62003CC0199_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
I – Inledning
1. Genom ansökan av den 13 maj 2003 har Irland enligt artikel 230 EG yrkat ogiltigförklaring av kommissionens beslut K(2003) 99 av den 27 februari 2003 om minskning av stödet från Europeiska socialfonden (nedan kallad ESF) för tre verksamhetsprogram avseende utveckling av mänskliga resurser, turism respektive industriell utveckling (nedan kallat det ifrågasatta beslutet).
II – Tillämpliga bestämmelser
2. I artikel 4.1 i rådets förordning (EEG) nr 2052/88 av den 24 juni 1988 om strukturfondernas uppgifter och effektivitet samt om samordning av deras verksamheter dels inbördes, dels med Europeiska investeringsbankens och andra befintliga finansieringsorgans verksamheter,(2) ändrad genom rådets förordning (EEG) nr 2081/93 av den 20 juli 1993(3) (nedan kallad förordning nr 2052/88), anges följande:
”Gemenskapens åtgärder skall vara sådana att de kompletterar eller bidrar till motsvarande nationella åtgärder. De skall fastställas i nära samarbete mellan kommissionen, berörd medlemsstat, de behöriga myndigheterna och finansieringsorganen samt – inom ramen för varje medlemsstats nationella bestämmelser och praxis – de ekonomiska och sociala parter som utses av medlemsstaten på nationell, regional, lokal eller annan nivå, och alla parter skall delta som partners med ett gemensamt mål. Detta samrådsförfarande kallas fortsättningsvis ’partnerskapet’. Partnerskapet skall omfatta förberedelsen och finansieringen liksom förhandsbedömningen, övervakningen och utvärderingen av verksamheterna.
Partnerskapet skall genomföras i överensstämmelse med respektive parts institutionella, juridiska och finansiella befogenheter.”
3. I artikel 13.3 i samma förordning fastställs därefter det maximala taket för det gemenskapsstöd som beviljas av de olika strukturfonderna till 75 procent av de offentliga utgifterna för de åtgärder som utförs i de regioner som är berättigade till stöd enligt ”mål 1”(4) . Under programperioden åren 1994–1999 var Irland berättigat till den typen av stöd.
4. Av betydelse här är dessutom rådets förordning (EEG) nr 4253/88 av den 19 december 1988,(5) ändrad genom rådets förordning (EEG) nr 2082/93 av den 20 juli 1993(6) (nedan kallad förordning nr 4253/88), om tillämpningsföreskrifter för förordning nr 2052/88 om samordningen av de olika strukturfondernas verksamheter dels inbördes, dels med Europeiska investeringsbankens och andra befintliga finansieringsorgans verksamheter.
5. I artikel 17.2 i denna förordning föreskrivs följande:
”De finansiella bidragen från fonderna skall beräknas i förhållande antingen till den totala stödberättigade kostnaden av, eller den totala offentliga eller motsvarande stödberättigade utgiften (på nationell, regional eller lokal nivå och på gemenskapsnivå) för varje åtgärd (åtgärdsprogram, stödordning, globalt stöd, projekt, tekniskt bistånd, undersökning).”
6. I avdelning VI i förordningen (”Finansiella bestämmelser”) fastställs vidare bestämmelser om finansiell kontroll (artikel 23) och om reduktion, suspension och upphävande av stöd (artikel 24).
7. I artikel 23 föreskrivs följande:
”1. För att garantera fullbordandet av de verksamheter som genomförs av offentliga eller privata entreprenörer skall medlemsstaterna vidta nödvändiga åtgärder för att genomföra verksamheterna, nämligen
– att regelbundet kontrollera att de verksamheter som finansieras av gemenskapen har genomförts korrekt,
– att förhindra överträdelser och vidta sanktioner mot sådana,
– att återkräva medel som förlorats till följd av överträdelse eller försummelse. Utom i fall när medlemsstaten, förmedlaren eller entreprenören lägger fram bevis för att de var oskyldiga till överträdelsen eller försummelsen skall medlemsstaterna vara skyldiga att återbetala felaktigt utbetalade belopp. ...
Medlemsstaterna skall informera kommissionen om de åtgärder som de vidtar i detta syfte och särskilt anmäla till kommissionen en beskrivning av de administrations- och kontrollsystem som inrättas för att se till att verksamheterna genomförs effektivt. De skall regelbundet informera kommissionen om hur de administrativa och rättsliga förfarandena framskrider. Medlemsstaterna skall upprätta lämpliga nationella kontrollrapporter för de åtgärder som omfattas av programmet eller om andra berörda verksamheter och hålla dem tillgängliga för kommissionen.
...
2. Utan att det påverkar de kontroller som utförs av medlemsstaterna i enlighet med nationell lagstiftning och administrativa bestämmelser och utan att det påverkar bestämmelserna i artikel 206 i fördraget eller någon inspektion som utförs enligt artikel 209 c i fördraget får kommissionens tjänstemän eller andra företrädare utföra kontroller på platsen, inklusive stickprovskontroller, beträffande verksamheter som finansieras av strukturfonderna och av deras förvaltnings- och kontrollsystem.
