62012CC0487_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Šiuo prašymu priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismo prašoma paaiškinti Reglamento (EB) Nr. 1008/2008(2) 22 straipsnio 1 dalyje įtvirtinto laisvės nustatyti kainas principo taikymo sritį.
2. Konkrečiau kalbant, Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n° 1 de Ourense
(Ispanija) Teisingumo Teismo klausia, ar su šia nuostata suderinama nacionalinės teisės norma, kuria oro transporto vežėjams draudžiama apmokestinti keleivių bagažo registravimą(3) už tai nustatant pasirenkamą kainos priedą.
3. Reglamento Nr. 1008/2008 22 straipsnis, kurio pavadinimas „Laisvė nustatyti kainas“, yra IV skyriuje, skirtame oro vežimo paslaugų kainų nustatymo nuostatoms. Šio straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Nedarant poveikio 16 straipsnio [dėl bendrųjų pareigos teikti viešąsias paslaugas principų] 1 dalies taikymui, Bendrijos oro transporto vežėjai ir, abipusiškumo pagrindu, trečiųjų šalių oro transporto vežėjai laisvai nustato Bendrijos vidaus oro susisiekimo paslaugų kainas ir tarifus [keleivių ir krovinių vežimo oro transportu paslaugų Bendrijos viduje kainas].“
4. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas nagrinėjant Vueling Airlines SA
(toliau – Vueling ), parduodančios oro transporto keliones, be kita ko, interneto svetainėje, ir Instituto Galego de Consumo de la Xunta de Galicia
(Galisijos autonominės srities vartotojų institutas, toliau – IGC) ginčą dėl pastarojo paskirtos baudos už skrydžių bendrovės Vueling vežimo oro transportu sutarčių turinį.
5. 2010 m. rugpjūčio mėn. Vueling prie M. J. Arias Villegas įsigytų lėktuvo bilietų bazinės kainos (241,48 euro) pridėjo 40 eurų už internetu užregistruotus du lagaminus.
6. 2010 m. lapkričio 15 d., grįžusi iš kelionės, M. J. Arias Villegas apskundė Vueling ; ji teigė, kad su minėta bendrove sudarytoje vežimo oro transportu sutartyje buvo nesąžininga sąlyga. IGC, kuriam buvo perduotas skundas, vadovaudamasis 1960 m. liepos 21 d. Oro navigacijos įstatymo 48/1960 ( Ley 48/1960 sobre Navegación Aérea ) 97 straipsniu(4) bei Bendrojo vartotojų ir naudotojų gynimo įstatymo ir kitų papildomų įstatymų kodifikuotos redakcijos ( texto refundido de la Ley General para la Defensa de los Consumidores y Usuarios y otras leyes complementarias )(5) 82, 86, 87 ir 89 straipsniais, skyrė Vueling 3 000 eurų administracinę baudą.
7. LNA 97 straipsnyje numatyta:
„Vežėjas privalo kartu su keleiviais už bilieto kainą nugabenti bagažą, neviršijantį teisės aktuose nustatytų svorio ir dydžio ribų, neatsižvelgiant į ryšulių skaičių ir jų tūrį.
Šių ribų viršijimo atveju taikoma speciali tvarka.
Pagal šią nuostatą bagažu nelaikomi daiktai ir rankinis bagažas, kuriuos keleivis pasiima su savimi. Oro transporto vežėjas privalo kaip rankinį bagažą nemokamai vežti salone daiktus ir ryšulius, kuriuos keleivis pasiima su savimi, įskaitant oro uostuose esančiose parduotuvėse įsigytus daiktus. Šių prekių gali būti neleista įsinešti į orlaivį tik dėl saugumo priežasčių, daikto svorio arba jo dydžio, atsižvelgiant į orlaivio ypatybes.“
8. 2012 m. balandžio 27 d., t. y. po to, kai IGC neišnagrinėjo Vueling
administracine tvarka pateikto skundo, ši pareiškė ieškinį teisme, vėliau pateikusiame prašymą priimti prejudicinį sprendimą; ji teigė, kad jai skirta administracinė nuobauda prieštarauja Reglamento Nr. 1008/2008 22 straipsnyje įtvirtintam laisvės nustatyti kainas principui.
9. Savo nutartyje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad LNA 97 straipsnyje įtvirtinta oro keleivio teisė įregistruoti bagažą be papildomo mokesčio ar priemokos prie bazinės lėktuvo bilieto kainos. Ši teisė atitinka teisinę vežimo oro transportu sutarties apibrėžtį ir yra logiška bei pagrįsta vartotojo apsaugos priemonė, neprieštaraujanti Sąjungos teisėje įtvirtintam oro susisiekimo kainų liberalizavimui.
10. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad vis dėlto ne visi Ispanijos teismai sutinka su šiuo požiūriu. Kai kurie jų mano priešingai, kad Reglamento Nr. 1008/2008 22 straipsniu oro transporto vežėjams leidžiama padidinti bazinę lėktuvo bilietų kainą, jeigu registruojamas bagažas, taigi šiai nuostatai turi būti teikiama pirmenybė priešingų Ispanijos teisės nuostatų atžvilgiu.
11. Šiomis aplinkybėmis Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n° 1 de Ourense
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar Reglamento (EB) Nr. 1008/2008 < ... > 22 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad ja draudžiama nacionalinės teisės norma ([LNA] 97 straipsnis), kuria keleivinio oro transporto bendrovės įpareigojamos visais atvejais keleiviams pripažinti teisę įregistruoti lagaminą be papildomo mokesčio ar priemokos prie sutartos bazinės bilieto kainos?“
12. Šioje išvadoje paaiškinsiu, kodėl manau, kad pagal Reglamento Nr. 1008/2008 22 ir 23 straipsniuose įtvirtintus principus Sąjungos teisės aktų leidėjas pripažįsta oro transporto vežėjams laisvę nustatyti kainas, apimančią visas komercines paslaugas, susijusias su vežimo oro transportu sutarties vykdymu, įskaitant tokias paslaugas, kaip antai bagažo registravimą, o vartotojų teisėms ir interesams apsaugoti nustato imperatyvius su jų informavimu susijusius standartus.
