Väliaikainen versio
UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kuudes jaosto)
29 päivänä huhtikuuta 2026 (*)
Kasvinjalostajanoikeudet – Yhteisön kasvinjalostajanoikeuksien myöntäminen perunalajikkeelle Melrose – Vuotuisen maksun suorittamatta jättäminen määräajassa – Oikeuden peruuttaminen – Menetetyn määräajan palauttamista koskeva pyyntö – Valituslautakunnan toimivalta – Poikkeuksellisten olosuhteiden käsite – CPVO:n päätösten ja ilmoitusten tiedoksi antamista koskevat edellytykset
Asiassa T‑573/24,
Romagnoli Fratelli SpA, kotipaikka Bologna (Italia), edustajinaan asianajajat E. Truffo ja A. Iurato,
kantajana,
vastaan
Yhteisön kasvilajikevirasto (CPVO), asiamiehinään M. García-Moncó Fuente, M. Fortin, A. Christ ja A. Pontecorvi,
vastaajana,
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (kuudes jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja P. Škvařilová-Pelzl sekä tuomarit I. Nõmm (esittelevä tuomari) ja D. Kukovec,
kirjaaja: V. Di Bucci,
ottaen huomioon asian käsittelyn kirjallisessa vaiheessa esitetyn ja muun muassa
26.11.2025 toteutetun prosessinjohtotoimen ja kantajan ja CPVO:n unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 12.
ja 11.12.2025 jättämät vastaukset,
ottaen huomioon, etteivät asianosaiset ole esittäneet istunnon järjestämistä koskevaa pyyntöä kolmen viikon kuluessa siitä, kun ilmoitus asian käsittelyn kirjallisen vaiheen päättämisestä on annettu tiedoksi, ja päätettyään unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 106 artiklan 3 kohdan nojalla ratkaista kanteen ilman asian käsittelyn suullista vaihetta,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Kantaja Romagnoli Fratelli SpA vaatii SEUT 263 artiklaan perustuvalla kanteellaan yhteisön kasvilajikeviraston (CPVO) valituslautakunnan 3.8.2024 tekemän päätöksen (asia A001/2023) (jäljempänä riidanalainen päätös) kumoamista.
Asian tausta ja kanteen nostamisen jälkeiset tosiseikat
2        Meranini & C. Srl teki 10.12.2009 yhteisön kasvinjalostajanoikeuksista 27.7.1994 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2100/94 (EYVL 1994, L 227, s. 1) nojalla yhteisön kasvinjalostajanoikeuksien myöntämistä koskevan hakemuksen CPVO:lle. Kyseinen hakemus rekisteröitiin numerolla 2009/2240.
3        Kasvilajike, jolle yhteisön kasvinjalostajanoikeuksia haettiin, on Solanum tuberosum L
‑lajiin kuuluva Melrose-perunalajike.
4        CPVO:n 20.2.2012 tekemällä päätöksellä kyseiselle kasvilajikkeelle myönnettiin yhteisön kasvinjalostajanoikeudet.
5        Kantajasta tuli 24.4.2018 alkaen ja kyseessä olevan yhteisön kasvinjalostajanoikeuden siirron jälkeen yhteisön kasvinjalostajanoikeuden omistaja.
6        CPVO laati 27.10.2021 maksukehotuksen, joka koski kyseessä olevan yhteisön kasvinjalostajanoikeuden vuosittaisen maksun maksamista, ja lähetti sen kantajalle tämän henkilökohtaiseen MyPVR-nimiseen osioon.
7        Koska maksukehotuksessa mainittua maksua ei ollut maksettu asetetussa määräajassa, kantajalle lähetettiin 10.1.2022 asetuksen N:o 2100/94 83 artiklan 2 kohdan mukainen muodollinen muistutus kantajan henkilökohtaisen MyPVR ‑osion välityksellä. Muistutuksella CPVO kehotti kantajaa maksamaan vuosittaisena maksuna maksettavan määrän kuukauden kuluessa, jotta vältyttäisiin kyseessä olevan yhteisön kasvinjalostajanoikeuden peruuttamiselta mainitun asetuksen 21 artiklan 2 kohdan c alakohdan mukaisesti.
8        Koska kantaja ei ollut ladannut vuosittaista maksua koskevia asiakirjoja henkilökohtaisesta MyPVR ‑osiostaan käsin, CPVO lähetti 16.2.2022 kantajalle sähköpostitse toisen muistutuksen pidentämättä kuitenkaan maksuaikaa.
9        Koska vuosittaista maksua ei ollut suoritettu asetetussa määräajassa, CPVO peruutti 21.3.2022 kyseessä olevan yhteisön kasvinjalostajanoikeuden (jäljempänä 21.3.2022 tehty päätös). Peruuttamista koskevasta päätöksestä ilmoitettiin kantajalle 22.3.2022, ja sen katsotaan tulleen tiedoksi annetuksi 30.3.2022.
10      Kantaja esitti 6.5.2022 asetuksen N:o 2100/94 80 artiklan nojalla menetetyn määräajan palauttamista koskevan pyynnön edellä mainitun vuosittaisen maksun maksamiselle asetetun määräajan osalta.
11      Kantaja maksoi – myös 6.5.2022 – siihen asti maksamatta jääneen vuosittaisen maksun.
12      CPVO ei 7.11.2022 tekemässään päätöksessä (jäljempänä 7.11.2022 tehty päätös) hyväksynyt kantajan esittämää menetetyn määräajan palauttamista koskevaa pyyntöä.
13      Kantaja nosti 5.1.2023 unionin yleisessä tuomioistuimessa 7.11.2022 tehdystä päätöksestä kanteen, joka kirjattiin asianumerolla T‑2/23.
14      Kantaja valitti 6.1.2023 CPVO:n valituslautakuntaan 21.3.2022 tehdystä päätöksestä, jolla CPVO oli peruuttanut kyseessä olevan yhteisön kasvinjalostajanoikeuden.
15      Kantaja esitti niin ikään 6.1.2023 menetetyn määräajan palauttamista koskevan pyynnön, joka koski määräaikaa, jonka kuluessa 21.3.2022 tehtyyn päätökseen oli haettava muutosta, koska asetuksen N:o 2100/94 69 artiklassa säädetty kahden kuukauden määräaika valituksen tekemiselle tästä päätöksestä CPVO:n valituslautakunnassa oli päättynyt.
16      Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi 17.4.2024 antamallaan tuomiolla Romagnoli Fratelli v. CPVO (Melrose) (T‑2/23, EU:T:2024:247) 7.11.2022 tehdystä päätöksestä nostetun kanteen. Kantaja valitti mainitusta tuomiosta 14.6.2024.
