61998CC0174_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
I Johdanto
1 Nyt käsiteltävillä Alankomaiden kuningaskunnan (asia C-174/98 P) ja Van der Walin (asia C-189/98 P) tekemillä valituksilla haetaan muutosta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa Van der Wal vastaan komissio 19.3.1998 antamaan tuomioon(1) (jäljempänä valituksenalainen tuomio). Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisella tuomiolla Van der Walin nostaman kanteen, jolla pyrittiin kumoamaan komission 29.3.1996 tekemä päätös (jäljempänä riidanalainen päätös), jolla kieltäydyttiin luovuttamasta kantajalle tiettyjä kirjeitä, jotka kilpailuasioista vastaava pääosasto oli lähettänyt kansallisille tuomioistuimille komission ja kansallisten tuomioistuinten välisestä yhteistyöstä perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklaa sovellettaessa annetun ilmoituksen 93/C 39/05(2) mukaisesti.
II Sovellettavat oikeussäännöt
2 Euroopan unionin jäsenvaltiot ovat sisällyttäneet Maastrichtissa 7.2.1992 allekirjoitetun Euroopan unionista tehdyn sopimuksen päätösasiakirjaan julistuksen N:o 17 oikeudesta saada tietoja.(3) Komissio julkaisi tämän julistuksen johdosta 5.5.1993 neuvostolle, parlamentille ja talous- ja sosiaalikomitealle osoittamansa tiedonannon 93/C 156/05 yleisön oikeudesta saada tietoja toimielinten asiakirjoista.(4) Komissio antoi 2.6.1993 tiedonannon 93/C 166/04 yhteisön avoimuudesta.(5)
3 Avoimuusperiaatteen toteuttamisen alkuvaiheessa neuvosto ja komissio hyväksyivät 6.12.1993 tiedonsaantioikeutta neuvoston ja komission asiakirjoista koskevat käytännesäännöt(6) (jäljempänä käytännesäännöt), joiden tarkoituksena on vahvistaa ne periaatteet, jotka koskevat yleisön oikeutta saada tietoja komission ja neuvoston asiakirjoista.
4 Tämän sitoumuksen täyttämiseksi komissio teki EY:n perustamissopimuksen 162 artiklan (josta on tullut EY 218 artikla) nojalla 8.2.1994 päätöksen 94/90/EHTY, EY, Euratom yleisön oikeudesta saada tietoja komission asiakirjoista.(7) Päätöksen 1 artiklassa hyväksytään virallisesti käytännesäännöt, jotka on liitetty päätökseen.
5 Komission hyväksymissä käytännesäännöissä ilmaistaan seuraava pääperiaate:
"Yleisöllä on oltava mahdollisuus saada mahdollisimman laajalti tietoja komission ja neuvoston hallussa olevista asiakirjoista."
6 Seikat, joihin toimielin voi vedota perustellakseen tietojensaantipyynnön hylkäämisen, luetellaan käytännesäännöissä seuraavasti:
"Toimielimien on kieltäydyttävä sellaisten asiakirjojen luovuttamisesta, joiden paljastuminen voi vaikeuttaa:
- julkisen edun turvaamista (yleistä turvallisuutta, kansainvälisiä suhteita, vakaata rahan arvoa, asian käsittelyä tuomioistuimessa, tarkastusta tai tutkintaa),
- yksityisyyden suojaa,
- liikesalaisuuden turvaamista,
- yhteisön taloudellisten etujen turvaamista,
- tiedon antaneen luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön pyynnöstä tai tiedon antaneen jäsenvaltion lainsäädännön nojalla tapahtuvaa luottamuksellista käsittelyä.
Toimielimet voivat kieltäytyä asiakirjojen luovuttamisesta myös toimielimen päätöksentekomenettelyn luottamuksellisuuden turvaamiseksi."
7 Lisäksi komissio julkaisi tiedonannon 94/C 67/03 asiakirjoja koskevan tiedonsaannin parantamisesta,(8) jossa todetaan muun muassa seuraavaa:
" - - Komissio voi kieltäytyä asiakirjan luovuttamisesta, jos sen paljastuminen voi vahingoittaa julkista tai yksityisoikeudellista etua taikka yhteisön toimintaa - -
Poikkeusten käsittely ei ole automaattista ja kukin tietojensaantipyyntö tutkitaan tapauskohtaisesti - - ."
8 Komissio antoi vuonna 1993 ilmoituksen 93/C 39/05.(9) Tässä ilmoituksessa mainitaan muun muassa yhtäältä niiden tietojen tarkoitus, joita kansalliset tuomioistuimet voivat pyytää komissiolta, ja toisaalta komission asiassa antamia vastauksia koskevat pakolliset rajoitukset.(10)
III Asian tosiseikat ja oikeudenkäyntimenettely
9 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on todennut valituksenalaisessa tuomiossa seuraavat tosiseikat:
XXIV:ssä kilpailupolitiikkaa koskevassa kertomuksessa (jäljempänä XXIV kertomus) todetaan, että kansalliset tuomioistuimet ovat esittäneet komissiolle kysymyksiä tiedonannossa 93/C 39/05(11) mainitun menettelyn mukaisesti.
10 Kantaja, joka on asianajaja ja yhteisön kilpailuoikeuteen liittyviä asioita hoitavan asianajotoimiston osakas, pyysi 23.1.1996 päivätyllä kirjeellä komissiolta jäljennöksiä tietyistä komission vastauksista näihin kysymyksiin eli seuraavia kirjeitä:
1) kilpailuasioista vastaavan pääosaston (PO IV) pääjohtajan 2.8.1993 päivättyä ja Düsseldorfin Oberlandesgerichtille lähetettyä kirjettä, joka koski erään jälleenmyyntisopimuksen yhteensoveltuvuutta perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta yksinmyyntisopimusten ryhmiin 22 päivänä kesäkuuta 1983 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 1983/83(12) kanssa
2) komission jäsenen Van Miertin 13.9.1994 päivättyä ja Tribunal d'instance de St. Brieucille lähetettyä kirjettä, joka koski tiettyjen kilpailusääntöjen soveltamisesta maataloustuotteiden tuotantoon ja kauppaan 4 päivänä huhtikuuta 1962 annetun neuvoston asetuksen N:o 26(13) tulkintaa
3) kirjettä, jonka komissio oli lähettänyt vuoden 1995 ensimmäisenä neljänneksenä Cour d'appel de Paris'lle, joka oli pyytänyt komissiolta lausuntoa moottoriajoneuvojen jälleenmyyjien myyntitavoitteita koskevista sopimusmääräyksistä suhteessa EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohtaan (josta on tullut EY 81 artiklan 1 kohta) ja EY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 3 kohdan soveltamisesta moottoriajoneuvojen jälleenmyyntiä ja huoltopalveluja koskevien sopimusten ryhmiin 12 päivänä joulukuuta 1984 annettuun komission asetukseen (ETY) N:o 123/85.(14)
11 PO IV:n pääjohtaja hylkäsi kantajan pyynnön 23.2.1996 päivätyllä kirjeellä sillä perusteella, että pyydettyjen kirjeiden luovuttaminen vahingoittaisi "julkisen edun turvaamista (asian käsittelyä tuomioistuimessa)". Pääjohtaja totesi seuraavaa:
" - - Kun komissio vastaa kysymyksiin, joita sille ovat esittäneet kansalliset tuomioistuimet, joiden käsiteltäväksi on saatettu asia riidan ratkaisemista varten, komissio toimii 'tuomioistuimen ystävänä'. Sen oletetaan osoittavan tiettyä pidättyväisyyttä paitsi sen hyväksymisessä, miten lähetetyt kysymykset on sille osoitettu, myös siinä, miten komissio käyttää näihin kysymyksiin antamiaan vastauksia.
Katson, että kun vastaukset on lähetetty, ne ovat erottamaton osa oikeudenkäyntiä ja että ne kuuluvat kysymykset esittäneelle tuomioistuimelle. Vastaukseen sisältyvien sekä oikeudellisten että objektiivisten seikkojen on - - vireillä olevassa oikeudenkäynnissä katsottava kuuluvan kansallisen tuomioistuimen asiakirjavihkoon. Komissio on lähettänyt vastaukset kansalliselle tuomioistuimelle, ja sen ratkaiseminen, ovatko vastaukset julkisia ja/tai annetaanko näitä tietoja ulkopuolisille, kuuluu ennen kaikkea sen kansallisen tuomioistuimen toimivaltaan, jolle vastaus on osoitettu - - ."
Pääjohtaja vetosi myös tarpeeseen säilyttää luottamussuhde yhteisön toimeenpanoviranomaisen ja jäsenvaltioiden kansallisten tuomioistuinten välillä. Vaikka tällaiset seikat pätevät joka tapauksessa, niillä on sitäkin suurempi merkitys tässä tapauksessa, koska niitä asioita, joista komissiolle oli esitetty kysymyksiä, ei ollut vielä ratkaistu lainvoimaisella tuomiolla.
12 Kantaja esitti 29.2.1996 päivätyllä kirjeellä komission pääsihteeristölle uudistetun pyynnön vedoten erityisesti siihen, ettei hän ymmärrä, miten asioiden käsittely kansallisissa tuomioistuimissa voisi vaarantua sen vuoksi, että ulkopuoliset saavat tietoonsa sellaisia tietoja, jotka eivät ole luottamuksellisia ja jotka komissio on antanut kansalliselle tuomioistuimelle yhteisön kilpailuoikeuden soveltamiseksi.
13 Komission pääsihteeri vahvisti PO IV:n päätöksen riidanalaisella päätöksellä "sillä perusteella, että vastausten ilmaiseminen voisi vaikeuttaa julkisen edun turvaamista ja erityisesti hyvää oikeudenhoitoa". Hän totesi lisäksi seuraavaa:
" - - pyydettyjen vastausten, jotka ovat oikeudellisia analyysejä, ilmaiseminen voisi vahingoittaa komission ja kansallisten tuomioistuinten suhteita ja tarpeellista yhteistyötä. On ilmeistä, että tuomioistuin, joka on esittänyt komissiolle kysymyksen, joka kaiken lisäksi liittyy vireillä olevaan asiaan, ei pitäisi asianmukaisena sitä, että sille annettu vastaus ilmaistaisiin - - ."
Pääsihteeri lisäsi, että tämä menettely eroaa huomattavasti EY:n perustamissopimuksen 177 artiklan (josta on tullut EY 234 artikla) mukaisesta menettelystä, johon kantaja oli viitannut uudistetussa pyynnössään.
14 Tässä tilanteessa Van der Wal nosti 29.5.1996 kanteen, jossa hän vaati riidanalaisen päätöksen kumoamista. Kantaja vetosi kanneperusteinaan päätöksen 94/90/EHTY, EY, Euratom sekä EY:n perustamissopimuksen 190 artiklan (josta on tullut EY 253 artikla) rikkomiseen.
15 Yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkäsi Van der Walin kanteen todeten muun muassa seuraavaa:
"41 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistuttaa, että päätös 94/90/EHTY, EY, Euratom on toimi, jolla luodaan kansalaisille oikeus saada tietoja komission hallussa olevista asiakirjoista (em. asia WWF UK v. komissio, tuomion 55 kohta).(15) Tämän päätöksen rakenteesta seuraa, että sitä sovelletaan yleisesti pyyntöihin saada tietoja asiakirjasta ja että kuka tahansa voi pyytää saada tietoja mistä tahansa komission asiakirjasta tarvitsematta perustella pyyntöä (ks. tältä osin edellä 2 kohdassa mainittu tiedonanto 93/C 156/05).(16) Tästä tiedonsaantioikeudesta tehtyjä poikkeuksia on tulkittava ja sovellettava suppeasti siten, ettei tällä päätöksellä vakiinnutettua pääperiaatetta loukata (em. asia WWF UK v. komissio, tuomion 56 kohta).
42 Päätöksessä 94/90/EHTY, EY, Euratom on määrätty kahdesta poikkeusten ryhmästä. Ensimmäisen poikkeuksien ryhmän sanamuoto on pakottava, ja sen mukaan 'toimielimien on kieltäydyttävä sellaisten asiakirjojen luovuttamisesta, joiden paljastuminen voi vaikeuttaa - - [muun muassa] julkisen edun turvaamista ( - - asian käsittelyä tuomioistuimessa - - )' (ks. edellä 8 kohta). Tästä seuraa, että komissiolla on velvollisuus kieltäytyä luovuttamasta asiakirjoja, jotka kuuluvat tämän poikkeuksen alaan, kun näytetään, että kyse on tällaisesta tilanteesta (em. asia WWF UK v. komissio, tuomion 58 kohta).
43 Se, että verbi voida on konditionaalin preesensissä, merkitsee, että sen todistamiseksi, että sellaisten asiakirjojen luovuttaminen, jotka liittyvät asian käsittelyyn tuomioistuimessa, voisi vaikeuttaa julkisen edun turvaamista siten kuin oikeuskäytännössä vaaditaan, komission on ennen tällaista asiakirjaa koskevan tietojensaantipyynnön ratkaisemista tutkittava kunkin pyydetyn asiakirjan osalta, voiko asiakirjan luovuttaminen komission tiedossa olevat seikat huomioon ottaen todella vahingoittaa jotakin ensimmäisessä poikkeusten ryhmässä suojattua julkista etua. Jos näin on, komission on kieltäydyttävä luovuttamasta kyseisiä asiakirjoja (ks. edellä 42 kohta).