I – Mano išaiškinimas
13. Savo klausime prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo klausia, ar pagal Reglamento Nr. 1008/2008 22 straipsnio 1 dalyje įtvirtintą laisvės nustatyti kainas principą draudžiama nacionalinės teisės norma, kaip nagrinėjamoji pagrindinėje byloje, kuria oro transporto bendrovėms draudžiama apmokestinti keleivio bagažo registravimą pasirenkamu kainos priedu.
14. Kitaip tariant, ar oro transporto bendrovės, kaip antai Vueling, Ryanair Ltd, easyJet Airline Co. Ltd, HOP!
ar Germanwings, pasirenkamu kainos priedu apmokestindamos keleivių bagažo registravimą veikia Sąjungos teisei prieštaraujančiu būdu?
A – Įžanginės pastabos
15. Šis klausimas kyla dėl to, kad į oro susisiekimo rinką atėjo vadinamosios „low cost“ (pigių skrydžių) bendrovės, o jas ateiti paskatino šio sektoriaus liberalizavimas ir atvėrimas konkurencijai, taip pat šių bendrovių verslo modelio sukūrimas.
16. Pagal šį modelį transporto išlaidų mažinimu suinteresuotiems klientams siūlomi reguliarieji trumpojo ir vidutinio nuotolio skrydžiai už ypač mažą kainą, užtikrinant tokį patį kaip ir bet kurios kitos bendrovės saugumo lygį, tačiau siūlant ribotos kokybės paslaugas. Taigi pigių skrydžių bendrovės daugiausia dėmesio skiria esminėms paslaugoms, nes vadovaujasi labai mažos kainos logika(6) . Apmokestindamos kiekvieną paslaugą, kuri paprastai būna įtraukta į tradicinio lėktuvo bilieto kainą, jos yra atviresnės diferencijuotoms ir progresyvioms kainoms. Taip papildomos paslaugos, kurias paprastai siūlo tradiciniai oro transporto vežėjai, pvz., vietų rezervacija, bagažo vežimas, maitinimas salone ar net galimybė skaityti spaudą, tampa pasirenkamomis paslaugomis. Todėl ne visuomet lengva iš anksto numatyti papildomus mokesčius, kurie patenka arba nepatenka į pasiūlytą bilieto kainą skrydžio rezervacijos pradžioje, ir palyginti skirtingų bendrovių kainas.
17. Kalbant apie Vueling, pastebėtina, kad ji parduoda skrydžius, be kita ko, interneto svetainėje. Atlikę fiktyvią skrydžio rezervaciją šioje svetainėje pamatytumėme štai tokią jos verslo strategiją.
18. Klientui pasirinkus konkretų skrydį minėtoje interneto svetainėje veikiančioje rezervacijos sistemoje, puslapio centre pasirodo trijų rūšių tarifai, t. y. tarifas „Basic“, tarifas „Optima“ ir tarifas „Excellence“. Po kiekvienu tarifu yra žodinis jų suteikiamų privalumų, atitinkamais atvejais apibūdintų logotipais(7), aprašymas.
19. Pagal šį aprašymą tarifas „Basic“ suteikia galimybę keliauti už geriausią kainą. Prie jo nėra jokių specialių logotipų.
20. Tarifą „Optima“ simbolizuoja grafiniai sėdynės, lagamino ir laikrodžio ciferblato ženklai. Be kita ko, šis tarifas suteikia galimybę vežtis ne daugiau kaip 23 kg sveriantį registruotą bagažą, rezervuoti vietą orlaivio priekyje ar gale ir pasinaudoti ypatingais privalumais registruojantis ir keičiant lėktuvo bilietą. Galiausiai, kalbant apie tarifą „Ecellence“, šios išvados surašymo dieną jį simbolizavo grafiniai sėdynės, lagamino ir laikrodžio ciferblato ženklai. Be tarifo „Optima“ privalumų, jis suteikia galimybę pasiimti ne daugiau kaip 14 kg sveriantį rankinį bagažą, taip pat gauti vietą pirmojoje orlaivio eilėje. Be to, jis suteikia klientui galimybę užsiregistruoti skrydžiui iškart po užsakymo, patekti į VIP salę, pasinaudoti pirmenybės teise registracijos vietose bei atliekant saugos patikrą ir laipinimo metu. Galiausiai šis tarifas suteikia galimybę naudotis maitinimu salone, pakeisti skrydį ir atitinkamais atvejais atšaukus skrydį gauti kompensaciją bei kaupti lojalumo taškus.
21. Klientui pasirinkus tarifą „Basic“ visai savo kelionei, dešinėje interneto puslapio pusėje po antrašte „Jūsų maršrutas“ rodoma šio užsakymo kaina. Ši kaina, be paties skrydžio tarifo „Basic“, į kurį įskaičiuojami ir mokesčiai, apima administravimo mokestį ir atitinkamu atveju mokestį už mokėjimą kreditine kortele. Visi šie mokesčiai sudaro „galutinę kainą“. Norėdamas tęsti užsakymą, klientas turi nurodyti savo asmens duomenis. Paskui jis turi sutikti su „Vežimo sąlygomis“ ir „Naudojimosi svetaine sąlygomis“. „Vežimo sąlygų“ 8.4 punkte dėl bagažo nurodyta:
„Pagal tarifą „Basic“ ne daugiau kaip 23 kg sveriančio bagažo vienam keleiviui registravimas apmokestinamas papildomu mokesčiu, kuris kiekvieno skrydžio atveju gali kisti. Į tarifus „Optima“ ir „Excellence“ įskaičiuotas nemokamas vieno ne daugiau kaip 23 kg sveriančio bagažo vieneto registravimas.
Neatsižvelgiant į pasirinktą tarifą, keleivis gali įregistruoti daugiau kaip vieną ne daugiau kaip 23 kg sveriančio bagažo vienetą su sąlyga, kad už kiekvieną jų sumokės atitinkamą priemoką. Už papildomą mokestį galima įregistruoti sunkesnį bagažo vienetą, neviršijantį 32 kg.
