61994CJ0296_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-296/94,
angaaende en anmodning, som Finanzgericht Hamburg i medfoer af EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for naevnte ret verserende sag,
Bernhard Pietsch
mod
Hauptzollamt Hamburg-Waltershof,
at opnaa en praejudiciel afgoerelse vedroerende gyldigheden af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2163/92 af 30. juli 1992 om opkraevning af et tillaegsbeloeb som fastsat ved forordning (EOEF) nr. 3429/80, (EOEF) nr. 796/81 og (EOEF) nr. 1755/81 om fastsaettelse af beskyttelsesforanstaltninger vedroerende indfoersel af konserves fremstillet af dyrkede svampe (EFT L 217, s. 16),
har
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, C.N. Kakouris (refererende dommer), og dommerne G.F. Mancini og J.L. Murray,
generaladvokat: F.G. Jacobs
justitssekretaer: ekspeditionssekretaer H.A. Ruehl,
efter at der er indgivet skriftlige indlaeg af:
° Bernhard Pietsch ved advokat Ulrich Lorenz-Meyer, Hamburg
° den spanske regering ved Director General de Coordinación Jurídica e Institucional Comunitaria Alberto Navarro González og Abogado del Estado Rosario Silva de Lapuerta, Statens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede
° Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved Klaus Dieter Borchardt, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtiget,
paa grundlag af retsmoederapporten,
efter at der er afgivet mundtlige indlaeg i retsmoedet den 1. februar 1996,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 14. marts 1996,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved kendelse af 22. september 1994, indgaaet til Domstolen den 4. november 1994, har Finanzgericht Hamburg i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt et praejudicielt spoergsmaal vedroerende gyldigheden af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2163/92 af 30. juli 1992 om opkraevning af et tillaegsbeloeb som fastsat ved forordning (EOEF) nr. 3429/80, (EOEF) nr. 796/81 og (EOEF) nr. 1755/81 om fastsaettelse af beskyttelsesforanstaltninger vedroerende indfoersel af konserves fremstillet af dyrkede svampe (EFT L 217, s. 16, herefter "den omtvistede forordning").
2 Spoergsmaalet er blevet rejst under en tvist mellem Bernhard Pietsch og Hauptzollamt Hamburg-Waltershof (herefter "Hauptzollamt") vedroerende betalingen af det tillaegsbeloeb, som Hauptzollamt har opkraevet i medfoer af den omtvistede forordning.
Faellesskabets forskrifter
3 Ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3429/80 af 29. december 1980 om fastsaettelse af beskyttelsesforanstaltninger vedroerende indfoersel af champignonkonserves (EFT L 358, s. 66), som var udstedt i henhold til artikel 14 i Raadets forordning (EOEF) nr. 516/77 af 14. marts 1977 om den faelles markedsordning for produkter forarbejdet paa basis af frugt og groentsager (EFT L 73, s. 1), blev importkontingentet for champignonkonserves fra tredjelande for kvartalet mellem den 1. januar og den 31. marts 1981 fastsat til 7 196 tons. I medfoer af forordningen blev der endvidere indfoert foranstaltninger til kontrol med indfoerslerne ved udstedelse af importlicenser, ligesom der blev opkraevet et tillaegsbeloeb paa 175 ECU pr. 100 kg netto for det tilfaelde, at de maengder konserves, der blev importeret og bragt i fri omsaetning i Faellesskabet, oversteg den maengde, som var fastsat i forordningen.
4 For det efterfoelgende kvartal mellem den 1. april og den 30. juni 1981 vedtog Kommissionen forordning (EOEF) nr. 796/81 af 27. marts 1981 om fastsaettelse af beskyttelsesforanstaltninger vedroerende indfoersel af champignonkonserves (EFT L 82, s. 8), der ligeledes var udstedt i henhold til artikel 14 i forordning nr. 516/77. Ved denne forordning blev importkontingentet fastsat til 7 618 tons, ligesom det blev fastsat, at der tillige skulle opkraeves et tillaegsbeloeb paa 175 ECU pr. 100 kg netto, saafremt denne maengde blev overskredet.