Innan kommissionen genomför kontroller på platsen skall den underrätta den berörda medlemsstaten i syfte att få all nödvändig hjälp. Om kommissionen utför kontroller på platsen utan att varsla om det skall dessa följa de överenskommelser som sluts i enlighet med bestämmelserna i finansförordningen inom ramen för partnerskapet. Medlemsstatens tjänstemän eller andra företrädare får delta i sådana kontroller.
Kommissionen får begära att den berörda medlemsstaten utför en kontroll på platsen för att kontrollera att ansökan om utbetalning är formellt riktig. Kommissionens tjänstemän eller andra företrädare får delta i sådana kontroller på platsen och skall delta om den berörda medlemsstaten begär det.
Kommissionen skall se till att varje kontroll som den utför genomförs på ett samordnat sätt för att undvika upprepade kontroller av en verksamhet under samma period. Den berörda medlemsstaten och kommissionen skall omedelbart utbyta all relevant information om resultaten av de utförda kontrollerna.
3. Under en period om tre år efter den sista betalningen till en verksamhet skall det ansvariga organet eller myndigheten för kommissionen hålla tillgänglig all dokumentation om utgifter och kontroller av verksamheten.”
8. I artikel 24 anges följande:
”1. Om en verksamhet eller åtgärd inte förefaller berättigad till vare sig en del av eller hela det tilldelade stödet skall kommissionen genomföra en lämplig granskning av fallet inom ramen för partnerskapet och särskilt begära att medlemsstaten eller de myndigheter som den utser att genomföra åtgärden framlägger sina kommentarer inom en fastställd tidsgräns.
2. Efter granskningen får kommissionen reducera eller suspendera stödet till den berörda verksamheten eller åtgärden om granskningen visar någon överträdelse eller väsentlig förändring som påverkar villkoren för att genomföra verksamheten eller åtgärden och för vilken man inte ansökt om kommissionens godkännande.
3. Varje belopp som erhållits felaktigt och återtas skall återbetalas till kommissionen.
…”
9. Det skall härefter hänvisas till kommissionens förordning (EG) nr 2064/97 av den 15 oktober 1997 om fastställande av närmare bestämmelser för genomförandet av rådets förordning (EEG) nr 4253/88 i fråga om medlemsstaternas finansiella kontroll av verksamhet som samfinansieras av strukturfonderna(7) (nedan kallad förordning nr 2064/97).
10. Särskilt föreskrivs i artikel 2.1 c i denna förordning att medlemsstaternas administrations- och kontrollsystem skall ”kunna tillhandahålla en tillfred[s]ställande verifieringskedja”, det vill säga en klar och tydlig linje som gör det möjligt att ”följa uppgifterna från den tidpunkt då de införs i ett system för administration och intern kontroll till dess att de avförs därifrån”(8) .
11. Enligt artikel 2.2 i förordningen skall en verifieringskedja anses vara tillfredsställande, när den medger
”a) avstämning mellan de totalbelopp som avgivits till kommissionen och redovisningen av de enskilda utgifterna och därtill hörande verifikat på olika nivåer i administrationen och hos slutliga stödmottagare, och
b) verifiering av fördelning och transfereringar av tillgängliga gemenskapsmedel och nationella medel”.
12. Slutligen är det nödvändigt att nämna kommissionens förordning (EEG) nr 1866/90 av den 2 juli 1990(9) om förfarandet vid användningen av ecu i strukturfondernas budget (nedan kallad förordning nr 1866/90). I artikel 5.2 i förordningen föreskrivs, såvitt är av betydelse här, följande:
”Medlemsstater som ger in sin utgiftsredovisning i ecu skall räkna om utgiftsbeloppen till ecu genom att tillämpa den kurs som gäller för den månad under vilken utgiften bokfördes hos de organ som ansvarar för programmens finansiella förvaltning. I detta syfte skall kommissionen varje månad informera medlemsstaterna om den tillämpliga kursen.”
III – Bakgrund och förfarande
13. Genom beslut 94/626/EG av den 13 juli 1994 fastställde kommissionen ramen för gemenskapsstöd för gemenskapens strukturåtgärder i de områden i Irland som berörs av mål 1, det vill säga hela Irland,(10) avseende verksamhetsperioden den 1 januari 1994–31 december 1999.
14. Med tillämpning av detta beslut och genom tre olika beslut beviljade kommissionen år 1994, såvitt är av intresse här, finansiellt stöd från ESF för verksamhetsprogram avseende utveckling av mänskliga resurser,(11) turism(12) respektive industriell utveckling(13) till ett totalt belopp motsvarande 1 897 206 226 euro.
15. Department of Enterprise, Trade and Employment (nedan kallad DETE) var den administrativa myndighet som i Irland fick i uppdrag att genomföra de projekt som samfinansierades av ESF.
