62023CC0048
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
ATHANASIOS RANTOS
5 päivänä syyskuuta 2024 (
1
)
Asia C‑48/23
Alajärven Sähkö Oy ym. ja
Elenia Verkko Oyj
vastaan
Energiavirasto
(Ennakkoratkaisupyyntö – Markkinaoikeus (Suomi))
Ennakkoratkaisupyyntö – Sähkön sisämarkkinat – Direktiivi (EU) 2019/944 – 57 artiklan 4 ja 5 kohta – Kansallisten sääntelyviranomaisten riippumattomuus – 59 artikla – Sääntelyviranomaisten tehtävät ja toimivaltuudet – Valvontamenetelmien vahvistaminen – Kansallinen lainsäädäntö, jonka tarkoituksena on saada sähkönjakelun hinta laskemaan puuttumatta suoraan siirto‑ ja jakelutariffeihin tai niiden laskentamenetelmiin – Sääntelyviranomaisen päätös muuttaa vastaavasti valvontamenetelmiään – Jäsenvaltion hallituksen oikeus antaa yleisiä suuntaviivoja, jotka eivät koske sääntelyviranomaisen tehtäviä ja toimivaltuuksia – Tämän oikeuden laajuus
I Johdanto
1.
Direktiivissä (EU) 2019/944 (
2
) säädetään, että jäsenvaltioiden on taattava kansallisten sääntelyviranomaisen riippumattomuus sähkön sisämarkkinoilla. Sääntelyviranomaisten tehtävänä on muun muassa vahvistaa tai hyväksyä siirto‑ tai jakelutariffit ja/tai niiden laskentamenetelmät avointen kriteerien mukaisesti.
2.
Millä tavoin jäsenvaltion hallitus voi kyseisen direktiivin mukaan alentaa sähkön jakeluverkonhaltijoiden kustannustasoa kuluttajahintojen laskemiseksi ilman, että se loukkaa kansallisen sääntelyviranomaisen riippumattomuutta? Tämä on pääpiirteissään markkinaoikeuden (Suomi) unionin tuomioistuimelle esittämä kysymys.
3.
Ennakkoratkaisupyyntö on esitetty asiassa, jonka ovat panneet vireille verkonhaltijat Alajärven Sähkö Oy ym. ja Elenia Verkko Oyj (jäljempänä Elenia) ja joka koskee sellaisia Energiaviraston (Suomi) eli kansallisen sääntelyviranomaisen tekemiä päätöksiä, joilla tämä muutti verkonhaltijoiden tuoton määrittämistä koskevia valvontamenetelmiään sen jälkeen, kun oli annettu laki, jonka tarkoituksena oli vaikuttaa sähkönjakelun hintaan sitä alentavasti.
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
A
Unionin oikeus
4.
Direktiivin 2019/944 1 artiklassa, jonka otsikko on ”Kohde”, säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä vahvistetaan yhteiset säännöt sähkön tuotannolle, siirrolle, jakelulle, energian varastoinnille ja sähkön toimitukselle sekä kuluttajansuojaa koskevat säännöt, jotta voidaan luoda aidosti yhdennetyt, kilpailuun perustuvat, kuluttajakeskeiset, joustavat, oikeudenmukaiset ja avoimet sähkömarkkinat unionissa.
Tämän direktiivin tavoitteena on yhdennettyjen markkinoiden etuja hyödyntäen turvata kuluttajille kohtuulliset ja avoimet energian hinnat ja kustannukset, korkeatasoinen toimitusvarmuus ja sujuva siirtyminen kestävään vähähiiliseen energiajärjestelmään. Siinä annetaan keskeiset säännöt, jotka koskevat unionin sähköalan järjestämistä ja toimintaa – – ja jäsenvaltioiden sääntelyviranomaisten riippumattomuutta.
Tässä direktiivissä myös vahvistetaan jäsenvaltioiden, sääntelyviranomaisten ja siirtoverkonhaltijoiden yhteistyön muodot pyrittäessä luomaan täysin yhteenliitetyt sähkön sisämarkkinat, joilla lisätään uusiutuvista energianlähteistä tuotetun sähkön integrointia, vapaata kilpailua ja toimitusvarmuutta.”
5.
Direktiivin 57 artiklassa, jonka otsikko on ”Sääntelyviranomaisten nimeäminen ja riippumattomuus”, säädetään seuraavaa:
”1.   Kunkin jäsenvaltion on nimettävä yksi sääntelyviranomainen kansallisella tasolla.
– –
4.   Jäsenvaltioiden on taattava sääntelyviranomaisen riippumattomuus ja varmistettava, että se käyttää toimivaltuuksiaan puolueettomasti ja avoimesti. Tätä varten jäsenvaltioiden on varmistettava, että tässä direktiivissä ja siihen liittyvässä lainsäädännössä asetettuja viranomaistehtäviä suorittaessaan sääntelyviranomainen
a)
on oikeudellisesti erillinen ja toiminnallisesti riippumaton muista julkisista ja yksityisistä elimistä;
b)
varmistaa, että sen henkilöstö ja hallinnosta vastaavat henkilöt:
i)
toimivat markkinoiden eduista riippumatta; ja
ii)
eivät viranomaistehtäviä suorittaessaan pyydä eivätkä ota suoria ohjeita miltään hallitukselta tai muulta julkiselta tai yksityiseltä elimeltä. Tämä vaatimus ei rajoita tarvittaessa tiivistä yhteistyötä muiden asiaankuuluvien kansallisten viranomaisten kanssa eikä hallituksen julkaisemien, 59 artiklan mukaisiin sääntelytehtäviin ja toimivaltuuksiin liittymättömien yleisten poliittisten suuntaviivojen noudattamista.
5.   Sääntelyviranomaisen riippumattomuuden suojelemiseksi jäsenvaltioiden on erityisesti varmistettava, että
a)
sääntelyviranomainen voi tehdä itsenäisiä päätöksiä poliittisista elimistä riippumatta;
– –”
6.
Direktiivin 59 artiklassa, jonka otsikko on ”Sääntelyviranomaisten tehtävät ja toimivaltuudet”, säädetään seuraavaa:
”1.   Sääntelyviranomaisen tehtävänä on
a)
vahvistaa tai hyväksyä avointen kriteerien mukaisesti siirto‑ tai jakelutariffit tai niiden laskentamenetelmät tai molemmat;
– –
m)
vahvistaa tai hyväksyä palvelun laatua ja toimitusten laatua koskevia standardeja ja vaatimuksia tai osallistua tähän yhdessä muiden toimivaltaisten viranomaisten kanssa ja seurata verkon varmuutta ja luotettavuutta koskevien sääntöjen noudattamista ja arvioida niiden aiempaa toimivuutta;
– –
7.   Lukuun ottamatta tapauksia, joissa [energia‑alan sääntelyviranomaisten yhteistyövirastolla (ACER)] on toimivalta vahvistaa ja hyväksyä ehdot tai menetelmät asetuksen (EU) 2019/943[ (
3
)] VII luvun mukaisten verkkosääntöjen ja suuntaviivojen täytäntöönpanemiseksi asetuksen (EU) 2019/942[ (
4
)] 5 artiklan 2 kohdan mukaisesti niiden koordinoidun luonteen vuoksi, sääntelyviranomaisilla on oltava velvollisuus vahvistaa tai hyväksyä riittävän ajoissa ennen niiden voimaantuloa ainakin kansalliset menetelmät, joita käytetään seuraavien seikkojen laskennassa tai niitä koskevien ehtojen vahvistamisessa:
a)
liittäminen ja pääsy kansallisiin verkkoihin, siirto‑ ja jakelutariffit tai niitä koskevat menetelmät mukaan lukien; näiden tariffien tai menetelmien on mahdollistettava tarvittavien investointien tekeminen verkkoihin niin, että kyseisillä investoinneilla voidaan varmistaa verkkojen toimivuus;
– –”
B
Suomen oikeus
7.
Sähkömarkkinalain (588/2013), sellaisena kuin se on muutettuna sähkömarkkinalain muuttamisesta annetulla lailla (730/2021) (jäljempänä laki 730/2021 (
5
)) (jäljempänä sähkömarkkinalaki), 19 §:ssä, jonka otsikko on ”Verkon kehittämisvelvollisuus”, säädetään seuraavaa:
”Verkonhaltijan tulee riittävän hyvälaatuisen sähkön saannin turvaamiseksi verkkonsa käyttäjille ylläpitää, käyttää ja kehittää sähköverkkoaan sekä yhteyksiä toisiin verkkoihin sähköverkkojen toiminnalle säädettyjen vaatimusten ja verkon käyttäjien kohtuullisten tarpeiden mukaisesti.
Sähköverkko on suunniteltava ja rakennettava ja sitä on ylläpidettävä siten, että:
1)
sähköverkko täyttää sähköverkon toiminnan laatuvaatimukset ja sähkönsiirron sekä ‑jakelun tekninen laatu on muutoinkin hyvä;
– –
6)
verkonhaltija kykenee tuottamaan siirto‑ ja jakelupalvelun verkkonsa käyttäjille kustannustehokkaalla tavalla;
– –”
8.
Sähkömarkkinalain 51 §:ssä, jonka otsikko on ”Jakeluverkon toiminnan laatuvaatimukset”, annetaan tätä koskevat yksityiskohtaiset säännökset.
9.
