61988CC0075_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
A - De faktiske omstaendigheder
1 . De tre forenede sager, som jeg skal tage stilling til i dag, drejer sig om overfoersel af pensionsrettigheder til Faellesskaberne, jfr . vedtaegtens bilag VIII, artikel 11, som sagsoegerne havde erhvervet i henhold til den italienske sociale sikringsordning . ( 1 )
2 . Denne overfoersel blev muliggjort efter, at sagsoegerne var blevet tjenestemaend ( 2 ), henholdsvis ansat med status som oevrige ansatte ved Faellesskaberne ( 3 ), og efter at Kommissionen den 2 . marts 1978 har indgaaet en aftale med den italienske sociale forsikringsinstitution Istituto Nazionale della Previdenza Sociale ( INPS ). Interesserede ansatte modtog af Kommissionen en formular, som var udarbejdet af INPS, og som, jfr . meddelelse fra Kommissionen af 13 . juni 1978, skulle indgives til et bestemt kontor i Kommissionen inden for en seksmaanedersfrist, som udloeb i december 1978 . I medfoer af denne procedure tilkendegav ogsaa sagsoegerne deres interesse i at faa overfoert deres alderspensionsrettigheder .
3 . I en beslutning gav Kommissionen sagsoegerne ( 4 ) meddelelse om, hvor mange pensionsgivende tjenesteaar ved Faellesskaberne, deres nationale rettigheder gav ( 5 ). Samtidig blev de anmodet om at oplyse inden for en maaned, om de oenskede den aktuarmaessige modvaerdi overfoert fra Italien . Dette erklaerede sagsoegerne sig inforstaaede med ( 6 ). Samtidig ( 7 ) eller kort derefter ( 8 ) tog de forbehold vedroerende beregningen af den aktuarmaessige modvaerdi .
4 . De mente nemlig - og det goer de stadig - at INPS havde beregnet den aktuarmaessige modvaerdi for lavt, nemlig efter satser fra 1964, medens man efter deres opfattelse burde have anvendt satserne fra et dekret fra 19 . februar 1981 . Havde man anvendt satserne fra 1981, havde de faaet et stoerre antal pensionsgivende tjenesteaar anerkendt . ( 9 )
5 . Denne opfattelse gav de ogsaa udtryk for i klager af 10 . august, 30 . oktober og 26 . oktober 1986 . Da disse klager ikke blev besvaret, anlagde de den 9 . marts, henholdsvis 1 . august 1988 sag ved Domstolen med paastand om annullation af afgoerelserne af 12 . maj, 22 . og 24 . juli 1987 samt om en ny opgoerelse af deres pensionsgivende tjenesteaar paa grundlag af en anden aktuarmaessig modvaerdi .
6 . Med hensyn til de faktiske omstaendigheder samt parternes anbringender henviser jeg til retsmoederapporten .
B - Min stillingtagen
7 . 1 . Det for sagsoegerne afgoerende problem er - som vi har set - om INPS har beregnet den aktuarmaessige modvaerdi af deres italienske rettigheder korrekt, dvs . i medfoer af de paa det relevante tidspunkt gaeldende satser i henhold til den italienske lov af 1962 .
8 . Hertil har Kommissionen indvendt, at INPS' beregninger ikke kan tilregnes den . Kommissionen er ikke ansvarlig for retsakter, der udfaerdiges i medfoer af national ret og i medfoer af uafhaengigt handlende nationale institutioner .
9 . Dette betyder i grunden, at sagen herved paastaas afvist, fordi det bringes til udtryk, at sagsoegernes eneste anbringende ikke kan tages under paakendelse i en sag anlagt mod Kommissionen til anfaegtelse af en retsakt, som Kommissionen i medfoer af vedtaegtens bilag VIII, artikel 11, har udstedt i medfoer af meddelelserne fra den italienske sociale forsikring .
10 . Herved fremsaettes vel forudsaetningsvis det anbringende, at en national institutions anvendelse af national ret maa anfaegtes ved de nationale domstole . Inden for rammerne af den herved anlagte nationale sag kan man da taenke sig en anmodning om praejudiciel afgoerelse i henhold til EOEF-Traktatens artikel 177 med henblik paa en fortolkning af den af Kommissionen og INPS indgaaede aftale .
