Неокончателна редакция
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
M. CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA
представено на 19 март 2026 година(1)
Дело C‑339/25
Iulicris Recycling SRL
срещу
Ibanfirst SA
(Преюдициално запитване, отправено от Tribunal de l’entreprise francophone de Bruxelles (Френскоезичен стопански съд Брюксел, Белгия)
„ Преюдициално запитване — Платежни услуги във вътрешния пазар — Директива (ЕС) 2015/2366 — Право на платежните институции да предоставят тясно свързани спомагателни услуги — Услуга по обмяна на валута — Договори за гъвкави фючърси, свързани с валути — Директива 2014/65/ЕС — Делегиран регламент (ЕС) 2017/565 — Инвестиционни услуги — Финансови инструменти — Изключване на инвестиционните услуги, предоставяни допълнително от лица, извършващи друга професионална дейност — Освобождаване на допълнителното предоставяне на инвестиционни услуги, предлагани от доставчици на платежни услуги (exemption payment) “
1.        Настоящото преюдициално запитване се отнася до спор между две дружества: а) дружество със седалище в Белгия, което е доставчик на платежни услуги (наричан по-нататък „ДПУ“) по смисъла на Директива (ЕС) 2015/2366(2), лицензиран от белгийските органи, и б) дружество със седалище в Румъния (наричано по-нататък „клиентът“), което използва услугите на първото, за да извършва търговските си дейности.
2.        Запитващата юрисдикция иска да се установи дали ДПУ има право да сключва с клиента договори за гъвкави фючърси, свързани с валути, за които евентуално се прилагат правилата на Директива 2014/65/ЕС(3) и на Делегиран регламент (ЕС) 2017/565(4), когато ДПУ няма лиценз за извършване на дейност като инвестиционно дружество по смисъла на последните две правни уредби.
I.      Правна уредба
А.      Правото на Съюза
1.      Директива за платежните услуги II
3.        Член 18 („Дейности“) предвижда:
„1.      Освен предоставянето на платежни услуги платежните институции могат да извършват следните дейности:
а)      предоставяне на оперативни и тясно свързани с тях спомагателни услуги, като осигуряване на изпълнението на платежни операции, услуги по обмяна на валута, дейности по съхранение на ценности, съхраняване и обработка на данни;
[…].
2.      Когато платежните институции участват в предоставянето на една или повече платежни услуги, те могат да поддържат само платежни сметки, използвани единствено за платежни операции.
3.      Получените от платежни институции средства от ползватели на платежни услуги с оглед предоставяне на платежни услуги не представляват влог или друг вид възстановими средства по смисъла на член 9 от Директива 2013/36/ЕС, нито електронни пари по смисъла на член 2, точка 2 от Директива 2009/110/ЕО.
[…]
5.      Платежните институции не извършват стопанска дейност, изразяваща се в набиране на влогове или други възстановими средства по смисъла на член 9 от Директива 2013/36/ЕС.
[…]“.
2.      ДПФИ II
4.        Съгласно член 2 („Освобождавания“):
„1.      Настоящата директива не се прилага към:
[…]
в)      лицата, предоставящи инвестиционна услуга, когато тази инвестиционна услуга се предоставя допълнително в процеса на извършването на професионалната им дейност и тази дейност се урежда от законови или подзаконови разпоредби или професионален етичен кодекс, които не изключват предоставянето на тази услуга;
[…]“.
5.        Приложение I гласи:
„СПИСЪК НА УСЛУГИТЕ, ДЕЙНОСТИТЕ И ФИНАНСОВИТЕ ИНСТРУМЕНТИ
[…]
РАЗДЕЛ В
Финансови инструменти
[…]
4)      Опции, фючърси, суапи, форуърдни лихвени споразумения и всякакви други договори за деривати, свързани с ценни книжа, валути, лихвени проценти или доходност, квоти за емисии или други дериватни инструменти, финансови индекси или финансови мерки, които са със сетълмент с физическа доставка или с паричен сетълмент.
[…]“.
3.      Делегиран регламент за допълване на ДПФИ II
6.        Член 4 от този регламент относно допълнителното предоставяне на инвестиционна услуга предвижда:
„За целите на освобождаването по член 2, параграф 1, буква в) от Директива 2014/65/ЕС инвестиционна услуги се счита за предоставяна допълнително в хода на професионална дейност, ако са изпълнени следните условия:
a)      съществува тясна и фактическа връзка между професионалната дейност и предоставянето на инвестиционната услуга на същия клиент, така че инвестиционната услуга да може да се разглежда като допълваща основната професионална дейност;
б)      предоставянето на инвестиционни услуги на клиентите на основната професионална дейност няма за цел да осигури систематичен източник на приходи на лицето, което предоставя професионалната дейност, и
в)      лицето, което предоставя професионалната дейност, не рекламира или популяризира по друг начин своята способност да предоставя инвестиционни услуги, освен ако тези услуги са обявени на клиентите като допълващи основната професионална дейност“.
7.        Член 10 („Характеристики на други договори за деривати, свързани с валути“) гласи:
„1.      За целите на раздел В, точка 4 от приложение I към Директива 2014/65/ЕС, други договори за деривати, свързани с валути, не са финансови инструменти, ако договорът представлява едно от следните:
а)      спот договор по смисъла на параграф 2 на настоящия член;
б)      платежно средство, което изпълнява следните условия:
i)      подлежи на сетълмент с физическа доставка по причини, различни от неизпълнение или друго събитие, водещо до прекратяване на договора,
ii)      поне една от страните по него е лице, което не е финансов контрагент по смисъла на член 2, параграф 8 от Регламент (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета [от 4 юли 2012 година относно извънборсовите деривати, централните контрагенти и регистрите на транзакции (ОВ L 201, 2012 г., стр. 1)],
iii)      възприето е с цел да способства за плащането на подлежащи на идентификация стоки, услуги или преки инвестиции, и
iv)      не се търгува на място за търговия.
2.      Спот договор за целите на параграф 1 е договор за обмяна на една валута с друга валута, по условията на който доставката е насрочена да се извърши в по-дългия от следните срокове:
[…]
Даден договор не е спот договор, ако независимо от неговите изрични условия, между страните по договора има договореност, че доставката на валутата ще бъде отложена и няма да бъде изпълнена в срока, посочен в първата алинея.
[…]“.
Б.      Националното право
1.      Loi financière(5)
8.        Член 2, параграф 1, буква d) съдържа списък на финансови инструменти, аналогичен на списъка в раздел В, точка 4 от приложение I към ДПФИ II.
