62011CC0089_ET
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Käesoleva kohtuasja ese on apellatsioonkaebus, mille esitas E.ON Energie AG(2) Euroopa Liidu Üldkohtu 15. detsembri 2010. aasta otsuse E.ON Energie vs. komisjon(3) peale. Üldkohus kinnitas vaidlustatud kohtuotsuses, et komisjoni 30. jaanuari 2008. aasta otsus K(2008) 377 (lõplik)(4), millega viimane määras E.ON Energiele määruse (EÜ) nr 1/2003(5) artikli 23 lõike 1 punkti e alusel pitseri rikkumise eest 38 miljoni euro suuruse trahvi, on õiguspärane.
2. Selles õigusnormis on sätestatud, et komisjon võib oma otsusega määrata ettevõtjatele ja ettevõtjate ühendustele trahve, mis ei ületa 1% eelmise majandusaasta kogukäibest, kui tahtlikult või ettevaatamatuse tõttu on rikutud pitsereid, mille on määruse nr 1/2003 artikli 20 lõike 2 punkti d kohaselt kinnitanud komisjoni volitatud ametnikud või teised kaasasolevad isikud. Tegemist on esimese otsusega, millega seda õigusnormi rakendatakse.(6)
3. Käesolevas apellatsioonkaebuses ja eelkõige selle kuuendas väites on tõstatatud põhimõtteline küsimus, mis käsitleb selle kohtuliku kontrolli laadi ja ulatust, mida Üldkohus peab teostama, kui ta hindab komisjoni poolt konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratud trahvisummat. Seevastu teised väited ei tekita minu arvates mingeid õiguslikke raskusi, sest apellant on nii oma dokumentides kui ka kohtuistungil vaidlustanud peamiselt faktilist laadi hinnangud, mille Üldkohus andis ja mille uuesti läbivaatamine ei kuulu apellatsioonkaebuse läbivaatamisel Euroopa Kohtu pädevusse.
I. Kohtuasja taust
4. Vaidluse tausta, menetlust Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsust võib kokkuvõtlikult kirjeldada järgmiselt.(7)
5. Komisjon andis 24. mai 2006. aasta otsusega määruse nr 1/2003 artikli 20 alusel korralduse viia apellandi ruumides Münchenis (Saksamaa) läbi uurimine, et kontrollida, kas kahtlused, et ta on osalenud konkurentsi kahjustavates kokkulepetes, on põhjendatud.
6. Uurimine, mille viisid läbi neli komisjoni esindajat ja kuus Bundeskartellamti (Saksa konkurentsiamet) esindajat, algas 2006. aasta 29. mai pärastlõunal. Et seda ei lõpetatud samal päeval, jäeti üksikasjalikumaks kontrollimiseks välja valitud dokumendid hoiule ruumi G.505, mille uks lukustati ja sellele uksele kinnitati ametlik pitser. Komisjoni, Bundeskartellamti ja apellandi esindajad koostasid ning allkirjastasid pitseri kinnitamise protokolli.
7. 2006. aasta 30. mai hommikul kella 8.45 paiku tuvastas uurimisrühm, et vaidlusaluse pitseri seisund oli muutunud, kuigi see pitser oli veel ruumi G.505 ukse küljes. Kui niisugune plastikust pitser purustatakse, jääb valge liim, millega pitser objektile kinnitatakse, sellele objektile, moodustades märgistused „VOID”, mis katavad kleepsu kogu pinna. Eemaldatud pitser jääb selle märgistuse aladel läbipaistvaks ja märgistused „VOID” on seega näha ka pitseril.
8. Uurimisrühma juht avas ruumi G.505 ukse umbes kell 9.15, seejärel koostati pitseri rikkumise protokoll, millele kirjutasid alla üks komisjoni ja Bundeskartellamti esindaja. Selles protokollis on eelkõige märgitud, et kogu pitser oli nihkunud umbes 2 mm võrra ülespoole ja külje peale, nii et pitserist allpool ja paremal olid näha liimijäljed ning kogu pitseri pinnal oli selgelt näha märgistus „VOID”, kuigi pitser paiknes ikkagi osaliselt uksel, osaliselt piidal ning seda ei olnud katki käristatud. Pärastlõunal tehti vaidlusalusest pitserist mobiiltelefoniga fotod.
9. Protokolli allkirjastamast keeldunud apellant kinnitas, et ruumi hoiule jäetud dokumente ei ole muudetud.
10. Komisjon järeldas apellandile 2. oktoobril 2006 saadetud vastuväiteteatises, et vaidlusalune pitser murti lahti ja kuna asjassepuutuv ametihoone kuulus apellandi kontrolli alla, vastutab pitseri rikkumise eest tema. Apellant esitas oma märkused, lisades nendele mitu ekspertiisiaruannet vaidlusaluse pitseri reageerimise kohta teatavatele survetele.
11. Selle menetluse tulemusena tegi komisjon vaidlusaluse otsuse, milles ta leidis, et E.ON Energie rikkus pitserit ja – vähemalt hooletusest – ka määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 1 punkti e, mille eest ta määras viimasele 38 miljoni euro suuruse trahvi.
12. E.ON Energie palus hagiga, mille ta esitas Üldkohtule 15. aprillil 2008, vaidlusaluse otsuse tühistada, põhjendades seda nõuet üheksa väitega. E.ON Energie heitis komisjonile sisuliselt ette, et viimane rikkus vaidlusaluse pitseri rikkumise tõendamise osas tõendamiskoormise põhimõtteid ega kinnitanud seda nõuetekohaselt. E.ON Energie heitis komisjonile ette ka seda, et ta ei võtnud arvesse „alternatiivseid stsenaariume”, mis võivad seletada selle pitseri seisundit ning mis on seotud eelkõige sellega, et pitseri maksimaalne säilivusaeg oli möödas ja et koristaja kasutas hooldusvahendit Synto, ning õhuniiskuse ja ukse vibreerimisega. E.ON Energie väitis lisaks, et komisjon rikkus süütuse presumptsiooni põhimõtet ja määruse nr 1/2003 artikli 23 lõiget 1, sest ühtegi viga ei tuvastatud. Lõpuks väitis ta trahvisumma kohta, et vaidlusalune otsus on vastuolus EÜ artiklis 253 sätestatud põhjendamiskohustuse ja proportsionaalsuse põhimõttega.
13. Üldkohus jättis E.ON Energie esitatud hagi vaidlustatud kohtuotsusega rahuldamata.
II. Poolte nõuded
14. Oma apellatsioonkaebuse põhjendamiseks palub E.ON Energie tühistada vaidlustatud kohtuotsus ja vaidlusalune otsus, teise võimalusena tühistada vaidlustatud kohtuotsus osas, milles kohtukulud jäeti tema kanda, rahuldada esimeses astmes esitatud nõuded ja tühistada vaidlusalune otsus osas, milles talle mõisteti trahv, ning kolmanda võimalusena tühistada vaidlustatud kohtuotsus ja suunata asi tagasi Üldkohtusse. Lisaks palub ta mõista kohtukulud välja komisjonilt.
15. Komisjon palub jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja mõista kohtukulud välja E.ON Energielt.
III. Apellatsioonkaebuse analüüs
16. E.ON Energie põhjendab oma apellatsioonkaebust kuue väitega.
17. Kahes esimeses väites kritiseeritakse tõendamiskoormise ja tõendite hankimise nõuete Üldkohtu-poolset analüüsi. Kolmas kuni viies väide käsitlevad seevastu Üldkohtu hinnanguid vaidlusaluse pitseri kinnitamise nõuetekohasusele ja selle seisundile. Kuuendes väites vaidlustatakse omakorda Üldkohtu hinnang rikkumise raskusastmele ja apellandile määratud trahvisumma proportsionaalsusele.
A. Esimene väide, mille kohaselt rikuti tõendamiskoormise osas kehtivaid põhimõtteid, süütuse presumptsiooni põhimõtet ja põhimõtet in dubio pro reo
1. Vaidlustatud kohtuotsus
18. Esimeses astmes analüüsis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 48‐64 apellandi argumente, mis käsitlevad tõendamiskoormise rikkumist.
19. Meenutades asjakohast kohtupraktikat, märkis Üldkohus, et kohus ei saa järeldada, et komisjon on rikkumise asetleidmist tõendanud õiguslikult piisavalt, kui selles küsimuses valitseb kahtlus, eelkõige hagi puhul, millega taotletakse trahvi määrava otsuse tühistamist, ning seda vastavalt süütuse presumptsiooni põhimõttele, mis on sätestatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni(8) artikli 6 lõikes 2. Ta lükkas tagasi E.ON Energie argumendi, et esineb analoogia kohtupraktikaga, mis käsitleb kooskõlastatud tegevust ning mille kohaselt järeldamiseks, et leidis aset rikkumine, piisab ainuüksi sellest, kui ettevõtja esitab argumentatsiooni, mis näitab komisjoni tuvastatud asjaolusid teises valguses; Üldkohus märkis, et see kohtupraktika ei ole kohaldatav, kui komisjon tugineb otsestele tõenditele. Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 56 selgitas Üldkohus seega, et „kui komisjon tugineb tõenditele, mis on üldjuhul rikkumise toimepanemise tõendamiseks piisavad [...], peab see ettevõtja esiteks õiguslikult piisavalt tõendama, et tema viidatud asjaolu esines, ja teiseks, et see asjaolu seab kahtluse alla
nende tõendite tõendusliku jõu, [(9) ] millele tugineb komisjon”.