16. Under perioden den 6–10 november och den 4–6 december 2000 utförde kommissionen, i den mening som avses i artikel 23.2 i förordning nr 4253/88, kontroller på platsen och undersökningar i Dublin avseende verksamheter som samfinansierats av ESF under åren 1994–1998. Dessa kontroller avsåg särskilt den verksamhet som utförts av National Training and Development Institute (nedan kallat NTDI) och Central Remedial Clinic, som båda bedrev verksamhet under National Rehabilitation Boards ansvar. Vid dessa undersökningar kontrollerade kommissionen dessutom den ”verifieringskedja” som DETE tillhandahöll för att granska huruvida det belopp som kommissionen utbetalat motsvarade det belopp som begärts av de olika slutliga stödmottagare som deltog i de tre verksamhetsprogrammen i fråga.
17. Efter dessa granskningar konstaterade kommissionen vissa oegentligheter i ansökningarna om finansiellt stöd från ESF avseende de tre verksamhetsprogrammen.
18. Kommissionen påpekade särskilt följande:
a) NTDI hade inte – inom ramen för verksamhetsprogrammet avseende utvecklingen av mänskliga resurser – uppgivit alla faktiskt tillgängliga nationella resurser, utan endast resurser upp till ett belopp motsvarande 25 procent av den totala finansieringskostnaden, det vill säga upp till den lägsta möjliga procentandelen för stöd genom nationella medel som krävs för att berättiga till samfinansiering av ESF enligt reglerna för ”mål 1”. Denna oegentlighet hade därför lett till ett alltför högt krav på gemenskapsstöd till projektet.
b) DETE hade – efter att korrekt ha tillämpat omräkningen till ecu enligt artikel 5.2 i förordning nr 1866/90 – justerat de belopp som erhölls efter denna räkneoperation och överfört en del av de icke samfinansierade offentliga utgifterna till de utgifter som samfinansierades. På så sätt hade DETE maximerat
stödet från ESF som ursprungligen föreskrivits för de tre verksamhetsprogrammen och följaktligen framställt alltför höga krav på samfinansiering.
c) De ovannämnda oegentligheterna hade båda – beträffande de transaktioner som utförts av NTDI respektive DETE – medfört ändringar i ”verifieringskedjan”, eftersom de inte gav möjlighet att kontrollera huruvida de utgifter som man ådragit sig motsvarade den begärda finansieringen.
19. På grundval av dessa granskningar upprättade kommissionen en revisionsrapport – varav kopia sändes till de irländska myndigheterna den 13 februari 2001 – och anmodade DETA att yttra sig över denna.
20. Efter att ha undersökt de i den ovannämnda rapporten påstådda oegentligheterna svarade DETE, genom skrivelse av den 20 december 2001, på kommissionens kritik.
21. Några nya omständigheter framkom enligt kommissionen inte av dessa undersökningar varför den inledde förfarandet enligt artikel 24 i förordning nr 4253/88. Genom skrivelse av den 28 februari 2002 delgav kommissionen de irländska myndigheterna sitt beslut och anmodade dem att framlägga sina kommentarer.
22. Genom skrivelse av den 18 juni 2002, vilken kompletterades med skrivelsen av den 25 juni 2002, påpekade DETE följande:
a) De ursprungliga ansökningar om samfinansiering av ESF som NTDI ingivit överensstämde inte med ESF:s praxis och de hade på grund härav, efter noggrann granskning åtminstone vad gäller åren 1998 och 1997, omformulerats. Det hade däremot inte varit möjligt att med samma exakthet genomföra en sådan granskning för de år som föregick år 1997, framför allt på grund av att NTDI:s budgetdatasystem hade ändrats, vilket hade lett till att flera uppgifter gått förlorade. Irland hade, för att rekonstruera den finansiella ramen för åren 1994–1996, följaktligen använt extrapolation som således gjorde det möjligt att fastställa att finansieringen som beviljats skett på ett korrekt sätt.
b) Även om DETE:s metod för att justera ansökningarna om samfinansiering av ESF inte var lämplig ledde den dock inte till någon felaktig eller alltför omfattande gemenskapsfinansiering.
c) De irländska myndigheternas granskningar hade visat att samtliga ansökningar om finansiering motsvarade stödberättigade utgifter och på så sätt hade de oavsiktliga förändringar i ”verifieringskedjan” som kommissionen konstaterat avhjälpts.
23. Den 27 februari 2003 antog kommissionen slutligen, efter att ha undersökt de irländska myndigheternas svar, det ifrågasatta beslutet genom vilket den, på grundval av de oegentligheter som konstaterats vid genomförandet av de berörda projekten och i ansökningarna om finansiering av dessa, minskade det av ESF beviljade totala stödbeloppet för de tre verksamhetsprogrammen med 15 614 261 euro.