44 On siis tutkittava, onko komissiolla - ja jos on, missä määrin - oikeus vedota julkisen edun turvaamista koskevaan poikkeukseen, kun se kieltäytyy luovuttamasta asiakirjoja, joita se on lähettänyt kansalliselle tuomioistuimelle vastauksena kysymykseen, jonka tuomioistuin on esittänyt vuoden 1993 ilmoitukseen perustuvan yhteistyön yhteydessä, vaikka komissio ei ole asianosainen siinä kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa oikeudenkäynnissä, jonka johdosta tuomioistuin on esittänyt kysymyksen.
45 Tältä osin on huomattava, että Euroopan ihmisoikeussopimuksen (jäljempänä ihmisoikeussopimus) 6 artiklan mukaan jokaisella on oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin. Tämän oikeuden turvaamiseksi on muun muassa määrätty, että asia on käsiteltävä ' - - riippumattomassa ja puolueettomassa tuomioistuimessa - - ' (ihmisoikeussopimuksen 6 artikla).
46 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan perusoikeudet ovat olennainen osa yleisiä oikeusperiaatteita, joiden noudattamisen yhteisöjen tuomioistuin varmistaa (ks. mm. 28.3.1996 annettu yhteisöjen tuomioistuimen lausunto 2/94, Kok. 1994, s. I-1759, 33 kohta ja yhdistetyt asiat T-213/95 ja T-18/96, SCK ja FNK v. komissio, tuomio 22.10.1997, Kok. 1997, s. II-1739, 53 kohta). Yhteisöjen tuomioistuin ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ottavat tältä osin huomioon jäsenvaltioiden yhteiset valtiosääntöoikeudelliset perinteet ja kansainväliset ihmisoikeussopimukset, joiden tekemiseen jäsenvaltiot ovat osallistuneet tai joihin ne ovat liittyneet. Ihmisoikeussopimuksella on tältä osin erityinen merkitys (ks. mm. asia 222/84, Johnston, tuomio 15.5.1986, Kok. 1986, s. 1651, 18 kohta). Lisäksi 1.11.1993 voimaan tulleen Euroopan unionista tehdyn sopimuksen F artiklan 2 kohdassa määrätään, että 'unioni pitää arvossa yhteisön oikeuden yleisinä periaatteina perusoikeuksia, sellaisina kuin ne taataan [ihmisoikeussopimuksessa] ja sellaisina kuin ne ilmenevät jäsenvaltioiden yhteisessä valtiosääntöperinteessä'.
47
Se, että jokaisella on oikeus tulla oikeudenmukaisesti kuulluksi riippumattomassa tuomioistuimessa, merkitsee erityisesti sitä, että sekä kansallisten että yhteisöjen tuomioistuinten on voitava vapaasti soveltaa omia prosessisääntöjään, siltä osin kuin on kyse tuomioistuinten toimivallasta, oikeudenkäynnin kulusta yleensä ja erityisesti asiakirja-aineistoon sisältyvien asiakirjojen luottamuksellisuudesta.
48 Siitä pääperiaatteesta, että yleisöllä on oikeus saada tietoja komission asiakirjoista, tehdyllä poikkeuksella, joka perustuu julkisen edun turvaamiseen silloin, kun kyseiset asiakirjat liittyvät asian käsittelyyn tuomioistuimessa, ja joka on vakiinnutettu päätöksellä 94/90/EHTY, EY, Euratom, pyritään varmistamaan, että tätä perusoikeutta noudatetaan yleisesti. Tämän poikkeuksen soveltamisalaa ei näin ollen voida rajoittaa niin, että sillä suojattaisiin vain asianosaisten etuja yksittäisissä oikeudenkäynneissä, vaan se kattaa myös kansallisten tuomioistuinten ja yhteisöjen tuomioistuinten edellä tarkoitetun menettelyllisen autonomian (ks. edellinen kohta).
49 Poikkeuksen soveltamisalan on siis katsottava olevan sellaisen, että komissio voi vedota poikkeukseen silloinkin, kun se ei itse ole asianosainen oikeudenkäynnissä, jonka vuoksi julkisen edun turvaaminen on perusteltua.
50 Tältä osin on tehtävä ero komission jotakin yksittäistä oikeudenkäyntiä varten laatimien asiakirjojen, jollaisia nyt kyseessä olevat asiakirjat ovat, ja sellaisten asiakirjojen välillä, jotka ovat olemassa tällaisesta oikeudenkäynnistä riippumatta. Julkisen edun turvaamista koskevan poikkeuksen soveltaminen on perusteltua ainoastaan silloin, kun on kysymys ensin mainittuun ryhmään kuuluvista asiakirjoista, ja siitä päättäminen, saako asiakirjoihin tutustua, kuuluu yksinomaan kyseiselle kansalliselle tuomioistuimelle ottaen huomioon sen poikkeuksen luonne, joka perustuu julkisen edun turvaamiseen käsiteltäessä asiaa tuomioistuimessa (ks. edellä 48 kohta).
51 Kun kansallinen tuomioistuin vuoden 1993 ilmoituksen mukaisen yhteistyön perusteella pyytää siinä vireillä olevan oikeudenkäynnin yhteydessä komissiolta tietoja, komissio antaa vastauksensa nimenomaisesti kyseistä oikeudenkäyntiä varten. Tällaisessa tilanteessa on katsottava, että julkisen edun turvaaminen vaatii, että komission on kieltäydyttävä luovuttamasta näitä tietoja ja näin ollen asiakirjoja, joihin nämä tiedot sisältyvät, koska vain kyseisen kansallisen tuomioistuimen asiana on kansallisen prosessilainsäädäntönsä perusteella päättää tällaisten tietojen luovuttamisesta, niin kauan kuin se oikeudenkäynti on vireillä, johon liittyviä tietoja komission asiakirjassa on.
52 Tässä tapauksessa kantaja on pyytänyt, että sille annettaisiin kolme kirjettä, jotka kaikki liittyivät vireillä oleviin oikeudenkäynteihin ja joiden osalta kantaja ei ole väittänyt, että niissä vain toistettaisiin tietoja, jotka jo muutoin ovat saatavissa päätöksen 94/90/EHTY, EY, Euratom perusteella. Tältä osin on todettava, että ensimmäinen kirje koskee jälleenmyyntisopimuksen yhteensoveltuvuutta asetuksen N:o 1983/83 kanssa, toinen kirje asetuksen N:o 26 soveltamista ja kolmas kirje asetuksen N:o 123/85 tulkintaa (ks. edellä 11 kohta). Nämä kirjeet koskivat siis yksittäisissä vireillä olevissa oikeudenkäynneissä esiin tulleita oikeudellisia kysymyksiä.
53 Kuten komissio on jo todennut, tältä osin ei ole suurtakaan merkitystä sillä, oliko näissä kolmessa asiakirjassa liikesalaisuuksia, koska se, että komissio kieltäytyi luovuttamasta näitä vastauksia, oli edellä mainituista syistä perusteltua (ks. edellä 45-52 kohta).
- - "
IV Asianosaisten vaatimukset
16 Valituksenalainen tuomio annettiin tiedoksi Alankomaiden kuningaskunnalle 24.3.1998 ja Van der Walille 19.3.1998. Sekä Alankomaiden kuningaskunta että Van der Wal hakivat muutosta tähän tuomioon yhteisöjen tuomioistuimeen 11.5.1998 (asia C-174/98 P) ja 19.5.1998 (asia C-189/98 P) toimittamillaan valituksilla.
17 Alankomaiden kuningaskunta vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin kumoaa valituksenalaisen tuomion ja riidanalaisen komission päätöksen (tai toissijaisesti palauttaa asian ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen asian ratkaisemiseksi yhteisöjen tuomioistuimen antaman tuomion mukaisesti) sekä velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
18 Myös Van der Wal vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin tutkii hänen valituksensa, kumoaa valituksenalaisen tuomion ja antaa uuden tuomion, jolla kumotaan komission riidanalainen päätös. Toissijaisesti Van der Wal vaatii, että asia palautetaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen asian ratkaisemiseksi yhteisöjen tuomioistuimen antaman tuomion mukaisesti. Lisäksi hän vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
19 Komissio vaatii (asiat C-174/98 P ja C-189/98 P), että yhteisöjen tuomioistuin hylkää kyseiset valitukset ja velvoittaa valittajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
V Valitusperusteet
20 Alankomaiden kuningaskunta esittää valituksenalaista tuomiota koskevan valituksensa tueksi kaksi perustetta: päätöksen 94/90/EHTY, EY, Euratom rikkominen ja EY:n tuomioistuimen perussäännön 33 ja 46 artiklan, jotka koskevat valituksenalaisen tuomion lainmukaisia ja kattavia perusteluja, rikkominen. Van der Wal esittää valituksensa tueksi näiden Alankomaiden kuningaskunnan esittämän kahden perusteen lisäksi vielä kaksi muuta perustetta, jotka koskevat ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen (jäljempänä yleissopimus) rikkomista sekä asianosaisten autonomian periaatteen ja puolustautumisoikeuksien loukkaamista.
21 Kaikki nämä valitusperusteet koskevat pääasiallisesti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiossa esitettyjen perustelujen edellytystä ja etenkin esillä olevassa riita-asiassa sovellettavien oikeussääntöjen tulkintaa. Valitusten tueksi esitetyt perusteet liittyvät tapaan, jolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tulkinnut yleisön oikeudesta saada tietoja komission asiakirjoista tehtyä päätöstä 94/90/EHTY, EY, Euratom, ja erityisesti tapaan, jolla se on tulkinnut siitä pääperiaatteesta, että yleisöllä on oikeus saada tietoja komission asiakirjoista, tehtyä "julkisen edun turvaamiseen (asian käsittelyyn tuomioistuimessa)" perustuvaa riidanalaista poikkeusta. Sekä yleissopimuksen 6 artiklan rikkomista että valituksenalaisen tuomion perusteluja koskevassa valitusperusteessa moititaan tätä tulkintaa siltä osin kuin kyseisen poikkeuksen tulkinta on vaikuttanut ratkaisevasti tehtyjen tutkimusten riittävyyttä koskevien rajojen ja perustelujen johdonmukaisuuden arviointiin. Myös asianosaisten autonomian periaatteen ja puolustautumisoikeuksien suojaa koskevan periaatteen loukkaamista koskeva valitusperuste perustuu riidanalaisen poikkeuksen tulkintaan. Valittajat nimittäin väittävät tämän valitusperusteen yhteydessä, että vedotessaan yleissopimuksen 6 artiklaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on poikennut sen käsiteltäväksi saatetun riita-asian kohteesta ja korvannut komission riidanalaisen päätöksen aineelliset perustelut omilla perusteluillaan.
22 Ollakseni johdonmukainen tutkin esitettyjä valitusperusteita seuraavassa järjestyksessä: aloitan yleissopimuksen 6 artiklan rikkomista koskevasta valitusperusteesta (A), toiseksi tutkin päätöksen 94/90/EHTY, EY, Euratom rikkomista koskevaa valitusperustetta (B), kolmanneksi valituksenalaisen tuomion perusteluja koskevaa valitusperustetta (C) ja lopuksi asianosaisten autonomiaa ja puolustautumisoikeuksia koskevaa valitusperustetta (D). Välttääkseni toistoa, joka johtuu siitä, että näillä yhdessä käsiteltävillä valituksilla on yhteisiä, monilta osin toisiinsa liittyviä perusteita, jotka nojautuvat limittäisiin ja usein toistuviin väitteisiin, minusta on tarkoituksenmukaista ryhmitellä asianosaisten väitteet ja niiden perustelut siten, että valitusten välisiä eroja korostava vastakkainasettelu esitetään vain kerran.
A Yleissopimuksen rikkominen
a) Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut
23 Van der Walin mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tulkinnut yleissopimuksen 6 artiklasta johtuvia periaatteita virheellisesti ja vaikeasti ymmärrettävissä olevalla tavalla, mikä merkitsee yhteisön oikeuden rikkomista.
24 Valittaja katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin korostaa olevansa valituksenalaisen tuomion 46 kohdassa oikein määritellyn perusoikeuksien noudattamisen osalta sidottu siihen tapaan, jolla Strasbourgissa sijaitsevat Euroopan ihmisoikeustoimikunta ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuin ovat tulkinneet suojeltujen oikeuksien soveltamisalaa ja sisältöä. Tämä velvollisuus huomioon ottaen yleissopimuksen 6 artikla ja edellä mainittujen viranomaisten oikeuskäytäntö eivät Van der Walin mukaan tue ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen näkökantaa, jonka mukaan kansallisten tuomioistuinten menettelyllinen autonomia perustuu kyseiseen artiklaan. Lisäksi Van der Wal väittää, että yleissopimuksen 6 artiklaan ei voida vedota kansallisen tuomioistuimen aseman vahvistamiseksi tai sen määrittelemiseksi suhteessa muihin oikeusviranomaisiin ottamatta huomioon asianosaisten yksityisten etujen turvaamista. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin esittää valituksenalaisen tuomion 47 ja 48 kohdassa perustelun, joka on kansalaisten yksityisiä oikeuksia suhteessa valtion viranomaisiin suojelemaan pyrkivän 6 artiklan tarkoituksen vastainen. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin vaikuttaa katsovan, että yleissopimuksen 6 artiklassa annetaan oikeuksia tuomioistuimille. Lisätessään 6 artiklassa mainittuihin takeisiin uuden periaatteen, nimittäin kansallisten tuomioistuinten ja yhteisöjen tuomioistuinten menettelyllisen autonomian periaatteen, jolle ei löydy perustaa Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännöstä eikä oikeuskirjallisuudesta, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin rikkoo yhteisön oikeutta.
