61992CJ0071_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 6. marts 1992 har Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i medfoer af EOEF-traktatens artikel 169 anlagt sag med paastand om, at det fastslaas, at Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til EOEF-traktatens artikel 30 og 59, Raadets direktiv 71/305/EOEF af 26. juli 1971 om samordning af fremgangsmaaderne med hensyn til indgaaelse af offentlige bygge- og anlaegskontrakter (EFT 1971 II, s. 613) og Raadets direktiv 77/62/EOEF af 21. december 1976 om samordning af fremgangsmaaderne ved offentlige indkoeb (EFT 1977 L 13, s. 1), idet det opretholder nogle bestemmelser, hvorved visse forhold holdes uden for anvendelsesomraadet for den nationale lovgivning om det offentliges indgaaelse af aftaler, visse bestemmelser, som hjemler mulighed for at indgaa underhaandsaftaler, visse bestemmelser om regler for deltagelse og kriterier for kvalitativ udvaelgelse, visse bestemmelser om tekniske regler og visse bestemmelser om kriterier for tildeling af kontrakter.
2 Direktiv 71/305 og 77/62 er i spansk ret blevet gennemfoert ved kongeligt dekret nr. 931/1986 af 2. maj 1986 om aendring af loven om statens indgaaelse af aftaler (Ley de Contratos del Estado, herefter benaevnt "LCE", BOE nr. 114 af 13.5.1986, s. 16920) og ved kongeligt dekret nr. 2528/1986 af 28. november 1986 om aendring af de almindelige bestemmelser om statens indgaaelse af aftaler (Reglamento General de Contratación del Estado, herefter benaevnt "RGCE", BOE nr. 297 af 12.12.1986, s. 40546).
3 Da Kommissionen fandt, at en raekke bestemmelser i LCE og RGCE samt andre bestemmelser, som kunne have betydning for det offentliges anlaegs- og indkoebsvirksomhed i Spanien, og som findes i lovbekendtgoerelsen om lokale ordninger (Real Decreto Legislativo nr. 781/1986 af 18.4.1986, BOE nr. 96 og 97 af 22. og 23.4.1986), lov af 24. november 1939 om regulering og beskyttelse af den nationale industri (Jefatura del Estado, BOE af 15.12.1939, herefter benaevnt "lov af 24. november 1939") og kongeligt dekret nr. 946/1978 af 14. april 1978 om en procedure med henblik paa vurdering af og kontrol med farmaceutiske ydelser (BOE nr. 108 af 8.5.1978, herefter benaevnt "kongeligt dekret nr. 946/1978"), var i strid med henholdsvis traktatens artikel 30 og 59 og/eller direktiv 71/305 og 77/62, indledte Kommissionen den i traktatens artikel 169 fastsatte procedure over for Kongeriget Spanien og har herefter anlagt naervaerende sag ved Domstolen.
4 Under sagen for Domstolen har Kommissionen frafaldet soegsmaalet for saa vidt som det var anlagt til proevelse af loven af 24. november 1939 og af artikel 11 i kongeligt dekret nr. 946/1978, idet de naevnte bestemmelser netop var blevet ophaevet.
5 De nationale bestemmelser, Domstolen herefter skal tage stilling til, er foelgende:
° LCE' s artikel 2, stk. 3, og RGCE' s artikel 2, stk. 3, hvorved visse dispositioner, som myndighederne indgaar med private, holdes uden for anvendelsesomraadet for de nationale bestemmelser om offentlige indkoebsaftaler og foelgelig uden for anvendelsesomraadet for direktiv 77/62.
° LCE' s artikel 2, stk. 8, og RGCE' s artikel 2, stk. 8, hvorved "aftaler, som i henhold til lov udtrykkeligt er undtaget", holdes uden for anvendelsesomraadet for de nationale bestemmelser om offentlige bygge- og anlaegskontrakter og foelgelig for de to direktivers anvendelsesomraade.
° LCE' s artikel 29a, stk. 1, nr. 1 og 3, og RGCE' s artikel 93b, hvorefter visse aftaler ikke er omfattet af den forpligtelse til offentliggoerelse i De Europaeiske Faellesskabers Tidende, der er fastsat i direktiv 71/305.
° Visse nationale bestemmelser vedroerende indgaaelse af underhaandsaftaler, som paastaas at vaere i strid med bestemmelserne i de to direktiver, naermere bestemt LCE' s artikel 39, stk. 1, nr. 1, 2, 7 og 8, og artikel 87, stk. 4, nr. 1, 2 og 5, RGCE' s artikel 117 og 247 samt artikel 120 i lovbekendtgoerelsen om lokale ordninger.
