62010CC0078_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Įžanga
1. Šiame prejudicinio sprendimo procese pagal SESV 267 straipsnį Cour d’appel de Rouen
(toliau – prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas) klausia, ar ūkio subjektas, solidariai atsakingas už skolą muitinei, gali sėkmingai remtis tuo, kad muitinė atsisakė iš kito solidariojo bendraskolio išieškoti dalį skolos muitinei, todėl jo skola muitinei turi būti atitinkamai sumažinta.
II – Teisinis pagrindas
A – Sąjungos teisė (2)
2. 1988 m. balandžio 18 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1031/88, nustatančio už skolos muitinei sumokėjimą atsakingus asmenis(3), 3 ir 4 straipsniuose nustatyta:
„3 straipsnis
Jeigu skola muitinei atsirado pagal Reglamento (EEB) Nr. 2144/87 2 straipsnio 1 dalies b punktą, skolininku muitinei laikomas asmuo, neteisėtai įvežęs prekes į Bendrijos muitų teritoriją.
Taip pat, remiantis galiojančiomis nuostatomis valstybėse narėse, solidariaisiais skolininkais muitinei laikomi:
a) asmenys, dalyvavę neteisėtai įvežant prekes, bei asmenys, įsigiję arba laikę atitinkamas prekes;
b) bet kurie kiti už tokį įvežimą atsakingi asmenys.
4 straipsnis
1. Jeigu skola muitinei atsirado pagal Reglamento (EEB) Nr. 2144/87 2 straipsnio 1 dalies c punktą, skolininku muitinei laikomas asmuo, neteisėtai paėmęs prekes iš muitinės priežiūros.
Taip pat, remiantis galiojančiomis nuostatomis valstybėse narėse, solidariaisiais skolininkais muitinei yra laikomi:
a) asmenys, dalyvavę neteisėtai paimant prekes iš muitinės priežiūros, bei asmenys, įsigiję arba laikę atitinkamas prekes;
b) bet kurie kiti asmenys, kurie yra atsakingi už šį paėmimą.
2. Be to, solidariuoju skolininku muitinei laikomas asmuo, turėjęs vykdyti prievoles, susijusias su importo muitais apmokestinamų prekių laikinuoju saugojimu arba su šioms prekėms įformintos muitinės procedūros taikymu.“
3. Šios nuostatos buvo panaikintos įsigaliojus 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamentui (EEB) Nr. 2913/92, nustatančiam Bendrijos muitinės kodeksą(4) (toliau – MK).
4. MK I antraštinėje dalyje reglamentuojami bendrieji dalykai. Šios antraštinės dalies 1 skyriuje reglamentuojama MK taikymo sritis ir nustatomos pagrindinės sąvokos. Šiame skyriuje yra MK 4 straipsnis, kurio 9 ir 12 punktuose nustatyta:
„ < ... >
9) „Skola muitinei“ – asmens prievolė sumokėti pagal galiojančias Bendrijos nuostatas atitinkamoms prekėms taikomų importo muitų (importo skola muitinei) arba eksporto muitų (eksporto skola muitinei) sumą.
< ... >
12) „Skolininkas“ – bet kuris asmuo, privalantis sumokėti skolą muitinei.
< ... > “
5. I antraštinės dalies 2 skyriuje, be kita ko, reglamentuojamos asmenų teisės ir prievolės pagal muitinės veiklos taisykles. Šio skyriaus 1 skirsnyje reglamentuojamas atstovavimas. Šį skirsnį sudaro MK 5 straipsnis, kuriame nustatyta:
„1. Kiekvienas asmuo, laikydamasis 64 straipsnio 2 dalyje nustatytų sąlygų ir vadovaudamasis nuostatomis, priimtomis įgyvendinant 243 straipsnio 2 dalies b punktą, gali paskirti savo atstovą, įgaliotą atstovauti jam muitinėje atliekant muitinės veiklos taisyklių nustatytus veiksmus ir formalumus.
2. Toks atstovavimas gali būti:
– tiesioginis, kai atstovas veikia kito asmens vardu ir dėl jo interesų, arba
– netiesioginis, kai atstovas veikia savo vardu, bet dėl kito asmens interesų.
< ... >
4. Atstovas privalo pareikšti, kad jis veikia dėl atstovaujamojo asmens interesų, nurodyti, ar jis veikia kaip tiesioginis ar kaip netiesioginis atstovas, ir turėti įgaliojimus, suteikiančius teisę veikti kaip atstovui.
Asmuo, kuris nepareiškia, kad jis veikia kito asmens vardu arba dėl jo interesų, arba kuris pareiškia, kad veikia kito asmens vardu arba dėl jo interesų, neturėdamas atitinkamų įgaliojimų, laikomas veikiančiu savo vardu ir dėl savo interesų.
5. Muitinė turi teisę reikalauti, kad bet kuris asmuo, kuris pareiškia, kad veikia kito asmens vardu arba dėl jo interesų, pateiktų įrodymus, kad jis turi įgaliojimus veikti kaip atstovas.“
6. MK VII antraštinėje dalyje reglamentuojama skola muitinei. Šios antraštinės dalies 2 skyriuje nustatytos skolos muitinei atsiradimo sąlygos. Šio skyriaus 202 ir 203 straipsniuose numatyta:
„202 straipsnis
1. Importo skola muitinei atsiranda:
a) neteisėtai įvežant į Bendrijos muitų teritoriją importo muitais apmokestinamas prekes; arba
b) neteisėtai įvežant į kitą tos teritorijos dalį prekes, esančias laisvojoje zonoje arba laisvajame sandėlyje.
Taikant šį straipsnį neteisėtu įvežimu laikomas bet koks prekių įvežimas pažeidžiant 38–41 straipsnių ir 177 straipsnio antrosios įtraukos nuostatas.
2. Skola muitinei atsiranda neteisėto prekių įvežimo momentu.
3. Skolininkais laikomi:
– asmuo, neteisėtai įvežęs tokias prekes,
– bet kurie asmenys, dalyvavę neteisėtai įvežant prekes ir žinoję arba yra pagrindo manyti, kad turėję žinoti, kad toks prekių įvežimas neteisėtas, ir
– bet kurie asmenys, įsigiję arba laikę atitinkamas prekes ir jų įsigijimo arba gavimo metu žinoję arba, yra pagrindo manyti, turėję žinoti, kad prekės buvo įvežtos neteisėtai.
203 straipsnis
1. Importo skola muitinei atsiranda:
– neteisėtai paimant iš muitinės priežiūros importo muitais apmokestinamas prekes.
2. Skola muitinei atsiranda prekių paėmimo iš muitinės priežiūros momentu.
3. Skolininkais laikomi:
– asmuo, paėmęs prekes iš muitinės priežiūros,
– bet kurie asmenys, dalyvavę taip paimant prekes, ir žinoję arba, yra pagrindo manyti, turėję žinoti, kad prekės paimamos iš muitinės priežiūros,
– bet kurie asmenys, įsigiję arba laikę atitinkamas prekes ir jų įsigijimo arba gavimo metu žinoję arba, yra pagrindo manyti, turėję žinoti, kad prekės buvo paimtos iš muitinės priežiūros,
– atitinkamais atvejais asmuo, turėjęs vykdyti prievoles, susijusias su laikinuoju prekių saugojimu arba su prekėms įformintos muitinės procedūros taikymu.
< ... > “
7. Šio skyriaus 213 straipsnyje numatyta:
„Jeigu vieną skolą muitinei privalo sumokėti keli asmenys, jie solidariai atsako už tokią skolą.“
8. VII antraštinės dalies 4 skyriaus, kuriame reglamentuojamas skolos muitinei išnykimas, 233 straipsnyje numatyta:
„Nepažeidžiant galiojančių nuostatų, susijusių su skolos muitinei egzistavimo trukme, ir tokios skolos neišieškojimu teisiškai pripažinus skolininką nemokiu, skola muitinei išnyksta:
a) sumokėjus muito sumą;
b) atsisakius išieškoti muito sumą;
< ... > “
9. VII antraštinės dalies 5 skyriuje reglamentuojamas muitų grąžinimas ir atsisakymas juos išieškoti. Šio MK skyriaus 239 straipsnyje nustatyta:
„1. Importo arba eksporto muitai gali būti grąžinami arba atsisakoma juos išieškoti susidarius 236, 237 ir 238 straipsniuose nenurodytoms padėtims:
– nustatytinoms taikant Komiteto procedūrą,
– sąlygotoms aplinkybių, kuriomis suinteresuoto asmens veiksmuose nematyti apgaulės arba akivaizdaus aplaidumo požymių. Padėtys, kurioms susidarius gali būti taikoma ši nuostata, ir procedūros, kurios turi būti taikomos tokiais atvejais, nustatomos taikant Komiteto procedūrą. Muito grąžinimui arba atsisakymui jį išieškoti gali būti nustatomos ir specialios sąlygos.
