62007CC0466
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
PAOLO MENGOZZI
6 päivänä marraskuuta 2008 (
1
)
Asia C-466/07
Dietmar Klarenberg
vastaan
Ferrotron Technologies GmbH
”Sosiaalipolitiikka — Direktiivi 2001/23/EY — Yrityksen luovuttaminen — Työntekijöiden oikeuksien turvaaminen — Luovutuksen käsite — Liiketoiminnan osan luovuttaminen sopimuksella toiselle yritykselle — Organisatorinen itsenäisyys luovutuksen jälkeen”
1.
Tällä ennakkoratkaisupyynnöllään Landesarbeitsgericht Düsseldorf pyytää yhteisöjen tuomioistuimelta ratkaisua kysymykseen, jonka aiheena on työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka yritys- tai liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 12.3.2001 annetun neuvoston direktiivin 2001/23/EY 1 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdan tulkinta. (
2
)
2.
Kysymys liittyy kanteeseen, jonka Dietmar Klarenberg on nostanut Ferrotron Technologies GmbH -nimistä yhtiötä (jäljempänä Ferrotron) vastaan. Asia koskee kantajalla ET Electrotechnology GmbH -nimisen yhtiön (jäljempänä ET) kanssa voimassa olleen työsuhteen jatkamista vastaajan palveluksessa.
I Asiaa koskevat oikeussäännöt
A Yhteisön oikeus
3.
Direktiivin 2001/23 johdanto-osan ensimmäisessä, toisessa ja kolmannessa perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka yritys- tai liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 14 päivänä helmikuuta 1977 annettua neuvoston direktiiviä 77/187/ETY (
3
) on muutettu huomattavilta osin. Sen vuoksi mainittu direktiivi olisi selkeyden ja järkeistämisen vuoksi kodifioitava.
Taloudelliset suuntaukset tuovat mukanaan sekä kansallisella tasolla että yhteisön tasolla yritysrakenteen muutoksia yritysten tai liikkeiden taikka yritys- tai liiketoiminnan osien siirtyessä työnantajalta toiselle sopimukseen perustuvilla luovutuksilla taikka sulautumisilla.
On tarpeen huolehtia työntekijöiden suojasta sen varmistamiseksi, että heidän oikeutensa turvataan, kun työnantaja vaihtuu.”
4.
Direktiivin 2001/23 1 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa säädetään seuraavaa:
”a)
Tätä direktiiviä sovelletaan yrityksen tai liikkeen taikka yritys- tai liiketoiminnan osan luovuttamiseen toiselle työnantajalle sopimukseen perustuvan luovutuksen taikka sulautumisen kautta.
b)
Jollei a alakohdasta ja tämän artiklan jäljempänä olevista säännöksistä muuta johdu, tässä direktiivissä tarkoitettuna luovutuksena pidetään oman identiteettinsä säilyttävän taloudellisen yksikön luovuttamista, jolla tarkoitetaan pää- ja sivutoimisen taloudellisen toiminnan harjoittamiseksi järjestettyä resurssikokonaisuutta.”
5.
Direktiivin 3 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Ne luovuttajan oikeudet ja velvoitteet, jotka johtuvat luovutuksen tapahtuessa voimassa olleesta työsopimuksesta tai työsuhteesta, siirtyvät tällaisen luovutuksen seurauksena luovutuksensaajalle.”
B Kansallinen lainsäädäntö
6.
Direktiivi 2001/23 ja sitä edeltäneet direktiivit (
4
) on saatettu osaksi Saksan oikeusjärjestystä Bürgerliches Gesetzbuchin (BGB) 613 a §:llä. Tämän pykälän 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Kun liiketoiminta tai liiketoiminnan osa luovutetaan oikeustoimella uudelle toiminnanharjoittajalle, luovutushetkellä voimassa olevista työsuhteista johtuvat oikeudet ja velvollisuudet siirtyvät uudelle toiminnanharjoittajalle.”
II Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
7.
Pääasian kantaja, Dietmar Klarenberg, oli ollut 1.1.1989 lähtien ET-nimisen yrityksen työntekijä. ET:n toimialana oli teollinen automatisointi sekä mittaus- ja säätötekniikka. Klarenberg nimitettiin 1.5.1992 ET:n tuotekehitys/sähkötekniset järjestelmät/verkosto/IBS-osaston johtajaksi. Tämä osasto muodostui kolmesta ryhmästä, jotka olivat tuotekehitys/sähkötekniset järjestelmät -ryhmä, joka oli suoraan Klarenbergin vastuulla, sekä ATK/verkosto/palvelinjärjestelmät/tietosuoja-ryhmä ja tuotanto/kojekaapit/piirilevyt-ryhmä. Jälkimmäiset kaksi ryhmää olivat Neumannin vastuulla. Neumann oli samalla koko osaston varajohtaja.
8.
Ferrotron, joka on pääasian vastaaja, on erikoistunut suunnittelemaan ja valmistamaan mittaus- ja säätötekniikan alan tuotteita terästeollisuudelle.
9.
ET teki 22.11.2005 Ferrotronin ja sen Yhdysvaltoihin sijoittautuneen emoyhtiön kanssa ”Asset and Business Sale and Purchase Agreement” -nimisen sopimuksen, joka koski seuraavia ET:n kehittämiä tuotelinjoja: ET-DecNT (sähkövalokaariuuneille tarkoitetut digitaaliset elektrodisäätöjärjestelmät), FT7000, ET-TempNet ja ET-OxyNet (metallurgiset mittausjärjestelmät). Nämä kaikki tuotteet kuuluivat tuotekehitys/sähkötekniset järjestelmät -ryhmään. Sopimuksen nojalla vastaajan emoyhtiö sai kaikki oikeudet edellä mainittuja tuotteita koskeviin ohjelmistoihin, patentteihin, patenttihakemuksiin ja keksintöihin sekä tuotenimiin ja tekniseen taitotietoon. Vastaaja sai kehityslaitteiston, tuotemateriaaliluettelon, toimittajaluettelon ja asiakasluettelon. Myös muutamat ET:n työntekijöistä siirtyivät vastaajan palvelukseen eli tuotekehitys/sähkötekniset järjestelmät/verkosto/IBS -osaston varajohtaja Neumann sekä tuotekehitys/sähkötekniset järjestelmät -ryhmän kolme insinööriä Heck, Thiessen ja Pavlina.
10.