5 For kvartalet mellem den 1. juli og den 30. september 1981 blev importkontingentet fastsat til 5 736 tons ved Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1755/81 af 30. juni 1981 om fastsaettelse af beskyttelsesforanstaltninger vedroerende indfoersel af konserves fremstillet af dyrkede svampe (EFT L 175, s. 23), som ligeledes var udstedt i henhold til artikel 14 i forordning nr. 516/77, ligesom det blev fastsat, at der skulle opkraeves et tillaegsbeloeb paa 160 ECU pr. 100 kg netto, saafremt denne maengde blev overskredet.
6 Ved domme af 16. oktober 1991 i sag C-24/90, Werner Faust (Sml. I, s. 4905) og i sag C-25/90, Wuensche (Sml. I, s. 4939) samt i sag C-26/90, Wuensche (Sml. I, s. 4961), fastslog Domstolen, at artikel 1 i forordning nr. 3429/80, nr. 796/81 og nr. 1755/81 var ugyldig for saa vidt angaar stoerrelsen af den fastsatte tillaegsafgift, idet den var i strid med proportionalitetsprincippet.
7 For at opfylde disse domme vedtog Kommissionen den i sagen omtvistede forordning, hvorved den med tilbagevirkende gyldighed nedsatte det tillaegsbeloeb, som var fastsat i de tre forordninger vedroerende beskyttelsesforanstaltninger over for de indfoersler, der blev foretaget mellem den 1. januar og den 30. september 1981, til 105 ECU pr. 100 kg netto.
Tvisten i hovedsagen
8 Det fremgaar af forelaeggelseskendelsen, at Bernhard Pietsch i perioden mellem den 5. og 11. marts 1981 ° paa hvilket tidspunkt forordning nr. 3429/80 var i kraft ° ansoegte om tilladelse til at bringe et parti champignonkonserves i fri omsaetning, som ifoelge dennes erklaeringer hidroerte fra Korea. Hans ansoegning blev efterkommet, og der blev ikke i foerste omfang opkraevet noget beloeb.
9 Efter en raekke administrative undersoegelser viste det sig, at de omhandlede partier champignonkonserves i realiteten var blevet importeret fra Taiwan. Hauptzollamt aendrede derefter sin oprindelige afgiftsafgoerelse og opkraevede i medfoer af forordning nr. 3429/80 et tillaegsbeloeb af Pietsch paa 365 530,06 DM med den begrundelse, at han ikke i forbindelse med fortoldningen havde fremlagt nogen importlicens, hvorpaa varens noejagtige oprindelse var angivet.
10 Efter at Pietsch forgaeves havde klaget, anlagde han sag ved Finanzgericht Hamburg den 27. november 1984. Mens denne sag verserede, nedsatte Hauptzollamt ved sin anden aendrede afgiftsafgoerelse af 22. november 1993 det tillaegsbeloeb, der skulle opkraeves efterfoelgende i henhold til den omtvistede forordning ° som i mellemtiden var blevet udstedt ° fra 365 530,06 DM til 219 213,47 DM.
11 Bernhard Pietsch nedlagde herefter paastand ved Finanzgericht Hamburg om ophaevelse af denne anden aendrede afgiftsafgoerelse.
12 Under sagen gjorde Pietsch i det vaesentlige gaeldende, at artikel 1 i den omtvistede forordning, hvorved tillaegsbeloebet ifoelge til forordning nr. 3429/80 var blevet nedsat fra 175 til 105 ECU pr. 100 kg netto, var ugyldig. Han gjorde gaeldende, at det som foelge af de principper, Domstolen havde fastslaaet i foernaevnte dom i sagen Werner Faust, var retsstridigt at opkraeve selv et tillaegsbeloeb paa 105 ECU pr. 100 kg netto, naar et saadant beloeb var fastsat uden graduering efter kvalitetsklasser, idet beloebet ikke var sagligt begrundet, men i strid med proportionalitetsprincippet og uforholdsmaessigt hoejt.
13 Finanzgericht Hamburg har herefter besluttet at udsaette afgoerelsen og at forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
"Er artikel 1 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2163/92 gyldig?"
Det forelagte spoergsmaal
14 Med spoergsmaalet oensker den nationale ret i det vaesentlige oplyst, om stoerrelsen af det tillaegsbeloeb, som er fastsat i den omtvistede forordning, er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet.
