62021CJ0057_RES
Mål C‑57/21
RegioJet m.fl.
mot
České dráhy a.s.
(begäran om förhandsavgörande från Nejvyšší soud České republiky (Republiken Tjeckien))
Domstolens dom (andra avdelningen) av den 12 januari 2023
”Begäran om förhandsavgörande – Konkurrens – Missbruk av dominerande ställning – Regler som styr skadeståndstalan enligt nationell rätt för överträdelser av medlemsstaternas och Europeiska unionens konkurrensrättsliga bestämmelser – Direktiv 2014/104/EU – Artiklarna 5 och 6 – Utlämnande av bevis – Bevis som finns i en konkurrensmyndighets ärendeakt – Pågående förfarande vid Europeiska kommissionen avseende en skadeståndstalan – Nationellt förfarande som rör skadestånd för samma överträdelse – Villkor för utlämnande av bevis”
Konkurrens – Talan om ersättning för skada som orsakats av överträdelser av konkurrensreglerna – Direktiv 2014/104 – Tillämpning i tiden – Materiella bestämmelser – Förbud mot retroaktiv tillämpning av den nationella införlivandelagstiftningen – Icke-materiella bestämmelser – Förbud mot att tillämpa den nationella införlivandelagstiftningen på talan som väckts före den 26 december 2014
(Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/104, artikel 22)
(se punkterna 36–39)
Konkurrens – Talan om ersättning för skada som orsakats av överträdelser av konkurrensreglerna – Direktiv 2014/104 – Tillämpning i tiden – Bestämmelser som syftar till att ge de nationella domstolarna möjlighet att förelägga svaranden eller en tredje part att lämna ut relevanta bevis som de förfogar över – Icke-materiella bestämmelser
(Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/104, artiklarna 5.1 första stycket, 6 och 22.2)
(se punkterna 40–47)
Konkurrens – Talan om ersättning för skada som orsakats av överträdelser av konkurrensreglerna – Direktiv 2014/104 – Bestämmelser som syftar till att ge de nationella domstolarna möjlighet att förelägga om utlämnande av relevanta bevis som en konkurrensmyndighet förfogar över – Möjlighet för en nationell domstol att förelägga om utlämnande av bevis trots att det rättsliga förfarandet har vilandeförklarats med hänsyn till ett pågående förfarande vid kommissionen – Tillåtet – Villkor
(Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/104, artiklarna 5 och 6)
(se punkterna 48–61 och 64–78, samt punkt 1 i domslutet )
Konkurrens – Talan om ersättning för skada som orsakats av överträdelser av konkurrensreglerna – Direktiv 2014/104 – Bestämmelser som syftar till att ge de nationella domstolarna möjlighet att förelägga om utlämnande av relevanta bevis som en konkurrensmyndighet förfogar över – Utlämnande av bevis som avses i artikel 6.5 i direktivet – Villkor – Avslutande av förfarandet vid konkurrensmyndigheten – Konkurrensmyndighetens vilandeförklaring av förfarandet i avvaktan på ett slutligt beslut från kommissionen – Rättsakt som inte utgör ett avslutande av förfarandet
(Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/104, artikel 6.5)
(se punkterna 82–91 samt punkt 2 i domslutet )
Konkurrens – Talan om ersättning för skada som orsakats av överträdelser av konkurrensreglerna – Direktiv 2014/104 – Bestämmelser som syftar till att ge de nationella domstolarna möjlighet att förelägga utlämnande av relevanta bevis som en konkurrensmyndighet förfogar över – Utlämnande av bevis som avses i artikel 6.5 i direktivet – Medlemsstaternas utvidgande av omfattningen av listan över bevis som omfattas av denna bestämmelse – Otillåtet
(Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/104, artiklarna 5.8, 6.5 och 9)
(se punkterna 103–109 och 112, samt punkt 3 i domslutet )
Konkurrens – Talan om ersättning för skada som orsakats av överträdelser av konkurrensreglerna – Direktiv 2014/104 – Bestämmelser som syftar till att ge de nationella domstolarna möjlighet att förelägga om utlämnande av relevanta bevis som en konkurrensmyndighet förfogar över – Mekanism som gör det möjligt för de nationella domstolarna att besluta om utlämnande av bevis i förebyggande syfte och att skjuta upp prövningen av bevisens art – Tillåtet – Villkor
(Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/104, artiklarna 5.8, 6.5 och 9)
(se punkterna 113 och 128 samt punkt 4 i domslutet )
Resumé
Under år 2015 väckte RegioJet, som är ett järnvägsföretag som erbjuder persontransporter på förbindelsen mellan Prag och Ostrava, talan vid Městský soud v Praze (Stadsdomstolen i Prag, Republiken Tjeckien) mot České dráhy, det statliga tjeckiska järnvägsföretaget České dráhy, med yrkande om ersättning för den skada som RegioJet har lidit till följd av České dráhys påstådda överträdelser av konkurrensrätten.
