Väliaikainen versio
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
DEAN SPIELMANN
26 päivänä helmikuuta 2026 (1)
Asia C-809/24
Trenitalia SpA
vastaan
Regione Liguria
(Ennakkoratkaisupyyntö – Consiglio di Stato (ylin hallintotuomioistuin, Italia))
Ennakkoratkaisupyyntö – Liikenne – Alueellisen rautatieliikenteen julkinen palvelu – Asetus (EY) N:o 1370/2007 – Julkisen liikenteen harjoittajalle ei myönnetä kohtuullista voittoa – Lyhytkestoinen julkisia palveluhankintoja koskeva sopimus – Liikenteenharjoittaja ei kanna lainkaan riskiä – 6 artikla – Asetuksen N:o 1370/2007 liitteessä oleva 5 kohta – Erillistä kirjanpitoa koskeva velvollisuus
Johdanto
1.        Käsiteltävässä asiassa Consiglio di Stato (ylin hallintotuomioistuin, Italia) on esittänyt unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisupyynnön, joka koskee rautateiden ja maanteiden julkisista henkilöliikennepalveluista annetun asetuksen (EY) N:o 1370/2007(2) tiettyjen säännösten tulkintaa.
2.        Unionin tuomioistuimelle esitetään nyt erityisesti ensimmäistä kertaa taloudellisilta vaikutuksiltaan merkittävä kysymys siitä, onko toimivaltaisten kansallisten viranomaisten sisällytettävä julkisia palveluhankintoja koskevan sopimuksen puitteissa sopimuksen mukaisten julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä huolehtivalle liikenteenharjoittajalle myönnettävään korvaukseen ”kohtuullista voittoa” vastaava määrä.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
3.        Asetuksen N:o 1370/2007 1 artiklan, jonka otsikko on ”Tarkoitus ja soveltamisala”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tämän asetuksen tarkoituksena on määritellä, miten toimivaltaiset viranomaiset voivat yhteisön oikeuden sääntöjä noudattaen toimia julkisen henkilöliikenteen alalla varmistaakseen sellaisten yleishyödyllisten palvelujen tarjoamisen, jotka ovat muun muassa monilukuisempia, luotettavampia, korkealaatuisempia tai edullisempia kuin palvelut, joita voitaisiin tarjota pelkästään markkinoiden ehdoilla.
Tätä varten asetuksessa vahvistetaan ehdot, joiden mukaisesti toimivaltaiset viranomaiset julkisen palvelun velvoitteita määrätessään tai niitä koskevia sopimuksia tehdessään korvaavat julkisen liikenteen harjoittajille aiheutuvat kustannukset ja/tai myöntävät yksinoikeuksia vastineena julkisen palvelun velvoitteiden hoitamisesta.”
4.        Asetuksen 3 artiklan, jonka otsikko on ”Julkisia palveluhankintoja koskevat sopimukset ja yleiset säännöt”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kun toimivaltainen viranomainen päättää myöntää valitsemalleen liikenteenharjoittajalle minkä tahansa luonteisen yksinoikeuden ja/tai korvauksen julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä, tämän viranomaisen on myönnettävä se julkisia palveluhankintoja koskevan sopimuksen puitteissa.”
5.        Kyseisen asetuksen 5 artiklan, jonka otsikko on ”Julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekeminen”, 6 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos tätä ei ole kielletty kansallisessa lainsäädännössä, toimivaltaiset viranomaiset voivat päättää tehdä julkisia palveluhankintoja koskevan sopimuksen ilman tarjouskilpailua, jos se koskee rautatieliikennettä, muttei muita raideliikennemuotoja kuten metro- tai raitiotieliikennettä. Poiketen siitä, mitä 4 artiklan 3 kohdassa säädetään, tällaisen sopimuksen voimassaoloaika saa olla enintään kymmenen vuotta, lukuun ottamatta tapauksia, joihin sovelletaan 4 artiklan 4 kohtaa.”
6.        Saman asetuksen 6 artiklan, jonka otsikko on ”Julkisista palveluista maksettavat korvaukset”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kaikkien korvausten, jotka liittyvät yleiseen sääntöön tai julkisia palveluhankintoja koskevaan sopimukseen, on oltava 4 artiklan säännösten mukaisia riippumatta siitä, kuinka sopimus on tehty. Kaiken luonteisten korvausten, jotka liittyvät 5 artiklan 2, 4, 5 tai 6 kohdan mukaisesti ilman tarjouskilpailua tehtyyn julkisia palveluhankintoja koskevaan sopimukseen tai jotka liittyvät yleiseen sääntöön, on lisäksi oltava liitteen säännösten mukaisia.”
7.        Asetuksen N:o 1370/2007 liitteen, jonka otsikko on ”Korvaukseen sovellettavat säännöt 6 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa”, sanamuoto on seuraava:
”1.      Korvaus, joka liittyy 5 artiklan 2, 4, 5 tai 6 kohdan mukaisesti ilman tarjouskilpailua tehtyyn julkisia palveluhankintoja koskevaan sopimukseen tai yleiseen sääntöön, on laskettava tässä liitteessä esitettyjen sääntöjen mukaisesti.
2.      Korvaus ei saa ylittää sitä taloudellisten nettovaikutusten määrää, joka vastaa julkisen palvelun velvoitteen täyttämisestä julkisen liikenteen harjoittajan kustannuksiin ja tuloihin aiheutuvia positiivisia tai negatiivisia kokonaisvaikutuksia. Vaikutukset on arvioitava vertaamalla tilannetta, jossa julkisen palvelun velvoite on täytetty, tilanteeseen, joka olisi vallinnut, jos velvoitetta ei olisi täytetty. Taloudellisen nettovaikutuksen laskemisessa toimivaltainen viranomainen noudattaa seuraavaa mallia:
Kustannukset, jotka aiheutuvat toimivaltaisen viranomaisen / toimivaltaisten viranomaisten määräämästä julkisen palvelun velvoitteesta tai joukosta julkisen palvelun velvoitteita, joka sisältyy julkisia palveluhankintoja koskevaan sopimukseen ja/tai yleiseen sääntöön,
miinus mahdolliset positiiviset taloudelliset vaikutukset, jotka ovat syntyneet kyseessä olevan julkisen palvelun velvoitteen/velvoitteiden täyttämiseen käytetyssä verkossa,
miinus tariffiin perustuvat tulot tai muut tulot, jotka on saatu kyseessä olevaa julkisen palvelun velvoitetta täytettäessä,
plus kohtuullinen voitto,
on yhtä kuin taloudellinen nettovaikutus.