2. Dėl 1 dalyje nurodytų priežasčių muitai grąžinami arba atsisakoma juos išieškoti, jeigu [per] 12 mėnesių nuo skolininko informavimo apie muitų sumą dienos atitinkamai muitinės įstaigai pateikiamas prašymas.
Tačiau išimtiniais atvejais, kai tai deramai pagrįsta, muitinė turi teisę leisti, kad šio laikotarpio trukmė būtų viršyta < ... > “
10. MK pakeitusio, tačiau ratione temporis
šioje byloje netaikomo 2008 m. balandžio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 450/2008, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą (Modernizuotas muitinės kodeksas)(5), 86 straipsnio 4 dalyje nustatyta:
„1. Nepažeidžiant 68 straipsnio ir galiojančių nuostatų, susijusių su importo ar eksporto muito sumos, atitinkančios skolą muitinei, neišieškojimu teismo keliu pripažinus skolininką nemokiu, importo arba eksporto skola muitinei išnyksta kiekvienu iš šių atvejų:
< ... >
b) kai, atsižvelgiant į 4 dalį, atsisakoma išieškoti importo ar eksporto muito sumą;
< ... >
4. Jeigu importo ar eksporto muito sumą, atitinkančią skolą muitinei, privalo sumokėti keli asmenys ir muitus atsisakoma išieškoti, skola muitinei išnyksta tik tam asmeniui ar asmenims, iš kurių buvo atsisakyta išieškoti muitus.
< ... > “
11. 1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 2454/93, išdėstančio Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, įgyvendinimo nuostatas(6) (toliau – BMKĮN), 878 straipsnyje nustatyta:
„1. Prašymą grąžinti importo ar eksporto muitus arba atsisakyti juos išieškoti (toliau – prašymas grąžinti arba atsisakyti išieškoti) pateikia asmuo, kuris sumokėjo ar turi sumokėti tuos muitus, arba asmenys, kurie perėmė jo teises ir pareigas.
Prašymą grąžinti arba atsisakyti išieškoti gali pateikti ir asmens arba asmenų, nurodytų pirmojoje pastraipoje, atstovas.
< ... > “
12. Pagal Reglamento Nr. 2454/93 899 straipsnį:
„Nepažeidžiant kitų sąlygų, kurios turi būti aptartos kiekviena atskirai 905–909 straipsniuose nustatyta tvarka, jeigu sprendimą priimanti muitinė nustato, kad prašymas grąžinti arba atsisakyti išieškoti, jai pateiktas vadovaujantis Kodekso 239 straipsnio 2 dalimi:
– remiasi priežastimis, atitinkančiomis vieną iš aplinkybių, nurodytų 900–903 straipsniuose, kai tos aplinkybės nėra apgaulės ar akivaizdaus suinteresuoto asmens aplaidumo rezultatas, ji grąžina importo arba eksporto muitų sumą arba atsisako ją išieškoti.
„Suinteresuotas asmuo“ reiškia asmenį ar asmenis, nurodytus 878 straipsnio 1 dalyje, arba jų atstovus ir bet kurį kitą asmenį, kuris dalyvavo atliekant muitinės formalumus su atitinkamomis prekėmis arba davė nurodymus, būtinus šiems formalumams atlikti,
– remiasi priežastimis, atitinkančiomis vienas iš aplinkybių, nurodytų 904 straipsnyje, ji negrąžina šios importo arba eksporto muitų sumos arba neatsisako jos išieškoti.“
13. 2003 m. liepos 25 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 1335/2003(7) pakeistos nuostatos tekstas suformuluotas taip:
„1. Jeigu sprendimą priimanti muitinės įstaiga nustato, kad prašymas grąžinti arba atsisakyti išieškoti, pateiktas jai vadovaujantis Kodekso 239 straipsnio 2 dalimi:
– remiasi priežastimis, atitinkančiomis vieną iš aplinkybių, nurodytų 900–903 straipsniuose, kai tos aplinkybės nėra apgaulės ar akivaizdaus suinteresuoto asmens aplaidumo rezultatas, ji grąžina importo arba eksporto muitų sumą arba atsisako ją išieškoti,
– remiasi priežastimis, atitinkančiomis vienas iš aplinkybių, nurodytų 904 straipsnyje, ji negrąžina šios importo arba eksporto muitų sumos arba neatsisako jos išieškoti.
< ... >
3. Kodekso 239 straipsnio 1 dalyje ir šiame straipsnyje „suinteresuotas asmuo“ – tai asmuo arba asmenys, nurodyti 878 straipsnio 1 dalyje, arba jų atstovai, ir bet kuris kitas asmuo, kuris dalyvavo atliekant muitinės formalumus su atitinkamomis prekėmis arba davė nurodymus, būtinus šiems formalumams atlikti.
< ... > “
14. 1994 m. gruodžio 19 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 3254/94, iš dalies keičiančiu Reglamentą (EEB) Nr. 2454/93, išdėstantį Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, įgyvendinimo nuostatas(8), BMKĮN 900 straipsnio 1 dalis buvo papildyta o punktu. Jis suformuluotas taip:
„1. Importo muitai grąžinami arba atsisakoma juos išieškoti, jeigu:
< ... >
o) skola muitinei atsiranda kitaip, nei nustatyta Kodekso 201 straipsnyje, ir suinteresuotas asmuo turi galimybę pateikti kilmės sertifikatą, judėjimo sertifikatą, vidinio Bendrijos tranzito dokumentą ar kitą dokumentą, įrodantį, kad, jei importuojamos prekės būtų buvusios įformintos išleidimui į laisvą apyvartą, jų atžvilgiu būtų buvę galima taikyti Bendrijos režimą arba preferencinį tarifų režimą, jeigu būtų laikomasi kitų 890 straipsnyje minimų sąlygų.“
B – Nacionalinė teisė
15. Prancūzijos civilinio kodekso ( Code civil ) 1208 straipsnyje nustatyta:
„Solidarusis bendraskolis, kuriam kreditorius pateikia reikalavimus, gali pasinaudoti visais atsikirtimais, kylančiais iš prievolės pobūdžio, ir visais asmeniniais bei visiems skolininkams bendrais atsikirtimais; jis negali remtis asmeniniais kitų skolininkų atsikirtimais.“
III – Byla, kurioje pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą
A – Faktinės aplinkybės ir procesas muitinės įstaigose
16. Įmonė Asia Pulp & Paper France
(toliau – APP) įgaliojo įmonę Rijn Schelde Mondia France
(toliau – Mondia ) iš Indonezijos atgabenti ir importuoti popierių. Mondia
specializuojasi miškininkystės produktų (popieriaus, makulatūros, medienos plaušienos) importo ir eksporto operacijų srityje. Mondia turi leidimą eksploatuoti laikinojo prekių saugojimo sandėlius Ruane ir Havre („magasins et aires de dépôt temporaires“). Juose laikinai saugomos prekės, kurioms taikomi muitinės sankcionuoti veiksmai negali būti atlikti per vieną dieną nuo jų atgabenimo į Sąjungos teritoriją. Taikytinuose teisės aktuose nustatyta, kad prekės iš tokių laikinojo saugojimo sandėlių į Sąjungos muitų teritoriją gali būti įvežtos, tik jei jos iš anksto buvo deklaruotos kaip importuojamos.
17. Mondia
savo ruožtu įgaliojo muitinės tarpininkę Société de manutention de produits chimiques et miniers
(toliau – Maprochim ) dėl jos interesų, be kita ko, pateikti importo deklaracijas ir sumokėti atitinkamus mokesčius.
18. Į Prancūziją atgabentos prekės, kurios yra pagrindinės bylos dalykas, iš pradžių buvo saugomos bendrovės Mondia
laikinojo saugojimo sandėliuose. 2000 m. Prancūzijos muitinės įstaigos atliko Mondia
ir Maprochim
importo ir eksporto operacijų, atliktų Havre ir Ruane 1998 m. ir 1999 m., patikrinimą. Jos nustatė, kad Mondia pažeidė MK 202 ir 203 straipsnius, nes dalį minėtų prekių į Sąjungos muitų teritoriją įvežė nedeklaravusi, o kitą prekių dalį deklaravo kaip importuojamas jau po to, kai įvežė į Sąjungą. Todėl Prancūzijos muitinės įstaigos, vadovaudamosi šiomis nuostatomis, pareikalavo iš Mondia
ir APP sumokėti atitinkamus mokesčius(9) .
