Foreløbig udgave
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
J. KOKOTT
fremsat den 12. februar 2026 (1)
Forenede sager C-722/24 og C-756/24
SIA »Elektro bizness«
Procesdeltagere:
Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija (C-722/24)
og
Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija
Procesdeltager:
SIA »Jelgavas autobusu parks« (C-756/24)
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Augstākā tiesa (Senāts) (øverste domstol, Letland)
» Præjudiciel forelæggelse – det indre marked for elektricitet – direktiv (EU) 2019/944 – artikel 2, nr. 41) – begrebet »direkte linje« – kundens eget valg – fuldstændig adskillelse fra nettet – tilslutning af en kunde til en eksisterende elektricitetsforbindelse – tilslutning af flere kunder «
Indhold
I.
Indledning
II.
Retsforskrifter
A.
EU-retten
B.
Lettisk ret
III.
Hovedsagerne og de præjudicielle spørgsmål
A.
Sag C-722/24, Elektro bizness
B.
Sag C-756/24, Jelgavas autobusu parks
IV.
Retlig bedømmelse
A.
Direkte linje som en alternativ form for energiforsyning? (Det andet spørgsmål i sag C-722/24 og det første og det tredje spørgsmål i sag C-756/24)
1.
Afgrænsningen af artikel 2, nr. 41), første og andet alternativ, i direktivet om det indre marked for elektricitet
2.
Begrebet »direkte linje« i artikel 2, nr. 41), andet alternativ, i direktivet om det indre marked for elektricitet som alternativ til nettet
a)
Ordlyden af artikel 2, nr. 41), andet alternativ
b)
Tilblivelseshistorien bag artikel 2, nr. 41)
c)
Sammenligning med direktivet om det indre marked for gas
d)
Systematikken i direktivet om det indre marked for elektricitet
e)
Direktivets mål
1)
Liberalisering af det indre marked for elektricitet
2)
Målet om grøn omstilling
3)
Konflikt med målet om at sikre overkommelige energipriser
3.
Foreløbigt resultat
B.
Fuldstændig adskillelse fra nettet (det andet spørgsmål i sag C-756/24)
C.
Tilslutning af flere kunder til den samme elektricitetsforbindelse (det andet spørgsmål i sag C-722/24)
D.
Begrebet »produktionsanlæg« (det første spørgsmål i sag C-722/24)
E.
Kriteriet om den isolerede kunde og det isolerede produktionsanlæg (det første og det andet spørgsmål i sag C-722/24 og det tredje spørgsmål i sag C-756/24)
V.
Forslag til afgørelse
I.      Indledning
1.        Er en direkte linje, hvorigennem en kunde modtager elektricitet fra en producent uden om nettet (og dermed uden at betale de omkostninger, der er forbundet med dette), alene forbeholdt kunder, som af tekniske eller økonomiske grunde ikke kan tilsluttes nettet? Eller råder medlemsstaterne over et skøn, inden for hvilket de kan tillade direkte linjer også i andre tilfælde (f.eks. for at fremme industriområder eller den decentrale produktion af og forsyning med »grøn« energi)?
2.        Det er det centrale spørgsmål, der ligger til grund for denne præjudicielle anmodning fra Augstākā tiesa (Senāts) (øverste domstol, Letland).
3.        Den direkte linje har siden direktiv 96/92/EF (2) været en anerkendt del af det indre marked for elektricitet. I det aktuelt gyldige direktiv (EU) 2019/944 (herefter »direktivet om det indre marked for elektricitet«) (3) er dette reguleret således, at det skal være muligt at finde en balance mellem forsyningssikkerheden for alle kunder og en retfærdig fordeling af netomkostningerne på den ene side og fremme af industrien samt diversificering af energiproduktionen på den anden side.
4.        De to foreliggende anmodninger om præjudiciel afgørelse fra Augstākā tiesa (Senāts) (øverste domstol) giver nu Domstolen mulighed for at konkretisere betingelserne for denne balance.
5.        De elektricitetsforbindelser, det drejer sig om i hovedsagerne, har hver især til formål at forbinde et kraftværk og en kunde. De to planlagte elektricitetsforbindelser har imidlertid nogle særlige træk: I sag C-722/24 skal en kunde via den omtvistede elektricitetsforbindelse tilsluttes til en eksisterende elektricitetsforbindelse, som er tilsluttet nettet, og som allerede anvendes til at forsyne andre kunder. I sag C-756/24 er kunden allerede tilsluttet nettet og ønsker at beholde denne tilslutning i fremtiden som en reservetilslutning ved siden af den omtvistede elektricitetsforbindelse.
II.    Retsforskrifter
A.      EU-retten
6.        Artikel 2 (»Definitioner«), nr. 41), i direktivet om det indre marked for elektricitet indeholder en definition af begrebet »direkte linje«. I dette direktiv forstås ved:
»»direkte linje«: enten en elektricitetsforbindelse, der forbinder et isoleret produktionsanlæg med en isoleret kunde, eller en elektricitetsforbindelse, som forbinder en producent og en elektricitetsleveringsvirksomhed med henblik på direkte levering af deres egne faciliteter, dattervirksomheder og kunder«.
7.        Artikel 7 (»Direkte linjer«) i direktivet om det indre marked for elektricitet har følgende ordlyd:
»1.      Medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger med henblik på at muliggøre:
a)      at alle producenter og elektricitetsleveringsvirksomheder (4), der er etableret på deres område, kan forsyne deres egne faciliteter samt deres dattervirksomheder og kunder via en direkte linje uden at blive udsat for uforholdsmæssige administrative procedurer eller omkostninger
b)      at enhver kunde på deres område individuelt eller i fællesskab kan blive forsynet med elektricitet fra producenter og elektricitetsleveringsvirksomheder via en direkte linje.
2.      Medlemsstaterne fastlægger kriterierne for tildeling af bevillinger til etablering af direkte linjer på deres område. Disse kriterier skal være objektive og ikkeforskelsbehandlende.
3.
Muligheden for at levere elektricitet via en direkte linje, jf. denne artikels stk. 1, berører ikke muligheden for at indgå elektricitetsleveringsaftaler i henhold til artikel 6.
4.
Medlemsstaterne kan meddele bevillinger til etablering af en direkte linje betinget af enten, at systemadgang er blevet nægtet på grundlag af artikel 6, eller at der indledes en tvistbilæggelsesprocedure i henhold til artikel 60, alt efter omstændighederne.
5.
Medlemsstaterne kan nægte at meddele bevilling til etablering af en direkte linje, hvis en sådan bevilling ville vanskeliggøre anvendelsen af bestemmelserne om forpligtelser til offentlig service i artikel 9. Et sådant afslag skal begrundes behørigt.«
B.      Lettisk ret
8.        Artikel 1, nr. 29, i Elektroenerģijas tirgus likums (lov om elektricitetsmarkedet) af 5. maj 2005 definerer en direkte linje som
»enten en elektricitetsforbindelse, der forbinder et isoleret elproduktionsanlæg med en isoleret kunde, eller en elektricitetsforbindelse, som forbinder en isoleret elektricitetsproducent med en operatør, der leverer direkte til anlæg, som denne selv ejer eller besidder, til tilknyttede virksomheder og til sine egne kunder«.
9.        Artikel 25 (»Etablering af linjer«), stk. 2, og artikel 25,
stk. 3, nr. 1, i lov om elektricitetsmarkedet er affattet således:
»(2)      Distributionssystemoperatøren har ret til at etablere en distributionslinje i den zone, som vedkommendes licens omfatter.
