktid 65, 80, 92 ja 101.
(
37
)	15. aprilli 2008. aasta otsus kohtuasjas C-268/06: Impact (EKL 2008, lk I-2483, punkt 71).
(
38
)	Vt selle kohta vahetult tagapool käesolev ettepanek, punktid 59–71.
(
39
)	Eespool 4. joonealuses märkuses viidatud vastuolulises kohtuotsuses Mangold, punktid 55–78, võrdles Euroopa Kohus tähtajalise töö valdkonnas kehtestatud siseriiklikku sätet mitte üksnes tähtajalist tööd käsitlevas raamkokkuleppes sisalduva kahjustamiskeelu suhtes, vaid ka vanuse alusel diskrimineerimise keelu suhtes.
(
40
)	Vt kohtujurist A. Tizzano 30. juuni 2005. aasta ettepanek eespool 4. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsuses Mangold, punkt 54 koos edasiste viidete ja selgitustega.
(
41
)	Vt ka eespool 4. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Mangold, punktid 40–43.
(
42
)	Vt samas mõttes 13. septembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-307/05: Del Cerro Alonso (EKL 2007, lk I-7109, punkt 38) ja eespool 37. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Impact, punkt 114, seoses raamkokuleppe klauslis 4 sätestatud diskrimineerimiskeeluga.
(
43
)	Raamkokkuleppe preambuli esimene lõik; vt ka selle üldkaalutluste punktid 3 ja 5.
(
44
)	EL lepingu preambulis kinnitatakse sotsiaalsete põhiõiguste tähtsust (põhjendus 4) ja rõhutatakse majandusliku ja sotsiaalse progressi eesmärki (põhjendus 8).
(
45
)	EÜ asutamislepingu preambulis tõstetakse esile majandusliku ja sotsiaalse progressi olulisust (põhjendus 2) ja määratletakse olulise eesmärgina soovi pidevalt parandada Euroopa rahvaste elu- ja töötingimusi (põhjendus 3); vt ka 8. aprilli 1976. aasta otsus kohtuasjas 43/75: Defrenne (EKL 1976, lk 455, punktid 10 ja 11).
(
46
)	Ühenduse töötajate sotsiaalsete põhiõiguste harta võeti vastu Euroopa Ülemkogu 9. detsembri 1989. aasta istungil Strasbourgis ja on ära toodud komisjoni . aasta dokumendis KOM(89) 471. Selle harta punkt 7 on sõnastatud järgmiselt: „Siseturu väljakujundamine peab viima Euroopa Ühenduse töötajate elu- ja töötingimuste paranemisele. See peab tulenema nimetatud tingimuste võrdsustamisest nende parandamise käigus ja puudutab täpsemalt tööaega ja tööaja organiseerimist, samuti lisaks määramata tähtajaga töösuhtele ka teisi töötamise vorme nagu tähtajaline töösuhe, osaajaga töötamine, ajutine töötamine ja hooajatöö.” Selle harta punkti 10 esimene taane täiendab: „Vastavalt iga riigi olukorrale […] on igal Euroopa Ühenduse töötajal õigus kohasele sotsiaalsele kaitsele […]”.
(
47
)	Euroopa sotsiaalharta allkirjastati Euroopa Nõukogu liikmesriikide poolt 18. oktoobril 1961 Torinos. Selle harta I osa punktides 2 ja 4 rõhutatakse kõigi töötajate õigust õiglastele töötingimustele ja õiglasele töötasule, kusjuures seda õigust käsitletakse deklareeritud eesmärgina (vt harta III osa, artikli 20 lõike 1 punkt a).
(
48
)	Kohtuasjas Mangold tõlgendas Euroopa Kohus juba korra kahjustamiskeeldu seoses juhtumiga, mis puudutas esmakordset tähtajalist töösuhet (eespool 4. joonealuses märkuses viidatud, punktid 50–54).
(
49
)	Käesolev ettepanek, punktid 60–65.
(
50
)	Eespool 4. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Mangold, punkt 52.
(
51
)	Vt kogu teema kohta kohtujurist A. Tizzano ettepanek eespool 4. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsuses Mangold, punktid 61, 62, 63, 65 ja 70.
(
52
)	Vt selles osas eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Adeneler, eriti punktid 19 ja 99.
(
53
)	Vt selles osas üksikasjalikult käesolev ettepanek, punktid 76–93.
(
54
)	Seda asjaolu rõhutavad eelotsusetaotluse esitanud kohus ja mõned menetlusosalised; vt ka eespool 3. joonealuses märkuses viidatud määrus kohtuasjas Vassilakis jt, punkt 29.
