62023CJ0339
TEISINGUMO TEISMO (dešimtoji kolegija) SPRENDIMAS
2024 m. spalio 24 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Vartotojų apsauga – Vartojimo kredito sutartys – Direktyva 2008/48/EB – Įsiskolinimo rizika – 8 straipsnis – Kreditoriaus pareiga įvertinti vartotojo kreditingumą – 10 straipsnis – Informacija, kuri turi būti pateikta kredito sutartyse – 23 straipsnis – Sankcija už šios pareigos pažeidimą – Lygiavertės sankcijos – Taikomos sankcijos veiksmingumas, proporcingumas ir atgrasomasis pobūdis“
Byloje C‑339/23
dėl Sąd Rejonowy w Siemianowicach Śląskich (Silezijos Semianovicų apylinkės teismas, Lenkija) 2023 m. balandžio 28 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2023 m. gegužės 30 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Horyzont Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty
prieš
LC
TEISINGUMO TEISMAS (dešimtoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas D. Gratsias, ketvirtosios kolegijos pirmininkas I. Jarukaitis, teisėjas Z. Csehi (pranešėjas),
generalinė advokatė L. Medina,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos B. Majczyna ir S. Żyrek,
–
Čekijos vyriausybės, atstovaujamos S. Šindelková, M. Smolek ir J. Vláčil,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos P. Ondrůšek ir M. Owsiany-Hornung,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinės advokatės nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2008 m. balandžio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2008/48/EB dėl vartojimo kredito sutarčių ir panaikinančios Tarybos direktyvą 87/102/EEB (OL L 133, 2008, p. 66), 8, 10 ir 23 straipsnių išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Horyzont Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty (toliau – Horyzont), kuriai Nest Bank S.A. perleido reikalavimą, ir fizinio asmens LC ginčą dėl skolinio reikalavimo pagal vartojimo kredito sutartį (toliau – vartojimo kredito sutartis) sumokėjimo.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
3
Direktyvos 2008/48 26 ir 47 konstatuojamosiose dalyse nurodyta:
„(26)
<…> Svarbu – visų pirma besiplečiančioje kredito rinkoje, – kad kreditoriai nesiimtų neatsakingo skolinimo veiklos ar neišduotų kredito, prieš tai neįvertinę kreditingumo, ir valstybės narės turėtų užtikrinti reikalingą priežiūrą, kad būtų išvengta tokio elgesio, ir turėtų nustatyti reikalingas priemones nubausti kreditorius, tuo atveju, jei jie tai daro. <…> už kiekvieno vartotojo kreditingumo įvertinimą turėtų būti atsakingi kreditoriai. Tuo tikslu jiems turėtų būti leidžiama naudoti ne tik informaciją, kurią vartotojas pateikia rengiant atitinkamą kredito sutartį, bet ir ilgalaikių komercinių santykių metu pateiktą informaciją. Valstybių narių valdžios institucijos taip pat galėtų kreditoriams teikti atitinkamus nurodymus bei gaires. Vartotojai taip pat turėtų veikti apdairiai ir laikytis savo sutartinių įsipareigojimų
<…>
(47)
Valstybės narės turėtų nustatyti taisykles dėl sankcijų pažeidus pagal šią direktyvą priimtas nacionalines nuostatas, ir užtikrinti jų įgyvendinimą. Nors sankcijų nustatymas paliekamas valstybių narių nuožiūrai, numatytos sankcijos turėtų būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios“.
4
Šios direktyvos 8 straipsnio „Pareiga įvertinti vartotojo kreditingumą“ 1 dalyje numatyta:
„Valstybės narės užtikrina, kad prieš sudarant kredito sutartį kreditorius įvertintų vartotojo kreditingumą atitinkamais atvejais remdamasis iš vartotojo gauta pakankama informacija ir prireikus atlikęs patikrinimą atitinkamoje duomenų bazėje. Valstybės narės, kurių teisės aktuose reikalaujama, kad kreditorius įvertintų vartotojo kreditingumą atlikęs patikrinimą atitinkamoje duomenų bazėje, gali išlaikyti šį reikalavimą.“
5
Minėtos direktyvos 10 straipsnyje „Informacija, kuri turi būti pateikta kredito sutartyse“ nurodyta informacija, kuri turi būti pateikta kredito sutartyse.
