62013CC0401
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
M. WATHELET
fremsat den 4. september 2014 (
1
)
Forenede sager C-401/13 og C-432/13
Vasiliki Balazs
mod
Casa Judeţeană de Pensii Cluj (sag C-401/13)
og
Casa Judeţeană de Pensii Cluj
mod
Attila Balazs (sag C-432/13)
(anmodninger om præjudiciel afgørelse indgivet af Curtea de Apel Cluj (Rumænien))
»Social sikring af vandrende arbejdstagere — ydelser ved alderdom — anvendeligheden af overenskomster om social sikring mellem medlemsstaterne — en medlemsstats myndigheders afvisning af at tilkende en tilbagevendt fra en anden medlemsstat en alderspension for beskæftigelsesperioder tilbagelagt på dens område på grundlag af EU-retten«
1.
Anmodningerne om præjudiciel afgørelse indgivet af Curtea de Apel Cluj (Rumænien) vedrører fortolkningen af artikel 7, stk. 2, litra c), i Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996 (EFT 1997 L 28, s. 1), som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1992/2006 af 18. december 2006 (
2
) (herefter »forordning nr. 1408/71«).
2.
Disse anmodninger er blevet indgivet i tvister dels mellem Vasiliki Balazs og Casa Judeţeană de Pensii Cluj (distriktskontoret for pensioner i Cluj i Rumænien, herefter »Casa Judeţeană de Pensii«), dels mellem sidstnævnte og Attila Balazs vedrørende tildeling af alderspension til Vasiliki og Attila Balazs (herefter under ét »ægtefællerne Balazs«).
I – Retsforskrifter
A – EU-retten
3.
Følgende fremgår af sjette betragtning til forordning nr. 1408/71:
»[K]oordinationsreglerne skal gøre det muligt for arbejdstagere og selvstændige erhvervsdrivende, der flytter inden for Fællesskabet, samt deres ydelsesberettigede pårørende, at bevare de rettigheder og fordele, de har erhvervet, eller som er under optjening.«
4.
Forordningens artikel 6 bestemmer:
»Medmindre andet er bestemt i artikel 7 og 8 og artikel 46, stk. 4, træder denne forordning, både hvad angår dens personkreds og saglige anvendelsesområde, i stedet for følgende overenskomster om social sikring:
a)
overenskomster afsluttet alene mellem to eller flere medlemsstater
[…]«
5.
Som en undtagelse fra denne artikel 6 bestemmer artikel 7, stk. 2, litra c), i forordning nr. 1408/71 følgende:
»Uanset bestemmelserne i artikel 6 skal følgende fortsat være gældende:
[…]
c)
visse bestemmelser i overenskomster om social sikring, som medlemsstaterne har indgået inden datoen for denne forordnings anvendelse, såfremt de er gunstigere for modtagerne eller er en følge af specifikke historiske omstændigheder og har en tidsbegrænset virkning, hvis disse bestemmelser er opført i bilag III.«
6.
Artikel 45 i forordning nr. 1408/71 vedrører medregning af forsikrings- eller bopælsperioder i forbindelse med pensioner (alderdom og dødsfald). Følgende fremgår af denne artikels stk. 1: »Såfremt erhvervelse, bevarelse eller generhvervelse af ret til ydelser efter en ordning, som ikke er en særordning i den i stk. 2 eller 3 omhandlede forstand, i henhold til en medlemsstats lovgivning er betinget af, at der er tilbagelagt forsikrings- eller bopælsperioder, skal den kompetente institution i fornødent omfang medregne forsikrings- eller bopælsperioder, der er tilbagelagt efter en almindelig ordning eller en særordning, og ligeledes uden hensyn til om de er tilbagelagt efter en ordning for arbejdstagere eller en ordning for selvstændige erhvervsdrivende. Med henblik herpå medregnes disse perioder, som om det drejede sig om perioder, der var tilbagelagt efter den for institutionen gældende lovgivning.«
7.
Den måde, hvorpå disse ydelser fastsættes, fremgår af forordningens artikel 46:
»1.   Såfremt de foreskrevne betingelser i en medlemsstats lovgivning for erhvervelse af ret til ydelser er opfyldt, uden at hverken artikel 45 eller artikel 40, stk. 3, behøver at bringes i anvendelse, gælder følgende regler:
a)
Den kompetente institution beregner det ydelsesbeløb, der skal udredes:
i)
dels i henhold til den for institutionen gældende lovgivning alene
ii)
dels i henhold til stk. 2.
b)
Den kompetente institution kan imidlertid undlade at foretage beregningen i henhold til litra a), nr. ii), såfremt det beløb, der fremkommer, svarer til eller er lavere end det beløb, der fremkommer ved beregningen i henhold til litra a), nr. i), idet der ses bort fra forskelle med hensyn til afrunding, for så vidt denne institution ikke anvender en lovgivning, hvori der er fastsat bestemmelser om forbud mod dobbeltydelser som de i artikel 46b og 46c omhandlede, eller, såfremt lovgivningen indeholder bestemmelser herom i det i artikel 46c omhandlede tilfælde, forudsat, at den kun indeholder bestemmelser om medregning af andre ydelser svarende til forholdet mellem de forsikrings- og bopælsperioder, der er tilbagelagt efter denne lovgivning alene, og de forsikrings- og bopælsperioder, der efter denne lovgivning kræves for at opnå en fuldstændig ydelse.
I bilag IV, afsnit C, er for hver medlemsstat anført de tilfælde, hvor begge beregninger giver et sådant resultat.
2.   Såfremt de foreskrevne betingelser i en medlemsstats lovgivning for erhvervelse af ret til ydelser kun opfyldes ved anvendelse af artikel 45 og/eller artikel 40, stk. 3, gælder følgende regler:
a)
Den kompetente institution beregner det teoretiske beløb for den ydelse, som den pågældende ville kunne gøre krav på, hvis samtlige forsikrings- og/eller bopælsperioder, der er tilbagelagt i de medlemsstater, hvis lovgivning arbejdstageren eller den selvstændige erhvervsdrivende har været omfattet af, havde været tilbagelagt i den omhandlede medlemsstat og efter den lovgivning, der gælder for den pågældende institution på det tidspunkt, da ydelsen skal fastsættes. Såfremt ydelsesbeløbet efter nævnte lovgivning er uafhængigt af længden af de tilbagelagte perioder, anses dette beløb for at være det i nærværende litra omhandlede teoretiske beløb.
b)
Den kompetente institution fastsætter derefter det faktiske beløb for ydelsen på grundlag af det i litra a) nævnte teoretiske beløb efter forholdet mellem længden af de forsikrings- eller bopælsperioder, der er tilbagelagt efter den for institutionen gældende lovgivning forud for forsikringsbegivenhedens indtræden, og den samlede længde af de forsikrings- og bopælsperioder, der er tilbagelagt efter lovgivningen i alle de berørte medlemsstater forud for forsikringsbegivenhedens indtræden.