(
55
)	18. detsembri 1997. aasta otsus kohtuasjas C-129/96: Inter-Environnement Wallonie (EKL 1997, lk I-7411) ja eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Adeneler, punkt 121.
(
56
)	Vt eespool käesolev ettepanek, punkt 40 ja selles viidatud kohtupraktika.
(
57
)	Vt mh nt 11. märtsi 2008. aasta otsus kohtuasjas C-420/06: Jager (EKL 2008, lk I-1315, punkt 46) ja . aasta otsus kohtuasjas C-54/07: Feryn (EKL 2008, lk I-5187, punkt 19).
(
58
)	Vt eespool käesolev ettepanek, punkt 69.
(
59
)	Vt selles mõttes eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Adeneler, punktid 102 ja 105; vt ka minu ettepanek selles kohtuasjas, punkt 73.
(
60
)	Eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Adeneler, punkt 94; samuti 7. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-53/04: Marrosu ja Sardino (EKL 2006, lk I-7213, punkt 51) ja otsus kohtuasjas C-180/04: Vassallo (EKL 2006, lk I-7251, punkt 36).
(
61
)	Direktiivi 1999/70 põhjendus 17 ning raamkokkuleppe üldkaalutluste punkt 10.
(
62
)	Väljakujunenud kohtupraktika alates 21. septembri 1989. aasta otsusest kohtuasjas 68/88: komisjon vs. Kreeka (EKL 1989, lk 2965, punktid 23 ja 24); vt hilisemast ajast . aasta otsus liidetud kohtuasjades C-387/02, C-391/02 ja C-403/02: Berlusconi jt (EKL 2005, lk I-3565, punkt 65); lisaks spetsiaalselt tähtajalist tööd käsitleva raamkokkuleppe kohta eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Adeneler, punkt 94; eespool 60. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Marrosu ja Sardino, punkt 51, ning eespool 60. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Vassallo, punkt 36.
(
63
)	Eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Adeneler, punkt 102, ja eespool 60. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Marrosu ja Sardino, punkt 53, ning eespool 60. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Vassallo, punkt 38.
(
64
)	Vt selle kohta lisaks selgitused käesolevas ettepanekus, punktid 109–118.
(
65
)	Eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Adeneler, vt selle selgitused teise küsimuse kohta, eriti punktid 71–75.
(
66
)	Eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab sõnaselgelt seadusele nr 3250/2004; sama nähtub seadustest nr 2190/1994, nr 2527/1997 (vt selle kohta eespool käesolev ettepanek, punktid 22–24).
(
67
)	19. jaanuari 2006. aasta otsus kohtuasjas C-265/04: Bouanich (EKL 2006, lk I-923, punkt 51) ja . aasta otsus kohtuasjas C-11/07: Eckelkamp jt (EKL 2008, lk I-6845, punkt 32).
(
68
)	Vt selles osas 57. joonealuses märkuses viidatud kohtupraktika.
(
69
)	Vt raamkokkuleppe üldkaalutluste punktid 6 ja 7 ning selle preambuli teine lõik; samas mõttes ka eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Adeneler, punkt 62.
(
70
)	Vt raamkokuleppe üldkaalutluste punkt 7. Siinkohal tuleb viidata asjaolule, et raamkokkuleppe saksakeelse versiooni terminoloogia ei ole ühtne; nii räägitakse üldkaalutluste punktis 7 objektive Gründe’st (objektiivsed alused) ja klausli 5 lõike 1 punktis a sachliche Gründe’st (materiaalsed alused). Pilguheit teistele keeleversioonidele näitab siiski, et tegemist on saksakeelse versiooni probleemiga ning selline terminoloogia erinevus ei peegelda sisulist erinevust.
(
71
)	Lisaks sellele võivad liikmesriigid kuritarvituste vältimiseks kasutada olemasolevaid samaväärseid juriidilisi meetmeid, vt eespool 37. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Impact, punkt 71.
(
72
)	Eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Adeneler, punkt 101, vt ka punktid 65, 80 ja 92, ning eespool 37. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Impact, punkt 70.
(
73
)	Vt minu 9. jaanuari 2008. aasta ettepanek eespool 37. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjas Impact, punkt 112.
(
74
)	Eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Adeneler, punkt 68.
(
75
)	Eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Adeneler, punktid 69 ja 70.
(
76
)	Tõhusa (efektiivse) kuritarvituste vältimise nõude osas vt eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Adeneler, punkt 101, samuti punktid 65, 80 ja 92; eespool 37. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Impact, punkt 70.
(
77
)	Eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Adeneler, punkt 105.
(
78
)	Eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Adeneler, punktid 99 ja105.
(
79
)	Eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Adeneler, punkt 24.