6
Tos pačios direktyvos 23 straipsnyje „Sankcijos“ nurodyta:
„Valstybės narės nustato taisykles dėl sankcijų, taikomų už pagal šią direktyvą priimtų nacionalinių nuostatų pažeidimus, ir imasi visų priemonių, būtinų užtikrinti, kad jos būtų įgyvendinamos. Numatytos sankcijos turi būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasančios.“
Lenkijos teisė
Vartojimo kredito įstatymas
7
Direktyva 2008/48 į Lenkijos teisės sistemą perkelta pagrindinėje byloje taikomos redakcijos 2011 m. gegužės 12 d.Ustawa o kredycie konsumenckim (Vartojimo kredito įstatymas; Dz. U., Nr. 126, 715 pozicija; toliau – Vartojimo kredito įstatymas).
8
Vartojimo kredito įstatymo 9 straipsnyje nurodyta:
„1.   Prieš sudarydamas vartojimo kredito sutartį kreditorius privalo įvertinti vartotojo kreditingumą. <…>
2.   Kreditingumas vertinamas remiantis iš vartotojo gauta informacija arba informacija, gauta iš atitinkamų duomenų bazių ar kreditoriaus duomenų rinkmenų.
3.   Kreditoriaus reikalavimu vartotojas privalo pateikti dokumentus ir informaciją, reikalingą jo kreditingumui įvertinti.
4.   Jeigu kreditorius yra bankas arba kita įstaiga, pagal įstatymą turinti teisę teikti kreditus, kreditingumas vertinimas pagal 1997 m. rugpjūčio 29 d.Ustawa – Prawo bankowe (Bankininkystės įstatymas; (Dz. U., Nr. 140, 939 pozicija) 70 straipsnį ir šiems subjektams taikomus teisės aktus, atsižvelgiant į 1–3 dalių nuostatas.“
9
Vartojimo kredito įstatymo 45 straipsnio 1 dalyje numatyta, kad kreditoriui pažeidus įvairias pareigas, įskaitant informavimo pareigą, vartotojas, pateikęs kreditoriui rašytinį pareiškimą, grąžina kreditoriui kreditą be palūkanų ir kitų su kreditu susijusių išlaidų, mokėtinų kreditoriui sutartyje numatytu laiku ir tvarka.
Civilinis kodeksas
10
Ginčo pagrindinėje byloje aplinkybėms taikomos redakcijos 1964 m. balandžio 23 d.Ustawa – Kodeks cywilny (Civilinis kodeksas; Dz. U., Nr. 16, 93 pozicija) 58 straipsnyje numatyta:
„1.   Teisinis sandoris, kuris prieštarauja įstatymui arba kuriuo siekiama jį apeiti, yra niekinis ir negaliojantis, išskyrus atvejus, kai taikytinoje nuostatoje numatyta kitaip, visų pirma tai, kad negaliojančios teisinio sandorio nuostatos pakeičiamos atitinkamomis įstatymo nuostatomis.
2.   Socialinio sambūvio principams prieštaraujantis sandoris negalioja.
3.   Jei negalioja tik dalis sandorio, likusios jo dalys lieka galioti, išskyrus atvejus, kai iš aplinkybių matyti, kad be negaliojančių nuostatų sandoris nebūtų sudarytas“.
Civilinio proceso kodeksas
11
Ginčo pagrindinėje byloje aplinkybėms taikomos redakcijos 1964 m. lapkričio 17 d.Ustawa – Kodeks postępowania cywilnego (Civilinio proceso kodeksas; Dz. U., Nr. 43, 296 pozicija) 5054 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Bet koks reikalavimo pakeitimas yra nepriimtinas. 75–85 straipsniai, 194–196 ir 198 straipsniai netaikomi.“
Bankininkystės įstatymas
12
Ginčo pagrindinėje byloje aplinkybėms taikomos redakcijos Bankų įstatymo 70 straipsnyje numatyta:
„1.   Bankas kredito suteikimą sieja su skolininko mokumu. Mokumas suprantamas kaip gebėjimas grąžinti kreditą su palūkanomis sutartyje numatytu laiku. Bankui pareikalavus, kredito gavėjas privalo pateikti reikiamus dokumentus ir informaciją šiam mokumo įvertinimui.
