62019CJ0201_RES
Zadeva C‑201/19 P
Servier SAS in drugi
proti
Evropski komisiji
Sodba Sodišča (prvi senat) z dne 27. junija 2024
„Pritožba – Konkurenca – Farmacevtski izdelki – Trg perindoprila – Člen 101 PDEU – Omejevalni sporazumi – Potencialna konkurenca – Omejevanje konkurence zaradi cilja – Strategija za odložitev vstopa generičnih različic perindoprila na trg – Sporazum o poravnavi patentnega spora – Trajanje kršitve – Pojem enotne kršitve – Odprava ali znižanje globe“
Pritožba – Razlogi – Napačna presoja dejstev in dokazov – Nedopustnost – Nadzor Sodišča nad presojo dejstev in dokazov – Izključitev, razen ob izkrivljanju – Nadzor Sodišča nad pravno opredelitvijo dejanskega stanja spora – Dopustnost
(člen 256(1) PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek)
(Glej točke od 58 do 61, 189, 269, 322, 326 in 335.)
Pritožba – Razlogi – Zgolj ponovitev razlogov in trditev, predstavljenih pred Splošnim sodiščem – Nedopustnost – Izpodbijanje razlage oziroma uporabe prava Unije s strani Splošnega sodišča – Dopustnost
(člen 256 PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek; Poslovnik Sodišča, člena 168(1)(d) in 169(2))
(Glej točki 62 in 63.)
Omejevalni sporazumi – Škodovanje konkurenci – Merila presoje – Opredelitev potencialnega konkurenčnega podjetja – Dejanske in konkretne možnosti za vstop na trg – Merila – Odločna zaveza in sposobnost podjetja za vstop na upoštevni trg – Neobstoj nepremostljivih ovir – Presoja – Dokazno breme – Obstoj patentov, ki ščitijo originalno zdravilo ali katerega od njegovih proizvodnih postopkov – Opredelitev proizvajalca generičnih zdravil kot potencialnega konkurenta proizvajalca originalnega zdravila, ki je imetnik patentov
(člen 101 PDEU)
(Glej točke od 69 do 71, od 79 do 82, od 98 do 126, od 191 do 195, od 200 do 204 in od 262 do 267.)
Omejevalni sporazumi – Škodovanje konkurenci – Sporazumi o poravnavi patentnih sporov – Sporazum, sklenjen med proizvajalcem originalnih zdravil in proizvajalcem generičnih zdravil – Sporazum, ki vsebuje klavzuli o neizpodbijanju patentov in o netrženju izdelkov s strani proizvajalca generičnih zdravil – Nadomestilo v obliki prenosov vrednosti – Opredelitev kot omejevanje zaradi cilja – Merila – Stopnja škodljivosti sporazumov za konkurenco na zadevnem trgu – Presoja spodbujevalnega učinka prenosov vrednosti na odpoved proizvajalca generičnih zdravil vstopu na trg – Potreba po preučitvi posledic protikonkurenčnega ravnanja za konkurenco – Neobstoj – Vpletena podjetja, ki so delovala brez namena preprečevati, omejevati ali izkrivljati konkurenco – Neodločilna okoliščina
(člen 101(1) PDEU)
(Glej točke od 72 do 77, od 83 do 88, od 143 do 146, od 152 do 157, od 163 do 168, od 222 do 228, 272, 277, 282, od 291 do 296, od 307 do 310, od 332 do 334 in od 344 do 352.)
Omejevalni sporazumi – Škodovanje konkurenci – Pomožna omejitev – Pojem – Omejitev, potrebna za izvedbo glavne transakcije brez protikonkurenčne narave – Glavna dejavnost, ki pomeni omejevanje konkurence zaradi cilja – Neuporaba teorije pomožnih omejitev
(člen 101(1) PDEU)
(Glej točke od 147 do 151 in 278.)
Omejevalni sporazumi – Prepoved – Kršitve – Sporazumi in usklajena ravnanja, ki pomenijo enotno kršitev – Pripis odgovornosti za celotno kršitev enemu podjetju – Pogoji – Kršitvene prakse in ravnanja, ki se umeščajo v celovit načrt – Presoja – Merila – Skupni cilj vseh udeležencev – Nujnost medsebojnega dopolnjevanja očitanih ravnanj – Neobstoj
(člen 101(1) PDEU)
(Glej točke od 240 do 250.)