17      Valituslautakunta teki riidanalaisen päätöksen 3.8.2024. Se katsoi ensinnäkin, että valitus 21.3.2022 tehdystä päätöksestä oli tehty myöhässä. Valituslautakunta nimittäin palautti mieleen, että mainittu päätös oli katsottu kantajalle tiedoksi annetuksi 30.3.2022, että valituksen tekemiselle varattu määräaika oli näin ollen päättynyt 30.5.2022 ja että valitus oli tehty yli seitsemän kuukautta kyseisen määräajan päättymisen jälkeen. CPVO:n valituslautakunta katsoi toiseksi olevansa toimivaltainen ratkaisemaan menetetyn määräajan palauttamista koskevan pyynnön kokonaisuudessaan itse. Kolmanneksi – aineellisen kysymyksen osalta – se hylkäsi menetetyn määräajan palauttamista koskevan pyynnön sillä perusteella, että kantaja ei ollut osoittanut, että se olisi kohdannut poikkeuksellisia olosuhteita tai että se olisi osoittanut kaikkea vaadittua huolellisuutta, jotta asetuksen N:o 2100/94 80 artiklan 1 kohdassa säädetyt edellytykset täyttyivät. Neljänneksi se totesi tähän hylkäämiseen vedoten, että 21.3.2022 tehdystä päätöksestä tehty valitus oli jätettävä tutkimatta. Riidanalainen päätös annettiin kantajalle tiedoksi 10.9.2024.
18      Unionin tuomioistuin antoi 1.8.2025 tuomion Romagnoli Fratelli v. CPVO (C‑426/24 P, ei julkaistu, EU:C:2025:619), jolla se hylkäsi
17.4.2024 annetusta tuomiosta Melrose (T‑2/23, EU:T:2024:247) tehdyn valituksen.
Asianosaisten vaatimukset
19      Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–        kumoaa riidanalaisen päätöksen
–        toteaa, että CPVO:n valituslautakunnassa esitetty menetetyn määräajan palauttamista koskeva pyyntö voidaan ottaa tutkittavaksi
–        palauttaa kyseisen yhteisön kasvinjalostajanoikeuden
–        velvoittaa CPVO:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
20      CPVO vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–        hylkää kanteen perusteettomana
–        velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Ensimmäisen kerran unionin yleisessä tuomioistuimessa esitettyjen todisteiden tutkittavaksi ottaminen
21      CPVO vaatii, että kannekirjelmän liitteen 10 osa ja liitteet 11–14 ja 16–18 jätetään tutkimatta sillä perusteella, että kantaja ei ole esittänyt niitä mainitussa virastossa käydyssä hallinnollisessa menettelyssä.
22      On todettava, että kannekirjelmän liitteet 10–14 (lukuun ottamatta kantajan vuoden 2022 organisaatiokaaviota, joka on liitteen 10 neljännellä sivulla) ja 16–18 eivät sisälly CPVO:ssa käydyn menettelyn asiakirja-aineistoon.
23      Tältä osin on huomautettava, että oikeuskäytännön mukaan unionin toimen laillisuutta on arvioitava niiden tietojen perusteella, joita toimielimellä oli käytettävissään toimea antaessaan. Näin ollen kukaan ei voi vedota unionin tuomioistuimissa tosiseikkoihin, joita ei ole esitetty hallinnollisessa menettelyssä (tuomio 17.4.2024, Melrose, T‑2/23, EU:T:2024:247, 32 kohta; ks. analogisesti myös tuomio 8.3.2023, Novasol v. ECHA, T‑70/22, ei julkaistu, EU:T:2023:106, 22 kohta).
24      Koska edellä 22 kohdassa mainitut liitteet on esitetty ensimmäisen kerran unionin yleisessä tuomioistuimessa, niitä ei näin ollen voida nyt käsiteltävässä asiassa ottaa huomioon riidanalaisen päätöksen laillisuusvalvonnassa ja ne on siten jätettävä huomioon ottamatta.
Asiakysymys
25      Aluksi on todettava, että on kiistatonta, että CPVO:n valituslautakunnassa 21.3.2022 tehdystä päätöksestä tehty valitus on tehty yli seitsemän kuukautta valituksen tekemiselle asetetun määräajan päättymisen jälkeen. Kantajan 6.1.2023 esittämällä menetetyn määräajan palauttamista koskevalla pyynnöllä pyrittiin siten palauttamaan sille oikeus valittaa 21.3.2022 tehdystä päätöksestä.
26      Tältä osin CPVO:n valituslautakunta on riidanalaisen päätöksen 28 ja 29 kohdassa todennut, että määräaika, joka oli päättynyt ja jonka perusteella määräajan palauttamista koskeva pyyntö oli esitetty, koski määräaikaa, jota oli noudatettava CPVO:n valituslautakunnan osalta eikä CPVO:n ensimmäisen asteen osalta. Näin ollen valituslautakunta katsoi, että 21.3.2022 tehdystä päätöksestä tehty valitus ja menetetyn määräajan palauttamista koskeva pyyntö olivat erottamattomia ja että sillä oli näin ollen toimivalta tutkia kyseinen pyyntö.
27      Tämä CPVO:n valituslautakunnan päätelmä, joka koskee sen toimivaltaa lausua menetetyn määräajan palauttamista koskevasta pyynnöstä ja jonka myös asianosaiset ovat lisäksi vahvistaneet, on hyväksyttävä.
28      Tältä osin on muistutettava, että asetuksen N:o 2100/94 neljännen osan VI luvussa säädetään useista ”menettelyä koskevista säännöksistä”.
29      Edellä 28 kohdassa mainittuihin säännöksiin kuuluu asetuksen N:o 2100/94 80 artiklan 1 kohta. Kyseisessä säännöksessä säädetään, että ”kun kasvinjalostajan oikeuksien hakija tai omistaja tai jokin muu viraston menettelyn osapuoli ei ole, poikkeuksellisissa olosuhteissa osoittamastaan huolellisuudesta huolimatta, pystynyt noudattamaan määräaikaa viraston suhteen, hänelle voidaan pyynnöstä palauttaa hänen oikeutensa, jos noudattamatta jättäminen on [mainitun] asetuksen nojalla suoraan aiheuttanut oikeuden tai muutoksenhakumahdollisuuden menettämisen”.
