ОПРЕДЕЛЕНИЕ НА СЪДА (шести състав)
29 юли 2024 година(*)
„Преюдициално запитване — Член 99 от Процедурния правилник на Съда — Отговор, който може да бъде изведен недвусмислено от съдебната практика — Социална политика — Организация на работното време — Директива 2003/88/ЕО — Член 12, буква а) — Членове 20 и 31 от Хартата на основните права на Европейския съюз — Безопасност и здраве на полагащите нощен труд работници — Подходяща за естеството на работата им защита на работниците, които полагат нощен труд — Полицаи и пожарникари, работещи на смени и полагащи нощен труд — Работници от публичния и работници от частния сектор — Равно третиране“
По дело C‑435/23
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Окръжен съд Смолян (България) с акт от 12 юли 2023 г., постъпил в Съда на 13 юли 2023 г., в рамките на производство по дело
Главна дирекция „Гранична полиция“ към Министерство на вътрешните работи
срещу
BO,
СЪДЪТ (шести състав),
състоящ се от: T. von Danwitz, председател на състава, P. G. Xuereb и I. Ziemele (докладчик), съдии,
генерален адвокат: A. Rantos,
секретар: A. Calot Escobar,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
като има предвид становищата, представени:
–        за Главна дирекция „Гранична полиция“ към Министерство на вътрешните работи, от М. Христова,
–        за BO, от M. Орманова, адвокат,
–        за българското правителство, от Цв. Митова и Т. Цингилева, в качеството на представители,
–        за Европейската комисия, от Г. Колева и D. Recchia, в качеството на представители,
предвид решението, взето след изслушване на генералния адвокат, да се произнесе с мотивирано определение в съответствие с член 99 от Процедурния правилник на Съда,
постанови настоящото
Определение
1        Преюдициалното запитване по същество се отнася до тълкуването на член 12, буква а) от Директива 2003/88/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 ноември 2003 година относно някои аспекти на организацията на работното време (ОВ L 299, 2003 г., стр. 9; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 3), както и на членове 20 и 31 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“).
2        Запитването е отправено в рамките на спор между Главна дирекция „Гранична полиция“ към Министерство на вътрешните работи (България) (наричана по-нататък „главната дирекция“) и полицейския служител ВО относно отчитането и заплащането на положените от него часове нощен труд.
Правна уредба
Правото на Съюза
3        Съображение 8 от Директива 2003/88 гласи:
„Необходимо е да се ограничи продължителността на нощния труд, включително на извънредния труд, и да се предвиди работодателите, които редовно използват работници, полагащи нощен труд, да предоставят тази информация на вниманието на компетентните органи, ако те го изискват“.
4        Член 8 от Директива 2003/88 е озаглавен „Продължителност на нощния труд“ и има следния текст:
„Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че:
а)      нормалната продължителност на работното време на работниците, които полагат нощен труд, не надвишав[а] средно осем часа за всеки 24‑часов период;
б)      работниците, които полагат нощен труд[…] и чиято работа е свързана с особени рискове или физическо или умствено натоварване, не работят повече от осем часа за всеки период от 24 часа, през който полагат нощен труд.
По смисъла на буква б), работата, която предполага особени рискове или физическо или умствено натоварване се определя от националното законодателство и/или практика, или от колективни трудови договори или споразумения между социалните партньори, като се отчитат специфичното въздействие и рисковете на нощния труд“.
5        Член 12 от посочената директива 2003/88 е озаглавен „Защита на безопасността и здравето“ и гласи:
„Държавите членки предприемат необходимите мерки, за да гарантират, че:
а)      работниците, които полагат нощен труд[,] и работниците на смени се ползват с подходяща за естеството на работата им защита на безопасността и здравето;
б)      съответните служби или средства за защита и профилактика във връзка с безопасността и здравето на работниците, които полагат нощен труд и работниците на смени, са равностойни на тези, които се прилагат за другите работници и са на разположение по всяко време“.