19. 2000 m. spalio 31 d. Mondia, remdamasi MK 239 straipsniu ir BMKĮN 900 straipsnio 1 dalies o punktu, Prancūzijos muitinės įstaigoms pateikė prašymus atsisakyti išieškoti muitus. Prašymus ji grindė tuo, kad jos veiksmuose nebuvo apgaulės ar akivaizdaus aplaidumo, bei prašė taikyti preferencinį tarifų režimą, kuris turėjo būti taikomas, jei deklaracija būtų buvusi pateikta nustatyta tvarka.
20. Prancūzijos muitinės įstaigos laikėsi nuomonės, kad Mondia
nesielgė akivaizdžiai aplaidžiai, tačiau manė, kad tą nuspręsti kompetentingos ne jos, o Komisija. Vėliau jos nutarė, kad šis sprendimas vis dėlto priklauso ne Komisijos, o jų kompetencijai. Tačiau jos paprašė Komisijos nuomonės. Komisija Prancūzijos muitinės įstaigoms pranešė, kad Mondia, jos nuomone, elgėsi akivaizdžiai aplaidžiai(10) .
21. Todėl Prancūzijos muitinės įstaigos atmetė Mondia
prašymus atsisakyti išieškoti muitus vadovaujantis MK 239 straipsniu ir BMKĮN 900 straipsnio 1 dalies o punktu. Tačiau, Mondia
pateikus daugiau informacijos, 2006 m. vasario 6 d. ir kovo 3 d. sprendimais jos iš dalies patenkino prašymus ir atsisakė išieškoti iš Mondia
dalį muitų. Prancūzijos muitinės įstaigos iš Mondia
pareikalavo sumokėti mažesnius muitus.
22. Tačiau iš APP, kuri pati prašymo atsisakyti išieškoti muitus nebuvo pateikusi, Prancūzijos muitinės įstaigos ir toliau reikalavo sumokėti visus, nesumažintus, muitus.
23. Muitinės tarpininkę Maprochim
Prancūzijos muitinės įstaigos apkaltino kartu su Mondia
pažeidus MK 203 straipsnį. Jų teigimu, Maprochim
per vėlai deklaravo dalį minėtų prekių, nors žinojo ar turėjo žinoti, kad šios prekės jau išvežtos iš laikinojo saugojimo sandėlių ir pristatytos gavėjams. Dėl šios priežasties Prancūzijos muitinės įstaigos pareikalavo iš Maprochim
sumokėti atitinkamą muito sumą.
24. Maprochim, remdamasi MK 236 straipsniu ir BMKĮN 890 straipsniu, pateikė prašymą atsisakyti išieškoti muitus. Prancūzijos muitinės įstaigos atmetė šį prašymą teigdamos, kad MK 236 straipsnis, skaitomas kartu su BMKĮN 890 straipsniu, netaikomas skolai muitinei, atsiradusiai pagal MK 203 straipsnį. MK 236 straipsnis taikomas tik importo ir eksporto muitams, kurie nebuvo teisėtai privalomi mokėti. Vėliau pateikti kilmės sertifikatai nereiškia, kad skola muitinei pagal MK 203 straipsnį nebuvo atsiradusi; tokiu atveju muitinės įstaigos tik gali vėliau atsisakyti išieškoti muitus, vadovaudamosi MK 239 straipsniu, skaitomu kartu su BMKĮN 890 straipsniu.
B – Procesas nacionaliniuose teismuose ir prejudicinis klausimas
25. Mondia, APP ir Maprochim pareiškė ieškinius Tribunal d’instance du Havre
ir Tribunal d’instance de Rouen . Tribunal d’instance du Havre
pareikšti ieškiniai dėl bylų sąsajos buvo perduoti nagrinėti Tribunal d’instance de Rouen . 2007 m. lapkričio 16 d. visas Maprochim
turtas buvo perduotas įmonei Port Angot développement
(toliau – PAD), kuri kaip visų Maprochim
teisių perėmėja įstojo į bylą.
26. 2008 m. balandžio 11 d. sprendime Tribunal d’instance de Rouen, be kita ko, konstatavo, kad:
– Prancūzijos muitinės įstaigos teisingai nusprendė atsisakyti išieškoti iš bendrovės Mondia
dalį muitų pagal MK 239 straipsnį, skaitomą kartu su BMKĮN 900 straipsnio 1 dalies o punktu,
– pateikdama prašymą atsisakyti išieškoti muitus, Mondia
veikė ne kaip APP atstovė MK 5 straipsnio prasme,
– tačiau pagal Prancūzijos civilinio kodekso 1208 straipsnį Mondia
vis dėlto laikytina APP atstove, nes pagal šią nuostatą vienas solidarusis bendraskolis būtinai atstovauja kitiems solidariesiems bendraskoliams.
27. Todėl Tribunal d’instance de Rouen
sumažino iš APP reikalaujamus sumokėti muitus tokia pat suma, kokią buvo atsisakyta išieškoti iš Mondia .
28. Dėl šio Tribunal d’instance de Rouen
sprendimo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui apeliacinius skundus pateikė Prancūzijos muitinės įstaigos, iš vienos pusės, ir Mondia, APP ir PAD, iš kitos. Jos nesutaria ypač dėl to, ar atsisakymas išieškoti dalį muitų iš Mondia
turi galioti ir APP bei PAD.
29. 2008 m. spalio 17 d. PAD iškelta bankroto byla, bankroto administratoriumi paskirtas M. Bérel.
30. 2010 m. sausio 28 d. sprendimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas dėl apeliacinių skundų dalies priėmė sprendimus, kitų dalių nagrinėjimą sustabdė ir pateikė Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
Ar pagal MK 213, 233 ir 239 straipsnius skolos muitinei solidariajam bendraskoliui, dėl kurio nepriimtas sprendimas atsisakyti išieškoti minėtą skolą, draudžiama, siekiant būti atleistam nuo skolos muitinei, už išieškojimą atsakingo administratoriaus atžvilgiu remtis sprendimu atsisakyti išieškoti muitus, priimtu pagal MK 239 straipsnį, apie kurį administratorius pranešė kitam solidariajam bendraskoliui?
IV – Prejudicinis klausimas ir procesas Teisingumo Teisme
31. Nutartis dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismo kanceliarijoje gauta 2010 m. vasario 8 dieną.
32. Nagrinėjant bylą rašytines pastabas pateikė APP, M. Bérel PAD vardu, Prancūzijos vyriausybė ir Komisija.
33. 2010 m. lapkričio 11 d. įvyko Teisingumo Teismo posėdis, kuriame dalyvavo APP, Prancūzijos vyriausybės ir Komisijos atstovai, kurie plačiau aptarė savo rašytinius paaiškinimus ir atsakė į klausimus.
V – Pagrindiniai šalių argumentai
34. APP
nuomone, atsisakymas išieškoti iš Mondia
dalį muitų turi galioti ir jai.
35. APP teigimu, pateikdama prašymą atsisakyti išieškoti muitus Mondia
atstovavo jai. Prašymą atsisakyti išieškoti muitus gali pateikti ir atstovas. Tiesa, Mondia
aiškiai nepareiškė, kad prašymą atsisakyti išieškoti pateikia ir APP vardu. Tačiau tokioje situacijoje kaip ši MK 5 straipsnio 4 dalyje apibrėžtas pareiškimo principas netaikytinas. Kitaip nei importo deklaracijos atveju, pateikiant prašymą atsisakyti išieškoti muitus nėra jokių abejonių, kas yra pagrindinis muitinės skolininkas. Šiuo atveju solidariai atsakingi muitinės skolininkai jau žinomi. Be to, APP akivaizdžiai suinteresuota tuo, kad būtų atsisakyta išieškoti muitus.
