62023CJ0143_RES
Asia C‑143/23
KIjaFAvastaanVolkswagen Bank GmbHjaMercedes-Benz Bank AG
(Ennakkoratkaisupyyntö - Landgericht Ravensburg (Saksa))
Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 4.9.2025
Ennakkoratkaisupyyntö – Kuluttajansuoja – Moottoriajoneuvon ostamiseen tarkoitettu luottosopimus – Direktiivi 2008/48/EY – 10 artiklan 2 kohdan l alakohta – Sopimuksessa mainittavia tietoja koskevat vaatimukset – Velvollisuus täsmentää viivästyskorko – 14 artiklan 1 kohta – Peruuttamisoikeus – Peruuttamisen määräajan alkaminen, jos viivästyskorkoa ei ole ilmoitettu – Peruuttamisoikeuden väärinkäyttö – Seuraukset peruuttamisoikeuden käyttämisestä ajoneuvon ostosopimukseen liittyvän luottosopimuksen yhteydessä – Kuluttajan velvollisuudet luotonantajaa kohtaan – Rahoitetun tavaran arvon alenemisesta maksettavan korvauksen laskentamenetelmä – 14 artiklan 3 kohdan b alakohta – Korkojen maksaminen tavaroiden toimittamista koskevaan sopimukseen liittyvän luottosopimuksen peruuttamisen vuoksi
Kuluttajansuoja – Kulutusluottosopimukset – Direktiivi 2008/48 – Sopimuksessa mainittavia tietoja koskevat vaatimukset – Velvollisuus mainita viivästyskorko konkreettisena prosenttiosuutena – Tietoa viivästyskorosta ei ole sopimuksessa eikä tätä korkoa ole annettu myöhemmin tiedoksi kuluttajalle – Peruuttamisen määräaika ei ole alkanut
(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/48 johdanto-osan 7, 9 ja 31 perustelukappale sekä 10 artiklan 2 kohdan l alakohta ja 14 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan b alakohta)
(ks. 66–75 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)
Kuluttajansuoja – Kulutusluottosopimukset – Direktiivi 2008/48 – Sopimuksessa mainittavia tietoja koskevat vaatimukset – Velvollisuus mainita viivästyskorko konkreettisena prosenttiosuutena – Tietoa viivästyskorosta ei ole sopimuksessa eikä tätä korkoa ole annettu myöhemmin tiedoksi kuluttajalle – Peruuttamisen määräaika ei ole alkanut – Kuluttajan peruuttamisoikeuden väärinkäyttö sen perusteella, miten kuluttaja on toiminut sopimuksen tekemisen ja peruuttamisoikeuden käyttämisen välisenä aikana – Tähän ei voida vedota
(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2008/48 10 artiklan 2 kohdan l alakohta ja 14 artiklan 1 kohta)
(ks. 78–79 ja 82–85 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
Kuluttajansuoja – Kulutusluottosopimukset – Direktiivi 2008/48 – Peruuttamisoikeus – Seuraukset peruuttamisoikeuden käyttämisestä ajoneuvon ostosopimukseen liittyvän luottosopimuksen yhteydessä – Korvaus, joka kuluttajan on ajoneuvon palauttamisen yhteydessä maksettava luotonantajalle arvon alenemisesta – Laskentamenetelmä – Kansallinen oikeuskäytäntö, jonka mukaan ajoneuvon myyntihinnasta vähennetään kauppiaan ostohinta ajankohtana, jona tämä ajoneuvo palautetaan – Ei voida hyväksyä – Edellytys
(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2008/48 3 artiklan n alakohta, 10 artiklan 2 kohdan l alakohta ja 14 artiklan 1 kohta)
(ks. 89–100 kohta ja tuomiolauselman 3 kohta)
Kuluttajansuoja – Kulutusluottosopimukset – Direktiivi 2008/48 – Peruuttamisoikeus – Seuraukset peruuttamisoikeuden käyttämisestä ajoneuvon ostosopimukseen liittyvän luottosopimuksen yhteydessä – Seurauksia koskevien sääntöjen täydellinen yhdenmukaistaminen – Ei ole
(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/48 johdanto-osan 35 perustelukappale ja 2 artiklan 1 kohta, 3 artiklan n alakohta ja 14 artiklan 3 kohdan b alakohta)
(ks. 103–110 kohta ja tuomiolauselman 4 kohta)
Kuluttajansuoja – Kulutusluottosopimukset – Direktiivi 2008/48 – Peruuttamisoikeus – Seuraukset peruuttamisoikeuden käyttämisestä ajoneuvon ostosopimukseen liittyvän luottosopimuksen yhteydessä – Kansallinen säännöstö, jossa säädetään kuluttajan velvollisuudesta maksaa luotonantajalle korko ajankohdan, jona luotto maksettiin, ja ajankohdan, jona ajoneuvo palautettiin, väliseltä ajalta – Hyväksyttävyys
(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/48 johdanto-osan 8 perustelukappale ja 14 artiklan 1 kohta ja 3 kohdan b alakohta)
(ks. 113–119 kohta ja tuomiolauselman 5 kohta)
Tiivistelmä
Unionin tuomioistuin, jolta Landgericht Ravensburg (Ravensburgin alueellinen alioikeus, Saksa) on pyytänyt ennakkoratkaisua, lausuu direktiivin 2008/48 (
1
) osalta peruuttamisen määräajan alkamisajankohdasta ja jälkimmäinen koskee mahdollisuutta pitää kuluttajan peruuttamisoikeuden käyttämistä väärinkäyttönä, kun kyse on ajoneuvon ostosopimukseen liittyvistä luottosopimuksista. Lisäksi se tutkii tämän oikeuden käyttämisen seurauksia ja täsmentää erityisesti kuluttajan velvollisuuksia luotonantajaan nähden.
