62022CJ0115_RES
Mål C‑115/22
SO
(begäran om förhandsavgörande från Unabhängige Schiedskommission Wien)
Domstolens dom (stora avdelningen) av den 7 maj 2024
”Begäran om förhandsavgörande – Upptagande till prövning – Artikel 267 FEUF – Begreppet domstol – Nationell skiljenämnd med behörighet i fråga om bekämpning av dopning inom idrotten – Kriterier – Det hänskjutande organets oberoende – Principen om ett effektivt domstolsskydd – Avvisning av begäran om förhandsavgörande”
Tolkningsfrågor – Anhängiggörande vid domstolen – Nationell domstol i den mening som avses i artikel 267 FEUF – Begrepp – Unabhängige Schiedskommission Wien (Oberoende skiljenämnden i Wien, Österrike) – Omfattas inte
(Artikel 267 FEUF)
(se punkterna 34–38, 48–50, 52–54, 56 och 57 samt domslutet)
Tolkningsfrågor – Anhängiggörande vid domstolen – Nationell domstol i den mening som avses i artikel 267 FEUF – Begrepp – Kravet på oberoende – Den ställning som ledamöterna i det berörda nationella organet har – Krav på oavsättlighet – Räckvidd
(Artikel 267 FEUF
(se punkterna 41–44)
Tolkningsfrågor – Anhängiggörande vid domstolen – Nationell domstol i den mening som avses i artikel 267 FEUF – Begrepp – Kravet på oavhängighet – Opartiskhet – Begrepp
(Artikel 267 FEUF)
(se punkterna 45–47)
Unionsrätt – Företräde – Oförenlig nationell rätt – Nationell skiljenämnd med behörighet i fråga om bekämpning av dopning inom idrotten – Skyldighet att underlåta att tillämpa nationella bestämmelser som strider mot unionsbestämmelser som har direkt effekt
(se punkt 55)
Resumé
Domstolen (stora avdelningen) avvisar den begäran om förhandsavgörande som framställts av Unabhängige Schiedskommission Wien (Oberoende skiljenämnden i Wien, Österrike) (nedan kallad USK), med motiveringen att USK inte uppfyller kravet på oberoende för att kvalificeras som en ”domstol”, i den mening som avses i artikel 267 FEUF.
Klaganden i det nationella målet var tävlingsidrottare från år 1998 till år 2015. År 2021 gav Nationale Anti-Doping Agentur Austria GmbH (NADA), ett oberoende nationellt antidopningsorgan, in en begäran om granskning av klagandens fall till Österreichische Anti-Doping Rechtskommission (Österrikiska antidopningskommissionen) (nedan kallat ÖADR), eftersom det ansåg att klaganden hade överträtt antidopningsreglerna. (
1
)
Genom beslut av den 31 maj 2021 slog ÖADR fast att klaganden hade gjort sig skyldig till denna överträdelse. ÖADR ogiltigförklarade samtliga resultat som klaganden hade uppnått under den aktuella perioden och återkallade samtliga deltaganderättigheter och/eller premier som hon hade erhållit. Dessutom förbjöd ÖADR klagande att delta i alla typer av idrottstävlingar under en period på fyra år. Under förfarandet begärde klaganden att detta beslut inte skulle tillkännages för allmänheten, bland annat genom att inte lämna ut och inte offentliggöra hennes namn och andra individuella kännetecken. ÖADR avslog denna begäran.
Klaganden ansökte om överprövning vid USK, det hänskjutande organet i förevarande mål, och begärde att nämnda beslut skulle ändras så, att allmänheten inte upplystes, genom offentliggörande av hennes fullständiga namn på en fritt tillgänglig webbplats, om de dopningsöverträdelser som hon hade begått och om de sanktioner som hon hade ålagts. Genom beslut av den 21 december 2021 fastställde USK dessa sanktioner. USK beslutade emellertid att begäran om att inte offentliggöra de dopningsöverträdelser som klaganden hade begått och de sanktioner som överträdelserna ledde till skulle avgöras genom separat beslut och att detta beslut skulle anstå.
USK hyste tvivel om huruvida ett sådant offentliggörande var förenligt med dataskyddsförordningen (
2
) och begärde därför ett förhandsavgörande från EU-domstolen.
Domstolens bedömning
Domstolen prövar inledningsvis, mot bakgrund den senaste utvecklingen av sin praxis, (
3
) huruvida det hänskjutande organet kan anses utgöra en ”domstol”, i den mening som avses i artikel 267 FEUF.
