62021CJ0726
SODBA SODIŠČA (prvi senat)
z dne 12. oktobra 2023 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Pravosodno sodelovanje v kazenskih zadevah – Konvencija o izvajanju Schengenskega sporazuma – Člen 54 – Listina Evropske unije o temeljnih pravicah – Člen 50 – Načelo ne bis in idem – Presoja glede na dejanja, vsebovana v obrazložitvi sodbe – Presoja glede na dejanja, preiskovana v okviru postopka preiskave in izpuščena iz obtožnice – Pojem ‚ista dejanja‘“
V zadevi C‑726/21,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Županijski sud u Puli-Pola (županijsko sodišče v Pulju, Hrvaška) z odločbo z dne 24. novembra 2021, ki je na Sodišče prispela 30. novembra 2021, v kazenskem postopku proti
GR,
HS,
IT,
ob udeležbi
Županijsko državno odvjetništvo u Puli-Pola,
SODIŠČE (prvi senat),
v sestavi A. Arabadjiev, predsednik senata, T. von Danwitz, P. G. Xuereb (poročevalec), A. Kumin, sodniki, in I. Ziemele, sodnica,
generalni pravobranilec: N. Emiliou,
sodni tajnik: M. Longar, administrator,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 11. januarja 2023,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za GR J. Grlić, odvjetnik, in B. Wiesinger, Rechtsanwalt,
–
za HS V. Drenški-Lasan, odvjetnica,
–
za Županijsko državno odvjetništvo u Puli-Pola E. Putigna, odvjetnik,
–
za hrvaško vlado G. Vidović Mesarek, agentka,
–
za avstrijsko vlado A. Posch, J. Schmoll in F. Zeder, agenti,
–
za Evropsko komisijo H. Dockry, M. Mataija in M. Wasmeier, agenti,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 23. marca 2023
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 54 Konvencije o izvajanju Schengenskega sporazuma z dne 14. junija 1985 med vladami držav Gospodarske unije Beneluks, Zvezne republike Nemčije in Francoske republike o postopni odpravi kontrol na skupnih mejah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 2, str. 9), ki je bila podpisana v Schengenu 19. junija 1990 in je začela veljati 26. marca 1995 (v nadaljevanju: KISS), in člena 50 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru kazenskega postopka proti osebam GR, HS in IT, ker naj bi te na Hrvaškem storile dejanja, ki so opredeljena kot zloraba zaupanja pri gospodarski dejavnosti, napeljevale k storitvi teh dejanj ali pomagale pri njihovi storitvi.
Pravni okvir
Pravo Unije
KISS
3
KISS je bila sklenjena za zagotovitev izvajanja Sporazuma med vladami držav Gospodarske unije Beneluks, Zvezne republike Nemčije in Francoske republike o postopni odpravi kontrol na skupnih mejah, podpisanega v Schengenu 14. junija 1985 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 2, str. 3).
4
Člen 54 KISS je v poglavju 3 te konvencije, naslovljenem „Uporaba načela ne bis in idem“. Ta člen določa:
„Oseba, proti kateri je bil sodni postopek v eni pogodbenici pravnomočno končan, se za ista dejanja ne sme preganjati v drugi pogodbenici, pod pogojem, da je bila izrečena kazen tudi izvršena, da je v postopku izvrševanja ali je po zakonodaji pogodbenice, ki jo je izrekla, ni več mogoče izvršiti.“
5
Člen 57(1) in (2) KISS določa:
„1.   Če pogodbenica obtoži osebo kaznivega dejanja in pristojni organi te pogodbenice utemeljeno domnevajo, da se obtožba nanaša na ista dejanja, za katera je bil sodni postopek že pravnomočno končan v drugi pogodbenici, ti organi, če menijo, da je to potrebno, zahtevajo ustrezne informacije od pristojnih organov pogodbenice, na ozemlju katere je bila sodba že izrečena.
2.   Zahtevane informacije je treba dati čim prej in se upoštevajo pri določanju nadaljnjega poteka postopkov, ki so v teku.“
Hrvaško pravo
6
Člen 31(2) Ustav Republike Hrvatske (ustava Republike Hrvaške) določa:
„Nihče ne sme biti ponovno obsojen ali predmet kazenskega postopka zaradi kaznivega dejanja, za katero je bil s pravnomočno sodbo, ki jo je sodišče izdalo v skladu z zakonom, že oproščen ali obsojen.“
7
Člen 246(1) in (2) Kazneni zakon (kazenski zakonik) v različici, ki se uporablja za dejansko stanje iz postopka v glavni stvari, določa, da je zloraba zaupanja pri gospodarski dejavnosti kaznivo dejanje zoper gospodarstvo.
8
Člen 12(1) Zakon o kaznenom postupku (zakonik o kazenskem postopku) določa:
„Nihče ne more biti ponovno kazensko preganjan za dejanje, zaradi katerega je že bil sojen in za katero je bila izdana pravnomočna sodba.“
Avstrijsko pravo
9
Člen 190 Strafprozessordnung (zakonik o kazenskem postopku, v nadaljevanju: avstrijski zakonik o kazenskem postopku) določa:
„Državno tožilstvo se vzdrži kazenskega pregona in ustavi preiskavo, če:
1.   se kaznivo dejanje, ki je predmet preiskave, ne kaznuje s sodno sankcijo ali če je nadaljevanje kazenskega postopka zoper zadevno osebo iz pravnih razlogov nedopustno; ali če
2.   ni dejanske podlage, ki bi omogočala nadaljevanje pregona zadevne osebe.“
10
Člen 193(2) avstrijskega zakonika o kazenskem postopku določa:
„Državno tožilstvo lahko preiskavo, ki je bila ustavljena v skladu s členom 190 ali 191, nadaljuje, če kazenski pregon ni zastaran in če:
1.   zadevna oseba za to kaznivo dejanje ni bila zaslišana (člena 164 in 165) in proti njej ni bila uporabljena prisila ali če
2.   se pojavijo ali postanejo znana nova dejstva ali dokazi, ki so, posamično ali skupaj z drugimi rezultati postopka, lahko ustrezna podlaga za obsodbo zadevne osebe ali za ukrepanje v skladu z razdelkom 11.“
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
11
V času dejanskega stanja iz postopka v glavni stvari je bila oseba GR članica poslovodnega odbora družbe Skiper Hoteli d.o.o. in družbe Interco Umag d.o.o., Umag (v nadaljevanju: Interco), ki je nato postala družba INTER Consulting d.o.o. Bila je tudi družbenica družbe Rezidencija Skiper d.o.o. in je imela deleže v družbi Alterius d.o.o. Oseba HS je bila predsednik poslovodnega odbora družbe Interco in je imela deleže tudi v družbi Alterius, medtem ko je oseba IT ocenjevala vrednosti nepremičnin.