2.      Loi investissement(6)
9.        Член 4, параграф 1 изключва от прилагането на съответния дял от този закон лицата, предоставящи инвестиционна услуга при условия, аналогични на условията по член 2, параграф 1, буква в) от ДПФИ II.
3.      Loi paiement(7)
10.      Член 43, параграф 1 предвижда, че без да се засяга член 13, платежните институции могат да предоставят оперативни и спомагателни услуги, тясно свързани с платежните услуги, по аналогичен начин като член 18, параграф 1, буква a) от Директива за платежните услуги II.
II.    Фактите, спорът и преюдициалният въпрос
11.      Iulicris Recycling SRL (наричано по-нататък „Iulicris“) е румънско предприятие за рециклиране, което фактурира своя метален скрап в щатски долари (USD) и изпълнява задълженията си за плащане в румънски леи (RON).
12.      Ibanfirst SA е доставчик на онлайн платежни услуги, лицензиран от Banque nationale de Belgique (Национална банка на Белгия) от 22 май 2013 г., който предоставя услуги в областта на международните трансакции.
13.      На 1 юли 2021 г. Iulicris открива банкова сметка в Ibanfirst. С подписването на този договор Iulicris приема да му бъдат предоставяни определени услуги, като откриване на многовалутна платежна сметка, получаване и нареждане на преводи в SEPA(8) и достъп до платформата на Ibanfirst.
14.      За да намали валутния риск USD/RON, Iulicris сключва също на 17, 28 и 30 септември 2021 г. три договора за гъвкави фючърси(9), в които обменните курсове USD/RON се определят съответно на 4,20 за 3 милиона USD, на 4,22 за 3 милиона USD и на 4,25 за 4 милиона USD.
15.      От март 2022 г. Ibanfirst активира последователни искания за предоставяне на допълнително обезпечение (margin calls)(10) и на това основание иска Iulicris да предостави различни суми. Между 9 март 2022 г. и 7 октомври 2022 г. Iulicris предоставя на Ibanfirst общо 894 724 USD и 1 498 000 RON на основание на искания за предоставяне на допълнително обезпечение(11).
16.      На 26 октомври 2022 г. Iulicris иска подновяване за още една година на периода на покритие на гъвкавите фючърси.
17.      Ibanfirst изразява единствено готовност да удължи гъвкавите фючърси с допълнителен срок от един месец, като обуславя това удължаване с плащането по нови искания за предоставяне на допълнително обезпечение и с предоставянето на финансова гаранция.
18.      Iulicris отказва да приеме тези условия, напомня на Ibanfirst размера на вече направените плащания по искания за предоставяне на допълнително обезпечение и повтаря искането си за удължаване на договорите за срок от една година.
19.      На 21 ноември 2022 г. Ibanfirst информира Iulicris, че срокът на гъвкавите фючърси е изтекъл, и приканва Iulicris да му достави договорените валути.
20.      На 28 февруари 2023 г. Iulicris уведомява Ibanfirst, че гъвкавите фючърси са били разпространявани в нарушение на обществения ред и са нищожни. Iulicris отправя покана до Ibanfirst да му възстанови сумите, платени по исканията за предоставяне на допълнително обезпечение.
21.      Тъй като всички постъпки за извънсъдебно уреждане на спора остават без резултат, на 25 май 2023 г. Iulicris предявява иск срещу Ibanfirst, като моли:
–        първоначалните финансови инструменти, произтичащи от трите договора за гъвкави фючърси от септември 2021 г., както и всички финансови инструменти, с които последователно са заменени, да се обявят за нищожни,
–        Ibanfirst да бъде осъдено да му възстанови сумите от 894 724 USD и 1 498 000 RON, платени по исканията за предоставяне на допълнително обезпечение.
22.      В този контекст Tribunal de l’entreprise francophone de Bruxelles (Френскоезичен стопански съд Брюксел, Белгия) отправя до Съда следния преюдициален въпрос:
„Трябва ли член 18, параграф 1, буква а) от [Директива за платежните услуги II] да се тълкува в смисъл, че за да се считат за тясно свързани спомагателни услуги, които платежните институции могат по право да извършват, валутните фючърси трябва:
a)      да отговарят на условията за освобождаването, предвидено в член 10, параграф 1, буква б) (освобождаване „Платежно средство“) от Делегиран регламент [за допълване ДПФИ II]?
б)      да имат допълнителен характер по смисъла на член 2, параграф 1, буква в) от [ДПФИ II] и следователно да отговарят на условията, предвидени в член 4 от Делегиран регламент [за допълване на
ДПФИ II]?“.
III. Производството пред Съда
23.      Преюдициалното запитване постъпва в Съда на 17 май 2025 г.
24.      Писмени становища представят Iulicris, Ibanfirst, белгийското и чешкото правителство, както и Европейската комисия.
25.      Съдът не е счел за необходимо провеждането на съдебно заседание.
IV.    Анализ
А.      Допустимост
26.      Ibanfirst твърди, че част а) от преюдициалния въпрос е недопустима, тъй като не е необходима за решаването на спора по главното производство. Според него:
–        тази част от въпроса би била релевантна само ако спорните договори са определени предварително от запитващата юрисдикция като договори за деривати, свързани с валути, по смисъла на ДПФИ II и член 10, параграф 1, буква б) от Делегиран регламент за допълване на
ДПФИ II,
–        спорните договори обаче не попадат в приложното поле на тази
правна уредба.
27.      Белгийското правителство счита, че тъй като член 10, параграф 1, буква б) от Делегиран регламент за допълване на
ДПФИ II
изключва при определени условия квалификацията на договорите за деривати, свързани с валути, като финансов инструмент, не следва да се отправя въпрос дали е приложим въведеният с ДПФИ II режим на контрол. Поради това, без да разглежда пряко допустимостта на част а) от преюдициалния въпрос, то свежда становището си до отговор на част б) от въпроса.
28.      Според мен преюдициалният въпрос е допустим в своята цялост. От една страна, той се ползва с презумпция за релевантност, която Съдът прилага по отношение на поставените от националните съдилища преюдициални въпроси(12). От друга страна, твърдяната от Ibanfirst недопустимост е неразривно свързана с разглеждането на въпроса по същество.
29.      Макар запитващата юрисдикция да не се произнася изрично по квалификацията на спорните договори, формулираният от нея въпрос (в буква а) от първия преюдициален въпрос) се отнася до тълкуването на разпоредба от Делегиран регламент за допълване на ДПФИ II, която урежда „характеристиките на други договори за деривати, свързани с валути“.
30.      Следователно този въпрос предполага, че според запитващата юрисдикция е най-малкото вероятно спорните договори да могат да се квалифицират като фючърси, за които евентуално се прилагат определени изключения, предвидени в правната уредба ПФИ II.