Българското право
Кодексът на труда
6        Член 140 от Кодекса на труда, в приложимата му в главното производство редакция (наричан по-нататък „Кодексът на труда“), гласи:
„(1)      Нормалната продължителност на седмичното работно време през нощта при 5‑дневна работна седмица е до 35 часа. Нормалната продължителност на работното време през нощта при 5‑дневна работна седмица е до 7 часа.
(2)      Нощен е трудът, който се полага от 22,00 ч. до 06,00 ч., а за работници и служители, ненавършили 16‑годишна възраст — от 20,00 ч. до 06,00 ч.
[…]“.
Законът за Министерството на вътрешните работи
7        Член 2, алинея 1 от Закона за Министерството на вътрешните работи (ДВ, бр. 53 от 27 юни 2014 г.), в приложимата му в главното производство редакция (наричан по-нататък „Законът за МВР“), гласи:
„(1)      Дейността на МВР е насочена към защита на правата и свободите на гражданите, противодействие на престъпността, защита на националната сигурност, опазване на обществения ред и пожарна безопасност и защита на населението“.
8        Член 142 от Закона за МВР предвижда:
„(1)      Служителите на МВР са:
1.      държавни служители — полицейски органи и органи по пожарна безопасност и защита на населението;
2.      държавни служители;
3.      лица, работещи по трудово правоотношение.
(2)      Статутът на държавните служители по ал. 1, т. 1 се урежда с този закон.
[…]“.
9        Член 187 от Закона за МВР, в редакцията, която е била приложима през периода от 11 октомври 2019 г. до 10 юли 2020 г., гласи:
„(1)      Нормалната продължителност на работното време на държавните служители в МВР е 8 часа дневно и 40 часа седмично при 5‑дневна работна седмица.
[…]
(3)      Работното време на държавните служители се изчислява в работни дни — подневно, а за работещите на 8-, 12- или 24‑часови смени — сумирано за тримесечен период. […] При работа на смени е възможно полагането на труд и през нощта между 22,00 и 6,00 ч., като работните часове не следва да надвишават средно 8 часа за всеки 24‑часов период.
[…]
(9)      Редът за организацията и разпределянето на работното време, за неговото отчитане, за компенсирането на работата на държавните служители извън редовното работно време, режимът на дежурство, времето за отдих и почивките за държавните служители се определят с наредба на министъра на вътрешните работи.
[…]“.
10      Член 187 от Закона за МВР, в редакцията, която е била приложима през периода от 11 юли 2020 г. до 30 септември 2022 г., гласи:
„(1)      Нормалната продължителност на работното време на държавните служители в МВР е 8 часа дневно и 40 часа седмично при 5‑дневна работна седмица. Нормалната продължителност на работното време през нощта е 8 часа за всеки 24‑часов период. Нощен е трудът, който се полага между 22,00 и 6,00 ч.
(2)      За държавните служители, които изпълняват служебните си задължения при специфични условия и рискове за живота и здравето, се установява намалено работно време.
(3)      Работното време на държавните служители се изчислява в работни дни — подневно, а за работещите на 8-, 12- или 24‑часови смени — сумирано за тримесечен период. Определянето на 24‑часова смяна е по изключение.
(4)      При сумирано изчисляване на работното време нощните часове се превръщат в дневни с коефициент, равен на отношението между нормалната продължителност на дневното работно време към нормалната продължителност на работното време през нощта по ал. 1.
(5)      За държавните служители в МВР, извън тези по ал. 2 и работещите на смени, се установява ненормиран работен ден. Те са длъжни при необходимост да изпълняват служебните си задължения и след изтичане на редовното работно време.
(6)      Работата извън редовното работно време до 280 часа годишно се компенсира със:
1.      допълнителен платен годишен отпуск за работата в работни дни и с възнаграждение за извънреден труд за работата в почивни и празнични дни — за служителите на ненормиран работен ден;
2.      възнаграждение за извънреден труд за отработени до 70 часа на тримесечен период — за служителите, работещи на смени.