24. Genom talan som väcktes den 13 maj 2003 har Irland yrkat att det ifrågasatta beslutet skall ogiltigförklaras och att kommissionen skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Kommissionen har självklart bestridit dessa yrkanden och yrkat att talan skall ogillas i sin helhet och att sökanden skall förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.
25. Efter det att det skriftliga förfarandet hade avslutats, under vilket en replik och en duplik även ingavs, hördes parterna vid förhandlingen den 13 januari 2005.
IV – Rättslig bedömning
1) Huruvida det har gjorts en uppenbart oriktig bedömning
26. Genom sin första grund för talan har den irländska regeringen hävdat att kommissionen, genom att tillämpa den finansiella korrigeringen i fråga, gjorde en uppenbart oriktig bedömning av de faktiska och rättsliga omständigheterna.
27. Den irländska regeringen har särskilt gjort gällande att de påstådda oegentligheter som kommissionen konstaterade i själva verket är fel av rent ”teknisk” eller ”processuell” karaktär, som inte har haft någon väsentlig inverkan på gemenskapens budget. Dessa ”försummelser” bör med andra ord inte likställas med sådana ”oegentligheter” i egentlig mening som kan motivera en minskning av gemenskapsstödet.
28. De irländska myndigheterna har slutligen påpekat att kommissionen på ett oberättigat sätt vägrade att ta hänsyn till de förklaringar och ändringsberäkningar som de lämnade och som avsåg att visa att de konstaterade oegentligheterna inte hade lett till någon alltför omfattande eller felaktig finansiering från ESF.
29. Jag skall genast påpeka att jag anser att den irländska regeringens argument inte är övertygande.
30. Kommissionen beslutade nämligen att minska det finansiella stödet från ESF på grundval av en revisionsrapport,(14) i vilken, såsom jag tidigare har nämnt, det påpekades tre typer av oegentligheter vid genomförandet av verksamhetsprogrammen (ovan punkt 17). Varken under det administrativa förfarandet eller vid domstolen har dock de irländska myndigheterna bestridit det förhållandet att dessa oegentligheter var för handen eller att de hade en systematisk karaktär, utan de har endast försökt visa att deras ekonomiska inverkan var begränsad.
31. Det kan således anses att den irländska regeringen har godtagit resultaten av kommissionens granskningar. Det är i vart fall klart att kommissionen inte begick något fel när den fastställde att det förelåg systematiska brister vid genomförandet av de ovannämnda programmen. Dessa brister har, vilket jag upprepar, uttryckligen erkänts av de irländska myndigheterna.
32. Såsom domstolen flera gånger har erinrat om gäller att så snart kommissionen upptäcker att oegentligheter förekommer i en medlemsstats förvaltning av gemenskapsmedel, ” måste
den göra korrigeringar i de räkenskaper som denna stat lagt fram”(15) . Dessutom krävs detta uttryckligen genom den princip om ”sund ekonomisk förvaltning” som anges i artikel 274 EG och, mer specifikt, i artikel 24 i förordning nr 4253/88, vilken reglerar ”reduktion, suspension och upphävande” av stöd i fall av oegentligheter.
33. Den irländska regeringen har dock koncentrerat sitt försvar på den påstått ”tekniska” karaktären hos de ifrågavarande bristerna. Eftersom bristerna inte har orsakat någon ekonomisk skada för ESF kan man, enligt dess uppfattning, i detta avseende inte tala om oegentligheter i den mening som avses i artikel 24 i förordning nr 4253/88.
34. Utan att det är nödvändigt att undersöka Irlands argument om den begränsade omfattningen av dess ”försummelser”, vilka argument för övrigt i huvudsak består av rent faktiska bedömningar, räcker det enligt min mening att påpeka att den föreslagna tolkningen av artikel 24 inte har något stöd i artikelns lydelse eller i syftet med denna.
35. I den ifrågavarande bestämmelsen föreskrivs nämligen att kommissionen kan reducera, suspendera eller upphäva gemenskapsstöd i fall av ”överträdelse eller väsentlig förändring som påverkar villkoren för att genomföra verksamheten eller åtgärden och för vilken man inte ansökt om kommissionens godkännande”. I bestämmelsen görs det i detta avseende däremot ingen skillnad beroende på det ”ekonomiska värdet” av oegentligheten eller ändringen i fråga.
36. Det är dessutom känt, och också bekräftat i gemenskapens omfattande rättspraxis på området,(16) att även brister eller bristfälligheter (till exempel i förfaranden för förvaltning och kontroll av medel) som inte har en bestämd ekonomisk inverkan allvarligt kan skada Europeiska unionens ekonomiska intressen och respekten för gemenskapsrätten. På grund härav motiverar de att kommissionen tillämpar finansiella korrigeringar. Detta gäller särskilt när det, såsom i förevarande fall, handlar om systematiska åsidosättanden av relevanta bestämmelser, som bland annat oriktiga redovisningar och korrigeringar i efterhand av utgifter som kan samfinansieras och som inte kan samfinansieras och vilka som sådana kan äventyra insynen i penningflödena och ett korrekt genomförande av transaktionerna och således slutligen den korrekta finansieringen av hela systemet.