31.      В това отношение запитващата юрисдикция обобщава спора, като посочва, че „разрешаването на настоящия спор зависи от евентуалната необходимост платежните институции, които желаят обичайно и на професионална основа (по занятие) да предлагат дериватни инструменти, свързани с валута, в рамките на спомагателна услуга по обмяна на валута, да се уверят, че посочените инструменти попадат в обхвата на освобождаванията [по член 10, параграф 1 от Делегиран регламент за допълване на ДПФИ II] и следователно не представляват финансови инструменти по смисъла на ДПФИ II“(13).
32.      При това положение считам, че преюдициалният въпрос е допустим в своята цялост.
Б.      По същество
1.      Предварителни бележки: естество на спорните договори
33.      Запитващата юрисдикция трябва да установи дали лицензът на Ibanfirst за извършване на дейност като ДПУ в Белгия му е позволил да сключи договорите за гъвкави фючърси, свързани с валути, с Iulicris.
34.      Ibanfirst твърди, че правоотношението му с Iulicris, както и договорите за гъвкави фючърси, свързани с валути, се уреждат единствено от член 18 от Директива за платежните услуги II. Чешкото правителство(14) и Комисията защитават същото становище(15). От своя страна белгийското правителство възприема компромисен подход, тъй като приема, че режимът на Директива за платежните услуги II е достатъчен сам по себе си, но счита, че могат да се вземат предвид и критериите за освобождаване на правната уредба ПФИ II.
35.      Обратно, Iulicris изтъква, че тези договори са финансови инструменти, които се уреждат от правната уредба ПФИ II(16). За да може да сключва такива договори, Ibanfirst трябвало да притежава лиценз за извършване на дейност като инвестиционен посредник.
36.      Преюдициалното запитване налага да се разгледа връзката между Директива за платежните услуги II и правната уредба ПФИ II по отношение на въпрос, който към момента не е уреден изрично от законодателя на Съюза. Сегашната правна уредба не съдържа ясно правило за възможността ДПУ да предоставя инвестиционни услуги без лиценз по ПФИ II.
37.      Такова правило обаче е установено за кредитните институции, получили лиценз по Директива 2013/36/ЕС(17), които извършват инвестиционни дейности, както се посочва в член 1, параграфи 3 и 4 от ДПФИ II.
38.      Следователно трябва да се разреши въпросът дали е необходимо ДПУ да получи допълнителен административен лиценз за извършване на дейност като инвестиционен посредник, за да предоставя услуга, за която евентуално се прилага режимът ПФИ II, дори ако предоставя тази услуга допълнително спрямо основната си дейност като ДПУ.
39.      С Директива за платежните услуги II, приета на основание член 114 ДФЕС, се установяват „правила относно прозрачността на условията и изискванията за информация за платежните услуги“, както и „съответните права и задължения на ползвателите на платежни услуги и на доставчиците на платежни услуги във връзка с предоставянето на платежни услуги като обичайно занятие или като стопанска дейност“ (член 1, параграф 2, букви а) и б). Следователно посочената директива се прилага към платежните услуги.
40.      От своя страна ДПФИ II, приета на основание член 53, параграф 1 ДФЕС, установява изискванията, приложими по отношение на „лицензиране на и условия за извършване на дейност от инвестиционните посредници“ и „предоставяне на инвестиционни услуги или дейности от дружества от трети държави чрез установяването на клон“ (член 1, параграф 2, букви а) и б).
41.      Приложното поле на ДПФИ II е обвързано с понятието „финансов инструмент“, доколкото „инвестиционните услуги и дейности“, за които се прилага, трябва да се отнасят до инструментите, изброени в раздел В, приложение I към нея, които включват по-специално фючърсите.
42.      Въпреки разликите между правната уредба на платежните услуги и правната уредба на инвестиционните услуги, на практика често има взаимодействия: доставчици на платежни услуги предлагат на клиентите си (по принцип допълнително спрямо основната си дейност) финансови инструменти, свързани с тази основна дейност.
43.      Това е така в настоящия случай. Ibanfirst, което е ДПУ, предлага на клиент (Iulicris) допълнителен финансов инструмент (договори за гъвкави фючърси, свързани с валути), който евентуално попада в приложното поле на ДПФИ II.
44.      Според мен сключените между Ibanfirst и Iulicris договори за гъвкави фючърси, свързани с валути, могат да се квалифицират като финансови инструменти, а именно като инструменти, за които по принцип се прилага ДПФИ II.
45.      В ДПФИ II не е дадено общо определение за „финансов инструмент“, а е предпочетено в приложение I към нея да бъде поместен списък с финансовите инструменти, за които се прилага. В раздел В, точка 4 от посоченото приложение опциите, фючърсите и други договори за деривати са квалифицирани като финансови инструменти.
46.      Законодателството на Съюза също не дава определение за фючърси, но Съдът приема за такива договорите, произтичащи от „[…] обичайното определение на финансовото право“(18).
47.      Въз основа на това Съдът посочва, че „фючърсът е вид договор за дериват между две страни, с който едната страна се задължава да купи, а другата — да продаде на определена последваща дата актив, наречен „основен“, на цена, определена при сключването на договора“(19).
48.      Въпреки че това определение е свързано с Директива 2004/39/ЕО(20), предшестваща ДПФИ II, то може да се вземе предвид при тълкуването на ДПФИ II, тъй като съдържащите се в двете директиви списъци с финансови инструменти са сходни.
49.      Договорите между Ibanfirst и Iulicris, разглеждани в главното производство, са наречени „договори за гъвкави фючърси“ (което само по себе си е доста красноречиво) и според мен, повтарям, те се вписват в определението за фючърси, с което си служи Съдът, тъй като:
–        при тези договори, които, изглежда, съответстват на FX модела (Forex или Foreign Exchange деривати), целта на страните е да намалят риска, свързан с колебанията в обменния курс, по-специално риска, на който е изложено Iulicris, предприятие, което оперира в RON, но извършва голяма част от своите продажби и трансакции в USD,
–        по време на договорното правоотношение, възникнало със сключването на спорните договори, Ibanfirst отправя до Iulicris две искания за предоставяне на допълнително обезпечение (margin calls) и на това основание иска да бъдат внесени допълнителни средства поради намаляване на салдото под поддържащото обезпечение вследствие на възникналата загуба от колебанията в обменния курс между USD и RON.
50.      Следователно всичко сякаш сочи, че спорните в главното производство договори за гъвкави фючърси, свързани с валути, са финансови инструменти по смисъла на ДПФИ II.
