Esialgne tõlge
EUROOPA KOHTU OTSUS (kümnes koda)
12. märts 2026(*)
Eelotsusetaotlus – Sotsiaalpoliitika – Võrdne kohtlemine töö saamisel ja kutsealale pääsemisel – Direktiiv 2000/78/EÜ – Puude alusel diskrimineerimise keeld – Artikli 2
lõige 2 – Puudega õpetaja õigus paluda üleviimist
ühte konkreetsesse piirkonda – Artikkel 5 – Mõistlikud abinõud puuetega inimeste arvessevõtmiseks – Eelisõigus piirkonnasisesele liikuvusele võrreldes piirkondadevahelise liikuvusega
Kohtuasjas C‑597/24 [Zirvatta](i),
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Corte suprema di cassazione (Itaalia kassatsioonikohus) 10. septembri 2024. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 16. septembril 2024, menetluses
C. M.
versus
Ministero dell’Istruzione e del Merito,
menetluses osalesid:
Ufficio Scolastico Regionale per la Lombardia,
Ambito Territoriale di Mantova,
Ufficio Scolastico Regionale per la Calabria,
EUROOPA KOHUS (kümnes koda),
koosseisus: viienda koja president M. L. Arastey Sahún (ettekandja) kümnenda koja presidendi ülesannetes, kohtunikud E. Regan ja D. Gratsias,
kohtujurist: A. Rantos,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–        Itaalia valitsus, esindaja: S. Fiorentino, keda abistasid avvocato dello Stato D. D’Alberti ja procuratore dello Stato M. T. Lubrano Lobianco,
–        Euroopa Komisjon, esindajad: D. Recchia ja E. Schmidt,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1        Eelotsusetaotlus käsitleb seda, kuidas tõlgendada nõukogu 27. novembri 2000. aasta
direktiivi 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel (EÜT 2000, L 303, lk 16; ELT eriväljaanne 05/04, lk 79), artikli 2
lõike 2 punkti b alapunkti i ja artiklit 5.
2        Taotlus on esitatud puudega õpetaja C. Mi ja Ministero dell’Istruzione e del Merito (Itaalia haridus- ja teadusministeerium) vahelises kohtuvaidluses seoses C. M‑i taotlusega viia ta provintsist, kus asub tema praegune teenistuskoht, üle teise provintsi.
Õiguslik raamistik
Rahvusvaheline õigus
3        New Yorgis 13. detsembril 2006 sõlmitud Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni puuetega inimeste õiguste konventsiooni, mis kiideti Euroopa Ühenduse nimel heaks nõukogu 26. novembri 2009. aasta otsusega 2010/48/EÜ (ELT 2010, L 23, lk 35; edaspidi „ÜRO konventsioon“), artiklis 1 on sätestatud:
„Konventsiooni eesmärk on edendada, kaitsta ja tagada kõigi inimõiguste ja põhivabaduste täielikku ja võrdset teostamist kõigi puuetega inimeste poolt ning edendada lugupidamist nende loomupärase väärikuse suhtes.
Puuetega inimeste mõiste hõlmab isikuid, kellel on pikaajaline füüsiline, vaimne, intellektuaalne või meeleline vaegus, mis võib koostoimel erinevate takistustega tõkestada nende täielikku ja tõhusat osalemist ühiskonnaelus teistega võrdsetel alustel.“
4        Konventsiooni artikkel 2 on sõnastatud järgmiselt:
„Konventsioonis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
„diskrimineerimine puude alusel“ – puude alusel toimuv mis tahes vahetegemine, välistamine või piiramine, mille eesmärk või tagajärg on kõigi inimõiguste ja põhivabaduste teistega võrdsetel alustel tunnustamise, teostamise või kasutamise tõkestamine või tühistamine poliitika-, majandus-, sotsiaal-, kultuuri-, kodanikuühiskonna või mis tahes muus valdkonnas. See hõlmab kõiki diskrimineerimise vorme, kaasa arvatud põhjendatud ümberkorralduste tegemisest keeldumine;
„põhjendatud ümberkorraldused“ – vajalikud ja asjakohased teisendused ja kohandused, mis ei ole ebaproportsionaalselt ega liigselt koormavad ning on konkreetsel juhul vajalikud, et tagada puuetega inimestele kõigi inimõiguste ja põhivabaduste teostamine või kasutamine teistega võrdsetel alustel;
[…]“.
5        Konventsiooni artiklis 5 on ette nähtud:
„1.      Osalisriigid tunnistavad, et kõik inimesed on seaduse ees võrdsed ning neil on ilma mingi diskrimineerimiseta õigus võrdsele seadusest tulenevale kaitsele ja soodustusele.
[…]
4.      Konventsiooni mõistes ei loeta diskrimineerimiseks eriabinõusid, mis on vajalikud, et kiirendada puuetega inimeste võrdsuse saavutamist või see tegelikult saavutada.“
6        Konventsiooni artikli 27 lõike 1 punktis g on sätestatud:
„Osalisriigid tunnistavad puuetega inimeste õigust tööle teistega võrdsetel alustel; see hõlmab õigust teenida elatist vabalt valitud või tööturul tunnustatud kutsealal ning õigust puuetega inimestele avatud, kaasavale ja ligipääsetavale töökeskkonnale. Osalisriigid kaitsevad ja edendavad õigust tööle, kaasa arvatud nende isikute puhul, kes on saanud puude töötamise käigus, võttes asjakohaseid samme, sealhulgas ka seadusandluses, et muu hulgas:
[…]
g)      võtta puudega inimesi tööle avalikus sektoris“.
Liidu õigus
7        Direktiivi 2000/78 põhjendustes 16, 20 ja 21 on märgitud:
„(16)      Meetmete sätestamine puuetega inimeste vajaduste arvessevõtmiseks töökohal etendab tähtsat osa võitluses puude alusel diskrimineerimise vastu.
[…]
(20)      Tuleks sätestada asjakohased tõhusad ja konkreetsed meetmed, et kohandada puuetega inimeste vajadustele töökohad, näiteks tööruumid ja sisseseade, tööaja pikkus ja korraldus, ülesannete jaotus ning ette näha koolitusvõimalused või integreerimisvahendid.
(21)      Et kindlaks teha, kas kõnealused meetmed osutuvad liiga koormavaks, tuleks eelkõige arvesse võtta rahalisi ja muid kulusid, organisatsiooni või ettevõtte suurust ja rahalisi vahendeid ning riikliku rahastamise või muu abi võimalust.“
8        Direktiivi artiklis 1 „Eesmärk“ on ette nähtud:
„Käesoleva direktiivi eesmärk on kehtestada üldine raamistik, et võidelda usutunnistuse või veendumuste, puude, vanuse või seksuaalse sättumuse alusel diskrimineerimise vastu töö saamisel ja kutsealale pääsemisel ning tagada liikmesriikides võrdse kohtlemise põhimõtte rakendamine.“
9        Direktiivi artiklis 2 „Diskrimineerimise mõiste“ on sätestatud:
1.      Käesoleva direktiivi kohaldamisel tähendab „võrdse kohtlemise põhimõte“, et ei esine otsest ega kaudset diskrimineerimist ühelgi artiklis 1 nimetatud põhjusel.
