62022CJ0160
EUROOPA KOHTU OTSUS (kolmas koda)
26. september 2024 (
*1
)
Apellatsioonkaebus – Teenuste riigihanked – Eeskirjade eiramine riigihankemenetluses – Euroopa Komisjoni tagasinõudmisotsus, mis on tehtud pärast lepingu allkirjastamist – Õiguslik laad – Otsus, mis ei tekita õiguslikke tagajärgi ainult selle lepingu raames – Euroopa Liidu finantshuvide kaitse – Haldusmeetmed – Avaliku võimu teostamine – Tühistamishagi – ELTL artikkel 263 – Liidu kohtu pädevus
Liidetud kohtuasjades C‑160/22 P ja C‑161/22 P,
mille ese on Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 alusel 3. märtsil 2022 esitatud kaks apellatsioonkaebust,
Euroopa Komisjon, esindajad: B. Araujo Arce, J. Baquero Cruz ja J. Estrada de Solà ning hiljem J. Baquero Cruz, F. Blanc, J. Estrada de Solà ja P. Ortega Sánchez de Lerín,
apellant,
teine menetlusosaline:
HB, esindaja: avocate L. Levi,
hageja esimeses kohtuastmes,
EUROOPA KOHUS (kolmas koda),
koosseisus: koja president K. Jürimäe, Euroopa Kohtu president K. Lenaerts kolmanda koja kohtuniku ülesannetes, kohtunikud N. Piçarra (ettekandja), N. Jääskinen ja M. Gavalec,
kohtujurist: J. Kokott,
kohtusekretär: ametnik A. Lamote,
arvestades kirjalikku menetlust ja 27. septembri 2023. aasta kohtuistungil esitatut,
olles 25. jaanuari 2024. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Euroopa Komisjon palub oma apellatsioonkaebustes tühistada osaliselt Euroopa Liidu Üldkohtu 21. detsembri 2021. aasta kohtuotsuse HB vs. komisjon (T‑795/19, edaspidi esimene vaidlustatud kohtuotsus, EU:T:2021:917) ja 21. detsembri 2021. aasta kohtuotsuse HB vs. komisjon (T‑796/19, edaspidi teine vaidlustatud kohtuotsus, EU:T:2021:918) (edaspidi koos „vaidlustatud kohtuotsused“), millega Üldkohus jättis vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata tühistamishagid, millega HB oli vaidlustanud vastavalt komisjoni 15. oktoobri 2019. aasta otsuse C(2019) 7319 final, millega vähendatakse hankelepingu CARDS/2008/166‑429 summat ja nõutakse tagasi alusetult makstud summad (edaspidi „CARDS tagasinõudmisotsus“), ja komisjoni 15. oktoobri 2019.aasta otsuse C(2019) 7318 final, millega vähendatakse hankelepingu TACIS/2006/101‑510 summat ja nõutakse tagasi alusetult makstud summad (edaspidi „TACIS tagasinõudmisotsus“) (edaspidi koos „vaidlusalused otsused“).
Õiguslik raamistik
Määrus (EÜ, Euratom) nr 2988/95
2
Nõukogu 18. detsembri 1995. aasta määruse (EÜ, Euratom) nr 2988/95 Euroopa ühenduste finantshuvide kaitse kohta (EÜT 1995, L 312, lk 1; ELT eriväljaanne 01/01, lk 340) artikli 1 lõikes 2 on sätestatud:
„„Eeskirjade eiramine“ tähendab ühenduse õiguse mis tahes sätte rikkumist ettevõtja tegevuse või tegevusetuse kaudu, mis kahjustab või kahjustaks ühenduste üldeelarvet või nende juhitavaid eelarveid kas otse ühenduste nimel kogutud omavahenditest laekunud tulu vähenemise või kaotamise või põhjendamatu kuluartikli tõttu.“
3
Selle määruse artikli 2 lõikes 1 on sätestatud:
„Halduskontrolli, ‑meetmeid ja ‑karistusi rakendatakse niisugusel määral, mis tagab ühenduse õiguse nõuetekohase kohaldamise. Need peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad, et tagada ühenduste finantshuvide piisav kaitse.“
4
Nimetatud määruse artikli 4 lõikes 1 on sätestatud:
„Tavaliselt järgneb mis tahes eiramisele põhjendamatult saadud soodustuse äravõtmine:
–
kohustusena maksta või tagasi maksta maksmisele kuuluvad või põhjendamatult saadud summad,
–
saadud soodustuse taotlemisel selle toetuseks või ettemakse saamise ajal antud tagatise täieliku või osalise kaotamisena.“
2002. aasta finantsmäärus
5
Nõukogu 25. juuni 2002. aasta määruse (EÜ, Euratom) nr 1605/2002, mis käsitleb Euroopa ühenduste üldeelarve suhtes kohaldatavat finantsmäärust (EÜT 2002, L 248, lk 1; ELT eriväljaanne 01/04, lk 74), mida on muudetud nõukogu 13. detsembri 2006. aasta määrusega (EÜ, Euratom) nr 1995/2006 (ELT 2006, L 390, lk 1) (edaspidi „2002. aasta finantsmäärus“), mis tunnistati kehtetuks alates 31. detsembrist 2012, artiklis 103 oli ette nähtud:
„Kui selgub, et pakkumismenetluses on esinenud olulisi vigu, rikkumisi või pettusi, peatavad institutsioonid menetluse ja võivad võtta mis tahes vajalikke meetmeid, sealhulgas menetluse tühistada.
Kui pärast lepingu sõlmimist selgub, et pakkumismenetluses on esinenud olulised vead, rikkumised või pettused, siis olenevalt etapist, kuhu menetlus jõudnud on, võivad institutsioonid kas hoiduda lepingu sõlmimisest või peatada lepingu täitmine või vajadusel lõpetada lepingu.