Sopimuksen alaan kuuluvat tuotteet siirtyivät osaksi Ferrotronin aikaisempaa tuotevalikoimaa, ja ET:n entiset työntekijät sijoitettiin vastaajan olemassa olevaan organisaatiorakenteeseen. He hoitavat myös tehtäviä, jotka liittyvät tuotteisiin, joita ET:ltä ei hankittu.
11.
ET:tä koskeva maksukyvyttömyysmenettely aloitettiin 17.7.2006.
12.
Klarenberg vaati Arbeitsgericht Weselissä nostamallaan kanteella, että hänen työsuhdettaan ET:n kanssa jatketaan Ferrotronin palveluksessa. Arbeitsgerichtin hylättyä kanteen Klarenberg vaati Landesarbeitsgericht Düsseldorfissa vireille panemassaan muutoksenhakumenettelyssä ensisijaisesti, että vastaaja velvoitetaan pitämään kantaja palveluksessaan osaston johtajana 1.1.1989 ET:n kanssa tehdyn työsopimuksen ehtojen mukaisesti, tai toissijaisesti, että todetaan, että hänen ja vastaajan välillä on ollut 9.12.2005 lähtien työsuhde.
13.
Katsottuaan, että asian ratkaisu riippuu direktiivin 2001/23/EY tulkinnasta, Landesarbeitsgericht Düsseldorf esitti yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko kyseessä direktiivin 2001/23/EY 1 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitettu yritys- tai liiketoiminnan osan luovuttaminen toiselle työnantajalle vain silloin, kun uusi työnantaja säilyttää yritys- tai liiketoiminnan osan organisatorisesti itsenäisenä yritys- tai liiketoiminnan osana?”
III Arviointi
A Alustavia huomautuksia ennakkoratkaisukysymyksen tutkittavaksi ottamisen edellytyksistä ja sen kohteesta
14.
Ferrotron katsoo kolmentyyppisiin perusteisiin vedoten, ettei ennakkoratkaisukysymys ole merkityksellinen pääasian ratkaisemisen kannalta.
15.
Ferrotron väittää ensinnäkin, ettei direktiivissä tarkoitettua luovutusta ole tapahtunut, sillä ei ole osoitettu, että Ferrotronin hankkimat osat muodostaisivat sellaisen yksikön, joka voisi olla tällaisen luovutuksen kohteena. Toiseksi mainittu yritys korostaa, että vaikka katsottaisiin, että luovutus on direktiivin mukainen, siitä ei seuraa kantajan työsopimuksen siirtyminen, sillä tämä oli hoitanut ET:ssä tehtäviään pääosin muissa ryhmissä kuin tuotekehitys/sähkötekniset järjestelmät -ryhmässä, eikä hänen tehtäviensä siis voitu katsoa liittyvän tähän ryhmään. (
5
) Kolmanneksi vastaaja katsoo, ettei kantajalla ole oikeutta vaatia työsopimuksensa siirtämistä, sillä vaikka hän tiesi Ferrotronin ja ET:n välisestä sopimuksesta, hän odotti kuitenkin ET:n asettamista maksukyvyttömyysmenettelyyn, ennen kuin esitti vaatimuksensa vastaajalle.
16.
Edellä esitetyillä perusteilla vastaaja kehottaa näin ollen yhteisöjen tuomioistuinta tarkistamaan, täyttyvätkö ennakkoratkaisukysymyksen tutkittavaksi ottamisen edellytykset, kun pidetään silmällä sitä, onko kysymys asian ratkaisemisen kannalta hyödyllinen. Tältä osin muistutan siitä, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on periaatteessa yksinomaan kansallisen tuomioistuimen tehtävänä kunkin asian erityispiirteiden perusteella harkita, onko ennakkoratkaisu tarpeen asian ratkaisemiseksi ja onko sen yhteisöjen tuomioistuimelle esittämillä kysymyksillä merkitystä asian kannalta. (
6
) Tästä seuraa, että olettamana on, että kansallisen tuomioistuimen niiden oikeudellisten seikkojen ja tosiseikkojen perusteella, joiden määrittämisestä se vastaa ja joiden paikkansapitävyyden selvittäminen ei ole yhteisöjen tuomioistuimen tehtävä, esittämillä kysymyksillä on merkitystä asian ratkaisun kannalta. (
7
) Yhteisöjen tuomioistuin voi jättää kansallisen tuomioistuimen esittämän pyynnön tutkimatta vain, jos on ilmeistä, että kansallisen tuomioistuimen pyytämä yhteisön oikeuden tulkinta ei millään tavoin liity pääasiassa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen. (
8
)
17.
Vastaajan esittämät perusteet eivät näyttäisi olevan riittäviä kumoamaan sitä merkityksellisyyttä koskevaa olettamaa, joka yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella soveltuu tässä asiassa kyseessä olevaan kysymykseen.
18.
Erityisesti sen Ferrotronin väitteen osalta, jonka mukaan ei ole osoitettu, että olisi kyse sellaisesta yksiköstä, joka voi olla luovutuksen kohteena, totean vielä, että ennakkoratkaisupyynnön esittäneen tuomioistuimen lähtökohta on selvästi päinvastainen sen katsoessa, että ET:n ja Ferrotronin välisen sopimuksen kohteena oleva tuotekehitys/sähkötekniset järjestelmät -ryhmä on ”BGB:n 613 a §:n 1 momentin ensimmäisessä virkkeessä tarkoitettu liiketoiminnan osa, joka on luovutettu vastaajalle sen vuoksi, että vastaaja on hankkinut olennaisen aineellisen liikevarallisuuden sekä siihen liittyvät asiakas- ja toimittajaluettelot ja sen palvelukseen on siirtynyt osa liiketoiminnan osassa työskentelevistä asiantuntijoista, sekä sen vuoksi, että sen emoyhtiön kautta sille ovat siirtyneet oikeudet keskeisiin tuotteisiin ja teknologiaan”. (
9
) Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin epäilee sitä vastoin sitä, voidaanko kyseessä olevaa toimenpidettä luonnehtia direktiivin täytäntöönpanemiseksi annetussa kansallisessa lainsäädännössä tarkoitetuksi luovutukseksi siltä osin kuin luovutettu yksikkö ei ole säilynyt organisatorisesti itsenäisenä luovutuksensaajalle siirtymisensä jälkeen.
19.
Näin ollen ennakkoratkaisupyynnön kohteena ei ole kysymys siitä, oliko luovutushetkellä olemassa yksikkö, joka voitiin luovuttaa.
B Direktiivissä 2001/23 tarkoitetun luovutuksen käsite
20.