2.      Lõike 1 kohaldamisel:
a)      peetakse otseseks diskrimineerimiseks seda, kui ükskõik millisel artiklis 1 nimetatud põhjusel koheldakse ühte inimest halvemini, kui on koheldud, koheldakse või võidakse kohelda teist inimest samalaadses olukorras;
b)      peetakse kaudseks diskrimineerimiseks seda, kui väliselt neutraalne säte, kriteerium või tava seab konkreetse usutunnistuse või veendumuste, puude, vanuse või seksuaalse sättumusega isikud teistega võrreldes ebasoodsamasse olukorda, välja arvatud juhul, kui:
i)      kõnealusel sättel, kriteeriumil või taval on objektiivselt põhjendatav õigustatud eesmärk ja selle eesmärgi saavutamise vahendid on asjakohased ja vajalikud või kui
[…]
5.      Käesolev direktiiv ei piira siseriikliku õigusega sätestatud meetmeid, mis demokraatlikus ühiskonnas on vajalikud avaliku julgeoleku ja korra tagamiseks, kuritegude ennetamiseks, tervise ning teiste inimeste õiguste ja vabaduste kaitseks.“
10      Direktiivi artikli 3 „Reguleerimisala“ lõike 1 punktides a ja c on sätestatud:
„[Euroopa] Ühendusele antud pädevuse piires kohaldatakse käesolevat direktiivi kõikide isikute suhtes nii avalikus kui ka erasektoris, sealhulgas avalik-õiguslike isikute suhtes, kui kõne all on:
a)      tööle saamise, füüsilisest isikust ettevõtjaks hakkamise või kutsealale pääsemise tingimused, sealhulgas valikukriteeriumid ja töölevõtu tingimused mis tahes tegevusvaldkonnas ja kõigil ametiastmetel, kaasa arvatud ametialane edutamine;
[…]
c)      töö saamise ja töö tingimused, kaasa arvatud töölt vabastamine ja töötasu“.
11      Direktiivi 2000/78 artiklis 5 „Mõistlikud abinõud puuetega inimeste arvessevõtmiseks“ on sätestatud:
„Et tagada puuetega inimeste võrdse kohtlemise põhimõtte järgimine, nähakse ette mõistlikud abinõud. See tähendab seda, et tööandjad võtavad asjakohaseid, konkreetsel juhul vajalikke meetmeid, et võimaldada puuetega inimesel tööle pääseda, töös osaleda või edeneda või saada koolitust, kui sellised meetmed ei põhjusta tööandjale ebaproportsionaalselt suurt koormust. Kui asjaomase liikmesriigi invaliidsuspoliitika raames kohaldatavad meetmed on piisavalt heastavad, ei ole see koormus ebaproportsionaalselt suur.“
12      Direktiivi artiklis 7 „Positiivne toimimisviis“ on sätestatud:
„1.      Silmas pidades täieliku võrdõiguslikkuse tegelikku tagamist, ei takista võrdse kohtlemise põhimõte ühtki liikmesriiki säilitamast või kehtestamast erimeetmeid ükskõik millise artiklis 1 nimetatud põhjusega seotud halvemuse ärahoidmiseks või heastamiseks.
2.      Puuetega inimeste osas ei piira võrdse kohtlemise põhimõte liikmesriikide õigust säilitada või vastu võtta tööl tervisekaitset ja ohutust käsitlevaid sätteid või kohaldada meetmeid, mille eesmärk on luua või säilitada norme või soodustusi, mis kaitsevad või edendavad puuetega inimeste töökeskkonda integreerimist.“
Itaalia õigus
Seadus nr 104/1992
13      5. veebruari 1992. aasta seaduse nr 104, millega kehtestatakse raamseadus puuetega inimestele osutatava abi, sotsiaalse lõimumise ja õiguste kohta (Legge-quadro per l’assistenza, l’integrazione sociale e i diritti delle persone handicappate) (GURI
nr 39, regulaarne lisa nr 30, 17.2.1992, edaspidi „seadus nr 104/1992“),
artiklis 21 on sätestatud:
„1.      Puudega isikul, kelle puude raskusaste on suurem kui kaks kolmandikku või kellel on [10. augusti 1950. aasta seaduse nr 648, millega korraldatakse ümber sõjapensione käsitlevad sätted (legge n. 648 –
Riordinamento delle disposizioni sulle pensioni di guerra; GURI
nr 200, 1.9.1950),] lisa tabeli A esimeses, teises ja kolmandas kategoorias nimetatud töövõimetus ning kes on avalikku sektorisse tööle võetud konkursi võitjana või muul alusel, on õigus teha eelisjärjekorras valik vabade ametikohtade hulgast.
2.      Lõikes 1 sätestatud isikutel on taotluse alusel üleviimise korral eelisõigus.“
14      Seaduse artikli 33 lõikes 6 on sätestatud:
„Raske puudega täiskasvanu
võib kasutada alternatiivselt lõigetes 2 ja 3 nimetatud puhkust, tal on õigus võimaluse korral valida enda elukohale lähim teenistuskoht ja teda ei või tema nõusolekuta muusse teenistuskohta üle viia.“
Seadusandlik dekreet nr 297
15      16. aprilli 1994. aasta seadusandliku dekreedi nr 297, millega kiidetakse
heaks igat tüüpi koolides kõikidel õppeastmetel õpetamist käsitlevate õigusnormide konsolideeritud redaktsioon (decreto legislativo n. 297 –
Approvazione del testo unico delle disposizioni legislative vigenti in materia di istruzione, relative alle scuole di ogni ordine e grado; GURI
nr 115, regulaarne lisa nr 79, 19.5.1994; edaspidi „seadusandlik dekreet nr 297/1994“), artikli 465 lõikes 1 on sätestatud:
„Kuni artikli 470 lõike 1 sätete rakendamiseni nähakse provintsisisesele üleviimisele ette eelisõigus võrreldes muust provintsist üleviimisega.“
16      Dekreedi artikkel 470 on sõnastatud järgmiselt:
„1.      Konkreetsetes kokkulepetes ametiühingute ja [Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca (haridus-, ülikooli- ja teadusministeerium, Itaalia)] vahel määratletakse ajakava ja üksikasjalikud eeskirjad, mille alusel võrdsustatakse kutsealane liikuvus (õpetatava aine või haridustaseme muutus) ja territoriaalne liikuvus, samuti kaotatakse jaotus provintsidevaheliseks liikuvuseks reserveeritud ametikohtade ja alalistele ametnikele reserveeritud ametikohtade vahel selliselt, et alalised ametikohad täidetakse nendest vabade ametikohtade hulgast, mis jäävad igal õppeaastal pärast kutsealaste ja territoriaalse liikuvuse üleminekutoimingute tegemist vabana üle ja täidetavaks.
2.      Lõikes 1 osutatud kokkulepetes määratakse kindlaks ka liikuvustoimingute hierarhia, pingeridade koostamise kriteeriumid ja kord, samuti kriteeriumid õpetatava aine ja haridustaseme muutmise lõpuleviimiseks artiklis 479 osutatud ametisse määramise toimingute puhul, arvestades, et üleviimine toetatud ametikohtadele sõltub nõutavat erialast kvalifikatsiooni tõendava dokumendi olemasolust. Käesolevas artiklis sätestatud haridustaseme muutmise tõttu üleviimise puhul ei võeta arvesse tööstaaži.“
17      Dekreedi artiklis 601 on ette nähtud:
„1.      [Seaduse nr 104/1992] artikleid 21 ja 33 kohaldatakse käesolevas konsolideeritud redaktsioonis sätestatud töötajatele.