36. Muitinės įstaigos, nagrinėdamos prašymą atsisakyti išieškoti muitus, kurį, vadovaudamasi MK 239 straipsnio 1 ir 2 dalimis ir BMKĮN 899 straipsniu, pateikia įmonė, įgaliota atlikti importo operacijas, įvertina ne tik tai, ar įvykdytos objektyvios atsisakymo išieškoti muitus sąlygos, bet ir tai, ar visi suinteresuotieji ūkio subjektai atitinka subjektyvias sąlygas. APP teigimu, akivaizdu, kad ji atitinka MK 239 straipsnio 1 ir 2 dalyse ir BMKĮN 899 straipsnyje nustatytas subjektyvias sąlygas. Tokia įmonė kaip APP, kuri naudojasi kitos įmonės, kaip antai Mondia, paslaugomis, pagal teismų praktiką negali remtis savo nepatyrimu muitinės formalumų srityje. Ji veikiau turi prisiimti atsakomybę už savo atstovo veiksmus. Ir atvirkščiai, tokiai įmonei kaip APP nagrinėjamu atveju tik į naudą, kad jos atstovo veiksmai nebuvo akivaizdžiai aplaidūs. Jei Mondia
nesielgė akivaizdžiai aplaidžiai, tai ši išvada turi galioti ir APP, mažiau patyrusiam ūkio subjektui. Ir pagaliau reikia atsižvelgti į tai, kad muitinės įstaigas Mondia
informavo gavusi pranešimą iš APP ir kad APP per procesą nebuvo apkaltinta aplaidumu.
37. APP taip pat pažymi, kad atsisakymas išieškoti dalį muitų iš Mondia
galioja ir APP naudai. MK 233 straipsnyje numatyti keturi atvejai, kai išnyksta skola muitinei. Pagal MK 233 straipsnio b punktą toks atvejis yra ir atsisakymas išieškoti muito sumą. Šioje nuostatoje nenumatyta, kad atsisakymas išieškoti galioja tik tam tikram muitinės skolininkui. Solidariosios atsakomybės taisyklės nustatytos atitinkamos valstybės narės teisės aktuose. Iš Prancūzijos civilinio kodekso, ypač iš 1208 straipsnio, matyti, kad atsisakymas iš Mondia
išieškoti dalį muitų galioja ir APP. Muitinės įstaigos neturėjo apsiriboti atsisakymu išieškoti skolą muitinei tik iš Mondia . Tuo atveju, jei solidariosios atsakomybės taisyklės kyla ne iš valstybių narių, o iš Sąjungos teisės, remiantis Civiliniame kodekse pateiktais vertinimais būtų darytina tokia pat išvada.
38. M. Bérel
PAD vardu tvirtina, kad, vienam solidariajam bendraskoliui sumokėjus skolą muitinei, pagal MK 233 straipsnio 1 dalies a punktą skola muitinei išnyksta, o tai galioja ir kitiems solidariesiems bendraskoliams. Ši taisyklė turi būti taikoma ir tuomet, kai, vadovaujantis MK 233 straipsnio 1 dalies b punktu, skolą muitinei atsisakoma išieškoti iš vieno solidariojo bendraskolio.
39. M. Bérel tvirtinimu, atsisakymo išieškoti muitus padariniai solidariesiems bendraskoliams nustatomi pagal nacionalinę teisę, nes Sąjungos teisėje tai nereglamentuojama. Todėl šiuo atveju taikytinas Prancūzijos civilinis kodeksas. Iš jo matyti, kad atsisakymas išieškoti dalį muitų iš Mondia
galioja ir jos solidariųjų bendraskolių APP ir PAD naudai. Toks problemos sprendimas atitinka ir Sąjungos teisėje įtvirtintą lygybės principą.
40. Pagaliau Prancūzijos muitinės įstaigos, priimdamos sprendimą atsisakyti išieškoti dalį muitų iš Mondia, manė, kad jis turės poveikio ir APP bei PAD: jos pranešė APP ir Maprochim, kad sprendimas dėl jų skundų bus priimtas tik priėmus sprendimą dėl Mondia
prašymo atsisakyti išieškoti muitus.
41. Prancūzijos vyriausybės
nuomone, APP ir PAD ( Maprochim ) negali remtis tuo, kad iš Mondia
buvo atsisakyta išieškoti dalį muitų. Ji tvirtina, kad MK 239 straipsnį reikia aiškinti siaurai. Pagal jo 2 dalį prašymas atsisakyti išieškoti gali būti pateiktas tik per tam tikrą terminą. Mondia
atitinkamą prašymą pateikė per nustatytą terminą. Tačiau ji nepaaiškino, kad veikia ir dėl APP bei Maprochim
interesų. Todėl prašymą atsisak yti išieškoti Mondia
pateikė ne kaip APP ir Maprochim
atstovė.
42. Prancūzijos vyriausybė taip pat tvirtina, kad pagal MK 239 straipsnį muitus gali būti atsisakyta išieškoti tik su sąlyga, kad pareiškėjo veiksmuose nebuvo apgaulės arba akivaizdaus aplaidumo požymių. Vertinant, ar veiksmai nebuvo akivaizdžiai aplaidūs, ypač atsižvelgiama į nuostatų, dėl kurių nevykdymo atsiranda skola muitinei, sudėtingumą ir į ūkio subjekto profesinę patirtį bei rūpestingumą. Muitinės įstaigos turi įvertinti kiekvieno prašymą pateikusio ūkio subjekto atskirą situaciją ir individualius veiksmus. Todėl vadovaujantis MK 239 straipsniu priimtas sprendimas negali savaime galioti ir visiems kitiems solidariai atsakantiems muitinės skolininkams.
43. Ir pagaliau, jei atsisakymas išieškoti muitus savaime galiotų ir kitų solidariųjų bendraskolių naudai, tai būtų nesuderinama su tikslu išsaugoti Sąjungos nuosavus išteklius.
44. Komisijos
manymu, vadovaujantis MK 239 straipsniu priimtas sprendimas atsisakyti iš vieno solidariojo bendraskolio išieškoti dalį skolos muitinei kitiems solidariesiems bendraskoliams negalioja.
45. Iš MK 4 straipsnio 9 ir 12 punktų matyti, kad skola muitinei – tai muitinės ir tam tikro asmens, o ne muitinės ir tam tikros operacijos ryšys.
46. MK 233 straipsnyje išvardytos atsisakymo išieškoti skolą muitinei sąlygos, atsižvelgiant į tikslą išsaugoti Sąjungos nuosavus išteklius, turi būti aiškinamos siaurai. Todėl šios nuostatos negalima aiškinti taip, kad atsisakymas išieškoti muitus turi absoliutų poveikį visiems solidariesiems bendraskoliams. Iš MK 239 straipsnio veikiau matyti, kad atsisakymas išieškoti muitus turi tik santykinį poveikį. Pagal šią nuostatą atsisakyti išieškoti muitus galima ne tik su sąlyga, kad susiklosto tam tikra objektyvi situacija, bet ir su sąlyga, kad atitinkamas pareiškėjas subjektyviai neturėjo ketinimų apgauti ir nesielgė akivaizdžiai aplaidžiai. Todėl vadovaujantis MK 239 straipsniu priimtas sprendimas atsisakyti išieškoti muitus gali galioti tik atitinkamam pareiškėjui. Tai atitinka ir Sąjungos teisės aktų leidėjo siekį numatant solidariąją atsakomybę sumažinti skolos muitinei neišieškojimo riziką.
47. Taigi, pagal MK sistemą kiekvienas muitinės skolininkas turi pats pateikti prašymą atsisakyti išieškoti muitus pagal MK 239 straipsnį. Žinoma, pateikiant tokį prašymą vienas solidarusis bendraskolis gali atstovauti kitam. Tačiau atstovavimo pagal muitų teisės aktus taisyklės išplaukia ne iš nacionalinės teisės, o iš MK 5 straipsnio. Kadangi Mondia, pateikdama prašymą atsisakyti išieškoti muitus, nepareiškė veikianti kaip APP ar Maprochim
atstovė, MK 5 straipsnyje nustatytos atstovavimo sąlygos nebuvo įvykdytos. Be to, Mondia
savo prašyme nepateikė jokios informacijos apie APP veiksmus, todėl nebūtų buvę įmanoma įvertinti, ar APP galima kaltinti akivaizdžiu aplaidumu.
VI – Teisinis vertinimas
48. Nagrinėjamoje byloje trys ūkio subjektai – Mondia, APP ir PAD, perėmusi Maprochim teises, – solidariai privalo sumokėti muitus. Vadovaujantis MK 239 straipsniu, skaitomu kartu su BMKĮN 900 straipsnio 1 dalies o punktu, iš vieno šių solidariųjų bendraskolių, Mondia, buvo atsisakyta išieškoti dalį muitų.
49. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nagrinėja apeliacinius skundus, kuriais skundžiamas sprendimas, kuriuo pripažinta, kad atsisakymas iš Mondia
išieškoti dalį muitų galioja ir jos solidariojo bendraskolio APP naudai. Darydamas tokią išvadą, pirmosios instancijos teismas rėmėsi Prancūzijos civilinio kodekso 1208 straipsniu, pagal kurį solidarusis bendraskolis, kuriam kreditorius pateikia reikalavimus, gali pasinaudoti visais atsikirtimais, kylančiais iš prievolės pobūdžio, ir bendrais visiems skolininkams atsikirtimais. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas abejoja, ar tai suderinama su MK 213, 233 ir 239 straipsniais.
50. Taigi, per šį prejudicinio sprendimo procesą iš esmės keliamas klausimas, ar, taikant nacionalines nuostatas, pagal kurias atsisakymas iš vieno solidariojo bendraskolio – Mondia
– išieškoti dalį muitų galioja ir kitų solidariųjų bendraskolių, kuriems irgi turi būti atitinkamai sumažintos mokėtinos muito sumos, naudai, nepažeidžiami MK 213, 233 ir 239 straipsniai (B). Prieš pradėdama nagrinėti šį klausimą, pirmiausia norėčiau trumpai aptarti priežastis, dėl kurių Mondia
nagrinėjamu atveju negali būti laikoma APP ar Maprochim
(PAD) atstove (A).
A – Atstovavimo MK 5 straipsnio prasme nebuvimas
51. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konstatavo, kad Mondia negali būti laikoma atstove, kaip tai apibrėžiama MK 5 straipsnyje, nes prašymą atsisakyti išieškoti skolą muitinei ji pateikė tik savo vardu, o ne ir APP bei Maprochim
vardu. Čia nagrinėjamu atveju MK 5 straipsnio 4 dalyje įtvirtintas pareiškimo principas neleidžia manyti, kad buvo atstovaujama šios nuostatos prasme.
52. Per šį prejudicinio sprendimo procesą APP pateikiami argumentai, kad MK 5 straipsnio 4 dalyje įtvirtintas pareiškimo principas pateikiant prašymą atsisakyti išieškoti muitus neturi būti taikomas ar kad reikia laikyti, jog Mondia
prašymą atsisakyti išieškoti muitus pateikė ir jos vardu, man atrodo peržengiantys prejudicinio klausimo ribas. Tik pagal SESV 267 straipsnį prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikiantis teismas gali nustatyti prejudicinio klausimo dalyką. Prejudicinio klausimo formulavimas nepriklauso nuo šalių valios(11) . Kadangi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas dėl MK 5 straipsnio prejudicinio klausimo nepateikė, toliau norėčiau tik papildomai paaiškinti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teisingai nusprendė, jog atstovavimo MK 5 straipsnio prasme nebuvo.
53. Atstovavimas atliekant muitinės veiklos taisyklių nustatytus veiksmus ir formalumus reglamentuojamas MK 5 straipsnyje. Pagal MK 5 straipsnio 1 dalį kiekvienas asmuo gali paskirti atstovą, įgaliotą atstovauti jam muitinėje atliekant muitinės veiklos taisyklių nustatytus veiksmus ir formalumus. Pagal MK 5 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos pirmą įtrauką šis atstovavimas gali būti tiesioginis, kai atstovas veikia kito asmens vardu ir dėl jo interesų. Pagal MK 5 straipsnio 2 dalies pirmos pastraipos antrą įtrauką jis gali būti ir netiesioginis, kai atstovas veikia savo vardu, bet dėl kito asmens interesų. BMKĮN 878 straipsnyje paaiškinama, kad muitinės skolininkas per atstovą gali pateikti ir prašymą atsisakyti išieškoti muitus.
54. Tačiau, norint daryti prielaidą, kad ūkio subjektas, atlikdamas muitinės veiklos taisyklių nustatytus veiksmus ir formalumus, tikrai veikė kaip atstovas, turi būti įvykdytos MK 5 straipsnyje nustatytos sąlygos, ypač pareiškimo principas pagal MK 5 straipsnio 4 dalies pirmą pastraipą. Joje nustatyta, kad atstovas privalo pareikšti, jog jis veikia dėl atstovaujamojo asmens interesų. Taip pat jis turi nurodyti, ar veikia kaip tiesioginis, ar kaip netiesioginis atstovas. MK 5 straipsnio 4 dalies antroje pastraipoje paaiškinama, kad tuo atveju, kai atstovas šių pareiškimų nepadaro, jis laikomas veikiančiu savo vardu ir dėl savo interesų.
55. Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pirmiausia konstatavo, kad Mondia
prašymą atsisakyti išieškoti muitus aiškiai pateikė tik savo vardu. Be to, jo manymu, iš Mondia
pateiktos informacijos, kad importuojamas prekes ji deklaravo APP vardu, dar negalima daryti išvados, kad turi būti laikoma, jog Mondia
veikė ir APP vardu. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat pažymėjo, kad Mondia
nenurodė, ar veikia kaip tiesioginė, ar kaip netiesioginė atstovė. Dėl šios priežasties Mondia prašymus atsisakyti išieškoti muitus pateikė ne kaip APP atstovė.
56. APP pateikiami prieštaravimai neįtikina.
57. Pirma, kitaip, nei mano APP, MK 5 straipsnio 4 dalyje įtvirtintas pareiškimo principas taikytinas ir prašymui atsisakyti išieškoti muitus. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teisingai konstatavo, kad MK 5 straipsnio 4 dalyje įtvirtintas pareiškimo principas yra visuotinai taikytina nuostata, galiojanti ir prašymui atsisakyti išieškoti muitus(12) . Tą rodo šios nuostatos vieta Muitinės kodekso sistemoje, atitinkamo skyriaus pavadinimas „Įvairios bendrosios nuostatos < ... > “ ir, žinoma, nuostatos tekstas.
58. Antra, tokiu atveju kaip nagrinėjamasis negalima manyti, kad turi būti laikoma, jog Mondia
veikė ir APP vardu. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teisingai konstatavo, kad vien aplinkybė, jog APP įgaliojo Mondia
pateikti atitinkamų prekių importo deklaraciją, dar savaime nereiškia, kad Mondia
ir pateikdama prašymus atsisakyti išieškoti muitus vadovaujantis MK 239 straipsniu ir BMKĮN 900 straipsniu siekė veikti APP vardu. Prašymas atsisakyti išieškoti muitus gali būti patenkintas tik tuomet, jei pareiškėjas neturėjo ketinimų apgauti ir nesielgė akivaizdžiai aplaidžiai. Norint įrodyti, kad ši subjektyvi sąlyga buvo įvykdyta, ūkio subjekto, kuris iš tiesų importavo prekes, ir ūkio subjekto, kurio vardu prekės buvo arba turėjo būti importuotos, interesai nebūtinai turi sutapti. Visiškai įmanoma situacija, kai atstovas bando pateisinti savo veiksmus, atsakomybę už muitų teisės aktų pažeidimą perkeldamas ant atstovaujamojo pečių. Taigi, vien iš aplinkybės, kad tam tikras ūkio subjektas deklaravo importuojamas prekes kito subjekto vardu, muitinės įstaigos negali daryti išvados, kad jis ir prašymą atsisakyti išieškoti muitus savaime nori pateikti kito vardu.
59. Taigi, kitaip, nei mano APP, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teisingai konstatavo, kad Mondia
prašymą atsisakyti išieškoti muitus pateikė ne kaip atstovė MK 5 straipsnio prasme.
B – Dėl atsisakymo išieškoti dalį muitų vadovaujantis MK 239 straipsnio 1 dalimi, skaitoma kartu su BMKĮN 900 straipsnio 1 dalies o punktu, galiojimo kitiems solidariesiems bendraskoliams
60. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nagrinėja apeliacinius skundus, kuriais skundžiamas sprendimas, kuriuo pripažinta, kad Mondia, pateikdama prašymą atsisakyti išieškoti muitus, veikė ne kaip APP atstovė MK 5 straipsnio prasme, tačiau, būdama solidariai atsakinga už skolą muitinei, pagal Prancūzijos civilinio kodekso 1208 straipsnį savaime atstovavo ir kitai solidariajai bendraskolei – APP.
61. Šiuo atžvilgiu pirmiausia reikėtų pažymėti, kad tinkamo atstovavimo atliekant muitinės procedūras sąlygos nustatytos MK 5 straipsnyje. Pagal EB 249 straipsnio 2 dalį jis dėl savo norminio pobūdžio yra viršesnis už nacionalinės teisės aktus, todėl nacionaline nuostata, kaip antai Prancūzijos civilinio kodekso 1208 straipsniu, jei ji prieštarauja MK 5 straipsniui, negalima remtis norint įrodyti, kad ūkio subjektas, atlikdamas muitinės procedūras, veikė kaip atstovas.