Direktiiviin 77/187 (
10
) ei tunnetusti alun perin sisältynyt luovutuksen käsitteen määritelmää. Vasta direktiivillä 98/50 tämä määritelmä sisällytettiin direktiivin 77/187 tekstiin sen 1 artiklaan tehdyllä muutoksella. (
11
) Tämän muutoksen yhteydessä direktiivin 98/50 johdanto-osan neljännessä perustelukappaleessa todetaan, että oikeusvarmuuden ja avoimuuden vuoksi on tarpeen, että ”luovutuksen oikeudellista käsitettä selkeytetään ottaen huomioon Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö”, ja edelleen että tällä selkeyttämisellä ei kuitenkaan muuteta direktiivin 77/187 soveltamisalaa, sellaisena kuin se on Euroopan yhteisöjen tuomioistuimen tulkinnan mukaan.
21.
Sama, direktiivillä 98/50 käyttöön otettu luovutuksen käsitteen määritelmä sisältyy direktiivin 2001/23, jolla direktiivi 77/187 kumottiin, 1 artiklan 1 kohdan b alakohtaan. Direktiivin 2001/23 johdanto-osan kahdeksannessa perustelukappaleessa toistetaan direktiivin 98/50 johdanto-osan neljännen perustelukappaleen sisältö, jolloin siinä vahvistetaan direktiivin 77/187 ja direktiivin 2001/23, jolla direktiivi 77/187 on kodifioitu, välinen sekä tulkinnallinen että sääntelyllinen jatkumo. (
12
)
22.
Direktiivissä 2001/23 tarkoitetun luovutuksen käsitteen selventämiseksi on näin ollen otettava huomioon oikeuskäytäntö, jonka yhteisöjen tuomioistuin on antanut direktiivin 77/187 tulkitsemiseksi.
23.
Direktiivin aineellinen soveltamisala on määritelty alusta alkaen erityisen laajaksi. Sen soveltamisalaan kuuluvat ”kaikki mahdolliset tapaukset, joissa liiketoiminnan harjoittamisesta ja yrityksen työnantajavelvoitteista sen työntekijöitä kohtaan vastuussa oleva luonnollinen henkilö tai oikeushenkilö vaihtuu sopimusperusteisesti”. (
13
)
24.
Asiassa Spijkers vuonna 1986 antamassaan tuomiossa (
14
) yhteisöjen tuomioistuin – jolta Hoge Raad der Nederlanden tiedusteli, mitä seikkoja olisi otettava huomioon sen selvittämiseksi, onko tapahtunut direktiivissä tarkoitettu luovutus –, määritteli luovutuksen käsitteen käyttäen sanamuotoja, jotka on sen jälkeen jatkuvasti vahvistettu kaikessa myöhemmässä oikeuskäytännössä.
25.
Tässä tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin totesi ensinnäkin, että kun otetaan huomioon direktiivin tarkoitus, joka on ”jonkin tietyn taloudellisen kokonaisuuden työsuhteiden jatkuvuuden turvaaminen omistajanvaihdoksesta riippumatta”, ratkaiseva peruste arvioitaessa sitä, onko kyseessä direktiivissä tarkoitettu luovutus eikä pelkkä liikeomaisuuden luovutus, ”on se, säilyttääkö kyseinen kokonaisuus identiteettinsä luovutuksen jälkeen”. (
15
) Se täsmensi vielä, että Hooge Raadin käsiteltävänä olevan asian kaltaisessa tapauksessa, jossa luovuttaja ei luovutuksen hetkellä enää harjoittanut liiketoimintaa, oli selvitettävä, ”kosk[iko] luovutus yhä olemassa olevaa taloudellista yksikköä, mikä ilmen[i] erityisesti siitä, jatk[oiko] uusi työnantaja todellakin kyseisen yksikön liiketoimintaa tai aloitt[iko] se sen uudelleen harjoittamalla samaa tai samankaltaista taloudellista toimintaa”. (
16
) Lisäksi yhteisöjen tuomioistuin tarkensi, että sen määrittämiseksi, täyttyvätkö nämä edellytykset, ”on otettava huomioon kaikki kyseessä olevaa liiketoimea kuvaavat tosiseikat, ja erityisesti, millaisesta yrityksestä tai liikkeestä on kysymys, onko rakennuksia, irtaimistoa tai muuta sellaista aineellista omaisuutta luovutettu, minkä arvoinen aineeton omaisuus on luovutushetkellä ollut, onko pääosa henkilöstöstä otettu uuden työnantajan palvelukseen, onko asiakaskunta siirtynyt, miten samanlaista ennen luovutusta ja sen jälkeen harjoitettu toiminta on ollut, ja vielä se, kuinka pitkän ajan tämä toiminta mahdollisesti on ollut keskeytyneenä”. (
17
) Yhteisöjen tuomioistuin selvensi, että nämä seikat ”ovat kuitenkin vain osatekijöitä siinä kokonaisarvioinnissa, joka asiassa on tehtävä, eikä niitä tästä syystä saa arvioida toisistaan erillään”. (
18
) Lopuksi se totesi, että on kansallisen tuomioistuimen asia yhteisöjen tuomioistuimen asettamat tulkintaan vaikuttavat tekijät huomioon ottaen arvioida tosiseikkoja, jotta se voi ratkaista, onko kyseessä direktiivissä tarkoitettu luovutus.
26.
Asiassa Spijkers annetussa tuomiossa, kuten suurimmassa osassa myöhempää oikeuskäytäntöä, (
19
) ainakin 1990-luvun loppuun saakka, yhteisöjen tuomioistuin on korostanut erityisesti sitä seikkaa, jatkaako luovutuksensaaja luovuttajan liiketoimintaa samanlaisena tai samankaltaisena tai aloittaako se sen uudestaan. Se, että kyseinen taloudellinen kokonaisuus säilyttää identiteettinsä, näyttää vastanneen oleellisilta osin sitä, että se pystyy luovutuksen jälkeen ”jatkamaan toimintaansa ja säilymään elinvoimaisena”. (
20
) Tämän tulkinnan vahvistaa se seikka, että ainoat tapaukset, joissa yhteisöjen tuomioistuin on sulkenut pois sen, että olisi tapahtunut liikkeen luovutus, ovat tapaukset, joissa yritys on konkurssissa tai se on asetettu selvitystilaan. (
21
) Toisaalta myös tässä oikeuskäytännössään yhteisöjen tuomioistuin on vakiintuneesti erottanut omaisuuden selvittämiseen tähtäävät konkurssimenettelyt liiketoiminnan jatkamiseen tähtäävistä menettelyistä: direktiiviä on sovellettava jälkimmäisessä tapauksessa. (
22
)
27.