51.      При това положение следва да се провери дали чрез тези договори Ibanfirst е предоставяло на Iulicris характерна за инвестиционната дейност услуга, макар да е осъществявана допълнително спрямо основната му дейност (като основната дейност на Ibanfirst е предоставяне на онлайн платежни услуги с обмяна на валута).
52.      За тази проверка е необходимо тълкуване на член 18, параграф 1, буква а) от Директива за платежните услуги II отделно и евентуално във връзка с член 2 от ДПФИ II и членове 4 и 10 от Делегиран регламент за допълване на
ДПФИ II.
2.      Тълкуване на член 18, параграф 1, буква а) от Директива за платежните услуги II
53.      Накратко, запитващата юрисдикция иска от Съда да ѝ предостави тълкуване на член 18, параграф 1, буква а) от Директива за платежните услуги II.
54.      По-конкретно, тя иска да се установи дали, „за да се считат за тясно свързани спомагателни услуги, които платежните институции могат по право да извършват“, валутните фючърси трябва:
–        да отговарят на условията за освобождаването, предвидено в член 10, параграф 1, буква б) от Делегиран регламент за допълване на
ДПФИ II,
–        да имат допълнителен характер по смисъла на член 2, параграф 1, буква в) от ДПФИ II и следователно да отговарят на условията, предвидени в член 4 от Делегиран регламент за допълване на
ДПФИ II.
55.      Съгласно член 18, параграф 1, буква а) от Директива за платежните услуги II „[о]свен предоставянето на платежни услуги платежните институции могат да извършват […] тясно свързани с тях спомагателни услуги, като […] услуги по обмяна на валута […]“.
56.      Понятието „тясно свързани [с предоставянето на платежни услуги] спомагателни услуги“ не съдържа препратка към вътрешното право на държавите членки. Еднаквото прилагане на правото на Съюза и принципът за равенство изискват разпоредба от правото на Съюза, чийто текст не съдържа изрично препращане към правото на държава членка с оглед на определяне на нейния смисъл и обхват, да получи самостоятелно и еднакво тълкуване навсякъде в Съюза(21).
57.      Тъй като Директива за платежните услуги II не дава определение на понятието „тясно свързани [с предоставянето на платежни услуги] спомагателни услуги“, то трябва да се тълкува в съответствие с обичайното си значение в общоупотребимия език, като се държи сметка и за контекста, в който е използвано, и за целите на правната уредба, от която е част(22).
а)      Езиково тълкуване
58.      Член 18, параграф 1, буква а) от Директива за платежните услуги II включва изрично услугите по обмяна на валута сред спомагателните услуги, тясно свързани с предоставянето на платежни услуги(23).
59.      Спорът по главното производството предлага пример за такава спомагателна услуга. Институцията, която предоставя платежни услуги (Ibanfirst), предлага на клиента си (Iulicris) и тясно свързана спомагателна услуга по обмяна на валута, тъй като този клиент получава плащания в USD и оперира с RON.
60.      Поради това услугите по обмяна на валута могат без затруднение да бъдат квалифицирани като спомагателни услуги, тясно свързани с предоставянето на платежни услуги.
61.      Разглежданата разпоредба обаче сама по себе си не позволява да се установи дали тази квалификация важи и когато услугата по обмяна на валута е придружена от фючърс, договорен между страните с цел управление на покритието на риска, свързан с промените на обменните курсове.
62.      Следователно с оглед на текста член 18, параграф 1, буква а) от Директива за платежните услуги II не е от особена полза за разрешаването на въпроса кога даден фючърс, който сам по себе си е финансов инструмент, може да се квалифицира като спомагателна услуга, тясно свързана с основната дейност на ДПУ.
63.      Всъщност член 18, параграф 1, буква а) от Директива за платежните услуги II:
–        не съдържа посочване или препращане към условията за освобождаването, предвидено в член 10 от Делегиран регламент за допълване на
ДПФИ II,
–         не препраща и към правилата относно допълнителния характер на предлагането на определени финансови инструменти, съдържащи се в член 2, параграф 1, буква в) от ДПФИ II и член 4 от Делегиран регламент за допълване на
ДПФИ II. Обратно, последните две разпоредби, уреждащи инвестиционните услуги, не съдържат изрично препращане към член 18, параграф 1, буква а) от Директива за платежните услуги II.
64.      В обобщение, от гледна точка на езиковото тълкуване в разглеждания случай няма основание за тълкуване на член 18, параграф 1, буква а) от Директива за платежните услуги II във връзка с ДПФИ II и Делегиран регламент за допълване на
ДПФИ II. Освен това в предложението за изменение на Директива за платежните услуги II(24) е запазена разпоредба, идентична с член 18, без да е добавена ДПФИ II.
б)      Систематично тълкуване
65.      С оглед на контекста би могло да се предложи тълкуване на член 18, параграф 1, буква а) от Директива за платежните услуги II във връзка със съответните разпоредби на ДПФИ II и Делегиран регламент за допълване на
ДПФИ II.
66.      При опита за тълкуване на тези разпоредби във връзка една с друга обаче възникват немалко пречки. Нормите ПФИ II са приети във връзка с предоставянето на инвестиционни услуги, поради което тяхната логика е друга и се прилагат за различни случаи.
67.      Член 10, параграф 1, буква б) от Делегиран регламент за допълване на
ДПФИ II предвижда, че за целите на раздел В, точка 4 от приложение I към ДПФИ II „[…] други договори за деривати, свързани с валути, не са финансови инструменти, ако договорът […]“ представлява платежно средство, което изпълнява определени условия(25).
68.      От това изключение се ползват договори, чийто основен предмет е създаването на платежно средство, което гарантира обменния курс между две различни валути. Те нямат за основен предмет инвестиция, а допълват платежна операция, при която се използват различни валути.
69.      Този вид договори за деривати, свързани с валути, не се считат, повтарям, за финансови инструменти в рамките на ПФИ II, въпреки че по своята същност имат такъв характер. Следователно институциите, които ги предлагат, не трябва да притежават административен лиценз за инвестиционен посредник в рамките на ДПФИ II.
70.      Освобождаването, което разгледах по-горе, обаче е различно от предвиденото в член 18 от Директива за платежните услуги II: в член 10, параграф 1, буква б) от Делегиран регламент за допълване на
ДПФИ II се посочва конкретен вид договор, свързан с валути, докато член 18 от Директива за платежните услуги II се отнася до всички услуги по обмяна на валута без изключение. Поради това прилагането на двете разпоредби във връзка една с друга би довело до необосновано ограничаване на приложното поле на член 18 от Директива за платежните услуги II(26).