20. Nii lükkas Üldkohus käesolevas kohtuasjas tagasi E.ON Energie argumendi, et komisjon peab tõendama ‐ nii et igasugune mõistlik kahtlus oleks välistatud –, et vaidlusaluse pitseri olukorra muutumine, mis tuvastati 30. mail 2006, on süüks pandav E.ON Energiele. Olles tõdenud, et – vastupidi komisjoni arvamusele – ei ole apellandi väide üldsõnaline, märkis Üldkohus siiski, et komisjon ei rikkunud tõendamiskoormise osas kehtivaid põhimõtteid. Esiteks on vaidlustatud otsuse põhjenduses 44 sõnaselgelt märgitud, et „komisjoni kohustus on esitada need asjaolud, mis tõendavad pitseri väidetavat rikkumist”. [Siin ja edaspidi on osundatud otsust tsiteeritud mitteametlikus tõlkes.] Teiseks märkis Üldkohus, et järeldades, et pitserit on rikutud, tugines komisjon vaidlusaluse otsuse põhjendustes 75 ja 76 vaidlusaluse pitseri seisundile 2006. aasta 30. mai hommikul, mil kogu pitseri pinnale oli ilmunud märgistused „VOID” ja pitseri tagumisel küljel olid liimi jäljed, nagu nähtub muu hulgas komisjoni ja Bundeskartellamti uurijate avaldustest ja pitseri rikkumise protokollis märgitust. Lõpuks lükkas Üldkohus tagasi E.ON Energie argumendid, et vaidlusaluse pitseri seisundi kohta on alternatiivseid seletusi, leides, et asjaolu, et selle säilivusaeg oli möödas, ja asjaolu, et puuduvad fotod, mis näitaksid selle seisundit enne ukse avamist, ei suurendanud komisjoni tõendamiskoormist.
2. Poolte argumendid
21. E.ON Energie esimese väite kohaselt rikkus tõendamiskoormise jaotuse määratlemisel Üldkohus õigusnormi ning seega ka süütuse presumptsiooni põhimõtet ja Liidu õiguse põhimõtet in dubio pro reo.
22. Leides vaidlustatud kohtuotsuse punktis 48, et komisjon peab tõendama rikkumisi, mida ta tuvastab, pööras Üldkohus aga seejärel tõendamiskoormise selle punktis 55 ümber, otsustades, et kui komisjon esitab asjaolu kohta otseseid tõendeid, peavad asjaomased ettevõtjad seejärel tõendama, et need tõendid ei ole piisavad. E.ON Energie sõnul rikkus Üldkohus eelkõige kohaldatavaid õigusnorme, leides, et tõenditest, millele komisjon tugineb, piisab rikkumise asetleidmise tõendamiseks. Need tõendid ‐ nimelt pitseri rikkumise protokoll, inspektorite ja vaidlusaluse pitseri valmistanud äriühingu avaldused, selle pitseri foto ja ekspertiis – on ainult kaudsed tõendid, mille on esitanud pealegi ainult vastustaja. Pitseri rikkumise küsimuses väidab E.ON Energie, et Üldkohtu hinnang on ekslik, sest viimane ei võtnud arvesse, et selle pitseri säilivusaeg oli möödas. Lisaks heidab apellant Üldkohtule ette, et ta kohaldas analoogia alusel 8. juuli 1999. aasta otsust kohtuasjas Montecatini vs. komisjon(10), sest pitseri rikkumine ei ole vastupidi dokumentaalsele tõendile otsene ja piisav tõend, vaid mitmeti tõlgendatav asjaolu.
23. E.ON Energie väidab ka, et Üldkohus rikkus õigusnormi, jättes tähelepanuta asjaolu, et kahtluse korral, kas vaidlusalune pitser funktsioneeris korralikult, vastutab komisjon. Esiteks kasutas ta pitserit, mille säilivusaeg oli möödas, ja teiseks ei turvanud ta tõendeid enne ruumi ukse avamist. Ta lisab repliigis, et seepärast kinnitati pitser halvasti, kuna selle korralikuks kinnitamiseks on vaja järgida juhiseid, mida tootja on andnud toote infolehes. Apellant leiab, et komisjoni käitumisest tingitud tõendite esitamise võimatus ei peaks teda kahjustama. See asjaolu pöörab seega tõendamiskoormise ümber, nii et Üldkohus oleks pidanud nõudma, et komisjon tõendaks, et pitser kinnitati õigesti ja funktsioneeris normaalselt, mitte nõudma, et E.ON Energie tõendaks vastupidist. E.ON Energie rõhutab, et see väide on vastuvõetav, sest tõendamiskoormise jaotumine on õiguslik küsimus.
24. Komisjon palub esimese väite tagasi lükata, sest see puudutab Üldkohtu faktilistele asjaoludele antud hinnangut. Teise võimalusena vaidleb ta apellandi argumentidele vastu.
3. Kohtujuristi hinnang
25. Ma arvan nagu komisjongi, et esimene väide on vastuvõetamatu, võttes arvesse Euroopa Kohtu kontrolli laadi ja ulatust apellatsioonkaebuse läbivaatamisel.
26. Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et vastavalt ELTL artikli 256 lõikele 1 ja Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 58 esimesele lõigule peab apellatsioonkaebus piirduma õigusküsimustega ja võib põhineda väidetel Üldkohtu pädevuse puudumise, Üldkohtus menetlusnormide rikkumise või liidu õiguse rikkumise kohta viimase poolt. Seega on ainult Üldkohus põhimõtteliselt pädev esiteks faktilisi asjaolusid tuvastama ‐ välja arvatud juhul, kui tema poolt tuvastatu sisuline ebaõigsus tuleneb temale esitatud toimiku materjalidest ‐ ja teiseks neid faktilisi asjaolusid hindama. Seda arvestades võib Euroopa Kohus vastavalt ELTL artiklile 256 üksnes kontrollida nende faktiliste asjaolude õiguslikku kvalifikatsiooni ja õiguslikke tagajärgi, mida Üldkohus on nendest tuletanud.
27. Niisiis puudub Euroopa Kohtul pädevus tuvastada faktilisi asjaolusid ja põhimõtteliselt uurida tõendeid, millele Üldkohus on nende faktiliste asjaolude tõlgendamisel tuginenud. Kui need tõendid on saadud õiguspäraselt, kui on järgitud õiguse üldpõhimõtteid ning tõendamiskoormist ja tõendite hankimist käsitlevaid menetlusnorme, on üksnes Üldkohus pädev hindama talle esitatud tõendite tõenduslikku väärtust. Välja arvatud juhul, kui kohtule esitatud faktilisi asjaolusid on moonutatud, ei ole kõnealuste faktiliste asjaolude hindamine seega niisugune õigusküsimus, mis kuuluks Euroopa Kohtu poolt läbivaatamisele apellatsioonimenetluses.(11)
28. Ma pean aga märkima, et peale õigusnormide rikkumise, millele apellant viitab, kritiseerib ta Üldkohtu hinnangut tõenditele, mis viimasele hindamiseks esitati. E.ON Energie heidab Üldkohtule ette, et viimane leidis, et komisjoni esitatud tõendid on rikkumise asetleidmise tõendamiseks piisavad, ega võtnud selles osas arvesse, et vaidlusaluse pitseri säilivusaeg oli möödas. E.ON Energie esitab seega omaenese hinnangu tõenditele, mis esitati Üldkohtule, ega esita lisaks ühtegi argumenti, mis näitaks, et Üldkohus neid moonutas.
29. Pealegi ei tõenda apellant minu arvates, et Üldkohus rikkus oma hinnangut andes õiguse üldpõhimõtteid ning tõendamiskoormise ja tõendite hankimise vallas kohaldatavaid menetlusnorme. Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 48‐56 näitas viimane õigesti ja eriti ammendavalt ära õigusnormid ja selle valdkonna asjakohase kohtupraktika ning meenutas siis süütuse presumptsiooni põhimõtte ulatust konkurentsieeskirjade kohaldamise menetlustes. Need menetlusnormid ja kohtupraktika reeglid võimaldasidki Üldkohtul apellandi argumente õigesti analüüsida ja need tagasi lükata.
30. Eelneva põhjal teen seega Euroopa Kohtule ettepaneku lükata esimene väide vastuvõetamatuse tõttu tagasi.
B. Teine väide, mille kohaselt rikuti tõendamiskoormise osas kehtivate põhimõtete kohaldamisel põhjendamiskohustust
1. Poolte argumendid
31. E.ON Energie teise väite kohaselt on äsja esitatud Üldkohtu hinnang tõendamiskoormise osas kehtivatele põhimõtetele oma põhjendustelt vastuoluline ja ebapiisavalt põhjendatud.
32. Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 56 nõudis Üldkohus nimelt, et apellandi esitatud asjaolud „[seaksid] kahtluse alla nende tõendite tõendusliku jõu, millele tugineb komisjon”. Oma hinnangus apellandi esitatud asjaoludele, mis võiksid seletada vaidlusaluse pitseri seisundit, nõudis Üldkohus temalt vaidlustatud kohtuotsuse punktis 202, et ta tõendaks „põhjuslikku seost” esitatud asjaolu, st käesoleval juhul säilivuskuupäeva möödumise ja vaidlusalusel pitseril märgistuste „VOID” nähtavale ilmumise vahel. Üldkohus rikkus seega põhimõtet, mille ta ise selle kohtuotsuse punktis 56 sõnastas.