Asiassa Süzen annettu tuomio (
23
) merkitsee kuitenkin suunnanmuutosta aikaisempiin tuomioihin nähden.
28.
Tässä yhteydessä yhteisöjen tuomioistuinta pyydettiin täsmentämään, voidaanko direktiiviä 77/187 soveltaa myös siinä tilanteessa, jossa toimeksiantaja, joka oli antanut toimitilojensa siivoustyöt eräälle yritykselle, irtisanoo tämän yrityksen kanssa tekemänsä sopimuksen ja tekee samankaltaisten töiden suorittamista koskevan uuden sopimuksen toisen yrityksen kanssa, jos toimenpiteen yhteydessä ei luovuteta aineellista tai aineetonta omaisuutta yritysten välillä eikä uusi yritys ota palvelukseensa olennaista osaa siitä henkilökunnasta, jonka sen edeltäjä oli osoittanut sopimuksen täytäntöönpanon edellyttämiin tehtäviin. Määriteltyään taloudellisen kokonaisuuden käsitteen ”henkilöistä ja omaisuudesta muodostuvaksi kokonaisuudeksi, jonka avulla voidaan harjoittaa oman tavoitteen omaavaa taloudellista toimintaa,” (
24
) yhteisöjen tuomioistuin totesi, että ”pelkästään sen seikan perusteella, että aiemman toimeksisaajan ja uuden toimeksisaajan tarjoama palvelu on samanlainen, ei näin ollen voida päätellä, että kyseessä olisi taloudellisen kokonaisuuden luovutus”. Tämän jälkeen yhteisöjen tuomioistuin totesi vielä, että ”kokonaisuutena ei näet voida pitää pelkästään toimintoa, josta tietty kokonaisuus vastaa”, vaan sen ”identiteetti määräytyy myös muiden seikkojen, kuten sen henkilökunnan, johdon, työn organisoinnin, toimintatapojen tai sen käytössä mahdollisesti olevien tuotantolaitosten perusteella”. (
25
)
29.
Tämä kanta on vahvistettu tämän jälkeisissä tuomioissa, (
26
) joissa on painotettu sen, jatkaako luovutuksensaaja liiketoimintaa, sijasta sitä, että on tärkeää arvioida luovutustoimenpiteelle ominaisia seikkoja kokonaisuutena. Toisaalta tätä arviointia tehtäessä huomioon otettavien yksittäisten seikkojen merkityksellisyys vaihtelee kunkin käsiteltävän asian ominaispiirteiden mukaan (
27
) ilman, että olisi mahdollista katsoa, että yhdellä seikalla olisi abstraktisti suurempi painoarvo kuin muilla. Yhteisöjen tuomioistuin on tältä osin pikemminkin täsmentänyt, että ”työntekijöiden oikeuksien turvaaminen, joka [on] – – direktiivin mukaan sen tavoitteena, ei voi riippua yksinomaan – – yksittäisen tekijän huomioon ottamisesta,” (
28
) vaikka yksittäinen tekijä olisi yksi niistä tekijöistä, joiden perusteella arviointi on suoritettava.
30.
Näin ollen, kun kyse on sesonkiluonteisesta yrityksestä, yhteisöjen tuomioistuin on pitänyt esimerkiksi sitä seikkaa, että yritys oli luovutuksen tapahtuessa tilapäisesti suljettuna, eikä sillä silloin siis ollut palveluksessaan työntekijöitä, merkityksellisenä mutta ei ratkaisevana seikkana. (
29
) Samalla tavalla, vaikka liikeomaisuuden luovutus on yksi niistä seikoista, joiden perusteella toimenpidettä on arvioitava kokonaisuutena, tämän seikan puuttuminen ei yhteisöjen tuomioistuimen mukaan tarkoita sitä, että toimenpide on jätettävä direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle, (
30
) ellei kyse ollut yrityksistä, jotka toimivat aloilla ”jo[illa] aineellinen omaisuus on toiminnan harjoittamisen kannalta merkittävä tekijä”. (
31
) Lisäksi vaikka se, että palvelukseen otetaan sekä lukumääräisesti että pätevyyden osalta olennainen osa edellisen työnantajan henkilökunnasta ja että liiketoiminta jatkuu, voi osoittaa riittävällä tavalla, että kyseessä on direktiivissä tarkoitettu luovutus toimialoilla, jotka ovat työvoimavaltaisia, (
32
) on mahdollista, ettei tämä seikka ole ratkaiseva muissa tapauksissa. (
33
) Lopuksi vielä asiassa Mayeur antamassaan tuomiossa (
34
) yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että ”on mahdollista, että tietyissä tapauksissa sellaiset seikat kuin organisaatio, toiminta, rahoitus, hallinto ja sovellettavat oikeussäännöt ovat tietylle taloudelliselle kokonaisuudelle ominaisia siten, että näiden seikkojen muuttuminen kyseisen kokonaisuuden luovutuksen takia merkitsee sen identiteetin muuttumista”. (
35
) Yhteisöjen tuomioistuin on kuitenkin katsonut, ettei kyseessä ole tällainen tilanne sellaisessa tapauksessa, jossa ”kunta – joka on julkisoikeudellinen oikeushenkilö ja jonka toimintaan sovelletaan erityisiä hallinto-oikeuden sääntöjä – aloittaa uudelleen yleisölle tarjoamiaan palveluita koskevan mainos- ja tiedotustoiminnan, jota siihen asti on kyseisen kunnan hyväksi harjoittanut voittoa tavoittelematon yhdistys – joka on yksityisoikeudellinen oikeushenkilö”. (
36
) On kuitenkin korostettava, että tässä tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin on eri seikkoja huomioon ottaessaan antanut erityistä painoarvoa sille, että kunta jatkoi yhdistyksen aiemmin harjoittamaa toimintaa ja että se jatkoi sitä erityisesti sillä alalla, johon pääasian kantajan tehtävät liittyivät. (
37
)
31.
Edeltävä lyhyt katsaus osoittaa, että yhteisöjen tuomioistuin on noudattanut ensisijaisesti tapauskohtaiseen arviointiin perustuvaa lähestymistapaa, kun se on arvioinut sitä, onko kyseessä direktiivissä 77/178 tarkoitettu luovutus.
32.