2.      [Eespool viidatud] normid annavad eelisõiguse ametisse nimetamisel, ajutiste töötajatena töölevõtmisel ja liikuvuse puhul.“
Seadusandlik dekreet nr 216
18      9. juuli 2003. aasta seadusandliku dekreedi nr 216, millega võetakse üle direktiiv 2000/78 võrdse kohtlemise kohta töö saamisel ja kutsealale pääsemisel ning direktiiv 2014/54/EL meetmete kohta, mis lihtsustavad töötajate vaba liikumise raames töötajatele antud õiguste kasutamist (decreto legislativo n. 216 –
Attuazione della direttiva 2000/78/CE per la parità di trattamento in materia di occupazione e di condizioni di lavoro e della direttiva n. 2014/54/UE relativa alle misure intese ad agevolare l’esercizio dei diritti conferiti ai lavoratori nel quadro della libera circolazione dei lavoratori; GURI
nr 187, 13.8.2003), artikli 3bis
lõikes 3 on põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis ette nähtud:
„Puudega inimeste võrdse kohtlemise põhimõtte järgimise tagamiseks on avalik-õiguslikud ja eraõiguslikud tööandjad kohustatud võtma töökohtadel mõistlikke abinõusid, nagu on määratletud [ÜRO konventsioonis], mis on ratifitseeritud [3. märtsi 2009. aasta seadusega nr 18 „Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni puuetega inimeste õiguste konventsiooni, mis sõlmiti 13. detsembril 2006 New Yorgis, ja selle fakultatiivprotokolli ratifitseerimine ja täitmine ning puuetega inimeste olukorra riikliku vaatluskeskuse loomine“ (legge n. 18 –
Ratifica ed esecuzione della Convenzione delle Nazioni Unite sui diritti delle persone con disabilità, con Protocollo opzionale, fatta a New York il 13 dicembre 2006 e istituzione dell’Osservatorio nazionale sulla condizione delle persone con disabilità; GURI
nr 61, 14.3.2009)], et tagada puudega inimeste täielik võrdõiguslikkus teiste töötajatega. Avalik-õiguslikud tööandjad peavad tagama, et käesolevat lõiget
rakendatakse ilma uute või suuremate kohustusteta riigi rahandusele ning kasutatakse selleks kehtivate õigusaktide alusel kättesaadavaid inim-, finants- ja materiaalseid vahendeid.“
Koolide haridustöötajate üleriigiline kollektiivleping, mis on sõlmitud nelja-aastaseks reguleerimisperioodiks 2006–2009 ja kaheaastaseks majandusperioodiks 2006–2007
19      Koolide haridustöötajate 27. novembri 2007. aasta üleriigilise kollektiivlepingu, mis on sõlmitud nelja-aastaseks reguleerimisperioodiks 2006–2009 ja kaheaastaseks majandusperioodiks 2006–2007 (contratto collettivo nazionale di lavoro relativo al personale del Comparto scuola per il quadriennio normativo 2006-2009 e biennio economico 2006–2007),
artikli 10 lõikes 1 on sätestatud:
„Kriteeriumid ja üksikasjalik kord käesoleva kollektiivlepinguga hõlmatud töötajate territoriaalse liikuvuse rakendamiseks […] määratletakse täiendavate üleriigiliste läbirääkimiste kaudu […]“.
Üleriigiline kollektiivleping õpetajaskonna, haridustöötajate ja koolide haldus- ning tugipersonali liikuvuse kohta 2017/2018. õppeaastal
20      11. aprilli 2017. aasta üleriigilise kollektiivlepingu õpetajaskonna, haridustöötajate ja koolide haldus- ning tugipersonali liikuvuse kohta 2017/2018. õppeaastal (contratto collettivo nazionale integrativo concernente la mobilità del personale docente, educativo ed A.T.A. per l’a.s. 2017/2018; edaspidi „CCNI“) artikli 6
lõikes 2 on sätestatud:
„Provintsisisene liikuvus toimub eelisjärjekorras võrreldes provintsidevahelise liikuvusega […]“.
21      CCNI artikli 13 lõikes 1 on ette nähtud:
„1.      Eelisõiguste süsteem
Käesolevas artiklis sätestatud eelisõigused liigitatakse süstemaatiliselt kategooriate kaupa ja neid võetakse arvesse funktsionaalselt vastavalt alltoodud eelisõiguste hierarhiale üksnes selle territoriaalse liikuvuse toimingute puhul, mille suhtes neid kohaldatakse, välja arvatud ainult punkt I, mis kuulub kohaldamisele ka kutsealase liikuvuse suhtes. […]
I)      Invaliidsus ja tõsised terviseprobleemid
Territoriaalse ja kutsealase liikuvuse toimingute puhul, olenemata asjaomase isiku päritoluprovintsist, antakse absoluutne eelisõigus kõigile õpetajatele, kes vastavad ühele järgmistest tingimustest allpool esitatud järjestuses:
1)      nägemispuudega õpetajad […];
2)      hemodialüüsi vajavad töötajad […];
Õpetajal on eelisõigus kõigi märgitud kooli eelistuste puhul ja kõigi piirkonna alaliste ametikohtade täitmise puhul.
[…]
III)      Puudega töötajad ja töötajad, kes vajavad pidevat eriravi
Üleviimisprotseduuride raames tunnustatakse – esitatud järjestuses – nende koolitöötajate eelisõigust, kes on järgmistes olukordades:
1)      puudega isikud, keda on nimetatud seaduse [nr 104/1992] artiklis 21, millele on viidatud seadusandliku dekreedi [nr 297] artiklis 601, ja kelle puude raskusaste on suurem kui kaks kolmandikku või kellel on [seaduse nr 648, millega korraldatakse ümber sõjapensione käsitlevad sätted] lisa tabeli A esimeses, teises ja kolmandas kategoorias nimetatud töövõimetus […]
[…]
töötaja, keda on nimetatud [punkti III] alapunktis 1 […], saab viidatud eelisõigust kasutada selles provintsis ja provintsi puhul, kus asub tema elukohaks olev kohalik omavalitsusüksus, tingimusel, et ta on esimese eelistusena valinud ühe või mitu eespool viidatud kohaliku omavalitsusüksuse alla kuuluvat haridusasutust või sellele või selle osale vastavat piirkonda juhul, kui ta väljendab muude kohalike omavalitsusüksuste või muude piirkondade või provintsidega seotud eelistusi. […]“.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
22      C. M. on puudega õpetaja, kes töötab alalisel ametikohal alates 2016. aastast. Ta töötab Ostiglias, mis asub Mantova provintsis (Itaalia).
23      Töövõimetuse valdkonnas pädev arstlik komisjon tuvastas 31. oktoobril 2017 ekspertarsti hindamise tulemusel, et C. Mil on puue koos 70% suuruse alalise töövõime vähenemisega.