15 Efter Domstolens faste praksis foelger det af proportionalitetsprincippet, at lovligheden af foranstaltninger, hvorved de erhvervsdrivende paalaegges oekonomiske byrder, er betinget af, at foranstaltningerne er egnede til og noedvendige for at naa de maal, der lovligt forfoelges med de paagaeldende bestemmelser. Saafremt der er mulighed for at vaelge mellem flere egnede foranstaltninger, skal den mindst bebyrdende foranstaltning vaelges, og byrderne maa ikke vaere uforholdsmaessige i forhold til de tilsigtede maal (jf. bl.a. dom af 11.7.1989, sag 265/87, Schraeder, Sml. s. 2237, praemis 21).
16 Formaalet med den omtvistede forordning maa derfor foerst undersoeges, hvorefter det maa afgoeres, om det nedsatte tillaegsbeloeb paa 105 ECU pr. 100 kg netto er en egnet foranstaltning og opfylder kravet om forholdsmaessighed.
17 Den omtvistede forordning har hjemmel i Raadets forordning (EOEF) nr. 426/86 af 24. februar 1986 om den faelles markedsordning for produkter forarbejdet paa basis af frugt og groentsager (EFT L 49, s. 1), navnlig denne forordnings artikel 18, hvorefter Kommissionen i tilfaelde af alvorlige markedsforstyrrelser efter anmodning fra en medlemsstat eller paa eget initiativ kan traeffe de noedvendige foranstaltninger, der derpaa meddeles medlemsstaterne, og som finder oejeblikkelig anvendelse.
18 Det fremgaar af foerste betragtning til den omtvistede forordning, at denne blev vedtaget paa foranledning af de foernaevnte domme i sagerne Werner Faust og Wuensche, hvorved Domstolen kendte forordningerne nr. 3429/80, nr. 796/81 og nr. 1755/81 ugyldige med den begrundelse, at tillaegsbeloebets stoerrelse var fastsat uden graduering efter den paagaeldende champignonkonserves' oprindelse og kvalitetsklasse, hvilket foroegede omkostningerne for importeret champignonkonserves, isaer for de ringere kvalitetsklasser heraf, da indfoerslen af champignoner af denne kvalitet derved blev ramt haardere end de oevrige.
19 Ifoelge anden betragtning til den omtvistede forordning var formaalet med de forordninger, som blev underkendt, at modvirke indfoerslen af en stoerre maengde champignonkonserves til Faellesskabet end den, som var angivet i forordningerne, hvorfor det for at naa et saadant maal var noedvendigt at anvende beskyttelsesforanstaltninger over for alle indfoersler, uanset tredjeland og kvalitetsklasse.
20 Ifoelge tredje betragtning til forordningen var det noedvendigt at fastsaette beloebet saa hoejt, at det tilstraebte maal kunne naas; beloebet maatte derfor fastsaettes til en ensartet stoerrelse for alle de beroerte produkter, saa man undgik, at de erhvervsdrivende ved indfoerslen havde nogen tilskyndelse til navnlig at angive konserves af ringere kvalitet, da det, saafremt beloebet var gradueret efter produktets kvalitet, var vanskeligt at kontrollere varerne effektivt, idet der ikke er fastsat nogen praecis definition af de forskellige kvalitetsklasser paa EF-niveau.
21 Endelig anfoeres det i fjerde betragtning, at Domstolen ikke havde paatalt, at det fastsatte beloeb omtrentlig svarede til kostprisen for champignonkonserves i Faellesskabet, og at man for at undgaa, at tillaegsbeloebet for ringere kvalitetsklasser af champignonkonserves fra tredjelande maerkbart oversteg produktionsomkostningerne for den tilsvarende champignonkonserves i Faellesskabet, burde fastsaette beloebet til en saadan stoerrelse, at det svarede til kostprisen i Faellesskabet for champignonkonserves af tredje sortering.
22 Saaledes som formaalet hermed er beskrevet i den omtvistede forordning, findes kravet om opkraevning af et tillaegsbeloeb i det tilfaelde, hvor det tilladte kontingent overskrides, at vaere en egnet og noedvendig foranstaltning til formaalets gennemfoerelse.
