Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA
esitatud 30. aprillil 2026(1)
Kohtuasi C‑274/25
Alternative Payments UAB
versus
Lietuvos Bankas
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Leedu kõrgeim halduskohus))
Eelotsusemenetlus – Makseteenused siseturul – Direktiiv (EL) 2015/2366 – Määrus (EL) nr 260/2012 – Maksteenuste liigid – Otsekorraldusteenus – Maksja ja makse saaja makseteenuse pakkujate osalemine otsekorralduses – Maksetehingu vastuvõtmise teenus – Makse algatamise teenus
1.        Käesoleva eelotsusetaotlusega palutakse Euroopa Kohtul tõlgendada mitut määruse (EL) nr 260/2012(2) ja direktiivi (EL) 2015/2366(3) sätet, et otsustada, millal saab konkreetset makseteenust kvalifitseerida „otsekorraldusteenuseks“.
2.        Põhikohtuasjas tuleb välja selgitada, kas makseteenuse pakkuja osutab otsekorraldusteenust, milleks tal põhimõtteliselt puudub järelevalveasutuse luba, või hoopis „maksetehingute vastuvõtmise teenust“ või „makse algatamise teenust“.
I.      Õigusraamistik
A.      Liidu õigus
1.      Teine makseteenuste direktiiv
3.        Artiklis 4 on määratletud:
„[…]
3.      „makseteenus“ – I lisas loetletud üks või mitu äritegevuse liiki;
4.      „makseasutus“ – juriidiline isik, kellele on antud tegevusluba kooskõlas artikliga 11 makseteenuste osutamiseks ja täitmiseks kõikjal liidus;
5.      „maksetehing“ – maksja, maksja nimel või makse saaja algatatud rahaliste vahendite sissemakse, ülekandmine või väljamaksmine, mis ei olene makse aluseks olevatest mis tahes kohustustest maksja ja makse saaja vahel;
[…]
9.      „makse saaja“ – füüsiline või juriidiline isik, kes peaks olema maksetehinguga ülekantavate rahaliste vahendite saaja;
[…]
11.      „makseteenuse pakkuja“ – artikli 1 lõikes 1 osutatud ettevõtja või füüsiline või juriidiline isik, kes kasutab artiklite 32 või 33 kohast vabastust;
12.      „maksekonto“ – ühe või mitme makseteenuse kasutaja nimel olev konto, mida kasutatakse maksetehingute tegemiseks;
[…]
15.      „makse algatamise teenus“ – teenus maksekäsundi algatamiseks makseteenuse kasutaja taotlusel seoses teise makseteenuse pakkuja juures hoitava maksekontoga;
[…]
23.      „otsekorraldus“ – makseteenus, mille eesmärgiks on debiteerida maksja maksekontot, kui maksetehingu on algatanud makse saaja volituse alusel, mille maksja on andnud makse saajale, makse saaja makseteenuse pakkujale või maksja enda makseteenuse pakkujale;
[…]
44.      „maksetehingute vastuvõtmine“ – makseteenus, mida osutab makseteenuse pakkuja, kellel on makse saajaga leping maksetehingute vastuvõtmiseks ja töötlemiseks, mille tulemusena kantakse rahalised vahendid üle makse saajale;
[…]“.
4.        I lisa sätestab artikli 4 punktis 3 osutatud makseteenuste hulka kuuluva tegevusena muu hulgas järgmist:
„[…]
3.      Maksetehingu täitmine, sealhulgas rahaliste vahendite ülekandmine kasutaja makseteenuse pakkuja või muu makseteenuse pakkuja juures asuvale maksekontole:
a)      otsekorralduse täitmine, sealhulgas ühekordne otsekorraldus;
b)      maksetehingu täitmine maksekaardi või sarnase seadme vahendusel;
c)      kreeditkorralduse täitmine, sealhulgas püsikorraldus.
4.      Maksetehingu täitmine, kui rahalised vahendid on makseteenuse kasutajale antud laenuna:
a)      otsekorralduse täitmine, sealhulgas ühekordne otsekorraldus;
b)      maksetehingu täitmine maksekaardi või sarnase seadme vahendusel;
c)      kreeditkorralduse täitmine, sealhulgas püsikorraldus.
5.      Makseinstrumentide väljaandmine ja/või maksetehingute vastuvõtmine.
[…]
7.      Makse algatamise teenused.
[…]“.
5.        Artikli 81 lõikes 3 on sätestatud:
„[…] Kui maksetehing on algatatud makse saaja poolt või tema kaudu, tagab makse saaja makseteenuse pakkuja, et makse saaja saab maksetehingu täissumma.“
6.        Artikli 83 lõikes 3 on sätestatud:
„Liikmesriigid nõuavad, et makse saaja makseteenuse pakkuja edastab makse saaja poolt või kaudu algatatud maksekäsundi maksja makseteenuse pakkujale makse saaja ja makseteenuse pakkuja vahel kokku lepitud ajavahemiku jooksul, et võimaldada otsekorraldusega seotud arveldamist kokkulepitud tähtpäeval.“
2.      Määrus nr 260/2012
7.        Selle määruse artikli 1 lõike 1 kohaselt „[sätestatakse] käesoleva määrusega […] liidusiseste eurodes tehtavate kreedit- ja otsekorralduste eeskirjad, mida kohaldatakse juhul, kui maksja makseteenuse pakkuja ning makse saaja makseteenuse pakkuja asuvad liidus või kui ainus maksetehingus osalev makseteenuse pakkuja asub liidus“.
8.        Artiklis 2 on määratletud:
„[…]
2)      „otsekorraldus“ – riigisisene või piiriülene makseteenus, mille eesmärk on debiteerida maksja maksekontot, kui maksetehingu on algatanud makse saaja maksja volituse alusel;
3)      „maksja“ – füüsiline või juriidiline isik, kes on maksekonto haldaja ja kes on lubanud teha maksekäsundi sellelt maksekontolt või, kui maksja maksekontot ei ole, füüsiline või juriidiline isik, kes teeb maksekäsundi makse saaja maksekontole;
4)      „makse saaja“ – füüsiline või juriidiline isik, kellel on maksekonto ja kes on maksetehinguga ette nähtud ülekantava raha saaja;
[…]
11)      „maksekäsund“ – makseteenuse pakkujale maksja või makse saaja antud juhis maksetehingu täitmiseks;
[…]
20)      „nõuete täitmine“ – otsekorralduse osa alates makse saaja nõude esitamisest kuni maksja maksekonto tavapärase debiteerimiseni;
21)      „volitus“ – maksja nõusoleku ja antud volituse väljendus makse saajale ja (otse või kaudselt makse saaja kaudu) maksja makseteenuse pakkujale, millega makse saajal lubatakse esitada nõue teatava summa ulatuses nõude täitmiseks, debiteerides maksja kindlaks määratud maksekontot, ning millega maksja makseteenuse pakkujal lubatakse vastavad juhised täita;
[…]“.
9.        Artikli 5 lõikes 3 on ette nähtud:
„3.      Kui direktiivi 95/46/EÜ rakendamiseks vastu võetud siseriikliku õigusega kehtestatud kohustusest ei tulene teisiti, teevad makseteenuse pakkujad otsekorraldusi vastavalt järgmistele nõuetele:
a)      makse saaja makseteenuse pakkuja peab tagama, et:
i)      makse saaja esitab esimese otsekorralduse, samuti ühekordse otsekorralduse ning iga järgneva maksetehingu puhul lisa punkti 3 alapunktis a täpsustatud andmed;
ii)      maksja annab nii makse saajale kui ka (vahetult või kaudselt makse saaja kaudu) enda makseteenuse pakkujale nõusoleku ning et volitused koos nende hilisemate muudatustega või tühistamistega säilitab makse saaja või tema nimel tegutsev kolmas isik ja makse saajat on teavitatud sellest nõudest vastavalt direktiivi 2007/64/EÜ artiklitele 41 ja 42 makseteenuse pakkuja poolt;
[…]“.
