62018TO0334
ÜLDKOHTU MÄÄRUS (viies koda)
21. juuli 2020 (
*1
)
Menetlus – Kohtukulude kindlaksmääramine – Vastuvõetamatus
Kohtuasjas T‑334/18 DEP,
Bodegas Altún, SL, asukoht Baños de Ebro (Hispaania), esindajad: advokaadid I. Temiño Ceniceros ja J. Oria Sousa-Montes,
hageja,
versus
Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet (EUIPO), esindajad: S. Palmero Cabezas ja H. O’Neill,
kostja,
teine pool EUIPO apellatsioonikoja menetluses, menetlusse astuja Üldkohtus
Codorníu, SA, asukoht Esplugues de Llobregat (Hispaania), esindajad: advokaadid M. Ceballos Rodríguez ja E. Stoyanov Edissonov,
mille ese on taotlus määrata kindlaks kohtukulud, mille menetlusse astuja peab hagejale hüvitama tulenevalt 27. juuni 2019. aasta kohtuotsusest Bodegas Altún vs. EUIPO – Codorníu (ANA DE ALTUN) (T‑334/18, ei avaldata, EU:T:2019:451),
ÜLDKOHUS (viies koda),
koosseisus: koja president D. Spielmann (ettekandja), kohtunikud U. Öberg ja R. Mastroianni,
kohtusekretär: E. Coulon,
on teinud järgmise
määruse
Asjaolud, menetlus ja poolte nõuded
1
Hageja Bodegas Altún, SL esitas 31. mail 2013 Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ametile (EUIPO) vastavalt nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määrusele (EÜ) nr 207/2009 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta (ELT 2009, L 78, lk 1) muudetud redaktsioonis (asendatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu14. juuni 2017. aasta määrusega (EL) 2017/1001 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta (ELT 2017, L 154, lk 1)) ELi kaubamärgi registreerimise taotluse. Menetlusse astuja Codorníu, SA esitas 1. oktoobril 2013 määruse nr 207/2009 artikli 41 (nüüd määruse 2017/1001 artikkel 46) alusel taotletud kaubamärgi registreerimisele vastulause. Vastulausete osakond otsustas 28. novembril 2014, et taotletud kaubamärgi ja varasema kaubamärgi segiajamine on tõenäoline. Hageja esitas 22. jaanuaril 2015 EUIPO‑le määruse nr 207/2009 artiklite 58–64 (nüüd määruse 2017/1001 artiklid 66–71) alusel vastulausete osakonna otsuse peale kaebuse. EUIPO teine apellatsioonikoda tühistas 9. detsembri 2015. aasta otsusega vastulausete osakonna otsuse.
2
Menetlusse astuja esitas EUIPO teise apellatsioonikoja 9. detsembri 2015. aasta otsuse peale Üldkohtule tühistamishagi. Üldkohus rahuldas selle 18. septembri 2017. aasta otsusega Codorníu vs. EUIPO – Bodegas Altún (ANA DE ALTUN) (T‑86/16, ei avaldata, EU:T:2017:627), tühistas apellatsioonikoja otsuse ning jättis EUIPO ja hageja kohtukulud nende endi kanda, mõistes neilt mõlemalt välja poole menetlusse astuja kohtukuludest.
3
18. septembri 2017. aasta kohtuotsuse ANA DE ALTUN (T‑86/16, ei avaldata, EU:T:2017:627) tulemusel saadeti vastulause uueks läbivaatamiseks tagasi EUIPO esimesele apellatsioonikojale, kes asus 14. märtsi 2018. aasta otsuses seisukohale, et menetlusökonoomia põhjustel tuleb vastulauset analüüsida määruse 2017/1001 artikli 8 lõikest 5 lähtuvalt, ning jättis hageja esitatud kaebuse rahuldamata.
4
Hageja esitas EUIPO esimese apellatsioonikoja 14. märtsi 2018. aasta otsuse tühistamise nõudes hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 31. mail 2018.
5
Üldkohus tühistas 27. juuni 2019. aasta otsusega Bodegas Altún vs. EUIPO – Codorníu (ANA DE ALTUN) (T‑334/18, ei avaldata, EU:T:2019:451) EUIPO esimese apellatsioonikoja 14. märtsi 2018. aasta otsuse ning jättis EUIPO ja menetlusse astuja kohtukulud nende endi kanda, mõistes neilt mõlemalt välja poole hageja kohtukuludest.
