Mål C‑176/13 P
Europeiska unionens råd
mot
Bank Mellat
”Överklagande – Gemensam utrikes- och säkerhetspolitik – Bekämpande av kärnvapenspridning – Restriktiva åtgärder mot Islamiska republiken Iran – Frysning av en iransk banks tillgångar – Motiveringsskyldighet – Förfarandet för att anta rättsakten – Uppenbart oriktig bedömning”
Sammanfattning – Domstolens dom (femte avdelningen) av den 18 februari 2016
1.        Domstolsförfarande – Tidsfrist för väckande av talan – Tidsfrist med hänsyn till avstånd – Schablonmässig – En part har valt att kommunicera elektroniskt med unionsdomstolarna – Saknar betydelse
(Domstolens rättegångsregler, artikel 51)
2.        Talan om ogiltigförklaring – Sakprövningsförutsättningar – Berättigat intresse av att få saken prövad – Fysiska eller juridiska personer – Rättsakter som berör dem direkt och personligen – Talan mot en rättsakt genom vilken restriktiva åtgärder vidtas mot sökanden – Statlig organisation som åberopar skydd och garantier för de grundläggande rättigheterna – Frågan gäller inte huruvida en grund kan upptas till sakprövning utan om det finns stöd för den
(Artiklarna 263 fjärde stycket FEUF och 275 andra stycket FEUF)
3.        Institutionernas rättsakter – Motivering – Skyldighet – Räckvidd – Bedömning av motiveringsskyldigheten med hänsyn till omständigheterna i det enskilda fallet – Nödvändighet att ange alla faktiska och rättsliga omständigheter – Föreligger inte
(Artikel 296 FEUF)
4.        Institutionernas rättsakter – Motivering – Skyldighet – Räckvidd – Restriktiva åtgärder mot Iran – Frysning av tillgångar som tillhör personer, enheter eller organ som deltar i eller ger stöd till kärnvapenspridning – Minimikrav
(Artikel 296 andra stycket FEUF; rådets beslut 2010/413/Gusp; rådets förordningar nr 423/2007 och nr 668/2010)
5.        Gemensam utrikes- och säkerhetspolitik – Restriktiva åtgärder mot Iran – Frysning av tillgångar – Förfarande för antagande – Rådets skyldigheter – Prövning av uppgifter som ingetts av medlemsstaterna eller av unionens höga representant som skäl för upptagande – Föreligger inte
(Rådets beslut 2010/413/Gusp; rådets förordningar nr 423/2007 och nr 668/2010)
6.        Europeiska unionen – Domstolsprövning av lagenligheten av institutionernas rättsakter – Restriktiva åtgärder mot Iran – Prövningens omfattning
(Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artikel 47, rådets beslut 2010/413/Gusp)
7.        Överklagande – Grunder – Grund som åberopas för första gången i ett överklagande – Avvisning
(Artikel. 256.1 FEUF; domstolens stadga, artikel 58 första stycket )
1.        Se domen.
(se punkterna 39 och 40)
2.        Vad avser en talan som omfattas av artikel 275 andra stycket FEUF kan varje fysisk person eller enhet som väckt talan vid unionsdomstolarna anföra grunder som rör åsidosättande av dess rätt till försvar och rätt till ett effektivt domstolsskydd eller grunder som rör åsidosättande av väsentliga formkrav, såsom åsidosättande av skyldigheten att motivera en rättsakt. Vad avser grunder om uppenbart oriktig bedömning eller åsidosättande av den allmänna proportionalitetsprincipen gäller frågan huruvida en statlig enhet har möjlighet att åberopa sådana grunder målet i sak.
