61992CJ0125_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved dom afsagt den 17. marts 1992, indgaaet til Domstolen den 17. april 1992, har Cour d' appel de Chambéry i medfoer af protokollen af 3. juni 1971 vedroerende Domstolens fortolkning af konventionen af 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgoerelser i borgerlige sager, herunder handelssager (EFT 1978 L 304, s. 17), som aendret ved konventionen af 9. oktober 1978 om Kongeriget Danmarks, Irlands og Det Forenede Kongerige Storbritannien og Nordirlands tiltraedelse (EFT L 304, s. 1, herefter benaevnt "konventionen"), forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende fortolkningen af konventionens artikel 5, nr. 1.
2 Spoergsmaalet er blevet rejst under en sag, der foeres mellem et engelsk selskab, Mulox IBC Limited, London (herefter benaevnt "Mulox"), og en af selskabets tidligere ansatte, Hendrick Geels, en nederlandsk statsborger med bopael i Aix-les-Bains (Frankrig), i anledning af arbejdsgiverens ophaevelse af arbejdsforholdet.
3 Det fremgaar af de sagsakter, der er fremsendt til Domstolen, at Hendrick Geels, der var blevet ansat af Mulox som direktoer for international marketing fra den 1. november 1988, havde etableret sit kontor paa sin bopael i Aix-les-Bains, og at han havde virket for afsaetning af Mulox' produkter, i foerste omgang i Tyskland, Belgien, Nederlandene og de skandinaviske lande, som han ofte tog paa forretningsrejse til. Fra januar 1990 arbejdede han kun i Frankrig.
4 Efter at arbejdskontrakten var blevet ophaevet, anlagde Hendrick Geels sag mod sin tidligere arbejdsgiver ved Conseil des prud' hommes (voldgiftsretten) i Aix-les-Bains med paastand om betaling af loen i opsigelsesperioden, samt om erstatning.
5 Ved dom af 4. december 1990 fastslog voldgiftsretten, at den havde kompetence til at paadoemme sagen i medfoer af konventionens artikel 5, nr. 1, og i henhold til fransk lov tilpligtede den Mulox at betale Hendrick Geels en raekke erstatningsbeloeb.
6 Mulox indbragte derefter voldgiftsrettens afgoerelse for Cour d' appel de Chambéry.
Selskabet gjorde for appelinstansen gaeldende, at de franske retter ikke havde kompetence til at paadoemme sagen, da opfyldelsesstedet for forpligtelsen i henhold til arbejdskontrakten ikke kun omfattede Frankrig, og da Mulox var hjemmehoerende i Det Forenede Kongerige.
7 Cour d' appel de Chambéry fandt det tvivlsomt, om de franske retter havde kompetence til at paadoemme sagen, og retten besluttede derfor at udsaette sin afgoerelse i sagen paa Domstolens praejudicielle afgoerelse af foelgende spoergsmaal:
"Er det en betingelse for anvendelsen af kompetencebestemmelsen i artikel 5, nr. 1, i Bruxelles-konventionen af 27. september 1968, at den forpligtelse, der er karakteristisk for arbejdskontrakten, i sin helhed kun er blevet udfoert i den stat, hvor sagen er blevet indbragt for retten, eller kan bestemmelsen anvendes, saafremt forpligtelsen blot delvis, eventuelt hovedsagelig, er blevet opfyldt paa denne stats omraade?"
8 Hvad naermere angaar hovedsagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb samt de skriftlige indlaeg, der er indgivet til Domstolen, henvises til den refererende dommers rapport. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
9 Indledningsvis bemaerkes med henblik paa besvarelsen af det forelagte spoergsmaal, at konventionens artikel 5, nr. 1 ° som en undtagelse fra det almindelige princip i konventionens artikel 2, stk. 1, om, at retterne i den stat, paa hvis omraade sagsoegte har bopael, har kompetencen ° indeholder foelgende bestemmelse:
"En person, der har bopael paa en kontraherende stats omraade, kan sagsoeges i en anden kontraherende stat:
1) i sager om kontraktforhold, ved retten paa det sted, hvor den forpligtelse, der ligger til grund for sagen, er opfyldt eller skal opfyldes."
10 Endvidere bemaerkes, at det fremgaar af Domstolens faste praksis, at Domstolen saa vidt muligt anlaegger en selvstaendig fortolkning af de i konventionen benyttede begreber, saaledes at konventionen faar fuld retsvirkning under hensyn til formaalene med EOEF-traktatens artikel 220, som konventionen er udstedt til gennemfoerelse af.