– –
5.      Jos julkisen liikenteen harjoittaja harjoittaa myös muuta toimintaa sen liikenteen lisäksi, jota koskee julkisen palvelun velvoite ja josta sille maksetaan korvausta, kyseisistä julkisista palveluista on avoimuuden lisäämiseksi ja ristiintukemisen välttämiseksi pidettävä erillistä kirjanpitoa, jonka on täytettävä vähintään seuraavat vaatimukset:
–        kustakin toiminnasta on pidettävä erillistä kirjanpitoa, ja kutakin toimintaa vastaavat osuudet omaisuudesta ja kiinteistä kustannuksista on jaettava voimassa olevien kirjapito- ja verotussääntöjen mukaisesti,
– –
6.      ’Kohtuullisella voitolla’ tarkoitetaan alalle kyseisessä jäsenvaltiossa tyypillistä pääoman tuottoa, jossa otetaan huomioon riski, jonka viranomaisen toiminta aiheuttaa julkisen liikenteen harjoittajalle, tai vastaavasti tällaisen riskin puuttuminen.
7.      Korvausmenetelmällä on edistettävä seuraavien tekijöiden ylläpitämistä tai kehittämistä:
–        julkisen liikenteen harjoittajan tehokas liikkeenjohto, jota voidaan arvioida objektiivisesti, ja
–        riittävän korkealaatuisten henkilöliikennepalvelujen tarjonta.”
Pääasia, ennakkoratkaisukysymykset ja asian käsittely unionin tuomioistuimessa
8.        Regione Liguria (Ligurian alue, Italia) ja Trenitalia tekivät 10.3.2010 ilman tarjouskilpailua sopimuksen, joka koski rautateiden julkisten henkilöliikennepalvelujen tarjoamista vuosina 2009–2014 (jäljempänä vuosia 2009–2014 koskenut sopimus) ja joka voitiin uusia kuudeksi vuodeksi.
9.        Kyseisen sopimuksen päättyessä Regione Liguria hylkäsi Trenitalian ehdotuksen sopimuksen uusimisesta sen vuoksi, että liikkuvan kaluston nykyaikaistamiseen suunnitellut investoinnit olivat riittämättömiä. Regione Ligurian näkemyksen mukaan kaluston nykyaikaistaminen oli olennainen edellytys uuden kuusivuotisen sopimuksen tekemiselle sekä määräävä tekijä palvelun laadun ja luotettavuuden parantamisen kannalta.
10.      Vuosia 2009–2014 koskeneen sopimuksen kattamien julkisen liikenteen palvelujen jatkuvuuden takaamiseksi Regione Liguria ja Trenitalia tekivät 10.12.2016 edelleen ilman tarjouskilpailua kolmen vuoden ”välisopimuksen” (jäljempänä vuosia 2015–2017 koskenut sopimus) siirtymäajaksi vuosia 2009–2014 koskeneen sopimuksen ja uuden palveluhankintoja koskeneen 15-vuotisen sopimuksen, joka tuli voimaan vuonna 2018, välillä.
11.      Vuosia 2015–2017 koskeneessa sopimuksessa säilytettiin kauden 2009–2014 sopimusehdot, lukuun ottamatta Trenitalialle myönnetyn korvauksen laskentamenetelmää, joka määritettiin sopimukseen liitetyssä kolmivuotiskautta koskevassa taulukossa. Taulukon mukaan yhteenlasketun nettotuloksen, joka laskettiin kunkin vuoden tuloksen algebrallisena summana, oli oltava nolla taloudellisen ja rahoituksellisen tasapainon takaamiseksi (tulot = kulut + taloudelliset rasitteet) sekä kaikkien Trenitalialle aiheutuvien kustannusten kattamiseksi koko kolmivuotiskauden ajan. Kustannusten pienentyminen tai tulojen lisääntyminen johtaisi siis väistämättä aina Regione Ligurian maksaman julkisen korvauksen pienentymiseen taloudellisen ja rahoituksellisen tasapainon varmistamiseksi (niin että yhteenlaskettu nettotulos on nolla).
12.      Vuoden 2018 aikana osapuolten välillä ilmeni eriäviä näkemyksiä siitä, mitä muuttujia vuosilta 2015–2017 yhteenlasketun nettotuloksen laskennassa oli otettava huomioon. Regione Liguria vastusti erityisesti sitä, että Trenitalian hyväksi otettaisiin huomioon sijoitetun nettopääoman tuotto.
13.      Regione Ligurian aluehallinto teki 25.5.2021 päätöksen nro 444/2021 (deliberazione della Giunta regionale no 444/2021, jäljempänä päätös nro 444/2021), jossa todettiin sijoitetun nettopääoman tuottoa huomioimatta, että vuosien 2015–2017 kirjanpitosaldo oli 10 702 543,18 euroa. Kun tästä oli vähennetty 3 955 613,73 euroa, jotka Regione Ligurian oli vielä maksettava, päätöksessä velvoitettiin Trenitalia maksamaan 6 746 929,45 euroa sillä perusteella, ettei Trenitalialla ollut oikeutta säilyttää vuosien 2015–2017 saldoa positiivisena, koska Trenitaliaan ei kohdistunut minkäänlaista mahdollisen negatiivisen saldon riskiä.
14.      Trenitalia riitautti päätöksen nro 444/2021 laillisuuden Tribunale amministrativo regionale per la Liguriassa (Ligurian alueellinen hallintotuomioistuin, Italia). Tribunale amministrativo regionale per la Liguria hylkäsi kanteen 27.6.2022 antamallaan tuomiolla ja totesi, että kohtuullisen voiton epääminen Trenitalialta oli perusteltua ensinnäkin siksi, että vuosia 2015–2017 koskenut sopimus oli väliaikainen; toiseksi siksi, ettei Trenitalia kantanut lainkaan riskiä mahdollisista tappioista, ja kolmanneksi siksi, että asianomaisia liikennepalveluja koskenut uusi sopimus tehtiin ilman tarjouskilpailua 15 vuodeksi.
15.      Tribunale amministrativo regionale per la Liguria totesi niin ikään, että Trenitalian saamien tulojen ylijäämä oli peräisin sen tarjoamasta ”Cinque Terre Express” -nimisestä kaupallisesta palvelusta, ja se hylkäsi tulkinnan siitä, että Trenitalialla olisi oikeus säilyttää tämä ylijäämä, koska kyseinen tulkinta merkitsi sitä, että julkisen palvelun velvoitteen täyttämisen vastineeksi maksettuja korvauksia käytettäisiin erittäin tuottavan liiketoiminnan tukemiseen.
16.      Trenitalia on valittanut kyseisestä tuomiosta Consiglio di Statoon, joka pyytää nyt ennakkoratkaisua.
17.      Consiglio di Stato toteaa, että vuosia 2015–2017 koskeneessa sopimuksessa taattiin, että Trenitalian kaikki kustannukset katetaan, mutta siinä ei kuitenkaan myönnetty Trenitalialle oikeutta kohtuulliseen voittoon. Alkuperäisiä arvioita pienempien kustannusten tai suurempien tulojen piti siis johtaa Regione Ligurian maksettavaksi tulleen korvauksen pienentymiseen, jotta taloudellinen ja rahoituksellinen tasapaino säilyi nollassa kolmivuotiskauden päättymiseen saakka sopimuksessa sovitun mukaisesti.
