Väliaikainen versio
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
ANDREA BIONDI
15 päivänä tammikuuta 2026 (1)
Yhdistetyt asiat C‑52/25 ja C‑53/25 [Binanrier] (i)
RZ,
GT (C‑52/25)
AX,
UI (C‑53/25)
vastaan
Région wallonne (Vallonian alue)
(Ennakkoratkaisupyyntö – Cour d’appel de Mons (Monsin ylioikeus, Belgia))
Ennakkoratkaisupyyntö – Valtiontuet – Asetus (EU) N:o 702/2014 – Eräitä maa- ja metsätalousalan tukia koskeva ryhmäpoikkeus – Luonnonmullistukseen rinnastettavissa olevien epäsuotuisien sääolojen aiheuttamien vahinkojen korvaamiseen tarkoitettu tuki – Tuen määrän vähentäminen, jos vakuutusta ei ole otettu – Tilanne, jossa tuensaajan on mahdotonta ottaa vaadittu vakuutus
I       Johdanto
1.        Cour d’appel de Mons (Monsin ylioikeus, Belgia; ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin) on nyt tarkasteltavissa kahdessa yhdistetyssä asiassa tekemillään ennakkoratkaisupyynnöillä esittänyt unionin tuomioistuimelle kolme asetuksen N:o 702/2014(2) 25 artiklan tulkintaa koskevaa kysymystä. Kyseinen artikla koskee maatalouden alkutuotannossa toimiville pienille ja keskisuurille yrityksille (pk-yrityksille) luonnonmullistukseen rinnastettavissa olevien epäsuotuisien sääolojen aiheuttamien vahinkojen korvaamiseksi maksettavaa tukea. Jos tuki täyttää kaikki kyseisessä artiklassa ja saman asetuksen I luvussa vahvistetut edellytykset, se on vapautettu EUT-sopimuksen 108 artiklan 3 kohdan mukaisesta ilmoitusvelvollisuudesta.
2.        Tarkemmin sanottuna ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämät kolme kysymystä koskevat kyseisen artiklan 9 kohtaa, jonka mukaan asianomaista tukea on ”vähennettävä 50 prosenttia, jos tuensaaja ei ole ottanut vakuutusta, joka kattaa vähintään 50 prosenttia tuensaajan keskimääräisestä vuosituotannosta tai tuotantoon liittyvistä tuloista ja kyseisessä jäsenvaltiossa tai kyseisellä alueella tilastollisesti yleisimmät sääoloihin liittyvät riskit, joille vakuutussuojaa tarjotaan”.(3)
3.        Ennakkoratkaisukysymykset on esitetty eräiden yrittäjien (RZ, GT, AX ja UI; jäljempänä kantajat) esittämiä korvausvaatimuksia koskevien riita-asioiden yhteydessä. Kantajille on aiheutunut vahinkoa Belgiassa elokuusta 2016 kesäkuuhun 2017 jatkuneen kuivuuden vuoksi. Belgian viranomaiset ovat vahvistaneet kyseisen kuivuuden maatalousalaa koskevaksi luonnonmullistukseksi, joka antaa oikeuden korvauksiin. Korvauksen laskentaa varten Belgian viranomaiset sovelsivat asetuksen N:o 702/2014 25 artiklan 9 kohdan täytäntöön panemiseksi annettua kansallista säännöstä,(4) jonka mukaan korvauksen määrää vähennetään 50 prosenttia, ”jos vahingonkärsijä ei ole ottanut vakuutusta, joka kattaa vähintään 50 prosenttia vahingonkärsijän tuotannosta sääoloihin liittyvien riskien varalta”.
4.        Nyt tarkasteltavassa tapauksessa kantajat eivät olleet ottaneet sääoloihin liittyviä riskejä vastaan lainkaan vakuutusta, joten toimivaltaiset Belgian viranomaiset vähensivät heille maksetun korvauksen määrää 50 prosenttia edellä mainitun kansallisen säännöksen mukaisesti.
5.        Kantajat hakivat kuitenkin päätöksiin muutosta belgialaisissa tuomioistuimissa ja väittivät, etteivät he olleet pystyneet ottamaan vakuutusta, koska silloin, kun vahinko syntyi, asianomaisia maatiloja ei ollut Belgiassa mahdollista vakuuttaa tiettyjen sääoloihin liittyvien riskien, kuten kuivuuden, varalta.
