Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JEAN RICHARD DE LA TOUR
esitatud 30. oktoobril 2025(1)
Kohtuasi C‑571/24
YO,
CT
versus
Bundesrepublik Deutschland,
menetluses osales:
Kreis Bergstraße
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg (Berlin-Brandenburgi liidumaa kõrgeim halduskohus, Saksamaa))
Eelotsusetaotlus – Vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanev ala – Sisserändepoliitika – Direktiiv 2003/86/EÜ – Perekonna taasühinemise õigus – Artikli 10 lõike 3 punkt a – Saatjata alaealisena saabunud pagulase taasühinemine tema vahetult ülenevate lähisugulastega – Saatjata alaealine, kes sai täisealiseks enne pagulasseisundi andmist ja 12. aprilli 2018. aasta kohtuotsuse A ja S (C‑550/16, EU:C:2018:248) kuulutamist – Sellest kohtuotsusest tulenevad tagajärjed seoses perekonna taasühinemise taotluse esitamise kuupäevaga
I.      Sissejuhatus
1.        Käesoleva eelotsusetaotlusega palutakse Euroopa Kohtul täpsustada, millised tagajärjed on tema 12. aprilli 2018. aasta kohtuotsusel A ja S(2) perekonna taasühinemise taotluse menetlemisele, mille on direktiivi 2003/86/EÜ(3) artikli 10 lõike 3 punkti a alusel esitanud sellise noore kolmanda riigi kodaniku (edaspidi „perekonna taasühinemist taotlev isik“)(4) vanemad, kes – olles sisenenud saatjata alaealisena liikmesriigi territooriumile – on saanud täisealiseks tema rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise menetluse ajal ja kellele anti pagulasseisund enne selle kohtuotsuse kuulutamist.
2.        Nimetatud kohtuotsuses selgitas Euroopa Kohus tingimusi, mille korral võivad saatjata alaealised, kes on selle menetluse ajal saanud täisealiseks, tugineda perekonna taasühinemise õigusele selles artiklis ette nähtud soodsamate sätete alusel. Eelkõige otsustas Euroopa Kohus, et perekonna taasühinemise taotlus tuleb põhimõtteliselt esitada kolme kuu jooksul alates päevast, mil asjaomast „alaealist“ on pagulasena tunnustatud(5).
3.        Käesolevas kohtuasjas sai asjaomane „alaealine“ pagulasseisundi ammu enne kohtuotsuse A ja S kuulutamise kuupäeva, mistõttu oli kolmekuuline tähtaeg selleks ajaks möödunud, mil tema Türgis elavad vanemad YO ja CT
soovisid tugineda direktiivi 2003/86 artikli 10 lõike 3 punktis a ette nähtud perekonna taasühinemise õigusele. Käesolev kohtuasi asetub sellesse konteksti, kuna Saksamaa Istanbuli (Türgi) peakonsulaat jättis nende taotluse rahuldamata põhjendusel, et see õigus lõppes lapse täisealiseks saamisega ja et igal juhul ei olnud nende taotlus esitatud nii kiiresti kui võimalik pärast seda, kui nende pojale anti pagulasseisund.
4.        Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg (Berlin-Brandenburgi liidumaa kõrgeim halduskohus, Saksamaa), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus, küsib Euroopa Kohtult sisuliselt seda, kas Euroopa Kohtu poolt kohtuotsuses A ja S välja töötatud eeskirju tuleb kohandada, ja eelkõige, kas kolmekuulist tähtaega tuleb hakata arvestama selle kohtuotsuse kuulutamise kuupäevast või tuleb seda tähtaega pikendada. Saksamaa valitsus teeb oma kirjalikes seisukohtades ettepaneku seada perekonna taasühinemise taotluse esitamisele absoluutne vanusepiir, millest alates ei ole selline kohandamine enam võimalik.
5.        Käesolevas ettepanekus esitan põhjused, miks ma ei jaga seisukohta, et niivõrd erilises olukorras nagu käesolev tuleks direktiivi 2003/86 artikli 10 lõike 3 punkti a alusel perekonna taasühinemise taotluse esitamisele
seada kindel kolmekuuline tähtaeg alates kohtuotsuse A ja S kuulutamisest. Seevastu teen Euroopa Kohtule ettepaneku tugineda eeldusele ja määrata kolmekuuline tähtaeg alates kuupäevast, mil eeldatakse, et perekonna taasühinemist taotlev isik sai sellest kohtuotsusest teada.