18.      Consiglio di Stato pohtii, onko vuosia 2015–2017 koskenut sopimus yhteensopiva asetuksen N:o 1370/2007 kanssa, sillä yhtäältä sopimuksen mukaisesti liikenteenharjoittajan piti luopua kohtuullisesta voitosta ja toisaalta sopimuksessa ei edellytetty erillistä kirjanpitoa ”Cinque Terre Express” -nimisessä liiketoiminnan osassa tarjotun palvelun kustannuksista ja tuloista.
19.      Tässä tilanteessa Consiglio di Stato on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1.      Ovatko [asetus N:o 1370/2007] – erityisesti sen johdanto-osan 27 perustelukappaleen toinen virke, 1 artiklan 2 kohta, 4 artiklan 1 kohta, 6 artiklan 1 kohta ja asetuksen liitteessä olevat 2–6 kohta – ja EUT-sopimuksen asiaankuuluvissa määräyksissä (erityisesti SEUT 14, SEUT 93 ja SEUT 106 artiklassa) vahvistetut unionin oikeuden periaatteet ja tavoitteet esteenä – siten, että ne tekevät asianomaiset sopimusehdot tehottomiksi – nyt tarkasteltavassa tapauksessa kyseessä olevan kaltaiselle palveluhankintasopimukselle, jossa talouden toimijalla ei ole lainkaan riskiä ja jossa tämä sen vastineeksi vapaaehtoisesti ja tietoisesti suostuu luopumaan kohtuullisesta voitostaan, kun luopuminen koskee rajoitettua ajanjaksoa (kolme vuotta) ja kun tarkoituksena on tehdä kyseisen toimijan kanssa myöhempi palveluhankintasopimus ilman tarjouskilpailua [asetuksen N:o 1370/2007] 5 artiklan 6 kohdassa ja 4 artiklan 4 kohdassa, kun niitä luetaan yhdessä, sallituksi enimmäisajaksi?
2.      Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, ovatko [asetus N:o 1370/2007]
– erityisesti sen johdanto-osan 27 perustelukappaleen ensimmäinen virke, johdanto-osan 28 perustelukappale, 4 artiklan 1 kohta, 6 artiklan 1 kohta ja asetuksen liitteessä oleva 5 kohta – ja EUT-sopimuksen asiaankuuluvissa määräyksissä (erityisesti SEUT 14, SEUT 93 ja SEUT 106 artiklassa) vahvistetut unionin oikeuden periaatteet ja tavoitteet esteenä – siten, että ne tekevät asianomaisen sopimuksen tältä osin tehottomaksi ja estävät sen kyseiseen osaan vetoamisen – nyt tarkasteltavassa tapauksessa kyseessä olevan kaltaiselle palveluhankintasopimukselle, jossa ei määrätä luonteeltaan osittain kaupallisen palvelun, jossa sovelletaan korotettuja tariffeja, kustannusten ja tulojen erillisestä kirjanpidosta liiallisten korvausten riskin välttämiseksi?”
20.      Kirjallisia huomautuksia ovat esittäneet Trenitalia, Regione Liguria ja Euroopan komissio. Nämä samat osapuolet esittivät suulliset huomautuksensa 27.11.2025 pidetyssä istunnossa.
Asian tarkastelu
Ensimmäinen kysymys
21.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään lähinnä, onko asetusta N:o 1370/2007 tulkittava siten, että se on esteenä sellaisen rautatieliikenteen palveluhankintoja koskevan sopimuksen tekemiselle, jonka mukaisesti julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä huolehtivalle liikenteenharjoittajalle maksettavan korvauksen määrä kattaa kaikki tälle liikenteenharjoittajalle aiheutuvat kustannukset muttei sisällä kohtuullista voittoa ottaen huomioon, ettei tämä liikenteenharjoittaja kanna lainkaan riskiä, kun kyseinen sopimus tehdään siirtymäajaksi, joka edeltää samaa julkisen palvelun velvoitetta koskevan uuden pitkäkestoisen sopimuksen tekemistä.(3)
22.      Aluksi on muistutettava, että asetus N:o 1370/2007, jonka tulkintaa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee, on annettu sekä valtiontukia että yhteistä liikennepolitiikkaa koskevien perussopimuksen määräysten perusteella.
23.      Asetuksen N:o 1370/2007 johdanto-osan neljännessä perustelukappaleessa todetaan, että asetuksen tavoitteena on eri jäsenvaltioista peräisin olevien kuljetusyritysten välisten erojen poistaminen. Kuten kyseisen asetuksen 1 artiklan 1 kohdan ensimmäisestä alakohdasta ja johdanto-osan neljännestä perustelukappaleesta ilmenee, kyseisen tavoitteen lisäksi tavoitteena on varmistaa säännellyn kilpailun avulla sellaisten yleishyödyllisten henkilöliikennepalvelujen tarjoaminen, jotka ovat muun muassa monilukuisempia, luotettavampia, korkealaatuisempia tai edullisempia kuin palvelut, joita voitaisiin tarjota pelkästään markkinoiden ehdoilla.(4)
24.      Asetuksessa N:o 1370/2007 määritellään sen 1 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaan näin ollen ehdot, joiden mukaisesti toimivaltaiset viranomaiset julkisen palvelun velvoitteita määrätessään tai niitä koskevia sopimuksia tehdessään korvaavat julkisen liikenteen harjoittajille aiheutuvat kustannukset ja/tai myöntävät yksinoikeuksia vastineena julkisen palvelun velvoitteiden hoitamisesta.
25.      Kyseisen asetuksen 2 artiklan g alakohdassa annetun määritelmän mukaisesti ”julkisesta palvelusta maksettavalla korvauksella” tarkoitetaan ”kaikkia etuja, erityisesti taloudellisia etuja, joita toimivaltainen viranomainen antaa suoraan tai välillisesti julkisista varoista julkisen palvelun velvoitteen toteuttamisaikana tai tähän aikaan liittyen”.
26.      Asetuksen N:o 1370/2007 6 artiklan 1 kohdan ensimmäisen virkkeen mukaan kaikkien korvausten, jotka liittyvät julkisia palveluhankintoja koskevaan sopimukseen, on oltava 4 artiklassa säädettyjen vaatimusten mukaisia riippumatta siitä, miten sopimus on tehty. Kun sopimus tehdään ilman tarjouskilpailua, kuten käsiteltävässä asiassa, korvauksen on oltava luonteestaan riippumatta myös kyseisen asetuksen liitteen säännösten mukainen.
