62022CC0096
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
P. PIKAMÄE
представено на 8 юни 2023 година (
1
)
Дело C‑96/22
Companhia de Distribuição Integral Logista Portugal, S.A.
срещу
Autoridade Tributária e Aduaneira
(Преюдициално запитване, отправено от Supremo Tribunal Administrativo (Върховен административен съд, Португалия)
„Преюдициално запитване — Акцизи — Директива 2008/118/ЕО — Членове 7 и 9 — Обхват — Национална правна уредба, която предвижда облагане на количествата цигари, надвишаващи количествените ограничения, по ставка в сила към дата, последваща датата на освобождаването за потребление“
1.
По настоящото дело Съдът е сезиран от Supremo Tribunal Administrativo (Върховен административен съд, Португалия) с преюдициално запитване относно тълкуването на член 34 ДФЕС, както и на членове 7 и 9 от Директива 2008/118/ЕО (
2
) (наричана по-нататък „Директива 2008/118“).
2.
Тъй като по искане на Съда настоящото заключение е насочено към втория преюдициален въпрос, то ще се съсредоточи само върху тълкувателния анализ на посочените по-горе разпоредби от вторичното право.
3.
Релевантният нормативен контекст е правната уредба на Съюза относно общия режим на облагане с акциз. Акцизът е косвен данък върху потреблението, който може да се използва за постигане не само на целта на всяка данъчна политика, а именно осигуряване на приходи за държавната хазна, но и на цели, които не са свързани с данъчното облагане, например да се ограничи потреблението на определени продукти, сред които е тютюнът.
4.
В случая се поставя въпросът за съответствието с Директива 2008/118 на национален данъчен режим, по силата на който посочените в него количества цигари, превишаващи количественото ограничение за освобождаване за потребление, се облагат с акцизната ставка, която е в сила към дата, последваща датата на освобождаването за потребление, като следва да се уточни, че целта на разглеждания режим е да се противодейства на злоупотребата, състояща се в освобождаване за потребление на прекомерно големи количества стоки с оглед на бъдещо увеличаване на ставката на акциза (т.нар. „forestalling“).
5.
Настоящото дело ще позволи на Съда да изясни къде се намира разделителната линия между материалното приложно поле на въведената с Директива 2008/118 хармонизация и свободата на действие, предоставена на държавите членки от тази директива.
Правна уредба
Правото на Съюза
6.
По настоящото дело са релевантни членове 7 и 9 от Директива 2008/118.
Португалското право
7.
Decreto-Lei no 73/2010 que aprova o Código dos Impostos Especiais de Consumo (Декрет-закон № 73/2010 за приемане на Кодекса за акцизите) от 21 юни 2010 г. (Diário da República, серия I, бр. 118 от 21 юни 2010 г., стр. 2170, наричан по-нататък „CIEC“) транспонира Директива 2008/118 в португалското право.
8.
Съгласно член 106 от CIEC, озаглавен „Специални правила за освобождаване за потребление“:
„1.   Освобождаването за потребление на цигари е подчинено на ограничителните правила, приложими в периода от 1 септември до 31 декември на всяка календарна година.
2.   В периода, посочен в предходния параграф, месечното освобождаване за потребление на цигари от всеки икономически оператор не може да надвишава количествените ограничения, произтичащи от прилагането на коефициент на увеличение от 10 % към средното месечно количество цигари, освободени за потребление за предходните 12 месеца.
3.   За целите на предходния параграф средното месечно количество се изчислява на базата на общото количество на неосвободените от акциз цигари, които са освободени за потребление през периода от 1 септември на предходната година до 31 август на следващата година.
4.   Всяка година най-късно до 15 септември всеки стопански субект представя пред компетентното митническо бюро първоначална декларация, в която посочва средното си месечно количество и максималното количество, приложимо за неговия случай в ограничителния период.
5.   При изключителни обстоятелства, когато това е надлежно обосновано поради рязка промяна в обема на продажбите в ограничен период от време, може да се разреши посочените количествени ограничения да не бъдат спазвани и дори да не се вземат предвид при изчисляването на средното месечно количество за следващата година.
6.   След изтичане на ограничителния период, не по-късно от края на месец януари на всяка година стопанският субект представя пред компетентното митническо бюро изравнителната декларация, в която посочва количеството цигари, действително освободено за потребление през ограничителния период.