37. Den irländska regeringen har slutligen gjort gällande att kommissionen felaktigt vägrade att ta hänsyn till att de irländska myndigheterna år 2001, som svar på den kritik som väcktes mot dem i revisionsrapporten, korrigerade sina ansökningar om finansiering för de tre verksamhetsprogrammen. Dessa korrigeringar var i huvudsak avsedda att visa att de oegentligheter som kommissionen fastställde inte hade medfört att något felaktigt eller alltför högt krav på finansiering ställts, eftersom deras belopp inte hade överstigit den maximala gränsen för samfinansiering av ESF (i förevarande fall 75 procent).
38. Bortsett från frågan huruvida de irländska myndigheternas beräkningar är tillförlitliga(17) hade kommissionen enligt min mening fog för att svara att dessa korrigeringar inte kunde beaktas eftersom de inte hade lämnats in inom fristen. Eftersom det i dessa korrigeringar hade fastställts utgifter och/eller nationella medel för samfinansiering som inte hade uppgivits tidigare innebar de med nödvändighet en omläggning av ESF:s åtaganden, vilka hade fastställts på grundval av de irländska myndigheternas årliga redovisningar under programperioden 1994–1999. Som tydligt framgår av den relevanta lagstiftningen(18) kunde någon ändring dock inte ske i finansieringsplanerna efter den 31 december 1999, som var den sista fristen för att utnyttja gemenskapens finansiering inom ramen för de ifrågavarande tre verksamhetsprogrammen. Med andra ord var finansieringsplanerna efter denna dag definitivt avslutade och kunde inte längre ändras för att hänsyn eventuellt skulle tas till Irlands korrigeringar.
39. Mot bakgrund av ovanstående överväganden kan enligt min mening slutsatsen dras att kommissionen inte gjorde någon uppenbart oriktig bedömning när den minskade det ifrågavarande finansiella stödet från ESF och att talan därför inte kan vinna bifall på den första grunden.
2) Huruvida rättsregler om tillämpning av fördraget har åsidosatts
40. Genom sin andra grund för talan har den irländska regeringen gjort gällande att tre bestämmelser i sekundärrätten rörande strukturfonderna har åsidosatts.
41. a) För det första har den irländska regeringen hävdat att kommissionen åsidosatte artikel 23.1 i förordning nr 4253/88, eftersom
– kommissionen i strid med denna bestämmelse inte antog de genomförandeåtgärder som krävs på området för finansiell kontroll senast dagen för förordningens ikraftträdande (den 3 augusti 1993), utan först i april 1997, genom förordning nr 2064/97,
– i det ifrågasatta beslutet tillämpas förordning nr 2064/97, och särskilt begreppet verifieringskedja i artikel 2 i förordningen, retroaktivt på projekt för samfinansiering av ESF för åren 1994–1997, trots att detta begrepp vid tidpunkten för de faktiska omständigheterna i målet ännu inte klart fastställts (ovan punkt 10).
42. På den första punkten instämmer jag dock i kommissionens uppfattning när den hävdar att det försenade antagandet av bestämmelser för genomförandet av förordning nr 4253/88 endast kunde påtalas genom en passivitetstalan i enlighet med artikel 232 EG eller, på sin höjd, genom att inom två månader från dess antagande angripa förordning nr 2064/97 genom en talan om ogiltigförklaring i enlighet med artikel 230 EG. Förseningen i fråga kan däremot inte göras gällande i samband med en talan som, såsom i förevarande fall, syftar till ogiltigförklaring av ett beslut om minskning av gemenskapsstöd.
43. Vad avser påståendet att förordning nr 2064/97 tillämpats retroaktivt vill jag framför allt påpeka att det i det ifrågasatta beslutet inte hänvisas till någon bestämmelse i denna förordning.
44. Vad vidare särskilt avser begreppet tillfredsställande verifieringskedja påpekar jag att även om detta begrepp formaliserades först år 1997 innebär detta inte att en medlemsstat före detta datum kunde genomföra verksamhetsprogram som samfinansierats av strukturfonder utan att ange en klar och tydlig linje som gjorde det möjligt att ”följa uppgifterna från den tidpunkt då de införs i ett system för administration och intern kontroll till dess att de avförs därifrån”(19) och således att bedöma den korrekta ekonomiska förvaltningen av projekten i fråga. Det ansågs nämligen redan före april 1997, såsom framgår av punkt 16 i det ifrågasatta beslutet, att varje system som inte ger möjlighet att göra en avstämning mellan de samlade belopp som uppgivits för kommissionen och de enskilda dokument som verifierar utgifterna och som inte ger möjlighet att kontrollera samtliga penningflöden som avser beviljandet av gemenskapsstödet strider mot artiklarna 4.1 och 13.3 i förordning nr 2052/88 samt mot artikel 17.2 i förordning nr 4253/88.
