62014TJ0639(01)_RES
Дело T‑639/14 RENV II
Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI)срещуЕвропейска комисия
Решение на Общия съд (шести разширен състав) от 12 ноември 2025 година
„Държавни помощи — Цена за доставка на електроенергия — Сключване на арбитражно споразумение за определяне на цената — Решение за приключване на преписката по административната жалба — Решение, с което се установява липсата на помощ — Право на изслушване — Предимство — Критерий за частния инвеститор — Комплексна икономическа преценка“
Жалба за отмяна — Сезиране на Общия съд — Отмяна от Съда на решението на Общия съд и връщане на делото за ново разглеждане — Преценка от Общия съд на всички повдигнати основания за отмяна — Изключение — Правни въпроси, по които Съдът се е произнесъл окончателно
(Процедурен правилник на Общия съд, член 191)
(вж. т. 36—41)
Помощи, предоставяни от държавите — Понятие — Преценка според критерия за частния инвеститор — Ценови спор между контролиран от държавата доставчик на електроенергия и основния му клиент — Решение на доставчика на електроенергия да възложи разрешаването на спора на арбитражен съд — Проверка дали с това решение се предоставя предимство на основния клиент — Приложимост на критерия за частния инвеститор — Невъзможност за доставчика на електроенергия да предвиди определената в арбитражното решение цена за доставка на електроенергия — Ирелевантност
(член 107, параграф 1 ДФЕС)
(вж. т. 46, 51—54 и 67—85)
Помощи, предоставяни от държавите — Разглеждане от Комисията — Фаза на предварително разглеждане и състезателна фаза — Задължение на Комисията да образува състезателното производство в случай на сериозни затруднения — Ценови спор между контролиран от държавата доставчик на електроенергия и основния му клиент — Решение на доставчика на електроенергия да възложи разрешаването на спора на арбитражен съд — Проверка дали с това решение се предоставя предимство на основния клиент — Преценка според критерия за частния инвеститор — Решение на Комисията, с което се установява липса на държавна помощ, без да се започва официалната процедура по разследване — Липса на сериозни затруднения, които да задължат Комисията да започне официалната процедура по разследване
(член 108 ДФЕС)
(вж. т. 102—111, 148, 154, 161, 166, 170 и 174—200)
Актове на институциите — Оттегляне — Незаконосъобразни актове — Решение на Комисията да прекрати преписката по административна жалба за установяване на нарушение на разпоредбите на Договора за функционирането на ЕС в областта на държавните помощи — Приемане на ново решение за отмяна и замяна на решението за прекратяване на преписката — Решение, с което се установява, че не е налице държавна помощ — Решение, прието след провеждане на процедурата по предварително разглеждане — Задължение на Комисията да започне отново цялата тази процедура — Липса
(член 108 ДФЕС)
(вж. т. 223—226)
Помощи, предоставяни от държавите — Административно производство — Право на заинтересованите лица да бъдат изслушани — Граници
(член 108 ДФЕС; Регламент 2015/1589 на Съвета, член 24, параграф 2)
(вж. т. 227—233)
Актове на институциите — Оттегляне — Незаконосъобразни актове — Решение на Комисията да прекрати преписката по административна жалба за установяване на нарушение на разпоредбите на Договора за функционирането на ЕС в областта на държавните помощи — Приемане на ново решение за отмяна и замяна на решението за прекратяване на преписката — Допустимост — Условия
(член 108 ДФЕС)
(вж. т. 252—259)
Резюме
Общият съд, заседаващ в разширен състав, потвърждава решението на Европейската комисия, с което се установява, че прибягването до арбитраж от страна на гръцко държавно предприятие с цел уреждане на търговски спор между него и друго предприятие, не предполага предоставяне на държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС. По този начин Общият съд внася уточнения относно прилагането на принципа на частния оператор в условията на пазарна икономика, за да определи дали гръцкото държавно предприятие е предоставило икономическо предимство на другото засегнато предприятие с решението си да възложи уреждането на спора помежду им на арбитражен съд.
Дружеството Dimosia Epicheirisi Ilektrismou AE (DEI), което е производител и доставчик на електроенергия и е контролирано от гръцката държава, и неговият основен клиент, Metlen Energy & Metals AE (наричано по-нататък „Metlen“), спорят относно цената за доставка на електроенергия, фактурирана от DEI на Metlen.