3.   Den pågældende har fra den kompetente institution i hver af de berørte medlemsstater ret til det højeste ydelsesbeløb beregnet i henhold til stk. 1 og 2, medmindre andet eventuelt følger af anvendelsen af bestemmelserne om nedsættelse, midlertidig inddragelse eller bortfald af ydelser, som er fastsat i den lovgivning, hvorefter denne ydelse skal udbetales.
Hvis dette er tilfældet, foretages sammenligningen mellem de ydelsesbeløb, der fremkommer efter anvendelse af de nævnte bestemmelser.
[...]«
8.
Endelig bestemmer artikel 94, stk. 1 og 2, i forordning nr. 1408/71 følgende:
»1.   Denne forordning begrunder ikke ret til ydelser for noget tidsrum, der ligger forud for den 1. oktober 1972 eller for datoen for dens anvendelse i den pågældende medlemsstat eller en del heraf.
2.   Enhver forsikringsperiode samt - i givet fald - enhver beskæftigelses- eller bopælsperiode, der er tilbagelagt efter en medlemsstats lovgivning forud for den 1. oktober 1972 eller forud for datoen for denne forordnings anvendelse i den pågældende medlemsstat eller en del heraf, skal tages i betragtning ved afgørelsen af ret til ydelser efter denne forordning.«
9.
I Rådets forordning (EØF) nr. 574/72 af 21. marts 1972 (
3
) i den version, der navnlig følger af Rådets forordning (EF) nr. 1791/2006 af 20. november 2006 (
4
) (herefter »forordning nr. 574/72«), fastsættes retningslinjerne for anvendelse af forordning nr. 1408/71.
B – Den bilaterale aftale
10.
Den bilaterale aftale mellem den græske og den rumænske regering om endelig fastsættelse af kompensation for bidrag til social sikring, der er betalt af græske politiske flygtninge, der er vendt tilbage fra Rumænien, som blev indgået den 23. februar 1996 (herefter »den bilaterale aftale«), er ikke opført af bilag III til forordning nr. 1408/71.
11.
I den bilaterale aftales artikel 1, litra a) og e), defineres begreberne »tilbagevendt« og »forsikringsperiode« med henblik på denne aftale således:
»a)
tilbagevendt: en person med græsk oprindelse, der har været bosat i Rumænien efter den 1. januar 1945, med status af politisk flygtning samt denne persons familiemedlemmer, som er vendt tilbage eller vil vende tilbage til Grækenland for at bosætte sig dér inden seks år efter datoen for ikrafttrædelse af denne aftale
[…]
e)
forsikringsperiode: den periode, hvori der blev foretaget indbetalinger af bidrag til social sikring i henhold til rumænsk lovgivning.«
12.
Den bilaterale aftales artikel 2 bestemmer:
»1.   De kontraherende parter fastsætter kompensationen for bidragene til social sikring for tilbagevendte i overensstemmelse med, hvad der er fastsat i denne artikels stk. 2 og 3 og nærværende aftales artikel 3.
2.   Den rumænske part forpligter sig til at betale et fast beløb til den græske part som kompensation for den betaling af pensioner og dækning af de tilbagevendtes forsikringsperiode, som den græske part har foretaget.
3.   Den græske part forpligter sig til at udbetale pensioner til tilbagevendte, der er pensioneret, og til at anerkende den forsikringsperiode, der er tilbagelagt i Rumænien af de tilbagevendte forsikrede personer, i overensstemmelse med den græske lovgivning vedrørende social sikring.«
13.
Kompensationen i henhold til den bilaterale aftales artikel 2, stk. 2, beløber sig i henhold til aftalens artikel 3 til 15 mio. USD.
14.
Aftalens artikel 5 bestemmer, at »[n]år beløbet på 15 mio. USD er betalt, ophører enhver forpligtelse for den rumænske part med hensyn til rettigheder på området for social sikring for tilbagevendte græske politiske flygtninge«.
II – De faktiske omstændigheder i tvisterne i hovedsagerne
15.
Ægtefællerne Balazs er græske statsborgere bosat i Thessaloniki (Grækenland), som er »tilbagevendte græske politiske flygtninge«.
16.
I 1948 fik Vasiliki og Attila Balazs, der på det tidspunkt var henholdsvis 7 og 9 år, status som politiske flygtninge i Rumænien. De blev tilknyttet Rumæniens offentlige sociale sikringsordning og bidrog hertil i henholdsvis 34 år, 7 måneder og 6 dage og 28 år. De vendte tilbage til Grækenland den 18. august 1990.
17.
I 1998 fastslog de græske myndigheder, efter at ægtefællerne Balazs havde anmodet om at få anerkendt de arbejdsperioder, de havde tilbagelagt i Rumænien, at ægtefællerne Balazs i Rumænien havde tilbagelagt arbejdsperioder på henholdsvis 9382 og 8 351 dage. For disse perioder anerkendte myndighederne i henhold til gældende græsk lovgivning om social sikring 4500 dage.
18.
De græske myndigheder tildelte efterfølgende ægtefællerne Balazs alderspensioner.
19.
Der blev fastsat en samlet forsikringsperiode på 6993 arbejdsdage for Vasiliki Balazs, hvoraf de 4500 dage blev anerkendt som beskæftigelse i Rumænien, og 2 493 dage som beskæftigelse i Grækenland. Hun fik på dette grundlag fra den 1. april 1999 tilkendt en månedlig pension på 136910 GRD (omkring 390 EUR).
20.
For Attila Balazs' vedkommende blev der fastsat en samlet forsikringsperiode på 7733 dage, hvoraf de 4500 dage blev anerkendt som beskæftigelse i Rumænien, og 3 233 dage som beskæftigelse i Grækenland. På dette grundlag fik Attila Balazs, som i første omgang fik tilkendt en invalidepension, af de græske myndigheder tildelt en alderspension på 596,99 EUR om måneden.
21.
Vasiliki og Attila Balazs rettede henholdsvis den 11. oktober og den 27. november 2007 henvendelse til Casa Judeţeană de Pensii for at få udbetalt en alderspension på grundlag af bestemmelserne i forordning nr. 1408/71 og forordning nr. 574/72.
22.
Ved afgørelser af 5. oktober 2011 blev der givet afslag på disse anmodninger med den begrundelse, at da ægtefællerne Balazs af de græske myndigheder var blevet betragtet som hjemvendte græske politiske flygtninge, havde de rumænske myndigheder i henhold til den bilaterale aftales artikel 5 ikke nogen forpligtelse til at tilkende dem alderspensioner.
23.
Ved civile domme af 26. september 2012 annullerede Tribunalul Cluj disse afgørelser og pålagde Casa Judeţeană de Pensii at vedtage nye afgørelser om alderspension til fordel for ægtefællerne Balazs i overensstemmelse med bestemmelserne i forordning nr. 1408/71 og forordning nr. 574/72 og medregne de samlede bidragsperioder, som ægtefællerne havde tilbagelagt i Rumænien. Retten præciserede i denne forbindelse, at disse forordninger fandt anvendelse på ægtefællerne Balazs' anmodninger, da den bilaterale aftale ikke var omfattet af artikel 7, stk. 2, litra c), i forordning nr. 1408/71, da dens anvendelse ikke var tidsbegrænset, da den ikke var opført i bilag III til denne forordning, og da dens bestemmelser ikke klart kunne anses for at være gunstigere for modtagerne.