33. Komisjon väidab, et teine väide on vastuvõetamatu, sest see käsitleb hinnangut, mille Üldkohus tõenditele andis. Ta leiab igal juhul, et see väide tuleb tagasi lükata.
2. Kohtujuristi hinnang
34. Vastupidi komisjoni väitele leian mina, et teine väide on vastuvõetav.
35. Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 56 sõnastas Üldkohus nimelt tõendamiskoormise kohta õigusliku suunise, mis läheb kaugemale põhimõtetest, mis on siiani sõnastatud tema kohtuotsustes Mannesmannröhren-Werke vs. komisjon(12) ja JFE Engineering jt vs. komisjon(13), millele Üldkohus viitab. Järelikult ei ole tegemist lihtsalt hinnanguga faktilistele asjaoludele, vaid õigusliku hinnanguga. Võttes arvesse volitusi, mis on Euroopa Kohtule ELTL artikliga 256 antud, on ta seega põhimõtteliselt pädev hindama Üldkohtu arutluskäigu õiguspärasust.
36. Selle väitega kritiseerib apellant vastuolu vaidlustatud kohtuotsuse punktis 56 sõnastatud põhimõtte ja viisi vahel, kuidas seda põhimõtet selle kohtuotsuse punktis 202 kohaldati. Minu arvates seda vastuolu ei esine.
37. Kui Üldkohus sedastab põhimõtte, mille kohaselt peab apellandi esitatud asjaolu seadma kahtluse alla nende tõendite tõendusliku väärtuse, millel põhineb komisjoni analüüs, eeldab see mõistagi põhjuslikku seost selle asjaolu ja analüüsi vahel. Vaadelgem asjaolu, millele E.ON Energie tugineb, st asjaolu, et vaidlusaluse pitseri säilivusaeg oli möödas. See asjaolu saab sellel pitseril olevate märgistuste „VOID” tõendusliku väärtuse kahtluse alla seada üksnes siis, kui see on tõendatud ning kui selle pitseri võimaliku aegumise ja nende märgistuste ilmumise vahel esineb põhjuse-tagajärje seos.
38. Ma teen seega Euroopa Kohtule ettepaneku lükata teine väide põhjendamatuse tõttu tagasi.
C. Kolmas väide, mille kohaselt moonutati tõendeid, rikuti õigusriigi põhimõtteid ja õigust heale haldusele ning põhjendus oli ebaloogiline ja ekslik osas, mis puudutab hinnangut vaidlusaluse pitseri kinnitamise nõuetekohasusele
39. E.ON Energie esitatud kolmas väide puudutab vaidlustatud kohtuotsuse punktides 102‐115 toodud Üldkohtu hinnangut vaidlusaluse pitseri kinnitamise nõuetekohasusele.
1. Vaidlustatud kohtuotsus
40. Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 102‐114 analüüsis Üldkohus, kas tõendid, millele komisjon tugines, võimaldavad järeldada, et vaidlusalune pitser kinnitati nõuetekohaselt. Ta leidis esiteks, et pitseri kinnitamise protokoll näitab piisavalt hästi, et see kinnitati nõuetekohaselt, ning märkis selles osas, et apellant ei ole esitanud ühtegi märkust, milles ta väidaks, et seda tehti mittenõuetekohaselt. Võttes kokku kuue vaidlusaluse pitseri kinnitamise ajal kohal olnud komisjoni ja Bundeskartellamti inspektori avalduste sisu, tuvastas Üldkohus teiseks, et viimased kinnitavad, et pitseri kinnitamine toimus nõuetekohaselt. Kolmandaks märkis ta, et kontrollimistes osalenud nelja teise inspektori avaldused ei sea nende tõendite tõenduslikku väärtust kahtluse alla.
41. Nende asjaolude alusel leidiski Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 115, et vaidlusaluses otsuses nimetatud tõendid võimaldavad tuvastada, et vaidlusalune pitser kinnitati nõuetekohaselt, et see kleepus ruumi G.505 uksele ning et see pitser oli terve, st et sellel ei olnud näha märgistusi „VOID”.
2. Poolte argumendid
42. Kolmanda väite, millega apellant tugineb süsteemitult mitmesugustele ja erinevatele õigusnormide rikkumistele, võib jagada kolmeks etteheiteks.
43. Esiteks väidab apellant, et Üldkohus moonutas talle hindamiseks esitatud tõendeid.
44. Esiteks hindas ta vaidlusaluse pitseri kinnitamise nõuetekohasust ekslikult ainult selle põhjal, et see oli väliselt terve, tuvastades vaidlustatud kohtuotsuse punktis 115, et see oli terve, sest sellel ei olnud näha märgistusi „VOID” hetkel, mil uurimisrühm apellandi ruumidest lahkus. Üldkohus jättis seega arvesse võtmata selle, kas pitser oli sisemiselt terve, mis ei saanud lühikese ajavahemiku jooksul, mis jääb pitseri kinnitamise ja uurimisrühma ruumidest lahkumise vahele, ilmselgelt välja paistma hakata. Jättes tähelepanuta niisuguse asjaolu, rikkus Üldkohus niisiis õigusriigi põhimõtteid ja õigust heale haldusele, mis on sätestatud Euroopa Liidu põhiõiguste harta(14) artiklis 41, sest komisjoni tegevuse nõuetele vastavust ei olnud võimalik hinnata palja silmaga.
45. Teisalt moonutas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 104 vaidlusaluse pitseri kinnitamise protokolli, omistades sellele deklaratiivse ja tõendusliku väärtuse, mida sellel ilmselgelt ei ole, sest see protokoll ei anna mingit teavet selle kohta, kas pitser kinnitati laitmatult. Nii toimides rikkus Üldkohus „loogikareegleid”.
46. Teiseks heidab apellant Üldkohtule ette, et viimane rajas oma analüüsi komisjoni ja Bundeskartellamti inspektorite avaldustele pitseri kinnitamise kohta. Need on aga asjakohatud, sest nemad ei olnud võimelised hindama, kas vaidlusalune pitser oli sisemiselt terve.
47. Kolmandaks leiab apellant, et vaidlustatud kohtuotsus on vääralt põhjendatud. Selle punktis 105 märkis Üldkohus, et apellant „oli täielikult teadlik [märgistuste „VOID”] ilmnemise olulisusest”, kuid tal ei olnud ei võimalust ega juhust teada, kui tundlik on konkreetselt vaidlusaluse pitseri foolium, ega seega ka võimalust ega juhust kontrollida selle konkreetseid omadusi.
48. Komisjon vaidleb nendele argumentidele vastu ja leiab, et kolmanda väitega püüab E.ON Energie tegelikult vaidlustada Üldkohtu tuvastatud faktilised asjaolud, nii et see väide on vastuvõetamatu.
3. Kohtujuristi hinnang
49. Mis puudutab esimest etteheidet, mille kohaselt tõendeid moonutati, siis kõigepealt tuleb meenutada, et kui apellant väidab, et Üldkohus moonutas talle hindamiseks esitatud tõendeid, võib Euroopa Kohus, kes ei ole põhimõtteliselt pädev analüüsima tõendeid, millele Üldkohus faktiliste asjaolude tõendamisel tugines, siiski teostada kohtulikku kontrolli. Apellant peab sellisel juhul täpselt märkima, milliseid tõendeid on Üldkohus moonutanud ja milliste hindamisvigade tõttu Üldkohus neid tõendeid apellandi arvates moonutas. Lisaks olgu meenutatud, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab see moonutamine nähtuma ilmselgelt toimikus sisalduvatest dokumentidest, ilma et tuleks uuesti hinnata faktilisi asjaolusid ja tõendeid või kasutada uusi tõendeid.(15)
50. Et hinnata, kas see etteheide on vastuvõetav ja põhjendatud, teen vahet selle vahel, kas apellant peab silmas Üldkohtu hinnangut vaidlusaluse pitseri terviklikkusele või pitseri kinnitamise protokolli väärtusele.
51. Esimesel juhul ei kuulu E.ON Energie argumendid minu meelest tõendite moonutamise valda. Heites Üldkohtule ette, et viimane ei võtnud arvesse sisemisi muutusi, mida vaidlusalune pitser võis olla läbi teinud, esitab apellant – nagu komisjongi märgib – mõiste „pitseri muutumine” omapoolse määratluse, mille põhjal tuleks seda, mida Üldkohus tõendite osas tuvastas, tema arvates hinnata. Apellant vaidlustab seega hinnangu, mille Üldkohus andis sellele, kas vaidlusalune pitser oli terve, talle hindamiseks esitatud tõendite põhjal ja eelkõige selle põhjal, et hetkel, mil pitser kinnitati ja inspektorid apellandi ruumidest lahkusid, ei olnud sellel märgistusi „VOID”.
52. Ma arvan aga, et see hinnang puudutab faktilisi asjaolusid, mis ei ole apellatsioonkaebuses vastuvõetav samadel põhjustel, mis ma esitasin käesoleva ettepaneku punktides 26 ja 27.
53. Kuna apellandi etteheited, et rikuti õigusriigi põhimõtteid ja õigust heale haldusele, on seotud vaidlusaluse pitseri väidetava terviklikkuse muutmisega, tuleb ka need tagasi lükata. Igal juhul tuleb tõdeda, et apellant ei esita ainsatki õiguslikku argumenti, mis neid etteheiteid konkreetselt põhjendaks.
54. Lisaks heidab apellant Üldkohtule ette, et viimane moonutas vaidlusaluse pitseri kinnitamise protokolli, omistades sellele tõendusliku väärtuse, kuigi see ei anna mingit teavet selle kohta, kas pitser kinnitati laitmatult.