11 . Dette anbringende vil jeg imidlertid ikke foelge op, ikke mindst af den grund, at det maaske ikke laengere er muligt at starte en national retssag, og der saaledes muligvis kan opstaa en betragtelig forhaling af afklaringen af et spoergsmaal, der beror paa en faellesskabsaftale .
12 . Mere vigtig er to andre betragtninger . For det foerste fremgaar det, at sagsoegerne kun er traadt i direkte kontakt med Kommissionen, fordi gennemfoerelsesbestemmelserne til den naevnte artikel 11 ( trykt i Personaleposten af 19 . oktober 1977 ) bestemmer, at de paagaeldende ansoegninger skal indsendes til et bestemt kontor i Kommissionen . Saaledes modtog de heller ikke direkte nogen italiensk afgoerelse, som de havde kunnet anfaegte . De fik kun tilstillet den faellesskabsretlige retsakt, der stoetter sig paa meddelelserne fra INPS .
13 . For det andet er det klart, at Kommissionen, der jo var part i aftalen med INPS, deltog i dennes anvendelse, og maatte have dannet sig en mening herom . Hvis Kommissionen derved havde faaet den opfattelse, at INPS havde taget udgangspunkt i en forkert fortolkning, saa havde Kommissionen, jfr . sin omsorgspligt, burdet goere dette gaeldende og saaledes ogsaa soerget for en korrekt anvendelse af den nationale ret . Dette punkt omhandles i oevrigt ogsaa i sagsoegernes klager, hvor man forlanger, at beregningerne tilbagesendes til INPS med henblik paa en tilsvarende aendring . Naar dette krav - som man kan slutte af Kommissionens passivitet over for klagerne - ikke blev imoedekommet, saa kan dette kun betyde, at Kommissionen var enig med INPS i dennes fortolkning, hvilket den jo ogsaa udtrykkeligt har medgivet .
14 . Herefter kan man altsaa sige, at de retsakter, som Kommissionen udstedte i henhold til vedtaegtens bilag VIII, artikel 11, ogsaa er udtryk for Kommissionens fortolkning af aftalen med INPS .
15 . Set paa denne maade er der foelgelig intet maerkeligt i, at man ved anfaegtelsen af Kommissionens afgoerelser rejser det klagepunkt, at retsakter, der forbereder disse afgoerelser, nemlig udregningen af den aktuarmaessige modvaerdi, er forkert, fordi de ikke er i overensstemmelse med aftalen .
16 . 2 . I aftalen med INPS bestemmes under litra B ), stk . 1 - som allerede antydet - at den aktuarmaessige modvaerdi udregnes paa grundlag af de satser, som er fastsat til gennemfoerelse af artikel 13 i loven af 12 . august 1962, saaledes som de er gaeldende paa datoen for "presentazione della domanda di trasferimento ". Videre bestemmes, at overfoersel foerst sker, naar den paagaeldende har givet sin skriftlige bekraeftelse inden for tre maaneder regnet fra dato, hvor INPS meddeler Kommissionen stoerrelsen af det beloeb, der skal overfoeres .
17 . Sagsoegerne har herved principalt gjort gaeldende, at man foerst kan tale om en ansoegning om overfoersel, naar den paagaeldende har bragt sin definitive vilje til overfoersel til udtryk, efter at han har faaet meddelelse om hvilket beloeb, der kan overfoeres ( hvilket i de foreliggende tilfaelde skete med sagsoegernes accept af afgoerelserne af 12 . maj, 22 . juli 24 . juli 1987 ). Dette skyldtes ikke mindst, at de foerst paa dette tidspunkt kunne indgive en anmodning i henhold til artikel 42 i Ansaettelsesvilkaarene for De OEvrige Ansatte ( ydelse af betaling eller opretholdelse af pensionsrettigheder i hjemlandet ), efter at der den 22 . april 1980 var indgaaet en aftale herom med INPS .
