62005CJ0149_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C-149/05,
jossa on kyse EY 234 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka cour d’appel de Paris (Ranska) on esittänyt 23.3.2005 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 4.4.2005, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Harold Price
vastaan
Conseil des ventes volontaires de meubles aux enchères publiques,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (ensimmäinen jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja P. Jann sekä tuomarit K. Schiemann (esittelevä tuomari), N. Colneric, E. Juhász ja E. Levits,
julkisasiamies: C. Stix-Hackl,
kirjaaja: hallintovirkamies B. Fülöp,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 26.1.2006 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
– Price, edustajanaan avocat M. Olivier-Martin,
– Conseil des ventes volontaires de meubles aux enchères publiques, edustajanaan avocat H. Calvet,
– Ranskan hallitus, asiamiehinään G. de Bergues ja C. Bergeot-Nunes,
– Itävallan hallitus, asiamiehenään E. Riedl,
– Ruotsin hallitus, asiamiehenään K. Wistrand,
– Euroopan yhteisöjen komissio, asiamiehinään H. Støvlbæk ja D. Maidani, joita avustaa asiantuntija J.‑V. Visee,
kuultuaan julkisasiamiehen 23.3.2006 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
Tuomion perustelut
1. Ennakkoratkaisupyyntö koskee vähintään kolmivuotisesta ammatillisesta korkeammasta koulutuksesta annettujen tutkintotodistusten tunnustamista koskevasta yleisestä järjestelmästä 21 päivänä joulukuuta 1988 annetun neuvoston direktiivin 89/48/ETY (EYVL 1989, L 19, s. 16) ja direktiiviä 89/48/ETY täydentävästä ammatillisen koulutuksen tunnustamista koskevasta toisesta yleisestä järjestelmästä 18 päivänä kesäkuuta 1992 annetun neuvoston direktiivin 92/51/ETY (EYVL L 209, s. 25), sellaisina kuin ne ovat muutettuina 14.5.2001 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2001/19/EY (EYVL L 206, s. 1; jäljempänä direktiivi 89/48 tai direktiivi 92/51), säännösten tulkintaa.
2. Tämä pyyntö on esitetty asiassa, joka koskee Pricen, jolla on Yhdistyneessä kuningaskunnassa hankittu tietty pätevyys huutokauppa-alalla, nostamaa kannetta Conseil des ventes volontaires de meubles aux enchères publiquesin (jäljempänä CVV) tekemästä päätöksestä, jolla viimeksi mainittu on asettanut huutokaupassa tapahtuvan irtaimen vapaaehtoisen myynnin johtajan ammatissa (directeur de ventes volontaires de meubles aux enchéres publiques; jäljempänä huutokauppaliikkeen johtaja) toimimisen edellytykseksi Ranskassa kelpoisuuskokeen suorittamisen kolmen oppiaineen osalta: oikeustieteelliset aineet, myyntikäytäntö julkisessa huutokaupassa ja ammattialaa koskeva lainsäädäntö.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Yhteisön lainsäädäntö
3. Direktiivin 89/48 kolmannesta ja neljännestä perustelukappaleesta ilmenee, että direktiivillä pyritään ottamaan käyttöön tutkintotodistusten tunnustamista koskeva yleinen järjestelmä, jolla pyritään helpottamaan yhteisömaiden kansalaisten mahdollisuuksia harjoittaa kaikkea ammattitoimintaa, joka vastaanottavassa jäsenvaltiossa edellyttää keskiasteen jälkeistä koulutusta, edellyttäen, että heillä on tähän toimintaan kelpoisuuden antava, vähintään kolmivuotista koulutusta edellyttävä toisessa jäsenvaltiossa annettu tutkintotodistus.
4. Direktiivillä 92/51 perustetaan täydentävä ammatillisen koulutuksen tunnustamista koskeva yleinen järjestelmä, joka kattaa ne koulutusasteet, jotka jäivät direktiivillä 89/48 toteutetun alkuperäisen yleisen järjestelmän ulkopuolelle, viimeksi mainitun direktiivin soveltuessa ainoastaan korkeampaan koulutukseen.
5. Direktiivin 89/48 2 artiklan ensimmäisen kohdan ja direktiivin 92/51 2 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan näitä kahta direktiiviä sovelletaan jokaiseen jäsenvaltion kansalaiseen, joka haluaa harjoittaa ”säänneltyä ammattia” toisessa jäsenvaltiossa.
”Säännellyn ammatin” käsite
6. Direktiivin 89/48 1 artiklan c alakohdassa, joka vastaa sanamuodoltaan direktiivin 92/51 1 artiklan e alakohtaa, olevan määritelmän mukaan ”säännellyllä ammatilla” tarkoitetaan säänneltyä ammattitoimintaa tai niiden toiminnan lajien yhdistelmää, jotka muodostavat tämän ammatin jäsenvaltiossa.
7. ”Säännelty ammattitoiminta” määritellään direktiivin 89/48 1 artiklan d alakohdan ensimmäisessä alakohdassa ja direktiivin 92/51 1 artiklan f alakohdan ensimmäisessä alakohdassa ammattitoiminnaksi, johon ryhtymiseksi tai harjoittamiseksi tai jonka jotakin harjoittamisen muotoa varten jäsenvaltiossa edellytetään suoraan tai välillisesti lakien, asetusten tai hallinnollisten määräysten mukaisesti direktiivin 89/48 osalta tutkinnon suorittamista ja direktiivin 92/51 osalta koulutuksesta annettua asiakirjaa tai pätevyystodistusta.