24.
Til opfyldelse af disse domme vedtog Casa Judeţeană de Pensii den 20. februar og den 27. februar 2013 to nye afgørelser, hvormed Attila og Vasiliki Balazs i henhold til bestemmelserne i forordning nr. 148/71 blev tilkendt alderspensioner på henholdsvis 405 og 500 RON om måneden. I disse afgørelser blev det præciseret, at der i overensstemmelse med bestemmelserne i forordning nr. 574/72 i hele de perioder, som de græske myndigheder havde beregnet til henholdsvis 7733 dage og 6 993 dage, blev fradraget 4500 dage for perioden fra den 1. juni 1975 til den 31. maj 1990, eftersom de overlappede med den obligatoriske forsikringsperiode, som ægtefællerne Balazs havde tilbagelagt i Rumænien.
25.
I begge sager blev de civile domme afsagt af Tribunalul Cluj appelleret til Curtea de Appel de Cluj af såvel Attila og Vasiliki Balazs som af Casa Judeţeană de Pensii. Casa Judeţeană de Pensii gjorde i det væsentlige gældende, at bestemmelserne i forordning nr. 1408/71 og forordning nr. 574/72 ikke fandt anvendelse i de foreliggende sager, fordi der fandtes en bilateral aftale. I henhold til denne bilaterale aftale var alle Rumæniens forpligtelser over for tilbagevendte græske politiske flygtninge imidlertid ophørt, da Rumænien havde betalt de lovede 15 mio. USD til Grækenland. Ægtefællerne Balazs nedlagde derimod på grundlag af de samme forordningers bestemmelser påstand om anerkendelse af deres ret til en alderspension for de fulde bidragsperioder, som de havde tilbagelagt i Rumænien. De hævdede i det væsentlige, at Rumænien som følge af landets tiltræden af Den Europæiske Union var forpligtet til at anvende forordning nr. 1408/71 og forordning nr. 574/72. Den bilaterale aftale, der var mindre gunstig, og som ikke var opført i bilag III til forordning nr. 1408/71, var således ikke omfattet af denne forordnings artikel 7, stk. 2, litra c).
26.
Curtea de Appel Cluj besluttede under disse omstændigheder at udsætte de to hovedsager og forelægge Domstolen et præjudicielt spørgsmål.
III – Anmodningerne om præjudiciel afgørelse og retsforhandlingerne ved Domstolen
27.
Med afgørelser af henholdsvis den 27. juni og den 2. juli 2013, indgået til Domstolen henholdsvis den 31. og den 16. juli 2013, udsatte Curtea de Appel Cluj således sagerne og forelagde i henhold til artikel 267 TEUF Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Skal bestemmelserne i artikel 7, stk. 2, litra c), i forordning (EØF) nr. 1408/71 fortolkes således, at de omfatter en bilateral aftale, der er indgået mellem to medlemsstater inden datoen for forordningens ikrafttræden, hvormed disse medlemsstater har aftalt, at forpligtelsen for en stat til at udbetale sociale sikringsydelser til borgerne i den anden stat, som har haft status af politiske flygtninge på den førstnævnte stats område, og som er vendt hjem til den sidstnævnte stat, ophører, mod at den førstnævnte stat betaler et fast beløb til dækning af pensionsudbetalinger i den periode, for hvilken der er blevet indbetalt bidrag til social sikring i den førstnævnte medlemsstat?«
28.
Med afgørelse af 4. september 2013 bestemte Domstolens præsident, at sagerne skulle forenes.
29.
Ægtefællerne Balazs, den græske og den rumænske regering samt Europa-Kommissionen har afgivet skriftlige indlæg.
30.
På retsmødet, der blev afholdt den 4. juni 2014, har ægtefællerne Balazs, den græske og den rumænske regering samt Kommissionen afgivet mundtlige indlæg.
IV – Analyse
A – Genstanden for det præjudicielle spørgsmål
31.
Spørgsmålet fra den forelæggende ret vedrører forholdet mellem på den ene side en bilateral aftale om social sikring indgået på et tidspunkt, hvor den ene af de to underskrivende parter endnu ikke var medlem af Den Europæiske Union, og på den anden side forordning nr. 1408/71.
32.
Problemet med anvendeligheden ratione temporis af forordning nr. 1408/71 er løst i Domstolens faste praksis, hvorefter denne forordning træder i kraft over for en ny medlemsstat på tidspunktet for dennes tiltræden af Unionen (
5
). Selv om forordning nr. 1408/71 i princippet alene har virkning for fremtiden, kan den ikke desto mindre finde anvendelse også på fremtidige virkninger af situationer, der er opstået, mens den tidligere lov var gældende (
6
).
33.
Jeg mener ikke, at den omstændighed, at det i den bilaterale aftales artikel 5 præciseres, at »enhver forpligtelse for den rumænske part med hensyn til rettigheder på området for social sikring for tilbagevendte græske politiske flygtninge« ophører med Rumæniens betaling af beløbet på 15 mio. USD, kan ændre ved Domstolens tilgang, hvorefter forordning nr. 1408/71 trådte i kraft over for Rumænien på tidspunktet for landets tiltræden af Unionen og derfor finder anvendelse på fremtidige virkninger af tidligere situationer.
34.
Holder man sig til forordningens artikel 6 og 7, er princippet om, at forordningen finder anvendelse i stedet for en international overenskomst, således indiskutabelt. En fravigelse heraf kræver i henhold til artikel 7, stk. 2, litra c), at to kumulative betingelser er opfyldt (
7
). For det første skal den internationale overenskomst være gunstigere for modtagerne, eller den skal være en følge af historiske omstændigheder og have en tidsbegrænset virkning. For det andet skal den være opført i bilag III til forordning nr. 1408/71. I den foreliggende sag finder undtagelsen ikke anvendelse, da den bilaterale aftale ikke er opført i bilag III til forordningen (
8
).
35.
Det fremgår imidlertid af dom Rönfeldt (C-227/89, EU:C:1991:52), at princippet om, at forordningen finder anvendelse i stedet for en international overenskomst, viger for anvendelsen af den internationale overenskomst, såfremt denne indeholder gunstigere regler for potentielle modtagere, uanset om den er opført i bilag III til forordning nr. 1408/71 eller ej. Det er således anvendeligheden af denne retspraksis på den foreliggende sag, der skal undersøges.
B – Princippet om, at forordning nr. 1408/71 træder i stedet for en international overenskomst, i forhold til retspraksis i henhold til Rönfeldt-dommen og udviklingen af denne
36.
Spørgsmålet om forholdet mellem forordning nr. 1408/71 og en tidligere international overenskomst er udtrykkeligt omfattet af forordningens artikel 6 og 7.
37.
Reglen er, at forordning nr. 1408/71 træder i stedet for en overenskomst. Det fremgår af forordningens artikel 6, at »[m]edmindre andet er bestemt i artikel 7 og 8 og artikel 46, stk. 4, træder denne forordning [...] i stedet for [...] overenskomster om social sikring afsluttet [...] mellem to eller flere medlemsstater.«
38.
