62019CC0563
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
GIOVANNI PITRUZZELLA
3 päivänä syyskuuta 2020 (
1
)
Asia C‑563/19 P
Recylex SA,
Fonderie et Manufacture de Métaux SA ja
Harz-Metall GmbH
vastaan
Euroopan komissio
Muutoksenhaku – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Lyijyhappoakuista koostuvan jätteen ostohinnat – Vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohta – Osittainen vapautus sakosta – Sovellettava kriteeri – Luokittelu sakon lieventämiseksi – Aikajärjestys
1.
Tämän ratkaisuehdotuksen kohteena olevalla valituksella Recylex SA, Fonderie et Manufacture de Métaux SA ja Harz-Metall GmbH (jäljempänä yhdessä Recylex tai valittajat) vaativat unionin tuomioistuinta kumoamaan 23.5.2019 annetun tuomion Recylex ym. v. komissio, (
2
) jolla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi kanteen, jonka valittajat olivat nostaneet Euroopan komission 8.2.2017 tekemästä päätöksestä, joka koski SEUT 101 artiklan mukaista menettelyä (
3
) (jäljempänä riidanalainen päätös).
2.
Valituksessa unionin tuomioistuinta pyydetään ottamaan kantaa erityisesti sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annetun komission tiedonannon (
4
) (jäljempänä vuoden 2006 leniency-tiedonanto) 26 kohdan kolmannen alakohdan tulkintaan, jonka mukaan sakosta myönnetään tiettyjen rikkomista koskevien todisteiden yhteydessä osittainen vapautus yrityksille, jotka täyttävät tietyt edellytykset. Tarkemmin sanottuna unionin tuomioistuimen on selvennettävä, missä määrin kyseisessä kohdassa säädettyjä kriteereitä, jotka koskevat yritysten mahdollisuutta saada osittainen vapautus sakosta, on muutettu suhteessa leniency-tiedonannon edelliseen versioon (
5
) (jäljempänä vuoden 2002 leniency-tiedonanto); komissio näet sisällytti vuoden 2006 leniency-tiedonantoon erilaisen sanamuodon vuoden 2002 leniency-tiedonannon 23 kohdan kolmanteen alakohtaan verrattuna.
I Asiaa koskevat oikeussäännöt
3.
Vuoden 2006 leniency-tiedonannon III jakso koskee sakkojen lieventämistä. Sen A osa, jonka otsikko on ”Sakkojen lieventämisen edellytykset”, sisältää 23–26 kohdan. Näistä 23 kohdan mukaan ”yritykset, jotka paljastavat osallisuutensa yhteisöön vaikuttavaan väitettyyn kartelliin mutta eivät täytä edellä II jaksossa esitettyjä edellytyksiä [sakosta vapauttamiseksi], voivat saada lievennystä sakkoihin, jotka olisi määrätty muussa tapauksessa”. Seuraavan 24 kohdan mukaan ”sakkojen lieventämiseksi yrityksen on toimitettava komissiolle väitetystä kilpailusääntöjen rikkomisesta todisteita, joilla on merkittävää lisäarvoa suhteessa komission hallussa jo oleviin todisteisiin”. Tämän jälkeen 25 kohdassa määritellään lisäarvon käsite. Kyseisen kohdan viimeisessä virkkeessä täsmennetään seuraavaa: ”Todisteiden arvoon vaikuttaa myös se, missä määrin vaaditaan toimitettujen tietojen vahvistamista muiden lähteiden avulla, jotta todisteisiin voitaisiin vedota asiaan liittyviä muita yrityksiä vastaan; pakottaville todisteille annetaan suurempi arvo kuin sellaisille todisteille kuten lausunnot, jotka edellyttävät vahvistamista, jos ne kiistetään.”
4.
Vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan ensimmäisen alakohdan sanamuoto on seuraava:
”Komissio määrittelee kaikissa hallintomenettelyn lopussa tekemissään lopullisissa päätöksissä yrityksen sakon lievennyksen tason suhteessa sakkoon, joka sille muussa tapauksessa määrättäisiin. Sakkoja lievennetään seuraavasti:
–
ensimmäinen yritys, joka toimittaa merkittävää lisäarvoa: sakkoja lievennetään 30–50 prosenttia,
–
toinen yritys, joka toimittaa merkittävää lisäarvoa: sakkoja lievennetään 20–30 prosenttia,
–
seuraavat yritykset, jotka toimittavat merkittävää lisäarvoa: sakkoja lievennetään enintään 20 prosenttia.”
5.
Vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan kolmannessa alakohdassa todetaan seuraavaa: ”Jos sakkojen lieventämistä koskevan hakemuksen tekijä toimittaa ensimmäisenä 25 kohdassa tarkoitettuja pakottavia todisteita, joita komissio käyttää vahvistaakseen lisäseikkoja jotka kasvattavat rikkomisen vakavuutta tai kestoa, komissio ei ota näitä lisäseikkoja lukuun määrittäessään sakkoa, joka määrätään kyseiset todisteet toimittaneelle yritykselle.” (
6
)
6.
Vuoden 2002 leniency-tiedonannon 23 kohdan kolmannen alakohdan sanamuoto on seuraava: ”Jos yritys lisäksi toimittaa todisteita komissiolle aikaisemmin tuntemattomista tosiseikoista, jotka liittyvät suoraan epäillyn kartellin vakavuuteen tai kestoon, komissio ei ota näitä tosiseikkoja lukuun määrittäessään sakkoa, joka määrätään kyseiset todisteet toimittaneelle yritykselle.”
II Asian tausta
7.
Käsiteltävän asian tausta on merkityksellisin osin esitetty valituksenalaisen tuomion 1–11 ja 67–72 kohdassa.
8.
Valittajat ovat yhtiöitä, joiden kotipaikat ovat Belgiassa, Ranskassa ja Saksassa ja jotka tuottavat kierrätettyä lyijyä ja muita tuotteita (polypropeeni, sinkki ja metallit).
9.
Riidanalaisella päätöksellään komissio katsoi, että Recylex ja muut kolme yritystä – Campine NV ja Campine Recycling NV (jäljempänä yhdessä Campine), Eco-Bat Technologies Ltd, Berzelius Metall GmbH ja Société de traitement chimique des métaux SAS (jäljempänä yhdessä Eco-Bat) sekä Johnson Controls, Inc., Johnson Controls Tolling GmbH & Co. KG ja Johnson Controls Recycling GmbH (jäljempänä yhdessä JCI) – olivat SEUT 101 artiklan vastaisesti osallistuneet yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun rikkomiseen kierrätyslyijyn tuotantoon käytettävän autojen lyijyhappoakuista koostuvan jätteen hankinnan alalla; rikkominen oli tapahtunut 23.9.2009 ja 26.9.2012 välisenä aikana, ja se koostui sopimuksista ja/tai yhdenmukaistetuista menettelytavoista hintojen yhteensovittamiseksi (ks. riidanalaisen päätöksen 1 kohta).
10.
Tutkinta alkoi, kun JCI jätti 22.6.2012 vuoden 2006 leniency-tiedonannossa tarkoitetun sakoista vapauttamista koskevan hakemuksen. Komissio päätti 13.9.2012 myöntää tälle yritykselle ehdollisen vapautuksen sakoista mainitun tiedonannon 18 kohdan mukaisesti (riidanalaisen päätöksen 29 perustelukappale).
11.
Vuoden 2012 syyskuun 26. ja 28. päivän välisenä aikana komissio toteutti katselmuksia JCI:n, Recylexin, Eco-Batin ja Campinen tiloissa Belgiassa, Ranskassa ja Saksassa (riidanalaisen päätöksen 30 perustelukappale).
12.
Eco-Bat toimitti ensin 27.9.2012 ja Recylex toimitti sen jälkeen 23.10.2012 hakemuksen sakoista vapauttamiseksi tai, jos tämä ei ole mahdollista, sakon lieventämiseksi vuoden 2006 leniency-tiedonannon nojalla. Campine toimitti 4.12.2012 sakon lieventämistä koskevan hakemuksen saman tiedonannon nojalla (riidanalaisen päätöksen 31 perustelukappale).
13.
Komissio aloitti 24.6.2015 JCI:tä, Recylexiä, Eco-Batia ja Campinea koskevan hallinnollisen menettelyn ja ilmoitti yhtiöille niitä koskevat väitteensä. Samana päivänä päivätyllä kirjeellä komissio ilmoitti Eco-Batille ja Recylexille alustavan kantansa, jonka mukaan niiden sille toimittamilla todisteilla oli vuoden 2006 leniency-tiedonannon 24 ja 25 kohdassa tarkoitettua merkittävää lisäarvoa, ja aikovansa näin ollen lieventää niille määrättäviä sakkoja. Komissio ilmoitti niin ikään Campinelle aikomuksestaan olla lieventämättä sille määrättävää sakkoa (riidanalaisen päätöksen 33 perustelukappale).
14.
Riidanalaisessa päätöksessä komissio määräsi valittajille yhteisvastuullisesti 26739000 euron suuruisen sakon niiden osallistumisesta todettuun rikkomiseen 23.9.2009 ja 26.9.2012 välisenä aikana (ks. 1 artiklan 1 kohdan d alakohta ja 2 artiklan 1 kohdan d alakohta).
15.
Riidanalaisen päätöksen 384–411 perustelukappaleessa komissio otti kantaa vuoden 2006 leniency-tiedonannon sovellettavuuteen rikkomiseen syyllistyneisiin yrityksiin.
16.
Ensinnäkin se myönsi JCI:lle vapautuksen sakoista kyseisen tiedonannon 8 kohdan a alakohdan mukaisesti todettuaan, että kyseisen yrityksen tekemä yhteistyö täytti saman tiedonannon 12 kohdassa määritetyt edellytykset (riidanalaisen päätöksen 384–386 perustelukappale).
17.
Toiseksi komissio katsoi, että Eco-Bat oli ensimmäinen yritys, jonka toimittamilla todisteilla oli merkittävää lisäarvoa, ja myönsi sille vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitetun suurimman mahdollisen eli 50 prosentin lievennyksen sakkoihin (riidanalaisen päätöksen 387–393 perustelukappale).
18.
Kolmanneksi komissio myönsi Recylexille vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan ensimmäisen alakohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitetun 30 prosentin lievennyksen sakkoihin sillä perusteella, että se katsoi Recylexin olleen toinen yritys, jonka toimittamilla todisteilla oli merkittävää lisäarvoa; kyseiset todisteet koskivat erityisesti i) kartellin syntyä, ii) useita kilpailunvastaisia yhteyksiä, joita muut yritykset eivät olleet tuoneet esiin, iii) Windhagenissa 23.9.2009 järjestettyä monenkeskistä tapaamista, josta rikkomus alkoi, ja iv) useita puhelinkeskusteluja ja viestinvaihtoja Recylexin ja sen kilpailijoiden välillä (riidanalaisen päätöksen 394–399 perustelukappale). Komissio hylkäsi Recylexin väitteet, joiden perusteella Recylex vaati lievennyksen nostamista 30 prosentista 50 prosenttiin. Vaikka komissio myönsi, että Recylex oli ensimmäisenä esittänyt selvitystä Windhagenin tapaamisesta, se totesi, että kyseiset seikat koskivat ”organisatorisia kysymyksiä” ja että se oli jo saanut Campinessa suoritetussa katselmuksessa ”pakottavia todisteita” tapaamisen esityslistasta ja sisällöstä (riidanalaisen päätöksen 401 perustelukappale, jossa viitataan 68 ja 69 perustelukappaleeseen). Komissio hylkäsi myös Recylexin väitteen, jonka mukaan se oli ensimmäinen yritys, joka esitti todisteita kartellin toiminnasta Ranskassa. Komissio totesi, että sillä ”oli jo tietoa kartellin maantieteellisestä ulottuvuudesta myös Ranskan osalta” (riidanalaisen päätöksen 402 perustelukappale).