27.      Asetuksen N:o 1370/2007 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan i alakohdassa säädetään, että julkisia palveluhankintoja koskevissa sopimuksissa on yhtäältä määritettävä etukäteen puolueettomalla ja avoimella tavalla parametrit, joiden perusteella mahdollinen korvaus lasketaan, ja toisaalta kyseisen kohdan c alakohdan mukaan sopimuksissa on määriteltävä palvelujen tarjoamiseen liittyvien kustannusten jakamista koskevat järjestelyt. Näihin kustannuksiin voivat sisältyä erityisesti henkilöstökustannukset, energiakustannukset, infrastruktuurin käyttömaksut, julkisen liikenteen ajoneuvojen, liikkuvan kaluston ja henkilöliikennepalvelujen toiminnan kannalta tarpeellisten laitteistojen huolto- ja korjauskustannukset sekä kiinteät kustannukset ja riittävä tuotto omalle pääomalle.
28.      Unionin tuomioistuimen uudemman oikeuskäytännön mukaan kyseisen säännöksen sanamuodosta ilmenee, että toimivaltaisilla viranomaisilla on julkisia palveluhankintoja koskevan sopimuksen yhteydessä harkintavaltaa julkisen liikenteen harjoittajalle maksettavaa korvausta koskevan mekanismin suunnittelussa.(5) Tälle harkintavallalle asetetaan kuitenkin tarkat rajat asetuksen N:o 1370/2007 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan toisessa virkkeessä ja kyseisen asetuksen liitteessä olevassa 2 kohdassa säädetyllä vaatimuksella liiallisen (ylimitoitetun) korvauksen välttämisestä.(6) Kun julkisia palveluhankintoja koskeva sopimus tehdään ilman tarjouskilpailua, parametrit, joiden perusteella korvaus on laskettava, on määritettävä siten, että yksikään korvaus ei voi ylittää määrää, joka on tarpeen julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä aiheutuvia kustannuksia ja siitä kertyviä tuloja koskevien taloudellisten nettovaikutusten kattamiseksi, kun otetaan huomioon julkisen liikenteen harjoittajan kyseisestä toiminnasta saamat tulot ja kohtuullinen voitto.(7) Asetuksen N:o 1370/2007 liitteessä olevassa 6 kohdassa annetun määritelmän mukaan viimeksi mainitulla tarkoitetaan ”alalle kyseisessä jäsenvaltiossa tyypillistä pääoman tuottoa, jossa otetaan huomioon riski, jonka viranomaisen toiminta aiheuttaa julkisen liikenteen harjoittajalle, tai vastaavasti tällaisen riskin puuttuminen”.
29.      Toisin sanoen julkisia palveluhankintoja koskevissa sopimuksissa on määrättävä mekanismista, jolla taataan, että korvaus on pienempi tai yhtä suuri kuin taloudellisia nettovaikutuksia vastaava enimmäismäärä, ja näin pyritään välttämään kilpailun perusteeton vääristyminen, kuten asetuksen N:o 1370/2007 johdanto-osan 34 perustelukappaleesta(8) ilmenee.
30.      Kyseisen asetuksen 4 artiklan 1 kohdassa säädetään siis, että kohtuullinen voitto on otettava huomioon laskettaessa tällaisia taloudellisia vaikutuksia, jos se sisältyy julkisia palveluhankintoja koskevaan sopimukseen.
31.      Kaksi kontekstuaalista seikkaa tukee sitä tulkintaa, että asetuksen N:o 1370/2007 säännökset koskevat kohtuullista voittoa vain siltä osin kuin tällaisesta voitosta määrätään julkista palveluhankintaa koskevassa sopimuksessa.
32.      Ensinnäkin asetuksen N:o 1370/2007 4 artiklan 1 kohdan c alakohdassa säädetään, että palvelujen tarjoamiseen liittyviin kustannuksiin, joiden jakamista koskevat järjestelyt on määriteltävä julkisia palveluhankintoja koskevissa sopimuksissa, ”[voi] sisältyä” erityisesti ”riittävä tuotto omalle pääomalle” (toisin sanoen kohtuullinen voitto). Tämä sanamuoto paljastaa sen, ettei unionin lainsäätäjä ole halunnut määrittää kustannuksia, joiden on välttämättä sisällyttävä julkisia palveluhankintoja koskevaan sopimukseen.
33.      Toiseksi asetuksen N:o 1370/2007 liitteessä olevassa 2 kohdassa säädetään mallista, jonka mukaan taloudellinen nettovaikutus on yhtä suuri kuin aiheutuneet kustannukset, joista on ensin vähennetty julkisen palvelun tarjoamisesta saadut tulot sekä verkostovaikutuksista mahdollisesti saadut tulot ja joihin on sitten lisätty kohtuullinen voitto. Kohdan ranskankielisen toisinnon mukaan toimivaltainen viranomainen käyttää kyseistä mallia osviittana (”s’inspire”) (englanninkielisessä toisinnossa ”shall be guided by the following scheme”, espanjankielisessä toisinnossa ”se guiará por el siguiente esquema” ja portugalinkielisessä toisinnossa ”deve tomar como referencial as seguintes regras”). Kyseisen verbin käyttäminen johtuu nähdäkseni nimenomaan siitä, että taloudellinen nettovaikutus, jonka perusteella korvauksen enimmäismäärä lasketaan, käsittää verkostovaikutuksista mahdollisesti saatavat tulot, jos tällaisia verkostovaikutuksia on, sekä kohtuullisen voiton, jos tästä määrätään julkisia palveluhankintoja koskevassa sopimuksessa.(9)
34.      Tähän mennessä tarkastelluista asetuksen N:o 1370/2007 säännöksistä ei siis voida päätellä, että toimivaltaisilla viranomaisilla olisi velvollisuus myöntää julkisen liikenteen harjoittajalle korvaus, johon sisältyy kohtuullinen voitto.
35.      Myöskään asetuksen N:o 1370/2007 1 artiklan 1 kohtaa ja liitteessä olevaa 7 kohtaa, luettuina yhdessä kyseisen asetuksen johdanto-osan 27 perustelukappaleen kanssa, ei voida tulkita siten, että niissä säädettäisiin toimivaltaisille viranomaisille tällainen velvollisuus, toisin kuin Trenitalia on väittänyt sekä kirjallisissa huomautuksissaan että istunnossa.
36.      Kerrataan vielä kyseisten säännösten sisältö. Asetuksen 1 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään tavoitteesta varmistaa ”sellaisten yleishyödyllisten palvelujen tarjoami[n]en, jotka ovat muun muassa monilukuisempia, luotettavampia, korkealaatuisempia tai edullisempia”.(10) Asetuksen johdanto-osan 27 perustelukappaleessa tuodaan esille, että kun toimivaltainen viranomainen aikoo tehdä julkisia palveluhankintoja koskevan sopimuksen ilman tarjouskilpailua, sen olisi noudatettava myös yksityiskohtaisia sääntöjä, joilla varmistetaan asianmukainen korvaus ja joilla pyritään tehokkaisiin ja korkealaatuisiin palveluihin. Liitteessä olevassa 7 kohdassa tarkennetaan, että korvausmenetelmällä on edistettävä seuraavien tekijöiden ylläpitämistä tai kehittämistä: julkisen liikenteen harjoittajan tehokas liikkeenjohto, jota voidaan arvioida objektiivisesti, ja riittävän korkealaatuisten henkilöliikennepalvelujen tarjonta.