Domstolen inleder med att erinra om sin fasta praxis på området, enligt vilken den, vid bedömningen av huruvida det hänskjutande organet utgör en domstol, i den mening som avses i artikel 267 FEUF, vilket är en rent unionsrättslig fråga, beaktar ett antal omständigheter, såsom huruvida organet är upprättat enligt lag, organet är av stadigvarande karaktär, dess jurisdiktion är av tvingande art, förfarandet är kontradiktoriskt, organet tillämpar rättsregler och huruvida det har en oberoende ställning. Dessutom är de nationella domstolarna endast behöriga att begära förhandsavgörande från EU-domstolen om en tvist är anhängig vid dem och om förfarandet i fråga är avsett att leda till ett avgörande av rättskipningskaraktär. Frågan huruvida ett organ är behörigt att begära ett förhandsavgörande av EU‑domstolen ska således avgöras på grundval av såväl strukturella som funktionella kriterier.
När det gäller dessa strukturella kriterier påpekar domstolen att det av de handlingar som ingetts till den och särskilt av bestämmelserna i 2021 års federala lag om antidopning (
4
) framgår att USK uppfyller kriterierna att vara upprättad enligt lag, att vara av stadigvarande karaktär, att dess jurisdiktion är av tvingande art och att förfarandet vid USK är kontradiktoriskt. Däremot uppkommer frågan huruvida USK uppfyller kravet på oberoende.
Vad beträffar detta kriterium, understryker domstolen att de nationella domstolarnas oberoende, som är en förutsättning för ett effektivt domstolsskydd, inte kan skiljas från den dömande uppgiften. Kriteriet är således nödvändigt för att systemet för domstolssamarbete – som möjligheten att begära förhandsavgörande enligt artikel 267 FEUF ger uttryck för – ska kunna fungera väl, eftersom denna möjlighet enligt domstolens fasta praxis endast kan användas av en domstol som uppfyller bland annat detta krav på oberoende Domstolen erinrar således om att begreppet oberoende ställning omfattar två aspekter.
Den första aspekten, som är en yttre aspekt, förutsätter att det aktuella organet fullgör sina uppgifter helt självständigt, utan att vara underställt någon annan och utan att ta emot order eller instruktioner från något håll och att det således är skyddat mot yttre inblandning eller påtryckningar som kan äventyra dess ledamöters oberoende prövning och påverka deras avgöranden. I detta hänseende utgör den omständigheten att ledamöterna i den aktuella instansen är oavsättliga en garanti som är grundläggande för domarnas oberoende, eftersom den syftar till att skydda integriteten hos dem som har till uppgift att döma.
Principen om domares oavsättlighet, vilken är av absolut grundläggande betydelse, kräver i synnerhet att domarna kan kvarstå i tjänst så länge som de inte uppnått obligatorisk pensionsålder eller fram till dess att deras förordnande löper ut då de tjänstgör enligt ett visstidsförordnande. Denna princip är inte absolut, men avsteg från principen får göras endast om det kan anses motiverat utifrån legitima och tvingande skäl, dock med iakttagande av proportionalitetsprincipen. Således är det vedertaget att domare får skiljas från sin tjänst om de har visat sig vara olämpliga att inneha tjänsten på grund av arbetsoförmåga eller på grund av att de grovt åsidosatt sina tjänsteåligganden, varvid förfarandet ska genomföras enligt adekvata handläggningsregler. Garantin för att ledamöterna i en domstol ska vara oavsättliga kräver således att de fall där det aktuella organets ledamöter får skiljas från sina tjänster ska vara särskilt reglerade genom uttryckliga lagbestämmelser som erbjuder mer omfattande garantier än dem som gäller enligt allmänna förvaltningsrättsliga och arbetsrättsliga bestämmelser vid entlediganden som utgör missbruk.