(se punkterna 48‐51)
3.        Se domen.
(se punkterna 74 och 75)
4.        Vad gäller en rättsakt med beslut om att införa restriktiva åtgärder framgår att även om motiveringsskyldigheten i artikel 296 FEUF inte sträcker sig så långt att det krävs ett detaljerat svar på den berörda personens yttrande, innebär den under alla omständigheter, inklusive i de fall då motiveringen av en unionsrättsakt motsvarar skäl som har anförts av ett internationellt organ, att denna motivering ska innehålla en beskrivning av de individuella, specifika och konkreta skäl som har fått de behöriga myndigheterna att anse att den berörda personen bör bli föremål för sådana åtgärder. Unionsdomstolen måste således bland annat kontrollera att de anförda skälen är tillräckligt precisa och konkreta
Vad avser en rättsakt med beslut om att en iransk banks tillgångar ska frysas enligt förordningarna nr 423/2007 och 668/2010 om restriktiva åtgärder mot Iran ankommer det inte på nämnda bank att, i samband med förfarandet för att besluta om frysning av tillgångar, för att kunna försvara sig, kontrollera sina kundregister för att se om banken har kunder som förekommer i FN:s eller EU:s förteckningar och än mindre kontrollera om någon av dess kunder är anställd hos organisationen för flyg- och rymdindustrin. En sådan ståndpunkt skulle strida mot kravet att motiveringen till en rättsakt ska innehålla en beskrivning av de individuella, specifika och konkreta skäl som har fått de behöriga myndigheterna att anse att den berörda personen bör bli föremål för restriktiva åtgärder.
(se punkterna 76, 80 och 81)
5.        Vad gäller den gemensamma utrikes- och säkerhetspolitiken framgår att om det inte styrkts inför unionsdomstolen att det föreligger en ogiltighetsgrund enligt artikel 263 FEUF gör denna en felaktig rättstillämpning om den förklarar att rådet, när det antar en första rättsakt med beslut om restriktiva åtgärder gentemot enheter som påstås ägna sig åt kärnvapenspridning, måste undersöka om tillgängliga upplysningar och bevishandlingar är relevanta och korrekta, när dessa har ingetts av en medlemsstat eller av unionens höga representant för utrikesfrågor och säkerhetspolitik.
(se punkt 91)
6.        För en effektiv domstolsprövning i enlighet med artikel 47 i Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna krävs att unionsdomstolen försäkrar sig om att beslutet, som är individuellt i förhållande till den berörda personen eller enheten, grundas på faktiska omständigheter som utgör ett tillräckligt underlag för ett sådant beslut. Detta förutsätter en undersökning av de faktiska omständigheter som har åberopats i redogörelsen för skälen och som ligger till grund för nämnda beslut, vilket betyder att domstolskontrollen inte är begränsad till en abstrakt bedömning av huruvida de angivna skälen sannolikt är korrekta, utan avser huruvida dessa skäl, eller åtminstone ett skäl som i sig anses utgöra tillräckligt stöd för beslutet, är väl underbyggda. Härvid ankommer det på unionsdomstolen att vid denna prövning vid behov anmoda den behöriga unionsmyndigheten att inkomma med uppgifter eller bevisning, oavsett om de är hemliga eller inte, som är av relevans för denna prövning. Om den behöriga unionsmyndigheten inte är i stånd att efterkomma unionsdomstolens begäran, ska unionsdomstolen grunda sin bedömning enbart på de omständigheter som den har upplysts om.
När den behöriga myndigheten inte har inkommit med uppgifter som gör det möjligt för unionsdomstolen, på vilken det ankommer att mot bakgrund av de yttranden och eventuell bevisning som ingetts av den berörda personen, och den behöriga unionsmyndighetens svar därpå, att pröva de skäl som anges för beslutet om upptagande, kan dessa skäl inte godtas som grund för det angripna beslutet om upptagande. Den enda omständigheten att den berörda personen eller enheten omnämns i en resolution från Förenta nationernas säkerhetsråd kan inte anses utgöra tillräckliga skäl för att unionen ska vidta åtgärder
(se punkterna 109‐112 och 114)
7.        Se domen.
(se punkt 116)