JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
MACIEJ SZPUNAR
15 päivänä joulukuuta 2022 (1)
Asia C‑426/21
Ocilion IPTV Technologies GmbH
vastaan
Seven.One Entertainment Group GmbH ja
Puls 4 TV GmbH & Co. KG
(Ennakkoratkaisupyyntö – Oberster Gerichtshof (ylin tuomioistuin, Itävalta))
Ennakkoratkaisupyyntö – Henkinen omaisuus – Tekijänoikeus tietoyhteiskunnassa – Direktiivi 2001/29/EY – 2 artikla – Kappaleen valmistamista koskeva oikeus – 3 artikla – Yleisölle välittämistä koskeva oikeus – 5 artiklan 2 kohdan b alakohta – Yksityistä kopiointia koskeva poikkeus – Online-videotallennin – Kaksoiskappaleen poistamismenetelmä – Pääsy suojattuun sisältöön ilman oikeudenhaltijoiden lupaa – IPTV-palvelun tarjoaja
Johdanto
1.        Unionin tuomioistuin on toisinaan todennut oikeuskäytännössään, joka koskee unionin tekijänoikeuslainsäädännön mukaista yksinoikeutta välittää teoksia yleisölle, että vastuu kyseisen oikeuden loukkaamisesta kuuluu toimijoille, joiden toimet vaikuttivat ensi näkemältä vain välillisesti myötävaikuttavan tällaisiin oikeudenloukkauksiin.(2) Tätä lähestymistapaa on myös arvosteltu, erityisesti julkisasiamies Saugmandsgaard Øen ratkaisuehdotuksessa YouTube ja Cyando (C‑682/18 ja C‑683/18, EU:C:2020:586),(3) johon ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa käsiteltävässä asiassa.
2.        En täysin yhdy tähän arvosteluun.(4) Yksi asia on kuitenkin varma. Väärin tulkittuna unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöä voidaan käyttää perusteena vaatimukselle todeta vastuu yleisölle välittämistä koskevan oikeuden loukkaamisesta tilanteissa, joissa joko ei ole tapahtunut välittämistä tai oletetun oikeudenloukkaajan rooli rajoittuu toimiin, jotka eivät millään tavalla liity yksittäisen suojatun teoksen välittämiseen, erityisesti toimiin, jotka koskevat pelkästään tällaisen välittämisen mahdollistavien teknisten laitteistojen tarjoamista. Tämä virheellinen tulkinta perustuu erityisesti siihen, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössään käyttämät käsitteet ”keskeinen rooli” ja ”täysi tietoisuus menettelyn seurauksista” on irrotettu asiayhteydestään.
3.        Tällaisissa tilanteissa on pantu vireille useita ennakkoratkaisumenettelyjä.(5) Vaikka nyt käsiteltävä asia kuuluu mielestäni niihin, se on kuitenkin paljon monitahoisempi, ei ainoastaan siksi, että pääasian kohteena olevat yleisölle välittämistä koskevat järjestelyt ovat monimutkaisia, vaan myös siksi, että yleisölle välittämistä koskevan oikeuden lisäksi siinä on kyse kappaleen valmistamista koskevasta yksinoikeudesta ja pyrkimyksestä soveltaa uudella tavalla tätä oikeutta koskevaa poikkeusta, niin sanottua yksityistä kopiointia koskevaa poikkeusta.
4.        Ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa vireillä olevaan oikeusriitaan löydetään kuitenkin mielestäni oikea ja hyödyllinen ratkaisu arvioimalla asianmukaisesti kunkin mukana olevan toimijan rooli.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
5.        Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa 22.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/29/EY(6) 2 artiklan a ja e alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on säädettävä, että yksinoikeus sallia tai kieltää suoraan tai välillisesti, tilapäisesti tai pysyvästi, millä keinolla ja missä muodossa tahansa kokonaan tai osittain tapahtuva kappaleen valmistaminen on:
a)      tekijöillä teostensa osalta;
– –
e)      yleisradio-organisaatioilla lähetystensä tallenteiden osalta riippumatta siitä, onko kyseessä lähetysten langallinen vai langaton siirto, tai siirto kaapelin tai satelliitin välityksellä.”
6.        Kyseisen direktiivin 3 artiklan 1 kohdassa ja 2 kohdan d alakohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltioiden on säädettävä, että tekijöillä on yksinoikeus sallia tai kieltää teostensa langallinen tai langaton välittäminen yleisölle, mukaan lukien teosten saattaminen yleisön saataviin siten, että yleisöön kuuluvilla henkilöillä on mahdollisuus saada teokset saataviinsa itse valitsemastaan paikasta ja itse valitsemanaan aikana.
2.      Jäsenvaltioiden on säädettävä, että yksinoikeus sallia tai kieltää langallinen tai langaton yleisön saataviin saattaminen siten, että yleisöön kuuluvilla henkilöillä on mahdollisuus saada suojattu aineisto saataviinsa itse valitsemastaan paikasta ja itse valitsemanaan aikana, on:
– –
d)      yleisradio-organisaatioilla lähetystensä tallenteiden osalta riippumatta siitä, onko kyseessä lähetysten langallinen vai langaton siirto, tai siirto kaapelin tai satelliitin välityksellä.”
7.        Mainitun direktiivin 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa ja 5 kohdassa säädetään seuraavaa:
”2.      Jäsenvaltiot voivat säätää poikkeuksista tai rajoituksista 2 artiklassa säädettyyn kappaleen valmistamista koskevaan oikeuteen seuraavissa tapauksissa:
– –
b)      kun kyseessä ovat luonnollisten henkilöiden mille tahansa välineelle valmistamat kappaleet, jotka on tehty yksityiseen käyttöön ja joiden käyttötarkoitus ei ole välittömästi tai välillisesti kaupallinen, edellyttäen, että oikeudenhaltijat saavat sopivan hyvityksen, jonka osalta otetaan huomioon 6 artiklassa tarkoitettujen teknisten toimenpiteiden soveltaminen kyseiseen teokseen tai aineistoon taikka niiden soveltamatta jättäminen;
– –
5.      Tämän artiklan 1, 2, 3 ja 4 kohdan mukaisia poikkeuksia ja rajoituksia sovelletaan vain tietyissä erityistapauksissa, jotka eivät ole ristiriidassa teoksen tai muun aineiston tavanomaisen hyödyntämisen kanssa eivätkä kohtuuttomasti haittaa oikeudenhaltijan oikeutettuja etuja.”
8.        Vuokraus- ja lainausoikeuksista sekä tietyistä tekijänoikeuden lähioikeuksista henkisen omaisuuden alalla 12.12.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/115/EY(7) 7 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on säädettävä, että yleisradio-organisaatiolla on yksinoikeus sallia tai kieltää lähetystensä tallennus riippumatta siitä, tapahtuvatko lähetykset johtoa pitkin vai vapaasti etenevien radioaaltojen välityksellä, myös kaapelin tai satelliitin välityksellä.”
9.        Kyseisen direktiivin 10 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltiot voivat säätää tässä luvussa tarkoitettujen oikeuksien rajoituksista seuraavissa tapauksissa:
a)      yksityinen käyttö;
– –
2.      Jäsenvaltiot voivat säätää – – yleisradio-organisaatioiden – – suojaan samanlaisia rajoituksia kuin ne säätävät kirjallisten ja taiteellisten teosten tekijänoikeussuojaan, tämän kuitenkaan rajoittamatta 1 kohdan soveltamista.
– –
3.      Näitä 1 ja 2 kohdassa tarkoitettuja rajoituksia sovelletaan vain tietyissä erityistapauksissa, jotka eivät ole ristiriidassa aineiston tavanomaisen hyödyntämisen kanssa eivätkä kohtuuttomasti haittaa oikeudenhaltijan oikeutettuja etuja.”
Itävallan oikeus
10.      Itävallan lainsäädännön mukaan kappaleen valmistamiseen ja yleisölle välittämiseen liittyvistä tekijänoikeuksista säädetään 9.4.1936 annetun tekijänoikeuslain(8) (Urheberrechtsgesetz), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä tekijänoikeuslaki), 15 §:ssä ja 17–18a §:ssä. Yksityiskäyttöön tapahtuvaa kappaleen valmistamista koskevasta poikkeuksesta säädetään tekijänoikeuslain 42 §:n 4 ja 5 momentissa. Tekijänoikeuslain 76a §:n 1 momentissa säädetään lähetystoiminnan harjoittajien yksinoikeudesta tallentaa lähetyksensä, valmistaa niistä kappaleita ja levittää niitä sekä käyttää niitä niiden saattamiseksi yleisön saataviin.