KI teki 1.3.2019 esittämänsä pyynnön johdosta Mercedes-Benz Bankin kanssa ja FA teki 30.11.2017 esittämänsä pyynnön johdosta Volkswagen Bankin kanssa (jäljempänä kyseessä olevat pankit) luottosopimuksen moottoriajoneuvon ostamiseksi yksityiskäyttöön. Autokauppiaat, joilta ajoneuvot ostettiin, toimivat luottosopimuksia tehtäessä kyseessä olevien pankkien luotonvälittäjinä, joten luottojen määrät maksettiin suoraan näille myyjille. Kummassakaan luottosopimuksessa ei ilmoitettu sopimuksen tekoajankohtana sovellettavaa viivästyskorkoa prosenttiosuutena ilmaistuna lukuna.
KI ilmoitti 31.10.2019 ja FA 20.7.2020 päivätyllä kirjeellä käyttävänsä luottosopimusta koskevaa peruuttamisoikeuttaan. He katsoivat, että kansallisen oikeuden mukainen peruuttamisen määräaika ei ollut alkanut kulua, koska luottosopimuksessa ei mainittu sopimuksen tekohetkellä sovellettavaa viivästyskorkoa konkreettisena prosenttiosuutena.
KI ja FA nostivat ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa kumpikin kanteen, joissa vaadittiin kyseessä olevien luottosopimusten peruuttamiseen asti maksettujen lainan kuukausierien ja jälleenmyyjälle maksetun käsirahan palauttamista sekä sen toteamista, etteivät he ole peruuttamisen vuoksi enää velvollisia maksamaan luottosopimuksen perusteella lainapääomaa tai korkoja. KI katsoi myös, ettei hänen tarvinnut maksaa mitään korvausta ajoneuvon arvon alenemisesta.
Näissä olosuhteissa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii ensinnäkin, voiko luotonantaja siinä tapauksessa, että luotonottaja käyttää oikeuttaan peruuttaa ajoneuvon ostosopimukseen liittyvä luottosopimus, vaatia korvausta kyseisen ajoneuvon arvon alenemisesta, ja jos näin on, mihin määrään asti. Tämän jälkeen se pohtii peruttamisen määräajan alkamisajankohtaa tilanteessa, jossa kyseessä olevien luottosopimusten tekohetkellä sovellettavaa viivästyskorkoa ei ole mainittu. Lisäksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on epävarma siitä, voidaanko sitä, että kuluttaja käyttää peruuttamisoikeuttaan, pitää väärinkäyttönä, kun kuluttaja jatkaa ajoneuvon käyttöä siihen saakka, kunnes kansalliset tuomioistuimet ovat lausuneet peruuttamisen pätevyydestä, ja kun kuluttaja kieltäytyy maksamasta korvausta ajoneuvon käytöstä aiheutuneesta arvon alenemisesta. Lopuksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, onko direktiivillä 2008/48 eli sen 14 artiklan 3 kohdan b alakohdan ensimmäisellä virkkeellä täysin yhdenmukaistettu luotonottajan velvollisuus maksaa korkoa pääomalle myös silloin, kun rahoitettu luotto liittyy tavaroiden ostosopimukseen. Mikäli vastaus on kielteinen, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, onko unionin oikeuden ja erityisesti direktiivin 2008/48 14 artiklan 1 kohdan kanssa yhteensopivaa, että ajoneuvon kauppasopimukseen liittyvän kulutusluottosopimuksen peruuttamisen jälkeen luotonottajan on maksettava sopimuksessa sovittu korko ajankohdan, jona luotto maksettiin ajoneuvon myyjälle, ja ajankohdan, jona ajoneuvo palautettiin luotonantajalle tai myyjälle, väliseltä ajalta.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Ensinnäkin unionin tuomioistuin lausuu peruuttamisen määräajan alkamisajankohdasta (
2
) ja huomauttaa, että se alkaa kulua vasta päivästä, jona kuluttaja saa muun muassa tiedot direktiivin 10 artiklan mukaisesti, jos tämä päivä on luottosopimuksen tekemispäivää myöhäisempi (
3