7.   Цигарите над посоченото в параграф 4 максимално количество се облагат при прилагане на ставката, действаща към момента на подаване на изравнителната декларация, когато надвишаването на максималното количество е установено чрез съпоставяне на данните от декларацията и от обработените от администрацията документи, като това не е пречка да се образува съответното административно-наказателно производство.
8.   Настоящият член се прилага отделно за континенталната част на Португалия, автономна област Азорски острови и автономна област Мадейра, като задълженията по предходните параграфи трябва да бъдат изпълнени пред митническото бюро, което разглежда освобождаването за потребление“.
Фактите по спора, главното производство, преюдициалните въпроси и производството пред Съда
9.
Дружеството Companhia de Distribuição Integral Logista Portugal S.A., по-рано известно като Compañía de Distribución Integral Logista S.A. (наричано по-нататък „Logista“), е предприятие, което търгува на дребно с тютюневи изделия и извършва дейност като складодържател, лицензиран от португалския митнически орган в автономна област Мадейра.
10.
На 15 септември 2010 г. Logista подава в митническата служба на Фуншал (Португалия) на основание член 106, параграф 4 от CIEC първоначална декларация за средното месечно количество цигари, освободени за потребление през последните 12 месеца, тоест между 1 септември 2009 г. и 31 август 2010 г.
11.
На 22 септември 2010 г. митническата служба на Фуншал уведомява Logista, че въз основа на предоставената информация му е наложено месечно количествено ограничение от 1644005 цигари за ограничителния период от септември до декември 2010 г., изчислено в съответствие с член 106, параграфи 1—3 от CIEC.
12.
На 18 ноември 2010 г. Logista иска разрешение да не спазва това количествено ограничение съгласно член 106, параграф 5 от CIEC.
13.
На 7 януари 2011 г. митническата служба на Фуншал отхвърля това искане с мотива, че неспазването на въпросното количествено ограничение не е обосновано от рязка промяна в обема на продажбите в ограничен период от време, както изисква член 106, параграф 5 от CIEC. Впоследствие Logista подава жалба по административен ред срещу това решение, която също е отхвърлена.
14.
На 18 януари 2011 г. в съответствие с член 106, параграф 6 от CIEC Logista представя на митническата служба на Фуншал изравнителна декларация, удостоверяваща освобождаването за потребление на количество цигари, което е над три пъти по-голямо от количественото ограничение през периода от септември до декември 2010 г.
15.
На основание член 106, параграф 7 от CIEC на Logista е издаден акт за установяване на данъчно задължение в размер на 4607,69 евро, увеличен с 1,80 евро, въз основа на броя цигари, които то е освободило за потребление в периода от септември до декември 2010 г. и които надхвърлят количественото ограничение, предвидено в член 106, параграф 2 от CIEC.
16.
Logista оспорва този акт пред Tribunal Administrativo e Fiscal do Funchal (Административен и данъчен съд на Фуншал, Португалия), който отхвърля жалбата. Logista обжалва това решение пред Supremo Tribunal Administrativo (Върховен административен съд).
17.
Пред запитващата юрисдикция Logista поддържа по-специално, че прилагането на акцизната ставка към датата на подаване на изравнителната декларация нарушава членове 7 и 9 от Директива 2008/118, съгласно които условията за възникване на задължението за акциз и приложимата ставка са тези, които са в сила към датата, на която тютюнът е бил освободен за потребление. Autoridade Tributária e Aduaneira (Данъчна и митническа администрация, Португалия) възразява, че разглежданият режим е в съответствие с тези разпоредби.
18.
При тези обстоятелства Supremo Tribunal Administrativo решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Могат ли количествените ограничения за освобождаване за потребление, наложени с член 106 от CIEC, доколкото имат за последица да задължат операторите за последното четиримесечие на всяка година да пускат на пазара количества, които не надвишават средното месечно количество цигари, освободени за потребление през последните 12 месеца, да представляват количествени ограничения на вноса или мерки с равностоен ефект по смисъла на член 34 ДФЕС?
2)
Противоречи ли на правилата за дължимост на акциза, въведени с членове 7 и 9 от [Директива 2008/118], облагането на количествата цигари, надвишаващи количествените ограничения за освобождаване за потребление, предвидени в член 106, параграф 2 от CIEC, по ставката в сила към датата на подаване на изравнителната декларация, в съответствие с параграф 7 от този член?“.