12
Županijsko državno odvjetništvo u Puli (županijsko tožilstvo v Pulju, Hrvaška) (v nadaljevanju: tožilstvo v Pulju) je 28. septembra 2015 vložilo obtožnico proti osebam GR, HS in IT ter družbi Interco (v nadaljevanju: hrvaška obtožnica). V tej obtožnici je osebi GR in družbi Interco očitalo, da sta zlorabili zaupanje pri gospodarski dejavnosti v smislu člena 246(1) in (2) hrvaškega kazenskega zakonika v različici, ki se uporablja za dejansko stanje v postopku v glavni stvari, osebama HS in IT pa se je očitalo napeljevanje k storitvi tega kaznivega dejanja oziroma pomoč pri tej storitvi.
13
Iz hrvaške obtožnice, kot je povzeta v predlogu za sprejetje predhodne odločbe, je razvidno, da sta si osebi GR in HS med decembrom 2004 in junijem 2006 prizadevali, da bi družba Interco kupila nepremičnine na več sosednjih zemljiščih v občini Savudrija (Hrvaška), kjer je družba Skiper Hoteli nameravala izvesti projekt gradnje turističnih namestitev. Ti osebi sta nato poskrbeli za to, da je družba Skiper Hoteli te nepremičnine odkupila po bistveno višji ceni od tržne, tako da je družba Interco imela protipravno korist v škodo družbe Skiper Hoteli.
14
V hrvaški obtožnici je poleg tega navedeno, da sta si osebi GR in HS med novembrom 2004 in novembrom 2005 prizadevali tudi za to, da bi oseba GR in druge družbe, ki jih je ta zastopala, družbi Skiper Hoteli po bistveno višji ceni od dejanske vrednosti prodale deleže, ki so jih oseba GR in te druge družbe imele v družbi Alterius, katere začetni vložek sredstev je bil sestavljen iz nepremičnin, zgrajenih na navedenih sosednjih zemljiščih na ozemlju občine Savudrija. Osebi GR in HS naj bi v ta namen prek družbe Rezidencija Skiper in ob udeležbi osebe IT pripravili oceno, v kateri je bila vrednost zadevnih nepremičnin precenjena.
15
Hrvaška obtožnica je bila potrjena z odločbo, ki jo je 5. maja 2016 izdal kazenski senat Županijski sud u Puli (županijsko sodišče v Pulju, Hrvaška), ki je predložitveno sodišče.
16
Glede kazenskega postopka, ki naj bi bil zaradi istih dejanj uveden v Avstriji, predložitveno sodišče navaja, da so avstrijski organi pregona dejansko začeli pregon dveh nekdanjih članov uprave družbe Hypo Alpe-Adria-Bank International AG (v nadaljevanju: Hypo Alpe Adria Bank), bančne ustanove v Avstriji, ter pregon GR in HS kot udeležencev poleg teh dveh nekdanjih članov uprave. V skladu z obtožnico, ki jo je pripravilo Staatsanwaltschaft Klagenfurt (tožilstvo v Celovcu, Avstrija) in ki jo je 9. januarja 2015 vložilo pri Landesgericht Klagenfurt (deželno sodišče v Celovcu, Avstrija) (v nadaljevanju: avstrijska obtožnica), se je navedenima nekdanjima članoma uprave očitala zloraba zaupanja v smislu Strafgesetzbuch (kazenski zakonik), ker sta med septembrom 2002 in julijem 2005 odobrila kredite družbama Rezidencija Skiper in Skiper Hoteli v skupni vrednosti vsaj 105 milijonov EUR, ne da bi ravnala skladno z zahtevami v zvezi z vložkom ustreznih lastnih sredstev in nadzorom uporabe sredstev ter ne da bi upoštevala, prvič, neobstoj dokumentacije o konkretizaciji projektov, ki bi utemeljevala odobritev teh kreditov, in drugič, nezadostnost tako instrumentov za zavarovanje plačila kot sposobnosti vračila zadevnih družb. Poleg tega se je osebama GR in HS očitalo, da sta s tem, da sta zaprosili za odobritev navedenih kreditov, ta nekdanja člana uprave napeljali k storitvi očitanega kaznivega dejanja ali pri njej pomagali.
17
Na prošnjo osebe HS je tožilstvo v Celovcu poleg tega v dopisu z dne 16. julija 2015, poslanem njenim odvetnikom, potrdilo, da v zvezi s pregonom oseb GR in HS avstrijska obtožnica zajema tudi prodajo nepremičnin družbi Skiper Hoteli prek družbe Alterius po pretirano visoki ceni in sumljivo plačilo stroškov vodenja projekta.
18
S sodbo Landesgericht Klagenfurt (deželno sodišče v Celovcu) z dne 3. novembra 2016 (v nadaljevanju: avstrijska pravnomočna sodba) naj bi bila oba nekdanja člana uprave družbe Hypo Alpe Adria Bank spoznana za delno kriva dejanj, ki so jima bila očitana, in obsojena zaradi odobritve enega od kreditov družbi Skiper Hoteli v višini več kot 70 milijonov EUR (v nadaljevanju: zadevni kredit). Osebi GR in HS pa naj bi bili, nasprotno, oproščeni, kar zadeva obtožbo, da sta napeljevali k storitvi kaznivih dejanj, očitanih nekdanjima članoma uprave družbe Hypo Alpe Adria Bank, oziroma pri njej pomagali. Ta sodba naj bi postala pravnomočna, potem ko je bila 4. marca 2019 pritožba, ki je bila zoper navedeno sodbo vložena pri Oberster Gerichtshof (vrhovno sodišče, Avstrija), zavrnjena.
19
Poleg tega predložitveno sodišče navaja, da je tožilstvo v Pulju, ki je odločalo tudi o drugih kaznivih dejanjih v zvezi z družbo Hypo Alpe Adria Bank, leta 2014 večkrat zaprosilo tožilstvo v Celovcu, naj preveri, ali v Avstriji vodi vzporedni postopek s tistim, ki se je začel na Hrvaškem. Glede na informacije, ki jih je zagotovilo tožilstvo v Celovcu in ki so v bistvu enake tistim, ki so bile pozneje navedene v izreku avstrijske obtožnice, je tožilstvo v Pulju menilo, da dejanja, ki sta jih obravnavali tožilstvo v Celovcu in Landesgericht Klagenfurt (deželno sodišče v Celovcu), niso pravno upoštevna za kvalifikacijo kaznivega dejanja, ki je predmet kazenskega postopka v glavni stvari, in niso povezana z dejanji, opisanimi v hrvaški obtožnici, ter se zanje ne bi smelo šteti, da je bilo o njih že razsojeno.