Kui sellistes vigades, rikkumistes või pettuses on süüdi töövõtja, võivad institutsioonid olenevalt vigade, rikkumiste või pettuse raskusest lisaks sellele keelduda maksmisest, nõuda tagasi juba makstud summad või lõpetada kõik selle töövõtjaga sõlmitud lepingud.“
2018. aasta finantsmäärus
6
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. juuli 2018. aasta määruse (EL, Euratom) 2018/1046, mis käsitleb liidu üldeelarve suhtes kohaldatavaid finantsreegleid ja millega muudetakse määrusi (EL) nr 1296/2013, (EL) nr 1301/2013, (EL) nr 1303/2013, (EL) nr 1304/2013, (EL) nr 1309/2013, (EL) nr 1316/2013, (EL) nr 223/2014 ja (EL) nr 283/2014 ja otsust nr 541/2014/EL ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EL, Euratom) nr 966/2012 (ELT 2018, L 193, lk 1; edaspidi „2018. aasta finantsmäärus“), artikli 21 „Sihtotstarbeline tulu“ lõike 3 punktis b on sätestatud:
„Sihtotstarbelise sisetulu hulka kuulub:
[…]
b)
tulu alusetult makstud summade tagasimaksmisest vastavalt artiklile 101.“
7
2018. aasta finantsmääruse artikli 131 „Peatamine, lõpetamine ja vähendamine“ lõigetes 2 ja 4 on sätestatud:
„2.   Kui pärast väljavalimist selgub, et väljavalimismenetluses on esinenud õigusnormide eiramist või pettust, võib vastutav eelarvevahendite käsutaja:
a)
keelduda võtta juriidilist kohustust või tühistada auhinna andmise;
b)
peatada maksed;
c)
peatada juriidilise kohustuse täitmise;
d)
kui see on asjakohane, lõpetada juriidilise kohustuse tervikuna või ühe või mitme vahendite saaja suhtes.
[…]
4.   Lisaks lõigetes 2 või 3 nimetatud meetmetele võib vastutav eelarvevahendite käsutaja vähendada toetust, auhinda, rahalise toetuse lepingu kohast rahalist toetust või lepingukohast maksumust proportsionaalselt eeskirjade eiramise, pettuse või kohustuste täitmata jätmise raskusega, sealhulgas juhul, kui asjaomased meetmed on jäänud võtmata või neid on võetud halvasti, osaliselt või hilinemisega.
[…]“.
Vaidluste taust
8
Mõlema vaidluse tausta on Üldkohus kirjeldanud vastavalt esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktides 1–29 ja teise vaidlustatud kohtuotsuse punktides 1–24 ning käesoleva menetluse vajadustest lähtudes võib selle kokku võtta järgmiselt.
9
Kohtuasjas, milles tehti teine vaidlustatud kohtuotsus, käsitleti hankemenetlust, mille kuulutas Euroopa Liit, keda esindas tema delegatsioon Ukrainas, 25. jaanuaril 2006 välja, et tellida Ukraina ametiasutustele tehnilise abi teenuseid Ukraina õigusaktide liidu õigusaktidega ühtlustamisel. See hange oli osa Sõltumatute Riikide Ühendusele antava tehnilise abi programmist (TACIS), mille eesmärk oli soodustada üleminekut turumajandusele ning tugevdada demokraatiat ja õigusriigi põhimõtteid partnerriikides Ida-Euroopas ja Kesk-Aasias.
10
17. juulil 2006 tunnistati hankemenetluses TACIS/2006/101‑510 (edaspidi „TACIS hange“) edukaks HB juhitav, kaheksast pakkumuse esitanud pakkujast koosnev ühendus. Samal päeval allkirjastati vastav hankeleping (edaspidi „TACIS hankeleping“), mille maksimaalne maksumus oli 4410000 eurot.
11
Kohtuasjas, milles tehti esimene vaidlustatud kohtuotsus, käsitleti hankemenetlust, mille kuulutas 24. oktoobril 2007 välja liit, keda esindas Euroopa Ülesehitusamet (EAR), et tellida kõrgemale kohtunõukogule Serbias osutatava tehnilise abi teenuseid. Hange oli osa ühenduse rekonstruktsiooni-, arengu- ja stabilisatsiooniabi programmist (CARDS), mille eesmärk oli anda Kagu-Euroopa riikidele ühenduse abi nende osalemiseks stabiliseerimis- ja liiduga assotsieerimisprotsessis.
12
10. juunil 2008 tunnistati hankemenetluses CARDS/2008/166‑429 (edaspidi „CARDS hange“) edukaks HB juhitav, viiest pakkumuse esitanud pakkujast koosnev ühendus. 30. juulil 2008 allkirjastati asjaomane hankeleping (edaspidi „CARDS hankeleping“), mille maksimaalne maksumus oli 1999125 eurot.
13
Nii CARDS kui ka TACIS hankelepingutes (edaspidi koos „vaidlusalused lepingud“) oli muu hulgas ette nähtud, et kõiki selles lepingus käsitlemata küsimusi reguleerib Belgia õigus ja et kõik selle lepinguga seotud vaidlused, mida ei suudeta lahendada läbirääkimiste teel, kuuluvad Brüsseli (Belgia) kohtute ainupädevusse. Need lepingud nägid ette, et juhul kui liidu lepingupartner paneb hankemenetluses toime eksimuse, eeskirjade eiramise või pettuse, siis võib liit esiteks keelduda tasumisele kuuluvate maksete tegemisest ja/või nõuda proportsionaalselt sisse juba makstud summad ning teiseks, et lepingu võib üles öelda muu hulgas juhul, kui liidu lepingupartner paneb toime raske eksimuse ametialaste käitumisreeglite vastu.
