62009CC0148_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1. Nyt esillä olevalla valituksella Belgian hallitus, jota Euroopan komissio tukee, vaatii sen Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T‑388/03, Deutsche Post AG ja DHL International vastaan komissio, 10.2.2009 antaman tuomion (Kok., s. II-199, jäljempänä valituksenalainen tuomio) kumoamista, jolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi komission 23.7.2003 tekemän päätöksen (K(2003) 2508 lopullinen, jäljempänä riidanalainen päätös) olla vastustamatta EY 88 artiklan 3 kohdassa määrätyn alustavan tutkinnan jälkeen Belgian viranomaisten La Poste SA:n, Belgian julkisen postiyrityksen, hyväksi toteuttamia useita toimenpiteitä.
2. Pääasiallisena kysymyksenä nyt esillä olevassa asiassa on ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toimivallan laajuus sen ratkaistavana olevan oikeusriidan kohteen uudelleen määrittämisessä. Unionin tuomioistuinta pyydetään myös lausumaan sellaisten vakavien vaikeuksien käsitteen tulkinnasta, jotka voivat johtaa siihen, että komissio aloittaa muodollisen tutkintamenettelyn EY 88 artiklan 2 kohdan nojalla.
I Tosiseikat
3. La Poste SA (jäljempänä La Poste) muutettiin julkisoikeudelliseksi osakeyhtiöksi vuonna 1992, mutta se on edelleen postin yleispalvelun tarjoaja Belgiassa, ja sen on täytettävä erityisiä velvoitteita yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvissä palveluissa. Yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen nettolisäkustannusten korvaamisen yksityiskohdista on määrätty Belgian valtion kanssa tehdyssä hallinnointisopimuksessa.
4. Pikapakettien osuus on 4 prosenttia La Posten liikevaihdosta, ja sillä on 18 prosentin markkinaosuus tällä alalla. Deutsche Post AG (jäljempänä Deutsche Post) ja sen belgialainen tytäryhtiö DHL International puolestaan pitävät hallussaan 35–45 prosentin markkinaosuutta pikapakettipalveluista.
5. Belgian viranomaiset ilmoittivat komissiolle 3.12.2002 päivätyssä kirjeessään suunnitelmasta korottaa La Posten pääomaa 297,5 miljoonalla eurolla.
6. Belgian hallituksen mukaan pääomapohjan vahvistamisessa noudatettiin markkinataloudessa toimivan yksityisen sijoittajan periaatetta eikä siihen sisältynyt valtiontukea.
7. Edellä mainitun toimenpiteen tutkinnan aikana kävi ilmi, että kuusi aikaisempaa ilmoittamatta jätettyä toimenpidettä, jotka liittyivät yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyviä palveluja koskevien tehtävien suorittamiseen, oli tutkittava, koska komission mukaan ilmoitetun pääomankorotuksen laillisuus riippui niistä. Ilmoittamatta jätetyt toimenpiteet olivat seuraavat: vapautus yhtiöveron maksamisesta, eläkkeitä varten tehdyn 100 miljoonan euron varauksen purkaminen vuonna 1997, mahdollisuus saada valtiontakaus otetuille lainoille, julkiseen palveluun käytettävien kiinteistöjen vapauttaminen kiinteistöverosta, liian suuret korvaukset yleishyödyllisistä finanssipalveluista ensimmäisen hallinnointisopimuksen aikana (1992–1997) ja kaksi ilmoittamatta jätettyä pääomankorotusta vuodelta 1997 yhteismäärältään 62 miljoonaa euroa.
8. Deutsche Post ja DHL International pyysivät 22.7.2003 komissiolta tietoja ilmoitetun toimenpiteen tutkintamenettelyn etenemisestä osallistuakseen mahdollisesti siihen.
9. Komissio teki EY 88 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun alustavan tutkintamenettelyn päätteeksi 23.7.2003 riidanalaisen päätöksen, jossa se katsoi, että ilmoitettu pääomankorotus ja muut tutkitut toimenpiteet eivät olleet valtiontukea.
II Asian käsittelyn vaiheet ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa ja valituksenalainen tuomio
10. Deutsche Post ja DHL International (jäljempänä ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleet) nostivat 27.11.2003 kumoamiskanteen riidanalaisesta päätöksestä.
11. Komissio esitti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa oikeudenkäyntiväitteen, joka perustui ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleiden asiavaltuuden ja oikeussuojan tarpeen puuttumiseen. Tutkittavaksi ottamisen osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tarkasteli peräkkäin ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleiden asiavaltuutta ja oikeussuojan tarvetta. Tarkastelunsa päätteeksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi komission esittämän oikeudenkäyntiväitteen ja katsoi valituksenalaisen tuomion 57 kohdassa, että kantajilla oli asiavaltuus menettelyllisten takeidensa turvaamiseksi. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 61–64 kohdassa, että EY 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuina osapuolina, joita asia koskee, kantajilla oli oikeussuojan tarve.
12. Pääasian osalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistutti ensin vakavien vaikeuksien käsitteen olevan objektiivinen ja eritteli sen jälkeen valituksenalaisen tuomion 96–107 kohdassa joukon indisioita, jotka viittaavat tällaisiin vakaviin vaikeuksiin ja jotka koskevat alustavan tutkintamenettelyn kestoa ja olosuhteita, tutkimuksen riittämättömyyttä ja epätäydellisyyttä sekä riidanalaisen päätöksen sisältöä.
13. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätteli tämän perusteella valituksenalaisen tuomion 106 kohdassa, että komission suorittama menettely ylitti sen, mitä EY 88 artiklan 3 kohdan mukaiseen alustavaan tutkintaan tavallisesti kuuluu.
14. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi tämän jälkeen, että komission tutkimus La Posten hyväksi toteutetusta toisesta toimenpiteestä eli eläkkeitä varten tehdyn varauksen purkamisesta oli riittämätön, koska komissiolla ei ollut tarvittavia tietoja voidakseen arvioida siitä saatua etua, että Belgian valtio oli antanut ilmaiseksi kiinteistöt käyttöön.
15. Muistutettuaan ensin, että riidanalaisen päätöksen tekemisen jälkeen asiassa Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg annetun tuomion(2) mukaan komission oli selvitettävä, olivatko valtion korvaamat yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen kulut yhtä suuret tai pienemmät kuin hyvin johdetulla keskivertoyrityksellä (benchmarking-kriteeri), ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi, ettei tätä ollut nyt esillä olevassa asiassa tutkittu. Tämän perusteella kyseinen tuomioistuin päätteli, että ilmoitettua toimenpidettä koskeva tutkimus oli epätäydellinen.
16. Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumosi riidanalaisen päätöksen toisen, neljännen ja seitsemännen kanneperusteen nojalla.
III Valitus
17. Valituksessaan Belgian kuningaskunta, jota komissio tukee, vaatii unionin tuomioistuinta kumoamaan valituksenalaisen tuomion ja velvoittamaan ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleet korvaamaan oikeudenkäyntikulut. Belgian hallitus esittää valituksensa tueksi kolme perustetta.
18. Vastineessaan, jossa vastataan kaikkiin kolmeen valitusperusteeseen, komissio esittää ”itsenäisen” valitusperusteen, joka koskee sitä, että kanne olisi pitänyt jättää tutkimatta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa.(3)
19. Deutsche Post ja DHL International vaativat valituksen hylkäämistä ja Belgian kuningaskunnan ja komission velvoittamista korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
IV Komission esittämä itsenäinen valitusperuste
20. Koska tämän valitusperusteen merkitys on ratkaiseva, ehdotan, että unionin tuomioistuin tarkastelee sitä ensimmäiseksi.
A Asianosaisten lausumat
21. Komission mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oli rikkonut EY 230 artiklan 4 kohtaa todettuaan, että ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleiden kanne otetaan tutkittavaksi sillä perusteella, että kantajat olivat vedonneet EY 88 artiklan 2 kohdan mukaisten menettelyllisten takeidensa turvaamiseen. Komission mukaan on selvää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle toimitettuun kannekirjelmään ei sisältynyt siihen sisältyväksi väitettyä toista kanneperustetta, joka koskee menettelyllisten oikeuksien puolustamista. Näin ollen komissio moittii ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta siitä, että se on määrittänyt käsiteltäväkseen saatetun kanteen uudelleen.
22. Komissio korostaa, että menettelyllisten oikeuksien puolustamista koskeva ongelma on mainittu yhden ainoan kerran kannekirjelmän 17 kohdassa olevassa osassa, jossa käsitellään jo esitettyjen, päätöksen aineellisen oikeellisuuden kyseenalaistavien kanneperusteiden tutkittavaksi ottamista. Komission mukaan kyse ei siis suinkaan ole erillisestä kanneperusteesta.
23. Ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleet vaativat komission itsenäisen valitusperusteen tutkimatta jättämistä Euroopan unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 117 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuna väliintulijan esittämänä täydentävänä perusteena. Kantajien mukaan komissio on lisäksi erehtynyt siltä osin kuin sen mielestä menettelyllisten oikeuksien turvaamista koskevaan kanneperusteeseen ei ole vedottu ensimmäisessä oikeusasteessa. Ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleet luettelevat tässä yhteydessä ne kannekirjelmänsä kohdat, joissa tähän ongelmaan viitataan, ja päättelevät näin ollen, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ole tehnyt oikeudellista virhettä kyseessä olevien argumenttien luonnehdinnassa.