През 2011 г. DEI и Metlen сключват арбитражно споразумение, с което по собствена воля решават да възложат разрешаването на спора между тях на постоянния арбитраж към Rythmistiki Archi Energeias (RAE, Орган за енергийно регулиране, Гърция). Така разрешаването на спора е поверено на арбитражен съд по силата на арбитражното споразумение и на правната уредба, уреждаща постоянния арбитраж към RAE.
Съгласно арбитражното споразумение задачата на арбитражния съд е да определи, въз основа на проведените между DEI и Metlen преговори, цена за доставка на електроенергия, съответстваща на специфичните особености на Metlen и покриваща поне разходите, понасяни от DEI. Освен това арбитражният съд е трябвало да вземе предвид правната уредба, уточнена от страните по споразумението, съдържаща по-специално решение на RAE, с което се установяват основните принципи за определяне на цените за клиенти на мрежата за високо напрежение.
Междувременно Metlen продължава да не плаща изцяло сумите по месечните фактури на DEI, тъй като страните продължават да спорят относно приложимата тарифа. Тогава DEI заплашва Metlen, че ще спре да му доставя електроенергия, ако не плати сумите по оспорваните фактури, поради което Metlen подава до RAE жалба по административен ред, с която иска приемането на временни мерки.
В резултат от тази жалба, с решение от 9 май 2012 г. RAE определя временно цена за доставка на електроенергия, приложима за Metlen.
На 15 юни 2012 г. DEI подава до Комисията административна жалба срещу това решение (наричана по-нататък „жалбата от 2012 г.“), в която твърди, че определената от RAE временна цена го задължавала да доставя електроенергия на Metlen на цена, по-ниска от нейната себестойност, и представлявала неправомерна държавна помощ.
С решение от 31 октомври 2013 г. арбитражният съд определя приложима за Metlen тарифа за доставка на електроенергия за периода от 1 юли 2010 г. до 31 декември 2013 г. (наричано по-нататък „арбитражното решение“).
На 23 декември 2013 г. DEI сезира Комисията с втора жалба за нарушение на правилата в областта на държавните помощи, тъй като определената в посоченото арбитражно решение цена е по-ниска от временно определената от RAE.
С писмо от 12 юни 2014 г. Комисията уведомява DEI за прекратяването на преписката по тази административна жалба (наричано по-нататък „спорното писмо“). В резултат от това DEI подава до Общия съд жалба за отмяна на спорното писмо, заведена под номер T‑639/14.
В хода на това производство Комисията отхвърля административните жалби на DEI с решение от 25 март 2015 г. (наричано по-нататък „първото спорно решение“) (
1
), като констатира, от една страна, че административната жалба от 2012 г. е останала без предмет, и от друга страна, че на Metlen не е предоставено никакво предимство по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС, тъй като решението на DEI за отнасяне на спора до арбитраж е в съответствие с принципа на частния инвеститор.
Впоследствие DEI сезира Общия съд с жалба за отмяна на това първо спорно решение, заведена под номер T‑352/15.
С определение от 9 февруари 2016 г. (
2
) Общият съд приема, че вече не е налице основание за постановяване на съдебно решение по същество по жалбата по дело T‑639/14. Сезиран с жалба срещу това определение, Съдът обаче го отменя с решение от 31 май 2017 г. (
3
) и връща делото на Общия съд, където то е регистрирано под номер T‑639/14 RENV.
На 14 август 2017 г. Комисията приема второ решение, с което отменя и заменя както спорното писмо, така и първото спорно решение (наричано по-нататък „второто спорно решение“) (
4
). Като се основава на същите мотиви като изложените в първото спорно решение, това второ решение потвърждава, от една страна, че предметът на административната жалба от 2012 г. е отпаднал, доколкото определената в арбитражното решение тарифа е заменила с обратна сила временната тарифа, установена с решението на RAE от 9 май 2012 г., и от друга страна, че арбитражното решение не предоставя държавна помощ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС.
При тези условия DEI отново сезира Общия съд с жалба за отмяна на второто спорно решение, заведена под номер T‑740/17.
С решение от 22 септември 2021 г. (
5
) Общият съд отменя както спорното писмо, така и първото и второто спорно решение, като приема, че арбитражното решение е можело да предостави на Metlen неправомерно предимство, за което отговорност носи гръцката държава, и по този начин да направи възможно предоставянето на неправомерна помощ или да продължи предоставянето на такава помощ.
Сезиран с жалба срещу това съдебно решение, Съдът по-специално констатира, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, като е приел, че арбитражното решение е държавна мярка, която може да представлява държавна помощ (
6
).
