62019CC0186
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
HENRIKA SAUGMANDSGAARDA ØEJA,
predstavljeni 2. aprila 2020 (
1
)
Zadeva C‑186/19
Supreme Site Services GmbH,
Supreme Fuels GmbH & Co KG,
Supreme Fuels Trading Fze
proti
Supreme Headquarters Allied Powers Europe
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hoge Raad der Nederlanden (vrhovno sodišče Nizozemske))
„Predhodno odločanje – Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah – Pristojnost in izvrševanje sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah – Uredba (EU) št. 1215/2012 – Področje uporabe – Člen 1(1) – Pojem ‚civilne in gospodarske zadeve‘ – Začasni ukrepi ali ukrepi zavarovanja – Postopek za razveljavitev zavarovanja z rubežem pri tretji osebi – Tožba zoper mednarodno organizacijo – Dejanja ali opustitve pri izvajanju državne oblasti – Pojem – Postopek v glavni stvari, katerega namen je priznanje obstoja pogodbene terjatve – Dobava goriva v okviru mirovne operacije – Imuniteta te mednarodne organizacije pred izvršbo“
I. Uvod
1.
Ta predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Hoge Raad der Nederlanden (vrhovno sodišče, Nizozemska), se nanaša na razlago člena 1(1) in člena 24(5) Uredbe (EU) št. 1215/2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (
2
).
2.
Ta predlog je bil vložen v okviru postopka za izdajo začasne odredbe, ki ga je začela mednarodna organizacija Supreme Headquarters Allied Powers Europe (v nadaljevanju: organizacija SHAPE) zaradi predloga za razveljavitev zavarovanja z rubežem pri tretji osebi, ki so ga na računu za hrambo izvedle Supreme Site Services GmbH, Supreme Fuels GmbH & Co KG in Supreme Fuels Trading Fze, tri družbe s sedežem v Švici, Nemčiji in Združenih arabskih emiratih (v nadaljevanju skupaj: družba Supreme), ter zaradi prepovedi družbi Supreme, da bi na isti dejanski podlagi vložila nove predloge za zavarovanje z rubežem. Zavarovanje z rubežem pri tretji osebi je bilo dovoljeno na podlagi zahteve te družbe – prav tako pred sodnikom za izdajo začasne odredbe, dokler ne bo odločeno v pogodbenem sporu med to družbo in organizacijo SHAPE – glede plačila goriva, dobavljenega za potrebe mirovne operacije, ki jo vodi Severnoatlantska zveza (Nato) v Afganistanu.
3.
V teh okoliščinah je predložitveno sodišče Sodišču postavilo več vprašanj. Natančneje, to sodišče želi s svojimi vprašanji izvedeti, ali so glede na to, da je bil račun za hrambo, za katerega je bilo odrejeno zavarovanje z rubežem, odprt v Belgiji, belgijska sodišča na podlagi člena 24(5) (
3
) Uredbe št. 1215/2012 edina pristojna za odločanje o razveljavitvi tega rubeža.
4.
Za odgovor na to vprašanje je treba prej odgovoriti še na vprašanje, ali tožba za izdajo začasne odredbe, kakršna je ta iz postopka v glavni stvari, spada med „civilne in gospodarske zadeve“ in torej kot taka spada na stvarno področje uporabe Uredbe št. 1215/2012, kot je opredeljeno v členu 1(1) te uredbe. Dvomi, ki se v zvezi s tem porajajo predložitvenemu sodišču, izhajajo iz dejstva, da se organizacija SHAPE v podporo svoji tožbi za izdajo začasne odredbe sklicuje na imuniteto pred izvršbo na podlagi mednarodnega prava.
5.
V skladu s predlogom Sodišča bodo ti sklepni predlogi osredotočeni na vprašanje, ki ga je postavilo predložitveno sodišče glede razlage člena 1(1) Uredbe št. 1215/2012.
6.
Po končani predstavitvi bom Sodišču predlagal, naj odloči, da je odgovor na vprašanje, ali tožba za izdajo začasne odredbe, kakršna je ta iz postopka v glavni stvari, s katero se predlaga razveljavitev zavarovanja z rubežem pri tretji osebi, spada med „civilne in gospodarske zadeve“ v smislu člena 1(1) te uredbe, odvisen od narave pravice, ki katere varstvo se želi zagotoviti s tem zavarovanjem z rubežem pri tretji osebi, in od tega, ali ta pravica izvira iz ravnanja državne oblasti ali iz pravnega razmerja, ki ga zaznamuje izraz javne oblasti, kar mora preveriti predložitveno sodišče ob upoštevanju izvzetja v zvezi z „dejanji in opustitvami pri izvajanju državne oblasti“ iz te določbe.
7.
Zlasti bom pojasnil, zakaj po mojem mnenju dejstvo, da se mednarodna organizacija sklicuje na imuniteto, za katero trdi, da jo uživa na podlagi mednarodnega prava, za namene te analize ni odločilno in ne preprečuje, da se nacionalno sodišče izreče za mednarodno pristojno na podlagi Uredbe št. 1215/2012.
II. Pravni okvir
A.
Uredba št. 1215/2012
8.
V uvodni izjavi 10 Uredbe št. 1215/2012 je navedeno:
„Področje uporabe te uredbe bi moralo zajemati vse glavne civilne in gospodarske zadeve, razen točno opredeljenih zadev […].“
9.
Člen 1(1) te uredbe določa:
„Ta uredba se uporablja v civilnih in gospodarskih zadevah, ne glede na naravo sodišča. Zlasti ne zajema davčnih, carinskih ali upravnih zadev ali odgovornosti države za dejanja in opustitve pri izvajanju državne oblasti (acta iure imperii).“
B.
Nizozemsko pravo
10.
Člen 700 Nederlandse Wetboek van Burgerlijke Rechtsvordering (nizozemski zakonik o civilnem postopku, v nadaljevanju: zakonik o civilnem postopku) določa:
„1.   Za ukrepe zavarovanja je potrebno dovoljenje sodnika za začasne odredbe v kraju, kjer je ena ali več zadevnih stvari, če pa se ukrepi ne nanašajo na stvari, pa sodišča v kraju, kjer ima stalno prebivališče dolžnik ali oseba oziroma ena od oseb, na katero oziroma katere se ukrepi nanašajo.
[…]“
11.
Člen 705(1) zakonika o civilnem postopku določa:
„Sodnik za izdajo začasne odredbe, ki je dovolil rubež, lahko z začasno odredbo na predlog katere koli zadevne strani rubež razveljavi, pri čemer pa se upoštevajo pristojnosti sodnika rednega sodišča.“
III. Spor o glavni stvari, vprašanja za predhodno odločanje in postopek pred Sodiščem
12.
SHAPE je mednarodna organizacija, ustanovljena s Protokolom o statusu mednarodnega vojaškega poveljstva, ustanovljenega v skladu s Severnoatlantsko pogodbo, ki je bil podpisan 28. avgusta 1952 v Parizu (v nadaljevanju: Pariški protokol) (
4
). Regionalno poveljstvo Allied Joint Force Command Brunssum (poveljstvo skupnih sil v Brunssumu, v nadaljevanju: JFCB), ki je podrejeno organizaciji SHAPE, ima sedež Brunssumu (Nizozemska).
13.
Družba Supreme je na podlagi dveh splošnih sporazumov o naročilu (Basic Ordering Agreements, v nadaljevanju: BOA) organizaciji SHAPE dobavila gorivo za potrebe Natove misije Mednarodne varnostne sile za pomoč (v nadaljevanju: ISAF) v Afganistanu.
14.
JFCB in družba Supreme sta novembra 2013 podpisala sporazum o hrambi, v skladu s katerim je bil pri banki v Belgiji odprt račun za hrambo za kritje odškodninskih zahtevkov ali drugih zneskov za izravnavo, ki bi jih lahko Natove pooblaščene stranke dolgovale družbi Supreme.
15.
Konec leta 2015 je družba Supreme zoper organizacijo SHAPE in JFCB vložila tožbo pri rechtbank Limburg (sodišče v Limburgu, Nizozemska), s katero je predlagala odtegnitev več zneskov iz sredstev, položenih na računu za hrambo (v nadaljevanju: postopek v glavni stvari). Svoj predlog je utemeljila s trditvijo, da je organizaciji SHAPE na podlagi BOA dobavila gorivo za potrebe misije ISAF v Afganistanu, organizacija SHAPE in JFCB pa nista izpolnila plačilnih obveznosti, določenih zanju.
16.
Organizacija SHAPE in JFCB sta v nasprotni tožbi uveljavljala ugovor nepristojnosti, pri čemer sta se sklicevala na imuniteto pred sodnimi postopki, ki naj bi jo uživala kot mednarodni organizaciji na podlagi mednarodnega prava. Rechtbank Limburg (sodišče v Limburgu) se je z odločbo z dne 8. februarja 2017 izreklo za pristojno za odločanje o predlogih družbe Supreme. Organizacija SHAPE je zoper to odločbo 4. maja 2017 vložila pritožbo.
17.
Vzporedno s postopkom v glavni stvari sta bila zaporedoma sprožena dva postopka pred rechtbank Limburg (sodišče v Limburgu), pri čemer je prvega sprožila družba Supreme, drugega pa organizacija SHAPE.
18.
Na prvem mestu je sodnik za izdajo začasne odredbe pri rechtbank Limburg (sodišče v Limburgu) na predlog družbe Supreme z odločbo z dne 14. aprila 2016 tej družbi na podlagi člena 700 zakonika o civilnem postopku dovolil izvedbo zavarovanja z rubežem pri tretji osebi, kar zadeva sredstva, položena na računu za hrambo. Zavarovanje z rubežem pri tretji osebi je bilo izvedeno 18. aprila 2016.
19.
Na drugem mestu je organizacija SHAPE 17. marca 2017 pri istem sodišču vložila tožbo za izdajo začasne odredbe, s katero je predlagala razveljavitev zavarovanja z rubežem pri tretji osebi, izvedenega na računu za hrambo, in prepoved družbi Supreme, da bi ponovno na isti dejanski podlagi vložila predlog za zavarovanje z rubežem. Organizacija SHAPE se je v podporo svojima predlogoma sklicevala na imuniteto pred izvršbo v skladu s členom 11(2) Pariškega protokola, ki v bistvu določa, da ni mogoče zoper nobeno poveljstvo, ustanovljeno na podlagi Severnoatlantskega zavezništva, sprejeti nobenega ukrepa izvršbe.