14
Euroopa Pettustevastane Amet (OLAF) viis läbi uurimise ja märkis 7. aprilli 2009. aasta aruandes, et CARDS ja TACIS hankemenetlustes on esinenud tõsiseid eeskirjade eiramisi ja võimalikke korruptsioonijuhtumeid, milles on osalenud HB. OLAF kinnitas uurimise lõpparuannetes, mis edastati komisjonile vastavalt 19. aprillil 2010 ja 28. novembril 2011, nende eeskirjade eiramiste ja selliste tegude olemasolu ning soovitas lõpetada vaidlusalused hankelepingud, mille täitmine oli vahepeal peatatud, ning nõuda tagasi alusetult makstud summad.
15
Liidu delegatsioon Ukrainas teatas 19. märtsil 2013 HB‑le, et TACIS hankelepingu võib lugeda täidetuks pärast lõpparuande heakskiitmist, lõpparve tasumist ja pangagarantii tagasimaksmist. See delegatsioon teatas 24. mail 2018 HB‑le oma kavatsusest nõuda tagasi kõik selle lepingu alusel makstud summad summas 4241507 eurot. Pärast HB vastuväiteid kinnitas delegatsioon seda kavatsust 5. detsembri 2018. aasta kirjas.
16
Komisjon võttis 15. oktoobril 2019 vastu TACIS tagasinõudmisotsuse.
17
Liidu delegatsioon Serbias, kellele anti pärast EARi tegevuse lõpetamist CARDS hankeleping üle, teatas 11. juulil 2014 HB‑le oma kavatsusest leping lõpetada tõsiste süüdistuste tõttu, et CARDS hankemenetluses on hankeotsuse tegemisel eiratud eeskirju, ning kinnitas seda kavatsust 8. mai 2015. aasta kirjas. 9. novembril 2015 edastas see delegatsioon HB‑le sissenõudekorralduse summas 1197055,86 eurot.
18
Komisjon võttis 15. oktoobril 2019 vastu CARDS tagasinõudmisotsuse.
19
Vaidlusalustes otsustes, mis tuginesid muu hulgas 2002. aasta finantsmääruse artiklile 103, 2018. aasta finantsmääruse artiklile 131 ja määruse nr 2988/95 artiklile 4, märkis komisjon, et CARDS ja TACIS hankemenetlustes on rikutud õigusnorme artikli 103 ja artikli 131 tähenduses, mille eest vastutavad vastavad HB juhitud ühendused (artikkel 1). Sellest tulenevalt vähendati nende lepingute summasid null euroni (artikkel 2) ning kõiki nende hangete raames tehtud makseid käsitati alusetult makstud summadena, mis tuleb tagasi nõuda (artikkel 3). Nende otsuste artiklis 5 oli täpsustatud, et ELTL artikli 263 kohaselt võib nende otsuste peale „kahe kuu jooksul esitada tühistamishagi Euroopa Liidu Kohtule“.
Menetlused Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsused
Kohtuasi T‑795/19
20
HB esitas ELTL artikli 263 ja ELTL artikli 340 teise lõigu alusel hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 19. novembril 2019, paludes:
–
tühistada CARDS tagasinõudmisotsus;
–
anda korraldus tagastada kõik summad, mis komisjon on CARDS tagasinõudmisotsuse alusel sisse nõudnud, millele lisandub viivitusintress, mis on arvutatud Euroopa Keskpanga (EKP) kohaldatava intressimäära alusel, mida suurendada seitsme protsendipunkti võrra;
–
mõista komisjonilt välja viimane väljastatud arve summas 437649,39 eurot, millele lisandub viivitusintress, mis on arvutatud EKP kohaldatava intressimäära alusel, mida suurendada seitsme protsendipunkti võrra;
–
anda korraldus vabastada pangagarantii ja hüvitada selle liiga hilja vabastamise tõttu kantud varaline kahju;
–
mõista komisjonilt välja kahjuhüvitis sümboolses summas üks euro, mis kuulub korrigeerimisele, ja
–
mõista kõik kohtukulud välja komisjonilt.
21
Komisjon palus Üldkohtul:
–
jätta CARDS tagasinõudmisotsuse tühistamise nõue põhjendamatuse tõttu rahuldamata;
–
jätta ülejäänud nõuded vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata või igal juhul põhjendamatuse tõttu rahuldamata ja
–
mõista kohtukulud välja HB‑lt.
22
Esimeses vaidlustatud kohtuotsuses otsustas Üldkohus omal algatusel, et hagi on vastuvõetamatu osas, milles sellega taotletakse CARDS tagasinõudmisotsuse tühistamist. Üldkohus analüüsis selle kohtuotsuse punktides 67–88 selle otsuse sisu ja leidis nimetatud kohtuotsuse punktis 89, et see võis tekitada tagajärgi üksnes CARDS hankelepingu raames ja et seda otsust ei saa sellest lepingust eraldi vaadelda. Sellest järeldas Üldkohus sama kohtuotsuse punktis 90, et CARDS tagasinõudmisotsus ei ole oma laadilt õigusakt, mille peale saab esitada tühistamishagi ELTL artikli 263 alusel. Seetõttu jättis ta selle otsuse tühistamise nõude vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata. Lisaks jättis Üldkohus esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktides 97–103 põhjendamatuse tõttu hagi rahuldamata osas, milles taotleti liidu lepinguvälise vastutuse kohaldamist. Lõpuks leidis Üldkohus selle kohtuotsuse punktides 107 ja 108, et kuna kõnealuses asjas oli vaidluse alus selle otsuse artikkel 5, siis mõistis ta komisjonilt välja HB kohtukulud, kuigi tema nõuded jäeti rahuldamata.