(3)      En anden person end distributionssystemoperatøren har ret til at etablere en distributionslinje i den zone, som distributionssystemoperatørens licens omfatter, såfremt den linje, der etableres, er:
1)      en direkte linje[.]«
10.      Artikel 26 (»Direkte linje«) i lov om elektricitetsmarkedet fastsætter:
»(1)      Producenten har ret til at levere elektricitet til kunder eller til sine egne anlæg gennem en tilkobling med en direkte linje.
(2)      Tilladelsen til etablering af en tilkobling med en direkte linje udstedes af tilsynsmyndigheden. Tilsynsmyndigheden fastsætter objektive og ensartede kriterier, som anvendes ved udstedelsen af en tilladelse til en tilkobling med en direkte linje.«
III. Hovedsagerne og de præjudicielle spørgsmål
A.      Sag C-722/24, Elektro bizness
11.      Elektro bizness driver et kraftvarmeværk. Virksomheden ejer ikke kun dette kraftværk, men også et underjordisk kabel (herefter »det eksisterende kabel«) med en længde på 7,6 km, hvorigennem der transporteres 20 kilovolt elektricitet. Det eksisterende kabel var allerede i Elektro bizness’ ejendom, før lov om elektricitetsmarkedet trådte i kraft i 2005. Via dette kabel transporterer Elektro bizness elektricitet til selskabet Sadales tīkls’ net. Desuden benytter virksomheden det eksisterende kabel til at forsyne seks industrikunder med elektricitet uden om Sadales tīkls’ net.
12.      I 2021 ansøgte Elektro bizness Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija (tilsynsmyndigheden for offentlige tjenesteydelser, herefter »tilsynsmyndigheden«) om tildeling af en bevilling til at etablere en direkte linje. Den planlagte elektricitetsforbindelse skulle over en strækning på ca. 400 m tilslutte denne kundes anlæg til den eksisterende elektricitetsforbindelse og gøre det muligt for Elektro bizness at forsyne kunden med elektricitet uden om Sadales tīkls’ net.
13.      Ved afgørelse nr. 65 af 10. juni 2021 afslog tilsynsmyndigheden Elektro bizness’ ansøgning om at etablere den direkte linje. Myndigheden begrundede sin afgørelse med, at den planlagte elektricitetsforbindelse ikke er en direkte linje. Da den eksisterende elektricitetsforbindelse ikke kan anses for en del af et »elproduktionsanlæg«, forbinder den planlagte elektricitetsforbindelse ikke en kunde med et isoleret produktionsanlæg.
14.      Elektro bizness indbragte derefter sagen for Administratīvā apgabaltiesa (appeldomstol i forvaltningsretlige sager, Letland), som forkastede sagsøgerens påstand. Retten tilsluttede sig tilsynsmyndighedens opfattelse, hvorefter den eksisterende elektricitetsforbindelse ikke kan anses for en del af produktionsanlægget, da den ikke anvendes til at producere elektricitet, men til at transportere den producerede elektricitet. Derfor blev kunden ikke tilsluttet direkte til kraftværket.
15.      Elektro bizness har indbragt denne afgørelse for Augstākā tiesa (Senāts) (øverste domstol) og gjort gældende, at den eksisterende elektricitetsforbindelse er en integreret del af kraftværkets drift og derfor bør anses for en del af produktionsanlægget. Formålet med at etablere en direkte linje er desuden at give en elektricitetsproducent mulighed for at levere den producerede energi direkte – uden om nettet – til en kunde.
16.      På denne baggrund har Augstākā tiesa (Senāts) (øverste domstol) udsat sagen og forelagt Domstolen følgende spørgsmål:
»Vedrørende artikel 2, nr. 41), i [direktivet om det indre marked for elektricitet]:
1)      Skal begrebet »isoleret produktionsanlæg«, som anvendes i denne bestemmelse, fortolkes således, at det også omfatter en elektricitetsforbindelse, der ejes af en producent, er forbundet med et kraftværk, tjener til transport af den producerede elektricitet og strækker sig ud over grænserne for det sted (den adresse), hvor kraftværket er beliggende?
2)      Omfatter definitionen af en direkte linje i denne bestemmelse en elektricitetsforbindelse, som forbinder en kunde med et elektricitetsproduktionsanlæg (et kraftvarmeværk) gennem etablering af en tilkobling til en elektricitetsforbindelse, som ejes af en producent, allerede er etableret og tjener til transport af elektricitet, hvis det herved sikres, at der kan leveres elektricitet fra producenten til kunden uden om distributionssystemoperatørens system? Har det betydning for besvarelsen af dette spørgsmål, at den elektricitetsforbindelse, der allerede er etableret, og som ejes af producenten og tjener til transport af elektricitet, og hvortil den linje, som foreslås etableret, vil blive forbundet for at nå frem til den nye kunde, allerede anvendes til levering af elektricitet til andre kunder?«
B.      Sag C-756/24, Jelgavas autobusu parks
17.      Jelgavas autobusu parks driver virksomhed inden for kommunal persontransport. Virksomheden agtede at anvende busser, som kører på brint, og med henblik herpå at drive et brintanlæg.
18.      I marts 2021 ansøgte Jelgavas autobusu parks tilsynsmyndigheden om tilladelse til at etablere et 6,5 km langt kabel, som skulle forbinde virksomhedens brintanlæg med et biomassekraftværk tilhørende SIA Gren Letvija. Jelgavas autobusu parks ønsker at modtage elektriciteten direkte fra Gren Latvija for herved bl.a. at reducere de omkostninger, der er forbundet med en forhøjelse af tilslutningskapaciteten. Når det planlagte kabel er etableret, ønsker Jelgavas autobusu parks kun at beholde den eksisterende tilslutning til udbyderen Sadales tīkls’
net som en reservetilslutning. Så længe virksomheden modtager elektriciteten via den direkte linje, skal der ikke modtages elektricitet fra nettet.
19.      Ved afgørelse nr. 123 af 4. november 2021 afslog tilsynsmyndigheden denne ansøgning. Efter myndighedens opfattelse kan der ikke gives tilladelse til at etablere en »direkte linje«, da Jalgavas autobusu parks ikke kan anses for en »isoleret kunde«. Netoperatøren kan sikre, at Jelgavas autobusu parks også forsynes til rimelige omkostninger i tilfælde af en øget kapacitet. Det er imidlertid kun tilladt at etablere en direkte linje, hvis dette er teknisk og økonomisk begrundet. Jelgavas autobusu parks indbragte denne afgørelse for Administratīvā apgabaltiesa (appeldomstol i forvaltningsretlige sager).
20.      Administratīvā apgabaltiesa (appeldomstol i forvaltningsretlige sager) gav sagsøgeren medhold. Det fremgår ifølge appeldomstolen ikke af de retlige rammer, at formålet med at etablere direkte linjer alene er at sikre elektricitetsforsyningen til kunder, som har begrænsede muligheder for at modtage den nødvendige elektricitet fra nettet, eller som ikke har mulighed herfor. En direkte linje forudsætter ganske vist en adskillelse fra nettet. Jelgavas autobus parks havde imidlertid indgivet en erklæring, hvorefter virksomhedens frakobling fra Sadales tīkls’ system under anvendelsen af den direkte linje ville være garanteret. Der foreligger derfor en tilstrækkelig adskillelse.