24      C. M. taotles haridus-, kõrgharidus- ja teadusministeeriumi riikliku liikuvuskava raames 2018/2019. õppeaastaks teenistuskoha asukoha üleviimist Catanzaro provintsi (Itaalia), tuginedes eelisõigusele, mida seaduse nr 104/1992 artikli 21 alusel on tunnustatud nende puudega inimeste puhul, kelle puude raskusaste on suurem kui kaks kolmandikku.
25      C. Mi üleviimistaotlus jäeti rahuldamata, sest kõnealuses provintsis ei olnud piisavalt ametikohti, sest vabad ametikohad olid täidetud juba provintsisiseste üleviimiste käigus.
26      C. M. esitas oma üleviimistaotluse rahuldamata jätmise peale Tribunale di Mantovale (Mantova esimese astme kohus, Itaalia) kaebuse, milles palus tuvastada, et tal on õigus teenistuskoha asukoha üleviimisele Catanzaro provintsi. Tema kaebus jäeti rahuldamata.
27      C. M. esitas selle kohtu otsuse peale apellatsioonkaebuse Corte d’appello di Bresciale (Brescia apellatsioonikohus, Itaalia), kes jättis selle rahuldamata,
kuna CCNI artiklis 13 ette nähtud puudega inimeste eelisõigust teise asukohta üleviimisel kohaldatakse üksnes provintsisiseste liikuvusmenetluste korral. Niisiis saab provintsidevahelisi üleviimistaotlusi läbi vaadata alles pärast seda, kui provintsisisesed üleviimistaotlused on läbi vaadatud. Ainult nägemispuudega või hemodialüüsi vajavatel õpetajatel on üleviimisele provintsisiseselt või provintside vahel nn absoluutne eelisõigus.
28      C. M. esitas Corte d’appello di Brescia (Brescia apellatsioonikohus) otsuse peale kassatsioonkaebuse Corte suprema di cassazionele (Itaalia kassatsioonikohus), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus.
29      C. M. väidab kohtus, et riigikoolide töötajate liikuvussüsteem, mille kohaselt saab provintsidevahelisi üleviimistaotlusi läbi vaadata alles pärast provintsisiseste üleviimistaotluste läbivaatamist, kahjustab selle kaitse tõhusust, mis on seaduse nr 104/1992 artikli 21 alusel tagatud kõigile puudega isikutele, kelle puude raskusaste on suurem kui kaks kolmandikku. Ta märgib, et niisugune isik saaks taotleda soovitud provintsis ainult neid ametikohti, mis on jäänud üle. Liikuvusega seotud menetluse provintsisiseste ja provintsidevaheliste etappide niisuguse järjekorra tõttu võivad provintsidevaheliste üleviimistaotluste läbivaatamise ajaks olla alguses täitmisele kuuluvad ametikohad juba täidetud provintsisiseste üleviimistaotluste alusel, mille on esitanud õpetajad, kel ei ole puuet, mistõttu jäävad
artikli 21 kohaldamisalasse kuuluvad õpetajad neile antud eelisõigusest ilma. Põhikohtuasja kaebaja leiab seega, et samamoodi nagu nägemispuudega või hemodialüüsi vajavatel õpetajatel peaks temal olema puudega isiku staatuse tõttu –
mis on talle artikli 21 alusel antud –
liikuvuse puhul absoluutne eelisõigus.
30      Haridus- ja teadusministeerium palub omalt poolt jätta kassatsioonkaebus rahuldamata seetõttu, et C. Mi õigus teenistuskoha üleviimisele teise asukohta sõltub sellest, kas soovitud provintsis on vaba ametikoht. Kuigi käesoleval juhul on C. Mil seaduse nr 104/1992 artikli 21 lõike 2 alusel eelisõigus, ei saanud tema üleviimistaotlust rahuldada, sest soovitud provintsis ei olnud vabu ametikohti.
31      Eelotsusetaotluse esitanud kohus tuletab meelde, et artikli 21 lõikes 2 on ette nähtud, et puudega õpetajatel, kelle puude raskusaste on suurem kui kaks kolmandikku, on liikuvuse korral eelisõigus ning et see säte on osa territoriaalsele liikuvusele kohaldatavast süsteemist, mille kohaselt on seadusandliku dekreedi nr 297 artikli 465 lõikes 1 koostoimes CCNI artikli 6
lõikega 2 ette nähtud, et õpetajate provintsisiseseid üleviimistaotlusi vaadatakse läbi eelisjärjekorras võrreldes nende provintsidevaheliste üleviimistaotlustega.
32      Olukord, kus provintsisisene liikuvus on provintsidevahelise liikuvuse suhtes prioriteetne –
mis võimaldab eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul paremini hallata töötajate keerukaid liikuvustoiminguid kogu riigi territooriumil, et kooliaasta algus saaks kulgeda heades tingimustes –, võib aga seada ebasoodsasse olukorda seaduse nr 104/1992 artiklis 21 sätestatud olukorras olevad õpetajad võrreldes õpetajatega, kes niisuguses olukorras ei ole, sest vabad ametikohad koolisüsteemis vähenevad järk-järgult Seetõttu leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et on vaja küsida Euroopa Kohtult, kas seadusandliku dekreedi nr 297 artikli 465 lõige 1 koostoimes CCNI artikli 6
lõikega 2 on kooskõlas liidu õigusega.
33      Neil asjaoludel otsustas Corte suprema di cassazione (kassatsioonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas [direktiivi 2000/78] artiklit 5 „Mõistlikud abinõud puuetega inimeste arvessevõtmiseks“ tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisugused riigisisesed õigusnormid, nagu on need Itaalia õigusnormid, mis on sätestatud [CCNIs], mis tulenevalt selle artikli 6
lõike 2 ja artikli 13 lõike 1 koostoimest annab eelisõiguse – millele on viidatud artikli 13 lõike 1 punkti III
alapunktis 1 –
puudega kooliõpetajatele, keda on nimetatud seaduse nr 104/1992 artiklis 21, millele on viidatud seadusandliku dekreedi [nr 297]
artiklis 601, kusjuures provintsisisesed liikuvustoimingud on seatud provintsidevaheliste liikuvustoimingute ees esikohale?
2.      Kas direktiivi 2000/78 artikli 2
lõike 2 punkti b alapunkti i tähenduses on eriliselt ebasoodsam olukord, millesse eespool viidatud riigisisesed sätted võivad asetada õpetajad, kelle puude raskusaste on suurem kui kaks kolmandikku, objektiivselt põhjendatav legitiimse eesmärgiga, kuna see peab tagama väga keeruliste territoriaalse liikuvuse toimingute, mis hõlmavad kogu riigi territooriumi, läbiviimise õppeaasta alguseks, ja kas selle eesmärgi saavutamise vahendid on asjakohased ning kas need ei lähe kaugemale sellest, mis on vajalik õigusraamistiku ning lepingu sätetega taotletud eesmärgi saavutamiseks? Või, vastupidi, kas kõnealune raamistik kujutab endast eespool viidatud õpetajaid kahjustavat diskrimineerimist, mis väljendub tegelikult liikuvusprotseduuride puhul tunnustatud eelisõiguste kasutuks muutmises, kuna see käsitleb üksnes provintsisisest liikuvust, mitte provintsidevahelist liikuvust, mis ei ole järelikult oma olemuselt absoluutne (nagu on ette nähtud muudele puudega isikute kategooriatele)?“
Euroopa Kohtu pädevus ja eelotsuse küsimuste vastuvõetavus
34      Itaalia valitsus väidab, et Euroopa Kohus ei ole pädev analüüsima esitatud küsimusi, sest need käsitlevad hinnangut sellele, kas direktiiviga 2000/78 on kooskõlas kollektiivlepingu sätted, nimelt CCNI artiklid 6 ja 13, mitte aga õigus- või haldusakti sätted.