30      On korostettava, että toisin kuin muissa asetuksen N:o 2100/94 neljännen osan VI lukuun sisältyvissä menettelyä koskevissa säännöksissä, kuten mainitun asetuksen 77 artiklassa, joissa erotetaan toisistaan ”viraston” menettely ja ”valituslautakunnan” menettely, mikään kyseisen asetuksen 80 artiklan 1 kohdassa ei viittaa siihen, että kyseiseen säännökseen sisältyvä sana ”viraston” sulkisi pois valituslautakunnan. Näin ollen – samoin kuin asetuksen N:o 2100/94 75 artiklan, jossa säädetään, että ”virasto perustelee päätöksensä”, soveltamisalan tapauksessa – saman asetuksen 80 artiklan 1 kohdan soveltamisala voidaan ymmärtää siten, että se kattaa valituslautakunnan.
31      Se, ettei asetuksen N:o 2100/94 yhdessäkään säännöksessä säädetä nimenomaisesti, että kun menetetyn määräajan palauttamista koskeva pyyntö koskee määräaikaa, jota hakija ei ole kyennyt noudattamaan CPVO:n valituslautakunnassa, valituslautakunta on toimivaltainen lausumaan siitä, ei merkitse sitä, ettei valituslautakunnalla olisi tällaista toimivaltaa.
32      Ensinnäkin on nimittäin korostettava, että asetuksen N:o 2100/94 35 artiklan, joka koskee toimivallan sisäistä jakoa CPVO:n tekemien päätösten osalta, 1 kohdassa säädetään CPVO:n pääjohtajan lähtökohtaisesta toimivallasta kaikissa päätöksissä, jotka eivät kuulu valituslautakunnille, ja sen 2 kohdassa annetaan tietty toimivalta komitealle.
33      Asetuksen N:o 2100/94 81 artiklan 1 kohdassa säädetään, että jos mainitussa asetuksessa tai sen nojalla annetuissa säännöksissä ei säädetä menettelystä, virasto soveltaa jäsenvaltioissa yleisesti hyväksyttyä menettelysäännöstöä. Kun on kyse menetetyn määräajan palauttamisesta, toimivalta ratkaista pyyntö on lähtökohtaisesti ja toimivallan rinnakkaisuuden periaatteen nojalla sillä, joka oli toimivaltainen toteamaan määräajan noudattamatta jättämisen.
34      Kun asetuksen N:o 2100/94 35 ja 81 artiklaa luetaan yhdessä, voidaan siten todeta, että unionin lainsäätäjän tarkoituksena on implisiittisesti ollut antaa CPVO:n valituslautakunnalle mahdollisuus tutkia menetetyn määräajan palauttamista koskeva pyyntö, joka koskee määräaikaa, jota hakija ei ole kyennyt noudattamaan valituslautakunnassa.
35      Toiseksi on todettava, että yksityiskohtaisista säännöistä neuvoston asetuksen (EY) N:o 2100/94 soveltamiseksi menettelyssä yhteisön kasvilajikevirastossa 17.9.2009 annetun komission asetuksen (EY) N:o 874/2009 (EUVL 2009, L 251, s. 3) 7 artiklassa toki säädetään, että komiteat käsittelevät kysymykset, jotka koskevat asetuksen N:o 2100/94 mukaista menetetyn määräajan palauttamista. Asetuksen N:o 874/2009 7 artiklassa säädetään kuitenkin, että näitä kysymyksiä on tarkasteltava niiden päätösten lisäksi, joita komiteat tekevät asetuksen N:o 2100/94 35 artiklan 2 kohtaan perustuvan annetun toimivallan nojalla. Näin ollen asetuksen N:o 874/2009 7 artiklaa, luettuna viimeksi mainitun säännöksen valossa, voidaan tulkita siten, että siinä annetaan komiteoille toimivalta ratkaista menetetyn määräajan palauttamista koskevat kysymykset ainoastaan asioissa, joissa ne ovat saaneet annetun toimivallan asetuksen N:o 2100/94 35 artiklan 2 kohdan nojalla. Tällainen tulkinta on sen periaatteen mukainen, jonka mukaan täytäntöönpanoasetusta on mahdollisuuksien mukaan tulkittava perusasetuksen säännösten mukaisesti (tuomio 24.6.1993, Dr Tretter, C‑90/92, EU:C:1993:264, 11 kohta ja tuomio 10.9.1996, komissio v. Saksa, C‑61/94, EU:C:1996:313, 52 kohta). Asetuksen N:o 874/2009 7 artiklan tällaisen tulkinnan mukaan komiteoiden toimivaltaan ei kuulu kysymys sellaisen määräajan palauttamisesta, jota hakija ei ole kyennyt noudattamaan CPVO:n valituslautakunnassa.
36      On todettava lisäksi, että asetuksen N:o 874/2009 7 artiklan tarkoituksena on yksilöidä CPVO:n tasolla toimivaltainen henkilö (eli pääjohtaja tai hänen alaisuudessaan oleva henkilö) tai komitea, jolla on toimivalta ratkaista menetetyn määräajan palauttamista koskeva pyyntö, kun määräajan noudattamatta jättäminen on tapahtunut kyseisessä elimessä. Tällaisesta yksilöinnistä kyseisessä asetuksessa ei sitä vastoin ole mitään hyötyä silloin, kun on kyse menetetyn määräajan palauttamista koskevasta pyynnöstä, joka koskee määräaikaa, jota ei ole noudatettu CPVO:n valituslautakunnassa. Valituslautakunta on nimittäin selvästi ainoa toimivaltainen taho ratkaisemaan kysymyksen, eikä sitä näin ollen ole tarpeen yksilöidä nimenomaisesti asetuksessa N:o 2100/94.
37      Kolmanneksi on todettava, että kuten asetuksen N:o 2100/94 26 perustelukappaleesta ilmenee, ”CPVO:n, mukaan lukien sen valituslautakuntien, yhteisön kasvinjalostajanoikeuksien myöntämiseen, sammumiseen tai todentamiseen sekä julkaisemiseen liittyvien velvoitteiden ja valtuuksien on perustuttava mahdollisimman pitkälle muita järjestelmiä varten kehitettyihin sääntöihin, kuten myös viraston rakenteen ja työjärjestyksen, yhteistyön komission ja jäsenvaltioiden kanssa, erityisesti hallintoneuvoston välityksellä, tutkintavirastojen osallistumisen tekniseen tutkimukseen sekä tarpeellisten talousarvioon liittyvien toimenpiteiden”.
