62024CJ0902
SODBA SODIŠČA (deveti senat)
z dne 22. januarja 2026 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Varstvo potrošnikov – Direktiva 93/13/EGS – Nepošteni pogoji v potrošniških pogodbah – Člen 6(1) in člen 7(1) – Pogodba o hipotekarnem kreditu, vezanem na tujo valuto, ki vsebuje nepoštene pogoje – Učinki ugotovitve nepoštenosti pogoja – Ničnost pogodbe – Nacionalna sodna praksa, ki določa nastanek dveh samostojnih terjatev za vračilo – Tožba potrošnika za vračilo mesečnih obrokov, plačanih na podlagi pogodbe – Terjatev prodajalca ali ponudnika, ki ustreza znesku kredita – Vračilo – Pravica prodajalca ali ponudnika, da uveljavlja ugovor pobota svoje terjatve s terjatvijo potrošnika – Sistem porazdelitve stroškov – Odvračalni učinek prepovedi nepoštenih pogojev – Načelo učinkovitosti – Obveznost razlage v skladu s pravom Unije“
V zadevi C‑902/24, [Herchoski] (
i
),
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Sąd Okręgowy w Warszawie (regionalno sodišče v Varšavi, Poljska) z odločbo z dne 19. decembra 2024, ki je na Sodišče prispela 22. decembra 2024, v postopku
RM,
EM
proti
Santander Bank Polska S.A.,
SODIŠČE (deveti senat),
v sestavi M. Condinanzi, predsednik senata, N. Jääskinen, sodnik, in R. Frendo (poročevalka), sodnica,
generalni pravobranilec: R. Norkus,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za RM in EM B. Sobierajska, radca prawny,
–
za Santander Bank Polska S.A. J. Kowalczyk, P. Litwiński, M. Valirakis‑Wołyńska in R. Wechman, radcowie prawni,
–
za poljsko vlado B. Majczyna, agent,
–
za portugalsko vlado A. Pimenta in A. Rodrigues, agentki,
–
za Evropsko komisijo P. Kienapfel in B. Sasinowska, agenta,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 6(1) in člena 7(1) Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nepoštenih pogojih v potrošniških pogodbah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 288, in popravek v UL 2019, L 214, str. 25) ter načel učinkovitosti, enakovrednosti, pravne varnosti in sorazmernosti.
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med RM in EM, potrošnikoma s prebivališčem na Poljskem, ter Santander Bank Polska S.A. (v nadaljevanju: SBP), banko s sedežem na Poljskem, glede zahteve teh potrošnikov za vračilo zneskov, plačanih družbi SBP na podlagi pogodbe o hipotekarnem kreditu, ki je bila razglašena za nično, in ugovora, ki ga je družba SBP uveljavljala podredno, da bi dosegla pobot te terjatve s terjatvijo, ki jo ima do navedenih potrošnikov in ki ustreza znesku tega kredita.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
V štiriindvajseti uvodni izjavi Direktive 93/13 je navedeno, da „morajo imeti sodišča ali upravni organi držav članic na voljo ustrezna in učinkovita sredstva za preprečevanje nadaljnje uporabe nepoštenih pogojev v potrošniških pogodbah“.
4
Člen 6(1) te direktive določa:
„Države članice določijo, da nepošteni pogoji, uporabljeni v pogodbi, ki jo s potrošnikom sklene prodajalec ali ponudnik, kakor je določeno z nacionalnim pravom, niso zavezujoči za potrošnika in da pogodba še naprej zavezuje obe stranki na podlagi teh pogojev, če je nadaljnji obstoj mogoč brez nepoštenih pogojev.“
5
Člen 7(1) navedene direktive določa:
„Države članice zagotovijo, da v interesu potrošnikov in konkurentov obstajajo ustrezna in učinkovita sredstva za preprečevanje nadaljnje uporabe nepoštenih pogojev v pogodbah, ki jih s potrošniki sklenejo prodajalci ali ponudniki.“
Poljsko pravo
Civilni zakonik
6
Člen 58(1) ustawa – Kodeks cywilny (zakon o civilnem zakoniku) z dne 23. aprila 1964 (Dz. U. iz leta 1964, št. 16, pozicija 93) v različici, ki se uporablja v sporu o glavni stvari (v nadaljevanju: civilni zakonik), določa:
„Pravni posel, ki je v nasprotju z zakonom ali je namenjen izogibanju zakonu, je ničen, razen če upoštevna določba določa drugačen učinek, zlasti ta, da se nična določila pravnega posla nadomestijo z upoštevnimi določbami zakona.“
7
Člen 405 tega zakonika določa:
„Kdor je brez pravne podlage pridobil premoženjsko korist v škodo druge osebe, mora to korist vrniti v naravi, če to ni mogoče, pa mora plačati njeno protivrednost.“
8
Člen 410 navedenega zakonika določa:
„1.   Določbe prejšnjih členov se uporabljajo zlasti za izpolnitev brez pravnega temelja.
2.   Izpolnitev je brez pravnega temelja, če oseba, ki jo je opravila, k izpolnitvi sploh ni bila zavezana ali izpolnitve ni bila zavezana opraviti prejemniku izpolnitve, ali če je podlaga za izpolnitev prenehala, ali če predvideni namen izpolnitve ni bil dosežen, ali če je bil pravni posel, ki je podlaga za obveznost izpolnitve, neveljaven in tudi po izpolnitvi ni postal veljaven.“
9
Člen 455 istega zakonika določa:
„Če rok za izpolnitev ni opredeljen in ne izhaja iz lastnosti obveznosti, je treba izpolnitev opraviti takoj, ko se od dolžnika zahteva izpolnitev.“
10
Člen 498(1) in (2) civilnega zakonika določa:
„1.   Če sta dva subjekta hkrati medsebojna dolžnika in upnika, lahko vsak od njiju pobota svojo terjatev s terjatvijo druge stranke, če se obe terjatvi glasita na denar ali na stvari iste vrste in iste kakovosti ter če sta obe terjatvi zapadli in se lahko uveljavljata pred sodiščem ali drugim državnim organom.