55. Võttes arvesse talle antud volitusi, peab Euroopa Kohtu kontroll selle argumendi hindamisel piirduma selle kontrollimisega, ega Üldkohus ei ületanud ilmselgelt protokolli mõistliku hindamise piire, tuginedes vaidlusaluse pitseri kinnitamise nõuetekohasuse hindamisel sellele dokumendile.
56. Käesoleval juhul on minu arvates ilmne, et kuni ei ole tõendatud vastupidist, tuleb lähtuda komisjoni, Bundeskartellamti ja apellandi esindajate allkirjastatud protokollist, millesse märgiti, et vaidlusalune pitser kinnitati nõuetekohaselt. Käesoleval juhul ei too aga argumendid, mis apellant oma kolmanda väite põhjendamiseks on esitanud, välja mingit sisulist ebatäpsust selle protokolli Üldkohtu-poolsel tõlgendamisel ega ole nendes mainitud ka midagi, mis näitaks, et sellesse protokolli kanti valesid faktilisi asjaolusid või valeavaldusi.
57. Apellant ei saa seega väita, et Üldkohus moonutas vaidlusaluse pitseri kinnitamise protokolli, ning see argument tuleb niisiis põhjendamatuse tõttu tagasi lükata. Teen ettepaneku lükata tagasi ka sellest väidetavast protokolli moonutamisest tulenev apellandi argument, et rikuti „loogikareegleid”.
58. Oma teises etteheites väidab apellant, et Üldkohus tõlgendas vääralt komisjoni ja Bundeskartellamti inspektorite avaldusi vaidlusaluse pitseri kinnitamise kohta. Tegelikult piirdub apellant sellega, et kritiseerib nende avalduste asjakohasust, võttes arvesse nimetatud inspektorite volitusi, sest nad ei ole tema sõnul võimelised hindama pitseri sisemist funktsioneerimist. Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb aga, et Üldkohus on ainus, kes võib hinnata tõenduslikku väärtust, mis tuleb talle hindamiseks esitatud asjaoludele omistada, kui tõendid, millele ta faktiliste asjaolude tõendamisel tugines, saadi õiguspäraselt ning järgiti õiguse üldpõhimõtteid ja tõendamiskoormise ja tõendite hankimise valdkonnas kehtivaid menetlusnorme.(16) Sellisel juhul võib Euroopa Kohus vastavalt EÜ artiklile 256 üksnes kontrollida nende faktiliste asjaolude õiguslikku kvalifikatsiooni ja õiguslikke tagajärgi, mida Üldkohus nendest tuletas.(17)
59. Apellant ei esita selles osas aga mingeid argumente, mis seaksid kahtluse alla õigusliku hinnangu, mille Üldkohus nendest vaidlusaluse pitseri kinnitamise nõuetekohasuse osas tuletas.
60. Olen seega arvamusel, et teine etteheide tuleb vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.
61. E.ON Energie kolmanda etteheite kohaselt tegi Üldkohus „põhjendamisvea”, leides vaidlustatud kohtuotsuse punktis 105, et apellant „oli täielikult teadlik [märgistuste „VOID”] ilmnemise olulisusest”, kuid tal ei olnud ei võimalust ega juhust teada, kui tundlik on konkreetselt vaidlusaluse pitseri foolium, ega seega ka võimalust ega juhust kontrollida selle konkreetseid omadusi.
62. See etteheide on minu meelest tulemusetu. See on suunatud liigagi kõneka põhjenduse vastu ning apellandi kriitika selle Üldkohtu seisukoha suhtes ei saa seega kaasa tuua vaidlustatud kohtuotsuse tühistamist.(18)
63. Igal juhul on apellandi esitatud argumendid minu arvates täiesti asjakohatud. Esiteks ei tõenda apellant, kuidas Üldkohus oma hinnanguga õigusnormi rikkus või mille poolest olid põhjendused lausa vastuolulised. Teiseks tuleb Üldkohtu seda seisukohta tõlgendada selle kontekstist lähtudes. Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 105 kujutles Üldkohus sõnaselgelt olukorda, kus apellant tuvastas vaidlusalusel pitseril märgistused „VOID”. Ta täpsustab, et „võib arvata, et [niisugusel juhul] oleks ta viivitamatult sellekohase märkuse teinud, arvestades, et ta oli täielikult teadlik nende asjaolude ilmnemise olulisusest”. Märkus käsitles seega väga konkreetselt nende märgistuste vaidlusalusel pitseril nähtavale ilmumise küsimust ja apellandi reaktsiooni sellega seoses ega olnud küsimustki, et kas ta teadis selle pitseri füüsikalisi omadusi või selle tundlikkust välismõjude suhtes.
64. Seetõttu teen ma Euroopa Kohtule ettepaneku lükata kolmas etteheide põhjendamatuse tõttu tagasi.
65. Kõikidest esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku lükata kolmas väide osaliselt vastuvõetamatuse ja osaliselt põhjendamatuse tõttu tagasi.
D. Neljas väide, mille kohaselt on põhjendus ebaloogiline hinnangu osas argumendile, et vaidlusaluse pitseri maksimaalne säilivusaeg oli möödas
66. Oma neljandat väidet põhjendades heidab apellant sisuliselt Üldkohtule ette, et viimane lükkas tagasi argumendi, et märgistused „VOID” võisid vaidlusalusel pitseril nähtavale ilmuda seetõttu, et selle maksimaalne säilivusaeg oli möödas.
1. Vaidlustatud kohtuotsus
67. Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 199‐234 kontrollis Üldkohus, kas apellant tõendab asjaolusid, mis võivad mõjutada nende tõendite tõenduslikku väärtust, millele komisjon pitseri rikkumise kohta järelduse tegemisel tugines. Eelkõige analüüsis Üldkohus selle kohtuotsuse punktides 202 ja 203 argumenti, et vaidlusaluse pitseri aegumine kahjustas selle pitseri turvafooliumi usaldusväärsust. Ta leidis aga, et apellant ei ole tõendanud, et maksimaalse säilivusaja möödumise ja märgistuste „VOID” nähtavale ilmumise vahel on põhjuslik seos. Selle väite põhjendamiseks tuvastas Üldkohus, et need märgistused olid nähtavale ilmunud ainult vaidlusalusel pitseril, kuigi teistel ustel oli kasutatud teisi samasse partiisse kuuluvaid pitsereid ja nendel seda iseärasust ei ilmnenud. Ta lükkas apellandi argumendi seega tagasi.
2. Poolte argumendid
68. E.ON Energie vaidlustab sisuliselt vaidlustatud kohtuotsuse punktis 203 toodud seisukoha, mille kohaselt ei tekitanud märgistusi „VOID”, mis vaidlusalusel pitseril nähtavale ilmusid, selle pitseri väidetav maksimaalne säilivusaja möödumine.
69. Apellandi arvates on see hinnang ebapiisavalt põhjendatud, sest sellega rikutakse „loogikareegleid”. Üldkohus ei saanud nimelt välistada seda asjaolu põhjendusel, et märgistused „VOID” ilmusid nähtavale ainult vaidlusalusel pitseril, samal ajal kui samast partiist pärinevatele ja teistel ustel kasutatud pitseritele ei tekkinud ühtegi sellist märgistust. See just seeriatootmist iseloomustabki, et mingi konkreetne puudus annab ennast tunda ainult üksikutel toodetel. Lisaks on käesolevas asjas selge, et teisi pitsereid ei kinnitatud helikindlatest tahvlitest ja oksüdeeritud alumiiniumist piidaga ustele.
70. Komisjon leiab, et see väide ei ole vastuvõetav, sest E.ON Energie kritiseerib Üldkohtu tuvastatud faktilist asjaolu, mida ta ei saa seega apellatsioonkaebuse raames kahtluse alla seada.
3. Kohtujuristi hinnang
71. Leian, et arvestades käesoleva ettepaneku punktides 26 ja 27 märgitud põhimõtteid, ei ole neljas väide vastuvõetav.
72. Selle väitega, mille kohaselt on põhjendus ebapiisav, kritiseerib apellant tegelikult seda, mida Üldkohus talle hindamiseks esitatud faktiliste asjaolude põhjal tuvastas. See vaidlustatud kohtuotsuse punktis 203 tuvastatu kujutab endast hinnangut faktilistele asjaoludele, mida ei saa apellatsioonimenetluses arutada, sest hageja ei tugine nende faktiliste asjaolude mingile moonutamisele, millele Üldkohus rajas oma hinnangu.
E. Viies väide, mille kohaselt ei hangitud tõendeid nõuetekohaselt, rikuti põhimõtet in dubio pro reo ja esitati vastuoluline arutluskäik vaidlusaluse pitseri seisundi hindamisel
73. Oma viiendas väites kritiseerib apellant Üldkohtu hinnangut vaidlusaluse pitseri seisundile uurimisele järgnenud päeval.
1. Vaidlustatud kohtuotsus
74. Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 134‐146 analüüsis Üldkohus, kas tõendid, millele komisjon vaidlusaluses otsuses tugineb, võimaldavad järeldada, et pitseri rikkumine oli aset leidnud. Ta leidis, et võttes arvesse vaidlusaluse pitseri seisundit 2006. aasta 30. mai hommikul, mida on kirjeldatud pitseri rikkumise ja kohalolnud inspektorite avalduste protokollis, oli see tõesti nii. Seejärel analüüsis Üldkohus selle kohtuotsuse punktides 147‐156, kas asjaolud, millele apellant tugines, st see, et märgistused „VOID” olid näha ainult väga nõrgalt, ja see, et komisjon ei oleks tohtinud tugineda vaidlusaluse pitseri fotodele, seavad nende tõendite tõendusliku väärtuse kahtluse alla.