6.        Erinäisten prosessuaalisten vaiheiden jälkeen Monsin ylioikeus otti pääasioiden kohteena olevat riita-asiat käsiteltäväkseen. Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee seuraavaa: ensinnäkin kuivuus ei kuulu Belgiassa yleisimmin esiintyviin sääoloihin liittyviin riskeihin, vaan kyseisessä jäsenvaltiossa yleisin sääoloihin liittyvä riski on raekuuro, toiseksi tosiseikkojen tapahtuma-aikaan Belgiassa ei ollut olemassa vakuutusta kuivuuden vaan raekuurojen varalta, ja kolmanneksi kantajat väittivät, että heidän maatilansa koostuivat pysyvistä ja tilapäisistä niityistä ja karjan ruokintaan tarkoitetuista nurmialueista, eikä tällaisia niittyjä ja maa-alueita ollut mahdollista vakuuttaa raekuurojen varalta.
7.        Tässä tilanteessa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle kolme ennakkoratkaisukysymystä asetuksen N:o 702/2014 25 artiklan 9 kohdan tulkinnasta.
8.        Unionin tuomioistuimen pyynnöstä tässä ratkaisuehdotuksessa keskitytään kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen, jossa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee seuraavaa:
”Annetaanko [asetuksen N:o 702/2014 25 artiklan 9 kohdassa] kyseessä olevalle jäsenvaltiolle mahdollisuus olla vähentämättä tukea, jolla on tarkoitus korvata viljelijöille vahinkoja, jotka ovat aiheutuneet luonnonmullistukseksi katsotuista sääoloista, jos tuensaaja osoittaa, että hänen harjoittamalleen tuotantotyypille (tässä tapauksessa pysyvät ja tilapäiset nurmet sekä karjan ruokintaan tarkoitetut nurmialueet mutta ei viljelymaat) ei kyseessä olevassa jäsenvaltiossa (tässä tapauksessa Belgiassa) ole saatavilla tilastollisesti yleisimpiin sääoloihin liittyvien riskien varalta vakuutusta, joka kattaisi vähintään 50 prosenttia maatilan keskimääräisestä vuosituotannosta tai tuotantoon liittyvistä tuloista?”
II     Asian arviointi
9.        Kolmannella ennakkoratkaisukysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko asetuksen N:o 702/2014 25 artiklan 9 kohtaa tulkittava siten, että jäsenvaltiolle voidaan antaa mahdollisuus olla vähentämättä 50 prosentilla tukea, jolla on tarkoitus korvata viljelijöille vahinkoja, jotka ovat aiheutuneet luonnonmullistukseen rinnastettavissa olevista epäsuotuisista sääoloista, jos tuensaaja osoittaa, että hänen maatilallaan harjoitetulle tuotantotyypille ei kyseisessä jäsenvaltiossa ole saatavilla vakuutusta tilastollisesti yleisimpiin sääoloihin liittyvien riskien varalta.
10.      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen vastaamiseksi on tulkittava asetuksen N:o 702/2014 25 artiklan 9 kohtaa.
11.      Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeuden säännöksen tai määräyksen tulkinnassa on otettava huomioon paitsi sen sanamuoto myös asiayhteys ja sillä lainsäädännöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa säännös tai määräys on.(5)
12.      Asetuksen N:o 702/2014 25 artiklan 9 kohdassa, jonka sanamuoto on toistettu edellä tämän ratkaisuehdotuksen 2 kohdassa, säädetään ensinnäkin, että kyseistä tukea vähennetään 50 prosenttia, ellei tuensaaja ole ottanut vakuutusta, jonka on täytettävä kaksi edellytystä.
13.      Ensimmäinen edellytys on, että vakuutuksen tulee kattaa vähintään 50 prosenttia keskimääräisestä vuosituotannosta tai tuotantoon liittyvistä tuloista, ja toinen, että vakuutuksen tulee kattaa kyseisessä jäsenvaltiossa tai kyseisellä alueella tilastollisesti yleisimmät sääoloihin liittyvät riskit, joille vakuutussuojaa tarjotaan.