Kohtuasi T‑796/19
23
HB esitas ELTL artikli 263 ja ELTL artikli 340 teise lõigu alusel hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 19. novembril 2019, paludes:
–
tühistada TACIS tagasinõudmisotsus;
–
anda korraldus tagastada kõik summad, mis komisjon on TACIS tagasinõudmisotsuse alusel sisse nõudnud, millele lisandub viivitusintress, mis on arvutatud EKP kohaldatava intressimäära alusel, mida suurendada seitsme protsendipunkti võrra;
–
mõista komisjonilt välja kahjuhüvitis sümboolses summas üks euro, mis kuulub korrigeerimisele, ja
–
mõista kõik kohtukulud välja komisjonilt.
24
Komisjon palus Üldkohtul:
–
jätta TACIS tagasinõudmisotsuse tühistamise nõue põhjendamatuse tõttu rahuldamata;
–
jätta kahju hüvitamise nõue tervikuna vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata või põhjendamatuse tõttu rahuldamata ja
–
mõista kohtukulud välja HB‑lt.
25
Teises vaidlustatud kohtuotsuses otsustas Üldkohus omal algatusel, et hagi on vastuvõetamatu osas, milles sellega taotletakse TACIS tagasinõudmisotsuse tühistamist. Pärast seda, kui Üldkohus oli selle kohtuotsuse punktides 62–85 hinnanud selle otsuse sisu, leidis ta nimetatud kohtuotsuse punktis 86, et see võis kaasa tuua tagajärgi üksnes TACIS hankelepingu raames ja seda ei saa sellest lepingust eraldi vaadelda. Üldkohus järeldas sellest sama kohtuotsuse punktis 87, et TACIS tagasinõudmisotsus ei ole oma laadilt õigusakt, mille peale saab esitada tühistamishagi ELTL artikli 263 alusel. Seetõttu jättis ta selle otsuse tühistamise nõude vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata. Lisaks jättis Üldkohus teise vaidlustatud kohtuotsuse punktides 93–99 põhjendamatuse tõttu hagi rahuldamata osas, milles taotleti liidu lepinguvälise vastutuse kohaldamist. Lõpuks leidis Üldkohus selle kohtuotsuse punktides 103 ja 104, et kuna kõnealuses asjas oli vaidluse alus selle otsuse artikkel 5, siis mõistis ta komisjonilt välja HB kohtukulud, kuigi tema nõuded jäeti rahuldamata.
Poolte nõuded ja menetlus Euroopa Kohtus
26
Komisjon palub kohtuasjas C‑160/22 P esitatud apellatsioonkaebuses Euroopa Kohtul:
–
tühistada esimene vaidlustatud kohtuotsus osas, milles sellega jäeti vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata HB tühistamishagi CARDS tagasinõudmisotsuse peale ning mõisteti komisjonilt välja kohtukulud, sealhulgas ajutiste meetmete kohaldamise menetlusega seotud kulud;
–
suunata kohtuasi tagasi Üldkohtule tühistamishagi ja kohtukulude kohta sisulise otsuse tegemiseks ning
–
mõista kohtukulud välja HB‑lt.
27
Komisjon palub kohtuasjas C‑161/22 P esitatud apellatsioonkaebuses Euroopa Kohtul:
–
tühistada teine vaidlustatud kohtuotsus osas, milles sellega jäeti vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata HB tühistamishagi TACIS tagasinõudmisotsuse peale ning mõisteti komisjonilt välja kohtukulud, sealhulgas ajutiste meetmete kohaldamise menetlusega seotud kulud;
–
suunata kohtuasi tagasi Üldkohtule tühistamishagi ja kohtukulude kohta sisulise otsuse tegemiseks ning
–
mõista kohtukulud välja HB‑lt.
28
Oma vastuses neile kahele apellatsioonkaebusele palub HB Euroopa Kohtul:
–
jätta mõlemad apellatsioonkaebused rahuldamata ja
–
mõista kõik kohtukulud välja komisjonilt.
29
Euroopa Kohtu presidendi 11. mai 2022. aasta otsusega liideti kohtuasjad C‑160/22 P ja C‑161/22 P menetluse kirjaliku ja suulise osa ning kohtuotsuse huvides.
Apellatsioonkaebused
30
Kohtuasjades C‑160/22 P ja C‑161/22 P esitatud apellatsioonkaebuste põhjendamiseks esitab komisjon kolm väidet, mis on tema arvates „omavahel tihedalt seotud“, kuna vaidlusalustes otsustes sisalduvad artiklid moodustavad lahutamatu terviku, millel puuduks õiguslik tähendus, kui mõnda neist artiklitest ei oleks.
Vastuvõetavus
Poolte argumendid
31
HB väidab, et kuna Üldkohus jättis vaidlusaluste otsuste peale esitatud hagid vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, on komisjoni apellatsioonkaebused vastuvõetamatud, kuna selle institutsiooni nõudeid ei jäetud esimeses kohtuastmes kas või osaliselt rahuldamata, nagu näeb ette Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikkel 56.
32
Komisjon väidab vastu, et kuna Üldkohus jättis vaidlusaluste otsuste peale esitatud tühistamishagid vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, jäeti rahuldamata tema nõue tunnistada need hagid põhjendamatuks, mis eeldab Üldkohtu pädevust ja seega ka hagide vastuvõetavust.
Euroopa Kohtu hinnang
33
Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 teise lõigu kohaselt võib otsuse edasi kaevata iga pool, kelle nõue on osaliselt või tervikuna rahuldamata jäetud.
34
Käesoleval juhul, nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktides 21 ja 24, palus komisjon esimeses kohtuastmes jätta vaidlusaluste otsuste peale esitatud tühistamishagid põhjendamatuse tõttu rahuldamata.