Sähkömarkkinalain 52 §:ssä, jonka otsikko on ”Jakeluverkon kehittämissuunnitelma”, säädetään seuraavaa:
”Jakeluverkonhaltijan jakeluverkon kehittämisen on perustuttava avoimeen jakeluverkon kehittämissuunnitelmaan, johon on sisällytettävä:
1)
suunnitelma keskeisistä jakeluverkkoinvestoinneista, jotka ovat tarpeen jakeluverkon siirtokapasiteetin ylläpitämiseksi sekä uuden sähköntuotantokapasiteetin ja uusien kuormien liittämiseksi jakeluverkkoon seuraavan kymmenen vuoden kuluessa, mukaan lukien sähköajoneuvojen latauspisteet ja maasähkön syöttötarve meri‑ ja sisävesialuksia varten;
2)
toimenpiteet, joiden toteuttaminen johtaa 51 ja 119 §:ssä säädettyjen vaatimusten täyttämiseen ja ylläpitämiseen jakeluverkossa;
3)
suunnitelma sähkönkulutuksen jouston, sähkövarastojen, jakeluverkonhaltijan energiatehokkuustoimenpiteiden ja muiden resurssien mahdollisesta käyttämisestä vaihtoehtona jakeluverkon siirtokapasiteetin laajentamiselle;
– –”
10.
Lain 119 §:ssä, jonka otsikko on ”Jakeluverkon toimintavarmuutta koskeva siirtymäsäännös”, säädetään seuraavaa:
”Jakeluverkonhaltijan on täytettävä 51 §:n 1 momentin 2 ja 3 kohdassa säädetyt vaatimukset vastuualueellaan viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2028. Vaatimusten on täytyttävä viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2019 vähintään 50 prosentilla jakeluverkon kaikista käyttäjistä vapaa‑ajan asunnot pois lukien ja viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2023 vähintään 75 prosentilla jakeluverkon kaikista käyttäjistä vapaa‑ajan asunnot pois lukien.
Jos jakeluverkonhaltijan vastuualueen keskijänniteverkon maakaapelointiaste on ollut 31 päivänä joulukuuta 2018 enintään 60 prosenttia, on jakeluverkonhaltijan täytettävä 51 §:n 1 momentin 2 ja 3 kohdassa säädetyt vaatimukset vastuualueellaan viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2036. Vaatimusten on tällöin täytyttävä viimeistään 31 päivänä joulukuuta 2028 vähintään 75 prosentilla jakeluverkon kaikista käyttäjistä vapaa‑ajan asunnot pois lukien.”
11.
Lain 730/2021 esitöissä esitetyissä sähkömarkkinalain 119 §:n muuttamista koskevissa yksityiskohtaisissa perusteluissa todetaan muun muassa seuraavaa. Jakeluverkon toimintavarmuutta koskevien vaatimusten täytäntöönpanoajan jatkaminen muuttaa merkittävästi jakeluverkonhaltijoiden sääntely‑ympäristöä. Lain 119 §:n 2 ja 3 momentin säännösten ohjausvaikutusten tulee toimia yhdensuuntaisesti muun verkkovalvonnan kanssa. Tämän vuoksi mainittuihin säännöksiin ehdotettujen muutosten johdosta myös verkkohinnoittelun valvontamenetelmissä tulee huomioida toimitusvarmuusvaatimusten täytäntöönpanoajan jatkaminen ja siihen liittyvät muutokset jakeluverkonhaltijoiden investointeihin ja niiden rahoittamiseen. Toimintaympäristön muutoksen vaikutukset tulee huomioida esimerkiksi jakeluverkonhaltijoiden tariffien laskentamenetelmien sisältämissä erilaisissa investointien rahoitukseen liittyvissä ja investointeihin kannustavissa elementeissä.
12.
Sähkö‑ ja maakaasumarkkinoiden valvonnasta annetun lain (590/2013), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä valvontalaki), 6 §:ssä, jonka otsikko on ”Energiaviraston tehtävät kansallisena sääntelyviranomaisena”, säädetään seuraavaa:
”Euroopan unionin sähkö‑ ja maakaasualaa koskevassa lainsäädännössä tarkoitettuna kansallisena sääntelyviranomaisena toimiessaan Energiaviraston tehtävänä on erityisesti:
1)
vahvistaa tässä laissa säädetyn menettelyn mukaisesti sähkö‑ ja maakaasuverkkojen haltijoille siirron ja jakelun hinnoittelua koskevat menetelmät;
– –
7)
seurata sähkö‑ ja maakaasuverkkojen varmuutta ja luotettavuutta koskevien sääntöjen noudattamista, arvioida verkkojen aiempaa toimivuutta sekä osallistua sähkö‑ ja maakaasuverkkojen palvelun sekä sähkön ja maakaasun toimituksen laatua koskevien vaatimusten valmisteluun;
– –”
13.
Valvontalain 10 §:ssä, jonka otsikko on ”Energiaviraston vahvistamat ehdot ja menetelmät”, säädetään seuraavaa:
”Energiaviraston tulee päätöksellään (vahvistuspäätös) vahvistaa verkonhaltijan, järjestelmävastaavan kantaverkonhaltijan ja järjestelmävastaavan siirtoverkonhaltijan sekä nesteytetyn maakaasun käsittelylaitoksen haltijan noudatettaviksi seuraavat palvelujen ehdot ja palvelujen hinnoittelua koskevat menetelmät ennen niiden käyttöönottamista:
1)
menetelmät verkonhaltijan verkkotoiminnan tuoton ja siirtopalvelusta perittävien maksujen määrittämiseksi valvontajakson aikana;
– –”
14.
Lain 13 §:ssä, jonka otsikko on ”Vahvistuspäätöksen muuttaminen”, säädetään seuraavaa:
”[Energiavirasto] voi muuttaa vahvistuspäätöstä antamallaan uudella päätöksellä, jonka käsittely on tullut vireille vahvistuspäätöksen kohteen hakemuksesta tai [Energiaviraston] omasta aloitteesta. Määräajaksi annettua vahvistuspäätöstä voidaan muuttaa päätöksen kohteen tai [Energiaviraston] aloitteesta ja toistaiseksi voimassa olevaa vahvistuspäätöstä [Energiaviraston] aloitteesta, jos:
– –
2)
muutos perustuu lainsäädännön muuttumiseen;
– –”
III Pääasia, ennakkoratkaisukysymykset ja asian käsittely unionin tuomioistuimessa
15.
Energiavirasto vahvisti 30.11.2015 antamillaan päätöksillä (jäljempänä 30.11.2015 annetut päätökset) verkonhaltijan verkkotoiminnan tuoton ja sähkönsiirtopalvelusta perittävien maksujen määrittämistä koskevat valvontamenetelmät neljännelle 1.1.2016–31.12.2019 ja viidennelle 1.1.2020–31.12.2023 valvontajaksolle (jäljempänä aikaisemmat valvontamenetelmät).
16.
Energiavirasto muutti 30.11.2015 annettuja päätöksiä 15.12.2021 antamillaan päätöksillä (jäljempänä 15.12.2021 annetut päätökset), joilla aikaisempia valvontamenetelmiä muutettiin ajanjaksolle 1.1.2022–31.12.2023. Mainituista 15.12.2021 annetuista päätöksistä ilmenee, että Energiavirasto otti valvontamenetelmiä koskevan kysymyksen esille omasta aloitteestaan sen jälkeen, kun laki 730/2021 oli tullut voimaan 1.8.2021.
17.
Alajärven Sähkö ja Elenia tekivät 17.1.2022 ja 19.1.2022 markkinaoikeudelle eli ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle valitukset, joissa ne vaativat muun muassa 15.12.2021 annettujen päätösten kumoamista sillä perusteella, että niillä on muutettu aikaisempia valvontamenetelmiä päivittämällä sähköverkonhaltijoiden tuottopohjan laskennassa käytettävät yksikköhinnat ja poistamalla riskittömän korkokannan määrittämisessä käytettävä vaihtoehtoinen määritystapa. Valituksissa väitettiin, että Energiavirasto ei tehnyt näitä päätöksiä itsenäisesti riippumattomana sääntelyviranomaisena direktiivin 2019/944 57 artiklassa edellytetyllä tavalla.
18.
Vastauksessaan Energiavirasto vaati, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin hylkää valitukset, ja väitti muun muassa, että aikaisempien valvontamenetelmien muuttamisen taustalla olivat sähkömarkkinalakiin ja valvontalakiin tehdyt muutokset. Se väitti, että kansallinen lainsäätäjä oli katsonut mainittujen muutosten täyttävän unionin oikeuden vaatimukset kansallisen sääntelyviranomaisen riippumattomuudesta ja että niissä oli kyse ainoastaan yleisten suuntaviivojen antamisesta.
19.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa, että sen ratkaistavana on kysymys siitä, onko Energiavirasto voinut 15.12.2021 annetuilla päätöksillä muuttaa aikaisempia valvontamenetelmiä kesken valvontajakson. Tämän arvioinnin yhteydessä on määritettävä, onko lailla 730/2021 säädetyillä sähkömarkkinalain muutoksilla loukattu direktiivin 2019/944 57 artiklan mukaista kyseisen kansallisen sääntelyviranomaisen riippumattomuutta.