25 Valittajan mukaan valituksenalaisen tuomion 47 kohdassa esitetty ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen perustelu on myös hylättävä, mikäli se merkitsee, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on katsonut menettelyllisen autonomian periaatteen sisältyvän yleissopimuksen 6 artiklassa tarkoitettuun riippumattoman tuomioistuimen käsitteeseen (tehdessään päätöstään tuomioistuimen on voitava muodostaa tosiseikkoja ja oikeudellisia perusteita koskeva mielipiteensä vapaasti asianosaisista ja viranomaisista riippumatta, eikä sen päätöstä voida saattaa epäitsenäisen elimen tarkastettavaksi). Sitä paitsi kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on viitannut kansallisen tuomioistuimen asemaan suhteessa yhteisöjen tuomioistuimeen, se on todennäköisesti tarkoittanut kansallisen tuomioistuimen riippumattomuutta suhteessa komissioon, mutta komissio ei ole yleissopimuksen 6 artiklassa tarkoitettu tuomioistuin. Näin ollen kansallisten tuomioistuinten ja yhteisöjen tuomioistuinten menettelyllisen autonomian periaate ei Van der Walin mukaan perustu lainkaan yleissopimuksen 6 artiklaan.
26 Komissio väittää, että yhteisöjen tuomioistuin ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin eivät ole muodollisesti sidottuja Euroopan ihmisoikeustoimikunnan ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntöön, vaikka sillä onkin suuri merkitys yleissopimusta tulkittaessa. Yhteisöjen tuomioistuin ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin eivät sovella yleissopimusta vaan yhteisön oikeuden yleisiä periaatteita. Euroopan yhteisö ei ole liittynyt yleissopimukseen; Strasbourgissa sijaitsevia oikeusviranomaisia koskevat säännökset eivät siis sido sitä.
27 Komissio korostaa Van der Walin moittivan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta siitä, että sen tulkinta eroaa liikaa siitä tavasta, jolla yleissopimuksen 6 artiklaa on tulkittu kyseisessä oikeuskäytännössä. Komissio huomauttaa tältä osin, että yleissopimuksen 6 artiklan tulkinta ei estä vahvistamasta korkeammantasoista oikeussuojaa muissa kansallisissa oikeusjärjestyksissä tai yhteisön oikeusjärjestyksessä.
28 Komission mukaan valituksenalaisen tuomion 47 kohta on vakuuttava siltä osin kuin se koskee menettelyllisen autonomian periaatetta. Sitä paitsi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on soveltanut tässä kohdassa yhteisön oikeuden yleisiä periaatteita tulkitakseen päätöstä 94/90/EHTY, EY, Euratom, eikä siinä näin ollen voi olla kyse yleissopimuksen rikkomisesta tai sen virheellisestä tulkinnasta.
29 Lopuksi komissio toteaa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen perustelut eivät myöskään ole 6 artiklan pääasiallisen tarkoituksen vastaisia: tuomioistuimen riippumattomuus ja kansalaisten oikeuksien turvaaminen eivät ole ristiriidassa keskenään. Tällä ensin mainitulla tavoitteella, joka sisältää tuomioistuinten menettelyllisen autonomian, pyritään juuri takaamaan perusoikeuksien turvaaminen.
b) Julkisasiamiehen näkökanta
30 Yhteisöjen tuomioistuin on korostanut toistuvasti, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaisesti " - - perusoikeudet ovat olennainen osa yleisiä oikeusperiaatteita, joiden noudattamista yhteisöjen tuomioistuin valvoo. Yhteisöjen tuomioistuin tukeutuu tältä osin jäsenvaltioiden yhteiseen valtiosääntöperinteeseen ja kansainvälisiin ihmisoikeussopimuksiin, joiden syntyyn jäsenvaltiot ovat vaikuttaneet tai joihin ne ovat liittyneet - - Euroopan ihmisoikeussopimuksella on tältä osin erityinen merkitys - - Kuten yhteisöjen tuomioistuin on myös täsmentänyt, tästä seuraa, ettei yhteisössä voida hyväksyä sellaisia toimia, joissa ei noudateta näin tunnustettuja ja taattuja ihmisoikeuksia (ks. mm. asia C-260/89, ERT, tuomio 18.6.1991, Kok. 1991, s. I-2925, 41 kohta)".(17)
31 Kuten valituksenalaisessa tuomiossa perustellusti todetaan,(18) yhteisön oikeuden yleisissä oikeusperiaatteissa otetaan huomioon yleissopimuksen määräykset ja jäsenvaltioiden yhteiset valtiosääntöoikeudelliset perinteet.(19) Kyseisillä määräyksillä on erityinen merkitys ja edellä mainitussa oikeuskäytännössä todetuin rajoituksin yhteisöjen tuomioistuimen on yhtäältä tulkittava yleissopimusta(20) eikä se toisaalta voi tulkita yhteisön oikeutta tavalla, joka olisi vastoin yleissopimuksessa tunnustettuja ja taattuja ihmisoikeuksia. Koska Euroopan unioni ei kuitenkaan ole liittynyt yleissopimukseen, ei voida katsoa, että Euroopan ihmisoikeustoimikunnan ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen päätökset sitoisivat muodollisesti yhteisöjen tuomioistuinta ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta, vaikka näihin päätöksiin onkin johdonmukaista ja tarkoituksenmukaista viitata analogisesti.(21)
32 Edellä esitetyn perusteella katson, että yleissopimuksen 6 artiklan ja siten myös yhteisön oikeuden rikkomista koskeva valitusperuste on perusteeton siltä osin kuin se nojautuu väitteeseen, jonka mukaan valituksenalainen tuomio on epäyhtenäinen Strasbourgissa sijaitsevan Euroopan ihmisoikeustoimikunnan ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen omaksuman yleissopimuksen 6 artiklan soveltamisalaa koskevan tulkinnan kanssa.
33 Sitä paitsi kyseinen kanneperuste on joka tapauksessa hylättävä: mikään ei nimittäin osoita, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei valituksenalaisessa tuomiossa omaksumallaan tulkinnalla kunnioittaisi yleissopimuksen 6 artiklassa tunnustettua ja taattua oikeutta, kun se toteaa, että jokaisella on oikeus tulla oikeudenmukaisesti kuulluksi riippumattomassa tuomioistuimessa; siten ei myöskään ole osoitettu, että tämä tulkinta olisi vastoin Euroopan ihmisoikeustoimikunnan ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tähän asti noudattamaa tulkintaa.
34 Päinvastoin kuin mitä valittaja väittää, valituksenalainen tuomio ei yhtäältä sisällä perusteluja, joissa tuomioistuimelle annettaisiin asianosaisten yksityisten etujen vastainen oikeus. Asianosaisten etujen turvaaminen on joka tapauksessa valituksenalaisen tuomion 47 ja 48 kohdassa esitettyjen perustelujen keskeinen sisältö. Vedoten yhteisön yleisiin oikeusperiaatteisiin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tulkitsee jokaisella olevan oikeuden tulla oikeudenmukaisesti kuulluksi riippumattomassa tuomioistuimessa soveltamisalaa ja katsoo tämän oikeuden sisältävän kansallisten tuomioistuinten ja yhteisöjen tuomioistuinten menettelyllisen autonomian. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on siis oikeassa todetessaan, että siitä pääperiaatteesta, että yleisöllä on oikeus saada tietoja komission asiakirjoista, tehdyllä poikkeuksella, joka perustuu julkisen edun turvaamiseen silloin, kun kyseiset asiakirjat liittyvät asian käsittelyyn tuomioistuimessa, pyritään varmistamaan tämän oikeuden noudattaminen. Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että tämän poikkeuksen soveltamisalaa "ei näin ollen voida rajoittaa niin, että sillä suojattaisiin vain asianosaisten etuja yksittäisissä oikeudenkäynneissä, vaan se kattaa myös kansallisten tuomioistuinten ja yhteisöjen tuomioistuinten edellä tarkoitetun menettelyllisen autonomian",(22) joka seuraa johdonmukaisesti "jokaisella olevasta oikeudesta tulla oikeudenmukaisesti kuulluksi riippumattomassa tuomioistuimessa".(23) Tästä perustelusta ilmenee selkeästi, että paitsi ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin jätä huomioon ottamatta, että yleissopimuksen 6 artiklalla pyritään takaamaan yksityinen oikeus, se katsoo kansallisten tuomioistuinten ja yhteisöjen tuomioistuinten menettelyllisen autonomian periaatteen olevan asianosaisten etujen turvaamisen institutionaalinen tae.
35 Toisaalta on korostettava, että päinvastoin kuin mitä valittaja väittää, tämä institutionaalinen tae on perustellusti yhdenmukainen "riippumattoman tuomioistuimen" olemassaolon kanssa. Jokainen nimittäin myöntää, että olisi vaikea kuvitella täysin riippumatonta tuomioistuinta, joka ei voisi soveltaa omia prosessisääntöjään (kansallisten tuomioistuinten osalta kansallisia prosessisääntöjä) eikä ratkaista vapaasti oikeudenkäynnin kulkua yleensä ja erityisesti oikeudenkäyntiasiakirjojen luottamuksellisuutta koskevia kysymyksiä.
36 Menettelyllisen autonomian ja tuomioistuimen riippumattomuuden limittäisyys ei sitä paitsi vaikuta olevan vastoin yleissopimuksen henkeä eikä niitä käsityksiä, jotka yleissopimuksen 6 artiklassa tarkoitetusta käsitteestä "riippumaton tuomioistuin" tällä hetkellä vallitsevat oikeuskirjallisuudessa ja Strasbourgissa sijaitsevien viranomaisten oikeuskäytännössä.
Tuomioistuimen riippumattomuus merkitsee yleissopimuksen hengen mukaan pääasiallisesti sitä, että kaikenlainen oikeudenhoitoon puuttuminen on estettävä organisatorisella, toiminnallisilla ja henkilökuntaa koskevilla määräyksillä, perustuupa se toimeenpanovaltaan, lainsäädäntövaltaan tai johonkin muuhun toimivallan muotoon (poliittiset, taloudelliset, yhteiskunnalliset ja kulttuuriset painostusryhmät jne.) taikka asianosaisten omaan toimintaan.(24) Koska Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on todennut, että yleissopimuksen 6 artiklassa tarkoitetun tuomioistuimen riippumattomuuden osalta on otettava huomioon muun muassa se, näyttääkö tuomioistuin riippumattomalta,(25) on myönnettävä, että tuomioistuimen toimintaan puuttumisen kieltäminen edellyttää ilmeistä uhkaa sen toimintaan puuttumisesta.
Edellä esitetyn perusteella on selvää, että kun oikeusriidassa on lausuttava menettelyn kulkua koskevasta tai siihen liittyvästä kysymyksestä eli on esimerkiksi arvioitava oikeudenkäyntiasiakirjojen luottamuksellisuutta ja asian asiakirja-aineiston ilmaisemista, toimivaltaisen tuomioistuimen korvaaminen toisella elimellä, jota pyydetään ratkaisemaan asia tältä osin, on tällaista puuttumista ja joka tapauksessa merkitsee uhkaa tai herättää epäilyksen tuomioistuimen toimintaan vaikuttamisesta. Tältä osin on todettava, että tuomioistuimen toiminta ei voi rajoittua vain pääasiaa koskevien oikeudellisten seikkojen tai tosiseikkojen arviointiin: se sisältää myös menettelyn kulkua koskevien kysymysten sääntelyn. Vaikka oletettaisiinkin, että menettelyä koskevat päätökset eivät kuulu yleissopimuksen 6 artiklassa vakiinnutetun oikeuden soveltamisalaan, on hyväksyttävä, että väliintulo tällaisia päätöksiä tehtäessä merkitsee uhkaa ja herättää epäilyksen oikeusriidan aineellisoikeudellisten kysymysten ratkaisemista koskevaan toimintaan puuttumisesta. Toisin sanoen menettelyllisen autonomian eli sen mahdollisuuden takaaminen jokaiselle tuomioistuimelle, että tuomioistuin voi siinä vireillä olevaa oikeudenkäyntiä koskevia säännöksiä vapaasti soveltamalla päättää itsenäisesti oikeudenkäynnin kulkua koskevista kysymyksistä, on olennainen tae ja joka tapauksessa ratkaiseva osoitus tuomioistuimen riippumattomuudesta, sellaisena kuin se taataan yleissopimuksen 6 artiklassa ja Strasbourgissa sijaitseva Euroopan ihmisoikeustuomioistuin sitä tulkitsee.(26) Sen väitteen tukemiseksi, että aihetodiste tuomioistuimen riippumattomuuden mahdollisesta loukkaamisesta on riittävä, korostan yksinkertaisesti, kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaa valituksenalaisen tuomion 43 kohdassa, että "julkisen edun turvaamiseen (asian käsittelyyn tuomioistuimessa)" perustuva riidanalainen poikkeus edellyttää, että komission asiakirjoja kieltäydytään luovuttamasta vain siinä tapauksessa, että niiden paljastuminen vahingoittaa kyseistä julkista etua.
37 Vaikka hyväksyttäisiinkin, että yleissopimuksen 6 artiklaa koskevassa tämänhetkisessä oikeuskirjallisuudessa ja oikeuskäytännössä ei vahvisteta selvästi tuomioistuinten menettelyllisen autonomian periaatetta, tästä ei mielestäni seuraa yleissopimuksen rikkominen. Kyse on yleissopimuksen 6 artiklan soveltamisalan tulkinnallisesta laajentamisesta, johon yhteisöjen tuomioistuin ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin voivat ryhtyä, sillä yhteisön oikeuden yleisiä periaatteita kehittäessään ne eivät ota huomioon ainoastaan yleissopimusta.
