62006TJ0012_LT
Šalys
Sprendimo motyvai
Rezoliucinė dalis
Šalys
Byloje T‑12/06
Deltafina SpA, įsteigta Orvjete (Italija), atstovaujama advokatų R. Jacchia, A. Terranova, I. Van Bael, J.‑F. Bellis ir F. Di Gianni,
ieškovė,
prieš
Europos Komisiją, iš pradžių atstovaujamą A. Whelan ir F. Amato, vėliau – A. Whelan ir V. Di Bucci ir galiausiai É. Gipsini Fournier ir L. Malferrari,
atsakovę,
dėl prašymo panaikinti arba, nepatenkinus šio prašymo, sumažinti pagal 2005 m. spalio 20 d. Komisijos sprendimo C (2005) 4012 galutinis dėl procedūros pagal [EB] 81 straipsnio 1 dalį (byla COMP/C.38.281/B.2 – Žaliavinis tabakas – Italija) 2 straipsnį Deltafina
skirtą baudą,
BENDRASIS TEISMAS (trečioji kolegija),
kurį sudaro pirmininkas J. Azizi, teisėjai E. Cremona (pranešėja) ir S. Frimodt Nielsen,
posėdžio sekretorius J. Palacio Gonzáles, vyriausiasis administratorius,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2010 m. rugsėjo 29 d. posėdžiui,
priima šį
Sprendimą
Sprendimo motyvai
Ginčo aplinkybės
1. Ieškovė Deltafina SpA
yra pagal Italijos teisę įsteigta bendrovė, kurios pagrindinė veikla – pirminis žaliavinio tabako perdirbimas ir perdirbto tabako pardavimas. Ją 100 % valdo Universal Corp., bendrovė, kurios buveinė yra Ričmonde (JAV).
I – Administracinė procedūra
2. 2001 m. spalio 3, 4 ir 5 d. Europos Bendrijų Komisija, remdamasi 1962 m. vasario 6 d. Tarybos reglamento Nr. 17, Pirmojo reglamento, įgyvendinančio Sutarties 85 ir 86 straipsnius (OL L 13, p. 204; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 1 t., p. 3) 14 straipsniu, atliko patikrinimus Europos tabako perdirbėjų federacijos ir Maison des métiers du tabac
(Tabako pramonės rūmai) (Belgija) buveinėse. Tą pačią dieną Europos tabako perdirbėjų federacija apie šiuos patikrinimus faksu informavo visus savo narius, įskaitant Associazione professionale trasformatori tabacchi italiani
(APTI, Italijos žaliavinio tabako perdirbėjų profesinė asociacija), kurios narės yra pačios didžiausios šio sektoriaus įmonės.
3. 2001 m. spalio 3, 4 ir 5 d. Komisija taip pat atliko patikrinimus trijų pagrindinių Ispanijos žaliavinio tabako perdirbėjų ir dviejų Ispanijos tabako perdirbėjų ir augintojų asociacijų buveinėse. 2002 m. sausio 16 d. visi trys Ispanijos žaliavinio tabako perdirbėjai, pas kuriuos atlikti patikrinimai, ir Universal grupės bendrovė pateikė bendrą prašymą Komisijai neskirti baudos ar ją sumažinti pagal Komisijos pranešimą dėl baudų neskyrimo ar sumažinimo kartelių atvejais (OL 1996, C 207, p. 4, toliau – 1996 m. pranešimas dėl bendradarbiavimo).
4. 2002 m. sausio 15 d. Komisija pateikė dviejoms Italijos profesinėms asociacijoms, t. y. APTI, kuri atstovauja žaliavinio tabako perdirbėjams, ir Unione italiana tabacco
( Unitab, Italijos žaliavinio tabako augintojų asociacijų konfederacija), kuri atstovauja žaliavinio tabako augintojams, prašymus pateikti informacijos. 2002 m. vasario 12 d. APTI atsakė į prašymą pateikti informacijos. Tą pačią dieną įvyko susirinkimas, kuriame buvo aptartas Komisijos prašymas.
5. 2002 m. vasario 19 d. Deltafina pateikė Komisijai prašymą atleisti nuo baudos pagal Komisijos pranešimo apie atleidimą nuo baudų ir baudų sumažinimą kartelių atveju (OL 2002, C 45, p. 3, toliau – 2002 m. pranešimas dėl bendradarbiavimo) A skyrių ir, jei šis prašymas nebūtų patenkintas, prašymą sumažinti baudą pagal to paties pranešimo B skyrių. Prašymas atleisti nuo baudos ar ją sumažinti susijęs su tariamu žaliavinio tabako perdirbėjų karteliu Italijos rinkoje.
6. 2002 m. vasario 28 d. įvyko vieno iš Universal advokatų ir byla nagrinėjančio Komisijos Konkurencijos generalinio direktorato pareigūno pokalbis telefonu.
7. 2002 m. kovo 6 d. Komisija informavo Deltafina, kad jos prašymas atitinka 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 8 punkto b papunktyje išdėstytus reikalavimus ir kad, pasibaigus administracinei procedūrai, ji ją atleis nuo baudos arba ją sumažins už bet kokį per Komisijos atliktą tyrimą nustatytą pažeidimą, susijusį su pateiktais įrodymais, jei Deltafina įvykdys visus reikalavimus, išdėstytus minėto pranešimo 11 punkte.
8. 2002 m. kovo 14 d. įvyko Komisijos tarnybų ir Deltafina bei Universal atstovų susitikimas, kuriame buvo diskutuota apie Deltafina ir Komisijos bendradarbiavimo būdus (toliau – 2002 m. kovo 14 d. susitikimas). Per šį susitikimą buvo nutarta, kad Deltafina prašymas atleisti nuo baudos ar ją sumažinti bus konfidencialus.
9. 2002 m. kovo 19, 21, 25 ir 26 d. Deltafina
pateikė Komisijai papildomos informacijos.
10. 2002 m. kovo 22 d. įvyko Deltafina atstovų ir bylą nagrinėjančio Komisijos pareigūno pokalbis telefonu įvairiais klausimais dėl Deltafina bendradarbiavimo su Komisija.
11. 2002 m. balandžio 2 d. Universal nepriklausomas patarėjas teisės klausimais informavo Standard Commercial Corp . (toliau – SCC) ir Dimon Inc ., kurios yra atitinkamai Transcatab SpA
ir Dimon Italia Srl, dviejų Italijos žaliavinio tabako pirminio perdirbimo bendrovių patronuojančios bendrovės, nepriklausomus patarėjus teisės klausimais, kad Deltafina
pateikė Komisijai prašymą atleisti nuo baudos arba jos neskirti dėl perdirbėjų kartelių Italijos tabako rinkoje.
12. 2002 m. balandžio 4 d. ryte įvyko APTI susirinkimas. Per šį susirinkimą Deltafina prezidentas informavo dalyvius, kad ji pradėjo bendradarbiauti su Komisija pagal 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo ir jai perdavė ją kompromituojančius dokumentus.
13. Tos pačios dienos, t. y. 2002 m. balandžio 4 d., popietę Dimon Italia ir Transcatab, kurių atstovai dalyvavo ankstesniame punkte minėtame APTI susirinkime, taip pat pateikė prašymą dėl palankaus vertinimo pagal 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo (atitinkamai 16 val. 15 min. ir 18 val. 47 min.).
14. 2002 m. balandžio 18 ir 19 d. Komisija, remdamasi Reglamento Nr. 17 14 straipsniu, atliko patikrinimus Dimon Italia
ir Transcatab
bei Trestina Azienda Tabacchi SpA
(toliau – Trestina ) ir Romana Tabacchi SpA
patalpose.
15. 2002 m. balandžio 18 d. ir gegužės 17 d. Deltafina
pateikė Komisijai kitos papildomos informacijos.
16. 2002 m. gegužės 29 d. ir liepos 11 d. įvyko dar du kiti Deltafina
atstovų ir Komisijos tarnybų susitikimai.
17. 2002 m. spalio 8 d. Komisija informavo Dimon Italia
ir Transcatab kad dėl to, jog jos buvo atitinkamai pirmoji ir antroji įmonės, pateikusios pažeidimo įrodymų pagal 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo, ji ketina, pasibaigus administracinei procedūrai, atitinkamai 30–50 % ir 20–30 % sumažinti baudą, kuri joms bus skirta už galimus konstatuotus pažeidimus.
18. 2004 m. vasario 25 d. Komisija išsiuntė pranešimą apie kaltinimus įvairioms įmonėms ar įmonių asociacijoms, įskaitant Deltafina, Universal, Dimon Italia ir Transcatab .
19. 2004 m. birželio 22 d. įvyko apklausa žodžiu, kurioje dalyvavo Deltafina . Per šią apklausą Dimon Italia atstovas atkreipė Komisijos dėmesį į du prie bylos pridėtus dokumentus, kurių fotokopijos buvo padarytos per 2002 m. balandžio 18 d. Komisijos atliktus patikrinimus Dimon Italia
patalpose ir kuriuose buvo išdėstytos ranka rašytos kitos bendrovės atstovų, kurie apibendrino Deltafina
prezidento pareiškimus per 2002 m. balandžio 4 d. APTI susitikimą, pastabos.
20. 2004 m. gruodžio 21 d. Komisija priėmė 2004 m. vasario 25 d. pranešimo apie kaltinimus papildymą (toliau – papildymas), kuriuo informavo Deltafina ir kitas nagrinėjamas įmones apie ketinimą jai netaikyti atleidimo nuo baudos ar jos nemažinti dėl to, kad ji pažeidė 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 11 punkto a papunktyje nustatytą pareigą bendradarbiauti.
21. 2005 m. kovo 1 d. įvyko apklausa dėl papildymo. Po šio apklausos Komisija gavo naujus komentarus iš Universal, Deltafina, Dimon ir SCC.
II – Ginčijamas sprendimas
22. Pasikonsultavusi su Konkurenciją ribojančios veiklos ir monopolijų patariamuoju komitetu ir atsižvelgusi į galutinę bylas nagrinėjančio pareigūno ataskaitą, 2005 m. spalio 20 d. Komisija priėmė Sprendimą C (2005) 4012 galutinis dėl procedūros pagal [EB] 81 straipsnio 1 dalį (byla COMP/C.38.281/B.2 – Žaliavinis tabakas – Italija) (toliau – ginčijamas sprendimas), kurio santrauka paskelbta 2006 m. vasario 13 d. Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje
(OL L 353, p. 45).
23. 2005 m. lapkričio 10 d. Deltafina buvo pranešta apie ginčijamą sprendimą.
24. Ginčijamame sprendime išdėstytos tokios nuostatos:
„1 straipsnis
1. Nurodytų laikotarpiu Deltafina < … >, Universal < … > pažeidė [EB] 81 straipsnio 1 dalį dėl dalyvavimo susitarimuose ir (arba) suderintuose veiksmuose Italijos žaliavinio tabako rinkoje.
Pažeidimo trukmė yra tokia:
a) Deltafina, Universal < … > atveju, nuo 1995 m. rugsėjo 29 d. iki 2002 m. vasario 19 d.,
< … >
2 straipsnis
Už 1 straipsnyje nurodytą pažeidimą skiriamos tokios baudos:
a) Deltafina
ir Universal
solidariai 30 000 000 eurų,
< … > “
25. Ginčijamas sprendimas grindžiamas toliau išdėstytais argumentais.
A – Dėl pažeidimo ir neteisėto elgesio inkriminavimo
26. Ginčijamame sprendime aprašiusi ir teisiškai įvertinusi faktines aplinkybes, Komisija nusprendė, jog įrodyta, kad Deltafina
tiesiogiai kartu su įvairiomis kitomis įmonėms dalyvavo EB 81 straipsnio 1 dalimi draudžiamuose susitarimuose ir suderintuose veiksmuose. Šioje byloje toks vertinimas neginčijamas.
27. Vėliau Komisija nagrinėja klausimą dėl dalyvavusių įmonių neteisėto elgesio inkriminavimo ir daro išvadą, kad tiek Deltafina, tiek jos patronuojanti bendrovė Universal
turi būti pripažintos atsakingomis už nagrinėjamus pažeidimus ir kad joms turi būti skirtas ginčijamas sprendimas.
B – Dėl baudos dydžio apskaičiavimo
1. Dėl pagrindinės baudos dydžio nustatymo
28. Kiek tai susiję su Deltafina skirtinos baudos apskaičiavimu, ginčijamo sprendimo 357 konstatuojamojoje dalyje Komisija visų prima primena, jog tam, kad būtų galima nustatyti jos dydį, ji privalo atsižvelgti į visas bylos aplinkybes ir būtent į pažeidimo sunkumą bei trukmę, kaip nustatyta 2002 m. gruodžio 16 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1/2003 dėl konkurencijos taisyklių, nustatytų Sutarties 81 ir 82 straipsniuose, įgyvendinimo (OL L 1, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk. 2 t., p. 205) 23 straipsnio 3 dalyje.
29. Todėl Komisija visų pirma nagrinėja pažeidimo sunkumą. Ji primena, kad jį vertinant reikia atsižvelgti į pažeidimo pobūdį, jo konkretų poveikį rinkai, jei jį galima įvertinti, ir į aptariamos rinkos geografinį dydį (ginčijamo sprendimo 365 konstatuojamoji dalis).
30. Paskui Komisija nurodo, kad žaliavinio tabako gamyba Italijoje sudarė 38 % Europos Sąjungos gamybos kvotos, o tai sudaro 67 338 mln. eurų 2001 m., t. y. paskutiniais ištisais pažeidimo darymo metais (ginčijamo sprendimo 366 konstatuojamoji dalis).
31. Kalbant apie pažeidimo pobūdį, Komisija pažeidimą laiko labai sunkiu, nes jis susiję su žaliavinio tabako rūšių prikimo kainų Italijoje nustatymu ir perkamo kiekio pasiskirstymu (ginčijamo sprendimo 367 konstatuojamoji dalis).
32. Ginčijamo sprendimo 368 konstatuojamojoje dalyje Komisija, darydama nuorodą į minėto sprendimo dalį, kurioje atliekama konkurencijos ribojimo analizė (277 ir tolesnės konstatuojamosios dalys), tvirtina, kad sudarytas kartelis dėl pirkimo gali iškreipti augintojų norą generuoti tam tikrą pelningumą ir riboti perdirbėjų konkurenciją pardavimo rinkose ir kad taip būna ypač tais atvejais, kai, kaip ir šioje byloje, prekė, dėl kurios sudarytas kartelis (žaliavinis tabakas), yra svarbi vėlesnio gamybos etapo (šiuo atveju – pirminio tabako perdirbimo ir perdirbto tabako pardavimo) dalyvių vykdomos veiklos sąnaudų dalis.
33. Atsižvelgdama į šiuos argumentus, Komisija padarė išvadą, kad Deltafina padarytas pažeidimas turi būti pripažintas labai sunkiu (ginčijamo sprendimo 369 konstatuojamoji dalis).
34. Vėliau Komisija tvirtina, kad nustatant baudos dydį reikia atsižvelgti į kiekvienos įmonės konkretų vaidmenį ir į tikėtiną jos neteisėtų veiksmų atgarsį. Todėl Komisija mano, kad baudos turi būti nustatytos atsižvelgiant į kiekvienos aptariamos šalies poziciją rinkoje. Šiuo aspektu ji mano, kad Deltafina
skirta pradinė bauda turi būti didžiausia įvertinus jos kaip didžiausios pirkėjos statusą, nes 2001 m. jos rinkos dalis sudarė maždaug 25 % (ginčijamo sprendimo 370–372 konstatuojamosios dalys).
35. Tačiau Komisija mano, kad pradinė bauda, kuri atspindi tik užimamą rinkos dalį, Deltafina
neturės pakankamo atgrasomojo poveikio, nes, nepaisant santykinai ribotos jos apyvartos, ji priklauso didelį ekonominį ir finansinį pajėgumą turinčiai tarptautinei grupei, kuri yra viena iš pagrindinių pasaulyje tabako prekiautojų, ir tabako pramonėje veikia įvairiais lygmenimis įvairiose geografinėse rinkose (ginčijamo sprendimo 374 konstatuojamoji dalis).
36. Todėl, siekdama baudai suteikti atgrasomąjį poveikį, Komisija pradinei baudai taiko dauginimo koeficientą ir taip atsižvelgia į nagrinėjamų įmonių dydį. Deltafina
Komisija pritaikė dauginimo koeficientą 1,5. Taigi ginčijamo sprendimo 376 konstatuojamojoje dalyje Komisija nustato Deltafina skirtą pradinę baudą, padaugintą iš dauginimo koeficiento, kurios dydis yra 37,5 mln. eurų.
37. Vėliau Komisija tą baudą padidina 60 % už pažeidimo trukmę (ginčijamo sprendimo 377 konstatuojamoji dalis), todėl pagrindinė Deltafina skirta bauda yra 60 mln. eurų (ginčijamo sprendimo 379 konstatuojamoji dalis).
2. Lengvinanti aplinkybė
38. Vėliau Komisija kaip į lengvinančią aplinkybę Deltafina naudai atsižvelgia į jos realų bendradarbiavimą per procedūrą ne pagal 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo. Iš pradžių ji primena, kad dėl šio sprendimo 43 ir tolesniuose punktuose išdėstytų priežasčių Deltafina nebeatitinka reikalavimų, kad būtų galima visiškai ją atleisti nuo baudos ar ją sumažinti pagal 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo (ginčijamo sprendimo 385 konstatuojamoji dalis).
39. Komisija vėliau nurodo, kad tais atvejais, kai galima taikyti 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo, procedūros šalimis esančių įmonių bendradarbiavimas iš esmės turi būti vertinamas pagal tą pranešimą. Ji teigia, kad jei 2002 m. pranešimas dėl bendradarbiavimo buvo iš esmės taikomas, šalies bendradarbiavimas tik išskirtinėmis aplinkybėmis gali būti laikomas, remiantis baudų, skiriamų pagal Reglamento Nr. 17 15 straipsnio 2 dalį ir EAPB sutarties 65 straipsnio 5 dalį, nustatymo metodo gairėmis (OL 1998, C 9, p. 3, toliau – gairės), turinčiu lengvinantį poveikį skirtinos baudos dydžiui (ginčijamo sprendimo 386 ir 387 konstatuojamosios dalys).
40. Komisija dėl dviejų priežasčių mano, kad taip yra Deltafina atveju. Pirma, Deltafina
buvo pirmoji įmonė, pateikusi prašymą taikyti 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo (praėjus vos kelioms dienoms po jo priėmimo), ir primoji įmonė, kuriai Komisija suteikė sąlyginį atleidimą nuo baudos. Tai taip pat yra pirmasis sprendimas, susijęs su įmonėms, pagal 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 11 punktą pateikusioms prašymą atleisti nuo baudos ar jos neskirti, nustatytos pareigos bendradarbiauti pažeidimo pasekmėmis. Antra, Komisija pripažįsta, kad Deltafina nuo pat pradžių svariai prisidėjo atliekant tyrimą ir tai darė per visą procedūrą, išskyrus aplinkybes, kuriomis grindžiamas galutinio atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo netaikymas (ginčijamo sprendimo 388–390 konstatuojamosios dalys).
41. Dėl šių priežasčių Komisija palankiai vertina Deltafina bendradarbiavimą per procedūrą. Komisija galiausiai teigia, kad Deltafina niekada neneigė ginčijamame sprendime nagrinėjamų faktinių aplinkybių. Atsižvelgusi į šias aplinkybes ir į bendrą Deltafina elgesį per administracinę procedūrą, Komisija daro išvadą, kad jai skirtiną baudą reikia sumažinti 50 % (ginčijamo sprendimo 391–398 konstatuojamosios dalys).
42. Atsižvelgdama į šią lengvinančią aplinkybę, Komisija nustato Deltafina ir Universal
solidariai skirtiną 30 mln. eurų baudą.
C – Dėl Deltafina prašymo atleisti nuo baudos arba jos neskirti
43. Komisija toliau nurodo priežastis, dėl kurių nusprendė, kad Deltafina negalima taikyti atleidimo nuo baudos ar ją sumažinti pagal 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo.
44. Ji paaiškina, kad išnagrinėjusi Deltafina pateiktą prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, ir kadangi pastaroji atitiko 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 8 punkto b papunktyje išdėstytus reikalavimus, ji jai pritaikė atleidimą nuo baudos ar jos sumažinimą su sąlyga, kad bus laikomasi minėto pranešimo 11 punkte išdėstytų kumuliacinių sąlygų, iš kurių viena yra pareigos bendradarbiauti laikymasis [to pranešimo 11 punkto a papunktis] (ginčijamo sprendimo 405–409 konstatuojamosios dalys).
45. Tačiau ginčijamo sprendimo 410 konstatuojamojoje dalyje Komisija pažymi, kad per 2004 m. birželio 22 d. vykusią apklausą paaiškėjo, jog per šio sprendimo 12 punkte minėtą APTI susirinkimą, kuriame taip pat dalyvavo Dimon Italia, Transcatab
ir Trestina atstovai, Deltafina
atskleidė savo prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti Komisijai nespėjus atlikti patikrinimų dėl aptariamo kartelio. Komisija taip pat pažymi, kad šios aplinkybės buvo nurodytos papildyme išdėstytuose Deltafina
skirtuose kaltinimuose. (žr. šio sprendimo 20 punktą).
46. Taigi Komisija visų pirma išsamiai išnagrinėjo reikšmingas faktines aplinkybes, o vėliau nusprendė, kad Deltafina neatitinka 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 11 punkte išdėstytų reikalavimų.
1. Reikšmingos faktinės aplinkybės
47. Komisija pažymi, kad per 2002 m. kovo 14 d. susitikimą buvo iškeltas klausimas dėl Deltafina prašymo atleisti nuo baudos ar ją sumažinti konfidencialumo. Pasak Komisijos, per ši susitikimą jos tarnybos tikrai pabrėžė, kad numato atlikti neplanuotus patikinimus, susijusius su Deltafina atskleistu karteliu, kad tie patikrinimai negali būti atlikti iki laikotarpio nuo 2002 m. balandžio 18 d. iki 20 d. ir kad dėl tos priežasties reikia išlaikyti to prašymo konfidencialumą, kad konkurentai apie jį nesužinotų ir kad dėl to nenukentėtų jo veiksmingumas (ginčijamo sprendimo 412 konstatuojamoji dalis).
48. Komisija taip pat pažymi, kad per šį susitikimą Deltafina paaiškino Komisijos tarnyboms, kad dėl įvairių priežasčių jai bus sunku iki numatytos patikrinimų datos neatskleisti prašymo atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, nes, pirma, APTI tikrai vyks susitikimai su konkurentais, per kuriuos bus sunku išsaugoti konfidencialumą, antra, apie prašymą reikia informuoti Deltafina vidurinės grandies vadovus (penkiolika žmonių), ir, trečia, šį prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti reikia atskleisti dėl finansavimo, kuriame dalyvauja JAV įsteigta Universal (ginčijamo sprendimo 412 konstatuojamoji dalis).
49. Ginčijamo sprendimo 413–415 konstatuojamosiose dalyse Komisija išdėsto Komisijos tarnybų parengtą 2002 m. kovo 14 d. susitikimo vidaus protokolą ir vieno iš Universal atstovų užrašus, darytus per šį susitikimą.