< ... > “
22. Klientui sutikus su šiomis sąlygomis, pasiūloma tęsti rezervaciją paspaudžiant nuorodą „Individualizuokite savo skrydį“. Tuomet Vueling, be pačios oro susisiekimo paslaugos, pasiūlo kitų paslaugų, kurių klientas gali atsisakyti arba jas užsisakyti už pasirenkamą kainos priedą. Šiame etape klientas gali, pvz., už „nuo“ 13 eurų prasidedančią kainą ( tarif d’appel ) pasirinkti įregistruoti bagažą arba pasiimti į kelionę gyvūną. Kiekviename etape „galutinė kaina“ keičiasi pagal tai, ką pasirenka klientas. Tuomet klientas gali baigti rezervaciją, sumokėdamas nurodytą konkrečią sumą, kuri sudaro bendrą kelionės kainą.
23. Kaip Vueling nurodė savo pastabose(8), jos tikslas yra pasiūlyti klientams individualizuotą oro susisiekimo paslaugą, atitinkančią jų poreikius ir ekonominius išteklius, todėl pasiūlymas suskaidomas į kelias dalis. Įgyvendinant šią strategiją, pirma, esminiai oro transporto paslaugos elementai atskiriami nuo papildomų šią paslaugą sudarančių elementų ir, antra, papildomi elementai paverčiami pasirenkamaisiais, leidžiant klientams juos pasirinkti, jei laiko reikalingais, pagal „opt‑in“ (pasirinkimas aktyviu veiksmu) principą. Todėl keliaujant už geriausią kainą – tokią galimybę suteikia tarifas „Basic“ – atsisakoma tam tikro skaičiaus paslaugų, kurias, kita vertus, apima didesni tarifai „Optima“ ir „Excellence“.
24. Taigi pigių skrydžių bendrovės strategiją galima apibendrinti taip:
„Kad klientas galėtų pasinaudoti itin patrauklia kaina, [oro transporto bendrovė] pasirūpina jo vežimu, tačiau tik jo vežimu“(9) .
25. Ar pagal Sąjungos teisę, ypač Reglamento Nr. 1008/2008 22 straipsnio 1 dalį, galima ginčyti šį ekonominį modelį? Ar šia strategija, pagal kurią siekiama pasirenkamai apmokestinti paslaugas, kaip antai bagažo registravimą, būtų pažeidžiamos vartotojų teisės ir Sąjungos teisės aktų leidėjo minėtame reglamente nustatyti standartai?
26. Aš taip nemanau.
27. Žinoma, liberalizavus oro susisiekimo rinką ir panaikinus sektoriaus reguliavimą, pasitaikė bendrovių, ypač pigių skrydžių, nesąžiningo ir apgaulingo elgesio atvejų. Daug jų buvo kritikuojamos dėl neteisėtomis arba nesąžiningomis laikomų sąlygų oro susisiekimo sutartyse(10) arba dėl personalo įdarbinimo sąlygų. Taigi, tokia neigiamo pobūdžio reklama daro poveikį šioms bendrovėms, ypač todėl, kad jos yra pagrįstos modeliu, kuriuo laužomos senosios oro susisiekimo taisyklės. Todėl daugelis keleivių būna nustebę, kai jiems tenka sumokėti kainos priedus už paslaugas, kurios iki šiol būdavo įtrauktos į bazinę lėktuvo bilieto kainą. Ar taip įvyko dėl rinkos liberalizavimo? Be abejo. Sąjungos teisės aktų leidėjo 1987 m. pradėtu rinkos liberalizavimu buvo siekiama atverti nacionalines rinkas ir pagerinti oro transporto bendrovių konkurencingumą, atveriant rinką konkurencijai ir apribojant reguliavimo įgaliojimus, kurie iki tol buvo suteikti valstybėms narėms. Galutinis tikslas buvo dar įvairesnė pasiūla ir mažesnės, vartotojams palankesnės kainos.
28. Neginčytina, kad šis tikslas buvo pasiektas. Į oro susisiekimo rinką atėjus naujoms oro transporto bendrovėms, tradiciniai oro transporto vežėjai, kurie visai neseniai buvo kaltinami piktnaudžiavimu savo dominuojančia padėtimi ar kainų derinimu, buvo priversti persvarstyti savo kainas. Todėl skrydžių kainos labai sumažėjo ir iki šiol pakankamų išteklių neturėjusiems vartotojams atsirado galimybių keliauti ir skristi lėktuvu. Taigi ši liberalizacija suteikė galimybę patenkinti ribotą perkamąją galią turinčių klientų poreikius. Pigių skrydžių bendrovės rado savo pirkėjus, o tradiciniai oro transporto vežėjai šiuo metu stengiasi savo veiklą priartinti prie pigių skrydžių bendrovių, pvz., Air France SA
įsteigė savo filialą HOP!, o Deautsche Lufthansa AG
– Germanwings .
29. Tiesa, panaikinus sektoriaus reguliavimą, atsirado tradicinių oro transporto vežėjų ir pigių skrydžių bendrovių piktnaudžiavimo atvejų, o tai pakankamai aiškiai matyti iš skundų dėl easyJet Airline Co. Ltd, Ryanair Ltd, Brussels Airlines ir Air France SA . Tačiau nereikėtų pamiršti, kad paskatinęs konkurenciją ir atvėręs rinką naujiems oro transporto vežėjams šis rinkos liberalizavimas galiausiai atnešė daug tiesioginės naudos vartotojams, nes dėl jo gerokai sumažėjo kainos.
30. Taigi, kalbant apie oro susisiekimo paslaugų, ypač susijusių su bagažo registravimu, kainų nustatymą, nereikėtų suklysti dėl argumentų. Nors noras vėl imti reguliuoti oro transporto vežėjų komercinę veiklą visiškai suprantamas, vis dėlto Reglamentu Nr. 1008/2008 siekiama panaikinti sektoriaus reguliavimą ir pripažinti šiems vežėjams laisvę nustatyti kainas. Taigi šioje byloje sprendžiamas klausimas, ar bagažo registravimo apmokestinimas pasirenkamu kainos priedu patenka į šios laisvės taikymo sritį, ar tai savaime yra neteisėta veikla, kurią reikėtų vertinti pagal atitinkamas su vartotojų apsauga susijusias bendrąsias ir specialiąsias atitinkamuose teisės aktuose įtvirtintas nuostatas. Tačiau šiuo klausimu jokiu būdu negali būti siekiama grąžinti reguliavimą, kurį Sąjungos teisės aktų leidėjas pasirūpino panaikinti, nebent jis turėtų užimti jo vietą.