19.
Писмени становища представят Logista, данъчната и митническата администрация, португалското правителство и Европейската комисия.
20.
Португалското правителство и Комисията са представили устни становища в заседанието, проведено на 22 март 2023 г.
Анализ
21.
С втория си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали членове 7 и 9 от Директива 2008/118 трябва да се тълкуват в смисъл, че не допускат национална правна уредба, съгласно която за количествата цигари, надвишаващи посоченото в нея количествено ограничение за освобождаване за потребление, се прилага акцизната ставка, която е в сила на дата, последваща датата на освобождаването за потребление.
Предварителни бележки
22.
Най-напред следва да се припомни, че Директива 2008/118, която отменя и заменя Директива 92/12/ЕИО (
3
), е приета на основание член 93 от Договора за ЕО (понастоящем член 113 ДФЕС). Съгласно този член законодателят на Съюза може да приема разпоредби за хармонизиране на националните законодателства относно косвените данъци, включително акцизите, в степента, в която такава хармонизация е необходима за осигуряване на създаването и функционирането на вътрешния пазар и за предотвратяване на нарушаването на конкуренцията.
23.
Така Директива 2008/118 цели да гарантира доброто функциониране на вътрешния пазар чрез свободното движение на акцизни стоки в Европейския съюз. За тази цел посочената директива изисква хармонизиране на националните законодателства, уреждащи тези видове данъчно облагане, за да се гарантира, че възникването и условията за облагане с акциз са едни и същи във всички държави членки (
4
).
24.
Установеният с тази директива общ режим на облагане с акциз се прилага само за изброените в член 1, параграф 1 от нея стоки, а именно енергийните продукти и електрическата енергия, алкохола и алкохолните напитки, както и тютюневите изделия.
25.
Ефективността на този режим изисква облагането с акциз да се извършва в момента на появата на една от тези стоки на вътрешния пазар. От това следва, че естеството на акциза като данък върху потреблението налага дължимостта на акциза да е във възможно най-голяма близост до крайния потребител.
26.
Законодателят на Съюза е въвел тези изисквания по следния начин. Член 2 от Директива 2008/118 предвижда, че данъчното събитие при облагане с акциз е производството или внасянето на посочените стоки на територията на Съюза. Член 7, параграф 1 от тази директива гласи, че задължението за акциз възниква от момента на освобождаването за потребление в съответната държава членка, а член 9, първа алинея от нея предвижда, че се прилагат условията за облагане и ставката на акциза, които са в сила на датата, на която акцизът става дължим в държавата членка, в която се осъществява освобождаването за потребление.
27.
По общо правило между настъпването на данъчното събитие и момента, в който акцизът става дължим, изтича период от време. Така законодателят на Съюза е предвидил възможността акцизните стоки да бъдат поставени под режим с отложено плащане на акциз, определен в член 4, точка 7 от Директива 2008/118 като „данъчен режим, прилаган по отношение на производството, преработката, държането и движението на акцизни стоки, които не са обхванати от митнически режим с отложено плащане или митническо направление, при който се отлага плащането на акциза“. В тази хипотеза освобождаването за потребление се отлага до извеждането, редовно или нередовно, на съответната стока от този режим, така че всяка операция със стоката може да се извърши, без акцизът да стане дължим.
28.
Съгласно член 7, параграф 2 от Директива 2008/118 другите хипотези на „освобождаване за потребление“ са държането, производството (редовно или нередовно) и внасянето (редовно или нередовно) на акцизни стоки извън режим с отложено плащане на акциз.
29.
Според мен становище по тълкуването, което Съдът следва да направи в настоящия случай, може да се вземе само като се има предвид този нормативен контекст.
Относно връзката между член 7 и член 9 от Директива 2008/118
30.
Следва да се припомни, че съгласно член 106 от CIEC акцизът върху количеството цигари, надвишаващо посоченото в него количествено ограничение, става дължим от януари на годината, следваща годината на освобождаването им за потребление, което се извършва в периода от 1 септември до 31 декември на една календарна година.
31.
Безспорно е, че тази правна уредба се обяснява с целта да се защитят финансовите интереси на Португалската република, като се избегне възможността икономическите оператори да освобождават за потребление цигари в прекомерно големи количества в края на годината, предвиждайки увеличаване на ставката на акциза, тъй като такава практика представлява форма на злоупотреба.