35      Itaalia valitsus lisab, et 30. märtsi 2001. aasta seadusandliku dekreedi nr 165 avaliku sektori asutuste töökorralduse üldeeskirjade kohta (decreto legislativo no 165 – Norme generali sull’ordinamento del lavoro alle dipendenze delle amministrazioni pubbliche) (GURI
nr 106, 9.5.2001) artiklis 64 on ette nähtud, et küsimused kollektiivlepingu tõhususe, kehtivuse või tõlgendamise kohta esitatakse l’Agenzia per la rappresentanza negoziale delle pubbliche amministrazionile (riigiasutuste esindusorganisatsioon läbirääkimistel (ARAN), Itaalia).
36      Ta märgib, et isegi kui Euroopa Kohus leiab, et direktiivi 2000/78 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus CCNI artiklid 6 ja 13, on eelotsusetaotluse esitanud kohus igal juhul kohustatud kohaldama seadusandliku dekreedi nr 297 artiklit 465, milles on ette nähtud, et provintsisisestel üleviimistaotlustel on muust provintsist üleviimistega võrreldes eelisõigus, mistõttu ei ole see küsimus põhikohtuasja lahendamiseks asjakohane.
37      Sellega seoses tuleb märkida, et ELTL artiklis 267 kehtestatud koostöökord põhineb liikmesriikide kohtute ja Euroopa Kohtu ülesannete selgel eristamisel. Artikli 267 alusel algatatud menetluse raames on riigisiseste õigusnormide tõlgendamine liikmesriikide kohtute, mitte Euroopa Kohtu ülesanne ning ei ole Euroopa Kohtu otsustada, kas riigisisesed õigusnormid on liidu õigusnormidega kooskõlas. Seevastu on Euroopa Kohus pädev andma liikmesriigi kohtule kõik liidu õiguse tõlgendamiseks vajalikud juhtnöörid, mille alusel on liikmesriigi kohtul võimalik hinnata riigisiseste õigusnormide kooskõla liidu õigusega (18. novembri 2020. aasta kohtuotsus Syndicat CFTC,
C‑463/19, EU:C:2020:932, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika).
38      Kuigi on tõsi, et formaalselt palub eelotsusetaotluse esitanud kohus oma eelotsuse küsimustega –
kui tõlgendada neid lähtudes eelotsusetaotluse põhjendustest –, Euroopa Kohtul otsustada, kas riigisisesed õigusnormid on liidu õigusega kooskõlas, võib Euroopa Kohus siiski anda neile küsimustele tarviliku vastuse, jagades eelotsusetaotluse esitanud kohtule liidu õigusest tulenevaid tõlgendamisjuhiseid, mis võimaldavad sellel kohtul endal otsustada, kas riigisisene õigus on liidu õigusega kooskõlas. Järelikult, kui küsimused puudutavad liidu õiguse tõlgendamist, on Euroopa Kohus põhimõtteliselt kohustatud vastama (vt selle kohta 18. novembri 2020. aasta kohtuotsus Syndicat CFTC, C‑463/19, EU:C:2020:932, punkt 30 ja seal viidatud kohtupraktika).
39      Sellega seoses olgu märgitud, et eeldatakse, et liidu õiguse tõlgendamist puudutavad küsimused, mis liikmesriigi kohus on esitanud õiguslikus ja faktilises raamistikus, mille ta on määratlenud omal vastutusel ja mille paikapidavuse kontrollimine ei ole Euroopa Kohtu ülesanne, on asjakohased. Euroopa Kohus saab keelduda liikmesriigi kohtu esitatud eelotsusetaotlusele vastamast vaid siis, kui on ilmne, et taotletud liidu õiguse tõlgendus ei ole kuidagi seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude ega esemega, või ka juhul, kui probleem on hüpoteetiline või kui Euroopa Kohtule ei ole teada vajalikke faktilisi ega õiguslikke asjaolusid, et anda tarvilik vastus talle esitatud küsimustele (18. detsembri 2025. aasta kohtuotsus Tenergie (imporditollimaksu vähendamise taotlus), C‑259/24, EU:C:2025:1013, punkt 26 ja seal viidatud kohtupraktika).
40      Käesoleval juhul käsitlevad esitatud küsimused seda, kuidas tõlgendada direktiiviga 2000/78 tagatud võrdse kohtlemise põhimõtet, direktiivi artiklit 5, mis käsitleb „mõistlikke abinõusid puuetega inimeste arvessevõtmiseks“, ning selle direktiivi artikli 2
lõike 2 punkti b alapunkti i, mis puudutab põhjuseid, mis võivad erinevat kohtlemist õigustada.
41      Lisaks tuleb tõdeda, et eelotsusetaotluses on piisavalt selgitatud nende küsimuste faktilist ja õiguslikku raamistikku ning põhjuseid, miks eelotsusetaotlused esitanud kohtul tekkis kahtlus, kas põhikohtuasjas kõne all olevad riigisisesed õigusnormid on liidu õigusega kooskõlas. Seega ei ilmne, et neil küsimustel ei ole mingit seost põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega või et need puudutavad hüpoteetilist probleemi.
42      Sellest järeldub, et Euroopa Kohus on pädev eelotsuse küsimustele vastama ja need on vastuvõetavad.
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
43      Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2000/78 artiklit 5 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, milles on ette nähtud kutsealase ja territoriaalse liikuvuse süsteem, mis annab teatavatele puudega õpetajatele liikuvusel eelisõiguse, pakkudes provintsisisestele liikuvustoimingutele eelist
provintsidevaheliste liikuvustoimingute ees.
44      Sissejuhatuseks tuleb märkida, et nii kõnealuse direktiivi pealkirjast ja preambulist kui ka sisust ning eesmärgist nähtub, et direktiivi eesmärk on kehtestada üldine raamistik kõikide isikute võrdseks kohtlemiseks „töö saamisel ja kutsealale pääsemisel“, pakkudes neile tõhusat kaitset diskrimineerimise eest mõnel direktiivi artiklis 1 nimetatud põhjusel, mille hulka kuulub puue (11. septembri 2025. aasta kohtuotsus Bervidi, C‑38/24, EU:C:2025:690, punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika).
45      Sama direktiivi artikli 3
lõike 1 punktide a ja c kohaselt kohaldatakse seda direktiivi Euroopa Liidule antud pädevuse piires kõikide isikute suhtes nii avalikus kui ka erasektoris, sealhulgas avalik-õiguslike isikute suhtes, kui kõne all on muu hulgas tööle saamise ning töö saamise ja töö tingimused (11. septembri 2025. aasta kohtuotsus Bervidi, C‑38/24, EU:C:2025:690, punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika).