38 Edellä esitetyn perusteella katson, että yleissopimuksen 6 artiklan rikkomisesta johtuvaa yhteisön oikeuden rikkomista koskeva valitusperuste on hylättävä tarpeettomana ja joka tapauksessa perusteettomana.
B Päätöksen 94/90/EHTY, EY, Euratom rikkominen
39 Alankomaiden kuningaskunnan mukaan se tapa, jolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tulkitsee päätöstä 94/90/EHTY, EY, Euratom, on periaatteessa oikea.(27) Kyseisen päätöksen määräyksiä ei sen mielestä kuitenkaan ole otettu huomioon sovellettaessa tätä oikeaa tulkintaa "julkisen edun turvaamiseen (asian käsittelyyn tuomioistuimessa)" perustuvaan poikkeukseen. Alankomaiden kuningaskunta jakaa tämän valitusperusteensa useaan osaan:(28) ensimmäinen osa (a) koskee kyseisen poikkeuksen teoreettista perustaa ja erityisesti kansallisten tuomioistuinten "menettelyllisen autonomian" periaatetta; toinen, kolmas ja neljäs osa (b) koskevat tälle poikkeukselle annetun tulkinnan soveltamisperustetta ja ulottuvuutta ja viides osa (c) koskee kyseisen tulkinnan vaikutuksia yhteisön oikeuden yhtenäiseen soveltamiseen.
a) Ensimmäinen osa
aa) Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut
40 Alankomaiden kuningaskunta katsoo, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ollut väärässä päätellessään menettelyllisen autonomian periaatteen perusteella, että yksittäistä oikeudenkäyntiä varten laaditun asiakirjan tekijä ei voi luovuttaa asiakirjaa vapaasti, koska se olisi julkisen edun vastaista ainakin niin kauan kuin oikeudenkäynti on vireillä. Alankomaiden kuningaskunnan mukaan menettelyllisen autonomian periaate, sellaisena kuin se määritellään yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä, johon ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on nojautunut, koskee sitä tapaa, jolla kansallinen tuomioistuin soveltaa oikeusjärjestyksessään yhteisön oikeuden säännöksiä, joilla on välitön oikeusvaikutus, ja tämän periaatteen nojalla oikeudenkäynnin kulku kansallisessa tuomioistuimessa määritellään tiettyjen edellytysten täyttyessä yksinomaan kansallisessa oikeudessa.(29) Valittajan mukaan esillä olevassa asiassa ei ole kyse tästä vaan siitä, onko komission annettava tiedoksi omia asiakirjojaan, mikä ei vaikuta lainkaan kansallisen tuomioistuimen velvollisuuksiin eikä loukkaa sen autonomiaa. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on siis ollut väärässä katsoessaan, että päätöksessä 94/90/EHTY, EY, Euratom vahvistettua julkiseen etuun perustuvaa poikkeusta voitiin soveltaa kansallisten tuomioistuinten menettelyllisen autonomian turvaamiseksi.(30)
41 Samalla Alankomaiden kuningaskunta toteaa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei tee kaikkia johtopäätöksiä tästä virheellisestä päätelmästä. Valittajana oleva jäsenvaltio katsoo, että koska yksittäistä oikeudenkäyntiä varten laadittujen asiakirjojen tiedoksi antaminen on kansallisessa oikeudessa säännelty kysymys, ei ole mitään syytä rajoittaa menettelyllisen autonomian periaatetta asiakirjoihin, jotka komissio on laatinut yksittäistä oikeudenkäyntiä varten,(31) ja aikaan, jolloin tämä oikeudenkäynti on vireillä.(32)
42 Sitä paitsi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei Alankomaiden kuningaskunnan mukaan ole tehnyt tarvittavia tutkimuksia voidakseen todeta, vaikuttaako riidanalaisten asiakirjojen luovuttaminen tosiasiallisesti kansallisen tuomioistuimen menettelylliseen autonomiaan. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei etenkään ole selvittänyt, antaisiko kansallinen tuomioistuin luvan tutustua asiakirjoihin ja voisiko komissio kansallisen oikeuden mukaan luovuttaa asiakirjat.
43 Van der Walin mukaan ei ole mitään syytä myöntää, että käytännesäännöissä ja päätöksessä 94/90/EHTY, EY, Euratom vahvistetuilla poikkeuksilla pyrittäisiin neuvoston ja komission mukaan takaamaan kansallisten tuomioistuinten menettelyllinen autonomia. Van der Wal katsoo, että "asian käsittelyyn oikeudessa" perustuvalla poikkeuksella pyritään ainoastaan turvaamaan asianosaisten etuja kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa yksittäisessä oikeudenkäynnissä.
44 Van der Wal toteaa vielä, että yleissopimuksen 6 artiklaan kirjattu riippumattoman tuomioistuimen käsite ei sisällä menettelyllisen autonomian periaatetta.
45 Komissio katsoo, että ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa perustuu sen tavan, jolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ymmärtää menettelyllisen autonomian periaatteen, väärään tulkintaan.
46 Komission mukaan Alankomaiden kuningaskunta väittää virheellisesti, että kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin viittaa kyseiseen periaatteeseen, se viittaa yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön asiassa Rewe,(33) vaikka tätä asiaa ei ole mainittu ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käydyssä kirjallisessa tai suullisessa menettelyssä eikä myöskään valituksenalaisessa tuomiossa. Komissio sitä vastoin katsoo, että sen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa mainitsemasta oikeuskäytännöstä(34) ilmenee, että yksinomaan kansallisen tuomioistuimen asiana on kansallisen prosessilainsäädäntönsä perusteella määritellä, voidaanko komission vastaus antaa ulkopuolisille ja milloin ja millä edellytyksillä se voidaan antaa.
47 Sen väitteen osalta, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei olisi ollut johdonmukainen rajoittaessaan kyseisen periaatteen soveltamisalan yksittäistä oikeudenkäyntiä varten laadittuihin asiakirjoihin ja vain siihen aikaan, kun kyseinen oikeudenkäynti on vireillä, komissio huomauttaa ensinnäkin, että oikeudenkäynnistä ja sen päättymisestä riippumatta olemassa olevia oletettuja asiakirjoja koskevia valituksenalaisen tuomion kohtia voidaan pitää vain satunnaisina mielipiteinä, joissa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei sitä paitsi ole niin ehdoton kuin Alankomaan kuningaskunta väittää, mikä on johdonmukaista, sillä nämä oletukset eivät olleet riidanalaisen päätöksen eivätkä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsiteltäväksi saatetun riita-asian kohteena.
48 Väitteessä, jonka mukaan menettelyllistä autonomiaa ei loukata, jos kansalliset tuomioistuimet antaisivat sovellettavien kansallisten säännösten nojalla ulkopuolisten tutustua kyseisiin asiakirjoihin, mikä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on selvitettävä, ei komission mielestä oteta lainkaan huomioon kansallisen tuomioistuimen autonomiaa. Sen sijaan, että kansallisen tuomioistuimen annettaisiin huolehtia päätöksestä, komission pitäisi nimittäin asettua kansallisen tuomioistuimen tilalle ja tehdä päätös kansallista oikeutta tulkiten, mikä olisi vastoin kansallisen tuomioistuimen menettelyllistä autonomiaa, kuten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin perustellusti katsoo.
49 Kiistettyään Van der Walin sen väitteen tutkittavaksi ottamisen edellytykset, jonka mukaan "asian käsittelyyn tuomioistuimessa" perustuva poikkeus liittyy vain asianosaisten etujen turvaamiseen,(35) komissio korostaa, että "julkiseen" etuun ja "asian käsittelyyn tuomioistuimessa" viitataan päätöksessä 94/90/EHTY, EY, Euratom sellaisenaan eikä kyseisten etujen turvaamista jätetä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen perusteluissa huomioon ottamatta.(36)
ab) Julkisasiamiehen näkökanta
ab.1 Tutkittavaksi ottaminen
50 Komission mukaan "julkisen edun turvaamiseen (asian käsittelyyn tuomioistuimessa)" perustuvan poikkeuksen soveltamisalaan liittyvä Van der Walin valitusperuste on jätettävä tutkimatta, sillä sitä ei ole perusteltu ja se on epätäsmällinen. Komissio viittaa erityisesti sellaisiin valituskirjelmässä käytettyihin ilmauksiin kuin "valittajan mukaan"(37) ja katsoo, että valittaja tukee tätä valitusperustetta pelkillä henkilökohtaisilla mielipiteillä esittämättä tuekseen oikeudellisia väitteitä.
Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan "valituskirjelmässä on yksilöitävä niitä vaatimuksia, jotka kantaja pyytää yhteisöjen tuomioistuinta hyväksymään, tukevat oikeudelliset perusteet ja väitteet - valituskirjelmässä on ilmoitettava täsmällisesti ne tuomion kohdat, joiden kumoamista vaaditaan, samoin kuin ne oikeudelliset väitteet, jotka yksilöidysti tukevat vaatimusta".(38)
Tämä oikeuskäytäntö huomioon ottaen en pidä komission väitettä vakuuttavana. Valitusperusteessa, joka koskee ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen omaksumaa päätöksen 94/90/EHTY, EY, Euratom virheellistä tulkintaa ja erityisesti riidanalaista poikkeusta, valittaja katsoo, ettei kyseinen päätös tai mikään muukaan oikeussääntö voi tukea valituksenalaisen tuomion 48 kohdassa esitettyä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tulkintaa. Määritettyään sen valituksenalaisen tuomion kohdan, johon hänen moitteensa kohdistuu, valittaja tulkitsee päätöstä 94/90/EHTY, EY, Euratom viittaamalla yleisesti päätöksentekijöiden tahtoon (valituskirjelmän 25 kohta) sekä aikaisempiin oikeussääntöihin (valituskirjelmän 26 kohta). Niiden perusteella valittaja päättelee, että riidanalaisella poikkeuksella pyritään ainoastaan turvaamaan asianosaisten etuja eikä se koske kansallisten tuomioistuinten menettelyllisen autonomian periaatetta, jonka valittaja kiistää viittaamalla valituskirjelmänsä myöhempään osaan. Vaikka esitys onkin melko lyhyt ja yleistävä, se ei mielestäni ole yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä vahvistettujen edellytysten vastainen ja sisältää - tosin hyvin vähän - tarpeellisia seikkoja kanneperusteen tämän osan perustelemiseksi oikeudellisesti, kun otetaan huomioon etenkin tämän osan, jossa kiistetään ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tulkinnan oikeudelliset perusteet, negatiivinen ulottuvuus. Tämä negatiivinen ulottuvuus korvaa suuressa määrin kanneperusteen kyseisen osan lyhyyden. On sitä paitsi myönnettävä, että sellaiset ilmaukset kuin "valittajan mukaan -" ja "valittaja katsoo, että - - " esittävät ainoastaan näkökannan ja ovat ominaisia kirjelmien tyylille, eivätkä ne sellaisenaan vaikuta myönteisesti tai kielteisesti kyseisen kirjelmän ulottuvuuteen.
Siten ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin hylkää komission tekemän oikeudenkäyntiväitteen ja ottaa tutkittavaksi päätöksen 94/90/EHTY, EY, Euratom rikkomista koskevan valitusperusteen ensimmäisen osan.
ab.2 Perusteltavuus
51 Aluksi on huomattava, että valituksenalaisen tuomion 41-43 kohdassa esitettyjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen perustelujen edellytystä ei ole kyseenalaistettu. Siten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin huomauttaa aivan oikein, että päätös 94/90/EHTY, EY, Euratom on toimi, jolla kansalaisille annetaan oikeus saada tietoja komission hallussa olevista asiakirjoista,(39) ja että tästä oikeudesta tehtyjä poikkeuksia on tulkittava ja sovellettava suppeasti, jottei kyseisellä päätöksellä vakiinnutetun pääperiaatteen soveltamista estettäisi. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on oikeassa myös erotellessaan vapaaehtoiset ja pakolliset poikkeukset toisistaan. Riidanalainen poikkeus kuuluu jälkimmäiseen poikkeusten ryhmään, ja sen mukaan toimielimet voivat kieltäytyä luovuttamasta asiakirjaa, jonka paljastuminen voi vahingoittaa julkista etua (asian käsittelyä tuomioistuimessa). Lopuksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on oikeassa todetessaan, että komission on kieltäydyttävä luovuttamasta oikeudenkäyntiin liittyviä asiakirjoja, jos komissio sen tiedossa olevat seikat huomioon ottaen katsoo kunkin pyydetyn asiakirjan osalta,(40) että asiakirjan ilmaiseminen todella vahingoittaa jotakin ensimmäisessä poikkeusten ryhmässä suojattua julkista etua.(41)
52 Valittajat väittävät, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on soveltanut väärin sitä edellytystä, jonka se on muotoillut tulkitessaan ja soveltaessaan riidanalaista poikkeusta esillä olevan asian tosiseikat huomioon ottaen. Kuten jäljempänä osoitetaan, vaikka valittajien väitteensä tueksi esittämillä perusteilla ei horjutetakaan valituksenalaisen tuomion perusteltavuutta, kyseinen väite voi saada epäilemään tuomion oikeellisuutta ottaen huomioon, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole pyytänyt komissiota täsmentämään kansallisen tuomioistuimen kantaa varmistaakseen, että riidanalaista poikkeusta sovelletaan riittävän suppeasti.