32.
С оглед на тези обстоятелства се поставя въпросът дали такава правна уредба е в съответствие с установения с Директива 2008/118 режим.
33.
Отговорът изисква да се определи точната връзка между член 7 и член 9, първа алинея от Директива 2008/118.
34.
За тази цел най-напред следва член 7, параграф 1 от тази директива да се разгледа буквално и телеологично.
35.
От прочита на текста му е видно, че задължението за акциз възниква от момента на освобождаването за потребление на съответната стока, като хипотезите на „освобождаване за потребление“ са изчерпателно изброени в параграф 2 от този член.
36.
Целта на тази разпоредба е да хармонизира момента, от който акцизът става дължим, за да се гарантира правилното функциониране на вътрешния пазар. Впрочем тази функционална връзка между нейната цел и по-общата цел на Директива 2008/118 се потвърждава от предложението на Комисията за Директива 92/12 (
5
), което предвижда въвеждането на „ново общностно понятие“ за дължимост на акциза, тъй като „е абсолютно необходимо дължимостта да е свързана с освобождаването за потребление (
6
)“.
37.
Яснотата и безусловността на текста на член 7, параграф 1 от Директива 2008/118, както и липсата на каквото и да било посочване на правните системи на държавите членки, в съчетание с централната роля на тази разпоредба за постигане на хармонизиращата цел на тази директива, са в подкрепа на тълкуването, че разглежданата разпоредба е несъвместима с национална правна уредба, обвързваща дължимостта на акциза с момент, различен от този на освобождаването за потребление.
38.
Що се отнася до член 9 от Директива 2008/118, той предвижда в първа алинея, че се прилагат условията за облагане и ставката на акциза, които са в сила на датата, на която акцизът става дължим в държавата членка, в която се осъществява освобождаването за потребление, а втората му алинея предвижда, че акцизът се начислява и се събира, и при необходимост се възстановява или опрощава в съответствие с установените от всяка държава членка процедури.
39.
Както посочва по-конкретно португалското правителство в съдебното заседание, тази втора алинея не представлява изключение от прилагането на член 9, първа алинея от Директива 2008/118. Всъщност нищо в текста на член 9 от тази директива не подсказва наличието на подобна връзка между тези две норми. Напротив, анализът му показва, че функцията на този член е да очертае периметъра на регулаторните правомощия на държавите членки извън материалното приложно поле, обхванато от хармонизираните разпоредби.
40.
Всъщност следва да се отбележи, че посочените в член 9, първа алинея от Директива 2008/118 „условия за облагане“ по необходимост трябва да се разграничават от условията, свързани с дължимостта, които съгласно съображение 8 от тази директива трябва да останат едни и същи във всички държави членки (
7
).
41.
Последните условия, уточнени в член 7, параграф 1 и член 9, първа алинея от Директива 2008/118, се отнасят до момента, от който акцизът става дължим, до държавата членка, в която той трябва да бъде събран, както и до релевантната дата за установяване на акцизната ставка и приложимите условия за дължимостта. При все това „условията за облагане“, посочени в член 9, първа алинея от Директива 2008/118, несъмнено са други условия, както тези, които се отнасят, както е посочено във втора алинея от този член, до процедурите за начисляване, събиране, опрощаване или възстановяване на акциз.
42.
Освен това в решение по дело Van de Water (
8
) Съдът приема, че член 6 от Директива 92/12, който е заменен без съществени изменения с член 9 от Директива 2008/118, трябва да се разбира по този начин. По-конкретно, Съдът постановява, че „като е гарантирал в член 6, параграф 1 от Директива [92/12], че правилата относно дължимостта на акциза са еднакви във всички държави членки, […] законодател[ят на Съюза] очевидно не е искал да хармонизира процедурите за събирането на акциза от тях“ и че „[с] параграф 2 от същия член, напротив, изрично се оставя на държавите членки отговорността да определят посочените процедури“.
43.