38      Tältä osin Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston (EUIPO) valituslautakunnalle on annettu toimivalta tutkia menetetyn määräajan palauttamista koskeva pyyntö silloin, kun kyseisen pyynnön kohteena oleva toteuttamatta jäänyt toimi koskee valituslautakunnalle myöhässä tehtyä valitusta. Euroopan unionin tavaramerkistä 14.6.2017 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1001 (EUVL 2017, L 154, s. 1) 104 artiklan, jonka otsikko on ”Menetetyn määräajan palauttaminen”, 4 kohdassa nimittäin säädetään, että ”viranomainen, jolla on toimivalta päättää suorittamatta jätetystä toimesta, tekee pyyntöä koskevan päätöksen” edellä 33 kohdassa mainitun toimivallan rinnakkaisuuden periaatteen mukaisesti.
39      Vastaavasti on aiheellista tulkita myös CPVO:n, sen valituslautakunnat mukaan lukien, toimivaltaa mahdollisuuksien mukaan niin, että tukeudutaan edellä mainittuihin sääntöihin, jotka EUIPO:n osalta on vahvistettu asetuksella 2017/1001, mikä myös kannustaa katsomaan, että CPVO:n valituslautakunnalla on oltava toimivalta tutkia menetetyn määräajan palauttamista koskeva pyyntö sellaisen määräajan osalta, jota hakija ei ole kyennyt noudattamaan valituslautakunnassa.
40      Edellä 28–39 kohdasta ilmenee, että CPVO:n valituslautakunta katsoi perustellusti, että se oli toimivaltainen ratkaisemaan menetetyn määräajan palauttamista koskevan pyynnön, joka liittyi siihen, ettei kantaja ollut noudattanut valituslautakunnalle tehtävän valituksen tekemisen määräaikaa.
41      Kanne perustuu neljään kanneperusteeseen, joista ensimmäinen koskee COVID-19-pandemiasta johtuvan ylivoimaisen esteen olemassaolon virheellistä arviointia, toinen anteeksiannettavan erehdyksen virheellistä arviointia, kolmas todisteiden virheellistä tai epätäsmällistä tulkintaa ja neljäs asetuksen N:o 874/2009 65 artiklan rikkomista.
42      Unionin yleinen tuomioistuin katsoo aiheelliseksi tutkia yhdessä kolmea ensimmäistä kanneperustetta ja sen jälkeen tarkastella neljättä kanneperustetta.
Ensimmäinen, toinen ja kolmas kanneperuste, jotka koskevat COVID-19-pandemiasta johtuvan ylivoimaisen esteen olemassaolon virheellistä arviointia, anteeksiannettavan erehdyksen virheellistä arviointia ja todisteiden virheellistä tai epätäsmällistä tulkintaa
43      Ensimmäisen, toisen ja kolmannen kanneperusteen osalta kantaja moittii CPVO:n valituslautakuntaa siitä, ettei tämä ottanut huomioon sitä, että kantajalla oli COVID-19-pandemian aiheuttama ylivoimainen este. Kantaja nimittäin katsoo, että valituslautakunta ei tehnyt tosiseikkoihin perustuvaa arviointia vaan tyytyi katsomaan, etteivät esitetyt todisteet olleet ratkaisevia. Kantaja vetoaa ensinnäkin henkilöstönsä lääketieteellisiin syihin liittyviin lukuisiin poissaoloihin. Se viittaa erityisesti ainoan yhteydenpidosta ja kirjeenvaihdosta CPVO:n kanssa vastaavan työntekijän poissaoloon. Toiseksi se esittää, että kun otetaan huomioon sen asema keskisuurena maatalousyrityksenä, kaikenlainen henkilöstöpula merkitsi sen kannalta ylivoimaista estettä. Kantaja toteaa tässä yhteydessä lisäksi, että sekä taloudelliset että oikeudelliset esteet ovat estäneet sitä ratkaisemasta henkilöstöpulaa.
44      CPVO kiistää näiden kanneperusteiden tueksi esitetyt argumentit.
45      Asetuksen N:o 2100/94 80 artiklan 1 kohdassa säädetään, että kun kasvinjalostajan oikeuksien hakija tai
omistaja tai jokin muu
CPVO:n menettelyn osapuoli ei ole, poikkeuksellisissa olosuhteissa osoittamastaan huolellisuudesta huolimatta, pystynyt noudattamaan määräaikaa viraston suhteen, hänelle voidaan pyynnöstä palauttaa hänen oikeutensa, jos noudattamatta jättäminen on tämän asetuksen nojalla suoraan aiheuttanut oikeuden tai muutoksenhakumahdollisuuden menettämisen.
46      Asetuksen N:o 2100/94 80 artiklan 1 kohdasta ilmenee, että menetetyn määräajan palauttamiselle on asetettu kaksi kumulatiivista edellytystä, joista ensimmäinen on se, että asianomainen henkilö on toiminut kaikkea poikkeuksellisten olosuhteiden edellyttämää huolellisuutta noudattaen, ja toinen se, että se, että mainittu henkilö on jättänyt määräaikaa noudattamatta, on suoraan aiheuttanut oikeuden tai muutoksenhakumahdollisuuden menettämisen (ks. analogisesti tuomio 15.9.2011, Prinz Sobieski zu Schwarzenberg v. SMHV – British-American Tobacco Polska (Romuald Prinz Sobieski zu Schwarzenberg), T‑271/09, ei julkaistu, EU:T:2011:478, 53 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
47      Lisäksi määräajan noudattaminen liittyy oikeusjärjestyksen perusteisiin, ja menetetyn määräajan palauttaminen saattaa vaarantaa oikeusvarmuuden. Näin ollen menetetyn määräajan palauttamisen soveltamisen edellytyksiä on tulkittava suppeasti (ks. vastaavasti ja analogisesti määräys 9.12.2022, AMO Development v. EUIPO (Lääkinnälliset laitteet), T‑311/22, ei julkaistu, EU:T:2022:822, 20 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
48      Nyt käsiteltävässä asiassa kantaja riitauttaa kolmen kanneperusteen, joihin se vetoaa yhdessä, yhteydessä arvioinnin, jonka CPVO:n valituslautakunta on tehnyt edellä 46 kohdassa mainitusta edellytyksestä, siltä osin kuin valituslautakunta on katsonut, ettei kantaja ollut näyttänyt toteen yhtäältä, että se oli kohdannut poikkeuksellisia olosuhteita, ja toisaalta, että se oli osoittanut kyseisten olosuhteiden edellyttämää huolellisuutta.
49      Aluksi on tutkittava argumentti, joka perustuu COVID-19-pandemiasta johtuviin kantajan työntekijöiden poissaoloihin.
50      Ensinnäkin on todettava, että valituslautakunta katsoi perustellusti, ettei kantaja ollut esittänyt vakuuttavia argumentteja, joiden perusteella voitaisiin katsoa, että kyseessä olevat poissaolot selittävät sen, miksi valituslautakunnalle tehtävän valituksen määräaikaa ei ollut noudatettu.