20.
Z odločbo z dne 12. junija 2017 je rechtbank Limburg (sodišče v Limburgu) ugodilo predlogom organizacije SHAPE.
21.
To odločitev je 27. junija 2017 potrdilo Gerechtshof ‘s-Hertogenbosch (pritožbeno sodišče v ’s-Hertogenboschu, Nizozemska).
22.
Družba Supreme je 21. avgusta 2017 zoper to sodbo vložila pritožbo pri Hoge Raad der Nederlanden (vrhovno sodišče, Nizozemska), ki je po uradni dolžnosti postavilo vprašanje mednarodne pristojnosti nizozemskih sodišč v skladu z Uredbo št. 1215/2012 za odločanje o tožbi za izdajo začasne odredbe, ki jo je vložila organizacija SHAPE.
23.
V teh okoliščinah je Hoge Raad der Nederlanden (vrhovno sodišče Nizozemske) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
(a)
Ali je treba Uredbo [št. 1215/2012] razlagati tako, da je treba zadevo, kakršna je obravnavana – v kateri mednarodna organizacija predlaga
(i)
razveljavitev zavarovanja z rubežem pri tretji osebi, ki ga je v drugi državi članici predlagala nasprotna stranka, in
(ii)
prepoved, da bi nasprotna stranka ponovno na isti dejanski podlagi vložila predlog za zavarovanje z rubežem,
pri tem pa se v utemeljitev teh predlogov sklicuje na imuniteto pred izvršbo – v celoti ali delno šteti za civilno ali gospodarsko zadevo v smislu člena 1(1) [te uredbe]?
(b)
Ali je pri odgovoru na prvo vprašanje, točka (a), pomembna – in če je tako, na kak način – okoliščina, da je sodišče države članice dovolilo vložitev predloga za zavarovanje z rubežem za terjatev, za katero nasprotna stranka trdi, da jo ima do mednarodne organizacije, glede te terjatve pa v tej državi članici poteka postopek v glavni stvari, ki se nanaša na pogodbeni spor glede plačila za goriva, dobavljena v okviru mirovne operacije, ki jo izvaja mednarodna organizacija, ki je povezana s to mednarodno organizacijo?
2.
(a)
Če je odgovor na prvo vprašanje 1, točka (a), pritrdilen: ali je treba člen 24, točka 5, Uredbe [št. 1215/2012] razlagati tako, da so v primeru, v katerem je sodišče države članice dovolilo vložitev predloga za zavarovanje z rubežem pri tretji osebi, nato pa je bil ta rubež predlagan v drugi državi članici, za odločanje o predlogu za razveljavitev tega zavarovanja z rubežem izključno pristojna sodišča države članice, v kateri je bilo predlagano zavarovanje z rubežem pri tretji osebi?
(b)
Ali je pri odgovoru na drugo vprašanje, točka (a), pomembna – in če je tako, na kak način – okoliščina, da je mednarodna organizacija predlog za razveljavitev zavarovanja z rubežem pri tretji osebi utemeljevala z imuniteto pred izvršbo?
3.
Če je pri odgovoru na vprašanje, ali gre za civilno ali gospodarsko zadevo v smislu člena 1(1) Uredbe [št. 1215/2012], oziroma na vprašanje, ali gre za predlog, ki spada na področje uporabe člena 24, točka 5, [te uredbe], upoštevna okoliščina, da je mednarodna organizacija v okviru svojih predlogov uveljavljala ugovor imunitete pred izvršbo: v kakšnem obsegu je sodišče, pred katerim poteka postopek, dolžno razsoditi, ali se ta ugovor imunitete pred izvršbo uveljavlja upravičeno, in ali pri tem velja pravilo, da mora upoštevati vse podatke, ki so mu na voljo, tudi – v obravnavani zadevi – ugovore nasprotne stranke v pritožbenem postopku, ali katero drugo pravilo?“
24.
Sodišču so pisna stališča predložile družba Supreme, organizacija SHAPE, nizozemska, belgijska, grška, italijanska in avstrijska vlada ter Evropska komisija.
25.
Družba Supreme, organizacija SHAPE, nizozemska, belgijska, grška in avstrijska vlada ter Komisija so se udeležile obravnave 12. decembra 2019.
IV. Analiza
A.
Uvodne ugotovitve
26.
S prvim vprašanjem za predhodno odločanje, ki se deli na dva dela, želi predložitveno sodišče izvedeti, ali tožba za izdajo začasne odredbe, kakršno je vložila organizacija SHAPE, spada med „civilne in gospodarske zadeve“ v smislu člena 1(1) Uredbe št. 1215/2012 in ali zato spada na stvarno področje uporabe te uredbe.
27.
Natančneje, to sodišče se v bistvu sprašuje, ali je odgovor na vprašanje, ali taka tožba spada na stvarno področje uporabe Uredbe št. 1215/2012, odvisen od tega, ali sam postopek v glavni stvari spada na to stvarno področje uporabe (prvo vprašanje, točka (b)). Poleg tega želi razjasniti še to, ali – kadar se mednarodna organizacija sklicuje na imuniteto pred izvršbo, ki jo uživa na podlagi mednarodnega prava – navedena imuniteta po uradni dolžnosti preprečuje to, da bi tožba take organizacije spadala na stvarno področje uporabe te uredbe, oziroma ali mora imeti za posledico vsaj to, da se zaradi nje uporablja izvzetje v zvezi z „dejanji in opustitvami pri izvajanju državne oblasti“ v smislu člena 1(1) navedene uredbe (prvo vprašanje, točka (a)).
28.
Preden zaporedoma analiziram ti problematiki, bom navedel nekaj kratkih pripomb v zvezi z dopustnostjo tega predloga za sprejetje predhodne odločbe.
B.
Dopustnost predloga za sprejetje predhodne odločbe
29.
Organizacija SHAPE v pisnih stališčih trdi, da so ta predlog za sprejetje predhodne odločbe ter, natančneje, prvo in drugo vprašanje, ki ju je postavilo predložitveno sodišče, nedopustni, kolikor se nanašajo na predlog za razveljavitev zavarovanja z rubežem pri tretji osebi, ki ga je izvedla družba Supreme na računu za hrambo. Ti vprašanji naj bi delno postali hipotetični, saj naj bi belgijski sodnik že odobril izvršbo odločb rechtbank Limburg (sodišče v Limburgu) z dne 12. junija 2017 in Gerechtshof ‘s-Hertogenbosch (pritožbeno sodišče v ‘s‑Hertogenboschu) z dne 27. junija 2017 v skladu s konvencijo, ki sta jo sprejeli Belgija in Nizozemska (
5
), ter naj bi bilo zavarovanje z rubežem pri tretji osebi, ki ga je izvedla družba Supreme na računu za hrambo, že razveljavljeno.
30.
V zvezi s tem naj poudarim, da v skladu z ustaljeno sodno prakso za vprašanja v zvezi z razlago prava Unije, ki jih nacionalna sodišča zastavijo v pravnem in dejanskem okviru, ki so ga pristojna opredeliti sama in katerega pravilnosti Sodišče ne preizkuša, velja domneva upoštevnosti. Sodišče lahko odločanje na podlagi predloga, ki ga vloži nacionalno sodišče, zavrne – med drugim – samo, če je očitno, da zahtevana razlaga ali presoja veljavnosti pravila prava Unije nima nobene zveze z dejanskim stanjem ali namenom spora o glavni stvari, ali če je problem hipotetičen. (
6
)
31.
Menim, da v obravnavani zadevi ni tako. V zvezi s tem zadostuje ugotovitev, da se mora predložitveno sodišče v okviru postopka za izdajo začasne odredbe, ki je bil sprožen pred njim, v kasacijskem postopku izreči o obeh zgoraj navedenih odločbah, v skladu s katerima je bilo zavarovanje z rubežem pri tretji osebi, ki ga je izvedla družba Supreme na računu za hrambo, razveljavljeno. V tem okviru se mi vprašanje, ali so nizozemska sodišča v skladu z Uredbo št. 1215/2012 mednarodno pristojna za odločanje o tej razveljavitvi, ne zdi niti hipotetično niti očitno brez vsakršne zveze z dejanskim stanjem ali namenom spora o glavni stvari.
32.
Po tem pojasnilu se postavlja še vprašanje, ali bi bilo treba predlog za sprejetje predhodne odločbe obravnavati kot nedopusten, ker je po izreku sodbe Gerechtshof ‘s-Hertogenbosch (pritožbeno sodišče v ‘s-Hertogenboschu) z dne 10. decembra 2019, na katero so opozorile stranke med postopkom, spor o glavni stvari postal brezpredmeten.
33.
Naj pojasnim, da je navedeno sodišče v tej sodbi potrdilo pristojnost rechtbank Limburg (sodišče v Limburgu) v postopku v glavni stvari, ob čemer pa je ugotovilo, da je treba – kolikor se imuniteta pred sodnimi postopki, na katero se sklicujeta organizacija SHAPE in JFCB, nanaša na opravljanje njunih uradnih nalog – to imuniteto obravnavati kot absolutno. Ne glede na to, da je bilo zavarovanje z rubežem pri tretji osebi, ki je bilo izvedeno na računu za hrambo, že razveljavljeno, se lahko torej vprašamo, ali je še mogoče, da bodo nizozemska sodišča v prihodnje odobrila nove rubeže na računu za hrambo.
34.
V zvezi s tem je Sodišče sámo v nekaterih zadevah nekajkrat res ugotovilo, da je spor na nacionalnem sodišču postal brezpredmeten, in menilo, da so vprašanja za predhodno odločanje, ki so mu bila predložena, zato nedopustna. (
7
)
35.