53 Aivan aluksi on hylättävä Alankomaiden kuningaskunnan väite, jonka mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ollut väärässä vedotessaan kansallisten tuomioistuinten menettelyllisen autonomian periaatteeseen, joka ei koske sitä kysymystä, oliko komission annettava tietoja omista asiakirjoistaan: tämä väite perustuu nimittäin menettelyllisen autonomian periaatteen, sellaisena kuin sitä sovelletaan valituksenalaisessa tuomiossa, virheelliseen ymmärtämiseen.
Kuten valittaja itse toteaa, valituskirjelmässä oleva viittaus asian Rewe oikeuskäytäntöön koskee yhteisön prosessilainsäädännön puutteellisuudesta ja epäjärjestelmällisyydestä johtuvaa jäsenvaltioiden menettelyllistä autonomiaa niiden soveltaessa välittömän oikeusvaikutuksen omaavia yhteisön oikeussääntöjä.(42) Tämä menettelyllinen autonomia ei merkitykseltään ole yhdenmukainen valituksenalaisessa tuomiossa mainitun kansallisten tuomioistuinten ja yhteisöjen tuomioistuinten menettelyllisen autonomian kanssa kahdestakaan syystä. Paitsi että valituksenalaisessa tuomiossa ei ensinnäkään ole viitattu asian Rewe oikeuskäytäntöön, tässä tuomiossa tarkoitettu menettelyllinen autonomia ei koske kansallista oikeusjärjestystä vaan tuomioistuimia; toisin sanoen se ei liity sovellettavan lain määrittämiseen vaan tämän lain soveltamisalan ja soveltamisedellytysten määrittämiseen. Siten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin, joka viittaa nimenomaisesti kaikilla tuomioistuimilla olevaan riippumattomuuteen, toteaa valituksenalaisessa tuomiossa, että "tuomioistuinten on voitava vapaasti soveltaa omia prosessisääntöjään".(43) Lisäksi valituksenalaisessa tuomiossa tarkoitettu menettelyllisen autonomian periaate ei koske vain kansallisia tuomioistuimia vaan "sekä kansallisia että yhteisöjen tuomioistuimia".(44) Näin ollen kun ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin muistuttaa tuomiossaan tuomioistuinten vapaudesta soveltaa "omia prosessisääntöjään", se ei tarkoita kansallisia prosessisääntöjä, joita asian Rewe oikeuskäytäntö koskee: se tarkoittaa kaikissa tuomioistuimissa sovellettavia prosessisääntöjä, olivatpa ne kansallisia tai yhteisön sääntöjä. Valituksenalaisessa tuomiossa kyseessä oleva menettelyllisen autonomian periaate liittyy siten jokaisen tuomioistuimen riippumattomuuteen ja edellyttää, että tuomioistuin johtaa siinä vireillä olevaa menettelyä eli että vain tuomioistuimella on toimivalta ratkaista menettelyn kulkua sääntelevien prosessisääntöjen soveltamista koskevat kysymykset ilman ulkopuolista painostusta ja ilman epäilyksiä mahdollisesta painostuksesta.(45)
54 Yleissopimuksen rikkomista koskevan valitusperusteen arvioinnin yhteydessä esitettyjen toteamusten nojalla voidaan hylätä myös Van der Walin ne väitteet, joiden mukaan yhtäältä päätöksellä 94/90/EHTY, EY, Euratom pyritään ainoastaan turvaamaan asianosaisten etuja ja toisaalta riippumattoman tuomioistuimen käsite ei sisällä menettelyllisen autonomian periaatetta. Kuten komissio perustellusti huomauttaa, riidanalaisen poikkeuksen muotoileminen sillä tavoin, että siinä mainitaan "julkisen edun turvaaminen" ja "asian käsittely tuomioistuimessa", osoittaa selkeästi, etteivät neuvosto ja komissio halunneet suojata vain asianosaisia. Kuten on todettu, on selvää, että paitsi ettei valituksenalaisessa tuomiossa kiistetä sitä, että riidanalaisella poikkeuksella pyritään turvaamaan asianosaisten etuja, kansallisten tuomioistuinten ja yhteisöjen tuomioistuinten menettelyllisen autonomian periaatetta pidetään siinä muodollisesti asianosaisten etujen institutionaalisena takeena.(46) Samalla siitä ei myöskään voida päätellä, ettei kyseinen periaate sisältyisi yleissopimuksen 6 artiklassa tarkoitettuun tuomioistuimen riippumattomuuden käsitteeseen: päinvastoin kyseinen periaate on tämän riippumattomuuden olennainen tae tai joka tapauksessa ratkaiseva osoitus siitä.(47)
55 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämän sen perusteen kyseenalaistaminen, joka koskee yhtäältä yksittäistä oikeudenkäyntiä varten laadittujen asiakirjojen ja oikeudenkäynnistä riippumatta olemassa olevien asiakirjojen välistä valituksenalaisen tuomion 50 kohdassa mainittua eroa ja toisaalta viittausta komission velvollisuuteen kieltäytyä luovuttamasta riidanalaisia asiakirjoja oikeudenkäyntien ollessa vireillä, on mielestäni myös hylättävä tarpeettomana. Ei nimittäin ole kiistetty, että kaikki riidanalaiset asiakirjat on esillä olevassa asiassa laadittu sellaista yksittäistä oikeudenkäyntiä varten, jossa komissio ei ollut asianosaisena ja joka ei ollut vireillä oikeudenkäynnin taustalla olevien tosiseikkojen tapahtuma-aikana. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomiossa esitettyjen perustelujen oikeudellisen täsmällisyyden ja johdonmukaisuuden vahvistamiseksi on siis riittävää todeta, että valituksenalaisessa tuomiossa esitetty tulkinta pätee etenkin vireillä olevissa yksittäisissä oikeudenkäynneissä esitettyihin oikeuskysymyksiin liittyvien asiakirjojen osalta.
56 Joka tapauksessa kyseiset kaksi väitettä ovat mielestäni perusteettomia eikä valitusperuste voi nojautua niihin.
Kahden erilaisen asiakirjaryhmän välisen eron tarkoituksenmukaisuus johtuu tarpeesta osoittaa, että asiakirjojen paljastumisen ja toimivaltaisen tuomioistuimen menettelyllisen autonomian loukkaamisesta johtuvan julkisen edun vahingoittamisen välillä on syy-yhteys. Silloin kun komissio ei ole vireillä olevan yksittäisen oikeudenkäynnin asianosainen, kuten esillä olevassa asiassa, menettelyllistä autonomiaa voidaan nimittäin loukata vain kyseiseen oikeudenkäyntiin liittyvien asiakirjojen osalta. Yksittäistä oikeudenkäyntiä varten laadittuja asiakirjoja koskevan muodollisen edellytyksen täyttyessä on perusteltua yhtäältä pitää asiakirjoja välittömästi yksittäiseen oikeudenkäyntiin liittyvinä ja toisaalta katsoa, että asiakirjojen mahdollinen ilmaiseminen kuuluu kyseisen oikeudenkäynnin tuntevan tuomioistuimen toimivaltaan. Oikeudenkäynnistä riippumatta olemassa olevien asiakirjojen osalta tilanne on kuitenkin erilainen. On johdonmukaista olettaa, että tällaiset asiakirjat eivät liity oikeudenkäyntiin vaan niissä esitetään - tosiseikkoja vahvistamalla - tietoja, joita asianosaiset voivat saada muualtakin. Näin ollen vaikka riidanalaiset asiakirjat kuuluvat tai ovat kuuluneet asian asiakirja-aineistoon, on myönnettävä, että ne eivät liity välittömästi oikeudenkäyntiasiakirjoihin, joiden luottamuksellisuus riippuu toimivaltaisesta tuomioistuimesta, eikä niihin siis ole mitään syytä soveltaa tuomioistuimen menettelylliseen autonomiaan perustuvaa poikkeusta. Kyseisen poikkeuksen soveltaminen näihin asiakirjoihin perustuisi poikkeuksen lainvastaiseen laajentavaan tulkintaan.
Alankomaiden kuningaskunta väittää, että poikkeus koskee vain vireillä olevia oikeudenkäyntejä. Tämä väite pohjautuu virheelliseen perusteeseen riippumatta siitä, onko poikkeuksen soveltamisalan mahdollinen laajentaminen jo päättyneisiin oikeudenkäynteihin lainmukaista.(48) Valituskirjelmässä mainitun valituksenalaisen tuomion 51 kohdan tai minkään muunkaan valituksenalaisen tuomion kohdan perusteella ei nimittäin voida katsoa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi ehdottomasti rajoittanut tuomioistuinten menettelyllisen autonomian periaatteen koskemaan vain vireillä olevia oikeudenkäyntejä. Sitä vastoin kyseisessä 51 kohdassa oleva ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen perustelu vaikuttaa liittyvän vireillä olevien oikeudenkäyntien asiakirjoihin kohdistuvia esillä olevan asian tosiseikkoja koskeviin rajoituksiin.
57 Päinvastoin kuin äsken tarkastelemani väitteet, se aikaisemmin esitetty väite, jossa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuinta moititaan siitä, ettei se ole tehnyt päätöksen 94/90/EHTY, EY, Euratom mukaisia tarpeellisia tutkimuksia, voi kyseenalaistaa valituksenalaisen tuomion oikeellisuuden.
58 Valittajien tältä osin esittämät väitteet eivät mielestäni ole vakuuttavia. Komissio tai ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin eivät olisi voineet tulkita sovellettavaa kansallista prosessilainsäädäntöä itsenäisesti loukkaamatta toimivaltaisen kansallisen tuomioistuimen menettelyllistä autonomiaa. Kuten olen edellä todennut, nyt pohdittava ongelma liittyy esitettyyn kysymykseen vastaamista varten toimivaltaisen viranomaisen määrittelyyn eikä siihen kysymykseen annettavaan vastaukseen, onko riidanalaiset asiakirjat luovutettava vai ei. Sitä paitsi tähän kysymykseen vastaamiseksi ei ole ainoastaan tunnettava sovellettavia kansallisia prosessisääntöjä, vaan näiden sääntöjen soveltamiseksi on myös tunnettava kunkin oikeudenkäynnin tosiseikat sen arvioimiseksi, voiko riidanalaisten asiakirjojen luovuttamisella tosiasiassa olla kielteisiä vaikutuksia oikeudenkäynnin myöhemmissä vaiheissa. On selvää, että tältä kannalta katsoen komissio tai ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin eivät voi tehdä kyseistä arviointia itsenäisesti antamatta sitä vaikutelmaa, että ne puuttuvat kansallisen tuomioistuimen tehtäviin.(49)
59 Päätöksen 94/90/EHTY, EY, Euratom henki ja päätöksen tehokkaan vaikutuksen turvaamisen välttämättömyys huomioon ottaen komission ei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen valvonnan alaisena ollut mielestäni arvioitava itsenäisesti, oliko sillä kansallisen lainsäädännön nojalla oikeus luovuttaa riidanalaiset asiakirjat, vaan sen oli täsmennettävä toimivaltaisen kansallisen tuomioistuimen kanta tähän kysymykseen. Toisin sanoen komission oli pyydettävä toimivaltaisen kansallisen tuomioistuimen mielipide sille lähetetyn riidanalaisen kirjeen luovuttamisesta ja kysyttävä, suostuiko se siihen vai ei. Kansallisen tuomioistuimen antaman sitovan vastauksen mukaisesti komission oli joko luovutettava riidanalaiset asiakirjat tai jätettävä ne luovuttamatta.(50)
Monet seikat tukevat komissiolle päätöksen 94/90/EHTY, EY, Euratom mukaan kuuluvien velvollisuuksien tällaista tulkintaa. Ensinnäkin tulkinta ei ole vastoin kansallisen tuomioistuimen menettelyllisen autonomian periaatetta, jonka mukaan vain kansallinen tuomioistuin on toimivaltainen päättämään riidanalaisten asiakirjojen luovuttamisesta. Lisäksi tällä tulkinnalla turvataan parhaiten sen päätöksellä 94/90/EHTY, EY, Euratom vakiinnutetun pääperiaatteen tehokas vaikutus, jonka mukaan yleisöllä on mahdollisimman laaja oikeus saada tietoja asiakirjoista: kuten osoitan myös päätöksen 94/90/EHTY, EY, Euratom tulkintaa koskevan kanneperusteen muita osia tarkastellessani, kansallisen tuomioistuimen mielipiteen pyytäminen merkitsee tässä tapauksessa, että "julkisen edun turvaamiseen (asian käsittelyyn tuomioistuimessa)" perustuvaa riidanalaista poikkeusta sovelletaan riittävän suppeasti.(51) Kolmanneksi kansallisen tuomioistuimen antaman kieltävän mielipiteen mainitseminen on komission hylkäävän päätöksen perustelujen lainmukaisuutta tukeva seikka. Tämä viittaus pääsääntöisesti vahvistaa komission päätöksessä esitettyjä perusteluja, sillä komissio voi perustella päätöksiään paremmin viittaamalla toimivaltaisen kansallisen tuomioistuimen mielipiteeseen - tai jopa mielipiteen puuttumiseen.(52) Neljänneksi toimivaltaisen kansallisen tuomioistuimen näkökannan varmistaminen merkitsee myös hyvän hallinnon periaatteen noudattamista, joka tässä tapauksessa edellyttää komission yhtäältä tekevän kaiken mahdollisen, jotta oikeus saada tietoja sen asiakirjoista pantaisiin konkreettisesti täytäntöön, mikä on tärkeää lopputuloksesta riippumatta, ja toisaalta välttävän sitä, että se rajoittuisi vetoamaan yleisesti toimivaltaansa ja siirtäisi yhteisön kansalaisen asian käsiteltäväksi mahdollisesti pitkäaikaisiksi ja kalliiksi osoittautuvissa oikeudenkäynneissä kansallisissa tuomioistuimissa, joiden olisi ratkaistava kaikki yksittäiset pyynnöt.(53) Tämä komission velvollisuuksien tulkinta on komissiolle annetun hyvin laajan tehtäväkentän mukainen eikä osoittaudu sille liian raskaaksi, sillä EY:n perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan (josta on tullut EY 82 artikla) soveltamiseksi komission ja kansallisten tuomioistuinten välille aikaisemmin vahvistetun yhteistoimintamenettelyn ansiosta komission ja kansallisten tuomioistuinten välillä on avointa yhteydenpitoa.