35
Jättes need hagid vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, lükkas Üldkohus tagasi eelduse, millel põhines komisjoni arutluskäik, et see kohus on pädev neid hagisid lahendama. Järelikult tuleb asuda seisukohale, et need komisjoni nõuded jäeti esimeses kohtuastmes rahuldamata.
36
Sellest tuleneb, et apellatsioonkaebused kohtuasjades C‑160/22 P ja C‑161/22 P on vastuvõetavad.
Sisulised küsimused
Poolte argumendid
37
Kohtuasjades C‑160/22 P ja C‑161/22 P esitatud apellatsioonkaebuste kolmes väites, mis puudutavad vastavalt esimese vaidlustatud kohtuotsuse punkte 67–90 ja teise vaidlustatud kohtuotsuse punkte 62–87, mida tuleb nende omavahelise seotuse tõttu analüüsida koos, heidab komisjon Üldkohtule ette, et viimane eksis, kui pidas „lepingulisteks“ avaliku võimu volitusi, mis on talle antud muu hulgas 2002. aasta finantsmääruse artikliga 103 ja mille alusel ta võib tuvastada eeskirjade eiramisi riigihankemenetluses ning sellest tulenevalt vähendada lepingu maksumust ja nõuda tagasi alusetult makstud summad.
38
Komisjon väidab esiteks, et Üldkohus „moonutas liidu õigussüsteemi“, kui ta esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktides 75 ja 76 ning teise vaidlustatud kohtuotsuse punktides 70 ja 71 leidis, et vaidlusalused lepingud „võtavad üle“ avaliku võimu ülesanded, mis on antud nimetatud artikli 103 sätete alusel koostoimes määruse nr 2988/95 artikliga 4, millele on viidatud vaidlusaluste lepingute artiklites 1–3, mille tulemusel on need ülesanded allutatud lepingujärgse kohtu kontrollile. Kuna Üldkohus ei võtnud arvesse nende otsuste õiguslikku laadi ja tugines üksnes asjaolule, et leping allkirjastati enne nende otsuste vastuvõtmist, eiras ta 16. juuli 2020. aasta kohtuotsust ADR Center vs. komisjon (C‑584/17 P, EU:C:2020:576, punktid 69–72).
39
Leides esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktides 76 ja 77 ning teise vaidlustatud kohtuotsuse punktides 71 ja 72, et vaidlusalused otsused on „lepingulist“ laadi, kuigi need olid avaliku võimu volituste väljendus, rikkus Üldkohus väidetavalt ka määruse nr 2988/95 ning 2002. ja 2018. aasta finantsmääruste „mõtet ja sõnastust“ ning muutis liidu seadusandjalt komisjonile antud volituste olemust.
40
Lisaks väidab komisjon, et Üldkohus moonutas neid volitusi, kui ta otsustas esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktis 77 ja teise vaidlustatud kohtuotsuse punktis 72, et komisjon peab neid volitusi kaitsma lepingujärgses kohtus. Nimelt ei saaks haldusasutus, kes peab pöörduma lepingujärgsesse kohtusse ja ootama selle kohtu otsust, et peatada lepinguline suhe, mille suhtes tal on pettusekahtlus, tõhusalt võidelda pettuse ja eeskirjade eiramise vastu. See oleks vastuolus ka ELTL artikli 325 lõikega 1.
41
Teiseks väidab komisjon, et esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktides 78 ja 86 ning teise vaidlustatud kohtuotsuse punktides 73 ja 83 rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta kvalifitseeris vaidlusaluste otsuste artiklid 1–3 „lepingulisteks“ meetmeteks või toiminguteks. Üldkohus eiras seega komisjoni pädevust määrata ühepoolselt kindlaks, mis kujutab endast eeskirjade eiramist, ka juhul, kui see pandi toime lepingu sõlmimisele eelnenud haldusmenetluses. Lisaks ei ole nende meetmete eesmärk, mida komisjon võib sel juhul või hiljem võtta muu hulgas 2002. aasta finantsmääruse artikli 103 või 2018. aasta finantsmääruse artikli 131 alusel, lepingulise kahju hüvitamine. Veel olgu märgitud, et eeskirjade eiramise raskusastmest lähtuv väljamakstud summade tagasinõudmine, mis on ette nähtud artiklis 131, on lepingulisest raamistikust sõltumatu meede. Pealegi ei saa hankelepingu maksumuse vähendamist null euroni ja väljamakstud summa täielikku tagasinõudmist pidada HB kui lepingupartneri toime pandud eeskirjade eiramise otsesteks tagajärgedeks, mis oleks mõjutanud TACIS ja CARDS hankemenetluses tehtud hankeotsuseid ja seega vaidlusaluste lepingute sõlmimist.
42
Veel heidab komisjon Üldkohtule ette, et ta otsustas esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktis 73 ja teise vaidlustatud kohtuotsuse punktis 68, et komisjon „soovib sisuliselt tõendada, et lepingu sõlmimisel on tehtud viga“, kuigi vaidlusaluste otsuste sisust nähtub, et ta tahtis võtta meetmed talle antud avaliku võimu volituste teostamise raames, et kaitsta liidu finantshuve.
43
Komisjon leiab, et kuna eeskirjade eiramise ajal oli HB kõige enam pakkuja staatuses, siis rikkus Üldkohus esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktis 79 ja teise vaidlustatud kohtuotsuse punktis 74 õigusnormi, kui ta viitas olulistele eeskirjade eiramistele, mille HB oli toime pannud „lepingupartnerina“.