II.    Õiguslik raamistik
A.      Liidu õigus
6.        Direktiivi 2003/86 artikkel 1 on sõnastatud järgmiselt:
„Käesoleva direktiivi eesmärk on määrata kindlaks perekonna taasühinemise õiguse kasutamise tingimused kolmandate riikide kodanikele, kes elavad seaduslikult liikmesriikide territooriumil.“
7.        Selle direktiivi artikli 2 punkti f kohaselt:
„Käesolevas direktiivis [on]:
[…]
f)      „saatjata alaealine“ – alla kaheksateistkümne‑aastane kolmanda riigi kodanik või kodakondsuseta isik, kes saabub mõne liikmesriigi territooriumile ilma seadusjärgselt või tavakohaselt tema eest vastutava täisealiseta seni kuni selline isik on ta tegelikult oma hoole alla võtnud, või alaealine, kes on üksi jäetud pärast mõne liikmesriigi territooriumile saabumist.“
8.        Direktiivi V peatüki „Pagulaste perekondade taasühinemine“ artikli 10 lõike 3 punktis a on täpsustatud:
„Kui pagulane on saatjata alaealine, siis liikmesriigid:
a)      lubavad perekonnaga taasühinemiseks oma territooriumile siseneda ja seal elada pagulase vahetult ülenevatel lähisugulastel, kohaldamata artikli 4 lõike 2 punktis a sätestatud tingimusi.“
B.      Saksa õigus
9.        30. juuli 2004. aasta seaduse välismaalaste liitvabariigi territooriumil elamise, töötamise ja integratsiooni kohta (Gesetz über den Aufenthalt, die Erwerbstätigkeit und die Integration von Ausländern im Bundesgebiet)(6) (edaspidi „AufenthG“)(7) § 36 „Vanemate ja teiste pereliikmete taasühinemine perekonnaga“ lõikes 1 on sätestatud:
„Kui alaealisel välismaalasel on § 23 lõike 4, § 25 lõike 1 või lõike 2 esimese lause esimese alternatiivi kohane elamisluba, § 26 lõike 3 kohane alalise elaniku elamisluba või pärast § 25 lõike 2 esimese lause teise alternatiivi kohase elamisloa väljastamist § 26 lõike 4 kohane alalise elaniku elamisluba, antakse tema vanematele erandina § 5 lõike 1 punktist 1 ja § 29 lõike 1 punktist 2 elamisluba, kui kumbki hooldusõigusega vanem ei viibi Saksamaa Liitvabariigi territooriumil.“
III. Põhikohtuasja faktilised asjaolud ja eelotsuse küsimused
10.      Perekonna taasühinemist taotlev isik on 31. jaanuaril 1999 sündinud kurdi päritolu Süüria kodanik. Ta sisenes Saksamaa territooriumile 6. augustil 2015
16‑aastasena. Oma eestkostja kaudu esitas ta 3. juunil 2016 rahvusvahelise kaitse taotluse, kui ta oli 17 aasta ja 4 kuu vanune. Bundesamt für Migration und Flüchtlinge (föderaalne rände- ja pagulasamet, Saksamaa) andis talle 15. mai 2017. aasta otsusega pagulasseisundi, kui ta oli 18 aasta ja 3 kuu vanune.
11.      Perekonna taasühinemist taotleva isiku vanemad ei esitanud pärast rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise menetlust perekonna taasühinemise taotlust, kuna tema eestkostja, tema advokaat ning erinevad välismaalaste valdkonnas pädevad asutused ja organisatsioonid olid neile korduvalt teatanud, et Bundesverwaltungsgerichti (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim halduskohus) kohtupraktika kohaselt on vanematel õigus taasühinemisele oma lapsega, keda on tunnustatud pagulasena AufenthG § 36 lõike 1 alusel, vaid kuni kuupäevani, mil laps saab täisealiseks(8).
Eelotsusetaotluse esitanud kohus on seisukohal, et võttes arvesse seda kohtupraktikat ja sellest tulenenud ametiasutuste otsustuspraktikat põhikohtuasja asjaolude asetleidmise ajal, ei olnud direktiivi 2003/86 artikli 10 lõike 3 punktil a põhinevatel perekonna taasühinemise taotlustel sellises olukorras olevate pagulaste jaoks mingisuguseid edu saavutamise väljavaateid.
12.      Euroopa Kohus otsustas oma kohtuotsuses A ja S, et direktiivi 2003/86 artikli 2 punkti f koostoimes artikli 10 lõike 3 punktiga a tuleb tõlgendada nii, et „alaealiseks“ selle sätte tähenduses tuleb kvalifitseerida kolmanda riigi kodanik, kes oli liikmesriigi territooriumile sisenemise ja selles riigis varjupaigataotluse esitamise ajal alla 18‑aastane, kuid kes saab varjupaigamenetluse ajal täisealiseks ja keda tunnustatakse seejärel pagulasena(9). Sellisel juhul leiab Euroopa Kohus, et perekonna taasühinemise taotlus tuleb esitada „mõistliku aja jooksul“ ja see tuleb põhimõtteliselt esitada kolme kuu jooksul alates päevast, mil asjaomast „alaealist“ on pagulasena tunnustatud(10).
13.      Pärast seda, kui perekonna taasühinemist taotlev isik oli sellest kohtuotsusest teada saanud ja sellele tuginenud, taotles ta 24. aprilli 2018. aasta kirjas välismaalaste valdkonnas pädevalt riigiasutuselt, Saksamaa saatkonnalt Türgis ja Saksamaa peakonsulaadilt Istanbulis elamisloa väljastamist taasühinemiseks oma vanemate ning õdede ja vendadega. Samuti taotles ta esialgse õiguskaitse korras varasema olukorra taastamist seoses kolmekuulise tähtajaga, mida tuleb kohtuotsuse A ja S kohaselt sellisel juhul põhimõtteliselt järgida. Vanemad omakorda saatsid 11. juuli 2018. aasta kirjaga Saksamaa saatkonnale Ankaras (Türgi) ja Saksamaa peakonsulaadile Istanbulis taotluse väljastada viisa perekonna taasühinemiseks. 20. novembril 2018 pöördusid nad taotluse esitamiseks isiklikult Istanbuli peakonsulaadi poole.