Pääasian tosiseikat, asian käsittelyn vaiheet ja ennakkoratkaisukysymykset
11.      Seven.One Entertainment Group GmbH ja Puls 4 TV GmbH & Co. KG ovat kantajina ensimmäisessä oikeusasteessa ja vastapuolina Revision-menettelyssä, ja edellinen niistä on Saksaan ja jälkimmäinen Itävaltaan sijoittautunut lähetystoiminnan harjoittaja.
12.      Ocilion IPTV Technologies GmbH (jäljempänä Ocilion) on Itävallan oikeuden mukaan perustettu yhtiö. Se tarjoaa kaupallisille asiakkaille, kuten puhelin- tai sähköverkko-operaattoreille, tai laitoksille, kuten hotelleille tai stadioneille (jäljempänä verkko-operaattorit), internettelevisiopalveluja suljetussa verkossa(9) (IPTV(10)). Palvelu toteutetaan joko paikallisesti asennettavana (on premise) ratkaisuna, jossa Ocilion antaa tarvittavat laitteistot ja ohjelmistot asiakkaan käyttöön ja asiakas hallinnoi niitä, tai Ocilionin hallinnoimana pilvipohjaisena verkkoisännöintipalveluna.
13.      Ocilionin tarjoaman palvelun avulla verkko-operaattorit tarjoavat asiakkailleen (loppukäyttäjille) mahdollisuuden katsella televisiolähetyksiä internetin kautta. Pääasian vastapuolten televisiokanavat kuuluvat tähän tarjoukseen.
14.      Ocilionin IPTV-ratkaisu sisältää yksittäisten lähetysten tallennustoiminnon online-videotallentimen avulla sekä jälkikäteistoistotoiminnon, joka mahdollistaa tietyn televisiokanavan kaikkien lähetysten sisällön katselun seitsemän päivän ajan niiden lähettämisestä (lähetykset tallennetaan yhtäjaksoisesti myöhempää katselua varten). Lähtökohtaisesti päätöksen tallentamisesta tekee loppukäyttäjä, joka aktivoi itse nämä toiminnot määrittämällä toistettavan sisällön. Jälkikäteistoistotoiminnon ohjelmointi on tarpeen tehdä vain kerran, esimerkiksi käyttöönoton yhteydessä.
15.      Kaksoiskappaleen poistamismenettelyksi kutsutun menettelyn avulla vältetään kuitenkin käytännössä useiden kappaleiden valmistaminen asiakkaille, jotka ohjelmoivat samoja tallennuksia. Kaikilla loppukäyttäjillä, jotka ovat ohjelmoineet saman tallennuksen, on pääsy ensimmäiseen ja ainoaan tallennuskappaleeseen, joka on valmistettu ensimmäisen loppukäyttäjän ohjelmoitua tallennuksen. Pääsy tapahtuu käyttäjille ilmoitetun linkin kautta. Kappale poistetaan lopullisesti vasta, kun viimeinen käyttäjä on poistanut kyseisen tallenteen ohjelmoinnin (tai seitsemän päivän kuluttua, jos kyseessä on jälkikäteistoistotoiminto).
16.      Ocilionin verkko-operaattoreiden kanssa tekemissä puitesopimuksissa määrätään, että verkko-operaattorit ovat vastuussa niiden ohjelmien käyttöoikeuksien hankkimisesta, joita ne edelleenlähettävät Ocilionin IPTV-ratkaisun avulla. Ocilionin mukaan jälkikäteistoistotoiminto ja online- videotallennustoiminto kuuluvat lisäksi direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa säädetyn, yksityiskäyttöön tapahtuvaa kopiointia koskevan poikkeuksen piiriin.
17.      Pääasian vastapuolet väittävät, että ne eivät ole antaneet suostumustaan siihen, että Ocilionin asiakkaat edelleenlähettävät niiden lähetyksiä. Ne kyseenalaistavat lisäksi mahdollisuuden soveltaa kyseessä olevaa poikkeusta Ocilionin IPTV-ratkaisunsa yhteydessä toteuttaman kaltaiseen menettelyyn. Ne ovat siis nostaneet Itävallan tuomioistuimissa kieltokanteita ja esittäneet niihin liittyviä välitoimihakemuksia, joissa ne vaativat, että Ocilionia kielletään välittämästä yleisölle tai saattamasta yleisön saataviin sekä valmistamasta kappaleita tai antamasta kolmansien osapuolten valmistaa kappaleita ja saattaa yleisön saataviin kappaleita niiden lähetyksistä tai tarjoamasta asiakkailleen palveluja tai tuotteita, joiden avulla nämä voivat toteuttaa tällaisia toimia.
18.      Koska nämä vaatimukset hyväksyttiin sekä ensimmäisessä oikeusasteessa että muutoksenhaussa, Ocilion teki ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa Revision-valituksen, jossa se vaati kaikkien välitoimihakemusten hylkäämistä.
19.      Tässä tilanteessa Oberster Gerichtshof (ylin tuomioistuin, Itävalta) on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko sellainen kansallinen säännös yhteensopiva unionin oikeuden kanssa, jossa [direktiivin 2001/29] 5 artiklan 2 kohdan b alakohdan perusteella sallitaan sellaisen kaupallisen toimijan saataville asettaman online-videotallentimen hyödyntäminen,
a)      joka teknisesti sovellettavan kaksoiskappaleen poistamismenetelmän vuoksi ei valmista jokaisen käyttäjän aloittaman tallennuksen yhteydessä itsenäistä kopiota ohjelmoidusta lähetyssisällöstä vaan joka siinä tapauksessa, että kyseinen sisältö on jo tallennettu toisen, ensimmäisen tallennuksen suorittaneen käyttäjän aloitteesta, suorittaa ainoastaan – tarpeettomien tietojen välttämiseksi – linkityksen, jonka kautta seuraava käyttäjä pääsee jo tallennettuun sisältöön;
b)      jossa on toistotoiminto, jonka puitteissa kaikkien valittujen kanavien koko televisio-ohjelmisto tallennetaan 24 tuntia vuorokaudessa ja asetetaan saataville seitsemän päivän ajaksi, mikäli käyttäjä valitsee yhden kerran kyseiset kanavat napsauttamalla vastaavaa ruutua online-videotallentimen valikossa, ja
c)      joka välittää käyttäjälle (joko palveluntarjoajan pilvipalveluun sijoitettuna tai palveluntarjoajan saataville asettaman, paikallisesti asennettavan (’on premise’) IPTV-kokonaisratkaisun puitteissa) pääsyn myös suojattuihin lähetyssisältöihin ilman oikeudenhaltijoiden suostumusta?
2)      Onko [direktiivin 2001/29] 3 artiklan 1 kohdassa olevaa käsitettä ’välittäminen yleisölle’ tulkittava siten, että sen suorittaa paikallisesti asennettavan (’on premise’) IPTV-kokonaisratkaisun kaupallinen tarjoaja, joka sen lisäksi, että se tämän ratkaisun puitteissa toimittaa ohjelmistoja ja laitteistoja internetin kautta vastaanotettavia televisio-ohjelmia varten, antaa myös teknistä tukea ja mukauttaa palvelua jatkuvasti, mutta kyseistä palvelua käytetään kokonaisuudessaan asiakkaan infrastruktuurissa, kun palvelu välittää asiakkaalle [(käyttäjälle)] pääsyn paitsi lähetyssisältöihin, joiden verkkokäyttöön asianomaiset oikeudenhaltijat ovat suostuneet, myös sellaisiin suojattuihin sisältöihin, joiden osalta vastaavaa oikeuksien selvitystä ei ole tehty, ja [kaupallinen] palveluntarjoaja
a)      voi vaikuttaa siihen, mitä televisio-ohjelmia loppukäyttäjä voi vastaanottaa palvelun välityksellä,
b)      tietää, että sen palvelu mahdollistaa myös suojattujen lähetyssisältöjen vastaanottamisen ilman oikeudenhaltijoiden suostumusta, mutta
c)      ei mainosta tällaista mahdollisuutta palvelunsa laittomaksi käyttämiseksi eikä tarjoa näin olennaista kannustinta tuotteen hankkimiseen vaan päinvastoin ilmoittaa asiakkailleen sopimuksen tekemisen yhteydessä, että heidän on itse huolehdittava oikeuksien saamisesta, eikä
d)      luo toiminnallaan erityistä pääsyä lähetyssisältöihin, joiden vastaanottaminen olisi mahdotonta tai vaikeaa ilman palveluntarjoajan toimenpiteitä?”