21.      Tilsynsmyndigheden indbragte denne afgørelse for Augstākā tiesa (Senāts) (øverste domstol). Denne domstol har udsat sagen og forelagt
Domstolen følgende spørgsmål:
»1)      Skal artikel 7 i [direktivet om det indre marked for elektricitet] fortolkes således, at en »direkte linje« udgør en alternativ form for elektricitetsforsyning, såfremt en kunde ønsker dette, eller kan en direkte linje tværtimod alene accepteres i særlige tilfælde?
2)      Skal artikel 2, nr. 41), i [direktivet om det indre marked for elektricitet] fortolkes således, at der ved »direkte linje« kan forstås en elektricitetsforbindelse, der har til formål at forbinde en elektricitetsproducent, som er tilsluttet distributionssystemet, med en elektricitetskunde, som er tilsluttet distributionssystemet, såfremt kunden bibeholder tilslutningen til distributionssystemet som en reserveforbindelse efter anlæggelsen af den planlagte elektricitetsforbindelse, men vil være frakoblet distributionssystemet, så længe den pågældende forsynes med elektricitet fra elektricitetsproducenten ved hjælp af denne direkte linje?
3)      Skal begrebet »isoleret kunde« i [direktivet om det indre marked for elektricitet] forstås således, at det alene omfatter en kunde, som ikke er tilsluttet distributionssystemet, og som distributionssystemoperatøren ikke er i stand til at garantere den nødvendige kapacitet gennem etableringen af en forbindelse til en rimelig pris?«
22.      Ved afgørelse af 6. december 2024 har Domstolens præsident besluttet at forene sag C-722/24, Elektro bizness, og sag C-756/24, Jelgavas autobusu parks, med henblik på den skriftlige og den mundtlige forhandling samt dommen.
23.      Tilsynsmyndigheden og Kommissionen har indgivet skriftlige udtalelser om de to sager. Den italienske regering har indgivet skriftlig udtalelse i sag C-722/24, Elektro bizness, og den østrigske regering i sag C-756/24, Jelgavas autobusu parks. Domstolen har i henhold til procesreglementets artikel 76, stk. 2, undladt at afholde en mundtlig forhandling.
IV.    Retlig bedømmelse
24.      De fem præjudicielle spørgsmål omhandler nærmere bestemt to problematikker, som kræver en fortolkning af begrebet »direkte linje«.
25.      I denne forbindelse skal det først undersøges, om direkte linjer udgør en alternativ form for energiforsyning, eller om der kun må etableres en direkte linje, hvis kunden af tekniske eller økonomiske grunde ikke kan tilsluttes nettet (A) (det andet spørgsmål i sag C-722/24 og det første og det tredje spørgsmål i sag C-756/24). Såfremt sidstnævnte er tilfældet, vil det være ufornødent at behandle det efterfølgende spørgsmål om, hvorvidt en reservetilslutning til nettet kan opretholdes ved siden af den direkte linje (B) (det andet spørgsmål i sag C-756/24).
26.      Derudover ønsker den forelæggende ret oplyst, om kun en enkelt kunde eller også flere kunder kan tilsluttes via den direkte linje, og hvordan begrebet »isoleret produktionsanlæg« skal forstås (det første og det andet spørgsmål i sag C-722/24 og det tredje spørgsmål i sag C-756/24) (C-E).
A.      Direkte linje som en alternativ form for energiforsyning? (Det andet spørgsmål i sag C-722/24 og det første og det tredje spørgsmål i sag C-756/24)
27.      Med den første del af det andet spørgsmål i sag C-722/24 ønsker den forelæggende ret oplyst, om det afgørende karakteristikum for en direkte linje som omhandlet i definitionen i artikel 2, nr. 41), i direktivet om det indre marked for elektricitet er, at elektricitetsforsyningen fra producenten til kunden sikres uden om netoperatørens net. En sådan definition af den direkte linje ville fokusere på den faktiske leveringssituation og være uafhængig af, om der findes en tilslutning til nettet, eller om en sådan er mulig.
28.      Det er også nødvendigt at afklare dette spørgsmål for at kunne fastslå, om forsyningen via direkte linjer udgør en alternativ form for elektricitetsforsyning, eller om den er forbeholdt undtagelsestilfælde, hvor en anden form for levering ikke er teknisk eller økonomisk mulig (det første og det tredje spørgsmål i sag C-756/24). Såfremt fokus ligger på den manglende mulighed for tilslutning, vil eksisterende kunder, som allerede er tilsluttet nettet, eller nye kunder, som har en sådan mulighed, ikke kunne vælge at modtage levering via en direkte linje.
29.      I artikel 2, nr. 41), i direktivet om det indre marked for elektricitet defineres to tilfælde af direkte linjer. Ifølge bestemmelsen drejer det sig enten om »en elektricitetsforbindelse, der forbinder et isoleret produktionsanlæg med en isoleret kunde« (det første alternativ), eller »en elektricitetsforbindelse, som forbinder en producent og en elektricitetsleveringsvirksomhed med henblik på direkte levering af deres egne faciliteter, dattervirksomheder og kunder« (det andet alternativ).
30.      Jeg vil først beskrive, hvordan disse to alternativer skal afgrænses indbyrdes, og hvorfor det er det andet alternativ, der er relevant for de omtvistede elektricitetsforbindelser (1). Det følger allerede af denne analyse, at den direkte linje er tænkt som et alternativ til elektricitetsforsyning via nettet (2).
1.      Afgrænsningen af artikel 2, nr. 41), første og andet alternativ, i direktivet om det indre marked for elektricitet
31.      Formuleringen af de præjudicielle spørgsmål giver indtryk af, at den forelæggende ret ønsker oplyst, om de omtvistede elektricitetsforbindelser opfylder betingelserne for det første alternativ, dvs. kan kvalificeres som elektricitetsforbindelser, som »forbinder et isoleret produktionsanlæg med en isoleret kunde« (5).
32.      Som Østrig har gjort gældende i sag C-756/24, giver omstændighederne i hovedsagen imidlertid anledning til at spørge, om ikke de omtvistede elektricitetsforbindelser snarere skal henføres under det andet alternativ, dvs. kvalificeres som elektricitetsforbindelser, som »forbinder en producent med henblik på direkte levering af [dennes] egne kunder«. Således er det hensigten, at den omtvistede elektricitetsforbindelse i sag C-722/24 skal forbinde Elektro bizness med virksomhedens nye kunde via den eksisterende elektricitetsforbindelse, hvormed den allerede forsyner seks andre kunder uden om nettet. Den omtvistede elektricitetsforbindelse i sag C-756/24 skal forbinde Jelgavas autobusu parks med Gren Letvijas biomassekraftværk henblik på direkte levering, selv om virksomheden allerede er tilsluttet til nettet.
33.      Østrig har i denne forbindelse gjort gældende, at det første alternativ i artikel 2, nr. 41), i direktivet om det indre marked for elektricitet (»en elektricitetsforbindelse, der forbinder et isoleret produktionsanlæg med en isoleret kunde«) kun omfatter såkaldte »isolerede anlæg«. Det drejer sig om tilfælde, hvor et produktionsanlæg, som ikke er tilsluttet til nettet, er forbundet via en »direkte linje« med en kunde, som heller ikke er tilsluttet nettet, således at de begge er isoleret fra andre linjer og nettilslutninger. Det andet alternativ skal derimod forstås bredere og omfatter alle de tilfælde, hvor en elektricitetsforbindelse forbinder en producent eller en elektricitetsleveringsvirksomhed direkte med deres egne faciliteter, dattervirksomheder og kunder. Konjunktionen »og«, som anvendes to gange i artikel 2, nr. 41), andet alternativ, skal forstås som »eller«.