37.      Komissio on huomauttanut asetusta N:o 1370/2007, sellaisena kuin sitä sovelletaan ajallisesti nyt käsiteltävän asian tosiseikkoihin, koskevien vuoden 2014 suuntaviivojen(11) 2.4.8 kohdassa, että 1 artiklan ja liitteessä olevan 7 kohdan mukaisesti kyseisen asetuksen säännöksillä ”pyritään estämään julkisen palvelun velvoitteista mahdollisesti maksettavat liialliset korvaukset, mutta niillä pyritään myös varmistamaan, että julkisia palveluhankintoja koskevassa sopimuksessa määriteltyjen julkisten palvelujen tarjonta on taloudellisesti kestävää, jotta voidaan saavuttaa palvelujen korkea laatu ja ylläpitää sitä”. Komission mukaan tästä seuraa, että ”julkisen palvelun velvoitteesta olisi – – maksettava asianmukainen korvaus, jotta julkisia palveluhankintoja koskevan sopimuksen tehneen liikenteenharjoittajan omat varat eivät heikkene pitkällä aikavälillä, mikä estäisi sitä täyttämästä tehokkaasti sopimuksessa asetetut velvoitteet ja ylläpitämästä korkealaatuisten henkilöliikennepalvelujen tarjontaa”.(12) ”Jos toimivaltainen viranomainen ei [nimittäin] maksa asianmukaista korvausta, on vaarana, että – – liikenteenharjoittaja joutuu vakaviin taloudellisiin vaikeuksiin, jos sopimus on tehty ilman tarjouskilpailua, ja/tai sopimuksen voimassaoloaikana tarjottujen julkisten palvelujen yleinen taso laskee ja laatu heikkenee”.(13)
38.      Tästä voidaan päätellä seuraavaa.
39.      Asetuksen N:o 1370/2007 1 artiklassa ja liitteessä olevassa 7 kohdassa ei vahvisteta korvauksen vähimmäismäärää(14) eikä nimenomaisesti velvoiteta toimivaltaisia viranomaisia vahvistamaan korvauksen määrää
korkeammaksi kuin julkisen palvelun velvoitteiden taloudellinen nettovaikutus, niin että siihen sisältyisi kohtuullinen voitto. Kyseisiä säännöksiä ei siis voida ymmärtää siten, että niissä asetetaan toimivaltaisille viranomaisille lähtökohtainen velvollisuus myöntää julkisen liikenteen harjoittajille tällainen voitto.
40.      Nämä säännökset muodostavat kuitenkin yleisen rajan toimivaltaisen viranomaisen sopimusvapaudelle. Tarkemmin sanottuna harkintavaltaa, jota nämä viranomaiset voivat käyttää määrittäessään korvauksen laskemisessa käytettävät parametrit, rajoittaa myös tavoite taata henkilöliikennepalvelujen tarjoaminen tehokkaalla ja taloudellisesti kannattavalla tavalla korkealaatuisen palvelun toteuttamiseksi. Kuten unionin tuomioistuin on todennut tuomiossa DOBELES, toimivaltaiset kansalliset viranomaiset eivät voi asettaa liikennepalvelujen tarjoajille, joiden tehtävänä on julkisen palvelun velvoitteiden täyttäminen, korvausjärjestelyjä koskevien ehtojen kaltaisia ehtoja, jotka ovat kohtuuttomia tai suhteettomia.(15) Näin on erityisesti silloin, kun sopimusehdossa määritetään järjestelyjä, joilla ei selvästikään taattaisi kyseiselle liikenteenharjoittajalle riittävää korvausta ja jotka näin vaarantaisivat riittävän korkealaatuisten julkisten palvelujen tarjoamisen jatkumisen pitkällä aikavälillä.
41.      On siis mahdollista, että kohtuullisen voiton ja siten sijoitetun pääoman tuoton myöntämättä jättäminen voi johtaa siihen, että julkisen liikenteen harjoittajan saama korvaus on selvästi riittämätön. Tällöin kyseessä olisi tämän ratkaisuehdotuksen edellisessä kohdassa tarkoitettu kohtuuton tai suhteeton ehto, joka ei ole yhteensopiva asetuksen N:o 1370/2007 kanssa.(16)
42.      Tämän seikan arvioinnissa, joka on ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävä, sovelletaan suhteellisuusperiaatetta.(17) Kyseisen periaatteen noudattamista tutkittaessa on otettava huomioon kaikki merkitykselliset seikat, jotka liittyvät pääasiassa kyseessä olevaan julkisia palveluhankintoja koskevaan sopimukseen eli vuosia 2015–2017 koskeneeseen sopimukseen. Tarkoitan erityisesti ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esille ottamia kahta seikkaa eli kyseisen sopimuksen väliaikaisuutta ja sitä, ettei sopimuksen kohteena olleen julkisen palvelun tarjoamiseen liittynyt Trenitalian kannalta minkäänlaista taloudellista tai rahoituksellista riskiä.
43.      Jotta ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle voidaan antaa hyödyllinen vastaus, on näistä kahdesta seikasta esitettävä muutamia huomautuksia.
44.      Muistutan ensimmäisen seikan osalta ennen kaikkea, että kyseinen sopimus tehtiin tilanteessa, jossa Regione Liguria katsoi tarpeelliseksi varmistaa asianomaisen rautateiden henkilöliikenteen julkisen palvelun tarjoamisen jatkumisen. Sopimuksen lyhyt kesto (kolme vuotta) johtui tarpeesta säännellä siirtymäajan tilannetta, kun myöhempi sopimus oli tarkoitus tehdä huomattavasti pidemmäksi ajaksi. On selvää, että lyhytkestoisen sopimuksen ehdoilla on yleisesti vähemmän kielteistä vaikutusta palvelun pitkän aikavälin taloudelliseen kestävyyteen kuin pitkäkestoisella sopimuksella.