B Asian arviointi
1.
Perusteen tutkittavaksi ottamista koskevat huomautukset
24. Aluksi huomautan viran puolesta tapahtuvan huomioon ottamisen osalta, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin tuomioistuin on toimivaltainen tutkimaan viran puolesta jokaisen kysymyksen, joka koskee unionin yleisen tuomioistuimen tuomiosta tehdyn valituksen tutkittavaksi ottamista.(4)
25. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa nostetun kumoamiskanteen tutkittavaksi ottamisen osalta unionin tuomioistuin on perussääntönsä 56 artiklan nojalla tehdyn valituksen johdosta velvollinen lausumaan, tarvittaessa viran puolesta, ehdottomasta perusteesta, joka koskee sen EY 230 artiklan neljännessä kohdassa määrätyn edellytyksen huomiotta jättämistä, jonka mukaan kantaja voi vaatia sellaisen päätöksen kumoamista, joka ei ole osoitettu hänelle, vain jos se koskee häntä suoraan ja erikseen.(5)
26. Tarvittaessa viran puolesta huomioon otettavat perusteet voidaan ottaa huomioon missä tahansa oikeudenkäynnin vaiheessa.(6) Näin ollen perusteen, joka voidaan ottaa huomioon viran puolesta, voivat esittää joko asianosaiset tai unionin tuomioistuin voi ottaa sen huomioon viran puolesta.
27. Nyt esillä olevassa asiassa komission itsenäisen valitusperusteen tutkittavaksi ottamista voidaan mielestäni kuitenkin perustella soveltamalla soveltuvin osin vastavalituksen tekemistä koskevia periaatteita. Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 115 artiklasta käy nimittäin selvästi ilmi, että jokainen unionin yleisessä tuomioistuimessa pidetyn käsittelyn asianosainen voi antaa valitukseen vastineen kahden kuukauden kuluessa valituksen tiedoksi antamisesta. Tältä osin on todettava, että komissio oli ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa vastaajana.
28. Oikeuskäytännön mukaan myöskään Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 40 artiklan neljäs kohta ei estä väliintulijaa esittämästä tukemansa asianosaisen argumenteista poikkeavia argumentteja, kunhan niillä pyritään tukemaan tämän asianosaisen vaatimuksia.(7) Niiden perusteiden osalta, joihin voidaan vedota, ei tehdä eroa niiden osapuolten välillä, jotka voivat esittää vastineen, koska viimeksi mainittuja koskevat samalla tavalla unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 115 ja 116 artiklan vaatimukset. Väliintulijan, jolla on oikeus esittää vastine unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 115 artiklan nojalla, on nimenomaisen rajoituksen puuttuessa voitava vedota perusteisiin, jotka koskevat niitä oikeudellisia seikkoja, jotka muodostavat valituksenalaisen tuomion perustan.(8)
29. Komissiolla on oltava tällainen oikeus sitäkin suuremmalla syyllä, koska se on vastaajana ensimmäisessä oikeusasteessa ja asianosaisena unionin tuomioistuimessa vireillä olevassa muutoksenhakumenettelyssä.
30. Näin ollen komission itsenäinen valitusperuste on otettava tutkittavaksi.
2.
Pääasia
31. Esillä oleva valitusperuste herättää tärkeitä kysymyksiä unionin yleisen tuomioistuimen oikeuksien laajuudesta sen tulkitessa käsiteltävänään olevia kanneperusteita. Tähän valitusperusteeseen annettava vastaus liittyy läheisesti kysymykseen, joka koskee edellä mainitussa asiassa Stadtwerke Schwäbisch Hall ym. vastaan komissio annetun tuomion mukaista kieltoa määrittää kanteen kohde uudelleen; olen jo k äsitellyt tätä ongelmaa asiaan komissio vastaan Kronoply ja Kronotex liittyvässä ratkaisuehdotuksessani, jossa kehotin unionin tuomioistuinta noudattamaan asiassa Cook vastaan komissio ja asiassa Matra vastaan komissio(9) annettuja tuomioita ja täsmensin sen soveltamista koskevia yksityiskohtia.(10)
32. Edellä mainittu oikeuskäytäntö nimittäin liittyy tapauksiin, joissa komissio EY 88 artiklan 2 kohdassa määrättyä menettelyä aloittamatta toteaa saman artiklan 3 kohdan perusteella, että ilmoitettu toimenpide ei ole valtiontukea tai että valtiontuki soveltuu yhteismarkkinoille. Näin ollen henkilöt, yritykset tai yhteenliittymät, joiden etuihin tuen myöntäminen saattaa vaikuttaa, erityisesti kilpailijayritykset ja etujärjestöt, joihin sovelletaan EY 88 artiklan 2 kohdan mukaisen menettelyn yhteydessä menettelyllisiä takeita osapuolina, joita asia koskee, voivat nostaa kanteen tällaisesta toteamuksesta tehdyn päätöksen kumoamiseksi.
33. Tällaisen kanteen tutkittavaksi ottaminen riippuu edellä mainituissa asiassa Cook vastaan komissio ja asiassa Matra vastaan komissio annettujen tuomioiden mukaisesti yhtäältä kanneperusteiden luonteesta ja toisaalta siitä, että kanteen nostajalla on asiavaltuus. Tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä arvioidaan eri tavalla sen mukaan, aikooko kantaja riitauttaa komission päätöksen aineellisesti vai puolustaa itselleen kuuluvia menettelyllisiä takeita. Asiassa komissio vastaan Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum annetun tuomion perusteella edellä mainittu selkeä erottelu ratkaisee tutkittavaksi ottamisen arviointiin sovellettavat edellytykset.(11)
34. Jotta nyt esillä olevassa asiassa voidaan vastata kyseessä olevaan valitusperusteeseen, on verrattava ensimmäisessä oikeusasteessa esitettyä kannekirjelmää tulkintaan, jonka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on esittänyt siitä valituksenalaisessa tuomiossa.
35. Mainitun tuomion 36 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin palautti mieliin oikeuskäytännön, johon osapuolet vetoavat ja joka koskee sellaisten tukitoimen edunsaajan kilpailijoiden asemaa, joille tunnustetaan oikeus riitauttaa alustavan tutkintamenettelyn päätteeksi tehty päätös.(12)
36. Kyseessä olevan tuomion 45 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin esitteli kaikki sille esitetyt kanneperusteet ja totesi erityisesti, että toinen kanneperuste koski nimenomaan EY 88 artiklan 3 kohdan rikkomista.(13)
37. Ensimmäisessä oikeusasteessa esitetystä kannekirjelmästä käy kuitenkin ilmi, että ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleet määrittivät oikeusriidan kohteen esittämällä kannekirjelmän 3 ja 4 kohdassa olevat kanneperusteet.
38. Ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleet vetosivatkin kannekirjelmän 3 kohdassa ensiksi siihen, että puolustautumisoikeuksia oli loukattu, koska siitä päätöksen versiosta, joka ei sisällä luottamuksellisia tietoja, oli poistettu niiden mielestä olennaisia tietoja.
39. Kannekirjelmän 4 kohdassa ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleet moittivat komissiota siitä, ettei se ole luonnehtinut tueksi seuraavia toimenpiteitä: ensimmäiseksi La Posten vapauttaminen yhtiöveron maksamisesta, toiseksi eläkkeiden maksamista varten tehdyn varauksen purkaminen ja kolmanneksi La Posten mahdollisuus saada valtiontakaus lainoille. Samassa kannekirjelmän 4 kohdassa ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleet kyseenalaistivat laskentamenetelmän, jolla komissio oli määrittänyt La Postelle myönnettyjen taloudellisten etujen ja yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen kulujen välisen saldon, ja itse laskelman, koska komissio ei ollut ottanut huomioon edellä kuvattuja toimenpiteitä. Ne moittivat komissiota vielä siitä, että se oli vähentänyt korvauksista yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen suorittamisen nettolisäkulut kiinteämääräisinä tarkastamatta, koskiko korvaus nimenomaan sitä ajanjaksoa, jonka aikana kulut olivat aiheutuneet.
40. Näin ollen on selvää, ettei missään edellä mainituista kanneperusteista viitata nimenomaisesti EY 88 artiklan 2 kohdan mukaisten oikeuksien loukkaamiseen.
41. Ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleet palauttivat tosin mieliin kirjelmiensä tietyssä osassa, joka koskee koko ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa nostetun kanteen tutkittavaksi ottamista, ja erityisesti kannekirjelmän 17 kohdassa menettelyllisten takeiden noudattamista koskevan oikeuskäytännön. Missään edellä kuvatuista kanneperusteista ei kuitenkaan nimenomaisesti viitata edellä mainituissa asiassa Cook vastaan komissio ja asiassa Matra vastaan komissio annetuissa tuomioissa tarkoitettuun menettelyllisten takeiden noudattamatta jättämiseen. Vaikuttaa siis siltä, että ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleet ovat vedonneet tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä koskevaan oikeuskäytäntöön erottamatta toisistaan aineellista kysymystä koskevan kanneperusteen tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä ja tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä, kun kyse on menettelyllisten oikeuksien turvaamisesta.