B.      Leedu õigus
10.      Teine makseteenuste direktiiv võeti Leedu õigusesse üle eelkõige maksete seaduse(4) ja makseasutuste seadusega.(5)
1.      Maksete seadus
11.      Artikkel 2 sisaldab teise makseteenuste direktiivi mõistetega sarnaseid määratlusi.
12.      Artiklis 5 on sätestatud, et makseteenused hõlmavad selliseid maksetehinguid nagu otsekorralduste täitmine, sealhulgas ühekordsed otsekorraldused.
13.      Artikli 6 lõike 3 kohaselt käsitatakse makseasutusi makseteenuse pakkujatena.
2.      Makseasutuste seadus
14.      Vastavalt artikli 2 lõikele 5 on makseasutus juriidiline isik, kellele on antud makseasutuse tegevusluba või makseasutuse tegevusluba üksnes kontoteabe teenuste osutamiseks või makseasutuse tegevusluba piiratud tegevusteks.
15.      Artikli 4 lõikes 1 on sätestatud, et makseasutus võib osutada üksnes selliseid makseteenuseid, mis on kindlaks määratud talle järelevalveasutuse poolt antud tegevusloas.
II.    Faktilised asjaolud, kohtuvaidlus ja eelotsuse küsimused
16.      Alternative Payments UAB on äriühing, kellele Lietuvos Bankase (Leedu keskpank) nõukogu andis 16. septembril 2014 välja tegevusloa, mis andis talle õiguse osutada kahte liiki makseteenuseid: maksetehingute vastuvõtmise teenus ja rahasiire.
17.      2017. aastal liitus Alternative Payments ühtse euromaksete piirkonna (SEPA)(6) CENTROlinki maksesüsteemiga otsekorralduste jaoks.
18.      Leedu keskpank tunnistas 26. augustil 2022(7) Alternative Paymentsi tegevusloa kehtetuks, heites talle ette kokku kümmet rikkumist. Eelotsusetaotlus puudutab üksnes viiendat, st Alternative Paymentsi poolt otsekorraldusteenuste osutamist ilma nõutava tegevusloata.
19.      Vaidlustatud otsuse punktis 5 on märgitud:
–        Alternative Paymentsil on tegevusluba, mis võimaldab tal tegutseda makseasutusena, kes osutab selliseid makseteenuseid nagu makseinstrumentide väljastamine või maksetehingute vastuvõtmine (maksete seaduse artikli 5 lõige 5).
–        Alternative Payments täitis siiski ka otsekorraldusi (maksete seaduse artikli 5 lõige 3), kuna ta avas maksekontod kõigile klientidele IBAN-vormingus(8) ja väljastas iga kliendi kohta tunnuskoodi.
–        Alternative Payments debiteeris raha maksja maksekontolt, kui maksetehingu on algatanud makse saaja (kaupleja kui Alternative Paymentsi klient), kes on saanud maksjalt nõusoleku debiteerimiseks.
–        Alternative Payments kandis maksja maksekontolt debiteeritud summa üle makse saaja maksekontole, mille see äriühing oli avanud IBAN-vormingus CENTROlinki maksesüsteemis. Seejärel kanti raha erinevate ajavahemike tagant üle teiste makseteenuse pakkujate juures avatud maksekontodele, mille olid kindlaks määranud Alternative Paymentsi kliendid.
20.      Alternative Payments esitas kaebuse Vilniaus apygardos administracinis teismasele (Vilniuse regionaalne halduskohus, Leedu; alates 1. jaanuarist 2024 Regionų administracinis teismas (regionaalne halduskohus)), paludes vaidlustatud otsus tühistada.
21.      Esimese astme kohus jättis 14. septembri 2023. aasta kohtuotsusega selle kaebuse rahuldamata. Kohus märkis eelkõige, et vaidlustatud otsuses märgitud rikkumised olid toime pandud ja et Alternative Payments, kellel oli tegevusluba muude
makseteenuste osutamiseks, osutas otsekorraldusteenuseid põhjendamatult.
22.      Alternative Payments esitas Lietuvos vyriausiasis administracinis teismasele (Leedu kõrgeim halduskohus) kaebuse esimese astme kohtu otsuse ja vaidlustatud otsuse tühistamiseks. Eelotsusetaotluse kohaselt(9) väitis ta oma kaebuses, et:
–        esimese astme kohus eksis, kui ta järeldas, et Alternative Payments osutas otsekorraldusteenust, ja leidis, et põhikriteerium selle kindlakstegemisel, kas osutatud teenus kujutab endast otsekorraldust, ei ole maksekontode avamine selle äriühingu äriklientidele, vaid kes on maksetehingu algataja.
–        Alternative Payments ei ava aga kauplejate maksekontosid ega tee nende üle järelevalvet, mis on otsekorralduse teenuse määratluse tunnus, ega tee ka selliseid otsekorraldustehinguid, nagu need, mida teeb maksja makseteenuse pakkuja.
–        2017. aastal kiitis Euroopa Maksenõukogu(10) heaks Alternative Paymentsi taotluse liituda SEPA otsekorralduste ja SEPA kreeditkorralduste süsteemiga. See kinnitab, et SEPA otsekorraldus on vaid tehniline lahendus, mis on vajalik selleks, et Alternative Payments osutaks maksetehingute töötlemise teenust (maksetehingute vastuvõtmine).
–        Alternative Paymentsi osutatavad teenused on kooskõlas tema tegevusloaga, mida tõendab adresseeritav BIC-omaniku leping, mille alusel Leedu keskpank volitas Alternative Paymentsi esitama maksekorraldusi ja vastu võtma makseid SEPA-MMS jaemaksete süsteemist.
23.      Oma vastuses apellatsioonkaebusele palus Leedu keskpank jätta apellatsioonkaebus
rahuldamata ja esimese astme kohtu otsus muutmata.
24.      Neil asjaoludel esitab Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Leedu kõrgeim halduskohus) Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas [määruse nr 260/2012] artikli 2 punkti 2 ning [teise makseteenuste direktiivi] artikli 4 punkti 23 ning I lisa punkti 3 alapunkti a ja punkti 4 alapunkti a tuleb tõlgendada nii, et otsekorraldusteenuse osutajaks tuleb pidada ainult maksja makseteenuse pakkujat, või osutavad seda teenust nii maksja makseteenuse pakkuja kui ka makse saaja makseteenuse pakkuja?
2.      Kas [määruse nr 260/2012] artikli 2 punkti 2 ja [teise makseteenuste direktiivi] artikli 4 punkti 23 ning selle direktiivi I lisa punkti 3 alapunkti a ja punkti 4 alapunkti a tuleb sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas tõlgendada nii, et makseasutus kui makse saaja makseteenuse pakkuja, kes edastab otsekorralduse juhiseid, kuid ei teosta ise vahetult debiteerimistoiminguid, ja kasseerib rahalisi vahendeid vastavalt maksjate poolt klientidele (makse saajatele) antud eelnevatele nõusolekutele ning paigutab need kontodele, mille funktsionaalsus on piiratud, osutab sellega otsekorraldusteenust?
3.      Kas juhul, kui vastus esimesele küsimusele on niisugune, et makse saaja makseteenuse pakkujat ei peeta otsekorraldusteenuse osutajaks, ja vastus teisele küsimusele on eitav, tuleb sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas tõlgendada [teise makseteenuste direktiivi] artikli 4 punkti 44 ja selle direktiivi I lisa punkti 5 nii, et makseasutus kui makse saaja makseteenuse pakkuja, kes edastab otsekorralduse juhiseid, kuid ei teosta ise vahetult debiteerimistoiminguid, ja kasseerib rahalisi vahendeid vastavalt maksjate poolt klientidele (makse saajatele) antud eelnevatele nõusolekutele ning kannab need rahalised vahendid seejärel üle klientide kontodele teiste makseteenuse pakkujate juures, osutab maksetehingute töötlemise teenust?