8. Direktiivin 89/48 1 artiklan d alakohdan toisen alakohdan, joka vastaa sanamuodoltaan direktiivin 92/51 1 artiklan f alakohdan toista alakohtaa ainoastaan sillä erotuksella, että direktiivissä 92/51 viitataan ”koulutuksesta annettuun asiakirjaan” ja direktiivissä 89/48 ”tutkintotodistukseen”, mukaan ammattitoimintaa pidetään säänneltynä ammattitoimintana,
”kun sitä harjoittavat sellaisen yhdistyksen tai järjestön jäsenet, jonka tarkoituksena on erityisesti edistää ja ylläpitää korkeaa tasoa kyseisellä ammattialalla ja jonka jäsenvaltio on tätä tarkoitusta varten erityisesti tunnustanut ja joka
– myöntää tutkintotodistuksen jäsenilleen,
– huolehtii, että yhdistyksen tai järjestön jäsenet kunnioittavat sen määräämiä ammattisääntöjä ja
– myöntää heille oikeuden käyttää tätä tutkintotodistusta vastaavaa nimikettä, lyhennettä tai asemaa.”
9. Direktiivin 89/48 1 artiklan d alakohdan kolmannen alakohdan mukaan liitteenä on luettelo, joka ei ole tyhjentävä, niistä yhdistyksistä ja järjestöistä, jotka silloin kun tämä direktiivi annettiin, täyttivät toisessa alakohdassa säädetyt edellytykset. Kyseisessä liitteessä mainitaan muun muassa ”Royal Institution of Chartered Surveyors”.
”Tutkintotodistuksen” käsite
10. Jotta kyse olisi direktiivissä 89/48 tarkoitetusta ”tutkintotodistuksesta”, sen 1 artiklan a alakohdan toisen luetelmakohdan mukaan asiakirjan täytyy muun muassa osoittaa, että haltija on suorittanut vähintään kolmivuotisen tai vastaavan pituisen osa-aikaisen keskiasteen jälkeisen koulutuksen.
11. Jotta kyse olisi direktiivissä 92/51 tarkoitetusta ”tutkintotodistuksesta”, sen 1 artiklan a alakohdan toisen luetelmakohdan i alakohdan mukaan asiakirjan täytyy muun muassa osoittaa, että haltija on suorittanut muun kuin direktiivin 89/48 1 artiklan a alakohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitetun mutta vähintään yksivuotisen tai vastaavan pituisen osa-aikaisen keskiasteen jälkeisen koulutuksen.
Tunnustamisvelvollisuus
12. Direktiivin 89/48 3 artiklan ensimmäisessä kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kun säännellyn ammatin harjoittamiseen ryhtyminen tai sen harjoittaminen vastaanottavassa jäsenvaltiossa edellyttää tutkintotodistusta, toimivaltainen viranomainen ei saa puutteellisen pätevyyden perusteella kieltäytyä antamasta jäsenvaltion kansalaiselle lupaa ryhtyä harjoittamaan tai harjoittaa tätä ammattia samoilla edellytyksillä, joita sovelletaan sen omiin kansalaisiin:
a) jos hakijalla on tutkintotodistus, joka toisessa jäsenvaltiossa vaaditaan kyseisen ammatin harjoittamisen aloittamiseksi tai sen harjoittamiseksi tuon jäsenvaltion alueella, ja tämä tutkintotodistus on annettu jossakin jäsenvaltiossa; tai
b) jos hakija on viimeksi kuluneen 10 vuoden aikana harjoittanut kyseistä ammattia päätoimisesti kaksi vuotta toisessa jäsenvaltiossa, joka ei sääntele tätä ammattia 1 artiklan c alakohdassa ja 1 artiklan d alakohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetulla tavalla, ja hänellä on yksi tai useampi muodollista pätevyyttä osoittava asiakirja:
– jonka jäsenvaltion lakien, asetusten tai hallinnollisten määräysten mukaisesti asetettu toimivaltainen viranomainen on antanut,
– joka osoittaa, että sen haltija on suorittanut vähintään kolmivuotisen tai vastaavan pituisen osa-aikaisen keskiasteen jälkeisen koulutuksen jäsenvaltion yliopistossa tai korkeakoulussa tai muussa samantasoisessa oppilaitoksessa, ja tarvittaessa suorittanut keskiasteen jälkeisten opintojen lisäksi vaadittavan ammatillisen harjoittelun, ja
– joka antaa sen haltijalle valmiuden ammattinsa harjoittamiseen.”
13. Direktiivin 92/51 3 artiklan ensimmäisessä alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Kun säännellyn ammatin harjoittamiseen ryhtyminen tai sen harjoittaminen vastaanottavassa jäsenvaltiossa edellyttää tässä direktiivissä tai direktiivissä 89/48/ETY tarkoitettua tutkintotodistusta, toimivaltainen viranomainen ei saa puutteellisen pätevyyden perusteella kieltäytyä antamasta jäsenvaltion kansalaiselle lupaa ryhtyä harjoittamaan tai harjoittaa tätä ammattia samoilla edellytyksillä, joita sovelletaan sen omiin kansalaisiin, edellä sanotun kuitenkaan rajoittamatta direktiivin 89/48/ETY soveltamista:
a) jos hakijalla on tässä direktiivissä tai direktiivissä 89/48/ETY tarkoitettu tutkintotodistus, joka toisessa jäsenvaltiossa vaaditaan kyseisen ammatin harjoittamisen aloittamiseksi tai sen harjoittamiseksi tuon jäsenvaltion alueella, ja tämä tutkintotodistus on annettu jossakin jäsenvaltiossa;
tai
b) jos hakija on viimeksi kuluneen 10 vuoden aikana harjoittanut kyseistä ammattia päätoimisesti kaksi vuotta tai vastaavan pituisen ajan osa-aikaisesti toisessa jäsenvaltiossa, joka ei sääntele tätä ammattia tämän direktiivin 1 artiklan e alakohdassa ja 1 artiklan f alakohdan ensimmäisessä alakohdassa tai direktiivin 89/48/ETY 1 artiklan c alakohdassa ja 1 artiklan d alakohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetulla tavalla, ja hänellä on yksi tai useampi koulutuksesta annettu asiakirja:
– jonka jäsenvaltion lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten mukaisesti asetettu toimivaltainen viranomainen on antanut, ja
– joka osoittaa, että sen haltija on suorittanut muun kuin direktiivin 89/48/ETY 1 artiklan a alakohdan toisessa luetelmakohdassa tarkoitetun, vähintään yksivuotisen tai vastaavan pituisen osa-aikaisen keskiasteen jälkeisen koulutuksen, johon pääsemiseksi yleensä vaaditaan yliopistoon tai muuhun korkeampaan koulutukseen pääsyn edellyttämä keskiasteen koulutus, ja suorittanut kyseiseen keskiasteen jälkeiseen koulutukseen mahdollisesti sisältyvän ammattiin perehdyttävän koulutuksen,
– –
ja
– joka antaa sen haltijalle valmiuden ammattinsa harjoittamiseen.”