(7)      Извънредният труд по ал. 6 се заплаща с 50 на сто увеличение върху основното месечно възнаграждение.
(8)      Извънредният труд не може да надвишава 70 часа на тримесечен период и 280 часа годишно.
(9)      Държавните служители в МВР имат право на почивки в работния ден, междудневна почивка, междуседмична почивка и почивка в празнични дни при условия и по ред, определени с наредбата по ал. 10.
(10)      Редът за организацията и разпределянето на работното време, за неговото отчитане, за компенсирането на работата извън редовното работно време, режимът на дежурство, времето за отдих и почивките за държавните служители по чл. 142, ал. 1, т. 1 и ал. 3 се определят с наредба на министъра на вътрешните работи“.
11      Член 188 от Закона за МВР гласи следното:
„(1)      Държавните служители на МВР са длъжни да бъдат на разположение за изпълнение на задълженията си, свързани със службата им в МВР, при условия и по ред, определени с наредбата по чл. 187, ал. 10.
(2)      Държавните служители, които полагат труд за времето между 22,00 и 6,00 ч., се ползват със специалната закрила по Кодекса на труда“.
12      С наредби, издадени от министъра на вътрешните работи на основание член 187, алинея 9 от Закона за МВР, се определят редът за организацията и разпределянето на работното време и за компенсирането на работата извън редовното работно време, режимът на дежурство, времето за отдих и почивките на държавните служители в МВР.
13      Така член 31, алинея 2 от Наредба № 8121з-407 от 11 август 2014 г. (ДВ, бр. 69 от 19 август 2014 г.) (наричана по-нататък „Наредбата от 2014 г.“) е предвиждал преобразуване на нощните часове труд в дневни с определен увеличаващ коефициент. Съгласно тази разпоредба часовете положен труд между 22,00 ч. и 6,00 ч. е трябвало да се умножават по коефициент 0,143, а полученото число да се сумира с общия брой отработени часове за отчетния период.
14      Наредбата от 2014 г. е отменена с Наредба № 8121з-592 от 25 май 2015 г. (ДВ, бр. 40 от 2 юни 2015 г.), която на свой ред е заменена с Наредба № 8121з-776 от 29 юли 2016 г. (ДВ, бр. 60 от 2 август 2016 г.), като те вече не предвиждат режим на завишено отчитане на нощните часове труд като предвидения в член 31, алинея 2 от Наредбата от 2014 г.
15      Що се отнася до работниците извън МВР, член 9, алинея 2 от Наредбата за структурата и организацията на работната заплата (ДВ, бр. 9 от 26 януари 2007 г.), в приложимата ѝ в главното производство редакция (наричана по-нататък „НСОРЗ“), гласи:
„При сумирано изчисляване на работното време нощните часове се превръщат в дневни с коефициент, равен на отношението между нормалната продължителност на дневното и нощното работно време, установени за подневно отчитане на работното време за съответното работно място“.
Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
16      BO е държавен служител по смисъла на Закона за МВР и работи на длъжност „старши полицай“ в системата на главната дирекция, в граничния полицейски участък на един български град.
17      В периода от 11 октомври 2019 г. до 30 септември 2022 г. BO полага нощен труд общо 1 272 часа.
18      Тъй като счита, че при заплащането на посочените часове нощен труд не е бил спазен член 9, алинея 2 от НСОРЗ, съгласно който нощните часове трябва да се превръщат в дневни, като се приложи коефициент 1,143, така че седем часа нощен труд да съответстват на осем часа дневен труд, BO предявява иск пред Районен съд Смолян (България) за осъждането на главната дирекция да му заплати посочените часове нощен труд в съответствие със споменатата разпоредба.