С други думи, упражняването на регулаторните правомощия на държавите членки остава ограничено до определянето на процедурите за начисляването, събирането, опрощаването и възстановяването на акциза. Така то в никакъв случай не може да се отнася до понятието за дължимост и до свързаните с него условия, включително до това, че акцизът става дължим от момента на освобождаване за потребление на подлежащите на облагане с него стоки, тъй като в противен случай би било застрашено постигането на целта за хармонизация, представляваща самата същност на Директива 2008/118 (
9
).
44.
От тези съображения следва, че противно на поддържаното от Комисията в писменото ѝ становище, извод, аналогичен на този в решение Комисия/Португалия (
10
), не може да бъде направен в настоящия случай (
11
).
45.
Делото, по което е постановено това решение, се отнася до португалски данъчен режим, който предвижда, че пакетите цигари, освободени за потребление през дадена данъчна година, могат да бъдат продавани и предлагани на пазара до края на третия месец от годината, следваща тази, през която са били освободени за потребление (
12
). Тъй като всички пакети цигари, които не са били продадени преди изтичането на този срок, са били обложени с действащата през тази година акцизна ставка, Комисията е поддържала, че португалският данъчен режим принуждава икономическите оператори да платят допълнителен акциз за пакети цигари, които вече са били законно освободени за потребление, в нарушение на членове 7 и 9 от Директива 2008/118.
46.
В решението си Съдът е приел, че този данъчен режим не води до изискване за заплащане на дължим акциз на дата, различна от тази на освобождаването за потребление. Всъщност в това отношение Съдът е отбелязал, че този режим съдържа правило, съгласно което след изтичането на срока за предлагане на пазара и продажба на потребителите икономическите оператори могат да извършат ново освобождаване за потребление на посочените пакети чрез поставяне на нов бандерол (или в случай на вече платен акциз на тези оператори може да се възстанови платеният акциз, при условие че пакетите бъдат унищожени под митнически контрол) (
13
).
47.
По тази причина Съдът е стигнал до извода, че правото, признато на държавите членки в член 9, първа алинея от Директива 2008/118, по необходимост предполага, че те разполагат с правомощието да приемат мерки от същото естество като предвиденото в посочения режим.
48.
Случаят по настоящото дело не е такъв. Както бе посочено по-горе, установеният с член 106 от CIEC данъчен режим неизменно предвижда, че акцизната ставка, приложима за пакетите цигари, освободени за потребление в нарушение на посоченото в него количествено ограничение, не е ставката, която е в сила към момента на освобождаването за потребление, както изисква член 9, първа алинея от Директива 2008/118, а тази, която е в сила към момента на подаване на изравнителната декларация, тоест на дата, последваща датата на освобождаването за потребление. Всъщност, както беше потвърдено от португалското правителство в съдебното заседание, португалското законодателство не предвижда по-нататъшно освобождаване на стоките за потребление.
49.
В това отношение португалското правителство изтъква по-специално, че в точка 59 от решение Комисия/Португалия Съдът е признал, че държавите членки имат законен интерес да вземат подходящите мерки, за да защитят финансовите си интереси, и че борбата срещу данъчните измами, избягването на данъци и евентуалните данъчни злоупотреби е цел на Директива 2008/118. Ето защо според тази държава членка трябвало да се счита, че тя е имала право да приеме данъчен режим като разглеждания, доколкото целта на този режим е борбата срещу злоупотребата с „forestalling“.
50.
Никой обаче не оспорва, че държавите членки по принцип имат право да приемат данъчен режим, насочен към постигането на такива цели. Все пак изглежда очевидно, че това право е подчинено на условието подобен режим да не надхвърля обхвата на регулаторните правомощия, предоставени на тези държави с член 9, втора алинея от Директива 2008/118.
51.
Това условие обаче не е изпълнено в настоящия случай, доколкото режимът по член 106 от CIEC предполага, че ставката, приложима за пакетите цигари, надхвърлящи предвиденото количествено ограничение, е тази, която е в сила към дата, последваща датата на освобождаването за потребление. По този начин тази правна уредба засяга момента, към който акцизът става дължим, и така навлиза в приложното поле на хармонизираните разпоредби на Директива 2008/118.
52.