62. Tiesa, nagrinėjamu atveju svarbu ne tiek atstovavimas tikrąja to žodžio prasme, kiek klausimas, ar atsisakymas išieškoti dalį skolos muitinei iš vieno solidariojo bendraskolio, kaip antai Mondia, galioja ir kitiems solidariesiems bendraskoliams – APP bei Maprochim . Klausimas, kokį poveikį atsisakymas išieškoti dalį skolos muitinei turi kitiems solidariesiems bendraskoliams, MK 5 straipsnyje nereglamentuojamas.
63. Todėl pirmiausia reikia išsiaiškinti, kur ieškoti atsakymo į šį klausimą: Sąjungos teisėje ar valstybių narių teisėje.
1. Dėl taikytinos teisės
64. MK 213 straipsnyje nustatyta, kad jeigu vieną skolą muitinei privalo sumokėti keli asmenys, jie solidariai atsako už tokią skolą. Kitų nuostatų, aiškiai reglamentuojančių solidariosios atsakomybės sistemą, MK nėra.
65. Taigi, kyla klausimas, ar čia taikytina valstybių narių teisė. Tokią prielaidą galima daryti, tik jei daroma aiški nuoroda į nacionalinę teisę arba jei iš atitinkamų Sąjungos teisės nuostatų matyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas šį klausimą paliko spręsti pagal valstybių narių teisę(13) .
66. Aiškios nuorodos į nacionalinės teisės nuostatas MK šiuo atveju nedaroma. Nėra ir nuorodos į „galiojančias nuostatas“ – pagal MK 4 straipsnio 23 punktą, jei nėra atitinkamos Sąjungos teisės nuostatos, ją reikėtų laikyti nuoroda į nacionalinę teisę. Istorinis genetinis MK 213 straipsnio aiškinimas, t. y. šios nuostatos ir jos pirmtakių lyginimas, veikiau rodo, kad išsamios nuorodos į nacionalinę teisę nedaroma. Reglamento Nr. 1031/88 3 ir 4 straipsniuose, galiojusiuose prieš MK, buvo aiškiai numatyta, kad solidarioji muitinės skolininkų atsakomybė turi būti nustatoma „pagal galiojančias valstybių narių teisės nuostatas“. MK 213 straipsnyje tokios nuorodos į valstybių narių teisę nebeliko. Todėl negalima tvirtinti, kad daroma išsami nuoroda į valstybių narių teisę.
67. Taigi, kalbant apie solidariosios atsakomybės sistemos detales, pirmiausia reikia patikrinti, ar Sąjungos teisėje numatyti atitinkami nurodymai. Jei tokių nurodymų nėra, turi būti taikoma nacionalinė valstybių narių teisė.
68. Todėl čia nagrinėjamu atveju pirmiausia reikia patikrinti, ar MK yra nurodymų dėl atsisakymo išieškoti dalį muitų iš vieno solidariojo bendraskolio vadovaujantis MK 239 straipsniu ir BMKĮN 900 straipsnio 1 dalies o punktu galiojimo kitų solidariųjų bendraskolių naudai.
2. Dėl MK nurodymų
69. Pirmiausia reikėtų pažymėti, kad čia nagrinėjamas klausimas susijęs tik su APP bei PAD ir Prancūzijos muitinės įstaigų santykiais. Taigi, kalbama apie muitinės skolininkų ir muitinės santykį, o ne apie santykius tarp atskirų muitinės skolininkų. Šis atskyrimas man atrodo reikšmingas todėl, kad muitinės įstaigų ir muitinės skolininkų santykio teisinė forma turi tiesioginio poveikio muitams ir drauge Sąjungos nuosaviems ištekliams. Tam tikri dalykai rodo, kad atsakymas į klausimus, tiesiogiai susijusius su skolos muitinei išnykimu, vadinasi, ir su Sąjungos nuosavais ištekliais, MK reglamentuotas vienodai. O teisinė santykių tarp atskirų solidariųjų bendraskolių forma, ypač klausimas, kokia apimtimi kiekvienas jų atsako už skolą muitinei, neturi tiesioginio poveikio nuosaviems ištekliams. Čia, turint galvoje dabartinę Sąjungos teisę, mano manymu, yra daugiau galimybių nacionalinės teisės sistemoms.
70. Nuomonę, kad atsisakymas išieškoti muitus iš Mondia
turi galioti ir joms, APP ir Maprochim
pirmiausia grindžia MK 233 straipsnio 1 dalies b punkto formuluote. Pagal šią nuostatą skola muitinei išnyksta atsisakius išieškoti muito sumą. Iš tiesų šią nuostatą, atsižvelgiant tik į jos formuluotę, galima aiškinti taip, kad atsisakymas išieškoti skolą muitinei iš vieno solidariojo bendraskolio reiškia, kad ir visų solidariųjų bendraskolių skola muitinei išnyksta.
71. Jos taip pat daro nuorodą į MK 233 straipsnio 1 dalies a ir b punktų sisteminį ryšį. MK 233 straipsnio 1 dalies a punkte numatyta dar viena skolos muitinei išnykimo sąlyga: skola muitinei išnyksta, jei vienas iš solidariųjų bendraskolių sumoka muito sumą. Suprantama, kad MK 233 straipsnio 1 dalies a punkte numatytu atveju išnyksta ne tik sumokėjusio, bet ir kitų solidariųjų bendraskolių skola muitinei. Pagaliau solidariosios atsakomybės esmė yra ta, kad kreditorius gali iš kiekvieno solidariojo bendraskolio išsireikalauti skolą, tačiau tą gali padaryti tik vieną kartą(14) . Atkreipiant dėmesį į tai, kad MK 233 straipsnio 1 dalyje ir skolos muitinei sumokėjimo, ir atsisakymo ją išieškoti atveju vartojama išnykimo sąvoka, galima būtų argumentuoti, kad visų solidariųjų bendraskolių skola muitinei išnyksta ne tik ją sumokėjus (a punktas), bet ir atsisakius išieškoti muito sumą (b punktas).
72. Tačiau toks MK 233 straipsnio 1 dalies b punkto aiškinimas, pasitaikantis teisinėje literatūroje(15), būtų nesuderinamas su tikslais, kurių siekiama MK 202, 203, 213, 233 ir 239 straipsniais, ir sužlugdytų jų effet utile .
73. Pirmiausia reikėtų atsižvelgti į tai, kad pagal MK 202 straipsnio 3 dalį ir MK 203 straipsnio 3 dalį už skolą muitinei atsako ne tik muitų teisės aktų pažeidimą padaręs asmuo (pirma įtrauka), bet ir darant šį pažeidimą dalyvavęs asmuo (antra įtrauka) ir kiti ūkio subjektai (žr. kitas atitinkamų straipsnių dalių įtraukas). Šie keleriopi saugikliai turi sumažinti skolos muitinei neišieškojimo riziką tais atvejais, kai prekės nebuvo deklaruotos nustatyta tvarka. Kalbant apie juos, reikia ypač turėti galvoje, kad muitai priklauso Sąjungos nuosaviems ištekliams ir patenka į Sąjungos biudžetą. Taigi, aiškinant MK 233 straipsnio 1 dalies b punktą ir MK 239 straipsnį, reikia atsižvelgti ir į būtinybę apsaugoti Sąjungos nuosavus išteklius. Šis tikslas negali būti pažeidžiamas nustatant naujus skolos muitinei išnykimo pagrindus(16) .
74. Taip pat reikėtų konstatuoti, kad nagrinėjamu atveju skolą muitinei iš Mondia
atsisakyta išieškoti vadovaujantis MK 239 straipsniu ir BMKĮN 900 straipsnio 1 dalies o punktu. BMKĮN 900 straipsnio 1 dalies o punktas ypač taikomas tais atvejais, kai prekės prieš importuojant nebuvo tinkamai deklaruotos ir dėl šio pažeidimo pagal MK 202 ir 203 straipsnius atsirado skola muitinei. Tokiu atveju nustatant skolą muitinei neatsižvelgiama nei į galimybę taikyti Sąjungos režimą, nei į galimybę taikyti preferencinį tarifų režimą. Tiesa, BMKĮN 900 straipsnio 1 dalies o punkte, siekiant teisingumo, numatyta, kad tuo atveju, jei prekės būtų buvusios tinkamai deklaruotos ir joms būtų buvęs taikomas lengvatinis režimas, skolą muitinei vėliau gali būti atsisakyta išieškoti. Sprendimas atsisakyti išieškoti skolą muitinei dėl teisingumo pagrindų gali būti priimtas ne tik su sąlyga, kad tinkamai deklaruotoms prekėms būtų buvę galima taikyti Sąjungos režimą arba preferencinį tarifų režimą, bet ir su subjektyvia sąlyga, kad pareiškėjo veiksmuose negalima įžvelgti apgaulės arba akivaizdaus aplaidumo požymių.