20
Predložitveno sodišče pojasnjuje, da so v skladu s hrvaško sodno prakso le dejanja, navedena v izreku procesnih aktov, kot so sklepi o uvedbi preiskave, sklepi o ustavitvi postopka, obtožni akti in sodbe, pravnomočna. Zato se v okviru uporabe načela ne bis in idem primerjajo samo dejanja, navedena v izreku teh procesnih aktov.
21
V tem okviru predložitveno sodišče meni, da bi lahko glede oseb GR in HS obstajala „nerazdružljiva vsebinska, prostorska in časovna povezava“ med dejanji, navedenimi v izreku hrvaške obtožnice, na eni strani ter dejanji, navedenimi v izreku avstrijske obtožnice, tistimi, na katere se nanaša izrek avstrijske pravnomočne sodbe, in tistimi, zaradi katerih je državno tožilstvo v Celovcu vodilo postopek preiskave zoper med drugim osebi GR in HS in ki so bila nato v avstrijski obtožnici izpuščena, na drugi strani.
22
Najprej, predložitveno sodišče glede obstoja vsebinske istovetnosti teh dejanj opozarja, da je bila oseba HS z avstrijsko pravnomočno sodbo oproščena obtožbe, da je v obdobju od začetka leta 2002 do začetka julija 2005 s ponavljajočim se vlaganjem prošnje in predložitvijo kreditne dokumentacije oba nekdanja člana uprave družbe Hypo Alpe Adria Bank napeljala k storitvi določenih kaznivih dejanj, med drugim kaznivega dejanja odobritve zadevnega kredita brez zadostnega projektnega spisa in brez projekcije sposobnosti odplačila kredita, medtem ko je bila oseba GR oproščena obtožbe, da je v obdobju od 9. avgusta 2003 do začetka julija 2005 pomagala pri storitvi kaznivih dejanj teh istih oseb, ker je kot direktorica družb Rezidencija Skiper in Skiper Hoteli zaprosila za odobritev kreditov, vključno z zadevnim kreditom, pri čemer je v ta namen vodila pogajanja, predložila kreditno dokumentacijo in podpisala kreditne pogodbe, zaradi česar je družba Hypo Alpe Adria Bank utrpela škodo. V zvezi s tem naj bi bilo iz obrazložitve avstrijske pravnomočne sodbe razvidno, da je družba Skiper Hoteli zadevno posojilo uporabila za pridobitev premoženja in poslovnih deležev po bistveno višjih cenah, kot so tržne.
23
Predložitveno sodišče meni, da je treba te okoliščine, povzete v izreku in obrazložitvi avstrijske pravnomočne sodbe, povezati s preiskavo, ki jo je državno tožilstvo v Celovcu vodilo proti osebama GR in HS ter ki se nanaša na druga dejanja od tistih, ki so predmet avstrijske obtožnice, za katera sta bili s to sodbo oproščeni. Ker naj bi bila namreč ta dejanja istovetna tistim, navedenim v hrvaškem obtožnici, naj bi državno tožilstvo v Celovcu tako preiskovalo, ali so bile zadevne nepremičnine in deleži, ki so bili kupljeni z zadevnim kreditom v okviru izvedbe nepremičninskega projekta, ki ga je načrtovala družba Skiper Hoteli, kupljeni po previsoki ceni.
24
Zato je tožilstvo v Celovcu vodilo postopek preiskave glede teh okoliščin, vendar ga je ustavilo glede oseb GR in HS. V ta namen naj bi se tožilstvo v Celovcu omejilo na to, da je tema osebama z obvestilom sporočilo, da je bil v zvezi z njima ustavljen postopek preiskave glede „zadeve Skiper“ na podlagi člena 190, točka 2, avstrijskega zakonika o kazenskem postopku zaradi kaznivega dejanja zlorabe zaupanja iz člena 153(1) in (2) avstrijskega kazenskega zakonika, ker to kaznivo dejanje ni bilo zajeto z avstrijsko obtožnico zaradi nezadostnosti dokazov, zlasti glede naklepa povzročiti škodo ali zaradi neobstoja konkretnih zadostnih dokazov ravnanja, ki je zajeto s kazenskim pravom. Tako je državno tožilstvo v Celovcu to preiskavo ustavilo na podlagi dejanj, ki niso navedena v izreku avstrijske pravnomočne sodbe.
25
Dalje, glede obstoja časovne povezave med dejanji iz točke 22 te sodbe predložitveno sodišče meni, da se datumi odobritve zadevnega kredita na eni strani in dejanja, storjena na Hrvaškem, na drugi strani delno ujemajo, ker je bilo v skladu z izrekom avstrijske pravnomočne sodbe kaznivo dejanje, za katero sta bili osebi GR in HS oproščeni, storjeno v obdobju od leta 2002 do julija 2005, medtem ko se dejanja v zvezi s hrvaško obtožnico nanašajo na leta od 2004 do 2006. To časovno prekrivanje naj bi bilo mogoče pojasniti s tem, da je bil zadevni kredit nujno odobren pred dejanji, storjenimi na Hrvaškem. Brez tega kredita namreč družba Skiper Hoteli ne bi mogla kupiti nepremičnin in poslovnih deležev na Hrvaškem.
26
Nazadnje, prostorsko povezavo med navedenimi dejstvi naj bi dokazovalo dejstvo, da je bilo v avstrijski pravnomočni sodbi navedeno, da je bil zadevni kredit namenjen nakupu nepremičnin in poslovnih deležev na Hrvaškem za izvedbo načrtovanega nepremičninskega projekta družbe Skiper Hoteli tudi na Hrvaškem.
27
V teh okoliščinah je Županijski sud u Puli-Pola (županijsko sodišče v Pulju) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je pri presoji, ali je bilo kršeno načelo ne bis in idem, mogoče primerjati le dejstva, zajeta v izreku [hrvaške] obtožnice, glede na odločilna dejstva, ki so navedena v izreku [avstrijske] obtožnice in izreku [avstrijske pravnomočne] sodbe,
ali pa je z dejstvi iz izreka [hrvaške] obtožnice mogoče primerjati tudi dejstva iz obrazložitve [avstrijske pravnomočne] sodbe in dejstva, v zvezi s katerimi je bil opravljen preiskovalni postopek, ki ga je državno tožilstvo v Celovcu vodilo proti več osebam, med drugim proti GR in HS, in ki so bila nato izpuščena iz [avstrijske] obtožnice (pri čemer ta dejstva niso bila navedena v posebnem izreku)?“
Vprašanje za predhodno odločanje
Dopustnost
28
Avstrijska vlada se sklicuje na nedopustnost predloga za sprejetje predhodne odločbe, ker naj postavljeno vprašanje ne bi bilo upoštevno za rešitev spora o glavni stvari in naj bi bilo hipotetično.