20.      Ennakkoratkaisupyyntö saapui unionin tuomioistuimeen 13.7.2021. Kirjallisia huomautuksia ovat esittäneet pääasian asianosaiset ja Euroopan komissio. Samat osapuolet esittivät huomautuksensa 21.6.2022 pidetyssä istunnossa.
Oikeudellinen arviointi
21.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esittää unionin tuomioistuimelle kaksi ennakkoratkaisukysymystä. Ensimmäinen kysymys koskee direktiivin 2001/29 2 artiklan, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin 5 artiklan 2 kohdan b alakohdan kanssa, tulkintaa; 2 artiklassa säädetään muun muassa tekijöiden yksinoikeudesta sallia tai kieltää kappaleiden valmistaminen teoksistaan, ja direktiivin mukaan tästä oikeudesta voidaan poiketa luonnollisten henkilöiden omaan yksityiskäyttöönsä valmistamien kappaleiden osalta. Toinen kysymys koskee mainitun direktiivin 3 artiklan 1 kohdan tulkintaa; kyseisessä kohdassa säädetään yleisölle välittämistä koskevasta yksinoikeudesta.
22.      Tarkastelen näitä kysymyksiä siinä järjestyksessä, jossa ne on esitetty, mutta pidän kuitenkin mielessä, että käsiteltävän asian, jossa on kyse pääasian valittajan vastuun määrittämisestä, ratkaiseminen edellyttää näihin kahteen kysymykseen annettujen vastausten ottamista huomioon yhdessä.
Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys
Kysymyksenasettelu
23.      Vaikka ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen sanamuoto voi viitata siihen, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa tietää, onko Itävallan lainsäädäntö, jolla direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohta on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä, yhteensopiva kyseisen säännöksen kanssa, vaikuttaa mielestäni siltä, että kysymyksellä pyritään pikemminkin määrittämään kyseisen lainsäädännön oikea tulkinta. Toisin sanoen unionin tuomioistuinta pyydetään tulkitsemaan mainittua säännöstä, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin 2 artiklan kanssa. Lisäksi tämä kysymys on ymmärrettävä siten, että sillä tarkoitetaan pääasiassa kyseessä olevan kaltaista tilannetta eli (internet)suoratoiston välityksellä tapahtuvaa televisiolähetysten edelleenlähettämispalvelua.
24.      Ensimmäisellä ennakkoratkaisukysymyksellään kansallinen tuomioistuin haluaa siis selvittää, onko direktiivin 2001/29 2 artiklaa ja 5 artiklan 2 kohdan b alakohtaa tulkittava siten, että siihen, että internet-televisiolähetysten edelleenlähettämispalvelujen tarjoaja tarjoaa näiden lähetysten lisäksi kyseisten lähetysten tallennuspalvelun, jossa
–        jokaisen käyttäjän aloittaman tallennuksen yhteydessä ei valmisteta itsenäistä kopiota ohjelmoidusta lähetyssisällöstä vaan joka siinä tapauksessa, että kyseinen sisältö on jo tallennettu toisen, ensimmäisen tallennuksen suorittaneen käyttäjän aloitteesta, suorittaa ainoastaan linkityksen, jonka kautta seuraava käyttäjä pääsee jo tallennettuun sisältöön, ja
–        jossa toistotoiminto, jonka puitteissa kaikkien valittujen kanavien koko televisio-ohjelmisto tallennetaan 24 tuntia vuorokaudessa, mahdollistaa kyseisten ohjelmien katselun jälkikäteen seitsemän päivän ajan, mikäli käyttäjä valitsee yhden kerran kyseiset kanavat napsauttamalla vastaavaa ruutua online-videotallentimen valikossa,
voidaan soveltaa jälkimmäisessä säännöksessä tarkoitettua poikkeusta, joka koskee yksinoikeutta sallia tai kieltää kappaleen valmistaminen suojatuista teoksista.
25.      En ole toistanut ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen uudelleen muotoilemassa ensimmäisessä ennakkoratkaisukysymyksessä mainittua viimeistä kohtaa, koska mielestäni siinä ainoastaan todetaan, että mainitussa kysymyksessä tarkoitettu menettely toteutetaan ilman tekijänoikeuksien haltijoiden lupaa. Koska kyseessä on yksinoikeutta koskeva poikkeus, tämä näkökohta on itsestään selvä – jos hyödyntämistoimi on sallittu, yksinoikeutta koskevaa poikkeusta ei sovelleta.
26.      Siirryn nyt tarkastelemaan tätä kysymystä ja aloitan kertaamalla lyhyesti kyseessä olevan palvelun toimintaperiaatteen.
Palvelun toiminta ja pääasian valittajan argumentti
27.      Pääasian valittaja tarjoaa asiakkailleen eli verkko-operaattoreille teknisistä laitteista ja ohjelmistoista koostuvan tietoteknisen ratkaisun, jonka avulla ne voivat tarjota loppukäyttäjille internetpohjaista televisiopalvelua (IPTV). Tämän palvelun puitteissa verkko-operaattorit vastaanottavat pääasian valittajan niiden käyttöön antamien laitteistojen ja ohjelmistojen avulla mutta ilman pääasian valittajan aktiivista osallistumista lähetystoiminnan harjoittajien lähetyksiä, muuntavat ne ja saattavat ne samanaikaisesti ja muuttumattomina loppukäyttäjien saataviin internetissä.(11) Tämä saataviin saattaminen tapahtuu suljetussa verkossa, toisin sanoen vain verkko-operaattoreiden asiakkaina olevilla käyttäjillä on pääsy siihen.
28.      Palvelu sisältää lisäksi verkkotallennustoiminnon. Tämän toiminnon avulla loppukäyttäjät voivat tallentaa yksittäisiä lähetyksiä sekä ohjelmoida tiettyjen televisiokanavien lähetysten jatkuvan tallennuksen, ja nämä lähetykset ovat sen jälkeen käytettävissä seitsemän päivän ajan niiden lähettämisestä.
29.      Tallennus tehdään pääasian valittajan verkko-operaattoreille osana IPTV-ratkaisua toimittamalla laitteistolla (tallennuskapasiteetilla). Tämä tapahtuu siten, että ensimmäisen loppukäyttäjän suorittaman ohjelmoinnin jälkeen yksittäinen lähetys tai televisiokanavan ohjelmisto tallennetaan (siitä valmistetaan kappale). Kun toinen loppukäyttäjä haluaa myöhemmin ohjelmoida saman lähetyksen tai televisiokanavan tallennuksen, siitä ei valmisteta uutta kappaletta, vaan mainittu käyttäjä saa pääsyn ensimmäiseen ja ainoaan kappaleeseen, kuten kaikki seuraavatkin käyttäjät. Prosessia kutsutaan kaksoiskappaleen poistamismenettelyksi.
30.      Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys koskee sitä, kuuluuko tällainen menettely yksityistä kopiointia koskevan poikkeuksen piiriin. On heti aluksi huomautettava, että jos näin olisi, poikkeuksen olisi katsottava kattavan koko menettelyn, toisin sanoen sekä itse kappaleen valmistamisen että sen tuloksena syntyvän kappaleen saattamisen loppukäyttäjien saataviin. Tämän poikkeuksen yhteydessä valmistetun kappaleen on oltava yksityiskäyttöön tarkoitettu. Jos kyse on kolmannen osapuolen käyttäjälle valmistamasta kappaleesta, käyttäjän on näin ollen voitava käyttää kappaletta ja sillä on siis oltava pääsy siihen. Kappaleen valmistaminen itsessään, erillään pääsyn antamisesta näin valmistettuun kappaleeseen, ei voi kuulua yksityistä kopiointia koskevan poikkeuksen piiriin. Jos kyseinen menettely sitä vastoin ei kuulu mainitun poikkeuksen soveltamisalaan, sitä on mielestäni analysoitava kahden erillisen yksinoikeuden eli kappaleen valmistamista koskevan oikeuden (kun lähetyksestä valmistetaan kappale) ja yleisölle välittämistä koskevan oikeuden (kun loppukäyttäjille annetaan pääsy kyseiseen kappaleeseen) hyödyntämistoimena.