Som en undtagelse fremgår det af artikel 7, stk. 2, litra c), at »visse bestemmelser i overenskomster om social sikring, som medlemsstaterne har indgået inden datoen for denne forordnings anvendelse, [fortsat skal være gældende,] såfremt de er gunstigere for modtagerne eller er en følge af specifikke historiske omstændigheder og har en tidsbegrænset virkning, hvis disse bestemmelser er opført i bilag III«.
39.
Indtil dom Rönfeldt (EU:C:1991:52) blev princippet og undtagelsen anvendt strengt: Forordningen træder i stedet for overenskomster om social sikring afsluttet mellem medlemsstater, der ikke er opført i bilag III, »også selv om anvendelsen af disse overenskomster for den ydelsesberettigede indebærer større fordele end dem, der følger af nævnte forordning« (
9
).
40.
Denne strenghed kunne ifølge Domstolen forklares med, at princippet om, at forordning nr. 1408/71 træder i stedet for overenskomster, er af bindende karakter, og »ikke tillader andre undtagelser end dem, der udtrykkeligt er fastsat i forordningen« (
10
).
41.
I dom Rönfeldt (EU:C:1991:52) fastslog Domstolen imidlertid, samtidig med at den fremhævede, at princippet om, at forordningen træder i stedet for bestemmelserne i overenskomster, og om, at undtagelser, der ikke er anført i selve forordningen, ikke er tilladt (
11
), har bindende virkning, at artikel 45 TEUF og 48 TEUF bestemmer, at »sociale rettigheder [ikke må mistes] som følge af, at overenskomster mellem to eller flere medlemsstater, der er inkorporeret i national lovgivning, ikke finder anvendelse efter ikrafttrædelsen af Rådets forordning […] nr. 1408/71[…]« (
12
).
42.
I Thévenon-dommen (
13
) præciserede Domstolen imidlertid i forbindelse med »[d]e særlige omstændigheder, der begrundede, at Domstolen i Rönfeldt-sagen gjorde en undtagelse fra reglen i artikel 6 i forordning nr. 1408/71« (
14
), at retspraksis i henhold til Rönfeldt-dommen ikke fandt anvendelse på arbejdstagere, der først har udøvet deres ret til fri bevægelighed efter ikrafttrædelsen af forordning nr. 1408/71.
43.
Endelig bemærkes, at som Domstolen forklarede i præmis 27 i dom Kaske (C-277/99, EU:C:2002:74), »[har] [d]e principper, der er anvendt i Rönfeldt-dommen, […] udelukkende til formål at beskytte en velerhvervet ret på et socialt område, der ikke var omfattet af fællesskabsretten på det tidspunkt, hvor den statsborger i en medlemsstat, der gør retten gældende, kunne benytte sig af den. Den omstændighed, at forordning nr. 1408/71 er blevet en del af gældende ret i den pågældendes oprindelsesmedlemsstat på det tidspunkt, hvor denne medlemsstat tilsluttede sig Det Europæiske Fællesskab, har ingen indvirkning på den ret, han allerede har erhvervet til at påberåbe sig bestemmelserne i en bilateral overenskomst, der var de eneste bestemmelser, der fandt anvendelse i hans tilfælde på det tidspunkt, hvor han udnyttede sin ret til fri bevægelighed. […][D]enne retsopfattelse [hviler] i øvrigt på det princip, at den pågældende havde en berettiget forventning om, at han senere kunne støtte ret på bestemmelserne i den bilaterale overenskomst« (min fremhævelse).
C – Den manglende anvendelighed af retspraksis i henhold til Rönfeldt-dommen på den foreliggende sag
44.
Selv om det fremgår af retspraksis i henhold til Rönfeldt-dommen, at princippet om, at forordning nr. 1408/71 træder i stedet for en overenskomst, skal vige til fordel for en international overenskomst, som giver potentielle modtagere en gunstigere behandling, opstår spørgsmålet, om denne retspraksis da finder anvendelse på en situation som den, ægtefællerne Balazs befinder sig i.
45.
Det mener jeg ikke er tilfældet.
1. Det afgørende kriterium er den dato, hvor retten til fri bevægelighed udøves
46.
Jeg mener, at den udvidelse af betingelserne for udelukkelse af princippet om, at forordning nr. 1408/71 træder i stedet for bestemmelserne i overenskomster, som fremgår af retspraksis i henhold til Rönfeldt-dommen, skal fortolkes indskrænkende.
47.
Jeg mener, at en sådan fortolkning er i overensstemmelse med dom Rönfeldt (EU:C:1991:52) og med de domme, der fulgte efter den. I disse domme fremhæver Domstolen den bindende virkning af princippet om, at forordningen træder i stedet for bestemmelserne i overenskomster om social sikring afsluttet mellem medlemsstater (
15
).
48.
I samme indskrænkende perspektiv har Domstolen afvist at udvide undtagelsen til at omfatte arbejdstagere, der først har udøvet deres ret til fri bevægelighed efter ikrafttrædelsen af forordning nr. 1408/71 (
16
).
49.
En indskrænkende fortolkning vil ligeledes imødekomme en del af den kritik af dom Rönfeldt (EU:C:1991:52), der findes i litteraturen, idet denne dom betragtes som et angreb mod en sammenhængende koordinering af de sociale sikringsordninger og en tilsidesættelse af princippet om EU-rettens forrang for national ret, uanset om den udspringer af en overenskomst (
17
).
50.
I denne henseende frembyder ægtefællerne Balazs’ situation en grundlæggende faktuel forskel i forhold til de tilfælde, hvor retspraksis i henhold til Rönfeldt-dommen finder anvendelse. I disse sager havde den person, der var omfattet af den internationale overenskomst, ikke blot udøvet sin ret til fri bevægelighed inden ikrafttrædelsen af forordning nr. 1408/71 (en betingelse, der præciseres i Thévenon-dommen (
18
)), men ligeledes efter underskrivelsen af den pågældende overenskomst (
19
).
51.
I ægtefællerne Balazs’ tilfælde blev den bilaterale aftale derimod underskrevet den 23. februar 1996, dvs. efter at de havde udøvet deres ret til fri bevægelighed. Ægtefællerne Balazs, der er græske statsborgere, flyttede således til Rumænien i 1948 og vendte tilbage til Grækenland den 18. august 1990, dvs. mere end seks år inden indgåelsen af den bilaterale aftale.
52.
Det kan således ikke bestrides, at ægtefællerne Balazs med en omskrivning af præmis 27 i dom Kaske (EU:C:2002:74), nævnt i punkt 43 i dette forslag til afgørelse, ikke havde erhvervet nogen ret til at være omfattet af den bilaterale aftale, da denne ikke fandt anvendelse på det tidspunkt, hvor de udøvede deres ret til fri bevægelighed. Med andre ord kunne ægtefællerne Balazs ikke have nogen berettiget forventning om, at de kunne være omfattet af en bilateral overenskomsts bestemmelser, da den ikke fandtes på det tidspunkt, hvor de udøvede deres ret til fri bevægelighed.
53.