42. Lisäksi on totta, että kannekirjelmän 22 kohdassa, joka liittyy puolustautumisoikeuksien loukkaamista koskevaan ensimmäiseen kanneperusteeseen, ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleet tuovat esiin, että ”asianmukaisessa tutkinnassa komission olisi pitänyt aloittaa EY 88 artiklan 2 kohdassa määrätty pääasiallinen tutkintamenettely. Koska se ei menetellyt niin, sen päätös on lainvastainen”. Pelkästään tämä väite ei kuitenkaan riitä muodostamaan erillistä kanneperustetta. Lisäksi väite on esitetty ensimmäisessä oikeusasteessa esitetyn kannekirjelmän siinä osassa, joka koskee sitä, onko kanne perusteltu.
43. Kannekirjelmän 14 kohdassa ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleet muistuttavat vielä kääntyneensä komission puoleen vaatiakseen, että niitä pidettäisiin asetuksen (EY) N:o 659/1999(14) 1 artiklan h alakohdassa ja 20 artiklassa tarkoitettuina asianomaisina osapuolina.
44. Nämä seikat eivät kuitenkaan voi sellaisenaan muodostaa kanneperustetta.
45. Edellä esitetyn perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen päätelmiin kohdistuvaa komission arvostelua on pidettävä perusteltuna, koska vaikuttaa siltä, että kyseinen tuomioistuin on poiminut sille toimitetusta kannekirjelmästä seikkoja, joista se on muodostanut ”toiseksi kanneperusteeksi” kutsutun erillisen kanneperusteen useisiin kannekirjelmän osiin sisältyvien hajanaisten toteamusten pohjalta.
46. Tässä yhteydessä muistutan, että edellä mainitussa asiassa Stadtwerke Schwäbisch Hall ym. vastaan komissio annetun tuomion mukaisesti yhteisöjen tuomioistuin on pitänyt oikeudellisena virheenä sitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on uudelleen määrittänyt käsiteltäväkseen saatetun kanteen varsinaisen kohteen, minkä johdosta se katsoi virheellisesti, että kantajien tarkoituksena oli, että heille kuuluneita menettelyllisiä takeita noudatettaisiin, vaikka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esitetyillä vaatimuksilla ja niiden tueksi esitetyillä kaikilla kanneperusteilla pyrittiin riidanalaisen päätöksen kumoamiseen aineellisilla perusteilla.
47. Nyt esillä olevassa asiassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on määrittänyt kanteen kohteen uudelleen vastoin edellä mainittua oikeuskäytäntöä, mikä on oikeudellinen virhe. Näin toimiessaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ylittänyt toimivaltansa tietoisena siitä, että oikeusriidan kohde sellaisena kuin se ilmenee sen käsiteltäväksi saatetusta kanteesta, sitoo sitä sellaisenaan edellä mainitun oikeuskäytännön mukaisesti.
48. Koska edellä esitetyistä huomioista ilmenee, että yhtäältä ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleet eivät vedonneet nimenomaisesti yhteenkään kanneperusteeseen, jolla pyrittäisiin suojaamaan menettelyllisiä takeita, ja toisaalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 47 ja 51 kohdassa, että kyseiset kantajat eivät täytä asiassa Plaumann vastaan komissio annetun tuomion(15) mukaisia ehtoja, katson näin ollen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen olisi pitänyt jättää aineellista kysymystä koskevat kanneperusteet tutkimatta. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesi kuitenkin valituksenalaisen tuomion 67 ja 68 kohdassa vain, ettei yhtäältä kanneperusteita, joilla vaadittiin, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ottaa kantaa tuen olemassaoloon tai sen soveltuvuuteen yhteismarkkinoille, ja toisaalta puolustautumisoikeuksien loukkaamista koskevaa kanneperustetta oteta tutkittavaksi.
49. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin hyväksyy komission esittämän valitusperusteen ja kumoaa siten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion, koska siinä määritetään uudelleen kyseisen tuomioistuimen käsiteltävänä olevan oikeusriidan kohde, eikä päävalituksen muiden valitusperusteiden tutkiminen ole tarpeen.
50. Lisäksi katson, että unionin tuomioistuin voisi myös ratkaista oikeusriidan niin, ettei se palauta asiaa unionin yleisen tuomioistuimen käsiteltäväksi vaan hylkää ensimmäisessä oikeusasteessa nostetun kanteen kokonaisuudessaan sillä perusteella, ettei sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset täyty.
51. Siinä tapauksessa, että unionin tuomioistuin tekee toisenlaisen ratkaisun, aion kuitenkin toissijaisesti analysoida Belgian hallituksen tekemän päävalituksen perusteet.
V Päävalituksen toinen valitusperuste
52. Koska tämä valitusperuste liittyy läheisesti edelliseen valitusperusteeseen, ehdotan, että se tutkitaan ennen muita päävalituksen valitusperusteita.
A Asianosaisten lausumat
53. Belgian hallitus toteaa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen, kun se on ottanut tutkittavaksi ensimmäisessä oikeusasteessa nostetun kanteen neljännen ja seitsemännen kanneperusteen, vaikka ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleet kyseenalaistivat näissä perusteissa riidanalaisen päätöksen aineellisen oikeellisuuden.
54. Komissio puolestaan toteaa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valituksenalaisessa tuomiossa analysoinut riidanalaisen päätöksen aineellisen kysymyksen osalta.
55. Ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleiden mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ottanut huomioon vain kaikki ne seikat, joilla on merkitystä vakavien vaikeuksien mahdollisen olemassaolon arvioinnin kannalta.
B Asian arviointi
56. Aluksi korostan, että esillä olevaan valitusperusteeseen annettava vastaus riippuu vastauksesta, jonka unionin tuomioistuin antaa edellä mainitun asian komissio vastaan Kronoply ja Kronotex yhteydessä kysymykseen edellä mainituissa asiassa Cook vastaan komissio ja asiassa Matra vastaan komissio annettujen tuomioiden pätevyydestä, ja toisaalta itsenäiseen valitusperusteeseen, jonka komissio esitti nyt käsiteltävänä olevan valituksen yhteydessä.
57. Aluksi huomautan erityisesti ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleiden ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esittämästä seitsemännestä kanneperusteesta, että kannekirjelmässään kantajat eivät maininneet lainkaan edellä mainitussa asiassa Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg annetun tuomion merkityksellisyyttä koskevaa ongelmaa. Tämä ongelma on tuotu esiin ainoastaan komission kirjelmiin annetussa vastauksessa.(16) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tarkasteli tätä kanneperustetta valituksenalaisen tuomion 70–73 kohdassa sen oikeuskäytännön valossa, jonka mukaan kanneperuste, jolla laajennetaan aikaisemmin kannekirjelmässä nimenomaisesti tai implisiittisesti esitettyä kanneperustetta, on otettava tutkittavaksi.(17) Jos ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kuitenkin olisi katsonut, että kysymystä edellä mainitussa asiassa Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg annetussa tuomiossa määriteltyjen kriteerien tutkimisesta ei voitu liittää kannekirjelmässä esitettyyn kanneperusteeseen, tämä seikka olisi voinut muodostaa uuden perusteen, johon ei unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 48 artiklan 2 kohdan mukaan saa vedota, ellei se perustu käsittelyn aikana esille tulleisiin tosiseikkoihin tai oikeudellisiin seikkoihin.
58. Tältä osin totean, että valituksenalaisen tuomion 73 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että ensimmäisessä oikeusasteessa esitetyn kannekirjelmän seitsemäs kanneperuste liittyi läheisesti toiseen kanneperusteeseen, joka koski EY 88 artiklan 3 kohdan määräysten huomioimatta jättämistä. Koska kuitenkin puolustan väitettä, jonka mukaan ensimmäisessä oikeusasteessa ei ole esitetty ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen menettelyllisiä seikkoja koskevaksi kanneperusteeksi määrittelemää toista kanneperustetta, ehdotan, että katsottaisiin, että kyseinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen todetessaan, että seitsemäs kanneperuste laajentaa esitetyksi väitettyä toista kanneperustetta, vaikka mainittu seitsemäs kanneperuste olisi pitänyt jättää tutkimatta. Siltä varalta, ettei unionin tuomioistuin kuitenkaan noudattaisi näin radikaalia ehdotusta, esitän edellä mainitun ongelman johdosta seuraavat huomautukset.
59. Valituksenalaisen tuomion 45 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin esitteli kanteen tueksi esitetyt kanneperusteet ja katsoi, että neljäs kanneperuste koski varauksen purkamista vastaavien toimenpiteiden tutkimista, kun taas seitsemäs kanneperuste koski sitä, ettei kuluja, joilla yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvät palvelut oli tarjottu, ollut tarkistettu edellä mainitussa asiassa Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg annetussa tuomiossa esitettyjen kriteerien mukaisesti.
60. Ensi näkemältä ja edellyttäen, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on yksilöinyt ja kuvannut kyseiset kanneperusteet oikein, on todettava, että nämä kanneperusteet koskevat aineellista kysymystä. Edelleen merkityksellisen, edellä mainituissa asiassa Cook vastaan komissio ja asiassa Matra vastaan komissio annettujen tuomioiden mukaisesti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimella oli siis velvollisuus tutkia, olivatko kantajat edellä mainitussa asiassa Plaumann vastaan komissio annetussa tuomiossa tarkoitetussa erityisessä tilanteessa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin nimittäin katsoi perustellusti valituksenalaisen tuomion 47 ja 51 kohdassa, ettei asianosaisten esittämillä tiedoilla voitu osoittaa, että riidanalainen päätös olisi vaikuttanut merkittävästi niiden kilpailuasemaan muihin La Posten kilpailijoihin verrattuna.