51      Kantaja ei nimittäin kiistä saaneensa 21.3.2022 tehtyä päätöstä 30.3.2022. Sen oli siten osoitettava konkreettisesti, miksi se ei ollut kyennyt noudattamaan valituksen tekemisen määräaikaa, joka oli 30.3.2022–30.5.2022.
52      Kantaja ei kuitenkaan ole esittänyt mitään näyttöä, joka osoittaisi, että sen työntekijät olisivat olleet lääketieteellisistä syistä poissa töistä 30.3.2022 ja 30.5.2022 välisenä aikana.
53      Siltä osin kuin on toiseksi kyse yksityiskohtaisemmasta väitteestä, joka koskee ainoan työntekijän, joka kantajan mukaan vastasi kirjeenvaihdosta CPVO:n kanssa, poissaoloa, on todettava aluksi, että asianomaisen henkilön lausunnosta ilmenee, että hänen poissaolonsa ajoittui pikemminkin vuoden 2022 tammikuuhun. Kantaja ei ole esittänyt mitään asiakirjaa, joka osoittaisi ajanjakson, jonka aikana kyseinen työntekijä, joka oli vastannut kirjeenvaihdosta CPVO:n kanssa, olisi ollut poissa töistä eikä siten kyennyt suorittamaan hänelle osoitettuja mainittuun kirjeenvaihtoon liittyviä tehtäviä.
54      Näin ollen kantaja ei ole esittänyt näyttöä, jolla voitaisiin osoittaa, että CPVO:n kanssa käydystä kirjeenvaihdosta vastaava työntekijä oli ollut poissa vuoden 2022 maalis-toukokuun välisenä aikana ja että kantaja oli näin ollen COVID-19-pandemian vuoksi kohdannut poikkeuksellisia olosuhteita, jotka estivät sitä noudattamasta määräaikaa, jonka kuluessa 21.3.2022 tehdystä päätöksestä oli tehtävä valitus CPVO:n valituslautakunnassa.
55      Seuraavaksi on huomautettava, että vaikka oletettaisiin, että kyseinen työntekijä oli poissa töistä 30.3.2022 ja 30.5.2022 välisenä aikana, kantaja ei ole esittänyt mitään seikkaa, jolla voitaisiin perustella sitä, ettei kyseistä työntekijää voinut korvata toisella työntekijällä.
56      Lopuksi on todettava, ettei kantaja ole selittänyt syitä, joiden vuoksi muita mahdollisia ratkaisuja ei ollut sovellettu CPVO:n kanssa käydystä kirjeenvaihdosta vastanneen kantajan työntekijän poissaolon paikkaamiseksi. Vaikka kyseisen työntekijän poissaolo olisi näytetty toteen, mitä ei ole tapahtunut nyt käsiteltävässä asiassa, kantaja ei esimerkiksi ole millään tavalla selittänyt eikä tukenut näytöllä sitä, mikä oli estänyt kantajaa siirtämästä kyseisen työntekijän tehtäviä ja tunnisteita, joiden perusteella tämä saattoi päästä henkilökohtaiseen MyPVR ‑osioon, jollekin toiselle henkilöstöönsä kuuluvalle henkilölle kyseiseksi ajaksi.
57      Tältä osin unionin yleinen tuomioistuin on jo todennut, että vaikka se, ettei henkilö ole ollut yhtiön käytettävissä – riippumatta siitä, että kyseinen henkilö olisikin vastuussa kirjeenvaihdosta toimielimen kanssa – tätä seikkaa ei voida pitää kantajaan nähden riippumattomana olosuhteena (ks. vastaavasti määräys 24.3.2022, Cheers Interactive (India) v. EUIPO – Furrion Property (Kolmen horisontaalisen mustan nauhan kuva), T‑544/21, ei julkaistu, EU:T:2022:202, 36 kohta).
58      Kolmanneksi on todettava, että siltä osin kuin on kyse argumentista, joka koskee kumppaniyhtiöön tehtyä kyberhyökkäystä, josta kantaja on kärsinyt oheisvahinkoja, kantaja ei ole ilmoittanut eikä varsinkaan näyttänyt toteen, miten kyberhyökkäys, joka tapahtui vuoden 2021 joulukuun lopulla ja josta tehtiin ilmoitus Italian tasavallan syyttäjälle 7.1.2022, voisi oikeuttaa viisi kuukautta myöhemmin päättyneen määräajan noudattamatta jättämisen, varsinkin kun ei ole kiistetty sitä, että kantaja vastaanotti 21.3.2022 tehdyn päätöksen 30.3.2022.
59      Neljänneksi on hylättävä kantajan argumentti, jonka mukaan CPVO ei asianmukaisesti ilmoittanut sille sovellettavista säännöistä ja muutoksenhakumahdollisuuksista. Ensinnäkin CPVO kiinnitti 21.3.2022 tekemässään päätöksessä selvästi kantajan huomion mahdollisuuteen hakea kyseiseen päätökseen muutosta kahden kuukauden kuluessa sen voimaantulosta.
60      Kuten CPVO aivan oikein korostaa, kantajalle ilmoitettiin 5.5.2022 päivätyllä sähköpostiviestillä selvästi mahdollisuudesta tehdä valitus ja sen tekemisen edellytyksistä. CPVO on jopa täsmentänyt edellytykset, jotka on täytettävä sekä muutoksenhakua että menetetyn määräajan palauttamista koskevan pyynnön esittämistä varten.
61      Missään säännöksessä ei myöskään velvoiteta CPVO:ta ilmoittamaan asianosaiselle tämän käytettävissä olevista menettelyistä eikä varsinkaan antamaan kyseiselle asianosaiselle minkäänlaista menettelyllistä ohjausta (ks. analogisesti tuomio 4.5.2018, Skyleader v. EUIPO – Sky International (SKYLEADER), T‑34/17, ei julkaistu, EU:T:2018:256, 43 kohta).
62      Toiseksi kantaja väittää täysin turhaan, että kun otetaan huomioon sen keskisuuri koko, sillä ei ollut riittäviä taloudellisia resursseja voidakseen ottaa palvelukseen lisähenkilöstöä sairauslomalla olevan henkilöstön korvaamiseksi. Yhtä turhaan se vetoaa laillisiin esteisiin, jotka olisivat estäneet sitä palkkaamasta henkilöstöä.
63      Ensinnäkin kantajan epämääräinen väite johtaisi siihen, että kaikenlaista keskisuuren maatalousyrityksen henkilöstöpulaa olisi pidettävä ylivoimaisena esteenä.