29
Ta vlada trdi, da kazenski postopek v Avstriji in kazenski postopek, ki poteka pred predložitvenim sodiščem, ne temeljita na „istih dejanjih“ v smislu člena 54 KISS, in to ne glede na to, ali bi bilo treba primerjavo izvesti samo glede na izrek avstrijske obtožnice ali izrek avstrijske pravnomočne sodbe ali pa opraviti celovitejši preizkus, pri katerem bi se upoštevali tudi obrazložitev te sodbe in eventualno vsebina postopka preiskave, ki se je končal z navedeno sodbo.
30
Iz primerjave izreka avstrijske obtožnice na eni strani in izreka hrvaške obtožnice na drugi strani naj bi namreč izhajalo, da imata kazenska postopka, ki potekata v Avstriji in na Hrvaškem, različna predmeta in da se nanašata na različne žrtve. To ugotovitev naj bi potrjevala tudi primerjava hrvaške obtožnice z obrazložitvijo avstrijske pravnomočne sodbe in preiskavami državnega tožilstva v Celovcu v drugih kazenskih postopkih.
31
Natančneje, avstrijska vlada meni, da je bil predmet kazenskega postopka, ki je potekal v Avstriji, uveljavljanje kazenske odgovornosti oseb GR in HS v zvezi s premoženjsko škodo, ki je bila družbi Hypo Alpe Adria Bank povzročena z odobritvijo nevzdržnih kreditov, medtem ko je predmet kazenskega postopka, ki poteka na Hrvaškem, uveljavljanje kazenske odgovornosti oseb GR in HS glede premoženjske škode, ki naj bi nastala družbi Skiper Hoteli z nakupom nepremičnin in poslovnih deležev družb, ki so imetnice nepremičnin, po domnevno previsokih cenah. Poleg tega naj se kazenski postopek, ki je potekal v Avstriji, ne bi mogel nanašati na morebitna dejanja osebe GR v razmerju do družbe Skiper Hoteli zaradi nepristojnosti avstrijskih organov v zvezi s tem, saj je oseba GR hrvaška državljanka s prebivališčem na Hrvaškem, družba Skiper Hoteli pa je družba, registrirana na Hrvaškem.
32
V zvezi s tem je treba opozoriti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča v okviru sodelovanja med njim in nacionalnimi sodišči, uvedenega s členom 267 PDEU, le nacionalno sodišče, ki odloča o sporu in ki mora prevzeti odgovornost za sodno odločbo, ki bo izdana, pristojno, da ob upoštevanju posebnosti zadeve presodi potrebo po predhodni odločbi, da bi lahko izdalo sodbo, in tudi upoštevnost vprašanj, ki jih postavi Sodišču. Zato Sodišče, kadar se zastavljena vprašanja nanašajo na razlago prava Unije, načeloma mora odločiti (sodba z dne 4. junija 2020, Kancelaria Medius, C‑495/19, EU:C:2020:431, točka 21 in navedena sodna praksa).
33
Iz tega sledi, da za vprašanja v zvezi z razlago prava Unije, ki jih nacionalna sodišča zastavijo v pravnem in dejanskem okviru, za opredelitev katerega so odgovorna sama in katerega pravilnosti Sodišče ne preverja, velja domneva upoštevnosti. Sodišče lahko zavrne odločanje o predlogu nacionalnega sodišča samo, če je očitno, da zahtevana razlaga prava Unije nima nobene zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora o glavni stvari, če je problem hipotetičen ali če Sodišče nima na voljo dejanskih in pravnih elementov, ki so potrebni, da bi lahko na zastavljena vprašanja dalo koristne odgovore (sodba z dne 4. junija 2020, Kancelaria Medius, C‑495/19, EU:C:2020:431, točka 22 in navedena sodna praksa).
34
Poleg tega mora Sodišče v okviru porazdelitve pristojnosti med sodiščema Evropske unije in nacionalnimi sodišči upoštevati dejanski in pravni okvir, v katerega so umeščena vprašanja za predhodno odločanje, kot je opredeljen v predložitveni odločbi. Zato je treba ne glede na očitke avstrijske vlade v zvezi s presojo dejstev, ki jo je opravilo predložitveno sodišče, vprašanje za predhodno odločanje preučiti na podlagi te presoje (glej po analogiji sodbo z dne 7. aprila 2022, Caixabank, C‑385/20, EU:C:2022:278, točka 38 in navedena sodna praksa).
35
V tem primeru predložitveno sodišče izhaja iz dejanske predpostavke, v skladu s katero ni izključeno, da lahko glede oseb GR in HS obstaja nerazdružljiva vsebinska, prostorska in časovna povezava med dejanji iz izreka hrvaške obtožnice, dejanji iz izreka avstrijske obtožnice, dejanji iz izreka in obrazložitve avstrijske pravnomočne sodbe ter dejanji, zaradi katerih je državno tožilstvo v Celovcu vodilo postopek preiskave zoper med drugim osebi GR in HS in ki so bila nato v avstrijski obtožnici izpuščena.
36
Poleg tega predložitveno sodišče meni, da je vprašanje, ali se upoštevajo dejanja, navedena v obrazložitvi avstrijske pravnomočne sodbe, in tista, zaradi katerih je državno tožilstvo v Celovcu vodilo postopek preiskave proti osebama GR in HS, in ki so bila nato v avstrijski obtožnici izpuščena, odločilna pri presoji obstoja „nerazdružljive vsebinske, prostorske in časovne povezave“ za namene uporabe člena 54 KISS. Zato ni razvidno, da bi bil predlog za sprejetje predhodne odločbe hipotetičen.
37
Iz zgoraj navedenega izhaja, da je predlog za sprejetje predhodne odločbe dopusten.
Vsebinska presoja
38
Najprej je treba opozoriti, da je načelo ne bis in idem temeljno načelo prava Unije, ki je zdaj določeno v členu 50 Listine (sodba z dne 28. oktobra 2022, Generalstaatsanwaltschaft München (Izročitev in ne bis in idem), C‑435/22 PPU, EU:C:2022:852, točka 64 in navedena sodna praksa).
39
Poleg tega to načelo, ki je določeno tudi v členu 54 KISS, izhaja iz skupnih ustavnih tradicij držav članic. Zadnjenavedeni člen je torej treba razlagati ob upoštevanju člena 50 Listine, katerega spoštovanje bistvene vsebine zagotavlja (sodba z dne 28. oktobra 2022, Generalstaatsanwaltschaft München (Izročitev in ne bis in idem), C‑435/22 PPU, EU:C:2022:852, točka 65 in navedena sodna praksa).