31.      Pääasian valittaja väittää, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan yksityistä kopiointia koskevan poikkeuksen soveltaminen ei edellytä, että luonnollinen henkilö omistaa itse kappaleen valmistamiseen tarkoitetut laitteet ja välineet. Hän voi nimittäin käyttää kolmannen tarjoamaa kappaleenvalmistamispalvelua.(12) Teknologianeutraaliuden periaate edellyttää kuitenkin, että tätä sääntöä sovelletaan nykyaikaisiin kappaleenvalmistustekniikoihin, kuten pääasian valittajan IPTV-ratkaisun yhteydessä käytettyyn kaksoiskappaleen poistamismenetelmään. Käyttäjien kannalta ei nimittäin ole merkitystä sillä, valmistetaanko kullekin heistä erillinen kappale vai annetaanko heille pääsy yhteen ainoaan kappaleeseen, koska pääsy siihen annetaan yksittäisen käyttäjän aloitteesta. Kaikki muut ratkaisut johtaisivat tekijänoikeuksien jähmettymiseen ja teknisen kehityksen kieltämiseen. Pääasian valittajan mukaan osana sen IPTV-ratkaisua tarjottuun tallennuspalveluun olisi sovellettava yksityistä kopiointia koskevaa poikkeusta sekä yksittäisten lähetysten että loppukäyttäjän valitsemien televisiokanavien lähetysten jatkuvan tallennuksen osalta, ja palvelu olisi vapautettava tekijänoikeuksien haltijoiden monopolista.
32.      Nämä perustelut eivät vakuuta minua.
Jälkikäteistoistotoiminto
33.      Suhtaudun epäilevästi siihen, että yksityistä kopiointia koskevaa poikkeusta voitaisiin soveltaa loppukäyttäjän valitsemien televisiokanavien lähetysten jatkuvaan tallentamiseen, joka mahdollistaa lähetysten seuraamisen seitsemän päivän ajan niiden lähettämisen jälkeen, riippumatta edes siitä, onko jokaista käyttäjää varten olemassa yksi tallennuskappale vai onko heillä yhteinen pääsy samaan kappaleeseen.
34.      Kuten unionin tuomioistuin on useaan otteeseen muistuttanut direktiivin 2001/29 johdanto-osan 31 perustelukappaleen mukaisesti, unionin tekijänoikeuslainsäädäntö perustuu muun muassa tekijänoikeuden (ja lähioikeuksien) haltijoiden ja suojatun aineiston käyttäjien etujen ”oikeudenmukaiseen tasapainoon”.(13) Yksityistä kopiointia koskeva poikkeus on yksi kyseisen direktiivin tärkeimmistä säännöksistä, joilla voidaan varmistaa tämä oikeudenmukainen tasapaino. Yhtäältä siinä otetaan huomioon käyttäjän intressi nauttia täysimääräisesti laillisesti hankitusta suojatusta teoksesta yksityisesti(14) tarvitsematta pelätä tekijänoikeuksien haltijoiden puuttumista siihen. Toisaalta mahdollinen vahinko, jota näille oikeudenhaltijoille saattaa aiheutua yksityisestä kopioinnista, on tarkoitus korvata sopivalla hyvityksellä, josta on direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohdan nojalla välttämättä säädettävä saatettaessa kyseinen poikkeus osaksi kansallista lainsäädäntöä. Koska yksityistä kopiointia koskevan poikkeuksen nojalla sallittu käyttö kuitenkin rajoittuu yksityiskäyttöön, tekijänoikeuden haltijoille aiheutuva vahinko ei ole sellainen, että se haittaisi teoksen tavanomaista hyödyntämistä.
35.      Mielestäni yksityistä kopiointia koskevan poikkeuksen soveltaminen sellaiseen televisiokanavien kaikkien lähetysten jatkuvaan tallennuspalveluun, joka on osa pääasian valittajan IPTV-ratkaisua, olisi ristiriidassa tekijänoikeuksien haltijoiden ja käyttäjien etujen oikeudenmukaista tasapainoa koskevan arviointiperusteen kanssa.
36.      Ensinnäkään tässä ei ole kyse itsenäisestä kappaleenvalmistus- tai tallennuspalvelusta. Kyseessä oleva palvelu on erottamaton osa IPTV-ratkaisua, joka perustuu pääosin televisiolähetysten samanaikaiseen edelleenlähettämiseen internetin välityksellä ja jota tallennuspalvelu täydentää. Tallennuspalvelu on lisäksi riippuvainen edelleenlähettämisestä, sillä juuri se tarjoaa loppukäyttäjälle pääsyn myöhemmin jäljennettäviin teoksiin. Tallennuspalvelu ei siis voi toimia itsenäisesti, ja siihen liittyy välttämättä palvelu, joka tarjoaa pääsyn televisiolähetyksiin. Kyseessä on siis tuomioon VCAST(15) johtaneessa asiassa kyseessä olevan kaltainen palvelu, joka sisältää kaksi toimintoa.
37.      Toiseksi on todettava, että kyseessä oleva palvelu jää laajuutensa ja automaattisuutensa vuoksi mielestäni selvästi unionin lainsäätäjän tarkoittaman yksityistä kopiointia koskevan poikkeuksen soveltamisalan ulkopuolelle. Sen lisäksi, että kyse ei ole loppukäyttäjän toimesta valmistetusta kappaleesta, kuten direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa sananmukaisesti edellytetään, olisi jopa vaikea katsoa, että kappale on valmistettu kyseisen käyttäjän aloitteesta. Kyseisen palvelun yhteydessä loppukäyttäjä ainoastaan hyväksyy hänelle edelleenlähettämistä koskevan tarjouksen yhteydessä tehdyn tarjouksen tulevien lähetysten tallentamisesta kokonaisuutena ilman, että hän edes tuntee valmistettavan kappaleen sisältöä tai tietää, haluaako hän käyttää sitä vai ei. Tällaisen palvelun todellinen tarkoitus ei siis ole varmistaa, että loppukäyttäjällä on mahdollisuus käyttää täydentävästi teoksia, joihin hänelle on jo annettu pääsy, vaan tarjota hänelle televisiolähetysten samanaikaiseen edelleenlähettämiseen nähden vaihtoehtoinen pääsy televisiolähetyksiin.
38.      Mielestäni kaikki tämä osoittaa, että käsiteltävässä asiassa ei ole kyse siitä, että loppukäyttäjä käyttää suojattuja teoksia yksityisesti, vaan siitä, että edelleenlähettämis- ja tallennuspalvelun tarjoaja käyttää niitä julkisesti. Sen lisäksi, että kyseinen palveluntarjoaja välittää yleisölle televisiolähetyksiin sisältyviä teoksia lähettämällä ne edelleen internetissä, se myös valmistaa näistä teoksista kappaleita ja saattaa niitä myöhemmin yleisön saataviin tällä tavoin valmistettujen kappaleiden avulla. Tekijänoikeuksien haltijat voivat näin ollen käyttää täysimääräisesti oikeuttaan sallia tai kieltää tällainen hyödyntäminen, eikä tämä merkitse minkäänlaista puuttumista mainittujen käyttäjien yksityisyyteen.(16) Näin ollen yksityistä kopiointia koskevan poikkeuksen soveltaminen ei ole perusteltua.
Kaksoiskappaleen poistamismenetelmä
39.      Pääasian valittajan IPTV-ratkaisun yhteydessä käytetty kaksoiskappaleen poistamismenettely(17) vahvistaa ja varmentaa edellä esitetyt päätelmät. Tämä menettely nimittäin sulkee itsessään pois yksityistä kopiointia koskevan poikkeuksen soveltamisen.
40.      Tässä menettelyssä valmistetaan yksi ainoa tallennuskappale heti loppukäyttäjän ohjelmoidessa tietyn lähetyksen tai televisiokanavan koko ohjelmiston tallennuksen, ja kyseinen kappale saatetaan kaikkien niiden loppukäyttäjien saataviin, jotka ovat ohjelmoineet saman lähetyksen tai saman kanavan ohjelmiston tallennuksen.
41.      Kuten pääasian vastapuolet ja komissio perustellusti esittävät, loppukäyttäjän ei voida katsoa valmistaneen tätä kappaletta yksityiseen ja muuhun kuin kaupalliseen käyttöön, mikä mahdollistaisi yksityistä kopiointia koskevan poikkeuksen soveltamisen. Päinvastoin, koska kappale on tarkoitettu kaikkien niiden loppukäyttäjien saataviin, jotka ovat ohjelmoineet saman tallennuksen, on katsottava, että palveluntarjoaja on tehnyt kyseisen kappaleen yhteiseen (julkiseen) käyttöön ja kaupallisiin tarkoituksiin.