45.      Toisen seikan osalta vaikuttaa siltä, että julkisen palvelun taloudellisen kestävyyden säilyttämiseksi korvauksen määrän on vaihdeltava sen riskin mukaan, josta julkisen palvelun tarjoaja on valmis vastaamaan.(18) Kuten komissio esittää kirjallisissa huomautuksissaan, kohtuullisen voiton myöntämättä jättäminen voisi merkitä asetuksen N:o 1370/2007 rikkomista, jos asianomainen liikenteenharjoittaja joutuu kantamaan investointeihin liittyviä riskejä tai mittavia toimintaan liittyviä riskejä. Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee kuitenkin, ettei Trenitalialle ollut asetettu vuosia 2015–2017 koskeneessa sopimuksessa mitään investointivelvoitetta, vaan liikkuvan kaluston nykyaikaistamiseen liittyvät investoinnit oli siirretty myöhempään sopimukseen. Lisäksi sopimusehdoissa määrättiin kaikkien niiden toimintaan liittyvien riskien kattamisesta, jotka saattaisivat uhata Trenitalian kykyä tarjota kyseistä julkista palvelua. Vaikuttaa siis siltä, että kyseisen sopimuksen perusteella asianomainen yhtiö oli suojattu kaikilta kyseisen julkisen palvelun tarjoamiseen liittyviltä riskeiltä.
46.      Tältä osin on huomautettava niin ikään, että käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltainen korvausmekanismi, joka perustuu kaikkien julkisen liikenteen harjoittajalle aiheutuvien kustannusten kattamiseen, ei edistä julkisen palvelun tehokasta liikkeenjohtoa, jota vaaditaan asetuksen N:o 1370/2007 liitteessä olevan 7 kohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa. Kuten komissio on nimittäin täsmentänyt vuoden 2014 suuntaviivojen 2.4.3 kohdassa, ”korvausjärjestelmät, jotka kattavat vain tosiasiallisesti aiheutuvat kustannukset, eivät riittävästi kannusta kuljetusyrityksiä hillitsemään kustannuksia tai tehostamaan toimintaansa pitkällä aikavälillä”, ja ”tällaisten järjestelmien käyttö kannattaisi sen vuoksi rajata tapauksiin, joissa kustannuksiin liittyy paljon epävarmuutta ja liikenteenharjoittajan on suojauduttava tehokkaasti epävarmuuksien varalta”. Vaikka tämä seikka on otettava huomioon suhteellisuusperiaatteen mukaisuutta arvioitaessa, se on kuitenkin sijoitettava asiayhteyteen, jossa toimivaltainen viranomainen on päättänyt yhtäältä tehdä julkisia palveluhankintoja koskevan sopimuksen, jonka mukaan kaikki asianomaiselle liikenteenharjoittajalle tosiasiallisesti aiheutuvat kustannukset katetaan kyseisen palvelun tarjoamisen ylläpitämisen edistämiseksi, ja toisaalta aloittaa saman liikenteenharjoittajan kanssa 15 vuoden sopimusta koskevan sopimuksentekomenettelyn ilman tarjouskilpailua.
47.      Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa ensimmäiseen kysymykseen, että asetusta N:o 1370/2007 on tulkittava siten, että se ei ole esteenä sellaisen rautatieliikenteen palveluhankintoja koskevan sopimuksen tekemiselle, jonka mukaan julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä huolehtivalle liikenteenharjoittajalle maksettavan korvauksen määrä kattaa kaikki tälle liikenteenharjoittajalle aiheutuvat kustannukset muttei kuitenkaan sisällä kohtuullista voittoa ottaen huomioon, ettei tämä liikenteenharjoittaja kanna lainkaan riskiä, kun kyseinen sopimus tehdään siirtymäajaksi, joka edeltää samaa julkisen palvelun velvoitetta koskevan uuden pitkäkestoisen sopimuksen tekemistä, edellyttäen, ettei kohtuullisen voiton myöntämättä jättäminen johda riittämättömään korvaukseen, joka estää sopimusvelvoitteiden asianmukaisen täyttämisen sekä riittävän korkealaatuisten henkilöliikennepalvelujen tarjonnan ylläpitämisen, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava.
Toinen kysymys
48.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee toisella kysymyksellään lähinnä, onko asetuksen N:o 1370/2007 6 artiklan 1 kohtaa ja kyseisen asetuksen liitteessä olevaa 5 kohtaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä sellaisen palveluhankintoja koskevan sopimuksen tekemiselle, jossa ei määrätä pitämään kyseisen sopimuksen mukaisen liikennepalvelun kustannuksista ja tuloista erillistä kirjanpitoa, kun liikennepalvelun hinnoittelukäytännöillä taataan liiketoiminnan kannattavuus.(19)
49.      Tämä kysymys esitetään vain, jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, eli jos viranomaisen olisi myönnettävä asetuksen N:o 1370/2007 nojalla kohtuullinen voitto julkisen liikenteen harjoittajalle. Kuten olen selittänyt edellä tässä ratkaisuehdotuksessa, olen vakuuttunut siitä, että näin ei ole. Ehdotan siis, ettei unionin tuomioistuin vastaisi tähän toiseen kysymykseen. Tutkin kuitenkin kysymyksen asiasisällön siltä varalta, ettei unionin tuomioistuin ole kanssani samaa mieltä.
50.      Aluksi on muistutettava, että esillä olevassa kysymyksessä kyseessä oleva ”Cinque Terre Express” -niminen palvelu oli tuonut matkailijoihin sovellettavien korotettujen tariffien ansiosta Trenitalialle suuremmat tariffiin perustuvat tulot kuin mitä se sai yleensä tavanomaisen julkisen palvelun yhteydessä.
51.      Trenitalia väittää pääasiassa, että sillä oli oikeus säilyttää kohtuullisena voittona kyseisen palvelun tarjoamisesta saatu tulojen ylijäämä. Regione Liguria vastustaa tätä ja katsoo, että Trenitalian esittämä oikeudellinen tulkinta merkitsisi sitä, että Trenitalia voisi käyttää julkisen palvelun velvoitteen vastineena saamaansa korvausta kaupallisen toimintansa tukemiseen eli Cinque Terre Express -palvelun tarjoamiseen.
52.      Asetuksen N:o 1370/2007 6 artiklan 1 kohdan toisen virkkeen mukaan kaiken luonteisten korvausten, jotka liittyvät kyseisen asetuksen 5 artiklan 6 kohdan mukaisesti ilman tarjouskilpailua tehtyyn julkisia palveluhankintoja koskevaan sopimukseen, on oltava kyseisen asetuksen liitteen säännösten mukaisia. Pääasiassa on kyseessä nimenomaan rautatieliikenteen julkisia palveluhankintoja koskevan sopimuksen tekeminen ilman tarjouskilpailua.
53.      Kertauksen vuoksi muistutan, että kyseisessä liitteessä olevan 5 kohdan ensimmäisen virkkeen mukaan on niin, että ”jos julkisen liikenteen harjoittaja harjoittaa myös muuta toimintaa sen liikenteen lisäksi, jota koskee julkisen palvelun velvoite ja josta sille maksetaan korvausta, kyseisistä julkisista palveluista on avoimuuden lisäämiseksi ja ristiintukemisen välttämiseksi pidettävä erillistä kirjanpitoa”. Vuoden 2014 suuntaviivojen 2.4.4 kohdassa tuodaan tältä osin esille, että kyseisen erillistä kirjanpitoa koskevan velvoitteen tavoitteena on välttää se, että julkisen palvelun tarjoajan saamaa korvausta käytetään vahvistamaan sen kaupalliseen toimintaan liittyvää kilpailuasemaa, mikä merkitsisi sen kaupallisen toiminnan ristiintukemista.