50. Ginčijamo sprendimo 416 konstatuojamojoje dalyje Komisija, be kita ko, nurodo, kad per 2002 m. kovo 14 d. susitikimą jos tarnybos paprašė Deltafina jai pateikti tam tikros informacijos, kad būtų galima atlikti patikrinimus vietoje. Ginčijamo sprendimo 417 konstatuojamojoje dalyje daroma nuoroda į 2002 m. kovo 15 d. Komisijos tarnybų vidaus memorandumą, kuriame reziumuojama bylos eiga po išvakarėse vykusio susitikimo. Ginčijamo sprendimo 418 konstatuojamojoje dalyje pateiktas 2002 m. kovo 1 d. Deltafina
valdybos susirinkimo protokolo tekstas, kuriame ta valdyba pažymi, jog reikia nedelsiant nutraukti su karteliu susijusius neteisėtus veiksmus, ir ragina dalyvius laikytis griežto konfidencialumo, kiek tai susiję su prašymu atleisti nuo baudos ar ją sumažinti.
51. Toliau Komisija daro nuorodą į Deltafina prezidento pranešimą 2002 m. balandžio 4 d. APTI susitikime bei remiasi, pirma, per 2004 m. birželio 22 d. vykusią apklausą Dimon Italia advokatų pateiktų dviejų dokumentų turiniu ir, antra, paties Deltafina prezidento pasirašyto memorandumo, kuriame nurodyta, kaip per šį susitikimą buvo atskleistas prašymas atleisti nuo baudos ar jos neskirti, turiniu (ginčijamo sprendimo 421–426 konstatuojamosios dalys).
52. Komisija nurodo, kad tą pačią dieną, kai buvo atskleistas minėtas prašymas, Dimon Italia ir Transcatab
taip pat pateikė prašymą taikyti 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo ir kad Deltafina prezidento pranešimas per APTI susirinkimą tuose prašymuose nebuvo nurodytas (ginčijamo sprendimo 427 konstatuojamoji dalis).
53. Galiausiai ginčijamame sprendime nurodyta, kad 2002 m. gegužės 29 d. įvyko dar vienas Komisijos tarnybų ir Deltafina susitikimas, per kurį nei Komisija, nei Deltafina neiškėlė klausimo dėl konfidencialumo, o Deltafina nepranešė, kad per 2002 m. balandžio 4 d. APTI susirinkimą Dimon Italia ir Transcatab atskleidė prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti (ginčijamo sprendimo 429 konstatuojamoji dalis).
2. Dėl 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 11 punkto a papunktyje nustatyto Deltafina taikomo reikalavimo nesilaikymo
54. Ginčijamame sprendime Komisija tvirtina, kad 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 11 punkto a papunktyje nustatyta pareiga bendradarbiauti yra esminis jos ir prašymą pateikusio subjekto sudaryto susitarimo elementas, kai taikomas sąlyginis atleidimas nuo baudos ar jos sumažinimas. Pasak Komisijos, ši pareiga turi būti aiškinama atsižvelgiant į logiką, kuria grindžiama jos politika dėl atleidimo nuo baudų ar jų neskyrimo, t. y. į prašymą pateikusio subjekto indėlio svarumą tyrimui pradėti ar išaiškinti karelio padarytus pažeidimus. Atsižvelgiant į šią logiką, minėta pareiga, pasak Komisijos, neapsiriboja tik su pažeidimu susijusių įrodymų pateikimu, bet taip pat reiškia, kad neturi būti imtasi jokių priemonių, galinčių pakenkti jos galimybei atlikti tyrimą ir (arba) konstatuoti pažeidimą (ginčijamo sprendimo 431 ir 432 konstatuojamosios dalys).
55. Ginčijamo sprendimo 433 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad, kaip ir šioje byloje, jei Komisija dar nėra atlikusi tyrimo, o sektorius nežino, kad ji ketina atlikti tyrimą, bet koks prašymo atleisti nuo baudos ar jos neskirti atskleidimas gali visiškai ir nepataisomai pakenkti jos galimybei atlikti veiksmingus tyrimus ir įrodyti pažeidimą. Pasak Komisijos, tam, kad 2002 m. pranešimas dėl bendradarbiavimo būtų praktiškai veiksmingas, reikia, jog įmonės, kurios prašo joms taikyti palankų požiūrį, savo veiksmais nepakenktų tikrinimams. Todėl jos negali remtis teisėtais lūkesčiais, kad, nesant aiškios nuostatos, konfidencialumas nėra dalis sąlygos, išdėstytos 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 11 straipsnio a punkte. Pasak Komisijos, darytina išvada, kad prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti pateikusio subjekto apgalvotas ir savavališkas tokios informacijos atskleidimas konkurentams turi būti laikomas 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 11 punkto a papunktyje nustatytos pareigos nesilaikymu.
56. Komisija teigia, kad „vidinė įtampa“ tarp šios prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti pateikusiam subjektui nustatytos pareigos ir 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 11 punkto b papunktyje nustatytos pareigos nutraukti dalyvavimą darant pažeidimą ne vėliau kaip to prašymo pateikimo dieną, nesuteikia teisės prašymą pateikusiam subjektui savavališkai informuoti kitus kartelio narius, kad jis pateikė prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti. Ši situacija skiriasi nuo situacijos, kai prašymą pateikęs subjektas yra priverstas imtis priemonių, kurios gali kitiems kartelio dalyviams sukelti įtarimų, kad jis pateikė tokį prašymą (ginčijamo sprendimo 434 konstatuojamoji dalis).
57. Be to, Komisija mano, kad konkrečios šios bylos aplinkybės rodo, jog Deltafina suprato, kad konfidencialumas yra jos pareigos bendradarbiauti dalis. Pasak Komisijos, tai aiškiai matyti remiantis būtent 2002 m. kovo 1 d. Deltafina
valdybos rezoliucija, kurioje nustatytas „pats griežčiausias konfidencialumas“ šiuo klausimu (žr. ginčijamo sprendimo 418 konstatuojamąją dalį ir šio sprendimo 50 punktą), ir Deltafina prezidento teiginiu, kad Deltafina sprendimas bendradarbiauti su Komisija „kitoms įmonėms gali būti atskleistas tik labai apdairiai ir tik esant būtinybei“ (ginčijamo sprendimo 440 konstatuojamoji dalis).
58. Atsižvelgusi į pirmiau nurodytas reikšmingas faktines aplinkybes ir į 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 11 punkto a papunktyje nustatytos pareigos apimtį, Komisija daro išvadą, kad Deltafina
nesilaikė šio reikalavimo. Nors ji žinojo, kad Komisija ketina nuo 2002 m. balandžio 18 d. iki 20 d. atlikti patikrinimus vietoje, jos prezidentas dar iki tų patikrinimų vietoje savavališkai informavo du pagrindinius savo konkurentus, kad pateikė prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti (ginčijamo sprendimo 441 konstatuojamoji dalis).
59. Ginčijamo sprendimo 442 konstatuojamojoje dalyje Komisija taip pat pažymi, kad Deltafina savo elgesiu puikiai galėjo pakenkti patikrinimų rezultatams ir tai žinojo arba bent jau turėjo žinoti, nes Komisija ją konkrečiai informavo, jog netrukus bus atliekami patikrinimai, ir dėl ko, kad jos buvo paprašyta išsaugoti prašymo atleisti nuo baudos ar jos neskirti konfidencialumą siekiant nepakenkti tų patikrinimų rezultatams. Pasak Komisijos, neįmanoma nustatyti, ar jos patikrinimams iš tiesų buvo pakenkta, o be to, ši aplinkybė jokiu būdu negali būti lemiamas veiksnys įrodinėjant Deltafina atsakomybę (ginčijamo sprendimo 443 konstatuojamoji dalis).
60. Dėl šio aspekto Komisija konstatuoja, kad nei diskusijos per 2002 m. kovo 14 d. susitikimą, nei tolesnis Deltafina elgesys nepalieka abejonės, jog Komisija niekada nepripažino, kad Deltafina neišvengiamai turi pranešti konkurentams apie pateiktą prašymą taikyti 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo, taip pat, kad dėl to patikrinimų nebebuvo įmanoma atlikti. Atvirkščiai, Komisija teigia aiškiai nurodžiusi, kad dar vieną mėnesį reikia išsaugoti konfidencialumą, jog būtų galima pasirengti patikrinimams, dėl kurių ji paprašė reikiamos informacijos, o parengiamuosius darbus pradėjo kitą dieną po susitikimo (ginčijamo sprendimo 446 ir 447 konstatuojamosios dalys).
61. Komisija tvirtina, kad pripažino tiek Deltafina praktinius sunkumus išsaugoti prašymo atleisti nuo baudos ar ją sumažinti konfidencialumą, tiek aplinkybę, kad patikrinimai taptų labai mažai tikėtini, jei Deltafina būtų priversta konkurentams atskleisti informaciją apie pateiktą prašymą. Tačiau Komisija mano, kad šiuo atveju Deltafina
savavališkai ir spontaniškai per APTI susirinkimą atskleidė informaciją apie prašymą atleisti nuo baudos ar jos neskirti. Toks elgesys negali būti pateisinamas, kai kalbama apie prašymą atleisti nuo baudos ar jos neskirti (ginčijamo sprendimo
444, 448 ir 450 konstatuojamosios dalys).
62. Remiantis ginčijamo sprendimo 449 konstatuojamąja dalimi darytina išvada, kad aplinkybė, jog Deltafina niekada neinformavo Komisijos apie atskleidimą, leidžia suprasti, kad ji nesitikėjo, jog Komisija pritars tokiam jos elgesiui.
63. Komisija pažymi, kad per administracinę procedūrą Deltafina pažymėjo, jog informaciją atskleidė ne savavališkai, o veikiau dėl patirto konkurentų spaudimo. Tačiau, pasak Komisijos, nors dėl reikalaujamo dalyvavimo darant pažeidimą nutraukimo pateikus prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti gali kilti praktinių sunkumų, Deltafina neįrodė, kaip jos dalyvavimo neteisėtuose veiksmuose nutraukimas ir atsisakymas susitikti su konkurentais „gali pakenkti jos teisėtam komerciniam elgesiui“. Be to, pasak Komisijos, rimtos ir neišvengiamos grėsmės nekeliančiu aplinkos daromu spaudimu negalima paneigti, kad aptariamas atskleidimas buvo savavališkas. Kadangi Deltafina prezidento veiksmams nebuvo taikoma kokia nors prievarta, Komisija daro išvadą, kad per APTI susirinkimą informaci ją jis atskleidė savavališkai (ginčijamo sprendimo 451–453 konstatuojamosios dalys).
64. Galiausiai, Komisija teigia, kad aplinkybe, jog patyręs tam tikrą Dimon Italia ir Transcatab
patronuojančių bendrovių nepriklausomų patarėjų teisės klausimais spaudimą, 2002 m. balandžio 2 d. Universal
nepriklausomas patarėjas teisės klausimais patvirtino, kad Deltafina pateikė Komisijai prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, negalima savaime pateisinti Deltafina nustatytos pareigos bendradarbiauti nesilaikymo arba jį ištaisyti. Komisija teigia, pirma, kad nenustatytas joks atskleidimo Jungtinėse Valstijose ir Deltafina prezidento elgesio ryšys, antra, kad negalima pasinaudoti galimu kitu pareigos bendradarbiauti su Komisija pažeidimu siekiant pateisinti vėlesnį tos pareigos nesilaikymą ( ex iniuria non oritur ius ) ir, trečia, kad, išskyrus SCC nepriklausomo patarėjo teisės klausimais paliktą žinutę Universal patarėjo teisės klausimais telefono balso pašte, nėra jokių įrodymų, kad SCC ir Dimon nepriklausomi patarėjai teisės klausimais darė spaudimą (ginčijamo sprendimo 454–459 konstatuojamosios dalys).
65. Komisija pažymi, kad bet kokiu atveju Universal greitai neinformavo Komisijos, kad jos nepriklausomas patarėjas teisės klausimais atskleidė informaciją (ginčijamo sprendimo 459 konstatuojamoji dalis).
66. Ginčijamo sprendimo 460 konstatuojamojoje dalyje Komisija daro išvadą, kad dėl visų pirmiau nurodytų priežasčių Deltafina neįvykdė pareigos bendradarbiauti, kuri jai buvo nustatyta pagal 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 11 punkto a papunktį, ir kad dėl tos priežasties jos negalima atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, todėl už aptariamus pažeidimus jai turi būti skirta bauda.
Procesas ir šalių reikalavimai
67. Deltafina
pareiškė šį ieškinį, kurį Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2006 m. sausio 19 dieną.
68. 2006 m. birželio 26 d. raštu Deltafina
paprašė Bendrojo Teismo, kad šis Komisijai nurodytų pateikti visą dokumentą, pridėtą prie atsiliepimo į ieškinį. 2006 m. lapkričio 22 d. pranešimu Bendrojo Teismo kanceliarija informavo Deltafina apie trečiosios kolegijos sprendimą atmesti šį prašymą.
69. 2010 m. rugsėjo 16 d. raštu Deltafina
informavo Bendrąjį Teismą, kad atsisako ieškinio šeštojo pagrindo.
70. Remdamasis teisėjos pranešėjos pranešimu, Bendrasis Teismas (trečioji kolegija), nusprendė pradėti žodinę proceso dalį.
71. Per 2010 m. rugsėjo 29 d. posėdį buvo išklausytos šalių žodinės pastabos ir jų atsakymai į Bendrojo Teismo pateiktus klausimus.
72. Deltafina Bendrojo Teismo prašo:
– panaikinti ginčijamo sprendimo 2 straipsnyje jai skirtą baudą,
– nepatenkinus šio reikalavimo, sumažinti tą baudą,
– priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
73. Komisija Bendrojo Teismo prašo:
– atmesti ieškinį,
– priteisti iš Deltafina bylinėjimosi išlaidas.
Dėl teisės
74. Ieškiniui pagrįsti Deltafina pateikia septynis pagrindus.
75. Keturi pirmieji ieškinio pagrindai pateikiami kaip pagrindiniai, ir jie susiję su ginčijamo sprendimo panaikinimu tiek, kiek juo Deltafina skiriama bauda. Ieškinio pirmasis pagrindas susijęs su akivaizdžia klaida, nes atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo netaikymas pagrįstas iš esmės klaidinga prielaida. Ieškinio antrasis pagrindas susijęs su akivaizdžia vertinimo klaida, nes Komisija nusprendė, jog Deltafina pažeidė 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 11 punkto a papunktyje nustatytą pareigą bendradarbiauti. Ieškinio trečiasis pagrindas susijęs su akivaizdžia vertinimo klaida, nes Komisija netaikė atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo nusprendusi, kad Deltafina, atskleidusi informaciją apie prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, pakenkė tyrimui. Ieškinio ketvirtasis pagrindas susijęs su teisėtų lūkesčių apsaugos, gero administravimo ir proporcingumo principų pažeidimu.
76. Paskutiniai trys ieškinio pagrindai nurodomi papildomai, ir jais siekiama, kad būtų sumažinta Deltafina skirta bauda. Ieškinio penktasis pagrindas susijęs su proporcingumo principo pažeidimu dėl pernelyg didelės pradinės baudos. Ieškinio šeštasis pagrindas susijęs su klaida, nes Komisija nusprendė, kad Universal yra solidariai atsakinga už Deltafina veiksmus ir dėl tos priežasties pastariajai skyrė pernelyg didelę baudą. Ieškinio septintasis pagrindas susiję su klaidingu lengvinančių aplinkybių vertinimu.
77. Kadangi 2010 m. rugsėjo 16 d. raštu Deltafina atsisakė ieškinio šeštojo pagrindo, jo nagrinėti nereikia.
I – Dėl pagrindinių ieškinio pagrindų
78. Visų pirma reikia pažymėti, kad pirmieji trys Deltafina nurodyti ieškinio pagrindai susiję su klaidomis, dėl kurių ginčijamas sprendimas tariamai yra neteisėtas, nes Komisija jai nepritaikė atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo dėl to, kad Deltafina pažeidė 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 11 punkto a papunktyje nustatytą pareigą bendradarbiauti.
79. Kadangi šie trys pagrindai yra glaudžiai susiję, juos reikia nagrinėti kartu.
A – Dėl trijų pirmųjų ieškinio pagrindų, susijusių su akivaizdžiomis klaidomis, dėl kurių Deltafina netaikytas galutinis atleidimas nuo baudos ar jos sumažinimas
1. Šalių argumentai
80. Ieškinio pirmajame pagrinde Deltafina teigia, kad Komisijos sprendimas netaikyti atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo grindžiamas akivaizdžia faktinės aplinkybės klaida, nes toks sprendimas taikomas remiantis klaidinga prielaida, kad Italijos žaliavinio tabako perdirbėjai nežinojo apie Komisijos atliekamą tyrimą.
81. Pasak Deltafina, ginčijamo sprendimo 433 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad Komisija nusprendė, kad jos prezidentas, per 2002 m. balandžio 4 d. posėdį paskelbęs pranešimą, pažeidė pareigą bendradarbiauti, nes tuo pranešimu galėjo būti pakenkta tyrimo veiksmingumui. Toje konstatuojamojoje dalyje Komisija patvirtino, kad bet koks informacijos apie pateiktą prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti nutekėjimas gali paskatinti kitus kartelio dalyvius sunaikinti ar paslėpti įrodymus. Tačiau tam, kad tokia pozicija būtų pagrįsta, iš esmės būtina, jog nagrinėjamas sektorius dar nežinotų apie pradėtą tyrimą ir galimybę, kad bus vykdomi netikėti patikrinimai. Tik tokiu atveju informacijos apie pateiktą prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti atskleidimas tretiesiems asmenims gali teoriškai pakenkti Komisijos galimybei veiksmingai atlikti tyrimą. Todėl Deltafina teigia, kad pagrindinė prielaida, kuria remiantis jai netaikytas atleidimas nuo baudos ar jos sumažinimas, turėjo būti grindžiama tuo, kad aptariamas sektorius nežinojo apie Komisijos tyrimą.
82. Tačiau, pasak Deltafina, Italijos žaliavinio tabako perdirbėjai žinojo apie Komisijos atliekamą tyrimą dėl to, kad 2001 m. spalio mėn. Komisija vykdė patikrinimus Briuselyje ir Ispanijoje ir dėl to, kad 2002 m. sausio 15 d. Komisija pateikė APTI ir Unitab prašymus pateikti informacijos. Daug kitų aplinkybių įrodo, kad sektorius buvo informuotas apie tyrimą, kaip antai Dimon
pareiškimas, esantis JAV finansų rinkų kontrolės institucijai pateiktoje formoje, aplinkybė, kad dar iki 2002 m. balandžio 4 d. informacijos atskleidimo tiek Dimon Italia, tiek Transcatab jau buvo pradėjusios rengti prašymus dėl palankaus vertinimo ir aplinkybė, kad Komisijos tyrimas buvo aptartas per APTI susirinkimą.
83. Be to, prašymo atleisti nuo baudos ar ją sumažinti pateikimas savaime nelemia netikėtų patikrinimų, nes jie nereikalingi, kai prašymą pateikęs subjektas pateikia įrodymų, kuriais remdamasi Komisija gali konstatuoti pažeidimą. Iš tiesų, tik 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 8 punkto a papunktyje nurodytu atveju būtina atlikti netikėtus patikrinimus, kad būtų galima konstatuoti pažeidimą. Atvirkščiai, to pranešimo 8 punkto b papunktyje nurodytais atvejais tikrinimai nebūtini, nes visus reikiamus įrodymus prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti pateikusi įmonė jau pateikė Komisijai. Kadangi šiuo atveju Deltafina pateiktas prašymas atleisti nuo baudos ar ją sumažinti atitinka, pačios Komisijos teigimu, 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 8 punkto b papunktį, Komisijai nebuvo būtina atlikti netikėtus patikrinimus.
84. Pasak Deltafina, atsižvelgiant į visas šias aplinkybes, Komisijos atsisakymas Deltafina taikyti atleidimą nuo baudos ar jos sumažinimą, grindžiamas akivaizdžia faktinės aplinkybės klaida.
85. Ieškinio antrajame pagrinde, susijusiame su akivaizdžia vertinimo klaida, kurią Komisija padarė nuspręsdama, jog Deltafina pažeidė 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 11 punkto a papunktyje nustatytą pareigą bendradarbiauti, Deltafina išdėsto iš esmės tris kaltinimų rūšis.
86. Pirma, ji teigia, kad, priešingai nei teigia Komisija, ji kruopščiai laikėsi 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 11 punkto a papunktyje jai nustatytos pareigos bendradarbiauti. Ji teigia, kad per 2002 m. kovo 14 d. susitikimą įspėjo Komisiją, kad neįmanoma neatskleisti, jog ji pateikė prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti. Galimybės išsaugoti paslaptį neturėjimą lemia šios keturios aplinkybės: atliekama išankstinės kontrolės procedūra (tinkamas rūpestingumas) dėl JAV rinkoje Universal įvykdytos finansinės operacijos; JAV iškelta kolektyvinė byla Universal, Dimon ir SCC dėl konkurencijos teisės pažeidimo; būtinybė informuoti Deltafina viduriniosios grandies vadovus apie pateiktą prašymą dėl palankaus vertinimo, kad nebūtų tęsiama kartelio veikla; netrukus įvyksiantis APTI susirinkimas, per kurį Deltafina
pirmą kartą nuo prašymo dėl palankaus vertinimo pateikimo turėjo susitikti su kitais žaliavinio tabako perdirbėjais.
87. Kadangi nagrinėjama rinka pasižymi labai mažu dydžiu, skaidrumu ir kartelio narių galimybe užmegzti asmeninius kontaktus, Deltafina atsisakymas dalyvauti įprastinėje diskusijoje ateinančiomis savaitėmis po prašymo netaikyti baudos ar ją sumažinti pateikimo tikrai būtų sukėlęs įtarimų kitiems kartelio nariams. Pavojus, jog remiantis tokiu jos elgesiu galėjo būti padaryta išvada, kad ji pateikė prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, būtų dar didesnis, jei būtų atsižvelgta į faktines aplinkybės, kuriomis ji pateikė tą prašymą, būtent į tai, kad 2001 m. spalio mėn. Briuselyje ir Ispanijoje buvo atlikti patikrinimai, kad Dimon, Deltafina ir Transcatab
pateikė kolektyvinį prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti dėl neteisėtų kartelių Ispanijos rinkoje, kad Deltafina elgesys yra tipiškas prašymą atleisti nuo baudos ar jos netaikyti pateikusio subjekto elgesys ir kad jos konkurentai, būtent Dimon ir SCC, darė spaudimą siekdami gauti patvirtinimą, jog Deltafina
pateikė prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti. Deltafina teigia, kad ginčijamame sprendime niekaip neatsižvelgiama į šias faktines aplinkybes.
88. Be to, Deltafina
teigia, kad būtent pareiga nedelsiant nutraukti pažeidimą ją pastatė į padėtį be išeities. Jei Deltafina
nebūtų privalėjusi pasitraukti iš kartelio iš karto po prašymo atleisti nuo baudos ar jos neskirti pateikimo, ji nebūtų buvusi priversta apie tai praneši per APTI susirinkimą, kad padarytų galą nepakeliama tapusiai situacijai. Todėl informacijos apie pateiktą prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti atskleidimas šios bylos aplinkybėmis yra pareigos nutraukti su pažeidimu susijusius veiksmus tiesioginė pasekmė. Komisija pati atvirai pripažįsta, kad yra „vidinė įtampa“ tarp 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 11 punkto a ir b papunkčiuose nustatytų pareigų (ginčijamo sprendimo 434 konstatuojamoji dalis), tačiau ji iš to nedaro jokios išvados. Deltafina kelia klausimą, ar 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 11 punkto a papunktyje nustatyta, kad prašymą pateikęs subjektas privalo meluoti, kad išsaugotų sąlyginio atleidimo nuo baudos ar jo sumažinimo taikymą.