Omejevalni sporazumi – Škodovanje konkurenci – Sporazumi o poravnavi patentnih sporov – Sporazum, sklenjen med proizvajalcem originalnih zdravil in proizvajalcem generičnih zdravil – Sporazum, ki vsebuje klavzuli o neizpodbijanju patentov in o netrženju izdelkov s strani proizvajalca generičnih zdravil – Nadomestilo v obliki prenosov vrednosti – Sklep Komisije o ugotovitvi kršitve in naložitvi globe – Sklep, ki vsebuje nedosledno obrazložitev v zvezi s koncem omejevalnega sporazuma na različnih nacionalnih trgih – Splošno sodišče, ki je zavrnilo ničnostni razlog v zvezi s to nedosledno obrazložitvijo – Napačna uporaba prava
(člen 101(1) PDEU)
(Glej točke od 368 do 379.)
Temeljne pravice – Listina o temeljnih pravicah – Načelo zakonitosti v kazenskem pravu – Obseg – Predvidljivost kršitvene narave sankcioniranega ravnanja – Sporazum o patentni poravnavi, sklenjen med proizvajalcem originalnega zdravila in proizvajalcem generičnih zdravil – Sporazum, ki je v nasprotju s konkurenčnim pravom – Družba proizvajalka originalnih zdravil, ki ne more prezreti protikonkurenčnosti svojega ravnanja
(člen 101(1) PDEU; Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 49(1))
(Glej točke od 386 do 390.)
Pritožba – Pristojnost Sodišča – Izpodbijanje presoje Splošnega sodišča glede zneskov glob, naloženih podjetjem, ki so kršila pravila o konkurenci iz Pogodbe, iz razlogov pravičnosti – Izključitev
(člena 256 in 261 PDEU; Statut Sodišča, člen 58; Uredba Sveta št. 1/2003, člen 31)
(Glej točko 404.)
Konkurenca – Globe – Znesek – Določitev – Sodni nadzor – Neomejena pristojnost sodišča Unije – Obseg – Določitev zneska naložene globe – Merila presoje
(člena 101(1) in 261 PDEU; Uredba Sveta št. 1/2003, člena 23(3) in 31)
(Glej točke od 412 do 417.)
Povzetek
Sodišče je s sedmimi sodbami v večini zavrnilo pritožbe več proizvajalcev zdravil zoper sodbe Splošnega sodišča (
1
), s katerimi so bile delno zavrnjene njihove tožbe za razglasitev ničnosti sklepa, s katerim jim je Evropska komisija naložila globe zaradi sodelovanja pri omejevalnih sporazumih na trgu farmacevtskega izdelka perindopril in, kar zadeva enega od teh proizvajalcev, zaradi zlorabe prevladujočega položaja na tem trgu (
2
). Sodišče je s tem pojasnila mejno črto med legitimnimi ravnanji proizvajalci zdravil za poravnavo resničnih patentnih sporov v farmacevtskem sektorju na eni strani in sporazumi, s katerimi se nezakonito odloži vstop proizvajalcev generičnih zdravil na trg farmacevtskega izdelka pod pretvezo poravnave patentnih sporov, na drugi.
Farmacevtska skupina Servier, katere matična družba, Servier SAS, ima sedež v Franciji (v nadaljevanju posamično ali skupaj: Servier), je razvila perindopril, to je zdravilo, ki spada v skupino zaviralcev angiotenzinske konvertaze (ACE), ki se uporablja v kardiovaskularni medicini ter ki je namenjeno predvsem zdravljenju povišanega krvnega tlaka in srčnega popuščanja. Patent za molekulo perindoprila, ki je bil pri Evropskem patentnem uradu (EPU) prijavljen leta 1981, je potekel v prvem desetletju 21. stoletja.
Učinkovina perindoprila je v obliki soli, in sicer erbumina. Družba Servier je leta 1988 pri EPU prijavila več patentov v zvezi s postopki proizvodnje navedene učinkovine, ki so potekli 16. septembra 2008.
Družba Servier je leta 2001 pri EPU prijavila dva nova patenta v zvezi s perindoprilom in njegovim proizvodnim postopkom, ki sta bila podeljena leta 2004 (v nadaljevanju: patenta 947 in 948). Družba Servier je poleg tega pridobila nacionalne patente, ki ustrezajo patentu 947, v več državah članicah, preden so te pristopile h Konvenciji o podeljevanju evropskih patentov.