6
Hageja märgib, et ta püüdis tulemusetult jõuda menetlusse astujaga kokkuleppele seoses kohtukulude hüvitamisega kohtuasjas, milles tehti 27. juuni 2019. aasta kohtuotsus ANA DE ALTUN (T‑334/18, ei avaldata EU:T:2019:451).
7
Hageja esitas Üldkohtu kodukorra artikli 170 lõike 1 alusel kohtukulude kindlaksmääramise taotluse, milles ta palub Üldkohtul tunnistada see taotlus vastuvõetavaks ning määrata kindlaks hüvitamisele kuuluvad kulud, mille tasumise kohustus on pooltel, kes kaotasid kohtuvaidluse, milles tehti 27. juuni 2019. aasta kohtuotsus ANA DE ALTUN (T‑334/18, ei avaldata, EU:T:2019:451); see taotlus saabus Üldkohtu kantseleisse 20. detsembril 2019.
8
EUIPO esitas hageja esitatud kohtukulude kindlaksmääramise taotluse kohta oma seisukohad 18. veebruaril 2020. Ta väidab, et hageja ei ole võtnud temaga kohtukulude hüvitamise küsimuses ühendust, ning palub sisulisest küljest Üldkohtul määrata hüvitamisele kuuluvate kulude kogusummaks 6000 eurot, millest ta peab tasuma poole, kusjuures teine pool tuleb tasuda menetlusse astujal.
9
Menetlusse astuja esitas oma seisukohad 20. veebruaril 2020. Ta väidab, et hageja esitatud kohtukulude kindlaksmääramise taotlus ei ole vastuvõetav, sest kulude üle ei ole kodukorra artikli 170 tähenduses vaidlust. Tema arvates on kohtuvaidlus poolte vahel igal juhul veel pooleli ja kohtukulude osaline kindlaksmääramine ei ole tema väitel kohane. Menetlusse astuja palub Üldkohtul jätta kohtukulude kindlaksmääramise taotlus läbi vaatamata ning mõista hagejalt välja käesoleva kohtumenetlusega seotud kulud. Teise võimalusena palub ta Üldkohtul arvuliselt kindlaks määrata ka kulud, mis ta kandis seoses kohtuasjaga, milles tehti 18. septembri 2017. aasta kohtuotsus ANA DE ALTUN (T‑86/16, ei avaldata, EU:T:2017:627).
10
Hageja esitas 6. märtsil 2020 oma seisukohad EUIPO ja menetlusse astuja seisukohtade kohta; Üldkohus otsustas jätta hageja seisukohad toimikusse lisamata.
Õiguslik käsitlus
11
Kodukorra artiklis 170 on ette nähtud, et kui hüvitamisele kuuluvate kulude üle tekib vaidlus, lahendab Üldkohus selle huvitatud poole taotluse alusel määrusega, mis ei kuulu edasikaebamisele, pärast seda, kui ta on andnud võimaluse esitada oma seisukohad poolele, keda taotlus puudutab.
12
Sellest sättest tuleneb, et käesolevas kohtuasjas on vaja kindlaks teha, kas enne kohtukulude kindlaksmääramise taotluse esitamist oli olemas vaidlus hüvitamisele kuuluvate kulude üle (24. jaanuari 2017. aasta kohtumäärus Natorski ja Pokrywa vs. EUIPO – PIS Opakowania (ukse osa), T‑251/14 DEP, ei avaldata, EU:T:2017:39, punkt 13).
13
Nagu rõhutab EUIPO, ei nähtu esiteks toimikust, et hageja oleks võtnud temaga ühendust kohtukulude hüvitamise küsimuses ning et EUIPO oleks seega vaidlustanud hüvitamisele kuuluvad kulud.
14
Seega piisab, kui tuvastada, et hageja taotlus on EUIPOt puudutavas osas vastuvõetamatu, kuna hüvitamisele kuuluvate kulude summa või tasumise üle ei ole hageja ja EUIPO vahel vaidlust.
15
Teiseks tuleb märkida, et hageja väidab, et ta püüdis tulemusetult jõuda menetlusse astuja esindajaga kokkuleppele seoses asjaomaste kulude hüvitamisega.