54.      Asetuksessa N:o 1370/2007 edellytetään siis erillistä kirjanpitoa niistä liikennepalveluista, joista saadaan julkisen palvelun velvoitteesta maksettavia korvauksia, ja niistä liikennepalveluista, joista tällaista korvausta ei saada.(20)
55.      Kuten asetuksen N:o 1370/2007 2 artiklan i alakohtaan sisältyvästä julkisia palveluhankintoja koskevan sopimuksen määritelmästä(21) ilmenee, kyseisessä sopimuksessa määrätyt julkisen palvelun velvoitteet koskevat siihen sisältyviä palveluja.
56.      Tämän perusteella on nähdäkseni niin, että vuosia 2015–2017 koskeneessa sopimuksessa nimenomaisesti mainittu Cinque Terre Express -rautatieliikennepalvelu on asetuksen N:o 1370/2007 liitteessä olevassa 5 kohdassa tarkoitettu palvelu, ”jota koskee julkisen palvelun velvoite ja josta – – maksetaan korvausta”. Erillistä kirjanpitoa koskevaa velvoitetta ei siis nähdäkseni sovelleta pääasiassa kyseessä olevissa olosuhteissa.
57.      Tätä päätelmää ei horjuta se seikka, että Cinque Terre Express -rautatieliikennepalvelu on liiketoimintana kannattavaa sen vuoksi, että vuosia 2015–2017 koskeneessa sopimuksessa annettiin mahdollisuus soveltaa matkailijoihin korotettua tariffia. Asetuksen N:o 1370/2007 liitteessä olevasta 5 kohdasta ei nimittäin ilmene millään tavalla, että palvelun, ”jota koskee julkisen palvelun velvoite ja josta – – maksetaan korvausta”, kannattavuus aiheuttaisi velvoitteen pitää erillistä kirjanpitoa tähän liikennepalveluun liittyvistä kustannuksista ja tuloista. Lisäksi on tärkeää korostaa, kuten Trenitalia tekee kirjallisissa huomautuksissaan, että vuoden 2014 suuntaviivojen 2.2.5 kohdassa todetaan, että julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten maantieteellisen laajuuden tulisi antaa toimivaltaisille viranomaisille tilaisuus hyödyntää julkisten liikennepalvelujen paikallisia, alueellisia ja kansallisia verkostovaikutuksia. Tätä varten kyseisessä kohdassa mainitaan nimenomaisesti mahdollisuus tarjota kyseisiä palveluja kustannustehokkaalla tavalla samaan julkisia palveluhankintoja koskevaan sopimukseen sisältyvien kannattavien palvelujen ja tappiollisten palvelujen välillä tapahtuvan ristiinrahoituksen ansiosta.
58.      Edellä esitettyjen seikkojen perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa toiseen kysymykseen, että asetuksen N:o 1370/2007 6 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä kyseisen asetuksen liitteessä olevan 5 kohdan kanssa, on tulkittava siten, että se ei ole esteenä sellaisen palveluhankintoja koskevan sopimuksen tekemiselle, jossa ei velvoiteta pitämään erillistä kirjanpitoa kyseisen sopimuksen mukaisen liikennepalvelun kustannuksista ja tuloista, kun tämän liikennepalvelun hinnoittelukäytännöillä taataan liiketoiminnan kannattavuus.
Ratkaisuehdotus
59.      Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Consiglio di Staton esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
1.      Rautateiden ja maanteiden julkisista henkilöliikennepalveluista sekä neuvoston asetusten (ETY) N:o 1191/69 ja (ETY) N:o 1107/70 kumoamisesta 23.10.2007 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston asetusta (EY) N:o 1370/2007
on tulkittava siten, että
se ei ole esteenä sellaisen rautatieliikenteen palveluhankintoja koskevan sopimuksen tekemiselle, jonka mukaan julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä huolehtivalle liikenteenharjoittajalle maksettavan korvauksen määrä kattaa kaikki tälle liikenteenharjoittajalle aiheutuvat kustannukset muttei kuitenkaan sisällä kohtuullista voittoa ottaen huomioon, ettei tämä liikenteenharjoittaja kanna lainkaan riskiä, kun kyseinen sopimus tehdään siirtymäajaksi, joka edeltää samaa julkisen palvelun velvoitetta koskevan uuden pitkäkestoisen sopimuksen tekemistä, edellyttäen, ettei kohtuullisen voiton myöntämättä jättäminen johda riittämättömään korvaukseen, joka estää sopimusvelvoitteiden asianmukaisen täyttämisen sekä riittävän korkealaatuisten henkilöliikennepalvelujen tarjonnan ylläpitämisen, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava.
2.      Asetuksen N:o 1370/2007 6 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä kyseisen asetuksen liitteessä olevan 5 kohdan kanssa,
on tulkittava siten, että
se ei ole esteenä sellaisen palveluhankintoja koskevan sopimuksen tekemiselle, jossa ei velvoiteta pitämään erillistä kirjanpitoa kyseisen sopimuksen mukaisen liikennepalvelun kustannuksista ja tuloista, kun tämän liikennepalvelun hinnoittelukäytännöillä taataan liiketoiminnan kannattavuus.
1      Alkuperäinen kieli: ranska.
2      Rautateiden ja maanteiden julkisista henkilöliikennepalveluista sekä neuvoston asetusten (ETY) N:o 1191/69 ja (ETY) N:o 1107/70 kumoamisesta 23.10.2007 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (jäljempänä ”asetus N:o 1370/2007”, EUVL 2007, L 315, s. 1).
3      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin mainitsee kysymyksessään asetuksen N:o 1370/2007 erinäisten säännösten lisäksi SEUT 14, SEUT 93 ja SEUT 106 artiklan esittämättä kuitenkaan syitä, joiden vuoksi se katsoo kyseisten artiklojen olevan merkityksellisiä käsiteltävässä asiassa. Olen sitä mieltä, että unionin tuomioistuimen tulisi muotoilla tämä kysymys uudelleen ottamatta kyseisiä määräyksiä huomioon. Tältä osin on muistettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin tuomioistuin voi muotoilla uudelleen sille esitetyt kysymykset ja rajoittaa tarvittaessa tulkintansa koskemaan ennakkoratkaisupyynnön kohteena olevien oikeussääntöjen joukosta vain niitä, jotka ovat merkityksellisiä (ks. tuomio 26.1.2023, Ministerstvo na vatreshnite raboti (Poliisin suorittama biometristen ja geneettisten tietojen rekisteröinti) (C-205/21, EU:C:2023:49, 77 kohta), jossa unionin tuomioistuin muotoili uudelleen ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämän kolmannen kysymyksen).