19.
Komissio hylkäsi niin ikään Campinen hakemuksen sakkojen lieventämisestä (riidanalaisen päätöksen 404–411 perustelukappale).
III Menettely unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
20.
Recylex nosti 18.4.2017 kanteen riidanalaisesta päätöksestä SEUT 263 artiklan mukaisesti ja vaati sille määrätyn sakon lieventämistä. Kanteensa tueksi Recylex esitti kuusi kanneperustetta. Kahdessa ensimmäisessä kanneperusteessa se esitti, että vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan kolmatta alakohtaa oli sovellettu virheellisesti. Tiivistetysti se väitti, että sille olisi tullut myöntää kyseisessä säännöksessä tarkoitettu osittainen vapautus sakoista sillä perusteella, että se toimitti ensimmäisenä pakottavia todisteita, joita komissio käytti vahvistaakseen yhtäältä rikkomisen alkamispäivän (ensimmäinen kanneperuste) ja toisaalta rikkomisen ulottumisen Ranskan markkinoille (toinen kanneperuste). Kolmannessa kanneperusteessaan Recylex piti virheellisenä 10 prosentin korotusta, jota Recylexiin oli sovellettu sakkojen laskennasta annettujen suuntaviivojen 37 kohdan perusteella. (
7
) Neljännessä kanneperusteessa Recylex katsoi, että komissio oli virheellisesti lieventänyt sen sakkoja 30 prosenttia vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan ensimmäisen alakohdan toisen luetelmakohdan mukaisesti sen sijaan, että se olisi lieventänyt niitä 50 prosenttia ensimmäisen luetelmakohdan mukaisesti, vaikka Recylex oli ensimmäinen yritys, joka toimitti pakottavia todisteita rikkomisen kestosta ja sen maantieteellisestä ulottuvuudesta. Viidennessä kanneperusteessa Recylex esitti, että suhteellisuusperiaatetta, syrjintäkiellon periaatetta ja rangaistusten yksilöllisyyden periaatetta oli loukattu. Kuudennessa ja viimeisessä kanneperusteessaan Recylex vaati, että unionin yleinen tuomioistuin käyttäisi täyttä harkintavaltaansa pidentääkseen niiden määräaikoja vielä maksamattomien sakon osien maksamista varten.
21.
Valituksenalaisella tuomiolla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi kanteen kokonaisuudessaan ja velvoitti Recylexin korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
IV Asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa ja asianosaisten vaatimukset
22.
Recylex teki tässä ratkaisuehdotuksessa käsiteltävän valituksen unionin tuomioistuimen kirjaamoon 23.7.2019 jättämällään kirjelmällä.
23.
Valituksessaan Recylex vaatii, että unionin tuomioistuin
–
kumoaa valituksenalaisen tuomion siltä osin kuin siinä pysytettiin sakko, joka Recylexille riidanalaisella päätöksellä määrättiin, ja Recylex velvoitettiin korvaamaan oikeudenkäyntikulut
–
kumoaa riidanalaisen päätöksen siltä osin kuin siinä määrättiin Recylexille 26739000 euron suuruinen sakko
–
alentaa Recylexille määrätyn sakon määrää (
8
) ja
–
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut unionin yleisessä tuomioistuimessa aiheutuneet kulut mukaan lukien.
24.
Komissio vaatii, että unionin tuomioistuin hylkää valituksen ja velvoittaa Recylexin korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
V Asian tarkastelu
A
Alustavat huomautukset
25.
Seuraamusmaksusta vapautumista koskevien leniency-ohjelmien tavoitteena on kannustaa yrityksiä, jotka osallistuvat salaiseen kartelliin – jota on luonteensa vuoksi vaikea havaita ja tutkia –, ilmiantamaan kartelli ja tekemään yhteistyötä kilpailuviranomaisen kanssa niin, että rikkominen saadaan nopeasti päättymään. Ohjelmien taustalla on ajatus siitä, että kartellien paljastamiseen ja niitä koskevien seuraamusten määräämiseen liittyvä tavoite, joka on markkinoiden, kuluttajien ja lainvastaisen toiminnan uhrien edun mukainen, on ensisijainen suhteessa tavoitteeseen, joka liittyy seuraamuksen määräämiseen sellaisille yrityksille, jotka päättävät tehdä yhteistyötä. (
9
)
26.
Vuoden 2006 leniency-tiedonanto sisältää suuntaviivat, joita komissio noudattaa käsitellessään sakkojen lieventämistä koskevia hakemuksia avoimuuden nimissä ja tietoisena odotuksista, joihin tiedonanto johtaa yrityksissä, jotka aikovat tehdä yhteistyötä. (
10
) Kyse on siis käytännesäännöistä, joiden tarkoituksena on tuottaa ulkoisia vaikutuksia ja ilmaista noudatettava käytäntö ja joista komissio voi poiketa yksittäistapauksessa vain, jos se perustelee kyseisen poikkeamisen syillä, jotka ovat sopusoinnussa yhdenvertaisen kohtelun periaatteen kanssa. (
11
)
27.
On myös muistettava, että leniency-säännöt ovat luonteeltaan poikkeus unionin oikeuden säännöksistä, joissa kilpailunvastaiset kartellit kielletään, ja niitä on siksi tulkittava suppeasti. (
12
)
28.
Recylex esitti valituksensa tueksi kolme valitusperustetta.
29.
Sekä ensimmäisessä että toisessa valitusperusteessa pidetään virheellisenä unionin yleisen tuomioistuimen vuoden 2006 tiedonannon 26 kohdan kolmannesta alakohdasta esittämää tulkintaa sekä kyseisen säännön soveltamista valittajien tilanteeseen. Siksi käsittelen näitä kahta valitusperustetta yhdessä.
30.
Kolmannen valitusperusteen mukaan unionin yleinen tuomioistuin on virheellisesti katsonut, ettei komissio toiminut virheellisesti jättäessään soveltamatta Recylexiin vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitettua 30–50 prosentin vaihteluväliin sijoittuvaa lievennystä.
B
Ensimmäinen ja toinen valitusperuste
31.
Ensimmäinen valitusperuste koskee valituksenalaisen tuomion 79–99 kohtaa, ja se jakaantuu kolmeen osaan. Ensimmäisessä osassa Recylex katsoo, että unionin yleisen tuomioistuimen noudattama päättelyketju on epäjohdonmukainen ja epäselvä siltä osin kuin kyse on niistä oikeudellisista perusteista, joihin vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitetun osittaisen vapautuksen myöntäminen perustuu. Ensimmäisen valitusperusteen toisessa osassa Recylex vetoaa siihen, että todistusaineisto on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, ja kolmannessa osassa siihen, että todistustaakkaa koskevia sääntöjä on rikottu; molemmat osat liittyvät siihen, että unionin yleinen tuomioistuin on katsonut, että komissio sai tiedon Windhagenissa 23.9.2009 pidetystä monenkeskisestä kilpailunvastaisesta tapaamisesta Campinen käsinkirjoitettujen muistiinpanojen ansiosta.
32.
Toinen valitusperuste koskee valituksenalaisen tuomion 100–108 kohtaa, ja siinä Recylex katsoo, että vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitetun osittaisen vapautuksen myöntämistä koskevien edellytysten tulkinnassa ja soveltamisessa on toimittu virheellisesti siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin on katsonut, että komissio toimi oikein kieltäytyessään soveltamasta asianomaista sääntöä valittajiin pelkästään sen väitteen perusteella, että komissio oli jo tietoinen siitä, että kartelli ulottui myös Ranskaan.
1. Ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa ja toinen valitusperuste: perustelujen epäjohdonmukaisuus ja virhe osittaisen vapautuksen myöntämistä koskevan oikeudellisen kriteerin tulkinnassa
a) Valituksenalainen tuomio
33.
Valituksenalaisen tuomion 79–99 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin tarkasteli ensimmäistä kanneperustetta, jossa Recylex arvosteli komission päätöstä, jolla se eväsi osittaisen vapautuksen, jota Recylex oli hakenut toimittamiensa, Windhagenissa 23.9.2009 pidettyä tapaamista koskeneiden todisteiden perusteella.
34.
Valituksenalaisen tuomion 84 ja 85 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin palautti ensin mieleen vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan kolmannen alakohdan tarkoituksen ja totesi sitten 29.2.2016 annetussa tuomiossa Deutsche Bahn ym. v. komissio (
13
) (jäljempänä tuomio Deutsche Bahn) jo todetun mukaisesti, että sanamuodon ”toimittaa ensimmäisenä pakottavia todisteita” käyttö oikeuttaa tulkitsemaan kyseistä säännöstä suppeasti ja rajoittamaan sen ainoastaan tapauksiin, joissa kartelliin osallistunut yritys toimittaa komissiolle ”uutta tietoa”. Valituksenalaisen tuomion 86 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin totesi, ettei osittaisen vapautuksen logiikkaa, sellaisena kuin sitä on tulkittu vuoden 2002 leniency-tiedonannon 23 kohdan kolmatta alakohtaa koskevassa oikeuskäytännössä ja erityisesti 23.4.2015 annetussa tuomiossa LG Display ja LG Display Taiwan v. komissio (
14
) (jäljempänä tuomio LG Display), ole muutettu vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan kolmannen alakohdan muotoilulla ja että kyseisen säännöksen soveltamisperusteena on edelleen sellaisten todisteiden toimittaminen, jotka koskevat sellaista ”uutta tosiseikkaa”, joka kasvattaa rikkomisen vakavuutta tai kestoa, lukuun ottamatta tapauksia, joissa yritys on ainoastaan toimittanut seikkoja, jotka auttavat vahvistamaan rikkomisen olemassaoloa koskevia todisteita. Unionin yleinen tuomioistuin viittasi myös tuomion LG Display 81 kohtaan ja totesi, että jos yrityksen toimittamat tiedot koskevat tosiseikkoja, jotka eivät aiemmin olleet komissiolle tuntemattomia, vuoden 2006 yhteistyötiedonannon 26 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitettu osittaista vapautusta koskeva hakemus on hylättävä ilman, että kyseisten tietojen todistusarvoa tarvitsee verrata toisen yrityksen aiemmin toimittamiin tietoihin (valituksenalaisen tuomion 88 kohta). Osittaista vapautusta hakevan yrityksen esittämien seikkojen todistusarvon arviointia edellytetään unionin yleisen tuomioistuimen mukaan vain siinä tapauksessa, että kyseiset tiedot koskevat uutta tosiseikkaa, joka kasvattaa rikkomisen vakavuutta tai kestoa (valituksenalaisen tuomion 89 kohta).