23 Hvad angaar beloebets stoerrelse maa det fremhaeves, at beloebet ved artikel 1 i den omtvistede forordning nr. 2163/92 blev nedsat til 105 ECU pr. 100 kg netto, hvilket, som det fremgaar af sagens akter, svarer til 90% af vaerdien af champignoner af tredje kvalitetsklasse.
24 Den forelaeggende ret har fremfoert tre grunde, som efter dens opfattelse kan rejse tvivl om tillaegsbeloebets gyldighed. For det foerste finder den, at opkraevningen af et tillaegsbeloeb, hvis stoerrelse udgoer omkring 90% af varens vaerdi, vil ramme de erhvervsdrivende haardere, som foretager indfoersler uden importlicens. Disse erhvervsdrivende vil for det andet tillige blive ramt haardere af, at tillaegsbeloebet ikke gradueres efter varernes kvalitet, hvilket Domstolen ikke ansaa for noedvendigt, da det kunne vaere forbundet med vanskeligheder at foretage effektiv kontrol med de paagaeldende produkter. For det tredje kan der ifoelge den forelaeggende ret vaere tvivl om tillaegsbeloebets gyldighed, fordi beloebet svarer til kostprisen for konserves af dyrkede champignon af tredje sortering, mens forordning nr. 3429/80, som fandt anvendelse paa tidspunktet for de faktiske omstaendigheder i hovedsagen, vedroerte champignonkonserves i almindelighed.
25 Det maa herefter undersoeges, om tillaegsbeloebets stoerrelse bryder med kravet om overholdelse af proportionalitetsprincippet.
26 Herom har Pietsch anfoert, at selv det nedsatte tillaegsbeloeb blev fastsat paa et saa hoejt niveau, at ingen importoer nogensinde frivilligt ville have importeret champignonkonserves fra tredjelande. Efter Pietsch' s opfattelse burde tillaegsbeloebet have vaeret fastsat til et niveau, som svarer til forskellen mellem produktionsomkostningerne i Faellesskabet og prisen paa indfoerte champignoner inklusive told.
27 Denne opfattelse kan ikke tiltraedes. Formaalet med den omtvistede forordning var nemlig, som det fremgaar af anden betragtning, at modvirke, dvs. at sikre en maerkbar begraensning af de indfoersler til Faellesskabet, der oversteg de angivne maengder. Dette formaal kunne ikke vaere naaet, saafremt tillaegsbeloebet ikke var stoerre, end det var muligt at udligne forskellen mellem produktionsomkostningerne i Faellesskabet og prisen paa importerede champignoner. Kommissionen var derfor berettiget til i medfoer af sin skoensbefoejelse at fastsaette et stoerre tillaegsbeloeb end det, Pietsch har foreslaaet.
28 Heroverfor har den spanske regering og Kommissionen for det foerste gjort gaeldende, at tillaegsbeloebet burde fastsaettes paa et hoejt niveau for at sikre, at forordningens formaal kunne opfyldes.
29 Herom bemaerkes, at Kommissionen ganske vist havde et vist skoen ved fastsaettelsen af tillaegsbeloebets stoerrelse, men at beloebet ikke maatte fastsaettes saa hoejt, at det ville svare til at udstede et forbud. Forordningens formaal var nemlig ikke at forbyde alle indfoersler, der oversteg de fastsatte maengder, men at beskytte Faellesskabets marked for champignoner mod forstyrrelser, som skyldtes excessive indfoersler fra tredjelande.
30 For det andet har den spanske regering og Kommissionen gjort gaeldende, at proportionalitetsprincippet blev overholdt i forbindelse med vedtagelsen af den omtvistede forordning, fordi beregningen af tillaegsbeloebet denne gang blev foretaget paa grundlag af kostprisen i Faellesskabet for champignon af tredje og ikke af foerste kvalitetsklasse, saaledes som det var sket ved forordning nr. 3429/80, der blev kendt ugyldig. Grunden til, at sidstnaevnte forordnings artikel 1 blev underkendt, var nemlig, at importoererne af champignoner af ringere kvalitetsklasser blev stillet betydeligt mere ufordelagtigt ved, at tillaegsbeloebet var blevet fastsat paa grundlag af kostprisen for champignoner af foerste kvalitetsklasse. Naar tillaegsbeloebet derpaa ved den omtvistede forordning blev beregnet paa grundlag af kostprisen i Faellesskabet for champignon af tredje kvalitetsklasse, blev aarsagen til, at forordningen var blevet kendt ugyldig, fjernet.