2. Poolte argumendid
75. Apellant vaidlustab Üldkohtu hinnangu, mis on toodud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 146 ja mille kohaselt võimaldavad tõendid, millele komisjon tugines, järeldada, et vaidlusalune pitser võeti ööl vastu 30. maid 2006 ruumi G.505 ukselt maha ning et see uks võis olla selle ajavahemiku sees lahti, arvestades eriti märgistusi „VOID” kogu vaidlusaluse pitseri pinnal. Eelkõige heidab ta Üldkohtule ette, et viimane leidis asjakohatu olevat argumendi, et ukse piidal ei olnud need märgistused kustunud ja olid puutumatud, mis näitab, et tegemist oli „valepositiivse reaktsiooniga”.
76. Selles osas räägib Üldkohus apellandi arvates iseendale vastu. Ühelt poolt tuvastas ta vaidlustatud kohtuotsuse punktis 137, et vaidlusaluse pitseri kinnitamine samale kohale, kus see oli olnud varem, ei olnud võimatu. Teisalt märkis ta selle kohtuotsuse punktis 149 seejärel, et märgistuste „VOID” nähtavale ilmumine näitab, et pitserit on rikutud ja kleebis on eemaldatud. Lisaks räägib Üldkohus vastu komisjoni argumentidele, et pitseri mis tahes viisil tagasipanemisega kaasneb paratamatult tähtede kahjustumine, mis tähendab, et kui sõnas „VOID” olevad tähemärgid on terved, võib välistada, et eemaldatud pitser pandi uuesti tagasi. Lisaks väidab apellant, et need märgid võivad ilma pitseri eemaldamiseta uksepiidale ilmuda üksnes „valepositiivse reaktsiooni” tulemusena. Vastavalt põhimõttele in dubio pro reo võib see niisiis olla samamoodi ka pitseri selle osaga, mis on uksetahvli küljes.
77. Lõpuks heidab apellant Üldkohtule ette, et viimane ei viinud läbi uurimist nende märgistuste „VOID” osas, mis paiknesid uksepiidal.
78. Komisjon vaidleb nendele argumentidele vastu ja leiab muu hulgas, et E.ON Energie püüab jällegi vaidlustada tuvastatud faktilised asjaolud, nii et viies väide on vastuvõetamatu.
3. Kohtujuristi analüüs
79. Ma arvan nagu komisjongi, et viies väide ei ole vastuvõetav.
80. Teiseks ilmneb selgelt apellandi dokumentidest ning eriti mitmest viitest, mis ta teeb esimeses astmes esitatud hagile ja komisjoni kostja vastusele, et ta püüab tegelikult saavutada lihtsalt Üldkohtule esitatud argumentide uuesti läbivaatamist ja uut hinnangut faktilistele asjaoludele.
81. Euroopa Kohus leiab aga, et apellatsioonkaebus ei ole vastuvõetav, kui apellant vaid kordab või taasesitab sõna-sõnalt Üldkohtus juba esitatud väiteid ja argumente ega selgita või näita ära kohtuotsuses sisalduvat õigusnormi rikkumist. Sellisel juhul leiab Euroopa Kohus, et apellatsioonkaebus kujutab endast tegelikult nõuet, mis võimaldab apellandil saavutada Üldkohtule esitatud hagi uuesti läbivaatamise, mis ei kuulu Euroopa Kohtu pädevusse.(19) Seevastu siis, kui apellant vaidlustab liidu õiguse Üldkohtu-poolse tõlgendamise või kohaldamise, võib esimeses astmes analüüsitud õigusküsimusi apellatsioonimenetluses uuesti arutada. Nimelt on Euroopa Kohus arvamusel, et kui apellatsioonkaebuse esitaja ei saaks oma apellatsioonkaebust juba Üldkohtus kasutatud väidete ja argumentidega sel viisil põhjendada, kaotaks apellatsioonimenetlus osaliselt oma mõtte.(20)
82. Käesolevas asjas tuleb märkida, et kuigi apellant näitab oma viienda väite pealkirjas ära, et rikuti põhimõtet in dubio pro reo, tõden, et ta ei selgita, kuidas Üldkohus oma hinnanguga õigusnormi rikkus, ega vaidlusta ka seda, kuidas Üldkohus liidu õigust tõlgendas või kohaldas.
83. Mis puudutab teiseks täiendavaid menetlust korraldavaid toiminguid, mille läbiviimise Üldkohus oleks pidanud määrama, siis ilmneb väljakujunenud kohtupraktikast, et ainult Üldkohus otsustab, kas talle lahendada antud asjades on tema käsutuses olevat teavet vaja täiendada. Seda, kas sellel teabel on või ei ole piisav tõenduslik väärtus, hindab Üldkohus täiesti iseseisvalt, hinnates faktilisi asjaolusid. Euroopa Kohtu sõnul ei kuulu selle hindamine apellatsioonkaebuse lahendamisel seega Euroopa Kohtu pädevusse, välja arvatud juhul, kui pooled väidavad, et Üldkohtule esitatud tõendeid on moonutatud või kui tema poolt tuvastatu sisuline ebatäpsus tuleneb talle esitatud toimikumaterjalidest.(21)
84. Ükski apellatsioonkaebuse raames esitatud asjaolu ei võimalda aga asuda seisukohale, et käesolevas kohtuasjas on see nii, sest märgin, et järeldus, mille Üldkohus on teinud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 146, põhineb piisavalt selle kohtuotsuse punktides 136‐145 toodud hinnangul nendele erinevatele tõenditele, mille esitas talle hindamiseks komisjon. Selles olukorras arvan, et see argument ei ole vastuvõetav, või igal juhul ei näi see mulle põhjendatud.
85. Teen seega Euroopa Kohtule ettepaneku lükata apellatsioonkaebuse viies väide vastuvõetamatuse tõttu tagasi.
F. Kuues väide, milles kohaselt rikuti rikkumise raskusastme ja trahvisumma hindamisel õigusnorme ja eelkõige proportsionaalsuse põhimõtet
86. Oma kuuendas väites seab apellant sisuliselt kahtluse alla selle kohtuliku kontrolli ulatuse, mida Üldkohus teostas rikkumise raskusastet ja määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 1 punkti e alusel määratud trahvisumma kindlaksmääramist hinnates.
1. Vaidlustatud kohtuotsus
87. Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 276‐283 analüüsis Üldkohus, kas komisjon põhjendas vaidlusalust otsust piisavalt osas, mis puudutab kriteeriumeid, mille põhjal ta määras kindlaks apellandi trahvisumma.
88. Esiteks märkis ta, et komisjoni arutluskäik ilmneb selgelt ja üheseltmõistetavalt vaidlusalusest otsusest. Komisjon märkis, et trahvisumma määrati eelkõige kindlaks rikkumise raskuse ja asja konkreetsete asjaolude alusel. Ta täpsustas ka, et pitseri rikkumine on raske rikkumine ning määrataval trahvil peab olema hoiatav mõju. Komisjon lisas, et käesoleval juhul esines märke konkurentsiõiguse normide rikkumise kohta, mida uurimine pidi võimaldama komisjonil kontrollida, ja et dokumendid, mida ei olnud veel uuritud, olid pitseeritud ruumis alles. Ta täpsustas, et trahvisumma arvutamisel võttis ta arvesse asjaolu, et tegemist on määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 1 punkti e esmakordse kohaldamisega, ning seda, et apellandile oli teada, kui kõrgeid trahve määratakse pitseri rikkumise eest, arvestades tema tähtsust turul ja õiguseksperte, kes teda ümbritsesid. Lõpuks lükkas komisjon sõnaselgelt tagasi apellandi argumendid, mis käsitlesid kergendavaid asjaolusid.
89. Teiseks märkis Üldkohus, et mis puudutab määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 1 punkti e, siis komisjon ei olnud võtnud vastu suuniseid, milles on sätestatud arvutusmeetod, mis on talle trahvide kindlaksmääramisel kohustuslik.
90. Nende asjaolude põhjal järeldaski ta, et komisjon ei ole – vastupidi apellandi väitele – kohustatud esitama arvudes absoluutväärtuste või protsentidena trahvi põhisummat ega võimalikke kergendavaid või raskendavaid asjaolusid, ning leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 284, et vaidlusalune otsus oli põhjendatud ELTL artiklis 296 sätestatud nõudeid järgides.
91. Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 285‐296 analüüsis Üldkohus seejärel apellandi argumente, mis käsitlesid trahvi proportsionaalsust.
92. Selle kohtuotsuse punktides 286 ja 287 meenutas Üldkohus asjakohast kohtupraktikat, mis käsitleb proportsionaalsuse põhimõtte ulatust trahvisumma kindlaksmääramisel.
93. Esiteks lükkas Üldkohus tagasi apellandi argumendi nende raskendavate asjaolude kohta, mida komisjon tema puhul arvesse võttis. Ta märkis nimelt, et komisjon ei võtnud tema puhul arvesse ühtegi raskendavat asjaolu, sest viimane esitas õigesti põhjused, miks oli kõnesolev rikkumine eriti raske. Esimene on seotud pitserite eesmärgi ja teine vajadusega tagada trahvi piisavalt hoiatav mõju.