° Visse nationale bestemmelser, som i strid med de to direktiver og med traktatens artikel 30 og 59 fastsaetter kriterierne for kvalitativ udvaelgelse og reglerne om virksomheders deltagelse i offentlige aftaler, naermere bestemt RGCE' s artikel 24, stk. 1, nr. 1, artikel 25, stk. 1, nr. 1 og 3, artikel 284, stk. 5, artikel 287, stk. 2, artikel 312, stk. 2, artikel 320, stk. 3, nr. 5, og artikel 341.
° RGCE' s artikel 244, der indeholder visse regler inden for det tekniske omraade, der paastaas at vaere i strid med artikel 7 i direktiv 77/62.
6 Hvad naermere angaar sagens faktiske omstaendigheder, retsforhandlingernes forloeb samt parternes anbringender og argumenter henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
LCE' s artikel 2, stk. 3, og RGCE' s artikel 2, stk. 3
7 Kommissionen har anfoert, at den omstaendighed, at "dispositioner, som myndighederne indgaar med private, og som vedroerer goder eller rettigheder, hvis omsaetning er reguleret ved lov (' mediatizado' ), samt produkter, hvis omsaetning er kontrolleret (' intervenidos' ), monopoliseret (' estancados' ) eller forbudt (' prohibidos' )", er undtaget fra anvendelsesomraadet for de nationale bestemmelser om offentlige aftaler, jf. LCE' s artikel 2, stk. 3, og RGCE' s artikel 2, stk. 3, indebaerer, at de naevnte bestemmelser er i strid med direktiv 77/62 i to henseender. For det foerste er de naevnte bestemmelser saa generelle og deres ordlyd saa uklar, at de skaber en retlig usikkerhed og derfor ikke opfylder kravet om, at direktivet skal gennemfoeres korrekt. For det andet udelukkes der fra direktivets anvendelsesomraade offentlige indkoebsaftaler, som efter direktivet ikke lovligt kan udelukkes.
8 Til stoette for, at de omtvistede bestemmelser er forenelige med direktiv 77/62, har den spanske regering navnlig gjort gaeldende, at LCE' s artikel 2, stk. 3, og den hertil svarende bestemmelse i RGCE er henvisningsbestemmelser, som kun kan anvendes og affoede retsvirkninger i tilknytning til de lovbestemmelser, de henviser til. I modsaetning til, hvad Kommissionen har anfoert, indebaerer de naevnte bestemmelser, at retssikkerheden oeges, idet bestemmelserne indeholder en udtoemmende opregning af de aftaler, der er udelukket fra anvendelsesomraadet, og det efter bestemmelserne kraeves, at udelukkelser skal vaere fastsat ved lov.
9 Denne argumentation kan ikke tiltraedes.
10 Det fremgaar saaledes af niende betragtning til direktiv 77/62, at
"det er vigtigt, at der fastsaettes undtagelsestilfaelde, hvor man kan undlade at bringe foranstaltningerne til samordning af fremgangsmaaderne i anvendelse, men ... ikke mindre vigtigt udtrykkeligt at begraense disse tilfaelde."
Det maa derfor fastslaas, at de eneste lovlige undtagelser fra anvendelsesomraadet for direktiv 77/62 er dem, der udtoemmende og udtrykkeligt er opregnet i direktivet.
11 Det maa i den forbindelse fastslaas, at artikel 2, stk. 2, og artikel 3 i direktiv 77/62, som indeholder en opregning af de offentlige indkoebsaftaler, som direktivet ikke finder anvendelse paa, ikke omfatter aftaler vedroerende de produkter, der omhandles i henholdsvis LCE' s artikel 2, stk. 3, og RGCE' s artikel 2, stk. 3. Som Kommissionen i oevrigt med rette har understreget, er ingen af de undtagelser, der er lovlige i henhold til direktivet, defineret i forhold til arten af det paagaeldende produkt eller de retsregler, der gaelder med hensyn til dets omsaetning. Dette er imidlertid ikke tilfaeldet med hensyn til de omtvistede spanske bestemmelser.
12 Bestemmelserne kan derfor ikke antages at vaere en korrekt gennemfoerelse af direktiv 77/62 i spansk ret. Dette bekraeftes af, at den spanske regering uden at henvise til konkrete lovbestemmelser har oplyst, at i medfoer af de omtvistede bestemmelser er aftaler vedroerende produkter som f.eks. laegemidler, frimaerker, stempelpapir, tobak, elektrisk energi og gas undtaget fra anvendelsesomraadet for bestemmelserne vedroerende offentlige aftaler.
13 For det andet har den spanske regering gjort gaeldende, at de naevnte bestemmelser er begrundede i henhold til andre faellesskabsretlige bestemmelser og navnlig traktatens artikel 36, artikel 90, stk. 2, og artikel 223.