19      С решение от 7 март 2023 г. този съд уважава иска, като по същество се мотивира с това, че член 9, алинея 2 от НСОРЗ следва да се приложи по делото, защото в противен случай би се стигнало до недопустимо различно третиране на полагащите нощен труд държавни служители в МВР както спрямо останалите държавни служители, така и спрямо служителите и работниците от частния сектор. Посоченият съд осъжда главната дирекция да заплати на BO по-специално сумата от 1 886,10 лева (BGN) (около 950 евро) като възнаграждение за положения от него нощен труд през посочения период, заедно с лихви за забава.
20      Главната дирекция подава въззивна жалба срещу това решение пред Окръжен съд Смолян (България), който е запитващата юрисдикция. По същество главната дирекция твърди, че Законът за МВР е специален закон, който урежда статута на държавните служители, работещи в това министерство, което обосновава съществуването на различни правила относно работното време и трудовото възнаграждение.
21      Освен това главната дирекция поддържа, че предвид спецификата на функциите на полицаите и пожарникарите към МВР прилагането на правилата на Закона за МВР не би могло да представлява дискриминационно третиране. В това отношение главната дирекция уточнява, че наистина държавните служители от МВР работят при по-неблагоприятни условия и при завишени изисквания в сравнение с другите държавни служители и работниците от частния сектор, но разполагат с компенсации за това, като например по-високо заплащане, по-висока степен на социална закрила и по-голям отпуск.
22      Освен това главната дирекция отбелязва, че това тълкуване е в съответствие с решение от 24 февруари 2022 г., Главна дирекция „Пожарна безопасност и защита на населението“ (C‑262/20, EU:C:2022:117).
23      От акта за преюдициално запитване е видно, че в тълкувателно решение № 1 от 15 март 2023 г. по тълкувателно дело № 1/2020 (наричано по-нататък „тълкувателно решение по дело № 1/2020“) Върховният касационен съд (България) се е произнесъл в смисъл, че по отношение на служителите на МВР се прилагат единствено онези разпоредби за отчитането и заплащането на нощния труд, които са предвидени в Закона за МВР и в подзаконовите нормативни актове,
издадени от министъра на вътрешните работи на основание на този закон.
24      От своя страна запитващата юрисдикция отбелязва, че прилагането на тълкувателно решение по дело № 1/2020, което изключва възможността да се приложи НСОРЗ, води до различно, неблагоприятно третиране на полицаите и пожарникарите, полагащи нощен труд, спрямо полицаите и пожарникарите, които не полагат такъв труд, както и спрямо работниците от частния сектор, без тази разлика в третирането да е основана на разумен и обективен критерий, тоест да е свързана с допустима от закона цел на разглежданото законодателство.
25      Всъщност според запитващата юрисдикция няма средство, което да позволява да се компенсира адекватно тежестта на нощния труд, полаган от BO и другите полицаи и пожарникари като него, освен прилагането на методиката по член 9, алинея 2 от НСОРЗ, и това свидетелства, че не е била отчетена спецификата на служебните правоотношения и равенството на гражданите пред закона.