14.      Saksamaa peakonsulaat Istanbulis jättis 10. aprilli 2019. aasta otsustega need taotlused rahuldamata põhjendusel, et pagulase vanemate õigus perekonna taasühinemisele kestab ainult ajani, mil pagulane saab täisealiseks, ning et igal juhul ei olnud nad oma taotlust esitanud võimalikult kiiresti pärast seda, kui nende pojale anti pagulasseisund.
15.      Verwaltungsgericht Berlin (Berliini halduskohus, Saksamaa) jättis 30. märtsi 2021. aasta kohtuotsusega rahuldamata kaebuse, mille perekonna taasühinemist taotleva isiku vanemad olid esitanud Saksamaa Istanbuli peakonsulaadi neid puudutava otsuse peale. Esiteks otsustas see kohus, et perekonna taasühinemise õigus ei saa põhineda ei AufenthG § 36 lõikel 1, mis nõuab, et perekonna taasühinemist taotlev isik oleks haldusotsuse tegemise kuupäeval alaealine, ega direktiivi 2003/86 artikli 10 lõike 3 punktil a, mis nõuab, et nende taotlus tuleb esitada kolme kuu jooksul alates pagulasseisundi andmisest, nagu on ette nähtud kohtuotsuses A ja S. Teiseks leidis ta, et miski ei õigusta tähtaja pikendamist või selle tähtaja kulgema hakkamise edasilükkamist. Kolmandaks otsustas ta, et varasema olukorra taastamine või vääramatu jõu tõttu leebem kohtlemine ei tule kõne alla, kuna asjaolu, et kaebajad hoidusid õigel ajal tegutsemast põhjusel, et nende taotlus oli määratud ebaõnnestumisele, ei kujuta endast märkimisväärset takistust.
16.      Oberverwaltungsgericht Berlin Brandenburgile (Berlin-Brandenburgi liidumaa kõrgeim halduskohus) esitatud apellatsioonkaebuses väitsid kaebajad, et kohtuotsusest A ja S tuleneva kolmekuulise tähtaja järgimata jätmisele ei saa nende vastu tugineda, kuna see tähtaeg sai hakata kulgema alles hetkest, mil huvitatud isikud sellest teada said. Käesoleval juhul see aga nii ei olnud, kuna kaebajad ei saanud enne selle kohtuotsuse avaldamist teada, et vaatamata sellele, et nende poeg oli täisealiseks saanud, oli neil õigus temaga taasühinemisele. Bundesverwaltungsgericht (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim halduskohus) oli seni liikmesriigi kõrgeima kohtuna otsustanud, et vanemate taasühinemine pagulasest lapsega AufenthG § 36 lõike 1 alusel eeldab direktiivi 2003/86 kohaselt, et laps on perekonna taasühinemise taotluse esitamise ajal veel alaealine. Lisaks ei olnud sellise taotluse esitamiseks ette nähtud kolmekuulise tähtaja järgimine pärast pagulasseisundi andmist varem nõutav, vaid selle kehtestas alles Euroopa Kohus nimetatud kohtuotsusega.
17.      Nõustudes kaebajate argumentidega, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, millistel tingimustel saavad kaebajad pärast kohtuotsuse A ja S kuulutamist tugineda direktiivi 2003/86 artikli 10 lõike 3 punktis a viidatud perekonna taasühinemise õigusele.
18.      Neil asjaoludel otsustas Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburg (Berliin-Brandenburgi kõrgeim halduskohus, Saksamaa) menetluse peatada ning esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas pagulasseisundi andmise ajast kulgema hakkav kolmekuuline tähtaeg, mida tuleb vastavalt [kohtu]otsusele [A ja S] [direktiivi 2003/86] artikli 10 lõike 3 punkti a alusel perekonna taasühinemise taotlust esitades järgida, kui taasühinemist taotlev isik oli liikmesriigi territooriumile sisenemise ja selles riigis varjupaigataotluse esitamise ajal alla 18‑aastane, kuid sai varjupaigamenetluse ajal täisealiseks, kehtib muutmatult ka juhul, kui tähtaeg oli [selle] kohtuotsuse kuulutamise ajaks juba lõppenud, kuid asjaomase liikmesriigi asutuste ja kõrgeima astme kohtute toonane praktika ei lubanud juba täisealiseks saanud pagulasel loota, et ta saab tulemuslikult esitada perekonna taasühinemise taotluse?
2.      Kui esimesele küsimusele vastatakse eitavalt: kas tähtaeg hakkab sellistel juhtudel kulgema alles hiljem või kehtib sellistel juhtudel pikem tähtaeg?“
19.      Kirjalikud seisukohad esitasid kaebajad, Saksamaa valitsus ja Euroopa Komisjon. Nimetatud pooled osalesid kohtuistungil, mis toimus 18. septembril 2025 ja mille vältel nad vastasid Euroopa Kohtu esitatud küsimustele suuliselt.
IV.    Analüüs
20.      Oma eelotsuse küsimustega, mida tuleb minu arvates analüüsida koos, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul täpsustada, millised tagajärjed on kohtuotsusel A ja S perekonna taasühinemise taotluse menetlemisele, mille on direktiivi 2003/86 artikli 10 lõike 3 punkti a alusel esitanud sellise saatjata alaealise vanemad, kes on saanud täisealiseks tema rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise menetluse ajal ja kellele anti pagulasseisund ammu enne selle kohtuotsuse kuulutamise kuupäeva. Eelkõige palutakse Euroopa Kohtul määrata kindlaks sellise perekonna taasühinemise taotluse esitamise tähtaja kohaldamise tingimused sellises olukorras.