14 Heller ikke dette argument kan tiltraedes.
15 Det bemaerkes, at ganske vist skal nationale bestemmelser, som finder anvendelse paa omsaetningen af bestemte produkter, og som i medfoer af ovennaevnte traktatbestemmelser er forenelige med faellesskabsretten, ogsaa overholdes ved indgaaelsen af offentlige indkoebsaftaler. Denne omstaendighed kan imidlertid ikke begrunde, at anvendelsen af reglerne om indgaaelse af saadanne aftaler uden videre og generelt kan udelukkes for saadanne produkter.
16 Den spanske regering har for det tredje anfoert, at den i LCE' s artikel 2, stk. 3, og den hertil svarende bestemmelse i RGCE fastsatte udelukkelse af visse aftaler kan vaere begrundet i henhold til artikel 6, stk. 1, litra b), i direktiv 77/62, hvorefter de ordregivende myndigheder kan indgaa indkoebsaftaler uden at anvende de fremgangsmaader med offentligt eller begraenset udbud, der er fastsat i artikel 4, stk. 1 og 2
"ved indkoeb af varer, hvis fremstilling eller levering af tekniske eller kunstneriske aarsager eller af aarsager, der vedroerer beskyttelsen af en eneret, kun kan overdrages én bestemt leverandoer".
17 Hertil bemaerkes blot, at selv om de aftaler, der henhoerer under den naevnte bestemmelse, ikke skal indgaas under anvendelse af fremgangsmaaderne med offentligt eller begraenset udbud, er de ikke undtaget fra direktivets anvendelsesomraade, men er i henhold til direktivets artikel 4, stk. 3, undergivet bestemmelserne i direktivets artikel 7 om faelles regler paa det tekniske omraade.
18 Det foelger af det anfoerte, at Kommissionens paastand vedroerende LCE' s artikel 2, stk. 3, og RGCE' s artikel 2, stk. 3, er begrundet.
LCE' s artikel 2, stk. 8, og RGCE' s artikel 2, stk. 8
19 Kommissionen har anfoert, at LCE' s artikel 2, stk. 8, og RGCE' s artikel 2, stk. 8, som fra anvendelsesomraadet for de nationale bestemmelser om offentlige aftaler undtager "aftaler, som i henhold til lov udtrykkeligt er undtaget", er endnu et eksempel paa en generel undtagelsesbestemmelse, der er i strid med saavel direktiv 71/305 som direktiv 77/62.
20 Heroverfor har den spanske regering gjort gaeldende, at de omtvistede bestemmelser blot er henvisningsbestemmelser, som ikke i sig selv er i strid med faellesskabsretten.
21 Dette argument kan ikke tiltraedes.
22 Som Domstolen har fastslaaet i denne doms praemis 10, er de eneste lovlige undtagelser fra anvendelsesomraadet for direktiv 77/62 dem, der udtoemmende og udtrykkeligt er opregnet i direktivet. Denne bemaerkning gaelder ogsaa med hensyn til direktiv 71/305, hvis syvende betragtning svarer til den ovenfor naevnte niende betragtning til direktiv 77/62.
23 For det andet bemaerkes, at ifoelge Domstolens faste praksis (jf. bl.a. dom af 28.2.1991, sag C-131/88, Kommissionen mod Tyskland, Sml. I, s. 825, praemis 6) forudsaetter gennemfoerelsen i national ret af et direktiv ikke noedvendigvis, at direktivets bestemmelser gengives ordret paa en bestemt maade i udtrykkelige specialbestemmelser, men alt efter direktivets indhold er det tilstraekkeligt, at der foreligger et generelt, retligt grundlag, der sikrer, at direktivet efterleves fuldt ud og med bestemthed og klarhed, saaledes at de af direktivet omfattede personer i det omfang, det ved direktivet tilsigtes at skabe rettigheder for den enkelte, saettes i stand til at faa fuldt kendskab til deres rettigheder og i givet fald haandhaeve disse rettigheder ved en national domstol. Disse betingelser om klarhed og bestemthed goer sig navnlig gaeldende, naar der som i den foreliggende sag er tale om gennemfoerelse i national ret af undtagelser fra eller fravigelser af den i et direktiv fastsatte ordning.
24 Endvidere bemaerkes, at som Kommissionen har paapeget og den spanske regering ikke bestridt, er alle de undtagelser, der udtoemmende og udtrykkeligt er opregnet i direktiv 71/305 og 77/62, blevet gengivet i udtrykkelige specialbestemmelser i LCE og RGCE. En bestemmelse, hvorefter der kan fastsaettes andre undtagelser i henhold til andre love, kan derfor skabe en uklar retstilstand, som indebaerer, at de beroerte personer ikke kan faa utvetydigt kendskab til deres rettigheder og forpligtelser.