4.      Kas juhul, kui vastus kolmandale küsimusele on eitav, tuleb sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas tõlgendada [teise makseteenuste direktiivi] artikli 4 punkti 15 ja selle direktiivi I lisa punkti 7 nii, et makseasutust kui makse saaja makseteenuse pakkujat, kes algatab makse saaja juhise põhjal otsekorraldusteenuse, kuid ei teosta ise vahetult debiteerimistoiminguid, ja kasseerib rahalisi vahendeid vastavalt maksjate poolt klientidele (makse saajatele) antud eelnevatele nõusolekutele, tuleb pidada niisuguseks, kes osutab makse algatamise teenust?“
III. Menetlus Euroopa Kohtus
25.      Eelotsusetaotlus registreeriti Euroopa Kohtus 10. aprillil 2025.
26.      Kirjalikud seisukohad esitasid Alternative Payments, Tšehhi, Itaalia ja Leedu valitsus ning Euroopa Komisjon.
27.      Euroopa Kohus ei pidanud kohtuistungi korraldamist vajalikuks.
IV.    Hinnang
A.      Sissejuhatavad kaalutlused
28.      Alternative Paymentsi osutatavate makseteenuste liigi kindlaksmääramisel on asjakohased faktilised asjaolud, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus pidas tõendatuks ja mis on välja toodud eelotsusetaotluse punktides 13.1–13.6:
–        „[Alternative Paymentsis] on igale kliendile (kaupmehele) avatud IBAN-vormingus konto ja talle on eraldatud tunnuskood, kuid nende kontode funktsionaalsus on piiratud ja klientidel (kaupmeestel) ei ole juurdepääsu nendele kontodele, nad ei saa algatada makseid jne“.
–        „Maksja (ostja) on andnud [Alternative Paymentsi] kliendile (kaupmees, makse saaja) nõusoleku debiteerida oma kontolt rahalisi vahendeid“.
–        „[Alternative Paymentsi] klient (kaupmees), kes on lõplik rahaliste vahendite saaja, algatab debiteerimise maksja (ostja) kontolt.“
–        „[Alternative Payments] annab oma klientide (kaupmehed, makse saajad) otsedebiteerimise korraldused edasi SEPA otsekorralduste skeemile, kasutades selleks maksesüsteemi CENTROlink teenuseid, ning selle alusel kasseeritakse rahalised vahendid vastavalt maksjate poolt klientidele (kaupmehed, makse saajad) antud eelnevatele nõusolekutele raha perioodiliseks debiteerimiseks nende maksekontodelt. Rahalised vahendid debiteerib maksja kontolt maksja makseteenuse pakkuja, kes avab konto ja haldab seda“.
–        „Kasseeritud rahalised vahendid kantakse üle piiratud kontodele, mis on äriühingus klientidele (kaupmehed, makse saajad) avatud. Seejärel kannab [Alternative Payments] need rahalised vahendid üle klientide (kaupmehed, makse saajad) näidatud maksekontodele teiste makseteenuse pakkujate juures“.
–        „[Alternative Paymentsi] üldistes lepingutingimustes on ette nähtud, et äriühing osutab oma klientidele SEPA otsekorralduste nõuete täitmise teenust ning hõlbustab, kasutades selleks alternatiivseid vahendeid, kaupade ja teenuste eest maksvatelt klientidelt maksetehingute vastuvõtmist ja töötlemist […]. [Alternative Paymentsi] klient on kohustatud saama oma kasutajalt (võlgnikult) SEPA otsekorralduse volituse. Selline kasutaja võib taotleda oma makseteenuse pakkujalt SEPA otsekorralduse kaudu kasseeritud rahaliste vahendite tagastamist kaheksa nädala jooksul pärast rahaliste vahenditega seotud nõuete täitmisest ning [Alternative Payments] ei tohi keelduda seda […] tagastamist aktsepteerimast“.
B.      Esimene eelotsuse küsimus
29.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib teada, kas määruse nr 260/2012 artikli 2 punkti 2 ja teise makseteenuste direktiivi artikli 4 punkti 23 koostoimes selle direktiivi I lisa punkti 3 alapunktiga a ja punkti 4 alapunktiga a „tuleb tõlgendada nii, et otsekorraldusteenuse osutajaks tuleb pidada ainult maksja makseteenuse pakkujat, või osutavad seda teenust nii maksja makseteenuse pakkuja kui ka makse saaja makseteenuse pakkuja“.
30.      Teise makseteenuste direktiivi I lisas on loetletud selle direktiivi artikli 4 punktis 3 osutatud makseteenused. Selle lisa punkti 3 alapunktis a on nimetatud „maksetehingu täitmine, sealhulgas rahaliste vahendite ülekandmine kasutaja makseteenuse pakkuja või muu makseteenuse pakkuja juures asuvale maksekontole“ ja täpsemalt „otsekorralduse täitmine, sealhulgas ühekordne otsekorraldus“.(11)
31.      Euroopa Kohus on määratlenud laialt direktiivi 2007/64/EÜ(12) otsekorralduse mõiste, mis on analoogne teise makseteenuste direktiivi vastava mõistega. Ta on muu hulgas leidnud järgmist:
–        mõiste „makseteenused“ hõlmab selliste makse saaja algatatud otsekorralduste täitmist maksekontolt, mille omanik ta ei ole, isegi kui puudub makse aluseks olev mis tahes kohustus maksja ja saaja vahel, kui maksja, kes on selliselt debiteeritud konto omanik, on andnud niisugusteks otsekorraldusteks nõusoleku;(13)
–        makseteenus on ka selliste otsekorralduste täitmine, mille saaja on algatanud maksekontolt, mille omanik ta ei ole ja milleks debiteeritud konto omanik ei ole nõusolekut andnud.(14)
32.      Vaidluse paremaks mõistmiseks on otstarbekas selgitada selle teenuse põhitunnuseid, et teha kindlaks, kas teenuse osutamisel tegutseb ainult üks või kaks asjaomast makseteenuse pakkujat.
1.      Otsekorraldus
33.      Teise makseteenuste direktiivi makseteenuste loetelu hõlmab tehinguid, mis on traditsiooniliselt seotud maksekonto haldamisega, näiteks kreeditkorralduste tegemine ja otsekorraldused. Mõlemad on peamised SEPA makseteenused, mida reguleerib määrus nr 260/2012.
34.      Otsekorralduse tegemisel lubavad maksja ja konto omanik (maksja) teisel isikul (makse saajal, maksja võlausaldajal) debiteerida maksja enda maksekontot.
35.      Otsekorraldustehingud on väga sagedased makseteenused. Klassikaline näide on vee-, energia-, telefoni- või internetiteenuste arved, mis on tavaliselt korduvad otsekorraldused. Samuti on olemas ühekordsed või episoodilised otsekorraldusteenused (nt maksuhaldurile võlgnetavate maksete otsekorralduste tegemine).
36.      Otsekorralduse puhul: a) tehingu algatab makse saaja ilma maksja otsese sekkumiseta, kuigi viimane (makse tellija) on andnud oma eelneva nõusoleku volitusega(15), ning b) teenus on pangakonto põhine.
37.      SEPA otsekorraldustel on kaks varianti: üks põhimeetod (CORE) ja teine meetod, mis on ette nähtud üksnes ettevõtjate, füüsilisest isikust ettevõtjate või kutsealal tegutsevate isikute vahel (B2B). Makseteenuse pakkujad, kes pakuvad otsekorraldusteenust, peavad kohustuslikult liituma CORE-skeemiga, samas kui B2B-variant on vabatahtlik.
38.      Otsekorraldusel on muu hulgas järgmised tunnused:(16)
–        konto omanik peab eelnevalt andma nõusoleku, et maksed debiteeritaks sellelt kontolt. Nõusolek tuleb esitada volituses, mis sisaldab võlausaldajale otsekorralduse tegemiseks vajalikke andmeid.
