62019TJ0134_RES
Asia T-134/19
AM
vastaan
Euroopan investointipankki (EIP)
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (ensimmäinen jaosto) 10.3.2021
Henkilöstö – EIP:n henkilöstö – Palkkaus – Tutkittavaksi ottaminen – Sovittelumenettelyn aloittamista koskevan pyynnön esittämisen määräaika – Asianosaiselle vastainen toimi – Korvaus maantieteellisestä liikkuvuudesta – Siirto aluetoimistoon – Korvauksen epääminen – Kumoamiskanne ja vahingonkorvauskanne
Henkilöstökanne – Euroopan investointipankin työntekijät – Sovittelumenettelyn päättämisestä tehdystä päätöksestä nostettu kanne – Vaikutus – Riidanalaisen toimen saattaminen tuomioistuimen käsiteltäväksi – Poikkeus – Päätös, joka ei ole vahvistava – Siinä esitettyjen perusteluiden huomioon ottaminen
(Euroopan investointipankin henkilöstösääntöjen 41 artikla)
(ks. 29, 30, 33 ja 34 kohta)
Henkilöstökanne – Euroopan investointipankin työntekijät – Virkamiehelle vastainen toimi – Käsite – Palkka- tai eläkelaskelma, josta kuvastuu päätös, jonka kohde on puhtaasti rahallinen – Kuuluminen soveltamisalaan
(Euroopan investointipankin henkilöstösääntöjen 41 artikla)
(ks. 40–44 kohta)
Virkamiehet – Euroopan investointipankin työntekijät – Palkkaus – Korvaus maantieteellisestä liikkuvuudesta – Myöntämisedellytykset – Kieltäytyminen korvauksen myöntämisestä toimihenkilölle, joka on siirretty pankin aluetoimistoon hänen työsopimuksensa päättymiseen saakka – Lainvastaisuus –Myöntäminen, joka edellyttää paluuta pankin päätoimipaikkaan – Ei ole
(ks. 56, 58, 59, 61, 64 ja 65–71 kohta)
Henkilöstökanne – Euroopan investointipankin työntekijät – Kumoamistuomio – Vaikutukset – Velvollisuus ryhtyä täytäntöönpanotoimiin – Tuomio, jolla kumotaan päätös, jolla evättiin korvauksen myöntäminen toimihenkilölle – Kantajan vaatimus saada korvausta aiheutuneesta aineellisesta vahingosta – Vaatimuksen ennenaikaisuus
(SEUT 266 artiklan ensimmäinen kohta)
(ks. 78 ja 79 kohta)
Tiivistelmä
Kantaja, AM, otettiin 1.6.2014 Euroopan investointipankin (EIP) palvelukseen yhden vuoden määräaikaisella sopimuksella, jota sittemmin jatkettiin kahteen otteeseen. EIP:n kanssa tekemänsä ensimmäisen työsopimuksen alkamisesta lähtien ja 31.3.2017 saakka kantajan asemapaikaksi määrättiin EIP:n Wienin (Itävalta) aluetoimisto. Kantaja siirrettiin 1.4.2017 alkaen EIP:n Brysselin (Belgia) aluetoimistoon hänen voimassa olevan työsopimuksensa päättymiseen eli 31.5.2020 saakka. EIP teki 30.6.2017 päätöksen, jossa se täsmensi, ettei hänen siirtonsa kuulunut EIP:n henkilöstöön sovellettavien hallinnollisten määräysten (jäljempänä hallinnolliset määräykset) soveltamisalaan ja ettei hänellä näin ollen ollut oikeutta saada korvausta maantieteellisestä liikkuvuudesta. EIP toisti epäävänsä kantajalta tämän korvauksen päätöksellä, joka tehtiin sen jälkeen, kun kantaja oli pyytänyt sovittelumenettelyn aloittamista (jäljempänä yhdessä riidanalaiset päätökset). Lisäksi huolimatta siitä, että EIP:n sovittelukomitea katsoi, että kantajan olisi pitänyt saada korvaus maantieteellisestä liikkuvuudesta 1.4.2017 alkaen, EIP:n pääjohtaja päätti olla noudattamatta tämän lautakunnan päätelmiä ja päätti siten sovittelumenettelyn.