11 En saadan selvstaendig fortolkning er den eneste, der kan sikre en ensartet anvendelse af konventionen, som navnlig har til formaal at gennemfoere en harmonisering af de kontraherende staters regler om retternes kompetence, saaledes at det i videst muligt omfang undgaas, at flere retsinstanser har kompetence til at paadoemme tvister, som udspringer af samme retsforhold, samt at styrke retsbeskyttelsen af de i Faellesskabet bosiddende personer, saaledes at saavel sagsoegeren let kan afgoere, ved hvilken ret han kan anlaegge sag, og sagsoegte med rimelighed kan forudse, ved hvilken ret han kan blive sagsoegt.
12 Med hensyn til den specielle kompetenceregel i konventionens artikel 5, nr. 1, har Domstolen ganske vist allerede fastslaaet (dom af 6.10.1976, sag 12/76, Tessili, Sml. s. 1473), at "det sted, hvor forpligtelsen er opfyldt eller skal opfyldes" i bestemmelsens forstand, for saa vidt angaar kontrakter i almindelighed, ikke kan forstaas paa anden maade end som en henvisning til den materielle lov, der er anvendelig i medfoer af lovkonfliktreglerne ved den ret, sagen er indbragt for.
13 Som begrundelse herfor henviste Domstolen til, at der i de enkelte kontraherende stater er en meget forskellig opfattelse af opfyldelsesstedet for den relevante forpligtelse i henhold til en kontrakt som koebekontrakten, som sagen drejede sig om.
14 Et tilsvarende problem opstaar imidlertid ikke med hensyn til arbejdskontrakter. Som Domstolen til stadighed har fastslaaet ° paa grund af denne kontrakttypes saerlige karakter ° (dom af 26.5.1982, sag 133/81, Ivenel, Sml. s. 1891, praemis 20, af 15.1.1987, sag 266/85, Shenavai, Sml. s. 239, praemis 11, og af 15.2.1989, sag 32/88, Six Constructions, Sml. s. 341, praemis 10) er den forpligtelse, der skal tages i betragtning ved anvendelsen af konventionens artikel 5, nr. 1, paa arbejdskontrakter, altid den, der er karakteristisk for saadanne aftaler, dvs. arbejdstagerens forpligtelse til at udfoere det aftalte arbejde.
15 Domstolen har saaledes i de naevnte domme i sagerne Ivenel, Shenavai og Six Constructions udtalt, at arbejdskontrakter i modsaetning til andre kontrakter er af saerlig beskaffenhed, idet arbejdstageren varigt knyttes til arbejdsgiverens forretningsmaessige organisation, og idet arbejdskontrakter refererer sig til det sted, hvor arbejdet udfoeres, hvilket er afgoerende for anvendelsen af praeceptive retsregler og kollektive overenskomster, der beskytter arbejdstageren.
16 Heraf foelger, naar det drejer sig om en arbejdskontrakt, at opfyldelsesstedet for den forpligtelse, der skal laegges til grund, med henblik paa anvendelsen af konventionens artikel 5, nr. 1, ikke skal bestemmes under henvisning til den nationale lov, der er anvendelig i henhold til lovvalgsreglerne for den ret, sagen er indbragt for, men derimod paa grundlag af ensartede kriterier, som Domstolen skal opstille ud fra konventionens opbygning og formaal.
17 Med henblik paa den konkrete fastlaeggelse af dette sted bemaerkes indledningsvis, at Domstolen i sagerne Ivenel og Shenavai har fastslaaet, at begrundelsen for den specielle kompetenceregel i konventionens artikel 5, nr. 1, er, at der af retsplejehensyn bestaar en saerlig snaever forbindelse mellem retstvisten og den retsinstans, der skal paakende den. I dommene i sagerne Shenavai og Six Constructions tilfoejede Domstolen, at arbejdskontraktens saerlige beskaffenhed indebaerer, at retten paa det sted, hvor forpligtelsen til at udfoere arbejdet skal opfyldes, er det mest hensigtsmaessige vaerneting for tvister, som kan opstaa i forbindelse med en eller flere forpligtelser, der foelger af saadanne kontrakter.
18 Det skal dernaest fremhaeves, at Domstolen i dommene i sagerne Ivenel og Six Constructions har fundet, at denne konventionsbestemmelse skal fortolkes under hensyn til, at den part, som ud fra en social betragtning maa anses for at vaere den svageste part i kontraktforholdet, i dette tilfaelde arbejdstageren, indroemmes en passende beskyttelse.