). Näin ollen, kun luotonantajan direktiivin 2008/48 10 artiklan 2 kohdan nojalla kuluttajalle antamat tiedot osoittautuvat puutteellisiksi tai virheellisiksi, peruuttamisen määräaika alkaa kulua vain, jos tietojen puutteellisuus tai virheellisyys ei ole omiaan vaikuttamaan kuluttajan kykyyn hahmottaa hänelle kyseisen direktiivin mukaisesti kuuluvien oikeuksien ja velvollisuuksien laajuutta. Tilanne, jolle on ominaista puutteellisten tai virheellisten tietojen toimittaminen, on kuitenkin erotettava tilanteesta, jossa vaadittuja tietoja ei ole annettu.
Siitä, että luottosopimuksessa mainitaan maksuviivästysten yhteydessä sovellettava korkokanta konkreettisena prosenttiosuutena, unionin tuomioistuin huomauttaa, että velvollisuus ilmoittaa luottosopimuksessa konkreettinen viivästyskorko (
4
) mahdollistaa sen, että kuluttaja saa tietää mahdollisen maksuviivästyksensä seuraukset. Se, että luottosopimuksessa mainitaan maksuviivästysten yhteydessä sovellettava korkokanta konkreettisena prosenttiosuutena, on nimittäin välttämätöntä, jotta kuluttaja voi arvioida sopimussitoumuksensa laajuutta erityisesti niiden taloudellisten seurausten osalta, joita hänen maksuvelvoitteensa laiminlyönnistä tai sen täyttämisen viivästymisestä voi aiheutua. Tämä tieto on näin ollen omiaan vaikuttamaan paitsi kuluttajan päätökseen tehdä sopimus myös kuluttajan kykyyn järjestää otetun lainan takaisinmaksun hallinnointi. Näin ollen unionin tuomioistuin katsoo, että direktiivin 2008/48 14 artiklan 1 kohdassa säädetty peruuttamisen määräaika ei ala kulua, jos luottosopimuksessa ei mainita sopimuksen tekohetkellä sovellettavaa viivästyskorkoa konkreettisena prosenttiosuutena, niin kauan kuin tätä tietoa ei ole asianmukaisesti ilmoitettu kuluttajalle.
Toiseksi unionin tuomioistuin tutkii kuluttajan peruuttamisoikeuden väärinkäyttöä koskevan kysymyksen. Se toteaa, että yksityiset eivät saa vedota unionin oikeuteen vilpillisesti tai väärinkäyttönä pidettävällä tavalla, ja korostaa, että luotonantaja ei voi pätevästi katsoa, että kuluttaja on käyttänyt väärin direktiivin 2008/48 14 artiklan 1 kohdassa säädettyä peruuttamisoikeuttaan, sillä perusteella, että sopimuksen tekemisen ja kyseisen peruuttamisoikeuden käyttämisen välillä on kulunut huomattavan pitkä aika, kun jokin direktiivin 2008/48 10 artiklan 2 kohdassa säädetyistä pakollisista maininnoista ei sisälly luottosopimukseen eikä sitä ole myöskään myöhemmin asianmukaisesti annettu tiedoksi, siitä riippumatta, oliko kuluttaja tietämätön peruuttamisoikeudestaan. Näissä olosuhteissa luotonantaja ei voi vedota peruuttamisoikeuden väärinkäyttöön silloin, kun luottosopimuksessa ei mainita konkreettisena prosenttiosuutena luottosopimuksen tekohetkellä sovellettavaa viivästyskorkoa, joka kuuluu näihin pakollisiin mainintoihin. Tällaisessa tilanteessa peruuttamisen määräaika ei ole vielä alkanut kulua. Näin ollen unionin tuomioistuin katsoo, että direktiivin 2008/48 14 artiklan 1 kohta on esteenä sille, että luotonantaja voi pätevästi vedota siihen, että kuluttaja on käyttänyt väärin peruuttamisoikeutta sen perusteella, miten kuluttaja on toiminut sopimuksen tekemisen ja peruuttamisoikeuden käyttämisen välisenä aikana tai peruuttamisoikeuden käyttämisen jälkeen, kun luottosopimuksessa ei ole mainittu kyseisen direktiivin 10 artiklan 2 kohdan l alakohdassa edellytettyä kyseisen sopimuksen tekohetkellä sovellettavaa viivästyskorkoa konkreettisena prosenttiosuutena eikä tätä tietoa ole myöskään asianmukaisesti ilmoitettu myöhemmin.