25 Det maa herefter fastslaas, at de generelle undtagelsesbestemmelser i LCE' s artikel 2, stk. 8, og i RGCE' s artikel 2, stk. 8, hvorved der henvises til andre, ikke naermere specificerede love, ikke udgoer en gennemfoerelse i national ret, som fuldt ud opfylder kravene om, at den retstilstand, der tilsigtes med direktiverne, skal vaere klar og sikker (jf. bl.a. dom af 6.5.1980, sag 102/79, Kommissionen mod Belgien, Sml. s. 1473, praemis 11).
26 Kommissionens paastand vedroerende disse bestemmelser maa derfor ligeledes tages til foelge.
LCE' s artikel 29a, stk. 1, nr. 1 og 3, og RGCE' s artikel 93b
27 Kommissionen har gjort gaeldende, at direktiv 71/305 ikke indeholder undtagelsesbestemmelser svarende til bestemmelserne i LCE' s artikel 29a, stk. 1, nr. 1 og 3, og RGCE' s artikel 93b, hvorefter den forpligtelse til offentliggoerelse i De Europaeiske Faellesskabers Tidende, der er fastsat i artikel 12 i direktiv 71/305, ikke omfatter kontrakter "vedroerende industrielle anlaeg af mekanisk, elektrisk eller energiproducerende art, med undtagelse af den del af disse anlaeg, der er at betragte som byggevirksomhed" og kontrakter "vedroerende udgravningsarbejder, skaktboringer, opmudring og fjernelse af fyld med henblik paa udvinding af mineralske produkter (minedrift)". I betragtning af, at de fastsatte undtagelser er udtoemmende, er de paagaeldende nationale bestemmelser i strid med direktiv 71/305.
28 Den spanske regering har bestridt, at de paagaeldende kontrakter er omfattet af anvendelsesomraadet for direktiv 71/305. Den har bl.a. anfoert, at de paagaeldende kontrakter ikke er "offentlige bygge- og anlaegskontrakter", saaledes som disse er defineret i direktivets artikel 1, litra a).
29 Dette synspunkt maa tiltraedes.
30 Det fremgaar saaledes af artikel 1, litra a), i direktiv 71/305, at der ved "offentlige bygge- og anlaegskontrakter" i henhold til direktivet forstaas kontrakter, "som til genstand har en af de former for virksomhed, der falder ind under artikel 2 i Raadets direktiv [71/304/EOEF] af 26. juli 1971 om ophaevelse af begraensninger i den frie udveksling af tjenesteydelser inden for omraadet bygge- og anlaegskontrakter, og ved tildeling af offentlige bygge- og anlaegskontrakter gennem agenturer og filialer" (EFT 1971 II, s. 610). I henhold til sidstnaevnte direktivs artikel 2, stk. 2, finder direktivet netop ikke anvendelse paa de bygge- og anlaegsarbejder, der omhandles i de omtvistede spanske bestemmelser.
31 Kommissionen har imidlertid gjort gaeldende, at henvisningen i artikel 1, litra a), i direktiv 71/305 til artikel 2 i direktiv 71/304 maa forstaas saaledes, at den kun omfatter bestemmelsens stk. 1. Kommissionen har naermere anfoert, at direktiv 71/304, som gentager det i traktatens artikel 59 fastsatte princip om ophaevelse af begraensningerne af den fri udveksling af tjenesteydelser, ikke kan begraense anvendelsesomraadet for direktiv 71/305, navnlig fordi artikel 2, stk. 2, i direktiv 71/304 efter udloebet af overgangsperioden er blevet uden enhver selvstaendig betydning, idet Domstolen har fastslaaet, at traktatens artikel 59 er umiddelbart anvendelig.
32 Denne argumentation kan ikke tiltraedes.
33 Som generaladvokaten har bemaerket i punkt 27 i sit forslag til afgoerelse, gaelder traktatens forbud mod restriktioner for den frie udveksling af tjenesteydelser ganske vist principielt for alle omraader inden for faellesskabsretten, men det tilkommer Raadet at supplere dette forbud, der foelger umiddelbart af traktaten, med samordnings- og harmoniseringsregler for de nationale bestemmelser, der ikke er i strid med forbuddet, og saaledes at fastlaegge anvendelsesomraadet for saadanne regler.
34 Det foelger af det anfoerte, at Kommissionens paastand vedroerende LCE' s artikel 29a, stk. 1, nr. 1 og 3, og RGCE' s artikel 93b ikke kan tages til foelge.