Vendar je v obravnavani zadevi iz navedb strank na obravnavi razvidno, da je sodba Gerechtshof ‘s-Hertogenbosch (pritožbeno sodišče v ‘s-Hertogenboschu) z dne 10. decembra 2019 predmet pritožbenega postopka, ki teče pred Hoge Raad der Nederlanden (vrhovno sodišče, Nizozemska). Ker je organizacija SHAPE v okviru tožbe za izdajo začasne odredbe nizozemskim sodiščem izrecno predlagala, naj se družbi Supreme prepove vložitev novih predlogov za zavarovanje z rubežem, dvomim, da bi bilo mogoče spor o glavni stvari obravnavati, kot da je postal brezpredmeten, vse dokler to sodišče dokončno ne odloči o vprašanju, ali se lahko organizacija SHAPE v okviru postopka v glavni stvari utemeljeno sklicuje na svojo imuniteto pred sodnimi postopki in ali ta imuniteta kot taka preprečuje možnost, da se dovolijo novi rubeži na računu za hrambo.
36.
V teh okoliščinah je po mojem mnenju treba ugotoviti, da je predlog za sprejetje predhodne odločbe dopusten.
C.
Vpliv postopka v glavni stvari (prvo vprašanje, točka (b))
37.
S prvim vprašanjem, točka (b), se predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba za odgovor na vprašanje, ali tožba za izdajo začasne odredbe, kakršno je vložila organizacija SHAPE, spada med „civilne in gospodarske zadeve“ in zato na stvarno področje uporabe Uredbe št. 1215/2012, upoštevati odgovor na vprašanje, ali sam postopek v glavni stvari spada na to stvarno področje uporabe.
38.
Naj opozorim, da je bilo po navedbah predložitvenega sodišča zavarovanje z rubežem pri tretji osebi, za katero je organizacija SHAPE predlagala razveljavitev v okviru tožbe za izdajo začasne odredbe, izvedeno iz naslova terjatve, za katero družba Supreme trdi, da jo ima do organizacije SHAPE v okviru pogodbenega spora o glavni stvari.
39.
V zvezi s tem je Sodišče pojasnilo, da je treba „začasne ukrepe ali ukrepe zavarovanja“ razumeti kot ukrepe, katerih namen je ohraniti dejansko in pravno stanje, da bi se zagotovilo varstvo pravic, katerih priznanje se sicer zahteva od sodišča, pristojnega v zadevi v glavni stvari. (
8
)
40.
Menim, da ni dvoma o tem, da ta opredelitev vključuje zavarovanje z rubežem pri tretji osebi, kakršno je v okoliščinah zadeve v glavni stvari izvedla družba Supreme, in kakršno koli zavarovanje z rubežem pri tretji osebi, za katero bi lahko ta družba na isti dejanski podlagi v prihodnje pred nizozemskimi sodišči predlagala, naj se ji dovoli.
41.
Po tem pojasnilu menim, da je treba tožbo za izdajo začasne odredbe, kakršno je vložila organizacija SHAPE, obravnavati – ker se z njo predlaga razveljavitev zavarovanja z rubežem pri tretji osebi, ki ga je izvedla družba Supreme, in prepoved za to stranko, da bi na isti dejanski podlagi predlagala druge rubeže – kot da se nanaša na „začasne ukrepe ali ukrepe zavarovanja“. (
9
)
42.
Kar zadeva metodo za opredelitev, ali tožba za izdajo začasne odredbe, kakršna je ta iz postopka v glavni stvari, ki se nanaša na „začasne ukrepe ali ukrepe zavarovanja“, spada na stvarno področje uporabe Uredbe št. 1215/2012, ugotavljam, da so bile med obravnavo predlagane tri različne predpostavke.
43.
Prvič, družba Supreme, ki se ji v zvezi s tem pridružuje grška vlada, je v bistvu trdila, da je uporaba Uredbe št. 1215/2012 za tožbo za izdajo začasne odredbe, kakršno je vložila organizacija SHAPE, odvisna od odgovora na vprašanje, ali sam postopek v glavni stvari spada na področje uporabe te uredbe, in torej od značilnosti tega postopka. (
10
)
44.
Drugič, organizacija SHAPE je trdila, da o civilni ali gospodarski naravi tožbe, ki se – podobno kot njena – nanaša na začasne ukrepe ali ukrepe zavarovanja, ni mogoče odločiti na podlagi civilne ali gospodarske narave postopka v glavni stvari, ampak je treba o tem presoditi neodvisno od zadnjenavedenega postopka.
45.
Tretjič, nizozemska in belgijska vlada ter Komisija so menile, da značilnosti in opredelitev postopka v glavni stvari sicer niso odločilne, vendar je treba kljub temu preučiti, ali pravice, katerih varstvo se v okviru navedenega postopka želi zagotoviti z zavarovanjem z rubežem pri tretji osebi, spadajo med „civilne in gospodarske zadeve“ v smislu člena 1(1) Uredbe št. 1215/2012.
46.
Strinjam se z zadnjo predpostavko.
47.
Naj namreč opozorim, da je Sodišče pri razlagi besedil, ki so veljala pred Uredbo št. 1215/2012, natančneje Bruseljske konvencije (
11
), odločilo, da se lahko z začasnimi ukrepi ali ukrepi zavarovanja varujejo po naravi zelo različne pravice, zato je treba to, ali spadajo na področje uporabe navedene konvencije, določiti ne na podlagi njihove narave, ampak na podlagi narave pravic, katerih varstvo zagotavljajo in ki so predmet postopka v glavni stvari. (
12
)
48.
Sodišče je imelo brez odstopanja od tega pravila (
13
) priložnost pojasniti, da – v nasprotju z mnenjem družbe Supreme in grške vlade – njegov namen ni usodo zahteve za začasne ukrepe ali ukrepe zavarovanja navezati na usodo postopka v glavni stvari. (
14
)
49.
Sodišče je v sodbi de Cavel II (
15
) tako opozorilo, da je v sodbi de Cavel I (
16
) odločilo, da je zahtevek za zapečatenje, vložen v postopku za razvezo zakonske zveze, ki je izključen s področja uporabe Bruseljske konvencije, tudi sam zunaj področja uporabe te konvencije, in sicer ne zaradi njegove podrednosti, ampak ker se je zdelo, da je navedeni zahtevek v tej zadevi glede na svoj lastni predmet spadal med premoženjska razmerja iz zakonske zveze. Poleg tega je menilo, da bi lahko drugačen začasni ukrep, čeprav bi se navezoval na isti postopek v glavni stvari, doletela drugačna usoda, če bi bil njegov namen zadostitev potrebam zakonca in bi torej spadal med preživninske zadeve, ki so bile vključene na področje uporabe te konvencije. (
17
)
50.
Nato je Sodišče še odločilo, da se je, ker se je predmet zahteve za začasne ukrepe nanašal na vprašanje, ki je spadalo na stvarno področje uporabe Bruseljske konvencije, ta konvencija uporabljala, tudi če je bil že začet postopek v glavni stvari ali bi bil tak postopek lahko začet ter tudi če bi moral ta postopek potekati pred arbitri in bi ga bilo zato treba izključiti s področja uporabe te konvencije. (
18
)
51.
V skladu s splošno usmeritvijo, ki se izrisuje ob upoštevanju te sodne prakse, (
19
) menim, da je odločilna narava pravic, katerih priznanje se predlaga v okviru postopka v glavni stvari in ki naj bi se varovale z zahtevanimi začasnimi ukrepi ali ukrepi zavarovanja. Zlasti ni mogoče šteti, da je treba kakršno koli zahtevo za „začasne ukrepe ali ukrepe zavarovanja“ glede na to, ali postopek v glavni stvari spada na področje uporabe Uredbe št. 1215/2012 ali ne, samodejno vključiti na področje uporabe te uredbe ali ga izključiti z njega samo zaradi njegove podrednosti. (
20
) Poleg tega je treba še preveriti, ali predmet teh ukrepov – torej pravice, katerih varstvo se predlaga v postopku v glavni stvari – spada med „civilne in gospodarske zadeve“, ki spadajo na to področje uporabe.
52.
Naj dodam, da se mi zdi tak pristop skladen s sodno prakso, po kateri se je bilo mogoče na člen 24 Bruseljske konvencije (postal člen 35 Uredbe št. 1215/2012), na podlagi katerega je bilo sodišču države članice pogodbenice dovoljeno odločiti o zahtevi za začasne ukrepe ali ukrepe zavarovanja, čeprav ni bilo pristojno za odločanje o glavni stvari, sklicevati za zagotovitev takih ukrepov le na področjih, ki so spadala na stvarno področje uporabe te konvencije, kot je bilo opredeljeno v njenem členu 1. (
21
)
53.
V okoliščinah postopka v glavni stvari menim, da je treba – ker je bilo po navedbah predložitvenega sodišča zavarovanje z rubežem pri tretji osebi dovoljeno iz naslova terjatve, za katero je družba Supreme trdila, da jo ima do organizacije SHAPE v okviru pogodbenega spora, ki je bil predmet postopka v glavni stvari – o tem, ali tožba za izdajo začasne odredbe, kakršno je vložila organizacija SHAPE in katere namen je razveljavitev navedenega zavarovanja z rubežem pri tretji osebi, spada na področje uporabe Uredbe št. 1215/2012 ali ne, odločiti ob upoštevanju narave pravice do terjatve, ki naj bi se varovala s tem zavarovanjem z rubežem pri tretji osebi v okviru navedenega postopka.
D.
Vpliv mednarodnega prava o imunitetah (prvo vprašanje, točka (a))
54.
S prvim vprašanjem, točka (a), predložitveno sodišče Sodišču v bistvu predlaga, naj opredeli, ali dejstvo, da se mednarodna organizacija v okviru tožbe za izdajo začasne odredbe, kakršna je ta iz postopka v glavni stvari, v podporo svojim predlogom sklicuje na imuniteto pred izvršbo, po uradni dolžnosti preprečuje uporabo Uredbe št. 1215/2012 oziroma ali mora imeti za posledico vsaj to, da se zato za tako tožbo uporablja izvzetje v zvezi z „dejanji in opustitvami pri izvajanju državne oblasti“ v smislu člena 1(1) te uredbe.
55.
Konkretno se mi zdi, da težava predložitvenega sodišča izhaja zlasti iz tega, da je izvzetje v zvezi z „dejanji in opustitvami pri izvajanju državne oblasti“, kot je formulirano v členu 1(1) Uredbe št. 1215/2012, navezano na pojem acta iure imperii, to je pojem, ki se uporablja tudi v mednarodnem pravu, kar zadeva načelo imunitete držav.