71.      Освобождаването по член 2, параграф 1, буква в) от ДПФИ II(27) също не може да бъде използвано за тълкуването на член 18 от Директива за платежните услуги II. Освобождаването по ДПФИ II не е съпоставимо с предвиденото в член 18 от Директива за платежните услуги II по две причини:
–        на първо място, въпреки приликите в терминологията член 18 от Директива за платежните услуги II включва в приложното ѝ поле определени услуги, които са спомагателни и тясно свързани с платежните услуги. Обратно, член 2, параграф 1, буква в) от ДПФИ II изключва от приложното ѝ поле инвестиционните услуги, предоставяни допълнително от предприятия, чиято основна и обичайна дейност не е предлагането на инвестиционни услуги,
–        на второ място, обвързването на прилагането на член 18 от Директива за платежните услуги II със спазването на член 2, параграф 1, буква в) от ДПФИ II би довело до ограничаване на приложното поле на Директива за платежните услуги II, тъй като единствено инвестиционните услуги биха могли да представляват услуги, които са спомагателни и тясно свързани с предоставянето на платежни услуги. В член 18 от Директива за платежните услуги II, както отбелязах по-горе, са посочени изрично като услуги, които са спомагателни и тясно свързани с предоставянето на платежни услуги, услугите, които могат да не включват финансови инструменти, каквито са услугите по съхранение на ценности, обработка и съхраняване на данни.
в)      Тълкуване с оглед на целта
72.      Посочването в член 18, параграф 1, буква а) от Директива за платежните услуги II на спомагателните услуги, тясно свързани с платежните услуги, предоставяни от ДПУ на техните клиенти, има за цел административният лиценз, с който ДПУ оперират, да включва и обхваща предоставянето на посочените услуги.
73.      В същия смисъл в член 18, параграф 4 от Директива за платежните услуги II, който урежда условията, при които ДПУ могат да отпускат кредит, се уточнява, че този кредит трябва да е свързан с предоставяните на клиента платежни услуги и освен това да „има спомагателен характер и [да] се отпуска единствено и само във връзка с изпълнението на платежна операция“(28).
74.      Смисълът на тези разпоредби от Директива за платежните услуги II е да се улесни, а не да се затрудни дейността на ДПУ. Тяхната цел е описана в Директива 2007/64/ЕО(29) по начин, който продължава да се прилага и по отношение на Директива за платежните услуги II, която я заменя, адаптирайки съдържанието ѝ към настъпилите промени в областта на платежните услуги в резултат на развитието на технологиите и финансовите иновации(30).
75.      Целта на член 18, параграф 1, буква а) от Директива за платежните услуги II е, повтарям, да се осигури възможност лицензът за извършване на дейност като ДПУ да е достатъчен и получаването на друг лиценз да не е нужно, когато платежните услуги налагат извършването на търговски сделки с валута.
76.      С оглед на тази цел е логично член 18, параграф 1, буква а) от Директива за платежните услуги II да се тълкува в смисъл, че в „услугите по обмяна на валута“ попадат не само трансакциите, които задължително включват конвертиране на определена парична сума от една валута в друга, но и допълнителните операции, които покриват бъдещия риск, свързан с колебанията в обменния курс.
77.      Ако услугите по обмяна на валута бъдат тълкувани по този начин (като спомагателни услуги, тясно свързани с дейността на доставчиците на платежни услуги), ДПУ могат да предлагат на клиентите си достъп до по-добро предоставяне на платежните услуги: обмяната на валута се подобрява с допълнителното покритие на риска, свързан с колебанията в обменните курсове.
78.      В обобщение, считам, че телеологичното тълкуване е определящо за приложимостта на член 18, параграф 1, буква а) от Директива за платежните услуги II както към сделките по обмяна на валута, разгледани сами по себе си, така и към фючърсите, които осигуряват защита на тези операции срещу риска, свързан с колебанията в обменните курсове.
79.      В това отношение лицензът за извършване на дейност като ДПУ дава на притежателя му право да предоставя услуги по обмяна на валута, допълнени при необходимост от фючърси, които осигуряват защита срещу присъщите на тази сделка рискове, свързани с колебанията в обменните курсове, без да е необходимо да се изисква да притежава отделен лиценз в това отношение.
80.      Ако това е така, няма да е необходимо да се прибягва до анализ на целите на ДПФИ(31), които се различават от целите на Директива за платежните услуги II по отношение на инвестиционните посредници. Що се отнася до целта на разпоредбите на двете директиви, те трябва да се тълкуват отделно.
г)      Междинно заключение
81.      С оглед на гореизложеното считам, че член 18, параграф 1, буква а) от Директива за платежните услуги II трябва да се тълкува в смисъл, че за да се квалифицират като спомагателни услуги, тясно свързани с предоставянето на платежни услуги, услугите по обмяна на валута, които включват фючърси, трябва да отговарят на условията, предвидени в посочената разпоредба. За тази цел не е необходимо да отговарят на условията, предвидени в правната уредба ПФИ II.
3.      Значение на правната уредба ПФИ II за предлагането от страна на ДПУ на договори за гъвкави фючърси, свързани с валути
82.      По принцип изложените съображения са достатъчни, за да се отговори на първия преюдициален въпрос: член 18, параграф 1, буква а) от Директива за платежните услуги II позволява ДПУ да предлагат фючърси като разглежданите, без да е необходим (друг) административен лиценз за извършване на дейност като инвестиционен посредник, за която се прилага правната уредба ПФИ II.
83.      С оглед на съдържанието на преюдициалното запитване обаче този отговор вероятно няма да е пълен, ако не бъде разгледано евентуалното значение в разглеждания случай на посочените в акта за преюдициално запитване разпоредби на ДПФИ II и Делегиран регламент за допълване на
ДПФИ II.
84.      Следователно би трябвало да се прецени дали в настоящия случай са налице условията за изключване на предоставената от Ibanfirst на Iulicris услуга от приложното поле на ДПФИ II и Делегиран регламент за допълване на ДПФИ II.
85.      Това би било така, ако след квалифицирането си като „инвестиционна услуга“ (доколкото включва финансов инструмент като фючърс) тя:
–        е предоставяна допълнително в процеса на извършването на професионална дейност и тази дейност се урежда от законови или подзаконови разпоредби, които не изключват предоставянето на тази услуга (член 2, параграф 1, буква в) от ДПФИ II), или
–        включва договори за деривати, свързани с валути, имащи характеристиките, посочени в член 10, параграф 1 от Делегиран регламент за допълване на
ДПФИ II.
86.      В съответствие с последователността в акта за преюдициално запитване ще разгледам на първо място евентуалното значение на член 10, параграф 1 от Делегиран регламент за допълване на
ДПФИ II.