21.      Enne selle küsimuse analüüsimist ja selle ulatuse täpseks kindlaksmääramiseks on minu arvates oluline meenutada käesoleva kohtuasja konteksti.
22.      Ühelt poolt ei piiranud Euroopa Kohus kohtuotsuse A ja S ajalist mõju(11).
23.      Teiselt poolt rõhutan, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei ole eelotsusel mitte konstitutiivne, vaid üksnes deklaratiivne väärtus(12). Tõlgendusega, mille Euroopa Kohus andis direktiivi 2003/86 artikli 10 lõike 3 punktile a eelotsusena kohtuotsuses A ja S, mida kinnitati 30. jaanuari 2024. aasta kohtuotsuses Landeshauptmann von Wien (perekonna taasühinemine pagulasest alaealisega)(13), selgitas ja täpsustas nimetatud kohus selle artikli tähendust ja ulatust, nagu seda pidi või oleks pidanud mõistma ja kohaldama alates selle jõustumisest.
24.      Tuletan sellega seoses meelde, et Euroopa Kohus on otsustanud, et selline haldus- ja kohtupraktika, nagu käesoleval juhul kaebajate suhtes kasutatud praktika, mille kohaselt sõltub direktiivi 2003/86 artikli 10 lõike 3 punktil a põhinev perekonna taasühinemise õigus kuupäevast, mil asjaomasele alaealisele anti pagulasseisund, on liidu õigusega vastuolus(14) ja seda kolmel põhjusel:
–        esiteks, kuna selline praktika seab selles sättes ette nähtud perekonna taasühinemise õiguse sõltuvusse sellest, kui kiiresti või aeglaselt liikmesriigi pädevad asutused rahvusvahelise kaitse taotluse läbi vaatavad, seab see kahtluse alla nimetatud sätte soovitava toime;
–        teiseks, kuna see praktika pärsib nende asutuste soovi vaadata saatjata alaealiste rahvusvahelise kaitse taotlusi läbi eelisjärjekorras, läheb see vastuollu eesmärgiga anda pagulastele, eelkõige saatjata alaealistele eriline kaitse, ning rikub Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 24 lõikeid 2 ja 3, ning
–        kolmandaks, kuna see praktika on vastuolus võrdse kohtlemise ja õiguskindluse põhimõtetega, sest see muudab asjaomase alaealise jaoks täiesti ettenägematuks selle, kas tal on õigus oma vanematega taasühineda.
25.      Käesolev kohtuasi on näide sellise haldus- ja kohtupraktika tagajärgedest.
26.      Nimelt esitas perekonna taasühinemist taotlev isik oma rahvusvahelise kaitse taotluse 17 aasta ja 4 kuu vanuselt ehk peaaegu täisealisena, mis oleks õigustanud tema taotluse kiiret läbivaatamist. Kuigi liikmesriikidel palutakse regulaarselt menetleda saatjata alaealiste rahvusvahelise kaitse taotlusi eelisjärjekorras, et võtta arvesse nende erilist haavatavust, kestis perekonna taasühinemist taotleva isiku taotluse läbivaatamise menetlus siiski 11 kuud, mis on tavapärastest tähtaegadest palju pikem ja direktiivi 2013/32/EL artikli 31 lõike 3 sätetega vastuolus(15). Selle menetluse ajal sai asjaomane alaealine seega loomulikult täisealiseks ja tema vanemad, kes elavad Türgis, kaotavad sellest tulenevalt direktiivi 2003/86 artikli 10 lõike 3 punkti a alusel õiguse esitada perekonna taasühinemise taotlus ning seda sel ajal Saksamaal kehtinud haldus- ja kohtupraktika kohaselt.
27.      Kuid pärast kohtuotsuse A ja S kuulutamist, millest tulenes põhikohtuasjas käsitletava haldus- ja kohtupraktika vastuolu liidu õigusega, kohustas tõhususe põhimõte Saksamaa pädevaid asutusi tagama direktiivi 2003/86 artikli 10 lõike 3 punktil a põhineva perekonna taasühinemise õiguse täieliku õigusmõju, jättes sellise praktika kaebajate esitatud perekonna taasühinemise taotluse läbivaatamisel kohaldamata(16).
28.      Saksamaa peakonsulaat Istanbulis ei võinud seega jätta kaebajate esitatud taotlust rahuldamata põhjendusel, et selline õigus oli olemas ainult kuni nende poja täisealiseks saamiseni. Lisaks ei võinud ta neile ette heita, et nad ei esitanud oma taotlust võimalikult kiiresti pärast seda, kui perekonna taasühinemist taotlevale isikule oli antud pagulasseisund. On nimelt ilmne, et niisuguses olukorras, nagu on kõne all käesolevas asjas, mis konkretiseerus enne kohtuotsuse A ja S kuulutamist, ei saa kaebajate vastu tugineda sellise tähtaja möödumisele, mille põhimõtet ega kestust ei olnud veel ametlikult kindlaks määratud ajal, mil liikmesriigi pädev asutus andis nende lapsele pagulasseisundi. Selgelt määratletud tähtaja puudumine muudab seega minu arvates vastuvõetamatuks argumendi, et see tähtaeg on ületatud(17).