42.      Pääasian valittajan esittämät väitteet, joiden mukaan yksityistä kopiointia koskevaa poikkeusta sovellettaessa on välttämätöntä ottaa huomioon tekninen kehitys, eivät voi kyseenalaistaa tätä toteamusta. Unionin tekijänoikeus, sellaisena kuin se on yhdenmukaistettuna muun muassa direktiivillä 2001/29, perustuu täysin teosten eri hyödyntämistapojen teknisiin ominaisuuksiin. Ne ilmenevät siinä vahvistetuista erilaisista yksinoikeuksista ja niitä koskevista erilaisista poikkeuksista. Unionin tuomioistuin ottaa huomioon myös tämän alan kehityksen. Se on näin tunnustanut verkossa tarjottavien kappaleenvalmistus- ja tallennuspalvelujen olemassaolon ja sen, että yksityistä kopiointia koskevaa poikkeusta voidaan soveltaa yksityisen käyttäessä kyseisiä palveluja.(18) Tämä ei kuitenkaan muuta toteutettujen toimien luonnetta. Kappaleen valmistaminen sisällöstä mille tahansa välineelle tai alustalle on kappaleen valmistamistoimi; pääsyn antaminen olemassa olevaan kappaleeseen taas ei ole sellainen. Nämä ovat objektiivisia tosiseikkoja, joita ei pystytä muuttamaan millään älyllisellä keinolla, kuten loogisen kappaleen käsitteellä, johon pääasian valittaja vetoaa.
43.      Tätä ei mitenkään muuta se, että ensimmäisen loppukäyttäjän ohjelmoima tallennus toimii kappaleen valmistamisen käynnistävänä tekijänä. Kuten olen jo huomauttanut, sellaisen palvelun tarjoaminen, joka koskee kappaleiden valmistamista tarkoin määritellystä sisällöstä,(19) on erottamaton osa kattavaa internet-televisiopalvelua. Palvelun tarjoaminen toteutuu loppukäyttäjän aloitteesta, mutta valmistettu kappale ei tämän jälkeen ole yksinomaan kyseisen käyttäjän saatavilla,(20) vaan se pysyy palveluntarjoajan vallassa, ja tämä voi käyttää sitä lähteenä välittäessään teoksen, josta kappale on valmistettu, kaikille käyttäjille.(21) Pääasian vastapuolet huomauttavat täysin aiheellisesti tästä, että tallennuspalvelua ei käytetä välineenä kappaleen valmistamiseksi loppukäyttäjille vaan kyseisen palvelun tarjoaja päinvastoin hyödyntää käyttäjiä kappaleen valmistamisen välineenä.
44.      Pääasian valittajan IPTV-ratkaisuun sisältyvän kaltainen verkossa tehtävä videotallennus käsittää näin ollen kaksi erillistä hyödyntämistoimea eli kappaleen valmistamisen (televisiolähetyksistä tehtävät tallennukset) ja yleisölle välittämisen (tietyn lähetyksen tallennuksen ohjelmoineille loppukäyttäjille annetaan pääsy palveluntarjoajan kyseisestä lähetyksestä valmistamaan kappaleeseen).(22) Molemmat toimet voidaan katsoa palveluntarjoajan toteuttamiksi, eikä niihin voida soveltaa yksityistä kopiointia koskevaa poikkeusta.
45.      On totta, että edellisessä kohdassa mainitun kaltaisen välittämistoimen kohdeyleisö on sama kuin alkuperäisen välittämistoimen, joka tapahtui televisiolähetysten samanaikaisena edelleenlähettämisenä internetissä, eli yleisönä ovat verkko-operaattoreiden asiakkaat. Lisäksi molemmat välittämistoimet toteutetaan samalla teknisellä keinolla eli internetin välityksellä. Voitaisiin siis pääasian valittajan tavoin lähinnä väittää, että myöhempään välittämistoimeen käytetään alkuperäistä välittämistä varten annettua lupaa(23) sen unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti, joka koskee oikeutta välittää yleisölle teoksia.(24)
46.      Mielestäni näin ei kuitenkaan ole. Kyseiset kaksi yleisölle välittämistä koskevaa toimea ovat nimittäin erilaisia tapoja hyödyntää suojattuja teoksia.
47.      Internetissä tapahtuvassa edelleenlähettämisessä on audiovisuaalisten palvelujen yhteydessä käytetyn termin mukaan kyse lineaarisesta välittämisestä, jonka yhteydessä sisältö lähetetään lähettäjän laatiman aikataulun mukaisesti ja käyttäjä voi katsoa haluamansa ohjelman sen lähetyshetkellä. Tämä on radion ja television tavanomainen toimintatapa lähetystavasta riippumatta (maanpäälliset lähetykset sekä satelliitti-, kaapeli- tai internetlähetykset). Sitä vastoin kun lähetys tallennetaan ja käyttäjälle tarjotaan pääsy kyseiseen tallennukseen, kyseessä on epälineaarinen välittäminen, eli käyttäjä päättää, milloin hän haluaa katsoa lähetyksen, ja hän voi myös katsoa sen useita kertoja, keskeyttää sen ja niin edelleen. Käyttäjä voi siis hyödyntää lähetystä selvästi ”intensiivisemmin” kuin lineaarisen välittämisen yhteydessä.
48.      Vaikka direktiivin 2001/29 3 artiklan 1 kohdan sanamuoto ”[teosten] välittäminen yleisölle, mukaan lukien [niiden] saattaminen yleisön saataviin siten, että yleisöön kuuluvilla henkilöillä on mahdollisuus saada teokset saataviinsa itse valitsemastaan paikasta ja itse valitsemanaan aikana” kattaa nämä kaksi välittämisen tapaa, kyse on tosiasiallisesti kahdesta erillisestä hyödyntämistavasta, joihin molempiin sovelletaan yksinoikeuksia ja jotka edellyttävät erillisiä lupia tekijänoikeuksien haltijoilta siitä huolimatta, että nämä kaksi välittämistapaa voidaan suunnata samalle yleisölle käyttämällä samaa teknistä välinettä.(25)
Loppuhuomautukset ja vastaus kysymykseen
49.      Myös yleisemmät näkökohdat puhuvat sitä vastaan, että yksityistä kopiointia koskevaa poikkeusta sovellettaisiin palveluun, jossa käytetään kaksoiskappaleen poistamismenetelmää, kuten käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan IPTV-ratkaisun tapauksessa.
50.      Tämä poikkeus perustuu tasapainoon,(26) jossa otetaan huomioon muun muassa kappaleen valmistamisesta käyttäjälle aiheutuvat kustannukset. Kyseessä voivat olla kappaleen valmistamiseen käytettävät laitteet tai välineet, tallennuspalvelu tai yksinkertaisesti kappaleen valmistamiseen tarvittava toiminta.(27) Nämä kustannukset ovat kappaleen valmistamisen laajuutta rajoittava tekijä ja suojelevat siten tekijänoikeuksien haltijoiden etuja. Kaksoiskappaleen poistamismenetelmä, jonka avulla voidaan säästää tätä pääasian valittajan suuresti korostamaa tallennuskapasiteettia, horjuttaa tätä tasapainoa, koska sen avulla on mahdollistaa valmistaa rajaton määrä ”kappaleita” erittäin pienin ja muuttumattomin kustannuksin.
51.      Lisäksi direktiivin 2001/29 5 artiklan 2 kohdan b alakohdassa edellytetty sopiva hyvitys rahoitetaan usein käytännössä kappaleen valmistamiseen käytettyjen laitteistojen ja tallennusvälineiden hintaan sisällytetyllä maksulla.(28) Se, että kaksoiskappaleen poistamismenetelmä ja virtuaalijäljennösten(29) valmistaminen johtavat tallennuskapasiteetin ja valmistettujen kappaleiden määrän välisen yhteyden poistamiseen kyseessä olevan poikkeuksen yhteydessä, horjuttaa kyseisen sopivan hyvityksen rahoittamiseen tarkoitetun järjestelmän tasapainoa.
52.      Näin ollen tallennuspalvelu, jossa käytetään kaksoiskappaleen poistamismenetelmää, ei – toisin kuin pääasian valittaja väittää – toiminnallisesti vastaa pelkkää videotallenninta, ainakaan yksityistä kopiointia koskevan poikkeuksen kannalta tärkeiden näkökohtien osalta. Tätä poikkeusta ei siis voida soveltaa tässä tapauksessa analogisesti, kuten unionin tuomioistuin oli tehnyt e‑kirjojen yleisölle lainaamisen osalta.(30)
53.      Edellä analysoitujen näkökohtien perusteella voidaan myös päätellä, että yksityistä kopiointia koskevan poikkeuksen soveltaminen tallennuspalveluun, jollainen sisältyy pääasian valittajan IPTV-ratkaisuun, olisi ristiriidassa direktiivin 2001/29 5 artiklan 5 kohdassa asetettujen vaatimusten kanssa. Kyseisen säännöksen mukaan poikkeuksia kyseisellä direktiivillä suojatuista yksinoikeuksista sovelletaan vain tietyissä erityistapauksissa, jotka eivät ole ristiriidassa teoksen tai muun aineiston tavanomaisen hyödyntämisen kanssa eivätkä kohtuuttomasti haittaa oikeudenhaltijan oikeutettuja etuja.