Od leta 2003 je prišlo do več sporov med družbo Servier in proizvajalci generičnih zdravil, ki so se pripravljali na trženje generične različice perindoprila. V tem okviru je deset proizvajalcev generičnih zdravil vložilo ugovor zoper patent 947 pri EPU, katerega tehnični odbor za pritožbe je maja 2009 sporni patent razveljavil. Več proizvajalcev generičnih zdravil je veljavnost patenta 947 izpodbijalo tudi pred nekaterimi nacionalnimi sodišči. Družba Servier pa je zoper zadevne proizvajalce generičnih zdravil vložila tožbe zaradi kršitve in predloge za izdajo začasnih odredb.
Družba Servier je za končanje navedenih sporov med letoma 2005 in 2007 sklenila sporazume o poravnavi z več proizvajalci generičnih zdravil, zlasti z družbami Niche Generics Ltd in njeno matično družbo Unichem Laboratories Ltd (v nadaljevanju: sporazum Niche), Matrix Laboratories Ltd (v nadaljevanju: sporazum Matrix), Teva UK Ltd (v nadaljevanju: sporazum Teva), KRKA, tovarna zdravil, d.d. (v nadaljevanju: sporazumi Krka) in Lupin Ltd (v nadaljevanju: sporazum Lupin).
V skladu z navedenimi sporazumi so se proizvajalci generičnih zdravil zlasti zavezali, da bodo odvisno od primera omejili ali ustavili proizvodnjo, dobavo ali trženje oblik perindoprila, zaščitenih z zgoraj navedenimi patenti družbe Servier, in da teh patentov ne bodo več izpodbijali. Družba Servier se je v zameno za te zaveze in druge klavzule, določene v zgoraj navedenih sporazumih, med drugim zavezala, da bo navedenim podjetjem izplačala znatna plačila.
V tem okviru je družba Biogaran SAS, hčerinska družba družbe Servier, specializirana za razvoj generičnih zdravil, poleg tega sklenila sporazum o licenci in dobavi z družbo Niche Generics (v nadaljevanju: sporazum Biogaran).
Komisija je s sklepom z dne 9. julija 2014 ugotovila, da sporazumi Niche, Matrix, Teva, Krka, Lupin in Biogaran pomenijo omejevanje konkurence, ki je prepovedano s členom 101 PDEU. Poleg tega je menila, da je družba Servier zlorabila prevladujoči položaj, s čimer je kršila člen 102 PDEU, ker so bili ti sporazumi del strategije, katere namen je bil odložiti vstop generičnih različic na trg perindoprila, na katerem je imelo to podjetje prevladujoč položaj.
Tako je Komisija družbi Servier naložila globe v skupnem znesku 289.727.200 EUR iz naslova kršitev člena 101 PDEU in globo v znesku 41.270.000 EUR iz naslova kršitve člena 102 PDEU. Vpletenim proizvajalcem generičnih zdravil so bile prav tako naložene visoke globe zaradi kršitve člena 101 PDEU s tem, da so sodelovali pri zadevnih sporazumih.
Splošno sodišče, pri katerem so družba Servier in zadevni proizvajalci generičnih zdravil vložili tožbe, je sklep Komisije razglasilo za ničen v delu, v katerem sta bili ugotovljeni kršitev člena 101(1) PDEU v zvezi s sporazumi Krka in kršitev člena 102 PDEU, ter je odpravilo globi, ki sta bili naloženi družbama Servier in Krka iz naslova teh kršitev. (
3
) Poleg tega je znižalo znesek globe, naložene družbi Servier zaradi njenega sodelovanja pri sporazumu Matrix. (
4
) Vse druge naložene globe pa je Splošno sodišče potrdilo.
Servier in proizvajalci generičnih zdravil, katerih tožbe so bile zavrnjene, so vložili pritožbe zoper sodbe Splošnega sodišča.
Presoja Sodišča
Pojma potencialne konkurence in omejevanja konkurence zaradi cilja
Sodišče je na prvem mestu preučilo ničnostne razloge, v skladu s katerimi je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je potrdilo obstoj potencialne konkurence med družbo Servier in zadevnimi proizvajalci generičnih zdravil ter je sporne sporazume opredelilo kot omejevanje konkurence zaradi cilja.