–        Volitus on vahend, millega võlgnik: a) annab võlausaldajale
loa algatada raha sissenõudmise oma kontolt debiteerimise teel; ning b) võimaldab tema makseasutusel debiteerida võlausaldaja makseteenuse pakkuja poolt sissenõudmiseks esitatud raha.
–        Võlausaldaja peab säilitama volituse ja selle võimalikud muudatused või kehtetuks tunnistamise.
–        Otsekorraldused tuleb esitada enne nende sissenõudmise kuupäeva, mis on hetk, mil võlgnik peab oma maksekohustuse täitma. Tähtaeg varieerub sõltuvalt sellest, kas tegemist on üheainsa tehinguga, ühekordsete otsekorralduste esimese tehinguga või korduva otsekorralduse debiteerimisega.
–        Võlausaldaja kordumatu tunnus ja viide volitusele on kohustuslikud. Mõlemad tuvastavad võlausaldajat ja tema poolt väljastatud otsekorraldusi. Korduvate sissenõudmiste puhul peavad need jääma samaks.
–        Võlgniku konto tunnusena kasutatakse IBAN-koodi.
–        BIC-koodiga tuvastatakse võlgniku finantsasutus.
–        Võlgniku taotlusel nähakse ette maksimaalsed tagasimaksetähtajad, mida pikendatakse autoriseerimata maksete puhul.
2.      Otsekorraldusteenuse osalised
39.      Nii teises makseteenuste direktiivis (artikli 4 punkt 23) kui ka määruses nr 260/2012 (artikli 2 punkt 2) on otsekorraldus määratletud sõnastuses, mida ma juba kordasin.(17)
40.      Mõlemad põhimõtteliselt ühtivad määratlused sätestavad, et otsekorralduse puhul: a) maksja maksekonto debiteeritakse; b) maksetehingu algatab makse saaja (võlausaldaja) ning c) maksja on andnud oma eelneva nõusoleku makse saajale, makse saaja makseteenuse pakkujale või oma makseteenuse pakkujale.
41.      Need määratlused ei määra aga sõnaselgelt kindlaks makseteenuse pakkujat või makseteenuse pakkujaid, keda tuleb pidada otsekorralduse makseteenuse pakkujaks.(18)
42.      Alternative Payments järeldab nendest määratlustest, et otsekorralduse makseteenust osutab ainult maksja makseteenuse pakkuja.(19) Ta leiab, et:
–        otsekorraldus eeldab rahaliste vahendite kasseerimist maksja kontolt, mida saab teha ainult maksja makseteenuse pakkuja, kes haldab seda maksekontot. Makse saaja makseteenuse pakkuja ei tohi tegutseda maksja maksekontol ja piirdub üksnes tehnilise sekkumisega, mille eesmärk on tagada rahaliste vahendite kasseerimine;
–        makse saaja makseteenuse pakkuja osutab otsekorralduse makseteenust üksnes juhul, kui sama asutus on nii makse saaja makseteenuse pakkuja kui ka maksja makseteenuse pakkuja.
43.      Leian siiski, et nii maksja (võlgnik) makseteenuse pakkuja kui ka makse saaja (võlausaldaja) makseteenuse pakkuja osalevad otsekorralduse täitmises. Sellel seisukohal olemine on tingitud neljast põhjusest.
44.      Esiteks näeb määruse nr 260/2012 artikli 2 punktis 21 sisalduv mõiste „korraldus“ maksja poolt makse saajale ja (otse või kaudselt makse saaja kaudu) makseteenuse pakkujale antud nõusoleku ja volituse väljendusena ette kahe makseteenuse pakkuja sekkumise otsekorraldusega seotud õigussuhtesse.
45.      Selle tehingu raames on makse saajal õigus oma makseteenuse pakkuja kaudu esitada maksja makseteenuse pakkujale maksejuhis, et maksja teeks makse, debiteerides rahalised vahendid maksja kontolt. Maksja ja makse saaja makseteenuse pakkujad osutavad sellega seoses koos otsekorraldusteenust.
46.      Teiseks on teise makseteenuste direktiivi artikli 81 lõikes 3 ja artikli 83 lõikes 3, mida ma olen juba osundanud(20), mida ma olen juba osundanud, kehtestatud konkreetsed kohustused:
–        maksja makseteenuse pakkujale, kes peab tagama, et makse saaja saab maksja algatatud maksetehingu täissumma;
–        makse saaja makseteenuse pakkujale, et „kui maksetehing on algatatud makse saaja poolt või tema kaudu, [saab] makse saaja […] maksetehingu täissumma“ (artikli 81 lõige 3);
–        makse saaja makseteenuse pakkujale, et ta edastaks makse saaja poolt algatatud maksekäsundi maksja makseteenuse pakkujale kokku lepitud ajavahemiku jooksul (artikli 83 lõige 3).
47.      Kordan, et need kaks sätet kehtestavad makse saaja makseteenuse pakkujale konkreetsed kohustused otsekorralduse nõuetekohaseks täitmiseks. Seega eeldab teine makseteenuste direktiiv, et lisaks maksja makseteenuse pakkujale peab ka makse saaja makseteenuse pakkuja sekkuma otsekorraldusteenusesse. Makse saaja makseteenuse pakkuja osalemine ei ole pelgalt tehniline meede, mille eesmärk on tagada, et vahendid jõuavad makse saaja maksekontole.
48.      Kolmandaks tuleneb maksja ja tema makseteenuse pakkuja, makse saaja ja tema makseteenuse pakkuja osalemine otsekorralduses ka Euroopa Maksenõukogu poolt heaks kiidetud SEPA otsekorralduste põhireeglite(21) käsiraamatu (edaspidi „käsiraamat“)(22) 7. peatükist.
49.      Käsiraamatus on otsekorralduse tehing määratletud kui „makse täitmise menetlus, mille käigus kasutatakse otsekorraldust alates võlausaldaja algatatud sissenõudmisest kuni selle lõpuleviimiseni, mis on tavapärane täitmine [raha kantakse makse saaja maksekontole], või sissenõudmisest keeldumine, selle tagastamine või tagasimaksmine [pärast maksjalt saadud raha tagasimaksmise juhise]“.(23)
50.      Käsiraamatus esitatud SEPA otsekorralduste laadi kirjeldusest(24) nähtub, et:
–        SEPA otsekorraldus on maksevahend, mida reguleeritakse käsiraamatuga kogu SEPAs sissenõudmiseks määratud kontodelt eurodes sissenõudmiseks;
–        tehingud võlgniku raha sissenõudmiseks, kelle konto on tema makseteenuse pakkuja juures, algatab võlausaldaja oma makseteenuse pakkuja kaudu vastavalt võlgniku ja võlausaldaja vahelisele kokkuleppele; see kokkulepe põhineb võlausaldaja ja võlgniku makseteenuse pakkujale antud loal, mille võlgnik on andnud võlausaldajale oma kontolt makse tegemiseks ja mida nimetatakse volituseks;
–        nii võlgnikul kui ka võlausaldajal peaks olema konto SEPAs asuva makseteenuse pakkuja juures;
–        käsiraamatu kohaselt tehtud maksed on tehingud,
mis erinevad aluslepingust, millel need põhinevad.(25)
51.      SEPA skeemis on otsekorraldus keeruline maksetehing, milles osalevad nii maksja kui ka makse saaja makseteenuse pakkujad.
52.      Kokkuvõttes tuleb määruse nr 260/2012 artikli 2 punkti 2 ja teise makseteenuste direktiivi artikli 4 punkti 23 tõlgendada nii, et otsekorraldusteenust osutavad nii maksja makseteenuse pakkuja kui ka makse saaja makseteenuse pakkuja.
C.      Teine eelotsuse küsimus
53.      Teise küsimusega, mis on tihedalt seotud esimese küsimusega, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas sellistel asjaoludel nagu põhikohtuasjas osutab makse saaja makseteenuse pakkuja otsekorraldusteenust.