56.
Moja analiza bo razdeljena na spodaj navedene faze. Na prvem mestu bom podal nekaj splošnih opomb glede pojma acta iure imperii ter razlikovanja med imunitetami držav in imunitetami mednarodnih organizacij v mednarodnem pravu. Na drugem mestu bom preučil, ali mora imeti navedeno razlikovanje za posledico to, da so spori, v katerih so udeležene mednarodne organizacije, po uradni dolžnosti zunaj področja uporabe Uredbe št. 1215/2012. Na to bom odgovoril nikalno, pri čemer pa bom na tretjem mestu poudaril, da lahko dejanja ali opustitve mednarodnih organizacij po mojem mnenju spadajo med izvzetja v zvezi z „dejanji in opustitvami pri izvajanju državne oblasti“ v skladu s členom 1(1) te uredbe. Za konec bom pojasnil še merila iz sodne prakse za to, da se ugotovi, da sta dejanje ali opustitev zajeta z izvajanjem državne oblasti, nato pa še razloge, iz katerih menim, da dejstvo, da se mednarodna organizacija sklicuje na imuniteto pred sodnimi postopki ali pred izvršbo, ni odločilno pri presoji teh meril.
57.
K temu uvodoma dodajam, da je družba Supreme v pisnih stališčih trdila, da imuniteta pred izvršbo, na katero se sklicuje organizacija SHAPE v podporo tožbi za izdajo začasne odredbe, ni upoštevna. Po drugi strani se navedena organizacija sprašuje, ali lahko imuniteta pred sodnimi postopki, ki se zatrjuje v okviru tega postopka – če je možnost uporabe Uredbe št. 1215/2012 za tožbo, kakršno je vložila organizacija SHAPE, odvisna od odgovora na vprašanje, ali sam postopek v glavni stvari spada na stvarno področje uporabe te uredbe – prepreči, da se taka tožba razvrsti med „civilne in gospodarske zadeve“ v smislu člena 1(1) navedene uredbe.
58.
Naj v zvezi s tem pojasnim, da na vprašanje vpliva mednarodnega prava o imunitetah na stvarno področje uporabe Uredbe št. 1215/2012 po mojem mnenju ni treba odgovoriti različno glede na to, ali se navedena mednarodna organizacija sklicuje na imuniteto pred izvršbo oziroma sodnimi postopki. Prav to bom namreč poskusil razjasniti v okviru analize te problematike.
1. Opombe glede mednarodnega prava o imunitetah
59.
Nizozemska, belgijska in avstrijska vlada v pisnih stališčih menijo, da je mogoče pojem acta iure imperii, ki v mednarodnem pravu omogoča razlikovanje med dejanji pri izvajanju državne oblasti in akti upravnega poslovanja (acta iure gestionis), upoštevati zgolj pri sklicevanju na imuniteto držav. Zlasti te vlade menijo, da imuniteta mednarodnih organizacij velja za vsa dejanja, ki jih izvedejo zadnjenavedene, s pridržkom, da so ta dejanja tesno povezana s cilji, za uresničitev katerih delujejo, ali da so potrebna pri izvajanju njihovih nalog.
60.
Naj v zvezi z imuniteto držav opozorim, da je Sodišče v sodbi Mahamdia (
22
) menilo, da glede na trenutno stanje mednarodne prakse imuniteta pred sodnimi postopki, ki preprečuje, da bi bila država lahko tožena pred sodiščem druge države, nima absolutne vrednosti in jo je mogoče izključiti, če se pravno sredstvo nanaša na dejanja, storjena iure gestionis, ki ne spadajo v javno oblast.
61.
Kot je upravičeno navedel generalni pravobranilec M. Szpunar v sklepnih predlogih v zadevi Rina (
23
), je Sodišče tako implicitno priznalo v mednarodnem običajnem pravu že dobro ustaljeno načelo, da države uživajo relativno imuniteto pred sodnimi postopki, ki temelji na razlikovanju med dejanji, storjenimi iure imperii, in dejanji, storjenimi iure gestionis, pri katerih imuniteta pred sodnimi postopki na splošno ne učinkuje.
62.
Naj k temu še pripomnim, da je bilo tudi imuniteti držav pred izvršbo v doktrini in mednarodnem pravu dodane nekaj večplastnosti. Tako je premoženje ene od držav, povezano z dejavnostmi, ki se navezujejo na suverenost države, sicer zavarovano zoper kakršno koli izvršbo s strani organov druge države, vendar to ne drži za premoženje, ki se uporablja ali je namenjeno za uporabo v poslovne namene. (
24
)
63.
Kar zadeva imuniteto mednarodnih organizacij, je, nasprotno, razlikovanje med dejanji, storjenimi iure imperii, in tistimi, storjenimi iure gestionis, manj upoštevno. (
25
)
64.
Kot namreč upravičeno navajajo nizozemska, belgijska in avstrijska vlada, se mednarodne organizacije ravnajo po logiki, ki se razlikuje od logike držav. V nasprotju z državami, katerih imunitete temeljijo na načelu par in parem non habet imperium, (
26
) so imunitete mednarodnih organizacij na splošno podeljene z njihovimi ustanovnimi pogodbami, večstranskimi konvencijami ali dvostranskimi sporazumi, sklenjenimi med državami članicami iste organizacije. (
27
) Te imunitete so po naravi funkcionalne, saj je njihov namen zagotoviti, da lahko te organizacije naloge, za katere so bile ustanovljene, opravljajo popolnoma neodvisno. (
28
)
2. Neobstoj nujnosti, da spori, v katerih so udeležene mednarodne organizacije, spadajo na področje uporabe Uredbe št. 1215/2012
65.
Glede na to, da se imunitete mednarodnih organizacij razlikujejo od imunitet držav in so po naravi funkcionalne – kar pomeni, da lahko teoretično zajamejo vsa dejanja, ki jih te organizacije storijo pri opravljanju svojih nalog – se je treba vprašati, ali bi morala, kot trdi avstrijska vlada, udeležba mednarodne organizacije v sporu nujno pomeniti, da zadevni spor ne spada na področje uporabe Uredbe št. 1215/2012.
66.
Priznati moram, da imam težave z opredelitvijo, na podlagi katerih načel ali obveznosti bi bilo treba, kot predlaga ta vlada, spore, v katerih so udeležene mednarodne organizacije, po uradni dolžnosti izključiti s področja uporabe Uredbe št. 1215/2012. Zlasti se mi ne zdi, da bi bila zaradi možnosti, da se ta uredba uporabi za tovrstne spore, ogrožena obveznost Unije iz člena 3(5) PEU, da ob sprejetju akta spoštuje mednarodno pravo v celoti. (
29
)
67.
Kar zadeva – kot v zadevi iz postopka v glavni stvari – spor med mednarodno organizacijo in subjekti zasebnega prava, namreč menim, da zgolj dejstvo, da se nacionalno sodišče izreče za mednarodno pristojno, ker tak spor spada na stvarno področje uporabe Uredbe št. 1215/2012, še ne more vplivati na varstvo imunitete, na katero se na podlagi mednarodnega prava sklicuje mednarodna organizacija, ki je stranka v tem sporu.
68.
Po drugi strani mora nacionalno sodišče, da bi zagotovilo imuniteto pred sodnimi postopki, zavrniti izvrševanje pristojnosti, ki jo ima na podlagi te uredbe, kadar to od njega zahteva tovrstna imuniteta. (
30
) Poleg tega mora po končani vsebinski analizi spora ali njegovi začasni analizi po potrebi zavrniti naložitev izvršilnih ukrepov mednarodni organizaciji, ob upoštevanju imunitete pred izvršbo, ki jo uživa ta organizacija. (
31
)
69.
Naj v zvezi s tem dodam – kot so trdile družba Supreme, nizozemska vlada in Komisija v pisnih stališčih in na obravnavi – da po mojem mnenju vprašanja, ali mora imuniteta, na katero se sklicuje mednarodna organizacija, preprečevati izvrševanje pristojnosti ali sprejetje izvršilnih ukrepov zoper tako organizacijo, ne smemo postaviti v fazi določitve pristojnosti na podlagi Uredbe št. 1215/2012, ampak učinkuje šele po tem, ko se sodišče izreče za mednarodno pristojno. (
32
)
70.
To vprašanje namreč zahteva opredelitev obsega imunitete pred sodnimi postopki ali izvršbo, ki jo uživa mednarodna organizacija, in presojo utemeljenosti zahtev strank v zvezi s tem. Konkretno je treba v ta namen preveriti, ali zatrjevana imuniteta obstaja. Torej se to vprašanje razlikuje od vprašanja, ali spor spada med civilne ali gospodarske zadeve in ali spada na stvarno področje uporabe Uredbe št. 1215/2012, na katero je treba odgovoriti najprej, ne da bi moralo nacionalno sodišče zadevo vsebinsko preučiti. (
33
)
71.
Če odgovorim na pomisleke, ki jih je izrazila avstrijska vlada, v okoliščinah zadeve v glavni stvari menim, da sama uporaba Uredbe št. 1215/2012 nizozemskim sodiščem, pri katerih je organizacija SHAPE vložila tožbo za izdajo začasne odredbe, tako med drugim ne bi preprečila sprejetja začasnih ukrepov ali ukrepov zavarovanja, ki bi morda lahko posegli v njeno imuniteto pred izvršbo.
72.
Zaradi zgoraj navedenih preudarkov ugotavljam, da imuniteta, na katero se sklicuje mednarodna organizacija na podlagi mednarodnega prava, po uradni dolžnosti ne preprečuje uporabe Uredbe št. 1215/2015. Za ugotovitev, ali spor, v katerem je udeležena mednarodna organizacija, spada na stvarno področje uporabe te uredbe, pa je treba preveriti, ali ta spor spada v katero od izvzetij iz člena 1 navedene uredbe.
3. Možnost, da spori, v katerih so udeležene mednarodne organizacije, spadajo v izvzetje v zvezi z „dejanji in opustitvami pri izvajanju državne oblasti“
73.