44
Lõpuks toob ta esile, et Üldkohus leidis esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktides 80 ja 81 ning teise vaidlustatud kohtuotsuse punktides 77 ja 78 ekslikult, et komisjon võib tagasinõudmise meetmed võtta vaidlusaluste lepingute täitmisega seotud meetmetena ja et vaidlusaluste otsuste artiklites 2 ja 3 nimetatud meetmed seisnevad „lepingu ülesütlemise avalduses ja sellest tulenevalt lepingu tühistamises“. Üldkohus ajas seega segamini lepingute ülesütlemise ja tagasiulatuvalt tühistamise mõisted ning nende tagajärjed. Igal juhul olgu märgitud, et määruse nr 2988/95 artikkel 4 ei sea tagasinõudmise haldusmeetmete kohaldamise tingimuseks ei lepingu tühisust ega lepingu lõpetamist. Ka 2018. aasta finantsmääruse artikli 131 lõige 4 ei sea maksumuse vähendamise meetme kohaldamist sõltuvusse lepingu lõpetamisest või muust lepingulisest meetmest.
45
HB väidab vastu, et komisjon omistab vaidlustatud kohtuotsustele ulatuse, mida neil ei ole. Esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktis 72 ja teise vaidlustatud kohtuotsuse punktis 67 esitatud Üldkohtu arutluskäigus, mille kohaselt kuuluvad 2002. aasta finantsmäärusest või muudest teisese õiguse normidest tulenevad komisjoni volitused alates lepingu allkirjastamisest lepinguliste suhete raamistikku, ei ole tema sõnul midagi uuenduslikku ega liidu õigussüsteemi moonutavat. Esiteks tuleneb 16. juuli 2020. aasta kohtuotsusest ADR Center vs. komisjon (C‑584/17 P, EU:C:2020:576, punkt 67), et kuigi finantsmäärused ja määrus nr 2988/95 annavad komisjonile õiguse kohustada lepingupartnerit täitma oma rahalisi kohustusi, välistab lepingu olemasolu, et komisjon teostab talle nende määrustega antud volitusi ühepoolselt. Teiseks tuleneb selle kohtuotsuse punktist 73, et kuigi täitmisele pööratava otsuse vastuvõtmisega teostab komisjon oma avaliku võimu volitusi, ületab see institutsioon sellise otsuse vastuvõtmisega oma pädevust, kui tegemist on lepingulise suhtega, ja lepingu kohaselt ei ole Euroopa Kohus lepingujärgne kohus.
46
Lisaks nähtub 9. septembri 2015. aasta kohtuotsusest Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro vs. komisjon (C‑506/13 P, EU:C:2015:562, punkt 21), et kui komisjon otsustab rahalise toetuse eraldamisel lepingulise meetme kasuks ELTL artikli 272 alusel, on ta kohustatud jääma sellesse raamistikku. HB arvates ei tähenda niisiis asjaolu, et komisjon soovis teostada oma pädevust, et ta võis seda teha või et oma pädevust teostades jääks ta lepingulisest suhtest väljapoole.
47
Lõpuks väidab HB, et Üldkohtul oli õigus, kui ta liigitas ta lepingupooleks ja leidis esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktides 67–78 ja teise vaidlustatud kohtuotsuse punktides 62–73 esitatud põhjustel, et eeskirjade eiramisi tuleb hinnata lepingulise suhte raames, kuna vaidlusalused otsused võeti vastu pärast vaidlusaluste lepingute sõlmimist. Sama kehtib lepingute maksumuse null euroni vähendamise liigitamise lepingu tagasiulatuvalt tühistamiseks ja tõdemuse kohta, et lepingu ülesütlemine toob kaasa lepingu siduvate tagajärgede ex tunc tühistamise. 2002. aasta finantsmääruse artiklist 103 tuleneb, et sõlmitud lepingu lõpetamine võib toimuda koos juba makstud summade tagasinõudmisega või ilma selleta. Käesolevas asjas otsustas komisjon tagasi nõuda kõik juba makstud summad, mis võrdub lepingu ülesütlemisega.
Euroopa Kohtu hinnang
48
Tuleb meeles pidada, et üldjuhul saab ELTL artikli 263 alusel tühistamishagi esitada liidu institutsioonide kõikide aktide peale – sõltumata nende laadist või vormist –, mille eesmärk on tuua kaasa hageja huve mõjutavaid siduvaid õiguslikke tagajärgi, muutes selgelt tema õiguslikku seisundit. Liidu kohus ei ole siiski pädev sellist hagi läbi vaatama, kui hageja õiguslik olukord kuulub üksnes lepinguliste suhete raamistikku, mida reguleerib lepingupoolte määratud riigisisene õigus (9. septembri 2015. aasta kohtuotsus Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro vs. komisjon, C‑506/13 P, EU:C:2015:562, punktid 16 ja 18; 16. juuli 2020. aasta kohtuotsus Inclusion Alliance for Europe vs. komisjon, C‑378/16 P, EU:C:2020:575, punktid 71 ja 72, ning 16. juuli 2020. aasta kohtuotsus ADR Center vs. komisjon, C‑584/17 P, EU:C:2020:576, punktid 62 ja 63).
49
Ühelt poolt on nimelt ELTL artiklis 274 täpsustatud, et vaidlusküsimusi, mille üks pool on liit, ei loeta sel põhjusel väljaspool liikmesriikide kohtute pädevust olevaks. Teiselt poolt tuleneb ELTL artiklist 272, et Euroopa Kohtu pädevusse kuulub otsuse tegemine liidu poolt või nimel sõlmitud era‑ või avalik‑õiguslikus lepingus sisalduva vahekohtuklausli alusel.