Sodišče je v uvodu navedlo, da je treba za preučitev tajnih dogovarjanj, ki imajo obliko sporazumov o horizontalnem sodelovanju med podjetji, kakršni so zadevni sporazumi, z vidika člena 101 PDEU v prvi fazi ugotoviti, ali je ta dogovarjanja mogoče opredeliti kot omejevanje konkurence s strani podjetij, ki so v konkurenčnem položaju, čeprav le potencialno.
Če je tako, je treba v drugi fazi preveriti, ali navedena dogovarjanja glede na svoje gospodarske značilnosti spadajo pod omejevanje konkurence zaradi cilja. Če je ugotovljeno omejevanje zaradi cilja, ni treba ugotavljati niti a fortiori dokazati njegovih učinkov na konkurenco. Če pa protikonkurenčni cilj sporazuma podjetij ali usklajenega ravnanja ni izkazan, je treba preučiti njegove učinke.
Ob upoštevanju teh preudarkov je Sodišče zavrnilo, prvič, očitke, da je Splošno sodišče uporabilo široko pojmovanje pojma potencialne konkurence in obrnilo dokazno breme, ki ga nosi Komisija.
Sodišče je najprej opozorilo, da je v posebnem kontekstu odprtja trga zdravila za proizvajalce generičnih zdravil že razsodilo, da je treba za presojo, ali je eden od teh proizvajalcev, čeprav ni na trgu, v potencialno konkurenčnem odnosu s proizvajalcem originalnih zdravil, prisotnim na tem trgu, ugotoviti, ali obstajajo dejanske in konkretne možnosti za to, da se prvi vključi na navedeni trg in konkurira drugemu. Za to je treba presoditi, ali je proizvajalec generičnih zdravil izvedel zadostne pripravljalne ukrepe, da lahko izvaja konkurenčni pritisk na proizvajalca originalnih zdravil. Poleg tega je treba preveriti, ali se pri vstopu proizvajalca generičnih zdravil na trg ne pojavljajo nepremostljive ovire.
Sodišče je v zvezi z zadnjenavedenim vidikom pojasnilo, da je obstoj patentov, s katerimi je zaščiteno originalno zdravilo ali kateri od postopkov njegove proizvodnje, sicer neizpodbitno del gospodarskega in pravnega okvira, značilnega za konkurenčne odnose med imetniki teh patentov in proizvajalci generičnih zdravil, vendar obstoja patenta, s katerim je zaščiten postopek proizvodnje učinkovine, ki je postala javna dobrina, kot takega ni mogoče obravnavati kot nepremostljivo oviro za vstop proizvajalca generičnih zdravil na trg. Iz tega izhaja, da obstoj takega patenta ne preprečuje tega, da bi bil proizvajalec generičnih zdravil, ki je dejansko trdno odločen vstopiti na trg in ima za to lastno zmožnost ter čigar dejanja kažejo na njegovo pripravljenost izpodbijati veljavnost tega patenta in prevzem tveganja, da se ob vstopu na trg sooči s tožbo zaradi kršitve pravic, ki jo bo vložil imetnik tega patenta, opredeljen kot potencialni konkurent proizvajalca originalnega zdravila.
Poleg tega, čeprav je to, kako proizvajalec generičnih zdravil dojema moč patenta, eden od upoštevnih dejavnikov med drugimi – kot so pripravljalni ukrepi, sprejeti za vstop na trg – za presojo namenov tega proizvajalca in s tem njegove morebitne trdne odločenosti za tak vstop, to dojemanje načeloma ni upoštevno za presojo lastne zmožnosti takega proizvajalca, da dejansko vstopi na trg, niti objektivnega obstoja nepremostljivih ovir za tak vstop.
V nasprotju s trditvami nekaterih pritožnic Splošno sodišče v tem okviru s tem, da je menilo, da je, ker je Komisija na podlagi sklenjenega kroga indicev dokazala obstoj potencialne konkurence med družbo Servier in zadevnimi proizvajalci generičnih zdravil, na zadnjenavedenih, da ovržejo njen obstoj s predložitvijo nasprotnega dokaza, ni obrnilo dokaznega bremena. Poleg tega tako breme ne pomeni probatio diabolica, saj zadostuje, da zadevna podjetja predložijo dokaze o pozitivnem dejstvu, in sicer o obstoju tehničnih, regulativnih, poslovnih ali finančnih težav, ki pomenijo nepremostljive ovire za vstop katerega od njih na trg.