Naj spomnim, da člen 1(1) Uredbe št. 1215/2012 določa, da se ta uredba uporablja v civilnih in gospodarskih zadevah. Ne zajema pa zlasti „odgovornosti države za dejanja in opustitve pri izvajanju državne oblasti (acta iure imperii)“.
74.
Kot je navedlo predložitveno sodišče, se postavlja vprašanje, ali se to izvzetje uporablja zgolj za države ali lahko zajame tudi dejanja ali opustitve mednarodnih organizacij, kot je organizacija SHAPE.
75.
V zvezi s tem je koristno opozoriti, da je pojem „državna oblast“, ki ga je Sodišče v sodni praksi razvilo v okviru Bruseljske konvencije, že zajemal položaje, ko mednarodna organizacija ravna v okviru izvajanja državne oblasti. (
34
)
76.
Poudarjam tudi, da se pojem „državna oblast“, kot je bil sprva formuliran v sodni praksi, ni nanašal zgolj na okvir „odgovornosti države“, kot to zdaj velja za člen 1(1) Uredbe št. 1215/2012, ampak – splošneje – na položaje, ko „javni organ“ ravna v okviru izvajanja državne oblasti. (
35
)
77.
V zvezi s tem še poudarjam, da je bil edini namen napotila na „odgovornost države za dejanja in opustitve pri izvajanju državne oblasti“, dodanega v člen 1(1) te uredbe, to je edine spremembe, ki je bila z navedeno uredbo vnesena v besedilo člena 1(1) Uredbe št. 44/2001, razjasniti pojem „civilne in gospodarske zadeve“. (
36
)
78.
Poleg tega so elementi, našteti v členu 1(1) Uredbe št. 1215/2012, uvedeni z besedo „zlasti“. Menim, da je zato mogoče napotilo na „odgovornost države“ iz te določbe razlagati kot neizčrpno ponazorilo vrste položajev, za katere je lahko značilno izvajanje državne oblasti. (
37
)
79.
Naj v zvezi s tem pojasnim, da je po mojem mnenju v uvodni izjavi 10 te uredbe, v skladu s katero je bil namen zakonodajalca na področje uporabe navedene uredbe vključiti „vse glavne civilne in gospodarske zadeve, razen točno opredeljenih zadev“, prej napoteno na izvzetja, določena v odstavku 2 člena 1 iste uredbe, kot pa na področja, našteta v odstavku 1 tega člena, ki se vsekakor umeščajo zunaj področja uporabe Uredbe št. 1215/2012, saj ne spadajo med „civilne in gospodarske zadeve“.
80.
Ob upoštevanju navedenega menim, da lahko pojem „državna oblast“ iz člena 1(1) Uredbe št. 1215/2012 zajema dejanja ali opustitve mednarodnih organizacij. Kadar je tako, se taka dejanja ali opustitve ne štejejo za „civilne in gospodarske zadeve“ in so izključeni iz stvarnega področja uporabe te uredbe.
81.
V nadaljnji analizi bom najprej pojasnil merila, izoblikovana v sodni praksi Sodišča za opredelitev, ali sta bila dejanje ali opustitev storjena pri izvajanju državne oblasti. Nato bom navedel še razloge, iz katerim menim, da imuniteta, na katero se sklicuje mednarodna organizacija, kot je SHAPE, ni odločilna pri opredelitvi, ali se uporablja izključitev v zvezi z „dejanji in opustitvami pri izvajanju državne oblasti“.
4. Sodna praksa Sodišča v zvezi s pojmom „dejanja in opustitve pri izvajanju državne oblasti“
82.
Naj spomnim, da je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča o vprašanju, ali je dejanje izključeno s področja uporabe Uredbe št. 1215/2012, presojati ob upoštevanju elementov, ki označujejo naravo pravnih razmerij med strankami spora ali predmet spora. (
38
)
83.
Sodišče je tako ugotovilo, da čeprav nekateri spori med javnim organom in subjektom zasebnega prava lahko spadajo na področje uporabe Uredbe št. 1215/2012, pa je drugače, kadar javni organ ravna v okviru izvajanja državne oblasti. (
39
) Izvajanje prerogativ državne oblasti s strani ene stranke spora, ker ta izvaja pooblastila, ki odstopajo od splošnih pravil, veljavnih v razmerjih med posamezniki, namreč ta spor izključuje iz civilnih in gospodarskih zadev v smislu člena 1(1) te uredbe. (
40
)
84.
Da bi se ugotovilo, ali je tako, je Sodišče odločilo, da je treba ugotoviti, kakšno je pravno razmerje med strankami spora, ter preučiti podlago in podrobna pravila za uveljavljanje vloženega pravnega sredstva. (
41
) Glede na to sodno prakso se zdi, da je treba ta tri merila – „pravno razmerje med strankami“, „podlaga za pravno sredstvo“ in „podrobna pravila za uveljavljanje pravnega sredstva“ – preučiti kumulativno. Vendar v nekaterih sodbah ni omenjeno merilo pravnega razmerja med strankami spora. (
42
) Poleg tega je Sodišče v drugih sodbah merili v zvezi s pravno podlago za vloženo pravno sredstvo in v zvezi s pravnim razmerjem med strankami obravnavalo kot merili, ki se delno prekrivata. (
43
) Zato se mi zdi, da Sodišče ne ločuje sistematično „pravnega razmerja med strankami“ od „podlage za vloženo pravno sredstvo“ in „predmeta spora“. (
44
)
85.
Ne glede na podrobnosti obrazložitve, ki jih je navedlo Sodišče v teh sodbah, menim, da je navsezadnje odločilno to, da pravno sredstvo temelji na pravici, ki izvira iz dejanja državne oblasti ali pravnega razmerja, ki ga zaznamuje izraz javne oblasti. (
45
)
86.
Sodišče je namreč razsodilo, da „[d]ejstvo, da upravitelj pri izterjavi […] stroškov deluje na podlagi terjatve, ki izhaja iz akta izvajanja javne oblasti, zadošča, da se za uveljavljanje tega zahtevka ne glede na vrsto postopka, ki ga v tej zvezi določa nacionalno pravo, šteje, da ne spada na področje uporabe Bruseljske konvencije“. (
46
)
87.
Menim, da je iz te sodne prakse še razvidno, da merilo v zvezi s podrobnimi pravili za uveljavljanje pravnega sredstva ni vedno upoštevno. (
47
)
88.
Tako menim, da zgolj to, da se pravno sredstvo uveljavlja kot klasično sredstvo civilnega prava, še ne preprečuje njegove izključitve s področja uporabe Uredbe št. 1215/2012, če je mogoče dokazati, da z vidika drugih elementov temelji na pravici, ki izvira iz dejanja državne oblasti ali pravnega razmerja, ki ga zaznamuje izraz javne oblasti. (
48
)
89.
V zvezi s tem je po mojem mnenju treba poudariti, da je bilo merilo v zvezi s podrobnimi pravili za uveljavljanje vloženega pravnega sredstva uvedeno s sodbo Baten (
49
) ter nato znova uporabljeno zlasti v sodbah Sapir (
50
), Sunico (
51
), Pula Parking (
52
) in Gradbeništvo Korana (
53
) v posebnih okoliščinah sporov, v katerih se z vidika drugih značilnosti ni zdelo, da pravno sredstvo temelji na pravici, ki izvira iz dejanja državne oblasti ali pravnega razmerja, ki ga zaznamuje izraz javne oblasti, in sicer da bi se tako izognili temu, da bi bili položaji, ko ima javni organ možnost sprejeti akt javnega prava, ki ima kot tak izvršilno moč, in torej uživa prerogative, ki mu omogočajo, da se izogne splošnim pravnim pravilom, kljub vsemu vključeni na področje uporabe Uredbe št. 1215/2012.
90.
Ob upoštevanju navedenega na splošno ugotavljam, da je treba za opredelitev, ali je treba spor izključiti s področja uporabe Uredbe št. 1215/2012, ker se nanaša na „dejanja in opustitve pri izvajanju državne oblasti“, preučiti, ali pravno sredstvo temelji na pravici, ki izvira iz dejanja državne oblasti ali pravnega razmerja, ki ga zaznamuje izraz javne oblasti. V zvezi s tem je lahko indic zlasti dejstvo, da ima javni organ možnost sprejeti akt javnega prava, ki ima kot tak izvršilno moč, in je zato v pravnem položaju, ki odstopa od splošnih pravnih pravil, s katerimi so urejene podrobnosti za uveljavljanje vloženega pravnega sredstva. Nasprotno pa to, da je pravno sredstvo vloženo kot redno pravno sredstvo, ni odločilno.
5. Vpliv imunitete mednarodnih organizacij na pojem „dejanja in opustitve pri izvajanju državne oblasti“
91.
Menim, da je v tej fazi analize koristno odgovoriti na trditve grške vlade in organizacije SHAPE, da je imuniteta pred sodnimi postopki ali izvršbo, ki jo uživajo mednarodne organizacije, del privilegijev, ki odstopajo od običajnih pravil, s katerimi so urejena razmerja med subjekti zasebnega prava, zato naj bi bile nesporno v nadrejenem položaju v primerjavi s svojimi sopogodbeniki. Grška vlada in organizacija SHAPE tako menita, da spor, kot je ta v postopku v glavni stvari, v katerem se mednarodna organizacija sklicuje na imuniteto pred sodnimi postopki ali izvršbo, spada v okvir izvzetja v zvezi z „izvajanjem državne oblasti“.
92.
Naj v zvezi s tem opozorim, da je iz točke 90 zgoraj razvidno, da je odgovor na vprašanje, ali je javni organ v pravnem položaju, ki odstopa od običajnih pravnih pravil, s katerimi so urejene podrobnosti za uveljavljanje vloženega pravnega sredstva, odvisen od njegove možnosti, da sprejme akt javnega prava, ki ima kot tak izvršilno moč. Povedano drugače, treba je preučiti, ali ima ta organ prerogative, ki mu omogočajo sprejemanje zavezujočih odločitev za posameznike, ki odstopajo od običajnih pravnih pravil.
93.