89. Be to, baudų sumažinimo programos JAV ir daugelyje valstybių narių, kaip antai Jungtinėje Karalystėje ir Prancūzijoje, valdžioms institucijoms suteikia galimybę leisti prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti pateikusiems subjektams toliau dalyvauti kartelyje, kad būtų išsaugotas vėlesnių patikrinimų netikėtumo veiksnys. Ši galimybė buvo nustatyta naujame 2006 m. pranešime dėl bendradarbiavimo (Komisijos pranešimas dėl atleidimo nuo baudų ir baudų sumažinimo kartelių bylose (OL 2006, C 298, p. 17, toliau – 2006 m. pranešimas dėl bendradarbiavimo)). Be to, tik 2006 m. pranešime dėl bendradarbiavimo buvo aiškiai nustatyta pareiga laikytis konfidencialumo.
90. Antra, Deltafina
teigia, kad Komisija buvo puikiai informuota apie tai, kad dėl 2002 m. kovo 14 d. susitikime nurodytų praktinių priežasčių Deltafina
atskleidė, jog pateikė prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti dar neprasidėjus laikotarpiui nuo 2002 m. balandžio 18 d. iki 20 d., nuo kurio Komisija nurodė galėsianti atlikti patikrinimus. Deltafina
tvirtina, kad pranešė Komisijai apie nerimą, kad negalės ilgai slėpti, jog pateikė prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti per 2002 m. vasario 28 d. įvykusį Universal advokato ir už bylą atsakingos Komisijos pareigūno pokalbį telefonu ir per 2002 m. kovo 14 d. susitikimą. Be to, per 2004 m. birželio 22 d. vykusią apklausą minėtas pareigūnas patvirtino, kad „pripažino“, jog ta informacija turėjo būti atskleista ir jog „visiškai nebuvo galima tartis dėl konfidencialumo“.
91. Pačios Komisijos parengtame 2002 m. kovo 14 d. susitikimo protokole ir jame dalyvavusių Universal
advokato bei Deltafina
advokatų užrašuose pažymėta, kad Komisijos pareigūnai konstatavo, jog Deltafina
negali per APTI susirinkimą neatskleisti, jog pateikė prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti. 2002 m. kovo 22 d. vykusio Deltafina advokatų ir už bylą atsakingo pareigūno pokalbio telefonu turinys patvirtina, kad Komisija puikiai žinojo apie tai, kad Deltafina netrukus praneš apie bendradarbiavimą.
92. Be to, remiantis Komisijos parengta 2002 m. kovo 14 d. susitikimo ataskaita, darytina išvada, kad už bylą atsakingas pareigūnas pareiškė, kad jei bus pranešta apie pateiktą prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, „ Deltafina tenkanti pareiga kaip įmanoma greičiau pateikti Komisijai įrodymus bus dar griežtesnė“. Deltafina įvykdė šią pareigą, kaip nurodyta ginčijamo sprendimo 389–397 punktuose. Todėl ji laikėsi pareigos bendradarbiauti, nes pateikė visą papildomą informaciją, kurios Komisijos tarnybos prašė per 2002 m. kovo 14 d. susitikimą, ir taip prisiėmė šią sunkesnę naštą, nes nebegalėjo bendradarbiavimo išsaugoti paslaptyje. Be to, 2002 m. gegužės 29 d. ir 2002 m. liepos 11 d. Komisija ilgai apklausinėjo Deltafina vadovus. Iš tikrųjų didžiąją dalį ginčijamame sprendime panaudotų įrodymų pateikė Deltafina . Taip Deltafina visiškai įvykdė Komisijos prašymus pagal jos nurodytą „antrąją geresnę galimybę“. Prašydama Deltafina pateikti papildomos informacijos, Komisija sudarė galimybę atskleidus prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti nepakenkti tyrimui.
93. Pasak Deltafina, priežastis, dėl kurios ji neinformavo Komisijos, kad atskleidė informaciją apie prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, yra aplinkybė, kad per 2002 m. kovo 14 d. susitikimą ji įspėjo Komisija, kad faktiškai neįmanoma nepranešti apie šį prašymą per būtinai įvyksiantį APTI susirinkimą. Deltafina
teigimu, už bylą atsakingi Komisijos pareigūnai aiškiai suprato, kad Deltafina pateiks šį pranešimą per minėtą susirinkimą.
94. Be to, abu su 2002 m. balandžio 4 d. APTI susirinkimu susiję dokumentai, kuriais remdamasi Dimon Italia apkaltino Deltafina, kad šį pažeidė pareigą bendradarbiauti, jau kurį laiką, t. y. nuo 2002 m. balandžio 18 d. Dimon Italia patalpose atlikto patikrinimo, buvo Komisijos byloje, o Komisija tame niekada nematė nieko smerktino.
95. Trečia, Deltafina
teigia, kad dėl to, jog Komisija iš pradžių neteisingai suprato jos elgesį, padarė įtakos ginčijamame sprendime padarytai išvadai. Ji teigia, kad papildyme Komisija rėmėsi prielaida, kad Deltafina, Dimon Italia ir Transcatab
derino savo veiksmus dėl prašymų atleisti nuo baudos ar jos neskirti pateikimo. Šis teiginys išdėstytas papildymo 57 ir 60 punktuose. Pastarajame punkte Komisija Deltafina elgesį pripažino „akivaizdžiu sukčiavimu“. Vis dėlto bylose dokumentuose nurodyta, kad Deltafina, Dimon Italia ir Transcatab
savarankiškai parengė prašymus atleisti nuo baudos ar ją sumažinti ir nesitarė, kokia tvarka tie prašymai bus pateikti. Todėl Deltafina elgesys atitiko 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo reikalavimus.
96. Nors papildyme išdėstyti kaltinimai Deltafina
nebuvo nurodyti ginčijamame sprendime, jame vis dėlto galima aptikti jų požymių, ypač 441 konstatuojamojoje dalyje, kurioje Komisija tvirtina, kad Deltafina „pagrindiniams konkurentams“ atskleidė, jog pateikė prašymą, ir po ginčijamo sprendimo 420 konstatuojamosios dalies esančioje antraštinėje dalyje („2002 m. balandžio 4 d. Deltafina pareiškimai Dimon Italia
ir Transcatab “).
97. Ieškinio trečiajame pagrinde Deltafina teigia, kad ginčijamame sprendime yra akivaizdi vertinimo klaida, nes Komisija nusprendė, jog informacijos apie prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti atskleidimas pakenkė tyrimui. Pasak Deltafina, kadangi ji negalėjo kitiems kartelio nariams atskleisti nieko, ko jie dar nežinojo, tokiu atskleidimu nebuvo galima kaip nors pakenkti Komisijos tyrimui, nos ginčijamo sprendimo 433 konstatuojamojoje dalyje Komisija teigia priešingai.
98. Kiek tai susiję konkrečiai su Dimon Italia ir Transcatab, vienintelė aplinkybės, kad Universal patarėjas teisės klausimais jas informavo apie Deltafina pateiktą prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, pasekmė buvo tai, kad jos greičiau pateikė prašymus dėl palankaus požiūrio, kuriuos bet kokiu atveju jau buvo berengią. Šiuo dviejų bendrovių bendradarbiavimas tyrimui nepakenkė. Net priešingai, dėl jo sumažėjo Komisijos tyrimo pastangos. Be to, remiantis bylos medžiaga darytina išvada, kad Komisija su šiomis dviejomis įmonėmis susitarė dėl atliekamų tikrinimų.
99. Ginčijamo sprendimo 443 konstatuojamojoje dalyje Komisija pati pripažįsta, kad „neįmanoma nustatyti, ar tikrai buvo pakenkta [jos] vykdomiems patikrinimams“. Be to, toje pačioje ginčijamo sprendimo konstatuojamojoje dalyje nurodyta aplinkybė, kad Trestina
patalpose atliktas patikrinimas buvo nevaisingas, negali būti laikoma Deltafina prezidento pareiškimo pasekme, tai veikiau aplinkybės, kad Komisija pati savo elgesiu iš anksto įspėjo visą Italijos sektorių apie atliekamą tyrimą, pasekmė. Be to, Komisija nesiskundžia, kad patikrinimas Romana Tabacchi
patalpose taip pat nedavė rezultatų.
100. Remdamasi šiais argumentais Deltafina prašo Bendrojo Teismo panaikinti ginčijamą sprendimą tiek, kiek juo jai nurodoma sumokėti baudą.
101. Komisija prašo atmesti tris pirmuosius Deltafina ieškinio pagrindus.
2. Bendrojo Teismo vertinimas
102. Prieš pradedant nagrinėti atskirtus Deltafina išdėstytus argumentus, reikia priminti jiems taikomas teisines aplinkybes.
a) Dėl baudų sumažinimo programos
103. Vykdydama persekiojimą už EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimus, Komisija sukūrė baudų sumažinimo programą, pagal kurią taikomas palankus požiūris tyrimuose dėl Sąjungai žalą darančių slaptų kartelių su ja bendradarbiaujančioms įmonėms.
104. Ši baudų sumažinimo programa, kur iš pradžių buvo nustatyta 2002 m. pranešime dėl bendradarbiavimo, vėliau buvo papildyta šioje byloje taikomu 2002 m. pranešimu dėl bendradarbiavimu, o vėliau – 2006 m. pranešimu dėl bendradarbiavimo.
105. Remiantis 2002 m. pranešimu dėl bendradarbiavimo darytina išvada, kad baudų sumažinimo programos sukūrimas grindžiamas argumentu, jog Sąjunga suinteresuota taikyti palankų požiūrį įmonėms, kurios bendradarbiauja su Komisija šiai atliekant tyrimus dėl slaptų kartelių, susijusių su veiksmais, kurie laikomi pačiais sunkiausiais EB 81 straipsnio pažeidimais, t. y. veiksmais, kuriais, be kita ko, siekiama nustatyti kainas, gamybos ar pardavimo kvotas, paskirstyti rinkas arba riboti importą ar eksportą.
106. Komisija mano, kad vartotojų ir piliečių interesai siekiant užtikrinti, kad slapti karteliai bus nustatyti ir už tokius veiksmus bus nubausta, yra svarbesni nei siekimas nubausti tas įmones, kurios padeda Komisijai nustatyti tokius veiksmus ir užkirsti jiems kelią (žr. 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 4 punktą, perkeltą į 2006 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 3 punktą).
107. Taigi, baudų sumažinimo programa siekiama ištirti, bausti ir atgrasyti nuo veiksmų, laikomų pačiais sunkiausiais EB 81 straipsnio pažeidimais. Ji grindžiama tam tikru susitarimu, kurį sudaro Komisija su tuose neteisėtuose karteliuose dalyvavusiomis ir su Komisija bendradarbiauti nusprendusiomis įmonėmis.
108. Šios įmonės aktyviai ir noriai bendradarbiauja atliekant tyrimą ir taip palengvina Komisijos užduotį nustatyti konkurencijos taisyklių pažeidimus ir nubausti už juos (šiuo klausimu žr. 2007 m. gruodžio 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo BASF ir UCB prieš Komisiją, T‑101/05 ir T‑111/05, Rink. p. II‑4949, 90 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką). Už šį bendradarbiavimą joms gali būti taikomas palankus požiūris, kiek tai susiję su baudomis, kurios priešingu atveju joms būtų skirtos, jei tos įmonės įvykdo pranešime dėl bendradarbiavimo išdėstytus reikalavimus.
109. 2002 m. pranešime dėl bendradarbiavimo įtvirtinta baudų sumažinimo programa Komisijai suteikiama galimybė visiškai atleisti nuo baudos pirmąją įmonę, pradėjusią bendradarbiauti atliekant tyrimą, ir sumažinti baudas kitoms vėliau bendradarbiauti pradėjusioms įmonėms. Pirmuoju atveju aptariamai įmonei bus taikomas visiškas atleidimas nuo asmeninės atsakomybės principo, pagal kurį įmonė, pažeidusi konkurencijos taisykles, turi atsakyti už tą pažeidimą (šiuo klausimu žr. 2009 m. rugsėjo 24 d. Teisingumo Teismo sprendimo Erste Group Bank ir kt. prieš Komisiją, C‑125/07 P, C‑133/07 P, C‑135/07 P ir C‑137/07 P, Rink. p. I‑8681, 77 punktą). Kitais atvejais šios išimties taikymo apimtis priklauso nuo prašymo bendradarbiauti pateikimo chronologinės tvarkos ir nuo bendradarbiavimo kokybės.
110. Dėl šio aspekto reikia pažymėti, kad pagal baudų sumažinimo logiką tik vienas iš kartelio narių gali būti visiškai atleistas nuo baudos, nes kartelių viduje siekiama sukurti netikrumą ir taip skatinti apie juos pranešti Komisijai. Toks netikrumas atsiranda kaip tik dėl to, kad kartelio dalyviai žino, jog tik vienas jų galės būti visiškai atleistas nuo baudos, jei praneš apie kitų narių dalyvavimą darant pažeidimą ir taip sukeldamas grėsmę, kad jiems bus skirtos bausmės.
111. Remiantis 2002 m. pranešimu dėl bendradarbiavimo darytina išvada, kad pagal šiame pranešime nustatytą baudų sumažinimo programą, kuri iš esmės perkelta į 2006 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo, įmonės visiško atleidimo nuo baudos procedūra sudaryta iš trijų skirtingų etapų.
112. Pirmajame etape įmonė, ketinanti bendradarbiauti su Komisija, turi į ją kreiptis ir pateikti įrodymų, susijusių su galimu karteliu, darančiu neigiamą įtaką konkurencijai Sąjungoje. Šiais įrodymais Komisijai turi būti suteikta galimybė arba priimti sprendimą pradėti tyrimą, kaip nurodyta 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 8 punkto a papunktyje, arba nustatyti EB 81 straipsnio pažeidimą, kaip nurodyta 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 8 punkto b papunktyje.
113. Antrajame etape Komisija, gavusi prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, vertina pateiktus įrodymus tam prašymui pagrįsti ir tikrina, ar aptariama įmonė atitinka reikalavimus, išdėstytus, nelygu atvejis, 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 8 punkto a arba b papunktyje. Jei ta įmonė pirmoji įvykdo reikalavimus, Komisija raštu jai suteikia sąlyginį atleidimą nuo baudų (2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 15 ir 16 punktai).
114. 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 8 punkte išdėstytus reikalavimus įvykdžiusiai įmonei taikomas sąlyginis atleidimas nuo baudų jai sukuria per administracinę procedūrą taikomą ypatingą procesinį statusą, kuris turi tam tikrų teisinių pasekmių. Tačiau sąlyginio atleidimo nuo baudų jokiu atveju negalima tapatinti su galutiniu atleidimu nuo baudų, kuris suteikimas tik pasibaigus administracinei procedūrai.
115. Konkrečiau, sąlyginio atleidimo nuo baudų suteikimas, pirma, rodo, kad tam tikra įmonė buvo pirmoji, kuri atitiko 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 8 punkto a ir b papunkčiuose išdėstytus reikalavimus, todėl Komisija neatsižvelgs į kitus prašymus atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, kol nebus priimtas sprendimas dėl jos prašymo (2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 18 punktas), ir, antra, suteikia minėtai įmonei garantiją, kad Komisija ją atleis nuo baudos ar ją sumažins, jei pasibaigus administracinei procedūrai nuspręs, kad ta įmonė laikėsi 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 11 punkto a–c papunkčiuose išdėstytų reikalavimų.
116. Dėl šio aspekto reikia pažymėti, kad 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 11 punkto a–c papunkčiuose nustatyta:
„Be sąlygų, nurodytų 8 dalies a punkte ir 9 dalyje arba atitinkamai 8 dalies b punkte ir 10 dalyje, bet kokiu atveju reikia įvykdyti visas toliau išvardytas sąlygas norint gauti atleidimą nuo baudos:
a) jeigu įmonė be išlygų, be pertrūkio ir operatyviai bendradarbiauja su Komisija per administracines procedūras ir suteikia Komisijai visus turimus įrodymus arba įrodymus, kuriuos ji gali gauti, dėl įtariamo pažeidimo ir, pirmiausia, ji pasilieka Komisijos žinioje ir negaišdama atsako į bet kokį klausimą, kuris gali padėti nustatyti minėtus faktus;
b) įmonė nutraukia savo dalyvavimą darant įtariamą pažeidimą įrodymų pagal atitinkamai 8 dalies a arba 8 dalies b punktus pateikimo metu;
c) įmonė nevertė kitų įmonių dalyvauti neteisėtoje veikloje.“
117. Galiausiai, tik trečiajame etape, pasibaigus administracinei procedūrai, kai priimamas galutinis Komisijos sprendimas, ši sprendžia, ar tame sprendime taikyti atleidimą nuo baudos įmonei, kuriai buvo suteiktas sąlyginis atleidimas nuo baudų. Būtent šiuo konkrečiu momentu dėl sąlyginio atleidimo atsiradęs procesinis statusas nebedaro įtakos. Tačiau galutinis atleidimas nuo baudų suteikiamas tik tuo atveju, jei minėta įmonė per visą administracinę procedūrą ir iki galutinio sprendimo priėmimo įvykdo visas tris sąlygas, nurodytas 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 11 punkto a–c papunkčiuose (to pranešimo 19 punktas).
118. Taigi, remiantis 2002 m. pranešime dėl bendradarbiavimo nustatyta sistema, darytina išvada, kad iki galutinio sprendimo priėmimo prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti pateikusi įmonė, trumpai tariant, negauna atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo, o tik įgija procesinį statusą, kuris gali virsti į atleidimą nuo baudos ar jos sumažinimą pasibaigus administracinei procedūrai, jei įvykdomos reikiamos sąlygos.
119. Dokumentuose ir per teismo posėdį Deltafina kelis kartus nurodė tariamą Komisijos sprendimą iš jos „atimti“ sąlyginį atleidimą nuo baudos ar jos sumažinimą, kuris buvo suteiktas pagal 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo.
120. Dėl šio aspekto būtina pažymėti, kad šiuo atveju 2002 m. vasario 19 d. Deltafina pateikė prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti. 2002 m. kovo 6 d. Komisija, nusprendusi, kad ji atitinka 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 8 punkto b papunktyje nustatytus reikalavimus, išsiuntė jai raštą, kuriuo suteikė sąlyginio atleidimo nuo baudos procesinį statusą. Galiausiai, pasibaigus administracinei procedūrai, Komisija, padariusi išvadą, kad Deltafina nesilaikė 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 11 punkto a papunktyje nustatytos sąlygos, nusprendė jai nesuteikti galutinio atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo.
121. Darytina išvada, kad ginčijamu sprendimu nebuvo, priešingai nei teigia Deltafina, „atimtas“ sąlyginis atleidimas nuo baudos, nes jai suteiktas procesinis statusas nustojo galioti tuo momentu, kai Komisija priėmė galutinį sprendimą. Tuo sprendimu Komisija „neatėmė“ sąlyginio atleidimo nuo baudos, o nusprendė Deltafina
nesuteikti galutinio atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo.
122. Kadangi nebuvo jokio sąlyginio atleidimo nuo baudos „atėmimo“, Deltafina argumentus reikia aiškinti kaip taikomus Komisijos sprendimui jai netaikyti galutinio atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo.
b) Dėl pareigos bendradarbiauti apimties
123. Kadangi Deltafina iš esmės teigia, kad ginčijamas sprendimas yra neteisėtas dėl to, kad Komisija nusprendė jai netaikyti galutinio atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo, nes buvo pažeista 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 11 punkto a papunktyje nustatyta pareiga bendradarbiauti, reikia visų pirma išsiaiškinti tos pareigos apimtį.
124. Remiantis 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 11 punkto a papunkčio formuluote (žr. šio sprendimo 116 punktą) ir, be kita ko, tuo, kad reikalaujamas bendradarbiavimas turi būti „be išlygų, be pertrūkio ir operatyvus“, darytina išvada, kad prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti pateikusios įmonės pareiga bendradarbiauti yra labai bendra pareiga be aiškiai nustatytų ribų, kurios tikslią apimtį galima suvokti tik atsižvelgiant į konkrečias aplinkybes, kuriomis ji taikoma, t. y. pagal baudų sumažinimo programą.
125. Remiantis šio sprendimo 103 ir paskesniuose punktuose išdėstytais argumentais darytina išvada, kad visiškas atleidimas nuo baudos yra įmonės asmeninės atsakomybės už konkurencijos taisyklių pažeidimą principo išimtis, kuri grindžiama tikslu sudaryti palankias sąlygas atskleisti pažeidimą, jį ištirti ir nubausti bei atgrasyti nuo veiksmų, kurie laikomi vienais iš sunkiausių konkurencijos suvaržymų. Tokiomis aplinkybėmis visiškai logiška, kad už visišką atleidimą nuo baudos už padarytus neteisėtus veiksmus prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti pateikusios įmonės reikalaujama bendradarbiauti Komisijai atliekant tyrimą, o tas bendradarbiavimas turi būti „be išlygų, be pertrūkio ir operatyvus“, kaip nustatyta 2002 m. pranešime dėl bendradarbiavimo.
126. Bendradarbiavimas „be išlygų“ reiškia, kad prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti pateikusio subjekto bendradarbiavimas su Komisija, siekiant gauti atleidimą nuo baudos, turi būti išsamus, absoliutus ir besąlyginis. „Be pertrūkio“ ir „operatyvus“ reiškia, kad tas bendradarbiavimas turi vykti per visą administracinę procedūrą ir kad iš esmės jis turi būti neatidėliojamas.
127. Be to, remiantis nusistovėjusia teismų praktika darytina išvada, kad baudos sumažinimas, remiantis pranešimu dėl bendradarbiavimo, gali būti pateisinamas tik tuomet, jei pateikta informacija ir apskritai suinteresuotosios įmonės elgesys gali būti šiuo aspektu laikomi tikro jos bendradarbiavimo įrodymu (dėl 1996 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo žr. 2005 m. birželio 28 d. Teisingumo Teismo sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ir C‑213/02 P, Rink. p. I‑5425, 395 punktą; 2006 m. birželio 29 d. Sprendimo Komisija prieš SGL Carbon, C‑301/04 P, Rink. p. I‑5915, 68 punktą ir 109 punkte minėto Sprendimo Erste Group Bank ir kt. prieš Komisiją
281 punktą).
128. Remiantis 2002 m. pranešime dėl bendradarbiavimo vartojama pačia „bendradarbiavimo“ sąvoka, mažesnė bauda, remiantis šiuo pranešimu, gali būti skiriama, tik jei suinteresuotosios įmonės elgesys įrodo norą bendradarbiauti (šiuo klausimu dėl 1996 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo žr. 127 punkte minėto Sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją
396 punktą ir 109 punkte minėto Sprendimo Erste Group Bank ir kt. prieš Komisiją
282 punktą).
129. Šis argumentas taikomas a fortiori
reikalaujamam bendradarbiavimui, kad būtų galima pagrįsti visiško atleidimo nuo baudos taikymą, nes atleidimas nuo baudos yra dar palankesnis požiūris nei paprastas baudos sumažinimas.
130. Remiantis tuo, kas išdėstyta, darytina išvada, kad sąvoka bendradarbiavimas „be išlygų, be pertrūkio ir operatyvus“, kuriuo grindžiamas visiškas atleidimas nuo baudos, reiškia, kad bendradarbiaujama turi būti iš tikrųjų, išsamiai, o bendradarbiavimas turi pasižymėti tikrų noru bendradarbiauti.