26      При тези обстоятелства Окръжен съд Смолян (България) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)      Разпоредбите на чл. 12, б. „а“ и § 8 от Директива [2003/88], както и чл. 20 и 31 от Хартата […], следва ли да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба (в случая чл. 187 ЗМВР), която, като не позволява по-кратката продължителност на нощния труд спрямо дневния труд по общия ред, важащ за работниците в частния сектор, да се прилага и за работниците в публичния сектор като полицаите и пожарникарите, работещи на смени и полагащи нощен труд (държавни служители по чл. 142, ал. 1, т. 1 от Закона за министерството на вътрешните работи), довежда до следната разлика в третирането, без тази разлика да е свързана с допустима от законодателството цел, а именно:
Една група работници в публичния сектор, натоварени с особено важните задачи по охрана на обществения ред и защита на населението (в случая полицаите и пожарникарите по чл. 142, ал. 1, т. 1 от Закона за министерството на вътрешните работи, работещи на смени и полагащи нощен труд), са поставени в по-неблагоприятно положение:
a)      както спрямо друга група работници в същия публичен сектор, натоварени със същите задачи по охрана на обществения ред и защита на населението, които обаче не полагат нощен труд на смени (в случая останалите държавни служители по чл. 142, ал. 1, т. 1 от Закона за министерството на вътрешните работи), но се ползват от същите придобивки (напр. допълнително възнаграждение за прослужено време, по-дълъг платен годишен отпуск, по-ранно пенсиониране, по-високи обезщетения при прекратяване на служебното правоотношение и други), от които се ползват и полагащите нощен труд на смени полицаи и пожарникари;
б)      така и спрямо работници от частния сектор, които работят на смени и полагат нощен труд, без да ползват същите придобивки, но по причина, че не са натоварени със същите особени важни задачи по охрана на обществения ред и защита на населението, заради които задачи тези придобивки са предоставени на една цяла група работници от публичния сектор (всички държавни служители по чл. 142, ал. 1, т. 1 от Закона за министерството на вътрешните работи)?
2)      Разпоредбите на чл. 12, б. „а“ и § 8 от Директива [2003/88], както и чл. 20 и 31 от Хартата […] следва ли да се тълкуват в смисъл, че не позволяват прилагане на задължителна национална съдебна практика (каквато в случая е [Тълкувателно решение по дело № 1/2020]), ако това прилагане би довело до резултат, несъвместим с правото на Съюза, а именно: описаното в първия въпрос неравенство в третирането, което неравенство не е основано на обективен и разумен критерий, тоест не е свързано с допустима от закона цел и не е съразмерно на тази цел?“.
По преюдициалните въпроси
27      По силата на член 99 от Процедурния правилник на Съда, когато отговорът на преюдициалния въпрос се налага недвусмислено от съдебната практика, Съдът може във всеки един момент да се произнесе с мотивирано определение по предложение на съдията докладчик и след изслушване на генералния адвокат.
28      В настоящия случай Съдът счита, че поисканото от запитващата юрисдикция тълкуване на правото на Съюза по първия въпрос се налага недвусмислено от решение от 24 февруари 2022 г., Главна дирекция „Пожарна безопасност и защита на населението“ (C‑262/20, EU:C:2022:117), както и от решение от 4 май 2023 г., Главна дирекция „Пожарна безопасност и защита на населението“ (Нощен труд) (C‑529/21—C‑536/21 и C‑732/21—C‑738/21, EU:C:2023:374).
29      Що се отнася до втория въпрос, отговорът се налага от практиката на Съда относно принципа за предимство на правото на Съюза и принципа за съответстващо тълкуване.
30      Ето защо по настоящото дело следва да се приложи член 99 от Процедурния правилник.
По първия въпрос
31      С първия си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 12, буква а) от Директива 2003/88 и членове 20 и 31 от Хартата трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат правна уредба, която по въпроса за нормалната продължителност на нощния труд въвежда разлика в третирането на група работници от публичния сектор, натоварени със съществените задачи по охрана на обществения ред и защита на населението, спрямо друга група работници от публичния сектор, натоварени със същите задачи, или спрямо работници от частния сектор, без обаче тази разлика да е обоснована от допустима от закона цел.
32      В самото начало следва най-напред да се припомни, че Съдът вече е постановил, че член 8 и член 12, буква а) от Директива 2003/88 трябва да се тълкуват в смисъл, че не налагат да се приема национална правна уредба, която да предвижда, че нормалната продължителност на нощния труд за работниците от публичния сектор като полицаите и пожарникарите е по-кратка от предвидената за тях нормална продължителност на труда през деня. При всички случаи в полза на такива работници трябва да има други мерки за защита под формата на продължителност на работното време, заплащане, обезщетения или сходни придобивки, които да позволяват да се компенсира особената тежест на полагания от тях нощен труд (решение от 24 февруари 2022 г., Главна дирекция „Пожарна безопасност и защита на населението“, C‑262/20, EU:C:2022:117, т. 55).