94. Teiseks lükkas Üldkohus tagasi apellandi argumendi nende kergendavate asjaolude kohta, mida komisjon oleks pidanud trahvisumma arvutamisel arvesse võtma.
95. Eelkõige leidis ta vaidlustatud kohtuotsuse punktis 289, et pitseri rikkumine ettevaatamatuse tõttu ei ole kergendav asjaolu kahel põhjusel. Esiteks nõustus komisjon, et tegemist on „vähemalt” pitseri rikkumisega ettevaatamatuse tõttu, ja teiseks võib vastavalt määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 1 punktile e pitseri rikkumises seisnev rikkumine olla toime pandud kas tahtlikult või ettevaatamatuse tõttu.
96. Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 291 leidis Üldkohus, et ka see, et oli võimatu kindlaks teha, kas kinnipitseeritud ruumist oli dokumente ära võetud ‐ sest pitseerimise eesmärk on just nimelt vältida pitseeritud ruumis säilitatud dokumentide käsitsemist mis tahes viisil ajal, mil komisjoni uurimisrühm ei ole kohal ‐, on asjassepuutumatu. Selles osas märkis Üldkohus, et ei olnud koostatud ruumis G.505 hoitavate dokumentide loendit ja seda eelkõige nende suure arvu tõttu ning seega oli uurimisrühmal võimatu kontrollida, kas selles ruumis hoitud dokumentidest oli mõni puudu.
97. Kolmandaks märkis Üldkohus, et komisjon võttis arvesse asjaolu, et tegemist on esimese määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 1 punkti e kohaldamise otsusega, samal ajal kui apellant kasutas õiguseksperte, et teda oli teadvustatud pitseri rikkumise tagajärgedest, et seda määrust oli muudetud enam kui kolm aastat tagasi ning et selle kontserni ruumides, millesse ta kuulub, oli juba kinnitatud teisigi pitsereid.
98. Lõpuks juhin tähelepanu, et selles küsimuses märkis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 294:
„Neljandaks, vastupidi sellele, mida väidab hageja, ei saa 38 miljoni euro suurust trahvi pidada rikkumise suhtes ebaproportsionaalseks, arvestades, et pitseri rikkumine on eriti raske rikkumine, milline on hageja suurus ja et tagada tuleb trahvi piisav hoiatav mõju, et ettevõtjale ei oleks soodsam uurimise käigus komisjoni kinnitatud pitserit rikkuda.”
2. Poolte argumendid
99. Oma kuuendas väites leiab E.ON Energie, et Üldkohus rikkus õigusnormi ja muu hulgas proportsionaalsuse põhimõtet, sest ta ei võtnud oma hinnangu andmisel rikkumise raskusastmele ja trahvisummale arvesse asjaolu, et komisjon ei esitanud ühtegi asjaolu, mis näitaks, et ruumi uks avati tõesti või et dokumente kõrvaldati. Tema meelest on aga tegemist määravate asjaoludega, sest pitseri kinnitamise eesmärk niisugusena, nagu seda on kirjeldatud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 291, on hoida ära ükskõik missugune pitseeritud ruumi hoiule jäetud dokumentide käsitsemine. Ta lisab, et Üldkohus oleks oma täieliku pädevuse kasutamisel pidanud trahvisummat seega vähendama.
100. Lisaks jättis Üldkohus kergendava asjaoluna arvesse võtmata selle, et komisjon kasutas pitserit, mille säilivusaeg oli möödas. Seepärast on komisjon kaasvastutav üsna ebamäärase olukorra eest, milles pooled on, ja viis apellandi eksiteele turvameetmete osas, mida tuleb võtta. Apellant tugineb selles osas analoogia alusel 16. detsembri 1975. aasta otsusele kohtuasjas Suiker Unie jt vs. komisjon(22), milles Euroopa Kohus leidis sisuliselt, et trahvisumma kindlaksmääramisel ei saa rikkumist arvesse võtta, sest ei saa välistada, et komisjoni teatise tekst võis panna uskuma, et niisugune tegevus on siiski liidu õigusega kooskõlas olevana vastuvõetav.(23)
101. Lõpuks väidab E.ON Energie, et Üldkohus rikkus tõendite hankimise nõudeid, keeldudes menetlust korraldavate meetmete võtmisest seoses ruumi G.505 ukse avamisega.
102. Komisjon vaidleb nendele argumentidele vastu ja palub Euroopa Kohtul lükata kuues väide tagasi.
3. Kohtujuristi hinnang
103. Vastavalt Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikale(24) ei takista EIÕK artikli 6 järgimine komisjoni konkurentsiõiguse rikkumisi menetlemast ja uurimast ning nende eest karistamast, tingimusel et tehtud otsust saab hiljem kontrollida kohtuorgan, millel on täielik pädevus.
104. Euroopa Inimõiguste Kohtu arvates peab see pädevus hõlmama „õigust muuta vaidlustatud otsust igas punktis nii faktiliselt kui ka õiguslikult”.(25) Teiste sõnadega peab kohus saama analüüsida kõiki faktilisi ja õiguslikke küsimusi, mis puudutavad vaidlust, mille asjus on tema poole pöördutud, ega tohi piirduda ilmse hindamisvea kontrollimisega.
105. Esiteks peab ta seega saama kontrollida, kas võttes arvesse juhtumi konkreetseid asjaolusid, kasutas haldusasutus oma volitusi kohaselt.
106. Teiseks peab kohus saama analüüsida selle asutuse valikute põhjendatust ja proportsionaalsust ning kontrollida tema tehnilist laadi hinnanguid.
107. Mis puudutab kolmandaks karistusega seotud kontrolli, siis see eeldab Euroopa Inimõiguste Kohtu sõnul, et kohus kontrollib ja analüüsib üksikasjalikult karistuse sobivust toimepandud rikkumise seisukohast, võttes arvesse asjakohaseid parameetreid, sealhulgas karistuse enda proportsionaalsust, ning vajadusel asendab karistuse.(26)
108. Üldkohtu-poolse kohtuliku kontrolli rangus on seega üks peamine tingimus, mis peab olema täidetud, et praegune menetlus, mida iseloomustavad esiteks see, et menetlus on karistusõiguslik menetlus, ja määruse nr 1/2003 artiklis 23 nimetatud trahvid(27) ning teiseks volituste koondumine komisjoni kätte, oleks kooskõlas EIÕK artiklis 6 ja harta artiklis 47 sätestatud nõuetega.
109. Vastavalt ELTL artiklile 261 ja määruse nr 1/2003 artiklile 31(28) on Üldkohtul komisjoni määratud trahvide osas täielik pädevus.
110. See pädevus niisugusena, nagu Euroopa Kohus määratles selle kohtuotsuses Groupe Danone vs. komisjon(29), võimaldab lisaks karistuse õiguspärasuse lihtsale kontrollimisele asendada komisjoni hinnangu enda omaga. Nii et kui Üldkohus peab lahendama trahvisumma küsimuse, võib ta kõiki faktilisi asjaolusid arvestades vaidlusaluse akti ära muuta – isegi kui ta seda ei tühista – muutes eelkõige määratud trahvisummat. Ta võib selle summa tühistada, seda vähendada või suurendada,(30) teades, et ei komisjoni arvutused ega nn soft law õigusaktides, näiteks suunistes sätestatud meetodid ei ole talle siduvad.(31) Üldkohus peab seega läbi viima omaenese hindamise ja võib järelikult kohaldada teistsugust arvutusmeetodit, isegi kui see on asjaomasele ettevõtjale ebasoodsam. Euroopa Kohus leidis seega viidatud kohtuotsuses, et Üldkohus on kasutanud oma pädevust väga õigesti, muutes suunistes kehtestatud koefitsiendi kohaldamise viisi kontekstis, kus esimeses astmes ei tõstatatud niisuguse koefitsiendi kohaldamise õiguspärasuse küsimust.
111. Sellises olukorras on Üldkohus seega kohustatud tagama, et järgitakse proportsionaalsuse põhimõtet, mis kujutab endast – meenutagem – harta artikli 49 lõikes 3 sätestatud liidu õiguse üldpõhimõtet.
112. Vastavalt Üldkohtu poolt vaidlustatud kohtuotsuse punktides 286 ja 287 meenutatule eeldab proportsionaalsuse põhimõte, et liidu institutsioonide tegevus ei läheks kaugemale sellest, mis on asjassepuutuvate õigusnormidega seatud legitiimsete eesmärkide saavutamiseks sobiv ja vajalik.
113. Konkurentsieeskirjade kohaldamise menetlustes tähendab see, et trahv ei tohi olla liiga kõrge võrreldes eesmärkidega, mida komisjon taotleb, ja et selle summa peab olema proportsionaalne rikkumisega, mida tuleb hinnata „tervikuna”, võttes eelkõige arvesse selle raskusastet. Nagu aga Euroopa Kohus alles hiljuti eespool viidatud kohtuotsuses Tomra Systems jt vs. komisjon meenutas, tuvastatakse rikkumise raskusaste mitme kriteeriumi põhjal, mille hulgas on juhtumi konkreetsed asjaolud, selle kontekst ja trahvide hoiatav tase, märkides selles osas, et ei ole mingit siduvat ja ammendavat loetelu nendest kriteeriumitest, mida tuleb kindlasti arvesse võtta.(32)
114. Trahvi proportsionaalsuse analüüsimine eeldab seega, et arvesse võetakse kõiki juhtumit iseloomustavaid asjaolusid, näiteks ettevõtja käitumine ja roll, mida ta konkurentsi kahjustava tegevuse kujundamisel etendas, tema suurus, asjaomaste kaupade väärtus või ka tulu, mida ta võis toimepandud rikkumisest saada, ning taotletav hoiatav eesmärk ja ohud, mida seda liiki rikkumised endast Euroopa Liidu eesmärkidele kujutavad.