2.   Bankas gali suteikti kreditą fiziniam asmeniui, kuris nėra mokus, su sąlyga, kad:
1)
numatytas konkretus kredito grąžinimo užtikrinimo būdas;
<…>
3.   Kredito gavėjas privalo leisti bankui atlikti bet kokį jo finansinės ir ekonominės padėties įvertinimą ir kontroliuoti kredito naudojimą bei grąžinimą.“
13
Ginčo pagrindinėje byloje aplinkybėms taikytinos redakcijos šio įstatymo 78a straipsnyje išdėstyta:
„Kredito ir piniginių paskolų sutartims, kiek jų nereglamentuoja šis įstatymas, taikomos Vartojimo kredito įstatymo nuostatos.“
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
14
2017 m. rugsėjo 28 d. LC ir Nest Bank, įsteigtas Varšuvoje (Lenkija), sudarė vartojimo kredito sutartį. Pagal ją LC suteiktas 49148,06 Lenkijos zlotų (PLN) (apie 10457 eurų) vartojimo kreditas, o iš viso jis turėjo grąžinti 62573,16 PLN (apie 13313,44 euro). Šią sumą sudarė pasiskolintas kapitalas, palūkanos už visą šios sutarties laikotarpį ir 7323,06 PLN (apie 1558 eurų) komisinis mokestis už paskolos suteikimą. Šis vartojimo kreditas turėjo būti grąžintas sumokant 60 mėnesinių 1042 PLN (apie 221 eurų) įmokų ne vėliau kaip 2022 m. spalio 3 d.
15
Vartojimo kredito sutartyje LC nurodė, kad jo vidutinės grynosios mėnesinės pajamos yra 1755,62 PLN (apie 373 eurai). Šioje sutartyje taip pat buvo paminėtas kitas LC kreditas, kurio mėnesinė įmoka buvo 320 PLN (apie 68 eurus).
16
Nest Bank iš vartojimo kredito sutarties kylantį skolinį reikalavimą perleido Horyzont, kurios buveinė taip pat yra Varšuvoje.
17
Kadangi LC laiku negrąžino pasiskolintos sumos, Horyzont kreipėsi į Sąd Rejonowy Lublin Zachód w Lublinie (Vakarų Liublino apylinkės teismas, Lenkija) pateikdama prašymą dėl skolos sumokėjimo. Šis teismas patenkino prašymą ir išdavė LC skirtą mokėjimo įsakymą. LC pateikė prieštaravimą Sąd Rejonowy w Siemianowicach Śląskich (Silezijos Semianovicų apylinkės teismas, Lenkija) – prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui. Šiame prieštaravime LC teigia, kad sudarant vartojimo kredito sutartį Nest Bank neįvertino jo kreditingumo.
18
Pagrindinėje byloje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konstatavo, kad Nest Bank suteikė minėtą vartojimo kreditą pažeisdamas nuostatas, kuriomis į Lenkijos teisę perkelta Direktyvos 2008/48 8 straipsnio 1 dalyje numatyta kreditoriaus pareiga įvertinti skolininko kreditingumą. Taigi šiam teismui kyla klausimas dėl šio pažeidimo pasekmių.
19
Šiuo aspektu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad nors Lenkijos teisės aktų leidėjas nacionalinėje teisėje, į kurią perkėlė Direktyvą 2008/48, numatė įvairias sankcijas, vis dėlto nenumatyta konkreti sankcija už vartotojo, norinčio gauti kreditą, kreditingumo įvertinimo pareigos pažeidimą.
20
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas patikslina, kad Vartojimo kredito įstatymo 45 straipsnyje numatyta vadinamoji „nemokamo kredito“ sankcija. Ši sankcija yra viena iš tų, kurios taikomos tik numatytiems pažeidimams, o tarp jų nėra Direktyvos 2008/48 8 straipsnio 1 dalyje numatytos pareigos įvertinti vartotojo kreditingumą pažeidimo. Be to, jis teigia, kad galima taikyti Civilinio kodekso 58 straipsnį, pagal kurį, jei reikia, galima skirti atitinkamo teisinio sandorio pripažinimo negaliojančiu sankciją. Minėtas teismas priduria, kad jis prašo Teisingumo Teismo ne nurodyti pagrindinėje byloje taikytiną nacionalinę teisės nuostatą, bet išaiškinti atitinkamas Sąjungos teisės nuostatas, nes nacionalinėje teisėje numatyta sankcijų įvairovė lemia skirtingą sankcijų už Direktyvoje 2008/48 numatytų pareigų pažeidimą proporcingumą.
21
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pabrėžia, kad 2021 m. birželio 10 d. Sprendime Ultimo Portfolio Investmen (Luxembourg) (C‑303/20, EU:C:2021:479) Teisingumo Teismas nurodė nacionalinio teismo diskreciją taikant ir visų pirma pasirenkant konstatuoto pažeidimo sunkumui proporcingą priemonę. Jam kyla klausimas, ar tai reiškia, kad ši priemonė turi būti lygiavertė sankcijoms, numatytoms už kitų pareigų, kylančių pagal Direktyvą 2008/48 perkeliančias nuostatas, pažeidimus.