75. Aiškinant MK 233 straipsnio 1 dalies b punktą taip, kad sprendimas, vadovaujantis MK 239 straipsniu ir BMKĮN 900 straipsniu, atsisakyti išieškoti dalį muitų iš Mondia
savaime galioja ir kitiems solidariesiems bendraskoliams – APP ir Maprochim
(PAD), būtų nepakankamai atsižvelgiama į minėtus tikslus. Juk, viena vertus, nesuvokiama, kodėl nagrinėjamu atveju Sąjunga turi atsisakyti nuosavų išteklių vien todėl, kad atsisakymas išieškoti muitus iš Mondia
yra pagrįstas, tačiau dar nesukuria pagrindo atsisakyti išieškoti jų iš kitų solidariųjų bendraskolių. Minėtą(17) keleriopų saugiklių principą veikiau atitinka tai, kad muitinė tokiu atveju turi kreiptis į kitus solidariuosius bendraskolius, iš kurių nebuvo atsisakyta išieškoti atitinkamos sumos(18) . Kita vertus, nebūtų teisinga, jei muitinės skolininkas, kuris galbūt turėjo ketinimų apgauti arba elgėsi akivaizdžiai aplaidžiai, galėtų pasinaudoti atsisakymu išieškoti muitus tik todėl, kad atsako solidariai, o iš kito solidariojo bendraskolio, įvertinus jo veiksmus, išieškoti muitus buvo atsisakyta(19) .
76. Be to, aiškinant sprendimą atsisakyti išieškoti muitus vadovaujantis MK 239 straipsniu, skaitomu kartu su BMKĮN 900 straipsnio 1 dalies o punktu, taip, kad jis galioja tik pareiškėjo, atitinkančio šios nuostatos sąlygas, naudai, atsižvelgiama į tai, kad atsisakymas išieškoti muitus – tai įprastos importo ir eksporto procedūros išimtis, todėl nuostatos, kuriose numatomas toks atsisakymas išieškoti, turi būti aiškinamos siaurai(20) .
77. Toks aiškinimas neprieštarauja ir MK 233 straipsnio 1 dalies b punkto formuluotei. Šią nuostatą galima aiškinti taip, kad ja reglamentuojamas tik atitinkamo muitinės skolininko ir muitinės santykis. Jei MK 233 straipsnio 1 dalies b punkte nustatyta, kad skola muitinei išnyksta atsisakius išieškoti muito sumą, tai šiuo atveju tai galioja tik Mondia
ir muitinės santykiams, o ne santykiams tarp APP bei Maprochim
(PAD), iš vienos pusės, ir muitinės – iš kitos.
78. Pagaliau reikėtų pažymėti, kad toks aiškinimas atitinka teisinę padėtį įsigaliojus Modernizuoto muitinės kodekso 86 straipsnio 4 daliai, pagal kurią atsisakymas išieškoti muito sumą galioja tik atitinkamam solidariajam bendraskoliui. Tiesa, nagrinėjamu atveju ši nuostata ratione temporis
negali būti taikoma. Tačiau Modernizuoto muitinės kodekso priėmimo procedūra nerodo, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas būtų norėjęs pakeisti esamą teisinę padėtį, susijusią su nagrinėjamu klausimu. Taigi, Modernizuoto muitinės kodekso 86 straipsnio 4 dalimi galima naudotis grindžiant aiškinimą, pagal kurį atsisakymas išieškoti muitus vadovaujantis MK 239 straipsniu, skaitomu kartu su BMKĮN 900 straipsnio 1 dalies o punktu, galioja tik jį taikyti prašiusio pareiškėjo naudai.
3. Dėl kitų APP ir PAD argumentų
79. Kiti APP ir PAD argumentai, pagrindžiantys, kodėl sprendimas atsisakyti išieškoti iš Mondia
dalį muitų turi galioti ir jiems, taip pat neįtikina.
80. Pirma,
APP tvirtina, kad atsisakymas išieškoti muitus iš Mondia
turi galioti ir jai, nes Prancūzijos muitinės įstaigos, nagrinėdamos Mondia
prašymą atsisakyti išieškoti muitus, kartu papildomai patikrino arba turėjo patikrinti, ar APP veiksmuose nebuvo apgaulės arba akivaizdaus aplaidumo požymių.
81. Šis argumentas manęs neįtikina.
82. Pirmiausia reikia pažymėti, kad atsisakyti išieškoti muitus vadovaujantis MK 239 straipsniu ir BMKĮN 900 straipsnio 1 dalies o punktu galima tik gavus atitinkamo muitinės skolininko prašymą (21) . Jį reikia pateikti per tam tikrą terminą – paprastai per 12 mėnesių nuo skolininko informavimo apie muitų sumą dienos. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymėjo, kad prašymo atsisakyti išieškoti muitus vadovaujantis MK 239 straipsniu ir BMKĮN 900 straipsnio 1 dalies o punktu laiku nepateikė nei pati APP, nei Mondia
kaip APP atstovė.
83. Be to, mano manymu, neteisinga pati APP prielaida, kad Prancūzijos muitinės įstaigos, nagrinėdamos Mondia
prašymą, netiesiogiai įvertino arba turėjo įvertinti ir APP veiksmus. Paprastai muitinės įstaigos, gavusios prašymą atsisakyti išieškoti muitus vadovaujantis MK 239 straipsniu, skaitomu kartu su BMKĮN 900 straipsnio 1 dalies o punktu, turi tik įvertinti, ar prašymą pateikęs pareiškėjas atitinka subjektyvias sąlygas, nustatytas šiomis nuostatomis. Tiesa, kad ūkio subjektas, importui įforminti besinaudojantis muitinės tarpininko paslaugomis, turi prisiimti atsakomybę už akivaizdų savo atstovo aplaidumą(22) . Tai suprantama, nes atstovaujamasis asmuo atsako už atstovo veiksmus kaip už savus. Tokiu atveju atstovaujamojo asmens
prašymas atsisakyti išieškoti muitus gali suponuoti, kad kartu papildomai vertinami ir jo atstovo
veiksmai. Tačiau, kitaip, nei mano APP, iš to negalima daryti išvados, kad priešingu atveju, t. y. kai prašymą atsisakyti išieškoti muitus pateikė atstovas, kartu papildomai turi būti vertinama, ar atstovaujamasis asmuo
neturėjo ketinimų apgauti arba nesielgė akivaizdžiai aplaidžiai. Atstovaujamasis asmuo neveikia atstovo vardu, todėl atstovas, kai vertinami jo veiksmai, nebūtinai turi prisiimti atsakomybę už atstovaujamojo asmens veiksmus.
84. Antra,
nuomonę, kad atsisakymas išieškoti muitus iš Mondia
turi galioti ir APP, pastaroji bando grįsti BMKĮN 899 straipsniu. Jos teigimu, iš šios nuostatos matyti, kad tokiu atveju, kaip čia nagrinėjamasis, gavus Mondia
prašymą, turėjo būti įvertinta, ar ir iš APP nereikėtų atsisakyti išieškoti skolos muitinei. Tai tvirtindama APP remiasi tuo, kad, sprendžiant iš šios nuostatos teksto, joje numatytas visų suinteresuotųjų asmenų veiksmų vertinimas.
85. Tokiam argumentui taip pat negalima pritarti. BMKĮN 899 straipsnyje nenustatyta, kad muitinės įstaigos, gavusios vieno skolininko prašymą atsisakyti išieškoti muitus, privalo vertinti visus solidariai už skolą muitinei atsakančius bendraskolius, ar jie neturėjo ketinimų apgauti arba nesielgė akivaizdžiai aplaidžiai.
86. Pirma, iš paties BMKĮN 899 straipsnio teksto matyti, kad toks aiškinimas netinka. Jame vienaskaita kalbama tik apie „suinteresuotą asmenį“, o ne daugiskaita apie „suinteresuotus asmenis“. Akivaizdžiai turimas galvoje tik atitinkamas pareiškėjas.