40
Zato je treba šteti, da predložitveno sodišče z vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 54 KISS glede na člen 50 Listine razlagati tako, da je treba v okviru presoje spoštovanja načela ne bis in idem upoštevati le dejanja, navedena v izreku obtožnice, ki so jo sestavili pristojni organi druge države članice, in izreku pravnomočne sodbe, ki je bila izdana v tej drugi državi članici, ali pa je treba upoštevati tudi vsa dejanja, omenjena v obrazložitvi te sodbe, vključno s tistimi, na katera se je nanašal preiskovalni postopek, vendar v obtožnici niso bila povzeta.
41
Glede na dvome, ki jih je izrazilo predložitveno sodišče in ki so navedeni v točkah od 20 do 26 te sodbe, je treba najprej razložiti pogoje iz člena 54 KISS, nato pa predložitvenemu sodišču dati napotke za njihovo presojo v okviru spora o glavni stvari.
Člen 54 KISS
42
Predlog za sprejetje predhodne odločbe je obrazložen s tem, da lahko po navedbah predložitvenega sodišča hrvaška sodišča v skladu s hrvaško sodno prakso pri presoji, ali se uporablja načelo ne bis in idem, upoštevajo le dejanja, navedena v izrekih procesnih aktov, kot so sklepi o uvedbi preiskave, sklepi o ustavitvi postopka, obtožni akti in sodbe. Vendar to sodišče meni, da obstaja možnost, da bi lahko na podlagi dejanj, navedenih v obrazložitvi procesnih aktov iz druge države članice, v tem primeru Republike Avstrije, vključno s tistimi, na katera se je nanašal preiskovalni postopek, vendar niso bila navedena v obtožnici, v okviru zadeve v glavni stvari ugotovilo obstoj „istih dejanj“ v smislu člena 54 KISS.
43
V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča je treba pri razlagi določbe prava Unije upoštevati ne le izraze iz te določbe, ampak tudi njen kontekst in cilje, ki jim sledi ureditev, katere del je (sodba z dne 28. oktobra 2022, Generalstaatsanwaltschaft München (Izročitev in ne bis in idem), C‑435/22 PPU, EU:C:2022:852, točka 67).
44
Kot izhaja iz besedila člena 54 KISS, se nobena oseba v državi članici ne sme preganjati za ista dejanja, v zvezi s katerimi je bil zoper njo sodni postopek v drugi državi članici pravnomočno končan, pod pogojem, da je bila izrečena kazen tudi izvršena, da je v postopku izvrševanja ali da je po zakonodaji zadenjenavedene države ni več mogoče izvršiti.
45
Tako sta za uporabo načela ne bis in idem potrebna dva pogoja, in sicer, prvič, da obstaja prejšnja pravnomočna odločba (pogoj „bis“) in, drugič, da se prejšnja odločba in poznejši postopek pregona ali poznejše odločbe nanašajo na ista dejanja (pogoj „idem“) (sodba z dne 22. marca 2022, bpost, C‑117/20, EU:C:2022:202, točka 28).
46
V zvezi s tem je treba najprej poudariti, da besedilo člena 54 KISS ne določa pogoja v zvezi z elementi, ki jih je treba upoštevati pri preučitvi vprašanja, ali se postopek, ki poteka pred sodiščem države članice, nanaša na ista dejanja, kot so tista v zvezi s prejšnjim postopkom, ki se je končal s pravnomočno odločbo v drugi državi članici.
47
Tako iz besedila te določbe ni mogoče sklepati, da bi bilo treba v okviru presoje pogoja „idem“ upoštevati samo dejanja, povzeta v izrekih nacionalnih procesnih aktov, in da bi bilo upoštevanje dejanj, navedenih v obrazložitvi procesnih aktov iz druge države članice, pri tej presoji izključeno.
48
Dalje, to ugotovitev potrjuje kontekst, v katerega je umeščena ta določba.
49
Prvič, člen 50 Listine, ob upoštevanju katerega je treba razlagati člen 54 KISS, namreč določa, da „nihče“ ne sme biti ponovno v kazenskem postopku ali kaznovan zaradi kaznivega dejanja, za katero je bil v Uniji v skladu z zakonom s pravnomočno sodbo že oproščen ali obsojen. Zato tudi člen 50 Listine ne vsebuje posebnih navedb glede elementov, ki jih je treba upoštevati v okviru preizkusa pogoja „idem“, tako da upoštevanja dejanj, navedenih v obrazložitvi procesnih aktov iz druge države članice, v okviru takega preizkusa ni mogoče vnaprej izključiti.
50
Drugič, člen 57(1) KISS določa, da če država članica obtoži osebo kaznivega dejanja in pristojni organi te države utemeljeno domnevajo, da se obtožba nanaša na ista dejanja, za katera je bil sodni postopek že pravnomočno končan v drugi pogodbenici, ti organi, če menijo, da je to potrebno, zahtevajo ustrezne informacije od pristojnih organov države članice, na ozemlju katere je bila sodba že izrečena. Odstavek 2 te določbe predpisuje, da je treba zahtevane informacije dati čim prej in da se te upoštevajo pri določanju nadaljnjega poteka postopkov, ki so v teku.
51
V zvezi s tem je bil s členom 57 KISS uveden okvir sodelovanja, ki pristojnim organom druge države članice omogoča, da zaradi razjasnitve, na primer, natančne narave odločbe, ki je bila izdana na ozemlju prve države članice, ali natančnih dejanj, ki so predmet te odločbe, od organov te prve države zahtevajo ustrezne pravne informacije (glej v tem smislu sodbo z dne 22. decembra 2008, Turanský, C‑491/07, EU:C:2008:768, točka 37).
52
Ugotoviti je treba, da ta določba zahteva, da se te informacije upoštevajo pri presoji morebitne kršitve načela ne bis in idem. Kot pa je poudaril generalni pravobranilec v točki 42 sklepnih predlogov, nacionalna sodna praksa, ki nacionalnemu sodišču nalaga, da upošteva le informacije, vsebovane v določenih delih procesnih aktov, v tem primeru v izrekih teh aktov, pri čemer so izključene vse druge informacije, ki bi jih to sodišče lahko prejelo od organov države članice, ki je bila zaprošena za pridobitev upoštevnih informacij, ne zagotavlja polnega učinka člena 57 KISS.
53
Zato v nasprotju s tem, kar se zdi, da določa hrvaška sodna praksa, nacionalnemu sodišču, kot je predložitveno sodišče, ni mogoče naložiti, naj v okviru preizkusa načela ne bis in idem iz člena 54 KISS upošteva samo dejanja, navedena v izrekih procesnih aktov, ki izvirajo iz druge države članice.