14.      Toisen edellytyksen osalta kyseisen kohdan sanamuodosta ilmenee nimenomaisesti (useimmissa kieliversioissa, kuten jäljempänä tämän ratkaisuehdotuksen 17 kohdassa esitetään), että jonkun täytyy ”tarjota” tällaista yleisimmät sääoloihin liittyvät riskit kattavaa vakuutussuojaa. Vastakkaispäätelmän kautta tästä mielestäni seuraa, että jos tällaiset yleisimmät sääoloihin liittyvät riskit kattavaa vakuutussuojaa ei ole tarjolla, vakuutuksen ottamisen tarvetta koskevaa ehtoa ei voida soveltaa eikä myöskään tuen vähentämistä siten voida soveltaa. Toisaalta kyseinen ehto vaikuttaa järkevältä vaatimukselta: olisihan epäloogista asettaa korvauksen osan saamisen edellytykseksi sellaisen vakuutussopimuksen tekeminen, jota ei voida tehdä, koska vakuutettavalle riskille ei tarjota vakuutussuojaa.
15.      Kyseisen säännöksen sanamuodon tarkastelu näyttää näin ollen johtavan tulkintaan, jonka mukaan korvauksen vähentämistä ei sovelleta, jos näytetään toteen, että vakuutusta, jonka ottaminen on ehtona sille, ettei vähennystä tehdä, ei ollut mahdollista ottaa sen vuoksi, ettei tuensaajalle ollut tarjolla yleisimmät sääoloihin liittyvät riskit kattavaa vakuutussuojaa.
16.      Tältä osin on aiheellista todeta vielä kaksi seikkaa.
17.      Ensimmäinen on se, että kyseisen säännöksen kaikki kieliversiot eivät täysin vastaa toisiaan. Italiankielinen versio, johon edellä esitetty tulkintani perustuu, saa kuitenkin tukea useiden muiden kieliversioiden sanamuodosta, kuten englanninkielisestä versiosta, jossa mainitaan ”risks – – for which insurance coverage is provided”, saksankielisestä versiosta, jossa mainitaan ”Risiken – –
für die Versicherungsschutz gegeben ist”, ja espanjankielisestä versiosta, jossa mainitaan ”riesgos – –
para los que se proporciona cobertura de seguros”. Monet muutkin kyseisen säännöksen kieliversiot ovat merkitykseltään vastaavia.(6) Ranskankielinen versio on tältä osin epäselvempi, mutta sen sanamuoto ei ole yhteensopimaton kyseisestä säännöksestä edellä 15 kohdassa esitetyn tulkinnan kanssa.(7)
18.      Toinen seikka on se, että esittämäni tulkinta saa tukea myös maa- ja metsätalousalan sekä maaseutualueiden valtiontukia koskevista suuntaviivoista annetusta komission tiedonannosta.(8)
19.      Vuoden 2014 suuntaviivojen 363 kohdassa, joka liittyy maataloustuotannolle tai maatalouden tuotantovälineille aiheutuneiden vahinkojen korvaamiseen ja ehkäisemiseen tarkoitettuihin tukiin, nimenomaisesti todetaan, että ”tästä edellytyksestä voidaan poiketa ainoastaan, jos jäsenvaltio pystyy vakuuttavasti osoittamaan, että huolimatta kaikista kohtuullisista ponnisteluista kyseisessä jäsenvaltiossa tai kyseisellä alueella ei vahingon syntymisen aikaan ollut saatavilla kohtuuhintaista vakuutusta tilastollisesti yleisimpien sääoloihin liittyvien riskien kattamiseksi.”(9)
20.      Kyseisten suuntaviivojen mainitusta kohdasta siis seuraa, että ainoa mahdollinen poikkeus ehdosta, jonka mukaan korvauksesta tehtävän 50 prosentin vähennyksen välttämiseksi on otettava vakuutus, perustuu siihen, ettei vahingon syntymisen aikaan ollut saatavilla vakuutusta, joka olisi kattanut asianomaiset riskit, huolimatta siitä, että vahingonkärsijä oli kaikin kohtuullisin ponnisteluin pyrkinyt ottamaan tällaisen vakuutuksen.