87. Kad APP nuomonė neteisinga, rodo ir BMKĮN 899 straipsnio nuostata, pagal kurią muitinės įstaigos sprendimą priima remdamosi priežastimis, išdėstytomis prašyme. Kaip jau minėta(23), atskirų solidariųjų bendraskolių interesai teikiant prašymą atsisakyti išieškoti muitus gali būti visiškai priešingi. Todėl negalima daryti prielaidos, kad pareiškėjas savo prašyme nurodo priežastis, kurios savaime galioja ir kitų suinteresuotųjų asmenų naudai.
88. Trečia,
M. Bérel dėl PAD interesų pažymi, kad muitinės įstaigų sprendimas atsisakyti išieškoti dalį muitų iš Mondia
galioja ir Maprochim . Jo manymu, Prancūzijos muitinės įstaigos buvo pranešusios APP ir Maprochim, kad sprendimą dėl jų skundų priims tik tada, kai nuspręs dėl Mondia
prašymo atsisakyti išieškoti muitus.
89. Šiuo atžvilgiu pakanka pažymėti, kad kai nagrinėjamas prašymas priimti prejudicinį sprendimą, pateiktas vadovaujantis SESV 267 straipsniu, nacionalinių institucijų sprendimų turinį nustato ne Teisingumo Teismas, o nacionalinis teismas. Taigi, Teisingumo Teismas iš principo turi remtis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo konstatavimais(24) . Iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas muitinės įstaigų sprendimus interpretuoja taip, kad jais dalį skolos muitinei atsisakyta išieškoti tik iš Mondia .
C – Apibendrinimas
90. Visa tai, kas išdėstyta, rodo, kad iš MK 213, 233 ir 239 straipsnių matyti, jog muitinės įstaigų sprendimas vadovaujantis MK 239 straipsniu ir BMKĮN 900 straipsnio 1 dalies o punktu atsisakyti išieškoti dalį muitų iš vieno solidariai atsakančio muitinės skolininko kitų solidariųjų bendraskolių, taip pat atsakančių už šią skolą muitinei, atžvilgiu savaime negalioja. Taigi, nacionalinės nuostatos, kuria toks galiojimas numatytas, taikymas prieštarauja šioms nuostatoms.
VII – Išvada
91. Remdamasi išdėstytais argumentais, siūlau Teisingumo Teismui į prejudicinį klausimą atsakyti taip:
1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, 213, 233 ir 239 straipsniai turi būti aiškinami taip, kad tokiu atveju, kaip nagrinėjamasis, skolos muitinei solidarusis bendraskolis, dėl kurio nepriimtas sprendimas atsisakyti išieškoti minėtą skolą, siekdamas, kad būtų atleistas nuo skolos muitinei mokėjimo, negali remtis sprendimu atsisakyti išieškoti minėtą skolą muitinei iš kito solidariojo bendraskolio, grindžiamu šio reglamento 239 straipsniu, skaitomu kartu su 1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 2454/93, išdėstančio Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, įgyvendinimo nuostatas, 900 straipsnio 1 dalies o punktu.
(1) .
(2)  ‑	Kaip ir ES ir ESV sutartyse, „Sąjungos teisės“ sąvoka vartojama kaip bendra sąvoka, apimanti Bendrijos teisę ir Sąjungos teisę. Toliau, minint atskiras pirminės teisės nuostatas, nurodomos ratione temporis
galiojančios normos.
(3)  ‑	OL L 102, p. 5.
(4)  ‑	OL L 302, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 4 t., p. 307.
(5)  ‑	OL L 145, p. 1.
(6)  ‑	OL L 253, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 6 t., p. 3.
(7)  ‑	OL L 187, p. 16; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 13 t., p. 463.
(8)  ‑	OL L 346, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 2 sk., 5 t., p. 326.
(9)  ‑	Iš APP bei Maprochim
buvo pareikalauta sumokėti ir įvairius kitus mokesčius, tačiau jie, nagrinėjant šį prašymą priimti prejudicinį sprendimą, neturi reikšmės.
(10)  ‑	Išsamiau apie nacionalinių institucijų ir Komisijos atliktą nagrinėjimą žr. 2007 m. sausio 25 d. Pirmosios instancijos teismo nutartį Rijn Schelde Mondia France prieš Komisiją
(T‑55/05, Rink. p. II‑0000).
(11)  ‑	Šiuo klausimu žr. 1963 m. kovo 27 d. Sprendimą Da Costa ir kt.
(28/62–30/62, Rink. p. 65, 81), 1973 m. kovo 1 d. Sprendimą Bollmann
(62/72, Rink. p. 269, 4 punktas), 1997 m. liepos 10 d. Sprendimą Palmisani
(C‑261/95, Rink. p. I‑4025, 31 punktas) ir 2008 m. vasario 12 d. Sprendimą Kempter
(C‑2/06, Rink. p. I‑411, 41 ir paskesni punktai).
(12)  ‑	Tokios nuomonės laikosi ir K. Reiche (P. Witte „Zollkodex“, Beck, 4-asis leidimas, 2006, 5 straipsnis, 5 punktas).
(13)  ‑	2007 m. gruodžio 18 d. Sprendimas Société Pipeline Méditerranée et Rhône
(C‑314/06, Rink. p. I‑12273, 21 punktas), 2003 m. gegužės 22 d. Sprendimas Komisija prieš Vokietiją
(C‑103/01, Rink. p. I‑5369, 33 punktas), 1998 m. balandžio 2 d. Sprendimas EMU Tabac ir kt.
(C‑296/95, Rink. p. I‑1605, 30 punktas) ir 2010 m. birželio 17 d. Sprendimas Agra
(C‑75/09, Rink. p. I‑0000, 32 ir paskesni punktai).
(14)  ‑	P. Witte (P. Witte, minėtas 12 išnašoje, 233 straipsnis, 12 punktas).
(15)  ‑	Žr. R. Henke ir W. Huchatz „Das neue Abgabenverwaltungsrecht für Ein- und Ausfuhrabgaben“, Zeitschrift für Zölle und Verbrauchsteuern, 1996, p. 226 ir paskesni.
(16)  ‑	Teisingumo Teismo sprendimai: 2002 m. lapkričio 14 d. Sprendimas SPKR
(C‑112/01, Rink. p. I‑10655, 31 punktas), 2009 m. balandžio 2 d. Sprendimas Elshani
(C‑459/07, Rink. p. I‑2759, 31 punktas) ir 2010 m. balandžio 29 d. Sprendimas Dansk Transport og Logistik
(C‑230/08, Rink. p. I‑0000, 51 punktas).
(17)  ‑	Žr. šios išvados 73 punktą.
(18)  ‑	P. Witte (minėtas 14 išnašoje, 233 straipsnis, 12 punktas).
(19)  ‑	Tokios pat nuomonės laikosi ir P. Witte (minėtas 14 išnašoje, 213 straipsnis, 11 punktas ir 233 straipsnis, 12 punktas). Jis atkreipia dėmesį į tai, kad iš skolininko reikėtų atsisakyti išieškoti muitus dėl teisingumo pagrindų, nes tai būtų tarsi kompensacija už tai, kad anksčiau nebuvo kito pasirinkimo, kaip tik juos taikyti.
(20)  ‑	Teisingumo Teismo sprendimai: 1999 m. lapkričio 11 d. Sprendimas Söhl & Söhlke
(C‑48/98, Rink. p. I‑7877, 52 punktas) ir 2003 m. kovo 13 d. Sprendimas Nyderlandai prieš Komisiją
(C‑156/00, Rink. p. I‑2527, 91 punktas).
(21)  ‑	Tačiau kitose nuostatose, kuriose reglamentuojamas atsisakymas išieškoti muitus, numatyta, kad muitinė gali atsisakyti išieškoti muitą savo iniciatyva, žr. MK 236 straipsnio 2 dalies trečią pastraipą.
(22)  ‑	2008 m. lapkričio 20 d. Teisingumo Teismo sprendimas Heuschen & Schrouff Oriental Foods Trading prieš Komisiją
(C‑38/07 P, Rink. p. I‑8599, 53 ir 54 punktai).
(23)  ‑	Žr. šios išvados 58 punktą.
(24)  ‑	Žr. Teisingumo Teismo sprendimus: 2008 m. spalio 2 d. Sprendimą Heinrich Bauer Verlag
(C‑360/06, Rink. p. I‑7333, 15 punktas) ir 2004 m. balandžio 29 d. Sprendimą Orfanopoulos ir Oliveri
(C‑482/01 ir C‑493/01, Rink. p. I‑5257, 42 punktas).