Asettaessaan etusijalle tämän lähestymistavan yhteisöjen tuomioistuin on epäilemättä voinut, kuten julkisasiamies La Pergola on aikoinaan todennut, ”tarvittavalla tavalla joustaa sovellettaessa arviointiperusteita niihin erilaisiin tilanteisiin, joita yhteisön alueella voi talouselämän piirissä esiintyä,” (
38
) mutta samalla se on jättänyt määrittelemättä liikkeenluovutuksen käsitteen olennaisen ytimen eli sen vähimmäissisällön – sen, minkä avulla tällainen luovutus voidaan käytännössä erottaa tavanomaisesta liikeomaisuuden luovutuksesta – jolloin direktiivillä säädetyn suojan rajat ovat joustavammat mutta myös epäselvemmät.
33.
Kaiken edellä esitetyn huomioon ottaen siirryn seuraavaksi käsittelemään kansallisen tuomioistuimen esittämää kysymystä.
C Ennakkoratkaisukysymys
34.
Kansallinen tuomioistuin tiedustelee yhteisöjen tuomioistuimelta, täyttyykö direktiivin 2001/23 1 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa tarkoitettu yritys- tai liiketoiminnan osan luovuttamisen tunnusmerkistö, kun uusi työnantaja ei säilytä hankkimiaan osia organisatorisesti itsenäisinä vaan yhdistää ne omaan olemassa olevaan organisaatiorakenteeseen. Ennakkoratkaisupyynnön mukaan Bundesarbeitsgericht on viimeaikaisessa oikeuskäytännössään yleensä pitänyt näissä olosuhteissa tapahtuvaa luovutusta pelkkänä liikeomaisuuden luovutuksena eikä kansallisessa direktiivin täytäntöönpanolaissa tarkoitettuna luovutuksena.
35.
Bundesarbeitsgerichtin oikeuskäytäntöön vedoten pääasian vastaaja korostaa sitä, että luovutettu yksikkö ei säilytä identiteettiään, jos se menettää luovutuksen seurauksena organisatorisen itsenäisyytensä, kuten tapahtuu silloin, kun luovutuksensaaja sijoittaa hankkimansa resurssit kokonaan uuteen organisaatiorakenteeseen. Vastaajan mukaan esillä olevassa asiassa Ferrotronin työn organisointi perustuu toiminnan jakamiseen aloittain eikä ET:n tavoin tuotevalikoimien mukaan. Vastaajan mukaan ET:n työntekijät on siis sijoitettu, kuten muutkin Ferrotronin hankkimat eri osat, luovutuksensaajan rakenteeseen organisoimalla työ uudella tavalla.
36.
Saksan hallitus ja komissio ovat sitä vastoin eri kannalla. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön vedoten ne väittävät, että se, onko direktiivissä tarkoitettu luovutus tapahtunut, on varmistettava sellaisen kokonaisvaltaisen arvioinnin yhteydessä, jossa otetaan huomioon kaikki merkitykselliset tekijät. Niiden mukaan se, että luovutetun yksikön organisatorinen itsenäisyys säilyy, on vain yksi seikka, jonka perusteella tämä arviointi on tehtävä.
37.
Yhdyn tähän jälkimmäiseen näkemykseen.
38.
Tämä näkemys on ensinnäkin sopusoinnussa yhteisöjen tuomioistuimen tähän saakka noudattaman tapauskohtaisen lähestymistavan ja sen kanssa, että yhteisöjen tuomioistuin on korostanut sen tärkeyttä, että kutakin toimea on arvioitava kaikkien sille ominaisten seikkojen valossa. Tämä lähestymistapa näyttäisi olevan metodologisesti ristiriidassa sen kanssa, että katsottaisiin, ettei kyseessä ole direktiivissä tarkoitettu liikkeen luovutus, kun tällainen päätelmä tehdään ottamalla huomioon vain yksi seikka ilman kokonaisvaltaista arviointia. (
39
)
39.
Ei ole epäilystäkään siitä, että yleisesti ottaen organisaatio on otettava huomioon luovutetun taloudellisen yksikön ”identiteetin” määrittelyssä (
40
) ja että, kuten yhteisöjen tuomioistuin on todennut asiassa Mayeur antamassaan tuomiossa, (
41
) tietyissä tapauksissa organisaatio on toiminnan, rahoituksen, hallinnon ja sovellettavien oikeussääntöjen kaltaisten seikkojen tavoin tietylle taloudelliselle kokonaisuudelle ominainen siten, että näiden seikkojen muuttuminen kyseisen kokonaisuuden luovutuksen takia merkitsee sen identiteetin muuttumista. (
42
)
40.
Oikeuskäytännössä on kuitenkin useita esimerkkejä aikaisemmista ratkaisuista, joissa yhteisöjen tuomioistuin on sulkenut pois sen, että muutos luovutetun yksikön organisaatiorakenteessa (
43
) tai muutos työn organisoinnissa (
44
) johtaisivat siihen, ettei direktiivissä tarkoitettua luovutusta ole voinut tapahtua, myös niissä tapauksissa, joissa nämä muutokset ovat merkinneet luovutetun yksikön toimintaolosuhteiden perusteellista muuttumista, mikä on vaikuttanut siihen, onko siirrettyjen työntekijöiden työsuhdetta ollut mahdollista jatkaa luovutuksensaajan palveluksessa. (
45
)
41.
Omaksumansa kannan tueksi vastaaja vetoaa oikeuskäytännössä vahvistettuun ja direktiivin 2001/23 1 artiklan 1 kohdan b alakohdassa toistettuun taloudellisen yksikön käsitteeseen väittäessään, että luovutettu yksikkö säilyttää identiteettinsä vain, jos luovutuksensaaja säilyttää sellaisen organisatorisen yhteyden, joka liittää toisiinsa kaikki ne henkilöstöön ja omaisuuteen liittyvät osat, joista luovutettu yksikkö muodostuu.
42.
Direktiivin 2001/23 1 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaisesti tässä direktiivissä tarkoitettuna luovutuksena pidetään taloudellisen yksikön, jolla tarkoitetaan ”pää- ja sivutoimisen taloudellisen toiminnan harjoittamiseksi järjestettyä resurssikokonaisuutta,” luovuttamista, kun tämä yksikkö säilyttää luovutuksesta huolimatta oman identiteettinsä. Tässä säännöksessä viitataan nimittäin siihen, että organisaatio on keskeinen tekijä ”taloudellisen yksikön” käsitteen määrittelyssä ja sen identiteetin tunnusmerkillinen piirre. Mielestäni tällä sanamuodolla ei viitata niinkään johonkin tiettyyn tapaan, jolla työnantaja on organisoinut eri tuotannontekijät, vaan pikemminkin siihen, että eri tuotannontekijät ovat riippuvaisia toisistaan ja täydentävät toisiaan, mistä seuraa, että tietyn taloudellisen toiminnan harjoittaminen muodostuu kaikista näistä tekijöistä yhdessä.
