62021CJ0057_RES
Sag C-57/21
RegioJet a.s.
mod
České dráhy a.s.
(anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Nejvyšší soud (øverste domstol, Den Tjekkiske Republik))
Domstolens dom (Anden Afdeling) af 12. januar 2023
»Præjudiciel forelæggelse – konkurrence – misbrug af dominerende stilling – regler for søgsmål i henhold til national ret angående erstatning for overtrædelser af bestemmelser i medlemsstaternes og Den Europæiske Unions konkurrenceret – direktiv 2014/104/EU – artikel 5 og 6 – fremlæggelse af beviser – beviser i en konkurrencemyndigheds sagsakter – verserende procedure ved Europa-Kommissionen vedrørende en overtrædelse af konkurrencereglerne – nationalt erstatningssøgsmål om samme overtrædelse – betingelser for fremlæggelse af beviser«
Konkurrence – søgsmål om erstatning for skade forårsaget af overtrædelser af konkurrencereglerne – direktiv 2014/104 – tidsmæssig anvendelse – materielle bestemmelser – forbud mod anvendelse af den nationale gennemførelseslovgivning med tilbagevirkende kraft – ikke-materielle bestemmelser – forbud mod anvendelse af den nationale gennemførelseslovgivning på søgsmål anlagt før den 26. december 2014
(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/104, art. 22)
(jf. præmis 36-39)
Konkurrence – søgsmål om erstatning for skade forårsaget af overtrædelser af konkurrencereglerne – direktiv 2014/104 – tidsmæssig anvendelse – bestemmelser, der tilsigter at give de nationale domstole mulighed for at kræve fremlæggelse af relevante beviser, som er undergivet sagsøgte eller tredjemands rådighed – ikke-materielle bestemmelser
(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/104, art. 5, stk. 1, første afsnit, art. 6 og art. 22, stk. 2)
(jf. præmis 40-47)
Konkurrence – søgsmål om erstatning for skade forårsaget af overtrædelser af konkurrencereglerne – direktiv 2014/104 – bestemmelser, der tilsigter at give de nationale domstole mulighed for at kræve fremlæggelse af beviser, der fremgår af sagsakterne for en konkurrencemyndighed – den nationale rets mulighed for at kræve fremlæggelse af beviser, selv om sagen er udsat på grund af en verserende sag for Kommissionen – lovlighed – betingelser
(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/104, art. 5 og 6)
(jf. præmis 48-61 og 64-78 samt domskonkl. 1)
Konkurrence – søgsmål om erstatning for skade forårsaget af overtrædelser af konkurrencereglerne – direktiv 2014/104 – bestemmelser, der tilsigter at give de nationale domstole mulighed for at kræve fremlæggelse af beviser, der fremgår af sagsakterne for en konkurrencemyndighed – fremlæggelse af de beviser, der er opregnet i direktivets artikel 6, stk. 5 – betingelser – afslutning af sagen for konkurrencemyndigheden – den nationale konkurrencemyndigheds udsættelse af sagen i afventning af Kommissionens endelige afgørelse – retsakt, som ikke udgør sagens afslutning
(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/104, art. 6, stk. 5)
(jf. præmis 82-91 og domskonkl. 2)
Konkurrence – søgsmål om erstatning for skade forårsaget af overtrædelser af konkurrencereglerne – direktiv 2014/104 – bestemmelser, der tilsigter at give de nationale domstole mulighed for at kræve fremlæggelse af beviser, der fremgår af sagsakterne for en konkurrencemyndighed – fremlæggelse af de beviser, der er opregnet i direktivets artikel 6, stk. 5 – medlemsstaternes udvidelse af listen over beviser i denne bestemmelse – ikke tilladt
(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/104, art. 5, stk. 8, art. 6, stk. 5 og 9)
(jf. præmis 103-109 og 112 samt domskonkl. 3)
Konkurrence – søgsmål om erstatning for skade forårsaget af overtrædelser af konkurrencereglerne – direktiv 2014/104 – bestemmelser, der tilsigter at give de nationale domstole mulighed for at kræve fremlæggelse af beviser, der fremgår af sagsakterne for en konkurrencemyndighed – ordning, som giver de nationale retsinstanser mulighed for at kræve fremlæggelse af beviser som en retsbevarende foranstaltning og at udsætte undersøgelsen af bevisernes art – lovlighed – betingelser
(Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/104, art. 5, stk. 8, art. 6, stk. 5 og 9)
(jf. præmis 113-128 og domskonkl. 4)
Resumé
I 2015 anlagde RegioJet, en virksomhed, som udbyder persontransporttjenester med jernbane på forbindelsen mellem Prag og Ostrava, et erstatningssøgsmål mod České dráhy ved Městský soud v Praze (byretten i Prag, Den Tjekkiske Republik) med påstand om erstatning for en skade, der var forårsaget af dette selskabs angivelige overtrædelser af konkurrencereglerne.