34.      Denne argumentation er overbevisende.
35.      Ordlyden i andet alternativ, hvorefter den pågældende elektricitetsforbindelse »forbinder en producent og en elektricitetsleveringsvirksomhed med henblik på direkte levering af deres egne faciliteter, dattervirksomheder og kunder« (6), kan ganske vist misforstås. Denne formulering, som anvendes i de fleste sprogversioner (7), vækker nemlig ved første blik det indtryk, at producenten og elektricitetsleveringsvirksomheden skal være forbundet via den direkte linje, og at elektricitetsforsyningsvirksomheden derefter via en anden elektricitetsforbindelse tilslutter sine faciliteter, dattervirksomheder og kunder. Dette indtryk opstår som følge af anvendelsen af konjunktionen »og« i stedet for konjunktionen »eller«.
36.      Grammatiske overvejelser taler imidlertid imod denne forståelse. Fordi der anvendes pluralis (»deres egne faciliteter, dattervirksomheder og kunder«) (8), bliver det tydeligt, at det drejer sig om såvel producentens som elektricitetsleveringsvirksomhedens faciliteter, dattervirksomheder og kunder. I overensstemmelse hermed forekommer det logisk at forstå såvel det første »og« (»producenter og elektricitetsleveringsvirksomheder«) som det andet »og« (»deres egne faciliteter, dattervirksomheder og kunder«) i samme sætning som »eller«. Det er nemlig indlysende, at konjunktionen »og« i det sidste tilfælde skal forstås som »eller« (»deres egne faciliteter, dattervirksomheder [eller] kunder«), da det ikke er alle producenter eller elektricitetsleveringsvirksomheder, der nødvendigvis råder over såvel (yderligere) faciliteter som dattervirksomheder og kunder (9).
37.      Dette resultat støttes også af systematiske overvejelser. Artikel 7, stk. 1, i direktivet om det indre marked for elektricitet, som konkretiserer retten til at etablere en direkte linje, fastsætter nemlig i litra a), at medlemsstaterne træffer de nødvendige foranstaltninger med henblik på at muliggøre, at »alle producenter og elektricitetsleveringsvirksomheder, [...], kan forsyne deres egne faciliteter samt deres dattervirksomheder og kunder via en direkte linje [...]«. Også her er det åbenlyst, at såvel producenter som elektricitetsleveringsvirksomheder skal have ret til at forsyne deres (respektive) egne faciliteter, datterselskaber og (i betydningen »eller«) kunder via en direkte linje.
38.      Og endelige taler også teleologiske overvejelser for at forstå artikel 2, nr. 41), andet alternativ, i direktivet om det indre marked for elektricitet således, at såvel producenter som elektricitetsleveringsvirksomheder kan forsyne deres respektive faciliteter, dattervirksomheder og især kunder via en direkte linje. Som jeg vil redegøre for nedenfor i punkt 61 ff., skal den direkte linje som instrument nemlig bidrage til at liberalisere det indre marked for elektricitet og med henblik på den grønne omstilling af dette marked tilbyde en fleksibilisering som alternativ til en ren netforsyning. Det er i overensstemmelse med dette, at dette instrument ikke kun kan benyttes af en producent i forbindelse med en elektricitetsleveringsvirksomhed, men også af en elektricitetsproducentvirksomhed alene.
39.      En elektricitetsforbindelse, som forbinder et enkelt produktionsanlæg med en enkelt kunde (det første alternativ), er altid også en elektricitetsforbindelse, som forbinder en producent og en kunde (en af konstellationerne i det andet alternativ). Dermed er en direkte linje i henhold til det første alternativ nødvendigvis også altid en direkte linje i henhold til det andet alternativ, dvs. det første alternativ er et undertilfælde til det andet alternativ.
40.      I forhold til det andet alternativ synes det første alternativ at stille højere krav, idet det fokuserer på producentens »isolerede produktionsanlæg« og den »isolerede kunde«. Dette har imidlertid tilsyneladende kun indirekte indvirkning på producenters, elektricitetsleveringsvirksomheders og kunders rettigheder i forbindelse med artikel 7, stk. 4, hvorefter medlemsstaterne kan meddele bevillinger til etablering af en direkte linje betinget af, at systemadgang er blevet nægtet.
41.      For at kunne give den forelæggende ret relevante svar med henblik på afgørelsen af de to hovedsager, vil jeg derfor prøve såvel Elektro bizness’ planlagte elektricitetsforbindelse (sag C-722/24) som den planlagte elektricitetsforbindelse, som Jelgavas autobusu parks skal tilsluttes med (sag C-756/24) i forhold til det – bredere udformerede– andet alternativ i artikel 2, nr. 41), i direktivet om det indre marked for elektricitet.
2.      Begrebet »direkte linje« i artikel 2, nr. 41), andet alternativ, i direktivet om det indre marked for elektricitet som alternativ til nettet
42.      Men er den direkte linje i den bredere forståelse i henhold til det andet alternativ, dvs. »en elektricitetsforbindelse, som forbinder en producent og (i betydningen »eller«) en elektricitetsleveringsvirksomhed med henblik på direkte levering af deres egne faciliteter, dattervirksomheder og (i betydningen »eller«) kunder, nu også tænkt som alternativ et til nettet? Dette spørgsmål skal besvares på grundlag af ordlyden [a)], tilblivelseshistorien [b)], konteksten [c)], systematikken [d)] samt målene [e)] for direktivet om det indre marked for elektricitet.
a)      Ordlyden af artikel 2, nr. 41), andet alternativ
43.      Det fremgår af definitionen af begrebet »direkte linje« i artikel 2, nr. 41), andet alternativ, i direktivet om det indre marked for elektricitet, at energi skal leveres direkte til kunden uden om nettet. En direkte linje er nemlig en elektricitetsforbindelse »med henblik på direkte levering«. I følge den almindelige ordbetydning er en direkte levering en »umiddelbar« levering »uden omveje«. Det er derfor nærliggende at forstå en »direkte levering« som en levering uden om nettet.
44.      Derimod findes der i ordlyden ingen holdepunkter for en streng definition af begrebet i betydningen, at en eksisterende eller mulig tilkobling til nettet udelukker en direkte linje. Det er ikke relevant for denne definition, om der findes en tilkobling til nettet, eller om en sådan ville være mulig.
45.      Den omstændighed, at lovgiver for at definere begrebet ikke fokuserede på tilkoblingssituationen, men i stedet på leveringssituationen, taler ligeledes for, at det alene er leveringsmåden, der er det afgørende kendetegn for en direkte linje.
b)      Tilblivelseshistorien bag artikel 2, nr. 41)
46.      Når der optræder en betydningsforskel mellem en gammel og en ny version af en EU-retlig bestemmelse, er det nærliggende at antage, at forfatteren til den nye bestemmelse havde til hensigt at fravige den hidtidige standard (10). I artikel 2, nr. 12), i det første direktiv om det indre marked for elektricitet – direktiv 96/92 – blev den direkte linje defineret som »en elektricitetslinje, som supplerer det sammenkoblede system«. Det væsentligste kendetegn for den direkte linje var dermed komplementariteten i forhold til nettet. Dette kan imidlertid både betyde, at direkte linjer generelt findes som supplement til nettet (til levering til isolerede anlæg, hvor kunderne ikke er tilsluttet nettet), og at der findes en direkte linje for en bestemt kunde som supplement til dennes forbindelse til nettet.