Den andra aspekten av begreppet oberoende ställning, som är en inre aspekt, hänger samman med begreppet opartiskhet och innebär att organet ska hålla samma avstånd i förhållande till parterna i ärendet och till parternas respektive intressen med avseende på saken i ärendet. Denna aspekt förutsätter att kravet på objektivitet iakttas och att det inte finns något annat intresse i ärendets utgång än en strikt tillämpning av rättsreglerna. Således innebär begreppet oberoende ställning framför allt att det aktuella organet ska vara utomstående i förhållande till den myndighet som fattat det omtvistade beslutet. Dessa garantier för oberoende och opartiskhet förutsätter att det finns regler – särskilt vad gäller organets sammansättning, hur ledamöterna utnämns, längden på deras förordnanden, de grunder på vilka ledamöterna kan avstå från att delta i ett avgörande, grunderna för vad som utgör jäv och de grunder med stöd av vilka ledamöterna får avsättas – som utesluter allt rimligt tvivel som enskilda skulle kunna hysa beträffande organets okänslighet för påverkan av yttre omständigheter och dess neutralitet i förhållande till motstående intressen.
Vad beträffar USK, konstaterar domstolen att det i denna nämnds förfaranderegler om antidopning anges att dess ledamöter ska vara oberoende när de fullgör sina uppgifter och att de omfattas av principen om opartiskhet. Enligt ADBG (
5
) utses emellertid USK:s ledamöter av förbundsministern för konst, kultur, offentlig förvaltning och idrott för ett mandat på fyra år som kan förnyas och återkallas i förtid om det föreligger ”synnerliga skäl”, utan att detta begrepp definieras i nationell lagstiftning. I synnerhet säkerställs det inte genom någon särskild bestämmelse att USK:s ledamöter är oavsättliga. Beslutet att avsätta USK:s ledamöter fattas dessutom endast av förbundsministern för konst, kultur, offentlig förvaltning och idrott, det vill säga en verkställande ledamot, utan att exakta kriterier eller garantier har fastställts i förväg.
Domstolen drar av detta slutsatsen att den tillämpliga nationella lagstiftningen inte garanterar att USK:s ledamöter inte kan utsättas för några direkta eller indirekta yttre påtryckningar som kan ge upphov till tvivel om deras oberoende. Detta innebär att detta organ inte uppfyller det krav på oberoende som är utmärkande för en domstol, sett ur sin externa aspekt. USK kan följaktligen inte anses utgöra en ”domstol”, i den mening som avses i artikel 267 FEUF.
Domstolen preciserar emellertid att denna omständighet inte befriar USK från skyldigheten att säkerställa tillämpningen av unionsrätten när den fattar sina beslut och, om det behövs, att underlåta att tillämpa nationella bestämmelser som förefaller strida mot bestämmelser i unionsrätten som har direkt effekt. Sådana skyldigheter åvilar nämligen samtliga behöriga nationella myndigheter och inte enbart domstolarna.
Domstolen påpekar dessutom att det av de uppgifter som den har tillgång till framgår att klaganden lämnat in ett klagomål till Österreichische Datenschutzbehörde (den österrikiska dataskyddsmyndigheten) om åsidosättande av detta skydd, med tillämpning av artikel 77.1 i dataskyddsförordningen. Detta organ antog ett avslagsbeslut som har överklagats till Bundesverwaltungsgericht (Federala förvaltningsdomstolen, Österrike) i enlighet med artikel 78.1 i dataskyddsförordningen. (
6
) Det målet har vilandeförklarats i avvaktan på domstolens svar på de frågor som ställts i förevarande mål.
(
1
)	International Association of Athletics Federations (Internationella friidrottsförbundet) har antagit tävlingsregler för åren 2014–2015 och antidopningsregler år 2017.
(
2
)	Närmare bestämt med artikel 5.1 a och c, artikel 6.3 samt artiklarna 9 och 10 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2016/679 av den 27 april 2016 om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter och om det fria flödet av sådana uppgifter och om upphävande av direktiv 95/46/EG (allmän dataskyddsförordning) (EUT L 119, 2016, s. 1) (nedan kallad dataskyddsförordningen).
(
3
)	I sin bedömning hänvisade domstolen särskilt till domen av den 21 januari 2020, Banco de Santander (C‑274/14, EU:C:2020:17), och domen av den 3 maj 2022, CityRail (C‑453/20, EU:C:2022:341).
(
4
)	Anti-Doping-Bundesgesetz 2021 (2021 års federala lag om antidopning) av den 23 december 2020 (BGBl. I, 152/2020) (nedan kallad ADBG).
(
5
)	Enligt 8 § punkt 3ADBG.
(
6
)	Se, för ett liknande resonemang, dom av den 7 december 2023, SCHUFA Holding (Skuldsanering) (C‑26/22 och C‑64/22, EU:C:2023:958, punkterna 52 och 70).