131. Dėl šio aspekto reikia pažymėti, kad Teisingumo Teismas yra nusprendęs, jog jei įmonė Komisijai pateikia neišsamų ar netikslų faktinių aplinkybių aprašą, jos elgesio negalima laikyti siekiu iš tikrųjų bendradarbiauti, kaip nustatyta teismų praktikoje (šiuo klausimu žr. 127 punkte minėto Sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją
397 punktą; 127 punkte minėto Sprendimo Komisija prieš SGL Carbon
69 punktą ir 109 punkte minėto Sprendimo Erste Group Bank ir kt. prieš Komisiją
283 punktą).
132. Be to, įmonė, kuri nori būti visiškai atleista nuo baudos už bendradarbiavimą atliekant tyrimą, negali neinformuoti Komisijos apie jai žinomas reikšmingas faktines aplinkybes, kurios gali, nors ir tariamai, turėti įtakos administracinės procedūros eigai ir Komisijos tyrimo veiksmingumui. Tikras ir visiškas bendradarbiavimas reiškia, kad per visą administracinę procedūrą nagrinėjama įmonė laiku informuoja Komisiją apie bet kokią reikšmingą aplinkybę, galinčią turėti neigiamos įtakos tinkamai tyrimo eigai ir nagrinėjamo kartelio atskleidimui bei veiksmingam nubaudimui už jį. Ši pareiga informuoti tampa dar svarbesnė, kai tokia aplinkybė susijusi su šios įmonės ir kitų kartelio narių santykiais, o tuo labiau jei galimą tos aplinkybės atsiradimą Komisija ir ta įmonė iš anksto aiškiai aptarė per administracinę procedūrą.
133. Taip pat reikia pažymėti, kad įvertinti, ar elgesys gali būti laikomas siekiu iš tikrųjų bendradarbiauti laikantis šio sprendimo 124–132 punktuose nustatytų reikalavimų ir, be kita ko, šio sprendimo 127 ir 128 punktuose nurodytos teismų praktikos, galima tik atsižvelgiant į aplinkybes, susidariusias dėl to elgesio. Atsižvelgiant į tai, kad reikalaujamas bendradarbiavimas turi būti „be pertrūkio“ ir tęstis per visą procedūrą, pakanka vien bet kokio siekiui tikrai bendradarbiauti priešingo elgesio, kad būtų pažeista pareiga bendradarbiauti. Todėl bet kokia už tą elgesį vėliau atsiradusia aplinkybe negalima pateisinti tokio pažeidimo.
134. Darytina išvada, kad galimu ex post
konstatavimu, jog elgesiu, kuriuo pažeista pareiga bendradarbiauti, nepadaryta neigiama įtaka, negalima remtis tokiam elgesiui pateisinti.
135. Reikšmingas faktines aplinkybes ir Deltafina išdėstytus argumentus reikia vertinti atsižvelgiant būtent į šiuos samprotavimus.
c) Dėl Deltafina padaryto pareigos bendradarbiauti pažeidimo
136. Pirmuose trijuose ieškinio pagrinduose Deltafina iš esmės teigia, kad Komisija padarė keletą klaidų administracinės procedūros pabaigoje jai nepritaikydama atleidimo nuo baudos dėl to, kad ji pažeidė 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 11 punkto a papunktyje nustatytą pareigą bendradarbiauti.
137. Dėl šio aspekto, visų pirma, patvirtinta, kad per 2002 m. balandžio 4 d. APTI susirinkimą Deltafina prezidentas savanoriškai pristatė pranešimą, kuriuo dalyvaujančius asmenis informavo, kad Deltafina
pateikė Komisijai prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti pagal baudų sumažinimo programą, taikomą perdirbėjų karteliams Italijos tabako rinkoje, ir kad Deltafina
taip pradėjo bendradarbiauti su Komisija. Šį pranešimą parodymuose raštu, kurie pažodžiui išdėstyti ginčijamo sprendimo 426 konstatuojamojoje dalyje, išsamiai aprašė pats Deltafina prezidentas. Remiantis tais parodymais darytina išvada, kad Deltafina prezidentas patvirtino, kad pats nusprendė padaryti pranešimą per 2002 m. balandžio 4 d. susirinkimą.
138. Deltafina
neginčija aplinkybės, be kita ko, nurodytos ginčijamo sprendimo 449 konstatuojamojoje dalyje, kad nors po šios informacijos atskleidimo ji buvo kelis kartus susitikusi su Komisijos tarnybomis, ji niekada joms nepranešė apie jos prezidento pranešimą per 2002 m. balandžio 4 d. APTI susirinkime. Ieškinyje ji net tiesiogiai patvirtina šią aplinkybę.
139. Be to, nustatyta, kad Komisija apie Deltafina prezidento pranešimą sužinojo tik iš Dimon Italia parodymų per 2004 m. birželio 22 d. vykusią apklausą, t. y. praėjus daugiau kaip dvejiems metams po to pranešimo (žr. ginčijamo sprendimo 410, 422, 423 ir 449 konstatuojamąsias dalis).
140. Antra, taip pat nustatyta, kad 2002 m. balandžio 2 d. nepriklausomas Universal, kuri yra Deltafina
patronuojanti bendrovė, patarėjas teisės klausimais informavo nepriklausomus SCC ir Dimon, kurios atitinkamai yra Transcatab ir Dimon Italia, Deltafina konkurenčių Italijos rinkoje, patronuojančios bendrovės, patarėjus teisės klausimais, kad Deltafina
Komisijai pateikė prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti dėl perdirbėjų kartelių Italijos tabako rinkoje. Ši aplinkybė, kurios Deltafina
neginčija, nustatyta remiantis nepriklausomo Universal patarėjo teisės klausimais parodymais, išdėstytais ginčijamo sprendimo 455 konstatuojamojoje dalyje, konkrečiai tų parodymų paskutiniu sakiniu, kuriame jis aiškiai teigia, kad „2002 m. balandžio 2 d. apie tai informavo kitų šalių patarėjus teisės klausimais“.
141. Nors po šio pranešimo Deltafina
ir Universal buvo kelis kartus susitikusios su Komisijos tarnybomis, Deltafina
neginčija aplinkybės, kad apie 2002 m. balandžio 2 d. nepriklausomo Universal
patarėjo teisės klausimais pranešimą ji ir Universal buvo informuotos tik po to, kai 2005 m. vasario mėn. Komisija atsiuntė papildymą (žr. ginčijamo sprendimo 454 konstatuojamąją dalį). Ieškinyje Deltafina labai aiškiai patvirtina šią aplinkybę.
142. Taigi, apie nepriklausomo Universal patarėjo teisės klausimais pranešimą Komisija sužinojo tik beveik praėjus trejiems metams nuo to pranešimo paskelbimo. Aplinkybė, kad Komisija nebuvo nedelsiant informuota apie šį pranešimą, aiškiai nurodyta ginčijamo sprendimo 459 konstatuojamojoje dalyje.
143. Kadangi 2002 m. vasario 19 d. Deltafina pateikė prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, o 2002 m. kovo 6 d. Komisija jai suteikė sąlyginio atleidimo nuo baudos procesinį statusą, ji privalėjo visiškai laikytis 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 11 punkte nustatytų pareigų, ypač to pranešimo 11 punkto a papunktyje nustatytos pareigos bendradarbiauti „be išlygų, be pertrūkio ir operatyviai“, kad pasibaigus administracinei procedūrai jai galėtų būti suteiktas galutinis atleidimas nuo baudos.
144. Kaip nurodyta šio sprendimo 127, 128 ir 131 punktuose, remiantis nusistovėjusia teismų praktika darytina išvada, kad prašymą taikyti palankų požiūrį pagal 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo pateikusiai įmonei jis gali būti taikomas tik tuo atveju, jei ji savo veiksmais įrodo ketinimą tikrai bendradarbiauti. Be to, jei įmonė pateikia Komisijai neišsamias ar netikslias faktines aplinkybes, jos elgesys negali būti laikomas, remiantis ta teismų praktika, įrodančiu ketinimą tikrai bendradarbiauti.
145. Šioje byloje nustatyta, kad Deltafina neinformavo Komisijos apie bylai reikšmingas aplinkybes, t. y. apie aplinkybę, kad jos prezidentas per 2002 m. balandžio 4 d. APTI susirinkimą atskleidė, kad ji pateikė prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti ir kad jos patronuojančios bendrovės Universal nepriklausomas patarėjas teisės klausimais 2002 m. balandžio 2 d. apie tai taip pat pranešė tam tikrų konkurentų patronuojančioms bendrovėms. Taip pat nustatyta, kad maždaug dvejus metus Komisija nežinojo apie šias tyrimui reikšmingas aplinkybes.
146. Be to, remiantis ginčijamu sprendimu ir bylos medžiaga, darytina išvada, jog klausimą dėl reikalavimo prašymo atleisti nuo baudos ar ją sumažinti pateikimą laikyti paslaptyje, kad konkurentai nebūtų įspėti ir kad nebūtų pakenkta patikrinimų veiksmingumui, šalys aiškiai aptarė per susitikimus dėl baudų sumažinimo programos, būtent per 2002 m. kovo 14 d. susitikimą
(žr. šio sprendimo 8 ir 47–49 punktus ir ginčijamo sprendimo 413–415 konstatuojamosiose dalyse išdėstytus to susitikimo protokolus, kuriuos prie bylos pridėjo Deltafina ). Tuose dokumentuose konkrečiai nurodyta, kad Komisija aiškiai prašė Deltafina prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti laikyti paslaptyje, nes ji ketino atlikti patikrinimus. Taigi, Deltafina buvo įspėta, kad galimas prašymo atleisti nuo baudos ar ją sumažinti atskleidimas laikomas reikšminga aplinkybe, bent jau potencialiai galinčia turėti įtakos tinkamai bylos eigai ir Komisijos galimybei aptariamą kartelį konstatuoti, tirti ir veiksmingai už jį nubausti.
147. Tačiau negalima paneigti, kad tuo metu galimą prašymo atleisti nuo baudos ar ją sumažinti atskleidimą Deltafina ir Komisija suvokė kaip aplinkybę, bent jau potencialiai galinčią padaryti neigiamos įtakos tyrimui. Tai galima patvirtinti, pirma, aplinkybe, kad Deltafina
pati manė, jog, kiek tai susiję su prašymu atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, reikia griežtai laikytis konfidencialumo (žr. šio sprendimo 50 punkto pabaigą), nes tai įrodo, kad ji suvokė galimą tokios informacijos atskleidimo neigiamą poveikį, ir, antra, aplinkybe, kad ji pati teigia prisiėmusi sunkesnę naštą dėl galimybės paslaptyje išsaugoti bendradarbiavimą nebuvimo (žr. šio sprendimo 92 ir 163 punktus), nes tai įrodo, kad ji pripažino, jog šios informacijos atskleidimas yra problema, kuriai pašalinti būtina rasti sprendimą. Todėl Deltafina negali teigti, kad nežinojo, jog prašymo neskirti baudos ar ją sumažinti konfidencialumo išsaugojimas laikomas svarbiu tyrimo sėkmės veiksniu.
148. Tokiomis aplinkybėmis būtina konstatuoti, kad Deltafina, norėdama savo elgesiu įrodyti, kad nori tikrai bendradarbiauti, turėjo nedelsdama informuoti Komisiją apie tai, kad buvo atskleistas jos prašymas atleisti nuo baudos ar ją sumažinti.
149. Kadangi Deltafina neinformavo Komisijos, kad 2002 m. balandžio 2 ir 4 d. jos prašymas atleisti nuo baudos ar ją sumažinti buvo paskelbtas, nors šios aplinkybės bent jau potencialiai galėjo pakenkti tinkamai tyrimo eigai, ji negali teigti, kad savo elgesiu įrodė siekį tikrai bendradarbiauti, kaip nurodyta šio sprendimo 127, 128 ir 131 punktuose paminėtoje teismų praktikoje, ir dėl tos priežasties, kad ji nepažeidė 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 11 punkto a papunktyje nustatytos pareigos bendradarbiauti, kurios privalėjo laikytis kaip prašymą atleisti nuo baudos pateikęs subjektas.
150. Šiuose trijuose ieškinio pagrinduose Deltafina išdėstytais konkrečiais argumentais negalima paneigti tokios išvados.
d) Dėl konkrečių Deltafina argumentų, susijusių su klaidomis, dėl kurių ginčijamas sprendimas gali būti neteisėtas tiek, kiek Komisija jai nepritaikė galutinio atleidimo nuo baudos ar jos nesumažino
Dėl argumento, kad Komisija sutiko, jog per APTI susirinkimą Deltafina
atskleistų informaciją apie pateiktą prašymą atleisti nuo baudos ar jos netaikyti
151. Visų pirma reikia išnagrinėti ieškinio antrame pagrinde pateiktą Deltafina argumentą, kad Komisija žinojo ir sutiko, jog per netrukus turintį įvykti APTI susirinkimą Deltafina praneštų, kad pateikė prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti. Ieškinyje Deltafina teigia, kad ji nepranešė Komisijai, jog tą informaciją atskleidė, nes per 2002 m. kovo 14 d. susitikimą ji ją iš anksto įspėjo, kad nėra jokios galimybės per APTI susirinkimą neatskleisti šios informacijos. Taigi, Komisijos tarnybos buvo informuotos, kad Deltafina per minėtą susirinkimą šią informaciją atskleis.
– Dėl tariamo pranešimo Komisijai iš anksto
152. Dėl šio aspekto reikia konstatuoti, kad, remiantis ginčijamu sprendimu ir prie bylos pridėtais dokumentais, negalima daryti išvados, jog Deltafina iš anksto aiškiai ir išsamiai informavo Komisiją, kad per netrukus įvyksiantį APTI susirinkimą vienas iš jos atstovų savanoriškai praneš apie pateiktą prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti; Deltafina prezidentas tai padarė per 2002 m. balandžio 4 d. APTI susirinkimą.
153. Nei Komisijos tarnybų parengtame 2002 m. kovo 14 d. susitikimo protokole, nei Universal atstovo užrašuose iš to susitikimo nepaminėta aplinkybė, kad per tą susitikimą Deltafina aiškiai įspėjo Komisiją, kad tokia informacija bus atskleista (žr. ginčijamo sprendimo 413–415 konstatuojamąsias dalis).
154. Iš tiesų, per šį susitikimą Deltafina nurodė keturias priežastis, dėl kurių ji mano, kad bus neįmanoma dar vieną mėnesį išsaugoti paslapties apie pateiktą prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, iš kurių pirmoji yra netrukus įvyksiantis APTI susirinkimas. Tačiau remiantis Universal atstovo parengtu to susitikimo protokolu darytina išvada, kad Deltafina tik pažymėjo, jog jai bus sudėtinga paslaptyje išlaikyti informaciją apie pateiktą prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, nes per netrukus įvyksiantį APTI susirinkimą pasikeitęs jos elgesys, palyginti su elgesiu per ankstesnius susirinkimus, gali sukelti konkurentams įtarimų dėl prašymo atleisti nuo baudos ar ją sumažinti pateikimo (žr., be kita ko, ginčijamo sprendimo 415 konstatuojamąją dalį). Deltafina visiškai neminėjo, kad ketina savanoriškai pranešti apie pateiktą prašymą atleisti nuo baudos.
155. Beje, per teismo posėdį atsakydama į Bendrojo teismo pateiktą klausimą, Deltafina pati iš esmės pripažino, kad per 2002 m. kovo 14 d. susitikimą su Komisijos tarnybomis ji jų aiškiai neinformavo, kad per netrukus įvyksiantį APTI susirinkimą ji žada savanoriškai atskleisti informaciją apie pateiktą prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti.
156. Be to, nė viename prie bylos pridėtame dokumente nenurodyta, kad kokia nors kita proga Deltafina
iš anksto ir aiškiai įspėjo Komisiją, kad ji savanoriškai atskleis šią informaciją.
157. Konkrečiai kalbant, negalima pritarti Deltafina argumentui, kad per 2002 m. kovo 22 d. įvykusį už bylą atsakingo pareigūno ir Deltafina atstovų pokalbį telefonu, t. y. likus dešimčiai dienų iki 2002 m. balandžio 4 d. padaryto pranešimo, ji informavo Komisiją apie tai, jog atskleis informaciją apie pateiktą prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti (žr. šio sprendimo 10 ir 91 punktus).
158. Remiantis šio pokalbio telefonu santrauka, kurią parengė vienas iš Deltafina
advokatų vidaus naudojimo tikslais, darytina išvada, kad per tą pokalbį Deltafina
atstovai „padarė aliuziją“ į tai, kad netrukus vyks APTI susirinkimą ir kad konfidencialumo ribos jau beveik pasiektos (it. k. – tenuta confidenzialità era conseguentemente alla fine ). Tačiau reikia konstatuoti, kad tokia „aliuzija“ nėra išankstinė, išsami ir aiški informacija apie tai, kad Deltafina
prezidentas per netrukus įvyksiantį APTI susirinkimą savanoriškai atskleis informaciją apie prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti. Todėl tuo remdamasi Deltafina
negali daryti pagrįstos išvados, kad už bylą atsakingas pareigūnas į šią „aliuziją“ atsakė, jog „šis klausimais buvo pakankamai aptartas Briuselyje ir kad yra aišku“, jog Komisija sutiko, jog Deltafina
savanoriškai atskleistų informaciją apie prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti. Tokį vertinimą, be kita ko, galima patvirtinti vidaus naudojimo tikslais Komisijos parengta to paties pokalbio telefonu turinio santrauka, iš kurios tik paaiškėja, kad per šį pokalbį diskusijos apie galimybę laikyti paslaptyje prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti buvo susijusios, kaip ir per 2002 m. kovo 14 d. susitikimą, su rizika, kad per netrukus įvyksiantį APTI susirinkimą kiti kartelio nariai supras, kad Deltafina bendradarbiauja su Komisija.
159. Be to, per teismo posėdį už bylą atsakingas pareigūnas, kuris dalyvavo tiek 2002 m. kovo 14 d. susitikime, tiek 2002 m. kovo 22 d. pokalbyje telefonu, patvirtino, jog niekada nesuprato, kad Deltafina
ketina savanoriškai padaryti pareiškimą per netrukus įvyksiantį APTI susirinkimą ir kad jei Komisija suprato apie tokius Deltafina ketinimus, ji nedavė tam sutikimo, kaip tai galima teigti remiantis ginčijamo sprendimo 449 konstatuojamąja dalimi. Ji taip pat negali savo argumento pagrįsti to paties pareigūno parodymais per Deltafina minėtą (žr. šio sprendimo 90 punktą) 2004 m. birželio 22 d. vykusią apklausą. Remiantis tais parodymais neįmanoma daryti išvados, kaip teigia Deltafina, kad minėtas pareigūnas sutiko, kad informacija apie prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti turi būti savanoriškai atskleista.
160. Atsižvelgiant į visus šiuos argumentus reikia konstatuoti, kad Deltafina
nepavyko įrodyti, kad ji tinkamai iš anksto informavo Komisiją apie tai, kad per 2002 m. balandžio 4 d. APTI susitikimą ji savanoriškai atskleis informaciją apie prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti. Darytina išvada, kad dėl to, jog Komisija nežinojo, jog Deltafina ketina padaryti savanorišką pranešimą, ji negalėjo iš anksto sutikti ar duoti leidimą tokiam informacijos atskleidimui. Todėl Deltafina argumentas, susijęs su tuo, kad Komisija žinojo, jog ji žada pranešti apie pateiktą prašymą atleisti nuo baudos ar ją sum ažinti per 2002 m. balandžio 4 d. APTI susitikimą, turi būti atmestas.
161. Deltafina
vis dėlto teigia, kad abu su 2002 m. balandžio 4 d. APTI susitikimu susiję dokumentai, į kuriuos Dimon Italia
padarė nuorodą per 2004 m. birželio 22 d. apklausą siekdama atkreipti Komisijos dėmesį į tai, kad Deltafina
atskleidė informaciją apie pateiktą prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, jau buvo byloje nuo tos datos, kai Komisija atliko patikrinimus Dimon Italia patalpose.
162. Dėl šio aspekto reikia konstatuoti, kad šie du dokumentai yra paprasčiausi ranka rašyti ir nelengvai suprantami užrašai, kuriuose užsimenama apie pranešimus per 2002 m. balandžio 4 d. APTI susitikimą, tačiau tų pranešimų autorius nenurodomas. Todėl Deltafina negali kaltinanti Komisijos, kad ji iš tų dokumentų nesuprato, jog jos prezidentas per 2002 m. balandžio 4 d. APTI susitikimą pranešė apie pateiktą prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti. Bet kokiu atveju aplinkybė, kad Komisija nepastebėjo, jog yra dokumentai, kuriais patvirtinamas toks informacijos atskleidimas, jokiu būdu negali sušvelninti informacijos neturėjimo ir pagrįsti elgesį, kuriuo pažeidžiama pareiga bendradarbiauti.
– Dėl tariamo susitarimo dėl informacijos atskleidimo neišvengiamumo
163. Deltafina
teigia, kad per 2002 m. kovo 14 d. susitikimą, per kurį turėjo būti nustatytos „žaidimo taisyklės“, t. y. jos bendradarbiavimo tvarka, ji sudarė tam tikrą susitarimą su Komisija. Pagal šį susitarimą, pirma, Komisija pripažino, kad, atsižvelgiant į keturias aplinkybes, nurodytas šio sprendimo 86 punkte, Deltafina
negalėjo išsaugoti informacijos apie pateiktą prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti konfidencialumo, ir kad dėl tos priežasties ta informacija neišvengiamai turėjo būti atskleista. Antra, už pripažinimą, kad tos informacijos atskleidimas neišvengiamas, Deltafina
prisiėmė sunkesnę naštą ir įsipareigojo įrodymus pateikti kaip galima greičiau. Todėl Deltafina
laikėsi pareigos bendradarbiauti, nes ji pateikė papildomos Komisijos prašomos informacijos.
164. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad net pripažinus, jog Deltafina teiginys yra įrodytas, juo negalima paneigti išvados, kad neinformavusi Komisijos apie informacijos dėl prašymo atleisti nuo baudos ar ją sumažinti atskleidimą, Deltafina
pažeidė pareigą bendradarbiauti, todėl Komisija turėjo teisę jai netaikyti galutinio atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo (žr. šio sprendimo 149 punktą).
165. Net jeigu per 2002 m. kovo 14 d. susitikimą Komisija pripažino, jog dėl šio sprendimo 86 punkte nurodytų aplinkybių Deltafina negalėjo išsaugoti informacijos apie pateiktą prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti konfidencialumo, nors Komisija tai neigia, ši aplinkybė neturi įtakos teiginiui, kad elgdamasi taip, kad įrodytų, jog tikrai nori bendradarbiauti, Deltafina turėjo greitai informuoti Komisiją, kad buvo atskleista informacija apie prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti (žr. šio sprendimo 145–149 punktus).
166. Tas pats pasakytina ir apie atvejį, kai Deltafina
tikrai buvo priversta atskleisti informaciją apie prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti dėl priežasčių, kurias ji nurodė per administracinę procedūrą ir, be kita ko, tuo atveju, kai ji tikrai atsidūrė, jos pačios teigimu, tokioje „sunkioje“ padėtyje, kad tapo būtina šią aplinkybę atskleisti remiantis teisėtu rūpesčiu nepažeisti pareigos nutraukti pažeidimą, nurodytą 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 11 punkto b papunktyje. Kaip prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti pateikęs subjektas, Deltafina bet kokiu atveju privalėjo bendradarbiauti, kaip išdėstyta šio sprendimo 123–134 punktuose, ir dėl to greitai informuoti Komisiją apie informacijos atskleidimą.