20.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan Energiavirasto on perustellut tältä osin kyseisiä päätöksiä keskeisesti lain 730/2021 esitöillä. Mainituissa päätöksissä muun muassa todetaan, että kyseisellä lailla tehtyjen sähkömarkkinalain muutosten jälkeen Energiavirasto ryhtyi valmistelemaan aikaisempien valvontamenetelmien muuttamista kansallisen lainsäädännön vaatimuksia vastaavaksi. Samojen päätösten mukaan näiden muutosten keskeisenä tavoitteena oli antaa Energiavirastolle uusia työkaluja, joiden avulla voidaan vaikuttaa sähkönsiirtohintojen kehitykseen älykkäiden sähköverkkojen kehittämistä ja verkkojen toimitusvarmuutta vaarantamatta.
21.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin myös toteaa, että lain 730/2021 säätämiseen johtaneessa hallituksen esityksessä (jäljempänä lakiesitys) sähkömarkkinalakiin tehtävien muutosten tavoitteeksi esitettiin pyrkimys hillitä sähkönjakelun hintojen nousua jakeluverkonhaltijoiden kustannustasoa alentavilla ja kustannustason nousua loiventavilla toimenpiteillä. Tässä yhteydessä lakiesityksessä käsiteltiin niitä valvontamenetelmien muutoksia, jotka Energiavirasto sittemmin teki lain 730/2021 tultua voimaan, ja siinä tuotiin esiin, että näiden menetelmien sisältöön suoraan kohdistuva lainsäädäntö ei ole edellytyksenä mainittujen menetelmien uudelleentarkastelulle.
22.
Lakiesityksessä myös täsmennettiin, että Energiavirasto on lain 730/2021 esitöiden yhteydessä työ‑ ja elinkeinoministeriölle (Suomi) laatimassaan taustaselvityksessä todennut, että Energiaviraston on jakeluverkonhaltijoita koskevaan kansalliseen lainsäädäntöön ehdotettujen muutosten johdosta muutettava aikaisempia valvontamenetelmiä jo kuluvan valvontajakson osalta. Lakiesityksessä selostetun työ‑ ja elinkeinoministeriön arvion mukaan Energiaviraston ilmoittamilla jakelutariffien laskentamenetelmien muutoksilla on merkittävä vaikutus verkonhaltijoiden tuloihin ja niiden omistajilleen tulouttamiin tuottoihin. Lakiesityksessä on lisäksi esitetty arvioita valvontamenetelmien muutosten taloudellisista vaikutuksista jakeluverkonhaltijoiden sallittuun tuottotasoon sekä jakeluverkonhaltijoiden asiakkailta keräämiin jakelumaksuihin.
23.
Lakiesityksen eduskuntakäsittelyn yhteydessä laaditussa talousvaliokunnan mietinnössä todettiin myös muun ohella, että sovellettavien laskentamenetelmien mahdollistamiin kohtuuttomiin tuottoihin verkonhaltijoille on puututtava. Mainitun mietinnön mukaan verkon arvo määritettiin aikaisemmissa valvontamalleissa Energiaviraston määrittämien komponenttikohtaisten yksikköhintojen pohjalta. Kyseiset yksikköhinnat oli kiinnitetty kahdeksaksi vuodeksi vuosille 2016–2023, jolloin hinnat eivät enää vastaa todellista kustannustasoa. Mainitussa mietinnössä tuotiin esiin, että sähkön siirtohintojen hinnoittelun sääntelyn ja tariffien laskentamenetelmien taustalla oleva keskeinen tekijä on sähköverkon arvostaminen, jota kautta tuottopohja määrittyy, ja että kansalliseen lainsäädäntöön ehdotettujen muutosten tarkoituksena oli nimenomaan mahdollistaa valvontamallin muuttaminen kesken kuluvan valvontajakson.
24.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin lisää, että Alajärven Sähkö ja Elenia ovat asiaa käsiteltäessä esittäneet, että lain 730/2021 esitöistä ilmenneiden tavoitteiden toteuttaminen ja Energiaviraston riippumattomuuteen vaikuttaminen ovat nähtävissä myös niiden markkinaoikeudelle toimittamista selvityksistä, kuten erityisesti työ‑ ja elinkeinoministeriön tiedotustilaisuudessa 15.10.2020 ja elinkeinoministerin tiedotustilaisuudessa 28.1.2021 käytetyistä esitysmateriaaleista.
25.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan lailla 730/2021 säädetyt sähkömarkkinalain muutokset eivät sinänsä suoraan koskeneet jakeluverkonhaltijoiden valvontamenetelmiä, joita Energiavirasto soveltaa jakeluverkkoyhtiöiden kohtuullisen tuoton määrittelyssä. Muutokset eivät myöskään välittömästi muuttaneet tuottopohjan laskennassa käytettäviä yksikköhintoja eivätkä kohtuullisen tuottoasteen määrittämisessä käytettävää riskitöntä korkokantaa. Kyseisten lainmuutosten tarkoituksena oli, kuten myös lain 730/2021 esitöistä ilmenee, vaikuttaa sähkönjakelun hintaan sitä alentavasti. Kyseisissä esitöissä on niissä todetulla tavalla annettu Energiavirastolle keinoja ja perusteita laskentamenetelmien muuttamiseen sähkönjakelun hintaa alentavasti jo kesken valvontakauden, ja niissä on tuotu esiin nämä muutokset ja arvioitu ennakolta niiden vaikutuksia. Näillä maininnoilla vaikuttaisi olleen selvästi merkitystä myös 15.12.2021 annettujen päätösten tekemisessä.
26.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että unionin tuomioistuimelta tarvitaan tulkintaa siitä, voiko tavoitetta sähkönjakelun hinnannousun hillitsemisestä ja sähkönjakelun hinnan alentamisesta pitää muuna kuin kansallisen sääntelyviranomaisen sääntelytehtäviä ja toimivaltuuksia, sellaisina kuin niistä säädetään direktiivin 2019/944 59 artiklassa, koskevana kysymyksenä, etenkin, jos lainmuutoksen tavoitteena on esimerkiksi verkkoyhtiöiden kustannustehokkuuden lisääminen, vai voiko tältä osin kysymys olla myös kansallisen sääntelyviranomaisen keskeisiin sääntelytehtäviin ja toimivaltuuksiin liittymättömistä yleisistä poliittisista suuntaviivoista, ja jos voi, niin millä edellytyksillä. Kyseisen tuomioistuimen mukaan on myös selvitettävä, mikä merkitys on annettava sille, että kyseessä olevat toteamukset on esitetty lain 730/2021 esitöissä, (
6
) ja voidaanko tällaisia toteamuksia pitää direktiivin 59 artiklassa tarkoitettuina poliittisina suuntaviivoina.
27.
Tässä tilanteessa markkinaoikeus on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Mitä perusteita on sovellettava ja otettava huomioon arvioitaessa, milloin kysymys on kansallisen sääntelyviranomaisen keskeisiin sääntelytehtäviin ja toimivaltuuksiin puuttumisesta tavalla, joka ei turvaa [direktiivin 2019/944] 57 artiklan 4 ja 5 kohdan mukaista kansallisen sääntelyviranomaisen riippumattomuutta, ja milloin kysymys on [direktiivin 2019/944] 59 artiklan mukaisiin sääntelytehtäviin ja toimivaltuuksiin liittymättömistä yleisistä suuntaviivoista?
2)
Onko [pääasiassa kyseessä olevan] kaltaisen kansallisen lainsäädännön muutoksen, jonka tarkoituksena on ollut lainmuutoksen esitöissä todetulla tavalla vaikuttaa sähkönjakelun hintoihin tekemällä kansalliseen sähkömarkkinalakiin verkonhaltijoiden sääntely‑ympäristöä koskevia muutoksia, joilla tosin sinänsä ei ole puututtu suoraan siirto‑ tai jakelutariffeihin eikä niiden laskentamenetelmiin mutta joiden seurauksena kansallisen sääntelyviranomaisen on kuitenkin tullut muuttaa valvontamenetelmiään kesken valvontajakson, katsottava olevan [direktiivin 2019/944] 57 artiklan 4 ja 5 kohdan mukainen kansallisen sääntelyviranomaisen riippumattomuusvaatimuksen osalta?”
28.
Kirjallisia huomautuksia unionin tuomioistuimelle ovat esittäneet Alajärven Sähkö, Elenia, Energiavirasto, Suomen ja Kyproksen hallitukset sekä Euroopan komissio.
IV Asian tarkastelu
29.
Ennakkoratkaisukysymyksillään, jotka on tutkittava yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa lähinnä selvittää, onko direktiivin 2019/944 57 artiklan 4 ja 5 kohtaa, jotka koskevat kansallisten sääntelyviranomaisten riippumattomuutta, tulkittava siten, että ne ovat esteenä sellaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka tarkoituksena on kyseisen lain esitöistä ilmenevällä tavalla vaikuttaa sähkönjakelun hintaan sitä alentavasti ja jolla ei sinänsä puututa suoraan kyseisen direktiivin 59 artiklan 1 kohdan a alakohdassa tarkoitettuihin sähkönsiirto‑ ja jakelutariffeihin ja/tai niiden laskentamenetelmiin mutta jonka seurauksena kansallinen sääntelyviranomainen on muuttanut valvontamenetelmiään kesken valvontakauden.
30.
Vastatakseni tähän kysymykseen tarkastelen aluksi kansallisille sääntelyviranomaisille direktiivissä 2019/944 taatun riippumattomuuden laajuutta (A osa) ja arvioin sen jälkeen, onko mainittujen viranomaisten riippumattomuutta kunnioitettu siltä osin kuin on kyse niiden tehtävästä vahvistaa tai hyväksyä siirto‑ tai jakelutariffit ja/tai niiden laskentamenetelmät (B osa).