Според мен предложеното в настоящото заключение тълкуване се подкрепя от едно обстоятелство от контекстуално естество, което ми се струва особено важно. Всъщност следва да се отбележи, че случаите, в които акцизът върху вече освободена за потребление стока става дължим в момент, следващ момента на освобождаването за потребление, са изрично посочени в глава V от Директива 2008/118 („Движение и облагане на акцизни стоки след освобождаване за потребление“). Разпоредбите на тази глава, които отговарят на изискването да се гарантира спазването на принципа на териториалност на данъците, според който заплащането на акциза трябва да се извърши в държавата по мястото на действително потребление, и да се избегне двойното данъчно облагане на съответните стоки (
14
), не засягат съгласно съображение 26 от Директива 2008/118 общата структура на тази директива (
15
).
53.
Тези разпоредби се отнасят до случаи, в които след освобождаването за потребление на акцизна стока и плащането на съответния акциз тази стока се движи в рамките на Съюза. По-конкретно, раздел 1 от посочената глава се отнася до стоките, придобити от частни лица и транспортирани в друга държава членка, раздел 2 — до стоките, държани за търговски цели в друга държава членка, а раздел 3 — до дистанционните продажби, когато лицензираният складодържател или регистрираният получател, който е закупил стоките, е установен в друга държава членка (
16
). Безспорно е, че разглежданият в случая данъчен режим не спада към нито един от тези случаи.
54.
Накрая следва да се добави, че Директива (ЕС) 2020/262 (
17
), която неотдавна отмени и замени Директива 2008/118, предоставя допълнителен довод в подкрепа на възприетото в настоящото заключение тълкуване. Макар тази директива да не е приложима ratione temporis в главното производство, тя все пак може да послужи като насока за тълкуване на Директива 2008/118.
55.
Член 8 от Директива 2020/262, който заменя член 9 от Директива 2008/118, съдържа трета алинея (нова), съгласно която „[ч]рез дерогация от първа алинея, когато акцизните ставки се изменят, запасите от акцизни стоки, които вече са пуснати за потребление, могат да бъдат по целесъобразност предмет на увеличение или намаление на дължимия акциз“ (
18
), като първата алинея от този член възпроизвежда разпоредбата на посочения член 9. Очевидно е, че по този начин законодателят на Съюза е искал да дерогира разпоредбата, съгласно която се прилага акцизната ставка, която е била в сила към момента, в който акцизът става дължим, като разреши на държавите членки в случай на изменение на акцизната ставка да прилагат за тези запаси увеличената или намалената ставка, а не ставката в сила към момента на освобождаването за потребление на тези стоки (
19
).
56.
Според мен няма никакво съмнение, че въвеждането на тази изрична дерогация от законодателя на Съюза свидетелства за неговата воля да ограничи приложното поле на член 9, първа алинея от Директива 2008/118.
57.
Тази нова алинея води до изключване на данъчни режими като разглеждания от хармонизирането, което се преследва с установяването на общ режим на облагане с акциз. Благодарение на тази дерогираща разпоредба държавите членки вече разполагат с регулаторни правомощия, които им позволяват по-специално да приемат мерки като тези, чиято цел е борбата срещу „forestalling“.
58.
За разлика от Директива 2020/262, член 7 и член 9, първа алинея от Директива 2008/118 не оставят на държавите членки никакви регулаторни правомощия относно определянето на понятието за дължимост на акциза и на свързаните с това понятие условия, предвидени в нея. Това означава a contrario, че данъчен режим като разглеждания, който би могъл да е в съответствие с Директива 2020/262, не е допустим при действието на Директива 2008/118.
59.
С оглед на гореизложеното предлагам на Съда да отговори на втория преюдициален въпрос, поставен от Supremo Tribunal Administrativo (Върховен административен съд), че членове 7 и 9 от Директива 2008/118 не допускат правен режим като предвидения в член 106 от CIEC.
Заключение
60.
С оглед на всички изложени по-горе съображения предлагам на Съда да отговори на втория преюдициален въпрос, поставен от Supremo Tribunal Administrativo (Върховен административен съд, Португалия), по следния начин:
„Членове 7 и 9 от Директива 2008/118/ЕО на Съвета от 16 декември 2008 година относно общия режим на облагане с акциз и за отмяна на Директива 92/12/ЕИО
трябва да се тълкуват в смисъл, че
не допускат национална правна уредба, съгласно която за количествата цигари, надвишаващи посоченото в нея количествено ограничение за освобождаване за потребление, се прилага акцизната ставка, която е в сила към дата, последваща датата на освобождаването за потребление“.
(
1
)	Език на оригиналния текст: френски.