Съдът счита, че Комисията правилно е приела, от една страна, че при обстоятелствата в случая единствената държавна мярка, която може да представлява държавна помощ, е решението на DEI да сключи с Metlen арбитражното споразумение, и от друга страна, че следва да се провери дали при нормални пазарни условия частен оператор би взел посоченото решение при същите условия, за да установи дали това решение е предоставило предимство на Metlen.
Поради това Съдът отменя обжалваното съдебно решение и връща делата на Общия съд, за да се произнесе по изложените пред него основания и доводи, по които Съдът не се е произнесъл.
Съображения на Общия съд
В подкрепа на жалбата си за отмяна на второто спорно решение DEI оспорва както приложимостта, така и, при условията на евентуалност, конкретното прилагане на критерия за частния инвеститор, използван в това решение, за да се провери дали на Metlen е предоставено предимство.
Най-напред, Общият съд припомня, че понятието „помощ“ по смисъла на член 107, параграф 1 ДФЕС не може да обхваща мярка, предоставена в полза на предприятие чрез ресурси на държавата, когато то би могло да получи същото предимство при обстоятелства, съответстващи на нормалните пазарни условия. Макар преценката на условията, при които е предоставено такова предимство, по принцип да се извършва чрез прилагане на принципа на частния оператор в условията на пазарна икономика, критерият, който трябва конкретно да се използва в дадения случай, трябва да се определи в зависимост по-специално от естеството на предвижданите от съответния публичноправен субект действия. Сред критериите, които могат да се приложат в този контекст, е и този на частния инвеститор.
След като припомня това, Общият съд отхвърля най-напред различните доводи на DEI, с които се оспорва приложимостта на критерия за частния инвеститор в случая.
Що се отнася по-специално до довода на DEI, че решението му да приеме арбитража не може да се разглежда с оглед на критерия за частния инвеститор, тъй като това решение не представлявало икономическа дейност, Общият съд отбелязва, че съгласно съдебната практика в действията си частният оператор в условията на пазарна икономика по принцип се ръководи от перспективи за рентабилност. Като е отнесло спора до арбитража към RAE, DEI е търсило известна рентабилност по смисъла на тази съдебна практика, тъй като според собствените му обяснения този процесуален избор е щял да му позволи да си възстанови поне част от дължимите от Metlen суми във възможно най-кратък срок.
Тъй като решението на DEI да прибегне до арбитраж трябва да се разглежда в светлината на критерия за частния инвеститор, Общият съд, основавайки се на съдебното решение, постановено в производството по обжалване, отхвърля и довода на DEI, че сравнението на поведението му с това на хипотетичен частен оператор следва да се извърши по отношение на определената в арбитражното решение цена. Освен това фактът, че DEI не е могло да предвиди определената в арбитражното решение цена, не е достатъчен, за да се изключи приложимостта на критерия за частния инвеститор в настоящия случай.
Що се отнася до прилагането на критерия за частния инвеститор към фактите по случая, по-нататък Общият съд разглежда доводите на DEI, целящи да докажат, че при прилагането на посочения критерий във второто спорно решение Комисията се е основала на явно неправилна преценка, от една страна, на фактите, и от друга страна, на подходящата правна уредба и на обстоятелствата, които трябва да бъдат преценени в светлината на посочения критерий.
За целите на разглеждането на тези доводи Общият съд най-напред припомня, че Комисията е приела второто спорно решение след предварително разглеждане по смисъла на член 108, параграф 3 ДФЕС. Затова, в съответствие с целта на тази разпоредба и със задължението на Комисията за добра администрация, тази институция е трябвало да предприеме необходимите мерки и проверки, за да преодолее затрудненията, които евентуално е срещнала, и съответно да разсее всички съмнения относно съвместимостта на разглежданата мярка с вътрешния пазар. Ако предварителното разглеждане на тази мярка не е дало възможност да се преодолеят всички затруднения, възникнали при преценката на съвместимостта ѝ с вътрешния пазар, Комисията била задължена да открие процедурата, предвидена в член 108, параграф 2 ДФЕС, без да разполага в това отношение с право на преценка.
С оглед на това уточнение Общият съд проверява дали изтъкнатите от DEI доводи позволяват да се установи наличието на съмнения относно съвместимостта на решението му да сключи арбитражното споразумение с правото в областта на държавните помощи, при които съмнения Комисията би била длъжна да започне официалната процедура по разследване.