22
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, jog vartotojams ypač svarbi tiek Direktyvos 2008/48 8 straipsnio 1 dalyje numatyta pareiga, tiek iš šios direktyvos kylanti informavimo pareiga. Todėl jam kyla klausimas, ar toks Direktyvos 2008/48 23 straipsnyje numatytų sankcijų diferencijavimas leistinas nacionalinėje teisėje, nors Direktyvos 2008/48 8 ir 10 straipsniuose numatytos verslininko pareigos turi būti vertinamos kaip lygiavertės, t. y. kaip tokios, kuriomis siekiama tų pačių tikslų.
23
Šiomis aplinkybėmis Sąd Rejonowy w Siemianowicach Śląskich (Silezijos Semianovicų apylinkės teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar [Direktyvos 2008/48] 8 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad kreditoriui nustatyta pareiga įvertinti vartotojo (paskolos gavėjo) kreditingumą yra lygiavertė kitoms šioje direktyvoje numatytoms pareigoms (visų pirma, informavimo pareigoms, numatytoms 10 ir paskesniuose straipsniuose), todėl šios direktyvos 23 straipsnyje nurodytos sankcijos negali būti skirtingos, t. y. negali būti numatytos skirtingos teisinės pasekmės už kiekvienos atskiros pareigos pažeidimą?“
Dėl prejudicinio klausimo
24
Savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2008/48 23 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį nedraudžiama, jog pažeidus šios direktyvos 8 straipsnio 1 dalyje numatytą pareigą įvertinti vartotojo kreditingumą būtų taikoma skirtinga sankcija, nei taikoma pažeidus kitas šioje direktyvoje numatytas galimai lygiavertes pareigas, visų pirma jos 10 straipsnio 2 dalyje nurodytą pareigą dėl informacijos, kuri turi būti įtraukta į vartojimo kredito sutartis.
25
Primintina, kad Direktyvos 2008/48 23 straipsnyje numatyta, kad valstybės narės nustato taisykles dėl sankcijų, taikomų už pagal šią direktyvą priimtų nacionalinių nuostatų pažeidimus, ir imasi visų priemonių, būtinų užtikrinti, kad jos būtų įgyvendinamos. Šios sankcijos turi būti veiksmingos, proporcingos ir atgrasomosios.
26
Taigi iš šio 23 straipsnio formuluotės matyti, kad taisyklės dėl sankcijų, taikomų už minėtoje direktyvoje nurodytų pareigų pažeidimus, turi būti apibrėžtos taip, kad sankcijos būtų veiksmingos, proporcingos ir atgrasomosios, ir valstybės narės turi imtis visų priemonių, būtinų užtikrinti, kad jos būtų taikomos. Neperžengiant šių ribų, kaip nurodyta tos pačios direktyvos 47 konstatuojamojoje dalyje, šių sankcijų nustatymas paliekamas valstybių narių nuožiūrai (2014 m. kovo 27 d. Sprendimo LCL Le Crédit Lyonnais, C‑565/12, EU:C:2014:190, 43 punktas).
27
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad iš jurisprudencijos matyti, jog tam, kad būtų pasiektas Direktyvos 2008/48 23 straipsniu siekiamas tikslas, t. y. kad būtų užtikrinta, jog sankcijos būtų veiksmingos, proporcingos ir atgrasomosios, ne tik nacionalinės teisės aktų leidėjas, bet ir nacionaliniai teismai, paisydami pagrindinės bylos ginčo dalyko apibrėžtų ribų, turi turėti veiksmų laisvę, atsižvelgiant į bylos aplinkybes, pasirinkti nustatyto įpareigojimo pažeidimo sunkumui proporcingą priemonę. Taigi, tie teismai turi atsižvelgti į visas nacionalines teisės normas ir jas aiškinti kuo labiau atsižvelgdami į šios direktyvos tekstą ir tikslą, kad būtų pasiektas jos tikslus atitinkantis rezultatas (šiuo klausimu žr. 2021 m. birželio 10 d. Sprendimo Ultimo Portfolio Investment (Luxembourg), C‑303/20, EU:C:2021:479, 36 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
28
Taigi, jeigu valstybės narės numatytos taisyklės dėl sankcijų už Direktyvoje 2008/48 nustatytų įpareigojimų pažeidimus atitinka šio sprendimo 26 ir 27 punktuose nurodytos jurisprudencijos reikalavimus, pagal šios direktyvos 23 straipsnį nedraudžiama už įvairių pareigų pažeidimą taikyti skirtingas sankcijas.
29
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad Direktyvoje 2008/48 numatytos įvairios pareigos, kuriomis siekiama skirtingų tikslų.