43.
Näin ollen, toisin kuin vastaaja näyttää väittävän, tämä yhteys ei välttämättä jää puuttumaan, kun luovutettu yksikkö yhdistetään luovutuksensaajan rakenteeseen, joka poikkeaa koon ja/tai organisointitapojen osalta luovuttajan rakenteesta.
44.
Luovutetun yksikön identiteetin säilyminen ei toisin sanoen edellytä, että sen ”organisatorinen identiteetti” säilyy vastaajan tarkoittamalla tavalla rakenteellisen itsenäisyyden merkityksessä vaan että sen eri luovutettujen tekijöiden välillä säilyy funktionaalinen ja tarkoitusta koskeva yhteys, jonka avulla uusi työnantaja voi käyttää näitä tekijöitä, vaikka ne olisi yhdistetty toisenlaiseen organisatoriseen rakenteeseen tietyn taloudellisen toiminnan suorittamiseksi.
45.
Pääasian kohteena olevassa tilanteessa Ferrotron on hankkinut tiettyjen tuotteiden valmistukseen ja myyntiin tarvittavista tekijöistä muodostuvan kokonaisuuden, ja toisin kuin vastaajan edustaja väitti suullisessa käsittelyssä, tämä hankinta ei tarkoittanut pelkästään Ferrotronin henkilöstöresurssien lisäämistä, vaan sen avulla Ferrotron saattoi ottaa aiemmin valmistamiensa tuotteiden rinnalle uudenlaisia tuotteita. Lisäksi on varsin ilmeistä, että Ferrotron jatkoi ET:n aiemmin harjoittamaa toimintaa hyödyntäessään ET:ltä hankkimistaan henkilöistä sekä aineellisista ja aineettomista tekijöistä muodostuvaa organisoitua kokonaisuutta, vaikka siirretyt työntekijät sijoitettiin vastaajan rakenteeseen ja he suorittavat omia tehtäviään aikaisemmasta täysin poikkeavassa organisaatioyhteydessä.
46.
Tässä tilanteessa voidaan hyvin katsoa, ettei Ferrotronin hankkimien eri tekijöiden välinen yhteys, jonka perusteella niitä voidaan luonnehtia ”taloudellisen toiminnan harjoittamiseksi järjestetyksi resurssikokonaisuudeksi”, ole jäänyt luovutuksen seurauksena puuttumaan työn organisoinnissa tapahtuneista muutoksista huolimatta. Toisaalta se, että sopimusmääräysten mukaan ET:n oli tarkoitus antaa luovutusta seuraavien kahden vuoden aikana Ferrotronin käyttöön lisää pätevää henkilöstöä, jos aiemmin siirretty henkilöstö ei täyttäisi sen tarpeita, tai vaihtoehtoisesti järjestettävä koulutusta Ferrotronin henkilöstölle, osoittaa selvästi – minkä myös luovutuksensaaja myöntää –, että hankittujen eri tuotannontekijöiden välillä vallitsee riippuvuussuhde ja että on olemassa tarve säilyttää tämä suhde siirretyn toiminnan jatkamiseksi.
47.
On kuitenkin kansallisen tuomioistuimen tehtävänä suorittaa tarpeellinen arviointi sen määrittelemiseksi, onko luovutettu yksikkö esillä olevassa asiassa säilyttänyt identiteettinsä luovutuksen jälkeen, kuten yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö edellyttää, kun otetaan huomioon kyseessä olevalle toimenpiteelle ominaisista seikoista ja eri merkityksellisistä tekijöistä, muun muassa organisaatiosta, kun se ymmärretään edellä esitetyllä tavalla, muodostuva kokonaisuus. (
46
)
48.
Lisäksi vastaaja väittää, että kun taloudellinen yksikkö menettää luovutuksen seurauksena organisatorisen itsenäisyytensä, direktiivillä tavoiteltua tavoitetta eli luovutuksen kohteena olevien työntekijöiden työsuhteen jatkumista ei voida kuitenkaan saavuttaa. Tältä osin vastaaja korostaa, että Ferrotronin tavoittelemaan uuteen työn organisointimalliin ei sisälly tehtävää, joka vastaisi Klarenbergin tehtävää ET:ssä.
49.
Ranskan tasavalta on käyttänyt edellä mainitussa asiassa Mayeur (
47
) tietyiltä osin Ferrotronin esittämän perusteen kaltaista perustetta. Pyrkiessään sulkemaan tässä asiassa pois sen, että kyseessä olisi direktiivissä 78/187 tarkoitettu luovutus, Ranskan hallitus korosti muun muassa, että kansallisen oikeuden mukaan julkinen laitos, joka aloittaa uudelleen yksityisoikeudellisen oikeushenkilön aiemmin harjoittaman toiminnan, on velvollinen irtisanomaan viimeksi mainitun tekemät työsopimukset. Yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että sillä, että työsopimusten jatkaminen luovutuksensaajan kanssa on mahdotonta, ei ole vaikutusta sen toteamisen kannalta, onko luovutus tapahtunut. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että velvollisuus irtisanoa työsopimukset tarkoittaa direktiivin 4 artiklan 2 kohdan mukaisesti luovutuksesta suoraan johtuvaa työolojen muutosta työntekijän vahingoksi, joten työnantajan katsotaan olevan vastuussa työsopimuksen irtisanomisesta. (
48
)
50.
Analyysini päätteeksi haluan tarkastella asiaa vielä yhdestä näkökulmasta. Siitä tilanteesta, että luovutus ei koske koko yritystä vaan vain osaa sitä, säädetään nimenomaisesti direktiivissä 2001/23, jolla direktiivissä säädetty erityissuoja laajennetaan työntekijöihin, joita nämä toimet koskevat. Luovutuksen ja pelkän tuotannontekijöiden luovuttamisen välinen raja uhkaa hämärtyä juuri näissä tapauksissa, jolloin on vaikeampaa yksilöidä seikkoja, joiden avulla nämä tapaukset voidaan pitää erillään, ja jolloin on suurempi riski sulkea pois direktiivin soveltamisalasta tapauksia, joiden olisi siihen kuuluttava. Jos se, että luovutetut osat on yhdistetty luovutuksensaajana olevan yrityksen organisaatiorakenteeseen, riittäisi sellaisenaan sulkemaan pois sen, että kyseessä on direktiivissä tarkoitettu luovutus, olisi erittäin vaikeaa katsoa, että tätä direktiiviä voitaisiin soveltaa yritys- tai liiketoiminnan osan luovutukseen, mikäli asianomainen toimenpide koskee, kuten esillä olevassa asiassa, yhden toimialan luovutusta samoilla markkinoilla toimivien yritysten, joilla on kummallakin oma organisaatiorakenne, välillä.