60 Ottaen huomioon edellä esitetyt toteamukset, joista eräitä arvioidaan tarkemmin jäljempänä tässä ratkaisuehdotuksessa, katson, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio voidaan kumota sillä perusteella, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tulkinnut päätöstä 94/90/EHTY, EY, Euratom virheellisesti siltä osin kuin kyse on komission velvollisuuksista "julkisen edun turvaamiseen (asian käsittelyyn tuomioistuimessa)" perustuvaa poikkeusta sovellettaessa eikä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin siten ole tehnyt näiden velvollisuuksien noudattamista koskevia tarpeellisia tutkimuksia tarkastaessaan ne perusteet, joiden nojalla komissio on kieltäytynyt luovuttamasta riidanalaisia asiakirjoja, mikä oli kanteen kohteena.(54)
Sitä vastoin ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin hylkää päätöksen 94/90/EHTY, EY, Euratom rikkomista koskevan valitusperusteen ensimmäisen osan tueksi esitetyt valittajien väitteet perusteettomina.
b) Toinen, kolmas ja neljäs osa
ba) Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut
61 Ensimmäisen valitusperusteen toisessa osassa Alankomaiden kuningaskunta katsoo, että arvioidessaan, voiko pyydetyn asiakirjan luovuttaminen vahingoittaa yleistä etua, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on perustellut näkökantaansa virheellisesti asiakirjan vastaanottajalla, eli sillä, että kyse on kansalliselle tuomioistuimelle lähetetystä asiakirjasta. Valittajan mukaan päätöksessä 94/90/EHTY, EY, Euratom vahvistettu arviointiperuste koskee asiakirjaan sisältyvien tietojen luonnetta, kuten valituksenalaisen tuomion 43 kohdassa aivan oikein täsmennetään.
62 Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on valittajan mukaan jättänyt tutkimatta kunkin asiakirjan osalta, oliko luovuttaminen perusteltua asiakirjan todellinen sisältö huomioon ottaen, mikä johtuu siitä, että kyseisiä asiakirjoja ei esitetty ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle.(55)
63 Ensimmäisen valitusperusteen kolmannessa osassa Alankomaiden kuningaskunta väittää, että päätöstä 94/90/EHTY, EY, Euratom koskeva ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tulkinta merkitsee, ettei komissio voi koskaan luovuttaa yksittäistä oikeudenkäyntiä varten laadittua asiakirjaa kyseisen oikeudenkäynnin ollessa vireillä. Tästä tulkinnasta seuraa valittajan mukaan, että kokonainen asiakirjaryhmä on itse asiassa jätetty päätöksen 94/90/EHTY, EY, Euratom soveltamisalan ulkopuolelle ilman oikeudellisia perusteita. Valittajan mielestä tämä valituksenalaisessa tuomiossa esitetty ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tulkinta on siten epäyhtenäinen päätöksen 94/90/EHTY, EY, Euratom kanssa.
64 Ensimmäisen valitusperusteen neljännessä osassa Alankomaiden kuningaskunta katsoo, että päätöksessä 94/90/EHTY, EY, Euratom vahvistetusta pääperiaatteesta, jonka mukaan yleisöllä on oikeus saada tietoja komission hallussa olevista asiakirjoista, tehtyjä poikkeuksia on tulkittava ja sovellettava suppeasti. Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen soveltama laajentava tulkinta, joka merkitsee, että kaikki yksittäistä oikeudenkäyntiä varten laaditut komission asiakirjat jäävät niiden sisällöstä riippumatta kyseisen periaatteen soveltamisalan ulkopuolelle, on epäyhtenäinen päätöksen 94/90/EHTY, EY, Euratom kanssa ja rikkoo sen tarkoitusta siltä osin kuin komission ja kansallisen tuomioistuimen välisen suhteen avoimuutta koskevan tavoitteen toteuttaminen on tämän tulkinnan johdosta mahdotonta.(56)
65 Ensimmäisen valitusperusteen toisen osan osalta komissio, joka on tehnyt oikeudenkäyntiväitteen Van der Walin tältä osin esittämistä väitteistä,(57) katsoo, että kun päätöksessä 94/90/EHTY, EY, Euratom mainitaan "julkisen edun turvaaminen (asian käsittely tuomioistuimessa)", mikään sen sanamuodossa ei osoita, että tämän turvaamisen varmistamiseksi olisi otettava huomioon vain kyseiseen asiakirjaan sisältyvien tietojen luonne. Komission mukaan ne perusteet, joiden nojalla pyydettyjä asiakirjoja on yleisen edun turvaamiseen vedoten kieltäydytty luovuttamasta, esitetään valituksenalaisen tuomion 45-52 kohdassa riittävällä tavalla. Komissio toteaa erityisesti, että valituksenalaisen tuomion 53 kohdassa korostetaan, ettei kyse ole pelkästään siitä, onko asiakirjoissa liikesalaisuuksia. Lisäksi valituksenalaisen tuomion 52 kohdasta ilmenee komission mukaan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tutkinut kutakin asiakirjaa erikseen. Komissio väittää, ettei se, että Alankomaiden kuningaskunta ei hyväksy ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tutkimustuloksia, johdu siitä, etteikö tutkimuksia olisi tehty kunkin asiakirjan osalta erikseen, vaan pikemminkin siitä, että valittaja ei hyväksy valituksenalaisen tuomion 45-52 kohdassa esitettyä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen alustavaa perustelua.
66 Ensimmäisen valitusperusteen kolmannen osan osalta komissio, joka on tehnyt oikeudenkäyntiväitteen Alankomaiden kuningaskunnan tältä osin esittämistä väitteistä,(58) toteaa lisäksi, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tulkinta jätä riidanalaisia asiakirjoja päätöksen 94/90/EHTY, EY, Euratom soveltamisalan ulkopuolelle vaan että nämä asiakirjat yksinkertaisesti kuuluvat erään sellaisen perusteen alaisuuteen, jonka nojalla komission on kyseisen päätöksen mukaan kieltäydyttävä luovuttamasta asiakirjoja.
67 Ensimmäisen valitusperusteen neljännen osan osalta komissio toteaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tulkinnan olevan oikea. Komission mukaan päätöksen 94/90/EHTY, EY, Euratom sanamuodosta nimittäin ilmenee selkeästi, että se, että asiakirjan paljastuminen on omiaan vaikeuttamaan julkisen edun turvaamista ja etenkin asian käsittelyä tuomioistuimessa, riittää siihen, että komissiolla on velvollisuus kieltäytyä luovuttamasta asiakirjaa.
bb) Julkisasiamiehen näkökanta
bb.1 Tutkittavaksi ottaminen
68 Komission mielestä Van der Wal ei täsmennä niitä valituksenalaisen tuomion kohtia, joihin hän kohdistaa väitteensä siitä, että selvittäessään, oliko asiakirjojen luovuttaminen omiaan vahingoittamaan julkista etua, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole tutkinut kutakin asiakirjaa erikseen eikä myöskään edellyttänyt komission tekevän tällaista tutkimusta. Siten valitusperusteen tämä osa on komission mukaan jätettävä tutkimatta yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön nojalla.
Kuten olen edellä todennut, yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan "valituskirjelmässä on yksilöitävä niitä vaatimuksia, jotka kantaja pyytää yhteisöjen tuomioistuinta hyväksymään, tukevat oikeudelliset perusteet ja väitteet - valituskirjelmässä on ilmoitettava täsmällisesti ne tuomion kohdat, joiden kumoamista vaaditaan, samoin kuin ne oikeudelliset väitteet, jotka yksilöidysti tukevat vaatimusta".(59)
Mielestäni se tapa, jolla Van der Wal on muotoillut kyseisen väitteen, ei ole tämän oikeuskäytännön vastainen. Van der Wal nimittäin toteaa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin myöntää valituksenalaisen tuomion 43 kohdassa, että komission on tutkittava kutakin asiakirjaa erikseen. Lisäksi Van der Wal korostaa edellä esitetty huomioon ottaen, ettei valituksenalaisesta tuomiosta ilmene ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tarkastaneen, oliko komissio tosiasiassa tehnyt tällaisen tutkimuksen. Koska väite on muotoiltu kieltävästi, ei voida vakuuttavasti katsoa, että valittajan olisi osoitettava täsmällisesti ne valituksenalaisen tuomion kohdat, joissa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin oli laiminlyönyt tarkastusvelvollisuuttaan.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin tutkii Van der Walin esittämän väitteen aineellisen perusteltavuuden.
69 Komission mukaan myös ensimmäisen valitusperusteen kolmas osa on jätettävä tutkimatta: komission mielestä Alankomaiden kuningaskunta vain toistaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esittämänsä väliintulokirjelmän 16-22 kohdassa esitetyt väitteet.
Edellä mainitussa yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä jätetään tutkimatta valitusperuste, jossa vain toistetaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esitetyt perusteet ilman että siinä osoitetaan täsmällisesti ne tuomion kohdat, joiden kumoamista vaaditaan, ja valituksen tueksi esitetyt oikeudelliset väitteet.(60) Tällaisessa valituksessa nimittäin vain yritetään saada kantajan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esittämä kirjelmä uudelleen tutkittavaksi, mikä EY:n tuomioistuimen perussäännön 49 artiklan nojalla ei kuulu yhteisöjen tuomioistuimen toimivaltaan.
Katson, että vaikka tämä Alankomaiden kuningaskunnan väite on esillä olevassa asiassa muotoiltu samalla tavalla kuin Alankomaiden kuningaskunnan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esittämä väite, se ei ole kyseisen oikeuskäytännön vastainen, ja luettuna yhdessä valittajien muiden väitteiden kanssa tässä väitteessä joka tapauksessa esitetään kysymyksiä, jotka on tutkittava käsiteltäessä yhteisöjen tuomioistuimessa vireillä olevaa valitusta.
Alankomaiden kuningaskunta väitti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, että päätöstä 94/90/EHTY, EY, Euratom koskevasta komission tulkinnasta on seurauksena tietyn asiakirjaryhmän jääminen kyseisen päätöksen soveltamisalan ulkopuolelle. Alankomaiden kuningaskunnan valituskirjelmässä (18 kohta), jossa todetaan, että tässä tapauksessa on kyse samanlaisesta virheellisestä tulkinnasta, toistetaan tämä sama pääasiaa koskeva oikeudellinen väite moittimalla tällä kertaa nimenomaisesti valituksenalaista tuomiota (ja erityisesti sen 50 kohdassa esitettyjä perusteluita). Näiden kahden väitteen samankaltaisuudesta huolimatta valituskirjelmässä (toisen valitusperusteen kolmannessa kohdassa) muotoiltu väite kohdistuu riittävän selvästi valituksenalaisen tuomion riidanalaisiin kohtiin. Sitä paitsi järjestelmällisessä tulkinnassa on otettava huomioon, että kyseistä väitettä ei voida erottaa väitteistä, jotka on esitetty saman valitusperusteen muissa osissa (riidanalaisen poikkeuksen laajentava tulkinta ja soveltamisala). Toisaalta on huomattava, että riidanalaisen poikkeuksen tulkintaa koskevan yleisen ongelmakentän tutkiminen on yhteisöjen tuomioistuimessa käytävässä menettelyssä erilaista kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa: kuten valittajat väittävät, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on nimittäin tulkinnut edellä mainittua tuomiota, kun se on perusteluissaan maininnut, että jokaisella on oikeus "oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin", mihin asianosaiset eivät olleet ottaneet kantaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa. Näiden kahden huomion perusteella on myönnettävä, että kyseisen riidanalaisen väitteen, jonka on katsottava olevan olennainen osa laajempaa valitusperustetta, tutkiminen ei merkitse pelkästään ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esitetyn kirjelmän uudelleen tutkimista. Tämän vuoksi ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin hylkää komission tekemän oikeudenkäyntiväitteen ja tutkii kaikkien esitettyjen väitteiden ja perusteiden aineellisen perusteltavuuden.
bb.2 Perusteltavuus
70 Toisen valitusperusteen toisessa, kolmannessa ja neljännessä osassa esitetyt valittajien väitteet koskevat "julkisen edun turvaamiseen (asian käsittelyyn tuomioistuimessa)" perustuvan riidanalaisen poikkeuksen tulkinnan laajuutta ja soveltamisalaa. Riippumatta valittajien väitteiden esittämistavasta valituksenalainen tuomio voidaan kumota sillä perusteella, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei päätöstä 94/90/EHTY, EY, Euratom tulkitessaan todennut olevansa velvollinen tutkimaan, oliko komissio tehnyt kaikkensa kansallisen tuomioistuimen näkökannan täsmentämiseksi.