45. Med andra ord krävde samtliga dessa bestämmelser som var i kraft före år 1997 att medlemsstaten skulle säkerställa att de faktiska utgifterna inom ramen för projekt som samfinansierats av strukturfonder exakt överensstämde med ansökningarna om gemenskapsstöd. Dessa bestämmelser var ensamma tillräckliga för att sanktionsåtgärder skulle kunna vidtas mot de oegentligheter som de irländska myndigheterna gjort sig skyldiga till.
46. b) För det andra åsidosatte kommissionen, enligt den irländska regeringen, artikel 24.1 och 24.2 i förordning nr 4253/88, eftersom
– kommissionen inte tillräckligt undersökte alla omständigheter i ärendet och särskilt inte tog hänsyn till de korrigeringar som gjordes i ansökningarna om gemenskapsstöd,
– de konstaterade oegentligheterna inte var så allvarliga att de motiverade en minskning av det finansiella stödet.
47. Enligt min mening är detta argument emellertid endast en upprepning av vad den irländska regeringen har hävdat i sin första grund för talan i fråga om inverkan av de oegentligheter som den kritiserats för. På grund härav hänvisar jag till redan framförda överväganden på denna punkt (ovan punkterna 29–32).
48. c) Irland har slutligen hävdat att kommissionen åsidosatte principen om partnerskap i artikel 4.1 i förordning nr 2052/88.
49. Jag måste dock påpeka att sökanden inte på något sätt har motiverat denna anmärkning. I likhet med kommissionen anser jag således att anmärkningen inte kan upptas till prövning, eftersom den strider mot artikel 21 i domstolens stadga och artikel 40 i rättegångsreglerna, enligt vilka en ansökan alltid skall innehålla en kort framställning av grunderna för talan, detta för att svaranden skall kunna förbereda sitt försvar och domstolen skall kunna utöva sin prövningsrätt.(20)
50. Mot bakgrund av ovanstående anser jag således att i den del talan kan prövas på den andra grunden skall den lämnas utan bifall.
3) Huruvida proportionalitetsprincipen har åsidosatts
51. Genom sin tredje grund för talan har Irland gjort gällande att kommissionen åsidosatte proportionalitetsprincipen, eftersom den minskade stödet från ESF medan den kunde ha antagit ett mindre restriktivt synsätt genom att godta de irländska myndigheternas förklaringar och korrigeringar, som avsåg att visa de ifrågavarande bristernas rent ”tekniska” karaktär och begränsade verkan. Kommissionen borde dessutom ha tagit hänsyn till arten av stödmottagare, eftersom NTDI är ett organ utan vinstsyfte, och till att de tre verksamhetsprogrammen alltid hade bedrivits effektivt och helt i enlighet med alla väsentliga villkor som uppställs i gemenskapsrätten.
52. I detta avseende noterar jag framför allt att den irländska regeringen även i detta fall till stor del endast på nytt framlagt de argument som redan framförts i den första grunden för talan, avseende karaktären och omfattningen av de ”fel” den begått vid förvaltningen och genomförandet av programmen. Jag har dock redan uttalat mig i denna fråga (ovan punkterna 28–32).
53. Vad därefter mer specifikt avser iakttagandet av proportionalitetsprincipen är det enligt min mening lämpligt att erinra om att enligt fast rättspraxis är de minskningar av gemenskapsstöd som har ”direkt samband med de oegentligheter som framkom och ... [som] har till syfte att hindra att olagliga eller onödiga utgifter ersätts”(21) förenliga med denna princip.
54. Det framgår klart av det ifrågasatta beslutet att den minskning som tillämpats i förevarande fall exakt motsvarar de belopp av gemenskapsstöd som, enligt kommissionens beräkningar, har påverkats av de oegentligheter som konstaterats och som, vilket jag än en gång upprepar, inte har bestridits av den irländska regeringen.
55. Jag anser därför att talan inte heller kan bifallas på den tredje grunden.
4) Huruvida principen om skydd för berättigade förväntningar och rättssäkerhetsprincipen har åsidosatts
56. Genom sin fjärde och sista grund för talan har den irländska regeringen hävdat att kommissionen vid kontakter under år 2001 och år 2002, efter de kontroller den utfört, begärde att de irländska myndigheterna skulle granska de ansökningar om finansiering som berördes av de ovannämnda undersökningarna. Detta medförde enligt den irländska regeringen att berättigade förväntningar uppstod på att kommissionen skulle godta de begärda förklaringarna och ändringsberäkningarna och inte minska stödet från ESF. Dessa berättigade förväntningar hade dessutom förstärkts av kommissionens annorlunda och mindre restriktiva synsätt vid bedömningen av redovisningspraxis inom ramen för tidigare kontroller av genomförandet av program som finansierats av ESF i Irland.