а)      Договори за деривати, свързани с валути, които не се считат за финансови инструменти съгласно член 10, параграф 1 от Делегиран регламент за допълване на ДПФИ II
87.      Когато се сключва договор за деривати, свързани с валути, и съдържанието му се вписва в условията на член 10, параграф 1 от Делегиран регламент за допълване на
ДПФИ II, тази разпоредба предвижда, че той не се счита за финансов инструмент.
88.      Условията за прилагане на тази разпоредба предполагат договорът за деривати, свързани с валути, „да е“ платежно средство, което: i) подлежи на сетълмент с физическа доставка; ii) поне една от страните по него е лице, което не е финансов контрагент; iii) е възприето с цел да способства за плащането на подлежащи на идентификация стоки, услуги или преки инвестиции; и iv) не се търгува на място за търговия.
89.      Вече посочих причините, поради които считам, че член 18, параграф 1, буква а) от Директива за платежните услуги II позволява ДПУ самостоятелно да предоставят на клиентите си услуги по обмяна на валута (дори ако включват фючърс). Следователно не е необходимо за тази цел да бъдат изпълнени условията на Делегиран регламент за допълване на
ДПФИ II.
90.      Ако бъде възприето противоположното решение, запитващата юрисдикция, която разполага с всички клаузи на спорните в случая договори, ще трябва да провери дали са изпълнени четирите специфични условия на член 10, параграф 1, буква б) от Делегиран регламент за допълване на
ДПФИ II, за да се изключи наличието на финансов инструмент. Актът за преюдициално запитване не предоставя достатъчно информация в това отношение.
б)      Неприлагане на ДПФИ II към инвестиционните услуги, които се предоставят допълнително в процеса на извършването на професионална дейност
91.      Директива 2004/39, предшестваща ДПФИ II, съдържа разпоредба, аналогична на член 2, параграф 1, буква в) от последната, която е тълкувана от Съда.
92.      Решение Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag и др.(32) се отнася до финансови консултации относно влагане на капитал, давани в рамките на застрахователно посредничество за сключването на капиталов животозастрахователен договор. Съдът приема, че тази дейност попада в приложното поле на Директива 2002/92/ЕО(33), а не на Директива 2004/39.
93.      От посоченото решение могат да се направят полезни за настоящия случай изводи, доколкото:
–        финансовата консултация по принцип може да попада в материалния обхват на Директива 2004/39, тъй като представлява „инвестиционна услуга“; застрахователният посредник може да бъде квалифициран като „инвестиционен посредник“, тъй като даването на тези консултации е част от негово обичайно занятие или стопанска дейност,
–        при все това съгласно член 2, буква в) от Директива 2004/39 в приложното поле на последната не попадат лицата, предоставящи „инвестиционна услуга, когато тази инвестиционна услуга се предоставя допълнително в процеса на извършването на професионалната им дейност и тази дейност се урежда от законови или подзаконови разпоредби или професионален етичен кодекс, които не изключват предоставянето на тази услуга“,
–        съгласно член 2, точка 5 от Директива 2002/92 професионалната дейност на застрахователния посредник се състои в извършването на застрахователно посредничество. Доколкото сред наличните застрахователни продукти посредникът предлага продукт като капиталов животозастрахователен договор, трябва да се приеме, че консултациите относно влагането на капитал по този продукт са допълнителна услуга, тъй като се дават в рамките на дейност по застрахователно посредничество във връзка със сключването на застрахователен договор — дейност, която е уредена от законодателните разпоредби на правото на Съюза, а именно от тези на Директива 2002/92(34).
94.      Ако се следва логиката на решение Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag и др., могат да се направят следните изводи:
–        основната дейност на ДПУ (като Ibanfirst) е предоставяне на платежни услуги по член 1 от Директива за платежните услуги II, разпоредбите на която се прилагат към упражняването на тази дейност. Член 18 позволява платежните институции да предоставят спомагателни услуги, тясно свързани с платежните услуги, като предоставянето на услуги по обмяна на валута при условията, които посочих по-горе,
–        ако по принцип фючърсите, допълващи предоставянето на платежната услуга, могат да се квалифицират като инвестиционни дейности, член 2, параграф 1, буква в) от ДПФИ II изключва от приложното ѝ поле инвестиционните услуги, които се предоставят допълнително в процеса на извършването на регулирана професионална дейност,
–        понятието за допълнителен характер на инвестиционните услуги е доразвито в член 4 от Делегиран регламент за допълване на ДПФИ II, който предвижда три условия за прилагането на практика на освобождаването по член 2, параграф 1, буква в) от ДПФИ II.
95.      Съгласно член 4 от Делегиран регламент за допълване на ДПФИ II „[…] инвестиционна услуг[а] се счита за предоставяна допълнително в хода на професионална дейност, ако са изпълнени следните условия:
a)      съществува тясна и фактическа връзка между професионалната дейност и предоставянето на инвестиционната услуга на същия клиент, така че инвестиционната услуга да може да се разглежда като допълваща основната професионална дейност;
б)      предоставянето на инвестиционни услуги на клиентите на основната професионална дейност няма за цел да осигури систематичен източник на приходи на лицето, което предоставя професионалната дейност, и
в)      лицето, което предоставя професионалната дейност, не рекламира или популяризира по друг начин своята способност да предоставя инвестиционни услуги, освен ако тези услуги са обявени на клиентите като допълващи основната професионална дейност“.
96.      Следва отново да повторя съображенията, които изложих по-горе по отношение на самостоятелния характер на член 18, параграф 1, буква а) от Директива за платежните услуги II, за прилагането на който не се изисква спазване на нормите ДПФИ II.
97.      Ако тази предпоставка не бъде приета, запитващата юрисдикция, която разполага с всички данни в това отношение, следва да установи дали в разглеждания случай са изпълнени трите условия на член 4 от Делегиран регламент за допълване на
ДПФИ II. Аз от своя страна ще отбележа само, че:
–        между професионалната дейност на Ibanfirst, като ДПУ, и предоставянето на инвестиционната услуга, с която платежната услуга се допълва чрез обмяна на валута (основна професионална дейност) с фючърс, има тясна и обективна връзка. От тази гледна точка договорите за гъвкави фючърси, свързани с валути, представляват услуга, тясно свързана с предоставянето на платежни услуги,
–        в настоящия случай е по-неясно дали предоставянето на инвестиционната услуга на клиентите на основната му професионална дейност не е систематичен източник на приходи за ДПУ като Ibanfirst,
–        освен това може да съществуват съмнения дали Ibanfirst рекламира или популяризира по друг начин своята способност да предоставя инвестиционни услуги, и ако това е така, дали обявява на клиентите си тези услуги като допълващи основната му дейност на ДПУ.