31. Šioje byloje manau, kad minėtas pasirenkamas apmokestinimas patenka į Reglamento Nr. 1008/2008 22 straipsnio 1 dalyje Sąjungos teisės aktų leidėjo pripažįstamos laisvės nustatyti kainas taikymo sritį.
B – Mano pateikiamas teisės aktų aiškinimas
32. Kad prieitume tokią išvadą, reikia pasitelkti tradicinius aiškinimo metodus, prie kurių priskiriamas teleologinis metodas. Iš tiesų, kaip pamatysime, Reglamento Nr. 1008/2008 2 straipsnio 18 punkte ir 22 straipsnio 1 dalyje Sąjungos teisės aktų leidėjo vartojami terminai yra labai platūs ar netgi netikslūs.
33. Tačiau visiškai akivaizdu, kad Reglamente Nr. 1008/2008 įtvirtinta sistema siekiama liberalizuoti oro susisiekimo rinką. Šis procesas buvo pradėtas 1992 m. liepos 23 d. Tarybos reglamentu (EBB) Nr. 2409/92(11) dėl oro susisiekimo paslaugų kainų ir tarifų ir juo, atveriant rinką konkurencijai, buvo siekiama didesnės pasiūlos įvairovės ir vartotojams palankių mažesnių kainų.
34. To siekdamas Sąjungos teisės aktų leidėjas pripažino oro transporto vežėjams visišką laisvę nustatyti „oro susisiekimo kainas“(12) . Todėl buvo apribotas iki tol valstybių narių šioje srityje turėtas visiškas suverenitetas: jų turėti įgaliojimai patvirtinti kainas buvo pakeisti paprastu išankstiniu pranešimu, o galimybės įsikišti apribotos tais atvejais, kai kainos arba labai pakyla iki tokio lygio, kad vartotojai suvaržomi, arba nuolat mažėja ir šį procesą reikia sustabdyti.
35. Pagal Reglamento Nr. 1008/2008 1 straipsnio 1 dalį juo taip pat siekiama nustatyti Bendrijos vidaus oro susisiekimo paslaugų kainų nustatymo tvarką.
36. Šio reglamento 22 straipsnio 1 dalyje Sąjungos teisės aktų leidėjas patvirtina laisvės nustatyti „oro susisiekimo kainas“ principą. Taip jis toliau įgyvendina šio sektoriaus reguliavimo panaikinimą, dar labiau sumažindamas valstybių narių kišimosi galimybes, nes nebeliko minėtų priemonių, susijusių su išankstiniu pranešimu apie kainas ir apsauga.
37. Minėto reglamento 23 straipsnyje Sąjungos teisės aktų leidėjas įtvirtino specialias nuostatas dėl vartotojų apsaugos nuo vežėjų nesąžiningų ar apgaulingų veiksmų. Kaip pamatysime, su laisve nustatyti kainas susijusi pareiga aiškiai ir išsamiai nurodyti teikiamas paslaugas, kad vartotojas galėtų tiksliai įvertinti kainų dydžius konkuruojančių pasiūlymų atveju. Tai įmanoma tik santykinio sudėtingumo kainos atveju, kuri, mano manymu, yra būtent Sąjungos teisės aktų leidėjo pageidautos tvarkos rezultatas, siekiant jam priskirto tikslo, t. y. pasiūlos įvairovės ir atitinkamai prie vartotojo perkamosios galios pritaikytų paslaugų gausos.
38. Dabar detaliai išnagrinėsiu kiekvieną oro susisiekimo kainų nustatymo principą.
1. Laisvės nustatyti kainas principas
39. Kaip minėjau, Reglamento Nr. 1008/2008 22 straipsnio 1 dalyje Sąjungos teisės aktų leidėjas patvirtina laisvės nustatyti „oro susisiekimo kainas“ principą. Prieš pradedant išsamiau nagrinėti šio principo taikymo sritį pažymėtini šie du dalykai.
40. Pirma, Sąjungos teisės aktų leidėjas neapibrėžia pačios kainos sąvokos. Nepaisant to, šioje išvadoje laikysiuosi nuostatos, kad ši sąvoka reiškia vežimo kainą už keleivio rezervuotą kelionę tam tikru maršrutu, skrydžiu, datomis ir atitinkamais atvejais – rezervacijos klase.
41. Antra, pažymėtina, kad, kaip numatyta Reglamento Nr. 1008/2008 22 straipsnio 1 dalyje, laisvė nustatyti kainas netaikoma kainoms, taikytinoms oro susisiekimo paslaugoms, priskiriamoms prie privalomų teikti viešųjų paslaugų. Ši laisvė taip pat netaikoma valstybės valdžios institucijų ar oro uostų vadovų nustatytoms rinkliavoms, t. y. mokesčiams, oro uostų rinkliavoms ir su saugumu ar degalais susijusioms papildomoms rinkliavoms ar įmokoms, kurios dėl savo pobūdžio negali būti paliekamos ūkio subjektų diskrecijai ir kurias Sąjungos teisės aktų leidėjas konkrečiai ir aiškiai nurodo Reglamento Nr. 1008/2008 22 straipsnio 1 dalyje.
42. Tai patikslinęs, manau, kad, išskyrus šias dvi išlaidų kategorijas, oro transporto vežėjai turi visišką laisvę nustatyti savo paslaugų kainas.
43. Pirma, Sąjungos teisės aktų leidėjas vartoja itin plačią formuluotę apibrėždamas šios laisvės materialinę taikymo sritį.
44. Reglamento Nr. 1008/2008 versijoje prancūzų kalba laisvė nustatyti kainas privalo būti įgyvendinama „tarifs des passagers“ („oro susisiekimo kainų“) atžvilgiu, o ši sąvoka pati savaime yra labai plačios apimties. Versijose anglų ir vokiečių kalbomis Sąjungos teisės aktų leidėjas vartoja dar platesnes nei prancūzų kalba „tarifs aériens“ formuluotes, atitinkamai vartodamas terminus „flugpreise“ ir „air fares“. Taip pat versijoje ispanų kalba vartojamas terminas „tarifas < … > de los servicios aérios“.