14. Direktiivin 92/51 3 artiklan neljänteen alakohtaan sisältyy lisäksi poikkeus siitä, mitä saman artiklan ensimmäisessä alakohdassa säädetään, ja sen mukaan vastaanottavan jäsenvaltion ei tarvitse soveltaa tätä säännöstä silloin, kun sen edellyttämä tutkintotodistus on direktiivissä 89/48 määritellyn kaltainen sellainen tutkintotodistus, jonka myöntämisen yhtenä edellytyksenä on yli nelivuotisen korkeamman koulutuksen suorittaminen.
Korvaavat toimenpiteet
15. Direktiivien 89/48 ja 92/51 3 artiklan estämättä samojen direktiivien 4 artiklan mukaan vastaanottava jäsenvaltio voi määrätyin siinä säädetyin edellytyksin vaatia, että hakija todistaa, että hänellä on kestoltaan määrätyn pituinen ammattikokemus, tai että hän suorittaa enintään kolme vuotta kestävän sopeutumisajan tai kelpoisuuskokeen (jäljempänä korvaavat toimenpiteet).
16. Direktiivin 89/48 4 artiklan 1 kohdan kolmannen alakohdan, joka sanamuodoltaan vastaa tältä osin direktiivin 92/51 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan kolmatta alakohtaa ja neljännen alakohdan ensimmäistä luetelmakohtaa, mukaan korvaavista toimenpiteistä määräävän vastaanottavan jäsenvaltion on lähtökohtaisesti annettava hakijalle mahdollisuus valita sopeutumisajan ja kelpoisuuskokeen välillä. Tästä periaatteesta poiketen vastaanottava jäsenvaltio voi kuitenkin niiden ammattien osalta, ”joiden harjoittaminen edellyttää kansallisen lainsäädännön tarkkaa tuntemusta ja joissa kansallista lainsäädäntöä koskeva neuvonta tai avustaminen on olennainen ja pysyvä ammattitoiminnan osa”, säätää joko sopeutumisajasta tai kelpoisuuskokeesta.
Kansallinen lainsäädäntö
Ranskan lainsäädäntö
17. Décret’ssä nro 2001-650, joka on annettu 19.7.2001 code de commercen (Ranskan kauppalaki) L321‑1–L321‑38 §:n nojalla ja joka koskee irtaimen vapaaehtoista myyntiä julkisessa huutokaupassa (JORF 21.7.2001, s. 11760; jäljempänä asetus 2001‑650), vahvistetaan huutokaupassa tapahtuvan vapaaehtoisen myynnin johtamistoiminnan harjoittamiseen liittyvät edellytykset.
18. Mainitun asetuksen 16 §:ssä säädetään, että kyseistä ammattia voivat lähtökohtaisesti harjoittaa henkilöt, joilla on oikeustieteen tutkintotodistus ja taidehistorian, arkeologian, taideteollisuuden tai kuvataiteen kansallinen tutkintotodistus. Yhden näistä tutkintotodistuksista on oltava vähintään alempi korkeakoulututkinto ja toisen on perustuttava vähintään kaksivuotisten korkeakouluopintojen suorittamiseen. Tätä ammattia voivat myös harjoittaa henkilöt, joilla on erivapaudella hyväksytty muu muodollista pätevyyttä osoittava asiakirja tai tutkintotodistus, joka kuuluu oikeusministerin ja korkeakouluopetuksesta vastaavan ministerin päätöksellä hyväksyttyyn luetteloon.
19. Saman asetuksen 45 §:n nojalla muun jäsenvaltion kansalaisilla katsotaan erityisesti olevan saman asetuksen 16 §:ssä edellytetty pätevyys silloin, kun
– he ovat suorittaneet vähintään vuoden pituisen tai, jos opinnot ovat sivutoimisia, vastaavan pituisen sellaisten korkeakouluopintojen jakson, jotka valmistavat tämän toiminnan harjoittamiseen ja joiden yhtenä pääsyvaatimuksena ovat yliopisto‑ tai korkeakouluopintoihin pääsyn vaatimuksena olevien keskiasteen opintojen suorittaminen, sekä korkeakouluopintojakson lisäksi mahdollisesti vaaditut ammatilliset opinnot, ja
– heillä on
1) sellaisessa jäsenvaltiossa, joka sääntelee ammattiin pääsyä, saatu yksi tai useampi tutkintotodistus, todistus tai muu muodollista pätevyyttä osoittava asiakirja, joka mahdollistaa irtaimen vapaaehtoisen huutokauppatoiminnan ja jonka on myöntänyt mainitun valtion toimivaltainen viranomainen,
2) jäsenvaltiossa, jossa ei säännellä mainittuun ammattiin pääsyä tai sen harjoittamista, saatu yksi tai useampi tutkintotodistus, todistus tai muu muodollista pätevyyttä osoittava asiakirja sellaisen säännellyn koulutuksen perusteella, joka on suuntautunut erityisesti ammatin harjoittamiseen, tai
3) yksi tai useampi tutkintotodistus, todistus tai muu muodollista pätevyyttä osoittava asiakirja, joka on saatu jäsenvaltiossa, jossa ei säännellä pääsyä mainittuun ammattiin tai sen harjoittamista eikä tähän ammatin harjoittamiseen valmistavaa koulutusta, edellyttäen että osoitetaan, että ammattia on harjoitettu kokoaikaisesti vähintään kahden vuoden ajan tässä valtiossa kymmenen edeltävän vuoden kuluessa tai, jos ammattia on harjoitettu osa-aikaisesti, vastaavan ajan, jos tämän valtion toimivaltainen viranomainen todistaa ammatin harjoittamisen.