98.      При всички случаи, дори ако тези три условия (или някое от тях) не са изпълнени и спорната услуга не може да се квалифицира като инвестиционна услуга, която се предоставя допълнително, по смисъла на член 2, параграф 1, буква в) от ДПФИ II, доразвит с член 4 от Директива за платежните услуги II, това, повтарям, в настоящия случай не е основание за неприлагане на член 18 от Директива за платежните услуги II.
V.      Заключение
99.      С оглед на гореизложеното предлагам на Tribunal de l’entreprise francophone de Bruxelles (Френскоезичен стопански съд Брюксел, Белгия) да се отговори по следния начин:
„Член 18, параграф 1, буква а) от Директива (ЕС) 2015/2366 на Европейския парламент и на Съвета от 25 ноември 2015 година за платежните услуги във вътрешния пазар, за изменение на директиви 2002/65/ЕО, 2009/110/ЕО и 2013/36/ЕС и Регламент (ЕС) № 1093/2010 и за отмяна на Директива 2007/64/ЕО
трябва да се тълкува в смисъл, че
институциите, които притежават необходимия лиценз за извършване на дейност като доставчици на платежни услуги, могат да предоставят спомагателни услуги, тясно свързани с предоставянето на платежни услуги, като например услуги по обмяна на валута, включващи договори за гъвкави фючърси, свързани с валути.
В това отношение не се прилагат:
–        член 2, параграф 1, буква в) от Директива 2014/65/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 година относно пазарите на финансови инструменти и за изменение на Директива 2002/92/ЕО и на Директива 2011/61/ЕС,
–        член 4 и член 10, параграф 1, буква б) от Делегиран регламент (ЕС) 2017/565 на Комисията от 25 април 2016 година за допълване на Директива 2014/65/ЕС на Европейския парламент и на Съвета по отношение на организационните изисквания и условията за извършване на дейност от инвестиционните посредници и за даването на определения за целите на посочената директива“.
1      Език на оригиналния текст: испански.
2      Директива на Европейския парламент и на Съвета от 25 ноември 2015 година за платежните услуги във вътрешния пазар, за изменение на директиви 2002/65/ЕО, 2009/110/ЕО и 2013/36/ЕС и Регламент (ЕС) № 1093/2010 и за отмяна на Директива 2007/64/ЕО (ОВ L 337, 2015 г., стр. 35). Наричана по-нататък „Директива за платежните услуги II“.
3      Директива на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 година относно пазарите на финансови инструменти и за изменение на Директива 2002/92/ЕО и на Директива 2011/61/ЕС (ОВ L 173, 2014 г., стр. 349). Наричана по-нататък „ДПФИ II“.
4      Делегиран регламент на Комисията от 25 април 2016 година за допълване на Директива 2014/65/ЕС на Европейския парламент и на Съвета по отношение на организационните изисквания и условията за извършване на дейност от инвестиционните посредници и за даването на определения за целите на посочената директива (ОВ L 87, 2017 г., стр. 1). Наричан по-нататък „Делегиран регламент за допълване на ДПФИ II“.
5      Loi relative à la surveillance du secteur financier et aux services financiers (Закон за надзора на финансовия сектор и за финансовите услуги) от 2 август 2002 г. (Moniteur belge от 4 септември 2002 г., стр. 39121).
6      Loi relative à l’accès à l’activité de prestation de services d’investissement et au statut et au contrôle des sociétés de gestion de portefeuille et de conseil en investissement (Закон за достъпа до дейността по предоставяне на инвестиционни услуги и за статута и контрола на дружествата за управление на активи и за инвестиционно консултиране) от 25 октомври 2016 г. (Moniteur belge от 18 ноември 2016 г., стр. 76915).
7      Loi relative au statut et au contrôle des établissements de paiement et des établissements de monnaie électronique, à l’accès à l’activité de prestataire de services de paiement, et à l’activité d’émission de monnaie électronique, et à l’accès aux systèmes de paiement (Закон за статута и контрола на платежните институции и на институциите за електронни пари, за достъпа до дейността на доставчик на платежни услуги и дейността по издаване на електронни пари, както и за достъпа до платежните системи) от 11 март 2018 г. (Moniteur belge от 26 март 2018 г., стр. 29444).
8      SEPA е акроним на английски език на Single Euro Payment Area (Единна зона за плащания в евро). SEPA е зона, в която граждани, предприятия и други икономически оператори могат да извършват и получават плащания в евро в Европа, в рамките на националните граници и извън тях, при едни и същи условия и с едни и същи права и задължения, независимо от мястото, където се намират. Тя е съществен елемент от вътрешния пазар на плащания.
9      В акта за преюдициално запитване, съставен на френски език, тези договори са наречени „contrats à terme flexible“. Финансовите инструменти, посочени в раздел В, точка 4 от приложение I към ДПФИ II, включват „contrats à terme“.
10      Относно понятието margin call вж. бележка под линия 11.
11      При фючърсите първоначалното обезпечение e минималната сума, която трябва да се предостави за откриване на позиция. То функционира като обезпечение в случай на загуба, а не като пълно плащане. Поддържащото обезпечение е минималното салдо, което трябва да се поддържа по сметката, докато позицията е отворена. Ако това салдо спадне под установеното поддържащо обезпечение, се активира искане за предоставяне на допълнително обезпечение (margin call), за да се изискат допълнителни средства до размера на първоначалното обезпечение. В искането за предоставяне на допълнително обезпечение контрагентът се уведомява, че трябва да възстанови салдото, а ако не бъдат предоставени допълнителни средства (или бъдат закрити позиции), операцията се прекратява автоматично, за да се покрие рискът. Искането за предоставяне на допълнително обезпечение функционира като предупреждение за критичен риск и представлява мярка за гарантиране на ликвидност и стабилност на пазара, позволявайки оперирането с ливъридж.
12      Решения от 13 ноември 2025 г., Inteligo Media (C‑654/23, EUC:2025:871, т. 71), и от 15 юни 2021 г. Facebook Ireland и др. (C‑645/19, EU:C:2021:483, т. 115).
13      Акт за преюдициално запитване, част III (Дискусия) in fine. Курсивът е мой.
14      В писменото си становище (т. 5 и 12) чешкото правителство посочва, че няма причина договорите за фючърси, свързани с валути, да отговарят и на други условия, освен изброените в член 18, параграф 1 от Директива за платежните услуги II. Само ако тези условия не са изпълнени, могат да се приложат изключенията, предвидени в правната уредба ПФИ II.
15      В писменото си становище (т. 82) Комисията твърди, че за да се установи дали предоставеният на платежна институция лиценз по Директива за платежните услуги II може да обхваща договорите за гъвкави фючърси, следва да се вземат предвид не правилата ПФИ II, а условията на член 18 от Директива за платежните услуги II.