(
80
)	Eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Adeneler, punktid 100 ja 105; vt ka eespool 60. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Marrosu ja Sardino, punkt 49, ja kohtuotsus Vassallo, punkt 34.
(
81
)	Eespool 60. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Marrosu ja Sardino, punkt 55, ning kohtuotsus Vassallo, punkt 40.
(
82
)	Fraasi „vähemalt enne presidendi dekreedi nr 164/2004 jõustumist” lisamisega viitab Euroopa Kohus eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsuses Adeneler, punkt 100, asjaolule, et siseriiklikule õiguslikule olukorrale antav hinnang võib pärast selle presidendi dekreedi jõustumist muutuda.
(
83
)	Vt eespool käesolev ettepanek, punkt 85.
(
84
)	Sanktsioonide tõhususe hindamise puhul kehtib eespool käesolevas ettepanekus öeldu, punkt 92.
(
85
)	Eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Adeneler, punkt 91, ja eespool 60. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Marrosu ja Sardino, punkt 47.
(
86
)	Eespool 60. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Marrosu ja Sardino, punkt 48, ning kohtuotsus Vassallo, punkt 33.
(
87
)	Raamkokkuleppe preambuli kolmanda lõigu kohaselt; vt ka raamkokkuleppe üldkaalutluste punkt 10.
(
88
)	Vt kogu teema kohta minu ettepanek eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjas Adeneler, punktid 84–86, samuti kohtujurist M. Poiares Maduro 20. septembri 2005. aasta liidetud ettepanek kohtuasjas Marrosu ja Sardino ning kohtuasjas Vassallo (EKL 2006, lk I-7215, punktid 42 ja 43).
(
89
)	Vt mh 10. aprilli 1984. aasta otsus kohtuasjas 14/83: von Colson ja Kamann (EKL 1984, lk 1891, punkt 26); . aasta otsus liidetud kohtuasjades C-397/01–C-403/01: Pfeiffer jt (EKL 2004, lk I-8835, punkt 113); eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Adeneler, punkt 108, ja eespool 37. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Impact, punkt 98.
(
90
)	16. juuni 2005. aasta otsus kohtuasjas C-105/03: Pupino (EKL 2005, lk I-5285, punktid 44 ja 47); eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Adeneler, punkt 110, ja eespool 37. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Impact, punkt 100.
(
91
)	Eespool 89. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Pfeiffer, punktid 115, 116, 118 ja 119; eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Adeneler, punkt 111, ja eespool 37. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Impact, punkt 101; sarnane oli varasem 13. novembri 1990. aasta otsus kohtuasjas C-106/89: Marleasing (EKL 1990, lk I-4135, punkt 8), milles Euroopa Kohus rõhutas, et siseriiklik kohus peab „tõlgendama [siseriiklikku õigust] võimalikult suures ulatuses direktiivi sõnastust ja eesmärki silmas pidades”.
(
92
)	Eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Adeneler, punkt 102, ja eespool 60. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Marrosu ja Sardino, punkt 53, ning kohtuotsus Vassallo, punkt 38.
(
93
)	Eespool 89. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus von Colson ja Kamann, punkt 28; vt ka 4. veebruari 1988. aasta otsus kohtuasjas 157/86: Murphy jt (EKL 1988, lk 673, punkt 11); ja . aasta otsus kohtuasjas C-208/05: ITC (EKL 2007, lk I-181, punkt 68).
(
94
)	19. novembri 1991. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-6/90 ja C-9/90: Francovich jt (EKL 1991, lk I-5357, punktid 30–46) ja alates sellest väljakujunenud kohtupraktika; vt ka eespool 2. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Adeneler, punkt 112; ja . aasta otsus kohtuasjas C-356/05: Farrell (EKL 2007, lk I-3067, punkt 43).
(
95
)	Vahetult kohaldatavaid direktiivide sätteid võib kasutada ka riigi kui tööandja vastu; vt mh 26. veebruari 1986. aasta otsus kohtuasjas 152/84: Marshall (EKL 1986, lk 723, punkt 49); ja . aasta otsus kohtuasjas C-187/00: Kutz-Bauer (EKL 2003, lk I-2741, punktid 31 ja 71).
(
96
)	Eespool 37. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Impact, punktid 69–80.
(
97
)	Ühenduse õiguse sätet saab ka siis vahetult kohaldada, kui selles kasutatakse määratlemata õigusmõisteid; vt selle kohta minu ettepanek eespool 37. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsuses Impact, punkt 98 ja edasised viited.
(
98
)	Eespool 4. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Mangold, punkt 52; vt lisaks käesolev ettepanek, punkt 67.