A
Kansallisille sääntelyviranomaisille direktiivissä 2019/944 taatun riippumattomuuden laajuus
31.
Aluksi on muistutettava, että SEUT 194 artiklan 1 kohdassa määrätään, että sisämarkkinoiden toteuttamisen ja toiminnan yhteydessä sekä ympäristön säilyttämistä ja sen tilan parantamista koskevan vaatimuksen huomioon ottaen unionin energiapolitiikalla pyritään jäsenvaltioiden välisen yhteisvastuun hengessä varmistamaan energiamarkkinoiden toimivuus, varmistamaan energian toimitusvarmuus unionissa, edistämään energiatehokkuutta ja energiansäästöä sekä uusiin ja uusiutuviin energialähteisiin perustuvien energiamuotojen kehittämistä ja edistämään energiaverkkojen yhteenliittämistä. (
7
) Kyseisen artiklan 2 kohdassa määrätään, että Euroopan parlamentti ja neuvosto säätävät tavallista lainsäätämisjärjestystä noudattaen 1 kohdassa tarkoitettujen tavoitteiden saavuttamiseksi tarpeellisista toimenpiteistä, sanotun kuitenkaan rajoittamatta perussopimusten muiden määräysten soveltamista, ja nämä toimenpiteet eivät vaikuta jäsenvaltion oikeuteen määritellä energiavarojensa hyödyntämisen ehdot, jäsenvaltion eri energialähteiden välillä tekemiin valintoihin eivätkä jäsenvaltion energiahuollon yleiseen rakenteeseen, sanotun kuitenkaan rajoittamatta SEUT 192 artiklan 2 kohdan c alakohdan soveltamista. Tämä tarkoittaa, että EUT‑sopimuksessa vahvistetaan unionin toimivalta energia‑alalla mutta siinä annetaan samalla nimenomaisesti jäsenvaltioille oikeus päättää erityisesti energiavarojensa hyödyntämisen ehdoista. Käsiteltävässä asiassa on pohjimmiltaan kyse näiden kahden toimivallan – unionin ja kansallisen toimivallan – välisestä suhteesta.
32.
Direktiiviä 2019/944, joka on annettu SEUT 194 artiklan 2 kohdan perusteella, on luettava yhdessä muiden samana päivänä julkaistujen sähkömarkkinasäädösten ja erityisesti asetuksen (EU) 2019/941 (
8
) ja asetuksen 2019/943 kanssa. Mainitun direktiivin 1 artiklan toisen alakohdan mukaan siinä annetaan keskeiset säännöt, jotka koskevat unionin sähköalan järjestämistä ja toimintaa ja erityisesti jäsenvaltioiden sääntelyviranomaisten riippumattomuutta. Kyseisen artiklan kolmannesta alakohdasta ilmenee, että direktiivissä myös vahvistetaan jäsenvaltioiden, sääntelyviranomaisten ja siirtoverkonhaltijoiden yhteistyön muodot pyrittäessä luomaan täysin yhteenliitetyt sähkön sisämarkkinat, joilla lisätään erityisesti toimitusvarmuutta.
33.
Tässä yhteydessä direktiivin 2019/944 57 artiklan 4 kohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden on taattava sääntelyviranomaisen riippumattomuus ja varmistettava, että se käyttää toimivaltuuksiaan puolueettomasti ja avoimesti. Tämän riippumattomuuden takaamiseksi kyseisen säännöksen a alakohdassa edellytetään yhtäältä, että direktiivissä ja siihen liittyvässä lainsäädännössä asetettuja viranomaistehtäviä suorittaessaan sääntelyviranomainen on oikeudellisesti erillinen ja toiminnallisesti riippumaton muista julkisista ja yksityisistä elimistä, ja sen b alakohdan i ja ii alakohdassa toisaalta, että kyseisen viranomaisen henkilöstö ja hallinnosta vastaavat henkilöt toimivat markkinoiden eduista riippumatta eivätkä viranomaistehtäviä suorittaessaan pyydä eivätkä ota suoria ohjeita miltään hallitukselta tai muulta julkiselta tai yksityiseltä elimeltä ja että tämä vaatimus ei rajoita tarvittaessa tiivistä yhteistyötä muiden asiaankuuluvien kansallisten viranomaisten kanssa eikä hallituksen julkaisemien, mainitun direktiivin 59 artiklan mukaisiin sääntelytehtäviin ja toimivaltuuksiin liittymättömien yleisten poliittisten suuntaviivojen noudattamista. Näihin tehtäviin kuuluu muun muassa 59 artiklan 1 kohdan a alakohdassa mainittu tehtävä vahvistaa tai hyväksyä avointen kriteerien mukaisesti siirto‑ tai jakelutariffit tai niiden laskentamenetelmät tai molemmat. Lisäksi saman direktiivin 57 artiklan 5 kohdan a alakohdan mukaan sääntelyviranomaisen riippumattomuuden suojelemiseksi jäsenvaltioiden on erityisesti varmistettava, että sääntelyviranomainen voi tehdä itsenäisiä päätöksiä poliittisista elimistä riippumatta. (
9
)
34.
Vaikka unionin tuomioistuimella ei ole ollut toistaiseksi tilaisuutta tulkita direktiivin 2019/944 57 artiklan 4 ja 5 kohtaa, se on antanut useita tuomioita direktiivin 2009/72 35 artiklan 4 ja 5 kohdasta, joiden sanamuoto vastaa 57 artiklan 4 ja 5 kohdan sanamuotoa. Kyseisestä unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä voidaan käsiteltävässä asiassa johtaa seuraavat päätelmät.
35.
Riippumattomuuden käsitteestä on todettava, ettei sitä määritellä direktiivin 2019/944 57 artiklassa eikä missään muussakaan kyseisen direktiivin säännöksessä. Unionin tuomioistuin on jo todennut tältä osin, että julkisten elinten osalta tällä käsitteellä kuvataan tavanomaisesti asemaa, joka antaa kyseiselle elimelle mahdollisuuden toimia vapaasti suhteessa elimiin, joista sen on oltava riippumaton, ja vapaana kaikesta ohjaamisesta ja ulkoisesta vaikutuksesta. (
10
) Tämä päätöksenteon itsenäisyys edellyttää, että kyseisen direktiivin 59 artiklassa tarkoitettuja sääntelytehtäviä hoitaessaan ja sääntelytoimivaltuuksia käyttäessään kansallinen sääntelyviranomainen tekee päätöksensä itsenäisesti ja pelkästään yleisen edun perusteella varmistaakseen mainitulla direktiivillä tavoiteltujen päämäärien noudattamisen ilman, että sen olisi noudatettava muilta julkisilta tai yksityisiltä elimiltä saamiaan ohjeita. (
11
)
36.
Kyseisen riippumattomuuden kunnioittaminen on pakottavaa de jure ja de facto. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan direktiivissä 2019/944 yksinomaan kansallisille sääntelyviranomaisille annettu toimivalta ja niiden riippumattomuus on taattava kaikkiin poliittisiin elimiin nähden eikä siis pelkästään suhteessa hallitukseen, vaan myös kansalliseen lainsäätäjään nähden, joka ei voi ottaa osaa näistä toimivaltuuksista pois kansallisilta sääntelyviranomaisilta ja antaa niitä muille julkisille elimille. (
12
) Vastaavasti unionin tuomioistuin on katsonut, että toimivallan myöntäminen muulle viranomaiselle kuin toimivaltaiselle sääntelyviranomaiselle tiettyjen tariffien laskemisen kannalta ratkaisevien seikkojen, kuten voittomarginaalin, määrittämiseksi tiettyjen sähkönsiirtolaitteistojen osalta ei ole unionin oikeuden mukaista. (
13
)
37.
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä myös ilmenee, että direktiivin 2019/944 57 artiklan 4 ja 5 kohdassa edellytetään, että kansallisten ministeriöiden edustajat eivät voi käyttää osallistumistaan hintojen vahvistamista koskeviin menettelyihin painostaakseen sääntelyviranomaista tai antaakseen sille ohjeita, jotka voivat ohjata päätöksiä, joita sääntelyviranomainen tekee sille kyseisen direktiivin 59 artiklassa säädettyjen tehtävien ja toimivaltuuksien puitteissa. Vaikka mainittu direktiivi ei ole esteenä sille, että jäsenvaltion hallitus voi muun muassa ministeriöiden edustajien myötävaikutuksella esittää kansallisessa sääntelyviranomaisessa kantansa siitä, miten kyseinen viranomainen voi ottaa huomioon yleisen edun sääntelytehtäviään suorittaessaan, tämä osallistuminen ja varsinkaan näiden edustajien hintojen vahvistamista koskevien menettelyjen aikana antamat lausunnot eivät voi olla sitovia, eikä sääntelyviranomainen voi missään tapauksessa pitää niitä ohjeina, joita sen olisi tehtäviään suorittaessaan ja toimivaltuuksiaan käyttäessään noudatettava. (
14
) Säännöt, jotka koskevat kansallisten ministeriöiden edustajien osallistumista hintojen vahvistamiseen liittyviin menettelyihin, eivät myöskään saa vaikuttaa sääntelyviranomaisen kyseisessä 59 artiklassa säädettyjen tehtävien ja toimivaltuuksien nojalla tekemien päätösten ulottuvuuteen. Erityisesti silloin, kun tällaiset tehtävät tai toimivaltuudet sitä edellyttävät, nämä osallistumista koskevat säännöt eivät voi vaikuttaa kyseisen viranomaisen päätösten velvoittavuuteen ja välittömään sovellettavuuteen esimerkiksi siten, että niissä edellytettäisiin, että kyseisten edustajien on hyväksyttävä tai sallittava nämä päätökset etukäteen ennen niiden täytäntöönpanoa. (
15
)
38.