33      По-нататък, Съдът е приел, че членове 20 и 31 от Хартата трябва да се тълкуват в смисъл, че допускат определената в законодателството на държава членка нормална продължителност на нощния труд от седем часа за работниците от частния сектор да не се прилага за работниците от публичния сектор, включително за полицаите и пожарникарите, ако такава разлика в третирането — доколкото съответните категории работници се намират в сходно положение — се основава на обективен и разумен критерий, тоест е свързана с допустима от закона цел на посоченото законодателство и е съразмерна на тази цел (вж. в този смисъл решение от 24 февруари 2022 г., Главна дирекция „Пожарна безопасност и защита на населението“, C‑262/20, EU:C:2022:117, т. 79 и 80).
34      Накрая, Съдът е постановил, че запитващата юрисдикция, която единствена е компетентна да прецени фактите, следва да направи необходимите проверки, така че, от една страна, да установи релевантните категории работници и от друга страна, да определи дали е изпълнено изискването за сходство на разглежданите положения (решения от 24 февруари 2022 г., Главна дирекция „Пожарна безопасност и защита на населението“, C‑262/20, EU:C:2022:117, т. 70, и от 4 май 2023 г., Главна дирекция „Пожарна безопасност и защита на населението“ (Нощен труд), C‑529/21—C‑536/21 и C‑732/21—C‑738/21, EU:C:2023:374, т. 63).
35      В настоящия случай запитващата юрисдикция отбелязва, че в обсъжданата в главното производство национална правна уредба не съществуват механизми, които да са специално създадени, за да компенсират особената тежест на нощния труд за полагащите такъв труд полицаи и пожарникари, и поради това е налице разлика в третирането между тези работници и други работници от публичния и от частния сектор, която не е основана на допустима от закона цел, годна да обоснове подобна разлика в третирането.
36      Същевременно, съгласно споменатата в точка 34 от настоящото определение съдебна практика, именно на запитващата юрисдикция принадлежи правомощието да провери дали на разглежданата в главното производство национална правна уредба може да се даде тълкуване, което да е в съответствие с член 12, буква а) от Директива 2003/88 и с членове 20 и 31 от Хартата.
37      По всички изложени по-горе съображения на първия въпрос следва да се отговори, че член 12, буква а) от Директива 2003/88 и членове 20 и 31 от Хартата трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат правна уредба, която по въпроса за нормалната продължителност на нощния труд въвежда разлика в третирането на група работници от публичния сектор, натоварени със съществените задачи по охрана на обществения ред и защита на населението, спрямо друга група работници от публичния сектор, натоварени със същите задачи, или спрямо работници от частния сектор, освен ако тази разлика в третирането се основава на обективен и разумен критерий, тоест е свързана с допустима от закона цел на това законодателство и е съразмерна на тази цел.
По втория въпрос
38      С втория си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 12, буква а) от Директива 2003/88 и членове 20 и 31 от Хартата трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат прилагане на задължителна национална съдебна практика, ако прилагането ѝ води до резултат, несъвместим с тези разпоредби от правото на Съюза, и по-специално до разлика в третирането, която не се основава на обективен и разумен критерий.
39      В това отношение следва да се припомни, че принципът на предимство на правото на Съюза, който закрепва върховенството на правото на Съюза над правото на държавите членки, задължава всички органи на държавите членки да осигурят пълното действие на различните норми на правото на Съюза, в частност без националните разпоредби, в това число и конституционни, да могат да са пречка за това (вж. в този смисъл решение от 21 декември 2021 г., Euro Box Promotion и др., C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 и C‑840/19, EU:C:2021:1034, т. 245 и 251).