29.      Eelotsusetaotluse esitanud kohtul – kellele on esitatud kaebus, milles palutakse tühistada Istanbulis asuva Saksamaa peakonsulaadi otsus taotlus rahuldamata jätta – tuleb tema menetluses oleva vaidluse lahendamiseks tagada direktiivi 2003/86 artikli 10 lõike 3 punkti a täielik õigusmõju. ELL artikli 4 lõikes 3 ette nähtud lojaalse koostöö põhimõtte kohaselt tähendab see liidu õiguse rikkumisest tulenevate õigusvastaste tagajärgede kõrvaldamist ja eelkõige selle rikkumisega asjaomastele isikutele tekitatud kahju heastamist(18).
30.      Just sel eesmärgil on eelotsusetaotluse esitanud kohus pöördunud Euroopa Kohtu poole.
31.      Käesoleval juhul on selge, et kõige sobivam meede, mis vähemalt tulevikus taastaks õigusliku ja faktilise olukorra, milles sellised isikud nagu kaebajad oleksid olnud ilma vaidlusaluse haldus- ja kohtupraktikata, seisneb selles, et tunnistatakse vastuvõetavaks perekonna taasühinemise taotlus, mille nad esitasid pärast kohtuotsuse A ja S kuulutamist. Kuid nagu komisjon rõhutab, ei ole küsimus selles, et kõik pagulased, kes olid vastuvõtva liikmesriigi territooriumile sisenemise ajal saatjata alaealised, kuid on saanud täisealiseks nende rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise menetluse ajal, võiksid tugineda sellele kohtuotsusele ilma igasuguse ajalise piiranguta pärast selle kuulutamist. Võttes arvesse aja vääramatut möödumist, võisid nad nimelt olla saavutanud piisavalt kõrge vanuse, mis ei õigusta enam tingimata seda, et neile antakse direktiivi 2003/86 artikli 10 lõike 3 punktis a ette nähtud perekonna taasühinemise õigus.
32.      Järelikult on oluline määrata kindlaks tähtaeg, mille jooksul tuli selline perekonna taasühinemise taotlus esitada pärast kohtuotsuse A ja S kuulutamist, ning selle tähtaja kulgema hakkamise algus.
33.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus, komisjon ja Saksamaa valitsus on sisuliselt ühel meelel kolmekuulise tähtaja kehtestamises alates kohtuotsuse A ja S kuulutamisest. Saksamaa valitsuse sõnul on oluline, et see tähtaeg hakkaks kulgema kuupäevast, mil noor täisealine võis objektiivselt sellest kohtuotsusest teada saada, ning seda tuleks teha selleks, et tagada kõigi taotlejate ühesugune ja ettenähtav kohtlemine. See valitsus vaidleb seega vastu sellele, et nimetatud tähtaeg algab kuupäeval, mil noor täisealine võis sellest tegelikult teada saada, kuna selline kord oleks vastuolus võrdse kohtlemise põhimõtte ja õiguskindluse nõuetega. Komisjon väljendub nüansirikkamalt, tehes ettepaneku võtta arvesse konkreetseid asjaolusid, mille puhul perekonna taasühinemise taotluse esitamisega hilinemine võib olla „objektiivselt vabandatav“. Kaebajad teevad ettepaneku hakata seda kolmekuulist tähtaega arvestama alates kahenädalase tähtaja möödumisest nimetatud kohtuotsuse kuulutamisest, mis võimaldaks igaühel sellest kohtuotsusest teada saada.
34.      Rõhutan, et on selge, et nii erilises olukorras, nagu on kõne all käesolevas asjas, tuleb perekonna taasühinemise taotlus esitada mõistliku aja jooksul. Keegi ei vaidle sellele vastu. Nimelt otsustas Euroopa Kohus kohtuotsuses A ja S, et „direktiivi 2003/86 artikli 10 lõike 3 punkti a eesmärgiga ei oleks kooskõlas, kui pagulane, kes oli [rahvusvaheline kaitse] taotluse esitamise ajal saatjata alaealine, kuid kes on menetluse jooksul täisealiseks saanud, saaks tugineda sellest sättest tulenevale perekonna taasühinemise õigusele ilma ühegi ajalise piiranguta“(19).
35.      Sellegipoolest ei näi mulle mõistlik kehtestada kolmekuuline tähtaeg alates kohtuotsuse A ja S kuulutamise kuupäevast, nagu soovitab eelkõige Saksamaa valitsus. Kuigi see lahendus näib olevat inspireeritud Euroopa Kohtu poolt selles kohtuotsuses esitatud lahendusest, ei ole kaebajate olukord võrreldav olukorraga, milles olid kaebajad kohtuasjas, milles tehti nimetatud kohtuotsus.
36.      Selles kohtuasjas on perekonna taasühinemise taotluse esitamise kolmekuuline tähtaeg alates pagulasseisundi andmise kuupäevast seletatav asjaoluga, et rahvusvahelise kaitse taotlejale tehakse tema pagulasseisundi tunnustamise otsus teatavaks, kuna tegemist on üksikotsusega. Direktiivi 2011/95/EL artikli 22 kohaselt(20) teavitab vastuvõttev liikmesriik taotlejat tema seisundiga seotud õigustest ja kohustustest, mille hulka kuulub direktiivi 2003/86 artikli 9 lõikega 1 tunnustatud perekonna taasühinemise õigus. Järelikult teavitatakse asjaomast isikut talle arusaadavas keeles selgelt nendest meetmetest, mida ta peab viivitamata võtma, et tõhusalt kaitsta oma õigust perekonna taasühinemisele selle direktiivi artikli 10 lõike 3 punkti a alusel.