61. Todettuaan sitä vastoin valituksenalaisen tuomion 52 kohdassa, että ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleet olivat EY 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla osapuolia, joita asia koskee, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin arvioi menettelyllisten oikeuksien turvaamista koskevaa ongelmaa vastauksessaan kannekirjelmässä esitetyksi väitettyyn toiseen kanneperusteeseen.
62. Määritettyään valituksenalaisen tuomion 55 kohdassa toisen kanneperusteen kanneperusteeksi, jossa nimenomaisesti asetetaan kyseenalaiseksi menettelyllisten oikeuksien loukkaaminen, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin nimittäin katsoi kyseisen tuomion 56 kohdassa, että kolmannessa, neljännessä, viidennessä ja seitsemännessä kanneperusteessa esitettiin toista kanneperustetta tukevia seikkoja. Näin ollen se päätteli valituksenalaisen tuomion 57 kohdassa, että ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleilla oli asiavaltuus.
63. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin yhdisti siis neljännen ja seitsemännen kanneperusteen tutkittavaksi ottamisen sen järjestyksessä toisen kanneperusteen tutkittavaksi ottamiseen, joka koskee menettelyllisten takeiden suojaamista ja johon, edellyttäen, että se oli olemassa, olisi sovellettu joustavampia tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä edellä mainituissa asiassa Cook vastaan komissio ja asiassa Matra vastaan komissio annettujen tuomioiden mukaisen oikeuskäytännön mukaisesti.
64. Tällainen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen menettelytapa merkitsee kaksinkertaista oikeudellista virhettä.
65. Yhtäältä on todettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin käytti aineellista kysymystä koskevien neljännen ja seitsemännen kanneperusteen tueksi esitettyjä argumentteja analysoidessaan toista kanneperustetta, jota ei mielestäni ole olemassa.
66. Vaikka lisäksi katsottaisiin, että toinen kanneperuste oli todella esitetty ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, tällainen lähestymistapa ei mielestäni ole asianmukainen. Komission päätöksen kumoamista koskevan kanteen yhteydessä on kantajan asiana määrittää oikeusriidan laajuus ja yksilöidä selvästi perusteet, joilla on tarkoitus EY 88 artiklan 3 kohtaa sovellettaessa osoittaa vakavien vaikeuksien olemassaolo, jonka perusteella komissio voi aloittaa muodollisen tutkintamenettelyn. Esittämällä ”me nettelyllisen” kanneperusteen kantaja voi siis vedota tosiseikkoihin, jotka ovat aineellista kysymystä koskevia seikkoja. Mielestäni unionin yleisen tuomioistuimen tehtävänä ei kuitenkaan ole toimia asianosaisten puolesta ja selvittää niitä kannekirjelmään sisältyviä seikkoja, jotka voivat tukea menettelyllisten oikeuksien loukkaamista koskevaa kanneperustetta.(18) Koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esitetyn toisen kanneperusteen, edellyttäen, että se tosiaan on esitetty, tueksi ei ole esitetty mitään erityistä argumentaatiota, kyseinen kanneperuste olisi pitänyt jättää tutkimatta.
67. Toisaalta koska kannekirjelmän neljäs ja seitsemäs kanneperuste koskivat aineellista kysymystä ja kun otetaan huomioon ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 47 ja 51 kohdassa esittämät päätelmät, joiden mukaan ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleet eivät olleet näyttäneet toteen, että niiden kilpailuasema markkinoilla olisi merkittävästi kärsinyt, kannekirjelmän neljäs ja seitsemäs kanneperuste olisi pitänyt jättää tutkimatta asian kannalta merkityksellisen oikeuskäytännön eli edellä mainituissa asiassa Cook vastaan komissio ja asiassa Matra vastaan komissio annettujen tuomioiden mukaisesti.
68. Näin ollen ehdotan, että unionin tuomioistuin toteaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tehneen oikeudellisen virheen ja tämän johdosta katsoo päävalituksen toisen valitusperusteen olevan perusteltu. Kyseisen valitusperusteen perusteella unionin tuomioistuimen on kumottava ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio kokonaisuudessaan ja ratkaistava asia lopullisesti toteamalla, ettei ensimmäisessä oikeusasteessa nostettua kannetta voida ottaa tutkittavaksi.
VI Päävalituksen ensimmäinen valitusperuste
A Asianosaisten lausumat
69. Belgian hallitus toteaa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin luonnehti tietyt alustavan tutkintamenettelyn olosuhteet virheellisesti objektiivisiksi ja yhtäpitäviksi indisioiksi ”vakavista vaikeuksista”, joiden vuoksi oli tarpeen aloittaa EY 88 artiklan 2 kohdan mukainen muodollinen tutkintamenettely.
70. Niistä olosuhteista, joissa tutkintamenettely suoritettiin, on todettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käyttämä kaksi kuukautta on Belgian hallituksen mukaan vain ohjeellinen, joten sen ylittäminen ei voi merkitä automaattisesti sitä, että komissio on kohdannut vakavia vaikeuksia. Ei voida siis katsoa, että seitsemän kuukautta ylittäisi selvästi sen ajan, jossa komission olisi lähtökohtaisesti saatava alustava tutkinta valmiiksi. Komissio lisää, että nyt esillä olevan asian erityisolosuhteissa alustavan tutkinnan kesto ei ollut liian pitkä.
71. Belgian hallituksen mukaan tutkintamenettelyn aineellinen ja/tai ajallinen laajuus ei myöskään välttämättä merkitse sitä, että pääasiassa olisi vakavia vaikeuksia. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole konkreettisesti yksilöinyt yhtäältä ilmoitetun tuen tutkinnan edellyttämän laajan tutkimuskentän sekä sen ilmeisen monimutkaisuuden ja toisaalta vakavien vaikeuksien olemassaolon välistä yhteyttä. Komission mukaan tosiseikkoihin liittyvät vaikeudet eivät välttämättä aiheuta vakavia vaikeuksia.
72. Belgian hallitus korostaa vielä, että oikeudellista perustaa koskeva epäröinti on pikemminkin osoitus komissiolla olevasta asian käsittelyn lopettamista koskevasta vaihtoehdosta kuin vakavista vaikeuksista.
73. Riidanalaisen päätöksen sisällön osalta Belgian hallitus katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin päätyy ilmoitetun tuen tutkinnan riittävyydestä tekemässään analyysissä aineellisen kysymyksen osalta erilaiseen tulokseen kuin komissio. Tällaisen eron perusteella ei kuitenkaan voida päätellä, että kyse on vakavista vaikeuksista. Lisäksi komissio korostaa, että edellä mainitussa asiassa Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg annetussa tuomiossa esitetyn niin sanotun benchmarking-kriteerin tutkinta ei ole merkityksellinen EY 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen menettelyllisten takeiden turvaamisen valvonnan yhteydessä.
74. Yleisesti ottaen ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleet katsovat, että komissio käsittelee tavallisesti valtioiden postiyritysten yksityistämisen yhteydessä aloittamansa tutkintamenettelyt muodollisessa tutkintamenettelyssä. Tällaiset toimet nimittäin liittyvät tyypillisesti monimutkaiseen tosiseikastoon, josta väistämättä aiheutuu vakavia vaikeuksia.
75. Ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleet muistuttavat aluksi erityisesti, että komissio on tutkintamenettelyn kuluessa korostanut tutkittavanaan olevan asian monimutkaisuutta. Lisäksi Belgian hallitus jätti kantajien mukaan vastaamatta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen toteamuksiin, joiden mukaan komissiolla ei ollut tiedossaan kaikkia tosiseikkoja, jotta se olisi voinut tutkia kiinteistöjen luovuttamisen ja eläkkeitä varten tehdyn varauksen purkamisen. Kantajat korostavat lopuksi yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen kulujen edellä mainitussa asiassa Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg annetussa tuomiossa esitetyssä neljännessä kriteerissä tarkoitetun vertailun (benchmarking) tärkeyttä.
B Asian arviointi
76. Aluksi on muistutettava, että vaikka unionin tuomioistuin ei ole valitusasioissa toimivaltainen lausumaan tosiseikkoja koskevista kysymyksistä, se on EY 225 artiklan nojalla toimivaltainen harjoittamaan tämän tosiseikaston oikeudelliseen luonnehdintaan ja unionin yleisen tuomioistuimen sen pohjalta tekemiin oikeudellisiin päätelmiin kohdistuvaa valvontaa.(19) Näin ollen unionin tuomioistuin voi lausua ”vakavien vaikeuksien” käsitteestä sellaisena kuin unionin yleinen tuomioistuin on sitä tulkinnut sille esitettyjen tosiseikkojen perusteella.
77. Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan valtiontuen käsite, sellaisena kuin se on määritelty EY:n perustamissopimuksessa, on oikeudellinen, ja sitä on tulkittava objektiivisten seikkojen perusteella. Tämän takia unionin tuomioistuinten on lähtökohtaisesti valvottava kokonaisvaltaisesti sitä, kuuluuko jokin toimenpide EY 87 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan, ottaen huomioon niiden käsiteltävänä olevaan asiaan liittyvät konkreettiset seikat samoin kuin sen, onko komission arvio monimutkainen.(20)
78. EY 88 artiklan 3 kohdan ensimmäisen virkkeen mukaisesti komissiolle on annettava tieto tuen myöntämistä tai muuttamista koskevasta suunnitelmasta ennen sen toteuttamista. Komissio tutkii suunnitellut tuet sen jälkeen alustavasti. Jos komissiosta vaikuttaa tutkinnan päätteeksi siltä, että suunnitelma ei sovellu yhteismarkkinoille, komissio aloittaa EY 88 artiklan 2 kohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun menettelyn viipymättä.(21)
79. On korostettava, että komission on ratkaistava asiaan liittyvien tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen perusteella, edellyttävätkö tuen yhteensoveltuvuuden tarkastelun yhteydessä ilmenneet vaikeudet kyseisen menettelyn aloittamista. Arvioinnissaan komission on ensinnäkin noudatettava edellytyksiä, joilla rajoitetaan sen oikeus lausua tuen soveltuvuudesta yhteismarkkinoille koskemaan ainoastaan sellaisia toimenpiteitä, joihin ei liity vakavia vaikeuksia, joten tätä kriteeriä on pidettävä ehdottomana.(22) Toiseksi komissiolla ei vakavia vaikeuksia kohdatessaan ole lainkaan harkintavaltaa muodollisen tutkintamenettelyn aloittamisessa.(23) Kolmanneksi vakavien vaikeuksien käsite on luonteeltaan objektiivinen.(24) Unionin yleisen tuomioistuimen harjoittamassa laillisuusvalvonnassa, joka kohdistuu vakavien vaikeuksien olemassaoloon, ei luonnollisesti myöskään rajoituta tarkastelemaan ainoastaan sitä, onko asiassa tehty ilmeinen arviointivirhe.(25)
80. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan komissio voi siis pysyttäytyä EY 88 artiklan 3 kohdassa tarkoitetussa alustavan tutkinnan vaiheessa ja tehdä päätöksen, jonka mukaan tuki soveltuu yhteismarkkinoille, vain jos se on tämän menettelyn päättyessä vakuuttunut siitä, että tuki on EY:n perustamissopimuksen mukainen tai että ilmoitettu toimenpide ei ole valtiontukea. Jos komissio on sitä vastoin tässä alustavassa menettelyssä tullut toisenlaiseen tulokseen tai ei ole kyennyt ratkaisemaan kaikkia tuen yhteismarkkinoille soveltuvuutta koskevaan arviointiin liittyviä vaikeuksia, komissiolla on velvollisuus hankkia kaikki tarpeelliset lausunnot ja aloittaa tätä varten EY 88 artiklan 2 kohdan mukainen menettely.(26)
81. Komissiolla on tapaukseen liittyviä seikkoja arvioidessaan tiettyä harkintavaltaa sen määrittämiseksi, aiheuttavatko nämä seikat vakavia vaikeuksia.(27) Vakavien vaikeuksien käsite sen sijaan on luonteeltaan objektiivinen. Tällaisten vaikeuksien olemassaolon toteamista on arvioitava ottamalla huomioon sekä riidanalaisen toimenpiteen toteuttamiseen liittyvät olosuhteet että arviot, joihin komissio on perustanut ratkaisunsa.(28)
82. Nyt esillä olevassa asiassa Belgian hallitus pyrkii osoittamaan, ettei minkään indision perusteella voida päätellä, että vakavia vaikeuksia esiintyy. Hallitus viittaa menettelyn kestoon, alustavan tutkintamenettelyn tutkimuskenttään, komission päätöksen oikeudellisen perustan valintaa koskevaan epäröintiin sekä riidanalaisen päätöksen sisältöä koskeviin seikkoihin.
83. Muistutan, että vaikka unionin tuomioistuin ei ole tarkasti määritellyt, mitkä voivat olla indisioita vakavien vaikeuksien olemassaolosta, oikeuskäytännössä, kuten julkisasiamies Trstenjak on ratkaisuehdotuksessaan tiivistetysti todennut, on hyväksytty kolmentyyppisiä indisioita. Nämä voivat perustua ensinnäkin komission ja jäsenvaltion välillä alustavan vaiheen aikana käynnistettyjen keskustelujen sisältöön, toiseksi esillä olevan asian alustavaan tutkintavaiheeseen kuluneeseen aikaan ja kolmanneksi arvioihin, joihin komissio on nojautunut tehdäkseen päätöksen alustavan vaiheen lopussa. Nämä arviot saattavat tuoda esiin vaikeuksia, joiden vuoksi muodollisen tutkintamenettelyn aloittaminen on perusteltua.(29)
84. On todettava, että muistutettuaan ensin perustellusti EY 88 artiklassa määrättyä menettelyä koskevista säännöistä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin pyrki valituksenalaisen tuomion 96–110 kohdassa tarkastelemaan käsiteltävänään olleen asian olosuhteita, jotka voivat olla osoitus vakavista vaikeuksista.
85. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin korostikin valituksenalaisen tuomion 94 kohdassa, että EY 88 artiklan 3 kohdan nojalla suoritettavaan alustavaan tutkintaan yleensä kuluvan ajan huomattava ylittäminen voi yhdessä muiden seikkojen kanssa johtaa siihen, että komissiolla on katsottava olleen sellaisia vakavia arviointivaikeuksia, jotka edellyttävät EY 88 artiklan 2 kohdassa määrätyn menettelyn aloittamista.(30)
86. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan nämä ovat kokonaisuutena arvioituina joukko sellaisia indisioita, jotka puoltavat vakavien vaikeuksien olemassaoloa.
87. Tältä osin haluan korostaa eroa, joka nyt esillä olevassa asiassa on säilytettävä indision käsitteen ja näytön käsitteen välillä. Siten ne seikat, joihin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin viittaa ja jotka muodostuvat erityisestä tosiseikasta, tapahtumasta tai olosuhteesta, on tulkittava seikoiksi, jotka osoittavat kaiken todennäköisyyden mukaan puolletun väitteen todenperäisyyden eli vakavien vaikeuksien olemassaolon.
88. Edellä mainittuja seikkoja ei kuitenkaan voida pitää näytön osatekijöinä, kun ne ymmärretään sellaisen todistelun osatekijöiksi, joka johtaa puollettuun toteamukseen, joka unionin yleisen tuomioistuimen on tehtävä. Kyseisen tuomioistuimen ei siis pidä näyttää toteen määrättyjä olosuhteita, vaan sen pitää pystyä tekemään johdonmukainen ja perusteltu päätelmä sille esitettyjen objektiivisten seikkojen perusteella.
89. Valituksenalaisessa tuomiossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin analysoi aluksi nyt esillä olevassa asiassa kyseessä olevan menettelyn kestosta ja olosuhteista johtuvia vaikeuksia. Sen jälkeen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin analysoi tuomion 107–118 kohdassa vaikeuksia, jotka ilmenevät suoraan komission päätöksen sisällöstä.
90. Katson ensinnäkin, että ”vakavien vaikeuksien” käsitteen arviointi ei välttämättä edellytä muiden asioiden analysointia, jotta voitaisiin määritellä alustavan tutkintamenettelyn keskimääräinen kesto siinä tapauksessa, että komissiolla ei ole vaikeuksia. Vakavia vaikeuksia koskevien indisioiden tutkinta pitäisi mieluummin suorittaa tapauskohtaisesti ja erityisesti ottaen huomioon komission tutkittavana olevan toimenpiteen luonne.
91. On kiistatonta, että tavanomainen suora tuki ei edellytä samaa tutkinnan kestoa kuin yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen suorittamisen korvaamisen kaltainen monimutkainen järjestelmä. Siten pelkkä nimellinen ero tutkinnan kestossa ei voi sellaisenaan olla ratkaiseva seikka, jonka perusteella voitaisiin päätellä vakavien vaikeuksien olemassaolo. Kuten julkisasiamies Trstenjak on kuitenkin todennut, tämä näkökohta voi olla indisio niiden olemassaolosta.
92. Lisäksi asetuksen N:o 659/1999 4 artiklan 3 kohdassa ilmoitettujen tukien osalta säädettyyn ”vastustamatta jättämistä koskevaan päätökseen” liittyvä kiinteä määräaika on kaksi kuukautta. Tätä määräaikaa voidaan jatkaa saman artiklan 5 kohdan mukaisesti keskinäisellä sopimuksella tai kun komissio tarvitsee lisätietoja.
93. On kuitenkin mainittava, että ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleiden mukaan komissio käsittelee julkisen sektorin yritysten yksityistämisen yhteydessä aloitetut tutkintamenettelyt yleensä muodollisessa tutkintamenettelyssä.
94. Toiseksi siltä osin kuin on kyse niiden olosuhteiden merkityksellisyydestä, joissa alustava tutkintamenettely suoritettiin ja joita analysoitiin valituksenalaisen tuomion 99–105 kohdassa, katson, että tietojen pyytäminen jäsenvaltiolta kuuluu huolellisuusvelvoitteisiin, jotka sitovat komissiota ilmoitettujen toimenpiteiden tutkintamenettelyn yhteydessä, joten jos toimenpide on erityisen monimutkainen, vakavien vaikeuksien olemassaolo voi käydä ilmi tietojenvaihdon luonteesta.