21.      Vaikka suuntaviivojen kaltainen asiakirja velvoittaa ainoastaan komissiota(10) eikä se siten välttämättä sido unionin tuomioistuinta eikä kansallisia tuomioistuimia nyt tarkasteltavan säännöksen tulkinnassa, se on kuitenkin merkittävä tulkintalähde. Näin on erityisesti nyt tarkasteltavan kaltaisessa tapauksessa, jossa tulkitaan juuri komission antamaa asetusta. Tässä tilanteessa suuntaviivojen kaltainen asiakirja nimittäin ilmaisee säädöksen antaneen toimielimen esittämän tulkinnan kyseisestä säädöksestä.
22.      Tämän ratkaisuehdotuksen 15 kohdassa esitetty asetuksen N:o 702/2014 25 artiklan 9 kohdan tulkinta saa tukea sekä kontekstuaalisesta että teleologisesta tarkastelusta.
23.      Kontekstuaalisesti säännöstä on tarkasteltava osana yhteistä maatalouspolitiikkaa (YMP), jossa riskienhallinnasta on tullut keskeinen osatekijä ja jossa tavoitteena on siten parantaa maatilojen kestävyyttä suhteessa kasvaviin riskeihin, erityisesti yhä yleistyviin ilmastonmuutokseen liittyviin katastrofeihin, ja samalla edistää sellaisten käytäntöjen leviämistä, jotka parantavat riskien ennaltaehkäisyä ja niihin sopeutumista. Nämä tavoitteet katsottiin perustavanlaatuisiksi sekä nyt käynnissä olevalla ohjelmakaudella 2023–2027, johon kuuluu integroitu riskienhallintajärjestelmä,(11) että edellisellä ohjelmakaudella (2014–2022).(12) Tässä yhteydessä ilmastonmuutokseen sopeutumista ja maatilojen kestävyyden parantamista pidetään myös YMP:n keskeisinä painopistealueina, joiden valossa riskienhallintaa on tarkasteltava.(13)
24.      Asetus N:o 702/2014 ja uusi asetus 2022/2472 ovat osa tätä kehystä, ja niillä pannaan täytäntöön mainittujen ohjelmien tavoitteita. Näiden asetusten yhteydessä asetuksen N:o 702/2014 25 artiklassa tarkoitetun luonnonmullistuksiin rinnastettavissa olevien epäsuotuisien sääolojen aiheuttamien menetysten korvaamiseen tarkoitetun tuen katsotaan kuuluvan osaksi ”riskien- ja kriisinhallinnan tukea” yhdessä eläintautien ja kasvintuhoojien torjumiseen tarkoitetun tuen sekä vakuutusmaksujen suorittamiseen tarkoitetun tuen kanssa.(14)
25.      Kuten unionin tuomioistuimessa huomautuksia esittäneet asianosaiset ovat todenneet,(15) tässä asiayhteydessä asetuksen N:o 702/2014 25 artiklan 9 kohdan erityisenä tarkoituksena on teleologisesti katsottuna kannustaa maanviljelijöitä ottamaan vakuutus sääoloihin liittyvien riskien varalta, jotka aiheuttavat valtaosan korvattavista vahingoista, yhteiskunnalle epäsuotuisista sääoloista aiheutuvien vahinkojen korvaamiseksi myönnettävien maataloustukien muodossa aiheutuvan taloudellisen rasitteen vähentämiseksi.
26.      Tämä nyt tarkasteltavan säännöksen tavoite ilmenee asetuksen N:o 702/2014 johdanto-osan 54 perustelukappaleesta, jossa todetaan, että koska ”maatalouden alkutuotanto altistuu erityisille luontoon [ja] ilmastoon – – liittyville riskeille ja kriiseille[, – –] hyvä riskien- ja kriisinhallinta on keskeinen väline kestävän ja kilpailukykyisen maatalousalan kannalta”. Tässä tilanteessa todetaan siten, että ”luonnonmullistukseen rinnastettavissa olevien epäsuotuisien sääolojen aiheuttamien tappioiden korvaamiseen tarkoitettu valtiontuki – – olisi rajoitettava auttamaan ainoastaan tuensaajia, joilla on erityisiä ongelmia huolimatta siitä, että he ovat mahdollisuuksiensa mukaan pyrkineet minimoimaan tällaiset riskit”.
27.      Vastaavasti edellä mainituissa komission suuntaviivoissa(16) todetaan seuraavaa: ”Riskinhallinnan parantamiseksi tuensaajia olisi tästä syystä kannustettava ottamaan vakuutus mahdollisuuksien mukaan.”
