61962J0019
DOMSTOLENS DOM
AF 14. DECEMBER 1962 (
1
)
Fédération nationale de la boucherie en gros et du commerce en gros des viandes m. fl. mod Rådet for Det europæiske økonomiske Fællesskab
Forenede sager 19 — 22/62
Processprog: Tysk og fransk
Angående:
Annullationssøgsmål mod artikel 2, stk. 1, 2. punktum i Rådets forordning nr. 26 (EFT-specialudgave 1959 — 1962, s. 120; org. ref. JO nr. 30, s. 993).
Domskonklusion :
Søgsmålene afvises fra realitetsbehandling.
Generaladvokatens forslag til afgørelse :
at søgsmålene afvises.
Sammendrag
1.
Retspleje — annullationssøgsmål — fysiske og juridiske personers søgsmål mod EØF-forordninger — antagelse til realitetsbehandling
(EØF-traktaten, artikel 173)
2.
Retspleje — annullationssøgsmål — beslutning i den i EØF-traktatens artikel 173, stk. 2 forudsatte betydning — begreb
(EØF-traktaten, artiklerne 173, 189)
3.
Administrative retsakter — EØF-institutionernes retsakter — beslutning og forordning — sondring — kriterier
(EØF-traktaten, artikel 189)
4.
Administrative retsakter — karakter — kriterier (
2
)
(EØF-traktaten, artiklerne 173, 189)
5.
Retspleje — annullationssøgsmål — fysiske og juridiske personers søgsmål — forordninger — bestemmelser med karakter af en beslutning — antagelse til realitetsbehandling
(EØF-traktaten, artikel 173)
6.
Retspleje — annullationssøgsmål — EØF-retsakter — individuelt berørte personer — retsakt, der påvirker en gruppe fysiske eller juridiske personers generelle interesser — organisation som repræsentant for denne gruppe
(EØF-traktaten, artikel 173)
1.
Andre fysiske og juridiske personer end medlemsstaterne har ikke kompetence til at anlægge annullationssøgsmål mod Rådets eller Kommissionens forordninger.
2.
Ordet »beslutning« i artikel 173 har den tekniske betydning, der fremgår af artikel 189, hvori der foretages en skarp sondring især mellem begreberne »beslutning« og »forordning«.
3.
Kriteriet for sondringen mellem begrebet »beslutning« og begrebet »forordning« skal søges i, om den pågældende retsakt er »almengyldig« eller ikke.
En beslutning berører bestemte personer individuelt; det væsentligste kendemærke for en' beslutning fremgår af begrænsningen til »dem, den angiver at være rettet til«.
En forordning, som i det væsentlige er at normativ karakter, retter sig ikke til et begrænset antal angivne eller på anden måde identificerbare adressater, men finder anvendelse på objektivt bestemte situationer. Den skaber umiddelbare retsvirkninger i alle medlemsstaterne for personkredse, som er bestemt på almen og abstrakt måde.
4.
Bedømmelsen af den retlige karakter af en af Rådet eller Kommissionen udstedt retsakt afhænger ikke kun af dens officielle betegnelse men må i første række tage hensyn til dens genstand og indhold.
5.
Nar en retsakt, skønt den i sin helhed udgør en egentlig forordning, indeholder bestemmelser, som efter deres karakter berører bestemte fysiske eller juridiske personer umiddelbart og individuelt, har disse bestemmelser ikke forordningskarakter og kan derfor anfægtes af de pågældende.
6.
En organisation, som repræsenterer en gruppe fysiske eller juridiske personer, er ikke individuelt berørt af en retsakt, som påvirker denne gruppes generelle interesser.
(
1
) – Oversat fra fransk.
(
2
) – Jf. sammendrag i dom 20/58, Sml. 1954 — 64, s. 133; org. ref. Rec. V, s. 167.