I 2012 havde den tjekkiske konkurrencemyndighed allerede indledt en administrativ procedure om et muligt misbrug af dominerende stilling begået af České dráhy, hvilken procedure blev udsat i 2016, efter at Kommissionen indledte en procedure vedrørende samme adfærd.
I forbindelse med erstatningssøgsmålet forudsatte RegioJet en begæring for byretten i Prag om fremlæggelse af flere dokumenter, som virksomheden antog var i České dráhys besiddelse. Den tjekkiske konkurrencemyndighed oplyste imidlertid, at de begærede dokumenter, som den var i besiddelse af i forbindelse med den administrative procedure, ligesom de øvrige ønskede dokumenter, som sammen med disse udgjorde et komplet sæt af dokumenter, ikke kunne fremlægges, før denne procedure var blevet endeligt afsluttet.
Efter at have adspurgt Kommissionen herom imødekom byretten i Prag imidlertid begæringen om fremlæggelse af dokumenter og pålagde České dráhy at tilføre sagsakterne dokumenter med oplysninger, som dette selskab udtrykkeligt havde udarbejdet til brug for proceduren for den tjekkiske konkurrencemyndighed, samt oplysninger, der skulle opbevares uafhængigt af den pågældende sag. Denne ret besluttede at udsætte hovedsagen om erstatningssøgsmålet, indtil den af Kommissionen indledte procedure var afsluttet.
Vrchní soud v Praze (appeldomstolen i Prag, Den Tjekkiske Republik) stadfæstede afgørelsen om påbud om fremlæggelse af dokumenter og traf med henblik på beskyttelse af de fremlagte beviser beslutning om retslig deponering heraf.
Nejvyšší soud (øverste domstol, Den Tjekkiske Republik) skulle som kassationsdomstol træffe afgørelse om lovligheden af afgørelsen truffet af appeldomstolen i Prag og besluttede at spørge Domstolen om fortolkningen af direktiv 2014/104 om erstatning til ofre for konkurrencebegrænsende praksis (
1
), hvis artikel 5 og 6 fastsætter regler for fremlæggelse af de ønskede beviser i et erstatningssøgsmål i national ret for overtrædelser af bestemmelser i medlemsstaternes og Den Europæiske Unions konkurrenceret (
2
).
Ved fortolkningen af artikel 5 og 6 i direktiv 2014/104 gav Domstolen præciseringer med hensyn til rækkevidden af de nationale retsinstansers beføjelser i forbindelse med en begæring om fremlæggelse af beviser vedrørende erstatningssøgsmål som følge af overtrædelser af konkurrenceretten samt beskyttelsen af sådanne beviser i medfør af direktiv 2014/104, når disse vedrører en administrativ procedure på det konkurrenceretlige område, der endnu ikke er afsluttet
Domstolens bemærkninger
Indledningsvis bemærkede Domstolen, at direktiv 2014/104 udtrykkeligt fastsætter betingelserne for den tidsmæssige anvendelse af direktivets, i medfør af EU-retten, processuelle og materielle bestemmelser.
I det foreliggende tilfælde bemærkede Domstolen, at muligheden for at pålægge sagsøgte eller tredjemand at fremlægge relevante beviser, som er undergivet deres rådighed, på de betingelser, der er fastsat i artikel 5 og 6 i direktiv 2014/104, kun vedrører processuelle foranstaltninger, der finder anvendelse ved de nationale retter, og således ikke direkte påvirker parternes retsstilling.
På denne baggrund er artikel 5 og 6 i direktiv 2014/104 for det første ikke blandt direktivets materielle bestemmelser som omhandlet i dettes artikel 22, stk. 1, og er følgelig en del af de andre bestemmelser, der er omhandlet i det nævnte direktivs artikel 22, stk. 2, som i henhold til denne bestemmelse finder anvendelse på erstatningssøgsmål, der er blevet anlagt efter den 26. december 2014. For det andet betød den omstændighed, at den tjekkiske lovgiver havde besluttet, at de nationale bestemmelser til gennemførelse af de processuelle bestemmelser i direktiv 2014/104 også fandt direkte og ubetinget anvendelse på søgsmål, der blev anlagt inden datoen for gennemførelse af dette direktiv i national ret, men efter den 26. december 2014, at direktivets artikel 5 og 6 fandt anvendelse på det søgsmål, som verserede for den forelæggende ret, eftersom det blev anlagt i 2015.