46      Käesoleval juhul tuleb analüüsida, kas põhikohtuasjas käsitletavad riigisisesed õigusnormid, milles on ette nähtud teatavatele puudega õpetajatele liikuvusel eelisõigus, rakendab „mõistlikke abinõusid“ kõnealuse direktiivi artikli 5 tähenduses.
47      Kõnealuses sättes on ette nähtud, et tagamaks puudega inimeste võrdse kohtlemise põhimõtte järgimist, nähakse ette mõistlikud abinõud, mis tähendab, et tööandjad võtavad asjakohaseid, konkreetsel juhul vajalikke meetmeid, et võimaldada puudega inimesel tööle pääseda, töös osaleda või edeneda või saada koolitust, kui sellised meetmed ei põhjusta tööandjale ebaproportsionaalselt suurt koormust. Kui asjaomase liikmesriigi puuetega inimesi soodustava poliitika raames kohaldatavad meetmed on piisavalt heastavad, ei ole see koormus ebaproportsionaalselt suur.
48      Direktiivi 2000/78 artiklist 5 –
võttes arvesse direktiivi põhjendust 20 –
nähtub, et mõistlikud abinõud artikli 5 tähenduses on sobivalt tõhusad ja konkreetsed meetmed, et kohandada puuetega inimeste vajadustele töökohad, näiteks tööruumid ja sisseseade, tööaja pikkus ja korraldus, ülesannete jaotus ning ette näha koolitusvõimalused või integreerimisvahendid.
49      Põhjenduses 20 on esitatud siiski sobivate meetmete mitteammendav loetelu, millesse võivad kuuluda füüsilised, korralduslikud ja/või hariduslikud meetmed, sest sama direktiivi artikkel 5 –
lähtudes ÜRO konventsioonist –
sisaldab mõiste „mõistlikud abinõud“ laia määratlust (vt selle kohta 10. veebruari 2022. aasta kohtuotsus HR Rail, C‑485/20, EU:C:2022:85, punkt 40 ja seal viidatud kohtupraktika).
50      Tuleb täpsustada, et direktiivi 2000/78 sätete tõlgendamisel võib tugineda ÜRO konventsiooni sätetele, mistõttu tuleb seda direktiivi tõlgendada võimalikult suures ulatuses kooskõlas selle konventsiooniga (11. septembri 2025. aasta kohtuotsus Pauni, C‑5/24, EU:C:2025:689, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika).
51      Vastavalt selle konventsiooni artikli 2 neljandale lõigule on „põhjendatud ümberkorraldused“ „vajalikud ja asjakohased teisendused ja kohandused, mis ei ole ebaproportsionaalselt ega liigselt koormavad ning on konkreetsel juhul vajalikud, et tagada puuetega inimestele kõigi inimõiguste ja põhivabaduste teostamine või kasutamine teistega võrdsetel alustel“.
52      Direktiivi 2000/78 põhjenduses 20 tuleb viidet „töökoha“ kohandamisele mõista nii, et sellega rõhutatakse niisuguse abinõu prioriteetsust võrreldes teiste meetmetega, mis võimaldavad kohandada puudega isiku töökeskkonda nõnda, et tal on võimalik osaleda tööelus täielikult ja tõhusalt teiste töötajatega võrdsetel alustel. Seega võivad need meetmed hõlmata tööandja poolt niisuguste meetmete rakendamist, mis võimaldavad sel isikul säilitada oma töökoha, näiteks teisele töökohale üleviimist (10. veebruari 2022. aasta kohtuotsus HR Rail, C‑485/20, EU:C:2022:85, punkt 41).
53      Kõnealuse direktiivi põhjenduses 21 on täpsustatud, et selleks, et kindlaks teha, kas kõnealused meetmed osutuvad liiga koormavaks, tuleks eelkõige arvesse võtta rahalist ja muud kulu, organisatsiooni või ettevõtte suurust ja rahalisi vahendeid ning riikliku rahastamise või muu abi võimalust.
54      Seega tuleb mõistet „mõistlikud abinõud“ sama direktiivi artikli 5 tähenduses käsitada laialt kui nõuet kõrvaldada takistused, mis raskendavad puudega isikute täielikku ja tõhusat osalemist tööelus teiste töötajatega võrdsetel alustel (21. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus Komisia za zashtita ot diskriminatsia, C‑824/19, EU:C:2021:862, punkt 57 ja seal viidatud kohtupraktika).
55      Artiklis 5 on siiski sätestatud, et „tööandjad võtavad asjakohaseid, konkreetsel juhul vajalikke meetmeid“.
56      Nagu rõhutab Euroopa Komisjon oma kirjalikes seisukohtades, on selleks, et võtta vajalikud mõistlikud abinõud, mis võimaldaksid puudega töötajal tööle pääseda, töös osaleda või edeneda nimetatud artikli 5 tähenduses, vaja seega konkreetselt teada selle töötaja olukorrale omaseid vajadusi ning raskusi ja takistusi, millega ta töö saamisel ja töötamisel kokku puutub.
57      Kirjeldatud konteksti
puhul nähtub Euroopa Kohtu praktikast, et kui töötaja muutub puude tõttu püsivalt võimetuks töötama oma töökohal, võib tema teisele töökohale ümberpaigutamine kujutada endast sobivat meedet mõistlike abinõude raames artikli 5 tähenduses, sest see võimaldab sellel töötajal säilitada oma töökoht, tagades tema täieliku ja tõhusa osalemise tööelus teiste töötajatega võrdsetel alustel
(vt selle kohta 10. veebruari 2022. aasta kohtuotsus HR Rail, C‑485/20, EU:C:2022:85, punktid 41 ja 43).
58      Puudega isikut on võimalik teisele töökohale üle viia vaid siis, kui on olemas vähemalt üks vaba töökoht, millel asjaomane töötaja võib töötada (18. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus Ca Na Negreta, C‑631/22, EU:C:2024:53, punkt 45 ja seal viidatud kohtupraktika).
59      Käesoleval juhul vaadatakse vastavalt seadusandliku dekreedi nr 297 artikli 465 lõikele 1 –
tõlgendatuna koostoimes CCNI artikli 6
lõikega 2 –
provintsisiseseid liikuvustaotlusi läbi enne provintsidevaheliste liikuvustaotluste läbivaatamist.
60      Seaduse nr 104/1992 artikli 21 kohaselt on puudega isikutele, kelle puude raskusaste on suurem kui kaks kolmandikku, antud liikuvuse korral eelisõigus.
61      Tõsi, nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 54–58, tuleb mõistet „mõistlikud abinõud“ direktiivi 2000/78 artikli 5 tähenduses mõista laialt, nii et see hõlmaks kõiki meetmeid, mis võimaldavad rahuldada puudega isiku vajadusi konkreetses olukorras.
62      Siiski näib, et põhikohtuasjas kõne all olevas riigisiseses süsteemis –
nagu seda on kirjeldatud käesoleva kohtuotsuse punktides 59 ja 60 –, on ette nähtud üldised ja abstraktsed meetmed ning seda ei saa seega pidada selliseks, milles on ette nähtud meetmed, mis on kohandatud asjaomasele puudega isikule ja mis on „konkreetsel juhul vajalikud“ kõnealuse
artikli 5 tähenduses.