28.      Tämän tavoitteen huomioon ottaen vähennyksen soveltamatta jättäminen edellyttää näin ollen sitä, että tuensaajat ovat kaikin tarpeellisin kohtuullisin ponnisteluin pyrkineet rajoittamaan epäsuotuisasta sääilmiöstä johtuviin vahinkoihin liittyviä riskejä. Kuten komission suuntaviivoista ilmenee, on kuitenkin niin, että kun tämä seikka on näytetty toteen, olisi sellaiselle yritykselle, joka ei voi ottaa vakuutussuojaa tällaisten vahinkojen varalta, myönnettävä tukea enimmäisintensiteetin tasolla.(17)
29.      Asetuksen N:o 702/2014 25 artiklan 9 kohdan tavoitteen tarkastelu vahvistaa tulkinnan, jonka mukaan korvauksen vähentämistä ei sovelleta, jos näytetään toteen, ettei kyseistä vakuutusta ollut mahdollista ottaa, koska yleisimmät sääoloihin liittyvät riskit kattavaa vakuutussuojaa ei ollut tarjolla. Siinä kuitenkin lisätään lisäehto, jonka mukaan on myös näytettävä toteen, että tuensaajat ovat kaikin tarpeellisin kohtuullisin ponnisteluin pyrkineet ottamaan tällaisen vakuutuksen rajoittaakseen epäsuotuisasta sääilmiöstä johtuviin vahinkoihin liittyviä riskejä.
30.      Tälle asetuksen N:o 702/2014 25 artiklan 9 kohdan tulkinnalle eivät ole esteenä komission huomautuksissaan esittämät argumentit.
31.      Kuten nimittäin tämän ratkaisuehdotuksen 12–21 kohdasta ilmenee, kyseinen tulkinta on ensinnäkin yhdenmukainen säännöksen sanamuodon kanssa, jossa ei – kuten komissio toteaa – kylläkään viitata vakuutuksen puuttumisen syihin, mutta jossa nimenomaisesti säädetään, että vakuutussuojaa on oltava tarjolla.
32.      Toiseksi esittämäni asetuksen N:o 702/2014 25 artiklan 9 kohdan tulkinta ei ole ristiriidassa unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön kanssa, jonka mukaan valtiontukien ryhmäpoikkeusasetuksen säännöksiä ja siinä säädettyjä edellytyksiä on tulkittava suppeasti.(18) Tämä tulkinta ei nimittäin laajenna säännöksen ja siinä säädettyjen edellytysten soveltamisalaa niiden sanamuodon mukaiseen soveltamisalaan verrattuna. Päinvastoin, esittämäni tulkinnan avulla säännöksen sanamuodon mukaisesti vältetään mahdollinen tulkinta, joka tämän ratkaisuehdotuksen 14 kohdassa todetulla tavalla johtaisi säännöksessä säädettyjen edellytysten kohtuuttomaan soveltamiseen.
33.      Kolmanneksi tämä tulkinta ei ole ristiriidassa sen komission esiin nostaman seikan kanssa, että kyseisen asetuksen yhtenäinen tulkinta eri jäsenvaltioissa on tarpeen varmistaa. Sillä nimittäin varmistetaan se, että säännöksen soveltaminen perustuu objektiivisiin perusteisiin (eli sen osoittamiseen, että vakuutuksen ottaminen oli mahdotonta ja että tuensaaja oli ryhtynyt kaikkiin tarpeellisiin kohtuullisiin ponnisteluihin), joita voidaan soveltaa samalla tavoin kaikissa jäsenvaltioissa, vaikka tosiasialliset tilanteet (kuten mahdollisuus ottaa vakuutus tietyssä yksittäistapauksessa) voivat vaihdella.
34.      Neljänneksi komissio muistuttaa huomautuksissaan, että jäsenvaltiolla on velvollisuus ilmoittaa komissiolle viljelijöille mahdollisesti maksettavasta suotuisammasta tuesta, jolla otetaan huomioon se, etteivät viljelijät pysty vakuuttamaan itseään tilastollisesti yleisimpien sääoloihin liittyvien riskien varalta.