45. Be to, šios „tarifs des passagers“ arba „tarifs aériens“ sąvokos visomis Reglamento Nr. 1008/2008 kalbomis jo 2 straipsnio 18 punkte apibrėžtos vienodai, kaip „ < ... > kainos, kurias moka keleiviai oro vežėjams < ... > už tų keleivių vežimą oro transportu, bei visos šių kainų taikymo sąlygos, įskaitant agentūroms pasiūlytą atlygį, sąlygas, kitas papildomas paslaugas (13) “.
46. Taigi sąvoka „kaina, kurią moka keleiviai < ... > už < ... > vežimą“, kaip ji suprantama pagal šio reglamento 2 straipsnio 18 punktą, gali apimti visas grynąsias išlaidas, patirtas teikiant susisiekimo paslaugą – nuo kliento atliktos skrydžio rezervacijos iki bagažo pateikimo ant konvejerio juostos. Vykdant vežimo oro transportu sutartį teikiamos įvairios paslaugos, tarp jų – keleivių registracija, laipinimas į lėktuvą ir priėmimas jame, jų pačių ir jų bagažo vežimas iš išvykimo vietos į atvykimo vietą laikantis saugumo reikalavimų, rūpinimasis keleiviais skrydžio metu, jų išlaipinimas ir galiausiai – jų bagažo išdavimas. Teikiant visas šias paslaugas patiriama išlaidų, susijusių ne tik su keleivio vežimu siaurąja prasme, bet ir su jo užsakymo tvarkymu, lėktuvo bilieto spausdinimu, orlaivio naudojimu ir priežiūra bei oro uostų infrastruktūra, taip pat bagažo tvarkymu. Kad būtų tinkamai įvykdyta vežimo oro transportu sutartis, taip pat turi dalyvauti įvairūs specialistai, pvz., prekybos agentai, įgula ir antžeminis personalas, mechanikai bei kiti priežiūros darbuotojai.
47. Be to, Sąjungos teisės aktų leidėjas mini ne vien „kainas, kurias moka keleiviai < ... > už < ... > vežimą oro transportu“. Iš tiesų jis aiškiai įvardija kainas, susijusias su „[atlygiu] agentūroms < ... > ir kitomis pagalbinėmis paslaugomis“, kurios apima ne tik išlaidas, tiesiogiai susijusias su oro susisiekimo veiklos vykdymu siaurąja prasme. Šiuo atžvilgiu nemanau, kad sąvoka „pagalbinės paslaugos“, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 1008/2008 2 straipsnio 18 punktą, būtinai turi būti susijusi su agentūrų siūlomomis paslaugomis. Todėl ši sąvoka gali apimti daugybę paslaugų.
48. Atsižvelgiant į šias aplinkybes, atrodo, kad oro susisiekimo kainos sąvoka apima daug įvairių komercinių paslaugų – arba privalomų ar būtinų keleiviams vežti, arba papildomų, kurioms gali būti taikomas pasirenkamas kainos priedas(14) .
49. Dėl kainų, susijusių su bagažo registravimu, nustatymo, mano nuomone, neabejotina, kad ši sąvoka jas apima, todėl jos yra Reglamento Nr. 1008/2008 22 straipsnio 1 dalyje pripažįstamos laisvės nustatyti kainas dalis. Iš tiesų primintina, kad bagažo registravimas yra komercinė paslauga, dėl kurios oro transporto vežėjas patiria išlaidų, nes ji lemia bagažo tvarkymo, rūšiavimo, laikymo, išdavimo ir saugojimo sąnaudas.
50. Antra, oro transporto vežėjams pripažįstama laisvė nustatyti kainas taip pat apima ir laisvę nustatyti oro susisiekimo kainų taikymo sąlygas. Su sąlyga, kad laikosi Reglamento Nr. 1008/2008 23 straipsnyje įtvirtintų taisyklių dėl vartotojų informavimo, oro transporto vežėjai yra laisvi nustatyti, kokiomis sąlygomis taikomos jų kainos. Kitaip tariant, išskyrus oro transporto bendroves, kurių užduotis teikti viešąsias paslaugas, šie oro transporto vežėjai turi laisvę apibrėžti, kokias paslaugas jie nori įtraukti į savo vežimo oro transportu sutartį, ir nustatyti, kaip ketina jas apmokestinti, o valstybės narės negali daryti tam įtakos. Kaip savo pastabose nurodė Europos Komisija, pagal šį reglamentą valstybės narės neturi įgaliojimų detalizuoti lėktuvų bilietų kainoms taikytinų apmokestinimo sąlygų ar nustatyti, kokios paslaugos privalo būti į jas įtrauktos(15) . Vadovaudamosi būtent šia taisykle oro transporto bendrovės kuria įvairius verslo modelius ir konkurencijos strategijas ir gali nuspręsti dėl savo pasiūlos diferencijavimo ir segmentavimo.
51. Taigi nustatydami su bagažo registravimu susijusias kainas tiek, kiek pagal saugumo standartus ši paslauga neprivaloma, priešingai nei, pavyzdžiui, pakankamas sėdimų vietų skaičius, oro transporto vežėjai turi galimybę rinktis.
52. Jie gali pasirinkti įtraukti minėtos paslaugos išlaidas į bazinę lėktuvo bilieto kainą, kaip tai daro dauguma tradicinių oro transporto vežėjų, norėdami pabrėžti savo paslaugų kokybę ir jas pagerinti, atsižvelgiant į konkurenciją su pigių skrydžių bendrovėmis.
53. Oro transporto vežėjai taip pat gali nuspręsti sumažinti su bagažo tvarkymu, rūšiavimu, vežimu ir išdavimu susijusias išlaidas, šių paslaugų neteikdami pagal bazinį pasiūlymą ir pasiūlydami jas už pasirenkamą kainos priedą. Taip jie gali pasiūlyti skrydžius už palankesnę nei kitų bendrovių siūlomą kainą, ir tai yra logiškas pardavėjo elgesys, atitinkantis numatytąjį Reglamente Nr. 1008/2008. Taip galima užtikrinti kainą, proporcingą vartotojo pageidaujamoms paslaugoms.