2.   S pobotom se obe terjatvi pobotata v obsegu nižje terjatve.“
11
Člen 499 tega zakonika določa:
„Pobot se opravi z izjavo, ki se predloži drugi stranki. Izjava ima retroaktivni učinek od trenutka, ko je pobot postal mogoč.“
Zakonik o civilnem postopku
12
Člen 98(1) ustawa Kodeks postępowania cywilnego (zakon o zakoniku o civilnem postopku) z dne 17. novembra 1964 (Dz. U. iz leta 1964, št. 43, pozicija 296) v različici, ki se uporablja v sporu o glavni stvari (v nadaljevanju: zakonik o civilnem postopku), določa:
„Neuspela stranka mora nasprotni stranki na njen predlog povrniti stroške, potrebne za učinkovito uveljavljanje njenih pravic ali za učinkovito obrambo (stroški).“
13
Člen 100 zakonika o civilnem postopku določa:
„Če se zahtevkom ugodi le delno, se stroški medsebojno zmanjšajo ali sorazmerno porazdelijo. Vendar lahko sodišče eni od strank naloži obveznost plačila vseh stroškov, če nasprotna stranka ni uspela le z zelo majhnim delom svojih predlogov ali če je bila določitev zneska, ki je dolgovan, odvisna od določitve medsebojnih obveznosti ali presoje sodišča.“
14
Člen 102 tega zakonika določa:
„V posebej utemeljenih primerih lahko sodišče neuspeli stranki naloži, da plača le del stroškov, ali pa ji sploh ne naloži plačila stroškov.“
15
Člen 203(1) navedenega zakonika določa:
„Tožba se lahko brez soglasja tožene stranke umakne do začetka obravnave ali, če umik vključuje odpoved zahtevku, do razglasitve sodbe.“
16
Člen 2031 istega zakonika določa:
„1.   Ugovor pobota lahko temelji le na terjatvi:
(1)
tožene stranke, ki izhaja iz istega pravnega razmerja kot terjatev, ki jo uveljavlja tožeča stranka, razen če je terjatev nesporna, če je ugotovljena s pravnomočno sodno odločbo, odločbo arbitražnega sodišča, poravnavo, sklenjeno pred sodiščem ali arbitražnim sodiščem oziroma sporazumom, ki je sklenjen pred mediatorjem in ga potrdi sodišče, ali če je verodostojno potrjena z dokumentom, ki potrjuje, da jo je tožeča stranka priznala.
(2)
ki se nanaša na vračilo dajatve, do katere je eden od solidarnih dolžnikov upravičen zoper druge sodolžnike.
2.   Tožena stranka lahko pobot uveljavlja najpozneje ob vložitvi tožbe v glavni stvari ali v dveh tednih od datuma zapadlosti terjatve.
3.   Pobot je mogoče uveljavljati le v procesnem aktu. Za ta akt se smiselno uporabljajo pravila, ki veljajo za tožbo, razen pravil o stroških.“
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
17
RM in EM sta 28. avgusta 2008 z družbo SBP sklenila pogodbo o hipotekarnem kreditu v švicarskih frankih, na podlagi katere jima je zadnjenavedena odobrila kredit v višini 360.000 poljskih zlotov (PLN) (približno 84.634 EUR), ki bi ga bilo treba odplačati v 360 mesecih (v nadaljevanju: zadevna pogodba).
18
Zadevna pogodba je vsebovala več pogojev o pravilih za pretvorbo švicarskega franka in poljskega zlota (v nadaljevanju: pogoji o pretvorbi).
19
Družba SBP je med 5. septembrom 2008 in 15. marcem 2022 od RM in EM prejela skupno 327.338 PLN (približno 76.956 EUR) iz naslova mesečnih obrokov za odplačilo tega kredita.
20
RM in EM sta 17. novembra 2022 pri Sąd Okręgowy w Warszawie (regionalno sodišče v Varšavi, Poljska), ki je predložitveno sodišče, vložila tožbo, s katero sta predlagala, naj to sodišče ugotovi ničnost zadevne pogodbe na podlagi domnevne nepoštenosti pogojev o pretvorbi, naj ugotovi, da ta pogodba brez teh pogojev ne more več obstajati, in naj družbi SBP naloži, naj jima vrne znesek 327.338 PLN (približno 76.956 EUR), ki ustreza mesečnim obrokom, plačanim na podlagi navedene pogodbe, skupaj z zamudnimi obrestmi po zakonski obrestni meri od 7. septembra 2022, in stroškom.
21
Družba SBP je pred predložitvenim sodiščem trdila, da je zadevna pogodba veljavna, in predlagala, naj se tožba zavrne ter naj se RM in EM naloži plačilo stroškov.
22
Družba SBP je 18. julija 2024 RM in EM pozvala, naj ji najpozneje do 5. avgusta 2024 vrneta znesek 360.000 PLN (približno 84.634 EUR), ki sta ga prejela na podlagi zadevne pogodbe.
23
Družba SBP je 9. avgusta 2024 RM in EM vročila izjavo, s katero ju je obvestila, da namerava svojo terjatev v višini 360.000 PLN (približno 84.634 EUR) pobotati s terjatvijo, ki sta jo ti osebi uveljavljali pred predložitvenim sodiščem.
24
Družba SBP je 14. avgusta 2024 pred navedenim sodiščem uveljavljala ugovor pobota teh dveh terjatev, ki sta mu RM in EM nasprotovala.
25
Predložitveno sodišče je 19. decembra 2024 izdalo delno sodbo, v kateri je na podlagi člena 58(1) civilnega zakonika razglasilo ničnost zadevne pogodbe, z obrazložitvijo, da so pogoji o pretvorbi nepošteni in da ta pogodba brez njih ne more več obstajati.
26
Poleg tega se predložitveno sodišče v zvezi z ugovorom pobota, ki ga uveljavlja družba SBP, in posledicami, ki se navezujejo na odločbo, s katero bi bilo tej tožbi ugodeno, sprašuje, ali bi bila razlaga določb nacionalnega prava, na podlagi katere bi odločilo v tem smislu, združljiva s pravom Unije.
27
Po mnenju tega sodišča razglasitev ničnosti pogodbe pomeni, da mora na podlagi člena 405 civilnega zakonika v povezavi s členom 410 tega zakonika vsaka stranka drugi vrniti vse dajatve, opravljene na podlagi te pogodbe, ki jih je treba zaradi te razglasitve šteti za neupravičene.
28
Navedeno sodišče pojasnjuje, da ima vsaka stranka do druge stranke terjatev iz naslova vračila neupravičene dajatve. Natančneje, v skladu s tako imenovano teorijo „dveh zahtevkov“, ki se običajno uporablja v poljski sodni praksi, terjatve obeh strank, ki izhajajo iz ničnosti pogodbe, obstajajo samostojno. Tako naj bi lahko vsaka stranka svojo terjatev do druge uveljavljala v okviru ločenega postopka. Sodišče, pri katerem je ena od strank vložila tožbo za plačilo, pa naj ne bi imelo možnosti po uradni dolžnosti pobotati njunih medsebojnih terjatev. Vendar bi stranka, ki želi te terjatve pobotati, lahko vložila ugovor pobota pod pogoji iz člena 2031 zakonika o civilnem postopku.