20. Asetuksen 2001‑650 48 §:ssä annetaan CVV:lle toimivalta tutkia 45 §:ssä säädetyt edellytykset täyttävien sellaisten henkilöiden tutkintotodistusten, todistusten tai muiden muodollista pätevyyttä osoittavien asiakirjojen tunnustamista koskevat hakemukset, jotka haluavat sijoittautua Ranskaan.
21. Mainitun asetuksen 49 §:n nojalla silloin, kun hakijan koulutus koskee olennaisesti eri aineita kuin niitä, joista on säädetty mainitussa asetuksessa tai kun yhtä tai useampaa mainittua ammattitoimintaa ei säännellä tai säännellään olennaisesti eri tavalla koti‑ tai lähtöjäsenvaltiossa, hänen on suoritettava kelpoisuuskoe.
Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädäntö
22. Yhdistyneessä kuningaskunnassa kyseisen ammattitoiminnan harjoittamiselle ei sovellettavan lain nojalla ole asetettu mitään edellytyksiä. Sitä vastoin Royal Institution of Chartered Surveyors osallistuu ainakin tietyssä määrin näiden toimintojen järjestämiseen.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
23. Britannian kansalainen Price on suorittanut Bachelor of Arts with second class honours in Fine Arts Valuation ‑nimisen tutkinnon. Kyseisen tutkinnon on Yhdistyneessä kuningaskunnassa hyväksynyt Royal Institution of Chartered Surveyors. Pricen asianajajan suullisessa käsittelyssä antamien tietojen mukaan Price, vaikka hänestä on jossain vaiheessa tullut Royal Institution of Chartered Surveyorsin harjoittelijajäsen, ei koskaan ole ollut kyseisen järjestön täysjäsen, koska hän ei ollut suorittanut kahden vuoden pituista ammattiin liittyvää harjoittelua, jota olisi seurannut jäseneksi ottamisen edellytyksenä oleva lautakunnan haastattelu (Assessment of Professional Competence tai APC).
24. Koska Price halusi harjoittaa huutokauppaliikkeen johtajan ammattia Ranskassa, hän jätti 8.1.2002 CVV:lle hakemuksen, joka koski tutkintotodistusten, todistusten tai muiden muodollista pätevyyttä osoittavien asiakirjojen tunnustamista asetuksen 2001‑650 48 §:n nojalla.
25. CVV kehotti 19.6.2003 tekemällään päätöksellä Priceä suorittamaan saman asetuksen 49 §:ssä säädetyn kelpoisuuskokeen seuraavista oppiaineista: oikeustieteelliset aineet, myyntikäytäntö julkisessa huutokaupassa ja ammattialaa koskeva lainsäädäntö. Price teki tästä päätöksestä oikaisuvaatimuksen, joka hylättiin 11.9.2003.
26. Price valitti CVV:n 19.6.2003 tekemästä päätöksestä, jossa hänen edellytettiin suorittavan kelpoisuuskokeen, 19.8.2003 cour d’appel de Paris’hin.
27. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan Price ei ole osoittanut harjoittaneensa Ison-Britannian viranomaisten todistamaa huutokaupassa tapahtuvan vapaaehtoisen myynnin johtamistoimintaa täyspäiväisesti vähintään kahden vuoden ajan hänen tutkintotodistuksen tunnustamista koskevaa hakemustaan edeltävän kymmenen vuoden aikana.
28. Price on kuitenkin väittänyt, että riidanalainen päätös, siltä osin kuin siinä ei anneta hänelle mahdollisuutta valita sopeutumisajan ja kelpoisuuskokeen välillä, on vastoin direktiivin 92/51, jolla täydennetään direktiiviä 89/48, säännöksiä.
29. Tämän väitteen tueksi hän on vedonnut siihen, että direktiivin 92/51 7 artiklan mukaisesti vastaanottavan jäsenvaltion on annettava hakijalle valinnanvapaus, mikäli se käyttää mahdollisuutta säätää sopeutumisajasta tai kelpoisuuskokeesta.
30. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan CVV on perustellusti väittänyt, että Pricellä ei ole perustetta vedota tähän säännökseen siltä osin kuin sitä sovelletaan ainoastaan silloin, kun vastaanottava jäsenvaltio edellyttää todistuksen saamista eikä, kuten tässä tapauksessa, tutkinnon suorittamista.
31. Vastaaja on väittänyt, että Pricen tilanne kuuluu direktiivin 92/51 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan neljännen alakohdan ensimmäisen luetelmakohdan soveltamisalaan ja että tämän säännöksen mukaan jäsenvaltio voi pidättää oikeuden valita, käytetäänkö sopeutumisaikaa vai kelpoisuuskoetta silloin, kun kyseessä on ammatti, jonka harjoittaminen edellyttää kansallisen lainsäädännön tarkkaa tuntemusta ja jossa kansallista lainsäädäntöä koskeva neuvonta tai avustaminen on olennainen ja pysyvä ammattitoiminnan osa. Vastaajan mukaan huutokaupassa tapahtuvan vapaaehtoisen myynnin johtamistoiminnassa on kyse tällaisesta tilanteesta.
32. Price on kiistänyt direktiivin 92/51 kyseisen tulkinnan ja huomauttanut, että vapaaehtoinen myyntitoiminta huutokaupassa eli vapaaehtoinen huutokauppa eroaa vastedes pakkohuutokaupasta ja että hänen hakemansa tunnustaminen koskee ainoastaan vapaaehtoista huutokauppaa.
33. Näissä olosuhteissa cour d’appel de Paris on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1) Sovelletaanko – – direktiiviä 92/51/ETY code de commercen L321‑1–L321‑3, L321‑8 ja L321‑9 §:ssä säännellyn kaltaiseen – – huutokaupassa tapahtuvan vapaaehtoisen – – myynnin johtamistoimintaan?