167. Taip pat, net jei būtų patvirtinta Deltafina nurodyta aplinkybė, kad ji laikėsi „antrojo geriausio varianto“, dėl kurio tariamai susitarė su Komisija, kad pabandytų sušvelninti neigiamą informacijos atskleidimo poveikį pateikdama Komisijos prašomą informaciją, dėl tokios aplinkybės Deltafina
negalėtų būti atleista nuo pareigos greitai informuoti Komisiją apie informacijos dėl prašymo atleisti nuo baudos ar ją sumažinti atskleidimą.
168. Dėl rėmimosi baudų sumažinimo programomis Jungtinių Amerikos Valstijų ir kitų Sąjungos šalių teisėje pakanka pažymėti, kad tai neturi jokios reikšmės, nes tų šalių teisėje nustatyta pozicija neturi įtakos Sąjungos teisėje nustatytai pozicijai
(šiuo klausimu žr. 2003 m. rugsėjo 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Atlantic Container Line ir kt. prieš Komisiją, T‑191/98, T‑212/98–T‑214/98, Rink. p. II‑3275, 1407 punktą). Galiausiai dėl argumentų, kuriuos Deltafina grindžia nauju 2006 m. pranešimu dėl bendradarbiavimo, pakanka konstatuoti, kad jis buvo netaikomas aplinkybėms, dėl kurių kilo šis ginčas (šiuo klausimu žr. 2010 m. birželio 17 d. Teisingumo Teismo Lafarge prieš Komisiją, C‑413/08 P, Rink. p. I‑0000, 108 punktą).
Dėl žinojimo apie tyrimą ir dėl poveikio tyrimui nebuvimo
169. Ieškinio pirmajame pagrinde Deltafina teigia, kad sprendimas jai netaikyti atleidimo nuo baudos ar ją sumažinti grindžiamas klaida, nes jis grindžiamas iš esmės klaidinga prielaida, kad kiti kartelio nariai nežinojo apie Komisijos tyrimą, susijusį su Italijos žaliavinio tabako rinka. Šiuo argumentu taip pat negalima paneigti šio sprendimo 149 punkte nurodyto vertinimo, kad Deltafina pažeidė 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 11 punkto a papunktyje nurodytą pareigą bendradarbiauti. Net jei būtų įrodyta, kad kiti kartelio nariai žinojo apie Komisijos atliekamą tyrimą, dėl šios aplinkybės Deltafina nebūtų atleista nuo pareigos bendradarbiauti, pagal kurią ji turi greitai informuoti Komisija apie abu informacijos apie prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti atskleidimo atvejus, nurodytus šio sprendimo 137 ir 140 punktuose. Tiesą pasakius, pareigos bendradarbiauti pažeidimo konstatavimas nepriklauso nuo to, ar Deltafina konkurentai žinojo apie atliekamą tyrimą.
170. Ieškinio trečiajame pagrinde Deltafina teigia, kad ginčijamame sprendime yra akivaizdi vertinimo klaida, nes Komisija nusprendė, kad informacijos apie prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti atskleidimas pakenkė tyrimui. Tačiau šiuo argumentu taip pat negalima paneigti teiginio, kad Deltafina
pažeidė pareigą bendradarbiauti. Net jei abu pirmiau minėti informacijos atskleidimo atvejai nepadarė jokios neigiamos įtakos tyrimui, o tai, be kita ko, neįrodyta, šia aplinkybe negalima pagrįsti a posteriori to, kad Deltafina neinformavo Komisijos apie šiuos atskleidimo atvejus, nors, kaip nurodyta šio sprendimo 146 ir 147 punktuose, ji žinojo, nes apie tai su Komisija atvirai diskutavo, kad galimas informacijos apie prašymą atkleisti nuo baudos ar ją sumažinti atskleidimas bus laikomas aplinkybe, galinčia turėti neigiamą poveikį tyrimui (žr. šio sprendimo 133 ir 134 punktą).
171. Galiausiai taip pat reikia atmesti ieškinio pirmame pagrinde nurodytą argumentą, susijusį su tuo, kad Komisija suklydo neatsižvelgdama į 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 8 punkto a ir b papunkčių skirtumą. Pirma, remiantis minėtu pranešimu negalima daryti išvados, kad, kaip teigia Deltafina, tik 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 8 punkto a papunktyje numatytu atveju reikia atlikti netikėtus patikrinimus ir kad to paties punkto b papunktyje numatytu atveju Komisija neprivalo atlikti tokių patikrinimų. Antra, teismų praktikoje nustatyta, kad jei Komisija jau turi duomenų, t. y. įrodymų, kad padarytas pažeidimas, kaip 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 8 punkto b papunktyje numatytu prašymo atleisti nuo baudos ar ją sumažinti atveju, Komisija gali teisėtai manyti, kad reikia atlikti papildomus patikrinimus, kurie leistų geriau susipažinti su pažeidimu, jo trukme ar su juo susijusiomis įmonėmis (šiuo klausimu žr. 2002 m. spalio 22 d. Teisingumo Teismo sprendimo Roquette frères, C‑94/00, Rink. p. I‑9011, 78 punktą).
172. Todėl pirmame ir trečiame ieškinio pagrinduose nurodyti pagrindai turi būti atmesti.
173. Atsižvelgiant į visus išdėstytus argumentus, reikia daryti išvadą, kad Komisija nepadarė klaidos ginčijamame sprendime Deltafina
galutinai neatleisdama nuo baudos ar jos nesumažindama dėl to, kad ta įmonė pažeidė 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 11 punkto a papunktyje nustatytą pareigą bendradarbiauti.
e) Dėl kaltinimo, susijusio su tuo, kad Deltafina nepateikė prašymo dėl palankaus vertinimo susitarusi su pagrindiniais konkurentais
174. Ieškinio antrajame pagrinde Deltafina
galiausiai teigia, kad ginčijamame sprendime yra vertinimo klaida, nes pranešimo apie kaltinimus 57–60 punktuose išdėstytas tariamai klaidingas Komisijos suvokimas apie jos elgesį padarė įtakos ginčijamame sprendime suformuluotoms išvadoms.
175. Dėl šio aspekto reikia pažymėti, pirma, kad remiantis papildymo 57 ir 60 punktais ar kitais jo punktais negalima daryti išvados, kad Komisija šiame dokumente rėmėsi prielaida, kad Deltafina, Dimon Italia
ir Transcatab
kartu derino veiksmus dėl prašymo atleisti nuo baudos ar ją sumažinti pateikimo. Dėl Deltafina cituojamo sakinio, esančio papildymo 57 punkte, reikia konstatuoti, kad jis yra visiškai hipotetinis. Kalbant apie papildymo 60 punkte išdėstytą sakinį, kuriame Komisija Deltafina veiksmus įvertino kaip „nesąžiningus“, ji nesiremia to paties dokumento 57 punkte išdėstytais argumentais, o veikiau 2002 m. pranešime dėl bendradarbiavimo nustatytų pareigų pažeidimu. Taigi Deltafina argumentas grindžiamas klaidingu papildymo supratimu.
176. Reikia pažymėti, antra, kad sprendime Komisija gali pakeisti pranešime apie kaltinimus išdėstytus argumentus, jei sprendimu nepažeidžiama šalių teisė į gynybą ir suinteresuotieji asmenys nekaltinami pažeidimais, kurie skiriasi nuo nurodytųjų pranešime apie kaltinimus, ir jame nurodomi tik tie faktai, dėl kurių suinteresuotieji asmenys turėjo galimybę pasiaiškinti (šiuo klausimu žr. 2007 m. sausio 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo France Télécom prieš Komisiją, T‑340/03, Rink. p. II‑107, 18 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
177. Dėl šio aspekto reikia konstatuoti, kad tokiomis aplinkybėmis Deltafina
visiškai neteigia, kad buvo pažeistos jos teisės į gynybą ir kad bet kokiu atveju, kaip ji pripažįsta savo raštuose, šiame argumente išdėstyti jos teiginiai ginčijamame sprendime nenaudojami.
178. Beje, Deltafina konkrečiai nepaaiškina, kodėl ginčijamas sprendimas tampa klaidingas dėl papildyme išdėstytų teiginių. Ji tik tvirtina, kad ginčijamame sprendime yra užuominų į šiuos teiginius ir kad atrodo, jog iš pradžių klaidingai Komisijos suvoktas jos elgesys turėjo įtakos ginčijame sprendime suformuluotoms išvadoms.
179. Kalbant apie šį aspektą, pirma, remiantis ginčijamu sprendimu negalima daryti išvados, kad Komisijos sprendimas netaikyti Deltafina atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo yra pagrįstas prielaida, kad pastarosios elgesys buvo nesąžiningas dėl to, kad prašymą dėl palankaus vertinimo ji pateikė suderinusi šį klausimą su pagrindiniais konkurentais. Atvirkščiai, Komisijos sprendimas Deltafina netaikyti atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo buvo pagrįstas teiginiu, kad Deltafina
nesilaikė vienos iš 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 11 punkte numatytų sąlygų ir pažeidė tame pranešime nustatytą pareigą bendradarbiauti.
180. Antra, apskirtai kalbant, pateikus paprasčiausią užuominą į pranešimo apie kaltinimus papildyme išdėstytus argumentus ir teiginius, kuriais nebuvo naudojamasi ginčijamame sprendime, negalima paneigti to sprendimo galiojimo, jei neįrodyta, kokiu mastu ginčijamas sprendimas yra klaidingas dėl pradžioje nustatyto klaidingo argumentavimo. Todėl reikia konstatuoti, kad bendrais teiginiais, kaip antai pateiktais Deltafina, negalima užginčyti ginčijamo sprendimo galiojimo.
181. Atsižvelgiant į šiuos argumentus, šį kaltinimą taip pat reikia atmesti.
182. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, tris pirmuosius ieškinio pagrindus reikia atmesti visus.
B – Dėl ieškinio ketvirtojo pagrindo, susijusio su teisėtų lūkesčių apsaugos, gero administravimo ir proporcingumo principų pažeidimu
1. Šalių argumentai
183. Ieškinio ketvirtame pagrinde Deltafina pateikia tris kaltinimus.
184. Pirma, ji teigia, kad Komisija, atsisakydama taikyti sąlyginį atleidimą nuo baudos, kurį jau buvo jai suteikusi, pažeidžia teisėtų lūkesčių apsaugos principą. Šiuo klausimu ji remiasi 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 29 punktu.
185. Deltafina
teigia, kad Komisija negalėjo atsisakyti taikyti atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo jai iš anksto ir aiškiai nepranešusi, kad informacijos apie jos prašymo atleisti nuo baudos ar ją sumažinti pateikimą atskleidimas per APTI susirinkimą bus laikomas pareigos bendradarbiauti pažeidimu. Nei 2002 m. pranešime dėl bendradarbiavimo, nei 2002 m. kovo 6 d. rašte, kuriuo Komisija suteikė Deltafina
sąlyginį atleidimą nuo baudos, nenurodyta pareiga išlaikyti prašymo atleisti nuo baudos ar ją sumažinti konfidencialumą. Tokiomis aplinkybėmis Deltafina
negalėjo pagrįstai numatyti, kad jei ji atskleis, jog pateikė prašymą dėl palankaus vertinimo, jai nebus taikomas atleidimas nuo baudos ar jos sumažinimas. Be to, per 2004 m. birželio 22 d. apklausą už bylą atsakingas pareigūnas pats pripažino, kad nežino, ar prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti pateikusiai įmonei nustatyta tokia pareiga.
186. Beje, sąlyginį atleidimą nuo baudos Komisija Deltafina suteikė remdamasi 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 8 punkto b papunkčiu ir pripažino, kad Deltafina pateikti įrodymai buvo tokie, kad jais remiantis buvo galima konstatuoti, jog padarytas pažeidimas, nesant reikalo atlikti patikrinimus. Todėl Deltafina
teigia, kad negalėjo numatyti, kad gali prarasti teisę į atleidimą nuo baudos ar jos sumažinimą dėl to, jog pakenkė Komisijos galimybėms atlikti patikrinimus.
187. Be to, Deltafina
taip pat teigia, kad ji greitai informavo Komisiją apie sunkumus išsaugoti prašymo atleisti nuo baudos ar ją sumažinti konfidencialumą ir kad ji laikėsi Komisijos jai nustatytos „dar sunkesnės pareigos“ (angl. k. – higher burden ) bei pateikė jai papildomus tvirtus įrodymus. Komisija staiga pakeitė poziciją ir Deltafina skyrė pačią didžiausią baudą tik po to, kai per 2004 m. birželio 22 d. vykusią apklausą Dimon Italia pateikė parodymus.
188. Antra, Deltafina
teigia, kad Komisijos atsisakymas jai taikyti jos suteiktą sąlyginį atleidimą nuo baudos prieštarauja gero administravimo principui, nes Komisija, būdama iš anksto jos informuota, kad per APTI susirinkimą ji atskleis informaciją apie pateiktą prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti, jos aiškiai neinformavo, kad dėl tokio informacijos atskleidimo ji neteks atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo.
189. Trečia, Deltafina
teigia, kad Komisijos atsisakymas jai taikyti jos suteiktą sąlyginį atleidimą nuo baudos taip pat prieštarauja proporcingumo principui, nes, atsižvelgiant į konkrečias bylos aplinkybes, jai skirta bauda, kuri yra pati didžiausia iš visų ginčijamu sprendimu skirtų baudų, t. y. 30 mln. eurų, yra visiškai neproporcinga.
2. Bendrojo Teismo vertinimas
190. Kalbant apie pirmąjį Deltafina kaltinimą reikia visų pirma priminti, kad teisėtų lūkesčių apsaugos principas yra vienas iš pagrindinių Sąjungos principų (1981 m. gegužės 5 d. Teisingumo Teismo sprendimo Dürbeck, 112/80, Rink. p. 1095, 48 punktas). Remiantis teismų praktika, teisė remtis šiuo principu atsiranda, kai tenkinamos trys sąlygos. Pirma, valdžios institucijos suinteresuotajam asmeniui turi būti suteikusios tikslias, besąlygines ir nuoseklias patvirtintų ir patikimų šaltinių garantijas. Antra, šios garantijos turi būti tokios, kad asmeniui, kuriam jos skirtos, atsirastų teisėtų lūkesčių. Trečia, šios garantijos turi atitikti galiojančias teisės normas (žr. 2009 m. vasario 4 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Omya prieš Komisiją, T‑145/06, Rink. p. II‑145, 117 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką; šiuo klausimu taip pat žr. 2009 m. balandžio 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Nintendo ir Nintendo of Europe prieš Komisiją, T‑13/03, Rink. p. II‑947, 203 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
191. Šiuo atveju teismų praktikoje nustatyta pirmoji sąlyga yra akivaizdžiai netenkinama. Iš tikrųjų Deltafina negali remtis jokia tikslia, besąlygine ir nuoseklia garantija, kad pasibaigus administracinei procedūrai jai bus taikomas galutinis atleidimas nuo baudos ar jos sumažinimas.
192. Dėl šio aspekto reikia visų pirma pažymėti, kad remiantis 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 19 punktu, kaip nurodyta šio sprendimo 117 punkte, tik priimdama galutinį sprendimą Komisija vertina, ar buvo laikytasi visų minėto pranešimo 11 punkte nurodytų sąlygų. Tuo remiantis darytina išvada, kad prieš galutinio sprendimo priėmimą einančioje procedūros stadijoje Komisija negalėjo Deltafina suteikti jokios tikslios garantijos, kad jai bus taikomas galutinis atleidimas nuo baudos ar jos sumažinimas (šiuo klausimu žr., kiek tai susiję su 1996 m. pranešimu dėl bendradarbiavimo, 2009 m. liepos 9 d. Teisingumo Teismo sprendimo Archer Daniels Midland prieš Komisiją, C‑511/06 P, Rink. p. I‑5843, 118 punktą).
193. Taip pat reikia pažymėti, kad Komisija neprivalo prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti pateikusių subjektų informuoti, kad jie privalo laikytis 2002 m. pranešime apie bendradarbiavimą nustatytų pareigų ir, be kita ko, pareigos bendradarbiauti, nes pačiame pranešime aiškiai nustatytos tokio pažeidimo pasekmės.
194. Minėto pranešimo 30 punkte nurodyta, kad jeigu bet kurioje administracinės procedūros stadijoje nesilaikoma vienos ar kitos iš pranešime nustatytų sąlygų, aptariamai įmonei gali būti nebetaikomas jame numatytas palankus vertinimas. Todėl Komisija neturėjo jokios pareigos Deltafina pranešti, kokios pasekmės jai gali kilti dėl 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 11 punkto a papunktyje nustatytos pareigos bendradarbiauti pažeidimo. Todėl Deltafina negali teigti, kad Komisija šiuo atveju padarė klaidą.
195. Be to, reikia konstatuoti, kad Komisija aiškiai įspėjo Deltafina apie tai, kad atleidimas nuo baudos ar jos sumažinimas taikomas tik tuo atveju, jei laikomasi visų minėto pranešimo 11 punkte išdėstytų sąlygų. Toks įspėjimas nurodytas ne tik minėtame 2002 m. pranešimo apie bendradarbiavimą 30 punkte, su kuriuo Deltafina, kaip prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti pateikęs subjektas, turėjo būti susipažinusi, bet ir aiškiai išdėstytas 2002 m. kovo 6 d. Deltafina atsiųstame sprendime, kuriuo Komisija jai suteikė sąlyginio atleidimo nuo baudos statusą (žr. šio sprendimo 7 punktą). To sprendimo 6 konstatuojamojoje dalyje Komisija aiškiai informavo Deltafina, kad „dėl [11 punkto] a–c papunkčiuose nustatytų sąlygų nesilaikymo bet koks palankus vertinimas gali būti panaikintas bet kurioje administracinės procedūros stadijoje“.
196. Kaip pažymėta šio sprendimo 149 ir 173 punktuose, Komisija nepadarė klaidos nuspręsdama, kad Deltafina elgesys negalėjo būti laikomas liudijančiu tikrą siekį bendradarbiauti ir kad dėl tos priežasties pastaroji pažeidė 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 11 punkto a papunktyje nustatytą pareigą bendradarbiauti.
197. Taigi šiuo atveju, nors Deltafina iš pradžių buvo suteiktas sąlyginis atleidimas nuo baudos, vėliau ji neįvykdė vienos iš 2002 m. pranešime dėl bendradarbiavimo nustatytos sąlygos, kad būtų galima taikyti galutinį atleidimą nuo baudos ar ją sumažinti. Todėl jai galėjo būti nebetaikomas palankus vertinimas, kaip nustatyta minėto pranešimo 30 punkte. Tokiomis aplinkybėmis Deltafina negali teigti, kad jos teisėti lūkesčiai grindžiami 2002 m. pranešimu dėl bendradarbiavimo.
198. Be to, Deltafina
taip pat negali teigti, kad buvo pažeisti jos teisėti lūkesčiai, ir tuo tikslu remtis aplinkybe, kad ji laikėsi „antrojo geriausio varianto“, dėl kurio susitarė su Komisija, ir jai pateikė papildomų įrodymų. Kaip nurodyta šio sprendimo 167 punkte, net jei ta aplinkybė būtų patvirtinta, ja remiantis nebūtų galima Deltafina
atleisti nuo jai nustatytos pareigos informuoti Komisiją apie tai, kad buvo paviešintas jos prašymas atleisti nuo baudos ar ją sumažinti. Kadangi Deltafina nedelsdama neinformavo Komisijos apie šias aplinkybes, procedūros pabaigoje ji neįvykdė vienos iš 2002 m. pranešime dėl bendradarbiavimo nustatytos sąlygos dėl galutinio atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo, todėl Komisija turėjo teisę ir netgi privalėjo jai netaikyti galutinio atleidimo nuo baudos ar jos sumažinimo.
199. Galiausiai, remiantis šio sprendimo 171 punktu darytina išvada, kad Deltafina negalėjo remtis jokiais konkrečiais teisėtais lūkesčiais dėl to, kad sąlyginio atleidimo nuo baudos procesinis statusas jai buvo suteiktas pagal 2002 m. pranešimo apie bendradarbiavimą 8 punkto b papunktį, o ne pagal to pranešimo 8 punkto a papunktį.
200. Darytina išvada, kad kaltinimas, susijęs su teisėtų lūkesčių apsaugos principo pažeidimu, turi būti atmestas.
201. Dėl antrojo kaltinimo, susijusio su tariamu gero administravimo principo pažeidimu dėl to, kad Komisija, būdama iš anksto Deltafina įspėta, kad per APTI susitikimą ši atskleis informaciją apie prašymo atleisti nuo baudos ar ją sumažinti pateikimą, jos aiškiai neinformavo, kad dėl tokios informacijos atskleidimo jai nebebus taikomas atleidimas nuo baudos ar jos sumažinimas, reikia pažymėti, net nesant reikalo pasisakyti dėl nuorodos į gero administravimo principą šiame kontekste reikšmingumo, kad tas kaltinimas grindžiamas klaidingomis prielaidomis. Pirma, buvo konstatuota, kad per Komisijos ir Deltafina susitikimus iki 2002 m. balandžio 4 d. APTI susirinkimo Deltafina Komisijos niekaip neinformavo, kad per tą susirinkimą savanoriškai paskelbs, kad pateikė prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti (žr. šio sprendimo 152–160 punktus). Antra, šio sprendimo 193 ir 194 punktuose taip pat pasakyta, kad Komisija neprivalėjo informuoti Deltafina apie pasekmes, jei ji pažeistų jai nustatytą pareigą bendradarbiauti.
202. Darytina išvada, kad su gero administravimo principu susijęs kaltinimas turi būti atmestas.
203. Dėl trečiojo kaltinimo, susijusio su proporcingumo principo pažeidimu, reikia priminti, kad pagal šį principą reikalaujama, kad institucijų priimamais aktais nebūtų viršijama tai, kas tinkama ir reikalinga aptariamais teisės aktais siekiamiems teisėtiems tikslams įgyvendinti, ir jei galima rinktis iš kelių tinkamų priemonių, reikia taikyti mažiausiai ribojančią, o sukelti nepatogumai neturi būti pernelyg dideli, palyginti su siekiamais tikslais (1998 m. gegužės 5 d. Teisingumo Teismo sprendimo Jungtinė Karalystė prieš Komisiją, C‑180/96, Rink. p. I‑2265, 96 punktas ir 2007 m. rugsėjo 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Prym ir Prym Consumer prieš Komisiją, T‑30/05, Rink. p. II‑0000, 223 punktas).
204. Deltafina
teigia, kad įvertinus šios bylos aplinkybes, Komisija pažeidė šį principą, nes neatleido nuo baudos ar jos nesumažino.
205. Vis dėlto dėl šio klausimo reikia pažymėti, kad pagal šio sprendimo 103 ir paskesniuose punktuose išdėstytą atleidimo nuo baudų programos logiką visiškas atleidimas nuo baudos, kuris yra visiška išimtis iš įmonės asmeninės atsakomybės už konkurencijos taisyklių pažeidimus principo, grindžiamas įmonės bendradarbiavimu, kuriuo Komisijai palengvinama užduotis nustatyti ir bausti už tų taisyklių pažeidimus. Būtent už tikrą, visišką ir greitą bendradarbiavimą Komisija visiškai atleidžia nuo baudos. Todėl visiškas atleidimas nuo baudos pasibaigus administracinei procedūrai priklauso nuo to, kaip laikytasi 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 11 punkto a papunktyje nustatytos pareigos bendradarbiauti (žr. šio sprendimo 116 ir 117 punktus).