Med hensyn til realiteten fremhævede Domstolen indledningsvis, at de nationale domstoles rolle i forbindelse med afgørelsen af tvister om erstatning til ofre for konkurrencebegrænsende adfærd supplerer medlemsstaternes konkurrencemyndigheders rolle. Med vedtagelsen af direktiv 2014/104 tog EU-lovgiver netop udgangspunkt i konstateringen om, at der skulle være samspil mellem de offentlige myndigheders gennemførelse af EU’s konkurrenceregler (public enforcement) og erstatningssøgsmålene for overtrædelse af disse regler i den private sektor (private enforcement), bl.a. i forhold til ordningerne for aktindsigt i dokumenter hos konkurrencemyndighederne.
Hvad angår erstatningssøgsmål for overtrædelse af konkurrencereglerne afspejler de bestemmelser, der gælder for fremlæggelse af dokumenter, som er fastsat i artikel 5-8 i direktiv 2014/104, en afvejning mellem på den ene side effektiviteten af søgsmål anlagt af konkurrencemyndighederne og på den anden side effektiviteten af erstatningssøgsmål anlagt af personer, der mener at have lidt skade som følge af en konkurrencebegrænsende praksis. Selv om direktiv 2014/104, henset til den informationsasymmetri, der ofte kendetegner tvister vedrørende erstatningssøgsmål for skader, der er forvoldt som følge af overtrædelser af konkurrenceretten, har til formål at forbedre adgangen til beviser for ofre for konkurrencebegrænsende adfærd, opstiller direktivet ligeledes strenge rammer herfor.
Henset til disse præciseringer behandlede Domstolen i første række spørgsmålet om, hvorvidt en national retsinstans, for hvilken et erstatningssøgsmål vedrørende en overtrædelse af konkurrenceretten verserer, kan pålægge fremlæggelse af beviser, idet den udsætter den retslige procedure, henset til den administrative procedure, der fortsat verserer for Kommissionen.
Domstolen fastslog i denne henseende, at artikel 16, stk. 1, i forordning nr. 1/2003 (
3
) ganske vist kræver, at de nationale retsinstanser skal afholde sig fra at træffe afgørelser, der er i strid med en afgørelse, som Kommissionen har til hensigt at træffe i en procedure, som den har indledt, og med henblik herpå vurdere, om det er nødvendigt at udsætte sagen. Det følger imidlertid af en samlet læsning af bestemmelserne i direktiv 2014/104, at direktivet ikke pålægger medlemsstaternes nationale domstole at udsætte deres procedurer i forbindelse med de erstatningssøgsmål for overtrædelse af konkurrencereglerne, som de er forelagt, fordi der er blevet indledt en procedure for Kommissionen vedrørende de samme overtrædelser.
Herom præciserede Domstolen, at når en national ret beslutter at kræve fremlæggelse af beviser fra parterne eller tredjemand i forbindelse med et erstatningssøgsmål, der er blevet udsat, fordi Kommissionen har indledt en procedure, træffer nævnte ret principielt ikke en afgørelse, der kan være i strid med en afgørelse, som Kommissionen har til hensigt at træffe.
Den nationale ret kan imidlertid begrænse fremlæggelsen af beviser til det, der er strengt relevant, proportionalt og nødvendigt, idet den sikrer, at en sådan fremlæggelse ikke vil gribe forstyrrende ind i Kommissionens igangværende undersøgelse. Med henblik herpå skal denne ret foretage en nøje prøvelse af de begærede bevisers relevans, forbindelsen mellem disse beviser og det fremsatte erstatningskrav, den tilstrækkeligt præcise angivelse af de nævnte beviser og disses proportionalitet. Som led heri skal den nationale ret ligeledes tage hensyn til den omstændighed, at erstatningssøgsmålet eventuelt er blevet udsat.
I anden række besvarede Domstolen det præjudicielle spørgsmål om, hvorvidt udsættelsen af den administrative procedure, som en national konkurrencemyndighed havde indledt, som følge af Kommissionens indledning af en procedure kunne sidestilles med en metode til afslutning af proceduren »på anden måde« som omhandlet i artikel 6, stk. 5, i direktiv 2014/104, hvilket giver den nationale ret kompetence til at pålægge fremlæggelse af dokumenter, som henhører under denne procedure, og som er omfattet af nævnte bestemmelse (
4
).