2) Mikäli ensimmäisen kysymykseen vastataan myöntävästi, voiko vastaanottava jäsenvaltio vedota [direktiivin 92/51 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan kolmatta alakohtaa koskevaan] poikkeukseen, josta säädetään [direktiivin 92/51 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan neljännen alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa]?”
Ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
34. Aivan aluksi on todettava, että direktiivien 89/48 ja 92/51 soveltamisalaa ei ole ainoastaan määritelty kyseessä olevan säännellyn ammatin mukaan vaan myös sellaisen hakijan pätevyyden mukaan, joka haluaa aloittaa tämän ammatin harjoittamisen. Näin ollen ensimmäistä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymystä on tulkittava siten, että sillä pyritään selvittämään, soveltuuko direktiivi 92/51 hakijaan, joka vetoaa pääasian kantajalla olevan kaltaiseen pätevyyteen ja joka haluaa harjoittaa huutokauppaliikkeen johtajan ammattia Ranskassa.
35. Vaikka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on tiedustellut yhteisöjen tuomioistuimelta ainoastaan direktiivin 92/51 sovellettavuudesta, kun otetaan huomioon kyseisen direktiivin täydentävä luonne direktiiviin 89/48 nähden, on kuitenkin syytä ensin tutkia, soveltuuko tämä viimeksi mainittu direktiivi asiassa. Ainoastaan siinä tapauksessa, että mainittu direktiivi ei soveltuisi, on tutkittava direktiivin 92/51 sovellettavuus.
Sovellettavat periaatteet
36. Direktiivien 89/48 ja 92/51 3 artiklan rakenteesta käy ilmi, että tiettyyn tosiseikastoon voidaan soveltaa ainoastaan toista näiden direktiivien 3 artiklan ensimmäisen kohdan a ja b alakohdassa säädetyistä kahdesta tutkintojen tunnustamismekanismista. Mainituissa a alakohdissa säädetty mekanismi soveltuu, mikäli kyseisen ammatin harjoittamista säännellään siinä jäsenvaltiossa, jossa ammattikoulutus on hankittu. Mainituissa b alakohdissa säädetty toinen mekanismi soveltuu ainoastaan silloin, kun kyseisen ammatin harjoittamista ei säännellä tässä jäsenvaltiossa.
37. Mikäli osoittautuu, että kyseessä on sellainen ammatti, jota säännellään siinä jäsenvaltiossa, jossa ammattikoulutus on hankittu, kyseisten direktiivien 3 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdasta käy ilmi, että direktiivi 89/48 soveltuu silloin, kun sekä vastaanottavan jäsenvaltion vaatima tutkintotodistus kyseisen ammatin harjoittamisen aloittamiseksi että hakijalla oleva tutkintotodistus ovat tässä viimeksi mainitussa direktiivissä määritellyn kaltaisia tutkintotodistuksia. Direktiiviä 92/51 voidaan sitä vastoin soveltaa silloin, kun ainakin toinen kahdesta kyseisestä tutkintotodistuksesta on tässä direktiivissä tarkoitetun kaltainen tutkintotodistus toisen tutkintotodistuksen voidessa olla joko tässä samassa direktiivissä tai direktiivissä 89/48 tarkoitettu tutkintotodistus.
38. Sitä vastoin, mikäli osoittautuu, että kyseisen ammatin harjoittamista ei säännellä siinä jäsenvaltiossa, jossa koulutus on hankittu, kyseisten direktiivien 3 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohdasta seuraa, että direktiivi 89/48 soveltuu silloin, kun vastaanottavan jäsenvaltion vaatima tutkintotodistus kyseisen ammatin harjoittamiseen ryhtymiseksi on tässä viimeksi mainitussa direktiivissä määritellyn kaltainen tutkintotodistus ja kun hakija vetoaa pätevyyteen, joka sisältyy erityisesti muodollista kelpoisuutta osoittavaan asiakirjaan, joka on annettu vähintään kolmivuotisesta keskiasteen jälkeisestä koulutuksesta. Direktiiviä 92/51 voidaan sitä vastoin soveltaa kaikissa tapauksissa, joihin direktiivi 89/48 ei sovellu, kuitenkin sillä edellytyksellä, että vastaanottavan jäsenvaltion vaatima tutkintotodistus on vähintään direktiivissä 92/51 tarkoitettu tutkintotodistus ja että hakija vetoaa tämän direktiivin 3 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohdassa lueteltuihin pätevyysvaatimuksiin, erityisesti muodollista kelpoisuutta osoittavaan asiakirjaan, joka on annettu vähintään yksivuotisesta keskiasteen jälkeisestä koulutuksesta.
39. Jotta voidaan määritellä, voidaanko jompaakumpaa direktiiviä soveltaa nyt käsiteltävänä olevaan asiaan, on siten tutkittava ensin huutokauppaliikkeen johtajan ammatin harjoittamista koskevat edellytykset yhtäältä vastaanottavana jäsenvaltiona olevassa Ranskassa ja toisaalta Yhdistyneessä kuningaskunnassa, joka on se jäsenvaltio, jossa koulutus on hankittu. Toiseksi on syytä arvioida sitä pätevyyttä, johon pääasian kantaja vetoaa. Vaikka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen asiana on suorittaa nämä tarkastelut, on kuitenkin syytä esittää joitakin täsmennyksiä.
Huutokauppaliikkeen johtajan ammatin harjoittamista koskevat edellytykset Ranskassa
40. On ilmeistä, että huutokauppaliikkeen johtajan ammatissa on Ranskassa kyse säännellystä ammatista, jonka harjoittaminen edellyttää direktiivin 89/48 1 artiklan a alakohdassa tarkoitettua tutkinnon suorittamista. Erityisesti asetuksen 2001‑650 16 §:n mukaan kyseistä ammattia voivat harjoittaa henkilöt, joilla on kaksi sellaista tutkintotodistusta, jotka yhdessä perustuvat vähintään viiden vuoden keskiasteen jälkeisten opintojen suorittamiseen, ellei kyseistä tutkintotodistusta ole erityisesti hyväksytty erivapauden perusteella.