54. Žinoma, toks aiškinimas netaikytinas rankiniam bagažui, kurį oro transporto vežėjas privalo vežti nemokamai dėl dviejų priežasčių. Pirma, skirtingai nuo registruoto bagažo, už rankinį bagažą atsako tik keleivis. Jis niekaip nepatenka į komercines oro transporto vežėjo teikiamas paslaugas, numatytas Reglamente Nr. 10088/2008, nes nepatiriama jokių su jo registravimu, ženklinimu ir laikymu susijusių išlaidų, priešingai nei registruoto bagažo atveju.
55. Antra, galimybė turėti su savimi ir saugoti daiktus, laikomus pačiais brangiausiais ar būtiniausiais, susijusi su paties asmens orumu, kaip tai savo nutartyje pripažįsta prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. Todėl šiomis aplinkybėmis negaliu sutikti su rankinio bagažo apmokestinimo principu, net jeigu jis ateityje būtų įvestas.
56. Todėl, atsižvelgdamas į visas šias aplinkybes, manau, kad Reglamento Nr. 1008/2008 22 straipsnio 1 dalimi nedraudžiama tokiai oro transporto bendrovei, kokia yra Vueling, apmokestinti keleivių bagažo registravimo pasirenkamu kainos priedu.
57. Jeigu Teisingumo Teismas nesutiktų su šiuo aiškinimu ir manytų, kad bagažo registravimas yra privaloma paslauga, kurios išlaidos turėtų būti įtrauktos į bazinę lėktuvo bilieto kainą, šios paslaugos turinį reikėtų apibrėžti taip, kad jis vienodai būtų taikomas esant visoms situacijoms. Tai reikštų, kad atsižvelgdamas į saugumo reikalavimus, susijusius su naudojamo orlaivio rūšimi, Teisingumo Teismas 28 Sąjungos valstybėms narėms turi nustatyti maksimalų leidžiamą bagažo dydį ir svorį. Tačiau aišku, kad nei jo įgaliojimai, nei funkcijos neapima tokio sprendimo, kuriuo būtų siekiama nustatyti bagažo registravimo technines taisykles.
58. Be to, toks požiūris man atrodytų sunkiai suderinamas su reikalavimais dėl konkurencijos laisvės ir vartotojų apsaugos, kuriais grindžiamas Reglamentas Nr. 1008/2008. Pirma, kad ir kokia būtų tokios apibrėžties forma, toks požiūris paskatintų komercinių paslaugų konkurencijos apribojimą, o tai akivaizdžiai keltų pavojų šio reglamento veiksmingumui. Antra, tai trukdytų nustatyti proporcingas vartotojo pageidaujamoms paslaugoms kainas, nes keleivis, vykstantis tik su rankiniu bagažu, turėtų padengti kito keleivio bagažo registravimo išlaidas, ir man atrodo, kad tai keltų pavojų vartotojų apsaugai.
2.
Vartotojų teisių apsauga
59. Sąjungos teisės aktų leidėjas oro transporto vežėjams pripažįstamą laisvę nustatyti kainas apribojo būtinybe laikytis Reglamento Nr. 1008/2008 23 straipsnyje išdėstytų su vartotojų teisių apsauga susijusių reikalavimų.
60. Reglamento Nr. 1008/2008 23 straipsnio, kurio pavadinimas „Informavimas ir nediskriminavimas“, 1 dalyje nustatyta:
„Bet kuria forma, įskaitant internetu, visuomenei siūlant ar skelbiant oro susisiekimo kainas < ... > už oro susisiekimo paslaugas, teikiamas iš oro uosto, esančio valstybės narės teritorijoje, kuriai taikoma Sutartis, kartu nurodomos taikomos sąlygos. Visada nurodoma galutinė mokėtina kaina, kuri turi apimti taikomą oro susisiekimo kainą < ... > ir visus taikomus mokesčius, rinkliavas, papildomas rinkliavas ir įmokas, kurių neįmanoma išvengti ir kuriuos galima numatyti skelbimo metu. Nurodant galutinę kainą, taip pat nurodoma bent:
a) oro susisiekimo kaina < ... > ;
b) mokesčiai;
c) oro uostų mokesčiai; ir
d) kitos privalomos rinkliavos, papildomos rinkliavos ir įmokos, pavyzdžiui, susijusios su saugumu ar degalais;
jei b [–] d punktuose nurodyti mokesčiai bei rinkliavos pridėti prie oro susisiekimo kainos < ... > . Neprivalomi kainos priedai turi būti aiškiai, skaidriai ir nedviprasmiškai nurodyti bet kurio rezervavimo proceso pradžioje ir vartotojui turi būti suteikta galimybė juos laisvai pasirinkti.“
61. Ši nuostata dėl oro susisiekimo paslaugų kainų nustatymo yra specialioji teisės norma bendrųjų taisyklių, nustatytų Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2005/29/EB(16) ir Europos Parlamento ir Tarybos direktyvoje 2011/83/ES(17), atžvilgiu. Ja siekiama užtikrinti didesnį oro transporto vežėjų taikomų kainų skaidrumą, kad būtų garantuota platesnė vartotojų apsauga, atsižvelgiant į apgaulingą elgesį ar piktnaudžiavimą, kuriais dažnai skundžiasi keleiviai.
62. Iš tiesų nebūtina aiškinti, kad kaina yra kriterijus, lemiantis keleivių oro transporto vežėjo pasirinkimą. Tačiau tarp bazinės lėktuvo bilieto kainos ir pabaigus rezervaciją keleivio sumokėtos bendros kainos yra reikšmingas skirtumas dėl didelių išlaidų kitoms sudėtinėms dalims, be kita ko, dėl mokesčių, rinkliavų ir kitų pasirenkamų priedų.