54.      Poikkeus, jonka nojalla palveluntarjoajalla, joka tarjoaa pääsyn televisiolähetyksiin lähettämällä ne edelleen internetissä, on mahdollisuus kaikkien näiden lähetysten jäljentämiseen erittäin pienin kustannuksin jäljentämisen laajuuteen nähden ja tämän jälkeen näiden lähetysten saattamiseen asiakkaidensa saataviin jälkikäteen, vaikuttaisi väistämättä televisiolähetystoiminnan harjoittajien lähetysten tavanomaiseen hyödyntämiseen, koska nämä lähetystoiminnan harjoittajat voisivat itse tarjota vastaavaa palvelua tai sallia sen tarjoamisen lisenssimaksujen maksamista vastaan. Koska tämän poikkeuksen soveltaminen ei ole perusteltua myöskään loppukäyttäjien yksityisyyden suojaamisen vuoksi, näin aiheutunut vahinko on perusteeton.
55.      Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen vastataan, että direktiivin 2001/29 2 artiklaa ja 5 artiklan 2 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että siihen, että internet-televisiolähetysten edelleenlähettämispalvelujen tarjoaja tarjoaa näiden lähetysten lisäksi kyseisten lähetysten tallennuspalvelun, jossa
–        jokaisen käyttäjän aloittaman tallennuksen yhteydessä ei valmisteta itsenäistä kopiota ohjelmoidusta lähetyssisällöstä vaan joka siinä tapauksessa, että kyseinen sisältö on jo tallennettu toisen, ensimmäisen tallennuksen suorittaneen käyttäjän aloitteesta, suorittaa ainoastaan linkityksen, jonka kautta seuraava käyttäjä pääsee jo tallennettuun sisältöön, ja
–        jossa toistotoiminto, jonka puitteissa kaikkien valittujen kanavien koko televisio-ohjelmisto tallennetaan 24 tuntia vuorokaudessa, mahdollistaa kyseisten ohjelmien katselun jälkikäteen seitsemän päivän ajan, mikäli käyttäjä valitsee yhden kerran kyseiset kanavat napsauttamalla vastaavaa ruutua online-videotallentimen valikossa,
ei voida soveltaa jälkimmäisessä säännöksessä tarkoitettua poikkeusta, joka koskee yksinoikeutta sallia tai kieltää kappaleen valmistaminen suojatuista teoksista.
Toinen ennakkoratkaisukysymys
56.      Toinen ennakkoratkaisukysymys koskee sitä, välittääkö pääasian valittajan tarjoaman kaltaisen IPTV-ratkaisun tarjoaja yleisölle televisiolähetyksiä, jotka lähetetään edelleen loppukäyttäjille kyseisen IPTV-ratkaisun avulla. Kysymyksenasettelun vuoksi jäljelle jää joitakin epäselvyyksiä.
Kysymyksenasettelu
57.      Ensinnäkin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin rajaa kysymyksensä paikallisesti asennettavan palvelun tilanteeseen eli siihen, jossa IPTV-ratkaisua käytetään pääasian valittajan asiakkaiden (verkko-operaattoreiden) laitteissa tai joka tapauksessa pääasian valittajan niiden käyttöön toimittamissa laitteissa, joita nämä asiakkaat kuitenkin hallinnoivat. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei täsmennä syitä siihen, miksi se jättää tämän kysymyksen ulkopuolelle pilvipalveluratkaisun, josta näyttää kuitenkin myös olevan kyse pääasiassa. Oletan, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pitää itsestään selvänä, että tässä tapauksessa pääasian valittaja suorittaa yleisölle välittämisen.
58.      Vaikka on mahdollista, että tämä väite pitää paikkansa, se ei mielestäni kuitenkaan ole itsestään selvää. Pilvipalveluratkaisun yhteydessä pääasian valittaja omistaa palvelimet, joilla sen ohjelmisto toimii, sekä tallennusvälineet, joille lähetykset kopioidaan osana tallennus- ja toistopalvelua. Pääasian valittaja on tästä syystä teknisesti suorassa yhteydessä loppukäyttäjiin. Näin ollen vaikuttaa mahdolliselta, että pääasian valittaja voitaisiin asettaa vastuuseen näiden lähetysten välittämisestä yleisölle ainakin toistopalvelun yhteydessä tapahtuvan välittämisen osalta ensimmäisestä ennakkoratkaisukysymyksestä tekemäni analyysin mukaisesti. Tämän kysymyksen ratkaiseminen lopullisesti edellyttäisi kuitenkin pääasian valittajan ja verkko-operaattoreiden roolien tuntemista yksityiskohtaisesti, eikä unionin tuomioistuimella ole käytettävissään näitä tietoja nyt käytävässä menettelyssä. Ehdotan siis, että toiseen ennakkoratkaisukysymykseen annettava vastaus rajataan koskemaan ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen määrittämää aihepiiriä eli paikallisesti asennettavaa palvelua.
59.      Toiseksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei esitä perusteluja toisen ennakkoratkaisukysymyksen a kohdassa esitetylle toteamukselle, jonka mukaan IPTV-ratkaisun tarjoaja ”voi vaikuttaa siihen, mitä televisio-ohjelmia loppukäyttäjä voi vastaanottaa palvelun välityksellä”. Pääasian vastapuolet eivät tältä osin kiistä pääasian valittajan huomautuksia, joiden mukaan verkko-operaattorit vastaavat televisio-ohjelmien valinnasta, niiden vastaanottamisesta ja edelleenlähettämisestä internetissä, eikä pääasian valittaja vaikuta eikä osallistu näihin toimiin millään tavalla. Tätä toteamusta ei voida kyseenalaistaa millään asiakirja-aineistoon sisältyvällä seikalla. Näin ollen vaikuttaa siltä, ettei toisen ennakkoratkaisukysymyksen a kohdassa esitettyä lähtökohtaa ole vahvistettu.
60.      Kansallinen tuomioistuin tiedustelee siis toisessa ennakkoratkaisukysymyksessään lähinnä, onko direktiivin 2001/29 3 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että palveluntarjoaja, joka tarjoaa laitteistoja ja ohjelmistoja sekä teknistä tukea, jotka mahdollistavat televisiolähetysten edelleen lähettämisen internetissä loppukäyttäjille sekä näiden lähetysten tallennus- ja toistopalvelun (IPTV-ratkaisu) tarjoamisen, ja joka asettaa nämä laitteistot ja ohjelmistot asiakkaidensa saataville heidän itsensä käytettäviksi, harjoittaa kyseisessä säännöksessä tarkoitettua yleisölle välittämistä.
Kysymyksen tarkastelu
61.      Direktiivin 2001/29 johdanto-osan 27 perustelukappaleessa(31) vahvistetun ja unionin oikeuskäytännössä tunnustetun(32) unionin tekijänoikeuslainsäädännön perusperiaatteen mukaan pelkkä aineiston välittämisen mahdollistavien tai toteuttavien välineiden tarjoaminen ei itsessään ole kyseisessä direktiivissä tarkoitettua yleisölle välittämistä. Pelkän välineiden tarjoamisen ja yleisölle välittämisen välinen ero perustuu palveluntarjoajan rooliin konkreettisten suojattujen teosten siirtämisessä yleisölle. Vain silloin, kun palveluntarjoaja osallistuu aktiivisesti kyseiseen siirtämiseen, sen voidaan katsoa harjoittavan välittämistä.
62.      Tätä eroa havainnollistavat hyvin kaksi unionin tuomioistuimen ratkaisua. Ensinnäkin unionin tuomioistuin on myöntänyt tuomiossaan Stichting Brein,(33) että tarjottaessa multimediasoittimia, joihin oli etukäteen asennettu hyperlinkkejä verkkosivustoille, joiden kautta yleisön saataviin oli saatettu tekijänoikeudella suojattuja teoksia, kyse oli yleisölle välittämisestä. Se katsoi nimittäin, että tällaisten hyperlinkkien asentaminen mahdollisti suoran yhteyden luomisen niiden teosten, jotka oli saatettu saataviin hyperlinkkien kautta verkkosivustoilla, ja kyseisen multimediasoittimen ostajien välillä. Kyse ei siis ollut pelkästä multimediasoitinlaitteiden tarjoamisesta vaan etukäteen asennettujen hyperlinkkien kautta tapahtuvasta välittämistoimesta.(34)
63.      Toiseksi on todettava, että radiovastaanottimella varustettujen autojen vuokraamisesta, joka ei liity millään tavalla konkreettisten suojattujen teosten lähettämiseen, unionin tuomioistuimen oli helppo todeta, ettei kyse ollut yleisölle välittämisestä vaan pelkästä laitteistojen tarjoamisesta.(35)
64.      Myönnän, että pääasian valittajan tarjoamien kaltaiset palvelusuoritukset ovat selvästi paljon monimutkaisempia kuin radiovastaanottimella varustettujen autojen vuokraaminen. Näin ollen katson, että näitä palveluja on ainakin paikallisesti asennettavan palvelun osalta arvioitava direktiivin 2001/29 johdanto-osan 27 perustelukappaleessa tarkoitettuna pelkkänä välineiden tarjoamisena, eivätkä ne näin ollen merkitse kyseisen direktiivin 3 artiklassa tarkoitettua yleisölle välittämistä.