63      Nimelt nähtub eelotsusetaotlusest, et kõnealuse riigisisese süsteemi kohaselt antakse eelisõigus liikuvuse korral asjasse puutuvatele isikutele automaatselt olenevalt nende puude kategooriast, eelkõige olenevalt nende puude raskusastmest, ilma et oleks ette nähtud, et konkreetsel juhul saab vajaduse korral arvesse võtta kohandusi, mida nad vajavad.
64      Sellest järeldub, et niisugust liikuvuse korral antavat eelisõigust ei saa pidada selliseks, millega rakendatakse „mõistlikke abinõusid“ direktiivi 2000/78 artikli 5 tähenduses; seda peab siiski kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
65      Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 2000/78 artiklit 5 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, milles on ette nähtud kutsealase ja territoriaalse liikuvuse süsteem –
mis annab teatavatele puudega õpetajatele liikuvuse korral eelisõiguse, pakkudes provintsisisestele liikuvustoimingutele eelist
provintsidevaheliste liikuvustoimingute ees –,
sest see süsteem ei kuulu mõiste „mõistlikud abinõud“ alla selle sätte tähenduses, kuna see ei võta arvesse kohandusi, mida puudega isikud
konkreetsel juhul vajavad.
Teine küsimus
66      Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2000/78 artikli 2
lõike 2 punkti b tuleb tõlgendada nii, et riigisisene kutsealase ja territoriaalse liikuvuse süsteem, mis annab teatavatele puudega õpetajatele liikuvuse korral eelisõiguse –
võrreldes õpetajatega, kellel puuet ei ole –, pakkudes provintsisisestele liikuvustoimingutele eelist
provintsidevaheliste liikuvustoimingute ees, kujutab endast nende õpetajate, kes on esitanud provintsidevahelise üleviimistaotluse, kaudset diskrimineerimist selle sätte tähenduses, mida ei saa põhjendada eesmärgiga tagada õpetajate liikuvus kogu riigi territooriumil kooliaasta alguseks.
67      Kõigepealt olgu märgitud, et direktiiv täpsustab oma kohaldamisalas Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 21 tunnustatud diskrimineerimiskeelu üldpõhimõtet, mis keelab igasuguse diskrimineerimise, muu hulgas puude alusel. Põhiõiguste harta artiklis 26 on nähtud samuti ette, et Euroopa Liit tunnustab ja austab puudega inimeste õigust saada kasu meetmetest, mille eesmärk on tagada nende iseseisvus, sotsiaalne ja tööalane integratsioon ning osalemine ühiskonnaelus (11. septembri 2025. aasta kohtuotsus Pauni, C‑5/24, EU:C:2025:689, punkt 32 ja seal viidatud kohtupraktika).
68      Nimetatud direktiivi artikli 2
lõike 1 kohaselt tähendab „võrdse kohtlemise põhimõte“ direktiivi kohaldamisel, et ei esine otsest ega kaudset diskrimineerimist, muu hulgas puude alusel. Lisaks nähtub artikli 2
lõike 2 punktist b, et lõike 1 kohaldamisel peetakse kaudseks diskrimineerimiseks seda, kui väliselt neutraalne säte, kriteerium või tava seab konkreetse puudega isiku teistega võrreldes ebasoodsamasse olukorda.
69      Niisuguses kontekstis tuleb täpsustada, et puude alusel ebasoodne kohtlemine on direktiiviga 2000/78 ette nähtud kaitsega vastuolus vaid juhul, kui see kujutab endast diskrimineerimist nimetatud direktiivi artikli 2 tähenduses. Nimelt tuleb direktiivi kohaldamisalasse kuuluvat puudega töötajat kaitsta igasuguse diskrimineerimise eest võrreldes töötajaga, kellel puuet ei ole. Seega tuleb analüüsida, kas põhikohtuasjas kõne all olevad riigisisesed õigusnormid võivad nende kahe töötajate kategooria puhul kujutada endast puudega isikute kaudset diskrimineerimist (vt selle kohta 11. septembri 2025. aasta kohtuotsus Pauni, C‑5/24, EU:C:2025:689, punkt 34 ja seal viidatud kohtupraktika).
70      Niisiis peab eelotsusetaotluse esitanud kohus põhikohtuasja asjaolusid arvestades hindama, kas kohaldatavad riigisisesed õigusnormid võivad tuua kaasa puudega töötajate „ebasoodsamasse olukorda“ seadmise nimetatud direktiivi artikli 2
lõike 2 punkti b tähenduses.
71      Olgu tõdetud, et ei selles sättes kasutatud väljendist „[konkreetselt] ebasoodsam olukord“ ega ka selles sättes sisalduvatest muudest täpsustustest ei järeldu, et niisugune ebasoodne olukord esineb vaid iseäranis olulisel, ilmselgel ja raskel ebavõrdsuse juhul. Seda mõistet tuleb tõlgendada nii, et vaidlusaluse sätte, kriteeriumi või tava tõttu on ebasoodsamas olukorras konkreetselt selle direktiiviga kaitstud isikud, sealhulgas puudega töötajad (11. septembri 2025. aasta kohtuotsus Pauni, C‑5/24, EU:C:2025:689, punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika).
72      Niisuguse konkreetselt ebasoodsama olukorra saaks tuvastada eelkõige siis, kui oleks tõendatud, et see säte, kriteerium või tava seab ebasoodsamasse olukorda palju suurema hulga puudega inimesi võrreldes
nende inimestega, kellel ei ole puuet (11. septembri 2025. aasta kohtuotsus Pauni, C‑5/24, EU:C:2025:689, punkt 42 ja seal viidatud kohtupraktika).
73      Tuleb siiski tõdeda, et Euroopa Kohtu käsutuses olevast toimikust ei nähtu, et põhikohtuasjas kõne all olevad riigisisesed õigusnormid seaksid C. Mi tema puude tõttu ebasoodsamasse olukorda võrreldes õpetajatega, kellel ei ole puuet.
74      Nimelt – nagu väidab ka komisjon oma kirjalikes seisukohtades – ilmneb vastupidi, et võrreldes puudeta õpetajatega on C. M. vähemalt soodsamas olukorras, sest tal on põhikohtuasjas kõne all olevate riigisiseste õigusnormide alusel liikuvuse korral eelisõigus, samas kui puudeta õpetajatel seda ei ole, kuna viimati nimetatud võivad kandideerida üksnes ametikohtadele, mis on jäänud vabaks pärast seda, kui kõik eelisõigusega inimeste taotlused on rahuldatud.
75      Lisaks mõjutab reegel, mille kohaselt provintsisisesed liikuvustaotlused vaadatakse läbi enne provintsidevahelisi liikuvustaotlusi, negatiivselt kõiki õpetajaid –
olenemata sellest, kas neil on puue või mitte –, kes on esitanud provintsidevahelise üleviimistaotluse, sest pärast provintsisiseste liikuvustaotluste läbivaatamist jääb neid ametikohti, mille puhul saab rahuldada provintsidevahelisi üleviimistaotlusi, tunduvalt vähemaks.