Kansallisille sääntelyviranomaisille varattu toimivalta kuuluu siten täytäntöönpanon alaan sen vuoksi, että siinä suoritetaan tosiseikkojen erityisen teknistä arviointia, ja kansallisten sääntelyviranomaisten on toimivaltaansa käyttäessään noudatettava periaatteita ja sääntöjä, jotka on vahvistettu yksityiskohtaisessa unionin tasolla toteutetussa sääntelykehyksessä ja jotka rajoittavat niiden harkintavaltaa ja estävät niitä tekemästä poliittisia valintoja. (
16
)
39.
Mistä syystä sääntelyviranomaisen riippumattomuuden on oltava luonteeltaan pakollista? Tältä osin unionin tuomioistuin on täsmentänyt, että sääntelyviranomaisten täysi riippumattomuus talouden toimijoista ja julkisista elimistä – riippumatta siitä, ovatko ne hallinnollisia vai poliittisia elimiä, ja viimeksi mainitussa tapauksessa siitä, ovatko ne toimeenpanovallan vai lainsäädäntövallan käyttäjiä –, on tarpeen sen takaamiseksi, että niiden tekemät päätökset ovat puolueettomia ja syrjimättömiä, sulkemalla pois mahdollisuus, että hallitukseen, enemmistöön tai joka tapauksessa poliittiseen valtaan kytkeytyvät yritykset ja taloudelliset edut saisivat etuoikeutettua kohtelua, ja että lisäksi täysi eriyttäminen poliittisesta vallasta mahdollistaa sen, että sääntelyviranomainen voi noudattaa toiminnassaan pitkän aikavälin näkemystä, joka on tarpeen sähkömarkkinadirektiivien tavoitteiden toteuttamiseksi. (
17
) Tämän riippumattomuuden tarkoituksena on välttää kuluttajien kannalta vahingolliset eturistiriidat. Eräs kirjoittaja on tuonut esille, tämä säänneltyyn alaan nähden edellytetty riippumattomuus on saanut vähin erin oikeudellista sisältöä, aluksi unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön ja myöhemmin johdetun oikeuden kautta. (
18
) Sääntelyviranomaisten riippumattomuuden säilyttämisellä on monia eri puolia, joita muun muassa Euroopan energia‑alan sääntelyviranomaisten neuvosto (CEER) on tarkastellut. (
19
)
40.
Vaikka unionin oikeuden järjestelmässä suositaan laajaa riippumattomuuden käsitettä, kun kyse on kansallisille sääntelyviranomaisille annetuista erityisistä toimivaltuuksista, (
20
) siinä ei kuitenkaan suljeta pois sitä, että jäsenvaltiot voivat tietyissä olosuhteissa puuttua sähkömarkkinoiden toimintaan. Direktiivin 2019/944 59 artiklassa vahvistetaan nimittäin luettelo sääntelyviranomaisten tehtävistä ja toimivaltuuksista. Vaikka kyseinen luettelo koskee monia eri aloja, se ei kata koko sähkömarkkinoita. Jäsenvaltiot voivat siten antaa kansallisista sähkömarkkinoista omia säännöksiä, kunhan ne eivät koske kyseisiä tehtäviä ja toimivaltuuksia. Kyseisen direktiivin 57 artiklan 4 kohdan b alakohdan ii alakohdassa myös säädetään, että sääntelyviranomaisen henkilöstön ja hallinnosta vastaavien henkilöiden riippumattomuutta koskeva vaatimus ei estä kyseisen jäsenvaltion hallituksen laatimien yleisten suuntaviivojen noudattamista. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan mainitun säännöksen sanamuodosta ilmenee kuitenkin selvästi, etteivät tällaiset yleiset suuntaviivat koske kyseisen direktiivin 59 artiklassa tarkoitettuja sääntelytehtäviä ja toimivaltuuksia. (
21
)
41.
Kuten direktiivin 2019/944 johdanto‑osan 87 perustelukappaleessa täsmennetään, se ja direktiivi 2009/73/EY (
22
)”eivät estä jäsenvaltioita laatimasta ja toteuttamasta omaa kansallista energiapolitiikkaansa. Tästä seuraa, että jäsenvaltion perustuslaillisesta järjestyksestä riippuen voisi kuulua jäsenvaltion toimivaltaan määritellä toimintapoliittinen kehys, jossa sääntelyviranomaisten on toimittava esimerkiksi toimitusvarmuuden osalta. Jäsenvaltion antamat yleiset energiapolitiikan suuntaviivat eivät kuitenkaan saisi rajoittaa sääntelyviranomaisten riippumattomuutta tai itsenäisyyttä.”
42.
Kyseisessä perustelukappaleessa luodaan näin nimenomainen yhteys yhtäältä jäsenvaltion hallituksen antamien yleisten suuntaviivojen, jotka eivät koske ainoastaan direktiivin 2019/944 57 artiklan 4 kohdan b alakohdan ii alakohdassa tarkoitettua sääntelyviranomaisen henkilöstöä ja hallinnosta vastaavia henkilöitä vaan kaikkia sähkömarkkinoiden toimijoita, ja toisaalta toimitusvarmuuden, joka kyseisen direktiivin 59 artiklan 1 kohdan m alakohdan mukaan ei välttämättä kuulu sääntelyviranomaisen toimivaltaan, (
23
) välille. Kyseisestä perustelukappaleesta myös ilmenee, että jäsenvaltiot voivat laatia yleisemmin oman kansallisen energiapolitiikkansa, kuten SEUT 194 artiklan 2 kohdassa määrätään. (
24
) Tämä merkitsee, että jäsenvaltion hallituksella on oikeus antaa muun muassa sähkön toimitusvarmuutta koskevia yleisiä suuntaviivoja.
43.
Direktiivissä 2019/944 ei määritellä toimitusvarmuuden käsitettä. Tältä osin voi olla hyödyllistä tutustua asetukseen 2019/941, jonka 2 artiklan 1 kohdan mukaan ”sähkön toimitusvarmuudella” tarkoitetaan ”sähköverkon kykyä taata sähkötoimitukset asiakkaille asianomaisten jäsenvaltioiden määrittämän selkeästi määritetyn suoritustason mukaisesti”. Tätä kykyä mitataan ”luotettavuusstandardilla”, josta käy avoimella tavalla ilmi jäsenvaltion tarvittava toimitusvarmuuden taso (
25
) ja joka on laskettava käyttäen vähintään toimittamatta jääneen sähkön arvoa ja markkinoille tulon kustannuksia tietyllä aikavälillä ja ilmaistava ”energiavajeen odotusarvona” ja ”tehovajeen odotusarvona”. (
26
)
44.
Kuten komissio toteaa kirjallisissa huomautuksissaan, direktiivillä 2019/944 pyritään näin ollen saattamaan tasapainoon yhtäältä vaatimus siitä, että kansallisten sääntelyviranomaisten on oltava riippumattomia, ja toisaalta jäsenvaltion oikeus laatia oma kansallinen energiapolitiikkansa aloilla, jotka eivät kuulu kansallisten sääntelyviranomaisten yksinomaiseen toimivaltaan, ja erityisesti sähkön toimitusvarmuuden alalla.
B
Kansallisten sääntelyviranomaisten riippumattomuuden kunnioittaminen siltä osin kuin on kyse niiden tehtävästä vahvistaa tai hyväksyä siirto‑ tai jakelutariffit ja/tai niiden laskentamenetelmät
45.
Direktiivin 2019/944 59 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan sääntelyviranomaisen tehtävänä on vahvistaa tai hyväksyä avointen kriteerien mukaisesti siirto‑ tai jakelutariffit tai niiden laskentamenetelmät tai molemmat. (
27
) Lisäksi 59 artiklan 7 kohdan a alakohdassa säädetään, että lähtökohtaisesti sääntelyviranomaisilla on velvollisuus vahvistaa tai hyväksyä riittävän ajoissa ennen niiden voimaantuloa ainakin kansalliset menetelmät, joita käytetään liittämistä ja pääsyä kansallisiin verkkoihin koskevien ehtojen, siirto‑ ja jakelutariffit tai niitä koskevat menetelmät mukaan lukien, laskennassa tai vahvistamisessa, ja että näiden tariffien tai menetelmien on mahdollistettava tarvittavien investointien tekeminen verkkoihin niin, että kyseisillä investoinneilla voidaan varmistaa verkkojen toimivuus. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että näiden säännösten tulkitseminen siten, että kansallisen hallituksen olisi sallittua vahvistaa tai hyväksyä kansallisiin verkkoihin pääsystä perittävien tariffien laskentamenetelmät, vaarantaisi tämän direktiivin tavoitteet. (
28
)
46.
Käsiteltävässä asiassa, kuten toisen ennakkoratkaisukysymyksen sanamuodosta ilmenee, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, ettei lailla 730/2021 ole sinänsä puututtu suoraan siirto‑ tai jakelutariffeihin eikä niiden laskentamenetelmiin. Se kuitenkin pohtii, onko kyseisellä lailla kuitenkin epäsuorasti loukattu Energiaviraston riippumattomuutta, koska tämä on sen johdosta muuttanut valvontamenetelmiään kesken valvontakauden.
47.