57. Genom att svika dessa förhoppningar har kommissionen, enligt den irländska regeringen, även åsidosatt rättssäkerhetsprincipen. Denna princip har enligt denna regering åsidosatts ytterligare av att det i det ifrågasatta beslutet tillämpades regler som inte föreskrevs i de bestämmelser som var i kraft vid tidpunkten för de faktiska omständigheterna i målet, genom att det särskilt hävdades att ESF:s räkenskaper var definitivt avslutade den 31 december 1999 och att någon rättelse eller korrigering således inte kunde ske efter denna dag.
58. Jag erinrar framför allt om att enligt gemenskapens rättspraxis kan principen om skydd för berättigade förväntningar åberopas av den som ”befinner sig i en situation av vilken det framgår att gemenskapsadministrationen, genom att ge tydliga försäkringar, har väckt grundade förhoppningar”(22) hos denne.
59. De handlingar som den irländska regeringen har hänvisat till utvisar inte någon typ av försäkran från kommissionens sida om att det inte förelåg några oegentligheter i ifrågavarande finansrutiner och redovisningspraxis och/eller att en minskning av gemenskapsstödet inte skulle tillämpas. Tvärtom hade kommissionen redan i den ovannämnda revisionsrapporten entydigt dragit slutsatsen att de konstaterade oegentligheterna hade lett till ett alltför högt krav på samfinansiering av ESF, som borde ha blivit föremål för en finansiell korrigering.
60. Jag utesluter vidare att någon berättigad förväntning, såsom däremot den irländska regeringen tycks föreslå, kan anses föreligga på grund av att kommissionen under tidigare kontroller i Irland inte har konstaterat några oegentligheter i förvaltningen av stöd från ESF. Domstolen har nämligen vid flera tillfällen fastslagit ”att om kommissionen har accepterat vissa oegentligheter av billighetsskäl, kan den berörda medlemsstaten inte kräva att oegentligheter som begåtts under påföljande räkenskapsår skall behandlas på samma sätt, med stöd av rättssäkerhetsprincipen eller principen om skydd för berättigade förväntningar”.(23) Detta gäller i ännu högre grad de fall då kommissionen inte tidigare har upptäckt den typ av oegentligheter som är i fråga.(24)
61. Jag anser därför inte att kommissionen genom det ifrågasatta beslutet har åsidosatt principen om skydd för berättigade förväntningar.
62. Vad slutligen avser rättssäkerhetsprincipen erinrar jag om att tillämpningen av den kräver att ”[de relevanta] rättsregler[na] skall vara klara och precisa” och att den ”syftar till att säkerställa förutsebarheten rörande de situationer och rättsliga relationer som omfattas av gemenskapsrätten”.(25) Jag ser emellertid inte hur denna princip skulle ha kunnat åsidosättas i förevarande fall, eftersom det, såsom jag tidigare har påpekat, i gällande lagstiftning klart föreskrevs dels en möjlighet att minska det finansiella stödet i fall av oegentligheter av den typ som kommissionen i det aktuella fallet konstaterat i förvaltningen av strukturfonderna (ovan punkterna 30–36, 44 och 45), dels att någon ändring av finansieringsplanerna inte kunde ske efter den 31 december 1999, eftersom, såsom sagts i punkt 38, dessa planer var definitivt avslutade.
63. Jag anser således att även den fjärde grunden är obefogad och att talan inte kan vinna bifall på denna grund utan skall ogillas i sin helhet.
V – Rättegångskostnader
64. Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. Eftersom kommissionen har yrkat att sökanden skall ersätta rättegångskostnaderna och mot bakgrund av vad ovan sagts om utgången av målet anser jag att yrkandet skall bifallas.
VI – Förslag till avgörande
Mot bakgrund av ovanstående överväganden föreslår jag därför att domstolen skall ogilla talan och förplikta Irland att ersätta rättegångskostnaderna.
(1) .
(2)
–	EGT L 185, s. 9. Denna förordning är inte längre i kraft och har ersatts av rådets förordning (EG) nr 1260/1999 av den 21 juni 1999 om allmänna bestämmelser för strukturfonderna (EGT L 161, s. 1).
(3)
–	EGT L 193, s. 5; svensk specialutgåva, område 14, volym 1, s. 17.
(4)
–	I artikel 1 i förordning nr 2052/88 definieras detta mål enligt följande: ”[a]tt främja utvecklingen och den strukturella anpassningen av regioner som utvecklas långsammare”.
(5)
–	EGT L 374, s. 1. Denna förordning är inte längre i kraft och har ersatts av rådets förordning (EG) nr 1260/1999 av den 21 juni 1999 om allmänna bestämmelser för strukturfonderna (EGT L 161, s. 1).
(6)
–	EGT L 193, s. 20; svensk specialutgåva, område 14, volym 1, s. 30.