35.
Edellä esitettyjen periaatteiden perusteella unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi kaikki väitteet, jotka Recylex oli esittänyt ensimmäisessä kanneperusteessaan.
36.
Valituksenalaisen tuomion 100–108 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin tarkasteli toista kanneperustetta, jossa Recylex arvosteli komission päätöstä olla myöntämättä sille osittaista vapautusta, jota Recylex oli hakenut toimittamiensa, Ranskassa tapahtunutta rikkomista koskeneiden todisteiden perusteella. Valituksenalaisen tuomion 104 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin viittasi saman tuomion 82–89 kohdassa esitettyihin periaatteisiin, ja jäljempänä tuomion 105–107 kohdassa se sovelsi kyseisiä periaatteita päätyen hylkäämään toisenkin kanneperusteen.
b) Asianosaisten lausumat
37.
Ensimmäisen valitusperusteensa ensimmäisessä osassa Recylex katsoo, että unionin yleisen tuomioistuimen päättely on ollut epäjohdonmukaista ja epäselvää siltä osin kuin kyse on vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitetun osittaisen vapautuksen myöntämiseen sovellettavasta oikeudellisesta kriteeristä. Joissakin valituksenalaisen tuomion kohdissa unionin yleinen tuomioistuin viittasi Recylexin mukaan kriteeriin, joka perustui siihen, ettei komissio ollut tietoinen tosiseikoista, joita yrityksen toimittamat todisteet koskivat (88, 91 ja 96 kohta), ja toisissa kriteeriin, joka perustui komission kykyyn varmistaa kyseiset tosiseikat yrityksen toimittamien todisteiden perusteella (93 ja 95 kohta).
38.
Toisessa valitusperusteessaan Recylex arvostelee unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se on perustanut päättelynsä kriteeriin, joka koskee sitä, oliko komissio ”tietoinen” tosiseikoista, joihin osittaista vapautusta hakeneen yrityksen toimittamat todisteet liittyvät. Vaikka tällainen kriteeri todella sisältyi vuoden 2002 leniency-tiedonannon 23 kohdan kolmanteen alakohtaan, sillä ei sen sijaan ole minkäänlaista perustaa vuoden 2006 leniency-tiedonannossa.
39.
Recylexin mukaan kyseisen tiedonannon 26 kohdan kolmannen alakohdan perusteella sovellettavassa kriteerissä on kyse siitä, että selvitetään, onko yritys ensimmäisenä toimittanut pakottavat todisteet, joiden perusteella komissio pystyy asianmukaisesti näyttämään toteen muita tosiseikkoja, jotka voivat kasvattaa rikkomisen vakavuutta tai kestoa. Kyseisen säännöksen perusteella merkityksellistä ei siten ole se, onko komissiolla osittaista vapautusta koskevan hakemuksen jättämishetkellä jo hallussaan tietoa tosiseikoista, joihin kyseisen hakemuksen perusteena olevat todisteet viittaavat, vaan se, olisiko komissio ilman näitä todisteita kyennyt asianmukaisesti näyttämään toteen kyseisten tosiseikkojen olemassaolon.
40.
Recylex katsoo, että – päinvastoin kuin unionin yleinen tuomioistuin väittää – vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan kolmannen alakohdan soveltaminen edellyttää aitoa vertailua osittaista vapautusta hakeneen yrityksen toimittamien tietojen ja komission hallussa jo olleiden tietojen todistusarvon välillä. Väitteensä tueksi Recylex viittaa tuomion Deutsche Bahn 405 ja 406 kohtaan sekä tuomioon 29.2.2016, Schenker v. komissio (
15
) ja tuomioon 17.5.2013, MRI v. komissio. (
16
)
41.
Recylex esittää myös, että valituksenalaisen tuomion 88 ja 89 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin toimi virheellisesti ottaessaan lähtökohdakseen vuoden 2002 leniency-tiedonannon 23 kohdan kolmatta alakohtaa koskevan oikeuskäytännön, koskakyseinen säännös ja vuoden 2006 tiedonannon 26 kohdan kolmas alakohta perustuvat toisistaan poikkeaville osittaisen vapautuksen myöntämistä koskeville kriteereille.
42.
Komissio huomauttaa, että osittaisen vapautuksen tavoitteena on – poikkeuksena sääntöön, jonka mukaan yritystä on rangaistava kilpailusääntöjen rikkomisista – saada yritykset nopeasti toimimaan yhteistyössä luomalla epävarmuuden ilmapiiriä, kun sakoista myönnettävät lievennykset ovat vähäisempiä niille, jotka ryhtyvät hitaammin yhteistyöhön.
43.
Tämän tavoitteen mukaisesti vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitetun osittaisen vapautuksen myöntäminen edellyttää komission mukaan kahden ehdon täyttymistä: i) vapautusta hakevan yrityksen on oltava ensimmäinen, joka näyttää toteen tosiseikkoja, joista komissio ei aiemmin ole ollut tietoinen, ja ii) kyseisten tosiseikkojen on oltava sellaisia, että komissio voi niiden perusteella tehdä uusia johtopäätöksiä rikkomisen vakavuudesta tai kestosta. Vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan kolmannen alakohdan mukaan ainoastaan yrityksen toimittamien todisteiden tulee siis olla pakottavia – ei niiden, jotka ovat jo komission hallussa.
44.
Vaikka vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan kolmannen alakohdan sanamuoto ei olekaan täysin sama kuin vuoden 2002 leniency-tiedonannon 23 kohdan kolmannen alakohdan sanamuoto, vuoden 2006 uudella tiedonannolla ei komission mukaan ollut tarkoitus kyseenalaistaa kriteeriä, johon kyseinen säännös perustui, eikä sen tulkintaa tai soveltamisalaa.
45.
Lopuksi komissio toteaa näkemyksenään, ettei Recylexin merkityksellisenä pitämä kriteeri ole yhteensopiva vuoden 2006 leniency-tiedonannolla tavoiteltujen päämäärien kanssa. Sen soveltaminen käytännössäolisi ensinnäkin vaikeaa, koska se edellyttäisi yrityksen toimittamien tietojen ja samaa tosiseikkaa koskevien, komission hallussa jo olevien tietojen todistusarvojen vertaamista sen selvittämiseksi, ovatko viimeksi mainitut tiedot vuoden 2006 leniency-tiedonannon 25 kohdassa tarkoitetulla tavalla pakottavia, toisin sanoen sellaisia, etteivät ne tarvitse enää tuekseen muita todisteita. Toiseksi, jos kyseistä kriteeriä sovellettaisiin analogisesti täysimääräistä vapautusta koskeviin hakemuksiin, se voisi johtaa tilanteeseen, jossa kaksi yritystä voisi samanaikaisesti saada täysimääräisen vapautuksen, (
17
) vaikka leniency-tiedonannon tarkoituksena on toimia niin, että vain yksi yritys voidaan palkita täysimääräisellä vapautuksella.
c) Arviointi
46.
Ensimmäiseksi on hylättävä ne väitteet, joita Recylex esittää valituksenalaista tuomiota vastaan ja jotka koskevat unionin yleisen tuomioistuimen päättelyn johdonmukaisuutta ja selkeyttä. Kyseisen kritiikin kohteena oleva valituksenalaisen tuomion osa (84–89 kohta) ei nähdäkseni ole millään tavalla monitulkintainen. Siinä esitetyistä perusteluista käy nimittäin selvästi ilmi, että unionin yleinen tuomioistuin on tulkinnut vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan kolmatta alakohtaa siten, että sen soveltaminen rajoittuu ainoastaan tilanteeseen, jossa kartelliin osallistunut yritys toimittaa komissiolle ”uutta tietoa” (85 kohta), toisin sanoen todisteita, jotka koskevat sellaisia ”uusia tosiseikkoja” (86 kohta), jotka ”olivat aiemmin komissiolle tuntemattomia” (84 kohta). Yhtä selvästi kyseisistä perustelujen kohdista käy ilmi, että unionin yleisen tuomioistuimen mukaan siinä tapauksessa, ettei kyseinen edellytys täyty eli yrityksen esittämät todisteet eivät koske komissiolle aiemmin tuntemattomia tosiseikkoja, osittaista vapautusta koskeva hakemus on hylättävä riippumatta kyseisten todisteiden todistusarvoa koskevista arvioista (88 kohta) ja ettei tällaisella arviolla unionin yleisen tuomioistuimen mukaan ole painoarvoa muutoin kuin siinä tapauksessa, että yritys on toimittanut todisteita, jotka koskevat jotakin ”uutta tosiseikkaa” (89 kohta).
47.
Ensimmäistä kanneperustetta koskevassa tarkastelussa, jonka unionin yleinen tuomioistuin esitti valituksenalaisen tuomion 90–115 kohdassa, ja toista kanneperustetta koskevassa tarkastelussa, jonka se esitti kyseisen tuomion 105–108 kohdassa, noudatettiin tarkasti valituksenalaisen tuomion 84–89 kohdassa esitettyjä periaatteita ja kyseisissä kohdissa esitettyä tulkintaa vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan kolmannesta alakohdasta. Kyseisen tulkinnan mukaisesti unionin yleinen tuomioistuin rajoittuikin arvioimaan sitä, oliko komissio silloin, kun Recylex jätti osittaista vapautusta koskevan hakemuksensa, jo tietoinen yhtäältä Windhagenin kilpailunvastaisesta tapaamisesta ja siitä, että rikkominen oli alkanut syksyllä 2009 (ensimmäinen kanneperuste), ja toisaalta siitä, että kartelli ulottui myös Ranskan alueelle (
18
) (toinen kanneperuste).
48.
Edellä esitettyä ei saata kyseenalaiseksi se, että valituksenalaisen tuomion kahdessa eri kohdassa unionin yleinen tuomioistuin käytti Campinen käsinkirjoitettuihin muistiinpanoihin viitatessaan toisenlaisia ilmauksia; se näet totesi yhtäältä, että kyseisiin muistiinpanoihin ”sisältyi tietoa, joka vahvisti, että kyse oli kilpailunvastaisen tapaamisen yhteenvedosta” (”they contain information that established that this was a record of anticompetitive discussions”) (93 kohta), ja toisaalta, että ”kyseisten muistiinpanojen sisällön ja merkityksen perusteella oli mahdollista vahvistaa, että mainitut yritykset ja niiden edustajat olivat 23.9.2009 osallistuneet kilpailunvastaiseen tapaamiseen” (”it was possible to establish from the content and meaning of the handwritten notes that the various undertakings referred to and their representatives had participated, on 23 September 2009, in an anticompetitive meeting”) (95 kohta). (
19
)
49.