41. Vastoin Euroopan yhteisöjen komission puolustamaa näkemystä on todettava, että siitä seikasta, että asetuksen 2001‑650 45 §:ssä sallitaan pääsy tähän ammattiin sellaisille muiden jäsenvaltioiden kansalaisille, joilla on mahdollisesti ainoastaan tutkintotodistuksia, jotka perustuvat vähintään vuoden pituisten keskiasteen jälkeisten opintojen suorittamiseen, ei automaattisesti seuraa, että direktiiviä 92/51 voidaan soveltaa.
42. Silloin, kun kansallisella lainsäädännöllä on tarkoitus ainoastaan saattaa osaksi kansallista oikeutta direktiivin 92/51 säännökset, joissa jäsenvaltiot velvoitetaan niiden alueella sallimaan muiden jäsenvaltioiden sellaisille kansalaisille, jotka ovat suorittaneet tässä direktiivissä tarkoitettuja tutkintoja, pääsy säänneltyihin ammatteihin, vaikka näiden ammattien harjoittamisen aloittaminen riippuu yleensä direktiivissä 89/48 tarkoitetun tutkinnon suorittamisesta, kyseistä direktiivin täytäntöönpanoa ei pidä ottaa huomioon sovellettavan direktiivin määrittämisessä. Mikäli näin tehtäisiin, direktiivin 89/48 soveltamisala olisi niin suppea, että sen merkitys jäisi olemattomaksi, koska jokainen jäsenvaltio on direktiivin 92/51 nojalla velvollinen sallimaan muiden jäsenvaltioiden kansalaisille, joilla on tässä direktiivissä tarkoitettuja sellaisia tutkintotodistuksia, jotka näin ollen perustuvat direktiivissä 89/48 vaadittuja opintoja lyhyempien opintojen suorittamiseen, kaikkien sellaisten säänneltyjen ammattien harjoittamisen aloittaminen, joihin näitä direktiivejä voidaan soveltaa, lukuun ottamatta ainoastaan direktiivin 92/51 3 artiklan neljännessä kohdassa myönnettyä poikkeusta.
43. Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa kaikki näyttää viittaavan siihen, että asetuksen 2001‑650 45 §:llä on tarkoitus ainoastaan saattaa direktiivin 92/51 säännökset osaksi Ranskan kansallista oikeutta, minkä seikan tutkiminen kuuluu kansalliselle tuomioistuimelle.
Huutokauppaliikkeen johtajan ammatin harjoittamista koskevat edellytykset Yhdistyneessä kuningaskunnassa
Valtion lainsäädäntö
44. Yhdistyneessä kuningaskunnassa huutokaupassa tapahtuvan vapaaehtoisen myynnin johtamistoiminnassa ei ole kyse direktiivin 89/48 1 artiklan d alakohdan ensimmäisessä alakohdassa tai direktiivin 92/51 1 artiklan f alakohdan ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetusta säännellystä ammattitoiminnasta. Yhdistyneessä kuningaskunnassa kyseisen ammattitoiminnan harjoittaminen ei nimittäin sovellettavan lainsäädännön mukaan riipu mistään edellytyksestä.
Valtion tunnustaman yhdistyksen tai järjestön säännökset
45. Sitä vastoin näyttää mahdolliselta, että toimiminen huutokauppaliikkeen johtajana on rinnastettavissa säänneltyyn ammattitoimintaan joko direktiivin 89/48 1 artiklan d alakohdan toisen alakohdan tai direktiivin 92/51 1 artiklan f alakohdan toisen alakohdan nojalla, koska Royal Institution of Chartered Surveyors osallistuu ainakin jossain määrin näiden toimintojen järjestämiseen. Mikäli tilanne on tämä, se seikka, että kyseinen järjestö edellyttää jäseniltään kolmivuotisten keskiasteen jälkeisten opintojen suorittamista, jota seuraa kaksivuotinen ammatillinen koulutus ja näin ollen edellyttää kyseisen ammatin harjoittamiseksi direktiivin 89/48 1 artiklan a alakohdassa tarkoitetun tutkinnon suorittamista, johtaisi direktiivin 89/48 3 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdan soveltamiseen, mikäli muut kyseisen direktiivin 1 artiklan d alakohdan toisessa alakohdassa asetetut edellytykset myös täyttyisivät.
46. Tältä osin on lisäksi huomattava, että Royal Institution of Chartered Surveyors mainitaan direktiivin 89/48 liitteessä. Kyseisen direktiivin 1 artiklan d alakohdan kolmannen alakohdan mukaan tämä järjestö täytti kyseisen direktiivin 1 artiklan d alakohdan toisessa alakohdassa säädetyt edellytykset silloin, kun tämä direktiivi annettiin. Vaikka Royal Institution of Chartered Surveyors on Yhdistyneen kuningaskunnan erityisesti tunnustama järjestö siltä osin kuin kyse on tutkinnon suorittaneen maanmittauksen asiantuntijan (chartered surveyor) ammatin harjoittamisesta, varmaa ei kuitenkaan ole, että järjestö saa saman tunnustuksen siltä osin kuin kyse on huutokauppaliikkeen johtajan ammatin harjoittamisesta. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on tarvittaessa määrittää, onko tilanne tällainen.
Direktiivin 89/48 3 artiklassa säädettyjen tunnustamismekanismien sovellettavuus Pricen vetoamaan pätevyyteen
Direktiivin 89/48 3 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdan sovellettavuus
47. Direktiivin 89/48 3 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohtaa sovelletaan, jos kyseistä ammattia säännellään siinä jäsenvaltiossa, jossa ammattikoulutus on hankittu. Kun otetaan huomioon, ettei Price ole Royal Institution of Chartered Surveyorsin jäsen, nyt käsiteltävänä olevassa asiassa ei ole kysymys mainitun järjestön antamien tutkintotodistusten tunnustamisesta tämän säännöksen nojalla, vaikka osoittautuisi, että huutokauppaliikkeen johtajan ammatissa on kyse mainitun järjestön antamien säännösten nojalla Yhdistyneessä kuningaskunnassa säännellystä ammatista. Oikeuskäytännöstä seuraa, että se seikka, että Price oli mainitun järjestön harjoittelijajäsen tai että hän oli suorittanut osan siitä koulutuksesta, jota kyseisen järjestön jäseneksi tuleminen edellyttää, ei riitä siihen, että hän voisi vedota direktiiviin 89/48 (ks. vastaavasti asia C‑313/01, Morgenbesser, tuomio 13.11.2003, Kok. 2003, s. I‑13467, 51 ja 52 kohta).