37.      Seevastu on olukord sellisel juhul nagu käesolevas asjas väga erinev. Kohtuotsust A ja S ei tehtud perekonna taasühinemist taotlevale isikule ega tema vanematele ametlikult teatavaks, kuna ükski neist ei olnud selle kohtuotsuse aluseks olnud menetluses osaline. Kohtuistungil toimunud aruteludest selgub, et nimetatud kohtuotsus sai Saksamaal teatavat avalikku tähelepanu, eelkõige vabatahtlike organisatsioonide seas, ning on tõsi, et perekonna taasühinemist taotlev isik ja tema vanemad näitasid üles erilist valvsust ja hoolsust, esitades oma perekonna taasühinemise taotlused kolme kuu jooksul alates selle kohtuotsuse kuulutamisest. Ma ei arva siiski, et nende olukorda saaks üldistada. Arvestades asetleidnud olukordade erinevust, ei saa mõistlikult eeldada, et noor täisealine pagulane – kellel ei ole enam kohustuslikus korras esindajat ega tema eest hoolt kandvat seaduslikku eestkostjat ning keda ei pruugi enam teavitada ega nõustada kvalifitseeritud personal – saaks teada kohtuotsusest A ja S selle avaldamise päeval, teeks sellest õiguspärased järeldused ja võtaks viivitama meetmeid perekonna taasühinemiseks, samas kui tema teadmised vastuvõtva liikmesriigi keele ja menetluste kohta võivad olla üsna haprad.
38.      See kehtib seda enam vanemate suhtes, kes elavad nende päritoluriigis või muus kolmandas riigis.
39.      Nende noorte täiskasvanud pagulaste või nende vanemate suhtes samasuguse nõude kehtestamine, nagu seda eeldati kohtuotsuses A ja S, nõudes neilt perekonna taasühinemise õiguse teostamist kolme kuu jooksul alates kohtuotsuse kuulutamise kuupäevast, tundub mulle ebamõistlik, arvestades seda väga erilist olukorda, milles nad on ja mis muudab nende taotluse hilinenud esitamise objektiivselt vabandatavaks.
40.      Sellegipoolest ei ole minu arvates rahuldav ka kolmekuuline tähtaeg alates kuupäevast, mil perekonna taasühinemist taotlev isik kohtuotsusest A ja S tegelikult teada sai. Kõigepealt ei ole liikmesriigi pädeval asutusel võimalik seda kuupäeva hõlpsasti kindlaks teha, mistõttu võib tekkida ka oht, et asjaomased isikud käituvad kuritarvitavalt. Lisaks võib see kuupäev olla ajaliselt eriti kaugel, mistõttu võib selline kord eirata direktiivi 2003/86 artikli 10 lõike 3 punktis a ette nähtud korra eesmärke. Lõpuks rikub see kord õiguskindluse nõuet ja toob ilmselgelt kaasa perekonna taasühinemist taotlevate isikute erineva kohtlemise, kuna selle tähtaja kulgema hakkamise algus varieerub sõltuvalt individuaalsetest asjaoludest. Selles küsimuses jagan seega Saksamaa valitsuse väljendatud kartusi.
41.      Nende probleemide vältimiseks teen ettepaneku tugineda eeldusele ja lasta hakata sellel kolmekuulisel tähtajal kulgema alates kuupäevast, mil eeldatakse, et perekonna taasühinemist taotlev isik on kohtuotsusest A ja S teada saanud. Arvestades spetsiifilisi raskusi, millega noor pagulane võis kokku puutuda, et saada täielikku teavet Euroopa Kohtu praktikast, on mõistlik eeldada, et ta võis sellest teada saada kuue kuu möödumisel selle kohtuotsuse kuulutamisest(21).
42.      Niisugusest eeldusest lähtumine võimaldab sellises olukorras, nagu on kõne all käesolevas asjas, tõhusalt tugineda direktiivi 2003/86 artikli 10 lõike 3 punktil a põhinevale perekonna taasühinemise õigusele, tagades samas, et selle korra eesmärke ei eirata, piirates ajaliselt nende soodsamate sätete kohaldamist, mis on saatjata alaealistele perekonna taasühinemiseks kohaldatavad.
43.      Selle eelduse kehtestamisega kohaldaks Euroopa Kohus perekonna taasühinemise taotlejate suhtes põhimõtet, mille kohaselt ei saa mitte keegi eirata seadust, mööndes samas, et neil ei pruugi olla piisavalt vahendeid, et olla kohe ja täielikult teadlikud Euroopa Kohtu praktikast. Lihtsustades tõendamiskoormist, võimaldaks see pädeval riigiasutusel määrata kindlaks kuupäeva, millest alates hakkab niisuguses olukorras perekonna taasühinemise taotluse esitamiseks ette nähtud kolmekuuline tähtaeg kulgema, tagades nii õiguskindluse ja eelkõige õigusnormi ettenähtavuse ning perekonna taasühinemise taotlejate võrdse kohtlemise.
44.      Arvestades kaalul olevate huvide olulisust, ei tohiks see eeldus siiski takistada liikmesriigi pädeval asutusel võtta arvesse iga juhtumi kõiki asjaolusid ja vajaduse korral kindlaks määrata, millises ulatuses võib selle tähtaja möödumisel esitatud perekonna taasühinemise taotlust pidada vastuvõetavaks, arvestades seda hilinemist õigustavate põhjuste laadi ja perekonna taasühinemist taotleva isiku või tema pereliikmete hoolsust.