Drugič, Sodišče je zavrnilo tožbene razloge, v skladu s katerimi naj bi Splošno sodišče sporne sporazume opredelilo kot omejevanje konkurence zaradi cilja na podlagi napačnih meril.
Sodišče je po tem, ko je navedlo, da te opredelitve kot omejevanje konkurence zaradi cilja ni mogoče zavrniti iz razloga, da ni predhodne prakse odločanja Komisije na tem področju, zavrnilo očitke, s katerimi se je izpodbijalo to, da Splošno sodišče ni upoštevalo domnevnih pozitivnih učinkov spornih sporazumov na konkurenco, ker preučitev učinkov teh sporazumov ni bila niti potrebna niti upoštevna za ugotovitev, ali jih je mogoče opredeliti kot omejevanje konkurence zaradi cilja.
Splošno sodišče prav tako ni storilo napake s tem, da ni uporabilo sodne prakse, v skladu s katero omejitev, ki je akcesorna glede na legitimen sporazum, ne spada na področje uporabe načela prepovedi iz člena 101(1) PDEU, če je objektivno potrebna za izvajanje legitimnega sporazuma in sorazmerna z njegovimi cilji. Ta sodna praksa namreč zahteva, da glavni sporazum ni protikonkurenčen, kar pa za sporne sporazume ne velja.
Sodišče je v odgovor na očitke, da Splošno sodišče ni upoštevalo namere pritožnic, da končajo patentne spore, opozorilo, da čeprav so objektivni cilji sporazumov v zvezi s konkurenco upoštevni za presojo njihovega morebitnega protikonkurenčnega cilja, okoliščina, da naj bi vpletena podjetja delovala, ne da bi imela namen omejiti konkurenco, in dejstvo, da so zasledovala nekatere legitimne cilje, nista odločilna za uporabo člena 101(1) PDEU. Tako dejstvo, da pogajanja o spornih sporazumih z vidika pritožnic morda odražajo ekonomsko racionalno strategijo, nikakor ne dokazuje, da je nadaljevanje te strategije mogoče upravičiti z vidika konkurenčnega prava.
Sodišče je nazadnje zavrnilo trditve v zvezi s pomenom, ki ga je treba pripisati obrnjenim plačilom, določenim s spornimi sporazumi – in sicer tistim, ki jih je družba Servier izvedla v korist proizvajalcev generičnih zdravil – za opredelitev teh sporazumov kot omejevanje konkurence zaradi cilja.
V zvezi s tem je Sodišče opozorilo, da je sporazum o poravnavi patentnega spora pod nekaterimi pogoji sicer mogoče skleniti povsem zakonito na podlagi tega, da stranki priznavata veljavnost navedenega patenta, vendar je opredelitev takega sporazuma kot omejevanje konkurence zaradi cilja odvisna tudi od drugih značilnosti sporazuma in okoliščin, v katerih je bil sklenjen, na podlagi česar je odvisno od primera mogoče šteti, da je ta sporazum dovolj škodljiv za konkurenco.
Tako je obstoj klavzul o neizpodbijanju in o netrženju v sporazumu o poravnavi lahko razlog za opredelitev kot omejevanje konkurence zaradi cilja, če se izkaže, da podreditev proizvajalca generičnih zdravil tema klavzulama ne temelji na tem, da ta priznava veljavnost patenta proizvajalca originalnih zdravil, temveč na tem, da zadnjenavedeni opravi plačilo v njegovo korist.