71 Ensinnäkin on korostettava, ettei ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ole päätöstä 94/90/EHTY, EY, Euratom tulkitessaan erehtynyt, kun se on katsonut, että sen määrittelemiseksi, olisiko riidanalaisten asiakirjojen luovuttaminen voinut vaikeuttaa julkisen edun turvaamista (asian käsittelyä tuomioistuimessa), ei tässä tapauksessa ollut nojauduttava siihen, "oliko näissä kolmessa asiakirjassa liikesalaisuuksia", vaan asiakirjojen laatimisperusteisiin, niiden vastaanottajan henkilöllisyyteen ja yleisesti siihen seikkaan, että "nämä kirjeet koskivat siis yksittäisissä vireillä olevissa oikeudenkäynneissä esiin tulleita oikeudellisia kysymyksiä".(61)
72 Päätöksessä 94/90/EHTY, EY, Euratom säädetään ehdottomasti, että toimielimien on kieltäydyttävä sellaisten asiakirjojen luovuttamisesta, "joiden paljastuminen voi vaikeuttaa" julkisen edun turvaamista (asian käsittelyä tuomioistuimessa). Poikkeuksen soveltamisedellytys eli sen toteaminen, että julkista etua saatetaan vahingoittaa, perustuu paljastumisen todennäköisiin seurauksiin. On tietenkin selvää, että useimmiten tämä paljastuminen saattaa vaikeuttaa julkisen edun turvaamista riidanalaisiin asiakirjoihin sisältyvien tietojen sisällön ja luonteen vuoksi.(62) Ei kuitenkaan ole poissuljettua, että kussakin tapauksessa esiintyvät olosuhteet huomioon ottaen tämä mahdollinen vahinko aiheutuisi muista seikoista, esimerkiksi asiakirjojen laatimisperusteista ja niiden vastaanottajan henkilöllisyydestä. Näitä seikkoja tulkitsemalla on sitä paitsi yleensä mahdollista tehdä ensimmäinen arvio riidanalaisten asiakirjojen sisällöstä.
73 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on asian erityiset olosuhteet huomioon ottaen ollut aivan oikeassa todetessaan, että esillä olevassa asiassa on ollut kyse juuri näistä edellä mainituista seikoista, mitä asianosaiset eivät sitä paitsi ole kiistäneet. Se, että kyse oli asiakirjoista, jotka koskivat vireillä olevassa yksittäisessä oikeudenkäynnissä esitettyjä kysymyksiä, on riittävän selvää, sillä asiakirjat oli laadittu tiettyjä yksittäisiä oikeudenkäyntejä varten, ne oli osoitettu kansalliselle tuomioistuimelle ja ne kuuluivat vireillä olevien oikeudenkäyntien asiakirja-aineistoon. Tehdyn tutkimuksen laajuuden osalta on selvää, että valituksenalaisen tuomion 52 kohdassa esitetty muodollinen selvitys asiakirjojen sisällöstä voi olla välillinen ja rajoitettu. Se on kuitenkin riittävä asettaakseen komissiolle velvollisuuden(63) - josta joka tapauksessa säädetään päätöksessä 94/90/EHTY, EY, Euratom - kieltäytyä luovuttamasta asiakirjoja, sillä on todettu, että asiakirjojen luovuttaminen saattaa vaikeuttaa toimivaltaisen kansallisen tuomioistuimen menettelylliseen autonomiaan liittyvän julkisen edun turvaamista. Mikäli tällainen toteamus riittää osoitukseksi siitä mahdollisesta vahingosta, joka voi aiheutua komission luovuttaessa asiakirjoja, näiden asiakirjojen sisältöä ei ole syytä tutkia laajemmin eikä niitä ole myöskään esitettävä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa. Sitä vastoin perusteellisemman tutkimisvelvollisuuden asettaminen (esimerkiksi velvollisuus selvittää, voidaanko oikeudenkäyntien myöhempiin vaiheisiin vaikuttaa ottaen huomioon asiakirjojen erityinen sisältö) saattaisi merkitä komission ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen puuttumista kansallisen tuomioistuimen tehtäviin.(64)
74 Siten on selvää, että paitsi että komissio ei ole omaksunut riidanalaista poikkeusta koskevaa virheellistä arviointiperustetta, se on tutkinut asiakirjojen sisällön, mitä poikkeuksen virheetön soveltaminen edellyttää. Myös ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on kyseisen poikkeuksen soveltamistapaa tarkastaessaan toiminut oikein, kun se on esitellyt kunkin asiakirjan erikseen, kuten valituksenalaisen tuomion 52 ja 53 kohdasta selvästi ilmenee.
75 Kuten komissio huomauttaa, on myös selvää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole jättänyt riidanalaisia asiakirjoja päätöksen 94/90/EHTY, EY, Euratom soveltamisalan ulkopuolelle: se on soveltanut asiakirjoihin tiettyä poikkeusta, jonka mukaan komission oli kieltäydyttävä luovuttamasta niitä. Sitä paitsi se väite, että kokonainen asiakirjaryhmä olisi jätetty päätöksen soveltamisalan ulkopuolelle, vaikuttaa tässä tapauksessa pikemminkin pelkältä sanahelinältä kuin vakavasti otettavalta perustelulta. Koska asiakirjat tutkittiin yksitellen ja luovuttamisen kieltämiseen oli niiden kaikkien osalta olemassa samanlainen peruste, on johdonmukaista, että asiakirjojen luovuttamisen kieltämisperusteet - ja niiden tutkimisperusteet - ovat samoja. Tilanne olisi sama, vaikka kyse olisi ollut jonkun muun poikkeuksen, esimerkiksi liikesalaisuuksia sisältäviä asiakirjoja koskevan poikkeuksen soveltamisesta. Voisiko se, että kielto luovuttaa liikesalaisuuksia sisältäviä asiakirjoja mainittaisiin perustelujen edellytyksessä ja että tätä kieltoa sovellettaisiin päätelmän alalauseessa asiakirjoihin yksitellen, merkitä kokonaisen asiakirjaryhmän perusteetonta jättämistä päätöksen 94/90/EHTY, EY, Euratom soveltamisalan ulkopuolelle, vai olisiko se kyseisen poikkeuksen käytännöllistä tulkintaa ja soveltamista yksitellen tutkittuihin ja aivan samanlaisiksi osoittautuviin tilanteisiin? Lopuksi on todettava, että vaikka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tulkinta estääkin edellä mainitut arviointiperusteet huomioon ottaen tiettyjen asiakirjojen luovuttamisen, tästä ei seuraa automaattisesti, että kyseisen poikkeuksen tulkinta ja soveltaminen olisivat perusteettoman laajentavia,(65) sillä ne ovat oikeudellisesti ja asiallisesti virheettömiä.
76 Sitä paitsi mielestäni ei voida pitää perusteltuna väitettä, jonka mukaan se tapa, jolla ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tulkinnut ja soveltanut riidanalaista poikkeusta, on ristiriidassa päätöksen 94/90/EHTY, EY, Euratom tarkoituksen kanssa, sillä komission ja kansallisen tuomioistuimen välisen suhteen avoimuutta koskevan erityisen tavoitteen toteuttaminen on kyseisen tulkinnan ja soveltamistavan johdosta mahdotonta. Katson, että komission ja kansallisen tuomioistuimen välisen suhteen avoimuutta koskevan "erityisen tavoitteen" olemassaoloa ei voida päätellä mistään yhteisön oikeuden säännöksestä. Avoimuusperiaatteen olemassaolo, joka ilmenee oikeutena tutustua komission asiakirjoihin, voidaan kuitenkin hyväksyä. Kyseistä oikeutta säännellään päätöksessä 94/90/EHTY, EY, Euratom, jossa, kuten edellä on todettu, vahvistetaan avoimuusperiaatetta koskeva poikkeus ottaen huomioon kansallisten tuomioistuinten ja yhteisöjen tuomioistuinten menettelyllisen autonomian turvaaminen. Kansallisissa tuomioistuimissa vireillä olevien oikeudenkäyntien avoimuutta koskeva erityinen tavoite tunnustetaan mahdollisesti kansallisissa oikeusjärjestyksissä. Koska yhteisön oikeudessa ei kuitenkaan ole sitä koskevaa säännöstä ja ottaen huomioon jäsenvaltioiden menettelyllisen autonomian periaate, kyseisen tavoitteen tutkiminen ja toteaminen eivät kuitenkaan kuulu yhteisöjen tuomioistuimen toimivaltaan. Näin ollen vaikka haluttaisiinkin väittää, että komission ja kansallisten tuomioistuinten välisten suhteiden avoimuutta koskeva "erityinen tavoite" on perustavanlaatuinen tae siitä, ettei komissio puutu kansallisten tuomioistuinten toimintaan, ja että se perustuu jokaisella olevaan oikeuteen tulla oikeudenmukaisesti kuulluksi riippumattomassa ja puolueettomassa tuomioistuimessa, on kuitenkin otettava huomioon kaksi seikkaa: yhtäältä oikeudenkäyntien avoimuus turvataan antamalla komission vastaukset tiedoksi asianosaisille ja toisaalta yhteisön oikeuden nykyisessä kehitysvaiheessa avoimuuden lisääminen suhteessa ulkopuolisiin on osa jäsenvaltioiden sekä kansallisten tuomioistuinten ja yhteisöjen tuomioistuinten menettelyllisen autonomian normatiivista periaatetta. Siten tähän "erityiseen tavoitteeseen" vetoamisesta ei ole valituksenalaisessa tuomiossa omaksutun tulkinnan kiistämiseksi mitään hyötyä. Lisäksi komission ja kansallisten tuomioistuinten välisiä suhteita EY:n perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklaa sovellettaessa säännellään yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä(66) sekä asiasta julkaistussa ilmoituksessa 93/C 39/05.(67) Näistä kumpikaan ei vaikuta vakiinnuttavan kyseisten suhteiden avoimuutta koskevaa "yleistä tavoitetta". Sitä vastoin yhtäältä sen, että komission ja kansallisten tuomioistuinten välisen yhteistyön muotoa ja toteuttamisedellytyksiä arvioidaan kansallisen prosessilainsäädännön rajoissa,(68) ja toisaalta EY:n perustamissopimuksen 5 artiklasta (josta on tullut EY 10 artikla) ilmenevän luottamuksen ilmapiirin, jonka on vallittava komission ja kansallisten tuomioistuinten välillä, pitäisi pikemminkin edellyttää komissiolta varovaisuutta asiakirjoja luovutettaessa.
77 Vaikka edellä mainitut valittajien väitteet onkin hylättävä perusteettomina, on kuitenkin todettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei komission toimintaa arvioidessaan ole noudattanut asianmukaisesti valituksenalaisessa tuomiossa mainittua(69) velvollisuutta tulkita suppeasti "julkisen edun turvaamiseen (asian käsittelyyn tuomioistuimessa)" perustuvaa riidanalaista poikkeusta, jota valittajat väittävät ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen rikkoneen. Tarkemmin katsoen toiminnan tehokkuuden takaamiseksi ja sen varmistamiseksi, ettei päätöksellä 94/90/EHTY, EY, Euratom vakiinnutettua oikeutta saada tietoja komission asiakirjoista koskevaa suojaa vaaranneta, riidanalaisen poikkeuksen suppea soveltaminen velvoittaa komission omaksumaan näkökannan, josta komission toimivaltuuksia ylittämättä seuraa, että asiakirjoja kieltäydytään luovuttamasta erittäin harvoin ja käytännössä vain tapauksissa, joissa riidanalaiseen poikkeukseen vetoaminen ja sen soveltaminen on ehdottoman välttämätöntä.(70) Se näkökanta, joka komission olisi tässä tapauksessa pitänyt omaksua, olisi merkinnyt, että kunkin asiakirjan luovuttamisesta olisi pyydetty kansallisten tuomioistuinten mielipide ja komissio olisi luovuttanut pyydetyt asiakirjat vain toimivaltaisten kansallisten tuomioistuinten suostumuksella. Komission olisi siis pitänyt tehdä kaikki mahdollinen varmistuakseen näiden tuomioistuinten mielipiteestä. Tältä osin mahdollisiin toimenpiteisiin, joiden on kohdistuttava vain sellaisiin tietoihin, joita komissiolla on tehtäviensä yhteydessä tavanomaisesti oikeus saada, kuuluu kysymysten esittäminen niille kansallisille tuomioistuimille, joiden kanssa komissio on jo aloittanut EY:n perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan soveltamista koskevan yhteistoimintamenettelyn.(71)
78 Näiden huomioiden perusteella katson, että valituksenalainen tuomio voidaan kumota, ja kuten myöhemmin tässä ratkaisuehdotuksessa osoitan,(72) se onkin kumottava: ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on "julkisen edun turvaamiseen (asian käsittelyyn tuomioistuimessa)" perustuvan poikkeuksen suppeaa soveltamista koskevaa velvollisuutta virheellisesti tulkitessaan ja soveltaessaan nimittäin laiminlyönyt velvollisuutensa tarkastaa, oliko komissio ryhtynyt kaikkiin tarvittaviin ja tarkoituksenmukaisiin toimiin rajoittaakseen kyseisen poikkeuksen soveltamistarpeen mahdollisimman vähäiseksi. Tämän tarkastuksen puuttuminen saattaa vaikuttaa ratkaisevasti valituksenalaisen tuomion tuomiolauselmaan, sillä jos ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi tutkinut asian ja todennut, ettei komissio ollut ryhtynyt kyseisiin toimiin, sen olisi pitänyt kumota riidanalainen komission päätös.
c) Viides osa
ca) Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut
79 Alankomaiden kuningaskunnan mukaan tulkinta, jossa omia oikeussääntöjään soveltavalle kansalliselle tuomioistuimelle annetaan yksinomainen toimivalta päättää asiakirjojen luovuttamisesta ainakin niin kauan kuin oikeudenkäynti on siinä vireillä, merkitsee, että oikeus saada tietoja komission asiakirjoista on jokaisessa jäsenvaltiossa erilainen, mikä vaarantaa yhteisön oikeuden ja etenkin päätöksen 94/90/EHTY, EY, Euratom yhtenäisen soveltamisen.