54.      Neil asjaoludel rõhutab eelotsusetaotluse esitanud kohus küsimuse tekstis, et makse saaja makseteenuse pakkuja „edastab otsekorralduse juhiseid, kuid ei teosta ise vahetult debiteerimistoiminguid, ja kasseerib rahalisi vahendeid vastavalt maksjate poolt klientidele (makse saajatele) antud eelnevatele nõusolekutele ning paigutab need kontodele, mille funktsionaalsus on piiratud“.
55.      Liidu õigusnormid, mille tõlgendamist taotletakse, on samad, mis eelmises eelotsuse küsimuses.
56.      Sellele küsimusele vastamiseks tuleb arvesse võtta eelotsusetaotluses kirjeldatud Alternative Paymentsi tehingute dünaamikat:
–        maksja (tarbija, ostja) annab oma nõusoleku, volitades kauplejat (makse saajat) oma maksekontolt raha sisse nõudma;
–        kaupleja, kes on Alternative Paymentsi klient, on rahaliste vahendite lõplik saaja ja alustab otsekorraldust maksja (ostja) kontolt;
–        Alternative Payments esitab oma klientide (kauplejad, makse saajad) juhised SEPA otsekorraldusskeemile, kasutades Leedu keskpanga hallatava CENTROlinki maksesüsteemi teenuseid. Otsekorraldused põhinevad maksjate poolt kauplejatele antud eelneval nõusolekul (volitus) rahaliste vahendite perioodiliseks debiteerimiseks oma maksekontolt;
–        raha debiteerib maksja kontolt maksja makseteenuse pakkuja, kes avab ja haldab seda kontot;
–        sissenõutud rahalised vahendid kantakse üle piiratud maksekontodele, mis on avatud klientidele (kauplejad, makse saajad) Alternative Paymentsis. Igal kliendil on IBAN-vormingus avatud konto ja talle antakse tunnuskood, kuigi nende kontode funktsionaalsus on piiratud ja klientidel (kauplejatel) ei ole sellele juurdepääsu ja nad ei saa makseid algatada;
–        seejärel kannab Alternative Payments saadud rahalised vahendid üle teiste makseteenuse pakkujate juures avatud maksekontodele, mille kliendid (kauplejad, makse saajad) on kindlaks määranud.
57.      Nende asjaolude põhjal palutakse Euroopa Kohtul vastust, mis käsitleks Alternative Paymentsi sõlmitud lepingute konkreetseid asjaolusid ja tema suhteid järelevalveasutustega.(26) Nende asjaolude ja suhete hindamine on siiski eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne.
58.      Euroopa Kohus võib anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule teatavaid juhiseid liidu õiguse tõlgendamiseks, ilma et ta asendaks teda tema ülesannete täitmisel.
59.      Kõigepealt tuletan meelde, et eelotsusetaotluse kohaselt osutab Alternative Payments „oma klientidele SEPA otsekorralduste sissenõudmise teenust“.(27) Minu arvates on raske nõustuda sellega, et SEPA otsekorralduste skeemiga liitunud makseteenuse pakkujat võib pidada samal ajal otsekorraldusteenuse osutamisest sõltumatuks.
60.      Kui ma sellest õigesti aru saan, sekkub Alternative Payments nende otsekorralduste sissenõudmisesse, millega tarbijad kauplejatele tasuvad. See äriühing osutab teenust kauplejatele, kes on sõlminud temaga lepingud, et hõlbustada nende otsekorralduste sissenõudmist. Ta haldab neid sissenõudmisi
keskselt, kuid kauplejatel ei ole juurdepääsu oma kontodele Alternative Paymentsis, kuna nad saavad raha maksekontodele, mis neil on oma tavapäraste makseteenuse pakkujate juures.
61.      Selline sekkumine on osa otsekorralduse makseteenuste haldamisest, ilma et klientide (kauplejate) kontode piiratud funktsionaalsus sellist kvalifitseerimist takistaks, nagu ma hiljem selgitan.
62.      Esiteks on kauplejatel (Alternative Paymentsi kliendid) selles äriühingus IBAN-vormingus avatud maksekonto, millel on CENTROlinki maksesüsteemis tunnuskood ja mis toimib nagu mis tahes muu makseteenuse pakkuja oma, kes osutab „tavapärast“ otsekorraldusteenust.
63.      Teiseks peab Alternative Payments makse saaja (kaupleja) makseteenuse pakkujana järgima teise makseteenuste direktiivi artikli 81 lõiget 3. Ta peab tagama, et ta saab maksetehingu kogusumma kätte ja kasseerib vastavad rahalised vahendid. Makse saaja makseteenuse pakkujana peab ta edastama maksekäsundi maksja (tarbija) makseteenuse pakkujale „[…] makse saaja ja makseteenuse pakkuja vahel kokku lepitud ajavahemiku jooksul, et võimaldada otsekorraldusega seotud arveldamist kokkulepitud tähtpäeval“ (teise makseteenuste direktiivi artikli 83 lõige 3).
64.      Kolmandaks peab Alternative Payments tegelema SEPA otsekorraldusega sissenõutud vahendite tagasimaksmisega ega saa olla vastu SEPA otsekorraldusega sissenõutud vahendite tagasimaksmisele, kui maksja makseteenuse pakkuja seda taotleb kaheksa nädala jooksul pärast vahendite kättesaamist.
65.      Asjaolu, et makse saajatel puudub juurdepääs Alternative Paymentsis avatud piiratud funktsionaalsusega kontodele, ei takista seda, et selle äriühingu tegevus võimaldab makse saajatel saada SEPA otsekorraldusega makseid ja hõlbustab nende rahaliste vahendite ülekandmist maksjalt makse saajale ühekordse või korduva otsekorralduse alusel.
66.      Eespool kirjeldatud Alternative Paymentsi tegevus näitab, et ta tegutseb otsekorraldusteenuse osutajana, milleks tal peab olema nõutav tegevusluba.
67.      Alternative Payments väidab oma seisukohtades, et ta „üksnes esitab otsekorraldused neid täitvatele pangandussüsteemidele“.(28) Kuid nagu komisjon(29) ning Tšehhi, Itaalia ja Leedu valitsus(30) üksmeelselt väidavad, võivad ülesanded, mida mõlemad (makse saaja ja maksja) makseteenuse pakkujad
otsekorraldusteenuste raames täidavad, olla erinevad, olemata siiski vaidlusalusest makseviisist eraldiseisvad.
68.      Nõustun Leedu valitsusega, et kui makseteenuse pakkuja väljastab debiteerimiskorraldusi, täidab ta funktsioone, mis on vajalikud kogu otsearveldustoimingu läbiviimiseks SEPA skeemi raames, sõltumata asjaolust, et see makseteenuse pakkuja ise otse ei debiteeri rahalisi vahendeid.(31)
69.      Kokkuvõttes tuleb määruse nr 260/2012 artikli 2 punkti 2 ja teise makseteenuste direktiivi artikli 4 punkti 23 ning selle direktiivi I lisa punkti 3 alapunkti a ja punkti 4 alapunkti a tõlgendada nii, et makse saaja makseteenuse pakkuja, kes edastab otsekorralduskorralduse juhiseid, kuid ei teosta ise vahetult debiteerimistoiminguid, ja kasseerib rahalisi vahendeid vastavalt maksjate poolt klientidele (makse saajatele) antud varasematele nõusolekutele ning paigutab need kontodele, mille funktsionaalsus on piiratud, osutab sellega otsekorraldusteenust.
D.      Kolmas ja neljas eelotsuse küsimus
70.      Kolmas ja neljas eelotsuse küsimus on esitatud juhuks, kui vastus esimesele kahele küsimusele on eitav. Kuna ma soovitasin Euroopa Kohtul vastata jaatavalt, ei ole neid vaja analüüsida. Teen seda siiski teise võimalusena.