35.      Tältä osin huomautan unionin tuomioistuimen todenneen, että asetuksen N:o 702/2014, joka on annettu SEUT 108 artiklan 4 kohdan nojalla, 3 artiklassa säädetään, että huolimatta SEUT 108 artiklan 3 kohdassa tarkoitetusta uuden tuen myöntämistä tai muuttamista koskevien toimenpiteiden ilmoittamista koskevasta yleisestä velvollisuudesta, joka on yksi valtiontuen valvontajärjestelmän olennaisista tekijöistä, jäsenvaltio voi vedota tämän asetuksen mukaiseen poikkeukseen ilmoitusvelvollisuudesta, jos sen toteuttama tukitoimenpide tai tukisuunnitelma, jonka se aikoo toteuttaa, täyttää kyseisessä asetuksessa säädetyt edellytykset.(19)
36.      Näin ollen sellainen asetuksen N:o 702/2014 25 artiklan tulkinta, jonka mukaan jäsenvaltion tekemän ilmoituksen puuttuessa artiklassa säädetty korvaus evättäisiin tuensaajalta, joka täyttää kyseisessä artiklassa säädetyt tuen myöntämiselle asetetut edellytykset, olisi asetuksen systematiikan vastainen.
37.      Tältä osin totean myös, että kyseisen artiklan 9 kohdan mukainen edellytys, joka koskee vakuutuksen ottamista, ei ole tuen myöntämiselle asetettu edellytys, vaan se liittyy myönnettävän tuen määrään.
38.      Vastaavasti sellainen nyt tarkasteltavan säännöksen tulkinta, jonka mukaan kaikki säännöksessä asetetut edellytykset täyttävä tuensaaja ei voisi saada tukea täysimääräisenä, jos jäsenvaltio ei olisi tehnyt ilmoitusta, vaikka tuomioistuin olisi vahvistanut, ettei yleisimmät sääoloihin liittyvät riskit kattavaa vakuutusta ollut vahingon tapahtumishetkellä objektiivisesti katsottuna tuensaajan saatavilla, ei olisi pelkästään säännöksen sanamuodon vastainen, kuten edellä 12–21 kohdassa on todettu; lisäksi se olisi asetuksen N:o 702/2014 systematiikan vastainen, koska sen mukaan tuensaajalta, joka täyttää saman asetuksen 25 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut tuen saamisen edellytykset, korvaus evättäisiin kokonaisuudessaan. Tällainen tulkinta ylittäisi lisäksi kyseisellä asetuksella tavoitellut päämäärät, jotka on mainittu edellä 25–29 kohdassa, ja olisi siten ristiriidassa asetuksen N:o 702/2014 johdanto-osan kahdeksannessa perustelukappaleessa mainitun suhteellisuusperiaatteen kanssa.
39.      Kaiken kaikkiaan kaikesta edellä esitetystä seuraa, että asetuksen N:o 702/2014 25 artiklan 9 kohtaa on nähdäkseni tulkittava siten, että kyseisen säännöksen mukaista, luonnonmullistukseen rinnastettavissa olevien epäsuotuisien sääolojen aiheuttamien vahinkojen korvaamiseen tarkoitetusta tuesta tehtävää 50 prosentin vähennystä ei sovelleta, jos tuensaaja näyttää toteen, että vaikka hän on kaikin tarpeellisin kohtuullisin ponnisteluin pyrkinyt hankkimaan vakuutuksen rajoittaakseen epäsuotuisasta sääilmiöstä johtuviin vahinkoihin liittyviä riskejä, tällaista vakuutusta ei ole ollut mahdollista ottaa, koska hänen maatilallaan harjoitetulle tuotantotyypille ei ole tarjolla vakuutusta tilastollisesti yleisimpiin sääoloihin liittyvien riskien varalta.
40.      Nyt tarkasteltavassa tapauksessa kantajat väittävät, että vaikka vahinkotapahtuman aikaan Belgiassa oli yleisesti ottaen mahdollista saada vakuutussuojaa yleisimpien sääoloihin liittyvien riskien, kuten raekuurojen, varalta, tällainen vakuutussuoja ei ollut kantajia koskevan nimenomaisen tuotantotyypin osalta mahdollinen.
41.      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtäväksi jää selvittää nämä tosiseikat ja määrittää, ovatko kantajat kaikin tarpeellisin kohtuullisin ponnisteluin pyrkineet ottamaan vakuutuksen rajoittaakseen epäsuotuisasta sääilmiöstä johtuviin vahinkoihin liittyviä riskejä ja onko niin, ettei kantajien tuotantotyyppiä tosiasiassa ollut mahdollista vakuuttaa kyseisessä jäsenvaltiossa tilastollisesti yleisimpien sääoloihin liittyvien riskien varalta.