Vaikka nimittäin sivuutettaisiin se tosiseikka, että ”to establish” ‑verbin käyttö valituksenalaisen tuomion 95 kohdassa ei ole sanatarkka käännös käytetystä ranskan kielestä, joka ei tosin ole kyseisen tuomion todistusvoimainen kieli mutta kuitenkin kieli, jolla tuomio on laadittu, (
20
) unionin yleinen tuomioistuin on kyseisen tuomion 97 kohdassa selvästi todennut, ettei se ole ulottanut tarkasteluaan koskemaan niiden seikkojen todistusarvon arviointia, joista komissio oli jo tietoinen ennen kuin Recylex jätti leniency-hakemuksensa. Toisin sanoen unionin yleinen tuomioistuin ei ole etsinyt vastausta kysymykseen, olivatko kyseiset seikat sellaisia, että komissio olisi pystynyt pelkästään niiden perusteella asianmukaisesti vahvistamaan ne tosiseikat, joihin Recylexin toimittamat seikat liittyivät, eikä se myöskään ottanut kantaa tähän kysymykseen, toisin kuin Recylex vaikuttaa väittävän. Palaan tähän asiaan jäljempänä tarkastellessani ensimmäisen kanneperusteen toista ja kolmatta osaa.
50.
Edellä esitettyjen huomioiden perusteella katson siis, että ensimmäisen kanneperusteen ensimmäinen osa on hylättävä perusteettomana siltä osin kuin siinä katsotaan, että unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 79–99 kohdassa esittämä päättely on epäjohdonmukainen ja epäselvä.
51.
Osa kyseisessä osassa esitetyistä väitteistä ja toinen kanneperuste koskevat virhettä, jonka unionin yleinen tuomioistuin on väitetysti tehnyt tulkitessaan vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan kolmatta alakohtaa.
52.
Tämän väitteen tarkastelemiseksi pidän tarpeellisena jättää aluksi huomiotta kysymyksen siitä, mikä merkitys on annettava muutoksille, joita tehtiin osittaista vapautusta koskevaan järjestelmään vuoden 2006 leniency-tiedonannossa, vaikka kysymys onkin keskeinen osapuolten vastakkaisten väitteiden kannalta. Mielestäni on nimittäin parempi olla keskittymättä – ainakaan aluksi – leniency-tiedonannon kahden peräkkäisen version sanamuotojen eroihin ja lähteä sen sijaan liikkeelle vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan kolmannen alakohdan sanamuodon mukaisesta, systemaattisesta ja teleologisesta tarkastelusta.
53.
Sanamuodon osalta voidaan todeta, että kyseisen kohdan mukaan yrityksen tekemän hakemuksen on täytettävä neljä ehtoa, jotta yritys voi saada osittaisen vapautuksen.
54.
Ensimmäinen ehto on luonteeltaan ajallinen: yrityksen on oltava ensimmäinen, joka toimittaa komissiolle sellaisia todisteita, että osittainen vapautus on niiden perusteella mahdollista myöntää. Sama ehto sisältyy vuoden 2006 leniency-tiedonannon 8 kohtaan, jossa on kyse sakoista myönnettävästä täysimääräisestä vapautuksesta. Ajallisen ehdon olemassaolo on leniency-ohjelman tehokkuuden kannalta ehdottoman tärkeää, koska se muodostaa yrityksille kannustimen tehdä yhteistyötä kilpailuviranomaisen kanssa ja ryhtyä tähän yhteistyöhön mahdollisimman varhaisessa vaiheessa. Ellei tällaista ehtoa olisi, yrityksillä olisi houkutus suosia odottavaa strategiaa – etenkin, kun huomioon otetaan ne kielteiset seuraukset, joille ne altistuisivat paljastaessaan kartellin – siinä toivossa, että muutkin kartelliin osallistuneet päättäisivät olla ryhtymättä yhteistyöhön. Tällainen strategia muuttuu kuitenkin epäedulliseksi, kun kaikki yritykset tietävät, että ne voivat saada vapautuksen sakoista ainoastaan paljastamalla kartellin ennen muita siihen osallistuneita. (
21
) Lisäksi ajallinen ehto on omiaan ruokkimaan tietynasteista keskinäistä epäluottamusta kartellin osallistujien kesken, mikä saattaa edistää kartellin purkautumista tai sen paljastamista. Tämä koskee sekä täysimääräistä vapautusta sakosta että, joskin tietyin eroavuuksin, tapauksia, joissa yhteistyössä on kyse vain osittaisesta vapautuksesta tai sakon lievennyksestä. Edellä mainittu ehto merkitsee sitä, että vain yksi yritys – se, joka ajallisesti ensimmäisenä toimittaa leniency-tiedonannon 26 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitetut todisteet – voi saada sakoista osittaisen vapautuksen, samoin kuin, kuten komissio aivan oikein on korostanut, vain yksi yritys voi saada täysimääräisen vapautuksen.
55.
Toinen vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan kolmannessa alakohdassa esitetty ehto koskee niiden todisteiden arvoa, jotka osittaista vapautusta koskevan hakemuksen jättänyt yritys toimittaa: niiden on oltava ”pakottavia todisteita”. Tiedonannon 25 kohdasta käy ilmi, että ”pakottavina” pidetään todisteita, jotka eivät edellytä vahvistamista, jos ne kiistetään. Osittaisen vapautuksen saadakseen yrityksen on siis toimitettava sellaisia todisteita, että komissio pystyy pelkästään niiden perusteella asianmukaisesti näyttämään toteen yrityksen väittämät tosiseikat. (
22
)
56.
Kolmas ehto koskee sitä, että osittaista vapautusta hakevan yrityksen on toimitettava komissiolle todisteita, jotka koskevat ”lisäseikkoja”. Muissa kieliversioissa on käytetty esimerkiksi ilmaisuja ”éléments de fait supplémentaires” (ranska), ”additional facts” (englanti) ja ”hechos adicionales” (espanja), joista käy selvästi ilmi, että ilmaisulla tarkoitetaan täydentäviä, lisäksi tulevia tosiseikkoja, jotka täydentävät komission tiedossa jo olevia tosiseikkoja. (
23
) On syytä korostaa, että tämän ehdon mukainen ”täydentäminen” koskee sitä tosiseikastoa, johon komission suorittama rikkomisen arviointi perustuu, eikä todistusaineistoa. (
24
)
57.
Neljäs ehto koskee sitä, voivatko tosiseikat, joita yrityksen toimittamat todisteet koskevat, kasvattaa rikkomisen vakavuutta tai kestoa. Edellytyksenä on, että yhteistyö täydentää olemassa olevaa tosiseikastoa siten, että komissio voi tehdä rikkomisesta uusia johtopäätöksiä (
25
) verrattuna niihin, jotka se oli siihen mennessä tehnyt muiden yritysten toimittamien tai oman tutkintatoimintansa perusteella saatujen tietojen perusteella.
58.
Kaikkien edellä esitettyjen ehtojen on täytyttävä samanaikaisesti.
59.
Jos leniency-tiedonannon 26 kohdan kolmannen alakohdan sanamuodon jälkeen siirrymme tarkastelemaan sen systemaattista asemaa, esiin nousee välittömästi osittaista vapautusta koskevan järjestelmän sijoittuminen kohtaan, jossa määritellään sakon lieventämistä koskevat yhteistyön seuraukset, joista säädetään tiedonannon 24 kohdassa. Syistä, jotka esitän jäljempänä, en kuitenkaan katso, että tämä systematiikkaa koskeva seikka vaikuttaisi ratkaisevasti osittaista vapautusta koskevien sääntöjen tulkintaan, etenkään rajaamalla tällaiseen vapautukseen liittyvää yhteistyötä pelkästään tiedonannon 24 kohdassa tarkoitettuun yhteistyöhön.
60.
Vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan kolmas alakohta noudattaa nimittäin erilaista logiikkaa kuin saman tiedonannon 24 kohta, ei pelkästään edellä mainittujen vapautuksen myöntämisedellytysten (
26
) vaan myös niiden käytäntöjen vuoksi, joilla yrityksen tekemä yhteistyö palkitaan. Vaikka vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan kyseisen tiedonannon 24 kohdan soveltaminen johtaa sakon lieventämiseen soveltamalla tiettyjä prosenttiosuuksia, jotka heijastavat sitä, missä määrin yrityksen antamat tiedot ovat sisältönsä ja antamisajankohtansa suhteen auttaneet komissiota, saman tiedonannon 26 kohdan kolmannessa alakohdassa todetaan, ettei komissio kyseiset todisteet toimittaneelle yritykselle määrättävää sakkoa määrittäessään ota lukuun tosiseikkoja, joihin osittaista vapautusta koskeva hakemus liittyy, eli käytännössä osaa kyseisen yrityksen lainvastaisesta toiminnasta. Tästä näkökulmasta osittainen vapautus on läheisessä yhteydessä täysimääräiseen vapautukseen, joka myönnetään yritykselle, jonka antamat tiedot ”vaikuttavat ratkaisevasti tutkimuksen aloittamiseen tai kilpailusääntöjen rikkomisen toteamiseen”. (
27
)
61.
Yhtäältä osittaisen vapautuksen ja toisaalta sakon lieventämisen soveltamiskriteerien erot, joista säädetään vuoden 2006 leniency-tiedonannon 24 kohdassa ja 26 kohdan ensimmäisessä alakohdassa niitä yhdessä luettuina, ja näitä varten säädetyt erilaiset palkitsemismuodot heijastavat yrityksen tekemän yhteistyön laadullista erilaisuutta. Jotta yritys voisi saada osittaisen vapautuksen, ei riitä, että se toimittaa ”todisteita, joilla on merkittävää lisäarvoa suhteessa komission hallussa jo oleviin todisteisiin” ja jotka ”parantavat komission mahdollisuuksia vahvistaa väitetyn kartellin olemassaolo”, (
28
) vaikka nämä todisteet olisivat tiedonannon 25 kohdan viimeisessä virkkeessä tarkoitetulla tavalla pakottavia, vaan niiltä edellytetään jotakin enemmän (quid pluris). Yrityksen toimittamien seikkojen on toisin sanoen paljastettava komissiolle rikkomisesta jokin uusi näkökohta, joka koskee joko rikkomisen kestoa tai vakavuutta.
62.
Ellei näin olisi, vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitettu tilanne ei eroaisi saman tiedonannon 24 ja 25 kohdassa tarkoitetusta tilanteesta – jossa on jo kyse tilanteesta, jossa yritys toimittaa ”pakottavia todisteita” – muutoin kuin niiden tosiseikkojen luonteen osalta, joita kyseiset todisteet koskevat. Sen lisäksi, mitä tähän mennessä on todettu, tällaista rinnastusta vastaan puhuu myös se, ettei 26 kohdan kolmannessa alakohdassa lainkaan nimenomaisesti viitata siihen todistusaineistoon, joka komissiolla on sillä hetkellä, kun osittaista vapautusta koskeva hakemus jätetään, toisin kuin 24 kohdassa, jossa nimenomaisesti todetaan, että yritysten on toimitettava todisteita, joilla on merkittävää lisäarvoa ”suhteessa komission hallussa jo oleviin todisteisiin”.
63.
Vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan kolmannen alakohdan tavoitteista puolestaan voidaan todeta, että niissä on kyse yhtäältä siitä, että komissiolla on mahdollisuus palkita yritys, joka toimittaa sellaisia uusia todisteita, että niiden perusteella voidaan todeta kartellin, joka oli jo komission tiedossa ja jonka osalta toiselle siihen osallistuneelle yritykselle on jo myönnetty täysimääräinen vapautus, olleen tiedettyä pidempi tai vakavampi, ja toisaalta siitä, että taataan, että yritys, joka ei enää voi saada vapautusta sakosta, voi tehdä yhteistyötä toimittamalla tutkintaan uusia todisteita ilman, että sen antamat tiedot kasvattavat seuraamusta, joka sille määrättäisiin, jos se ei paljastaisi kyseisiä seikkoja. (
29
) Yritys, joka on ainoastaan vahvistanut tietoja, jotka komissiolla jo oli tietystä ajanjaksosta tai tietystä rikkomisen piirteestä, ei näiden tavoitteiden perusteella ole oikeutettu osittaiseen vapautukseen riippumatta niiden asiakirjojen merkityksellisyydestä ja käyttökelpoisuudesta, jotka yritys on toimittanut vahvistaakseen komission hallussa olevaa todistusaineistoa komission tiedossa jo olevien, kartellin luonnetta, laajuutta tai toimintatapoja koskevien seikkojen osalta. (
30
)
64.
Edellä esitettyjen näkökohtien perusteella katson vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan kolmannen alakohdan sanamuodon mukaisen, systemaattisen ja teleologisen tulkinnan perusteella, että kyseistä tiedonannon kohtaa on luettava siten, että sitä varten, että yrityksellä olisi oikeus saada osittainen vapautus sakosta, ei ole riittävää, että kyseinen yritys toimittaa pakottavia todisteita, joiden nojalla komissio kykenee vahvistamaan sellaisia seikkoja, jotka kasvattavat rikkomisen vakavuutta tai kestoa, vaan lisäksi on välttämätöntä, etteivät kyseiset seikat olleet vielä hakemuksen esittämishetkellä komission tiedossa, siten kuin jäljempänä tarkemmin selitetään.
65.
Mielestäni tämä johtopäätös ei ole ristiriidassa sen seikan kanssa, ettei vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan kolmannessa alakohdassa toisteta vuoden 2002 leniency-tiedonannon 23 kohdan kolmannessa alakohdassa käytettyä selväsanaisempaa ilmausta.
66.
On selvää, että sanamuoto ”komissiolle aikaisemmin tuntemattomat tosiseikat” on yksiselitteinen sen vaatimuksen suhteen, että osittaista vapautusta koskevassa hakemuksessa on annettava komissiolle ”uusia tietoja”. (
31
) Vaikka kyseistä sanamuotoa ei ole otettu vuoden 2006 tiedonantoon, pelkästään tämän tosiseikan perusteella ei mielestäni kuitenkaan olisi oikein päätellä, että komission tarkoituksena olisi ollut poistaa tämä vaatimus osittaisen vapautuksen myöntämisedellytyksistä.
67.
Yhtäältä, kuten edellä todettiin, vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan kolmatta alakohtaa voidaan (vaikka siinä käytetäänkin epämääräisempää ilmausta ”lisäseikkoja”) kuitenkin tulkita niin, että osittaista vapautusta koskevassa hakemuksessa komission tietoon on saatettava täydentäviä tosiseikkoja, joista se ei aiemmin ole ollut tietoinen.
68.
Toisaalta komission vuoden 2006 leniency-tiedonannon antamisen yhteydessä esittämistä lausumista käy ilmi, ettei osittaisen vapautuksen myöntämiskriteeriä muutettu vaan ainoastaan tarkennettiin erityisesti yritysten esittämien todisteiden todistusarvon osalta. (
32
)
69.
Toisin kuin kantajat väittävät, vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan kolmannen alakohdan ja vuoden 2002 leniency-tiedonannon 23 kohdan kolmannen alakohdan toisistaan poikkeavien sanamuotojen vertailulle ei siis voida antaa ratkaisevaa painoarvoa.
70.
Kaiken edellä esitetyn perusteella katson siis, että unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan kolmatta alakohtaa aivan oikein, kun se katsoi, että yksi sen soveltamisen edellytyksistä on, että yrityksen toimittamat todisteet koskevat tosiseikkoja, joista komissio ei aiemmin ollut tietoinen.
71.
On kuitenkin selvennettävä, ettei osittaisen vapautuksen poissulkemiseksi riitä, että komissio kykenee pelkkien arvelujen perusteella olettamaan tosiseikat, joihin yrityksen toimittamat tiedot liittyvät, vaan on välttämätöntä, että komissiolla on jo hallussaan vähintään aihetodisteita, joiden perusteella se voi todeta, että tietyt tosiseikat ovat toteutuneet, vaikka se ei vielä kykenisikään asianmukaisesti näyttämään niitä toteen. Tällaisissa tapauksissa yrityksen toimittamat todisteet eivät nimittäin riitä muodostamaan uutta näyttöä, vaan ne ainoastaan vahvistavat komission kykyä näyttää toteen tosiseikkoja, joihin kyseiset todisteet liittyvät, ja ne voidaan siksi ottaa huomioon ainoastaan sakon lieventämiseksi. (
33
)
72.
Jotta yrityksellä olisi oikeus osittaiseen vapautukseen, sen on siis oltava ensimmäinen, joka saattaa komission tietoon rikkomisen kestoa tai vakavuutta kasvattavia tosiseikkoja ja toimittaa todisteita, joiden perusteella komissio voi vahvistaa nämä seikat. Jos komissio oli jo selvillä kyseisistä tosiseikoista edellisessä kohdassa tarkoitetulla tavalla tai jos esitettyjen todisteiden todistusarvo ei ole riittävä, kyseinen yritys voi mahdollisesti saada vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun lievennyksen sakosta.
73.
Recylexin väite, jonka mukaan vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan kolmannen alakohdan soveltamiseksi ei ole välttämätöntä, että osittaista vapautusta koskevassa hakemuksessa esitetyt tosiseikat olisivat olleet komissiolle tuntemattomia, on siis nähdäkseni hylättävä. (
34
) Tästä seuraa, että toisin kuin Recylex toisen kanneperusteensa yhteydessä väittää ja kuten sen sijaan unionin yleinen tuomioistuin aivan oikein valituksenalaisen tuomion 88 kohdassa toteaa, Recylexin osittaista vapautusta koskevan hakemuksensa tueksi esittämien todisteiden ja komission tiedossa kyseisen hakemuksen jättämishetkellä jo olleiden seikkojen todistusarvojen keskinäisellä vertailulla ei ole lainkaan merkitystä siinä tapauksessa, että mainitut todisteet koskevat tosiseikkoja, jotka olivat jo komission tiedossa edellä kuvatun mukaisesti. Tällaisessa tapauksessa näet vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan kolmatta alakohtaa ei joka tapauksessa voida soveltaa.
74.
Huomautan sitä paitsi, että vaikka Recylexin esittämä tulkinta kyseisestä säännöksestä hyväksyttäisiin, se on mielestäni virheellinen. Recylex väittää, että yrityksellä olisi oikeus osittaiseen vapautukseen aina, jos komissio ei jo hakemuksen jättämishetkellä kykene näyttämään asianmukaisesti toteen tosiseikkoja, joita kyseisen hakemuksen tueksi esitetyt todisteet koskevat. Tällaiselle tulkinnalle, jossa osittaisen vapautuksen epäämisen edellytykseksi asetetaan käytännössä se, että komissiolla on jo hallussaan kyseisiä tosiseikkoja koskevia pakottavia todisteita, ei ensinnäkään löydy perusteita vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan kolmannesta alakohdasta, eikä tällaista edellytystä mainita myöskään 24 kohdassa mainituissa hakemukselle asetetuissa edellytyksissä. Viimeksi mainitussa kohdassahan edellytetään, että yrityksen toimittamilla todisteilla on komissiolle sellaista merkittävää lisäarvoa, että ne vahvistavat komission kykyä näyttää toteen väitetyn kartellin olemassaolo, mutta siinä ei velvoiteta automaattisesti hyväksymään sakon lieventämistä koskevaa hakemusta kaikissa sellaisissa tapauksissa, joissa komissio ei vielä kykene näyttämään toteen niitä tosiseikkoja, joita kyseiset todisteet koskevat. Vaikka onkin ilmeistä, että sakon lieventämistä koskeva hakemus voidaan hylätä siinä tapauksessa, että komissiolla on jo hallussaan riittävä näyttö, kaikissa muissa tapauksissa se, oikeuttavatko yrityksen toimittamat todisteet sakon lieventämiseen, riippuu niiden arvon tapauskohtaisesta arvioinnista.
d) Ensimmäisen valitusperusteen ensimmäistä osaa ja toista valitusperustetta koskeva ratkaisuehdotus
75.
Kaiken edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin hylkää ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisen osan perusteettomana.
76.
Toisessa valitusperusteessaan Recylex väittää yhtäältä, että unionin yleinen tuomioistuin on tulkinnut virheellisesti vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan kolmannen alakohdan soveltamista koskevaa oikeudellista kriteeriä, ja toisaalta, että unionin yleinen tuomioistuin ei tarkastellut, Recylexin mielestä tarkoituksenmukaisen toisen kriteerin mukaisesti, sitä, olisiko komissio kyennyt asianmukaisesti näyttämään toteen rikkomisen Ranskan osalta niiden todisteiden avulla, jotka sillä oli hallussaan ennen Recylexin leniency-hakemusta. Edellä esitetyn perusteella nämä molemmat väitteet ja siten toinen valitusperuste kokonaisuudessaan on hylättävä.
2. Ensimmäisen valitusperusteen toinen ja kolmas osa: todisteiden huomioon ottaminen vääristyneellä tavalla ja todistustaakkaa koskevien sääntöjen rikkominen
a) Valituksenalainen tuomio
77.
Valituksenalaisen tuomion 91–96 kohdassa, joita ensimmäisen valitusperusteen toinen ja kolmas osa koskevat, unionin yleinen tuomioistuin on todennut, että Campinen työntekijän laatimista käsinkirjoitetuista muistiinpanoista, jotka saatiin Campinen tiloihin 26.–28.9.2012 tehdyssä tarkastuksessa, kun niitä luetaan JCI:n omassa leniency-hakemuksessaan toimittamien, kartellia koskevien yleisten tietojen valossa, oli jo mahdollista päätellä monenvälisen kilpailunvastaisen tapaamisen tapahtuneen 23.9.2009. Vaikka kyseisissä muistiinpanoissa ei nimenomaisesti mainita paikkaa, jossa kyseinen tapaaminen pidettiin, ja päivämäärän 23.9.2009 sijasta mainitaan päivämäärä 24.9.2009, unionin yleisen tuomioistuimen mukaan niihin sisältyi useita tietoja, joiden perusteella voitiin päätellä, että kyse oli sellaisen tapaamisen yhteenvedosta, jossa oli keskusteltu akuista koostuvan jätteen ostohinnasta, eikä – kuten Campine väitti – JCI:n ja Campinen välisen jalostuskorvaussopimuksen uusimista koskevien neuvottelujen yhteenvedosta. Valituksenalaisen tuomion 94 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin huomautti, ettei kartellin alkamispäivän määrittämiseksi välttämättä tarvita tietoa siitä, missä ensimmäinen kilpailunvastainen kokous on pidetty. Näiden seikkojen perusteella unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että komissio ”oli selvillä” siitä, että 23.9.2009 oli pidetty kilpailunvastainen tapaaminen, ennen kuin se sai tiedot, jotka Recylex toimitti leniency-hakemuksensa yhteydessä ja jotka ainoastaan vahvistivat komission mahdollisuuksia näyttää kyseinen tapaaminen toteen (ks. valituksenalaisen tuomion 96 kohta).
b) Asianosaisten lausumat
78.