Kun ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa lakiin 730/2021, se tarkoittaa tarkemmin ottaen kyseisen lain esitöitä eli hallituksen esitystä. Ennakkoratkaisupyynnöstä ja Alajärven Sähkön ja Suomen hallituksen kirjallisista huomautuksista ilmenee, että säätäessään kyseisen lain Suomen eduskunta hyväksyi lakiesitykseen sisältyneet lainsäädäntöehdotukset sellaisinaan. Näin ollen katson, että siihen ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymykseen, joka mainittiin edellä tämän ratkaisuehdotuksen 26 kohdassa, on vastattava siten, että mainitun lain esitöitä voidaan pitää direktiivissä 2019/944 tarkoitettuina kyseisen jäsenvaltion hallituksen antamina yleisinä suuntaviivoina. (
29
) Kun otetaan huomioon edellä tämän ratkaisuehdotuksen 36 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö, kansallisen sääntelyviranomaisen riippumattomuus on joka tapauksessa taattava kaikkiin poliittisiin elimiin nähden eikä siis pelkästään suhteessa kyseisen jäsenvaltion hallitukseen vaan myös kansalliseen lainsäätäjään nähden.
48.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa, että lain 730/2021 tarkoituksena on, kuten sen esitöistä ilmenee, vaikuttaa sähkönjakelun hintaan sitä alentavasti Suomessa. Tältä osin lakiesitys sisältää arvioita muun muassa valvontamenetelmien muutosten taloudellisista vaikutuksista jakeluverkonhaltijoiden sallittuun tuottotasoon sekä jakeluverkonhaltijoiden asiakkailta keräämiin jakelumaksuihin. Alajärven Sähkö ja Elenia myös väittävät kirjallisissa huomautuksissaan, että lakiesitykseen on sisällytetty tarkkoja laskelmia siitä, millä tavoin kyseinen laki vaikuttaa laskentamenetelmiä koskeviin Energiaviraston päätöksiin.
49.
Suomen hallitus toteaa kirjallisissa huomautuksissaan, että myrskyt ja raskaat lumikuormat aiheuttivat Suomessa 2000‑luvulla laajoja häiriöitä sähkönjakeluverkoissa aiheuttaen sähkökatkoksia. Tämän vuoksi 1.9.2013 voimaan tulleessa sähkömarkkinalaissa, sellaisena kuin se oli alkuperäisessä muodossaan, asetettiin jakeluverkon varmuuden parantamiseksi tavoitteet, jotka kunkin jakeluverkonhaltijan on täytettävä omalla vastuualueellaan portaittain vuoden 2028 loppuun mennessä. (
30
) Vuonna 2016 sähkönjakelijat ilmoittivat asiakkailleen merkittävistä hinnankorotuksista, minkä johdosta hallitus lisäsi sähkömarkkinalakiin uusia säännöksiä, jotka tulivat voimaan 1.9.2017 ja jotka koskivat muun ohella jakeluverkon varmuutta koskevien vaatimusten täytäntöönpanoajan pidennyksen saamista helpottavia perusteita, jotta voitaisiin alentaa jakeluverkonhaltijoiden kustannustasoa ja hillitä sähkönsiirron hinnannousua. Vuonna 2019 toimintansa aloittanut hallitus päätti jatkaa näitä toimenpiteitä ja esitti jakeluverkon kehittämiseen ja varmuuteen liittyviä toimenpiteitä, sillä Energiavirastolla oli toimivalta muuttaa sähkön siirto‑ ja jakelumaksujen laskentamenetelmiä.
50.
Suomen hallituksen mukaan lailla 730/2021 tehtiin seuraavat muutokset: ensinnäkin jakeluverkon toimintavarmuusvaatimusten täytäntöönpanolle säädettiin 8 vuoden lisäaika sähkömarkkinalain uuden 119 §:n mukaisesti; toiseksi kyseisen lain 19 §:n 2 momenttiin lisättiin uusi säännös eli 6 kohta, jonka mukaan verkonhaltijan on kyettävä tuottamaan siirto‑ ja jakelupalvelu verkkonsa käyttäjille kustannustehokkaalla tavalla, ja kolmanneksi kyseisen lain jakeluverkon kehittämissuunnitelmaa koskevaa 52 §:ää täydennettiin, jotta suunnitelmaa voidaan jatkossa käyttää jakeluverkon kehittämistoiminnan kustannustehokkuuden edistämiseen ja valvontaan, muun muassa edellyttämällä, että kehittämissuunnitelmassa mainitaan, onko verkonhaltijalla suunnitelma sähkönkulutuksen jouston, energiatehokkuustoimenpiteiden, sähkövarastojen ja muiden resurssien käyttämisestä vaihtoehtona jakeluverkon siirtokapasiteetin laajentamiselle. Suomen hallitus täsmentää, että kun otetaan huomioon kyseisillä muutoksilla toimitusvarmuusvaatimuksiin tehdyt kevennykset, Energiavirasto on perustellusti muuttanut jakelutariffien laskentamenetelmiä, jotta verkonhaltijat eivät peri asiakkailtaan kohtuuttoman suuria jakelumaksuja.
51.
Unionin tuomioistuimen toimivallasta vastata ennakkoratkaisukysymyksiin on tässä yhteydessä muistutettava, että SEUT 267 artiklassa vahvistettu yhteistyöjärjestelmä perustuu kansallisten tuomioistuinten ja unionin tuomioistuimen tehtävien selkeään jakoon. Tähän artiklaan perustuvassa menettelyssä kansallisten säännösten tulkinta kuuluu jäsenvaltioiden tuomioistuimille eikä unionin tuomioistuimelle, eikä tämän tehtävänä ole lausua kansallisten oikeussääntöjen yhteensoveltuvuudesta unionin oikeuden säännösten ja määräysten kanssa. Unionin tuomioistuimella on sen sijaan toimivalta esittää kansalliselle tuomioistuimelle kaikki sellaiset unionin oikeuden tulkintaan liittyvät seikat, joiden avulla tämä voi arvioida kansallisten oikeussääntöjen yhteensoveltuvuutta unionin oikeuden kanssa. (
31
)
52.
Yleisesti voidaan todeta, että se, että jäsenvaltion hallitus pyrkii vaikuttamaan sähkönjakelun hintaan sitä alentavasti, ei itsessään ole ristiriidassa direktiivin 2019/944 57 artiklan 4 ja 5 kohdan kanssa. Kuten nimittäin edellä jo todettiin, mainitulla direktiivillä ei viedä jäsenvaltioilta mahdollisuutta laatia kansalliset energiapolitiikkansa.
53.
Se, että jäsenvaltio käyttää omaa toimivaltaansa laatiessaan kansallisen energiapolitiikkansa, vaikuttaa jo luonnostaan ja väistämättä sähköverkon toimintakustannuksiin. Tämän vuoksi kansallisen energiapolitiikan toteuttamisen ja sääntelyviranomaisen toimivallan kunnioittamisen välinen rajanveto ei käytännössä edelleenkään ole täysin selvä. (
32
) Vaikka unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöä on kritisoitu, (
33
) minusta vaikuttaa päinvastoin siltä, että sen avulla voidaan hyvinkin määrittää, missä menee raja sääntelyviranomaisen toimivallan ja jäsenvaltion toimivallan välillä.
54.
Kansallista energiapolitiikkaansa laatiessaan jäsenvaltiolla on nimittäin toimivalta päättää sähkön toimitusvarmuuden tasosta, ellei se ole siirtänyt tätä toimivaltaa sääntelyviranomaiselle. Näin ollen sillä on oikeus valita energiaverkolleen alempi luotettavuusstandardi, jos se katsoo aikaisemman standardin johtavan kohtuuttomiin kokonaiskustannuksiin ja jos tämä ei heikennä verkkojen toimivuutta. Luotettavuusstandardin alentaminen johtaa lähtökohtaisesti siirto‑ ja jakeluverkon haltijoiden investointikustannusten laskuun, jonka seurauksena kuluttajahintojen pitäisi lopulta laskea. Kyseinen toimenpide ei tarkoita sitä, että jäsenvaltio tosiasiallisesti vahvistaa siirto‑ ja jakelutariffit ja/tai niiden laskentamenetelmät. Vaikutus jakeluverkonhaltijoiden tariffien laskentamenetelmiin näyttää nimittäin olevan täysin epäsuora seuraus jäsenvaltion oikeutetusta intressistä siihen, että se saa itse määritellä sähkölle tavoittelemansa toimitusvarmuuden tason.
55.
SEUT 194 artiklan 2 kohdan mukaan jäsenvaltio on toimivaltainen määrittelemään energiavarojensa hyödyntämisen ehdot. Ensi arviolta se, että jäsenvaltio velvoittaa verkonhaltijat tarjoamaan käyttäjille siirto‑ ja jakelupalveluja kustannustehokkaasti ja että jakeluverkon kehittämissuunnitelmaa voidaan jatkossa käyttää jakeluverkon kehittämistoiminnan kustannustehokkuuden edistämiseen ja valvontaan, vaikuttaa kuuluvan tähän toimivaltaan. Jäsenvaltioilla on nimittäin oikeus pyrkiä käyttämään sähkövarojaan parhaalla mahdollisella tavalla.
56.