III  Ratkaisuehdotus
42.      Kaiken edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Cour d’appel de Monsin (Monsin ylioikeus, Belgia) esittämään kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti:
Tiettyjen maa- ja metsätalousalan ja maaseutualueiden tukimuotojen toteamisesta sisämarkkinoille soveltuviksi Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 107 ja 108 artiklan mukaisesti 25.6.2014 annetun komission asetuksen (EU) N:o 702/2014 25 artiklan 9 kohtaa on tulkittava siten, että
kyseisen säännöksen mukaista, luonnonmullistukseen rinnastettavissa olevien epäsuotuisien sääolojen aiheuttamien vahinkojen korvaamiseen tarkoitetusta tuesta tehtävää 50 prosentin vähennystä ei sovelleta, jos tuensaaja näyttää toteen, että vaikka hän on kaikin tarpeellisin kohtuullisin ponnisteluin pyrkinyt hankkimaan vakuutuksen rajoittaakseen epäsuotuisasta sääilmiöstä johtuviin vahinkoihin liittyviä riskejä, tällaista vakuutusta ei ole ollut mahdollista ottaa, koska hänen maatilallaan harjoitetulle tuotantotyypille ei ole tarjolla vakuutusta tilastollisesti yleisimpiin sääoloihin liittyvien riskien varalta. Vastaavien tosiseikkojen selvittäminen on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävä.
1      Alkuperäinen kieli: italia.
i      Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.
2      Tiettyjen maa- ja metsätalousalan ja maaseutualueiden tukimuotojen toteamisesta sisämarkkinoille soveltuviksi Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 107 ja 108 artiklan mukaisesti 25.6.2014 annettu komission asetus (EU) N:o 702/2014 (EUVL 2014, L 193, s. 1). Kyseistä asetusta sovellettiin 31.12.2022 saakka, ja se on korvattu 1.1.2023 alkaen tiettyjen maa- ja metsätalousalan ja maaseutualueiden tukimuotojen toteamisesta sisämarkkinoille soveltuviksi Euroopan unionin toiminnasta tehdyn sopimuksen 107 ja 108 artiklan mukaisesti 14.12.2022 annetulla komission asetuksella (EU) N:o 2022/2472 (EUVL 2022, L 327, s. 1).
3      Kyseinen säännös sisältyy lähes kirjaimellisesti samanlaisena uuden asetuksen N:o 2022/2472 25 artiklan 10 kohtaan (lukuun ottamatta ranskankieliseen versioon tehtyä muutosta, joka mainitaan jäljempänä alaviitteessä 7). Tästä seuraa, että nyt tarkasteltavassa tapauksessa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin annettava vastaus pysyy muuttumattomana riippumatta siitä, sovelletaanko tosiseikastoon vanhaa vai uutta asetusta.
4      Vallonian alueen hallituksen antama asetus, jossa elokuun 2016 ja kesäkuun 2017 välinen kuivuus todetaan maatalousalaa koskevaksi luonnonmullistukseksi, määritetään kyseisen luonnonmullistuksen alueelliset rajat ja säädetään vahingonkorvauksista (Arrêté du Gouvernement wallon considérant comme une calamité agricole la sécheresse d'août 2016 à juin 2017, délimitant l'étendue géographique de cette calamité et déterminant l'indemnisation des dommages), 6 §.
5      Ks. tuomio 19.9.2024, Agrarmarkt Austria (C‑350/23, EU:C:2024:771, 57 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
6      Mainittujen kieliversioiden lisäksi myös bulgarian-, kroaatin-, maltan-, slovakin-, sloveenin- ja suomenkieliset versiot vaikuttavat yhdenmukaisilta italiankielisen version kanssa. Tšekin-, puolan-, portugalin- ja ruotsinkieliset versiot vaikuttavat vastaavan seuraavassa alaviitteessä mainittua muutettua ranskankielistä versiota, ja ne sopivat yhteen esitetyn tulkinnan kanssa.