95. Nyt esillä olevassa asiassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on korostanut komission käsittelemän tutkimuskentän laajuutta. Se, että komissio on käsiteltävän asian monimutkaisuudesta huolimatta kuitenkin pystynyt tutkimaan suhteellisen lyhyessä ajassa useita vuosien mittaan ilmoitettuja ja ilmoittamatta jätettyjä toimenpiteitä, on pikemminkin osoitus komission yksiköiden työkyvystä kuin tutkittavana olevan toimenpiteen tutkinnan yhteydessä ilmenneistä vaikeuksista.
96. Minusta vaikuttaa kiistattomalta, että pelkästään asian monimutkaisuus ei tarkoita komission kannalta sellaisten vakavien vaikeuksien olemassaoloa, joiden takia se joutuisi aloittamaan EY 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun menettelyn. Jos kuitenkin asian monimutkaisuuden lisäksi myös tutkinta kestää pitkään, nämä olosuhteet puoltavat vakavien vaikeuksien olemassaoloa.
97. Mielestäni vakuuttavimmalta vaikuttaa kuitenkin se komission tutkimien toimenpiteiden arviointiin liittyvä seikka, jonka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toi esiin valituksenalaisen tuomion 102 kohdassa. Tässä yhteydessä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi, että oikeudenkäyntiasiakirjasta ilmeni, että komissio oli useaan otteeseen ilmoittanut, että muodollinen tutkintamenettely oli aloitettava. Tällainen alustavan tutkintamenettelyn päätteeksi esitetty päätelmä vaikuttaisi sopivan huonosti yhteen sen kanssa, ettei vakavia vaikeuksia esiintynyt.
98. Kolmanneksi komission epäröinti oikeudellisen perustan valinnassa vaikuttaa mielestäni pelkältä muotoseikalta, sillä komissio epäröi, pitäisikö sen todeta, että toimenpide ei ole tukea, vai tehdä päätös tutkittujen toimenpiteiden julistamisesta yhteismarkkinoille soveltuviksi EY 88 artiklan 3 kohdan nojalla.
99. Korostan kuitenkin, että komissio liitti yhteen ilmoitetun toimenpiteen lainmukaisuuden ja vuosina 1992–1997 toteutettujen kuuden ilmoittamatta jätetyn toimenpiteen lainmukaisuuden. Vakavien vaikeuksien olemassaoloa on siis mielestäni vaikea kieltää, kun otetaan huomioon kyseisenä ajanjaksona yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen korvaamista koskevien toimenpiteiden luonnehdintaan liittyneet epävarmuustekijät, joiden perusteella voitiin päätellä, että ilmoittamatta jätetyt – siis lainv astaiset – toimenpiteet saattoivat kuulua EY 87 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.
100. Päätöksessään komissio nimittäin toteaa, että koska La Postelle oli aiheutunut nettotappioita, toimenpide, joka koskee yhtiöverosta vapauttamista, ei tuonut La Postelle etua eikä johtanut valtion varojen siirtoon.
101. On kuitenkin todettava, että tämä ilmoittamatta jätetty toimenpide arvioitiin tutkittujen verovuosien jälkeen. Kyse on siis siitä, olisiko komission päätelmä valtiontuen olemassaolosta ollut toinen, jos toimenpide olisi ilmoitettu ja tutkittu ennakkoon. Tämä herättää epäilyksen, jonka perusteella voidaan katsoa, että komission olisi pitänyt aloittaa EY 88 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu muodollinen tutkintamenettely.
102. Neljänneksi riidanalaisen päätöksen sisällön osalta on todettava, kun otetaan huomioon valituksenalaisen tuomion 108–110 kohdassa esiin tuodut seikat, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on voinut perustellusti katsoa, että komissio teki riidanalaisen päätöksen ilman tietoja, joiden avulla se olisi voinut arvioida edun olemassaolon.
103. Siltä osin kuin kyse on siitä, onko yleisiin taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen kustannusten tasoa arvioitu yhteisöjen tuomioistuimen edellä mainitussa asiassa Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg annetussa tuomiossa esittämien kriteerien perusteella, ehdotan vielä, että tätä kysymystä tarkastellaan tässä käsitellyn perusteen ulkopuolella. Kysymystä on nimittäin jo tarkasteltu tutkittavaksi ottamisen kannalta päävalituksen toiseen valitusperusteeseen annetun vastauksen yhteydessä. Pääasian osalta sitä vastoin kysymystä, joka koskee edellä mainitussa asiassa Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg annetun tuomion merkityksellisyyttä riidanalaisen päätöksen lainmukaisuuden arvioinnissa, analysoidaan päävalituksen kolmanteen valitusperusteeseen annettavassa vastauksessa.
104. Edellä esitetyn perusteella ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on mielestäni aiheellisesti myöntänyt sellaisten seikkojen olemassaolon, joiden takia komission olisi pitänyt aloittaa muodollinen tutkintamenettely EY 88 artiklan 2 kohdan nojalla. Mielestäni ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on kuitenkin voinut katsoa, että komission olisi pitänyt aloittaa mainittu menettely, ainoastaan kaikkien niiden vaikeuksien perusteella, joita komissio on kohdannut kyseessä olevien toimenpiteiden tutkinnan aikana. Mikään ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tarkastelemista seikoista ei mielestäni erikseen tarkasteltuna vaikuta riittävän vakuuttavalta. Tämä vaikuttaa olevan myös ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen kanta valituksenalaisen tuomion 98 ja 99 kohdassa.
105. Näin ollen ja siinä tapauksessa, että unionin tuomioistuin ei noudattaisi ehdotustani, joka koskee komission itsenäisen valitusperusteen ja päävalituksen toisen valitusperusteen käsittelyä, ehdotan, että unionin tuomioistuin hylkää ensimmäisen valitusperusteen perusteettomana.
VII Päävalituksen kolmas valitusperuste
A Alustavat huomautukset
106. Kysymys komission suorittaman tutkimuksen riittämättömyydestä edellä mainitussa asiassa Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg annetussa tuomiossa asetettuihin kriteereihin nähden oli ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen mukaan ensimmäisessä oikeusasteessa esitetyn kannekirjelmän seitsemännen kanneperusteen kohteena. Kuten edellä päävalituksen toiseen valitusperusteeseen antamassani vastauksessa totesin, kyseinen seitsemäs kanneperuste olisi pitänyt jättää tutkimatta. Siltä varalta, ettei unionin tuomioistuin noudattaisi tätä ehdotusta, aion kuitenkin tarkastella tämän valitusperusteen aineellista paikkansapitävyyttä.
B Asianosaisten lausumat
107. Belgian hallitus ja komissio moittivat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta siitä, että se on loukannut oikeusvarmuuden periaatetta soveltamalla taannehtivasti edellä mainitussa asiassa Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg annetussa tuomiossa asetettua neljättä kriteeriä. Belgian hallitus nojautuu tässä yhteydessä asiassa Sarrió vastaan komissio 14.5.1998 annettuun tuomioon,(31) jonka mukaan komission on noudatettava ainoastaan sen päätösten tekohetkellä sovellettavaa oikeuskäytäntöä.
108. Kiistääkseen Belgian hallituksen esittämien argumenttien merkityksellisyyden ensimmäisessä oikeusasteessa kantajina olleet tuovat esiin erot, joita on nyt esillä olevan asian ja edellä mainitun asian Sarrió vastaan komissio taustalla olevan asian välillä.
C Asian arviointi
109. Valitusperusteessaan Belgian hallitus väittää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen loukanneen oikeusvarmuuden periaatetta. Jotta Belgian hallituksen huolenaiheisiin voitaisiin kuitenkin vastata asianmukaisesti, on palautettava lyhyesti mieleen ongelmat, jotka koskevat niitä vaikutuksia, jotka voidaan liittää unionin tuomioistuimen ennakkoratkaisumenettelyssä antamiin tulkintatuomioihin, sekä säännöt, jotka koskevat unionin oikeuden oikeussääntöjen ajallista soveltamisalaa.