År 2012 inledde den tjeckiska konkurrensmyndigheten ett administrativt förfarande avseende České dráhys möjliga missbruk av dominerande ställning. Detta förfarande vilandeförklarades sedan år 2016 efter det att Europeiska kommissionen hade inlett ett förfarande som avsåg samma handlingar.
Inom ramen för sin skadeståndstalan ingav RegioJet till Stadsdomstolen i Prag en begäran om utlämnande av flera handlingar som bolaget förmodade att České dráhy förfogade över. Den tjeckiska konkurrensmyndigheten angav emellertid att de begärda handlingar som den förfogade över inom ramen för det administrativa förfarandet, på samma sätt som övriga begärda handlingar, vilka tillsammans utgör en enhetlig samling handlingar, inte fick lämnas ut förrän detta förfarande var definitivt avslutat.
Efter att ha tillfrågat kommissionen i detta avseende efterkom emellertid Stadsdomstolen i Prag begäran om utlämnande av handlingar och förelade České dráhy att till handlingarna i målet lämna ut handlingar som innehöll dels uppgifter som detta bolag särskilt hade tagit fram för förfarandet vid den tjeckiska konkurrensmyndigheten, dels uppgifter som hade bevarats utanför detta förfarande. Samma domstol beslutade att vilandeförklara målet i sak avseende skadeståndstalan till dess att det förfarande som kommissionen inlett avslutats.
Efter överklagande fastställde Vrchní soud v Praze (Prags överdomstol, Republiken Tjeckien) beslutet att lämna ut handlingarna och antog, i syfte att skydda den utlämnade bevisningen, åtgärder som bestod i att hålla dessa inne.
Nejvyšší soud (Högsta domstolen, Tjeckien), som i egenskap av kassationsdomstol har att pröva lagenligheten av avgörandet från Nejvyšší soud i Prag (Högsta domstolen), beslutade att hänskjuta en begäran om förhandsavgörande till EU-domstolen avseende tolkningen av direktiv 2014/104 om skadestånd till de som drabbats av konkurrensbegränsande verksamhet (
1
), vars artiklar 5 och 6 föreskriver regler för utlämnande av bevis som begärts i samband med en skadeståndstalan enligt nationell rätt vad gäller överträdelser av medlemsstaternas och unionens konkurrensrättsliga bestämmelser. (
2
)
Vid tolkningen av artiklarna 5 och 6 i direktiv 2014/104 preciserar domstolen dels räckvidden av de nationella domstolarnas behörighet i samband med en begäran om utlämnande av bevis i samband med en skadeståndstalan för överträdelser av konkurrensrätten, dels omfattningen av skyddet för sådana bevis enligt direktiv 2014/104 när bevisen omfattas av ett administrativt förfarande på konkurrensområdet som ännu inte har avslutats.
Domstolens bedömning
Domstolen erinrar inledningsvis om att direktiv 2014/104 uttryckligen fastställer villkoren för tillämpningen i tiden av dess bestämmelser, beroende på om det enligt unionsrätten rör sig om materiella eller icke materiella bestämmelser.
I förevarande fall har domstolen påpekat att möjligheten att förelägga svaranden eller tredje man att lämna ut relevanta bevis, på de villkor som föreskrivs i artiklarna 5 och 6 i direktiv 2014/104, endast avser de processuella åtgärder som är tillämpliga vid de nationella domstolarna, och att parternas rättsliga ställning inte ska påverkas direkt.