206. Tokiomis aplinkybėmis nėra visiškai neproporcinga nustatyti, kaip tai padaryta 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 30 punkte, kad jei kurioje nors administracinės procedūros stadijoje viena iš tame pranešime nurodytų sąlygų neįvykdyta, aptariamai įmonei gali būti nebetaikomas tame punkte numatytas palankus vertinimas. Jei įmonė, kuri prašo taikyti palankų vertinimą, galėtų nesilaikyti nustatytų reikalavimų, ypač pareigos bendradarbiauti, ir dėl to nerizikuotų neteikti teisės į tokį vertinimą, būtų paneigtas baudų sumažinimo programos pagrindas ir tikslai.
207. Tokiomis aplinkybėmis, kadangi buvo nuspręsta, kad šiuo atveju Komisija nepadarė klaidos konstatuodama, kad Deltafina pažeidė pareigą bendradarbiauti, kuri jai nustatyta 2002 m. pranešimo dėl bendradarbiavimo 11 punkto a papunktyje, Deltafina
negali teigti, kad Komisija pažeidė proporcingumo principą, nes pasibaigus administracinei procedūrai jai netaikė visiško atleidimo nuo baudos ar jos nesumažino.
208. Kiek tai susiję su baudos neproporcingumu atsižvelgiant į bylos aplinkybes, Deltafina
šį pagrindą pateikė dėstydama ieškinio penktąjį ir septintąjį pagrindus. Todėl šį kaltinimą reikia analizuoti nagrinėjant tuos pagrindus.
209. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia atmesti visą ketvirtąjį pagrindą.
II – Dėl papildomai nurodytų ieškinio pagrindų
A – Dėl ieškinio penktojo pagrindo, susijusio su proporcingumo principo pažeidimu dėl pernelyg didelės pradinės baudos ir su nemotyvavimu
210. Ieškinio penktuoju pagrindu, kuris skirstomas į tris dalis, Deltafina pateikia įvairių kaltinimų, kuriuose teigia, kad Komisijos nustatyta 25 mln. eurų pagrindinė bauda yra akivaizdžiai per didelė ir neproporcinga, palyginti su pažeidimo sunkumu. Deltafina
prašo Bendrojo Teismo nustatyti naują baudos dydį.
211. Visų pirma reikia pažymėti, kad Deltafina
formaliai neigia baudos „pagrindinį dydį“, kuris, remiantis gairių 1 dalies B punkto ketvirta pastraipa, atitinka atsižvelgiant į pažeidimo sunkumą ir trukmę nustatytų dydžių sumą. Tačiau remiantis jos argumentais darytina išvada, kad ginčijamas baudos dydis yra tas dydis, kuris nustatomas atsižvelgiant į pažeidimo sunkumą, todėl dydis, apie kurį kalbama šiame pagrinde, yra pradinis baudos dydis (šiuo klausimu žr. 2009 m. rugsėjo 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Hoechst prieš Komisiją, T‑161/05, Rink. p. II‑3555, 107 punktą).
1. Bendrosios pastabos
212. Visų pirma reikia priminti bendruosius principus, reglamentuojančius baudų dydžio nustatymą ir, konkrečiai, pažeidimo sunkumo vertinimą, bei proporcingumo principą, kai kalbama apie baudas.
213. EB 81 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose aiškiai nurodyta, kad su bendrąja rinka nesuderinami susitarimai ir suderinti veiksmai, kuriais siekiama tiesiogiai ar netiesiogiai nustatyti pirkimo ar pardavimo kainas arba kokias nors kitas prekybos sąlygas arba riboti ar kontroliuoti gamybą arba rinkas. Tokios rūšies pažeidimai, ypač kai kalbama apie horizontaliuosius kartelius, teismų praktikoje laikomi ypač sunkiais, nes jie daro tiesioginį poveikį esminiams konkurencijos atitinkamoje rinkoje parametrams (1999 m. kovo 11 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Thyssen Stahl prieš Komisiją, T‑141/94, Rink. p. II‑347, 675 punktas), arba akivaizdžiais konkurencijos taisyklių pažeidimais (1995 m. balandžio 6 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Tréfilunion prieš Komisiją, T‑148/89, Rink. p. II‑1063, 109 punktas ir 1998 m. gegužės 14 d. Sprendimo BPB de Eendracht prieš Komisiją, T‑311/94, Rink. p. II‑1129, 303 punktas).
214. Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 3 dalyje nurodyta, kad nustatant skirtinos baudos dydį už EB 81 straipsnio 1 dalies pažeidimus, reikia atsižvelgti ne tik į pažeidimo sunkumą, bet ir į jo trukmę.
215. Nusistovėjusioje teismų praktikoje nustatyta, kad konkurencijos teisės pažeidimų sunkumas turi būti nustatomas atsižvelgiant į daugelį veiksnių, kaip antai konkrečios bylos aplinkybės, jos kontekstas ir atgrasantis baudų poveikis, tačiau nėra nustatytas baigtinis ar išsamus kriterijų, į kuriuos būtinai reikia atsižvelgti, sąrašas (127 punkte minėto Teisingumo Teismo sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją
241 punktas; 2009 m. rugsėjo 3 d. Teisingumo Teismo sprendimo Prym ir Prym Consumer prieš Komisiją, C‑534/07 P, Rink. p. I‑7415, 54 punktas ir 109 punkte minėto Teisingumo Teismo sprendimo Erste Group Bank ir kt. prieš Komisiją
91 punktas).
216. Siekdama užtikrinti sprendimų, kuriais nustatomos baudos už konkurencijos teisės pažeidimus, skaidrumą ir nešališkumą, Komisija priėmė gaires (gairių pirmoji pastraipa).
217. Gairės yra priemonė, skirta, atsižvelgiant į viršesnę galią turinčius teisės aktus, patikslinti kriterijus, kuriuos Komisija ketina taikyti įgyvendindama jai pagal Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalį suteiktą diskreciją nustatyti baudas. Gairės nėra sprendimo, kuriuo skiriamos baudos, teisinis pagrindas, nes tas sprendimas grindžiamas Reglamentu Nr. 1/2003, tačiau jos bendrai ir abstrakčiai nustato metodiką, kurios Komisija laikosi siekdama tuo sprendimu nustatyti skiriamų baudų dydžius, ir užtikrina įmonių teisinį saugumą (127 punkte minėto Sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją
209–213 punktai ir 2006 m. gruodžio 14 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Raiffeisen Zentralbank Österreich ir kt. prieš Komisiją, T‑259/02–T‑264/02 ir T‑271/02, Rink. p. II‑5169, 219 ir 223 punktai).
218. Taigi, nors gairės negali būti laikomos teisės norma, kurios administracija bet kuriuo atveju turi laikytis, vis dėlto jose nustatytos elgesio taisyklės, nurodančios administracijos praktiką, nuo kurios konkrečiu atveju ji negali nukrypti nenurodydama pagrindo (šiuo klausimu žr. 127 punkte minėto Sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją
209 ir 210 punktus ir 2006 m. gegužės 18 d. Sprendimo Archer Daniels Midland ir Archer Daniels Midland Ingredients prieš Komisiją, C‑397/03 P, Rink. p. I‑4429, 91 punktą).
219. Komisijos priimtose gairėse nustatytas jos pačios diskrecijos apribojimas vis dėlto nėra nesuderinamas su tuo, kad išsaugoma Komisijos esminė diskrecija (2004 m. liepos 8 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Mannesmannröhren-Werke prieš Komisiją, T‑44/00, Rink. p. II‑2223, 246, 274 ir 275 punktai). Tai, kad gairėse Komisija patikslino taikomą pažeidimo sunkumo nustatymo metodą, jai neužkerta kelio šį kriterijų vertinti globaliai ir atsižvelgiant į visas reikšmingas aplinkybes, įskaitant aspektus, kurie gairėse konkrečiai nenurodyti (217 punkte minėto Sprendimo Raiffeisen Zentralbank Österreich ir kt. prieš Komisiją
237 punktas).
220. Remiantis gairėse nustatytu metodu, aptariamoms įmonėms skirtinoms baudoms apskaičiuoti Komisija atskaitos tašku ima sumą, nustatytą atsižvelgiant į pažeidimui „būdingą“ sunkumą. Vertinant minėtą sunkumą reikia atsižvelgti į paties pažeidimo pobūdį, jo konkretų poveikį rinkai, jei jį galima įvertinti, ir aptariamos geografinės rinkos dydį (1 dalies A punkto pirmoji pastraipa).
221. Taigi pažeidimai skirstomi į tris kategorijas, t. y. „lengvi pažeidimai“, už kuriuos galimai skirtinos baudos dydis svyruoja nuo 1 000 iki 1 mln. eurų, „sunkūs pažeidimai“, už kuriuos galimai skirtinos baudos dydis svyruoja nuo 1 mln. iki 20 mln. eurų, ir „labai sunkūs pažeidimai“, už kuriuos galimai skirtinos baudos dydis viršija 20 mln. eurų (1 dalies A punkto antros pastraipos pirmoji–trečioji įtraukos). Dėl labai sunkių pažeidimų Komisija nurodo, kad tai iš esmės yra horizontalūs apribojimai, pavyzdžiui, kainų karteliai, rinkos pasidalijimo kvotos ir tinkamam vidaus rinkos funkcionavimui pavojų keliantys veiksmai, pavyzdžiui, nacionalinių rinkų atskyrimas bei aiškus įmonių, turinčių kvazimonopolinę padėtį, piktnaudžiavimas dominuojančia padėtimi (1 dalies A punkto antros pastraipos trečioji įtrauka).
222. Beje, reikia pažymėti, kad šio sprendimo 220 punkte nurodyti trys pažeidimo sunkumo laipsnio įvertinimo aspektai atliekant bendrą vertinimą turi nevienodą svarbą. Pažeidimo pobūdžiui tenka lemiama reikšmė, visų pirma kvalifikuojant pažeidimus kaip „labai sunkius“ (109 punkte minėto Sprendimo Erste Group Bank ir kt. prieš Komisiją
101 punktas ir 2010 m. balandžio 28 d. Bendrojo Teismo sprendimo Gütermann ir Zwicky prieš Komisiją, T‑456/05 ir T‑457/05, Rink. p. II‑0000, 137 punktas).
223. Tačiau nei konkretus poveikis rinkai, nei geografinės rinkos dydis nėra būtini veiksniai pažeidimą kvalifikuojant kaip labai sunkų horizontalių kartelių atveju, kai siekiama, kaip ir šioje byloje, nustatyti kainas. Nors į šiuos du kriterijus reikia atsižvelgti vertinant pažeidimo sunkumą, tai tik vieni iš daugelio kriterijų, kuriais remiantis apskritai vertinamas sunkumas (šiuo klausimu žr. 215 punkte minėto 2009 m. rugsėjo 3 d. Sprendimo Prym ir Prym Consumer prieš Komisiją
74 ir 81 punktus ir 217 punkte minėto Pirmosios instancijos teismo sprendimo Raiffeisen Zentralbank Österreich prieš Komisiją
240 ir 311 punktus bei 2008 m. spalio 8 d. Sprendimo Carbone-Lorraine prieš Komisiją, T‑73/04, Rink. p. II‑2661, 91 punktą).
224. Taigi pagal jau kurį laiką nusistovėjusią teismų praktiką, remiantis gairėmis, darytina išvada, kad horizontaliuosius kartelius, kuriais, kaip ir šiuo atveju, siekiama, be kita ko, nustatyti kainas, galima kvalifikuoti kaip labai sunkius remiantis tik pačiu pažeidimo pobūdžiu, ir Komisija neprivalo įrodyti konkretaus pažeidimo poveikio rinkai (215 punkte minėto Sprendimo Prym ir Prym Consumer prieš Komisiją
75 punktas; šiuo klausimu taip pat žr. 2005 m. liepos 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Brasserie nationale ir kt. prieš Komisiją, T‑49/02–T‑51/02, Rink. p. II‑3033, 178 punktą ir 2005 m. spalio 25 d. Sprendimo Groupe Danone prieš Komisiją, T‑38/02, Rink. p. II‑4407, 150 punktą), o nedidelis aptariamos geografinės rinkos dydis neužkerta kelio tokiam kvalifikavimui (šiuo klausimu žr. 109 punkte minėto Sprendimo Erste Group Bank ir kt. prieš Komisiją
103 punktą ir 223 punkte minėto Pirmosios instancijos teismo sprendimo Tribunal Carbone-Lorraine prieš Komisiją
91 punktą).
225. Šią išvadą patvirtina aplinkybė, jog sunkių pažeidimų aprašyme aiškiai nurodytas poveikis rinkai ir įtaka didesnėje bendrosios rinkos dalyje, o labai sunkių pažeidimų atveju neminimas konkretaus poveikio rinkai arba poveikio tam tikroje specialioje teritorijoje reikalavimas (222 punkte minėto Sprendimo Gütermann ir Zwicky prieš Komisiją
137 punktas; šiuo klausimu taip pat žr. 224 punkte minėto Sprendimo Brasserie nationale ir kt. prieš Komisiją
178 punktą; 224 punkte minėto Sprendimo Groupe Danone prieš Komisiją
150 punktą).
226. Be to, šie trys pažeidimo sunkumo vertinimo aspektai yra tarpusavyje susiję tuo, kad vieno ar kito apsekto didesnis sunkumo laipsnis gali kompensuoti mažesnį pažeidimo sunkumo laipsnį kitų aspektų atžvilgiu (217 punkte minėto Sprendimo Raiffeisen Zentralbank Österreich ir kt. prieš Komisiją
241 punktą).
227. Kalbant apie konkrečiai šią bylą, remiantis ginčijamu sprendimu darytina išvada, kad skirtingiems adresatams skirtą baudą Komisija nustatė remdamasi bendruoju metodu, kurį ji pati nustatė gairėse, nors minėtame sprendime tų kriterijų ji konkrečiai nenurodo.
228. Kadangi šiame ieškinio pagrinde Deltafina remiasi proporcingumo principo pažeidimu, taip pat reikia priminti, jog, kaip nurodyta šio sprendimo 203 punkte, pagal šį principą reikalaujama, kad institucijų priimamais aktais nebūtų viršijama tai, kas tinkama ir reikalinga aptariamais teisės aktais siekiamiems teisėtiems tikslams įgyvendinti.
229. Komisijos pradėtoje procedūroje dėl konkurencijos taisyklių pažeidimo inkriminavimo šio principo taikymas reiškia, kad baudos neturi būti pernelyg didelės, palyginti su siekiamais tikslais, t. y. palyginti su tų taisyklių paisymu, o įmonei skirta bauda už konkurencijos teisės pažeidimą turi būti proporcinga pažeidimui, vertinamam kaip visuma, atsižvelgiant būtent į jo sunkumą (šiuo klausimu žr. 203 punkte minėto 2007 m. rugsėjo 12 d. Sprendimo Prym ir Prym Consumer prieš Komisiją
223 ir 224 punktus ir jame nurodytą teismo praktiką). Konkrečiai proporcingumo principas reiškia, kad Komisija turi nustatyti baudą proporcingai aplinkybėms, į kurias atsižvelgta vertinant pažeidimo sunkumą, ir ji turi tuo tikslu taikyti minėtas aplinkybes nuosekliai ir objektyviai pagrįstai (2006 m. rugsėjo 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Jungbunzlauer prieš Komisiją, T‑43/02, Rink. p. II‑3435, 226–228 punktai ir 2010 m. balandžio 28 d. Sprendimo Amann & Söhne ir Cousin Filterie prieš Komisiją, T‑446/05, Rink. p. II‑0000, 171 punktas).
2. Dėl ieškinio penktojo pagrindo pirmos dalies, susijusios su proporcingumo principo pažeidimu atsižvelgiant į ribotą rinkos dydį ir ribotą Deltafina apyvartą
a) Šalių argumentai
230. Deltafina
teigia, kad pradinis baudos dydis yra neproporcingas, nes jis atitinka 37,1 % bendros pirkimų vertės aptariamoje rinkoje, t. y. 67,3 mln. eurų, 52,2 % jos atliktų Italijos perdirbto tabako pardavimų vertės, t. y. 47,9 mln. eurų, ir 82,5 % jos perkamo žaliavinio arba pusiau perdirbto tabako vertės, t. y. 30,2 mln. eurų. Pirmoje ir trečioje vietoje nurodyti duomenys yra ypač svarbūs, nes pažeidimas susijęs su suderintais pirkimais. Be to, Deltafina
atkreipia dėmesį, kad pradinis dydis yra didesnis už 1996–2002 m. laikotarpiu jos gautą bendrą pelną po mokesčių, t. y. 23,5 mln. eurų. Palyginus šiuos skaičius su skaičiais, susijusiais su kitais karteliais, matyti, kad šiuo atveju nustatytas pradinis dydis yra pernelyg didelis.
231. Komisija prašo atmesti Deltafina argumentus.
b) Bendrojo Teismo vertinimas
232. Kalbant, pirma, apie kaltinimą, susijusį su baudos neproporcingumu, palyginti su visa pirkimų aptariamoje rinkoje verte, reikia pažymėti, kad nei Reglamente Nr. 1/2003, nei gairėse nenurodyta, kad baudos dydis turi būti nustatomas tiesiogiai atsižvelgiant į paveiktos rinkos dydį, nes šis veiksnys nėra privaloma aplinkybė, o tik viena iš reikšmingų aplinkybių pažeidimo sunkumui įvertinti (2007 m. sausio 25 d. Teisingumo Teismo sprendimo Dalmine prieš Komisiją, C‑407/04 P, Rink. p. I‑829, 132 punktas ir 215 punkte minėto 2009 m. rugsėjo 3 d. Sprendimo Prym ir Prym Consumer prieš Komisiją
55 punktas). Taigi šios nuostatos savaime neįpareigoja Komisijos atsižvelgti į tai, kad prekių rinka nedidelė (šiuo klausimu žr. 2006 m. rugsėjo 27 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Roquette Frères prieš Komisiją, T‑322/01, Rink. p. II‑3137, 148 punktą).
233. Tačiau, kaip minėta šio sprendimo 215 punkte, teismų praktikoje nustatyta, kad vertindama pažeidimo sunkumą Komisija turi atsižvelgti į daug aplinkybių, kurių pobūdis ir svarba priklauso nuo nagrinėjamo pažeidimo rūšies ir konkrečių aptariamo pažeidimo aplinkybių. Negalima atmesti galimybės, kad tarp tokių pažeidimo sunkumą liudijančių aplinkybių gali būti, nelygu atvejis, aptariamos prekės rinkos dydis (1983 m. birželio 7 d. Teisingumo Teismo sprendimo Musique Diffusion française ir kt. prieš Komisiją, 100/80–103/80, Rink. p. 1825, 120 punktas ir 222 punkte minėto Sprendimo Gütermann et Zwicky prieš Komisiją
267 punktas).
234. Todėl, jei rinkos dydis gali būti laikomas aplinkybe, į kurią reikia atsižvelgti nustatant pažeidimo sunkumą, jos svarba priklauso nuo pažeidimo rūšies ir nuo konkrečių aptariamo pažeidimo aplinkybių.
235. Šiuo atveju, kalbant, pirma, apie pažeidimo rūšį, reikia konstatuoti, kad aptariamo kartelio tikslas, be kita ko, buvo bendrai nustatyti perdirbėjų mokamas kainas už žaliavinį tabaką ir pasiskirstyti tiekėjus bei žaliavinio tabako kiekius. Tokie veiksmai yra „kainų kartelio“ rūšies horizontalus ribojimas, kaip tai suprantama pagal gaires, ir dėl tokio jų pobūdžio laikomi „labai sunkiais“ pažeidimais. Už šios rūšies kartelius, kurie teismų praktikoje kvalifikuojami kaip akivaizdūs konkurencijos taisyklių pažeidimai arba kaip ypač sunkūs pažeidimai, nes daro tiesioginį poveikį pagrindiniams konkurencijos aptariamoje rinkoje parametrams (žr. šio sprendimo 213 punktą), gairėse numatyta sankcija, kurios minimalus pradinis dydis yra nuo 20 mln. eurų.
236.
Kalbant, antra, apie konkrečias aptariamo pažeidimo aplinkybes, reikia konstatuoti, kad aptariamos rinkos dydis nebuvo visiškai nereikšmingas, nes ginčijamo sprendimo 366 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad žaliavinio tabako gamyba Italijoje sudarė 38 % Sąjungos gamybos pagal kvotas. Be to, remiantis ginčijamo sprendimo 290 išnaša darytina išvada, kad dėl to, jog kartelis taip pat buvo taikomas pirkimams iš „trečiųjų šalių pakuotojų“, t. y. iš tarpininkų, kurie patys perka žaliavinį tabaką iš gamintojų ir atlieka pirminį tabako apdirbimą, jis buvo susijęs su pirkimais, kurių vertė viršija paprastą Italijoje užauginto žaliavinio tabako pirkimo kainą.
237.
Tokiomis aplinkybėmis Deltafina
negali teigti, kad jai skirta bauda yra neproporcinga, palyginti su bendra pirkimų aptariamoje rinkoje verte.
238. Antra, kiek tai susiję su Deltafina kaltinimu dėl baudos neproporcingumo, palyginti su jos pirkimų aptariamoje rinkoje verte bei jos pardavimo apyvarta ir su bendru pelnu, gautu 1996–2002 m. laikotarpiu, reikia visų pirma pažymėti, kad taikytinoje teisėje nėra bendrojo taikymo principo, kuriuo remiantis sankcija turi būti proporcinga įmonės pasiektai apyvartai aptariamoje rinkoje (žr. 222 punkte minėto Sprendimo Gütermann et Zwicky prieš Komisiją
277 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką), pardavimo rinkoje pasiektai apyvartai ar kartelio laikotarpiu gautam pelnui.
239. Dėl šio aspekto reikia priminti, kad remiantis nusistovėjusia teismų praktika, nustatant baudą galima atsižvelgti tiek į bendrą įmonės apyvartą, kuri rodo, nors ir apytiksliai bei nepakankamai, įmonės dydį ir ekonominę galią, tiek į prekių, esančių pažeidimo objektu, apyvartos dalį, kuri dėl tos priežasties rodo to pažeidimo mastą. Nei vienam, nei kitam iš šių dydžių nereikia suteikti pernelyg daug reikšmės kitų vertinimo kriterijų atžvilgiu, todėl tinkamas baudos nustatymas negali būti paprasto skaičiavimo, grindžiamo bendra apyvarta, rezultatas. Taip yra ypač tuo atveju, kai aptariamos prekės sudaro tik nedidelę šios apyvartos dalį (233 punkte minėto Teisingumo Teismo sprendimo Musique Diffusion française ir kt. prieš Komisiją
121 punktas; 127 punkte minėto Sprendimo Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją
243 punktas ir 2009 m. rugsėjo 3 d. Sprendimo Papierfabrik August Koehler ir kt. prieš Komisiją, C‑322/07 P, C‑327/07 P ir C‑338/07 P, Rink. p. I‑7191, 114 punktas).
240. Taigi, reikia konstatuoti, kad, kaip nurodyta šio sprendimo 34 punkte, Komisija nustatė baudą atsižvelgdama į kiekvienos įmonės rinkos dalį, kiek tai susiję su aptariamos prekės pirkimu rinkoje, kurioje padarytas pažeidimas. Todėl pirkimų aptariamoje rinkoje vertė buvo kriterijus, į kurį buvo atsižvelgta šioje byloje nustatant baudą.