54
Nazadnje, samo razlaga člena 54 KISS, v skladu s katero mora nacionalno sodišče druge države članice upoštevati tudi dejanja, navedena v obrazložitvi teh aktov, in vse upoštevne informacije v zvezi z materialnimi dejstvi, na katera se je nanašal prejšnji kazenski postopek, ki je potekal v prvi državi članici in je bil končan s pravnomočno odločbo, omogoča, da predmet in cilj te določbe prevladata nad postopkovnimi ali povsem formalnimi vidiki, ki se med zadevnimi državami članicami sicer razlikujejo, in zagotavlja učinkovito uporabo tega člena (glej po analogiji sodbo z dne 10. marca 2005, Miraglia, C‑469/03, EU:C:2005:156, točka 31).
55
Cilj navedene določbe je namreč, da se na območju svobode, varnosti in pravice prepreči, da bi se zoper osebo, proti kateri je bil sodni postopek pravnomočno končan, zaradi izvrševanja njene pravice do prostega gibanja na ozemlju več držav pogodbenic začel pregon zaradi istih dejanj, zato da se ob neobstoju uskladitve ali približanja kazenskih zakonodaj držav članic pravna varnost zagotovi s spoštovanjem odločb javnih organov, ki so postale pravnomočne (sodba z dne 29. junija 2016, Kossowski, C‑486/14, EU:C:2016:483, točka 44).
56
Člen 54 KISS pa nujno pomeni, da obstaja vzajemno zaupanje med državami pogodbenicami v njihove sisteme kazenskega pravosodja in da vsaka od teh držav sprejema uporabo kazenskega prava, ki velja v drugih državah članicah, tudi če bi izvajanje njenega nacionalnega prava pripeljalo do drugačne rešitve. To medsebojno zaupanje zahteva, da zadevni pristojni organi druge države članice pristanejo na to, da upoštevajo ustrezne pravne informacije, ki bi jih lahko prejeli od prve države članice (glej po analogiji sodbo z dne 28. oktobra 2022, Generalstaatsanwaltschaft München (Izročitev in ne bis in idem), C‑435/22 PPU, EU:C:2022:852, točka 93).
57
Vendar lahko navedeno medsebojno zaupanje obstaja samo, če se lahko druga država članica na podlagi listin, ki jih je poslala prva država članica, prepriča, prvič, da zadevna odločba, ki so jo sprejeli pristojni organi te prve države, dejansko pomeni pravnomočno odločbo, in drugič, da je dejanja, ki so predmet te odločbe, mogoče opredeliti kot „ista dejanja“ v smislu člena 54 KISS (glej po analogiji sodbo z dne 29. junija 2016, Kossowski, C‑486/14, EU:C:2016:483, točka 52).
58
Iz tega sledi, da je treba šteti, da mora nacionalno sodišče druge države članice, kot je predložitveno sodišče, v okviru presoje spoštovanja načela ne bis in idem iz člena 54 KISS upoštevati ne le dejanja, navedena v izrekih procesnih aktov, ki jih je poslala prva država članica, ampak tudi dejanja, navedena v obrazložitvi teh aktov, in vse upoštevne informacije v zvezi z materialnimi dejstvi, na katera se je nanašal prejšnji kazenski postopek, ki je potekal v prvi državi članici in ki je bil končan s pravnomočno sodbo.
Pogoj „bis“ in pogoj „idem“
59
Da bi se predložitvenemu sodišču dal najkoristnejši odgovor, je treba na podlagi spisa, s katerim razpolaga Sodišče, in s pridržkom preverjanj, ki jih bo moralo opraviti to sodišče, presoditi še, na eni strani, ali v okviru uporabe načela ne bis in idem v obravnavanem primeru obstaja, kot je razvidno iz sodne prakse, navedene v točki 45 te sodbe, prejšnja pravnomočna odločba (pogoj „bis“) in, na drugi strani, ali se prejšnja odločba in poznejši pregon ali odločbe nanašajo na ista dejanja (pogoj „idem“).
60
Kar zadeva pogoj „bis“, za to, da se lahko šteje, da je bil sodni postopek zoper osebo v zvezi z očitanimi dejanji „pravnomočno končan“ v smislu člena 54 KISS, je potrebno, na prvem mestu, da je dokončno ugasnila možnost uvedbe kazenskega pregona (glej v tem smislu sodbo z dne 5. junija 2016, M, C‑398/14, EU:C:2014:483, točka 34 in navedena sodna praksa).
61
Presojo tega prvega pogoja je treba izvesti na podlagi prava države članice, ki je izdala zadevno kazensko odločbo. Odločba, s katero v skladu s pravom države članice, ki je sprožila kazenski pregon zoper neko osebo, možnost uvedbe kazenskega pregona na državni ravni ni dokončno ugasnila, namreč načeloma ne more pomeniti postopkovne ovire za to, da bi se kazenski pregon zoper to osebo in za ista dejanja eventualno začel ali nadaljeval v drugi državi članici (sodba z dne 29. junija 2016, Kossowski, C‑486/14, EU:C:2016:483, točka 35 in navedena sodna praksa).
62
V obravnavanem primeru predložitveno sodišče v zvezi s pravnomočno avstrijsko sodbo meni, da je taka odločba v skladu z avstrijskim pravom pravnomočna in ovira nov postopek za ista dejanja, česar avstrijska vlada ni zanikala niti v pisnih stališčih niti na obravnavi pred Sodiščem. Iz tega naj bi izhajalo, da naj bi s to sodbo v tej državi članici dokončno ugasnila možnost uvedbe kazenskega pregona zoper osebi GR in HS, ker sta bili oproščeni obtožb, v skladu s katerimi naj bi napeljevali k storitvi kaznivih dejanj, očitanih nekdanjima članoma uprave družbe Hypo Alpe Adria Bank, ali pomagali pri teh dejanjih.
63
Vendar mora predložitveno sodišče, po potrebi z uporabo mehanizma sodelovanja iz člena 57 KISS, preveriti, ali je učinek avstrijske pravnomočne sodbe tak.
64
Glede odločitve državnega tožilstva v Celovcu, da na podlagi člena 190, točka 2, avstrijskega zakonika o kazenskem postopku zaradi nezadostnih dokazov delno ustavi preiskavo, katere predmet sta bili med drugim osebi GR in HS iz naslova obtožbe zlorabe zaupanja, je treba ugotoviti, prvič, da v predlogu za sprejetje predhodne odločbe ni pojasnjena pravna narava te odločbe.
65
Po drugi strani je treba opozoriti, da člen 54 KISS, katerega cilj je preprečiti, da bi bila oseba zaradi izvrševanja svoje pravice do prostega gibanja zaradi istih dejanj kazensko preganjana na ozemlju več držav članic, lahko koristno prispeva k popolni uresničitvi tega cilja le, če se uporablja tudi za odločbe, s katerimi se pravnomočno konča kazenski pregon v državi članici, čeprav so te odločbe sprejete brez posredovanja sodišča in nimajo oblike sodbe (sodba z dne 11. februarja 2003, Gözütok in Brügge, C‑187/01 in C‑385/01, EU:C:2003:87, točka 38).