Unionin yleinen tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi on saatettu kumoamis- ja vahingonkorvauskanne, kumoaa riidanalaiset päätökset ja esittää ensimmäisen kerran täsmennyksiä edellytyksistä, joilla EIP:n henkilöstölle myönnetään korvaus maantieteellisestä liikkuvuudesta.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Unionin yleinen tuomioistuin toteaa ensinnäkin kanteen kohteesta, että EIP:n toimihenkilöiden osalta, jotka ovat tulleet palvelukseen 1.7.2013 jälkeen, EIP:n pääjohtajan päätös sovittelumenettelyn päättämisestä on vain ennakkoedellytys sille, että asia voidaan saattaa unionin tuomioistuinten käsiteltäväksi. Unionin yleinen tuomioistuin katsoo tältä osin, samoin kuin Euroopan unionin virkamiehiin sovellettaviin henkilöstösääntöihin tai Euroopan keskuspankin henkilöstöön sovellettaviin sääntöihin liittyviä riita-asioita koskevassa oikeuskäytännössä, että kumoamisvaatimukset, jotka kohdistuvat muodollisesti sovittelumenettelyn päättävään EIP:n pääjohtajan päätökseen, vaikuttavat näin ollen siten, että kyseisen menettelyn kohteena oleva asianosaiselle vastainen toimi saatetaan unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi, paitsi jos mainitun päätöksen ulottuvuus poikkeaa sovittelumenettelyn kohteena olevan toimen ulottuvuudesta. Silloin, kun kyseisessä päätöksessä tutkitaan uudelleen kantajan tilanne uusien oikeudellisten seikkojen ja tosiseikkojen perusteella tai kun sillä muutetaan tai täydennetään alkuperäistä toimea, se on nimittäin tuomioistuinvalvonnan piiriin kuuluva toimi, jonka tuomioistuin ottaa huomioon arvioidessaan riitautetun toimen laillisuutta tai jota se pitää asianomaiselle vastaisena toimena, joka on korvannut riitautetun toimen Koska näin ei ole nyt käsiteltävässä asiassa, unionin yleinen tuomioistuin katsoo, ettei tästä vaatimuksesta ole tarpeen lausua erikseen.
Kanteen tutkittavaksi ottamisen osalta unionin yleinen tuomioistuin hylkää EIP:n perustelun, jonka mukaan päivä, josta lähtien maantieteellisestä liikkuvuudesta maksettavan korvauksen epäämisen riitauttamiselle asetettu määräaika alkoi kulua, oli päivä, jolloin kantaja sai ensimmäisen palkkalaskelmansa sen jälkeen, kun hänet oli siirretty Brysselin aluetoimistoon. Unionin yleinen tuomioistuin huomauttaa tässä yhteydessä, että vaikka on totta, että kantajan palkkalaskelma huhtikuulta 2017 ilmensi niitä rahallisia vaikutuksia, joita päätöksellä hänen siirtämisestään Brysselin aluetoimistoon oli, on kuitenkin niin, ettei kyseisessä päätöksessä eikä varsinkaan mainitussa palkkalaskelmassa vahvistettu selvästi EIP:n kantaa maantieteellistä liikkuvuutta koskevan korvauksen myöntämiseen. Se, että asianomaisen henkilön palkkalaskelmassa ei ilmoiteta korvausta, ei välttämättä merkitse sitä, että hallinto epää häneltä oikeuden siihen.
Unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että koska 30.6.2017 tehty päätös on ensimmäinen, jossa selvästi todetaan, että EIP epää kantajalta korvauksen maantieteellisestä liikkuvuudesta, on siis katsottava, että kyseinen päätös on ensimmäinen kantajalle vastainen toimi, jonka vaikutuksesta valituksen tekemistä ja kanteen nostamista koskevat määräajat alkoivat kulua.
Unionin yleinen tuomioistuin toteaa lopuksi, että hallinnollisten säännösten 1.4 artiklan mukaan korvauksen saamiselle maantieteellisestä liikkuvuudesta on asetettu kaksi kumulatiivista edellytystä, joiden on täytyttävä silloin, kun henkilö siirretään EIP:n aluetoimistoon unionissa, eli yhtäältä siirtäminen toiseen asemapaikkaan unionissa yhdestä viiteen vuodeksi ja toisaalta vähintään 12 kuukauden palvelus edellisessä asemapaikassa.
Unionin yleinen tuomioistuin toteaa näin ollen, ettei kyseisessä artiklassa nimenomaisesti viitata työntekijän väliaikaista määräämistä unionissa sijaitsevaan aluetoimistoon koskevaan edellytykseen, johon EIP vetoaa ja jonka mukaan toimihenkilön on palattava EIP:n toimipaikkaan komennusjakson päätyttyä, jotta hän voisi saada kyseessä olevan korvauksen.
Unionin yleinen tuomioistuin täsmentää tältä osin, että hallinnollisten säännösten liitteessä VII olevassa 2 artiklassa säädetty EIP:n toimipaikkaan palaaminen ei ole edellytys korvauksen myöntämiselle maantieteellisestä liikkuvuudesta vaan ainoastaan johdonmukainen seuraus siitä, että väliaikainen komennus aluetoimistossa päättyy sellaisen toimihenkilön osalta, jonka työsopimus ei ole päättynyt ja jonka on palattava EIP:n toimipaikkaan kyseisen komennusjakson päätyttyä.
Näissä olosuhteissa unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että asian kannalta merkityksellisten hallinnollisten säännösten perusteella tehtävää siirtoa aluetoimistoon ei voida pitää luonteeltaan pysyvänä, koska se on alusta lähtien rajattu mainittujen säännösten mukaiseen enimmäiskestoon, ja että siinäkin tapauksessa, että EIP:n henkilöstön jäsen määrätään tällaiseen toimistoon ajanjaksoksi, joka päättyy samaan aikaan kuin hänen määräaikainen työsopimuksensa, tämä henkilöstön jäsen on oikeutettu kyseiseen korvaukseen, jos hän täyttää molemmat hallinnollisten säännösten 1.4 artiklassa tarkoitetut kumulatiiviset edellytykset.