29
Po mnenju predložitvenega sodišča v obravnavani zadevi ugovor pobota, ki ga uveljavlja družba SBP, izpolnjuje te pogoje in temelji na izjavi o pobotu, ki je v skladu s pogoji iz členov 498 in 499 civilnega zakonika. Zato bi bilo treba temu ugovoru pobota ugoditi.
30
Navedeno sodišče meni, da bi moralo zato le delno ugoditi zahtevku RM in EM za vračilo, tako da bi od zneska, ki bi jima moral biti vrnjen, odštelo znesek, ki je predmet pobota, ki ga uveljavlja družba SBP. V obravnavani zadevi naj bi znesek, ki bi ga morala zadnjenavedena vrniti RM in EM, znašal 401.195 PLN (približno 94.263 EUR), to je 327.338 PLN (približno 76.956 EUR) iz naslova vračila plačanih mesečnih obrokov, skupaj z obrestmi, zapadlimi med 7. septembrom 2022 in 5. avgustom 2024, in sicer 73.857 PLN (približno 17.363 EUR). Tako bi bilo treba družbi SBP po pobotu z njeno terjatvijo v višini 360.000 PLN (približno 84.634 EUR) naložiti, naj RM in EM plača 41.195 PLN (približno 9685 EUR), skupaj z zamudnimi obrestmi po zakonski obrestni meri od 6. avgusta 2024 do datuma plačila. Kar zadeva stroške, navedeno sodišče meni, da bi jih moralo porazdeliti ob upoštevanju deleža, v katerem vsaka stranka ni uspela.
31
Vendar predložitveno sodišče dvomi o združljivosti take odločbe s pravom Unije.
32
Na prvem mestu, predložitveno sodišče navaja, da bi na eni strani zavrnitev zahtevka RM in EM v velikem obsegu lahko ogrozila restitucijski in odvračalni učinek, ki ju v skladu s sodbo z dne 21. decembra 2016, Gutiérrez Naranjo in drugi (C‑154/15, C‑307/15 in C‑308/15, EU:C:2016:980, točki 62 in 63), člen 6(1) in člen 7(1) Direktive 93/13 želita pripisati ugotovitvi nepoštenosti pogojev v potrošniških pogodbah.
33
Na drugi strani bi to, da bi se prodajalcu ali ponudniku popolnoma odvzela možnost uveljavljanja ugovora pobota, lahko pomenilo kršitev načel enakovrednosti, sorazmernosti in pravne varnosti ter pravice tega prodajalca ali ponudnika do učinkovitega sodnega varstva. Ta odvzem naj bi namreč povzročil veliko omejitev njegove možnosti, da se brani pred sodiščem, in to še toliko bolj, ker naj bi mu določbe civilnega zakonika in zakonika o civilnem postopku omogočale uveljavljanje takega ugovora. Vendar predložitveno sodišče navaja, da je Sodišče zlasti v sodbi z dne 14. decembra 2023, Getin Noble Bank (Zastaralni rok za zahtevke za vračilo) (C‑28/22, EU:C:2023:992, točka 87), izključilo možnost, da bi se prodajalec ali ponudnik lahko skliceval na ugovor neizpolnitve v okoliščinah, ki se mu zdijo podobne tistim, ki prevladujejo v obravnavani zadevi.
34
Na drugem mestu, predložitveno sodišče navaja, da poljska sodna praksa prodajalcu ali ponudniku dopušča možnost, da podredno uveljavlja ugovor pobota, kadar primarno trdi, da terjatev, ki jo uveljavlja potrošnik, ni utemeljena po temelju ali višini.
35
V zvezi s tem navedeno sodišče navaja, da tak ugovor potrošnika postavlja v procesni položaj, ki bi lahko bil nezdružljiv s členom 7(1) Direktive 93/13 in načelom učinkovitosti. Potrošnik, ki je soočen z ugovorom pobota, ki ga je prodajalec ali ponudnik veljavno vložil, bi namreč načeloma moral umakniti svoj zahtevek za plačilo na podlagi člena 203(1) zakonika o civilnem postopku. Vendar naj bi bilo v praksi za potrošnika težko izvesti tak umik, ker naj bi bil njegov zahtevek za plačilo del tožbe za razglasitev ničnosti pogodbe, sklenjene s prodajalcem ali ponudnikom. Če pa ne bi bilo umika, bi potrošnik tvegal, da se njegova tožba delno zavrne in da se mu zato naloži plačilo dela stroškov.
36
Po mnenju predložitvenega sodišča bi bil procesni položaj potrošnika manj zapleten, če bi prodajalec ali ponudnik uveljavljal ugovor pobota, pri čemer bi brezpogojno priznal ničnost kreditne pogodbe, sklenjene s tem potrošnikom, in obstoj terjatve navedenega potrošnika do tega prodajalca ali ponudnika v znesku, ki ustreza mesečnim obrokom kredita. Vendar se navedeno sodišče sprašuje, ali se z izključitvijo možnosti prodajalca ali ponudnika, da podredno uveljavlja ugovor pobota, lahko kršijo načela enakovrednosti, sorazmernosti in pravne varnosti ter njegova pravica do učinkovitega sodnega varstva.
37
Poleg tega navedeno sodišče navaja, da v skladu s poljsko sodno prakso iz člena 455 civilnega zakonika sicer res izhaja, da terjatev, ki izhaja iz obveznosti vračila neupravičene izpolnitve, prejete v okviru nične pogodbe, zapade v plačilo v smislu člena 498(1) tega zakonika po zahtevi za plačilo določenega zneska. Ob tem naj bi taka terjatev predpostavljala ničnost te pogodbe.
38
Na tretjem mestu, predložitveno sodišče se sprašuje o združljivosti tako kratkega roka za vračilo, kot je dvotedenski rok, ki ga je družba SBP navedla v zahtevi za plačilo, s pravom Unije. V zvezi s tem naj bi iz poljske sodne prakse izhajalo, da je treba izraz „takoj“ iz člena 455 civilnega zakonika razumeti tako, da je treba za običajne položaje izpolnitev opraviti v štirinajstih dneh od zahteve za plačilo. Ker je družba SBP ravnala v skladu s to sodno prakso, bi bilo treba njeno terjatev s tega vidika šteti za zapadlo.