Kadar torej sporazum o poravnavi patentnega spora, ki vsebuje klavzuli o neizpodbijanju in netrženju, vključuje prenose vrednosti s proizvajalca originalnih zdravil na proizvajalca generičnih zdravil, je treba na prvem mestu preveriti, ali je neto pozitivno bilanco teh prenosov mogoče v celoti utemeljiti s potrebo po nadomestilu za stroške in nevšečnosti, povezane s tem sporom, na katerega se nanaša sporazum, ali s potrebo po plačilu za dejansko in izkazano dobavo njegovega blaga ali storitev proizvajalcu originalnega zdravila. Če temu ni tako, je treba na drugem mestu preveriti, ali je mogoče te prenose vrednosti pojasniti izključno s poslovnim interesom teh proizvajalcev zdravil, da si ne konkurirajo na podlagi učinkovitosti. Za to preučitev je treba ugotoviti, ali je neto pozitivna bilanca prenosov vrednosti dovolj velika, da je proizvajalca generičnih zdravil dejansko spodbudila k temu, da se je odpovedal vstopu na zadevni trg, ne da bi se zahtevalo, da je ta neto pozitivna bilanca nujno večja od dobička, ki bi ga ta proizvajalec generičnih zdravil ustvaril, če bi v patentnem sporu uspel.
V tem okviru je Sodišče poleg tega pojasnilo, da Splošno sodišče s tem, da je štelo, da za nekatere stroške, ki jih je povrnila družba Servier, kot so nadomestila, ki jih proizvajalci generičnih zdravil morebiti dolgujejo tretjim osebam, ni mogoče šteti, da so neločljivo povezani s poravnavo spora, ni napačno uporabilo prava. Glede tega Splošno sodišče prav tako s tem, da je od strank spornih sporazumov zahtevalo, da dokažejo, da so bili ti stroški neločljivo povezani z zadevno poravnavo, ni obrnilo dokaznega bremena.
Uporaba člena 101(1) PDEU za sporne sporazume
Sodišče, ki je tako potrdilo razlago pojmov potencialne konkurence in omejevanja konkurence zaradi cilja, ki jo je uporabilo Splošno sodišče, je na drugem mestu ob upoštevanju teh preudarkov podrobno preučilo sporne sporazume.
A. Sporazuma Niche in Matrix
Sodišče je v zvezi s sporazumoma Niche in Matrix opozorilo, da je bila skupna strategija družbe Niche Generics (v nadaljevanju: Niche), njene matične družbe Unichem Laboratories (v nadaljevanju: Unichem) in družbe Matrix Laboratories (v nadaljevanju: Matrix) razvoj generične različice perindoprila in njeno trženje na ozemlju Unije. V tem okviru je bila družba Matrix zadolžena za proizvodnjo učinkovine, medtem ko je družba Unichem na podlagi te učinkovine zagotavljala proizvodnjo tablet generične različice perindoprila. Trženje tega zdravila, vključno z njegovimi regulativnimi vidiki, je bilo zaupano družbi Niche.
Sodišče je v zvezi z družbo Matrix poleg tega pojasnilo, da je družba Mylan Inc povečala svoj delež v kapitalu družbe Matrix na 71,5 % januarja 2007 in na več kot 97 % leta 2011. Družba Matrix se od 5. oktobra 2011 imenuje Mylan Laboratories.
Glede na navedeno je Sodišče poudarilo, da Splošno sodišče s tem, da je ugotovilo, da je bil namen prenosov vrednosti, ki jih je družba Servier izvedla za izvajanje sporazumov Niche in Matrix, spodbuditi družbe Niche, Unichem in Matrix, naj se odpovejo vstopu na trg perindoprila v Uniji, nikakor ni napačno uporabilo prava. Poleg tega, ker patentne ovire za vstop navedenih proizvajalcev generičnih zdravil na trg perindoprila niso bile nepremostljive, te ovire ne morejo omajati spodbujevalne narave ugotovljenih prenosov vrednosti. Prav tako zatrjevani neobstoj protikonkurenčnega namena strank sporazumov Niche in Matrix ni odločilen za uporabo člena 101(1) PDEU.
Sodišče je zavrnilo tudi očitke, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je potrdilo, da družbi Niche in Matrix nista sodelovali pri enotni kršitvi, ampak pri dveh ločenih kršitvah, za kateri je Komisija lahko naložila individualne globe. Ker namreč opredelitev za enotno kršitev zahteva, da vsako od zadevnih protikonkurenčnih ravnanj spada v okvir istega celovitega načrta zaradi njihovega enakega protikonkurenčnega cilja, je Splošno sodišče pravilno uporabilo to merilo, ko je menilo, da sporazuma Niche in Matrix glede na neobstoj skupnega načrta družb Niche in Matrix pomenita dve ločeni kršitvi.