16      Точка 33 от писменото становище на Iulicris.
17      Директива на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година относно достъпа до осъществяването на дейност от кредитните институции и относно пруденциалния надзор върху кредитните институции и инвестиционните посредници, за изменение на Директива 2002/87/ЕО и за отмяна на Директиви 2006/48/ЕО и 2006/49/ЕО (ОВ L 176, 2013 г., стр. 338).
18      Решение от 3 декември 2015 г., Banif Plus Bank (C‑312/14, EU:C:2015:794, т. 69).
19      Решение от 3 декември 2015 г., Banif Plus Bank (C‑312/14, EU:C:2015:794, т. 69).
20      Директива на Европейския парламент и на Съвета от 21 април 2004 година относно пазарите на финансови инструменти, за изменение на Директиви 85/611/EИО и 93/6/EИО на Съвета и Директива 2000/12/EО на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директива 93/22/EИО на Съвета (ОВ L 145, 2004 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 8, стр. 247).
21      Решения от 30 март 2023 г., Hauptpersonalrat der Lehrerinnen und Lehrer (C‑34/21, EU:C:2023:270, т. 40), и от 2 юни 2022 г., HK/Danmark и HK/Privat (C‑587/20, EU:C:2022:419, т. 25).
22      Решения от 30 март 2023 г., Hauptpersonalrat der Lehrerinnen und Lehrer (C‑34/21, EU:C:2023:270, т. 41), и от 2 юни 2022 г., HK/Danmark и HK/Privat (C‑587/20, EU:C:2022:419, т. 26).
23      Освен услугата по обмяна на валута, в член 18, параграф 1, буква а) от Директива за платежните услуги II са посочени изрично като спомагателни услуги, тясно свързани с предоставянето на платежни услуги, „[…] осигуряване на изпълнението на платежни операции […], дейности по съхранение на ценности, съхраняване и обработка на данни“.
24      Член 10, параграф 1 от предложението за Директива на Европейския парламент и на Съвета относно предоставяните на вътрешния пазар платежни услуги и услуги по електронни пари, за изменение на Директива 98/26/ЕО и за отмяна на директиви (ЕС) 2015/2366 и 2009/110/ЕО, документ COM(2023) 366 final от 28 юни 2023 г.
25      Това платежно средство трябва: i) да подлежи на сетълмент с физическа доставка по причини, различни от неизпълнение или друго събитие, водещо до прекратяване на договор; ii) поне една от страните по него да е лице, което не е финансов контрагент по смисъла на член 2, параграф 8 от Регламент № 648/2012; iii) да е възприето с цел да способства за плащането на подлежащи на идентификация стоки, услуги или преки инвестиции; и iv) да не се търгува на място за търговия.
26      Както посочва Комисията в писменото си становище (т. 63 и 64), член 10, параграф 1, буква б) от Делегиран регламент за допълване на
ДПФИ II свежда освобождаването до договорите за деривати, свързани с валути, поне една от страните по които е лице, което не е финансов контрагент по смисъла на член 2, параграф 8 от Регламент № 648/2012. Това би означавало да се изключат от приложното поле на член 18 от Директива за платежните услуги II сделките по обмяна на валута, които се сключват от две финансови институции, когато това изключение изобщо не е предвидено в последната разпоредба.
27      Съгласно посочения член ДПФИ II не се прилага към „лицата, предоставящи инвестиционна услуга, когато тази инвестиционна услуга се предоставя допълнително в процеса на извършването на професионалната им дейност и тази дейност се урежда от законови или подзаконови разпоредби или професионален етичен кодекс, които не изключват предоставянето на тази услуга“.
28      В съображение 40 от Директива за платежните услуги II се посочва, че тя урежда „[…] отпускането на кредити от платежните институции, а именно отпускането на кредитни линии и издаването на кредитни карти само когато това е тясно свързано с извършването на платежни услуги“. В посоченото съображение се уточнява, че е „[ц]елесъобразно […] платежните институции да могат да отпускат кредити във връзка със своите презгранични дейности само ако кредитът е отпуснат с цел улесняване извършването на платежни услуги, има краткосрочен характер и е отпуснат за период не по-дълъг от 12 месеца, включително ако е револвиращ, както и при условие че кредитът се рефинансира основно чрез използването на собствения капитал на платежната институция, както и на средства от капиталовите пазари, но не и на средства, държани от името на клиенти за извършване на платежни услуги […]“.
29      Директива на Европейския парламент и на Съвета от 13 ноември 2007 година относно платежните услуги във вътрешния пазар, за изменение на директиви 97/7/ЕО, 2002/65/ЕО, 2005/60/ЕО и 2006/48/ЕО и за отмяна на Директива 97/5/ЕО (ОВ L 319, 2007 г., стр. 1).
30      Съгласно съображение 4 от Директива 2007/64 идеята е „[…] да се установи на общностно равнище една съвременна и последователна нормативна уредба на платежните услуги, независимо дали услугите са или не са съвместими със системата, създадена в съответствие с инициативата на финансовия сектор за единна зона за плащания […], която да е неутрална с цел гарантиране на равни условия за всички платежни системи, с оглед запазване правото на избор на потребителите, което би представлявало значителна крачка напред по отношение на потребителските разходи, сигурността и ефективността в сравнение с действащите национални системи“.
31      В съображение 3 от ДПФИ II се посочва, че тя има за цел да се осигури „[…] необходимата степен на хармонизация за гарантиране на висока степен на защита на инвеститорите, както и за да могат инвестиционните посредници да предоставят услуги в целия Съюз, в рамките на вътрешния пазар, под надзора на държавата по произход […]“.
32      Решение от 31 май 2018 г., Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag и др. (C‑542/16, EU:C:2028:369).
33      Директива на Европейския парламент и на Съвета от 9 декември 2002 година относно застрахователното посредничество (ОВ L 9, 2003 г., стр. 3; Специално издание на български език, 2007 г., глава 6, том 4, стр. 246), отменена с Директива (ЕС) 2016/97 на Европейския парламент и на Съвета от 20 януари 2016 година относно разпространението на застрахователни продукти (ОВ L 26, 2016 г., стр. 19).
34      Както посочвам в заключението си от 21 ноември 2017 г., Länsförsäkringar Sak Försäkringsaktiebolag и др. (C‑542/16, EU:C:2017:879, т. 96, 104 и 105), рискът при инвестиционните услуги е по-висок от риска при застрахователните услуги, поради което контролът на органите върху инвестиционните посредници е по-строг в сравнение с контрола върху застрахователните дружества.