18 . For saa vidt det spoergeskema, som kunne indgives indtil december 1978 som udtryk for en interesse i overfoersel, skulle vaere af betydning, har de subsidiaert anfoert, at det afgoerende maa vaere det tidspunkt, hvor dette spoergeskema fremkom til den egentlige adressat, dvs . den nationale forsikringsinstitution, eller i hvert fald afsendelsen til denne ( altsaa - jfr . INPS' modtagelsesstempel paa formularerne - den 13 . december 1984, henholdsvis 12 . marts 1983 eller paa datoerne paa foelgeskrivelserne, dvs . den 6 . december 1984, henholdsvis den 7 . marts 1983 ). Derfor er det efter deres mening udelukket at anvende satserne i henhold til dekretet fra 1964 og derfor korrekt at anvende dekretet fra 1981 med dens hoejere koefficienter .
19 . Efter min opfattelse er hverken sagsoegernes principale eller deres subsidiaere anbringende korrekt .
20 . a ) At der intet holdepunkt er i det foerste anbringende foelger allerede af aftalens ordlyd . Den omstaendighed, som sagsoegerne henviser til, behandles under litra B ), stk . 2, og her tales netop - i modsaetning til litra B ), stk . 1 - ikke om en ansoegning, men om en bekraeftelse (" conferma "). For saa vidt det afgoerende for de nationale reglers anvendelse efter aftalen er ansoegningens indgivelse, saa kan man givet ikke laegge vaegt paa sagsoegernes definitive viljeserklaering med accept af, at de pensionsgivende tjenesteaar beregnes, idet denne fase udtrykkeligt betegnes paa anden maade .
21 . Derudover er det klart, at sagsoegernes synspunkt ikke netop forekommer logisk . I Kommissionens meddelelser om beregningen af de pensionsgivende tjenesteaar ( datoen herfor har jeg allerede naevnt ) var det anfoert, at de paagaeldende skulle give deres accept inden for en maaned, og det var desuden bestemt ( under hensyntagen til den i aftalens litra B ), stk . 2, fastsatte tremaanedersfrist ), at de paagaeldende beloeb skulle kunne overfoeres kort tid derefter ( nemlig den 30 . juni, 30 . september og 1 . oktober 1987 ). Da sagsoegerne gav deres samtykke den 25 . maj 1987 henholdsvis den 24 . august 1987 og 7 . august 1987, var der paa det fastsatte overfoerselstidspunkt for saa vidt ikke tilstraekkelig tid til at sende sagerne tilbage til INPS med henblik paa en omberegning i henhold til de satser nu gjaldt til gennemfoerelse af loven af 12 . august 1962 . Ogsaa dette viser, at sagsoegernes anbringende om, at man ved "ansoegning" i aftalens forstand skal forstaa de paagaeldendes definitive accept af, at deres alderspensionsrettigheder overfoeres til Faellesskabet, ikke kan laegges til grund .
22 . b ) Med hensyn til det subsidiaert fremsatte anbringende, at det afgoerende er, hvornaar de skemaer, som skulle udfyldes, blev afsendt til INPS ( i skemaerne blev der alene givet udtryk for, at man var interesseret i at faa sine alderspensionsrettigheder overfoert ) eller til hvornaar INPS modtog disse dokumenter, saa maa man henvise til formuleringen af vedtaegtens bilag VIII, artikel 11, som jo blev anvendt analogt paa sagsoegerne . Dette taler ikke for sagsoegernes opfattelse, men for Kommissionens, nemlig at det afgoerende er overfoerselsprocedurens paabegyndelse i 1978 . Naar det nemlig i den naevnte artikel 11 hedder, at en tjenestemand, der efter fratraeden af tjenesten hos en administration, en national eller international organisation eller en virksomhed, indtraeder i Faellesskabernes tjeneste, ved sin fastansaettelse kan foranledige bestemte beloeb betalt til Faellesskaberne, saa bringes det herved til udtryk, at en overfoersel af alderspensionsrettigheder maa ses i den snaevrest mulige sammenhaeng med udnaevnelsen til tjenestemand, eller sagt mere almindeligt - med henblik paa artikel 11' s anvendelse paa et tilfaelde som det foreliggende - i en saa snaever sammenhaeng som mulig med det tidspunkt, hvor en saadan overfoersel ( efter vedtagelsen af forordning nr . 2615/76 og efter afslutningen af aftalen med INPS ) blev mulig . I forhold hertil kan man umuligt laegge vaegt paa tidspunkter, der ligger betragteligt langt herfra, og som ogsaa er paavirket af den stoerre eller mindre arbejdsbyrde i det paagaeldende kontor i Kommissionen ( som vi har hoert, kom der alene 800 ansoegninger fra Ispra, som skulle bearbejdes, hvilket, sammen med kontorets normale funktioner, foerte til, at ansoegningerne blev sendt videre til INPS med betragtelig forsinkelse ).