Under dessa omständigheter ingår artiklarna 5 och 6 i direktiv 2014/104 inte bland de materiella bestämmelserna i detta direktiv, i den mening som avses i artikel 22.1 i direktivet, och de ingår följaktligen bland de övriga bestämmelser som avses i artikel 22.2 i direktivet, vilka enligt denna bestämmelse är tillämpliga på talan som väckts efter den 26 december 2014. Vidare har den tjeckiska lagstiftaren beslutat att de nationella bestämmelser genom vilka de processuella bestämmelserna i direktiv 2014/104 införlivas ska tillämpas direkt och villkorslöst även på talan som väckts före den dag då direktivet införlivades med nationell rätt men efter den 26 december 2014. Av detta följer att artiklarna 5 och 6 i direktivet är tillämpliga på den talan som väckts vid den hänskjutande domstolen, eftersom den väcktes år 2015.
I sak har domstolen inledningsvis understrukit att de nationella domstolarna, när de avgör tvister om ersättning till de som lidit skada till följd av konkurrensbegränsande beteenden, kompletterar medlemsstaternas konkurrensmyndigheter i detta hänseende. Genom att anta direktiv 2014/104 utgick unionslagstiftaren från att det var nödvändigt att de offentliga myndigheternas genomförande av unionens konkurrensregler (public enforcement) och en privat tillämpning enligt civilrätten för överträdelse av dessa regler (private enforcement), samordnas på ett konsekvent sätt, särskilt när det gäller bestämmelserna om tillgång till handlingar som konkurrensmyndigheterna förfogar över.
När det gäller skadeståndstalan vid överträdelser av konkurrensreglerna återspeglar de bestämmelser som är tillämpliga på utlämnande av handlingar i artiklarna 5–8 i direktiv 2014/104 en avvägning mellan å ena sidan effektiviteten av de åtgärder som vidtas av de myndigheter som ansvarar för konkurrensfrågor och å andra sidan effektiviteten av en skadeståndstalan som väcks av personer som anser sig ha lidit skada till följd av konkurrensbegränsande beteenden. Även om direktiv 2014/104, med hänsyn till den informationsasymmetri som ofta kännetecknar tvister avseende skadestånd för skada som orsakats av överträdelser av konkurrensrätten, syftar till att förbättra tillgången till bevis för dem som lidit skada till följd av konkurrensbegränsande beteenden, innebär direktivet också en strikt begränsning av denna tillgång.
Mot bakgrund av dessa förtydliganden diskuterar domstolen för det första tolkningsfrågan som avser huruvida en nationell domstol, vid vilken en skadeståndstalan avseende en överträdelse av konkurrensrätten har väckts, kan förordna om utlämnande av bevis samtidigt som det rättsliga förfarandet vilandeförklaras med hänsyn till ett administrativt förfarande som kommissionen ännu inte har avslutat.
Domstolen har i detta avseende konstaterat att artikel 16.1 i förordning nr 1/2003 (
3
) visserligen ålägger de nationella domstolarna att avstå från att fatta beslut som strider mot ett beslut som övervägs av kommissionen i förfaranden som den har inlett, samt, i detta syfte, bedöma om det är nödvändigt att vilandeförklara förfarandet. Det framgår emellertid av en genomläsning av samtliga bestämmelser i direktiv 2014/104 att direktivet inte ålägger medlemsstaternas nationella domstolar att avbryta en skadeståndstalan för överträdelser av konkurrensreglerna, som anhängiggjorts vid dem på grund av att ett förfarande inletts vid kommissionen avseende samma överträdelser.
Domstolen har i detta avseende preciserat att om en nationell domstol beslutar att förelägga käranden eller tredje part om att lämna ut bevis i samband med ett skadeståndsförfarande som har vilandeförklarats på grund av att kommissionen har inlett ett förfarande, fattar denna domstol, i princip, inte ett beslut som kan strida mot det beslut som övervägs av kommissionen i det förfarandet.
Den nationella domstolen ska emellertid begränsa utlämnandet av bevis till vad som är relevant, proportionerligt och nödvändigt, och undvika att detta utlämnande inverkar negativt på en pågående utredning som genomförs av kommissionen. Den nationella domstolen ska härvid göra en sträng prövning av den begäran som framställts, vad gäller den begärda bevisningens relevans, sambandet mellan denna bevisning och den framställda skadeståndstalan samt av huruvida bevisningen är tillräckligt preciserad och proportionerlig. I samband härmed ska den nationella domstolen även beakta huruvida skadeståndsförfarandet har vilandeförklarats eller inte.