Under disse omstændigheder mener jeg, at den udvidelse af undtagelsen til princippet om, at forordning nr. 1408/71 træder i stedet for en international overenskomst, der følger af dom Rönfeldt (EU:C:1991:52), ikke kan finde anvendelse på en situation som den, der foreligger i hovedsagen.
54.
Jeg foreslår derfor Domstolen, at den besvarer det af den forelæggende ret forelagte spørgsmål således, at den anvendelse af forordning nr. 1408/71, som er foreskrevet i artikel 6 i forordning nr. 1408/71, ikke kan fraviges, når de arbejdstagere, der er omfattet af anvendelsesområdet for en international overenskomst om social sikring, har udøvet deres ret til fri bevægelighed inden denne overenskomsts ikrafttræden.
2. Konsekvenserne af anvendelsen af forordning nr. 1408/71
55.
I hovedsagerne betyder den omstændighed, at forordning nr. 1408/71 træder i stedet for den bilaterale aftale, rent konkret, at de græske og de rumænske myndigheder fra den 1. januar 2007 (den dato, hvor Rumænien tiltrådte Den Europæiske Union) skal anvende de regler for medregning af forsikringsperioder og fastsættelse af ydelser, der er indført med forordning nr. 1408/71.
56.
Med andre ord skal de pensioner, som henholdsvis Grækenland og Rumænien har skullet udbetale til ægtefællerne Balazs siden den 1. januar 2007, beregnes i henhold til artikel 45, 46 og artikel 94, stk. 2, i forordning nr. 1408/71.
57.
Både Rumænien og Grækenland skal således tage enhver forsikrings-, beskæftigelses- eller bopælsperiode, der er tilbagelagt efter en hvilken som helst medlemsstats lovgivning forud for datoen for forordningens anvendelse i Rumænien, i betragtning.
58.
Ifølge Domstolens faste praksis følger det af artikel 94, stk. 2, i forordning nr. 1408/71, at en medlemsstat »i forbindelse med tilkendelse af alderspension ikke kan afvise at medregne forsikringsperioder, der er tilbagelagt på en anden medlemsstats område, alene med den begrundelse, at perioderne er tilbagelagt, før forordningen trådte i kraft for den pågældende medlemsstat« (
20
).
59.
Denne artikel skal således fortolkes sammenholdt med samme forordnings artikel 2, stk. 1, idet »de sikrer, at enhver forsikrings-, beskæftigelses- eller bopælsperiode, som er tilbagelagt efter en medlemsstats lovgivning før forordningens ikrafttræden, medregnes ved afgørelsen af, om der er erhvervet ret til ydelser efter denne forordning, dog forudsat, at den vandrende arbejdstager var statsborger i en af medlemsstaterne på det tidspunkt, da de pågældende perioder blev tilbagelagt« (
21
) (hvilket er tilfældet for ægtefællerne Balazs).
60.
Det bestemmes i artikel 46, stk. 2, i forordning nr. 1408/71, at det faktiske beløb for den ydelse, som hver af de pågældende medlemsstater skal betale, svarer til den forholdsvise andel af de forsikrings- eller bopælsperioder, som ægtefællerne Balazs har tilbagelagt på hver af de pågældende medlemsstaters område efter lovgivningen i de berørte medlemsstater forud for forsikringsbegivenhedens indtræden.
61.
Som det også bekræftes i artikel 15, stk. 1, i forordning nr. 574/72, eftersom »det drejer sig om ydelser ved [...] alderdom [...], der skal fastsættes af to eller flere medlemsstaters institutioner efter bestemmelserne i forordningens artikel 46, stk. 2, foretager de enkelte berørte institutioner hver for sig denne sammenlægning ved medregning af samtlige forsikrings- eller bopælsperioder, der er tilbagelagt af arbejdstageren eller den selvstændige erhvervsdrivende efter lovgivningen i samtlige de medlemsstater, af hvis lovgivning han har været omfattet [...]«.
62.
Endelig har ægtefællerne Balazs ifølge artikel 46, stk. 3, i forordning nr. 1408/71 »fra den kompetente institution i hver af de berørte medlemsstater ret til det højeste ydelsesbeløb« af det ovenfor beskrevne faktiske beløb og det beløb, der er beregnet alene på grundlag af den nationale lovgivning i henhold til artikel 46, stk. 1, i forordning nr. 1408/71.
3. Supplerende bemærkninger til konsekvenserne af anvendelsen af forordning nr. 1408/71
63.
Jeg vil gerne supplere min analyse med to supplerende bemærkninger om de konkrete konsekvenser for Grækenland og Rumænien på den ene side og for ægtefællerne Balazs på den anden side af anvendelsen af forordning nr. 1408/71.
64.
For det første er jeg klar over, at en manglende anvendelse af den i hovedsagerne omhandlede bilaterale aftale kan have indflydelse på rækkevidden af de rettigheder og forpligtelser, som de medlemsstater, der er parter i aftalen, har accepteret, da den alderdomsydelse, som Grækenland i perioden efter den 1. januar 2007 har betalt til ægtefællerne Balazs, kun svarer til den forholdsvise andel af alene de forsikringsperioder, der er tilbagelagt i Grækenland.
65.
Konsekvenserne af, at en af de medlemsstater, der er parter i den bilaterale aftale, sætter spørgsmålstegn ved denne, henhører imidlertid ikke under Domstolens kompetence.
66.
For det andet vil jeg gerne vende tilbage til Kommissionens påstand om, at de afgørelser, som Casa Judeţeană de Pensii traf henholdsvis den 20. og den 27. februar 2013 til fuldbyrdelse af dommene afsagt af Tribunalul Cluj den 26. september 2012, var i overensstemmelse med EU-retten, da de var baseret på forordning nr. 1408/71.
67.
Domstolen spurgte udtrykkeligt Kommissionen, om den ikke med denne vurdering forsvarede en tredje vej, som bestod i en samtidig anvendelse af forordning nr. 1408/71 (af de rumænske myndigheder med afgørelserne af 20. og 27.2.2013) og den bilaterale aftale (af de græske myndigheder). Kommissionen svarede i retsmødet den 4. juni 2014, at dens vurdering udelukkende gjorde det muligt at forene de principper, der var udstukket med domme Walder (EU:C:1973:62) og Rönfeldt (EU:C:1991:52), dvs. dels, at forordning nr. 1408/71 træder i stedet for den bilaterale aftale, dels, at de mest gunstige elementer i denne bibeholdes.
68.
Jeg mener dog, at denne løsning, uanset den praktiske betydning, den har for ægtefællerne Balazs, ikke juridisk er i overensstemmelse med forordning nr. 1408/71.
69.
Som repræsentanten for den rumænske regering fremhævede i samme retsmøde, tillader artikel 7 i forordning nr. 1408/71 ikke, at denne anvendes sammen med en international overenskomst. Uanset hvad Kommissionen hævder, resulterer den løsning, den slår til lyd for, dog i dette.
D – Subsidiært vedrørende Domstolens kompetence til at afgøre, hvilken bestemmelse der er den mest gunstige
70.