63. Be to, dėl komercinės veiklos ir dėl įvairių oro transporto bendrovėms nustatytų mokesčių atsirado daugiau sudėtinių oro susisiekimo bilietų kainos dalių, o dėl to kainodara netampa skaidresnė.
64. Galiausiai rinkodaros sumetimais kai kurios šių išlaidų neatskleidžiamos, o tai nesuderinama su reikalavimu skaidriai nurodyti taikomas kainas.
65. Taigi Reglamento Nr. 1008/2008 23 straipsnio 1 dalyje Sąjungos teisės aktų leidėjas aiškiai atskiria oro susisiekimo kainą, mokesčius ir kitokias rinkliavas, kurių neįmanoma išvengti ir numatyti paskelbimo metu, nuo pasirenkamų kainos priedų.
66. Kiek tai susiję su oro susisiekimo kainomis, mokesčiais ir kitokiomis rinkliavomis, oro transporto vežėjas privalo nurodyti kiekvienos iš jų taikymo sąlygas, neatsižvelgiant į paskelbimo formą.
67. Dėl pasirenkamų kainos priedų minėtame Sprendime ebookers.com Deutschland
Teisingumo Teismas nurodė, kad oro transporto vežėjas privalo užtikrinti, kad jie būtų aiškiai, skaidriai ir nedviprasmiškai nurodyti bet kokio rezervavimo proceso pradžioje ir kad klientas turėtų galimybę atitinkamą paslaugą pasirinkti arba jos atsisakyti aktyviu veiksmu (pagal „opt-in“ principą)(18) .
68. Be to, nors oro transporto vežėjas, pasinaudodamas Reglamento Nr. 1008/2008 22 straipsnio 1 dalyje pripažįstama laisve nustatyti kainas, gali apmokestinti bagažo registravimą pasirenkamu kainos priedu, toks apmokestinimas bet kuriuo atveju privalo atitikti šio reglamento 23 straipsnio 1 dalyje numatytus konkrečius reikalavimus dėl vartotojų informavimo.
69. Dabar reikėtų išnagrinėti, ar šiomis nuostatomis draudžiama tokia nacionalinės teisės norma, kaip įtvirtintoji LNA 97 straipsnyje. Primenu, kad šį straipsnį prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas aiškina taip, kad juo oro transporto vežėjams draudžiama apmokestinti keleivių bagažo registravimą priemoka prie bazinės lėktuvo bilieto kainos.
70. Žinoma, jeigu šį teisės aktą aiškinsime taip, jis bus nesuderinamas su Sąjungos teise. Iš tiesų juo sugrąžinamas valstybinis reguliavimas, kurį Sąjungos teisės aktų leidėjas vis dėlto pasirūpino panaikinti Reglamentu Nr. 1008/2008, jame atsisakydamas šio sektoriaus reglamentavimo ir jį liberalizuodamas. Kaip minėjau, išskyrus oro transporto bendroves, kurioms pavesta teikti viešąsias paslaugas, valstybės narės nebegali daryti įtakos oro transporto vežėjų nustatomiems kainų lygiams, apmokestinimo sąlygoms ir nustatyti paslaugų, kurios gali būti įtrauktos į bazinę lėktuvo bilieto kainą.
71. Be to, tokia teisės norma keliama grėsmė derinimui, kurio Sąjungos teisės aktų leidėjas siekia įtvirtindamas „ bendras
oro susisiekimo paslaugų teikimo Bendrijoje taisykles“(19), kaip numatyta Reglamento Nr. 1008/2008 pavadinime. Iš tiesų iš šio reglamento 2, 5, 16 ir 18 konstatuojamųjų dalių matyti, jog juo siekiama, kad su vidaus oro susisiekimo rinka susiję Sąjungos teisės aktai būtų taikomi veiksmingiau, nuosekliau ir vienodžiau ir taip, pirma, būtų išvengta konkurencijos iškraipymo dėl skirtingo taisyklių taikymo nacionaliniu lygmeniu ir, antra, vartotojams būtų sudarytos galimybės realiai palyginti oro susisiekimo paslaugų kainas. Kadangi oro susisiekimo rinka pagal savo pobūdį yra tarptautinė rinka, kurioje, pasitelkdamos rezervavimo priemones, veikia to paties dydžio skrydžių bendrovės, kurioms šiais laikais negalioja jokios sienos, siekiant Sąjungos teisės aktų leidėjo numatytų tikslų, jų veiklą būtina veiksmingai reglamentuoti visoms Europos Sąjungos valstybėms narėms bendromis taisyklėmis. Tačiau tokiu reglamentavimu šie tikslai akivaizdžiai pažeidžiami.
72. Todėl, atsižvelgdamas į visus šiuos argumentus, manau, kad Reglamento Nr. 1008/2008 22 straipsnio 1 dalyje įtvirtintą laisvės nustatyti kainas principą reikia aiškinti taip, kad pagal jį draudžiama nacionalinės teisės norma, kaip nagrinėjamoji pagrindinėje byloje, kuria oro transporto vežėjams draudžiama pasirenkamu kainos priedu apmokestinti keleivio bagažo registravimą.
73. Tačiau manau, jog kompetentingos nacionalinės institucijos privalo įsitikinti, kad nustatydami tokios paslaugos kainą oro transporto vežėjai laikosi šio reglamento 23 straipsnio 1 dalyje nustatytų su vartotojų teisių apsauga susijusių reikalavimų, ir kliento inicijuoto rezervavimo proceso pradžioje aiškiai, skaidriai ir nedviprasmiškai nurodo bagažui registruoti taikomo apmokestinimo sąlygas ir suteikia klientui galimybę pasirinkti atitinkamą paslaugą ar jos atsisakyti aktyviu veiksmu.
74. Todėl šioje byloje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turėtų patikrinti, ar Vueling
laikėsi minėtų reikalavimų M. J. Arias Villegas atžvilgiu.
II – Išvada
75. Atsižvelgdamas į išdėstytus argumentus, siūlau Teisingumo Teismui Juzgado de lo Contencioso-Administrativo n° 1 de Ourense atsakyti taip:
2008 m. rugsėjo 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (EB) Nr. 1008/2008 dėl oro susisiekimo paslaugų teikimo Bendrijoje bendrųjų taisyklių 22 straipsnio 1 dalyje įtvirtintą laisvės nustatyti kainas principą reikia aiškinti taip, kad juo draudžiama nacionalinės teisės norma, kaip nagrinėjamoji pagrindinėje byloje, kuria oro transporto vežėjams draudžiama pasirenkamu kainos priedu apmokestinti keleivio bagažo registravimą.