För det andra har domstolen besvarat tolkningsfrågan huruvida det faktumet, att en nationell konkurrensmyndighet vilandeförklarar det administrativa förfarande som den har inlett, på grund av att kommissionen har inlett ett förfarande avseende samma omständigheter, kan likställas med att denna myndighet har avslutat detta administrativa förfarande ”på annat sätt”, i den mening som avses i 6.5 i direktiv 2014/104, vilket ger den nationella domstolen rätt att förordna om utlämnande av handlingar som omfattas av detta förfarande och som avses i nämnda bestämmelse. (
4
)
Domstolen påpekar att när det i direktiv 2014/104 hänvisas till att avsluta ett förfarande genom att anta ett beslut eller på annat sätt, avses åtgärder genom vilka en nationell konkurrensmyndighet, mot bakgrund av den information som inhämtats under förfarandet, fastställer att det är möjligt eller till och med nödvändigt att fälla ett avgörande och avsluta förfarandet. Att det nationella administrativa förfarandet vilandeförklaras till dess att kommissionen har avslutat utredningen i det berörda ärendet utgör däremot endast en interimistisk åtgärd som inte kan likställas med att detta förfarande har avslutats.
För det tredje preciserar domstolen att nationell lagstiftning som tillfälligt begränsar utlämnandet av all information som lämnats under ett förfarande avseende konkurrens är inte förenlig med artikel 6.5 a och artikel 6.9 i direktiv 2014/104.
Det framgår nämligen av lydelsen i artikel 6.5 i direktiv 2014/104 jämförd med skäl 25 i samma direktiv att det tillfälliga skydd som ges i enlighet med denna bestämmelse inte avser all information som har lämnats till en konkurrensmyndighet utan endast information som är särskilt framtagen för ett förfarande som handläggs av denna myndighet.
En systematisk tolkning av direktiv 2014/104 bekräftar den slutsatsen. Domstolen har i detta avseende bland annat understrukit att om medlemsstaterna tillåts utvidga omfattningen av de bevis som endast kan inhämtas efter det att förfarandet har avslutats, i den mening som avses i artikel 6.5 i direktivet, skulle detta leda till att färre bevis lämnades ut, vilket strider mot logiken i artikel 5.8 i nämnda direktiv, enligt vilken medlemsstaterna uttryckligen tillåts införa regler som möjliggör ett system för att lämna ut bevis i större omfattning.
För det fjärde och sista har domstolen angett att direktiv 2014/104 inte utgör hinder för en nationell domstol att med tillämpning av ett nationellt processrättsligt instrument förelägga om utlämnande av bevis enbart i syfte att hålla inne dessa och inte lämna ut dem förrän den har prövat huruvida utlämnandet måste invänta avslutandet av ett pågående administrativt förfarande. Under förutsättning att de krav som följer av proportionalitetsprincipen iakttas, kan ett sådant processuellt instrument bidra till effektiviteten hos skadeståndsyrkanden avseende överträdelse av konkurrensreglerna, samtidigt som det bibehåller det skydd som vissa bevis ska åtnjuta enligt artikel 6.5 i direktiv 2014/104.
(
1
)	Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/104/EU av den 26 november 2014 om vissa regler som styr skadeståndstalan enligt nationell rätt för överträdelser av medlemsstaternas och Europeiska unionens konkurrensrättsliga bestämmelser (EUT L 349, 2014, s. 1).
(
2
)	I artikel 5 i direktivet anges regler som tillsammans utgör ett allmänt system för utlämnande av bevis som begärts i samband med en skadeståndstalan enligt nationell rätt vad gäller överträdelser av medlemsstaternas och unionens konkurrensrättsliga bestämmelser. Som komplement till denna bestämmelse anges i artikel 6 i direktivet de särskilda bestämmelserna om utlämnande av bevis som finns i ärendeakterna hos myndigheter som har att tillämpa konkurrensreglerna.
(
3
)	Rådets förordning (EG) nr 1/2003 av den 16 december 2002 om tillämpning av konkurrensreglerna i artiklarna [101 och 102 FEUF] (EGT L 1, 2003, s. 1).
(
4
)	Enligt artikel 6.5 i direktiv 2014/104 får de nationella domstolarna, efter det att det administrativa förfarande som inletts av en konkurrensmyndighet har avslutats, förordna om utlämnande av information som en fysisk eller juridisk person tagit fram särskilt för detta förfarande, information som denna myndighet har tagit fram och överlämnat till parterna under handläggningen av detta förfarande, och förlikningsinlagor som återkallats.