50
Sellest järeldub, et kui juhtudel, mil leping ei sisalda vahekohtuklauslit, võtaks liidu kohus endale pädevuse otsustada puhtlepingulisse raamistikku paigutuvate aktide tühistamise üle, siis riskiks ta nii ELTL artiklilt 272 igasuguse kasuliku mõju võtmisega kui ka oma pädevuse laiendamisega ELTL artikliga 274 ette nähtud piiridest väljapoole (vt selle kohta 9. septembri 2015. aasta kohtuotsus Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro vs. komisjon, C‑506/13 P, EU:C:2015:562, punkt 19; 16. juuli 2020. aasta kohtuotsus Inclusion Alliance for Europe vs. komisjon, C‑378/16 P, EU:C:2020:575, punkt 73 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 16. juuli 2020. aasta kohtuotsus ADR Center vs. komisjon, C‑584/17 P, EU:C:2020:576, punktid 63 ja 64).
51
Järelikult, kui hagejat seob liidu mõne institutsiooniga leping, siis saab liidu kohtule ELTL artikli 263 alusel hagi esitada üksnes siis, kui vaidlustatud akti eesmärk on tekitada siduvaid õiguslikke tagajärgi, mis jäävad väljapoole pooli siduvat lepingulist suhet ja mis eeldavad, et lepingupooleks olev institutsioon täidab talle kui haldusorganile antud avaliku võimu volitusi (9. septembri 2015. aasta kohtuotsus Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro vs. komisjon, C‑506/13 P, EU:C:2015:562, punkt 20, ning 16. juuli 2020. aasta kohtuotsus Inclusion Alliance for Europe vs. komisjon, C‑378/16 P, EU:C:2020:575, punkt 74 ja seal viidatud kohtupraktika).
52
Juhul kui institutsioon otsustab rahalise toetuse eraldamiseks lepingulise meetme kasuks ELTL artikli 272 alusel, on ta kohustatud jääma sellesse raamistikku. Seejuures on ta eelkõige kohustatud vältima suhtes oma lepingupartneritega ebaselgeid väljendusviise, mida nood võivad tajuda ühepoolse otsustuspädevuse kohaldamisena, mis läheb kaugemale lepingus ettenähtust (9. septembri 2015. aasta kohtuotsus Lito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro vs. komisjon, C‑506/13 P, EU:C:2015:562, punkt 21).
53
Käesoleval juhul tõdes Üldkohus esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktides 71 ja 72 ning teise vaidlustatud kohtuotsuse punktides 66 ja 67, et ilma et see piiraks hankemenetluse halduslikku laadi, kuuluvad teisese õiguse sätetega hankijale antud volitused alates lepingu allkirjastamisest lepinguliste suhete raamistikku.
54
Esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktides 75 ja 76 ning teise vaidlustatud kohtuotsuse punktides 70 ja 71 lükkas Üldkohus käesoleva kohtuotsuse punktis 51 viidatud kohtupraktikale tuginedes tagasi komisjoni argumendi, et vaidlusalused otsused kuuluvad pelgalt seetõttu, et need sisaldavad viiteid muu hulgas 2002. aasta finantsmääruse artiklile 103, 2018. aasta finantsmääruse artiklile 131 ja määruse nr 2988/95 artiklile 4, täielikult või osaliselt halduse valdkonda. Üldkohus leidis, et isegi kui eeldada, et need sätted lubavad komisjonil teatud tingimustel võtta avaliku võimu teostamise meetmeid, ei ole see piisav, et välistada need meetmed algusest peale lepingulisest raamistikust seetõttu, et neid sätteid kohaldati põhjusel, et liiduga lepingulises suhtes tegutsev poole eiras eeskirju.
55
Neil asjaoludel asus Üldkohus – pärast seda, kui ta esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktis 80 ja teise vaidlustatud kohtuotsuse punktis 75 oli tõdenud, et vaidlusalused otsused tehti ajal, kui pooli sidusid vaidlusalused lepingud, millest pooled olid juba täitnud olulise osa või isegi kõik nende vastastikused kohustused – esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktides 89 ja 90 ning teise vaidlustatud kohtuotsuse punktides 86 ja 87 seisukohale, et need otsused said tekitada üksnes tagajärgi, mis kuuluvad nende lepingute raamistikku ja mida ei saa neist lepingutest eraldi vaadelda, mistõttu ei kuulu need nende aktide kategooriasse, mille tühistamist saab liidu kohtult nõuda ELTL artikli 263 alusel.
56
Nagu komisjon õigesti väidab, eiras Üldkohus nii otsustades käesoleva kohtuotsuse punktides 48–52 viidatud Euroopa Kohtu praktikat.
57
Nimelt nagu nähtub eelkõige käesoleva kohtuotsuse punktides 48 ja 51 viidatud kohtupraktikast, ei saa ELTL artikli 263 kohast tühistamishagi esitada hageja, kelle õiguslik olukord kuulub üksnes lepinguliste suhete raamistikku, mida reguleerib lepingupoolte määratud riigisisene õigus. Kui hagejat seob liidu mõne institutsiooniga leping, siis saab liidu kohtule sellise hagi esitada üksnes kahel tingimusel: vaidlustatav akt tekitab siduvaid õiguslikke tagajärgi, mis esiteks jäävad väljapoole pooli siduvat lepingulist suhet ja teiseks eeldavad, et lepingupooleks olev institutsioon täidab talle kui haldusorganile antud avaliku võimu volitusi.
58
Käesolevas asjas tuleb tõdeda, et vaidlusalused otsused eeldavad avaliku võimu volituste teostamist ega kuulu üksnes lepinguliste suhete raamistikku.
59
Esiteks soovis komisjon nende otsustega, mis tehti muu hulgas 2002. aasta finantsmääruse artikli 103, 2018. aasta finantsmääruse artikli 131 ja määruse nr 2988/95 artikli 4 alusel, kõrvaldada eeskirjade eiramised viimati nimetatud määruse artikli 1 lõike 2 tähenduses, mis olid mõjutanud TACIS ja CARDS hankemenetluste käiku ja olid seega toime pandud enne vaidlusaluste lepingute sõlmimist.