39
Natančneje, navedeno sodišče se sprašuje, ali člen 7(1) Direktive 93/13 in načelo učinkovitosti nasprotujeta temu, da lahko prodajalec ali ponudnik potrošnika pozove, naj v kratkem roku plača znesek, ki je videti visok glede na sredstva tega potrošnika. Vendar navaja, da je v obravnavani zadevi RM in EM predhodno obvestilo o posledicah ničnosti zadevne pogodbe, zlasti o obveznosti vračila zneska, ki je enak posojeni glavnici.
40
Na četrtem in zadnjem mestu, predložitveno sodišče opozarja, da sta RM in EM že dosegla razglasitev ničnosti zadevne pogodbe. Tako družba SBP, če bi sodišče zavrnilo ugovor pobota, ki ga je vložila ta družba, ter RM in EM prisodilo celotni znesek, ki ga zahtevata, v celoti ne bi uspela in bi torej morala v skladu s členom 98(1) zakonika o civilnem postopku plačati vse stroške.
41
Če pa bi ugodilo temu ugovoru pobota, ne bi moglo naložiti plačila vseh stroškov družbi SBP, temveč bi moralo plačilo dela stroškov naložiti RM in EM, in sicer v delu, v katerem sta ta neupravičeno trdila, da je treba ta ugovor zavrniti. Po taki porazdelitvi, opravljeni v skladu s členom 100, prvi stavek, zakonika o civilnem postopku, naj bi se RM in EM dosodil le znesek 5504 PLN (približno 1293 EUR) iz naslova stroškov, ki se lahko povrnejo, medtem ko bi njuni stroški v resnici znašali 17.334 PLN (približno 4071 EUR).
42
Predložitveno sodišče dvomi, da je taka rešitev združljiva s členom 6(1) in členom 7(1) Direktive 93/13 ter z načelom učinkovitosti. Kljub temu bi bilo mogoče, da na podlagi člena 102 zakonika o civilnem postopku sprejme odločitev o stroških, ki je ugodnejša za RM in EM.
43
V teh okoliščinah je Sąd Okręgowy w Warszawie (regionalno sodišče v Varšavi) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba v položaju, v katerem se pogodba o hipotekarnem kreditu v celoti razglasi za nično, ker po črtanju nepoštenih pogojev ne more več zavezovati, člen 6(1) in člen 7(1) Direktive [93/13] ter načela učinkovitosti, enakovrednosti, sorazmernosti in pravne varnosti razlagati tako, da nasprotujejo sodni razlagi nacionalnih predpisov, v skladu s katero:
–
lahko v postopku, ki ga potrošnik proti banki začne s tožbo za vračilo protivrednosti obrokov kredita, banka uveljavlja veljaven ugovor pobota svoje terjatve za vračilo protivrednosti glavnice kredita s terjatvijo potrošnika,
–
lahko banka navedeni pobotni ugovor veljavno uveljavlja tudi podredno, čeprav v postopku načeloma trdi, da je kreditna pogodba veljavna in v njej ni nepoštenih pogodbenih pogojev,
–
lahko banka od potrošnika veljavno zahteva, naj vrne protivrednost glavnice kredita, izplačane na podlagi nične pogodbe (kar povzroči zapadlost te terjatve banke), čeprav banka v postopku načeloma trdi, da je kreditna pogodba veljavna in v njej ni nepoštenih pogodbenih pogojev,
–
lahko banka potrošniku določi dvotedenski rok za vračilo protivrednosti celotne glavnice kredita (kar povzroči zapadlost terjatve banke za vračilo protivrednosti celotne glavnice kredita) [in]
–
se potrošniku naloži plačilo dela stroškov postopka, in sicer v obsegu, v katerem je bil zaradi ugoditve pobotnemu ugovoru, ki ga uveljavlja banka, njegov tožbeni zahtevek za plačilo zavrnjen?“
Pristojnost Sodišča
44
Portugalska vlada trdi, da Sodišče ni pristojno za odločanje o predlogu za sprejetje predhodne odločbe, ker predložitveno sodišče z njim Sodišču predlaga, naj razloži nacionalno pravo.
45
Iz besedila vprašanja za predhodno odločanje pa je razvidno, da se to vprašanje vsekakor nanaša na razlago določb in načel prava Unije.
46
Ker je torej Sodišče pristojno za razlago določb in načel prava Unije, je pristojno, da odloči o predlogu za sprejetje predhodne odločbe in da odgovori na vprašanje, ki mu ga je postavilo predložitveno sodišče.
Dopustnost predloga za sprejetje predhodne odločbe
47
Poljska vlada trdi, da del vprašanja za predhodno odločanje, ki se nanaša na možnost, da prodajalec ali ponudnik v okviru spora s potrošnikom, ki predlaga razglasitev ničnosti pogodbe o hipotekarnem kreditu, ki sta jo sklenila, podredno uveljavlja ugovor pobota, pri čemer primarno trdi, da je ta pogodba veljavna, ni dopusten. Predložitveno sodišče naj bi namreč z delno sodbo, navedeno v točki 25 te sodbe, že odločilo, da je zadevna pogodba nična.
48
V zvezi s tem v skladu z ustaljeno sodno prakso predhodno odločanje ni namenjeno oblikovanju posvetovalnih mnenj o splošnih ali hipotetičnih vprašanjih, temveč je utemeljeno s potrebo po dejanski rešitvi spora (glej sodbi z dne 16. decembra 1981, Foglia, 244/80, EU:C:1981:302, točka 18, in z dne 11. septembra 2025, Banco Santander (Reševanje banke Banco Popular III), C‑687/23, EU:C:2025:687, točka 35).
49
V obravnavani zadevi je sicer res, da je predložitveno sodišče z delno sodbo zadevno pogodbo razglasilo za nično. Vendar se je hkrati odločilo, da pri Sodišču vloži ta predlog za sprejetje predhodne odločbe, saj je menilo, da potrebuje razlago določb in načel prava Unije, da bi lahko v istem postopku, v katerem je izdalo to delno sodbo, odločilo o preostalem delu tožbe RM in EM glede na ugovor pobota, ki je bil, ko je bil vložen, podredno sredstvo obrambe glede na sklicevanje na veljavnost te pogodbe.