64      Tällainen päättely ei riitä osoittamaan konkreettisesti, että menetetyn määräajan palautuksen soveltamisedellytykset täyttyvät ja että CPVO on tehnyt tältä osin arviointivirheen. Kuten edellä 47 kohdassa on korostettu, on palautettava mieleen, että kyseisiä edellytyksiä on tulkittava suppeasti.
65      Toiseksi väite, jonka mukaan kantajalla olisi Italian lainsäädännön vuoksi ollut laillinen este palkata työntekijöitä, on esitetty ensimmäisen kerran unionin yleisessä tuomioistuimessa.
66      Unionin tuomioistuinten on kuitenkin arvioitava riidanalaisen päätöksen laillisuutta niiden seikkojen perusteella, jotka CPVO:lla saattoi olla tiedossaan päätöstä tehdessään (ks. vastaavasti tuomio 24.9.2025, AQ v. ECHA, T‑1101/23, ei julkaistu, EU:T:2025:894, 33 kohta).
67      Lisäksi on todettava, ettei säädöstä, johon kantaja perustaa päättelynsä, ole liitetty kannekirjelmään. Kyseisessä kannekirjelmässä mainitaan tämän lainsäädännön säännös vain epämääräisesti ja sen asiayhteyttä mainitsematta, eikä siihen sisälly mitään konkreettista selitystä, jonka perusteella voitaisiin määrittää, oliko kyseessä olevaa lainsäädäntöä todella sovellettu ja miten sitä olisi voinut soveltaa nyt käsiteltävässä asiassa.
68      Näin ollen on todettava, että otettuaan huomioon seikat, jotka sille oli ilmoitettu menetetyn määräajan palauttamista koskevan pyynnön jättämishetkellä, CPVO on näin ollen perustellusti katsonut, ettei kantaja ollut näyttänyt toteen, että se olisi kohdannut poikkeuksellisia olosuhteita tai että se olisi kyseiset seikat huomioon ottaen toiminut edellytettyä huolellisuutta osoittaen.
69      Tästä seuraa, että kolme ensimmäistä kanneperustetta on hylättävä perusteettomina.
Neljäs kanneperuste, joka koskee asetuksen N:o 874/2009 65 artiklan rikkomista
70      Neljännen kanneperusteensa osalta kantaja väittää ensinnäkin, ettei se ole saanut CPVO:n 10.1.2022 lähettämää, maksamatta jäänyttä vuotuista maksua koskevaa muistutusta. Kantaja moittii CPVO:ta asetuksen N:o 874/2009 65 artiklan rikkomisesta sillä perusteella, ettei se ole esittänyt näyttöä kyseisen muistutuksen tosiasiallisesta tiedoksiannosta ja vastaanottamisesta. Toiseksi kantaja riitauttaa sen, että henkilökohtaista MyPVR:n ‑osiota voitaisiin pitää asetuksessa N:o 2100/94 ja asetuksessa N:o 874/2009 tarkoitettujen asiakirjojen tai päätösten virallisena tiedoksiantotapana, ja näin ollen se kyseenalaistaa CPVO:n kanssa käytävää sähköistä viestintää koskevien järjestelmien käyttöä koskevien yleisten ehtojen (jäljempänä MyPVR ‑osiota koskevat yleiset ehdot), sellaisina kuin järjestelmät on määritelty CPVO:n pääjohtajan 20.12.2016 tekemässä päätöksessä, sovellettavuuden.
71      CPVO kiistää kyseisen kanneperusteen tueksi esitetyt argumentit.
72      Aluksi on korostettava, että neljännen kanneperusteen tueksi esitetyt väitteet ovat olennaisilta osin samat kuin 17.4.2024 annettuun tuomioon Melrose (T‑2/23, EU:T:2024:247) – joka vahvistettiin muutoksenhakumenettelyssä 1.8.2025 annetulla tuomiolla Romagnoli Fratelli v. CPVO (C‑426/24 P, ei julkaistu, EU:C:2025:619) – johtaneessa asiassa esitetyn toisen kanneperusteen yhteydessä esitetyt argumentit. Niihin on vastattava samalla tavalla.
73      Ensinnäkin on todettava, että henkilökohtainen MyPVR ‑osio on pätevä virallinen tiedoksiantotapa 27.10.2021 päivättyä maksukehotusta ja 10.1.2022 päivättyä muistutusta varten (tuomio 17.4.2024, Melrose, T‑2/23, EU:T:2024:247, 52–65 kohta).
74      Asetuksen N:o 2100/94 79 artiklassa nimittäin säädetään, että CPVO antaa viran puolesta tiedoksi kaikki päätökset ja haasteet sekä kaikki ne ilmoitukset, joista alkaa kulua jokin määräaika tai joiden tiedoksianto vaaditaan muissa mainitun asetuksen säännöksissä tai sen nojalla säädetyissä säännöksissä tai CPVO:n pääjohtajan käskystä. Tiedoksianto voidaan tehdä jäsenvaltioiden toimivaltaisten kasvilajikevirastojen välityksellä.
75      Nyt käsiteltävässä asiassa on todettava, että koska 27.10.2021 päivätyssä maksukehotuksessa ja 10.1.2022 päivätyssä muistutuksessa on molemmissa asetettu määräaika, jota kantajan olisi pitänyt noudattaa, niitä on pidettävä asetuksen N:o 2100/94 79 artiklassa tarkoitettuina ”ilmoituksina, joista alkaa kulua jokin määräaika”.
76      Asetuksen N:o 874/2009 64 artiklan 4 kohdassa säädetään, että asiakirjat tai niiden jäljennökset, jotka sisältävät toimia, joiden tiedoksiannosta säädetään asetuksen N:o 2100/94 79 artiklassa, on annettava tiedoksi viraston
CPVO:n pääjohtajan määrittämillä sähköisillä menetelmillä tai postitse saantitodistuksella varustetulla kirjatulla kirjeellä.
77      Asetuksen N:o 874/2009 64 artiklan 4 kohdan sanamuodosta ilmenee, että yhtäältä asetuksen N:o 2100/94 79 artiklassa tarkoitetut CPVO:n ilmoitukset ja tiedonannot, joista alkaa kulua jokin määräaika, voidaan antaa tiedoksi sähköisesti, ja toisaalta CPVO:n pääjohtaja määrittää mainittua sähköistä tiedoksiantoa koskevat menetelmät.
78      CPVO:n pääjohtaja teki 20.12.2016 asetuksen N:o 874/2009 64 artiklan 4 kohdan mukaisesti päätöksen CPVO:n kanssa käytävästä sähköisestä viestinnästä.