31 Dette argument kan ikke tiltraedes. Som det nemlig fremgaar af foernaevnte dom i sagen Werner Faust, var den virkning, som det havde for champignoner af ringere kvalitetsklasse, at tillaegsbeloebet var beregnet paa grundlag af kostprisen for champignoner af foerste kvalitetsklasse, ikke den eneste grund til, at artikel 1 i forordning nr. 3429/80 blev underkendt. I dommens praemis 30 fastslog Domstolen nemlig efter at have gennemgaaet de forskellige grunde til at kende denne bestemmelse ugyldig, at bestemmelsens ugyldighed var et resultat af "samtlige disse betragtninger" (praemis 30). Disse betragtninger, herunder proportionalitetshensynet, har ogsaa gyldighed for den i sagen omtvistede forordning.
32 For det tredje har den spanske regering og Kommissionen gjort gaeldende, at den omtvistede forordning er i overensstemmelse med proportionalitetsprincippet, fordi den nedsatte byrden for importoererne fra omkring 150% af varens vaerdi til omkring 90%. Efter deres opfattelse var et tillaegsbeloeb af denne stoerrelse egnet til at sikre gennemfoerelsen af forordningens formaal, som var at modvirke de indfoersler af champignoner, der oversteg de angivne maengder. Foelgelig medfoerte fastsaettelsen af tillaegsbeloebet til det niveau, som er fastsat i den omtvistede forordning, ikke, at importoererne blev stillet ufordelagtigere.
33 Heller ikke denne argumentation kan tiltraedes.
34 Selv om tillaegsbeloebet nemlig blev nedsat til det naevnte niveau, udgoer det som foelge heraf fastsatte beloeb paa 105 ECU pr. 100 kg netto omkring to tredjedele af kostprisen i Faellesskabet for champignoner af foerste kvalitetsklasse, saaledes som generaladvokaten har anfoert i punkt 66 i sit forslag til afgoerelse. Et saadant beloeb udgoer derfor ubestrideligt en byrde, som i vaesentlig grad foroeger udgifterne ved indfoersel af champignoner, saaledes som Kommissionen har erkendt i sit skriftlige indlaeg. Denne byrde foroeger nemlig, uanset om den er blevet nedsat, i vaesentlig grad omkostningerne i forbindelse med de indfoerte champignoner, hvorfor den svarer til et egentligt importforbud. Ved at fastsaette tillaegsbeloebet til et niveau, som gaar ud over, hvad der er noedvendigt for at naa det med forordningen tilstraebte maal, har Kommissionen aabenbart overskredet sin skoensbefoejelse og tilsidesat proportionalitetsprincippet.
35 Foelgelig maa det forelagte spoergsmaal, uden at det er noedvendigt at gennemgaa de oevrige grunde, som er anfoert af den nationale ret, besvares med, at det fremgaar af samtlige de anfoerte betragtninger, at artikel 1 i den omtvistede forordning fra Kommissionen er ugyldig for saa vidt angaar stoerrelsen af det fastsatte tillaegsbeloeb.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
36 De udgifter, der er afholdt af den spanske regering og Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Sjette Afdeling)
vedroerende det spoergsmaal, der er forelagt af Finanzgericht Hamburg ved kendelse af 22. september 1994, for ret:
Artikel 1 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2163/92 af 30. juli 1992 om opkraevning af et tillaegsbeloeb som fastsat ved forordning (EOEF) nr. 3429/80, (EOEF) nr. 796/81 og (EOEF) nr. 1755/81 om fastsaettelse af beskyttelsesforanstaltninger vedroerende indfoersel af konserves fremstillet af dyrkede svampe er ugyldig for saa vidt angaar stoerrelsen af det fastsatte tillaegsbeloeb.