66
V zvezi s tem mora predložitveno sodišče preveriti, ali je s tako odločbo državnega tožilstva v Celovcu, sprejeto na podlagi člena 190, točka 2, avstrijskega zakonika o kazenskem postopku, dokončno ugasnila možnost uvedbe kazenskega pregona v Avstriji, po potrebi z uporabo mehanizma sodelovanja iz člena 57 KISS.
67
Za ugotovitev, ali odločba državnega tožilstva o delni ustavitvi preiskave zaradi nezadostnih dokazov, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, pomeni odločbo, s katero je bil sodni postopek zoper osebo pravnomočno končan v smislu člena 54 KISS, se je treba, na drugem mestu, prepričati, da je bila ta odločba izdana po vsebinski presoji zadeve (glej po analogiji sodbo z dne 29. junija 2016, Kossowski, C‑486/14, EU:C:2016:483, točka 42 in navedena sodna praksa).
68
Sodišče je v zvezi s tem presodilo, da je treba za odločbo sodnih organov države članice, na podlagi katere je obtoženec pravnomočno oproščen zaradi pomanjkanja dokazov, šteti, da temelji na taki presoji (sodba z dne 5. junija 2014, M, C‑398/12, EU:C:2014:1057, točka 29 in navedena sodna praksa).
69
V obravnavanem primeru je iz predloga za sprejetje predhodne odločbe razvidno, da sta bili osebi GR in HS v Avstriji predmet postopka preiskave zaradi drugih dejanj, kot so tista, ki so bila nazadnje navedena v avstrijski obtožnici. V zvezi s tem naj bi državno tožilstvo v Celovcu, kot je razvidno iz točke 24 te sodbe, osebi GR in HS zgolj obvestilo, da je preiskava glede „zadeve Skiper“ v zvezi z njima v skladu s členom 190, točka 2, avstrijskega zakonika o kazenskem postopku, kar zadeva kaznivo dejanje zlorabe zaupanja iz člena 153(1) in (2) avstrijskega kazenskega zakonika, ustavljena, tako da to kaznivo dejanje ni zajeto z avstrijsko obtožnico, zaradi nezadostnosti dokazov zlasti glede naklepa povzročiti škodo ali zaradi neobstoja konkretnih zadostnih dokazov ravnanja, ki je zajeto s kazenskim pravom. Tako naj bi državno tožilstvo v Celovcu to preiskavo končalo na podlagi dejanj, ki naj v izreku avstrijske pravnomočne sodbe ne bi bila navedena.
70
V zvezi s tem, da bi bilo za odločbo državnega tožilstva o delni ustavitvi preiskave zaradi nezadostnosti dokazov, ki je bila izdana po preiskavi, v kateri so bili zbrani in preučeni različni dokazi, mogoče šteti, da je bila predmet vsebinske presoje, mora ta odločba vsebovati pravnomočno presojo glede nezadostnosti teh dokazov in izključevati vsakršno možnost, da bi se zadeva ponovno obravnavala na podlagi istega skupka indicev (glej v tem smislu sodbo z dne 5. junija 2014, M, C‑398/12, EU:C:2014:1057, točka 30). V obravnavanem primeru mora predložitveno sodišče ob upoštevanju pomanjkanja informacij, s katerimi v zvezi s tem razpolaga Sodišče, preveriti, ali je tako v okviru zadeve v glavni stvari.
71
Glede pogoja „idem“, ki ga je treba preučiti glede na sodno prakso, navedeno v točkah 38 in 39 te sodbe, iz samega besedila člena 50 Listine izhaja, da ta prepoveduje večkratni kazenski pregon ali sankcioniranje iste osebe za isto kaznivo dejanje (sodba z dne 23. marca 2023, Generalstaatsanwaltschaft Bamberg (Izjema od načela ne bis in idem), C‑365/21, EU:C:2023:236, točka 34 in navedena sodna praksa).
72
V zvezi s tem je treba opozoriti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča merilo, upoštevno za presojo obstoja istega kaznivega dejanja v smislu člena 50 Listine, merilo istovetnosti materialnih dejstev, ki se razume kot obstoj skupka konkretnih okoliščin, ki so neločljivo medsebojno povezane in ki so pripeljale do pravnomočne oprostitve ali obsodbe zadevne osebe. Tako je s tem členom prepovedano, da se za ista dejanja naloži več sankcij kazenske narave ob koncu različnih postopkov, ki za to potekajo (sodba z dne 23. marca 2023, Generalstaatsanwaltschaft Bamberg (Izjema od načela ne bis in idem), C‑365/21, EU:C:2023:236, točka 35 in navedena sodna praksa).
73
Poleg tega iz sodne prakse Sodišča izhaja tudi, da pravna opredelitev dejanj in pravno zavarovanega interesa v nacionalnem pravu ni upoštevna za ugotovitev obstoja istega kaznivega dejanja, saj se obseg varstva, podeljenega v členu 50 Listine, ne sme razlikovati od ene države članice do druge (sodba z dne 23. marca 2023, Generalstaatsanwaltschaft Bamberg (Izjema od načela ne bis in idem), C‑365/21, EU:C:2023:236, točka 36 in navedena sodna praksa).
74
Glede tega je treba pojasniti, da pogoj „idem“ zahteva, da so materialna dejstva enaka. Zato se načelo ne bis in idem ne uporablja, kadar zadevni dejanji nista identični, ampak le podobni (glej v tem smislu sodbo z dne 28. oktobra 2023, Generalstaatsanwaltschaft München (Izročitev in ne bis in idem), C‑435/21 PPU, EU:C:2022:236, točka 37 in navedena sodna praksa).
75
Istovetnost materialnih dejstev se namreč razume kot skupek konkretnih okoliščin, ki izhajajo iz dogodkov, ki so v bistvu isti, ker jih je povzročil isti storilec ter ker so med seboj časovno in prostorsko neločljivo povezani (sodba z dne 23. marca 2023, Generalstaatsanwaltschaft Bamberg (Izjema od načela ne bis in idem), C‑365/21, EU:C:2023:236, točka 38 in navedena sodna praksa).
76
Sodišče pa je že presodilo, da v nasprotnem primeru, če torej materialna dejstva ne tvorijo take celote, zgolj okoliščina, da organ, ki odloča o drugem postopku, ugotovi, da je imel domnevni storilec teh dejanj isti naklep za storitev kaznivega dejanja, ne more zadostovati za zagotovitev obstoja celote konkretnih okoliščin, ki so med seboj neločljivo povezane, ki izhaja iz pojma „ista dejanja“ v smislu člena 54 KISS (sodba z dne 18. julija 2007, Kraaijenbrink, C‑367/05, EU:C:2007:444, točka 29).