Ensimmäisen valitusperusteensa toisessa osassa Recylex esittää, että unionin yleinen tuomioistuin on ottanut Campinen käsinkirjoitetut muistiinpanot ja JCI:n toimittamat tiedot huomioon ilmeisen vääristyneellä tavalla siltä osin kuin se on katsonut, että komissio pystyi kyseisten todisteiden perusteella näyttämään toteen 23.9.2009 pidetyn monenvälisen kilpailunvastaisen tapaamisen ja toteamaan sen rikkomisen alkamisajankohdaksi. Yhtäältä Recylex esittää, ettei tiedoissa, jotka JCI toimitti 28.6.2012, millään tavalla viitata minkäänlaiseen tapaamiseen tai kilpailunvastaiseen yhteydenpitoon, joka olisi tapahtunut syyskuussa 2009, eikä niissä millään tavalla anneta ymmärtää, että kartelli olisi alkanut kyseisenä ajankohtana. Toisaalta Recylex huomauttaa, että Campinen käsinkirjoitetuissa muistiinpanoissa mainittu päivämäärä ei ollut 23.9.2009 (vaan 24.9.2009), ettei niissä ole tietoja tapaamisen osallistujista eikä sen kilpailunvastaisesta luonteesta ja että Campine on koko hallintomenettelyn ajan kiistänyt, että kyseiset muistiinpanot koskisivat kilpailunvastaista yhteydenpitoa siitä huolimatta, että sillä oli leniency-hakemuksen tekijänä velvollisuus tehdä vilpitöntä yhteistyötä komission kanssa.
79.
Ensimmäisen valitusperusteensa kolmannessa osassa Recylex väittää, että rikkomisen tosiseikaston olemassaolon toteen näyttäminen on komission tehtävä. Campinen käsinkirjoitetut muistiinpanot eivät (siinäkään tapauksessa, että niitä luetaan JCI:n 28.6.2012 toimittamien tietojen valossa) ole täsmällisiä ja johdonmukaisia todisteita sellaisen rikkomisen olemassaolosta, joka on tapahtunut Windhagenissa 23.9.2009 järjestetyn kilpailunvastaisen tapaamisen välityksellä. Valittajan mukaan unionin yleinen tuomioistuin rikkoi todistustaakkaa koskevia sääntöjä katsoessaan, että komissio kykeni näiden muistiinpanojen perusteella näyttämään toteen kyseisen tapaamisen olemassaolon.
80.
Komission mukaan väitteitä, jotka Recylex edellä esitetyn mukaisesti esitti, ei voida ottaa tutkittaviksi, koska niissä käytännössä vaaditaan, että unionin tuomioistuimen olisi tutkittavanäyttö uudelleen. Se kiistää niin ikään kyseisten väitteiden sisällön.
c) Arviointi
81.
Molemmat Recylexin esittämät väitteet perustuvat mielestäni valituksenalaisen tuomion virheelliseen tulkintaan. Toisin kuin Recylex väittää, unionin yleinen tuomioistuin ei valituksenalaisen tuomion 93–97 kohdassa suinkaan katsonut, että todisteet, jotka komissiolla oli hallussaan ennen kuin Recylex jätti leniency-hakemuksensa, toisin sanoen Campinen käsinkirjoitetut muistiinpanot ja JCI:n 28.6.2012 toimittamat tiedot, olisivat muodostaneet riittävän näytön siitä tosiseikasta, että kartellin osallistujien kesken pidettiin kilpailunvastainen kokous 23.9.2009 Windhagenissa. (
35
)
82.
Sen sijaan, kuten edellä tämän ratkaisuehdotuksen 49 kohdassa jo huomautin, unionin yleinen tuomioistuin tyytyi toteamaan, että komissio kykeni edellä mainittujen asiakirjojen perusteella, kun niitä tarkasteltiin yhdessä, saamaan selville sen tosiseikan, että 23.9.2009 oli pidetty kilpailunvastainen tapaaminen. Tämä käy selvästi ilmi sekä unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 85–89 kohdassa vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan kolmannen alakohdan tulkinnasta esittämistä huomioista, joita saman tuomion 91–97 kohdassa sovelletaan, (
36
) että erityisesti kyseisen tuomion 96 ja 97 kohdasta.
83.
Ensimmäisessä mainituista kohdista unionin yleinen tuomioistuin, tarkasteltuaan ensin Campinen käsinkirjoitettuja muistiinpanoja JCI:n toimittamien asiakirjojen valossa, totesi, että ”komissio oli jo tietoinen siitä tosiseikasta, että 23.9.2009 oli pidetty kilpailunvastainen tapaaminen, ennen kuin se sai Recylexin tiedot”. (
37
) Samassa kohdassa unionin yleinen tuomioistuin tosin jatkaa ja tarkentaa, että Recylexin toimittamien tietojen perusteella ”oli mahdollista vahvistaa komission mahdollisuuksia näyttää kyseinen tosiseikka toteen”. En kuitenkaan katso, että kyseisestä lauseesta – etenkään, kun sitä luetaan niiden perusteiden muodostaman kokonaisuuden valossa, joiden yhteydessä se on esitetty – voitaisiin päätellä, että unionin yleinen tuomioistuin tarkoitti todeta, että edellä mainitut muistiinpanot ja asiakirjat olivat itsessään riittäviä kyseisen tapaamisen näyttämiseksi asianmukaisesti toteen.
84.
Valituksenalaisen tuomion 97 kohdassa unionin yleinen tuomioistuin totesi merkityksettömiksi Recylexin esittämät väitteet, jotka koskivat Recylexin toimittamien ja komission hallussa jo olleiden asiakirjojen todistusarvoa koskevaa keskinäistä vertailua. Vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan kolmannesta alakohdasta valituksenalaisen tuomion 85–89 kohdassa omaksutun tulkinnan mukaisesti unionin yleinen tuomioistuin ei pitänyt tällaista vertailua tarpeellisena. Se ei siten, toisin kuin Recylex virheellisesti katsoo, ole voinut tehdä johtopäätöstä, jonka mukaan komission hallussa olleet todisteet olivat itsessään riittäviä rikkomisen alkamisajankohdan toteen näyttämiseksi riippumatta tiedoista, jotka Recylex leniency-hakemuksensa yhteydessä toimitti.
d) Ensimmäisen valitusperusteen toista ja kolmatta osaa ja kyseistä valitusperustetta kokonaisuutena koskeva ratkaisuehdotus
85.
Edellä esitetyn perusteella katson, että myös Recylexin ensimmäisen valitusperusteen toinen ja kolmas osa on hylättävä ilman, että on tarpeen tarkastella sitä, onko – kuten Recylex väittää – unionin yleinen tuomioistuin ottanut tarkastellut todisteet huomioon vääristyneellä tavalla. Tähän liittyen huomautan, ettei Recylex valitusperusteensa toisen osan yhteydessä kiistänyt sitä, että komission oli kyseisten todisteiden perusteella mahdollista saada selville, että kartellin osallistujat olivat 23.9.2009 pitäneet kilpailunvastaisen tapaamisen, kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi, vaan ainoastaan sen, että komissio kykeni asianmukaisesti näyttämään asian toteen jo ennen kuin se sai Recylexin toimittamat tiedot.
86.
Kaiken edellä esitetyn perusteella ensimmäinen valitusperuste on mielestäni hylättävä kokonaisuudessaan.
C
Kolmas valitusperuste: virhe vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan ensimmäisen alakohdan soveltamisessa
1. Valituksenalainen tuomio
87.
Kolmas valitusperuste koskee valituksenalaisen tuomion 136–154 kohtaa, joissa unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi Recylexin neljännen kanneperusteen. Kyseisessä kanneperusteessa Recylex väitti, että Eco-Bat, jonka komissio on katsonut ensimmäisenä yrityksenä toimittaneen todisteita, joilla on ollut merkittävää lisäarvoa, ei täyttänyt yhteistyövelvollisuuttaan komissiota kohtaan, koska se toimitti puutteellisia ja harhaanjohtavia tietoja alueista, joille rikkominen ulottui, ja että se olisi näin ollen pitänyt jättää vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun lievennyksen ulkopuolelle. Recylex väitti, että Eco-Batin poissulkemisen seurauksena Recylexin olisi pitänyt tulla Eco-Batin sijaan ja saada enimmäismääräinen sakon lievennys (50 prosenttia) vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäisen luetelmakohdan mukaisesti.
88.
Tarkastelematta Recylexin esittämiä, Eco-Batin yhteistyötä koskeneita väitteitä unionin yleinen tuomioistuin vastasi kieltävästi kysymykseen siitä, voiko siinä tapauksessa, että kaksi yritystä on kumpikin toimittanut todisteita, joilla on merkittävää lisäarvoa, kyseisiä todisteita toisena toimittanut yritys tulla ensimmäisen yrityksen sijaan, jos osoittautuu, ettei viimeksi mainitun tekemä yhteistyö täytä vuoden 2006 leniency-tiedonannon 12 kohdassa esitettyjä vaatimuksia. (
38
) Unionin yleinen tuomioistuin, joka perusti näkemyksensä leniency-sääntöjen suppeaan tulkintaan, katsoi valituksenalaisen tuomion 147–150 kohdassa, ettei kyseisen tiedonannon sanamuodosta eikä sen logiikasta käy ilmi, että yhteistyövelvoitteen noudattamatta jättäminen vaikuttaisi etuuskohtelua koskeville hakemuksille annettuun saapumisjärjestykseen.
89.
Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin katsoi, ettei komissio tehnyt virhettä jättäessään myöntämättä Recylexille 30 ja 50 prosentin vaihteluväliin sijoittuvan lievennyksen sakosta.
2. Asianosaisten lausumat
90.