50
V teh okoliščinah ni očitno, da bi bil odgovor na ta del vprašanja za predhodno odločanje hipotetičen. Ta odgovor bi bil namreč lahko potreben za rešitev spora o glavni stvari in zlasti za presojo skladnosti nacionalnega prava z določbami prava Unije, za razlago katerih je zaprošeno.
51
Zato je predlog za sprejetje predhodne odločbe v celoti dopusten.
Vprašanje za predhodno odločanje
52
Najprej je treba opozoriti, da iz ustaljene sodne prakse izhaja, da mora Sodišče v okviru postopka sodelovanja med nacionalnimi sodišči in Sodiščem, uvedenega s členom 267 PDEU, nacionalnemu sodišču dati koristen odgovor, ki mu omogoča rešitev spora, o katerem odloča. S tega vidika mora Sodišče po potrebi preoblikovati vprašanja, ki so mu bila predložena. V zvezi s tem mora iz vseh elementov, ki jih je predložilo nacionalno sodišče, in zlasti iz obrazložitve predložitvene odločbe razbrati elemente prava Unije, ki jih je treba razložiti ob upoštevanju predmeta spora (glej sodbi z dne 29. novembra 1978, Redmond, 83/78, EU:C:1978:214, točka 26, in z dne 25. februarja 2025, Alphabet in drugi, C‑233/23, EU:C:2024:110, točka 33 in navedena sodna praksa).
53
V obravnavani zadevi predlog za sprejetje predhodne odločbe ne vsebuje pojasnila, na podlagi katerega bi bilo mogoče razumeti, zakaj naj bi bilo načelo enakovrednosti, ki je sicer omenjeno v postavljenem vprašanju, upoštevno.
54
Tako je treba šteti, da predložitveno sodišče z edinim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali člen 6(1) in člen 7(1) Direktive 93/13 ter načelo učinkovitosti v povezavi z načeloma pravne varnosti in sorazmernosti ter pravico do učinkovitega sodnega varstva nasprotujejo sodni razlagi nacionalnega prava, ki v okviru postopka, ki ga je sprožil potrošnik za ugotovitev neveljavnosti pogodbe o hipotekarnem kreditu, ki jo je sklenil s prodajalcem ali ponudnikom, in za vračilo mesečnih obrokov, plačanih na podlagi te pogodbe, omogoča, da ta prodajalec ali ponudnik, čeprav primarno trdi, da je navedena pogodba veljavna, podredno uveljavlja ugovor pobota, ki temelji na terjatvi, ki ustreza znesku tega hipotekarnega kredita, ker je treba šteti, da je ta terjatev zapadla, ker se je dvotedenski rok iz zahteve za plačilo, določen temu potrošniku, iztekel in ker ugoditev temu ugovoru zaradi neuspešnega ugovora potrošnika povzroči porazdelitev stroškov sorazmerno z obsegom, v katerem vsaka stranka ni uspela.
55
Na podlagi člena 6(1) Direktive 93/13 morajo države članice določiti, da nepošteni pogoji, uporabljeni v pogodbi, ki jo s potrošnikom sklene prodajalec ali ponudnik, kakor je določeno z nacionalnim pravom, niso zavezujoči za potrošnika.
56
Poleg tega glede na naravo in pomen javnega interesa, ki ga predstavlja varstvo potrošnikov, ki so v primerjavi s prodajalci ali ponudniki v podrejenem položaju, ta direktiva, kot je razvidno iz njenega člena 7(1) v povezavi z njeno štiriindvajseto uvodno izjavo, državam članicam nalaga, da zagotovijo ustrezna in učinkovita sredstva „za preprečevanje nadaljnje uporabe nepoštenih pogojev v pogodbah, ki jih s potrošniki sklenejo prodajalci ali ponudniki“ (glej v tem smislu sodbo z dne 21. decembra 2016, Gutiérrez Naranjo in drugi, C‑154/15, C‑307/15 in C‑308/15, EU:C:2016:980, točka 56 in navedena sodna praksa).
57
Zato mora nacionalno sodišče zavrniti uporabo nepoštenega pogodbenega pogoja, ki nalaga plačilo zneskov, ki se izkažejo za neupravičene. Taka obveznost ima načeloma ustrezajoč restitucijski učinek glede teh zneskov, ker bi neobstoj takega restitucijskega učinka ogrozil odvračalni učinek, ki ga člen 6(1) navedene direktive v povezavi z njenim členom 7(1) pripisuje ugotovitvi nepoštenosti pogojev v pogodbah, ki jih s potrošniki sklenejo prodajalci ali ponudniki (glej v tem smislu sodbo z dne 15. junija 2023, Bank M. (Posledice ničnosti pogodbe), C‑520/21, EU:C:2023:478, točka 58 in navedena sodna praksa).
58
Vendar Direktiva 93/13 ne ureja izrecno posledic neveljavnosti pogodbe, sklenjene med prodajalcem ali ponudnikom in potrošnikom po odpravi nepoštenih pogojev, ki jih ta pogodba vsebuje. Zato morajo države članice določiti posledice take ugotovitve, pri čemer morajo biti pravila, ki jih določijo v zvezi s tem, združljiva s pravom Unije, zlasti pa s cilji, ki jim sledi ta direktiva (sodba z dne 15. junija 2023, Bank M. (Posledice ničnosti pogodbe), C‑520/21, EU:C:2023:478, točka 64 in navedena sodna praksa).
59
V obravnavani zadevi, na prvem mestu, iz predloga za sprejetje predhodne odločbe izhaja, da položaj, zaradi katerega je predložitveno sodišče pri Sodišču vložilo ta predlog, izhaja iz teorije „dveh zahtevkov“, v skladu s katero ničnost take pogodbe povzroči nastanek dveh terjatev, ki ju je mogoče izterjati samostojno.
60
Najprej, v zvezi s tem je Sodišče že razsodilo, da je treba člen 7(1) Direktive 93/13 razlagati tako, da nasprotuje nacionalni sodni praksi, v skladu s katero lahko prodajalec ali ponudnik, kadar je kreditna pogodba razglašena za neveljavno, ker vsebuje pogoj, ki je opredeljen kot nepošten, od potrošnika zahteva vračilo celotnega nominalnega zneska odobrenega kredita, in sicer ne glede na znesek odplačil, ki jih je potrošnik na podlagi te pogodbe že opravil, in ne glede na znesek, ki ga je treba še plačati (sodba z dne 19. junija 2025, Lubreczlik, C‑396/24, EU:C:2025:460, točka 44).