65.      Ensinnäkin on todettava, että vaikka ilmausta ”välineet” ei ole määritelty direktiivin 2001/29 tekstissä eikä unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä, minusta vaikuttaa ilmeiseltä, että se on riittävän laaja käsittämään paitsi varsinaiset tekniset laitteet (tietotekniikassa käytetään usein termiä ”hardware”) myös näiden laitteiden toiminnan mahdollistavat ohjelmistot (saman terminologian mukaan ”software”). Ohjelmistojen jättäminen välineiden määritelmän ulkopuolelle olisi mielestäni nimittäin täysin vanhentunutta, koska nykyisin kaikissa – tai lähes kaikissa – direktiivissä 2001/29 tarkoitetun viestinnän toteuttamiseen tai vastaanottamiseen tarkoitetuissa teknisissä laitteissa on prosessori, ja ne tarvitsevat toimiakseen ohjelmiston. Edempänä mainitun yleisölle välittämisen ja pelkän välineiden tarjoamisen eron näkökulmasta tarkasteltuna ohjelmistoja ei myöskään eroteta laitteistoista, koska pelkästään ne eivät suorita tekijänoikeudella suojattujen konkreettisten teosten lähettämistä.
66.      Toiseksi se, että pääasian valittaja tarjoaa verkko-operaattoreille laitteistojen ja ohjelmistojen lisäksi teknistä tukea ja mukauttaa kyseisten laitteistojen ja ohjelmistojen toimintaa, ei mielestäni muuta olennaisesti sen roolia sen IPTV-ratkaisun toiminnassa. Päinvastoin kuin erityisesti komissio on näkemyksessään esittänyt, teknisten tukipalvelujen tarjoaminen ei mielestäni riitä osoittamaan, että pääasian valittaja välittää teoksia yleisölle. Monimutkaisia teknisiä laitteistoja käyttöön asetettaessa niiden toiminnan mukauttaminen ja palveluntarjoajan kyseisen käyttöön asettamisen aikana antama tuki ovat tavanomaisia lisäpalveluja. Tietyissä tapauksissa ne ovat jopa välttämättömiä, jotta käyttäjä voi saada täyden hyödyn kyseisistä laitteistoista, sillä usein vain palveluntarjoajalla on riittävä osaaminen niiden moitteettoman toiminnan varmistamiseksi. Tämä pätee erityisesti ohjelmistoihin, jotka kiistatta edellyttävät jatkuvaa ylläpitoa virheiden korjaamisen tai päivitysten muodossa toimiakseen moitteettomasti.(36)
67.      Jos siis katsottaisiin, että pelkkä laitteistojen toimintaa koskevan teknisen tuen tarjoaminen muuttaisi pelkän laitteistojen tarjoamisen tekijänoikeudella suojattujen teosten yleisölle välittämiseksi, koska näitä laitteistoja käytetään tällaiseen välittämiseen, direktiivin 2001/29 johdanto-osan 27 perustelukappaleeseen sisältyvä varauma ja tasapaino, joka kyseisellä johdanto-osan perustelukappaleella pyritään varmistamaan, menettäisivät vaikutuksensa. Mielestäni kyseisessä johdanto-osan kappaleessa tarkoitettua välineiden tarjoamisen käsitettä on siis tulkittava siten, että siihen sisältyy tekninen tuki, jolla varmistetaan tarjottujen välineiden asianmukainen toiminta.
68.      Kolmanneksi on todettava, että unionin tuomioistuimen jo vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kyse on direktiivin 2001/29 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun välittämistoimen toteuttamisesta, kun toteuttaja toimii täysin tietoisena menettelynsä seurauksista tarjotakseen asiakkailleen pääsyn suojattuun teokseen, erityisesti silloin, kun ilman tätä toimintaa kyseiset asiakkaat eivät lähtökohtaisesti voisi vastaanottaa lähetettyä teosta.(37) Tässä sanamuodossa on kolme keskeistä tekijää eli pääsyn tarjoaminen teokseen, välittämistoimen toteuttaja(38) ja viimeksi mainitun toimijan asiakkaat, jotka muodostavat välittämistoimen kohdeyleisön. Välittämistoimen määrittää välittämistoimen toteuttajan, teokseen pääsyn tarjoamisen ja asiakkaiden (yleisön) välinen suhde. Vaikka kaksi muuta tekijää eli välittämistoimen toteuttajan tietoisuus ja hänen keskeinen roolinsa ovat välttämättömiä, ne eivät sinänsä riitä muodostamaan välittämistoimea.
69.      Pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa loppukäyttäjät, jotka tässä muodostavat yleisön, eivät ole IPTV-ratkaisun tarjoajan – tässä tapauksessa pääasian valittajan – asiakkaita vaan tämän ratkaisun käyttäjien eli verkko-operaattoreiden asiakkaita. Juuri nämä verkko-operaattorit siis tarjoavat asiakkailleen pääsyn suojattuihin teoksiin joko siten, että televisiolähetykset lähetetään edelleen suoraan internetissä tai että kyseiset lähetykset toistetaan niiden tallentamisen jälkeen.
70.      Toisaalta se, että pääasian valittaja on pääasian vastapuolten väitteiden mukaan tietoinen siitä, että sen IPTV-ratkaisua voidaan käyttää televisiolähetysten saattamiseen yleisön saataviin ilman näiden lähetysten tekijänoikeuksien haltijoiden suostumusta, ei ole riittävä peruste katsoa, että se välittää näitä lähetyksiä, koska sen ja loppukäyttäjien välillä ei ole mitään yhteyttä. Pääasian valittajalla ei myöskään ole keskeistä roolia välittämisessä loppukäyttäjien kannalta, ja nämä saattavat olla täysin tietämättömiä sen olemassaolosta. Tässä roolissa ovat jälleen kerran verkko-operaattorit, jotka määrittävät kyseisen välittämisen kohdeyleisön tehdessään asiakkaidensa kanssa sopimuksia internet-televisiopalvelujen tarjoamisesta. Toisin sanoen loppukäyttäjät saavat pääsyn kyseisiin lähetyksiin verkko-operaattoreiden kanssa tehtyjen sopimusten ansiosta. Pääasian valittajan tarjoama IPTV-ratkaisu on vain väline, joka mahdollistaa tällaisen pääsyn, eikä sillä ole yhteyttä yleisön muodostaviin konkreettisiin henkilöihin.
71.      Ehdotan näin ollen, että toiseen ennakkoratkaisukysymykseen vastataan siten, että direktiivin 2001/29 3 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että palveluntarjoaja, joka tarjoaa laitteistoja ja ohjelmistoja sekä teknistä tukea, jotka mahdollistavat televisiolähetysten edelleen lähettämisen internetissä loppukäyttäjille ja näiden lähetysten tallennus- ja toistopalvelun (IPTV-ratkaisu) tarjoamisen, ja joka asettaa nämä laitteistot ja ohjelmistot asiakkaidensa saataville niiden itsensä hyödynnettäviksi, ei harjoita kyseisessä säännöksessä tarkoitettua yleisölle välittämistä.