110. Huomautan, että oikeuskäytännön (judge‑made law) taannehtivuutta on perinteisesti pohdittu oikeuskirjallisuudessa.(32)
111. Unionin tuomioistuin on oikeuskäytännössään nimenomaisesti hyväksynyt EY 234 artiklan nojalla antamiensa tulkintatuomioiden taannehtivan vaikutuksen periaatteen.(33) Lähtökohtaisesti unionin tuomioistuimen tulkinnassa ainoastaan ilmoitetaan unionin oikeuden sovellettavan oikeussäännön sisältö ab initio.(34)
112. Näin ollen tulkinnalla, jonka unionin tuomioistuin esittää unionin oikeuden oikeussäännöstä käyttäessään SEUT 267 artiklassa sille annettua toimivaltaa, selvennetään ja täsmennetään tarvittaessa kyseisen oikeussäännön merkitystä ja soveltamisalaa, sellaisena kuin tämä oikeussääntö on ymmärrettävä tai olisi pitänyt ymmärtää ja sellaisena kuin sitä on sovellettava tai olisi pitänyt soveltaa heti sen voimaantulosta lähtien. Tämän vuoksi kansallinen tuomioistuin voi soveltaa ja sen on sovellettava näin tulkittua oikeussääntöä myös oikeussuhteisiin, jotka ovat syntyneet ja jotka on perustettu ennen tulkintapyyntöä koskevaa tuomiota, jos lisäksi kaikki sellaiset edellytykset täyttyvät, joiden perusteella voidaan panna vireille kyseisen oikeussäännön soveltamista koskeva asia toimivaltaisissa tuomioistuimissa.(35)
113. Unionin tuomioistuin voi kuitenkin poikkeuksellisesti niiden vakavien häiriöiden johdosta, joita sen tuomiosta taannehtivasti voisi aiheutua, joutua rajoittamaan niiden, joita asia koskee, mahdollisuuksia vedota tulkintaan, jonka se antaa ennakkoratkaisumenettelyssä jostakin määräyksestä tai säännöksestä.(36)
114. Edellä mainitussa asiassa Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg annetussa tuomiossa asetettujen kriteerien sovellettavuutta analysoitiin laajasti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa BUPA ym. vastaan komissio antamassa tuomiossa.(37) Tässä tuomiossa katsottiin, että koska ajallisia rajoituksia ei ollut, edellä mainitussa asiassa Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg annetussa tuomiossa EY 87 artiklan 1 kohdan tulkinnan osalta vahvistettuja periaatteita voitiin kaikilta osiltaan soveltaa kyseisen asian tosiasialliseen ja oikeudelliseen tilanteeseen sellaisena kuin tilanne komissiosta näytti sen tehdessä riidanalaista päätöstä, vaikka tuomio edellä mainitussa asiassa Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg annettiin komission tekemän päätöksen jälkeen eikä komissio voinut näin ollen olla selvillä tuomion sisällöstä päätöksen tekoajankohtana.(38)
115. Katson, että edellä mainitussa asiassa Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg annetussa tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin määräsi tarkasti ne kriteerit, joita sovelletaan sellaisen toimenpiteen hallinnollisessa tutkinnassa, joka voi olla valtion tukea taloudellisiin tarkoituksiin liittyvien palvelujen tarjoamisen yhteydessä. Yhteisöjen tuomioistuin tulkitsi näin ollen unionin oikeuden määräystä, nimittäin EY 86 artiklaa, ja yritti täsmentää sen tulkintaa ja soveltamista koskevia yksityiskohtia.
116. Näin ollen yhteisöjen tuomioistuin ainoastaan sovelsi voimassa olevaa oikeussääntöä luomatta uutta oikeussääntöä. Tässä yhteydessä on muistutettava, että ennakkoratkaisupyynnön perusteella annetulla tuomiolla ei ole konstitutiivista arvoa vaan puhtaasti toteava arvo, minkä vuoksi sen vaikutukset lähtökohtaisesti ulottuvat tulkitun säännön voimaantulopäivään.(39)
117. Lisäksi katson, että unionin oikeusjärjestys ei mitenkään takaa komission erehtymättömyyttä sen soveltaessa unionin oikeuden oikeussääntöjä. Koska komission ainoana pyrkimyksenä on säilyttää unionin oikeuden laillisuus, se, että unionin tuomioistuin antaa sille riidanalaisen säännöksen soveltamista koskevan hyödyllisen tiedon, on komissiolle hyödyllinen tietolähde sen käyttäessä sille kuuluvaa toimivaltaa. Komissio on nimittäin velvollinen soveltamaan unionin oikeutta sen objektiivisessa merkityksessä.
118. Valituksenalaisessa tuomiossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että se, ettei kyseessä olevaa toimenpidettä ole tutkittu täydellisesti yhden edellä mainitussa asiassa Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg annetussa tuomiossa vahvistetun kriteerin osalta, puhuu sen puolesta, että komissiolla on ollut vakavia vaikeuksia. Komissio ei nimittäin ole ollut tietoinen yhdestä oikeussäännöstä, jota se ei voinut tuntea riidanalaisen päätöksen tekoajankohtana.(40)
119. Päätelmät, joita ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt edellä mainitussa asiassa BUPA ym. vastaan komissio annetussa tuomiossa, eroavatkin hieman niistä, joita se on käyttänyt valituksenalaisessa tuomiossa. Ensin mainitussa asiassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin nimittäin päätti, kun se otti huomioon päätelmänsä niiden kriteerien sovellettavuudesta, jotka oli vahvistettu edellä mainitussa asiassa Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg annetussa tuomiossa, jonka ajallista sovellettavuutta yhteisöjen tuomioistuin ei ollut rajoittanut, tutkia riidanalaisen päätöksen yhteensopivuuden kyseisessä asiassa annetussa tuomiossa esitettyjen kriteerien kanssa. Se tutki siis päätöksen lainmukaisuuden soveltamalla kyseisessä asiassa annetussa tuomiossa esitettyjä kriteerejä siinä hengessä ja niiden tavoitteiden mukaisesti, jotka ovat vaikuttaneet niiden asettamiseen, sovittamalla ne tutkittavanaan olevan tapauksen erityispiirteisiin.
120. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin myönsi myös asiassa Asklepios Kliniken vastaan komissio antamassaan tuomiossa kantelun käsittelyyn kulunutta aikaa koskevan arvioinnin yhteydessä, että komissio saattoi perustellusti lykätä kantelussa esitettyjen, tosiseikkoihin liittyvien kysymysten tutkimista ja odottaa niiden asiaan sovellettavien oikeussääntöjen selkeyttämistä, joiden nojalla kantelu oli tutkittava, kun otetaan huomioon edellä mainitun asian Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg merkitys. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin totesikin lähinnä, ettei komissio ollut laiminlyönyt huolellisuusvelvoitettaan odottaessaan edellä mainitun asian Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg ratkaisemista.(41)
121. Vaikka siis vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan valtiontukipäätöksen lainmukaisuutta on arvioitava niiden tietojen perusteella, joita komissiolla oli käytettävissään päätöstä tehdessään,(42) on syytä korostaa sitä perusluonteista eroa, joka on komission tiedossa olevien tosiseikkojen ja oikeuden eli viitekehyksenä olevien oikeussääntöjen, joista unionin tuomioistuimet esittävät tulkintansa, tulkinnan välillä. Tämä viitekehys on objektiivista lainmukaisuutta koskeva seikka, joka sitoo komissiota.
122. Edellä esitetyn perusteella katson, että unionin tuomioistuimen voimassa olevasta määräyksestä esittämän tulkinnan on johdettava ennen yhteisöjen tuomioistuimen tuomion antamista tehdyn komission kannekelpoisen päätöksen kumoamiseen, koska komissio ei ole soveltanut tähän uuteen tulkintaan perustuvia hallinnollisia tutkintakriteereitä, edellyttäen, että kantaja on vedonnut kyseisen tulkinnan kohteena olleeseen määräykseen.
123. Tarkoitus ei siis ole moittia komissiota oikeudellisesta virheestä, vaan vahvistaa sen roolia perussopimusten vartijana unionin tuomioistuimen valvonnassa Euroopan unionista tehdyn sopimuksen 2 artiklaan sisältyvän oikeusvaltioperiaatteen mukaisesti.
124. Näin ollen ehdotan päävalituksen kolmannen valitusperusteen hylkäämistä.
VIII Ratkaisuehdotus
125. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin
– kumoaa Euroopan yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T‑388/03, Deutsche Post ja DHL International vastaan komissio, 10.2.2009 antaman tuomion kokonaisuudessaan joko Euroopan komission itsenäisen valitusperusteen tai päävalituksen toisen valitusperusteen perusteella ja
– ratkaisee oikeusriidan lopullisesti toteamalla, että ensimmäisessä oikeusasteessa nostettu kanne on jätettävä kokonaisuudessaan tutkimatta.
126. Jos unionin tuomioistuin päättää kuitenkin olla noudattamatta tätä ehdotusta, ehdotan toissijaisesti, että unionin tuomioistuin hylkää sekä itsenäisen valitusperusteen että päävalituksen kokonaisuudessaan.
127. Koska oikeudenkäyntikulujen määrääminen riippuu unionin tuomioistuimen tekemästä ratkaisusta, en ota kantaa tähän asiaan.
(1) .
(2)  –	Asia C‑280/00, Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg, tuomio 24.7.2003 (Kok., s. I‑7747).
(3)  –	Ei ole selvää, onko komission esittämä valitusperuste luokiteltava vastavalitukseksi vai ”itsenäiseksi valitusperusteeksi”. On selvää, että valittu luokittelu ei vaikuta menettelyn kannalta millään tavoin komission esittämän argumentaation käsittelyyn. Koska komissio ei käytä missään vastineensa kohdassa ilmausta ”vastavalitus” puolustaessaan erillisen valitusperusteensa tutkittavaksi ottamista, ehdotan, että käytetään edelleen ilmausta ”itsenäinen valitusperuste”.
(4)  –	Asia C‑17/07 P, Neirinck v. komissio, tuomio 28.2.2008 (Kok., s. I-36, 38 kohta).
(5)  –	Asia C‑176/06 P, Stadtwerke Schwäbisch Hall ym. v. komissio, tuomio 29.11.2007 (Kok., s. I-170, 18 kohta).
(6)  –	Asia C‑166/95 P, komissio v. Daffix, tuomio 20.2.1997 (Kok., s. I-983, 25 kohta).