71.      Nende kahe küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas sellistel asjaoludel, nagu on kõne all põhikohtuasjas, makse saaja makseteenuse pakkuja (st Alternative Payments):
–        osutab „maksetehingute vastuvõtmise teenust“ (kolmas eelotsuse küsimus);
–        kui mitte, siis kas ta osutab „makse algatamise teenust“ (neljas eelotsuse küsimus).
1.      Maksetehingu vastuvõtmise teenus
72.      Teise makseteenuste direktiivi artikli 4 punktis 44 on „maksetehingute vastuvõtmise“ teenus määratletud eespool esitatud sõnastuses.(32) Lisaks on seda teenust mainitud teise makseteenuste direktiivi I lisa punktis 5 nimetatud makseteenuste hulgas.
73.      Maksetehingute vastuvõtmise teenusega pakub makseteenuse pakkuja vahendeid, mis võimaldavad kauplejal pakkuda kaardimakse (krediit ja deebet) või muude virtuaalsete makseviiside aktsepteerimist.(33)
74.      Maksetehingute vastuvõtmise teenuse aluseks on eelnev leping teenuse osutaja (makseteenuse pakkuja) ja tema kliendi (kaupleja, makse saaja) vahel. Pooled lepivad kokku, et makseteenuse pakkuja aktsepteerib ja töötleb makse saajale tehtud maksetehinguid „nii, et toimub raha ülekandmine makse saajale“. Seega on tegemist teenusega, mida osutatakse maksetehingu saaja pool otsas, kuna selle makseteenuse kasutaja tegutseb alati makse saajana.(34)
75.      Vaidlust ei ole selles, et Alternative Paymentsil on lubatud osutada maksetehingute vastuvõtmise teenuseid. Kui põhikohtuasjas kõne all olevaid tooteid saaks pidada sellesse rubriiki kuuluvaks, oleks need hõlmatud selle äriühingu tegevusloaga.
76.      Vastavalt eelotsusetaotlusele on küsimus selles, „kas otsekorraldust saab kasutada kui tehnilist lahendust maksetehingute vastuvõtmise teenuse osutamiseks ja kas niisugustel asjaoludel nagu põhikohtuasjas, kus makseasutus edastab otsekorralduse juhiseid ja kasseerib rahalisi vahendeid, kandes need rahalised vahendid seejärel üle klientide kontodele teiste makseteenuse pakkujate juures, saab äriühingut (makseasutust) pidada niisuguseks, kes osutab maksetehingute vastuvõtmise teenust“(35).
77.      Minu arvates ei kuulu eelotsusetaotluses kirjeldatud tegevus maksetehingute vastuvõtmise teenuse mõiste alla teise makseteenuste direktiivi tähenduses, kuigi see võib esmapilgul nii tunduda.
78.      Esiteks on otsekorraldus makseteenus, mis erineb maksetehingute vastuvõtmise teenusest, ning seda ei ole võimalik osutada SEPA otsekorralduse instrumendina. Otsekorraldused ei kujuta endast „tehnilist lahendust“ maksetehingute vastuvõtmise teenuste osutamiseks. Kui see oleks nii, võiksid makseteenuse pakkujad maksetehingute vastuvõtmise varjus teha otsekorraldusi. Nii saaksid nad kõrvale hiilida teise makseteenuste direktiivi artiklites 76 ja 77 sätestatud kohustusest seoses üleeuroopalise otsekorralduste süsteemiga, mis on võrreldav tingimusteta tagasimakse saamise õigusega(36) kaheksa nädala jooksul alates raha debiteerimise kuupäevast, mis tagab SEPAs tarbijate kõrge kaitse taseme.
79.      Teiseks põhineb otsekorraldusteenus võlgniku poolt võlausaldajale antud volitusel, mis hõlmab korduvate maksete tegemist. Seevastu maksetehingute vastuvõtmise teenuse raames on vaja kliendi eriluba iga maksetehingu kinnitamiseks, isegi kui klient on sõlminud lepingu oma maksetehingute vastuvõtmise teenuse osutajaga.
80.      Selle määratluse kohaselt on maksetehingute vastuvõtmise teenus „lepingus kokku lepitud“ kaupleja (makse saaja) ja tema maksetehingute vastuvõtmise teenuse osutaja vahel, mistõttu viimase jaoks ei põhine suhe maksjast võlgnikega sellisel volitusel nagu see, mille alusel tehakse otsekorraldusi.
81.      Kolmandaks kasutas Alternative Payments oma teenuste osutamiseks kauplejatele SEPA otsekorralduse instrumenti, mis tähendab, et ta pidi järgima määruse nr 260/2012 artikli 5 lõigetes 1 ja 3 ning lisa punktides 1 ja 3 ette nähtud tingimusi ja tehnilisi nõudeid. Need
tingimused ja tehnilised nõuded erinevad maksetehingute vastuvõtmise teenuste suhtes kohaldatavatest nõuetest.
82.      Kokkuvõttes tuleb teise makseteenuste direktiivi artikli 4 punkti 44 ja selle direktiivi I lisa punkti 5 tõlgendada nii, et makse saaja (kaupleja) makseteenuse pakkuja, kes edastab otsekorralduste juhiseid, kuid ei teosta
ise vahetult debiteerimistoiminguid,
kasseerib rahalisi vahendeid
vastavalt maksjate (tarbijate) poolt klientidele (kauplejatele, makse saajatele) antud eelnevatele nõusolekutele ning paigutab seejärel need vahendid oma klientide kontodele, mis on avatud teiste makseteenuse pakkujate juures, ei osuta maksetehingute vastuvõtmise teenust.
2.      Makse algatamise teenus
83.      Neljanda eelotsuse küsimusega tõstatab eelotsusetaotluse esitanud kohus küsimuse, kas on võimalik asuda seisukohale, et Alternative Payments osutab makse algatamise teenust.
84.      Teise makseteenuste direktiivi artikli 4 punktis 15 on „makse algatamise teenus“ määratletud sõnastuses, mida ma juba osundasin.(37) Makse algatamine on makseteenusena määratletud ka teise makseteenuste direktiivi I lisa punktis 7.
85.      Makse algatamise teenuste raames:
–        tarbija, kes soovib kauplejalt osta kaupa või teenust, teeb makse algatamise teenuse osutajale, kes kasutab oma liidest, kättesaadavaks maksekonto turvaandmed, mis on tarbijal tavapärase makseteenuse pakkuja (tavaliselt pank) juures;(38)
–        makse algatamise teenuse osutaja teavitab kaupleja makseteenuse pakkujat, et tarbija on valmis makset tegema, ning kinnitab kauplejale peaaegu kohe, et maksetehing on algatatud;
–        pärast seda, kui ostja on tehingu kinnitanud, tarnib kaupleja talle kauba või osutab talle teenust.
86.      Makse algatamise teenus on eriti asjakohane e-kaubanduse valdkonnas, kuna see pakub tuge, mis on ettevõtja veebisaidi ja kasutaja makseteenuse pakkuja veebiplatvormi vaheliseks sillaks, et algatada makseid interneti kaudu ning kiirendada kaupade ja teenuste ringlust.
87.      Makse algatamise teenus võimaldab neil, kellel ei ole maksekaarte, teha oste internetis, mille jaoks peab neil olema üksnes veebipõhine maksekonto, mis ei olnud enne selle uue makseviisi kasutuselevõttu teostatav.(39)
88.      Teise makseteenuste direktiivi põhjenduses 31 on täpsustatud, et makse algatamise teenuse pakkuja, kes osutab üksnes seda teenust, ei hoia makseahela üheski etapis kasutaja rahalisi vahendeid.(40) Selles on lisatud, et kui makse algatamise teenuse pakkuja kavatseb pakkuda makseteenuseid, millega seoses ta hoiab oma kontol kasutaja rahalisi vahendeid, peab ta saama nende teenuste osutamiseks täieliku loa.