Glede odgovornosti družbe Mylan za kršitev, ki izhaja iz sporazuma Matrix, in odgovornosti družbe Unichem za kršitev, ki izhaja iz sporazuma Niche, je Sodišče ugotovilo, da je Splošno sodišče pravilno štelo, da je mogoče odgovornost za ravnanja družb Matrix in Niche pripisati družbama Mylan in Unichem kot matičnima družbama, ker družbi Matrix in Niche nista samostojno določali svojega ravnanja na trgu, ampak sta v bistvu izvajali navodila, ki sta jima jih dali njuni matični družbi, zlasti ob upoštevanju gospodarskih, organizacijskih in pravnih povezav med njimi.
Sodišče je glede družbe Unichem poleg tega poudarilo, da je iz ugotovitev Splošnega sodišča razvidno, da sta tako družba Unichem kot njena hčerinska družba Niche neposredno sodelovali pri kršitvi, ki izhaja iz sporazuma Niche. Ker družba Unichem pred Splošnim sodiščem ni veljavno izpodbijala dokazov o tem neposrednem sodelovanju, so ti elementi v skladu z načelom osebne odgovornosti zadostovali za to, da se ji pripiše odgovornost za to kršitev.
Poleg tega dejstvo, da je družba Unichem v tretji državi, prav tako ne preprečuje uporabe člena 101 PDEU v zvezi z njo, ker sta sporazum Niche v Uniji izvajali tako družba Servier kot družba Niche.
B. Sporazuma Teva in Lupin
V zvezi z uporabo člena 101(1) PDEU za sporazum Teva je Sodišče potrdilo presojo Splošnega sodišča, da je neto pozitivna bilanca prenosov vrednosti, določenih s tem sporazumom, družbo Teva UK spodbudila, da se odpove vstopu na trg perindoprila, kar upravičuje opredelitev navedenega sporazuma kot omejevanje konkurence zaradi cilja. Poleg tega trditve, da je bil legitimni cilj sporazuma Teva družbi Teva omogočiti vstop na trg v Združenem kraljestvu s trženjem generične različice perindoprila, ki jo je dobavila družba Servier, ne morejo omajati te opredelitve, ker okoliščina, da naj bi ti podjetji ravnali brez namena preprečevati, omejevati ali izkrivljati konkurenco ali da sta uresničevali nekatere legitimne cilje, ni odločilna za uporabo člena 101(1) PDEU.
Kar zadeva sporazum Lupin, pa je Sodišče, nasprotno, sprejelo očitek družbe Servier, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je potrdilo ugotovitev Komisije, da se je kršitev v zvezi s tem sporazumom na belgijskem, češkem, irskem in madžarskem trgu nadaljevala po tem, ko je proizvajalec zdravil Sandoz tržil generično različico perindoprila, čeprav je Komisija za uvedbo te iste generične različice na francoskem trgu menila, da označuje konec kršitve, ki izhaja iz sporazuma Lupin na tem nacionalnem trgu.
C. Sporazum Biogaran
V skladu s sporazumom Biogaran se je družba Niche zlasti zavezala, da bo na družbo Biogaran prenesla dokumentacije za dovoljenja za promet za tri zdravila, ki niso perindopril, ter dovoljenje za promet, pridobljeno v Franciji za eno od teh treh zdravil. V zameno je morala družba Biogaran družbi Niche plačati znesek 2,5 milijona britanskih funtov (GBP), ki ni bil vračljiv, tudi če dovoljenja za promet ne bi bila pridobljena.
Komisija je menila, da je sporazum Biogaran pomenil dodatno spodbudo, katere namen je bil družbo Niche prepričati, naj se odpove vstopu na trg perindoprila, in je razkrival neposredno udeležbo družbe Biogaran pri kršitvi, ki jo je storila družba Servier, zato je družbama Servier in Biogaran skupno in solidarno naložila veliko globo iz naslova kršitve člena 101 PDEU.
Ker je Splošno sodišče potrdilo to analizo in globo, ki jo je naložila Komisija, je Sodišče navedlo, da je treba vse zadevne pogodbene dogovore nujno preučiti kot celoto. Sodišče je zlasti glede na ekonomsko nerazložljive prenose vrednosti, ki izhajajo iz sporazuma Biogaran, v korist družbe Niche ugotovilo, da Splošno sodišče ni nikakor napačno uporabilo prava s tem, da je štelo, da je bil sporazum Biogaran stranski sporazum k sporazumu Niche, katerega namen je bil družbi Niche plačati dodatno nadomestilo, da bi se jo spodbudilo k temu, da se odpove vstopu na trg perindoprila z uporabo sporazuma Niche.