76      Järelikult ei saa asuda seisukohale, et põhikohtuasjas kõne all olevate riigisiseste õigusnormidega seatakse C. M. „[konkreetselt] ebasoodsamasse olukorda“ direktiivi 2000/78 artikli 2
lõike 2 punkti b tähenduses võrreldes õpetajatega, kes ei ole puudega, ning järelikult ei põhjusta need ka kaudselt puudel põhinevat erinevat kohtlemist selle sätte tähenduses.
77      Niisuguse „[konkreetselt] ebasoodsama olukorra“ puudumise tõttu ei ole seega vaja kontrollida, kas neid õigusnorme saab põhjendada eesmärgiga tagada õpetajate liikuvus kogu riigi territooriumil kooliaasta alguseks, ega ka seda, kas selle eesmärgi saavutamise vahendid on asjakohased ja vajalikud vastavalt selle direktiivi artikli 2
lõike 2 punkti b alapunktile i.
78      Samas tuleb märkida, et komisjon väidab oma kirjalikes seisukohtades, et kuigi põhikohtuasjas kõne all olevad riigisisesed õigusnormid kujutavad endast positiivset toimimisviisi nimetatud direktiivi artikli 7 tähenduses, koheldakse neis asjasse puutuvaid isikuid erinevalt nende puude alusel. CCNI artikli 13 lõike 1 punkti I kohaselt on nägemispuudega ja hemodialüüsi vajavatel isikutel liikuvuse korral nn absoluutne eelisõigus selles mõttes, et see eelisõigus käib nii provintsisiseste kui ka provintsidevaheliste liikuvustaotluste kohta. Seevastu CCNI artikli 13 lõike 1 punkti III kohaselt on puudega inimestel, kelle puude raskusaste on suurem kui kaks kolmandikku, üksnes nn relatiivne eelisõigus, sest see käib üksnes provintsisiseste liikuvustaotluste kohta. Tuleb siiski tõdeda, et eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole esitanud konkreetseid asjaolusid, mis võimaldaksid arvesse võtta konteksti või põhjuseid, mille alusel tehakse kõnealustes sätetes vahet erineva puudega isikute kategooriatel.
79      Tuleb meelde tuletada, et direktiivis 2000/78 sätestatud võrdse kohtlemise põhimõtte eesmärk kaitsta direktiivi tähenduses puudega töötajat igasuguse diskrimineerimise eest puude alusel, mitte ainult võrreldes puudeta töötajatega, vaid ka võrreldes teiste puudega töötajatega (26. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus Szpital Kliniczny im. dra J. Babińskiego Samodzielny Publiczny Zakład Opieki Zdrowotnej w Krakowie, C‑16/19, EU:C:2021:64, punkt 36).
80      Nimelt kui töötajat koheldakse ebasoodsamalt, kui on koheldud, koheldakse või võidakse kohelda teist töötajat samalaadses olukorras, ja kui kõiki konkreetsel juhul tähtsust omavaid asjaolusid arvestades ilmneb, et esimesena nimetatud töötajat koheldakse ebasoodsamalt puude tõttu, sest see kohtlemine põhineb puudega lahutamatult seotud kriteeriumil, on selline kohtlemine vastuolus sama direktiivi artikli 2
lõike 2 punktis a sätestatud otsese diskrimineerimise keeluga (26. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus Szpital Kliniczny im. dra J. Babińskiego Samodzielny Publiczny Zakład Opieki Zdrowotnej w Krakowie, C‑16/19, EU:C:2021:64, punkt 48).
81      Peale selle on Euroopa Kohus sedastanud, et otsene diskrimineerimine mõnel direktiivi 2000/78 artiklis 1 nimetatud põhjusel – nagu puue – võib olla põhjendatud direktiivi artikli 2
lõike 5 või viimati nimetatud direktiivi artikli 7 alusel (vt selle kohta 22. jaanuari 2019. aasta kohtuotsus Cresco Investigation, C‑193/17, EU:C:2019:43, punkt 52).
82      Euroopa Kohtu praktikast ilmneb, et võimalikku põhjendatust tuleb analüüsida asjakohaste õigusnormide eesmärgist lähtudes (vt selle kohta 22. jaanuari 2019. aasta kohtuotsus Cresco Investigation, C‑193/17, EU:C:2019:43, punktid 54 ja 66).
83      Kuna aga käesoleval juhul ei ole esiteks piisavalt teavet põhikohtuasjas kõne all olevate riigisiseste õigusnormidega taotletava eesmärgi kohta, ei ole Euroopa Kohtul esiteks võimalik võtta seisukohta puudega inimeste eri kategooriate olukorra võrreldavuse kohta käesoleva kohtuotsuse punktis 80 viidatud kohtupraktika tähenduses. Teiseks ei ole Euroopa Kohtul samal põhjusel võimalik hinnata, kas sellised õigusnormid võivad olla põhjendatud selle kohtuotsuse punktis 81 viidatud sätete alusel.
84      Eeltoodut arvestades tuleb teisele küsimusele vastata, et direktiivi 2000/78 artikli 2
lõike 2 punkti b tuleb tõlgendada nii, et riigisisene kutsealase ja territoriaalse liikuvuse süsteem, mis annab teatavatele puudega õpetajatele liikuvuse korral eelisõiguse –
võrreldes õpetajatega, kellel puuet ei ole –, pakkudes provintsisisestele liikuvustoimingutele eelist
provintsidevaheliste liikuvustoimingute ees, ei kujuta endast nende õpetajate, kes on esitanud provintsidevahelise üleviimistaotluse, kaudset diskrimineerimist selle sätte tähenduses.
Kohtukulud
85      Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kümnes koda) otsustab:
1.      Nõukogu 27. novembri 2000. aasta direktiivi 2000/78/EÜ, millega kehtestatakse üldine raamistik võrdseks kohtlemiseks töö saamisel ja kutsealale pääsemisel, artiklit 5
tuleb tõlgendada nii, et
sellega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid, milles on ette nähtud kutsealase ja territoriaalse liikuvuse süsteem – mis annab teatavatele puudega õpetajatele liikuvuse korral eelisõiguse, pakkudes provintsisisestele liikuvustoimingutele eelist provintsidevaheliste liikuvustoimingute ees –, sest see süsteem ei kuulu mõiste „mõistlikud abinõud“ alla selle sätte tähenduses, kuna see ei võta arvesse puudega isikute konkreetsel juhul vajatavaid kohandusi.
2.      Direktiivi 2000/78 artikli 2 lõike 2 punkti b
tuleb tõlgendada nii, et
riigisisene kutsealase ja territoriaalse liikuvuse süsteem, mis annab teatavatele puuetega õpetajatele liikuvuse korral eelisõiguse – võrreldes õpetajatega, kellel puuet ei ole –, pakkudes provintsisisestele liikuvustoimingutele eelist provintsidevaheliste liikuvustoimingute ees, ei kujuta endast nende õpetajate, kes on esitanud provintsidevahelise üleviimistaotluse, kaudset diskrimineerimist selle sätte tähenduses.
Allkirjad
*      Kohtumenetluse keel: itaalia.
i      Kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetlusosalise tegelikule nimele.