Kolmanneksi unionin tuomioistuin katsoo, että direktiivin 2008/48 14 artiklan 1 kohta, luettuna tehokkuusperiaatteen valossa, on esteenä kansalliselle oikeuskäytännölle, jonka mukaan tilanteessa, jossa kuluttaja käyttää oikeutta peruuttaa ajoneuvon ostosopimukseen liittyvä luottosopimus, sen korvauksen määrä, joka kuluttajan on ajoneuvon palauttamisen yhteydessä maksettava luotonantajalle arvon alenemisesta, lasketaan siten, että kauppiaan myyntihinnasta ajankohtana, jona kuluttaja osti ajoneuvon, vähennetään kauppiaan ostohinta ajankohtana, jona tämä ajoneuvo palautetaan, mikäli tähän laskentamenetelmään sisältyy kuluttajan kyseisen ajoneuvon käyttöön liittymättömiä osatekijöitä.
Unionin tuomioistuin korostaa, että direktiivissä 2008/48 ei ole säännöksiä, joissa säädettäisiin sen seurauksista, että kuluttaja peruuttaa tavaran toimittamista koskevan sopimuksen liitännäisen luottosopimuksen. Jäsenvaltioiden tehtävänä on ratkaista luotolla rahoitetun tavaran palauttamista koskevat kysymykset tai muut tähän liittyvät kysymykset, edellyttäen, että kansalliset säännökset ja oikeuskäytäntö, joilla säännellään peruuttamisoikeuden käyttämisen seurauksia, eivät heikennä tosiasiallista ja tehokasta peruuttamisoikeutta niin, että mainitun oikeuden käyttäminen on käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa. Asia olisi näin, jos tavaran arvon alenemisesta maksettavan korvauksen määrä, joka kuluttajan on maksettava luotonantajalle tavaran palauttamisen yhteydessä, olisi suhteeton kyseisen tavaran ostohintaan nähden.
Tässä yhteydessä unionin tuomioistuin täsmentää, että sen korvauksen oikeasuhteisuutta, jota kuluttajalta voidaan vaatia peruuttamisoikeuden käyttämisen johdosta, on arvioitava yksityiskohtaisen analyysin perusteella ottaen huomioon kyseisen tavaran käyttöä koskevat yksityiskohtaiset säännöt ja ajoneuvon kunto sen palauttamishetkellä, erityisesti tästä käytöstä mahdollisesti aiheutuvan mekaanisen tai esteettisen vaurioitumisen osalta. Pelkästään se seikka, että näin määritetty korvaus voi olla suuri suhteessa kuluttajan maksamaan ajoneuvon hankintahintaan, ei voi sellaisenaan osoittaa, että tämä korvaus on suhteeton ja että mainitun korvauksen laskentamenetelmä tekisi peruuttamisoikeuden käyttämisen käytännössä mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi. Näin on sillä edellytyksellä, että tämän korvauksen määrä heijastaa objektiivisesti ajoneuvon arvon todellista alenemista, joka johtuu siitä, että kuluttaja on käyttänyt ajoneuvoa, sekä ajoneuvon kunnosta palauttamishetkellä.
Sitä vastoin sellaisen laskentamenetelmän perusteella, joka perustuu yksinomaan ajoneuvon oston ja jälleenmyynnin välillä todettuun hintaeroon ja johon sisältyy ajoneuvon käyttöön nähden ulkoisia osatekijöitä, kuten autokauppiaan yksipuolisesti määrittämät myyntikatteet ja jälleenmyyntikustannukset sekä arvonlisävero, ei voida arvioida kyseisen ajoneuvon arvon alenemista, joka johtuu siitä, että kuluttaja käyttää sitä. Nämä seikat koskevat myös tilannetta, jossa ajoneuvoa ei ole rekisteröity eikä käytetty ennen peruuttamisoikeuden käyttämistä. Näin ollen tällainen tavaran arvon alenemisesta maksettavan korvauksen laskentamenetelmä voi johtaa kyseisen tavaran ostohintaan nähden suhteettomaan korvauksen määrään ja tehdä peruuttamisoikeuden käyttämisestä käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa.