23 . Ogsaa de af Kommissionen udstedte gennemfoerelsesforanstaltninger taler for denne opfattelse . Man maa nemlig antage, at de er blevet paavirket af aftalens formaal, saaledes som begge parter opfattede dette . Herefter er det klart, at den afgoerende faktor er de paagaeldendes foerste udtryk for interesse ( ogsaa selv om dette ikke indebaerer nogen definitiv beslutning om overfoersel af den aktuarmaessige modvaerdi ), og det er ogsaa vigtigt, at man skulle angive sin interesse foer december 1978, dvs . i snaever tidsmaessig sammenhaeng med, at muligheden af at overfoere nationale alderspensionsrettigheder til Faellesskabet blev gjort mulig . Herved er det ogsaa interessant, at der tales om en "ansoegning" ( jfr . meddelelsen af 13 . juli 1978 ), og at der i de gennemfoerelsesbestemmelser til artikel 11 i vedtaegtens bilag VIII, som offentliggjordes i Personaleposten af 19 . oktober 1977, henvises til et kontor i Kommissionen som adressat for ansoegningerne, der skulle indgives inden for en given frist .
24 . I denne sammenhaeng maa man ogsaa tage hensyn til, at de interesserede tjenestemaend skulle saette sig i direkte forbindelse med deres arbejdsgiver og ikke med INPS . Ogsaa dette - for saa vidt det kommer an paa ansoegningens indgivelse - gaar i retning af, at man maa antage, at det afgoerende er ansoegningens indgivelse til Kommissionen og ikke Kommissionens videresendelse af ansoegningerne til INPS, hvilket jo ligger uden for ansoegningernes herredoemme .
25 . Dette er i oevrigt ogsaa - som de sagsoegte har henvist til under de mundtlige forhandlinger - i traad med dommen i sag 129/87 ( 10 ), hvor det blev antaget, at det var tilstraekkeligt, at ansoegningen var indkommet til det relevante faellesskabsorgan inden for fristen . Heroverfor er sagsoegernes henvisning til dommen i sag 124/87 ( 11 ) naeppe af betydning . Selv om spoergsmaalet om, at en frist, som Kommissionen havde sat i visse gennemfoerelsesbestemmelser, ikke var gaeldende for ansatte i faellesskabsrettens forstand ( hvilket synes at indebaere, at de ved en eventuel senere fremsaettelse af ansoegning kan blive omfattet af mere gunstige nationale omregningssatser, der er traadt i kraft senere ), saa maa man ikke overse, at det i dommen forudsaettes, at det er noedvendigt, at Kommissionen traeffer foranstaltninger til at afboede faren for en saadan forskelsbehandling ( som ogsaa kunne omfatte en hertil svarende tilpasning af aftalen ).
26 . c ) Tilbage bliver altsaa, at INPS og Kommissionen med rette antog, at den omhandlede "presentazione della domanda" i aftalens forstand var ansoegerens foerste tilkendegivelse af interesse over for Kommissionen, og at det derfor kun kunne vaere de satser i dekretet fra 1964, som stadig var i kraft i 1978, der kunne tages i anvendelse .