40      Освен това принципът за съответстващо тълкуване изисква националните юрисдикции да използват всички свои правомощия, като вземат предвид цялото вътрешно право и като приложат признатите от последното методи за тълкуване, за да гарантират пълната ефективност на съответната директива и да стигнат до разрешение, което съответства на преследваната от нея цел. Изискването за такова съответстващо тълкуване включва по-специално задължение за националните юрисдикции при необходимост да изменят постоянната съдебна практика, ако тя се основава на тълкуване на националното право, което е несъвместимо с целите на директива. Следователно националната юрисдикция не би имала основание да приеме, че е изправена пред невъзможност да тълкува национална разпоредба в съответствие с правото на Съюза единствено поради факта че тази разпоредба трайно е тълкувана в несъвместим с това право смисъл (решение от 6 ноември 2018 г., Max-Planck-Gesellschaft zur Förderung der Wissenschaften, C‑684/16, EU:C:2018:874, т. 59 и 60 и цитираната съдебна практика) или е прилагана по такъв начин от компетентните национални органи (решение от 24 юни 2019 г., Popławski, C‑573/17, EU:C:2019:530, т. 79).
41      В това отношение следва да се посочи, че ако не е основана на обективен и разумен критерий, всяка разлика в третирането, която разпоредбите на националното право в областта на нощния труд въвеждат по отношение на различни категории работници, намиращи се в сходно положение, би била несъвместима с правото на Съюза и би налагала в такъв случай националният съд да тълкува националното право във възможно най-голяма степен с оглед на текста и целта на съответната разпоредба от правото на Съюза, като вземе предвид цялото вътрешно право и приложи признатите от последното тълкувателни методи, за да гарантира пълната ефективност на тази разпоредба и да достигне до разрешение, съответстващо на преследваната с нея цел (вж. в този смисъл решение от 24 февруари 2022 г., Главна дирекция „Пожарна безопасност и защита на населението“, C‑262/20, EU:C:2022:117, т. 79 и цитираната съдебна практика).
42      От това следва, че запитващата юрисдикция трябва да осигури резултат, който да е в съответствие с правото на Съюза, като при необходимост остави без приложение националната съдебна практика, която му противоречи.
43      По всички изложени по-горе съображения на втория въпрос следва да се отговори, че член 12, буква а) от Директива 2003/88 и членове 20 и 31 от Хартата трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат прилагане на задължителна национална съдебна практика, ако прилагането ѝ води до резултат, несъвместим с тези разпоредби от правото на Съюза, и по-специално до разлика в третирането, която не се основава на обективен и разумен критерий.
По съдебните разноски
44      С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски.
По изложените съображения Съдът (шести състав) определи:
1)      Член 12, буква а) от Директива 2003/88/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 4 ноември 2003 година относно някои аспекти на организацията на работното време и членове 20 и 31 от Хартата на основните права на Европейския съюз
трябва да се тълкуват в смисъл, че
не допускат правна уредба, която по въпроса за нормалната продължителност на нощния труд въвежда разлика в третирането на група работници от публичния сектор, натоварени със съществените задачи по охрана на обществения ред и защита на населението, спрямо друга група работници от публичния сектор, натоварени със същите задачи, или спрямо работници от частния сектор, освен ако тази разлика в третирането се основава на обективен и разумен критерий, тоест е свързана с допустима от закона цел на това законодателство и е съразмерна на тази цел.
2)      Член 12, буква а) от Директива 2003/88 и членове 20 и 31 от Хартата на основните права
трябва да се тълкуват в смисъл, че
не допускат прилагане на задължителна национална съдебна практика, ако прилагането ѝ води до резултат, несъвместим с тези разпоредби от правото на Съюза, и по-специално до разлика в третирането, която не се основава на обективен и разумен критерий.
Подписи
*      Език на производството: български.