45.      Neid kaalutlusi arvestades leian, et perekonna taasühinemise taotlus, mille on direktiivi 2003/86 artikli 10 lõike 3 punkti a alusel koostanud saatjata alaealise (kes on saanud täisealiseks tema rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise menetluse ajal ja kellele anti pagulasseisund kohtuotsuse A ja S kuulutamisest varasemal kuupäeval) vanemad, tuleb esitada kolme kuu jooksul alates kuupäevast, mil eeldatakse, et perekonna taasühinemist taotlev isik või tema pereliikmed on sellest kohtuotsusest teada saanud, st alates kuue kuu möödumisest nimetatud kohtuotsuse kuulutamisest.
46.      Mis puudutab Saksamaa valitsuse seisukohtades tehtud ettepanekut, et sellele perekonna taasühinemise taotlusele tuleks seada absoluutne vanusepiir 21 eluaastat, et tagada seose säilimine alaealise staatusega, siis leian, et käesolevas kohtuasjas ei ole vajalik ega isegi otstarbekas, et Euroopa Kohus teeks sellise ettepaneku kohta otsuse.
47.      Esiteks kuulub üldreegel, mille kohaselt tuleb direktiivi 2003/86 artikli 10 lõike 3 punkti a alusel perekonna taasühinemise taotlus esitada enne, kui pagulane on saanud 21‑aastaseks, liidu materiaalõigusnormi kohaldamisalasse. Tuleb aga tõdeda, et kuigi liidu seadusandja näeb selle direktiivi artikli 4 lõikes 5 ette perekonna taasühinemist taotleva isiku vanuse alampiiri sundabielude vältimiseks, ei ole ta kehtestanud direktiivi artikli 10 lõike 3 punktis a sellist reeglit. Seega õigusliku aluse puudumisel ja kui mitte toimida seadusandjana, ei leia ma, et Euroopa Kohus peaks sellise normi kehtestama.
Samuti ei tohiks tunnustada liikmesriikide vabadust seda reeglit kindlaks määrata, kuna selle „üleminekukategooriaks“ kvalifitseeritud pagulaste erikategooria eest hoolitsemist reguleerivate riigisiseste õigusaktide erinevused võivad liidu seadusandja taotletud ühtlustamist pärssida(22).
48.      Teiseks, absoluutse 21‑aastase vanusepiiri kehtestamine direktiivi 2003/86 artikli 10 lõike 3 punkti a rakendamise kontekstis viiks selleni, et Euroopa Kohus laiendaks eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimuste eset. Võttes nimelt arvesse rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise menetluse ajal täisealiseks saanud saatjata alaealiste erilist kaitsevajadust(23), tuleb Euroopa Kohtu praktikat arvestades küsida, milline on standardiseeritud reegli ulatus(24). Lisaks tuleb uurida selle reegli tingimusi ja eelkõige vanust, millest alates võib noort täisealist põhimõtteliselt pidada piisavalt iseseisvaks ja võimeliseks rahuldama vastuvõtvas liikmesriigis üksi elamiseks vajalikke vajadusi. Selline kaalutlus vääriks ilmselgelt liidu seadusandja ja liikmesriikide ärakuulamist.
V.      Ettepanek
49.      Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Oberverwaltungsgericht Berlin-Brandenburgi (Berliin-Brandenburgi kõrgeim halduskohus, Saksamaa) eelotsuse küsimustele järgmiselt:
Nõukogu 22. septembri 2003. aasta direktiivi 2003/86/EÜ perekonna taasühinemise õiguse kohta artikli 10 lõike 3 punkti a
tuleb tõlgendada nii, et
kui kolmanda riigi kodanik, kes on sisenenud saatjata alaealisena liikmesriigi territooriumile, on saanud täisealiseks tema rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise menetluse ajal ning on saanud pagulasseisundi ja sellega seotud õigused enne 12. aprilli 2018. aasta kohtuotsuse A ja S (C‑550/16, EU:C:2018:248) kuulutamist, tuleb perekonna taasühinemise taotlus esitada kolme kuu jooksul alates kuupäevast, mil eeldatakse, et perekonna taasühinemist taotlev isik või tema pereliikmed on sellest kohtuotsusest teada saanud, st alates kuue kuu möödumisest nimetatud kohtuotsuse kuulutamisest.
1      Algkeel: prantsuse.
2      C‑550/16, edaspidi „kohtuotsus A ja S“, EU:C:2018:248.
3      Nõukogu 22. septembri 2003. aasta direktiiv perekonna taasühinemise õiguse kohta (ELT 2003, L 251, lk 12; ELT eriväljaanne 19/06, lk 224).
4      Direktiivi 2003/86 artikli 2 punkti c kohaselt on „perekonna taasühinemist taotlev isik“ „kolmanda riigi kodanik, kes elab seaduslikult liikmesriigis ja kes taotleb oma pereliikmete taasühinemist temaga või kelle pereliikmed taotlevad taasühinemist temaga“.
5      Vt kohtuotsus A ja S (punkt 61).
6      BGBl. 2004 I, lk 1950.
7      25. veebruaril 2008 avaldatud redaktsioonis (BGBl. 2008 I, lk 162), viimati muudetud 8. mai 2024. aasta seaduse (BGBl. 2024 I, nr 152) §‑ga 3.
8      Eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab 18. aprilli 2013. aasta kohtuotsusele Bundesverwaltungsgericht (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim halduskohus), 10 C 9/12, punkt 17 jj.