(
2
)	Директива 2008/118/ЕО на Съвета от 16 декември 2008 година относно общия режим на облагане с акциз и за отмяна на Директива 92/12/ЕИО (ОВ L 9, 2009 г., стр. 12).
(
3
)	Директива 92/12/ЕИО на Съвета от 25 февруари 1992 година относно общия режим за продукти, подлежащи на облагане с акциз, и държането, движението и мониторинга на такива продукти (ОВ L 76, 1992 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 1, стр. 129). Тъй като по същество обхватът на релевантните разпоредби от Директива 92/12 е идентичен с обхвата на тези от Директива 2008/118, практиката на Съда по Директива 92/12 е приложима и по отношение на Директива 2008/118. Вж. в този смисъл решение от 9 юни 2022 г., ИМПИРИЪЛ ТАБАКО БЪЛГАРИЯ (C‑55/21, EU:C:2022:459, т. 37 и цитираната съдебна практика).
(
4
)	Вж. по-специално съображение 8 от Директива 2008/118.
(
5
)	Вж. в този смисъл предложението за директива на Съвета относно общия режим на държането и движението на стоки, подлежащи на облагане с акциз (COM(90) 431 окончателен) (ОВ C 322, 1990 г., стр. 1). Следва да се отбележи, че изложението на мотивите и коментарът член по член на френски език са достъпни само в документа, съдържащ текста на португалски език.
(
6
)	Вж. стр. 4 от текста на португалски език на предложението (COM(90) 431 окончателен). Следва да се отбележи, че посоченият коментар се отнася до член 4 от това предложение, който е станал член 6 от Директива 92/12, като при приключването на законодателната процедура не е внесено съществено изменение. Впоследствие текстът на последния член е възпроизведен в членове 7 и 9 от Директива 2008/118.
(
7
)	В това отношение следва да се отбележи, че в редица разпоредби от Директива 2008/118 се упоменават условията за облагане, без обаче да се съдържа определение за тях. Освен съображение 8 и член 9, първа алинея от тази директива, вж. членове 33 и 36 от нея.
(
8
)	Решение от 5 април 2001 г., Van de Water (C‑325/99, EU:C:2001:201, т. 40).
(
9
)	Вж. по-специално решение от 8 февруари 2018 г., Комисия/Гърция (C‑590/16, EU:C:2018:77, т. 56), съгласно което такова тълкуване „би означавало да се разреши, praeter legem, дерогация от член 7 от Директива 2008/118 и би застрашило целта да се хармонизират условията за облагане с акциз“.
(
10
)	Решение от 29 юни 2017 г., Комисия/Португалия (C‑126/15, наричано по-нататък „решение Комисия/Португалия, EU:C:2017:504).
(
11
)	Всъщност с акта за преюдициално запитване запитващата юрисдикция иска да се установи дали е възможно да приложи изводите, които Съдът е направил в решение Комисия/Португалия, като се има предвид, че правната уредба по двете дела не е една и съща.
(
12
)	Разпоредбите на португалското право, уреждащи този режим, са член 27 от Наредба № 1295/2007 и точка 4.2.9 от глава XII от ръководството за акцизите.
(
13
)	Решение Комисия/Португалия, точка 57.
(
14
)	Предложение (COM(90) 431 окончателен), точки 13 и 16.
(
15
)	Това съображение гласи: „Без да се изменя общата структура, следва да се изяснят правилата за облагането и процедурните правила, свързани с движението на стоки, за които вече е бил платен акциз в една от държавите членки“.
(
16
)	От предложението на Комисията за директива на Съвета относно общия режим на облагане с акцизи (COM(2008) 78 окончателен/2) от 26 февруари 2008 г. е видно, че глава V заменя членове 7—10 от Директива 92/12/ЕИО и възпроизвежда предложението на Комисията за изменение на тези членове, представено в документ (COM(2004) 227 окончателен) от 2 април 2004 г.
(
17
)	Директива на Съвета от 19 декември 2019 г. за определяне на общия режим на облагане с акциз (ОВ L 58, 2020 г., стр. 4).
(
18
)	Курсивът е мой.
(
19
)	Следва да се отбележи, че в съдебното заседание Комисията потвърждава, че член 8, трета алинея от Директива 2020/262 се отнася до правен режим като предвидения в член 106 от CIEC.