Ratkaisuehdotus
72.      Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Oberster Gerichtshofin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
1)      Tekijänoikeuden ja lähioikeuksien tiettyjen piirteiden yhdenmukaistamisesta tietoyhteiskunnassa 22.5.2001 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2001/29/EY 2 artiklaa ja 5 artiklan 2 kohdan b alakohtaa
on tulkittava siten, että
siihen, että internet-televisiolähetysten edelleenlähettämispalvelujen tarjoaja tarjoaa näiden lähetysten lisäksi kyseisten lähetysten tallennuspalvelun, jossa
–        jokaisen käyttäjän aloittaman tallennuksen yhteydessä ei valmisteta itsenäistä kopiota ohjelmoidusta lähetyssisällöstä vaan joka siinä tapauksessa, että kyseinen sisältö on jo tallennettu toisen, ensimmäisen tallennuksen suorittaneen käyttäjän aloitteesta, suorittaa ainoastaan linkityksen, jonka kautta seuraava käyttäjä pääsee jo tallennettuun sisältöön, ja
–        jossa toistotoiminto, jonka puitteissa kaikkien valittujen kanavien koko televisio-ohjelmisto tallennetaan 24 tuntia vuorokaudessa, mahdollistaa kyseisten ohjelmien katselun jälkikäteen seitsemän päivän ajan, mikäli käyttäjä valitsee yhden kerran kyseiset kanavat napsauttamalla vastaavaa ruutua online-videotallentimen valikossa,
ei voida soveltaa jälkimmäisessä säännöksessä tarkoitettua poikkeusta, joka koskee yksinoikeutta sallia tai kieltää kappaleen valmistaminen suojatuista teoksista.
2)      Direktiivin 2001/29 3 artiklan 1 kohtaa
on tulkittava siten, että
palveluntarjoaja, joka tarjoaa laitteistoja ja ohjelmistoja sekä teknistä tukea, jotka mahdollistavat televisiolähetysten edelleen lähettämisen internetissä loppukäyttäjille ja näiden lähetysten tallennus- ja toistopalvelun (IPTV-ratkaisu) tarjoamisen, ja joka asettaa nämä laitteistot ja ohjelmistot asiakkaidensa saataville niiden itsensä hyödynnettäviksi, ei harjoita kyseisessä säännöksessä tarkoitettua yleisölle välittämistä.
1      Alkuperäinen kieli: ranska.
2      Ks. erityisesti tuomio 8.9.2016, GS Media (C‑160/15, EU:C:2016:644); tuomio 26.4.2017, Stichting Brein (C‑527/15, EU:C:2017:300); tuomio 14.6.2017, Stichting Brein (C‑610/15, EU:C:2017:456) ja tuomio 22.6.2021, YouTube ja Cyando (C‑682/18 ja C‑683/18, EU:C:2021:503).
3      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 94–106 kohta.
4      Olen sitä paitsi itse vaikuttanut tämän oikeuskäytäntöperiaatteen kehittämiseen (ks. ratkaisuehdotukseni Stichting Brein (C‑610/15, EU:C:2017:99)).
5      Ks. 2.4.2020 annettuun tuomioon Stim ja SAMI (C‑753/18, EU:C:2020:268) johtanut asia sekä unionin tuomioistuimessa vireillä olevat asiat Blue Air Aviation (C‑775/21 ja C‑826/21).
6      EYVL 2001, L 167, s. 10.
7      EUVL 2006, L 376, s. 28.
8      BGBl. 111/1936.
9      Eli vain tilaajat voivat käyttää niitä.
10      Internet Protocol Television.
11      Nämä tiedot ovat peräisin pääasian valittajan esittämistä kirjallisista huomautuksista. Pääasian vastapuolet ovat vahvistaneet ne paikallisesti asennettavan ratkaisun osalta suullisessa käsittelyssä. Tämä seikka ei kuitenkaan ole ratkaiseva ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen annettavan vastauksen kannalta.
12      Ks. viimeksi tuomio 24.3.2022, Austro-Mechana (C‑433/20, EU:C:2022:217, tuomiolauselman 1 kohta).
13      Ks. erityisesti tuomio 22.6.2021, YouTube ja Cyando (C‑682/18 ja C‑683/18, EU:C:2021:503, 64 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
14      Unionin tuomioistuin on vahvistanut periaatteen, jonka mukaan yksityistä kopiointia koskevan poikkeuksen soveltaminen edellyttää, että kopion on oltava peräisin laillisesta lähteestä, 10.4.2014 antamassaan tuomiossa ACI Adam ym. (C‑435/12, EU:C:2014:254, tuomiolauselma 1 kohta).
15      Tuomio 29.11.2017 (C‑265/16, EU:C:2017:913).
16      Tilanne on tässä täysin erilainen kuin kappaleen valmistamista koskevan itsenäisen palvelun tapauksessa, jossa käyttäjä valmistaa kappaleita mahdollisesti suojatuista teoksista, joihin hän on saanut pääsyn muualta. Kappaleen valmistamista koskevan yksinoikeuden käyttäminen edellyttää tällöin, että mainitun oikeuden haltijat ovat tietoisia teoksista, joista kappaleita on valmistettu, mikä kuuluu käyttäjän yksityisyyden piiriin.
17      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 29 kohta.
18      Ks. erityisesti tuomio 24.3.2022, Austro-Mechana (C‑433/20, EU:C:2022:217).
19      Eli internetissä edelleen lähetettävistä televisiolähetyksistä.
20      Käyttäjä ei voi esimerkiksi päättää poistaa sitä niin kauan kuin muut käyttäjät ovat ohjelmoineet saman sisällön tallennuksen.
21      Mukaan lukien ns. ensimmäinen loppukäyttäjä, joka on aloittanut tallennuksen ja joka pääsee käsiksi jäljennökseen linkin kautta, kuten kaikki muutkin loppukäyttäjät. Tämä ns. ensimmäisen loppukäyttäjän käsite on lisäksi täysin kuvitteellinen, koska useat käyttäjät voivat ohjelmoida saman lähetyksen tallennuksen etukäteen, joten tallennuksen alkamishetkellä on vaikea sanoa, kuka heistä on alun perin tehnyt tallennuksen.
22      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 30 kohta.
23      Olettaen, että yleisölle välittäminen tapahtuu tekijänoikeuksien haltijoiden luvalla.
24      Ks. viimeksi tuomio 22.6.2021, YouTube ja Cyando (C‑682/18 ja C‑683/18, EU:C:2021:503, 70 kohta).
25      On myös tärkeää huomata, että tekijänoikeuksien lähioikeuksien haltijoilla on direktiivin 2001/29 3 artiklan 2 kohdan mukaan yksinoikeus sallia tai kieltää suojattujen aineistojensa saattaminen yleisön saataviin epälineaarisesti, mikä tukee väitettä, jonka mukaan kyseessä on kaksi erillistä ja itsenäistä oikeutta.
26      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 34 kohta.
27      On selvää, että on olemassa myös maksuttomia tallennuspalveluja. Palveluntarjoaja vastaa niiden kustannuksista, jotka se kuitenkin perii käyttäjiltä tavalla tai toisella. Mikään ei kuitenkaan todellisuudessa ole ilmaista.
28      Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä kannustetaan tähän. Ks. erityisesti tuomio 9.6.2016, EGEDA ym. (C‑470/14, EU:C:2016:418).
29      Tai pääasian valittajan mukaan ”loogisten jäljennösten”.
30      Ks. tuomio 10.11.2016, Vereniging Openbare Bibliotheken (C‑174/15, EU:C:2016:856, 53 kohta).
31      Joka itsessään ilmentää Maailman henkisen omaisuuden järjestön (WIPO) tekijänoikeussopimuksen 8 artiklaa koskevaa julkilausumaa, joka hyväksyttiin WIPOn tekijänoikeussopimuksen sekä WIPOn esitys- ja äänitesopimuksen hyväksymisestä Euroopan yhteisön puolesta 16.3.2000 tehdyssä neuvoston päätöksessä 2000/278/EY (EYVL 2000, L 89, s. 6).
32      Ks. erityisesti tuomio 2.4.2020, Stim ja SAMI (C‑753/18, EU:C:2020:268, 33 kohta).
33      Tuomio 26.4.2017 (C‑527/15, EU:C:2017:300).
34      Tuomio 26.4.2017, Stichting Brein (C‑527/15, EU:C:2017:300, 41 kohta).
35      Tuomio 2.4.2020, Stim ja SAMI (C‑753/18, EU:C:2020:268, 33–36 kohta).
36      Muistutan tältä osin, että ohjelmistojen osalta tietokoneohjelmien oikeudellisesta suojasta 23.4.2009 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2009/24/EY (EUVL 2009, L 111, s. 16) nojalla ohjelmiston korjaaminen voidaan sopimuksella varata kyseisen ohjelmiston tekijänoikeuksien haltijalle (tuomio 6.10.2021, Top System (C‑13/20, EU:C:2021:811, 67 kohta)). Käyttäjällä ei kenties myöskään yksinkertaisesti ole teknistä osaamista tällaisen ylläpidon varmistamiseksi.
37      Ks. viimeksi tuomio 22.6.2021, YouTube ja Cyando (C‑682/18 ja C‑683/18, EU:C:2021:503, 68 kohta).
38      Jota ei pidä sekoittaa teoksen tekijään.