LCE' s artikel 37, stk. 1, nr. 1, 2, 7 og 8, og artikel 87, stk. 4, nr. 1, 2 og 5, RGCE' s artikel 117 og 247 samt artikel 120 i lovbekendtgoerelsen om lokale ordninger
35 Kommissionen har anfoert, at de forskellige bestemmelser i spansk lovgivning, hvorefter der kan indgaas underhaandsaftaler, det vil for offentlige bygge- og anlaegskontrakter sige LCE' s artikel 37, stk. 1, nr. 1, 2, 7 og 8, og RGCE' s artikel 117, stk. 1, nr. 1, 2, 7 og 8, og for offentlige indkoebsaftaler LCE' s artikel 87, stk. 4, nr. 1, 2 og 5, og RGCE' s artikel 247, stk. 4, nr. 1, 2 og 5, samt artikel 120, stk. 1, nr. 1, 2 og 6, i lovbekendtgoerelsen om lokale ordninger, er i strid med henholdsvis artikel 9 i direktiv 71/305 og artikel 6 i direktiv 77/62, idet de tilfaelde, der er opregnet i de spanske bestemmelser, ikke eller ikke noejagtigt svarer til dem, der er opregnet i de naevnte to direktivbestemmelser.
36 Hertil bemaerkes foerst, at bestemmelserne i artikel 9 i direktiv 71/305 og artikel 6 i direktiv 77/62, der tillader fravigelser fra de regler, som skal sikre, at de traktatfaestede rettigheder i sektoren for offentlige bygge- og anlaegskontrakter og for offentlige indkoebsaftaler, bliver virksomme, skal fortolkes indskraenkende (jf. for saa vidt angaar artikel 9 i direktiv 71/305 dom af 10.3.1987, sag 199/85, Kommissionen mod Italien, Sml. s. 1039, praemis 14). Af samme grund maa de naevnte bestemmelser, som fastlaegger de tilfaelde, hvor der kan indgaas underhaandsaftaler, betragtes som udtoemmende.
37 Det fremgaar imidlertid af den sammenligning af de omtvistede spanske bestemmelser med de relevante bestemmelser i EF-direktiverne, som generaladvokaten har foretaget i punkt 37-59 i sit forslag til afgoerelse, at der efter de spanske bestemmelser kan indgaas underhaandsaftaler i tilfaelde, der ikke er fastsat i direktiverne, ligesom der med hensyn til anvendelsen af fremgangsmaaden med underhaandsaftaler gaelder mindre strenge betingelser end dem, der foelger af de hertil svarende direktivbestemmelser.
38 Kommissionens paastand vedroerende de omtvistede spanske bestemmelser, hvorefter der kan indgaas underhaandsaftaler, maa derfor tages til foelge.
RGCE' s artikel 24, stk. 1, nr. 1, og artikel 25, stk. 1, nr. 1 og 3
39 Kommissionen har gjort gaeldende, at de bevisligheder, der i henhold til RGCE' s artikel 25, stk. 1, nr. 1 og 3, kraeves fremlagt med henblik paa at godtgoere, at de bydende som fastsat i RGCE' s artikel 24, stk. 1, nr. 1, har status som juridisk person og har retsevne, ikke er omhandlet i bestemmelserne i direktiv 71/305 og 77/62 og derfor ikke kan begrunde, at de bydende, der ikke opfylder de naevnte betingelser, udelukkes fra deltagelse. Kommissionen har endvidere anfoert, at for saa vidt som de naevnte bestemmelser omfatter bygge- og anlaegskontrakter, er de ogsaa i strid med traktatens artikel 59, idet de alene omfatter udenlandske virksomheder eller paalaegger dem yderligere byrder i forhold til dem, de allerede maa baere i deres oprindelsesland, og som ikke er begrundet i noget alment hensyn.
40 Domstolen finder, at dette klagepunkt reelt alene vedroerer bestemmelserne i RGCE' s artikel 25, stk. 1, nr. 1 og 3, idet de indeholder visse naermere regler om beviset for de bydendes retsevne. Under den mundtlige forhandling indroemmede Kommissionen i oevrigt udtrykkeligt, at den ikke bestrider, at den omstaendighed, at det kraeves, at de bydende skal have retsevne, i sig selv er forenelig med faellesskabsretten.
41 Som paastanden herefter er afgraenset, bemaerkes, at Domstolen allerede i dom af 10. februar 1982 (sag 76/81, Transporoute, Sml. s. 417, praemis 9) har fastslaaet, at ifoelge direktiv 71/305 kan medlemsstaterne kun kraeve andre oplysninger end dem, der udtrykkeligt er naevnt i direktivet, med henblik paa vurderingen af virksomhedernes finansielle og oekonomiske evne, jf. direktivets artikel 25. Denne bemaerkning gaelder analogt med hensyn til direktiv 77/62, hvor de relevante bestemmelser i det vaesentlige svarer til bestemmelserne i direktiv 71/305.
42 Det maa imidlertid fastslaas, at de dokumenter, der i den forbindelse kraeves fremlagt i henhold til RGCE' s artikel 25, stk. 1, nr. 1 og 3, ikke har til formaal at bevise virksomhedernes finansielle og oekonomiske evne og heller ikke er blandt dem, der i henhold til andre relevante bestemmelser i de to direktiver kan kraeves fremlagt.