Såfremt Domstolen ikke følger min fortolkning og beslutter at udvide retspraksis i henhold til Rönfeldt-dommen til at omfatte ægtefællerne Balazs' situation, står der kun spørgsmålet om den mest gunstige bestemmelse tilbage.
1. Parternes argumenter
71.
Grækenland, Kommissionen og ægtefællerne Balazs har i deres skriftlige indlæg gjort gældende, at anvendelsen af forordning nr. 1408/71 fører til en gunstigere situation for modtagerne, da den gør det muligt for dem at opnå en alderspension baseret på hele den beskæftigelses- og bidragsperiode, der er tilbagelagt i Rumænien.
72.
Kun den rumænske regering har gjort det modsatte synspunkt gældende og har fremført i det væsentlige to argumenter:
—
For det første mener den, at det fremgår af den bilaterale aftales artikel 1, litra e), artikel 2, stk. 2, og artikel 5 og af dens mål om endelig fastsættelse af kompensation for bidrag til social sikring, der er betalt af tilbagevendte græske politiske flygtninge, at Grækenland har forpligtet sig til at anerkende hele den forsikringsperiode, der er tilbagelagt i Rumænien, og til at udbetale pensioner for hele denne periode. Ved at begrænse anerkendelsen af denne periode til 15 år ændrer Grækenland med andre ord ensidigt de forpligtelser, landet skal påtage sig i henhold til den bilaterale aftale.
—
For det andet vedrørende spørgsmålet om, hvorvidt de rettigheder, der følger af den bilaterale aftale, er gunstigere for modtagerne end dem, der følger af forordning nr. 1408/71, har den rumænske regering anført, at den bilaterale aftale blot fastsætter den nationale lovgivning, der finder anvendelse på pensionstildeling. Det skal således rent konkret under hensyntagen til omstændighederne i hver enkelt sag bestemmes, hvilken retlig ordning der er mest gunstig for modtagerne. I den foreliggende sag er det pensionsbeløb, som de græske myndigheder udbetaler til ægtefællerne Balazs, højere end det beløb, som de rumænske myndigheder udbetaler, og anvendelsen af den bilaterale aftale er således mere gunstig for dem, også hvis Domstolen måtte bestemme, at de græske myndigheder ensidigt kan fastsætte den forsikringsperiode, der medregnes.
2. Bedømmelse
73.
Jeg mener, at det for at afgøre, om forordning nr. 1408/71 eller den bilaterale aftale er mest gunstig for ægtefællerne Balazs, først er nødvendigt at fortolke den pågældende aftale og eventuelt den nationale lovgivning, der i medfør af denne finder anvendelse.
a) Fortolkning af en international overenskomst
74.
Selv om jeg har en vis forståelse for den rumænske regerings fortolkning af den bilaterale aftale, mener jeg ikke, at det tilkommer Domstolen at udtale sig om rækkevidden af Grækenlands forpligtelser i henhold til den bilaterale aftale (
22
).
75.
Det skal dog i denne henseende præciseres, at Domstolen i præmis 37 i dom Wencel (EU:C:2013:303) fastslog, at »en EU-retlig bestemmelse såsom […] artikel 7, stk. 2[, i forordning nr. 1408/71], der giver prioritet til anvendelsen af en bilateral overenskomst, ikke [må] gives en rækkevidde, der er i konflikt med de principper, der ligger til grund for den lovgivning, den er en del af«.
76.
Domstolen har således allerede fastslået, at bestemmelserne i en overenskomst, der er opført i bilag III til forordning nr. 1408/71 – og som dermed finder anvendelse i stedet for denne forordning – skulle anses for at være uforenelige med artikel 45 TEUF og 51 TEUF (
23
).
77.
Selv om Domstolen har udledt disse principper i forbindelse med anvendelse af den i artikel 7, stk. 2, i forordning nr. 1408/71 omhandlede undtagelse, finder de i endnu højere grad anvendelse i forbindelse med retspraksisundtagelsen i dom Rönfeldt (EU:C:1991:52).
78.
Under disse omstændigheder er det rimeligt at antage, at en international overenskomst, som den, der er tale om i hovedsagerne, for at være forenelig med de principper, der ligger til grund for forordning nr. 1408/71 og artikel 45 TEUF og 51 TEUF, skal fortolkes således, at Den Hellenske Republik, der i henhold til den bilaterale aftales artikel 2, stk. 3, har forpligtet sig til »at udbetale pensioner til tilbagevendte, der er pensioneret, og til at anerkende den forsikringsperiode, der er tilbagelagt i Rumænien af de tilbagevendte forsikrede personer«, skal fastsætte en pension svarende til hele denne periode.
79.
Med andre ord fritager henvisningen til græsk lovgivning i den bilaterale aftales artikel 2, stk. 3, ikke de græske myndigheder for deres forpligtelse til at fortolke denne aftale i overensstemmelse med traktaten.
b) Afgørelse af, hvilken bestemmelse der er den mest gunstige
80.
Med hensyn til afgørelsen af, hvilken bestemmelse der er den mest gunstige, mener jeg i overensstemmelse med Domstolens praksis, at »[d]et påhviler [...] den forelæggende ret at undersøge, om det faktisk er mere eller mindre fordelagtigt for de pågældende arbejdstagere at anvende overenskomsten end at anvende forordningen. Hvis det er mere fordelagtigt, må de i [den bilaterale aftale] fastsatte regler anvendes undtagelsesvis og i overensstemmelsen med det princip, der er opstillet i Rönfeldt-dommen. I modsat fald er det forordningens regler som fortolket af Domstolen, der skal anvendes« (
24
).
81.
Det tilkommer med andre ord den nationale ret »at afgøre, om den pågældende i kraft af en overenskomst om social sikring [fortolket i henhold til de principper, der ligger til grund for forordning nr. 1408/71,] har erhvervet en ret til en mere gunstig ydelse« (
25
).
82.
Den forelæggende ret skal med henblik herpå sammenligne ægtefællerne Balazs’ situation, afhængigt af om deres pension beregnes og udbetales i medfør af den bilaterale aftale fortolket i overensstemmelse med EU-retten eller i medfør af forordning nr. 1408/71.
83.
Ved bestemmelse af de rettigheder, som ægtefællerne Balazs har i henhold til forordningen, skal den nationale ret nødvendigvis tage hensyn til artikel 45, 46 og artikel 94, stk. 2, i forordning nr. 1408/71 (
26
).
84.
I dette subsidiære tilfælde drejer det sig også i sidste ende om kun at anvende en af de to retsakter på ægtefællerne Balazs, nemlig forordning nr. 1408/71 eller den bilaterale aftale.
E – Tidsmæssig begrænsning af virkningerne af den dom, der afsiges
85.
Den rumænske regering har i sit skriftlige indlæg anmodet Domstolen om, at den foretager en tidsmæssig begrænsning af virkningerne af sin dom, såfremt den fastslår, at det tilkommer de rumænske myndigheder at tilkende ægtefællerne Balazs pensionsrettigheder i medfør af forordning nr. 1408/71.
86.
Denne anmodning giver kun mening, hvis Domstolen tilslutter sig mit principale forslag, eller i modsat fald, hvis den forelæggende ret fastslår, at forordning nr. 1408/71 er mere gunstig for de pågældende end den bilaterale aftale.