Koska sitä vastoin sääntelyviranomaisen tehtävänä on vahvistaa tai hyväksyä siirto‑ tai jakelutariffit ja/tai niiden laskentamenetelmät direktiivin 2019/944 59 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaisesti, yksin tämä viranomainen voi määrittää kyseisten tariffien laskentamenetelmät ja määrän. Unionin tuomioistuin on vastaavasti todennut, että jäsenvaltion hallitus ei voi vahvistaa verkkoonpääsytariffien määrittämismenetelmiä eikä päättää, missä tapauksissa ja millä edellytyksillä kansallinen sääntelyviranomainen voi vahvistaa kyseiset edellytykset tai menetelmät tai hyväksyä ne verkonhaltijan esityksestä sekä missä erityisissä verkonkäyttötilanteissa ja millä edellytyksillä kansallinen sääntelyviranomainen voi yksittäistapauksissa myöntää tai evätä luvan, joka koskee yksilöllisiä verkkoonpääsytariffeja. (
34
)
57.
Kuten komissio toteaa kirjallisissa huomautuksissaan, kyseiset kansallisen lainsäädännön muutokset eivät ole direktiivin 2019/944 mukaisia, jos niissä määritetään yksityiskohtaisesti vaikutukset siirto‑ ja jakelutariffeihin ja/tai niiden laskentamenetelmiin, koska kyseisen direktiivin 57 ja 59 artiklan mukaan sääntelyviranomainen on yksin toimivaltainen arvioimaan muun muassa luotettavuusstandardiin tehtyjen muutosten seurauksia ja sisällyttämään ne hinnanmääritysmenetelmiin.
58.
Tältä osin Alajärven Sähkö ja Elenia väittävät, että työ‑ ja elinkeinoministeriö, sähkömarkkinoista vastaava ministeri ja Suomen eduskunta antoivat Energiavirastolle hyvin yksityiskohtaiset ohjeet muutoksista, jotka sen oli tehtävä aiemmin määrittämiinsä valvontamenetelmiin lain 730/2021 antamisen johdosta, mikä tarkoittaa siirto‑ ja jakelutariffien ja/tai niiden laskentamenetelmien vahvistamista mutkan kautta. Energiavirasto puolestaan väittää, että se laati sähköverkkotoiminnan kohtuullisen hinnoittelun valvontamenetelmiä koskevan taustaselvityksensä täysin itsenäisesti ja että lainsäädäntömenettelyn ennustettavuuden varmistamiseksi on suotavaa, että sääntelyviranomainen toimittaa riippumattoman asiantuntijalausunnon kansalliseen lainsäädäntöön tehtävien muutosten mahdollisista vaikutuksista. Koska mainitun lausunnon tarkoituksena on selventää kansalliselle lainsäätäjälle kyseisten muutosten vaikutusta siirto‑ ja jakelutariffeihin ja/tai niiden laskentamenetelmiin, sillä ei mielestäni loukata sääntelyviranomaisen riippumattomuutta tilanteessa, jossa tämä on voinut toimia itsenäisesti ja pelkästään yleisen edun perusteella varmistaakseen kyseisellä direktiivillä tavoiteltujen päämäärien noudattamisen ilman, että sen olisi noudatettava muilta elimiltä saamiaan ohjeita, (
35
) mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava.
59.
Täsmennän, että toisen ennakkoratkaisukysymyksen sanamuodon mukaan Energiaviraston ”on – – tullut muuttaa valvontamenetelmiään” lain 730/2021 antamisen johdosta, mikä voidaan ymmärtää siten, että mainittu virasto on ollut siihen velvollinen. Samalla ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että Energiavirasto toteaa 15.12.2021 antamissaan päätöksissä, että se saattoi valvontamenetelmiä koskevan asian vireille omasta aloitteestaan kyseisen lain voimaantulon jälkeen. Kirjallisissa huomautuksissaan Energiavirasto toteaa myös, että kysymyksen oikeampi sanamuoto olisi, että se on ”katsonut tarpeelliseksi muuttaa valvontamenetelmiään”, sillä valvontalain 13 §:n 1 momentin 2 kohdan mukaan virasto voi muuttaa valvontamenetelmien vahvistuspäätöstä, jos muutos perustuu lainsäädännön muuttumiseen, ja että kyseisessä säännöksessä sääntelyviranomaiselle annetaan nimenomaisesti toimivalta arvioida valvontamenetelmien tarpeellisuutta ja perusteita sekä niihin tehtäviä muutoksia. Näin ollen Energiavirasto on itse sitä mieltä, ettei se ole toiminut sidotun harkintavallan alalla siltä osin kuin kyse on siirto‑ ja jakelutariffien ja/tai niiden laskentamenetelmien vahvistamisesta.
60.
Kyproksen hallitus toteaa kirjallisissa huomautuksissaan, että toisen ennakkoratkaisukysymyksen sanamuodon mukaan kansallinen sääntelyviranomainen muutti valvontamenetelmiään ”kesken valvontakauden”. Tästä Kyproksen hallitus päättelee, ettei muutos ole direktiivin 2019/944 59 artiklan 7 kohdan mukainen, sillä mainitun säännöksen mukaan sääntelyviranomaisilla on velvollisuus vahvistaa tai hyväksyä ”riittävän ajoissa ennen niiden voimaantuloa” ainakin kansalliset menetelmät, joita käytetään siirto‑ ja jakelutariffien tai niiden laskentamenetelmien laskennassa tai niitä koskevien ehtojen vahvistamisessa, ja että muutoksella loukataan kansallisen sääntelyviranomaisen riippumattomuutta, jos tämä oli pakotettu tekemään se. On kuitenkin todettava, ettei ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ole esittänyt unionin tuomioistuimelle kysymyksiä 15.12.2021 annettujen päätösten ajallisesta soveltamisesta. Ennakkoratkaisupyynnössä ei ole tästä mitään mainintaa. Näin ollen tätä kysymystä ei tarvitse tutkia.
61.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on viime kädessä tutkia, kuuluuko laki 730/2021 kyseiselle jäsenvaltiolle direktiivillä 2019/944 annettujen toimivaltuuksien alaan eli onko kyseisen jäsenvaltion toiminta rajoittunut tiukasti kansallisen energiapolitiikan laatimiseen erityisesti siltä osin kuin kyse on sähköverkon toimitusvarmuudesta ja energiavarojen hyödyntämisen ehdoista vai onko se puuttunut toiminnallaan kansalliselle sääntelyviranomaiselle annettuun yksinomaiseen toimivaltaan vahvistaa siirto‑ ja jakelutariffit ja/tai niiden laskentamenetelmät.
62.
Edellä esitetyn perusteella olen sitä mieltä, että direktiivin 2019/944 57 artiklan 4 ja 5 kohtaa on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä sellaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka tarkoituksena on sen esitöistä ilmenevällä tavalla vaikuttaa sähkönjakelun hintoihin niitä alentavasti ja jolla ei sinänsä puututa suoraan sähkönsiirto‑ ja jakelutariffeihin ja/tai niiden laskentamenetelmiin mutta jonka seurauksena kansallinen sääntelyviranomainen on muuttanut valvontamenetelmiään, kunhan tämä lainsäädäntö vastaa yleisiä suuntaviivoja, jotka kyseisen jäsenvaltion hallitus on antanut kansallisesta energiapolitiikastaan erityisesti toimitusvarmuuden tason määrittämisen ja energiavarojen hyödyntämisen ehtojen määrittämisen osalta, jotka eivät kuulu kyseisen direktiivin 59 artiklassa tarkoitettuihin sääntelyviranomaisen tehtäviin ja toimivaltuuksiin.
V Ratkaisuehdotus
63.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa markkinaoikeuden esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
Sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 2012/27/EU muuttamisesta 5.6.2019 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2019/944 57 artiklan 4 ja 5 kohtaa
on tulkittava siten, että
ne eivät ole esteenä sellaiselle jäsenvaltion lainsäädännölle, jonka tarkoituksena on sen esitöistä ilmenevällä tavalla vaikuttaa sähkönjakelun hintoihin niitä alentavasti ja jolla ei sinänsä puututa suoraan sähkönsiirto‑ ja jakelutariffeihin ja/tai niiden laskentamenetelmiin mutta jonka seurauksena kansallinen sääntelyviranomainen on muuttanut valvontamenetelmiään, kunhan tämä lainsäädäntö vastaa yleisiä suuntaviivoja, jotka kyseisen jäsenvaltion hallitus on antanut kansallisesta energiapolitiikastaan erityisesti toimitusvarmuuden tason määrittämisen ja energiavarojen hyödyntämisen ehtojen määrittämisen osalta, jotka eivät kuulu kyseisen direktiivin 59 artiklassa tarkoitettuihin sääntelyviranomaisen tehtäviin ja toimivaltuuksiin.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: ranska.
(
2
)	Sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 2012/27/EU muuttamisesta 5.6.2019 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2019, L 158, s. 125). Direktiivin 2019/944 72 artiklan mukaan direktiivillä kumottiin sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 2003/54/EY kumoamisesta 13.7.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2009/72/EY (EUVL 2009, L 211, s. 55) 1.1.2021 lukien.
(
3
)	Sähkön sisämarkkinoista 5.6.2019 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2019, L 158, s. 54).
(
4
)	Euroopan unionin energia‑alan sääntelyviranomaisten yhteistyöviraston perustamisesta 5.6.2019 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2019, L 158, s. 22).
(
5
)	Laki 730/2021 tuli voimaan 1.8.2021.
(
6
)	Tältä osin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa 29.4.2004 annettuun tuomioon Björnekulla Fruktindustrier (C‑371/02, EU:C:2004:275).