51.
Kaikista edellä esitetyistä seikoista seuraa, että se, että uusi työnantaja ei säilytä luovutettua yritys- tai liiketoiminnan osaa organisatorisesti itsenäisenä yritys- tai liiketoiminnan osana, ei sellaisenaan riitä sulkemaan pois sitä, että on tapahtunut direktiivissä 2001/23 tarkoitettu luovutus.
IV Ratkaisuehdotus
52.
Edellä esitetyillä perusteilla ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin ratkaisee Landesarbeitsgericht Düsseldorfin esittämän ennakkoratkaisukysymyksen seuraavasti:
Työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka yritys- tai liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 12.3.2001 annetun neuvoston direktiivin 2001/23/EY 1 artiklan 1 kohdan a ja b alakohtaa on tulkittava siten, että kyseessä voidaan katsoa olevan luovutus, vaikka uusi työnantaja ei säilytä luovutettua yritys- tai liiketoiminnan osaa organisatorisesti itsenäisenä yritys- tai liiketoiminnan osana, kunhan vain luovutettu kokonaisuus säilyttää identiteettinsä.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: italia.
(
2
)	EYVL L 82, s. 16.
(
3
)	EYVL L 61, s. 26.
(
4
)	Edellä 3 kohdassa mainittu direktiivi 77/187/ETY ja työntekijöiden oikeuksien turvaamista yrityksen tai liikkeen taikka yritys- tai liiketoiminnan osan luovutuksen yhteydessä koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä annetun direktiivin 77/187/ETY muuttamisesta 29.6.1998 annettu neuvoston direktiivi 98/50/EY (EYVL L 201, s. 88).
(
5
)	Huomautan ohimennen siitä, että asiassa 186/83, Botzen ym., 7.2.1985 antamassaan tuomiossa (Kok. 1985, s. 519) yhteisöjen tuomioistuin on jo ratkaissut ennakkoratkaisukysymyksen, joka koski Ferrotronin tässä perustelujensa toisessa osassa esittämää kysymystä muistuttavaa kysymystä. Tässä tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin on täsmentänyt, että kun luovutus koskee ainoastaan yhtä liiketoimintaa tai liiketoiminnan osaa eli yrityksen yhtä osaa, direktiivin antama suoja on ulotettava koskemaan yrityksen tämän osan palveluksessa olevia työntekijöitä, koska ”työsuhteen luonteeseen kuuluu olennaisesti yhteys työntekijän ja sen liikkeen tai yrityksen osan välillä, johon tämä tehtäviensä täyttämiseksi kuuluu” (15 kohta). Lisäksi asiassa C-51/00, Temco, 24.1.2002 antamassaan tuomiossa (Kok. 2002, s. I-969) yhteisöjen tuomioistuin on täsmentänyt, että kun luovutetaan osa liiketoiminnasta, ”sillä, että luovuttava yritys on edelleen olemassa sen jälkeen, kun toinen yritys on ottanut vastatakseen jostakin sen toiminnoista, ja sillä, että luovuttava yritys on pitänyt palveluksessaan osan henkilöstöstä, joka oli määrätty työskentelemään tässä toiminnassa, ei ole merkitystä luonnehdittaessa luovutusta direktiivin kannalta, jos toiminta, josta luovuttava yritys on luopunut, muodostaa yksinään taloudellisen kokonaisuuden” (29 kohta).
(
6
)	Ks. asia C-448/98, Guimont, tuomio 5.12.2000 (Kok. 2000, s. I-10663, 22 kohta); yhdistetyt asiat C-515/99, C-519/99–C-524/99 ja C-526/99–C-540/99, Reisch ym., tuomio 5.3.2002 (Kok. 2002, s. I-2157, 25 kohta).
(
7
)	Ks. asia C-213/04, Burtscher, tuomio 1.12.2005 (Kok. 2005, s. I-10309, 35 kohta).
(
8
)	Ks. asia C-281/98, Angonese, tuomio 6.6.2000 (Kok. 2000, s. I-4139, 18 kohta).
(
9
)	Ks. ennakkoratkaisupyynnön esittämisestä tehdyn päätöksen II osan 3 kohta.
(
10
)	Ks. edellä 3 kohta.
(
11
)	Ks. edellä alaviite 4.
(
12
)	Ks. direktiivin 2001/23 johdanto-osan ensimmäinen perustelukappale.
(
13
)	Ks. asia 287/86, Ny Mølle Kro, tuomio 17.12.1987 (Kok. 1987, s. 5465, Kok. Ep. IX, s. 281, 12 kohta); yhdistetyt asiat 144/87 ja 145/87, Berg, tuomio 5.5.1988 (Kok. 1988, s. 2559, 17 kohta) ja asia 101/87, Bork International ym., tuomio 15.6.1988 (Kok. 1988, s. 3057, 13 kohta).
(
14
)	Asia 24/85, tuomio 18.3.1986 (Kok. 1986, s. 1119).
(
15
)	Tuomion 11 kohta, kursivointi tässä.
(
16
)	Tuomion 12 ja 15 kohta.
(
17
)	Tuomion 13 kohta.
(
18
)	Tuomion 13 kohta.
(
19
)	Ks. mm. asia 324/86, Foreningen af Arbejdsledere i Danmark, tuomio 10.2.1988 (Kok. 1988, s. 739, Kok. Ep. IX, s. 361, 10 kohta); edellä alaviitteessä 13 mainittu asia Bork International ym., tuomion 14 kohta; asia C-29/91, Redmond Stichting, tuomio 19.5.1992 (Kok. 1992, s. I-3189, Kok. Ep. XII, s. I-131, 31 kohta); asia C-209/91, Watson Rask ja Christensen, tuomio 12.11.1992 (Kok. 1992, s. I-5755, 19 kohta) ja yhdistetyt asiat C-171/94 ja C-172/94, Merckx ja Neuhuys, tuomio 7.3.1996 (Kok. 1996, s. I-1253, 16 kohta).
(
20
)	Ilmaus on otettu julkisasiamies Mancinin ratkaisuehdotuksesta, joka on esitetty edellä alaviitteessä 13 mainitussa asiassa Berg annetun tuomion yhteydessä (Kok. 1988, s. 2573).