61
Iz predloga za sprejetje predhodne odločbe pa je razvidno, da ugoditev ugovoru pobota, ki ga prodajalec ali ponudnik uveljavlja v odgovor na zahtevo potrošnika za vračilo dajatev, ki jih je plačal na podlagi pogodbe o hipotekarnem kreditu, razglašene za nično, pripelje do položaja, v katerem je le stranka z višjo terjatvijo še naprej upnica do druge stranke. Zato se v takem položaju znesek poplačil potrošnika na podlagi nične pogodbe in preostali dolgovani znesek upoštevata, tako da temu potrošniku ni treba vrniti celotnega nominalnega zneska odobrenega kredita.
62
Zato načela, na katera je bilo opozorjeno v točki 60 te sodbe, ne nasprotujejo razlagi upoštevnih pravil nacionalnega prava, ki omogoča, da pride do položaja, v katerem se po pobotu dveh vzajemnih terjatev, katerih zneska nista enaka, le stranki, ki ostane dolžnica zneska, ki ni zajet z njeno terjatvijo do druge stranke, naloži, da ta znesek plača zadnjenavedeni.
63
Dalje, iz sodne prakse sicer izhaja, da člen 6(1) in člen 7(1) Direktive 93/13 v povezavi z načelom učinkovitosti nasprotujeta sodni razlagi nacionalnega prava, v skladu s katero lahko prodajalec ali ponudnik, če pogodba o hipotekarnem kreditu, ki jo ta prodajalec ali ponudnik sklene s potrošnikom, ne more ostati zavezujoča po črtanju nepoštenih pogojev, ki jih ta pogodba vsebuje, uveljavlja ugovor neizpolnitve, ki mu omogoča, da vračilo dajatev, ki jih je dobil od tega potrošnika, pogojuje s tem, da mu ta potrošnik ponudi vračilo dajatev, ki jih je sam prejel od navedenega prodajalca ali ponudnika, ali zagotovi zavarovanje za vračilo teh dajatev, če uveljavljanje tega ugovora s strani istega prodajalca ali ponudnika povzroči, da navedeni potrošnik izgubi pravico do zamudnih obresti (glej v tem smislu sodbo z dne 14. decembra 2023, Getin Noble Bank (Zastaralni rok za zahtevke za vračilo), C‑28/22, EU:C:2023:992, točka 87, in sklep z dne 8. maja 2024, Santander Bank Polska, C‑424/22, EU:C:2024:398, točka 38).
64
Vendar je pravica do neizpolnitve, ki je bila predmet zadev, v katerih je bila oblikovana ta sodna praksa, zajemala to, da je prva stranka vračilo dajatve, ki jo je dolgovala drugi stranki, pogojevala s tem, da se zadnjenavedena zaveže, da bo vrnila dajatev, ki ji jo je plačala prva stranka. Poleg tega je iz predloga za sprejetje predhodne odločbe razvidno, da če bi bilo ugovoru pobota, ki ga uveljavlja družba SBP, ugodeno, bi bil znesek glavne terjatve RM in EM vsekakor povečan za zamudne obresti.
65
Nasprotno pa iz predloga za sprejetje predhodne odločbe izhaja, da ima v poljskem pravu pobot enak učinek kot izpolnitev obveznosti obeh strank, kar mora preveriti predložitveno sodišče.
66
Tako v takih okoliščinah v nasprotju z uresničevanjem pravice do neizpolnitve, ki je bila obravnavana v zadevah, navedenih v točki 63 te sodbe, pobot terjatev prodajalca ali ponudnika in potrošnika načeloma ne more ogroziti varstva, ki je zadnjenavedenemu zagotovljeno z Direktivo 93/13.
67
Nazadnje, za presojo posledic neveljavnosti celotne pogodbe za položaj potrošnika je odločilna volja, ki jo je ta potrošnik izrazil. Sistem varstva, zasnovan z Direktivo 93/13, se namreč ne uporabi, če potrošnik temu nasprotuje. Ta ima možnost, da po opozorilu nacionalnega sodišča ne uveljavlja nepoštenosti in nezavezujoče narave pogoja, s čimer svobodno privoli – po predhodni seznanitvi – v zadevni pogoj in s tem prepreči neveljavnost pogodbe. Da lahko potrošnik poda svobodno privolitev po predhodni seznanitvi, mora nacionalno sodišče strankam v okviru nacionalnih postopkovnih pravil in ob upoštevanju načela pravičnosti v civilnih postopkih objektivno in izčrpno navesti pravne posledice, ki jih lahko povzroči odprava nepoštenega pogoja. Taka informacija je še toliko pomembnejša, kadar lahko neuporaba nepoštenega pogoja povzroči neveljavnost celotne pogodbe, zaradi katere bi bil potrošnik morda izpostavljen restitucijskim zahtevkom (glej v tem smislu sodbo z dne 16. marca 2023, M. B. in drugi (Učinki ugotovitve neveljavnosti pogodbe), C‑6/22, EU:C:2023:216, točke od 38 do 41 in navedena sodna praksa).
68
Vendar kadar se potrošnik, čeprav je od pristojnega sodišča prejel informacije o posledicah, ki bi lahko izhajale iz neveljavnosti pogodbe, ki ga veže s prodajalcem ali ponudnikom, odloči, da ne bo nasprotoval temu, da to sodišče to pogodbo razglasi za neveljavno, je treba šteti, da dejstvo, da navedeno sodišče ugodi zahtevku tega prodajalca ali ponudnika, naj se terjatve obeh strank, ki izhajajo iz te neveljavnosti, pobotajo med seboj, ni v nasprotju z varstvom, ki je potrošniku zagotovljeno z Direktivo 93/13. Tak pobot je namreč eden od načinov za prodajalca ali ponudnika, da dobi vračilo posojene glavnice, do katerega je upravičen po ugotovitvi neveljavnosti navedene pogodbe.
69
Poleg tega tak mehanizem pobota preprečuje, da bi se prodajalec ali ponudnik odločil vložiti ločeno pravno sredstvo za uveljavljanje svoje terjatve do potrošnika, kar bi povzročilo povečanje števila postopkov in s tem dodatnih stroškov, to pa ne bi bilo v interesu potrošnika.