(
7
)	Ks. tuomio 15.7.2021, Saksa v. Puola (C‑848/19 P, EU:C:2021:598, 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
8
)	Riskeihin varautumisesta sähköalalla ja direktiivin 2005/89/EY kumoamisesta 5.6.2019 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EUVL 2019, L 158, s. 1).
(
9
)	Samoin direktiivin 2019/944 johdanto‑osan 80 perustelukappaleessa todetaan, että sääntelyviranomaisten olisi voitava tehdä päätöksiä kaikista sähkön sisämarkkinoiden moitteettoman toiminnan kannalta merkityksellisistä sääntelykysymyksistä ja niiden tulisi olla täysin riippumattomia kaikista muista julkisista tai yksityisistä eduista. Mainitussa perustelukappaleessa myös täsmennetään, että tämä ei kuitenkaan estä muutoksenhakumahdollisuutta tuomioistuimessa, kuten ei parlamentaarista valvontaakaan jäsenvaltioiden perustuslakien mukaisesti.
(
10
)	Ks. vastaavasti tuomio 2.9.2021, komissio v. Saksa (Direktiivien 2009/72 ja 2009/73 täytäntöönpano) (C‑718/18, EU:C:2021:662, 108 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; jäljempänä tuomio komissio v. Saksa).
(
11
)	Ks. vastaavasti tuomio komissio v. Saksa, 109 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
(
12
)	Ks. vastaavasti tuomio komissio v. Saksa, 130 kohta.
(
13
)	Ks. tuomio 29.10.2009, komissio v. Belgia (C‑474/08, EU:C:2009:681, 29–31 kohta).
(
14
)	Ks. vastaavasti tuomio 11.6.2020, Prezident Slovenskej republiky (C‑378/19, EU:C:2020:462, 62 ja 63 kohta). Kyseisestä tuomiosta ks. Rizzuto, F., ”The Independance of National Regulatory Authorities: Is There Now an Autonomous EU LAW concept of Independance of General Application?”, European Competition and Regulatory Law Review, 2021, osa 5, nro 1, s. 64–75.
(
15
)	Ks. vastaavasti tuomio 11.6.2020, Prezident Slovenskej republiky (C‑378/19, EU:C:2020:462, 64 kohta).
(
16
)	Ks. vastaavasti tuomio komissio v. Saksa, 132 kohta.
(
17
)	Ks. tuomio komissio v. Saksa, 112 kohta. Kyseisen tuomion 126 kohdassa unionin tuomioistuin myös totesi, ettei demokratiaperiaate ole esteenä sellaisten hallintoviranomaisten olemassaololle, jotka sijoittuvat klassisen hierarkkisen hallinnon ulkopuolelle ja jotka ovat jokseenkin riippumattomia hallituksesta ja joilla on usein sääntelytehtäviä tai jotka suorittavat tehtäviä, jotka on varjeltava poliittiselta vaikutukselta, mutta jotka ovat kuitenkin velvollisia noudattamaan lakia toimivaltaisten tuomioistuinten valvonnassa, ja että se, että kansallisille sääntelyviranomaisille annetaan yleisestä hallinnosta riippumaton asema, ei sellaisenaan poista näiltä viranomaisilta niiden demokraattista legitimiteettiä, koska ne eivät jää kaiken parlamentaarisen vaikutusvallan ulkopuolelle.
(
18
)	Ks. Delzangles, H., L’indépendance des autorités de régulations sectorielles, communications électroniques, énergie et postes, Université de Bordeaux IV:ssä (Ranska) 30.6.2008 tarkastettu tohtorinväitöskirja, erityisesti s. 234.
(
19
)	Ks. CEER:n raportti (vain englanniksi) ”Safeguarding the independence of regulators – Insights from Europe’s energy regulators on powers, resources, independence, accountability and transparency”, 13.12.2016, saatavilla osoitteessa https://www.ceer.eu/wp‑content/uploads/2024/04/C16‑RBM‑06‑03_SafeguardingNRAIndependence_PUBLIC‑13‑Dec‑2016.pdf.
(
20
)	Ks. julkisasiamies Pitruzzellan ratkaisuehdotus komissio v. Saksa (Direktiivien 2009/72 ja 2009/73 täytäntöönpano) (C‑718/18, EU:C:2021:20, 128 kohta).
(
21
)	Ks. vastaavasti tuomio komissio v. Saksa, 110 kohta.
(
22
)	Maakaasun sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 2003/55/EY kumoamisesta 13.7.2009 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2009, L 211, s. 94).
(
23
)	Kirjallisissa huomautuksissaan Suomen hallitus korostaa, että valvontalain 6 §:n 1 momentin 7 kohdassa kansallinen lainsäätäjä ei anna sääntelyviranomaiselle toimivaltaa hyväksyä tai määritellä sähkönjakeluverkkojen varmuutta ja niiden kehittämistä koskevia sääntöjä vaan tehtävän seurata kyseisten sääntöjen noudattamista sekä osallistua sähköverkkojen palvelun sekä sähkön toimituksen laatua koskevien vaatimusten valmisteluun.
(
24
)	Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 31 kohta.
(
25
)	Ks. asetuksen 2019/943 25 artiklan 1 kohta.
(
26
)	Ks. asetuksen 2019/943 25 artiklan 3 kohta. Esimerkiksi Belgian kuningaskunta on vahvistanut luotettavuusstandardiksi kolme tuntia. Ks. vastaavasti luotettavuusstandardin määrittämisestä ja toimittamatta jääneen sähkön arvon ja markkinoille tulon kustannusten hyväksymisestä 31.8.2021 annetun kuninkaan asetuksen muuttamisesta 4.9.2022 annettu kuninkaan asetus (arrêté royal du 4 septembre 2022 modifiant l’arrêté royal du 31 août 2021 relatif à la détermination de la norme de fiabilité et à l’approbation des valeurs du coût de l’énergie non distribuée et du coût d’un nouvel entrant; Moniteur belge, 14.9.2022, s. 67240).
(
27
)	Lisäksi kyseisen direktiivin johdanto‑osan 82 perustelukappaleessa todetaan, että sääntelyviranomaisten olisi asetettava tai hyväksyttävä siirto‑ ja jakeluverkkoja koskevat yksittäiset verkkotariffit tai menetelmä taikka sekä kyseiset verkkotariffit että menetelmä ja että kaikissa tapauksissa olisi säilytettävä mainitun direktiivin 57 artiklan 4 kohdan b alakohdan ii alakohdan mukainen sääntelyviranomaisten riippumattomuus verkkotariffien vahvistamisessa.
(
28
)	Ks. vastaavasti tuomio komissio v. Saksa, 113 kohta.
(
29
)	Lisäksi Alajärven Sähkö ja Elenia väittävät kirjallisissa huomautuksissaan, että Suomen oikeusjärjestyksessä lainvalmisteluasiakirjoilla, kuten työryhmien raporteilla, komiteoiden ja valiokuntien mietinnöillä ja hallituksen esityksillä, on tärkeä osuus lainsäädännön tulkinnassa ja niitä käytetään säännöllisesti tukena selvitettäessä lainsäätäjän tarkoitusta ja että mitä yksityiskohtaisempia ja tuoreempia lainvalmisteluasiakirjat ovat, sitä suurempi on niiden painoarvo lain tulkinnassa ja soveltamisessa.
(
30
)	Suomen hallitus täsmentää, että kyseisen lain alkuperäisessä versiossa säädettiin velvoite suunnitella, rakentaa ja ylläpitää jakeluverkko siten, että jakeluverkon vikaantuminen myrskyn tai lumikuorman seurauksena ei aiheuttaisi asemakaava‑alueella asiakkaalle yli kuusi tuntia kestävää sähkönjakelun keskeytystä eikä muulla alueella yli 36 tuntia kestävää keskeytystä.
(
31
)	Ks. tuomio 8.5.2024, AsociaţiaForumul Judecătorilor din România (Tuomareiden ja syyttäjien yhdistykset) (C‑53/23, EU:C:2024:388, 14 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
32
)	Ks. vastaavasti Huhta, K., ”C‑718/18 Commission v. Germany: Critical Reflections on the Independence of National Regulatory Authorities in EU Energy Law”, European Energy and Environmental Law Review, 2021, osa 30, nro 6, s. 255–265, erityisesti s. 261. Kyseisen kirjoittajan mukaan tuomiolla komissio v. Saksa hämärrettiin entisestään rajanvetoa jäsenvaltion antamien yleisten energiapolitiikan suuntaviivojen ja kansallisten sääntelyviranomaisten yksinomaiseen toimivaltaan kuuluvien kysymysten välillä, koska jäsenvaltioilla – eikä suinkaan sääntelyviranomaisilla – on laaja harkintavalta sen määrittämisessä, mikä on yleisen edun mukaista. Kyseinen kirjoittaja myös korostaa, ettei missään kansallisessa energiapolitiikassa voida välttyä ottamasta kantaa energian hintoihin ja hinnoitteluun, joten energiapolitiikan yleiset suuntaviivat hyvin todennäköisesti vaikuttavat siihen, millä ehdoilla tariffit vahvistetaan.
(
33
)	Ks. edellä alaviitteessä 33 mainittu Huhta, K., s. 261.
(
34
)	Ks. tuomio komissio v. Saksa, 114–116 kohta. Ks. myös tuomio 3.12.2020, komissio v. Belgia (Sähkön ja maakaasun markkinat) (C‑767/19, EU:C:2020:984, 98–115 kohta).
(
35
)	Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 35 kohta.