4      Ks. myös tuomio 8.9.2022, Lux Express Estonia (C-614/20, EU:C:2022:641, 67–69 kohta).
5      Ks. tuomio 21.12.2023, DOBELES AUTOBUSU PARKS ym. (C-421/22, EU:C:2023:1028, 42 kohta; jäljempänä tuomio DOBELES).
6      Ks. tuomio 25.1.2024, Obshtina Pomorie (C-390/22, EU:C:2024:75, 39 kohta).
7      Kyseisessä säännöksessä kodifioidaan kolmas edellytys, jonka on täytyttävä, jotta julkisesta palvelusta maksettavaa korvausta ei pidetä SEUT 107 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuna valtiontukena (ks. tuomio 24.7.2003, Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg (C-280/00, EU:C:2003:415, 92 kohta)). Tältä osin on muistettava, että asetuksen N:o 1370/2007 9 artiklan 1 kohdan perusteella julkisen henkilöliikenteen harjoittamista koskevien julkisista palveluista kyseisen asetuksen mukaisesti maksettavat korvaukset soveltuvat sisämarkkinoille eikä niistä siten tarvitse antaa EY 88 artiklan 3 kohdassa (nykyisessä SEUT 108 artiklan 3 kohdassa) tarkoitettua tietoa.
8      Asetuksen johdanto-osan 34 perustelukappaleen mukaan ”julkisista palveluista maksettavat korvaukset – – voivat olla tietyin edellytyksin perustamissopimuksen mukaisia sen 73 artiklan nojalla. Ensinnäkin korvauksen tarkoituksena on oltava sellaisten palvelujen tarjonnan varmistaminen, jotka ovat tosiasiallisesti perustamissopimuksessa tarkoitettuja yleishyödyllisiä palveluja. Toiseksi kilpailun perusteettoman vääristymisen ehkäisemiseksi korvaukset eivät saa ylittää sitä, mikä on tarpeen julkisen palvelun velvoitteiden täyttämisestä aiheutuneiden nettokustannusten kattamiseksi, ottaen huomioon kyseisestä toiminnasta saadut tulot ja kohtuulli[n]en voit[to].”
9      Italiankielisen toisinnon sananmuoto (”segue il seguente schema”) voisi sen sijaan tarkoittaa, että kyseinen malli sitoo toimivaltaisia viranomaisia. Niissä muissa kielitoisinnoissa, joita ymmärrän, ei ole kuitenkaan tehty vastaavaa kielellistä valintaa.
10      Kursivointi tässä.
11      Asetusta (EY) N:o 1370/2007 koskevista tulkitsevista suuntaviivoista annettu komission tiedonanto (EUVL 2014, C 92, s. 1) (jäljempänä vuoden 2014 suuntaviivat). Sen 1 kohdassa (”Johdanto”) todetaan, että ”tässä tiedonannossa komissio esittää joitakin asetuksen säännöksiä koskevan tulkintansa, joka perustuu parhaisiin käytäntöihin, jotta jäsenvaltiot voisivat saada täyden hyödyn sisämarkkinoista”.
12      Kursivointi tässä.
13      Kursivointi tässä.
14      Ks. luonnos Euroopan parlamentin lainsäädäntöpäätöslauselmaksi ehdotuksesta Euroopan parlamentin ja neuvoston asetukseksi asetuksen (EY) N:o 1370/2007 muuttamisesta rautateiden kotimaan henkilöliikenteen markkinoiden avaamisen osalta (COM(2013)0028 – C7-0024/2013 – 2013/0028(COD)), asiakirja A7-0034/2014, 16.1.2014, tarkistukset 10 ja 40; saatavana osoitteessa https://www.europarl.europa.eu/doceo/document/A-7-2014-0034_FI.html#_section5.
15      Tuomio DOBELES (54 kohta).
16      On muistettava, että kun jäsenvaltiot käyttävät niille asetuksella annettua harkintavaltaa, niiden on käytettävä kyseistä harkintavaltaa asetuksen säännösten rajoissa, jotta asetuksen sisältö ja tavoitteet eivät vaarantuisi (ks. asetuksesta N:o 1370/2007 tuomio 25.1.2024, Obshtina Pomorie (C-390/22, EU:C:2024:75, 40 kohta)).
17      Tämä periaate vahvistetaan tosin vain asetuksen N:o 1370/2007 konsolidoidussa toisinnossa, eikä siinä versiossa, jota sovelletaan käsiteltävän asian tosiseikkoihin. Se on kuitenkin unionin oikeuden yleinen periaate, jota sovelletaan riippumatta siitä, onko se kirjattu muodollisesti johdetun oikeuden säädökseen.
18      Ks. tuomio DOBELES (55 kohta).
19      Edellä tämän ratkaisuehdotuksen alaviitteessä 3 mainitun oikeuskäytännön mukaisesti ehdotan, että unionin tuomioistuin muotoilee tämän kysymyksen uudelleen siten, ettei asetuksen N:o 1370/2007 johdanto-osan 27 ja 28 perustelukappaletta eikä 4 artiklan 1 kohtaa oteta huomioon.
20      Ks. tuomio 28.6.2017, komissio v. Saksa (C-482/14, EU:C:2017:499, 127–129 kohta), jossa unionin tuomioistuin katsoi, ettei asetuksen N:o 1370/2007 6 artiklan 1 kohdasta, luettuna yhdessä kyseisen asetuksen liitteessä olevan 5 kohdan kanssa, ilmene, että ”rautateiden henkilöliikennettä harjoittavilla yrityksillä, jotka harjoittavat sekä julkisen palvelun velvoitteisiin liittyviä toimintoja, joista maksetaan korvausta, että muita toimintoja, olisi velvollisuus yksilöidä vuotuisissa tilinpäätöksissään sopimuskohtaisesti julkinen rahoitus, jonka ne ovat saaneet julkisen palvelun tehtävänsä perusteella”. Unionin tuomioistuimen mukaan kyseisissä säännöksissä asetetaan näille liikenteenharjoittajille sen sijaan ”pelkästään velvollisuus pitää kirjanpitoa toimintojensa eri osista erikseen”.
21      Kyseisen säännöksen mukaan sillä tarkoitetaan ”yhtä tai useampaa oikeudellisesti sitovaa asiakirjaa, jossa vahvistetaan toimivaltaisen viranomaisen ja julkisen liikenteen harjoittajan välinen sopimus, jolla julkisen palvelun velvoitteiden alaisten julkiseen henkilöliikenteeseen liittyvien palvelujen hallinnointi ja toteuttaminen uskotaan kyseiselle julkisen liikenteen harjoittajalle”.