70
Na drugem mestu, navesti je treba, da čeprav se domnevne žrtve kršitve prava Unije lahko sklicujejo na pravico do poštenega sojenja, ki jo zagotavlja člen 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah, pa ta pravica varuje tudi toženo stranko, in to tudi kadar je bilo predhodno ugotovljeno, da je ta kršila Direktivo 93/13. Pravica do poštenega sojenja namreč varuje vsak subjekt s pravno osebnostjo, obravnavan posamično. Zato potrošniški spor ni izvzet iz procesnih jamstev, ki izhajajo iz tega člena (glej po analogiji s členom 101 PDEU sodbo z dne 11. julija 2024, Volvo (Vročitev vabila na sodišče na sedežu hčerinske družbe tožene stranke), C‑632/22, EU:C:2024:601, točka 54).
71
Če pa bi bila prodajalcu ali ponudniku odvzeta možnost, določena z nacionalnim pravom, ki se uporablja, da zoper potrošnika uveljavlja ugovor pobota, bi bilo v njegovo pravico do učinkovitega sodnega varstva nesorazmerno poseženo, ker se ne bi mogel sklicevati na to sredstvo obrambe.
72
Zato, če lahko potrošnik pristojnemu sodišču predlaga, naj – če zadnjenavedeno ugotovi neveljavnost pogodbe, ki jo je ta potrošnik sklenil s prodajalcem ali ponudnikom – temu prodajalcu ali ponudniku naloži vračilo plačil, ki jih je navedeni potrošnik prejel na podlagi te pogodbe, načelo enakosti orožij, ki je korelat pojma poštenega sojenja (glej v tem smislu sodbo z dne 12. julija 2022, Nord Stream 2/Parlament in Svet, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, točka 128 in navedena sodna praksa), zahteva, da ima navedeni prodajalec ali ponudnik tako možnost pridobiti vračilo plačil, ki jih je opravil za istega potrošnika, vključno z ugovorom pobota, vloženim podredno, če bi bilo glavno sredstvo obrambe istega prodajalca ali ponudnika, ki se nanaša na veljavnost navedene pogodbe, zavrnjeno.
73
Vendar je treba v tem okviru pojasniti, da iz sodne prakse izhaja, da člen 6(1) in člen 7(1) Direktive 93/13 nasprotujeta sodni razlagi prava države članice, v skladu s katero ima banka po razglasitvi ničnosti pogodbe o hipotekarnem kreditu pravico, da od potrošnika zahteva plačilo zneska, ki presega vračilo glavnice, plačane iz naslova izpolnitve te pogodbe, in plačilo zamudnih obresti po zakonski obrestni meri od datuma zahteve za plačilo. Ob upoštevanju tega pridržka v zvezi z zamudnimi obrestmi po zakonski obrestni meri banka nima pravice prejeti plačila za potrošnikovo uporabo tega kapitala (glej v tem smislu sodbo z dne 7. decembra 2023, mBank (Izjava potrošnika), C‑140/22, EU:C:2023:965, točki 62 in 63 ter navedena sodna praksa).
74
V okviru ugovora pobota, ki se uveljavlja podredno, navedeni pridržek povzroči, da dokler prodajalec ali ponudnik trdi, da je pogodba, sklenjena s potrošnikom, veljavna, nobena zahteva za plačilo, ki jo ta prodajalec ali ponudnik potrošniku vroči za vračilo posojene glavnice, ne more – zlasti za plačilo zamudnih obresti – imeti učinkov do dokončne ugotovitve neveljavnosti te pogodbe.
75
Na tretjem mestu, kar zadeva rok za plačilo, ki ga lahko prodajalec ali ponudnik določi v zahtevi za plačilo, ki jo naslovi na potrošnika, je treba ugotoviti, da ta rok spada med vse informacije v zvezi s posledicami neveljavnosti pogodbe, ki jih mora pristojno sodišče v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 67 te sodbe, temu potrošniku zagotoviti, preden lahko ugotovi tako neveljavnost. Čeprav je določitev navedenega roka odvisna od nacionalnega prava, mora to sodišče ob upoštevanju vseh upoštevnih okoliščin vseeno zagotoviti, da ta rok potrošnika ne odvrača od uveljavljanja varstva, ki mu je zagotovljeno z Direktivo 93/13, ali mu tega uveljavljanja celo ne preprečuje.
76
Na četrtem in zadnjem mestu, kar zadeva posledice ugoditve ugovoru pobota, ki ga uveljavlja prodajalec ali ponudnik, za stroške postopka, je treba navesti, da porazdelitev stroškov sodnega postopka pred nacionalnimi sodišči spada v postopkovno avtonomijo držav članic, če se spoštujeta načeli enakovrednosti in učinkovitosti (sodba z dne 22. septembra 2022, Servicios prescriptor y medios de pagos EFC, C‑215/21, EU:C:2022:723, točka 34 in navedena sodna praksa).
77
Kar zadeva načelo učinkovitosti, ki je edini predmet navedb predložitvenega sodišča v zvezi s tem, je treba opozoriti, da je treba vsak primer, v katerem se postavlja vprašanje, ali se z neko nacionalno postopkovno določbo onemogoča ali pretirano otežuje uporaba prava Unije, preizkusiti ob upoštevanju umestitve te določbe v celotnem postopku, poteka tega postopka in njegovih posebnosti pred različnimi nacionalnimi sodišči. S tega vidika je treba po potrebi upoštevati načela, na katerih temelji nacionalni sodni sistem, kot so načelo varstva pravice do obrambe, načelo pravne varnosti in načelo učinkovitega poteka postopka (sodba z dne 22. septembra 2022, Servicios prescriptor y medios de pagos EFC, C‑215/21, EU:C:2022:723, točka 35 in navedena sodna praksa).
78
Čeprav načelo učinkovitosti na splošno ne nasprotuje temu, da potrošnik nosi nekatere sodne stroške, kadar vloži tožbo za ugotovitev nepoštenosti pogodbenega pogoja (sodba z dne 7. aprila 2022, Caixabank, C‑385/20, EU:C:2022:278, točka 51), je treba ugotoviti tudi, da Direktiva 93/13 potrošniku daje pravico, da se obrne na sodišče za ugotovitev nepoštenosti pogodbenega pogoja in za zavrnitev njegove uporabe, pri čemer je treba ohraniti učinkovitost te pravice. Zato sistem porazdelitve stroškov takega postopka potrošnika ne sme odvračati od uveljavljanja te pravice (glej v tem smislu sodbo z dne 22. septembra 2022, Servicios prescriptor y medios de pagos EFC, C‑215/21, EU:C:2022:723, točka 37 in navedena sodna praksa).