43 Paastanden vedroerende overtraedelsen af direktiv 71/305 og 77/62 maa herefter tages til foelge, og det er saaledes ufornoedent at tage stilling til, om de omtvistede bestemmelser ogsaa er i strid med traktatens artikel 59.
RGCE' s artikel 284, stk. 5
44 Kommissionen har anfoert, at bestemmelsen i RGCE' s artikel 284, stk. 5, hvorefter det kraeves, at entreprenoerer fra andre medlemsstater, som vil godtgoere deres kapacitet paa anden maade end i form af optagelse i Spanien paa den i artikel 28, stk. 1, i direktiv 71/305 fastsatte officielle liste over anerkendte entreprenoerer, skal fremlaegge et af Det Raadgivende Udvalg for Offentlige Aftaler udstedt certifikat, hvorved det attesteres, at de ikke er optaget paa listen, eller at denne optagelse midlertidigt er suspenderet eller er blevet slettet, med hensyn til entreprenoerens valg mellem de naevnte fremgangsmaader indebaerer en betingelse, der ikke er fastsat i direktiv 71/305, og som derfor er i strid med direktivet. En saadan betingelse er i oevrigt ogsaa i strid med traktatens artikel 59, idet den paalaegger de beroerte entreprenoerer en administrativ byrde, som medfoerer, at deres ret til at godtgoere deres kapacitet paa anden maade end i form af en klassifikation, bliver uden indhold.
45 Hertil bemaerkes foerst, at intet i artikel 28 i direktiv 71/305 giver holdepunkter for at antage, at det kan kraeves, at entreprenoerer, der er etableret i andre medlemsstater, skal vaere optaget paa den officielle liste over anerkendte entreprenoerer i den ordregivende medlemsstat. Tvaertimod har virksomheder, som er optaget paa en officiel liste i en medlemsstat, i henhold til bestemmelsens stk. 3 inden for de i artiklen fastsatte rammer ret til i forhold til den ordregivende myndighed i en anden medlemsstat at anvende optagelsen paa en saadan liste som et alternativt middel til at bevise, at de opfylder de kvalitative kriterier i direktivets artikel 23-26 (jf. Transporoute-dommen, praemis 12 og 13, og dom af 9.7.1987, forenede sager 27/86, 28/86 og 29/86, CEI, Sml. s. 3347, praemis 24). Virksomhederne kan saaledes vaelge at bevise deres kapacitet enten i kraft af en saadan optagelse eller af de i direktivets artikel 23-26 omtalte bevisligheder og dokumenter.
46 Det maa endvidere fastslaas, at valget mellem disse muligheder i direktiv 71/305 ikke er knyttet til en betingelse som den, der er fastsat i RGCE' s artikel 284, stk. 5, ligesom det i sidstnaevnte bestemmelse omhandlede certifikat ikke er blandt de dokumenter, som virksomheder, der vil bevise deres kapacitet paa anden maade end i form af optagelse paa en officiel liste over anerkendte entreprenoerer, kan anmodes om at fremlaegge.
47 Kommissionens paastand om, at direktiv 71/305 er tilsidesat, maa herefter tages til foelge, og det er saaledes ufornoedent at tage stilling til, om den omtvistede spanske bestemmelse ogsaa er i strid med traktatens artikel 59.
RGCE' s artikel 287, stk. 2
48 Kommissionen har anfoert, at bestemmelsen i RGCE' s artikel 287, stk. 2, er i strid med direktiv 71/305 og traktatens artikel 59, idet det deri hedder, at der med henblik paa klassifikationen af entreprenoerer i Spanien "navnlig [tages] hensyn til det antal beskaeftigede, udstyr samt de oekonomiske midler, som entreprenoeren til stadighed disponerer over paa spansk omraade".
49 Hertil bemaerkes foerst, at det i artikel 28, stk. 4, i direktiv 71/305 bestemmes, at: "For optagelse af de andre medlemsstaters entreprenoerer paa en saadan liste [officiel liste over anerkendte entreprenoerer], kan der ikke kraeves andre bevisligheder og erklaeringer end dem, der kraeves af landets egne entreprenoerer, og i hvert tilfaelde ikke andre end dem, der er fastsat i artikel 23 til 26."
50 Det maa endvidere fastslaas, at der i henhold til sidstnaevnte bestemmelser ikke kan kraeves fremlagt bevisligheder eller erklaeringer vedroerende de forhold, der er omtalt i RGCE' s artikel 287, stk. 2. Med hensyn til bestemmelserne i artikel 26, litra c) og d), i direktiv 71/305, som den spanske regering har paaberaabt sig, bemaerkes, at selv om der efter disse bestemmelser kan kraeves en erklaering, som angiver det udstyr, materiel og den tekniske udrustning, som entreprenoeren vil disponere over til udfoerelse af det paagaeldende arbejde, eller en erklaering, som angiver det aarlige gennemsnit af beskaeftigede ved virksomheden gennem de sidste tre aar og antallet af ledere i samme tidsrum, sondres der efter bestemmelserne ikke mellem, om de paagaeldende elementer befinder sig paa den ordregivende stats omraade eller ej.