Recylex väittää, että unionin yleinen tuomioistuin sovelsi vuoden 2006 leniency-tiedonantoa virheellisesti ja teki oikeudellisen virheen katsoessaan, että vaikka Eco-Batin tekemä yhteistyö ei ollut kyseisen tiedonannon 12 kohdassa esitettyjen vaatimusten mukaista, Recylex ei voinut ottaa Eco-Batin paikkaa saman tiedonannon 26 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetussa lievennysasteikossa. Recylexin mukaan vuoden 2006 leniency-tiedonannon sanamuodosta, rakenteesta ja tavoitteista käy ilmi, että yritys, jonka tekemä yhteistyö ei täytä tiedonannon 12 kohdassa esitettyjä vaatimuksia, on jätettävä huomiotta saman tiedonannon 26 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisessa luokittelussa eikä kysymystä siitä, mikä kyseisen yrityksen asema kyseisessä luokittelussa on, ole tarpeen lainkaan esittää. Toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin väittää, tällainen lähestymistapa ei suinkaan heikentäisi yritysten kannustinta ryhtyä komission kanssa mahdollisimman nopeasti yhteistyöhön, vaan kannustaisi niitä entistä enemmän todelliseen, kokonaisvaltaiseen ja nopeaan yhteistyöhön.
91.
Komissio pitää kolmatta valitusperustetta perusteettomana. Vaikka Eco-Bat olisi rikkonut yhteistyövelvoitettaan, siitä seuraisi ainoastaan se, ettei Eco-Batille myönnettäisi lievennystä sakosta, eikä tästä koituisi Recylexille mitään etua; Recylex ei voisi ottaa Eco-Batin paikkaa, koska se ei edelleenkään täyttäisi edellytystä, jonka mukaan yrityksen on pitänyt ensimmäisenä toimittaa todisteita, joilla on merkittävää lisäarvoa. Komission näkemyksen mukaan Recylexin esittämä tulkinta ei ole vuoden 2006 leniency-tiedonannon tavoitteen mukainen, koska sen lisäksi, ettei se kasvata kilpailunvastaisen kartellin jäsenten kannustinta ryhtyä mahdollisimman nopeasti yhteistyöhön komission kanssa, se saattaa jopa johtaa hypoteettiseen tilanteeseen, jossa kaksi yritystä saa samaan vaihteluväliin sijoittuvan lievennyksen sakosta.
3. Arviointi
92.
Jotta yritys voi saada vuoden 2006 leniency-tiedonannon 24 kohdassa tarkoitetun lievennyksen sakosta, sen on toimitettava komissiolle oletetusta rikkomisesta todisteita, joilla on merkittävää lisäarvoa suhteessa komission hallussa jo oleviin todisteisiin.
93.
Kyseisen kohdan viimeisen virkkeen mukaan yrityksen on lisäksi täytettävä samanaikaisesti saman tiedonannon 12 kohdan a, b ja c alakohdassa esitetyt edellytykset. Sen on tehtävä ”todellista, kokonaisvaltaista, jatkuvaa ja nopeaa yhteistyötä hakemuksensa jättämisestä lähtien komissiossa toteutettavan koko hallintomenettelyn ajan” (12 kohdan a alakohta), sen on pitänyt ”lopettaa osallistumisensa väitettyyn kartelliin välittömästi sen jälkeen, kun se on jättänyt hakemuksensa” (12 kohdan b alakohta), ja harkitessaan hakemuksen jättämistä komissiolle se ei ole saanut ”tuhota, väärentää eikä kätkeä väitettyyn kartelliin liittyviä todisteita eikä paljastaa suunnitellun hakemuksensa jättämistä tai sen sisältöä muille osapuolille” (12 kohdan c alakohta). Vuoden 2006 leniency-tiedonannon 30 kohdan toisen alakohdan mukaan siinä tapauksessa, että komissio toteaa, ettei yritys ole täyttänyt saman tiedonannon 12 kohdassa vahvistettuja edellytyksiä, sille ”ei myönnetä mitään – – etuuskohtelua”.
94.
Vuoden 2006 leniency-tiedonannon 24 kohdassa toisin sanoen yhtäältä vahvistetaan aineellinen edellytys sakon lieventämiselle – nimittäin erityistä todistusarvoa omaavien todisteiden toimittaminen komissiolle – ja toisaalta vaaditaan tiettyjen edellytysten noudattamista, joiden voidaan määritellä koskevan ansioituneisuutta ja jotka koskevat yrityksen toimintaa sekä ennen sakon lieventämistä koskevan hakemuksen jättämistä että sen jälkeen. Jos ensin mainittu edellytys ei täyty, yrityksellä ei kyseisen tiedonannon 29 kohdan mukaisesti ole oikeutta sakon lievennykseen, kun taas siinä tapauksessa, ettei jälkimmäisiä edellytyksiä noudateta, yritykselle ei edellä mainitun 30 kohdan toisen alakohdan nojalla myönnetä mitään etuuskohtelua, vaikka se täyttäisikin lievennyksen edellytykset.
95.
Vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdassa vahvistetaan kriteerit, joiden perusteella määritetään, paljonko sakkoa lievennetään yritykseltä, joka täyttää lievennyksen edellytykset ja edellä mainitussa 12 kohdassa vahvistetut ansioituneisuuteen liittyvät edellytykset.
96.
Tältä osin on tärkeää todeta, että kyseisen tiedonannon järjestelmässä määritetään ensin ajallisin perustein sakon lieventämiseen sovellettava vaihteluväli, jota asianomaiseen yritykseen voidaan soveltaa, ja vasta sen jälkeen määritetään kyseisen vaihteluvälin puitteissa ja toimitettujen todisteiden lisäarvon perusteella, miten sakkoa käytännössä lievennetään. (
39
)
97.
Tämä järjestelmä johtaa ajallisen edellytyksen merkityksen vahvistumiseen yhteistyöhön kannustavana tekijänä, minkä seikan merkitystä leniency-ohjelman tehokkuuden kannalta olen jo edellä tarkastellut. (
40
) Yritykset tietävät, että ne voivat saada enimmäismääräisen lievennyksen ainoastaan ryhtymällä yhteistyöhön ennen muita; tämä pitää paikkansa riippumatta toimitettujen todisteiden todellisesta lisäarvosta, jota arvioidaan vasta myöhemmässä vaiheessa, kun määritellään lievennyksen määrää asianomaisen vaihteluvälin rajoissa.
98.
Tästä seuraa, että yhteistyön ajallisella ulottuvuudella ja siten sakon lieventämistä koskevien hakemusten jättämisen aikajärjestyksellä on ratkaiseva merkitys vuoden 2006 leniency-tiedonannon järjestelmässä. (
41
)
99.
Jos Recylexin väite hyväksyttäisiin, se siis merkitsisi paitsi vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan ensimmäisen alakohdan sanamuodon sivuuttamista (koska sen mukaan sakon lieventämiseen sovellettavat vaihteluvälit vahvistetaan yksinomaan hakemusten jättämisen aikajärjestyksen perusteella), myös koko kyseisen tiedonannon järjestelmän vastaista näkemystä.
100.
Kuten komissio aivan oikein toteaa, Recylexiin ei sovellettaisi kyseisen kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa tarkoitettua lievennyksen vaihteluväliä siinäkään tapauksessa, ettei Eco-Bat olisi täyttänyt edellä mainittuja ansioituneisuuden edellytyksiä ja että se menettäisi siten oikeutensa etuuskohteluun, siitä yksinkertaisesta syystä, ettei Recylex ollut ensimmäinen yritys, joka toimitti todisteita, joilla oli merkittävää lisäarvoa, eikä se siten täytä vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan ensimmäisen alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa vahvistettuja edellytyksiä.
101.
Sakon lievennystä koskevan etuuden menettäminen vuoden 2006 leniency-tiedonannon 12 kohdassa vahvistettujen edellytysten täyttymättä jäämisen vuoksi ei merkitse sitä, että saman tiedonannon 24 kohdassa säädetyn aineellisen edellytyksen olisi katsottava jääneen täyttymättä, eikä se siten voi hyödyttää muita komission leniency-ohjelmaan osallistuvia, jotka ovat jättäneet hakemuksensa myöhemmin, ja horjuttaa näin hakemusten jättämisen aikajärjestystä, johon kyseisen tiedonannon 26 kohdan ensimmäisen alakohdan mukainen lievennysten vaihteluvälien määrittäminen perustuu. (
42
)
102.
Edellä esitetyn perusteella katson näin ollen, että myös Recylexin kolmas valitusperuste on hylättävä perusteettomana.
VI Välipäätelmä
103.
Kaiken edellä esitetyn perusteella katson, että kaikki Recylexin esittämät valitusperusteet sekä valitus kokonaisuudessaan on hylättävä.
VII Oikeudenkäyntikulut
104.
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 184 artiklan 2 kohdan nojalla silloin, jos valitus on perusteeton, unionin tuomioistuin tekee ratkaisun oikeudenkäyntikuluista. Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan, jota kyseisen työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla sovelletaan muutoksenhakumenettelyihin, mukaisesti asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
105.
Koska ehdotan, että unionin tuomioistuin hylkää valituksen, ja koska komissio on päätynyt vastaavaan johtopäätökseen, valittajat on mielestäni velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
VIII Ratkaisuehdotus
106.
Kaiken edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin
–
hylkää valituksen ja
–
velvoittaa valittajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: italia.
(
2
)	T-222/17, EU:T:2019:356.
(
3
)	C(2017) 900 final (asia AT.40018 – Auton akkujen kierrätys).
(
4
)	EUVL 2006, C 298, s. 17.
(
5
)	Komission tiedonanto sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa (EYVL 2002, C 45, s. 3).
(
6
)	Huomautan, että vastaava, vaikkakin sanamuodoltaan poikkeava, säännös sisältyy jäsenvaltioiden kilpailuviranomaisten täytäntöönpanovalmiuksien parantamiseksi ja sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan varmistamiseksi 11.12.2018 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2019/1 (EUVL 2019, L 11, s. 3) 18 artiklan 3 kohtaan. Kyseisen kohdan sanamuoto on seuraava: ”Jäsenvaltioiden on varmistettava, että jos hakija esittää ratkaisevia todisteita, joita kansallinen kilpailuviranomainen käyttää näyttääkseen toteen lisäseikkoja, joiden johdosta sakkoja korotetaan verrattuna sakkoihin, jotka salaiseen kartelliin osallistujille olisi muutoin määrätty, kansallinen kilpailuviranomainen ei ota näitä lisäseikkoja lukuun määrittäessään sakkoa, joka määrätään kyseiset todisteet toimittaneelle sakkolievennyksen hakijalle.”
(
7
)	Suuntaviivat asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaisesti määrättävien sakkojen laskennasta (EUVL 2006, C 210, s. 2).
(
8
)	Recylex vaatii, että sakkoja lievennetään seuraavasti: 5876512 euroon siinä tapauksessa, että kaikki kolme valitusperustetta hyväksytään; 17677434 euroon siinä tapauksessa, että ensimmäinen valitusperuste hyväksytään; 13302718 euroon siinä tapauksessa, että toinen valitusperuste hyväksytään; 19099000 euroon siinä tapauksessa, että vain kolmas valitusperuste hyväksytään; 8227117 euroon siinä tapauksessa, että ensimmäinen ja toinen valitusperuste hyväksytään; 12626738 euroon siinä tapauksessa, että ensimmäinen ja kolmas valitusperuste hyväksytään, ja 9501941 euroon siinä tapauksessa, että toinen ja kolmas valitusperuste hyväksytään.