Direktiivin 89/48 3 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohdan sovellettavuus
48. Direktiivin 89/48 3 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohtaa sovelletaan, jos kyseistä ammattia ei säännellä siinä jäsenvaltiossa, jossa koulutus on hankittu. Näin ollen, kuten tämän tuomion 36, 45 ja 46 kohdasta käy ilmi, tämä säännös tulee sovellettavaksi ainoastaan, mikäli Royal Institution of Chartered Surveyors ei täyttäisi direktiivin 89/48 1 artiklan d alakohdan toisessa alakohdassa säädettyjä edellytyksiä sil tä osin kuin kyse on huutokauppaliikkeen johtajan ammatista ja mikäli mainitussa ammatissa ei siten olisi kyse tämän direktiivin 1 artiklan c alakohdassa tarkoitetusta Yhdistyneessä kuningaskunnassa säännellystä ammatista. Kuten tämän tuomion 46 kohdassa on jo todettu, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on tarvittaessa määrittää, onko tilanne tällainen.
49. Kun otetaan huomioon kaikki nämä seikat, ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että direktiiviä 92/51 ei sovelleta hakijaan, joka vetoaa pääasian kantajalla olevan kaltaiseen pätevyyteen ja joka haluaa harjoittaa julkisessa huutokaupassa tapahtuvan irtaimen vapaaehtoisen myynnin johtajan ammattia Ranskassa. Sitä vastoin tällaiseen hakijaan voidaan soveltaa direktiiviä 89/48 ja erityisesti sen 3 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohtaa, jos julkisessa huutokaupassa tapahtuvan irtaimen vapaaehtoisen myynnin johtajan ammatti siinä jäsenvaltiossa, jossa kyseinen hakija on saanut pätevyyden, johon hän vetoaa, ei ole tämän direktiivin 1 artiklan c alakohdassa tarkoitettu säännelty ammatti. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on tarvittaessa määrittää, onko kyseessä tällainen tilanne.
Toinen kysymys
50. Vaikka toinen kysymys perustuu siihen, että ensimmäiseen direktiivin 92/51 sovellettavuutta koskevaan kysymykseen vastataan myönteisesti, tähän kysymykseen on kuitenkin syytä vastata direktiivin 89/48 osalta, jota voidaan mahdollisesti soveltaa nyt esillä olevassa asiassa ja jonka 4 artiklan 1 kohdan kolmanteen alakohtaan sisältyy pääasiallisesti samanlainen säännös kuin direktiivin 92/51 4 artiklan 1 kohdan b alakohdan neljännen alakohdan ensimmäisessä luetelmakohdassa säädetty säännös.
51. Ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa esille noussut kysymys koskee sitä, onko huutokauppaliikkeen johtajan ammatti Ranskassa ammatti, ”jonka harjoittaminen edellyttää kansallisen lainsäädännön tarkkaa tuntemusta ja jossa kansallista lainsäädäntöä koskeva neuvonta tai avustaminen on olennainen ja pysyvä ammattitoiminnan osa” direktiivin 89/48 4 artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitetulla tavalla.
52. Ensinnäkin on palautettava mieleen, että kansallisilla tuomioistuimilla ja yhteisöjen tuomioistuimella olevien tehtävien selkeään jakoon perustuvan EY 234 artiklan mukaan yhteisöjen tuomioistuin on toimivaltainen lausumaan ainoastaan yhteisön säädöksen tulkinnasta tai pätevyydestä niiden tosiseikkojen perusteella, jotka kansallinen tuomioistuin sille ilmoittaa, ja että kansallisen tuomioistuimen tehtävänä sitä vastoin on soveltaa yksittäistapaukseen yhteisön oikeussääntöjä (asia C‑421/01, Traunfellner, tuomio 16.10.2003, Kok. 2003, s. I‑11941, 21 kohta).
53. Jotta voidaan poiketa hakijalla olevaa vapaata valintaoikeutta koskevasta periaatteesta sopeutumisajan ja kelpoisuuskokeen välillä, direktiivin 89/48 4 artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa asetetaan jäsenvaltioille kaksi kumulatiivista edellytystä, jotta nämä viimeksi mainitut voivat valita korvaavan toimenpiteen. Yhtäältä kyseessä on oltava sellainen ammatti, jonka harjoittaminen edellyttää kansallisen lainsäädännön tarkkaa tuntemusta. Toisaalta kyseisen ammattitoiminnan olennaisena ja pysyvänä osana on oltava kansallista lainsäädäntöä koskeva neuvonta tai avustaminen. Erottelu tehdään siten niiden kyseisen ammatin harjoittamiselle asetettujen vaatimusten ja sen kattamien toimintojen välillä. Näitä kahta edellytystä on tutkittava erikseen.
Edellytys, joka perustuu kansallisen lainsäädännön tarkkaan tuntemukseen
54. Direktiivin 89/48 tavoitteena ei ole, toisin kuin erityisiä ammatteja koskevilla alakohtaisilla direktiiveillä, yhdenmukaistaa edellytyksiä, jotka koskevat niiden eri ammattien harjoittamisen aloittamista tai harjoittamista, joihin sitä sovelletaan. Jäsenvaltioilla säilyy toimivalta määrittää yhteisön oikeudessa asetetuissa rajoissa mainitut edellytykset. Kysymys siitä, missä määrin erityisen ammatin harjoittaminen edellyttää kansallisen lainsäädännön tarkkaa tuntemusta, on näin ollen ratkaistava ainoastaan kansallisiin säännöksiin nähden.