16
Menetlusse astuja väidab omalt poolt, et hüvitamisele kuuluvate kulude kindlaksmääramise taotlus on vastuvõetamatu, sest hageja ei ole nõudnud temalt nende kulude tasumist.
17
Üldkohus tuvastab, et lisaks sellele, et kohtukulude kindlaksmääramise taotluses ei ole arvuliselt kindlaks määratud nõutud summat, see ei sisalda mingeid andmeid kõnealuste kulude kohta ja piirdub selles osas viitega ühele lisale, ei ole selles lisaks viidatud ühelegi menetlusse astujale saadetud kohtukulude hüvitamise nõudele.
18
Kohtutoimiku andmetel kavatsesid hageja ja menetlusse astuja küll jõuda üldisele kokkuleppele asjaomaseid kaubamärke käsitleva kohtuvaidluse – sealhulgas kohtukulude – osas.
19
Ent nagu sai märgitud eespool punktis 12, tuleb välja selgitada, kas taotluse esitamise kuupäeval oli olemas vaidlus hüvitamisele kuuluvate kulude ja eeskätt nende summa või tasumise üle (vt selle kohta 9. novembri 2017. aasta kohtumäärus Nestlé Unternehmungen Deutschland vs. Lotte, C‑586/15 P‑DEP, ei avaldata, EU:C:2017:855, punktid 9 ja 10 ning seal viidatud kohtupraktika).
20
Ehkki ükski kodukorra säte ei kohusta poolt säilitama dokumentaalseid tõendeid oma nõuete kohta ajast, mil ta võtab enne kohtukulude kindlaksmääramise taotluse esitamist teise poolega ühendust (vt selle kohta 20. juuni 2013. aasta kohtumäärus Marcuccio vs. komisjon, T‑16/09 P‑DEP, ei avaldata, EU:T:2013:330, punkt 7), peab kohtukulusid hüvitama kohustatud poolele olema antud enne kohtukulude kindlaksmääramise taotluse esitamist võimalus esitada oma seisukoht seoses kuludega, mille hüvitamist taotluse esitaja nõuab.
21
Ehkki käesolevas kohtuasjas kavatsesid hageja ja menetlusse astuja jõuda asjaomase kaubamärgi osas üldisele kokkuleppele, ei nähtu toimiku andmetest, et menetlusse astujaga oleks kohtukulude küsimust arutatud ülejäänud kokkuleppest eraldi, mistõttu tal oleks olnud võimalik esitada oma seisukoht küsimusest täielikku ülevaadet omades ja kohtuasja sisulisi küsimusi käsitlevast arutelust sõltumatult.
22
Neil tingimustel ei piisa ainuüksi tõigast, et hageja ja menetlusse astuja ei jõudnud üldisele kokkuleppele, järeldamaks, et hüvitamisele kuuluvate kulude summa või nende tasumise üle oli olemas vaidlus kodukorra artikli 170 lõike 1 tähenduses.
23
Seega tuleb asuda seisukohale, et käesolev taotlus on vastuvõetamatu ka osas, milles see on esitatud menetlusse astuja vastu.
24
Eelnevast järeldub, et kuna enne kohtukulude kindlaksmääramise taotluse esitamist ei olnud vaidlust hüvitamisele kuuluvate kulude üle, siis tuleb taotlus jätta vastuvõetamatuna läbi vaatamata.
Kohtukulud
25
Vastavalt kodukorra artikli 134 lõikele 1 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
26
Kuna hageja on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb hageja kohtukulud jätta tema enda kanda ning mõista lisaks menetlusse astuja poolt käesolevas menetluses kantud kulud vastavalt viimase nõudele välja hagejalt.
27
Kuna EUIPO ei ole käesoleva menetluse kuludega seoses ühtegi nõuet esitanud, siis tuleb jätta need tema enda kanda.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHUS (viies koda)
otsustab:
1.
Jätta kohtukulude kindlaksmääramise taotlus vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
2.
Jätta Bodegas Altún, SLi käesoleva menetlusega seotud kulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Codorníu, SA vastavad kulud.
3.
Jätta Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ameti (EUIPO) käesoleva menetlusega seotud kulud tema enda kanda.
Luxembourg, 21. juuli 2020
Kohtusekretär
E. Coulon
Koja president
D. Spielmann
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hispaania.