51 Uden at det er fornoedent at tage stilling til, om RGCE' s artikel 287, stk. 2, er i strid med traktatens artikel 59, maa det herefter fastslaas, at paastanden om, at direktiv 71/305 er tilsidesat, maa tages til foelge.
RGCE' s artikel 312, stk. 2, og artikel 320, stk. 3, nr. 5
52 For saa vidt angaar bestemmelsen i RGCE' s artikel 312, stk. 2, bemaerkes blot, at den spanske regering ikke har bestridt, at der i bestemmelsen, som fastlaegger beviskraften i Spanien af certifikater om klassifikation, der er udstedt af en anden medlemsstat, ikke er taget hoejde for bestemmelserne i artikel 26, litra b) og d), i direktiv 71/305, og at den spanske bestemmelse foelgelig er i strid med direktivets artikel 28, stk. 3, foerste afsnit.
53 Det samme er tilfaeldet med hensyn til bestemmelsen i RGCE' s artikel 320, stk. 3, nr. 5, hvorefter en leverandoers tekniske formaaen kan godtgoeres ved fremlaeggelse af kvalifitetscertifikater for varer udstedt af officielle spanske kontrolinstitutter eller -kontorer. Den spanske regering har indroemmet, at bestemmelsen er i strid med artikel 23, stk. 1, litra e), i direktiv 77/62, hvorefter det ganske vist kan kraeves, at der fremlaegges saadanne certifikater, men ikke, at de skal vaere udstedt af et organ i den medlemsstat, hvor den ordregivende myndighed er hjemmehoerende.
54 Paastanden vedroerende RGCE' s artikel 312, stk. 2, og artikel 320, stk. 3, nr. 5, maa herefter tages til foelge, og det er saaledes ufornoedent at tage stilling til, om bestemmelsen i artikel 320, stk. 3, nr. 5, ogsaa er i strid med traktatens artikel 30, saaledes som Kommissionen har gjort gaeldende.
RGCE' s artikel 341
55 Kommissionen har anfoert, at bestemmelsen i RGCE' s artikel 341, hvorefter regeringen kan fritage entreprenoerer, som har opnaaet en klassifikation i Spanien, for at stille en midlertidig sikkerhed, saafremt de afgiver bud vedroerende bygge- og anlaegsarbejder, er uforenelig med bestemmelserne i direktiv 71/305 og med traktatens artikel 59, idet en saadan fritagelse er et oekonomisk incitament til at blive klassificeret og bevirker, at entreprenoerers ret til at afgive bud i praksis begraenses.
56 Hertil bemaerkes, at som Domstolen har fremhaevet i denne doms praemis 45, kan entreprenoerer i henhold til direktiv 71/305 godtgoere deres kapacitet i kraft af de beviseligheder, der er omtalt i direktivets artikel 23-26, eller med, at de er optaget paa en officiel liste over anerkendte entreprenoerer og ikke noedvendigvis listen i den ordregivende medlemsstat. Det maa imidlertid fastslaas, at udoevelsen af den paagaeldende ret hindres af en bestemmelse som RGCE' s artikel 341, hvorefter kun entreprenoerer, der er optaget paa en saadan liste, kan fritages for at stille en midlertidig sikkerhed.
57 Den spanske regering har imidlertid gjort gaeldende, at formaalet med, at der stilles en midlertidig sikkerhed, svarer til formaalet med selve kravet om klassifikation, dvs. at skabe sikkerhed for, at de indgaaede kontrakter opfyldes korrekt. Fritagelsen kan derfor ikke udvides til ogsaa at omfatte entreprenoerer, der har godtgjort deres kapacitet paa anden maade end i form af klassifikation.
58 Dette argument kan ikke tiltraedes.
59 Det bemaerkes, at som Kommissionen med rette har fremhaevet, giver bestemmelserne i artikel 23, stk. 1, litra d) og g), i direktiv 71/305, hvorefter enhver entreprenoer, som i faglige anliggender har begaaet en alvorlig fejl, eller som ved urigtige erklaeringer har begaaet betydelige fejl ved afgivelse af oplysninger vedroerende de kraevede kvalitative udvaelgelseskriterier, kan udelukkes fra deltagelse i en licitation, de ordregivende myndigheder tilstraekkelige midler til, at det med samme effektivitet som selve klassifikationen eller en trussel om suspension kan sikres, at de indgaaede aftaler vil blive gennemfoert korrekt. Det er derfor ikke noedvendigt, at den omtvistede fritagelse kun omfatter de entreprenoerer, som har godtgjort deres kapacitet i form af en klassifikation i Spanien.