47.      Ved artikel 2, nr. 15), i direktiv 2003/54/EF (11), som ophævede direktiv 96/92, blev der derefter indført en ny definition af den direkte linje, som i det væsentlige (12) har samme indhold som den nuværende affattelse i direktiv 2019/944.
48.      Den omstændighed, at komplementariteten mellem nettet og den direkte linje blev opgivet i den aktuelle definition, kan ses som en indikation af, at lovgiver tilstræbte en strengere definition, hvorefter den direkte linje for en bestemt kunde kun kunne findes i stedet for nettet, men ikke ved siden af dette.
49.      En sådan konklusion er imidlertid ikke overbevisende. Med direktiv 2003/54 blev der indført en væsentligt mere omfangsrig definition af den direkte linje. Lovgiver ønskede således at tage hensyn til mange forskellige konstellationer, hvor direkte linjer kan anvendes. En begrænsning af begrebet »direkte linje« til konstellationer, hvor der ikke findes adgang til nettet, kan således ikke udledes af tilblivelseshistorien bag dette instrument.
c)      Sammenligning med direktivet om det indre marked for gas
50.      En streng forståelse af begrebet fremgår heller ikke af sammenligningen med direktiv (EU) 2024/1788 (herefter »direktivet om det indre marked for gas«) (13), som også indeholder en definition af begrebet »direkte linje« eller i nogle sprogversioner som »direkte rørlinje«. Denne definition ligner den affattelse, som blev anvendt i direktiv 96/92, og definerer en direkte [rør]linje som »en naturgasrørledning, der supplerer det sammenkoblede system«.
51.      Det kan imidlertid ikke udledes af dette, at lovgiver ønskede at definere den direkte linje på det indre marked for elektricitet på en anden måde, dvs. strengere som en direkte »rørlinje«. Som det også fremgår af 18. betragtning til direktivet om det indre marked for elektricitet, er de to direktivers reguleringsmodeller så forskellige på grund af de diverse forskelle mellem elektricitets- og gasforsyning, f.eks. med hensyn til lagringsmulighed, infrastruktur, produktionsstrukturer samt de faktorer, som påvirker netstabiliteten, at der ikke kan udledes konklusioner af de forskellige formuleringer.
d)      Systematikken i direktivet om det indre marked for elektricitet
52.      Ifølge Kommissionen viser bl.a. systematiske overvejelser, at en kunde, når der findes en eksisterende tilkobling til nettet, eller en sådan er mulig til rimelige priser, ikke kan vælge en tilkobling til en direkte linje. Denne udgør nemlig en undtagelse i forhold til levering via net, som har forrang. På grund af denne undtagelseskarakter er det kun elektricitetsforbindelser, for hvilke der ikke er mulighed for tilkobling til nettet, der kan anses for direkte linjer.
53.      Den vurdering, at direkte linjer udgør en undtagelse i systematikken i direktivet om det indre marked for elektricitet, er imidlertid ikke overbevisende.
54.      Læser man definitionen i artikel 2, nr. 41), sammenholdt med dette direktivs øvrige bestemmelser, viser sig i stedet det modsatte billede. Således forpligter artikel 7, stk. 1, medlemsstaterne til at træffe »de nødvendige foranstaltninger« med henblik på at muliggøre, »at alle producenter og elektricitetsleveringsvirksomheder, der er etableret på deres område, kan forsyne deres [...] kunder via en direkte linje« (14). Desuden sikrer medlemsstaterne i henhold til artikel 4, at »alle kunder frit kan købe elektricitet fra leverandører efter eget valg« (15). Disse bestemmelser leverer derfor ingen argumenter for en begrænsning til elektricitetslevering via net.
55.      I denne forbindelse skal der efter min opfattelse sondres mellem betingelserne for at kvalificere en elektricitetsforbindelse som en direkte linje og betingelserne for, at der kan gives bevilling til en sådan linje. Denne sondring forudsættes også i artikel 7 i direktivet om det indre marked for elektricitet.
56.      Artikel 7, stk. 1, begrunder nemlig på den ene side kundernes principielle ret til at modtage levering via en direkte linje og som et spejl af dette producenternes og elektricitetsleveringsvirksomhedernes ret til at levere til deres kunder via en direkte linje. På den anden side fastsætter de yderligere stykker i artikel 7, at medlemsstaterne kan gøre tilladelsen til at etablere direkte linjer afhængig af, at objektive og ikkeforskelsbehandlende kriterier er opfyldt. Hvis det kun var elektricitetsforbindelser, for hvilke der ikke er andre muligheder for levering end via en direkte linje, der kunne anses for direkte linjer, ville der imidlertid kun restere et meget begrænset anvendelsesområde for stk. 2-5 i artikel 7. I praksis ville medlemsstaterne da nemlig kun kunne fastsætte kriterierne for de tilfælde, hvor kunderne slet ikke kan tilsluttes, hverken via en direkte linje eller via nettet.
57.      Anlægger man en streng forståelse af begrebet »direkte linje«, ville der navnlig ikke være noget anvendelsesområde tilbage for artikel 7, stk. 4. I henhold til denne bestemmelse kan medlemsstaterne begrænse bevillingen til at etablere en direkte linje til tilfælde, hvor netbrugerne nægtes adgang til nettene i henhold til artikel 6, stk. 2, fordi transmissions- eller distributionssystemoperatørne ikke har den nødvendige kapacitet, eller hvor der er indledt en tvistbilæggelsesprocedure vedrørende dette.
58.      Det samme gør sig gældende for artikel 7, stk. 5. Ifølge denne bestemmelse kan medlemsstaterne nægte at meddele bevilling til etablering af en direkte linje, hvis en sådan bevilling ville vanskeliggøre
anvendelsen af bestemmelserne
om forpligtelser til offentlig service i artikel 9. Denne bestemmelse sigter formentlig navnlig til konstellationer, hvor en direkte linje på ubegrundet vis ville gøre det muligt for en økonomisk operatør at unddrage sig betaling af netgebyrer. Det taler også til fordel for dette synspunkt, at medlemsstaterne i henhold til artikel 9, stk. 5, kan beslutte ikke at anvende navnlig artikel 7, for så vidt anvendelsen retligt eller faktisk ville hindre opfyldelse af de forpligtelser, der er pålagt elektricitetsvirksomheder under hensyn til almen økonomisk interesse.
59.      Dommen i ENGIE Deutschland-sagen er heller ikke til hinder for at konkludere, at en direkte linje udgør et alternativ til forsyning via nettet. I denne dom fremhævede Domstolen ganske vist den væsentlige rolle, som i henhold til direktivet om det indre marked for elektricitet tillægges systemoperatørerne i forbindelse med gennemførelsen af integrationen af de nationale markeder (16). Denne afgørelse vedrørte imidlertid det tilfælde, at den nationale lovgiver havde indført en ny kategori, som ikke fandtes i direktivet, og som var egnet til at undergrave dettes systematik (17). I den foreliggende sag drejer det sig derimod med den direkte linje om en kategori, som er fastsat i selve direktivet.
60.      Derfor taler systematiske betragtninger efter min opfattelse for en bred forståelse af begrebet »direkte linje«, hvorefter det kun er afgørende, at der ikke findes nogen mellemkobling af nettet.
e)      Direktivets mål
61.      Dette resultat fremkommer også ved en samlet betragtning af de mål, der forfølges med direktivet om det indre marked for elektricitet (18).