89.      Teise makseteenuste direktiivi artikli 66 lõike 3 punktis a on omakorda sätestatud, et selle teenuse osutaja „ei hoia kunagi maksja rahalisi vahendeid seoses makse algatamise teenuse pakkumisega“.
90.      Toimiku materjalidest nähtub, et Alternative Payments hoiab tehingu toimumise ajal rahalisi vahendeid. See ei ole kooskõlas teise makseteenuste direktiivi artikli 4 punktis 15 osutatud makse algatamise teenuse tunnustega, arvestades selle direktiivi põhjendustes märgitut, ega teise makseteenuste direktiivi artikli 66 lõike 3 punktis a sätestatud keeluga.
91.      Alternative Payments tunnistab, et tema tegevus ei vasta makse algatamise teenuseks kvalifitseerimise tingimustele.(41)
92.      Kokkuvõttes, makse saaja (kaupleja) makseteenuse pakkuja, kes edastab otsekorralduse juhiseid, kuid ei teosta ise vahetult debiteerimistoiminguid, ja kasseerib rahalisi vahendeid vastavalt maksjate (tarbijate) poolt klientidele (kauplejatele, makse saajatele) antud varasematele nõusolekutele ning seejärel kannab need vahendid üle oma klientide kontodele, mis on avatud teiste makseteenuse pakkujate juures, ei osuta makse algatamise teenust teise makseteenuste direktiivi artikli 4 punkti 15 ja selle direktiivi I lisa punkti 7 tähenduses.
V.      Ettepanek
93.      Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Lietuvos vyriausiasis administracinis teismasele (Leedu kõrgeim halduskohus) järgmiselt:
1.      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2015. aasta direktiivi (EL) 2015/2366 makseteenuste kohta siseturul, direktiivide 2002/65/EÜ, 2009/110/EÜ ning 2013/36/EL ja määruse (EL) nr 1093/2010 muutmise ning direktiivi 2007/64/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta artikli 4 punkti 23 ning I lisa punkti 3 alapunkti a ja punkti 4 alapunkti a ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. märtsi 2012. aasta määruse (EL) nr 260/2012, millega kehtestatakse eurodes tehtavatele kreedit- ja otsekorraldustele tehnilised ja ärilised nõuded ning muudetakse määrust (EÜ) nr 924/2009, artikli 2 punkti 2
tuleb tõlgendada nii, et
–        otsekorraldusteenust osutavad nii maksja makseteenuse pakkuja kui ka makse saaja makseteenuse pakkuja;
–        makse saaja makseteenuse pakkuja, kes edastab otsekorralduskorralduse juhiseid, kuid ei teosta ise vahetult debiteerimistoiminguid, ja kasseerib rahalisi vahendeid vastavalt maksjate poolt klientidele (makse saajatele) antud varasematele nõusolekutele ning paigutab need kontodele, mille funktsionaalsus on piiratud, osutab otsekorraldusteenust.
2.      Direktiivi 2015/2366 artikli 4 punkti 44 ja I lisa punkti 5 tuleb tõlgendada nii, et makse saaja (kaupleja) makseteenuse pakkuja, kes edastab otsekorralduste juhiseid, kuid ei teosta ise vahetult debiteerimistoiminguid, kasseerib rahalisi vahendeid vastavalt maksjate poolt klientidele (makse saajatele) antud eelnevatele nõusolekutele ning paigutab seejärel need vahendid oma klientide kontodele, mille funktsionaalsus on piiratud, ei osuta maksetehingute vastuvõtmise teenust.
3.      Direktiivi 2015/2366 artikli 4 punkti 15 ja I lisa punkti 7 tuleb tõlgendada nii, et makse saaja makseteenuse pakkuja, kes edastab otsekorralduse juhiseid, kuid ei teosta ise vahetult debiteerimistoiminguid, ja kasseerib rahalisi vahendeid vastavalt maksjate poolt klientidele (makse saajatele) antud varasematele nõusolekutele ning seejärel kannab need vahendid üle oma klientide kontodele, mille funktsionaalsus on piiratud, ei osuta makse algatamise teenust.
1      Algkeel: hispaania.
2      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. märtsi 2012. aasta määrus, millega kehtestatakse eurodes tehtavatele kreedit- ja otsekorraldustele tehnilised ja ärilised nõuded ning muudetakse määrust (EÜ) nr 924/2009 (ELT 2012, L 94, lk 22). Määrust muudeti Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. märtsi 2024. aasta määrusega (EL) 2024/886, millega muudetakse määrusi (EL) nr 260/2012 ja (EL) 2021/1230 ning direktiive 98/26/EÜ ja (EL) 2015/2366 eurodes välkkreeditkorralduste osas (ELT L, 2024/886). Määrus 2024/886 ei ole käesolevas vaidluses ratione temporis kohaldatav.
3      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 25. novembri 2015. aasta direktiiv makseteenuste kohta siseturul, direktiivide 2002/65/EÜ, 2009/110/EÜ ning 2013/36/EL ja määruse (EL) nr 1093/2010 muutmise ning direktiivi 2007/64/EÜ kehtetuks tunnistamise kohta (ELT 2015, L 337, lk 35). Edaspidi „teine makseteenuste direktiiv“.
4      Leedu Vabariigi 28. oktoobri 1999. aasta maksete seadus nr VIII‑1370 (Lietuvos Respublikos mokėjimų įstatymas Nr. VIII‑1370; edaspidi „maksete seadus“).
5      Leedu Vabariigi 10. detsembri 2009. aasta seadus nr XI‑549 makseasutuste kohta (Lietuvos Respublikos mokėjimo įstaigų įstatymas Nr. XI‑549; edaspidi „makseasutuste seadus“).
6      SEPA on Single Euro Payments Area (ühtne euromaksete piirkond) ingliskeelne akronüüm. SEPA on piirkond, kus kodanikud, ettevõtjad ja muud majandustegevuses osalejad saavad teha ja vastu võtta makseid eurodes Euroopas, nii riigi sees kui ka väljaspool seda samadel tingimustel ning samade õiguste ja kohustustega, olenemata nende asukohast. See on maksete siseturu oluline osa.
7      Tegemist on Leedu keskpanga nõukogu 26. augusti 2022. aasta otsusega nr 03‑126, mis käsitleb Alternative Paymentsi suhtes rakendusmeetme kohaldamist (edaspidi „vaidlustatud otsus“).
8      IBAN on rahvusvahelise maksekonto identifitseerimisnumber, mis üheselt identifitseerib ühes liikmesriigis asuva individuaalse maksekonto.
9      Eelotsusetaotluse punkt 11.
10      Euroopa Maksenõukogu (EuropeanPaymentsCouncil) on Euroopa panganduse koordineeriv ja otsuseid tegev organ seoses maksetega ning tema eesmärk on toetada ja edendada SEPA loomist.
11      I lisa punkti 4 alapunktis a nimetatakse maksetehingute täitmist, kui rahalised vahendid on makseteenuse kasutajale antud laenuna. Nende tehingute hulgas on ka otsekorralduste täitmine, sealhulgas ühekordsed otsekorraldused.
12      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. novembri 2007. aasta direktiiv makseteenuste kohta siseturul, millega muudetakse direktiive 97/7/EÜ, 2002/65/EÜ, 2005/60/EÜ ja 2006/48/EÜ ning tunnistatakse kehtetuks direktiiv 97/5/EÜ (ELT 2007, L 319, lk 1).
13      11. aprilli 2019. aasta kohtuotsus Mediterranean Shipping Company (Portugal) –
Agentes de Navegação (C‑295/18, EU:C:2019:320), punkt 38: „[…] makse saaja algatatud otsearvelduse täitmine maksekontolt, mille omanik ta ei ole, kuulub direktiivi 2007/64 artikli 2 lõikes 1 esineva mõiste „makseteenused“ alla selle sätte tähenduses, isegi kui puudub makse aluseks olev mis tahes kohustus maksja ja saaja vahel, kui maksja, kes on selliselt debiteeritud konto omanik, on andnud niisugusteks otsearveldusteks nõusoleku […]“.