241. Be to, reikia priminti, kad Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalyje nustatyta didžiausia 10 % riba taikoma bendrai aptariamos įmonės apyvartai ir kad ta riba taikoma tik galutiniam baudos dydžiui. Šiuo atveju remiantis ginčijamo sprendimo 374 ir 401 konstatuojamosiomis dalimis darytina išvada, kad įrodžiusi, jog Deltafina
patronuojanti bendrovė, t. y. Universal, darė lemiamą įtaką Deltafina, Komisija, siekdama nustatyti tokį baudos dydį, kad ji būtų pakankamai atgrasanti, atsižvelgė į Universal apyvartą. Remiantis ginčijamo sprendimo 374 konstatuojamojoje dalyje pateiktais duomenimis, kurių Deltafina neginčija, darytina išvada, kad Deltafina ir Univarsal skirta bauda yra 2 % mažesnė už bendrą Universal apyvartą, taigi gerokai mažesnė už Reglamento Nr. 1/2003 23 straipsnio 2 dalyje nustatytą didžiausią ribą. Tokiomis aplinkybėmis Deltafina
negali teigti, kad Komisijos nustatytas pradinis baudos dydis yra neproporcingas, palyginti su įmonės dydžiu (šiuo klausimu žr. 232 punkte minėto Sprendimo Dalmine prieš Komisiją 146 punktą ir 203 punkte minėto 2007 m. rugsėjo 12 d. Sprendimo Prym Consumer prieš Komisiją
229 punktą).
242. Beje, remiantis teismų praktika darytina išvada, kad jei galutinės baudos dydis neviršija 10 % nuo suinteresuotosios įmonės bendros apyvartos paskutiniais pažeidimo darymo metais, bauda negali būti laikoma neproporcinga tik dėl to, kad ji viršija aptariamoje rinkoje pasiektą apyvartą (šiuo klausimu žr. 2003 m. liepos 9 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Archer Daniels Midland ir Archer Daniels Ingredients prieš Komisiją, T‑224/00, Rink. p. II-2597, 200 punktą). Tas pats pasakytina ir kalbant apie pardavimo rinkoje pasiektą apyvartą. Šiuo atveju reikia konstatuoti, kad Deltafina skirtos pagrindinės baudos dydis, kuris, jos teigimu, neproporcingas, neviršija nei jos pasiektos apyvartos aptariamoje rinkoje, nei pardavimo rinkoje pasiektos apyvartos. Be to, net galutinis baudos dydis yra mažesnis už bendrą apyvartą.
243. Beje, atsižvelgiant į tai, kad padarytas pažeidimas yra labai sunkus, dėl aplinkybės, kad bauda sudaro 52,2 % Deltafina perdirbto itališko tabako pardavimo vertės ir 82,5 % žaliavinio ar pusiau perdirbto tabako pirkimo vertės, ir dėl aplinkybės, kad baudos dydis viršija visą 1996–2002 m. laikotarpiu Deltafina, Universal dukterinės įmonės Italijoje, gautą pelną po mokesčių, negalima teigti, kad skirta bauda yra neproporcinga.
244. Galiausiai kalbant apie nuorodas į anksčiau Komisijos priimtus sprendimus, reikia priminti, kad Komisijos sprendimų praktika savaime nėra teisinis pagrindas skiriant baudas konkurencijos srityje, nes tas teisinis pagrindas nustatytas tik Reglamente Nr. 1/2003, kuris taikomas atsižvelgiant į gaires, ir kad baudų dydžio nustatymo srityje Komisija turi plačią diskreciją ir jos nesaisto vertinimai, kuriuos ji pateikė anksčiau (šiuo klausimu žr. 2009 m. kovo 19 d. Teisingumo Teismo sprendimo Archer Daniels Midland prieš Komisiją, C‑510/06 P, Rink. p. I‑1843, 82 punktą ir 109 punkte minėto Sprendimo Erste Group Bank ir kt. prieš Komisiją
123 punktą). Darytina išvada, kad Deltafina
teiginiams dėl ankstesnės Komisijos sprendimų priėmimų praktikos pritarti negalima.
245. Atsižvelgiant į šiuos argumentus, ieškinio penktojo pagrindo pirmą dalį reikia atmesti.
3. Dėl ieškinio penkto pagrindo antros dalies, susijusios su proporcingumo principo pažeidimu atsižvelgiant į ribotą geografinės rinkos dydį
a) Šalių argumentai
246. Deltafina
taip pat teigia, kad Komisija neatsižvelgė į nedidelę geografinę rinką, kurioje buvo daromas pažeidimas ir kuri yra tik Italijoje, tiksliau – iš esmės tik keturiuose Italijos regionuose (kur sukoncentruota 87,5 % gamybos Italijoje). Įvairiais ankstesniais atvejais Komisija nusprendė, kad atsižvelgiant tai, jog pažeidimas buvo daromas tik tam tikroje bendrosios rinkos dalyje, jis turėjo būti kvalifikuojamas kaip „sunkus“, o ne kaip „labai sunkus“.
247. Komisija prašo atmesti Deltafina argumentus.
b) Bendrojo Teismo vertinimas
248. Remiantis teismų praktika darytina išvada, kad geografinės rinkos dydis nėra savarankiškas kriterijus, nes tik keliose valstybėse narėse daromi pažeidimai galėtų būti kvalifikuojami kaip „labai sunkūs“. Nei Sutartis, nei Reglamentas Nr. 1/2003, nei gairės, nei teismų praktika nesuteikia galimybės teigti, kad tik labai didelio geografinio masto konkurencijos ribojimai gali būti taip kvalifikuojami (šiuo klausimu žr. 2005 m. liepos 18 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Scandinavian Airlines System prieš Komisiją, T‑241/01, Rink. p. II‑2917, 87 punktą ir 217 punkte minėto Sprendimo Raiffeisen Zentralbank Österreich ir kt. prieš Komisiją
311 punktą).
249. Beje, susitarimai ar suderinti veiksmai, kuriais, kaip ir šioje byloje, siekiama būtent nustatyti prikimo kainas ir pasiskirstyti perkamą kiekį, gali, remiantis tik jų pobūdžiu, lemti pažeidimų kvalifikavimą kaip labai sunkių, ir nereikia tokių veiksmų apibūdinti konkrečiu geografiniu dydžiu (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 222–225 punktuose nurodytą teismų praktiką).
250. Todėl aptariamos geografinės rinkos dydis, net jei ta rinka maža, iš esmės neužkerta kelio šioje byloje konstatuotą pažeidimą kvalifikuoti kaip „labai sunkų“.
251. Be to, reikia pažymėti, kad nors šiuo atveju žaliavinio tabako auginimas buvo koncentruotas tam tikruose Italijos regionuose, kartelio taikymo sritis neapsiribojo vien tik tais regionais, o apėmė žaliavinio tabako pirkimo rinką visoje Italijos teritorijoje. Remiantis nusistovėjusia teismų praktika, visa valstybės narės teritorija yra svarbi bendrosios rinkos dalis (šiuo klausimu žr. 1983 m. lapkričio 9 d. Teisingumo Teismo sprendimo Nederlandsche Banden-Industrie-Michelin prieš Komisiją, 322/81, Rink. p. 3461, 28 punktą ir 224 punkte minėto Sprendimo Groupe Danone prieš Komisiją
150 punktą).
252. Todėl reikia daryti išvadą, kad šiuo atveju pradinės 25 mln. eurų bauda nėra neproporcinga, palyginti su aptariamos rinkos geografiniu dydžiu.
253. Galiausiai kalbant apie nuorodas į anksčiau Komisijos priimtus sprendimus, remiantis šio sprendimo 244 punkte nurodyta teismų praktika darytina išvada, kad Deltafina teiginiams dėl ankstesnės Komisijos sprendimų priėmimų praktikos pritarti negalima.
254. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, ieškinio penktojo pagrindo antrą dalį reikia atmesti.
4. Dėl penktojo pagrindo trečios dalies, susijusios su proporcingumo principo pažeidimu dėl pažeidimo poveikio rinkai nebuvimo ir dėl nemotyvavimo
a) Šalių argumentai
255. Deltafina
teigia, kad pagrindinės baudos dydis yra akivaizdžiai neproporcingas atsižvelgiant į tai, kad pažeidimas nepadarė poveikio aptariamai rinkai arba kad tas poveikis buvo ribotas. Ji kaltina Komisija, kad ši neatsižvelgė į aplinkybę, jog remiantis jos turimais duomenimis buvo matyti, kad nagrinėjamais veiksmais, kuriais buvo siekiama nustatyti žaliavinio tabako pirkimo kainas, poveikis žaliavinio tabako rinkai nebuvo padarytas. Ginčijamame sprendime Komisija pati pripažino, kad žaliavinio tabako kainos, užuot sumažėjusios, 1990–2000 m. Italijoje pakilo 53,5 %, o kitų žemės ūkio produktų kaina tuo pačiu laikotarpiu kilo tik 15,9 %. Be to, 1993–2000 m. didžiausiais kiekiais Italijoje auginamo tabako rūšių (t. y. Bright ir Burley ) kainos Italijoje kilo labiausiai, palyginti su kitomis valstybėmis narėmis. Todėl Komisija turėjo prieiti prie išvados, kad baudžiami veiksmai, kuriais siekta riboti ar užkirsti kelią itališko žaliavinio tabako kainų augimui, buvo neveiksmingi. Vertinant pažeidimo sunkumą ginčijamame sprendime reikėjo atsižvelgti į šiuos aiškiai patvirtintus duomenis, kuriais remdamasi Komisija būtų turėjusi nustatyti mažesnį pradinės baudos dydį.
256. Priešingai nei Komisija pirmą kartą tvirtino atsiliepime į ieškinį, šioje byloje pažeidimo poveikį rinkai akivaizdžiai buvo galima įvertinti. Informacija, kurios, pasak Komisijos, reikėjo, kad būtų galima įvertinti šį poveikį, nėra tokia, kurios būtų neįmanoma rasti, o be to, tokia analizė yra dažna sprendimuose dėl kartelių. Remiantis teismų praktika, Komisija turėjo palyginti situacija, susidariusią dėl nagrinėjamo pažeidimo, su situacija, kuri būtų susiklosčiusi, jei pažeidimas nebūtų buvęs daromas. Be to, kadangi ginčijamame sprendime nėra jokios užuominos apie motyvus, dėl kurių Komisija nusprendė, kad pažeidimo poveikio į vertinti neįmanoma, tas sprendimas šiuo klausimu yra nemotyvuotas.
257. Deltafina
teigia, kad net jei šiuo atveju pažeidimo poveikio rinkai realiai nebūtų buvę galima įvertinti, quod non, nustatant pradinės baudos dydį, Komisija vis dėlto turėjo padaryti išvadą, kad pažeidimas neturėjo jokio poveikio rinkai. Dėl galimo galimybės įvertinti poveikį nebuvimo negalima daryti prielaidos, kad toks poveikis buvo.
258. Dublike Deltafina
teigia, kad dėstomame pagrinde ji kalba ne apie pažeidimo kvalifikavimą „labai sunkiu“, o apie pradinės baudos dydžio padidinimą dėl pažeidimo poveikio rinkai.
259. Deltafina
prašo, kad bauda būtų atitinkamai sumažinta atsižvelgus į aplinkybę, kad Komisija, nustatydama pradinės baudos dydį, neatsižvelgė į tai, kad pažeidimas neturėjo poveikio rinkai arba kad tas poveikis buvo ribotas.
260. Komisija prašo atmesti Deltafina argumentus.
b) Bendrojo Teismo vertinimas
261. Visų pirma reikia priminti, kad iš trijų gairėse nurodytų kriterijų pažeidimo sunkumui vertinti (žr. šio sprendimo 220 punktą) pažeidimo pobūdis turi svarbiausią vaidmenį apibūdinant labai sunkius pažeidimus. Taigi sutartys ar suderinti veiksmai, kuriais siekiama nustatyti kainas ar pasiskirstyti rinkas, vien dėl savo pobūdžio gali lemti, kad pažeidimas bus kvalifikuojamas kaip „labai sunkus“ ir nereikės tokio elgesio apibūdinti konkrečiu poveikiu konkrečiai rinkai (šiuo klausimu žr. šio sprendimo 222–225 punktuose nurodytą teismų praktiką).
262. Šiuo atveju, kaip minėta šio sprendimo 235 punkte, aptariamu karteliu buvo siekiama, be kita ko, bendrai nustatyti perdirbėjų mokamas kainas už žaliavinį tabaką ir pasiskirstyti tiekėjus bei kiekius, taip pat keistis informacija. Tokie veiksmai laikomi horizontaliu ribojimu, kuris vadinamas „kainų karteliu“, kaip tai suprantama pagal gaires, ir dėl to laikomi „labai sunkiais“ iš prigimties.
263. Darytina išvada, kad šiuo atveju Komisija galėjo kartelį kvalifikuoti kaip labai sunkų neprivalėdama įrodyti konkretaus jo poveikio rinkai (šiuo klausimu žr. 215 punkte minėto 2009 m. rugsėjo 3 d. Sprendimo Prym ir Prym Consumer prieš Komisiją 76 punktą ir 109 punkte minėto Sprendimo Erste Group Bank ir kt. prieš Komisiją
103 punktą).
264. Beje, remiantis ginčijamu sprendimu darytina išvada, kad nors jo 365 konstatuojamojoje dalyje Komisija, remdamasi gairėse vartojama terminija, tvirtino, kad vertindama pažeidimo sunkumą ji turi atsižvelgti į tris tų gairių 1 dalies A punkte išdėstytus dalykus (žr. šio sprendimo 220 punktą), vėliau pažeidimo sunkumo vertinimo ji nepagrindė konkrečiu pažeidimo poveikiu.
265. Ginčijamo sprendimo dalyje, kurioje kalbama apie pažeidimo sunkumo vertinimą (365–369 konstatuojamosios dalys), nė vienoje konstatuojamojoje dalyje apie tai nekalbama. Konkrečiai ginčijamo sprendimo 368 konstatuojamojoje dalyje darydama nuorodą į ginčijamo sprendimo dalį, kurioje analizuojama, kokiu mastu perdirbėjų susitarimai yra ribojantys, Komisija, viena vertus, pateikia bendrus argumentus apie pirkimo kartelius ir jų galimybes, kaip ir tipišku „pardavimo kartelių“ atveju, iškraipyti konkurenciją, ir, antra vertus, tvirtina, kad tokia galimybė yra ypač didelė, kai kalbama apie tokius produktus, kaip antai nagrinėjami šioje byloje. Tačiau šie argumentai negali būti laikomi konkretaus poveikio rinkai analize, o veikiau yra argumentai, susiję su pirkimo kartelio galimybėmis šiuo atveju iškraipyti konkurenciją.
266. Darytina išvada, kad pažeidimo kvalifikavimas labai sunkiu negali būti ginčijamas Deltafina argumentais, pateiktais šioje dalyje.
267. Beje, reikia pažymėti, kad dublike Deltafina šioje dalyje paaiškino išdėstytų argumentų apimtį ir paaiškino, kad ji neginčija pažeidimo kvalifikavimo labai sunkiu, tačiau kaltina Komisiją, kad ši nustatė pradinės baudos dydį, kuris yra neproporcingas atsižvelgiant į tai, kad pažeidimu nebuvo padarytas konkretus poveikis rinkai.
268. Dėl šio aspekto, pirma, reikia konstatuoti, kad iš Reglamente Nr. 17 nustatytos ir teismų praktikoje aiškinamos sankcijų už konkurencijos taisyklių pažeidimą sistemos matyti, jog už kartelius dėl paties jų pobūdžio skirtinos griežčiausios baudos. Galimas jų konkretus poveikis rinkai, ypač klausimas, kokiu mastu konkurencijos ribojimas lėmė didesnę rinkos kainą nei ta, kuri būtų nesant kartelio, nėra lemiamas kriterijus nustatant baudų dydį (šiuo klausimu žr. 233 punkte minėto Teisingumo Teismo sprendimo Musique Diffusion française ir kt. prieš Komisiją
120 ir 129 punktus; 2000 m. lapkričio 16 d. Sprendimo Stora Kopparbergs Bergslags prieš Komisiją, C‑286/98 P, Rink. p. I‑9925, 68–77 punktus; taip pat žr. generalinio advokato J. Mischo išvadą byloje, kurioje priimtas 2000 m. lapkričio 16 d. Teisingumo Teismo sprendimas Mo och Domsjö prieš Komisiją, C‑283/98 P, Rink. p. I‑9855, I‑9858, 95–101 punktus).
269. Remiantis nusistovėjusia teismo praktika galima teigti, kad, nustatant baudos dydį, su tyčinio elgesio ketinimais susiję aspektai gali turėti daugiau reikšmės nei veiksniai, susiję su konkurencijai priešingų veiksmų poveikiu, ypač kai kalbama apie
iš prigimties sunkius pažeidimus, kaip antai susijusius su kainų nustatymu (šiuo klausimu žr. 2003 m. spalio 2 d. Teisingumo Teismo sprendimo Thyssen Stahl prieš Komisiją, C‑194/99 P, Rink. p. I‑10821, 118 punktą; 215 punkte minėto 2009 m. rugsėjo 3 d. Sprendimo Prym ir Prym Consumer prieš Komisiją
96 punktą ir 2009 m. lapkričio 12 d. Sprendimo Carbonne-Lorraine prieš Komisiją, C‑554/08 P, Rink. p. I‑0000, 44 punktą).
270. Dėl šio aspekto, remiantis ginčijamo sprendimo dalies, kurioje išdėstytos inkriminuojamos faktinės aplinkybės, analize, darytina išvada, kad perdirbėjai sąmoningai vykdė konkurencijai prieštaraujančius veiksmus, už kuriuos jiems skirtos sankcijos (žr., pavyzdžiui, ginčijamo sprendimo 111, 124, 125, 141 ir 158 konstatuojamąsias dalis). Beje, šį argumentą galima patvirtinti aplinkybe, kad kartelis buvo slaptas, kaip galima spręsti remiantis ginčijamo sprendimo 363 ir 473 konstatuojamosiomis dalimis.
271. Be to, taip pat remiantis ginčijamu sprendimu darytina išvada, jog perdirbėjai kelis kartus susitarė dėl priemonių, skirtų užtikrinti veiksmingą kartelio įgyvendinimą, kaip antai atitinkamų jų tiekėjų sąskaitų siuntimas vieni kitiems (ginčijamo sprendimo 122 ir 129 konstatuojamosios dalys), pareiga konsultuotis tais atvejais, kai perkama ne pagal sutartis (ginčijamo sprendimo 139 konstatuojamoji dalis), pareiga kontroliuoti darbuotojus, kad jie nesiimtų iniciatyvos be reikiamo koordinavimo (ginčijamo sprendimo 140 konstatuojamoji dalis), struktūros, kuria siekiama užtikrinti konkurencijai priešingų tikslų įgyvendinimą, sukūrimas (ginčijamo sprendimo 187 konstatuojamoji dalis). Dėl šio aspekto taip pat reikia pažymėti, kad remiantis ginčijamo sprendimo 383 konstatuojamąja dalimi darytina išvada, jog Komisija įrodė, jog kartelis buvo įgyvendintas, o šios aplinkybės Deltafina
neginčija.
272. Antra, reikia konstatuoti, kad nustatydama pradinį baudos dydį Komisija atsižvelgė į galimas kiekvienos aptariamos įmonės neteisėto elgesio pasekmes. Remiantis ginčijamo sprendimo 370 ir 371 konstatuojamosiomis dalimis darytina išvada, kad Komisija nusprendė, jog baudas nustatyti reikia atsižvelgiant į kiekvienos nagrinėjamos šalies poziciją rinkoje, kad būtų galima atsižvelgti ne tik į konkretų jos svorį, bet ir į kiekvienos įmonės neteisėto elgesio galimą atgarsį.
273. Remiantis teismų praktika darytina išvada, kad kiekvienos nagrinėjamos įmonės užimama rinkos dalis rinkoje, kurioje buvo atliekami ribojantys veiksmai (net ir nesant įrodymų, kad pažeidimu buvo padarytas konkretus poveikis rinkai) yra objektyvus kriterijus, kuriuo remiantis galima teisingai įvertinti kiekvienos įmonės atsakomybę, kiek tai susiję su galimu minėtų veiksmų kenksmingumu įprastam konkurencijos veikimui (šiuo klausimu žr. 2004 m. balandžio 29 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Tokai Carbon ir kt. prieš Komisiją, T‑236/01, T‑239/01, T‑244/01–T‑246/01, T‑251/01 ir T‑252/01, Rink. p. II‑1181, 196–198 punktus ir ypač 197 punktą). Remiantis teismų praktika, įmonės užimamos rinkos dalys, nustatant baudų dydį, yra reikšmingos, kad būtų galima nustatyti įtaką, kurią ji galėjo daryti rinkai (1998 m. gruodžio 17 d. Teisingumo Teismo sprendimo Baustahlgewebe prieš Komisiją, C‑185/95 P, Rink. p. I‑8417, 139 punktas ir 215 punkte minėto 2009 m. rugsėjo 3 d. Sprendimo Prym ir Prym Consumer prieš Komisiją
62 punktas).
274. Todėl reikia konstatuoti, kad šiuo atveju, nustatydama pradinį baudos dydį pagal kiekvienos šalies užimamos rinkos dalis, Komisija naudojosi tinkamu kriterijumi, kad nustatytų įtaką, kurią Deltafina
savo elgesiu galėjo daryti rinkai.
275. Tokiomis aplinkybėmis, kai padarytas labai sunkus konkurencijos taisyklių pažeidimas bei yra tyčinių veiksmų įrodymų, kurie buvo minėti šio sprendimo 207 ir 271 punktuose, ir net jei būtų daroma prielaida, kad, kaip teigia Deltafina, susitarimu nebuvo padarytas poveikis rinkai, reikia pripažinti, kad Deltafina, kuri užėmė gerokai didesnę rinkos dalį nei kiti kartelio aptariamoje rinkoje dalyviai, skirta didesnė nei gairėse nustatyta 20 mln. eurų minimali pradinė bauda, t. y. 25 mln. eurų, nėra neadekvati.
276. Atsižvelgiant į šiuos argumentus, negalima pritarti Deltafina argumentui, kad pradinis baudos dydis yra akivaizdžiai neproporcingas dėl to, kad pažeidimu nepadarytas joks poveikis rinkai.
277. Beje, kalbant konkrečiai apie ginčijamame sprendime nurodytus duomenis, kuriais įrodomas kartelio poveikio rinkai nebuvimas (žr. šio sprendimo 255 punktą), reikia pažymėti, kad teismų praktikoje nustatyta, jog vertinant pažeidimo sunkumą lemiamą reikšmę turi tai, ar kartelio nariai padarė viską, ką galėjo, kad jų ketinimai padarytų konkretų poveikį. Kadangi, kalbant apie faktiškai egzistavusias rinkos kainas, tam, kas įvyko vėliau, įtakos turėti galėjo kiti nuo kartelio narių kontrolės nepriklausantys veiksniai, kartelio nariai negali pasitelkti jų pastangoms priešingus išorės veiksnius ir juos naudoti kaip įrodymus, pagrindžiančius baudos sumažinimą (žr. 217 punkte minėto Sprendimo Raiffeisen Zentralbank Österreich ir kt. prieš Komisiją
287 punktą; 223 punkte minėto 2008 m. spalio 8 d. Sprendimo Carbone-Lorraine prieš Komisiją
86 punktą ir 222 punkte minėto Sprendimo Gütermann ir Zwicky prieš Komisiją
130 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
278. Todėl tokiomis aplinkybėmis kaip šioje byloje, kurioje, be kita ko, kartelio nariai ėmėsi priemonių, kad konkurencijai priešingi jų veiksmai turėtų konkretų poveikį (žr. šio sprendimo 270 punktą ir ypač 271 punktą), vien kainų raida rinkoje, kaip antai Deltafina minėtu tabako kainų augimu, negalima pagrįsti baudos sumažinimo. Žinoma, negalima atmesti prielaidos, kad jei nebūtų kartelio, kainų didėjimas būtų buvęs dar didesnis, nei minėtas padidėjimas.