1)      Liberalisering af det indre marked for elektricitet
62.      Det taler indledningsvis til fordel for en bred forståelse af begrebet »direkte linje«, at direktivet om det indre marked for elektricitet tilstræber en omfattende liberalisering af det indre marked for elektricitet (19).
63.      Før liberaliseringen havde elektricitetsforsyningsvirksomhederne monopol i mange medlemsstater. Med direktiverne om det indre marked for elektricitet er der siden udstedelsen af direktiv 96/92 (20) sket en trinvis åbning af et fælles marked for elektricitetsforsyning. Målet er ikke kun at sikre konkurrencedygtige priser samt høje stander for energiforsyning og netstabilitet, men også at gennemføre bæredygtighedsmål. Dette udtrykkes i anden betragtning til det aktuelt gyldige direktiv 2019/944 (21).
64.      Direkte linjer er en komponent i et fuldstændigt åbent indre marked for elektricitet. Hvis kravene til de elektricitetsforbindelser, der kvalificeres som direkte linjer, er lavere, kan flere kunder drage fordel af levering via direkte linjer. En bred forståelse af begrebet »direkte linje« fremmer dermed den fortsatte liberalisering og integration af dette marked.
65.      I henhold til 35. betragtning til direktiv 96/92 »[bør] det [...] være muligt at give bevilling til etablering og anvendelse af direkte linjer«. I den aktuelle affattelse indeholder betragtningerne til direktivet ganske vist ikke en sådan udtrykkelig henvisning til de direkte linjers rolle med hensyn til målet om omfattende liberalisering.
66.      Den direkte linjes vigtige rolle for energiforsyningen fremgår imidlertid også uden en udtrykkelig nævnelse i betragtningerne tydeligt af artikel 7, stk. 1, i direktivet om det indre marked for elektricitet. Ifølge denne bestemmelse træffer medlemsstaterne de nødvendige foranstaltninger med henblik på at muliggøre, at alle producenter og elektricitetsleveringsvirksomheder bl.a. kan forsyne deres kunder via en direkte linje, og at enhver kunde kan blive forsynet via en direkte linje. De efterfølgende stykker i artikel 7 giver ganske vist medlemsstaterne mulighed for at begrænse godkendelsen af direkte linjer under særlige omstændigheder. Dette bekræfter imidlertid, at begrebet »direkte linje« i artikel 2, nr. 41), i direktivet om det indre marked for elektricitet principielt skal forstås bredt, og at medlemsstaterne kun kan begrænse etableringen af direkte linjer.
2)      Målet om grøn omstilling
67.      Direktivet om det indre marked for elektricitet har i henhold til direktivets artikel 1, stk. 2, desuden til formål gennem udnyttelse af fordelene ved et integreret marked at sikre en gnidningsløs overgang til et bæredygtigt lavemissionsenergisystem. Bæredygtighed nævnes bl.a. også i anden betragtning som et mål, som forfølges med dette direktiv.
68.      Direkte linjer er ganske vist ikke begrænset til levering af vedvarende energi, men de kan fremme målet om bæredygtighed.
69.      Direkte linjer giver nemlig kunderne mulighed for udelukkende at benytte »grøn« elektricitet uden at skulle tage omvejen omkring det offentlige net, hvor elektriciteten i dag endnu ikke stammer fuldt ud fra vedvarende energikilder. Situationen for Jelgavas autobusu parks i sag C-756/24, som ved hjælp af en direkte linje ønsker at modtage elektricitet fra et biomassekraftværk, er et godt eksempel på dette.
3)      Konflikt med målet om at sikre overkommelige energipriser
70.      I henhold til artikel 1, stk. 2, har direktivet om det indre marked for elektricitet imidlertid også til formål gennem udnyttelse af fordelene ved et integreret marked at sikre overkommelige og gennemsigtige energipriser og energiomkostninger for forbrugerne og en høj grad af forsyningssikkerhed.
71.      Ifølge Kommissionen skal begrebet »direkte linje« fortolkes strengt, fordi der for den elektricitet, der leveres via direkte linjer, ikke ydes noget bidrag til omkostningerne til det samlede elektricitetsnet, mens de kunder, der forsynes via nettet, skal betale de generelle netgebyrer for dette. Kommissionen henviser dermed til den begrundede bekymring, at energipriserne kan stige navnlig for husholdningskunder og små virksomheder, hvis kunderne (frem for alt store industrikunder) også kan lade sig forsyne via direkte linjer i tilfælde, hvor der findes en tilkobling til nettet, eller en sådan er mulig. Husholdningskunder og små virksomheder aftager nemlig mindre elektricitet, og det kan således næppe betale sig for producenter og leverandører at etablere en direkte linje til disse kunder. Samtidig stiger omkostningerne til vedligeholdelse og drift af nettet imidlertid for de resterende kunder, hvis store energikunder forlader nettet og – uden netgebyr – lader sig forsyne via direkte linjer.
72.      Selv om jeg deler Kommissionens bekymring, ser jeg ingen anledning til at udlede heraf, at lovgiver ønskede at imødegå dette problem gennem en streng forståelse af begrebet »direkte linje«.
73.      Som jeg allerede har beskrevet i punkt 55 ff., fører den omstændighed, at en elektricitetsforbindelse kvalificeres som en direkte linje, nemlig ikke nødvendigvis til, at der meddeles bevilling til denne linje. Tværtimod giver artikel 7, stk. 2-5, i direktivet om det indre marked for elektricitet medlemsstaterne mulighed for at nægte at meddele bevilling til at etablere en direkte linje, så længe de lægger objektive og ikkeforskelsbehandlende kriterier til grund og tager hensyn til betragtningerne i artikel 7, stk. 1. Inden for rammerne af medlemsstaternes skønsbeføjelser kan der tages hensyn til de potentielle negative virkninger på energipriserne for husholdningskunder og små slutkunder i forbindelse med bevillingen (jf. som beskrevet allerede i punkt 58 specielt artikel 7, stk. 5, og
artikel 9, stk. 5) (22). Desuden bør medlemsstaterne i henhold til 58. betragtning til direktivet om det indre marked for elektricitet generelt træffe de nødvendige foranstaltninger til at beskytte sårbare og energifattige kunder.
74.      Det tilkommer den forelæggende ret at prøve, om bevillingen til at etablere de omtvistede elektricitetsforbindelser i den foreliggende sag blev afslået på grund af bekymringen for konkrete negative virkninger, og om afslaget hviler på objektive og ikkeforskelsbehandlende kriterier (23).
3.      Foreløbigt resultat
75.      På grundlag af ovenstående betragtninger konkluderer jeg, at det ikke er afgørende for definitionen af en direkte linje, om der findes en tilslutning til nettet, eller om en sådan tilslutning er teknisk mulig eller økonomisk fornuftig. Det afgørende for definitionen af en direkte linje er alene, om kunden forsynes af producenten (24) uden om nettet.
B.      Fuldstændig adskillelse fra nettet (det andet spørgsmål i sag C-756/24)
76.      Med det andet spørgsmål i sag C-756/24 ønsker den forelæggende ret oplyst, om en kunde, som hidtil har været tilsluttet til nettet, også kan forbindes med en producent via en direkte linje, hvis kunden efter etableringen af den planlagte elektricitetsforbindelse ønsker at beholde den eksisterende tilslutning til nettet som reservetilslutning.
77.      Hvis det afgørende kriterium for en direkte linje, som beskrevet ovenfor, er, at kunden forsynes af producenten uden om nettet, kan det ikke være afgørende, om der eksisterer en reservetilslutning til nettet, eller om denne tilslutning eventuelt anvendes parallelt med den direkte linje.