9      Vt kohtuotsus A ja S (punkt 64 ja resolutsioon).
10      Vt kohtuotsus A ja S (punkt 61).
11      Vt 6. märtsi 2007. aasta kohtuotsus Meilicke jt (C‑292/04, EU:C:2007:132, punktid 34–37).
12      Vt 18. novembri 2021. aasta kohtuotsus État belge (pilootide väljaõpe) (C‑413/20, EU:C:2021:938, punkt 58) ja 10. märtsi 2022. aasta kohtuotsus Grossmania (C‑177/20, EU:C:2022:175, punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika).
13      C‑560/20, EU:C:2024:96.
14      Vt 30. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus Landeshauptmann von Wien (perekonna taasühinemine pagulasest alaealisega) (C‑560/20, EU:C:2024:96, punktid 35, 51 ja 57).
15      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta direktiiv rahvusvahelise kaitse seisundi andmise ja äravõtmise menetluse ühiste nõuete kohta (ELT 2013, L 180, lk 60). Selle direktiivi artikli 31 lõike 3 kohaselt peavad liikmesriigid tagama, et rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise menetlus viiakse lõpule kuue kuu jooksul alates taotluse esitamisest. Vt ka artikli 31 lõike 7 punkt b.
16      Vt 9. märtsi 1978. aasta kohtuotsus Simmenthal (106/77, EU:C:1978:49, punkt 24); 10. märtsi 2022. aasta kohtuotsus Grossmania (C‑177/20, EU:C:2022:175, punkt 64 ja seal viidatud kohtupraktika) ning 1. augusti 2025. aasta kohtuotsus Alace ja Canpelli (C‑758/24 ja C‑759/24, EU:C:2025:591, punkt 63).
17      Vt analoogia alusel 11. septembri 2019. aasta kohtuotsus Călin (C‑676/17, EU:C:2019:700, punktid 50–57). Nõustun komisjoniga (tema seisukohtade punkt 31).
18      Vt 10. märtsi 2022. aasta kohtuotsus Grossmania (C‑177/20, EU:C:2022:175, punkt 63 ja seal viidatud kohtupraktika).
19      Kohtuotsus A ja S (punkt 61).
20      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. detsembri 2011. aasta direktiiv, mis käsitleb nõudeid, millele kolmandate riikide kodanikud ja kodakondsuseta isikud peavad vastama, et kvalifitseeruda rahvusvahelise kaitse saajaks, ning nõudeid pagulaste või täiendava kaitse saamise kriteeriumidele vastavate isikute ühetaolisele seisundile ja antava kaitse sisule (ELT 2011, L 337, lk 9). See artikkel 22 näeb ette, et „[l]iikmesriigid annavad rahvusvahelise kaitse saajatele niipea kui võimalik pärast pagulasseisundi või täiendava kaitse seisundi andmist juurdepääsu teabele kõnealuse seisundiga seotud õiguste ja kohustuste kohta keeles, millest taotleja aru saab või on kõigi eelduste kohaselt võimeline aru saama“.
21      Viitan oma kaalutlustele, mis on esitatud käesoleva ettepaneku punktis 37.
22      Vt selle kohta Euroopa rändevõrgustiku 2022. aasta novembri kokkuvõttev uuring „Transition of unaccompanied minors to adulthood“.
23      Õiguskirjanduse ja erinevate spetsialiseerunud rahvusvaheliste organisatsioonide seisukohtade kohaselt kuuluvad need noored täiskasvanud pagulaste erikategooriasse, mida nimetatakse „üleminekukategooriaks“. Vt selle kohta Viterbo, H. ja Ioffe, Y., „No Refuge from Childhood: How Child Protection Harms Refugees“, European Journal of International Law, European University Institute, Firenze, vol. 35, nr 3, 2024, lk 647–677, eelkõige lk 676. Vt ka UNICEF, „Enfants non accompagnés, Mettre l’enfant au centre“, november 2023; Euroopa Nõukogu ministrite komitee 24. aprilli 2019. aasta soovitus CM/Rec(2019)4 „Supporting young refugees in transition to adulthood“ koos soovitusele lisatud suunistega (eelkõige punkt 27) ja selle soovituse praktilise juhendiga „Turning 18 with confidence“, aprill 2023 (punkt 3.7, lk 39 jj); Euroopa Nõukogu inimõiguste voliniku temaatiline dokument „Réaliser le droit au regroupement familial des réfugiés en Europe“, juuni 2017, eelkõige soovitus 7 (lk 5), ning Euroopa Nõukogu Parlamentaarse Assamblee rände, pagulaste ja põgenike komisjoni 23. aprilli 2014. aasta resolutsioon 1996 (2014) pealkirjaga „Enfants migrants: quels droits à 18 ans?“
24      Vt Euroopa Kohtu lähenemisviisi kohta küsimuses, mil määral on täisealiseks saanud lapsel jätkuvalt vaja oma vanema kohalolu ja hoolitsust, 8. mai 2013. aasta kohtuotsus Alarape ja Tijani (C‑529/11, EU:C:2013:290, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika), milles käsitletakse täisealiseks saanud ja õpinguid jätkava lapse vanema õigust vastuvõtvas liikmesriigis elada, ning 30. septembri 2020. aasta kohtuotsus CPAS de Seraing (C‑402/19, EU:C:2020:759, punkt 42), milles käsitletakse täisealise lapse vanema tagasisaatmise otsuse täitmist.