(7)
–	EGT L 290, s. 1. Denna förordning är inte längre i kraft och har ersatts av kommissionens förordning (EG) nr 438/2001 av den 2 mars 2001 om genomförandebestämmelser till rådets förordning (EG) nr 1260/1999 beträffande förvaltnings- och kontrollsystemen för stöd som beviljas inom ramen för strukturfonderna (EGT L 63, s. 21).
(8)
–	Detta är den definition av begreppet verifieringskedja som utarbetats av Europeiska gemenskapernas revisionsrätt (Ordbok för extern kontroll av offentliga finanser, Europeiska gemenskapernas revisionsrätt, år 1989).
(9)
–	EGT L 170, s. 36; svensk specialutgåva, område 3, volym 33, s. 32. Denna förordning är inte längre i kraft och har ersatts av kommissionens förordning (EG) nr 643/2000 av den 28 mars 2000 om eurons användning i strukturfondernas budget (EGT L 78, s. 4).
(10)
–	EGT L 250, s. 12.
(11)
–	K(94) 3226 av den 29 november 1994.
(12)
–	K(94) 1972 av den 29 juli 1994.
(13)
–	K(94) 2613 av den 15 november 1994.
(14)
–	Rapporten som bilagts det ifrågasatta beslutet återges i bilaga 4 till ansökan.
(15)
–	Dom av den 6 oktober 1993 i mål C-55/91, Italien mot kommissionen (REG 1993, s. I-4813), punkt 67. Min kursivering.
(16)
–	I gemenskapens rättspraxis har kommissionen tillerkänts befogenhet att minska eller dra in ett gemenskapsstöd, bland annat för det fall medel inte används i överensstämmelse med den allmänna principen om en ”god finansiell förvaltning” (se till exempel dom av den 15 september 1998 i mål T-142/97, Branco mot kommissionen, REG 1998, s. II-3567, punkt 66), för det fall ”informations- och lojalitetsplikt[en] gentemot kommissionen” åsidosätts (dom av den 11 mars 2003 i mål T-186/00, Conserve Italia mot kommissionen, REG 2003, s. II‑719, punkt 50) och för det fall de nationella kontrollsystemen är bristfälliga eller otillräckliga (se till exempel dom av den 18 september 2003 i mål C-346/00, Förenade kungariket mot kommissionen, REG 2003, s. I-9293, punkterna 35–37).
(17)
–	Jag noterar till exempel att dessa beräkningar för åren 1994–1996 utfördes med hjälp av extrapolation och inte på grundval av bestämda uppgifter.
(18)
–	Se Ramen för gemenskapsstöd 1994–1999: Irland–mål 1, punkt 19, första strecksatsen, bilagd kommissionens beslut 94/626, Riktlinjer för avslut av strukturfondernas åtgärder (1994–1999), SEK(1999) 1316 slutlig, punkt 6.1, och kommissionens beslut K(94) 3226, artikel 5, K(94) 1975, artikel 5, och K(94) 2613, artikel 6.
(19)
–	Europeiska gemenskapernas revisionsrätt, ovannämnda Ordbok för extern kontroll av offentliga finanser.
(20)
–	Se även förstainstansrättens dom av den 25 maj 2004 i mål T-154/01, Distilleria Palma mot kommissionen (REG 2004, s. II-0000), punkt 58, av den 5 mars 2003 i mål T‑293/01, Ineichen mot kommissionen (REGP 2003, s. I-A-83 och II-441), punkt 84, och av den 30 september 2003 i mål T-191/98, Atlantic Container Line m.fl. mot kommissionen (REG 2003, s. II-0000), punkt 281.
(21)
–	Förstainstansrättens dom av den 15 september 1998 i mål T-142/97, Banco mot kommissionen (REG 1998, s. II-3567), punkt 110. Domstolen har i fall av allvarliga oegentligheter fastställt en möjlighet att vidta sanktionsåtgärder mot stödmottagaren genom att ”stödet dras in helt, i stället för att sättas ned i förhållande till det belopp som motsvarar oegentligheten”, eftersom endast en sådan åtgärd kan ”skapa den avskräckande verkan som är nödvändig för en bra förvaltning” av gemenskapens medel (dom av den 24 januari 2002 i mål C-500/99 P, Conserve Italia, REG 2002, s. I-867, punkt 100).
(22)
–	Förstainstansrättens dom av den 25 mars 1999 i mål T-76/98, Hamptaux mot kommissionen (REGP 1999, s. I-A-59 och II-303), punkt 47. Min kursivering.
(23)
–	Se särskilt dom av den 16 oktober 2003 i mål C-339/00, Irland mot kommissionen (REG 2003, s. I‑0000), punkt 81, och av den 21 januari 1999 i mål C-54/95, Tyskland mot kommissionen (REG 1999, s. I-35), punkt 12.
(24)
–	Se domen i det ovannämnda målet Irland mot kommissionen, punkt 81.
(25)
–	Dom av den 15 februari 1996 i mål C-63/93, Duff m.fl. (REG 1996, s. I-569), punkt 20.