78.      Denne opfattelse bekræftes af artikel 4 i direktivet om det indre marked for elektricitet, som garanterer kunden frit valg af leverandør. Ifølge denne bestemmelse sikrer medlemsstaterne, at alle kunder kan have mere end én elektricitetsleveringskontrakt på samme tid. Artikel 7, stk. 3, præciserer desuden, at dette også kan være direkte linje og nettilslutning ved siden af hinanden.
79.      Som Østrig har fremhævet, er den (kontrollerede) mulighed for at veksle mellem den direkte linje og nettet netop vigtig med hensyn til den aktive rolle, som nu tiltænkes kunderne som decentrale aktører i forbindelse med udnyttelsen af vedvarende energiformer, som ofte forekommer komplementært til forsyningen via nettet (25).
80.      Det er derfor ikke nødvendigt med en fuldstændig adskillelse af kunden fra nettet eller en frakobling (26), for at denne kan lade sig forsyne via en direkte linje.
C.      Tilslutning af flere kunder til den samme elektricitetsforbindelse (det andet spørgsmål i sag C-722/24)
81.      Med det andet spørgsmåls anden del i sag C-722/24 ønsker den forelæggende ret oplyst, om flere kunder kan tilsluttes via den samme direkte linje, eller om en direkte linje kun må benyttes til at forsyne en enkelt kunde.
82.      Det er min opfattelse, at også en elektricitetsforbindelse, som flere kunder er tilsluttet til, kan kvalificeres som en direkte linje. I modsætning til hvad der er tilfældet i artikel 2, nr. 41), første alternativ, i direktivet om det indre marked for elektricitet, foretog lovgiver nemlig ikke nogen begrænsning til den enkelte kunde i det andet alternativ. Den sproglige forskel mellem de to alternativer gør det klart, at der i det andet alternativ ikke stilles yderligere krav til kunden.
83.      Desuden taler direktivets målsætning om at give forbrugerne en decentral og komplementær rolle i forbindelse med den grønne omstilling af markedet for elektricitet, som omtalt i punkt 79, til fordel for den fortolkning, at flere kunder kan forsynes via én direkte linje.
84.      Den omstændighed, at der ikke blot allerede er tilsluttet andre kunder til den eksisterende forbindelse, som Elektro bizness ønsker at tilslutte sin kunde til, men at der også transporteres elektricitet til nettet via forbindelsen, er heller ikke til hinder for at kvalificere forbindelsen mellem Elektro bizness og den pågældende kunde som en direkte linje. Det er i denne forbindelse tilstrækkeligt, at Elektro bizness forsyner (også) denne kunde direkte (dvs. uden om nettet), og at tekniske foranstaltninger forhindrer, at der ukontrolleret kan strømme elektricitet fra nettet til denne kunde.
D.      Begrebet »produktionsanlæg« (det første spørgsmål i sag C-722/24)
85.      Med det første spørgsmål i sag C-722/24 ønsker den forelæggende ret desuden oplyst, om en elektricitetsforbindelse, der ejes af en producent, er forbundet med et kraftværk, tjener til transport af den producerede elektricitet og strækker sig ud over grænserne for det sted, hvor kraftværket er beliggende (27), er omfattet af begrebet isoleret produktionsanlæg som omhandlet i artikel 2, nr. 41), første alternativ, i direktivet om det indre marked for elektricitet. I denne forbindelse skal det konstateres, at den forelæggende ret med udtrykket »transport af den producerede elektricitet« – til forskel fra hvad affattelsen af det præjudicielle spørgsmål indikerer – ikke begrænser sit spørgsmål til »transmission« af elektricitet som omhandlet i dette direktivs artikel 2, nr. 34), men i ikketeknisk forstand sigter til alle former for transport af el.
86.      Desuden er det ufornødent at afgøre, om elektricitetsforbindelsen hører til det isolerede produktionsanlæg (det første alternativ) eller til producentens anlæg (det andet alternativ). Som jeg konstaterede allerede i punkt 39, er afgrænsningen mellem de to alternativer, der er reguleret i artikel 2, nr. 41), nemlig ikke afgørende i denne forbindelse.
87.      Den forelæggende ret er nærmere bestemt heller ikke så interesseret i at få oplyst, hvilket af alternativerne i artikel 2, nr. 41) – som er formuleret tvetydigt – den omtvistede elektricitetsforbindelse i sag C-722/24 skal henføres til. Den ønsker i stedet snarere en besvarelse af det generelle spørgsmål om, hvorvidt en elektricitetsforbindelse, som ikke forbinder en kunde med producentens anlæg, men med en eksisterende elektricitetsforbindelse, som fører til dette anlæg, kan kvalificeres som en direkte linje.
88.      Efter min opfattelse er det afgørende i denne forbindelse ikke den geografiske afgrænsning af producentens anlæg, men den funktionelle forbindelse mellem kunden og producenten ved hjælp af den direkte linje. Med andre ord er en elektricitetsforbindelse en direkte linje, hvis den tjener til producentens direkte levering til kunden, hvad enten det sker gennem kundens forbindelse med producentens anlæg eller med en elektricitetsforbindelse, som er forbundet med dette anlæg, så længe det generelle elektricitetsnet ikke indgår i forbindelsen.
E.      Kriteriet om den isolerede kunde og det isolerede produktionsanlæg (det første og det andet spørgsmål i sag C-722/24 og det tredje spørgsmål i sag C-756/24)
89.      Som jeg beskrev i punkt 39, er de to elektricitetsforbindelser, hvis bevilling er omtvistet i de to hovedsager, i hvert fald omfattet af artikel 2, nr. 41), i direktivet om det indre marked for elektricitet.
90.      Derimod er de omtvistede elektricitetsforbindelser ikke omfattet af denne bestemmelses første alternativ, fordi der i begge hovedsagerne findes forbindelser til nettet.
91.      De forskellige sprogversioner af direktivet om det indre marked for elektricitet er ganske vist ikke helt identiske med hensyn til produktionsanlæggets samt kundens beliggenhed i artikel 2, nr. 41), første alternativ, men de fleste fokuserer på denne beliggenheds separate, adskilte natur. Nogle sprogversioner, bl.a. den lettiske, den engelske og den franske (28), fremhæver ved anvendelsen af begreberne »izolēts lietotājs«, »isolated customer« eller »client isolé« kundens eller produktionsanlæggets isolerede, afsides eller adskilte beliggenhed. I andre sprogversioner såsom den estiske, den finske og den polske anvendes det lignende begreb separat (»eraldiasetseva tarbijaga«, »erilliseen asiakkaaseen« og »wydzielonym odbiorcą«). Begreberne »einzelner Kunde« henholdsvis »enskild kund«, som anvendes i den tyske og den svenske version, kan ligeledes forstås som alene eller enkeltvis.
92.      Ved en samlet betragtning fremgår det således, at artikel 2, nr. 41), første alternativ, i direktivet om det indre marked for elektricitet, som Østrig har gjort gældende, omfatter situationen med såkaldte isolerede anlæg, som ikke er tilsluttet nettet. Med forbehold af den forelæggende rets prøvelse er de omtvistede elektricitetsforbindelser i hovedsagerne på grund af de eksisterende forbindelser til nettet således ikke omfattet af anvendelsesområdet for dette alternativ.