27 . 3 . Paa baggrund af denne vurdering er det ikke noedvendigt, at jeg kommer med lange redegoerelser vedroerende det andet anbringende, altsaa det forhold, at Kommissionens holdning udelukkende skyldtes oensket om at undgaa en forskelsbehandling af tjenestemaend, alt efter hvornaar formularerne indgik hos INPS, altsaa et forhold som Kommissionen var ansvarlig for, uanset at saadanne forskellige tidspunkter i grunden var uundgaaelige saaledes som aftalen, og i forbindelse hermed de af Kommissionen udstedte gennemfoerelsesbestemmelser, var affattet, navnlig saafremt de nationale regler maatte aendre sig inden for seksmaanedersfristen for fremsendelse af ansoegningen .
28 . Vi har set, at INPS og Kommissionen ad forskellige veje er naaet til en korrekt fortolkning af aftalen, og at det derfor er ligegyldigt, om man kan bebrejde Kommissionen nogen forsinkelse med hensyn til ansoegningsformularernes oversendelse . Vi har ogsaa set, at fristen, der udloeb i december 1978, gjaldt for alle ansoegninger om overfoersel, og at man ikke kan gaa ud fra, at der blev sendt ansoegninger til INPS foer 1981 med den konsekvens, at de her omhandlede personer under ingen omstaendigheder kunne paaberaabe sig de satser, der fandtes i det italienske dekret fra 1981 .
29 . Altsaa maa det laegges til grund, at der paa ingen maade kan blive tale om, at Kommissionen har taget usaglige hensyn ved sin fortolkning af aftalen, og at det andet anbringende saaledes heller ikke kan laegges til grund .
C - Forslag til afgoerelse
30 . 4 . Sammenfattende maa jeg konstatere, at der ikke kan rejses kritik af Kommissionens beregning af sagsoegernes pensionsgivende tjenestetid . Foelgelig kan man heller ikke give sagsoegerne medhold i deres paastand om annullation af de hermed forbundne kommissionsbeslutninger ( herved er det ikke noedvendigt at tage stilling til, om Domstolen overhovedet kan afsige en saadan dom, som sagsoegerne oensker ).
31 . Jeg foreslaar derfor Domstolen foelgende afgoerelse :
1 ) Kommissionen frifindes .
2 ) Hver part baerer sine omkostninger .
(*) Originalsprog : tysk .
( 1 ) Disse rettigheder er naermere bestemt :
- for saa vidt angaar sagsoegeren i sag 75/88 : pensionsrettigheder paa grundlag af fjorten aars ansaettelse med status som ansat ved anlaeg,
- for saa vidt angaar sagsoegeren i sag 146/88 : paa grundlag af seks aars ansaettelse ved et privat firma og to aars ansaettelse med status som lokalt ansat, og
- for saa vidt angaar sagsoegeren i sag 147/88 : paa grundlag af ti aars ansaettelse i et privat firma og ti aars ansaettelse med status som lokalt ansat og som ansat ved anlaeg .
( 2 ) Jfr . forordning nr . 2615/75 af 21 . oktober 1976, EFT 1976, L 299, s . 1 .
( 3 ) Som naermere omhandlet i Ansaettelsesvilkaarene for De OEvrige Ansatte i De Europaeiske Faellesskaber .
( 4 ) I skrivelse af 12 . maj 1987, sag 75/88; af 22 . juli 1987, sag 146/88; af 24 . juli 1989, sag 147/88 R .
( 5 ) I sag 75/88 fem aar, en maaned og fireogtyve dage, i sag 146/88 et aar, syv maaneder og fem dage, i sag 147/88 seks aar, syv maaneder og niogtyve dage .
( 6 ) I skrivelser af 25 . maj, 24 . august og 3 . august 1987 .
( 7 ) I sag 75/88 .
( 8 ) I sagerne 146 og 147/88 .
( 9 ) I sag 75/88 tolv aar, fem maaneder og nitten dage, i sag 146/88 fem aar, to maaneder og nitten dage, og i sag 147/88 tretten aar og 12 dage .
( 10 ) Dom af 5 . oktober 1988 i sag 129/87, Eva Fingruth mod Caisse de pension des employés privés, Luxembourg, endnu ikke offentliggjort i Domssamlingen .
( 11 ) Dom af 29 . juni 1988 i sag 124/87, G . Gritzmann-Martignoni mod Kommissionen, endnu ikke offentliggjort i Domssamlingen .