30
Iš tiesų, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2008/48 8 straipsnio 1 dalį ir aiškiai nurodyta šios direktyvos 26 konstatuojamojoje dalyje, šios pareigos tikslas yra įvertinti vartotojo kreditingumą prieš sudarant kredito sutartį, skatinant kredito davėjų atsakingumą, ir apsaugoti vartotojus, užtikrinant, kad kreditoriai vengs neatsakingo skolinimo iš anksto neįvertinę vartotojo kreditingumo (šiuo klausimu žr. 2024 m. sausio 11 d. Sprendimo Nárokuj, C‑755/22, EU:C:2024:10, 34 ir 46 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
31
Tokia pareiga ypač svarbi vartotojams, kiek ja siekiama apsaugoti juos nuo pernelyg didelio įsiskolinimo ir nemokumo rizikos (šiuo klausimu žr. 2021 m. birželio 10 d. Sprendimo Ultimo Portfolio Investment (Luxembourg), C‑303/20, EU:C:2021:479, 29 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
32
Savo ruožtu prieš sudarant kredito sutartį pateikiama informacija apie sutarties sąlygas ir jos sudarymo pasekmes, visų pirma informacija, numatyta Direktyvos 2008/48 10 straipsnio 2 dalyje, leidžia vartotojui nuspręsti, ar jis nori būti saistomas verslininko iš anksto suformuluotų sąlygų. Ši informacija taip pat yra ypač svarbi vartotojams (šiuo klausimu žr. 2016 m. balandžio 21 d. Sprendimo Radlinger ir Radlingerová, C‑377/14, EU:C:2016:283, 64 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
33
Nors iš jurisprudencijos matyti, kad ypač svarbi tiek pareiga įvertinti vartotojo kreditingumą prieš sudarant kredito sutartį, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2008/48 8 straipsnio 1 dalį, tiek šios direktyvos 10 straipsnio 2 dalyje numatyta pareiga informuoti, vis dėlto reikia konstatuoti, kad šiomis pareigomis siekiama skirtingų tikslų ir jų pažeidimas nesukelia panašių pasekmių, tiek vertinant iš nagrinėjama nuostata saugomo teisinio intereso, tiek iš kredito sutarties šalių perspektyvos.
34
Taigi, pažeidus pareigą įvertinti vartotojo kreditingumą, jis gali sudaryti kredito sutartį, dėl kurios jam gresia pernelyg didelis įsiskolinimas ir nemokumas. Tačiau pareigos pateikti informaciją pažeidimo pasekmės gali labai skirtis, nelygu nagrinėjama konkreti pareiga, nes šio pažeidimo sunkumas praktikoje priklauso nuo to, kiek elementų trūksta šioje kredito sutartyje ir kiek jie svarbūs. Pavyzdžiui, dėl tokių pažeidimų vartotojui gali būti sunku palyginti kredito pasiūlymus arba pasinaudoti teisėmis, kurios numatytos kredito sutartyje.
35
Tuo remiantis, darytina išvada, kad dviejų ypač svarbių pareigų pažeidimas gali turėti skirtingų pasekmių vartotojui, o taikomos nebūtinai vienodos sankcijos abiem atvejais turi būti visų pirma proporcingos, atsižvelgiant tiek į individualų pažeidimo sunkumą, tiek į skirtingas dėl jo vartotojui kylančias pasekmes.
36
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti: Direktyvos 2008/48 23 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį nedraudžiama, kad pažeidus šios direktyvos 8 straipsnio 1 dalyje numatytą pareigą įvertinti vartotojo kreditingumą būtų taikoma skirtinga sankcija, nei taikoma pažeidus kitas šioje direktyvoje numatytas galimai lygiavertes pareigas, visų pirma jos 10 straipsnio 2 dalyje nurodytą pareigą dėl informacijos, kuri turi būti įtraukta į vartojimo kredito sutartis, jeigu tenkinamos minėtame 23 straipsnyje numatytos sąlygos.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
37
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (dešimtoji kolegija) nusprendžia:
2008 m. balandžio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2008/48/EB dėl vartojimo kredito sutarčių ir panaikinančios Tarybos direktyvą 87/102/EEB 23 straipsnis
turi būti aiškinamas taip:
pagal jį nedraudžiama, kad pažeidus šios direktyvos 8 straipsnio 1 dalyje numatytą pareigą įvertinti vartotojo kreditingumą būtų taikoma skirtinga sankcija, nei taikoma pažeidus kitas šioje direktyvoje numatytas galimai lygiavertes pareigas, visų pirma jos 10 straipsnio 2 dalyje nurodytą pareigą dėl informacijos, kuri turi būti įtraukta į vartojimo kredito sutartis, jeigu tenkinamos minėtame 23 straipsnyje numatytos sąlygos.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: lenkų.