Vendar ni namen niti imunitete pred izvršbo niti imunitete pred sodnimi postopki podeliti take prerogative. Kot sem namreč že ugotovil v točki 68 teh sklepnih predlogov, se z imuniteto pred sodnimi postopki od nacionalnega sodišča zahteva samo to, da zavrne izvrševanje pristojnosti, ki jo ima na podlagi Uredbe št. 1215/2012 ali drugih aktov. Konkretneje in slikoviteje, upravičencu služi kot „ščit“, s katerim se prepreči, da bi bil zoper njega uveden sodni postopek, vendar mu ne podeljuje nikakršne lastne pristojnosti odločanja. Enako velja za imuniteto pred izvršbo, s katero je sodišču zgolj naloženo, da zavrne odreditev izvršilnih ukrepov zoper upravičenca do te imunitete.
94.
Če se torej ne motim, zgolj zato, ker se ena od strank spora sklicuje na imuniteto pred sodnimi postopki ali pred izvršbo, še ni nujno, da je pravno razmerje med strankami zaznamovano z izrazom javne oblasti. V okoliščinah postopka v glavni stvari zgolj iz dejstva, da se organizacija SHAPE pred nizozemskimi sodišči sklicuje na imuniteto pred sodnimi postopki ali pred izvršbo, še ni mogoče izpeljati, da pogodbene obveznosti med njo in družbo Supreme niso bile svobodno dogovorjene in da je zanje značilno izvrševanje enostranske pristojnosti odločanja (
54
) ali odstopajočih pooblastil (
55
).
95.
Ne strinjam se torej s stališčem grške vlade in organizacije SHAPE. Menim, da zgolj to, da se mednarodna organizacija sklicuje na imuniteto, še ne pomeni, da ima pooblastila, ki odstopajo od pravil, ki se uporabljajo v odnosih med posamezniki.
96.
Poleg tega, tudi če bi imuniteta, na katero se sklicuje država, lahko kazala na to, da je ta ravnala v okviru izvajanja državne oblasti, (
56
) to vsekakor ne velja v primeru, ko se na imuniteto pred sodnimi postopki ali na imuniteto pred izvršbo sklicuje mednarodna organizacija. Ker ti imuniteti nista omejeni na acta iure imperii, po mojem mnenju nista v nobeno pomoč pri odgovoru na vprašanje, ali je ta organizacija ravnala v okviru izvajanja državne oblasti.
E.
Vprašanje, ali pravno sredstvo, kakršno je to iz postopka v glavni stvari, spada na stvarno področje uporabe Uredbe št. 1215/2012
97.
Naj po eni strani opozorim, da je treba – kot je bilo navedeno v točki 90 teh sklepnih predlogov – za opredelitev, ali je treba spor izključiti s področja uporabe Uredbe št. 1215/2012, ker se nanaša na „dejanja in opustitve pri izvajanju državne oblasti“, preučiti, ali pravno sredstvo temelji na pravici, ki izvira iz dejanja državne oblasti ali pravnega razmerja, ki ga zaznamuje izraz javne oblasti. Po drugi strani je vključitev pravnega sredstva, ki se nanaša na „začasne ukrepe ali ukrepe zavarovanja“, na področje uporabe te uredbe – kot sem pojasnil v točki 47 teh sklepnih predlogov – odvisna od narave pravic, ki naj bi se s temi ukrepi varovale.
98.
Če se navedeni merili obravnavata skupaj, je treba v okoliščinah postopka v glavni stvari preveriti, ali je bil namen zavarovanja z rubežem pri tretji osebi, ki je predmet tožbe organizacije SHAPE za izdajo začasne odredbe, zagotoviti varstvo pravice, ki izvira iz dejanja državne oblasti ali pravnega razmerja, ki ga zaznamuje izraz javne oblasti.
99.
Naj v zvezi s tem opozorim, da je tudi samo predložitveno sodišče navedlo, da je namen tega zavarovanja z rubežem pri tretji osebi varstvo pogodbene pravice do terjatve, za katero družba Supreme trdi, da jo ima na podlagi BOA, sklenjenih z organizacijo SHAPE.
100.
Razen če bi se izkazalo, da sporna pogodbena določila odražajo izvajanje pooblastil, ki odstopajo od pravil, ki se uporabljajo v odnosih med posamezniki, kar mora preveriti predložitveno sodišče, menim, da za to pogodbeno razmerje ni značilen izraz javne oblasti.
101.
Tudi sama družba Supreme namreč priznava, da sta se stranki o obveznostih svobodno dogovorili. Poleg tega med strankama ni sporno, da sta BOA sporazuma, ki odražata tržne pogoje in sta bila sklenjena na podlagi razpisnega postopka.
102.
Ne zdi se mi, da bi bile te ugotovitve omajane zaradi dejstva, da je družba Supreme na podlagi teh sporazumov organizaciji SHAPE dobavila gorivo za potrebe mirovne in varnostne vojaške operacije, ki jo je vodil Nato v Afganistanu.
103.
Kot pravilno trdi Komisija, to, kako je organizacija SHAPE dobavljeno gorivo v nadaljevanju uporabila, ne vpliva na pogodbeno pravno razmerje med strankama. To ozadje omogoča razumevanje okoliščin, v katerih se je to razmerje izoblikovalo, vendar samo zase ne dokazuje, da je za to razmerje značilno izvajanje pooblastil, ki odstopajo od pravil, ki se uporabljajo v odnosih med posamezniki.
104.
Ob upoštevanju navedenega menim, da je treba tožbo za izdajo začasne odredbe, kakršno je vložila organizacija SHAPE in katere namen je razveljavitev zavarovanja z rubežem pri tretji osebi, obravnavati, kot da spada med „civilne in gospodarske zadeve“ v smislu člena 1(1) Uredbe št. 1215/2012, če je bil namen tega zavarovanja z rubežem pri tretji osebi zagotoviti varstvo pravice, ki izvira iz pogodbenega pravnega razmerja, za katero ni značilen izraz javne oblasti, kar mora preveriti predložitveno sodišče.
V. Predlog
105.
Ob upoštevanju navedenega Sodišču predlagam, naj na prvo vprašanje za predhodno odločanje, ki ga je predložilo Hoge Raad der Nederlanden (vrhovno sodišče Nizozemske), odgovori:
1.
Člen 1(1) Uredbe (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah je treba razlagati tako, da je odgovor na vprašanje, ali tožba za izdajo začasne odredbe, katere namen je razveljavitev zavarovanja z rubežem pri tretji osebi, spada med „civilne in gospodarske zadeve“ v smislu te določbe, odvisen od narave pravice, katere varstvo se želi zagotoviti s tem zavarovanjem z rubežem pri tretji osebi, in od odgovora na vprašanje, ali ta pravica izvira iz ravnanja državne oblasti ali iz pravnega razmerja, ki ga zaznamuje izraz javne oblasti, kar mora preveriti predložitveno sodišče ob upoštevanju izvzetja v zvezi z „dejanji in opustitvami pri izvajanju državne oblasti“ iz te določbe.
2.
Dejstvo, da se mednarodna organizacija sklicuje na imuniteto, za katero trdi, da jo uživa na podlagi mednarodnega prava, za namene te analize ni odločilno in ne preprečuje, da se nacionalno sodišče izreče za mednarodno pristojno na podlagi Uredbe št. 1215/2012.
(
1
)	Jezik izvirnika: francoščina.
(
2
)	Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne z dne 12. decembra 2012 (UL 2012, L 351, str. 1).
(
3
)	Naj spomnim, da člen 24(5) Uredbe št. 1215/2012 v bistvu določa, da so v postopkih v zvezi z izvršitvijo sodnih odločb ne glede na stalno prebivališče strank izključno pristojna sodišča države članice, v kateri je bila sodna odločba izvršena ali naj bi bila izvršena.
(
4
)	Besedilo je dostopno na tej spletni strani: https://www.nato.int/cps/fr/natolive/official_texts_17300.htm.
(
5
)	Konvencija o sodni pristojnosti, stečaju in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb, arbitražnih odločb in verodostojnih listin, podpisana v Bruslju 28. marca 1925 (Stb. 1929, 405).
(
6
)	Glej v tem smislu sodbi z dne 22. maja 2008, citiworks (C‑439/06, EU:C:2008:298, točka 32), in z dne 27. junija 2018, Altiner in Ravn (C‑230/17, EU:C:2018:497, točka 22 in navedena sodna praksa).
(
7
)	Glej v tem smislu sodbi z dne 12. marca 1998, Djabali (C‑314/96, EU:C:1998:104, točki 20 in 21), in z dne 20. januarja 2005, García Blanco (C‑225/02, EU:C:2005:34, točke od 29 do 31).
(
8
)	Glej v tem smislu sodbi z dne 26. marca 1992, Reichert in Kockler (C‑261/90, EU:C:1992:149, točka 34), in z dne 28. aprila 2005, St. Paul Dairy (C‑104/03, EU:C:2005:255, točka 13). Naj poudarim, da je bil – kot je razvidno iz pripravljalnih dokumentov – namen Uredbe št. 1215/2012 med drugim razjasniti pogoje v zvezi s prostim pretokom začasnih ukrepov in ukrepov zavarovanja v Uniji (glej tudi uvodno izjavo 33 te uredbe). Po drugi strani pa nič ne kaže na to, da bi imel zakonodajalec Unije namen spremeniti opredelitev pojma „začasni ukrepi in ukrepi zavarovanja“, kakršna izhaja iz sodne prakse Sodišča. V zvezi s tem še opozarjam, da so v uvodni izjavi 25 navedene uredbe sicer pojasnjeni nekateri primeri, ki jih je treba zajeti s tem pojmom, vendar ta pojem ni natančno opredeljen.
(
9
)	Naj v zvezi s tem spomnim, da člen 705(1) zakonika o civilnem postopku določa, da lahko „[s]odnik za izdajo začasne odredbe, ki je dovolil rubež, […] z začasno odredbo na predlog katere koli zadevne strani rubež razveljavi, pri čemer pa se upoštevajo pristojnosti sodnika rednega sodišča“. Tako menim, da je postopek, kakršnega je na podlagi te določbe sprožila organizacija SHAPE, ne samo neposredno nadaljevanje postopka, v katerem je bilo izdano dovoljenje za izvedbo zavarovanja z rubežem pri tretji osebi, ampak ga je treba obravnavati tudi kot tesno povezanega z zadnjenavedenim postopkom. Menim, da se obe navedeni vrsti postopkov nanašata na iste „začasne ukrepe in ukrepe zavarovanja“: ena se nanaša na dovoljenje za izvršitev zavarovanja z rubežem pri tretji osebi, druga pa na zahtevek za razveljavitev tega rubeža in prepoved izvršitve novih rubežev na isti dejanski podlagi.