60
Teiseks ei olnud nende otsuste eesmärk karistada vaidlusaluste lepingute täitmisel nõuete järgimata jätmise eest, vaid kohaldada selle asjaolu tagajärgi, et HB ei olnud järginud võrdse kohtlemise põhimõtet TACIS ja CARDS hankemenetlustes, mille kohta Üldkohus rõhutas õigesti, vastavalt esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktis 71 ja teise vaidlustatud kohtuotsuse punktis 66, et need menetlused on halduslikku laadi.
61
Kolmandaks tuleneb vaidlusaluste otsuste sõnastusest, et komisjon kavatses HB‑lt tagasi nõuda summad, mis tema arvates olid HB‑le välja makstud alusetult. Kui komisjon põhjendas nende summade tagasimaksmist mitte kantud kahju, vaid HB poolt TACIS ja CARDS hankemenetluses toime pandud eeskirjade eiramise raskusastmega, siis soovis komisjon vastavalt määruse nr 2988/95 artiklile 2 kohaldada tema suhtes tõhusat, proportsionaalset ja hoiatavat haldusmeedet, et tagada liidu finantshuvide piisav õiguskaitse.
62
Sellest seisukohast lähtudes on komisjon oma apellatsioonkaebustes ka täpsustanud, et HB‑le alusetult makstud summad pidi taaskasutatama esialgu ette nähtud tegevuses või programmis, kuna need kujutavad endast sihtotstarbelist tulu 2018. aasta finantsmääruse artikli 21 lõike 3 punkti b tähenduses ja seetõttu tuleb need teha uuesti kättesaadavaks selle eelarverea jaoks, kust need pärinevad.
63
Neljandaks, vastupidi sellele, mida Üldkohus otsustas esimese vaidlustatud kohtuotsuse punktis 80 ja teise vaidlustatud kohtuotsuse punktis 75, ei saa komisjoni võetud meetmete ajalised raamid, st asjaolu, kas need võeti enne või pärast hankeotsuse tegemist ning järelikult kas enne või pärast kõnealuste lepingute sõlmimist, olla määrav tegur tuvastamisel, kas vaidlus on lepinguline või mitte.
64
Vastupidi, otsustav on see, et vaidlustatud otsustega sanktsioneeritakse enne vaidlusaluste lepingute sõlmimist toime pandud eeskirjade eiramisi ja et need ei ole seotud nende lepingute täitmisega. Selles kontekstis ei ole oluline, kas lepingupooled on juba täitnud olulise osa või isegi kõik oma vastavad kohustused või kas need otsused mõjutavad vaidlusaluste lepingute täitmist. Täpsemalt olgu märgitud, et asjaolu, et oluline osa lepingust on juba täidetud, võib siiski mõjutada selle otsuse proportsionaalsuse sisulist hindamist, millega nõutakse tagasi kõik summad, mis komisjoni hinnangul on tema lepingupartnerile alusetult makstud. Samas ei mõjuta see asjaolu kuidagi selle otsuse halduslikku või lepingulist laadi.
65
Tegelikult tuleb käesoleva kohtuotsuse punktis 57 nimetatud kahte tingimust ja järelikult ka komisjoni ja tema lepingupartneri vahelise vaidluse lahendamise pädevust hinnata komisjoni taotletava eesmärgi alusel. Kui viimati nimetatu nõuab lepingu täitmist, tuleb hagi esitada lepingujärgsesse kohtusse. Seevastu juhul, kui komisjoni eesmärk on tagada liidu finantshuvide kaitse ja kui ta kasutab selleks määrusega nr 2988/95 ja ratione temporis kohaldatava finantsmäärusega antud volitusi, siis tuleb vaidluse lahendamiseks pöörduda liidu kohtusse.
66
Neil kaalutlustel tuleb vaidlusalused otsused kvalifitseerida „vaidlustatavateks aktideks“ ELTL artikli 263 tähenduses, mistõttu hagi nende tühistamiseks tuleb esitada liidu kohtule.
67
Järelikult tuleb tõdeda, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta leidis vaidlustatud kohtuotsustes, et vaidlusalused otsused on tehtud lepinguliste suhete raames.
68
Võttes arvesse kõiki eelnevaid kaalutlusi, tuleb apellatsioonkaebus rahuldada ning vaidlustatud kohtuotsus tühistada.
Üldkohtule esitatud hagi
69
Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 61 esimese lõigu kohaselt tühistab Euroopa Kohus Üldkohtu otsuse, kui apellatsioonkaebus on põhjendatud. Ta võib ise teha asja suhtes lõpliku kohtuotsuse, kui menetlusstaadium lubab, või suunata asja tagasi Üldkohtusse otsustamiseks.
70
Kuna menetlusstaadium ei võimalda teha asja suhtes lõplikku otsust, tuleb kohtuasjad suunata tagasi Üldkohtusse.
Kohtukulud
71
Kuna kohtuasjad suunatakse tagasi Üldkohtusse, tuleb apellatsioonmenetlusega seotud kulude kandmine otsustada edaspidi.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kolmas koda) otsustab:
1.
Tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 21. detsembri 2021. aasta kohtuotsus HB vs
. komisjon (T‑795/19, EU:T:2021:917) ja 21. detsembri 2021. aasta kohtuotsus HB vs
. komisjon (T‑796/19, EU:T:2021:918).
2.
Suunata kohtuasjad tagasi Euroopa Liidu Üldkohtule.
3.
Otsustada kohtukulude kandmine edaspidi.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: prantsuse.