(7)  –	Ks. vastaavasti asia C‑245/92 P, Chemie Linz v. komissio, tuomio 8.7.1999 (Kok., s. I-4643, 32 kohta).
(8)  –	Asia C‑390/95 P, Antillean Rice Mills ym. v. komissio, tuomio 11.2.1999 (Kok., s. I‑769, 21 ja 22 kohta).
(9)  –	Asia C‑198/91, Cook v. komissio, tuomio 19.5.1993 (Kok., s. I‑2487, Kok. Ep. XIV, s. I‑211) ja asia C‑225/91, Matra v. komissio, tuomio 15.6.1993 (Kok., s. I‑3203).
(10)  –	Vireillä oleva asia C‑83/09 P, komissio v. Kronoply ja Kronotex, jossa esitin ratkaisuehdotukseni 25.11.2010.
(11)  –	Asia C‑78/03, komissio v. Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum, tuomio 13.12.2005 (Kok., s. I‑10737), jossa yhteisöjen tuomioistuin pyrki selkeyttämään em. asiassa Cook v. komissio ja asiassa Matra v. komissio annetuissa tuomioissa esitettyä ratkaisua.
(12)  –	Em. asia Cook v. komissio ja em. asia Matra v. komissio sekä asia C‑367/95, komissio v. Sytraval ja Brink’s France, tuomio 2.4.1998 (Kok., s. I‑1719).
(13)  –	Valituksenalaisen tuomion 35 kohdassa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toi esiin komission kannan, jonka mukaan ensimmäisessä oikeusasteessa nostettua kannetta ei voitu ottaa tutkittavaksi, koska kantajat ovat esittäneet vain hyvin yleisesti, että niiden menettelyllisiä oikeuksia on loukattu, ja koska vaatimuksissaan ne vaativat riidanalaisen päätöksen kumoamista eivätkä muodollisen tutkintamenettelyn aloittamista.
(14)
–	EY:n perustamissopimuksen 93 artiklan soveltamista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä 22.3.21999 annettu neuvoston asetus (EYVL L 83, s. 1).
(15)
–	Asia 25/62, Plaumann v. komissio, tuomio 15.7.1963 (Kok., s. 197, Kok. Ep. I, s. 181).
(16) – Kantajien ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esittämän vastauskirjelmän 15 kohta ja sitä seuraavat kohdat.
(17) – Asia 306/81, Verros v. parlamentti, tuomio 19.5.1983 (Kok., s. 1755, 9 kohta) ja asia C‑301/97, Alankomaat v. neuvosto, tuomio 22.11.2001 (Kok., s. I‑8853, 169 kohta).
(18) – Ks. em. asiassa komissio v. Kronoply ja Kronotex 25.11.2010 esittämäni ratkaisuehdotuksen 112 ja 113 kohta.
(19)  –	Ks. asia C‑551/03 P, General Motors v. komissio, tuomio 6.4.2006 (Kok., s. I‑3173, 51 kohta); asia C‑266/06 P, Evonik Degussa v. komissio ja neuvosto, tuomio 22.5.2008 (Kok., s. I‑81, 72 kohta) ja asia C‑405/07 P, Alankomaat v. komissio, tuomio 6.11.2008 (Kok., s. I‑8301, 44 kohta).
(20)  –	Asia C‑487/06 P, British Aggregates v. komissio, tuomio 22.12.2008 (Kok., s. I-10505, 111 kohta).
(21)  –	Em. asia komissio v. Sytraval ja Brink’s France, tuomion 35 ja 36 kohta.
(22)  –	Unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan komissio ei voi kieltäytyä aloittamasta muodollista tutkintamenettelyä vetoamalla muihin seikkoihin, kuten kolmansien etuun, menettelyn sujuvuuteen liittyviin tekijöihin tai mihin tahansa muihin hallinnollisiin syihin; ks. asia T‑73/98, Prayon‑Rupel v. komissio, tuomio 15.3.2001 (Kok., s. II‑867, 44 kohta).
(23)  –	Em. asia Prayon-Rupel v. komissio, tuomion 45 kohta.
(24)  –	Ks. asia C‑431/07 P, Bouygues ja Bouygues Télécom v. komissio, tuomio 2.4.2009 (Kok., s. I‑2665, 61–63 kohta).
(25)  –	Em. asia Prayon-Rupel v. komissio, tuomion 47 kohta.
(26)  –	Ks. erityisesti asia 84/82, Saksa v. komissio, tuomio 20.3.1984 (Kok., s. 145, Kok. Ep. VII, s. 545, 13 kohta); em. asia komissio v. Sytraval ja Brink’s France, tuomion 39 kohta; em. asia Prayon‑Rupel v. komissio, tuomion 42 kohta; asia C-521/06 P, Athinaïki Techniki v. komissio, tuomio 17.7.2008 (Kok., s. I‑5829, 34 kohta); em. asia Bouygues ja Bouygues Télécom v. komissio, tuomion 61 kohta sekä asia T‑49/93, SIDE v. komissio, tuomio 18.9.1995 (Kok., s. II‑2501, 58 kohta).
(27)  –	Asia T‑95/03, Asociación de Estaciones de Servicio de Madrid ja Federación Catalana de Estaciones de Servicio v. komissio, tuomio 12.12.2006 (Kok., s. II‑4739, 139 kohta).
(28)  –	Em. asia Bouygues ja Bouygues Télécom v. komissio, tuomion 63 kohta.
(29)  –	Ks. em. asiassa Bouygues ja Bouygues Télécom v. komissio, ratkaisuehdotuksen 210 kohta ja sitä seuraavat kohdat.
(30)  –	Em. asia Saksa v. komissio, tuomion 15 ja 17 kohta; em. asia Prayon‑Rupel v. komissio, tuomion 93 kohta ja asia T‑46/97, SIC v. komissio, tuomio 10.5.2000 (Kok., s. II‑2125, 102 kohta); ks. myös valituksenalaisen tuomion 94 kohta.
(31) – Asia T‑334/94, Sarrió v. komissio, tuomio 14.5.1998 (Kok., s. II‑1439).
(32)  –	Ks. Cross, R. ja Harris, J. W., ” Precedent in English Law ”, Clarendon Law Series, 1991, s. 30–32.
(33)  –	Asia 61/79, Denkavit italiana, tuomio 27.3.1980 (Kok., s. 1205, Kok. Ep. V, s. 149); yhdistetyt asiat 66/79, 127/79 ja 128/79, Meridionale Industria Salumi ym., tuomio 27.3.1980 (Kok., s. 1237, Kok. Ep. V, s. 165); asia C‑366/99, Griesmar, tuomio 29.11.2001 (Kok., s. I‑9383) ja asia C‑184/99, Grzelczyk, tuomio 20.9.2001 (Kok., s. I‑6193).
(34)  –	Ks. tässä yhteydessä Pescatore P., ”Art. 177”, Traité instituant la CEE. Commentaire article par article, Economica, Pariisi, 1992, s. 1120.
(35)  –	Ks. erityisesti asia C‑453/00, Kühne & Heitz, tuomio 13.1.2004 (Kok., s. I‑837, 21 kohta) ja asia C‑73/08, Bressol ym. ja Chaverot ym., tuomio 13.4.2010 (90 kohta ja sitä seuraavat kohdat oikeuskäytäntöviittauksineen, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
(36)  –	Ks. erityisesti asia 43/75, Defrenne, tuomio 8.4.1976 (Kok., s. 455, Kok. Ep. III, s. 63); em. asia Denkavit italiana, tuomion 17 kohta; asia C‑292/04, Meilicke ym., tuomio 6.3.2007 (Kok., s. I‑1835, 36 ja 37 kohta) ja asia C-262/88, Barber, tuomio 17.5.1990 (Kok., s. I‑1889, Kok. Ep. X, s. 425, 41 ja 44 kohta). Ks. myös asia C‑267/06, Maruko, tuomio 1.4.2008 (Kok., s. I‑1757, 77 kohta).
(37)  –	Asia T‑289/03, BUPA ym. v. komissio, tuomio 12.2.2008 (Kok., s. II‑81).
(38)  –	Huomautan, että em. asiassa BUPA ym. v. komissio annetusta tuomiosta ei ole valitettu.
(39)  –	Ks. erityisesti asia C‑2/06, Kempter, tuomio 12.2.2008 (Kok., s. I‑411, 35 kohta).
(40)  –	Riidanalainen päätös on päivätty 23.7.2003 ja em. asiassa Altmark Trans ja Regierungspräsidium Magdeburg annettu tuomio 24.7.2003.
(41)  – Asia T‑167/04, Asklepios Kliniken v. komissio (Kok., s. II‑2379, 87–89 kohta; asia koskee ilmoituksen sijasta kantelua).
(42)  –	Ks. erityisesti asia 234/84, Belgia v. komissio, tuomio 10.7.1986 (Kok., s. 2263, 16 kohta, Kok. Ep. VIII, s. 717); yhdistetyt asiat C‑74/00 P ja C-75/00 P, Falck ja Acciaierie di Bolzano v. komissio, tuomio 24.9.2002 (Kok., s. I‑7869, 168 kohta); asia C-276/02, Espanja v. komissio, tuomio 14.9.2004 (Kok., s. I‑8091, 31 kohta) ja asia C-390/06, Nuova Agricast, tuomio 15.4.2008, Kok., s. I‑2577, 54 kohta).