19 En saadan beskyttelse opnaas bedst, hvis sager vedroerende en arbejdskontrakt henfoeres under retternes kompetence paa det sted, hvor arbejdstageren opfylder sine forpligtelser overfor arbejdsgiveren. Det er saaledes paa dette sted, arbejdstageren med de mindste omkostninger kan anlaegge sag eller varetage sine interesser som sagsoegt.
20 Heraf foelger, at opfyldelsesstedet for den relevante forpligtelse i forbindelse med arbejdskontrakter skal fortolkes saaledes, at det med henblik paa anvendelsen af konventionens artikel 5, nr. 1, betegner det sted, hvor arbejdstageren faktisk udfoerer den med arbejdsgiveren aftalte virksomhed.
21 I tilfaelde, hvor arbejdet, som i det foreliggende tilfaelde i hovedsagen, udfoeres i mere end én kontraherende stat, er det vaesentligt at fortolke konventionens bestemmelser saaledes, at det undgaas, at der opstaar flere vaerneting, og dermed saaledes, at man modvirker risikoen for indbyrdes uforenelige afgoerelser, og at man letter anerkendelse og fuldbyrdelse af retsafgoerelser uden for den stat, hvor de er afsagt (jf. dom af 11.1.1990, sag C-220/88, Dumez, Sml. I, s. 49, praemis 18).
22 I denne henseende har Domstolen allerede fastslaaet, at det i tilfaelde, hvor flere forpligtelser udspringer af én og samme kontrakt og ligger til grund for den af sagsoegeren anlagte sag, er hovedforpligtelsen, der skal laegges vaegt paa ved bestemmelsen af retternes kompetence (Shenavai-dommen, praemis 19).
23 Heraf foelger, at konventionens artikel 5, nr. 1, ikke kan fortolkes saaledes, at den tillaegger retterne i hver kontraherende stat, paa hvis omraade arbejdstageren udfoerer en del af sit arbejde, en konkurrerende kompetence.
24 Naar udfoerelsen af det arbejde, der er paalagt arbejdstageren, finder sted paa flere kontraherende staters omraade, maa opfyldelsen af den kontraktmaessige forpligtelse i konventionens artikel 5, nr. 1' s forstand fastlaegges paa det sted, hvor eller hvorfra arbejdstageren hovedsagelig opfylder sine forpligtelser over for arbejdsgiveren.
25 Med henblik paa fastlaeggelsen af dette sted ° som skal foretages af vedkommende nationale retsinstans ° maa der tages hensyn til den omstaendighed, som foreligger i hovedsagen, at udfoerelsen af arbejdstagerens opgaver er sket fra et kontor, der er beliggende i en kontraherende stat, som arbejdstageren har taget bopael i, som han udfoerte sine arbejdsopgaver fra, og som han vendte tilbage til efter hver forretningsrejse. Endvidere vil den nationale retsinstans kunne tage i betragtning, at arbejdstageren paa det tidspunkt, hvor den for retten verserende sag opstod, udelukkende udfoerte sit arbejde paa den paagaeldende kontraherende stats omraade. Saafremt der ikke foreligger andre afgoerende forhold, maa dette sted med henblik paa anvendelsen af konventionens artikel 5, nr. 1, antages at vaere det sted, hvor den forpligtelse, der ligger til grund for et krav ifoelge en arbejdskontrakt, skal opfyldes.
26 Paa denne baggrund findes konventionens artikel 5, nr. 1, at skulle fortolkes saaledes, at for det tilfaelde, at en arbejdstager til opfyldelse af en arbejdskontrakt udfoerer sit arbejde i mere end én kontraherende stat, er det sted, hvor den forpligtelse, som er karakteristisk for kontrakten, er opfyldt eller skal opfyldes, i bestemmelsens forstand det sted, hvor eller hvorfra arbejdstageren hovedsagelig opfylder sine forpligtelser over for arbejdsgiveren.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
27 De udgifter, der er afholdt af den tyske og den franske regering samt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Cour d' appel de Chambéry ved dom af 17. marts 1992, for ret:
Artikel 5, nr. 1, i konventionen af 27. september 1968 om retternes kompetence og om fuldbyrdelse af retsafgoerelser i borgerlige sager, herunder handelssager, skal, for det tilfaelde at en arbejdstager til opfyldelse af en arbejdskontrakt udfoerer sit arbejde i mere end én kontraherende stat, fortolkes saaledes, at det sted, hvor den forpligtelse, som er karakteristisk for kontrakten, er opfyldt eller skal opfyldes, i bestemmelsens forstand er det sted, hvor eller hvorfra arbejdstageren hovedsagelig opfylder sine forpligtelser over for arbejdsgiveren.