77
V obravnavanem primeru je po eni strani iz predložitvene odločbe razvidno, da se hrvaška obtožnica nanaša na kazniva dejanja, ki naj bi jih osebi GR in HS storili med letoma 2004 in 2006. Po drugi strani predložitveno sodišče poudarja, da se je kazenska preiskava zoper osebi GR in HS v Avstriji, ki jo je ustavilo državno tožilstvo v Celovcu, nanašala na materialna dejstva, ki so se zgodila v obdobju od leta 2002 do julija 2005 in so enaka tistim iz hrvaške obtožnice. To sodišče tako poudarja, da se je ta preiskava delno nanašala na dejanja, ki so predmet hrvaške obtožnice, kar naj bi bilo mogoče pojasniti s tem, da je bila odobritev zadevnega kredita v Avstriji opravljena pred dejanji, storjenimi na Hrvaškem. Če namreč ta kredit ne bi bil pridobljen, nakup nepremičnin in poslovnih deležev iz postopka v glavni stvari na Hrvaškem ne bi bil mogoč.
78
Postavljeno vprašanje pa temelji na predpostavki, da so dejanja, na katera se nanaša hrvaška obtožnica, ista kot tista, ki so bila predmet pravnomočne avstrijske sodbe, saj bi bilo treba upoštevati tudi obrazložitve procesnih aktov, sprejetih v Avstriji.
79
V zvezi s tem mora predložitveno sodišče, ki je edino pristojno za to, ugotoviti, ali so dejanja, ki so predmet hrvaške obtožnice, ista kot dejanja, o katerih je bilo pravnomočno razsojeno v Avstriji. Sodišče pa lahko temu sodišču v okviru presoje identitete teh dejanj poda elemente za razlago prava Unije (glej po analogiji sodbo z dne 23. marca 2023, Generalstaatsanwaltschaft Bamberg (Izjema od načela ne bis in idem), C‑365/21, EU:C:2023:236, točka 39 in navedena sodna praksa).
80
V zvezi s tem je po eni strani iz točke 58 te sodbe razvidno, da mora predložitveno sodišče v okviru preizkusa pogoja „idem“ upoštevati ne le dejanja, navedena v izreku procesnih aktov, ki jih je poslala prva država članica, ampak tudi dejanja, navedena v obrazložitvi teh aktov, in vse upoštevne informacije v zvezi z materialnimi dejstvi, na katera se je nanašal prejšnji kazenski postopek, ki je potekal v prvi državi članici in je bil končan s pravnomočno odločbo.
81
Po drugi strani načelo ne bis in idem ne more zajemati morebitnih kaznivih dejanj, ki so se, čeprav so bila storjena v istem obdobju kot tista, ki so bila predmet pravnomočne odločbe, izdane v drugi državi članici, nanašala na druga materialna dejstva kot tista, ki so bila predmet navedene odločbe (glej po analogiji sodbo z dne 28. oktobra 2022, Generalstaatsanwaltschaft München (Izročitev in ne bis in idem), C‑435/22 PPU, EU:C:2022:852, točka 135 in navedena sodna praksa).
82
V zvezi s tem mora predložitveno sodišče na podlagi presoje vseh upoštevnih okoliščin preveriti, ali sta se pravnomočna avstrijska sodba in morebitna pravnomočna odločba državnega tožilstva v Celovcu, da ustavi preiskavo glede „zadeve Skiper“, nanašali, prvič, na dejanja, ki pomenijo premoženjsko škodo, ki naj bi jo osebi GR in HS povzročili družbi Skiper Hoteli zaradi nakupa zemljišč po zvišanih cenah, in drugič, na isto obdobje storitve kaznivih dejanj, kot je tisto, ki je zajeto s hrvaško obtožnico.
83
Če po tej presoji ne bi bilo tako, bi moralo to sodišče ugotoviti, da se postopek, o katerem odloča, ne nanaša na ista dejanja, kot so tista, na podlagi katerih je bila izdana avstrijska pravnomočna sodba in morebitna pravnomočna odločba tožilstva v Celovcu, tako da načelo ne bis in idem v smislu člena 54 KISS glede na člen 50 Listine ne bi nasprotovalo novemu pregonu.
84
Če pa bi predložitveno sodišče, nasprotno, ocenilo, da so bila z avstrijsko pravnomočno sodbo in morebitno pravnomočno odločbo tožilstva v Celovcu glede oseb GR in HS ugotovljena ista dejanja, kot so tista, ki so predmet hrvaškega kazenskega postopka, ter, da sta bili osebi GR in HS sankcionirani ali oproščeni teh dejanj, bi moralo to sodišče ugotoviti, da se postopek, ki ga obravnava, nanaša na ista dejanja, kot so tista, ki so bila podlaga za to pravnomočno sodbo in to morebitno pravnomočno odločbo. Taka kumulacija pregona in, glede na okoliščine primera, sankcij bi bila v nasprotju z načelom ne bis in idem v smislu člena 54 KISS v povezavi s členom 50 Listine.
85
Glede na vse zgornje preudarke je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 54 KISS v povezavi s členom 50 Listine razlagati tako, da je treba v okviru presoje spoštovanja načela ne bis in idem upoštevati ne le dejanja, navedena v izreku obtožnega akta, ki so ga sestavili pristojni organi druge države članice, in v izreku pravnomočne sodbe, ki je bila izdana v tej drugi državi članici, ampak tudi dejanja, navedena v obrazložitvi te sodbe, in tista, na katera se je nanašal preiskovalni postopek, vendar niso bila navedena v obtožnem aktu, ter vse upoštevne informacije glede materialnih dejstev, na katera se je nanašal prejšnji kazenski postopek, ki je potekal v tej drugi državi članici in ki je bil končan s pravnomočno odločbo.
Stroški
86
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:
Člen 54 Konvencije o izvajanju Schengenskega sporazuma z dne 14. junija 1985 med vladami držav Gospodarske unije Beneluks, Zvezne republike Nemčije in Francoske republike o postopni odpravi kontrol na skupnih mejah, ki je bila podpisana v Schengenu 19. junija 1990 in je začela veljati 26. marca 1995 v povezavi s členom 50 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah
je treba razlagati tako, da
je treba v okviru presoje spoštovanja načela ne bis in idem upoštevati ne le dejanja, navedena v izreku obtožnega akta, ki so ga sestavili pristojni organi druge države članice, in v izreku pravnomočne sodbe, ki je bila izdana v tej drugi državi članici, ampak tudi dejanja, navedena v obrazložitvi te sodbe, in tista, na katera se je nanašal preiskovalni postopek, vendar niso bila navedena v obtožnem aktu, ter vse upoštevne informacije glede materialnih dejstev, na katera se je nanašal prejšnji kazenski postopek, ki je potekal v tej drugi državi članici in ki je bil končan s pravnomočno odločbo.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: hrvaščina.