(
21
)	Ks. asia 135/83, Abels, tuomio 7.2.1985 (Kok. 1985, s. 469, Kok. Ep. VIII, s. 49) ja asia 105/84, Foreningen af Arbejdsledere i Danmark, tuomio 11.7.1985 (Kok. 1985, s. 2639).
(
22
)	Ks. asia C-362/89, d’Urso ym., tuomio 25.7.1991 (Kok. 1991, s. I-4105); asia C-472/93, Spano ym., tuomio 7.12.1995 (Kok. 1995, s. I-4321, 24–29 kohta) ja asia C-319/94, Dethier Équipement, tuomio 12.3.1998 (Kok. 1998, s. I-1061, 31 ja 32 kohta).
(
23
)	Asia C-13/95, tuomio 11.3.1997 (Kok. 1997, s. I-1259).
(
24
)	Tuomion 13 kohta. Jo asiassa C-48/94, Rygaard, 19.9.1995 antamassaan tuomiossa (Kok. 1995, s. I-2745, 20 kohta) yhteisöjen tuomioistuin oli täsmentänyt, että direktiivin sovellettavuus ”edellyttää, että luovutus koskee taloudellista kokonaisuutta, joka on järjestetty vakiintuneella tavalla ja jonka toiminta ei rajoitu tietyn työn suorittamiseen”.
(
25
)	Tuomion 15 kohta. Kursivointi tässä. Julkisasiamies La Pergola oli ratkaisuehdotuksessaan kehottanut yhteisöjen tuomioistuinta pitämään ensisijaisena arviointiperusteena luovuttajan ja luovutuksensaajan välillä tapahtunutta omaisuuden luovuttamista liiketoiminnan jatkumisen sijasta.
(
26
)	Ks. yhdistetyt asiat C-127/96, C-229/96 ja C-74/97, Hernández Vidal ym., tuomio 10.12.1998 (Kok. 1998, s. I-8179, 30 kohta); yhdistetyt asiat C-173/96 ja C-247/96, Hidalgo ym., tuomio 10.12.1998 (Kok. 1998, s. I-8237, 30 kohta); asia C-172/99, Liikenne, tuomio 25.1.2001 (Kok. 2001, s. I-745, 34 kohta) ja asia C-340/01, Abler ym., tuomio 20.11.2003 (Kok. 2003, s. I-14023, 35 kohta).
(
27
)	Ks. vastaavasti edellä alaviitteessä 23 mainittu asia Süzen, tuomion 18 kohta ja edellisessä alaviitteessä mainittu asia Hernández Vidal ym., tuomion 31 kohta; edellä alaviitteessä 5 mainittu asia Temco, tuomion 25 kohta; asia C-460/02, komissio v. Italia, tuomio 9.12.2004 (Kok. 2004, s. I-11547, 41 kohta); yhdistetyt asiat C-232/04 ja C-233/04, Güney-Görres ja Demir, tuomio 15.12.2005 (Kok. 2005, s. I-11237, 35 kohta) ja edellisessä alaviitteessä mainittu asia Liikenne, tuomion 35 kohta.
(
28
)	Ks. asia C-392/92, Schmidt, tuomio 14.4.1994 (Kok. 1994, s. I-1311, Kok. Ep. XV, s. I-111, 16 kohta). Kursivointi tässä.
(
29
)	Ks. edellä alaviitteessä 13 mainittu asia Ny Mølle Kro, tuomion 19 ja 20 kohta.
(
30
)	Ks. edellä alaviitteessä 28 mainittu asia Schmidt, tuomion 16 kohta ja edellä alaviitteessä 19 mainittu asia Merckx ja Neuhuys, tuomion 21 kohta; edellä alaviitteessä 23 mainittu asia Süzen, tuomion 17 kohta ja edellä alaviitteessä 5 mainittu asia Temco, tuomion 25 kohta.
(
31
)	Ks. edellä alaviitteessä 26 mainittu asia Liikenne, tuomion 39–42 kohta. Tässä tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, ettei direktiiviä voida soveltaa luovutukseen, joka tapahtuu julkisia palveluhankintoja julkisen linja-autoliikenteen alalla koskevan menettelyn yhteydessä, vaikka hankintasopimuksen uusi sopimuspuoli oli ottanut palvelukseensa olennaisen osan hankintasopimuksen aiemman sopimuspuolen henkilökunnasta ja kyseessä oli asiakaskunnan luovutus.
(
32
)	Ks. edellä alaviitteessä 23 mainittu asia Süzen, tuomion 21 kohta; edellä alaviitteessä 26 mainittu asia Hernández Vidal ym., tuomion 32 kohta ja edellä alaviitteessä 5 mainittu asia Temco, tuomion 26 kohta.
(
33
)	Ks. esim. edellä alaviitteessä 26 mainittu asia Liikenne ja edellä alaviitteessä 26 mainittu asia Abler ym., tuomion 37 kohta.
(
34
)	Asia C-175/99, Mayeur, tuomio 26.9.2000 (Kok. 2000, s. I-7755, 49 kohta).
(
35
)	Tuomion 53 kohta.
(
36
)	Tuomion tuomiolauselma.
(
37
)	Ks. 54 kohta.
(
38
)	Edellä alaviitteessä 23 mainitussa asiassa Süzen esitetty ratkaisuehdotus.
(
39
)	Ks. vastaavasti tuomio edellä alaviitteessä 28 mainitussa asiassa Schmidt.
(
40
)	Ks. tuomio edellä alaviitteessä 23 mainitussa asiassa Süzen ja oikeuskäytäntöviittaukset alaviitteessä 26.
(
41
)	Mainittu edellä alaviitteessä 34.
(
42
)	Tuomion 53 kohta.
(
43
)	Ks. esim. tuomio edellä alaviitteessä 19 mainitussa asiassa Merckx ja Neuhuys ja asia C-458/05, Jouini ym., tuomio 13.9.2007 (Kok. 2007, s. I-7301).
(
44
)	Näin esim. päätös toimitilojen siivoustöiden antamisesta oman henkilöstön hoidettavaksi merkitsee työn organisointia uudella tavalla ilman, että se merkitsee kuitenkaan sitä, ettei luovutusta ole tapahtunut (ks. mm. tuomio edellä alaviitteessä 26 mainitussa asiassa Hernández Vidal ym.).
(
45
)	Ks. tuomio edellä alaviitteessä 34 mainitussa asiassa Mayeur.
(
46
)	Ks. 42–44 kohta.
(
47
)	Mainittu edellä alaviitteessä 34.
(
48
)	Tuomion 56 kohta.