115. See eeldab niisiis ‐ ja eelkõige täielikku pädevust kasutades läbi viidava kontrolli raames – et Üldkohus hindab trahvisummat nõnda, et võtab arvesse muidki asjaolusid peale õiguslike ja faktiliste küsimuste, mille asjaomane ettevõtja vaidlustas.
116. Kui kohaldada neid põhimõtteid hindamise suhtes, mille Üldkohus viis läbi E.ON Energiele määratud trahvisumma proportsionaalsuse osas, siis ma kaldun arvama, et Üldkohus ei kasutanud kogu oma täielikku pädevust.
117. Ma leian nimelt, et Üldkohus ei oleks tohtinud piirduda sellega, et kinnitas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 294, et „vastupidi sellele, mida väidab hageja, ei saa 38 miljoni euro suurust trahvi pidada rikkumise suhtes ebaproportsionaalseks, arvestades, et pitseri rikkumine on eriti raske rikkumine, milline on hageja suurus ja et tagada tuleb trahvi piisav hoiatav mõju”.
118. Kuigi seda punkti tuleb mõistagi tõlgendada lähtudes selle kohtuotsuse punktidest 288‐293, ei käitunud Üldkohus minu arvates siiski nagu apellatsioonikohus, kes analüüsib juhtumit ja võtab selle enda kätte ex novo, nagu on nõutud EIÕK artiklis 6.
119. Esiteks arvan, et Üldkohus ei viinud läbi hindamist, mis oleks komisjoni hindamisest piisavalt sõltumatu.
120. Käesoleval juhul oli vaja teada, kas trahv, mille summaks komisjon määras 38 miljonit eurot, on õiglane karistus E.ON Energiele etteheidetava käitumise eest. Kas selline trahv võimaldab tõhusalt karistada apellanti õigusvastase tegevuse eest nii, et see karistus ei ole tähtsusetu, olles ka piisavalt hoiatav? Selles küsimuses arvan, et Üldkohus ei kujundanud omaenese arvamust, usaldades ainult summat, mille oli üsna teoreetiliselt kindlaks määranud komisjon.
121. Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 288‐294 toodud hinnangu raames analüüsis Üldkohus ainult õiguslikke küsimusi, mille pooled vaidlustasid, st rikkumise raskusastet ning teatavate kergendavate ja raskendavate asjaolude arvessevõtmist trahvi arvutamisel.
122. Teisalt viitas ta oma hinnangu kuuest põhjendusest neljas sõnaselgelt hinnangule, mille andis komisjon vaidlusaluses otsuses. Kuigi komisjon esitas tõesti õigesti põhjused, miks on pitseri rikkumine eriti raske rikkumine, ning kuigi komisjonil oli tõesti väljakujunenud kohtupraktika kohaselt õigus tagada trahvi piisavalt hoiatav mõju ja tal oli selleks kaalutlusõigus, mis võimaldas tal määrata kindlaks trahvisumma, ei tähenda see, et liidu kohus peaks oma kontrolli raames omaks võtma viisi, kuidas komisjon oma kaalutlusõigust kasutas, või kasvõi meetodi, mida ta võis järgida.
123. Teiseks näib mulle, et raske on hinnata apellandile määratud trahvisumma proportsionaalsust, mainimata ja analüüsimata E.ON Energie suurust ja koguvahendeid.
124. Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 294 märgib Üldkohus, et „38 miljoni euro suurust trahvi [ei saa] pidada rikkumise suhtes ebaproportsionaalseks, arvestades, [...] milline on hageja suurus”. Sellegipoolest ei ole ei vaidlusaluses otsuses ega vaidlustatud kohtuotsuses mainitud E.ON Energie käivet ega aktsiakapitali. Üksnes selle kohtuotsuse punktis 3 on täpsustatud, et viimane on E.ON AG (edaspidi „E.ON”) 100% osalusega tütarettevõtja, ja punktis 282 märgitud, et ta on üks suuremaid Euroopa ettevõtjaid energia sektoris.
125. Kui need andmed puuduvad, on muidugi võimalik leida käive, mida E.ON Energie sai 2005. aastal, kaudselt vaidlusaluse otsuse punktis 113 esitatud teabe põhjal. Komisjon märgib nimelt, et trahvisumma 38 miljonit eurot vastab 0,14%-le apellandi käibest. Selle põhjal on see käive niisiis 27,142 miljardit eurot.(33) Kui me aga lähtume apellandi 2005. aasta tegevusaruandest(34), oli tema käive siiski 23,246 miljardit eurot, s.o 4 miljardi euro võrra väiksem. Lisaks kinnitas E.ON Energie kohtuistungil, et selle 2005. aasta jooksul oli tema käive 25 miljardit eurot, s.o 2 miljardi võrra väiksem.
126. Minu arvates ei tohiks meil olla E.ON Energie käibe osas niisuguseid kahtlusi, eriti menetluse selles staadiumis ja arvutades trahvi, mis põhineb sõnaselgelt E.ON Energie käibel. Üldkohus oleks seega pidanud seda küsimust selgitama, mitte usaldama ainuüksi üsna teoreetilist suhtarvu, mille komisjon on näidanud ära vaidlusaluse otsuse punktis 113. Hinnangu andmiseks, missugune trahvisumma oleks õiglane, on nimelt kindlasti vaja teada ja analüüsida E.ON Energie finantsandmeid.
127. Esiteks võimaldavad need andmed otsustada, missugune peaks olema karistus, mis tuleks tõesti E.ON Energiele määrata pitseri rikkumise eest, mis on asjaolu, mida tuleb trahvi proportsionaalsuse analüüsimisel arvesse võtta. Niisiis on oluline rõhutada, et vastavalt määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 1 punktile e oli komisjonil õigus määrata apellandile trahv, mis vastab 1%-le eelmise majandusaasta kogukäibest, mis – võttes arvesse andmeid, millele komisjon vaidlusaluses otsuses tugines – oleks võinud anda trahvisummaks üle 253 miljoni euro.(35) Trahvisumma proportsionaalsust võis seega kinnitada asjaolu, et see trahv määrati selgelt niisugune, et jäi alla määruses nr 1/2003 kehtestatud ülempiiri.
128. Teiseks võimaldavad need andmed otsustada, missugune peaks olema selle trahvisumma, mis oleks võidud apellandile määrata, kui ta oleks mõistetud süüdi konkurentsi kahjustavas tegevuses, mida komisjon uuris. Määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 esimese lõigu punkti a ja teise lõigu kohaselt võis määratava trahvisumma moodustada 10% E.ON Energie kogukäibest, s.o 2,7 miljardit eurot, kui me võtame aluseks komisjoni andmed. See asjaolu näitab minu meelest märkimisväärset eelist, mille E.ON Energie võis saavutada, rikkudes komisjoni kinnitatud pitseri ja võttes hoiule jäetud dokumendid ära.
129. Lõpuks tuleb märkida, et analüüsides E.ON Energie suurust ja koguvahendeid saame talle soovitud mõju avaldamisega tagada trahvi hoiatava mõju ja karistuse, mis ei ole eelkõige E.ON Energie finantssuutlikkust arvestades tühine.(36)
130. Kolmandaks eeldab trahvi proportsionaalsuse hindamine minu arvates, et võtaksime arvesse asjaolu, et tegemist oli ettevaatamatuse tõttu toime pandud rikkumisega. Üldkohus lükkas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 289 selle asjaolu küll tagasi kui niisuguse, mis ei kujuta endast kergendavat asjaolu, ja ta ei olnud seega kohustatud seda oma selle kohtuotsuse punktis 294 toodud hindamises arvesse võtma. Mina siiski ei nõustu tema hinnanguga, sest esitatud põhjused ei õigusta tema järeldust. Asjaolu, et komisjon nõustus, et tegemist on „vähemalt” ettevaatamatuse tõttu toime pandud rikkumisega, ja see, et vastavalt määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 1 punktile e võib rikkumine, mis seisneb pitseri rikkumises, olla toime pandud tahtlikult või ettevaatamatuse tõttu, on argumendid, mis seonduvad rikkumise koosseisuga, mitte minu arvates trahvisumma kindlaksmääramisega. Et ettevaatamatus on suuniste(37) kohaselt ELTL artikli 101 rikkumise eest määratavate trahvide arvutamisel kergendav asjaolu, on põhjendatud küsimus, kas see ei ole pitseri rikkumise korral määratava trahvi arvutamisel ikkagi asjakohane.
131. Kõikidest nendest põhjustest lähtudes leian seega, et Üldkohus ei kasutanud oma täielikku pädevust komisjoni poolt apellandile määratud trahvi proportsionaalsuse analüüsimisel.
132. Sel põhjusel teen ma Euroopa Kohtule ettepaneku tunnistada kuues väide põhjendatuks ja tühistada vaidlustatud kohtuotsus.
133. Euroopa Kohtu põhikirja artikli 61 esimene lõik näeb ette, et kui apellatsioonkaebus on põhjendatud, tühistab Euroopa Kohus Üldkohtu otsuse. Sellisel juhul võib ta ise teha asja suhtes lõpliku kohtuotsuse, kui menetlusstaadium lubab, või suunata asja tagasi Üldkohtusse otsustamiseks.