V.      Forslag til afgørelse
93.      På baggrund af det ovenstående foreslår jeg, at Domstolen besvarer de af Augstākā tiesa (Senāts) (øverste domstol, Letland) forelagte spørgsmål på følgende måde:
»Artikel 2, nr. 41), i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv (EU) 2019/944 af 5. juni 2019 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ændring af direktiv 2012/27/EU, sammenholdt med artikel 7 heri, skal fortolkes således, at
–        en elektricitetsforbindelse kan anses for en direkte linje, hvis den tjener til direkte levering til kunden
–        det afgørende for definitionen af en direkte linje alene er, om kunden forsynes af producenten eller leveringsvirksomheden uden om nettet
–        en direkte linje kan være en elektricitetsforbindelse, hvormed en producent, som er tilsluttet til nettet, skal forbindes med en kunde, som er tilsluttet til nettet, så længe kunden via denne direkte linje af producenten forsynes direkte med elektricitet uden om nettet
–        definitionen af begrebet »direkte linje« også kan omfatte en elektricitetsforbindelse, som benyttes til at levere elektricitet til flere kunder.«
1 –      Originalsprog: tysk.
2 –      Europa-Parlamentets og Rådets Direktiv af 19.12.1996 om fælles regler for det indre marked for elektricitet (EFT 1997, L
27, s. 20).
3 –      Europa-Parlamentets og Rådets direktiv af 5.6.2019 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ændring af direktiv 2012/27/EU (EUT 2019, L
158, s. 125).
4 –      Den dobbelte formulering »Elektrizitätsversorgungsunternehmen Versorger« i den tyske version er tilsyneladende en redaktionel fejl [(o.a.: vedrører ikke den danske tekst)].
5 –      I sag C-722/24 omhandler begge de præjudicielle spørgsmål fortolkningen af begrebet »isoleret produktionsanlæg« henholdsvis »produktionsanlæg«, som kun findes i det første alternativ. Det tredje spørgsmål i sag C-756/24 omhandler fortolkningen af begrebet »isoleret kunde«, som ligeledes kun anvendes i det første alternativ.
6 –      Min fremhævelse.
7 –      I den tjekkiske version findes f.eks. i den anden forekomst »nebo« (»eller«).
8 –      Min fremhævelse.
9 –      Den lettiske lov om elektricitetsmarkedet afviger på dette punkt i lovens artikel 1, nr. 29, fra direktivets formulering, idet den definerer det andet alternativ som en elektricitetsforbindelse, »som forbinder en isoleret elektricitetsproducent med en operatør, der leverer direkte til anlæg, som denne selv ejer eller besidder, til tilknyttede virksomheder og til sine egne kunder«. Det bør alligevel være muligt at fortolke denne bestemmelse i overensstemmelse med direktivet således, at også en producent kan levere direkte til sine faciliteter, tilknyttede virksomheder og kunder. Dette fremgår navnlig af artikel 26 i lov om elektricitetsmarkedet, hvorefter »producenten har ret til at levere elektricitet til kunder eller til sine egne anlæg gennem en tilkobling med en direkte linje«.
10 –      Således også dom af 1.6.1961, Simon mod Domstolen (15/60, EU:C:1961:11, s. 225). Jf. også generaladvokat Trstenjaks forslag til afgørelse Quelle (C-404/06, EU:C:2007:682, punkt 58).
11 –      Europa-Parlamentets og Rådets direktiv af 26.6.2003 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 96/92/EF (EUT 2003, L
176, s. 37).
12 –      I henhold til artikel 2, nr. 15), i direktiv 2003/54 var en direkte linje »enten en elektricitetsforbindelse, der forbinder et isoleret produktionsanlæg med en isoleret kunde, eller en elektricitetsforbindelse, som forbinder en elektricitetsproducent og en forsyningsvirksomhed med henblik på direkte forsyning af deres egne faciliteter, datterselskaber og privilegerede kunder«.
13 –      Europa-Parlamentets og Rådets direktiv af
13.6.2024 om fælles regler for de indre markeder for vedvarende gas, naturgas og brint, om ændring af direktiv (EU) 2023/1791 og om ophævelse af direktiv 2009/73/EF (EUT
L, 2024/1788).
14 –      Min fremhævelse.
15 –      Min fremhævelse.
16 –      Dom af 28.11.2024, ENGIE Deutschland (C-293/23, EU:C:2024:992, præmis 77).
17 –      Idet den tyske lovgiver indførte kategorien »kundeanlæg«, som ikke findes i direktivet, formulerede lovgiver samtidig begrebet »distributionssystem« strengere, end det var fastsat i direktivet. Operatører af kundeanlæg var ikke omfattet af pligterne for distributionssystemoperatører, og der var derfor risiko for omgåelse af direktivets hensigter.
18 –      Såfremt en EU-bestemmelse kan fortolkes på flere måder, hvoraf kun den ene kan sikre bestemmelsens effektive virkning, skal der efter Domstolens faste praksis gives denne fortolkning prioritet; jf. bl.a. dom af 22.9.1988, Saarland m.fl. (187/87, EU:C:1988:439, præmis 19), og af 24.2.2000, Kommissionen mod Frankrig (C-434/97, EU:C:2000:98, præmis 21).
19 –      I denne retning allerede mit forslag til afgørelse Sabatauskas m.fl. (C-239/07, EU:C:2008:344, punkt 22).
20 –      I den mellemliggende periode har det allerede nævnte direktiv 2003/54/EF og Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2009/72/EF af 13.7.2009 om fælles regler for det indre marked for elektricitet og om ophævelse af direktiv 2003/54/EF (EUT 2009, L
211, s. 55) været gældende.
21 –      Ifølge denne betragtning er formålet med det indre marked for elektricitet at
»tilrettelægge konkurrenceprægede grænseoverskridende elektricitetsmarkeder og derved give alle slutkunder i Unionen, hvad enten der er tale om privatpersoner eller erhvervsdrivende, reelle valgmuligheder, nye forretningsmuligheder, konkurrencedygtige priser,
effektive investeringssignaler og højere servicestandarder samt at bidrage til forsyningssikkerhed og bæredygtighed«. Jf. også allerede fjerde betragtning til direktiv 96/92 samt tredje og femte betragtning til direktiv 2009/72.
22 –      Således allerede mit forslag til afgørelse Sabatauskas m.fl. (C-239/07, EU:C:2008:344, punkt 43). Jf. også dom af 9.10.2008, Sabatauskas m.fl. (C-239/07, EU:C:2008:551, præmis 48), og generaladvokat Pitruzzellas forslag til afgørelse Elektrorazpredelenie Yug (C-31/18, EU:C:2019:421, punkt 43).
23 –      Dom af 9.10.2008, Sabatauskas m.fl. (C-239/07, EU:C:2008:551, præmis 48); generaladvokat Pitruzzellas forslag til afgørelse Elektrorazpredelenie Yug (C-31/18, EU:C:2019:421, punkt 43).
24 –      Dette gælder også for de øvrige konstellationer, som er omfattet af artikel 2, nr. 41).
25 –      Jf. f.eks. artikel 15 (»Aktive kunder«) eller artikel 16 (»Borgerenergifællesskaber«) i samt 42. og 47. betragtning til direktivet om det indre marked for elektricitet.
26 –      Jelgavas autobusu parks afgav en erklæring til tilsynsmyndigheden om, at frakobling fra nettet ville være garanteret under tilslutningen til den planlagte direkte linje.
27 –      Dette ønsker den forelæggende ret at definere ved hjælp af postadressen.
28 –      Ligeledes f.eks. i den italienske version (»cliente isolato«), den danske (»isoleret kunde«) og den portugisiske version (»cliente isolado«).