14      11. aprilli 2019. aasta kohtuotsus Mediterranean Shipping Company (Portugal) – Agentes de Navegação (C‑295/18, EU:C:2019:320), punkt 48: „[…] direktiivi 2007/64 artikli 2 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et makse saaja algatatud otsearvelduse täitmine maksekontolt, mille omanik see saaja ei ole ja milleks sellisel viisil debiteeritud konto omanik ei ole nõusolekut andnud, kuulub mõiste „makseteenused“ alla selle sätte tähenduses“.
15      Volitus (mida võib nimetada ka arve tasumise korralduseks) sisaldab maksja antud luba algatada alates teatavast kuupäevast tema kontolt maksete debiteerimist.
16      SEPA otsekorraldustele esitatavad nõuded on sätestatud peamiselt määruse nr 260/2012 artikli 5 lõigetes 1 ja 3 ning lisa punktides 1 ja 3. Nende tunnuseid on üksikasjalikult kirjeldatud dokumendis „SEPA, korduma kippuvad küsimused –
SEPA otsekorraldused“, kättesaadav https://www.sepaesp.es/sepa/es/faqs/sdd/. Tuleb märkida, et selles dokumendis kasutatakse otsekorralduste tähistamiseks mõistet otsedebiteerimine (adeudo directo ehk direct debit).
17      Käesoleva ettepaneku punktid 3 ja 4.
18      Vt selle kohta komisjoni kirjalikud seisukohad (punkt 24) ja Leedu valitsuse kirjalikud seisukohad (punkt 15).
19      See äriühing viitab oma väite toetuseks – kuigi minu arvates põhjendamatult – 22. veebruari 2024. aasta kohtuotsusele ABC Projektai (C‑661/22, EU:C:2024:148, punkt 39).
Selles punktis märgitakse üksnes, et „[…] selle direktiivi artikli 4 punktis 23 [on] sõnaselgelt ette nähtud, et maksja volituse alusel makse saaja algatatud maksetehingu puhul debiteeritakse maksja maksekontot. Sellise maksetehingu nõuetekohane täitmine eeldab aga, et selleks vajalikud rahalised vahendid on enne seda maksja maksekontol olemas“.
20      Käesoleva ettepaneku punktid 5 ja 6.
21      SEPA kord või skeem on eeskirjade, tavade ja standardite kogum, mille eesmärk on tagada koostalitlusvõime pankadevahelisel tasandil kokku lepitud SEPA makseinstrumendi pakkumisel ja toimimisel.
22      European Payments Council: SEPA Direct Debit Core Scheme Rulebook, EPC016-06/ 2025, versioon 1.0, avaldamise kuupäev: 28.11.2024, rakendamise kuupäev: 5.10.2025, https://www.europeanpaymentscouncil.eu/sites/default/files/kb/file/2024-11/EPC016-06%202025%20SDD%20Core%20Rulebook%20version%201.0.pdf. Käsiraamat sisaldab pankadevahelisi eeskirju, tavasid ja standardeid SEPA-siseste otsekorralduste tegemiseks skeemi liikmete poolt. Eesmärk on võimaldada otseste, otspunkt- ja täielikult elektrooniliste toimingute töötlemist. Seda eesmärki kohaldatakse ka erandite haldamise eri protsesside suhtes, nagu tagasilükkamised, tagasimaksed, tagastamised, keeldumised ja tühistamised. Osalejatel on lubatud hallata otsekorraldustega seotud teavet ainult elektrooniliselt. Võlgnik ja võlausaldaja võivad vahetada otsekorraldust paberil või elektroonilisel kujul.
23      Käsiraamat, lk 115.
24      Käsiraamat, lk 20.
25      Alusleping sõlmitakse võlgniku ja võlausaldaja vahel. See leping ei mõjuta võlausaldaja ega võlgniku makseteenuse pakkujat ega ole neile siduv;
viimaseid puudutab ainult kokkulepe oma vastavate klientidega seoses otsekorraldustega seotud teenuste osutamise tingimustega.
26      Alternative Payments väidab oma kirjalikes seisukohtades, et Leedu keskpank lubas tal osutada kõnealuseid teenuseid seni, kuni ta tema tegevusloa 2022. aastal kehtetuks tunnistas.
27      Eelotsusetaotluse punkti 33 lõpuosa. Sarnane väide on esitatud eelotsusetaotluse punktis 13.6, mis on ära toodud käesoleva ettepaneku punktis 28.
28      Alternative Paymentsi kirjalike seisukohtade punkt 4. Sama väidet korratakse selles või teistsuguses sõnastuses tema seisukohtade teisteski punktides.
29      Komisjoni kirjalike seisukohtade punktid 35–38.
30      Tšehhi valitsuse kirjalike seisukohtade punkt 13; Itaalia valitsuse kirjalike seisukohtade punktid 24–26; Leedu valitsuse kirjalike seisukohtade punktid 22, 23 ja 26–34.
31      Leedu valitsuse kirjalike seisukohtade punkt 26.
32      Käesoleva ettepaneku punkt 3. Mõiste „acquiring“ on selles kontekstis eksitav: maksetehingut rangelt võttes ei
omandata (st seda ei saada ning ei saada omandiõigust). Saksakeelse versiooni mõiste „Annahme und Abrechnung von Zahlungsvorgängen (acquiring)“, mis võib väljenduda maksetehingute aktsepteerimises ja arveldamises, näib mulle täpsem.
33      Maksetehingute vastuvõtmise teenuse tüüpiline näide on maksed krediitkaardiga, nagu nähtub teise makseteenuste direktiivi põhjendusest 10: „Käesoleva direktiiviga kehtestatakse maksetehingute vastuvõtmise neutraalne määratlus, et hõlmata lisaks maksekaartide kasutamisele üles ehitatud traditsioonilistele vastuvõtmismudelitele ka erinevad ärimudelid, sh need, millesse on kaasatud rohkem kui üks vastuvõtja. See peaks tagama kauplejatele ühesuguse kaitse, olenemata kasutatud makseinstrumendist, juhul kui tegevus on sama, mis kaarditehingute vastuvõtmine […]“.
34      Maksetehingu (nt kaardi) väljastaja poolses otsas on tavaliselt erinev makseteenus, nimelt „makseinstrumentide väljastamise teenus“, mis on teise makseteenuste direktiivi artikli 4 punktis 45 määratletud kui „makseteenus, mida osutab makseteenuse pakkuja, kellel on sõlmitud leping, et anda maksjale makseinstrument maksja maksetehingute algatamiseks ja töötlemiseks“.
35      Eelotsusetaotluse punkt 40. Kohtujuristi kursiiv.
36      Nii nimetatakse seda teise makseteenuste direktiivi põhjenduses 76.
37      Käesoleva ettepaneku punkt 3.
38      Tarbija nõustub sellega, et (väline) makse algatamise teenuse osutaja pääseb ligi tema pangakontole, et algatada tema nimel makse.
39      Teise makseteenuste direktiivi põhjendus 29: „Makse algatamise teenused võimaldavad makse algatamise teenuse pakkujal anda makse saajale kindlustunde, et makse on algatatud eesmärgiga motiveerida makse saajat põhjendamatu viivituseta asjaomast kaupa kättesaadavaks tegema või asjaomast teenust osutama. Sellised teenused pakuvad nii kauplejate kui ka tarbijate jaoks odavat lahendust ja võimaldavad tarbijatel sooritada interneti teel sisseoste, isegi kui neil ei ole maksekaarti […]“.
40      Just selle asjaolu tõttu ei kohaldata makse algatamise teenuse pakkujate suhtes, kuna nad ei hoia oma klientide rahalisi vahendeid, (rangemaid) nõudeid, mida kohaldatakse neid rahalisi vahendeid hoidvate ettevõtjate suhtes.
41      Alternative Paymentsi kirjalike seisukohtade punktid 82 ja 83.