134. Käesoleval juhul leian, et Euroopa Kohus ei saa teha ise asja suhtes lõplikku kohtuotsust, sest E.ON Energiele määratud trahvisumma proportsionaalsuse hindamiseks on vaja kontrollida teatavaid faktilisi asjaolusid, eelkõige mis puudutab tema käivet, ja võtta arvesse mitmesugust faktilist teavet, mis on seotud juhtumi konkreetsete asjaoludega ja mida meie käsutuses ei ole.
135. Nende kaalutluste tõttu teen ettepaneku suunata käesolev kohtuasi tagasi Üldkohtusse, et tema teeks otsuse, kas apellandile määratud trahv on proportsionaalne, ja jätta kohtukulude kandmise otsustamine edaspidiseks.
IV. Ettepanek
136. Eelnevaid kaalutlusi silmas pidades teen ma Euroopa Kohtule seega ettepaneku langetada järgmine otsus:
1. Tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 15. detsembri 2010. aasta otsus kohtuasjas T-141/08: E.ON Energie vs. komisjon osas, milles Üldkohus ei kasutanud oma täielikku pädevust komisjoni poolt apellandile määratud trahvi proportsionaalsuse analüüsimisel.
2. Suunata asi tagasi Euroo pa Liidu Üldkohtusse, et ta teeks otsuse selle trahvi proportsionaalsuse kohta.
3. Otsustada kohtukulude kandmine edaspidi.
(1) .
(2)  – Edaspidi „E.ON Energie”.
(3)  – 15. detsembri 2010. aasta otsus kohtuasjas T-141/08: E.ON Energie vs . komisjon (EKL 2010, lk II-5761, edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus”).
(4)  – Komisjoni 30. jaanuari 2008. aasta otsus K(2008) 377 (lõplik) pitseri rikkumise eest trahvi määramise kohta määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 1 punkti e alusel (Juhtum COMP/B-1/39.326 – E.ON Energie AG). Otsuse kokkuvõte avaldati Euroopa Liidu Teatajas (ELT 2008, C 240, lk 6; edaspidi „vaidlusalune otsus”).
(5)  – Nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määrus (EÜ) nr 1/2003 [EÜ] artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205).
(6)  – Komisjon tegi hiljem, 24. mail 2011 uue otsuse Suez Environnement Company SA suhtes (Juhtum COMP/39.796 – Suez Environnement – pitseri rikkumine) (K(2011) 3640 (lõplik)).
(7)  – Vaidluse tausta on põhjalikult kirjeldatud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 3‐31.
(8)  – Konventsioon allkirjastati 4. novembril 1950 Roomas (edaspidi „EIÕK”).
(9)  – Kohtujuristi kursiiv.
(10)  – 8. juuli 1999. aasta otsus kohtuasjas C-235/92 P: Montecatini vs . komisjon (EKL 1999, lk I-4539, punkt 17 jj).
(11)  – 19. aprilli 2012. aasta otsus kohtuasjas C-549/10 P: Tomra Systems jt vs.
komisjon (punktid 25 ja 26 ning seal viidatud kohtupraktika).
(12)  – 8. juuli 2004. aasta otsus kohtuasjas T-44/08: Mannesmannröhren-Werke vs . komisjon (EKL 2004, lk II-2223, punktid 261 ja 262).
(13)  – 8. juuli 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-67/00, T-68/00, T-71/00 ja T-78/00: JFE Engineering jt vs . komisjon (EKL 2004, lk II-2501, punktid 342 ja 343).
(14)  – Edaspidi „harta”.
(15)  – Vt muu hulgas 21. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-167/04 P: JCB Service vs . komisjon (EKL 2006, lk I-8935, punkt 108 ja seal viidatud kohtupraktika) ja 18. jaanuari 2007. aasta otsus kohtuasjas C-229/05 P: PKK ja KNK vs . komisjon (EKL 2007, lk I-439, punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika).
(16)  – Eespool viidatud kohtuotsus JCB Service vs . komisjon (punkt 107 ja seal viidatud kohtupraktika) ja 10. mai 2007. aasta otsus kohtuasjas C-328/05 P: SGL Carbon vs . komisjon (EKL 2007, lk I-3921, punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika).
(17)  – Vt muu hulgas eespool viidatud kohtuotsus JCB Service vs . komisjon (punkt 106 ja seal viidatud kohtupraktika) ja eespool viidatud kohtuotsus SGL Carbon vs . komisjon (punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika).
(18)  – Vt muu hulgas 12. detsembri 2006. aasta määrus kohtuasjas C-129/06 P: Autosalone Ispra vs . komisjon (EKL 2006, punkt 17 ja seal viidatud kohtupraktika).
(19)  – Vt eelkõige 7. jaanuari 2004. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P ja C-219/00 P: Aalborg Portland jt vs.
komisjon (EKL 2004, lk I-123, punkt 51 ja seal viidatud kohtupraktika).
(20)  – Vt eespool viidatud kohtuotsus PKK ja KNK vs.
nõukogu (punkt 32 ja seal viidatud kohtupraktika).
(21)  – Vt eelkõige eespool viidatud kohtumäärus Autosalone Ispra vs.
komisjon (punkt 22 ja seal viidatud kohtupraktika).
(22)  – 16. detsembri 1975. aasta otsus liidetud kohtuasjades 40/73‐48/73, 50/73, 54/73‐56/73, 111/73, 113/73 ja 114/73 (EKL 1975, lk 1663).
(23)  – Punkt 556.
(24)  – Vt Euroopa Inimõiguste Kohtu 23. oktoobri 1995. aasta otsus kohtuasjas Schmautzer vs. Austria, A-seeria, nr 328-A, punkt 36; 10. jaanuari 2001. aasta otsus kohtuasjas Valico S.R.L. vs. Itaalia, Recueil des arrêts et décisions  2006-III, lk 20 ja seal viidatud kohtupraktika, ja 27. septembri 2011. aasta otsus kohtuasjas A. Menarini Diagnostics S.R.L. vs. Itaalia, punktid 58 ja 59 ning seal viidatud kohtupraktika.
(25)  – Vt Euroopa Inimõiguste Kohtu eespool viidatud kohtuotsused Schmautzer vs. Austria (punkt 36), Valico S.R.L. vs. Itaalia (lk 21) ja A. Menarini Diagnostics S.R.L. vs. Itaalia (punkt 59).
(26)  – Vt Euroopa Inimõiguste Kohtu eespool viidatud otsus A. Menarini Diagnostics S.R.L. vs. Itaalia (punktid 64‐66).
(27)  – Vt selle kohta minu ettepanek liidetud kohtuasjades C-201/09 P ja C-216/09 P, milles tehti 29. märtsi 2011. aasta otsus ArcelorMittal Luxembourg vs. komisjon ja komisjon vs. ArcelorMittal Luxembourg jt (EKL 2011, lk I-2239), punktid 41‐45. Mis puudutab Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikat, siis vt viimasena Euroopa Inimõiguste Kohtu eespool viidatud kohtuotsus A. Menarini Diagnostics S.R.L. vs. Itaalia, milles see kohus lähtus kriteeriumidest, mis sõnastati 8. juuni 1976. aasta otsuses kohtuasjas Engel jt vs. Madalmaad, A-seeria nr 22 (punktid 82 ja 83), ning leidis, et ettevõtjale konkurentsi kahjustava tegevuse eest määratud 6 miljoni euro suurune trahv on karistusõiguslikku laadi, nii et kohaldatakse EIÕK artikli 6 lõiget 1 selle karistusõiguslikust aspektist (punkt 44).
(28)  – Vt ka nõukogu 24. oktoobri 1988. aasta otsuse 88/591 ESTÜ, EMÜ, Euratom Euroopa ühenduste esimese astme kohtu asutamise kohta (EÜT L 319, lk 1; ELT eriväljaanne 01/01, lk 244), mida on muudetud nõukogu 8. juuni 1993. aasta otsusega 93/350/Euratom, ESTÜ, EMÜ (EÜT L 144, lk 21; ELT eriväljaanne 01/01, lk 271), artikli 3 lõike 1 punkt c.
(29)  – 8. veebruari 2007. aasta otsus kohtuasjas C-3/06 P: Groupe Danone vs. komisjon (EKL 2007, lk I-1331).
(30)  – Punktid 61 ja 62 ning seal viidatud kohtupraktika.
(31)  – Vt eelkõige Üldkohtu 5. oktoobri 2011. aasta otsus kohtuasjas T-11/06: Romana Tabacchi vs. komisjon (EKL 2011, lk II-6681, punkt 266 ja seal viidatud kohtupraktika).
(32)  – Punkt 107 ja seal viidatud kohtupraktika.
(33)  – Mis puudutab emaettevõtjat E.ON, siis tema aktsiakapital on 126,562 miljardit eurot ja tema müügikäive 56,399 miljardit eurot (vt 2005. aasta tegevusaruanne, mis on kättesaadav E.ON-i veebilehel aadressil http://www.eon.com).
(34)  – See aruanne on kättesaadav ka E.ON internetileheküljel.
(35)  – E.ON Energie kinnitas seda arvu kohtuistungil.
(36)  – 17. juuni 2010. aasta otsus kohtuasjas C-413/08 P: Lafarge vs . komisjon, (EKL 2010, lk I-5361, punkt 104).
(37)  – Suuniste määruse (EÜ) nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 punkti a kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta (EMP-s kohaldatav tekst) (ELT 2006, C 210, lk 2) punkt 29.