I denne henseende bemærkede Domstolen, at når der i direktiv 2014/104 henvises til den omstændighed, at sagen afsluttes med vedtagelsen af en afgørelse »eller på anden måde«, er der tale om foranstaltninger, hvorved en national konkurrencemyndighed beslutter, at det, henset til indholdet af de oplysninger, der er indsamlet i løbet af sagen, er muligt eller endog nødvendigt at træffe afgørelse og afslutte denne. Derimod udgør en udsættelse af den administrative procedure, indtil Kommissionen har afsluttet undersøgelsen i den pågældende sag, kun en foreløbig forholdsregel, som ikke kan sidestilles med en afslutning af proceduren.
I tredje række præciserede Domstolen, at artikel 6, stk. 5, litra a), og artikel 6, stk. 9, i direktiv 2014/104 er til hinder for en national lovgivning, som midlertidigt begrænser fremlæggelse af alle oplysninger, der er fremlagt i forbindelse med en administrativ procedure på konkurrencerettens område.
Det fremgår nemlig utvetydigt af ordlyden af artikel 6, stk. 5, litra a), i direktiv 2014/104, sammenholdt med 25. betragtning hertil, at den midlertidige beskyttelse, der ydes i henhold til denne bestemmelse, ikke vedrører alle oplysninger, der er blevet forelagt konkurrencemyndigheden, men udelukkende oplysninger, der er blevet specifikt udarbejdet med henblik på en procedure iværksat af denne myndighed.
Denne konstatering underbygges af en systematisk fortolkning af direktiv 2014/104. Herom fremhævede Domstolen bl.a., at den omstændighed, at medlemsstaterne kan udvide omfanget af oplysninger, der først kan pålægges fremlagt efter afslutningen af proceduren som omhandlet i direktivets artikel 6, stk. 5, kan resultere i en mere begrænset fremlæggelse af beviser i strid med logikken i dette direktivs artikel 5, stk. 8, som udtrykkeligt tillader medlemsstaterne at vedtage regler, der fører til en mere omfattende fremlæggelse af beviser.
I fjerde og sidste række anførte Domstolen, at direktiv 2014/104 ikke er til hinder for, at en national ret under anvendelse af et nationalt processuelt instrument pålægger fremlæggelse af beviser, alene for at disse deponeres retsligt, og at de først skal fremlægges, når denne ret har efterprøvet, om videregivelsen skal afvente afslutningen af den igangværende administrative procedure. Forudsat at de krav, der følger af proportionalitetsprincippet, er overholdt, kan et sådant processuelt instrument nemlig bidrage til effektiviteten af erstatningssøgsmål anlagt som følge af overtrædelse af konkurrencereglerne, samtidig med at den beskyttelse, som visse beviser nyder i medfør af artikel 6, stk. 5, i direktiv 2014/104, sikres.
(
1
) – Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/104/EU af 26.11.2014 om visse regler for søgsmål i henhold til national ret angående erstatning for overtrædelser af bestemmelser i medlemsstaternes og Den Europæiske Unions konkurrenceret (EUT 2014, L 349, s. 1).
(
2
) – Direktivets artikel 5 fastsætter regler, der som helhed skaber en generel ordning for fremlæggelse af ønskede beviser i forbindelse med erstatningssøgsmål i national ret for overtrædelser af bestemmelser i medlemsstaternes og Den Europæiske Unions konkurrenceret. Som supplement til denne bestemmelse indeholder nævnte direktivs artikel 6 de særlige bestemmelser om fremlæggelse af beviser i sagsakter fra myndigheder med ansvar for håndhævelse af konkurrencereglerne.
(
3
) – Rådets forordning nr. 1/2003 af 16.12.2002 om gennemførelse af konkurrencereglerne i […] artikel [101 TEUF og 102 TEUF] (EFT 2003, L 1, s. 1).
(
4
) – I henhold til artikel 6, stk. 5, i direktiv 2014/104 kan de nationale retsinstanser efter afslutningen af den procedure, som en konkurrencemyndighed har indledt, pålægge fremlæggelse af oplysninger, som er udarbejdet af en fysisk eller juridisk person specifikt til brug for en konkurrencemyndigheds behandling af sagen, oplysninger, som er udarbejdet af konkurrencemyndigheden og fremsendt til parterne i forbindelse med dens behandling af sagen, samt forligsredegørelser, der er trukket tilbage.