55. Kansallisten viranomaisten sääntelemien ammattien osalta voidaan olettaa, että säänneltyyn ammattiin pääsylle edellytykseksi asetetun koulutuksen sisältö vahvistetaan kyseisen ammatin harjoittamiseen liittyvien vaatimusten mukaan. Jäsenvaltion, joka sääntelee kyseistä ammattia, määräämä koulutuksen sisältö on näin ollen erityisen merkityksellinen arviointiperuste tämän ammatin harjoittamiseen liittyvien vaatimusten asettamisessa.
56. Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 116–119 kohdassa, nyt käsiteltävänä olevassa asiassa näyttää siltä, että huutokauppaliikkeen johtajan ammattiin kuuluva koulutus käsittää Ranskassa olennaista oikeustieteellistä opetusta ja erityisesti oikeustieteellisen tutkintotodistuksen, joka annetaan vähintään kahden vuoden pituisten opintojen perusteella.
57. Tältä osin on todettava, että ammatissa, johon pääsy edellyttää vähintään kaksivuotisiin opintoihin perustuvan oikeustieteellisen tutkinnon suorittamista, on kyse ammatista, jonka harjoittamisen voidaan olettaa edellyttävän kansallisen lainsäädännön tarkkaa tuntemusta direktiivin 89/48 4 artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitetulla tavalla.
Edellytys, joka perustuu kansallista lainsäädäntöä koskevaan neuvontaan tai avustamiseen
58. Aluksi on todettava vastoin Pricen sekä Itävallan ja Ruotsin hallituksen väitteitä, että kyseisen edellytyksen soveltamisen seurauksena ei voi olla, että ainoastaan tuomarin, notaarin ja asianajajan ammattien kaltaiset ”perinteiset” oikeustieteelliset ammatit kuuluvat direktiivin 89/48 4 artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa olevan poikkeuksen soveltamisalaan. Kuten julkisasiamies on todennut ratkaisuehdotuksensa 94–98, 120 ja 121 kohdassa, tällaista tavoitetta ei voida johtaa kyseisen säännöksen synnystä eikä sen sanamuodosta.
59. Välttämätöntä ei ole, että asiakkaille tarjottava neuvonta tai avustaminen koskee kansallista lainsäädäntöä kokonaisuudessaan. Riittävää on, että neuvonta tai avustaminen koskee yhtä erityisaluetta. Sen määrittämiseksi, missä määrin kansallista lainsäädäntöä koskevassa neuvonnassa tai avustamisessa on kyse olennaisesta ja pysyvästä kyseisen ammattitoiminnan osasta, on tarpeen viitata erityisesti kyseisen ammatin tavanomaiseen käytäntöön. Kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on ottaa kantaa tähän kysymykseen.
60. Kun otetaan huomioon kaikki nämä seikat, toiseen kysymykseen on vastattava, että
– ammatissa, johon pääsy edellyttää vähintään kaksivuotisiin opintoihin perustuvan oikeustieteellisen tutkinnon suorittamista, on kyse ammatista, jonka harjoittamisen voidaan olettaa edellyttävän kansallisen lainsäädännön tarkkaa tuntemusta direktiivin 89/48 4 artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitetulla tavalla, ja
– välttämätöntä tämän säännöksen soveltamiseksi ei ole, että kyseinen ammattitoiminta edellyttää kansallista lainsäädäntöä kokonaisuudessaan koskevaa neuvontaa tai avustamista; riittävää on, että ammattitoiminta koskee yhtä erityisaluetta ja että kyse on olennaisesta ja pysyvästä mainitun ammattitoiminnan osasta. Tässä yhteydessä on tarpeen viitata erityisesti kyseisen ammatin tavanomaiseen käytäntöön.
Oikeudenkäyntikulut
61. Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä yhteisöjen tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla yhteisöjen tuomioistuin (ensimmäinen jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1) Direktiiviä 89/48/ETY täydentävästä ammatillisen koulutuksen tunnustamista koskevasta toisesta yleisestä järjestelmästä 18 päivänä kesäkuuta 1992 annettua neuvoston direktiiviä 92/51/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna 14.5.2001 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2001/19/EY, ei sovelleta hakijaan, joka vetoaa pääasian kantajalla olevan kaltaiseen pätevyyteen ja joka haluaa harjoittaa julkisessa huutokaupassa tapahtuvan irtaimen vapaaehtoisen myynnin johtajan ammattia Ranskassa.
Sitä vastoin tällaiseen hakijaan voidaan soveltaa vähintään kolmivuotisesta ammatillisesta korkeammasta koulutuksesta annettujen tutkintotodistusten tunnustamista koskevasta yleisestä järjestelmästä 21 päivänä joulukuuta 1988 annettua neuvoston direktiiviä 89/48/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2001/19, ja erityisesti sen 3 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohtaa, jos julkisessa huutokaupassa tapahtuvan irtaimen vapaaehtoisen myynnin johtajan ammatti siinä jäsenvaltiossa, jossa kyseinen hakija on saanut pätevyyden, johon hän vetoaa, ei ole tämän direktiivin 1 artiklan c alakohdassa tarkoitettu säännelty ammatti. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on tarvittaessa määrittää, onko kyseessä tällainen tilanne.
2) Ammatissa, johon pääsy edellyttää vähintään kaksivuotisiin opintoihin perustuvan oikeustieteellisen tutkinnon suorittamista, on kyse ammatista, jonka harjoittamisen voidaan olettaa edellyttävän kansallisen lainsäädännön tarkkaa tuntemusta direktiivin 89/48, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2001/19, 4 artiklan 1 kohdan kolmannessa alakohdassa tarkoitetulla tavalla.
Välttämätöntä tämän säännöksen soveltamiseksi ei ole, että kyseinen ammattitoiminta edellyttää kansallista lainsäädäntöä kokonaisuudessaan koskevaa neuvontaa tai avustamista; riittävää on, että ammattitoiminta koskee yhtä erityisaluetta ja että kyse on olennaisesta ja pysyvästä mainitun ammattitoiminnan osasta. Tässä yhteydessä on tarpeen viitata erityisesti kyseisen ammatin tavanomaiseen käytäntöön.