79      CPVO:n pääjohtajan 20.12.2016 tekemän päätöksen 3 artiklan ensimmäisessä kohdassa todetaan, että CPVO asettaa internetsivustollaan saataville sähköisen viestinnän alustan www.cpvo.europa.eu, jolla käyttäjät voivat vastaanottaa, nähdä, tulostaa ja tallentaa kaikki viraston lähettämät sähköisesti laaditut asiakirjat ja tiedoksiannot sekä vastata tiedoksiantoihin ja toimittaa hakemuksia ja muita asiakirjoja. Kyseinen sähköinen viestintäosio (tai henkilökohtainen osio) on suojattu järjestelmä, ja siitä käytetään nimitystä MyPVR.
80      CPVO:n pääjohtajan 20.12.2016 tekemän päätöksen 3 artiklan neljännessä kohdassa todetaan, että kun MyPVR ‑osio on ladattu, se ehdottaa mahdollisuutta saada sähköisesti kaikki CPVO:lta tulevat tiedoksiannot. Jos käyttäjä valitsee tämän mahdollisuuden, CPVO lähettää kaikki tiedoksiannot sähköisesti tässä henkilökohtaisessa osiossa, paitsi tilanteissa, joissa se on teknisesti mahdotonta.
81      CPVO:n pääjohtajan 20.12.2016 tekemän päätöksen 4 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan on niin, että kun käyttäjä on aktivoinut mahdollisuuden viestiä CPVO:n kanssa sähköisesti, kaikki CPVO:n viralliset tiedoksiannot, jotka ovat saatavilla sähköisesti, toimitetaan sille MyPVR-osiossa. Asiakirjat, jotka sisältävät toimia, jotka on asetuksen N:o 2100/94 79 artiklan mukaan annettava tiedoksi viran puolesta, annetaan tiedoksi MyPVR ‑osiossa.
82      CPVO:n pääjohtajan 20.12.2016 tekemän päätöksen 6 artiklan mukaan ”[CPVO:n] internetsivustolla olevissa yleisissä käyttöehdoissa, jotka koskevat MyPVR ‑osiossa tehtyä [CPVO:n] kanssa käytävää sähköistä viestintää, täsmennetään sähköisesti toteutettavat toimet, niihin liittyvät edellytykset ja tekniset yksityiskohtaiset säännöt, joita sovelletaan [CPVO:n] kanssa käytävään sähköiseen viestintään, sekä käyttöehdot, jotka käyttäjien on hyväksyttävä”.
83      CPVO:n pääjohtajan 20.12.2016 tekemän päätöksen 3 artiklan ensimmäisestä ja neljännestä kohdasta ja 4 artiklan ensimmäisestä kohdasta, jotka on mainittu edellä 79–81 kohdassa, ilmenee, että kaikki ilmoitukset ja tiedoksiannot, mukaan lukien asetuksen N:o 2100/94 79 artiklassa tarkoitetut ilmoitukset ja tiedoksiannot, voidaan tehdä henkilökohtaisen MyPVR ‑osion välityksellä sillä edellytyksellä, että käyttäjä on aktivoinut sen mahdollisuuden, että CPVO voi olla hänen kanssaan sähköisesti yhteydessä.
84      Lisäksi edellä 82 kohdassa mainitussa CPVO:n pääjohtajan 20.12.2016 tekemän päätöksen 6 artiklassa määrätään, että MyPVR ‑osiota koskevissa yleisissä ehdoissa täsmennetään sähköisesti toteutettavat toimet, niihin liittyvät edellytykset ja tekniset yksityiskohtaiset säännöt, joita sovelletaan CPVO:n antamiin sähköisiin tiedoksiantoihin ja/tai ilmoituksiin.
Näin ollen myöskään näiden yleisten ehtojen sovellettavuutta ei voida kyseenalaistaa.
85      Lisäksi MyPVR ‑osiota koskevien yleisten ehtojen version 3.0 4 kohdan b alakohdassa vahvistetaan, että jos käyttäjä on valinnut sähköisen viestinnän, CPVO antaa hänelle pätevästi tiedoksi päätökset, ilmoitukset ja muut asiakirjat sähköisesti henkilökohtaisen osion välityksellä, paitsi jos tämä on teknisesti mahdotonta tai jos kyseisen osion tiettyjä toimintoja kehitetään parhaillaan. Näissä tapauksissa sähköpostin tai muun pätevän viestintävälineen välityksellä tapahtuva sähköinen viestintä voidaan katsoa hyväksytyksi tiedoksiantotavaksi.
86      Näin ollen väite, joka koskee sitä, että
henkilökohtaisen MyPVR ‑osion käyttö yhtenä virallisena tiedoksiantotapana on lainvastaista, ei voi menestyä.
87      CPVO:n pääjohtajan 20.12.2016 tekemän päätöksen 3 artiklan neljännestä kohdasta ja 4 artiklan ensimmäisestä kohdasta sekä MyPVR ‑osiota koskevien yleisten ehtojen version 3.0 4 kohdan b alakohdasta ilmenee kuitenkin, että MyPVR ‑osion käyttö virallisena tiedoksiantotapana edellyttää sitä, että käyttäjä on aktivoinut sen mahdollisuuden, että CPVO voi olla häneen yhteydessä sähköisesti.
88      Tältä osin on huomattava, että kantaja ei kiistä sitä, että se oli valinnut edellä 87 kohdassa mainituissa määräyksissä tarkoitetun sähköisen viestinnän MyPVR:n välityksellä ja että se oli hyväksynyt MyPVR:n yleisten ehtojen version 3.0 ja siten vahvistanut päätöksensä valita sähköinen viestintä.
89      MyPVR ‑osiota koskevien yleisten ehtojen version 3.0 2 kohdan mukaan käyttäjät sitoutuvat käyttämään henkilökohtaista osiota muun muassa CPVO:n toimittamien tiedoksiantojen ja asiakirjojen vastaanottamiseksi. Sähköpostitse tapahtuva sähköinen viestintä voidaan katsoa hyväksytyksi viestintätavaksi ainoastaan siinä tapauksessa, että alusta ei sovellu tähän. MyPVR ‑osiota koskevien yleisten ehtojen version 3.0
2 kohdan toisessa alakohdassa todetaan lisäksi, että käyttäjä sitoutuu henkilökohtaista osiota käyttäessään noudattamaan mainittujen yleisten ehtojen 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädettyjä velvoitteita.
90      Näin ollen ei ole epäilystäkään siitä, että käyttäessään henkilökohtaista MyPVR ‑osiota ja hyväksyessään sen käyttöä koskevat yleiset ehdot kantaja on suostunut vastaanottamaan ilmoituksia ja tiedoksiantoja CPVO:lta henkilökohtaisessa MyPVR ‑osiossa.