79
V obravnavani zadevi predložitveno sodišče meni, da če bi ugodilo ugovoru pobota, ki ga uveljavlja družba SBP, ne bi moglo uporabiti člena 98(1) zakonika o civilnem postopku, da bi tej družbi naložilo plačilo vseh stroškov postopka, saj RM in EM ne bi uspela z delom zahtevka za vračilo zneskov, ki sta jih plačala družbi SBP na podlagi zadevne pogodbe, znesek tega vračila pa bi bilo treba zmanjšati za znesek, ki ustreza znesku terjatve družbe SBP do njiju. Pojasnjuje, da bi se lahko oprlo na to določbo, če RM in EM ne bi nasprotovala ugovoru pobota, ki ga uveljavlja družba SBP, in bi delno umaknila svoj zahtevek. V teh okoliščinah navedeno sodišče meni, da mora uporabiti člen 100, prvi stavek, tega zakonika in porazdeliti stroške ob upoštevanju deleža, v katerem vsaka stranka ni uspela. Vseeno navedeno sodišče navaja možnost, da se opre na člen 102 zakonika o civilnem postopku, ki mu omogoča, da stranki, ki ni uspela, naloži, da plača le del stroškov, ali da ji sploh ne naloži plačila stroškov, da bi tako sprejelo odločitev o stroških, ki je za navedeni tožeči stranki ugodnejša.
80
V zvezi s tem je treba opozoriti, da načelo skladne razlage nacionalnega prava s pravom Unije zahteva, da nacionalna sodišča ob upoštevanju zlasti prepovedi razlage nacionalnega prava contra legem, ob upoštevanju celotnega nacionalnega prava in ob uporabi načinov razlage, ki jih priznava nacionalno pravo, storijo vse, kar je v njihovi pristojnosti, da zagotovijo polni učinek zadevne direktive in dosežejo rešitev v skladu z njenim ciljem (glej v tem smislu sodbi z dne 5. oktobra 2004, Pfeiffer in drugi, od C‑397/01 do C‑403/01, EU:C:2004:584, točki 118 in 119, in z dne 15. oktobra 2024, KUBERA, C‑144/23, EU:C:2024:881, točka 51 in navedena sodna praksa).
81
Poljska vlada v pisnem stališču navaja, da imajo nacionalna sodišča na voljo zadostne pravne instrumente za zagotovitev učinkovitosti pravic, ki jih imajo potrošniki na podlagi Direktive 93/13. Natančneje, ta sodišča naj bi lahko odredila povračilo stroškov na podlagi člena 102 zakonika o civilnem postopku, v katerem je določeno načelo pravičnosti. Na podlagi načela skladne razlage bi lahko navedena sodišča odstopila od ozke razlage tega člena.
82
Predložitveno sodišče mora nazadnje preučiti, ali je mogoče nacionalno ureditev iz postopka v glavni stvari razlagati v skladu z Direktivo 93/13, in če je odgovor pritrdilen, iz tega izpeljati pravne posledice.
83
Natančneje, navedeno sodišče mora na eni strani zagotoviti učinkovitost pravice RM in EM, da dosežeta ugotovitev neveljavnosti pogodbe, ki vsebuje nepoštene pogoje, in vračilo zneskov, ki jih je neupravičeno prejel prodajalec ali ponudnik, tako da se prepreči, da bi ureditev porazdelitve stroškov potrošnike odvračala od uveljavljanja pravic, ki jih imajo na podlagi Direktive 93/13.
84
Na drugi strani mora navedeno sodišče tudi imeti možnost presoditi vse okoliščine zadeve, o kateri odloča, da bi po potrebi upoštevalo morebitno slabo vero potrošnikov, ki kljub informacijam, ki jih prejmejo od sodišča, neupravičeno nasprotujejo pobotu terjatev, ki so vzajemno dolgovane med temi potrošniki in prodajalcem ali ponudnikom (glej v tem smislu sodbo z dne 22. septembra 2022, Servicios prescriptor y medios de pagos EFC, C‑215/21, EU:C:2022:723, točki 42 in 43).
85
Glede na zgornje razloge je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 6(1) in člen 7(1) Direktive 93/13 ter načelo učinkovitosti v povezavi z načeloma pravne varnosti in sorazmernosti ter pravico do učinkovitega sodnega varstva razlagati tako, da ne nasprotujejo sodni razlagi nacionalnega prava, ki v okviru postopka, ki ga je sprožil potrošnik za ugotovitev neveljavnosti pogodbe o hipotekarnem kreditu, ki jo je sklenil s prodajalcem ali ponudnikom, in za vračilo mesečnih obrokov, plačanih na podlagi te pogodbe, omogoča, da ta prodajalec ali ponudnik, čeprav primarno trdi, da je navedena pogodba veljavna, podredno uveljavlja ugovor pobota, ki temelji na terjatvi, ki ustreza znesku tega hipotekarnega kredita, če se, prvič, za to terjatev ne šteje, da je zapadla, dokler pristojno sodišče ne ugotovi neveljavnosti iste pogodbe, in če, drugič, ugoditev takemu ugovoru ne povzroči sprejetja odločitve o stroških postopka, ki bi potrošnika lahko odvračala od uveljavljanja pravic, ki so mu zagotovljene s to direktivo.
Stroški
86
Ker je ta postopek za stranke iz postopka v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (deveti senat) razsodilo:
Člen 6(1) in člen 7(1) Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nepoštenih pogojih v potrošniških pogodbah ter načelo učinkovitosti v povezavi z načeloma pravne varnosti in sorazmernosti ter pravico do učinkovitega sodnega varstva
je treba razlagati tako, da
ne nasprotujejo sodni razlagi nacionalnega prava, ki v okviru postopka, ki ga je sprožil potrošnik za ugotovitev neveljavnosti pogodbe o hipotekarnem kreditu, ki jo je sklenil s prodajalcem ali ponudnikom, in za vračilo mesečnih obrokov, plačanih na podlagi te pogodbe, omogoča, da ta prodajalec ali ponudnik, čeprav primarno trdi, da je navedena pogodba veljavna, podredno uveljavlja ugovor pobota, ki temelji na terjatvi, ki ustreza znesku tega hipotekarnega kredita, če se, prvič, za to terjatev ne šteje, da je zapadla, dokler pristojno sodišče ne ugotovi neveljavnosti iste pogodbe, in če, drugič, ugoditev takemu ugovoru ne povzroči sprejetja odločitve o stroških postopka, ki bi potrošnika lahko odvračala od uveljavljanja pravic, ki so mu zagotovljene s to direktivo.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: poljščina.
(
i
)	Ime te zadeve je izmišljeno. Ne ustreza resničnemu imenu nobene od strank v postopku.