279. Be to, remiantis teismų praktika, kai kartelio įgyvendinimas įrodytas, negalima iš Komisijos reikalauti sistemiškai įrodinėti, kad susitarimai aptariamoms įmonėms iš tikrųjų leido pasiekti aukštesnį arba, kaip šioje byloje – pirkimo kartelių atveju, – žemesnį operacijų kainos lygį nei tuo atveju, jei kartelinių susitarimų nebūtų. Būtų neproporcinga prašyti tokio įrodymo, kuris pareikalautų didelių išteklių, nes tam reikėtų pasiremti hipotetiniais skaičiavimais taikant ekonominius modelius, kurių tikslumą teismui būtų sunku patikrinti ir kurių teisingumas nėra įrodytas (šiuo klausimu žr. 217 punkte minėto Sprendimo Raiffeisen Zentralbank Österreich ir kt. prieš Komisiją
286 punktą; 223 punkte minėto Sprendimo 2008 m. spalio 8 d. Carbone-Lorraine prieš Komisiją
85 punktą ir 222 punkte minėto Sprendimo Gütermann ir Zwicky prieš Komisiją
129 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
280. Todėl net jei turėtų duomenis, kuriais būtų galima įrodyti, kad žaliavinio tabako kainos augo labiau už kitų žemės ūkio produktų kainų vidurkį, dėl šios aplinkybės Komisija neprivalėtų įrodyti, jog perdirbėjų susitarimai jiems tikrai sudarė sąlygas pasiekti žemesnį kainų lygį, nei būtų pasiektas nesant kartelinių susitarimų.
281. Galiausiai Deltafina
taip pat teigia, kad ginčijamame sprendime pažeista pareiga motyvuoti, nes Komisija nenurodė motyvų, dėl kurių ji nusprendė, kad pažeidimo poveikio įvertinti neįmanoma.
282. Kalbant apie pareigą motyvuoti reikia visų pirma priminti, kad remiantis teismų praktika galima daryti išvadą, jog nustatant baudas už konkurencijos teisės pažeidimą minėta pareiga įvykdoma, kai Komisija sprendime nurodo argumentus, kuriais remdamasi ji galėjo įvertinti pažeidimo sunkumą ir trukmę. Kai kalbama apie sprendimą, kuriuo skiriamos baudos kelioms įmonėms, pareigos motyvuoti apimtis turi būti vertinama atsižvelgiant į tai, kad pažeidimų sunkumas turi būti įrodytas remiantis įvairiais įrodymais, kaip antai, be kita ko, konkrečiomis bylos aplinkybėmis, jos kontekstu ir baudų atgrasomumu, nors nėra nustatytas privalomas ar išsamus kriterijų, į kuriuos būtina atsižvelgti, sąrašas (2002 m. spalio 15 d. Teisingumo Teismo sprendimo Limburgse Vinyl Maatschappij ir kt. prieš Komisiją, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P–C‑252/99 P ir C‑254/99 P, Rink. p. I‑8375, 463 ir 465 punktai).
283. Kalbant apie šią bylą, ginčijamo sprendimo 365–376 konstatuojamosiose dalyse Komisija išdėstė aplinkybes, į kurias atsižvelgė nustatydama atskiroms nagrinėjamoms įmonėms skiriamų baudų pradinį dydį. Komisija jose nurodė kriterijus, kurių pagrindu, pirma, ji įvertino, remdamasi gairėmis, pažeidimo sunkumą ir, antra, nustatė pradinius dydžius suskirstydama įmones pagal jų užimamos rinkos dalimi apibrėžiamą jų svarbą rinkoje ir atsižvelgė į kiekvienos įmonės konkretų svorį ir galimus jų neteisėto elgesio atgarsius. Todėl teismų praktikoje nustatyti reikalavimai dėl pareigos motyvuoti buvo įvykdyti.
284. Kiek tai konkrečiai susiję su Deltafina kaltinimu, reikia pažymėti, jog dėl to, kad konkretus poveikis rinkai nėra būtinas veiksnys, kad pažeidimas būtų kvalifikuotas labai sunkiu horizontaliųjų kartelių atveju, kuriais siekiama, be kita ko, kaip ir šiuo atveju, nustatyti kainas, Komisija, nustatydama pažeidimo sunkumą, neprivalėjo į jį atsižvelgti (žr. šio sprendimo 222–224 ir 261–265 punktus). Šiuo atveju, kaip minėta šio sprendimo 264 ir 265 punktuose, pažeidimo sunkumo ji negrindė šiuo kriterijumi. Aplinkybė, kad Komisija nemotyvavo, kodėl neatsižvelgė į kriterijų, į kurį neprivalėjo atsižvelgti ir į kurį, jos manymu, šioje byloje nereikėjo atsižvelgti, negali būti laikoma baudos nustatytymo Deltafina nemotyvavimu.
285. Be to, taip pat reikia priminti, kad, remiantis teismų praktika, atliekant analizes dėl EB 81 straipsnio pažeidimų, EB 253 straipsnis negali būti aiškinamas taip, kad juo Komisijai nustatyta pareiga sprendimuose paaiškinti priežastis, dėl kurių skaičiuodama baudos dydį ji laikėsi būtent tokio metodo, kuris nurodytas ginčijamame sprendime (žr. 2010 m. gegužės 19 d. Bendrojo Teismo sprendimo IMI ir kt. prieš Komisiją, T‑18/05, Rink. p. II‑0000, 153 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
286. Todėl Komisijos negalima kaltinti jokiu pareigos motyvuoti pažeidimu.
287. Remiantis šiais argumentais, ieškinio penktojo pagrindo trečia dalis turi būti atmesta.
288. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, ieškinio penktąjį pagrindą reikia atmesti visą.
B – Dėl ieškinio septintojo pagrindo, susijusio su klaidingu lengvinančių aplinkybių vertinimu ir vienodo požiūrio bei proporcingumo principų pažeidimu
1. Šalių argumentai
289. Ieškinio septintajame pagrinde Deltafina kaltina, visų pirma, Komisiją, kad vertindama jos elgesį ji neatsižvelgė į lengvinančią aplinkybę, dėl kurios ji būtų privalėjusi sumažinti baudą. Komisija neatsižvelgė į tai, kad faktinių aplinkybių atsiradimo metu buvo visiškai neaišku, kokius teisės aktus reikia taikyti su karteliu susijusiame sektoriuje, ir į tai, kad nebuvo aišku, kaip tarpšakiniams susitarimams taikyti EB 81 straipsnį. Iš tiesų įstatymas, reglamentuojantis tokios rūšies susitarimus, t. y. 1988 m. kovo 16 d. legge n° 88 sulle norme sugli accordi interprofessionali e sui contratti di coltivazione e vendita dei prodotti agricoli (Įstatymas Nr. 88, reglamentuojantis tarpšakinius susitarimus ir sutartis dėl žemės ūkio produktų gamybos ir pardavimo) (GURI Nr. 69, 1988 m. kovo 23 d., toliau – Įstatymas Nr. 88/88), paskatino perdirbėjus suderinti horizontalius veiksmus. Remiantis ginčijamo sprendimo 315 ir 359–362 konstatuojamosiomis dalimis darytina išvada, kad Komisija buvo informuota apie šią aplinkybę, tačiau ji neatsižvelgė į ją, kai nustatinėjo baudos dydį.
290. Deltafina
taip pat teigia, kad byloje, kurioje priimtas 2004 m. spalio 20 d. Komisijos sprendimas C (2004) 4030 galutinis dėl procedūros pagal [EB] 81 straipsnio 1 dalį (Byla COMP/C.38.238/B.2 – Žaliavinis tabakas – Ispanija) (toliau – Sprendimas Žaliavinis tabakas – Ispanija ) ir kurioje teisinis pagrindas iš esmės buvo toks pats kaip ir šioje byloje, perdirbėjams Komisija pritaikė 40 % baudos sumažinimą.
291. Deltafina
taip pat teigia, kad jai skirta bauda yra neproporcinga atsižvelgiant į aplinkybes, kuriomis remdamasi Komisija jos neatleido nuo baudos ar jos nesumažino. Ji pabrėžia, kad informacijos apie jos pateiktą prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti atskleidimas nepakenkė Komisijos tyrimui, kad jos sąžiningumu per administracinę procedūrą negalima abejoti, kad Komisija pati pripažino, jog jos įnašas atliekant tyrimą buvo esminis ir kad ši byla turi „išimtinių savybių“ dėl to, jog Deltafina buvo pirmoji įmonė, pagal 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo pateikusi prašymą atleisti nuo baudos ar ją sumažinti ir dėl to, kad tai pirmas atvejis, kai panaikinamas sąlyginis atleidimas nuo baudos. Nepaisant to, Komisija skyrė ypač didelę baudą už elgesį, apie kurį, praėjus 26 mėnesiams nuo faktinių aplinkybių, pats už bylą atsakingas pareigūnas negalėjo pasakyti, ar juo buvo pažeista pareiga bendradarbiauti (žr. šio sprendimo 185 punktą). Deltafina
taip pat nurodo Komisijos praktiką skirti simbolines bausmes tais atvejais, kai kyla pagrįstų abejonių dėl to, ar pažeidimas egzistuoja.
292. Galiausiai per teismo posėdį Deltafina, darydama nuorodą į 190 punkte minėto Sprendimo Nintendo ir Nintendo of Europe prieš Komisiją
169 punktą, apkaltino Komisiją, kad už jos bendradarbiavimą ši jai pritaikė tokį patį baudos sumažinimą, kaip ir Dimon Italia, t. y. 50 %, nors Dimon Italia
bendradarbiauti pradėjo vėliau už ją ir nors jos bendradarbiavimas buvo aukštesnės kokybės nei Dimon Italia .
293. Komisija prašo atmesti Deltafina argumentus.
2. Bendrojo Teismo vertinimas
294. Kalbant apie kaltinimą, susijusį su tuo, kad nebuvo atsižvelgta į lengvinančią aplinkybę, reikia pažymėti, kad, remiantis teismų praktika, nustatant sankcijos dydį aptariamų įmonių elgesys gali būti vertinamas atsižvelgiant į lengvinančią aplinkybę, susijusią su nacionaliniu teisiniu pagrindu (2003 m. rugsėjo 9 d. Teisingumo Teismo sprendimo CIF, C‑198/01, Rink. p. I‑8055, 57 punktas ir 109 punkte minėto Sprendimo Erste Group Bank ir kt. prieš Komisiją
228 ir paskesni punktai).
295. Be to, taip pat reikia pažymėti, kad gairių 3 punkte „Lengvinančios aplinkybės“ pateiktas neišsamus aplinkybių, dėl kurių gali būti sumažintas baudos dydis, sąrašas, iš kurių viena yra pagrįstos įmonės abejonės, ar ji ribojančiu elgesiu daro pažeidimą.
296. Šiuo atveju reikia konstatuoti, kad ginčijamame sprendime Komisija atsižvelgė į nacionalinį teisinį pagrindą ir, konkrečiai, į Deltafina nurodytą Įstatymą Nr. 88/88. Ginčijamo sprendimo 315–324 ir 358–362 konstatuojamosiose dalyse Komisija analizuoja būtent šio įstatymo poveikį. Tokiomis aplinkybėmis Komisija tvirtina, kad dėl nacionalinio teisinio pagrindo galėjo kilti abejonių dėl APTI ir Unitab
veiksmų teisėtumo. Būtent dėl šios priežasties Komisija šioms asociacijoms skyrė simbolines baudas (žr., be kita ko, ginčijamo sprendimo 362 konstatuojamąją dalį).
297. Tačiau kalbant apie perdirbėjų kartelį, kuriame dalyvavo Deltafina, reikia konstatuoti, kad ginčijamo sprendimo 323 konstatuojamojoje dalyje Komisija tvirtina, kad jis „visiškai patenka į [EB] 81 straipsnio taikymo sritį, nes jis peržengia Įstatymo Nr. 88 nuostatų taikymo ribas, kadangi juo iš esmės siekiama nustatyti maksimalias arba vidutines tiekimo kainas ir pasiskirstyti kiekį bei tiekėjus“. Deltafina
niekaip neginčija šio teiginio. Ji tik tvirtina, kad nacionalinis teisinis pagrindas paskatino perdirbėjus derinti horizontalius veiksmus, tačiau savo teiginių nepagrindžia.
298. Tokiomis aplinkybėmis Deltafina
negali tvirtinti, kad Komisija privalėjo atsižvelgti į nurodytą teisinį reglamentavimą kaip į lengvinančią aplinkybę.
299. Kiek tai susiję su kaltinimu dėl Sprendimo Žaliavinis tabakas – Ispanija, reikia pažymėti, kad Deltafina iš esmės teigia, nors akivaizdžiai ji to nepatvirtina, kad buvo pažeistas vienodo požiūrio principas, nes kitu atveju, kuris yra panašus į šioje byloje nagrinėjamą atvejį, Komisija perdirbėjams pritaikė lengvinančią aplinkybę.
300. Dėl šio aspekto reikia priminti, kad remiantis nusistovėjusia teismų praktika, vienodo požiūrio principas pažeidžiamas tik tuomet, kai panašios situacijos vertinamos skirtingai, arba skirtingos – vienodai, nebent toks požiūris gali būti objektyviai pagrįstas (1984 m. gruodžio 13 d. Teisingumo Teismo sprendimo Sermide, 106/83, Rink. p. 4209, 28 punktas ir 2009 m. rugsėjo 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Hoechst prieš Komisiją, T‑161/05, Rink. p. II‑3555, 79 punktas).
301. Šiuo atveju palyginus abu aptariamus sprendimus nacionalinio teisinio pagrindo poveikio ginčijamiems veiksmams aspektu darytina išvada, kad šios dvi situacijos gerokai skiriasi, kiek tai susiję su minėto teisinio pagrindo poveikiu neteisėtam elgesiui. Konkrečiai, remiantis sprendimo byloje Žaliavinis tabakas – Ispanija 52 ir tolesnėmis konstatuojamosiomis dalimis, 349 ir tolesnėmis konstatuojamosiomis dalimis, 426–429, 437 ir 438 konstatuojamosiomis dalimis, darytina išvada, kad Ispanijoje valdžios institucijoms teko svarbus vaidmuo derantis dėl gamintojų ir perdirbėjų susitarimų. Tai buvo „viešosiomis“ laikomos derybos. Ispanijoje net buvo susiklosčiusi „praktika ministerijų lygiu suteikti leidimą ir skatinti šalis kolektyviai derėtis dėl tabako pirkimo ir pardavimo sąlygų, įskaitant kainas“ (Sprendimo Žaliavinis tabakas – Ispanija 60 konstatuojamoji dalis). Komisija padarė išvadą, kad „viešose gamintojų ir perdirbėjų atstovų derybose bent jau tam tikru mastu buvo nustatytas materialinis pagrindas (ypač kiek tai susiję su progomis tartis ir priimti bendrą poziciją), kuriuo remdamasi perdirbėjai galėjo kurti ne tik bendrą poziciją, kurios jie turėtų laikytis viešosiose derybose, bet ir slaptą strategiją dėl vidutinių (maksimalių) tiekimo kainų ir kiekių“ (Sprendimo Žaliavinis tabakas – Ispanija 438 konstatuojamoji dalis). Iš esmės būtent dėl šios priežasties Komisija 40 % sumažino Ispanijos perdirbėjams skirtas baudas.
302. Tačiau šioje byloje valdžios institucijos nevaidino tokio vaidmens perdirbėjų ir gamintojų derybose. Deltafina
negali teigti, kad jai nepritaikiusi aptariamos lengvinančios aplinkybės, Komisija pažeidė vienodo požiūrio principą.
303. Be to, reikia priminti, kad, remiantis teismų praktika, viena aplinkybė, kad ankstesnėje sprendimų priėmimo praktikoje Komisija, apskaičiuodama baudą, tam tikrus kriterijus kvalifikavo kaip lengvinančias aplinkybes, nelemia išvados, kad Komisija privalo tą daryti ir vėlesniuose sprendimuose (2002 m. kovo 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo LR AF 1998 prieš Komisiją, T‑23/99, Rink. p. II‑1705, 337 punktas ir 224 punkte minėto Sprendimo Groupe Danone prieš Komisiją
395 punktas).Todėl Deltafina negali remtis lengvinančios aplinkybės taikymu kitoje byloje, kad galėtų daryti išvadą, jog šioje byloje Komisija padarė klaidą.
304. Toliau reikia išnagrinėti kaltinimą, susijusį su tuo, kad bauda yra neproporcinga atsižvelgiant į aplinkybes, dėl kurių Komisija nusprendė Deltafina
netaikyti galutinio atleidimo nuo baudos ar jos nemažinti.
305. Dėl šio aspekto reikia pažymėti, kad ginčijamame sprendime konstatavusi (nepadarydama klaidos) Deltafina pareigos bendradarbiauti pažeidimą, Komisija nusprendė administracinės procedūros pabaigoje jai netaikyti galutinio atleidimo nuo baudos ar ją sumažinti. Todėl, kad nebebuvo taikomas palankus vertinimas, už dalyvavimą neteisėtame perdirbėjų kartelyje Deltafina buvo skirta sankcija, kurios pagrindinis dydis buvo 60 mln. eurų (žr. ginčijamo sprendimo 379 konstatuojamąją dalį).
306. Tačiau nepaisant to, kad Deltafina pažeidė būtiną sąlygą, kad jai būtų galima taikyti atleidimą nuo baudos ar ją sumažinti pagal 2002 m. pranešimą dėl bendradarbiavimo, Komisija nusprendė jai taikyti baudos sumažinimą už lengvinančią aplinkybę, susijusią su svariu jos bendradarbiavimu per procedūrą. Atsižvelgdama į šio sprendimo 38–42 punktuose pateiktą konstatuojamųjų dalių santrauką, Komisija nusprendė Deltafina
skirtą baudą sumažinti 50 %.
307. Tačiau reikia konstatuoti, kad spręsdama, kiek sumažinti skirtą baudą, Komisija atsižvelgė ir pripažino tiek ypatingas šios bylos aplinkybes, tiek Deltafina bendradarbiavimo svarbą per visą procedūrą, kuriuos Deltafina nurodo šiame kaltinime. Remdamasi šiais argumentais ir nepaisydama to, kad Deltafina pažeidė pareigą bendradarbiauti, Komisija labai reikšmingai sumažino baudą, kuri priešingu atveju jau būtų skirta.
308. Tokiomis bylos aplinkybėmis ir atsižvelgiant į Deltafina pritaikytą baudos sumažinimą, pastaroji negali teigti, kad bauda yra neproporcinga atsižvelgiant į faktines aplinkybes, dėl kurių Komisija panaikino jai taikytą atleidimą nuo baudos ar jos sumažinimą. Šio vertinimo negalima paneigti kitais Deltafina argumentais.
309. Išskyrus aplinkybę, kad argumentas, susijęs su neigiamo poveikio tyrimui nepadarymu, yra neįrodytas, tai šioje byloje nesvarbu tiek konstatuojant pareigos bendradarbiauti pažeidimą (žr. šio sprendimo 171 punktą), tiek vertinant bendradarbiavimą. Be to, įrodžius, kad buvo pažeista pareiga bendradarbiauti, Deltafina negali remtis tariamu sąžiningumu per administracinę procedūrą ir prašyti papildomai sumažinti baudą. Galiausiai kalbant apie nuorodą į Komisijos sprendimų priėmimo praktiką, konkrečiai apie simbolinių baudų skyrimą, šiuo argumentu taip pat negalima paneigti minėtos išvados remiantis šio sprendimo 244 punkte nurodyta teismų praktika.
310. Galiausiai, kadangi per teismo posėdį Deltafina pirmą kartą per procesą nurodė Komisijos padarytą vienodo požiūrio principo pažeidimą dėl Dimon Italia skirtos baudos sumažinimo, tas pažeidimas laikomas nauju pagrindu, nepagrįstu teisinėmis ir faktinėmis aplinkybėmis, kurios buvo nustatytos nagrinėjant šią bylą. Remiantis Bendrojo Teismo procedūros reglamento 48 straipsnio 2 dalies pirma pastraipa, toks pagrindas taip pat turi būti atmestas kaip nepriimtinas.
311. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia atmesti visą septintąjį pagrindą.
312. Todėl reikia atmesti visus reikalavimus dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo iš dalies. Dėl papildomai pateiktų reikalavimų pakeisti ginčijamą sprendimą pažymėtina, kad Bendrasis Teismas mano, jog dėl to, kad šioje byloje nėra nė vienos aplinkybės, kuria būtų galima pagrįsti baudos sumažinimą, tokio prašymo tenkinti nereikia. Iš to, kas išdėstyta, darytina išvada, kad visas ieškinys turi būti atmestas.
III – Dėl prašymo pateikti dokumentą
313. Kiek tai susiję su Deltafina prašymu nurodyti Komisijai pateikti visą prie atsiliepimo į ieškinį pridėtą dokumentą (žr. šio sprendimo 68 punktą), visų pirma reikia pažymėti, kad, remiantis nusistovėjusia teismų praktika, Komisija neprivalo per procedūrą leisti susipažinti su institucijos vidaus dokumentais (1991 m. gruodžio 17 d. Pirmosios instancijos teismo Hercules Chemicals prieš Komisiją, T‑7/89, Rink. p. II‑1711, 54 punktas ir 2000 m. kovo 15 d. Sprendimo Cimenteries CBR ir kt. prieš Komisiją, T‑25/95, T‑26/95, T‑30/95–T‑32/95, T‑34/95–T‑39/95, T‑42/95–T‑46/95, T‑48/95, T‑50/95–T‑65/95, T‑68/95–T‑71/95, T‑87/95, T‑88/95, T‑103/95 ir T‑104/95, Rink. p. II‑491, 420 punktas). Be to, remiantis nusistovėjusia teismų praktika, per procesą Sąjungos teisme Komisijos vidaus dokumentai nepateikiami ieškovams, išskyrus atvejus, kai susiklosto ypatingos aplinkybės ir jei yra rimtų požymių, kuriuos jie turi nurodyti. Šis susipažinimo su dokumentais ribojimas grindžiamas būtinybe užtikrinti tinkamą tam tikros institucijos veikimą skiriant sankcijas už konkurencijos taisyklių pažeidimus (žr. 2002 m. kovo 20 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo HFB ir kt. prieš Komisiją, T‑9/99, Rink. p. II‑1487, 40 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
314. Todėl reikia konstatuoti, kad Deltafina neįrodė, jog yra ypatingų aplinkybių, pagrįstų rimtais požymiais, dėl kurių reikėtų pateikti visą dokumentą, kurį ji nurodo prašyme, ir kad ji nepaaiškino priežasčių, dėl kurių tas dokumentas galėtų būti svarbus užtikrinant teisės į gynybą paisymą. Tokiomis aplinkybėmis negalima pritarti prašymui pateikti visą šį dokumentą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
315. Pagal Procedūros reglamento 87 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo.
316. Kadangi Deltafina bylą pralaimėjo, ji turi padengti išlaidas pagal Komisijos pateiktus reikalavimus.
Rezoliucinė dalis
Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (trečioji kolegija)
nusprendžia:
1. Atmesti ieškinį.
2. Priteisti iš Deltafina SpA bylinėjimosi išlaidas.