Neljänneksi unionin tuomioistuin toteaa, että direktiivillä 2008/48 ei yhdenmukaisteta täydellisesti sääntöjä, jotka koskevat oikeudellisia seurauksia siitä, että kuluttaja käyttää oikeuttaan peruuttaa ajoneuvon ostosopimukseen liittyvä luottosopimus. Se huomauttaa tästä, että kyseiseen direktiivin ei sisälly säännöksiä, joissa säädettäisiin sen seurauksista, että kuluttaja peruuttaa tavaran toimittamista koskevan sopimuksen liitännäisen luottosopimuksen. Direktiivissä 2008/48 ei erityisesti täsmennetä rahoitetun tavaran kohtaloa eikä liitännäisen luottosopimuksen ja ajoneuvon ostosopimuksen välistä mahdollista vuorovaikutusta (
5
). Yhdessäkään direktiivin 2008/48 säännöksessä ei myöskään käsitellä tilannetta, jossa kuluttajan peruuttamisoikeuden käyttö koskee itse liitännäistä luottosopimusta. Jos unioni ei ole antanut asiasta erityissäännöksiä, jäsenvaltioiden asiana on säätää sisäisessä oikeusjärjestyksessään mainitussa direktiivissä säädetyn kuluttajansuojan toteuttamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä jäsenvaltioiden menettelyllisen autonomian periaatteen nojalla. Näin ollen jäsenvaltioiden on vastaavuus- ja tehokkuusperiaatetta noudattaen täsmennettävä vaikutukset, joita peruuttamisoikeuden käyttämisellä on tavarantoimitussopimukseen liitännäisen luottosopimuksen yhteydessä, mukaan lukien tarvittaessa velvollisuus maksaa lainapääomalle kertyneet korot, sekä velvollisuutta koskevat yksityiskohtaiset säännöt.
Viidenneksi ja viimeiseksi unionin tuomioistuin katsoo, että direktiivin 2008/48 14 artiklan 1 kohta ei ole esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka mukaan kuluttajan on sen jälkeen, kun hän on peruuttanut ajoneuvon ostosopimukseen liittyvän kulutusluottosopimuksen, maksettava jälkimmäisessä sopimuksessa määrätyt lainakorot ajanjaksolta, joka alkaa siitä, kun rahoitetun ajoneuvon myyjälle on maksettu lainasta saadut varat, ja päättyy siihen, kun ajoneuvo palautetaan luotonantajalle tai myyjälle. Direktiivin 2008/48 14 artiklan 3 kohdan b alakohdan ensimmäisellä virkkeellä nimittäin pyritään varmistamaan tasapaino kuluttajansuojan ja luottotarjousten vapaan liikkuvuuden välillä. Näissä olosuhteissa kuluttajalle mahdollisesti asetettu velvollisuus maksaa korkoa, joka lasketaan ottaen huomioon varojen käyttöön asettamisen tosiasiallinen kesto, mahdollistaa sopimustasapainon säilyttämisen ja estää osapuolta saamasta peruuttamisoikeuttaan käyttämällä perusteetonta etua toisen vahingoksi ja takaa luottosopimuksen täyttämisestä - myös osittaisesta ja väliaikaisesta - aiheutuvien kustannusten ja voittojen oikeudenmukaisen jakautumisen. Yhtäältä luotonantaja on nimittäin tilapäisesti luopunut ajoneuvon myyjälle maksetusta luotosta kuluttajan hyväksi, mikä merkitsee luotonantajalle varojen sitomista ja taloudellisen riskin ottamista. Toisaalta lainapääomalle kertyneet korot eivät ole seuraamus vaan vastike luoton saamisesta, joka on lähtökohtaisesti maksullinen liiketoimi peruuttamisoikeuden käyttämisestä riippumatta.
(
1
)	Kulutusluottosopimuksista ja neuvoston direktiivin 87/102/ETY kumoamisesta 23.4.2008 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2008/48/EY (EUVL 2008, L 133, s. 66).
(
2
)	Sellaisena kuin siitä on säädetty direktiivin 2008/48 14 artiklan 1 kohdassa.
(
3
)	Direktiivin 2008/48 14 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan b alakohta
(
4
)	Direktiivin 2008/48 10 artiklan 2 kohdan l alakohta.
(
5
)	Direktiivin 2008/48 14 artiklan 3 kohdan b alakohdan ensimmäinen virke.