7      Asetuksen 2022/2472 25 artiklan 10 kohdan ranskankielisessä versiossa viimeistä lausetta on muutettu asetuksen N:o 702/2014 25 artiklan 9 kohdan sanamuotoon verrattuna. Muissa kieliversioissa kyseistä muutosta ei ole. Asetuksen N:o 702/2014 säännöksessä sanamuoto oli ”risques climatiques statistiquement les plus fréquents dans l’État membre ou la région concernés, couverte par une assurance”, kun se uudessa versiossa on ”risques climatiques statistiquement les plus fréquents dans l’État membre ou la région concernés que couvre l’assurance”. Tämä muutos on samansuuntainen kuin säännöksestä esittämäni tulkinta.
8      Komission tiedonanto, Euroopan unionin suuntaviivat maa- ja metsätalousalan ja maaseutualueiden valtiontuesta vuosina 2014–2020 (EUVL 2014, C 204, s. 1; jäljempänä vuoden 2014 suuntaviivat); ks. myös Komission tiedonanto – Maa- ja metsätalousalan sekä maaseutualueiden valtiontukia koskevat suuntaviivat (EUVL 2022, C 485, s. 1; jäljempänä vuoden 2022 suuntaviivat).
9      Ks. vuoden 2014 suuntaviivojen 363 kohta. Ks. vastaavasti myös vuoden 2022 suuntaviivojen 358 kohta.
10      Ks. tuomio 8.3.2016, Kreikka v. komissio (C‑431/14 P, EU:C:2016:145, 69 ja 70 kohta).
11      Ks. Euroopan komissio, ”Approved 28 CAP Strategic Plans (2023-2027) Summary overview for 27 Member States Facts and figures”, kesäkuu 2023, saatavilla osoitteessa https://agriculture.ec.europa.eu/system/files/2023-06/approved-28-cap-strategic-plans-2023-27.pdf, erityisesti kappale 4.2 ”Better Market Orientation, Increased Competitiveness and Improved Position in the Value Chain”, s. 27, ja kappale ”Risk Management”, s. 38.
12      Ks. mm. Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahaston (maaseuturahasto) tuesta maaseudun kehittämiseen ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 1698/2005 kumoamisesta 17.12.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 1305/2013 (EUVL 2013, L 347, s. 487), erityisesti 36 artikla, jonka otsikko on ”Riskienhallinta”, ja liite VI.
13      Ks. tästä jäsenvaltioiden yhteisen maatalouspolitiikan nojalla laadittavien, Euroopan maatalouden tukirahastosta (maataloustukirahasto) ja Euroopan maaseudun kehittämisen maatalousrahastosta (maaseuturahasto) rahoitettavien strategiasuunnitelmien (YMP:n strategiasuunnitelmat) tukea koskevista säännöistä sekä asetusten (EU) N:o 1305/2013 ja (EU) N:o 1307/2013 kumoamisesta 2.12.2021 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2021/2115 (EUVL 2021, L 435, s. 1) johdanto-osan 29 ja 30 perustelukappale.
14      Ks. asetuksen N:o 702/2014 johdanto-osan 42 ja 54 perustelukappale. Ks. myös asetuksen 2022/2472 johdanto-osan 43 perustelukappale.
15      Huomautuksia esittivät komissio ja Belgian kuningaskunta.
16      Ks. vuoden 2014 suuntaviivojen 94 kohta (ks. myös vuoden 2022 suuntaviivojen 97 kohta).
17      Edellisessä alaviitteessä mainituissa suuntaviivojen kohdissa nimittäin todetaan seuraavaa: ”Kun kyseessä on luonnonmullistukseen rinnastettavissa olevien epäsuotuisien sääolojen aiheuttamien menetysten korvaamiseen tarkoitettu tuki, tukea olisi kilpailun vääristymisen riskin välttämiseksi myönnettävä enimmäisintensiteetin tasolla vain sellaiselle yritykselle, joka ei voi ottaa vakuutusta tällaisten vahinkojen varalta.”
18      Ks. tuomio 20.5.2021, Azienda Sanitaria Provinciale di Catania (C‑128/19, EU:C:2021:401, 42 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
19      Ks. tuomio 20.5.2021, Azienda Sanitaria Provinciale di Catania (C‑128/19, EU:C:2021:401, 42 kohta) ja analogisesti tuomio 5.3.2019, Eesti Pagar (C‑349/17, EU:C:2019:172, 59 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).