87.
Som den rumænske regering selv erkender, kan en sådan begrænsning kun gøre sig gældende, hvis to kriterier er opfyldt, nemlig god tro og fare for alvorlige forstyrrelser.
1. Den rumænske regerings argumenter
88.
Hvad angår god tro har den rumænske regering anført, at dens holdning er baseret på Domstolens faste praksis, hvorefter EU-retten er til hinder for, at arbejdstagere mister sociale fordele, fordi forordning nr. 1408/71 træder i stedet for en international overenskomst.
89.
Endvidere adskiller Rumæniens situation sig fra situationen for andre medlemsstater, der har indgået aftaler med Grækenland, og som har besluttet at anvende forordning nr. 1408/71.
90.
Hvad angår faren for alvorlige forstyrrelser har den rumænske regering gjort gældende, at bidragene fra de personer, der er omfattet af den bilaterale aftale, indgik i betalingen af det faste beløb på 15 mio. USD til den græske regering, og at der derfor, såfremt forordning nr. 1408/71 finder anvendelse, skulle findes andre finansieringskilder.
91.
Ifølge skøn foretaget af Casa Națională de Pensii Publice i Rumænien ville der skulle betales et yderligere beløb på 38560683 RON (omkring 8680537 EUR). Den rumænske regering har tilføjet, at der er indgivet tæt på 800 anmodninger svarende til anmodningerne fra ægtefællerne Balazs.
2. Bedømmelse
92.
Som tidligere anført har jeg en vis forståelse for den rumænske regerings fortolkning af den bilaterale aftale og rækkevidden af aftaleparternes forpligtelser.
93.
I forbindelse med en behandling af en tidsmæssig begrænsning af virkningerne af en dom fra Domstolen vedrører betingelsen om god tro imidlertid ikke en medlemsstats tillid til fortolkningen af dens nationale ret (herunder de internationale overenskomster, den er part i), men dens tillid til sin fortolkning af EU-retten (
27
).
94.
Mens rækkevidden af retspraksis i henhold til Rönfeldt-dommen i den foreliggende sag kan diskuteres og fortolkes, står det imidlertid fast, at Rumænien måtte forvente at skulle anvende forordning nr. 1408/71 fra den 1. januar 2007.
95.
Mens Rumænien ønskede, at den bilaterale aftale blev opført i bilag III til den pågældende forordning, modsatte Grækenland sig dette ønske. Det er under disse omstændigheder tilliden til, at den principielle regel – dvs. at forordning nr. 1408/71 træder i stedet for den bilaterale aftale i medfør af forordningens artikel 6 – finder anvendelse, der bør være gældende.
96.
Jeg mener ikke, at der under disse omstændigheder er grund til at begrænse virkningerne af den dom, der afsiges, da det, eftersom kriteriet om god tro ikke er opfyldt, er »ufornødent at efterprøve, hvorvidt kriteriet om, at der skal være fare for alvorlige forstyrrelser, er opfyldt« (
28
).
97.
Under alle omstændigheder mener jeg heller ikke, at faren for alvorlige forstyrrelser er blevet påvist.
98.
Ifølge det skøn, som den offentlige pensionskasse i Rumænien har foretaget, ligger det beløb, der skal betales, såfremt forordning nr. 1408/71 finder anvendelse, ud over de 15 mio. USD, der er betalt i henhold til den bilaterale aftale, i størrelsesordenen 38560683 RON (omtrent 8680537 EUR).
99.
Da der for det første ikke er fremlagt mere præcise tal, kan det ikke udelukkes, at det beløb, den rumænske regering har oplyst, også dækker de 800 anmodninger svarende til de anmodninger, som ægtefællerne Balazs allerede har indgivet. En eventuel begrænsning af de tidsmæssige virkninger af dommen kan imidlertid ikke have nogen indflydelse på disse sager (
29
).
100.
Endvidere skal det bemærkes, at de økonomiske følger, som en præjudiciel dom kan få for en medlemsstat, ikke i sig selv kan begrunde en begrænsning af dommens tidsmæssige virkninger (
30
). Faren for alvorlige økonomiske forstyrrelser skal også vurderes på grundlag af antallet af retsforhold stiftet i god tro i henhold til de pågældende retsforskrifter, som blev anset for at være lovligt i kraft (
31
).
101.
Ud over det påberåbte beløbs begrænsede størrelse må det fastslås, at den rumænske regering ikke har oplyst antallet af potentielle sager.
102.
Under disse omstændigheder kan betingelsen om, at der skal være fare for alvorlige forstyrrelser, ikke anses for at være godtgjort.
V – Forslag til afgørelse
103.
I en situation som den, der foreligger i hovedsagen, har modtagerne af ydelserne udøvet deres ret til fri bevægelighed før indgåelsen af den pågældende internationale overenskomst om social sikring. Henset til dette særlige element mener jeg, at undtagelsen i dom Rönfeldt (EU:C:1991:52) ikke finder anvendelse.
104.
Derfor og henset til ovenstående betragtninger foreslår jeg, at Domstolen besvarer det af Curtea de Apel Cluj forelagte præjudicielle spørgsmål således:
»1)
Anvendelsen af Rådets forordning (EØF) nr. 1408/71 af 14. juni 1971 om anvendelse af de sociale sikringsordninger på arbejdstagere, selvstændige erhvervsdrivende og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, som ændret og ajourført ved Rådets forordning (EF) nr. 118/97 af 2. december 1996, som ændret ved Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EF) nr. 1992/2006 af 18. december 2006, kan ikke fraviges, når arbejdstagere, der er omfattet af anvendelsesområdet for en international overenskomst om social sikring, har udøvet deres ret til fri bevægelighed før denne overenskomsts ikrafttræden.
2)
Subsidiært, såfremt Domstolen måtte beslutte at anvende retspraksis i henhold til dom Rönfeldt (C-227/89, EU:C:1991:52) på hovedsagerne, tilkommer det den nationale ret at vurdere, om ægtefællerne Balazs i henhold til den bilaterale aftale mellem den græske og den rumænske regering om endelig fastsættelse af kompensation for bidrag til social sikring, der er betalt af græske politiske flygtninge, der er vendt tilbage fra Rumænien, som blev indgået den 23. februar 1996, fortolket i henhold til de principper, der ligger til grund for forordning nr. 1408/71, som ændret og ajourført ved forordning nr. 118/97, som ændret ved forordning nr. 1992/2006, har erhvervet ret til en mere gunstig ydelse end den, der følger af anvendelsen af denne forordnings artikel 45, 46 og artikel 94, stk. 2, i de to medlemsstater.«
(
1
) – Originalsprog: fransk.
(
2
) – EUT L 392, s. 1.
(
3
) – EFT 1972 I, s. 149.
(
4
) – EUT L 363, s. 1.
(
5
) – Jf. i denne retning dom Wencel (C-589/10, EU:C:2013:303, præmis 30). Jf. ligeledes dom Duchon (C-290/00, EU:C:2002:234, præmis 21 og 22).