91      Edellä esitetyn perusteella on hylättävä väite, joka koskee MyPVR:n lainvastaisuutta virallisena tiedoksiantotapana kantajan osalta.
92      Siltä osin kuin on toiseksi kyse väitteestä siitä, että asetuksen N:o 874/2009 65 artiklaa on rikottu, koska CPVO ei ole esittänyt näyttöä 10.1.2022 lähetetyn muistutuksen tosiasiallisesta tiedoksiannosta ja vastaanottamisesta, kyseinen väite on hylättävä samoista syistä kuin 17.4.2024 annetussa tuomiossa Melrose (T‑2/23, EU:T:2024:247, 71–77 kohta).
93      On nimittäin korostettava, että 10.1.2022 päivätty muistutus lähetettiin MyPVR:n välityksellä. Näin ollen asetuksen N:o 874/2009 65 artiklaa, joka koskee postitse toimitettuja tiedoksiantoja, ei voida soveltaa nyt käsiteltävässä asiassa. Tältä osin on viitattava asetuksen N:o 874/2009 64 a artiklaan, joka koskee tiedoksiantoa sähköisesti tai muilla teknisillä menetelmillä.
94      Asetuksen N:o 874/2009 64 a artiklan 1 kohdassa säädetään, että sähköinen tiedoksianto on tehtävä lähettämällä digitaalinen jäljennös tiedoksi annettavasta asiakirjasta. Tiedoksiannon katsotaan tapahtuneen päivänä, jona vastaanottaja sai tiedon. CPVO:n pääjohtaja määrittää sähköisin menetelmin tehtävän tiedoksiannon yksityiskohdat. Saman asetuksen 64 a artiklan 3 kohdan mukaan pääjohtaja määrittää muin teknisin menetelmin tehtävän tiedoksiannon yksityiskohdat.
95      Kuten edellä 88–90 kohdassa on jo todettu, kantaja ei kiistä suostuneensa vastaanottamaan CPVO:n ilmoituksia ja tiedoksiantoja MyPVR:n välityksellä. Tässä yhteydessä on myös todettava, että CPVO:n pääjohtajan 20.12.2016 tekemän päätöksen 4 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan on niin, että kun käyttäjä on aktivoinut mahdollisuuden viestiä CPVO:n kanssa sähköisesti, kaikki CPVO:n viralliset tiedoksiannot, jotka ovat saatavilla sähköisesti, mukaan lukien asiakirjat, jotka sisältävät toimia, joiden tiedoksiannosta säädetään asetuksen N:o 2100/94 79 artiklassa, toimitetaan käyttäjälle MyPVR:ssä. Näin ollen MyPVR:ää on pidettävä ainoana virallisena tapana virallisten tiedoksiantojen toimittamiseksi, mukaan lukien asetuksen N:o 2100/94 79 artiklassa säädetyt tiedoksiannot.
96      CPVO:n pääjohtajan 20.12.2016 tekemän päätöksen 4 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla CPVO antoi näin ollen kantajalle tiedoksi MyPVR:ssä ensinnäkin 27.10.2021 vuosittaista maksua koskevan
maksukehotuksen, jota seurasi 28.10.2021 automaattinen sähköpostiviesti, ja toiseksi 10.1.2022 kyseessä olevan muistutuksen, jolla kantajaa kehotettiin maksamaan suorittamatta jäänyt maksu asetuksen N:o 2100/94 83 artiklan 2 kohdan mukaisesti, ja tätä seurasi 11.1.2022 automaattinen sähköpostiviesti.
97      Siltä osin kuin on kyse 10.1.2022 päivätyn muistutuksen tosiasiallisesta tiedoksiannosta, CPVO:n pääjohtajan 20.12.2016 tekemän päätöksen 4 artiklan neljännessä kohdassa täsmennetään, että päätös tai muu asiakirja katsotaan annetuksi tiedoksi sitä päivää seuraavan seitsemännen päivän päättyessä, jona käyttäjälle on lähetetty sähköpostiviesti, jossa ilmoitetaan, että CPVO on ladannut päätöksen tai asiakirjan digitaalisen kopion henkilökohtaiseen osioon. Nyt käsiteltävässä asiassa tästä seuraa, että 10.1.2022 päivätty muistutus on katsottava annetuksi tiedoksi 18.1.2022 eli seitsemäntenä päivänä 11.1.2022 alkaen; tuona päivänä lähetettiin automaattinen sähköpostiviesti, jolla kantajalle ilmoitettiin kyseessä olevan asiakirjan lataamisesta henkilökohtaiseen MyPVR ‑osioon.
98      Lisäksi CPVO:n pääjohtajan 20.12.2016 tekemän päätöksen 4 artiklan viidennessä kohdassa määrätään, että jos käyttäjä ei pääse tutustumaan päätökseen tai muuhun asiakirjaan, hänen on ilmoitettava siitä viipymättä CPVO:lle. On todettava, että nyt käsiteltävässä asiassa kantaja ei ilmoittanut CPVO:lle mistään kyseessä oleviin asiakirjoihin tutustumista koskevasta ongelmasta.
99      CPVO:ta ei näin ollen voida moittia siitä, että se olisi jättänyt antamatta tiedoksi 10.1.2022 päivätyn muistutuksen. Koska kantaja ei ole esittänyt päinvastaista näyttöä, kantajan katsotaan vastaanottaneen kyseessä olevan muistutuksen 18.1.2022. Myös tämä väite on näin ollen hylättävä perusteettomana.
100    Edellä esitetyn perusteella neljäs kanneperuste ja näin ollen kanne kokonaisuudessaan on hylättävä perusteettomana, eikä ole tarpeen lausua kantajan toisesta vaatimuksesta, jossa vaaditaan, että unionin yleinen tuomioistuin hyväksyy valituslautakunnan tutkiman menetetyn määräajan palauttamista koskevan pyynnön, tai kantajan kolmannesta vaatimuksesta, jonka mukaan unionin yleisen tuomioistuimen on palautettava kyseessä oleva yhteisön kasvinjalostajanoikeus.
Oikeudenkäyntikulut
101    Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 134 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
102    Koska kantaja on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut CPVO:n vaatimusten mukaisesti.
Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (kuudes jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)      Kanne hylätään.
2)      Romagnoli Fratelli SpA velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Škvařilová-Pelzl
Nõmm
Kukovec
Julistettiin Luxemburgissa 29 päivänä huhtikuuta 2026.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: englanti.