Naložitev glob
Sodišče je na zadnjem mestu zavrnilo različne očitke v zvezi z naložitvijo in izračunom glob, razen očitkov družbe Servier, ki so se nanašali na trajanje kršitve, izhajajoče iz sporazuma Lupin. Sodišče je zlasti zavrnilo trditve, da Komisija v novem in zapletenem položaju, kakršen je ta v obravnavani zadevi, za katerega je značilen neobstoj prejšnjih odločb in sodne prakse, ni mogla naložiti glob, ne da bi kršila načelo zakonitosti v kazenskem pravu.
V zvezi z zadnjenavedenim vidikom je Sodišče opozorilo, da načelo zakonitosti v kazenskem pravu sicer res zahteva, da zakon jasno opredeljuje kazniva dejanja in kazni, ki so zagrožene zanje, vendar ne prepoveduje postopnega razjasnjevanja pravil o kazenski odgovornosti s sodno razlago posameznih primerov, če je bil rezultat razumno predvidljiv v trenutku, ko je bilo kaznivo dejanje storjeno. Ob upoštevanju obsega prepovedi iz člena 101(1) PDEU pa družba Servier ni mogla prezreti, da je z nadomestilom proizvajalcem generičnih zdravil, da ti ne vstopijo na trg perindoprila, storila ravnanje, ki je s to določbo prepovedano. Na drugi strani so proizvajalci generičnih zdravil lahko razumno pričakovali, da bodo s tem, da so privolili v to, da jim družba Servier plača, da bi ostali zunaj trga perindoprila, sprejeli ravnanje, za katero velja prepoved iz člena 101(1) PDEU. Iz tega sledi, da vpletena podjetja kljub zapletenosti spornih sporazumov in njihovemu kontekstu niso mogla prezreti, da imajo ti sporazumi naravo kršitve.
Sklepna ugotovitev
Glede na navedeno je Sodišče v celoti zavrnilo različne pritožbe, ki so jih vložili proizvajalci zdravil, razen pritožbe družbe Servier, ki je bila zavrnjena le delno. Kar natančneje zadeva zadnjenavedeno pritožbo, je Sodišče sprejelo očitke, s katerimi se je izpodbijalo trajanje kršitve v zvezi s sporazumom Lupin, in s tem očitke v zvezi z izračunom globe, naložene družbi Servier iz naslova njenega sodelovanja pri navedenem sporazumu. Ker je Sodišče poleg tega menilo, da stanje postopka dovoljuje odločitev o zadevi v zvezi s temi očitki, je na eni strani ugotovilo, da je kršitev v zvezi s sporazumom Lupin na belgijskem, češkem, irskem in madžarskem trgu prenehala ob prihodu generične različice perindoprila, ki ga proizvaja družba Sandoz, na francoski trg, in na drugi strani globo, naloženo družbi Servier iz naslova njenega sodelovanja pri navedenem sporazumu, določilo na 34.745.100 EUR.
(
1
)	Sodbe z dne 12. decembra 2018, Servier in drugi/Komisija (T‑691/14, EU:T:2018:922), Niche Generics/Komisija (T‑701/14, EU:T:2018:921), Unichem Laboratories/Komisija (T‑705/14, EU:T:2018:915), Teva UK in drugi/Komisija (T‑679/14, EU:T:2018:919), Lupin/Komisija (T‑680/14, EU:T:2018:908), Mylan Laboratories in Mylan/Komisija (T‑682/14, EU:T:2018:907), Biogaran/Komisija (T‑677/14, EU:T:2018:910).
(
2
)	Sklep Komisije C(2014) 4955 final z dne 9. julija 2014 v zvezi s postopkom na podlagi členov 101 in 102 [PDEU] (Zadeva AT.39612 – Perindopril (Servier)).
(
3
)	Sodbi z dne 12. decembra 2018, Krka/Komisija (T‑684/14, EU:T:2018:918), ter Servier in drugi/Komisija (T‑691/14, EU:T:2018:922).
(
4
)	Sodba z dne 12. decembra 2018, Servier in drugi/Komisija (T‑691/14, EU:T:2018:922).