(
6
) – Jf. i denne retning dom Wencel (EU:C:2013:303, præmis 33).
(
7
) – Ibidem (præmis 36).
(
8
) – Den græske og den rumænske regering er enige om, at den bilaterale aftale ikke er opført i bilag III til forordning nr. 1408/71 som følge af et memorandum, som de græske myndigheder forelagde for Den Administrative Kommission for Vandrende Arbejdstageres Sociale Sikring, der godkendte aftalen på sit 303. møde, som afholdtes i Bruxelles den 12.-13.12.2006 (til trods for en anmodning fra Rumænien om det modsatte).
(
9
) – Dom Walder (82/72, EU:C:1973:62, præmis 8).
(
10
) – Ibidem (præmis 6).
(
11
) – Præmis 22.
(
12
) – Præmis 29.
(
13
) – C-475/93, EU:C:1995:371, præmis 26-28. Jf. ligeledes i denne retning domme Thelen (C-75/99, EU:C:2000:608, præmis 16) og Habelt m.fl. (C-396/05, EU:C:2007:810, præmis 119).
(
14
) – Dom Thévenon (EU:C:1995:371, præmis 27).
(
15
) – Præmis 22. Jf. ligeledes i denne retning domme Thelen (EU:C:2000:608, præmis 14) og Habelt m.fl. (EU:C:2007:810, præmis 118) samt generaladvokat Mischos forslag til afgørelse Kaske (EU:C:2001:549, punkt 10).
(
16
) – Domme Thévenon (EU:C:1995:371, præmis 26-28), Thelen (EU:C:2000:608, præmis 16) og Habelt m.fl. (EU:C:2007:810, præmis 119).
(
17
) – Jf. navnlig F. Kessler, »La prise en compte des droits à pension acquis en vertu d’une convention bilatérale conclue avant l’entrée en vigueur du Règlement CEE 1408/71«, Revue de droit sanitaire et social, 1991, s. 368-370; S. Van Raepenbusch, »Les rapports entre le règlement (CEE) no 1408/71 et les conventions internationales dans le domaine de la sécurité sociale des travailleurs circulant à l’intérieur de la Communauté«, Cahiers de droit européen, 1991, s. 449-466, særlig punkt 10. Udelukkende for en indskrænkende fortolkning E. González-Sancho López, »Relaciones entre legislación comunitaria y convenios bilaterales en materia de seguridad social de migrantes: de la sentencia Rönfeldt al caso Peschiutta«, Revista de trabajo y Seguridad Social, nr. 5, januar-marts 1992, s. 81-92.
(
18
) – EU:C:1995:371 (præmis 26-28).
(
19
) – I den sag, der gav anledning til dom Rönfeldt (EU:C:1991:52), var den pågældende internationale overenskomst afsluttet mellem Forbundsrepublikken Tyskland og Kongeriget Danmark. Den var indgået den 14.8.1953, og den berørte person var en tysk statsborger, som havde udøvet sin ret til fri bevægelighed i 1957 og var vendt tilbage til Tyskland i 1971. I den sag, der gav anledning til dom Thelen (EU:C:2000:608), var den internationale overenskomst afsluttet mellem Republikken Østrig og Forbundsrepublikken Tyskland. Den var indgået den 19.7.1978, og den berørte person var en tysk statsborger, som havde boet i Østrig fra 1986 til 1996, og dér havde haft erhvervsarbejde mellem 1991 og 1993. I den sag, der gav anledning til dom Kaske (EU:C:2002:74), var den internationale overenskomst afsluttet mellem Republikken Østrig og Forbundsrepublikken Tyskland. Den var trådt i kraft den 1.10.1979, og den berørte person havde både tysk og østrigsk statsborgerskab. Han havde haft lønnet beskæftigelse i Østrig fra 1972 til 1982, i Tyskland fra 1983 til maj 1996 (afbrudt) og var vendt tilbage til Østrig i juni 1996. I den sag, der gav anledning til dom Naranjo Arjona m.fl. (C-31/96 – C-33/96, EU:C:1997:475), var situationen en lidt anden, da den pågældende internationale overenskomst, som var afsluttet mellem Forbundsrepublikken Tyskland og Kongeriget Spanien, var trådt i kraft den 1.11.1977, under den berørte persons ophold. Der var tale om en spansk statsborger, der havde udøvet sin ret til fri bevægelighed i 1966 og var vendt tilbage til Spanien i 1991. Også i dette tilfælde kunne den berørte person imidlertid have en berettiget forventning om, at denne overenskomst fandt anvendelse, eftersom han opholdt sig i værtslandet i 14 år efter dens indgåelse og vendte tilbage til sit hjemland på et tidspunkt, hvor overenskomsten stadig var gældende.
(
20
) – Dom Duchon (EU:C:2002:234, præmis 23). Jf. ligeledes i denne retning domme Rönfeldt (EU:C:1991:52, præmis 16), Rundgren (C-389/99, EU:C:2001:264, præmis 29) og Kauer (C-28/00, EU:C:2002:82, præmis 22).
(
21
) – Dom Belbouab (10/78, EU:C:1978:181, præmis 8). Min fremhævelse.
(
22
) – Jf. i denne retning dom TNT Express Nederland (C-533/08, EU:C:2010:243, præmis 58-63) og kendelse Hartmann (C-162/98, EU:C:1998:539), hvori Domstolen fastslog, at den ikke har kompetence til at fortolke en international aftale afsluttet mellem flere medlemsstater.
(
23
) – Jf. dom Habelt m.fl. (EU:C:2007:810, præmis 124 og 125).
(
24
) – Dom Naranjo Arjona m.fl. (EU:C:1997:475, præmis 29).
(
25
) – Dom Martínez Domínguez m.fl. (C-471/99, EU:C:2002:523, præmis 31).
(
26
) – Jf. betragtningerne ovenfor vedrørende konsekvenserne af anvendelsen af forordning nr. 1408/71.
(
27
) – »Den første betingelse for, at der fastsættes en tidsbegrænsning for en præjudiciel afgørelse, er, at borgerne og de nationale myndigheder skal være blevet tilskyndet til at anlægge en adfærd, som ikke er i overensstemmelse med EU-retten, og som kan forklares med en objektiv og betydelig usikkerhed vedrørende de EU-retlige bestemmelsers rækkevidde. Det er således ikke tilstrækkeligt, at de pågældende har handlet i god tro med hensyn til gyldigheden af EU-retlige bestemmelser eller bestemmelser i national ret, der er i strid med EU-retten« (N. Fenger og M. Broberg, Præjudicielle forelæggelser for EU-Domstolen, Larcier, collection Europe(s), 2013, s. 581).
(
28
) – Dom Transportes Jordi Besora (C-82/12, EU:C:2014:108, præmis 47).
(
29
) – Jf. i denne retning dom Bosman (C-415/93, EU:C:1995:463, præmis 144).
(
30
) – Jf. i denne retning dom Nisipeanu (C-263/10, EU:C:2011:466, præmis 34).
(
31
) – Jf. i denne retning dom Roders m.fl. (C-367/93 – C-377/93, EU:C:1995:261, præmis 43).