(
9
)	Ks. vastaavasti vuoden 2006 leniency-tiedonannon 3 kohta.
(
10
)	Ks. vuoden 2006 leniency-tiedonannon 38 kohta.
(
11
)	Ks. analogisesti tuomio 18.5.2006, Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients v. komissio (C‑397/03 P, EU:C:2006:328, 91 kohta) ja tuomio 8.12.2011, Chalkor v. komissio (C‑386/10 P, EU:C:2011:815, 60 kohta).
(
12
)	Ks. vastaavasti tuomio 27.2.2014, LG Display ja LG Display Taiwan v. komissio (T‑128/11, EU:T:2014:88, 167 kohta).
(
13
)	T-267/12, ei julkaistu, EU:T:2016:110, 377 kohta.
(
14
)	C‑227/14 P, EU:C:2015:258, 79 kohta.
(
15
)	T-265/12, EU:T:2016:111, 386 kohta.
(
16
)	T-154/09, EU:T:2013:260, 117 ja 127 kohta.
(
17
)	Kyseiset yritykset olisivat ensimmäinen yritys, joka toimittaa komissiolle tiettyjä tietoja tietystä rikkomisesta, ja aikajärjestyksessä toinen yritys, joka toimittaa komissiolle tietoja, jotka vahvistavat saman rikkomisen siten, että komissio kykenee riittävällä tavalla näyttämään sen toteen, vaikka komissio olisi jo aiemmin ollut tietoinen rikkomisen olemassaolosta.
(
18
)	Unionin yleinen tuomioistuin tarkasteli sitä, oliko komissio ennen Recylexin 23.10.2012 päivättyä leniency-hakemusta tietoinen siitä, että 23.9.2009 oli pidetty kilpailunvastainen tapaaminen (menettelyn todistusvoimaisella kielellä sanamuoto oli seuraava: ”whether the Commission was already aware, before Recylex’s application for leniency of 23 October 2012, of the fact that an anticompetitive meeting had taken place on 23 September 2009”) (91 kohta), ja kun se oli ottanut huomioon asiakirjat, joita komission hallussa oli ollut ennen kyseistä hakemusta, se päätyi johtopäätökseen, jonka mukaan ”komissio oli jo tietoinen” kyseisestä tapaamisesta (”the Commission was already aware of the fact that an anticompetitive meeting had taken place on 23 September 2009 before it received the information provided by Recylex”) (96 kohta). Vastaavasti unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 106 kohdassa, että ”komissio oli jo tietoinen siitä, että kartelli ulottui Ranskaan, ennen Recylexin osittaista vapautusta koskevaa hakemusta” (”the Commission was already aware of the fact that the cartel covered France before Recylex’s application for partial immunity”). Kaikki kursivoinnit tässä.
(
19
)	Kursivointi tässä.
(
20
)	Kyseisen 95 kohdan ranskankielinen sanamuoto on seuraava: ”le contenu et le sens des notes manuscrites permettaient de savoir que les différentes entreprises citées et leurs représentants avaient participé, le 23 septembre 2009, à une réunion anticoncurrentielle”. Kursivointi tässä.
(
21
)	Ks. vastaavasti tuomio LG Display, 84 kohta ja määräys 21.11.2013, Kuwait Petroleum ym. v. komissio (C‑581/12 P, ei julkaistu, EU:C:2013:772, 20 kohta).
(
22
)	Totean, että samasta ehdosta on säädetty direktiivin 2019/1 18 artiklan 3 kohdassa, jossa edellytetään ”ratkaisevien todisteiden” esittämistä.
(
23
)	Direktiivin 2019/1 18 artiklan 3 kohdassa, johon sisältyy sama ehto, todetaan suoremmin se, että yrityksen toimittamien todisteiden avulla on voitava näyttää toteen ”lisäseikkoja”.
(
24
)	Huomautan kuitenkin, että tuomiossa 17.5.2013, MRI v. komissio (T‑154/09, EU:T:2013:260, 117 kohta), johon Recylex väitteensä tueksi vetoaa, unionin yleinen tuomioistuin tulkitsi kyseistä ehtoa niin, että yrityksen toimittamien todisteiden avulla on voitava ”vahvistaa muita seikkoja kuin ne, jotka komissio voi osoittaa”. Kursivointi tässä.
(
25
)	Ks. tästä tuomio LG Display, 78 kohta, jossa viitataan hiukan epäsuorasti vuoden 2002 leniency-tiedonannon 23 kohdan kolmanteen alakohtaan. Direktiivin 2019/1 sanamuoto poikkeaa leniency-tiedonannon 26 kohdan kolmannen alakohdan sanamuodosta: siinä näet tyydytään toteamaan, että yrityksen esittämien seikkojen on oltava sellaisia, että niiden johdosta ”sakkoja korotetaan verrattuna sakkoihin, jotka salaiseen kartelliin osallistujille olisi muutoin määrätty”.
(
26
)	Osittaisen vapautuksen myöntämistä ja sakon lieventämistä koskevien, vuoden 2002 leniency-tiedonannon mukaisten arviointikriteerien eroista ks. tuomio LG Display, 190 kohta.
(
27
)	Ks. vuoden 2006 leniency-tiedonannon 4 kohta.
(
28
)	Vuoden 2006 leniency-tiedonannon 24 ja 25 kohta.
(
29
)	Ks. vastaavasti vuoden 2002 leniency-tiedonannon osalta tuomio 5.10.2011, Transcatab v. komissio (T‑39/06, EU:T:2011:562, 381 kohta).
(
30
)	Ks. vastaavasti vuoden 2002 leniency-tiedonannon osalta tuomio 5.10.2011, Transcatab v. komissio (T‑39/06, EU:T:2011:562, 382 kohta).
(
31
)	Ks. tuomio LG Display, 79 kohta.
(
32
)	Ks. tästä komission lehdistötiedote 7.12.2006, IP/06/1705. Leniency-tiedonannon uudistuksen tarkoituksena oli sitä paitsi saattaa tiedonanto Euroopan kilpailuviranomaisten verkoston suotuisaa kohtelua koskevassa malliohjelmassa määritettyjen tavoitteiden mukaiseksi; ks. komission lehdistötiedote 29.9.2006, IP/06/1288, jossa todetaan, että yksi Euroopan kilpailuviranomaisten verkostossa käydyssä keskustelussa esitetyistä muutoksista olisi johtanut siihen, että olisi nimenomaisesti säädetty, että ainoastaan pakottavista todisteista olisi palkittu sakon lieventämisessä käytetystä asteikosta poiketen (saatavilla englanniksi osoitteessa https://ec.europa.eu/competition/cartels/legislation/leniency_legislation.html); ks. myös asiakirja Competition: Revised Leniency Notice – Frequently Asked Questions (saatavilla englanniksi osoitteessa https://ec.europa.eu/commission/presscorner/detail/en/MEMO_06_469) siltä osin kuin siinä mainitaan käsite ”compelling evidence” osittaisen vapautuksen myöntämisen yhteydessä. Kansallisesti hyväksyttyjen leniency-ohjelmien, unionin leniency-ohjelman ja Euroopan kilpailuviranomaisten verkoston kautta toteutettujen leniency-ohjelmien välisestä suhteesta ks. erityisesti tuomio 20.1.2016, DHL Express (Italy) ja DHL Global Forwarding (Italy) (C‑428/14, EU:C:2016:27).
(
33
)	Tässä suhteessa on mahdollista, että osittainen vapautus voidaan myöntää myös siinä tapauksessa, että komissiolla on hallussaan todisteita, joita se ei kuitenkaan kykene tulkitsemaan ilman osittaista vapautusta koskevan hakemuksen jättäneen yrityksen toimittamia tietoja; ks. tästä julkisasiamies Jääskisen ratkaisuehdotus asiassa Repsol Lubricantes y Especialidades ym. v. komissio (C‑617/13 P, EU:C:2015:487, 31 kohta).
(
34
)	Niistä unionin yleisen tuomioistuimen tuomioista, joihin Recylex on väitteensä tueksi vedonnut, ainoastaan 17.5.2013 annettu tuomio MRI v. komissio (T‑154/09, EU:T:2013:260, 117 kohta, 127 kohta ja sitä seuraavat kohdat) vaikuttaa tukevan tätä väitettä. Tuomiossa Deutsche Bahn, johon unionin yleinen tuomioistuin itsekin viittaa valituksenalaisen tuomion 89 kohdassa, nimittäin on pääosin omaksuttu sama tulkinta kuin se, joka tässä ratkaisuehdotuksessa esitetään (ks. 377, 381, 385 ja 386 kohta). Lisäksi 29.2.2016 annetun tuomion Schenker v. komissio (T-265/12, EU:T:2016:111) 386 kohdassa puolestaan vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan kolmas alakohta vain muotoillaan toisin.
(
35
)	Totean, että myös komissio vaikuttaa olevan yhtä mieltä tulkinnasta, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin päätyi valituksenalaisessa tuomiossa sellaiseen johtopäätökseen, että niiden asiakirjojen perusteella, jotka komissiolla oli hallussaan jo silloin, kun Recylex jätti leniency-hakemuksensa, oli mahdollista näyttää toteen Windhagenissa 23.9.2009 pidetty tapaaminen.
(
36
)	Ks. valituksenalaisen tuomion 91 kohta.
(
37
)	Kursivointi tässä.
(
38
)	Ks. valituksenalaisen tuomion 141 ja 150 kohta.
(
39
)	Ks. vuoden 2006 leniency-tiedonannon 26 kohdan ensimmäinen ja toinen alakohta.
(
40
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 54 kohta.
(
41
)	Ks. vastaavasti vuoden 2002 leniency-tiedonannon osalta tuomio 5.10.2011, Transcatab v. komissio (T‑39/06, EU:T:2011:562, 378–380 kohta).
(
42
)	Kuten komissio toteaa, unionin yleinen tuomioistuin on omaksunut tietyin eroavuuksin vastaavan – ja mielestäni aivan oikean – tulkinnan vuoden 2002 leniency-tiedonannon 8 kohdan a alakohdasta, joka koskee vapautusta koko sakosta, 16.9.2013 antamassaan tuomiossa Repsol Lucricantes y Especialidades ym. v. komissio (T-496/07, ei julkaistu, EU:T:2013:464, 325–336 kohta). Unionin yleinen tuomioistuin korosti erityisesti tosiseikoista esitettyä kronologiaa, sellaisena kuin se oli kyseisen tuomion perustana olleella kanteella riitautetussa päätöksessä, ja kantajan kyvyttömyyttä kiistää kyseisen kronologian paikkansapitävyys (ks. 329–333 kohta). Näillä perusteilla unionin yleinen tuomioistuin katsoi, että kantaja ei missään tapauksessa olisi voinut vaatia vapautusta sakosta, silloinkaan, vaikka ensimmäinen kartellin paljastanut yritys olisi menettänyt vapautuksen sen vuoksi, ettei se ollut noudattanut vuoden 2002 leniency-tiedonannon 11 kohdan a alakohdassa vahvistettuja edellytyksiä (ks. tuomion 335 ja 336 kohta).