(
10
)	Naj zaradi popolnosti še pojasnim, da družba Supreme v pisnih stališčih opozarja, da se Uredba št. 1215/2012 uporablja za pravno sredstvo, ki se nanaša na začasne ukrepe in ukrepe zavarovanja, če je namen teh ukrepov varstvo pravic, ki spadajo na njeno stvarno področje uporabe. Po njenem mnenju iz tega izhaja, da je odločilno odgovoriti na vprašanje, ali sam postopek v glavni stvari spada med „civilne in gospodarske zadeve“ v smislu člena 1(1) te uredbe.
(
11
)	Konvencija z dne 27. septembra 1968 o sodni pristojnosti ter izvrševanju sodb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL 1972, L 299, str. 32, v nadaljevanju: Bruseljska konvencija). V zvezi s tem naj poudarim, da se v skladu s sodno prakso razlaga, ki jo je Sodišče sprejelo v zvezi določbami te konvencije, uporablja tudi v zvezi z določbami Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 4, str. 42), kadar je določbe mogoče šteti za enakovredne (glej sodbo z dne 18. oktobra 2011, Realchemie Nederland, C‑406/09, EU:C:2011:668, točka 38 in navedena sodna praksa). To velja v primeru člena 1(1) te uredbe in člena 1, prvi odstavek, navedene konvencije. Prav tako je mogoče za enakovredna šteti člen 1(1) navedene uredbe in člen 1(1) Uredbe št. 1215/2012 (glej sodbo z dne 15. novembra 2018, Kuhn, C‑308/17, EU:C:2018:911, točki 31 in 32 ter navedena sodna praksa). Zato bom v nadaljevanju teh sklepnih predlogov napotoval samo na Uredbo št. 1215/2012, čeprav bom navajal sodno prakso v zvezi z akti, ki so bili v veljavi pred njo.
(
12
)	Glej sodbo z dne 27. marca 1979, de Cavel (143/78, EU:C:1979:83, točka 8).
(
13
)	Glej zlasti sodbe z dne 26. marca 1992, Reichert in Kockler (C‑261/90, EU:C:1992:149, točka 32); z dne 17. novembra 1998, Van Uden (C‑391/95, EU:C:1998:543, točka 33), in z dne 18. oktobra 2011, Realchemie Nederland (C‑406/09, EU:C:2011:668, točka 40).
(
14
)	Glej sodbo z dne 6. marca 1980, de Cavel (120/79, EU:C:1980:70, točki 8 in 9).
(
15
)	Sodba z dne 6. marca 1980, de Cavel (120/79, EU:C:1980:70).
(
16
)	Sodba z dne 27. marca 1979, de Cavel (143/78, EU:C:1979:83). Naj opozorim, da so v skladu s členom 1(2)(a) Uredbe št. 1215/2012 s področja uporabe te uredbe med drugim izključeni osebna stanja ter pravna in poslovna sposobnost fizičnih oseb, pa tudi premoženjska razmerja iz zakonske zveze.
(
17
)	Glej sodbo z dne 6. marca 1980, de Cavel (120/79, EU:C:1980:70, točki 8 in 12).
(
18
)	Sodba z dne 17. novembra 1998, Van Uden (C‑391/95, EU:C:1998:543). Naj pojasnim, da je generalni pravobranilec P. Léger v sklepnih predlogih v tej zadevi (C‑391/95, EU:C:1997:288, točka 62) navedel, da se predmet zahteve za začasni ukrep, vložene pri sodniku za izdajo začasne odredbe, nikakor ne nanaša na arbitražno zadevo in da gre prej za zahtevo s pogodbenega področja v tem smislu, da „je njena podlaga v nespoštovanju pogodbene obveznosti“. Ob tem še opozarjam, da je v skladu s členom 1(2)(d) Uredbe št. 1215/2012 arbitraža izključena s stvarnega področja uporabe te uredbe.
(
19
)	Kolikor vem, se je Sodišče izrecno odmaknilo od te splošne usmeritve le v sodbi z dne 31. marca 1982, W. (25/81, EU:C:1982:116, točka 8), v kateri je poudarilo, da je treba zahtevo za začasne ukrepe, katerih namen je bil odrediti predajo dokumenta, da bi se tako preprečilo, da bi bile izjave iz njega uporabljene kot dokaz v sporu, ki se je nanašal na upravljanje ženinega premoženja s strani moža, zaradi njegove podrednosti obravnavati, kot da se navezuje na premoženjska razmerja iz zakonske zveze v smislu Bruseljske konvencije.
(
20
)	Naj v zvezi z odgovorom na splošnejše vprašanje, ali se je na podlagi določb Bruseljske konvencije, kar zadeva njeno področje uporabe, usoda podrednih zahtev navezovala na usodo glavnih zahtev, pripomnim, da je generalni pravobranilec J.-P. Warner v sklepnih predlogih v zadevi de Cavel I (de Cavel, 143/78, neobjavljeni, EU:C:1979:50) zlasti napotil na člen 5(4) te konvencije (postal člen 7(3) Uredbe št. 1215/2012), s katerim je bila sodišču, pri katerem je bil sprožen kazenski postopek, podeljena pristojnost za odločanje o civilnih tožbah za odškodnino ali za vrnitev v prejšnje stanje, ki temeljijo na dejanju, zaradi katerega je bil sprožen ta postopek, pri čemer je navedel, da gre za primer, ko se navedena konvencija „izrecno uporablja za podredni postopek, čeprav je očitno, da je glavni postopek zunaj njenega področja uporabe“.
(
21
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 28. aprila 2005, St. Paul Dairy (C‑104/03, EU:C:2005:255, točka 10 in navedena sodna praksa).
(
22
)	Glej sodbo z dne 19. julija 2012 (C‑154/11, EU:C:2012:491, točki 54 in 55).
(
23
)	Glej sklepne predloge generalnega pravobranilca M. Szpunarja v zadevi Rina (C‑641/18, EU:C:2020:3, točke od 35 do 38). Sodba v tej zadevi še ni bila izdana. Glej tudi Lalive, J.-F., „L’immunité de juridiction des États et des organisations internationales“, R.C.A.D.I, t. 84, 1953-III, str. 215.
(
24
)	Glej zlasti Fox, H., Webb, P., The Law of State Immunity, Oxford University Press, Oxford, 2013, str. 509 in naslednje.
(
25
)	Glej Fox, H., Webb, P., op.cit., str. 570 in naslednje. Po mnenju nekaterih avtorjev bi bilo treba razlikovanje med dejanji, storjenimi iure imperii, in tistimi, storjenimi iure gestionis, razširiti na mednarodne organizacije. Vendar sodna praksa nacionalnih sodišč v zvezi s tem ni prepričljiva (glej zlasti Gaillard, E., Pingel-Lenuzza, I., „International organisations and immunity from jurisdiction: to restrict or to bypass“, I.C.L.Q, zvezek (51)1, 2002, str. 9).
(
26
)	Glej sodbo z dne 19. julija 2012, Mahamdia (C‑154/11, EU:C:2012:491, točka 54). V skladu s tem načelom ni mogoče nobene suverene države podrediti jurisdikciji druge suverene države.
(
27
)	Glej Dominicé, C., „L’immunité de juridiction et d’exécution des organisations internationales“, R.C.A.D.I, t.187, 1984-IV, str. 163.
(
28
)	Glej El Sawah, S., „Chapitre 3 - Les immunités des organisations internationales“, Les immunités des États et des organisations internationales, Bruselj, založba Larcier, 2011, str. od 210 do 211. Glej tudi Fox, H., Webb, P., op.cit., str. 571 in naslednje, ter Blokker, N., „International Organizations: the Untouchables?“, International Organizations Law Review, zvezek 10, 2013, str. 260. Naj v zvezi s tem pripomnim, da je imelo Evropsko sodišče za človekove pravice že priložnost pojasniti, da je „podelitev privilegijev in imunitet mednarodnim organizacijam sredstvo, nujno potrebno za njihovo dobro delovanje“ (ESČP, 18. februar 1999, Waite in Kennedy proti Nemčiji, CE:ECHR:1999:0218JUD002608394, točka 63).
(
29
)	Glej sodbo z dne 21. decembra 2011, Air Transport Association of America in drugi (C‑366/10, EU:C:2011:864, točka 101 in navedena sodna praksa).
(
30
)	Naj mimogrede pripomnim, da je tak pristop uporabilo Gerechtshof ‘s-Hertogenbosch (pritožbeno sodišče v ‘s-Hertogenboschu) v sodbi z dne 10. decembra 2019, ki se je nanašala na postopek v glavni stvari. To sodišče je najprej ugotovilo, da dejstvo, da sta se organizacija SHAPE in JFCB sklicevala na imuniteto pred sodnimi postopki, še ne zadostuje za ugotovitev, da sta želela izpodbijati pristojnost nizozemskih sodišč, tudi na podlagi Uredbe št. 1215/2012 (točka 6.5.3.4). Nato pa je – kot je bilo že navedeno v točki 33 teh sklepnih predlogov – še navedlo, da je treba to imuniteto, kolikor se navezuje na izvajanje uradnih nalog, obravnavati kot absolutno (točka 6.7.9.1).
(
31
)	Generalni pravobranilec P. Mengozzi je v zadevi Mahamdia (C‑154/11, EU:C:2012:309, točka 28) poudaril, da je namen imunitete pred izvršbo prav to, da se zadevna stranka izogne kakršni koli upravni ali sodni obveznosti, ki bi lahko izhajala iz izvršitve sodbe.