60 Det foelger af det anfoerte, at Kommissionens paastand vedroerende RGCE' s artikel 341 maa tages til foelge, og at det saaledes er ufornoedent at tage stilling til, om bestemmelsen ogsaa er i strid med traktatens artikel 59.
RGCE' s artikel 244
61 Det maa foerst fastslaas, at den spanske regering har indroemmet, at bestemmelsen ikke var en korrekt gennemfoerelse i spansk ret af den praeferenceorden for standarderne, i forhold til hvilke de tekniske specifikationer vedroerende offentlige indkoebsaftaler skal defineres, jf. artikel 7, stk. 1, i direktiv 77/62. Den omstaendighed, som den spanske regering har henvist til, nemlig at sidstnaevnte bestemmelse er blevet aendret vaesentligt ved Raadets direktiv 88/295/EOEF af 22. marts 1988 om aendring af direktiv 77/62/EOEF om samordning af fremgangsmaaderne ved offentlige indkoeb samt om ophaevelse af visse bestemmelser i direktiv 80/767/EOEF (EFT L 127, s. 1), og at Kongeriget Spanien herved blev indroemmet en yderligere frist med hensyn til direktivets gennemfoerelse, kan ikke goere det saaledes indroemmede traktatbrud lovligt. Under alle omstaendigheder udloeb fristen for gennemfoerelse i spansk ret af direktiv 88/295 den 1. marts 1992.
62 Endvidere bemaerkes, at det efter RGCE' s artikel 244, stk. 2, kun kraeves, at der skal angives "eller dermed ligestillet" i forbindelse med angivelsen af varemaerker, patenter eller typer, mens en saadan angivelse i henhold til artikel 7, stk. 2, i direktiv 77/62 ogsaa skal anfoeres, saafremt tekniske specifikationer omtaler varer af et bestemt fabrikat eller af en bestemt oprindelse.
63 Kommissionens paastand vedroerende RGCE' s artikel 244 maa herefter tages til foelge.
64 Det foelger af samtlige ovennaevnte bemaerkninger, at der maa gives Kommissionen medhold i dens paastande om, at Kongeriget Spanien har tilsidesat direktiv 71/305 og 77/62, dog ikke med hensyn til loven af 24. november 1939, artikel 11 i kongeligt dekret nr. 946/1978, LCE' s artikel 29a, stk. 1, nr. 1 og 3, og RGCE' s artikel 24, stk. 1, nr. 1, og artikel 93b.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
65 I henhold til procesreglementets artikel 69, stk. 2, skal den part, der taber sagen, betale sagens omkostninger. Da Kongeriget Spanien i alt vaesentligt har tabt sagen, skal det betale sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1) Kongeriget Spanien har tilsidesat sine forpligtelser i henhold til Raadets direktiv 71/305/EOEF af 26. juli 1971 om samordning af fremgangsmaaderne med hensyn til indgaaelse af offentlige bygge- og anlaegskontrakter og Raadets direktiv 77/62/EOEF af 21. december 1976 om samordning af fremgangsmaaderne ved offentlige indkoeb, idet det
° opretholder nogle bestemmelser, hvorved visse forhold holdes uden for anvendelsesomraadet for den nationale lovgivning om det offentliges indgaaelse af aftaler, naermere bestemt artikel 2, stk. 3 og 8, i lov om statens indgaaelse af aftaler og artikel 2, stk. 3 og 8, i de almindelige bestemmelser om statens indgaaelse af aftaler
° opretholder visse bestemmelser, som hjemler mulighed for at indgaa underhaandsaftaler, naermere bestemt artikel 37, stk. 1, nr. 1, 2, 7 og 8, og artikel 87, stk. 4, nr. 1, 2 og 5, i lov om statens indgaaelse af aftaler, artikel 117 og 247 i de almindelige bestemmelser om statens indgaaelse af aftaler og artikel 120 i lovbekendtgoerelsen om lokale ordninger
° opretholder visse bestemmelser om regler for deltagelse og kriterier for kvalitativ udvaelgelse, naermere bestemt artikel 25, stk. 1, nr. 1 og 3, artikel 284, stk. 5, artikel 287, stk. 2, artikel 312, stk. 2, artikel 320, stk. 3, nr. 5, og artikel 341 i de almindelige bestemmelser om statens indgaaelse af aftaler
° opretholder visse bestemmelser om tekniske regler, naermere bestemt artikel 244 i de almindelige bestemmelser om statens indgaaelse af aftaler.
2) I oevrigt frifindes Kongeriget Spanien.
3) Kongeriget Spanien betaler sagens omkostninger.