В това отношение Общият съд констатира, от една страна, че DEI не е представило доказателства, които могат да поставят под въпрос извършената от Комисията преценка на фактите в основата на спора и на условията, при които е бил сезиран арбитражният съд, както следват от второто спорно решение.
От друга страна, Общият съд отхвърля довода на DEI, че Комисията е трябвало да изпитва сериозни затруднения да прецени контекста, в който DEI е взело решението да прибегне до арбитраж, и по-специално положението на Metlen и на съответния пазар.
Първо, Общият съд счита, че изборът на DEI да отнесе спора си до арбитраж е в съответствие с критерия за „рентабилност“, каквато би потърсил хипотетичен разумен частен инвеститор, намиращ се в положението на DEI и действащ при нормални пазарни условия, тъй като според обясненията на самото DEI този избор му позволява да получи плащане на дължимите от Metlen суми в най-кратки срокове.
Второ, Общият съд отбелязва, че в съответствие с изискванията, изложени от Съда в съдебното решение, постановено в производството по обжалване, Комисията, от една страна, е разгледала обстоятелствата, при които DEI е взело решение да прибегне до арбитраж, и от друга страна, е проверила дали частен оператор би взел посоченото решение при същите условия. Също така в това отношение DEI не е представило никакво доказателство, което да навежда на мисълта, че у Комисията е трябвало да се породят съмнения относно прибягването до арбитраж от страна на нормално предпазлив и грижлив частен оператор, намиращ се в същото положение като DEI.
Трето, Общият съд подчертава, че разглеждането на критерия за частния инвеститор не означава, че Комисията е била длъжна да докаже, че частен оператор би взел точно същото решение като DEI, а че решението на последното е било разумно в условията на пазарна икономика с оглед на обстоятелствата, при които е било взето.
С оглед на гореизложеното Общият съд заключава, че DEI не е доказало, че Комисията е трябвало да има съмнения при прилагането на критерия за частния инвеститор към фактите по случая, които съмнения са щели да я задължат да започне официалната процедура по разследване. Поради това той отхвърля доводите на DEI, с които се оспорва прилагането на посочения критерий от Комисията във второто спорно решение.
Като констатира, че към момента на приемане на второто спорно решение Комисията е могла основателно да стигне до извода, че административната жалба от 2012 г. е останала без предмет вследствие на арбитражното решение, Общият съд отхвърля и твърденията за нарушения, свързани с решението на Комисията да не предприеме действия по административната жалба от 2012 г.
Накрая, Общият съд отхвърля основанието, в рамките на което DEI оспорва законосъобразността на замяната на спорното писмо и на първото спорно решение с второто спорно решение, тъй като с последното посочено решение Комисията не само е оттеглила спорното писмо и първото спорно решение, но също така е уточнила незаконосъобразността, засягаща нейните актове, която е искала да поправи в съответствие с изискванията, установени от Съда в решение DEI/Комисия (С-228/16 P).
С оглед на тези съображения Общият съд отхвърля жалбата по дело T‑740/17 RENV и приема за установено, че липсва основание за произнасяне по същество по жалбите по дела T‑639/14 RENV II и T‑352/15 RENV.
(
1
)	Решение C(2015) 1942 final на Комисията от 25 март 2015 г. (преписка SA.38101 (2015/NN) (ex 2013/CP) — Гърция — Твърдяна държавна помощ, предоставена на Alouminion S.A. въз основа на арбитражно решение под формата на цени на електроенергията, по-ниски от нейната себестойност) (ОВ C 219, 2015 г., стр. 2).
(
2
)	Определение от 9 февруари 2016 г., DEI/Комисия (T‑639/14, EU:T:2016:77).
(
3
)	Решение от 31 май 2017 г., DEI/Комисия (C‑228/16 P, EU:C:2017:409).
(
4
)	Решение C(2017) 5622 final на Комисията от 14 август 2017 г. (преписка SA.38101 (2015/NN) (ex 2013/CP) — Гърция — Твърдяна държавна помощ, предоставена на Alouminion S.A. въз основа на арбитражно решение под формата на цени на електроенергията, по-ниски от нейната себестойност) (ОВ C 291, 2017 г., стр. 2).
(
5
)	Решение от 22 септември 2021 г., DEI/Комисия (T‑639/14 RENV, T‑352/15 и T‑740/17, EU:T:2021:604).
(
6
)	Решение от 22 февруари 2024 г., Mytilinaios/DEI и Комисия (C‑701/21 P и C‑739/21 P, EU:C:2024:146) (наричано по-нататък „съдебното решение, постановено в производството по обжалване“).