(
32
)	Glej po analogiji v zvezi z imuniteto pred sodnimi postopki, na katero se sklicujejo države, sklepne predloge generalnega pravobranilca M. Szpunarja v zadevi Rina (C‑641/18, EU:C:2020:3, točka 42), v katerih je ta navedel, da je treba vprašanje, ali se Uredba št. 44/2001 lahko uporablja ratione materiae v sporu, v katerem se država sklicuje na imuniteto pred sodnimi postopki, a priori razlikovati od vprašanja, ali lahko sodišče v zvezi s tem sporom izvršuje pristojnost, ki izhaja iz te uredbe, ali pa mu imuniteta to preprečuje.
(
33
)	Glej sodbo z dne 28. januarja 2015, Kolassa (C‑375/13, EU:C:2015:37, točka 61 in navedena sodna praksa).
(
34
)	Glej sodbo z dne 14. oktobra 1976, LTU (29/76, EU:C:1976:137), v kateri je Sodišče s področja uporabe Bruseljske konvencije izključilo spor, ki se je nanašal na izterjavo pristojbin, ki jih je subjekt zasebnega prava dolgoval mednarodni organizaciji javnega prava (in sicer Evropski organizaciji za varnost zračne plovbe, Eurocontrol).
(
35
)	Glej zlasti sodbi z dne 14. oktobra 1976, LTU (29/76, EU:C:1976:137, točka 4), in z dne 12. septembra 2013, Sunico in drugi (C‑49/12, EU:C:2013:545, točka 34 in navedena sodna praksa).
(
36
)	Glej v tem smislu Rogerson, P., „Article 1er“, Brussels I bis Regulation, uredniki Magnus, U., Mankowski, P., Schmidt, Otto, Köln, 2016, str. 63, točka 13. Naj v zvezi s tem pojasnim, da je člen 1(1) Uredbe št. 44/2001 določal zgolj to, da ta uredba ni zajemala zlasti „davčnih, carinskih ali upravnih zadev“. Tako je do začetka veljavnosti Uredbe št. 1215/2012 izvzetje v zvezi z izvajanjem državne oblasti obstajalo zgolj v sodni praksi Sodišča.
(
37
)	Lahko se na primer zgodi, da država svoje prerogative državne oblasti podeli javnim ali zasebnim subjektom.
(
38
)	Glej zlasti sodbi z dne 14. oktobra 1976, LTU (29/76, EU:C:1976:137, točka 4), in z dne 14. novembra 2002, Baten (C‑271/00, EU:C:2002:656, točka 29).
(
39
)	Glej zlasti sodbi z dne 14. oktobra 1976, LTU (29/76, EU:C:1976:137, točka 4), in z dne 11. aprila 2013, Sapir in drugi (C‑645/11 P, EU:C:2013:228, točka 33 in navedena sodna praksa).
(
40
)	Glej zlasti sodbi z dne 21. aprila 1993, Sonntag (C‑172/91, EU:C:1993:144, točka 22), in z dne 28. februarja 2019, Gradbeništvo Korana (C‑579/17, EU:C:2019:162, točka 49).
(
41
)	Glej zlasti sodbi z dne 15. maja 2003, Préservatrice foncière TIARD (C‑266/01, EU:C:2003:282, točka 23 in navedena sodna praksa), in z dne 28. februarja 2019, Gradbeništvo Korana (C‑579/17, EU:C:2019:162, točka 48 in navedena sodna praksa). Naj pojasnim, da je generalna pravobranilka J. Kokott v svojih sklepnih predlogih v zadevi flyLAL-Lithuanian Airlines (C‑302/13, EU:C:2014:2046, točka 23) navedla, da je treba „najprej obravnavati dejavnike, ki zaznamujejo pravno razmerje med strankami v postopku v glavni stvari […] in nato – za določitev predmeta spora o glavni stvari […] – dejansko stanje, ki je podlaga za posamezen zahtevek, ter preučiti podlago za vloženo tožbo in podrobna pravila za njeno vložitev“. Tako je dala vedeti, da je namen merila v zvezi s podlago in podrobnimi pravili za uveljavljanje vloženega pravnega sredstva nič več in nič manj kot razjasnitev elementov, ki jih je treba upoštevati pri določitvi „predmeta spora“.
(
42
)	To velja za sodbo z dne 14. novembra 2002, Baten (C‑271/00, EU:C:2002:656, točka 37), v kateri je Sodišče menilo, da med „civilne in gospodarske zadeve“ spada regresna tožba, „s katero javni organ od subjekta zasebnega prava zahteva vračilo zneskov, ki so bili izplačani kot socialna pomoč […], če za podlago za to pravno sredstvo in podrobna pravila za njegovo uveljavljanje veljajo običajna pravna pravila“ (moj poudarek). Ugotavljam, da se v sodbi z dne 11. aprila 2013, Sapir in drugi (C‑645/11, EU:C:2013:228, točke od 34 do 38), Sodišče prav tako ni sklicevalo na pravno razmerje med strankami v sporu, temveč je samo preučilo podlago in podrobna pravila za uveljavljanje vloženega pravnega sredstva.
(
43
)	Glej sodbo z dne 12. septembra 2013, Sunico in drugi (C‑49/12, EU:C:2013:545, točke od 37 do 40), v kateri je Sodišče najprej predstavilo dejansko in pravno podlago zahtevka, nato pa je ugotovilo, da je zlasti iz elementov, navedenih v zvezi s tem, razvidno, da pravno razmerje med strankama ni pravno razmerje, ki bi zajemalo uporabo prerogativ javne oblasti. Zdi se mi, da je bil podoben pristop uporabljen v sodbi z dne 9. marca 2017, Pula Parking (C‑551/15, EU:C:2017:193, točke 35 do 38).
(
44
)	Naj v zvezi s tem pripomnim, da še pred pojavom meril v zvezi s podlago in podrobnimi pravili za uveljavljanje vloženega pravnega sredstva ni bilo vedno strogo vzpostavljeno razlikovanje med „predmetom spora“ in „pravnim razmerjem med strankama“. Tako je Sodišče v sodbi z dne 1. oktobra 2002, Henkel (C‑167/00, EU:C:2002:555, točka 30), v bistvu združilo ti merili in menilo, da ni predmet spora izraz javne oblasti, saj je bil namen tožbe pred predložitvenim sodiščem zagotovitev sodnega nadzora nad razmerji zasebnega prava. Po drugi strani je Sodišče v sodbi z dne 28. julija 2016, Siemens Aktiengesellschaft Österreich (C‑102/15, EU:C:2016:607, točka 31), poudarilo, da je treba za ugotovitev, ali zadeva spada na področje uporabe Uredbe št. 44/2001, preučiti „značilnosti, ki opredeljujejo naravo pravnega razmerja med strankami spora in njegov predmet“, kar napeljuje na to, da je treba merili v zvezi s pravnim razmerjem in predmetom spora uporabiti kumulativno (moj poudarek).
(
45
)	Glej v tem smislu sklepne predloge generalnega pravobranilca Y. Bota v zadevi Kuhn (C‑308/17, EU:C:2018:528, točka 61).
(
46
)	Glej sodbo z dne 16. decembra 1980, Rüffer (814/79, EU:C:1980:291, točka 15). Moj poudarek. Generalni pravobranilec N. Wahl je v svojih sklepnih predlogih v zadevi Siemens Aktiengesellschaft Österreich (C‑102/15, EU:C:2016:225, točka 38) navedel, da je bistvo trditve, navedene v sodbi Rüffer, še vedno veljavno. Sodišče je v sodbi z dne 28. julija 2016, Siemens Aktiengesellschaft Österreich (C‑102/15, EU:C:2016:607, točka 40), to trditev ponovilo.
(
47
)	Glej zlasti sodbi z dne 16. decembra 1980, Rüffer (814/79, EU:C:1980:291, točka 15), in z dne 15. februarja 2007, Lechouritou in drugi (C‑292/05, EU:C:2007:102, točka 41). Sodišče je v zadnjenavedeni sodbi odločilo, da – ker je treba dejanja, zaradi katerih naj bi nastala škoda, obravnavati kot posledico izraza javne oblasti države – okoliščina, da je bila tožba, vložena pri predložitvenem sodišču, predstavljena, kot da je njena narava civilnopravna, brez vsakršnega pomena.
(
48
)	Glej v tem smislu sklepne predloge generalnega pravobranilca Y. Bota v združenih zadevah Fahnenbrock in drugi (C‑226/13, C‑245/13, C‑247/13 in C‑578/13, EU:C:2014:2424, točka 57).
(
49
)	Sodba z dne 14. novembra 2002 (C‑271/00, EU:C:2002:656, točka 31).
(
50
)	Sodba z dne 11. aprila 2013 (C‑645/11, EU:C:2013:228, točka 34).
(
51
)	Sodba z dne 12. septembra 2013 (C‑49/12, EU:C:2013:545, točka 35).
(
52
)	Sodba z dne 9. marca 2017 (C‑551/15, EU:C:2017:193, točke od 35 do 37).
(
53
)	Sodba z dne 28. februarja 2019 (C‑579/17, EU:C:2019:162, točke od 55 do 61).
(
54
)	Glej sodbi z dne 14. oktobra 1976, LTU (29/76, EU:C:1976:137, točka 4), in z dne 15. februarja 2007, Lechouritou in drugi (C‑292/05, EU:C:2007:102, točka 37).
(
55
)	Glej sodbo z dne 15. maja 2003, Préservatrice foncière TIARD (C‑266/01, EU:C:2003:282, točka 30).
(
56
)	V zvezi s tem napotujem na točki 60 in 61 teh sklepnih predlogov. Naj pripomnim, da po mnenju nekaterih avtorjev razlikovanje v mednarodnem običajnem pravu med acta iure imperii in acta iure gestionis še zdaleč ni očitno (glej zlasti Yang, X., State Immunity in International Law, Cambridge Studies in International and Comparative Law, Cambridge University Press, 2012, str. 60). Generalni pravobranilec P. Mengozzi je v sklepnih predlogih v zadevi Mahamdia (C‑154/11, EU:C:2012:309, točka 23) še ugotovil, da v resnici ni razvidna nobena teorija relativne imunitete držav pred sodnimi postopki in da se nacionalne rešitve med seboj še vedno zelo razlikujejo, pri čemer se daje „prednost zdaj vrsti izvajanih nalog, zdaj namenu navedenih nalog, zdaj naravi pogodbe“, včasih pa je treba za odpravo imunitete ta merila celo izpolnjevati kumulativno.