Tačiau kompetentingos nacionalinės institucijos privalo įsitikinti, kad nustatydami tokios paslaugos kainą oro transporto vežėjai laikosi Reglamento Nr. 1008/2008 23 straipsnio 1 dalyje nustatytų su vartotojų teisių apsauga susijusių reikalavimų ir kliento inicijuoto rezervavimo proceso pradžioje aiškiai, skaidriai ir nedviprasmiškai nurodo bagažui registruoti taikomo apmokestinimo sąlygas ir suteikia klientui galimybę pasirinkti atitinkamą paslaugą ar jos atsisakyti aktyviais veiksmais.
(1) .
(2)  –	2008 m. rugsėjo 24 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1008/2008 dėl oro susisiekimo paslaugų teikimo Bendrijoje bendrųjų taisyklių (OL L 293, p. 3).
(3)  –	Reglamente Nr. 1008/2008 registruoto bagažo sąvoka neapibrėžta. Šioje išvadoje laikysiuosi nuostatos, kad ši sąvoka apima asmeninius daiktus, kuriuos keleivis pasiima su savimi keliaudamas ir kuriuos vežėjas sutinka saugoti ir išduoda identifikacinę etiketę, priešingai nei orlaivio salono bagažą, kuris lieka prižiūrimas keleivio.
(4)
–	BOE, Nr. 176, 1960 m. liepos 23 d., p. 10291. Straipsnis pakeistas 2011 m. kovo 4 d. Įstatymu 1/2011 (BOE, Nr. 55, 2011 m. kovo 5 d., p. 24995, toliau – LNA).
(5)  –	2007 m. lapkričio 16 d. Karaliaus įstatyminiu dekretu 1/2007 ( Real Decreto Legislativo 1/2007 ) patvirtinta redakcija (BOE, Nr. 287, 2007 m. lapkričio 30 d., p. 49181).
(6)  –	Pažymėtina, kad šis ekonominis modelis taikomas ne tik oro susisiekimo sektoriuje. Viešbučių sektoriuje Formule 1
tinkle dėmesys taip pat sutelktas į esminį kliento poreikį – pernakvoti už mažiausią kainą – ir paslauga apribojama iki pačios elementariausios jos išraiškos, nes paprastai nesiūloma jokių papildomų paslaugų, pvz., maitinimo ir naktį veikiančios registratūros, o įprastos paslaugos, pvz., televizija, gali būti pasirenkamos už mokestį. Platinimo sektoriuje kai kurie maisto prekių parduotuvių tinklai, pvz., Leader Price, Lidle
ar Ed, kuria parduotuves, kuriose pasiūla itin supaprastinta, pasirinkimas apribotas pagrindiniais produktais. Automobilių sektoriuje itin pigūs Renault‑Nissan
automobiliai, kaip antai Dacia Logan, buvo kurti siekiant juos visiškai supaprastinti ir palikti tik tai, kas laikoma esminiu vairuotojui ir (arba) privalomu pagal Europos standartus.
(7)  –	Pažymėtina, kad, atsižvelgiant į užsakymo dieną, po kiekvienu tarifu rodomi simboliai gali keistis, tačiau jie lieka įskaičiuoti į atitinkamą tarifą.
(8)  –	Minėtų pastabų 4–9 punktai.
(9)  – M. Kelleher, pirmosios amerikiečių pigių skrydžių bendrovės Southwest Airlines
generalinio direktoriaus, pastaba.
(10)  –	Galimybė padidinti bilieto kainą po rezervacijos, atsakomybės netaikymo išlygos, atsisakymas atlyginti žalą force majeure
atveju, kompensacijos netaikymas tais atvejais, kai skrydis atšaukiamas dėl techninių priežasčių, atsisakymas įlaipinti, apmokestinimas oro uosto mokesčiais, įvairūs administravimo mokesčiai, asmens duomenų tvarkymas ir t. t.
(11)  –	OL L 240, p. 15; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 7 sk., 1 t., p. 427.
(12)  –	Žr. Reglamento Nr. 2409/92 5 straipsnio 1 dalį. Oro susisiekimo kainos apibrėžtos šio reglamento 2 straipsnio a punkte kaip kainos, kurias moka keleiviai „už jų bei jų bagažo vežimą oro transportu, bei visas šių kainų taikymo sąlygas, įskaitant agentūrai pasiūlytą atlygį ir sąlygas bei kitas papildomas paslaugas“.
(13)
–	Išskirta mano.
(14)  –	Savo 2012 m. liepos 19 d. Sprendime ebookers.com Deutschland
(C‑112/11, dar nepaskelbtas Rinkinyje) Teisingumo Teismas nurodė, kad pasirenkami kainos priedai „susiję su paslaugomis, kurios, papildydamos pačią oro susisiekimo paslaugą, nėra nei privalomos, nei būtinos pervežant keleivius ar krovinius, nepaisant to, ar klientas nuspręstų jas pasirinkti, ar jų atsisakytų“ (14 punktas).
(15)  –	Minėtų pastabų 19 punktas.
(16)  –	2005 m. gegužės 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2005/29/EB dėl nesąžiningos įmonių komercinės veiklos vartotojų atžvilgiu vidaus rinkoje, keičianti Tarybos direktyvą 84/450/EEB, Europos Parlamento ir Tarybos direktyvas 97/7/EB, 98/27/EB bei 2002/65/EB ir Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 2006/2004 (OL L 149, p. 22).
(17)  –	2011 m. spalio 25 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2011/83/ES dėl vartotojų teisių, kuria iš dalies keičiamos Tarybos direktyva 93/13/EEB ir Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 1999/44/EB bei panaikinamos Tarybos direktyva 85/577/EEB ir Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 97/7/EB (OL L 304, p. 64).
(18)  –	Šio sprendimo 14 punktas.
(19)
–	Išskirta mano.