80 Komissio sitä vastoin katsoo, että valituksenalainen tuomio ei johda päätöksen 94/90/EHTY, EY, Euratom epäyhtenäiseen soveltamiseen. Komission on edelleen kieltäydyttävä ilmaisemasta vastauksia, jotka se kilpailuoikeutta hajautetusti sovellettaessa lähettää kansallisille tuomioistuimille. Se, että joidenkin jäsenvaltioiden tuomioistuimet pitävät asiakirjoja julkisina mutta joidenkin eivät, ei liity yhteisön oikeuden yhtenäiseen soveltamiseen.
cb) Julkisasiamiehen näkökanta
81 Mielestäni ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen omaksuma päätöksen 94/90/EHTY, EY, Euratom tulkinta tai yhteisöjen tuomioistuimelle ehdottamani tulkinta(73) eivät vaaranna yhteisön oikeuden ja erityisesti kyseisen päätöksen yhtenäistä soveltamista. Esillä olevassa asiassa sovellettavan yhteisön oikeuden soveltamisala on seuraavanlainen: Kansallisen tuomioistuimen menettelyllisen autonomian periaate merkitsee, että vain kansallinen tuomioistuin on toimivaltainen päättämään vireillä olevaan oikeudenkäyntiin liittyvien asiakirjojen ilmaisemisesta ja komission on kieltäydyttävä ilmaisemasta näitä asiakirjoja, kun se on ensin tehnyt tarvittavat selvitykset kansallisen tuomioistuimen mielipiteestä. Asiaan sovellettavaa yhteisön oikeutta voidaan tulkita yhtenäisesti, vaikka samanlaisten asiakirjojen ilmaiseminen voidaan hyväksyä yhdessä jäsenvaltiossa ja kieltää toisessa jäsenvaltiossa kansallisten prosessilainsäädäntöjen nojalla, jotka tietenkään eivät voi tehdä yhteisön oikeudessa vahvistettujen oikeuksien käyttämistä mahdottomaksi tai kohtuuttoman vaikeaksi.(74) Kuten komissio perustellusti huomauttaa, tietyn asiakirjan ilmaisemismahdollisuutta Euroopan unionissa koskevan yhdenmukaisuuden puuttuminen ei johdu edellä mainitusta "julkisen edun turvaamiseen (asian käsittelyyn tuomioistuimessa)" perustuvan poikkeuksen säännönmukaisen soveltamisalan tulkinnasta. Tämä mahdollinen epäyhtenäisyys johtuu siitä, että kansallisia prosessilainsäädäntöjä ja niihin liittyvää jäsenvaltioiden menettelyllisen autonomian periaatetta,(75) jonka noudattamisesta oikeuskäytännössä Alankomaiden kuningaskunta mainitsee valituskirjelmässään,(76) ei ole yhtenäistetty yhteisön tasolla.
82 Edellä esitetyn perusteella ensimmäisen valitusperusteen viidennessä osassa esitetyt yhteisön oikeuden yhtenäisen soveltamisen vaarantamista koskevat Alankomaiden kuningaskunnan väitteet on hylättävä perusteettomina.
C EY:n tuomioistuimen perussäännön 33 ja 46 artiklan säännösten rikkominen
a) Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut
83 Alankomaiden kuningaskunnan mukaan valituksenalaista tuomiota ei ole perusteltu asianmukaisesti, sillä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole osoittanut, millä tavoin yleissopimuksen 6 artiklaa - josta se johtaa kansallisen tuomioistuimen menettelyllisen autonomian periaatteen - rikottaisiin, jos komissio päättäisi antaa tietoja yksittäistä oikeudenkäyntiä varten laatimistaan asiakirjoista.(77)
84 Lisäksi valittaja katsoo, että valituksenalainen tuomio ei ole ymmärrettävä, sillä yhtäältä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin tunnustaa kansallisten tuomioistuinten vapauden soveltaa omia prosessisääntöjään siltä osin kuin kyse on tuomioistuinten toimivallasta, oikeudenkäynnin kulusta ja erityisesti asiakirja-aineistoon sisältyvien asiakirjojen luottamuksellisuudesta,(78) ja toisaalta se rajoittaa kansallisen tuomioistuimen menettelyllisen autonomian periaatteen komission yksittäistä oikeudenkäyntiä varten laatimiin asiakirjoihin niin kauan kuin kyseinen oikeudenkäynti on vireillä.(79) Tämän jälkimmäisen kysymyksen osalta Alankomaiden kuningaskunta huomauttaa, ettei se ymmärrä, miksi menettelyllinen autonomia koskee vain tiettyjä kansallisia asiakirjoja ja miksi kansallisiin prosessisääntöihin sisältyvät oikeudenkäyntiasiakirjojen julkisuutta koskevat säännökset on jätettävä soveltamatta oikeudenkäynnin päätyttyä.
85 Viitaten ensimmäisen valitusperusteen toisessa, kolmannessa ja neljännessä osassa tekemiinsä huomioihin (sellaisina kuin ne on esitetty tässä ratkaisuehdotuksessa) Van der Wal väittää valituksenalaisen tuomion perustelujen olevan puutteellisia, koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole tutkinut kunkin asiakirjan osalta, saattoiko komissio niihin sisältyvät tiedot huomioon ottaen vedota julkisen edun turvaamiseen kieltäytyäkseen luovuttamasta niitä. Van der Wal lisää, ettei valituksenalaisessa tuomiossa ole perusteltu niitä syitä, joiden vuoksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 45 kohdassa olevansa velvollinen tekemään yleissopimuksen 6 artiklan mukaisen arvioinnin, eikä sitä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen näkökantaa, jonka mukaan menettelyllisen autonomian periaate johtuu oikeudesta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin riippumattomassa ja puolueettomassa tuomioistuimessa. Täsmällinen perustelu on tältä osin välttämätön senkin vuoksi, että kyseinen väittämä on ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämien oikeudellisten perusteiden muotoilun kannalta ratkaiseva eivätkä asianosaiset ole vedonneet siihen.
86 Komission mukaan Alankomaiden kuningaskunta vääristelee ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämiä perusteluja. Valituksenalaisen tuomion kyseisissä kohdissa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin vastaa valittajan ensimmäiseen väitteeseen, jonka mukaan oikeudenkäynteihin liittyvä poikkeus koskee vain niitä oikeudenkäyntejä, joissa komissio on asianosainen. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hylkää tämän väitteen (valituksenalaisen tuomion 49 kohta) vedoten päätöksen 94/90/EHTY, EY, Euratom tulkintaan (valituksenalaisen tuomion 48 kohta), jonka mukaan päätöksellä vakiinnutetun riidanalaisen poikkeuksen soveltamisala on myös kansallisten tuomioistuinten ja yhteisöjen tuomioistuinten menettelyllisen autonomian tae. Valituksenalaisessa tuomiossa ei todeta yleissopimuksen 6 artiklan rikkomista. Tähän artiklaan viitataan vain menettelyllisen autonomian periaatteen teoreettisena perusteena. Valituksenalainen tuomio pysyisi aineellisesti samana, vaikka sen 45 ja 46 kohta, joissa viitataan yleissopimukseen, poistettaisiin.
87 Komission mielestä tärkeää ei ole sen tutkiminen, onko ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin perustellut yleissopimuksen 6 artiklan rikkomista riittävästi, vaan sen määrittäminen, onko ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin perustellut julkiseen etuun perustuvaa poikkeusta koskevat tulkintaansa riittävällä tavalla, tai mahdollisesti sen vahvistaminen, onko ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin esittänyt riittävät perusteet hylätessään valittajan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esittämän ensimmäisen kumoamisperusteen, jonka mukaan päätöksessä 94/90/EHTY, EY, Euratom vahvistettu kyseinen poikkeus koskee vain oikeudenkäyntejä, joissa komissio on asianosainen. Tältä osin komissio katsoo, että valituksenalainen tuomio on ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen perustelujen osalta riittävän selkeä ja että sen 47 kohta on tuomioistuinten riippumattomuuden välttämättömänä osatekijänä olevan menettelyllisen autonomian periaatteen osalta vakuuttava.
88 Lopuksi komissio toistaa väitteen, jonka mukaan niitä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion kohtia, joissa käsitellään yksittäisestä oikeudenkäynnistä riippumatta olemassa olevia asiakirjoja tai sen oikeudenkäynnin päättyessä vallitsevaa tilannetta, jota varten asiakirjat oli laadittu, on pidettävä vain satunnaisina mielipiteinä, jotka eivät voi hyödyttää Van der Walia.
b) Julkisasiamiehen näkökanta
89 Se, ovatko ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion perustelut ristiriitaisia tai riittämättömiä, on oikeudellinen kysymys, johon voidaan vedota valituksen yhteydessä.(80) Valituksenalaisen tuomion perustelujen virheellisyyttä koskevat valittajien väitteet on kuitenkin hylättävä joko asiaankuulumattomina tai perusteettomina.
Aluksi on hylättävä tarpeettomina väitteet yleissopimuksen 6 artiklan tulkitsemisen välttämättömyyttä koskevan virheettömän perustelun puuttumisesta, yleissopimuksen 6 artiklan yhteydestä kansallisten tuomioistuinten ja yhteisöjen tuomioistuinten menettelyllisen autonomian periaatteeseen sekä kyseisen artiklan rikkomisesta: nämä väitteet eivät nimittäin voi johtaa valituksenalaisen tuomion kumoamiseen. Vaikka niiden oletettaisiin olevan perusteltuja ja ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen perustelujen ei kyseisellä tavalla muotoiltuna katsottaisi olevan tarkoituksenmukaisia tai riittäviä, yleissopimuksen 6 artiklasta johdettua oikeutta koskevia ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen päätelmiä olisi kuitenkin pidettävä oikeudellisesti perusteltuina ja johdonmukaisina, kuten edellä on esitetty.(81) Yhteisöjen tuomioistuin on vastaavasti todennut, että vaikka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomion perustelut osoittautuvat yhteisön oikeuden vastaisiksi, se ei kuitenkaan voi aiheuttaa valituksenalaisen tuomion kumoamista, jos kyseisen tuomion tuomiolauselma vaikuttaa perustellulta muiden oikeudellisten perusteiden nojalla.(82)
Joka tapauksessa valituksenalaisen tuomion perusteluja koskevat valittajien väitteet yleissopimuksen 6 artiklaan tehdystä viittauksesta on hylättävä perusteettomina. Kuten olen edellä yhteisön oikeuden yleisistä periaatteista muistuttaen huomauttanut, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on ollut oikeassa viitatessaan yleissopimuksen 6 artiklassa taattuun oikeuteen ja liittäessään sen menettelyllisen autonomian periaatteeseen.(83) Siten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on esitettyyn väitteeseen vastatakseen tulkinnut "julkisen edun turvaamiseen (asian käsittelyyn tuomioistuimessa)" perustuvaa riidanalaista poikkeusta virheettömästi ja riittävän perustellusti,(84) kun se on todennut seuraavaa: "Poikkeuksen soveltamisalan on siis katsottava olevan sellaisen, että komissio voi vedota poikkeukseen silloinkin, kun se ei itse ole asianosainen oikeudenkäynnissä, jonka vuoksi julkisen edun turvaaminen on perusteltua".(85) Sitä paitsi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole yhteisön oikeuden yleisiä periaatteita koskevissa perusteluissaan vedonnut yleissopimuksen 6 artiklan rikkomiseen.
90
Menettelyllisen autonomian periaatteen soveltamista vain yksittäistä oikeudenkäyntiä varten laadittuihin asiakirjoihin ja vain vireillä oleviin oikeudenkäynteihin koskevien perustelujen puuttumisesta ja virheellisyydestä esitetyt väitteet on myös hylättävä asiaankuulumattomina tai ainakin perusteettomina. Tämän näkökannan perustelemiseksi on riittävää vedota edellä esitettyihin arvioihin:(86) totean tässä ainoastaan, että perustelujen esittäminen menettelyllisen autonomian periaatteen soveltamisesta oikeudenkäynnistä riippumatta laadittuihin asiakirjoihin ja jo päättyneisiin oikeudenkäynteihin ei ollut välttämätöntä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen käsiteltävänä olevan riita-asian ratkaisemiseksi eikä valituksenalaisen tuomion tuomiolauselman perustelemiseksi.(87)
91 Lopuksi katson, ettei asiaankuuluvana voida pitää väitettä, joka koskee valituksenalaisessa tuomiossa esitettyjen perustelujen virheellisyyttä siltä osin kuin ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole tutkinut kunkin pyydetyn asiakirjan osalta, saattoiko komissio niihin sisältyvät tiedot huomioon ottaen vedota julkisen edun turvaamiseen kieltäytyäkseen asiakirjojen luovuttamisesta: kuten edellä on todettu, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on nimittäin valituksenalaisen tuomion 52 kohdassa tutkinut kunkin asiakirjan osalta asianmukaisesti ne seikat, jotka olivat välttämättömiä sen toteamiseksi, että asiakirjan luovuttamisen mahdolliset seuraukset huomioon ottaen julkisen edun turvaaminen (asian käsittely oikeudessa) saattoi vaikeutua.(88) Vaikka tämän oletettaisiinkin olevan ristiriidassa valituksenalaisen tuomion 43 kohdan kanssa, jonka hollanninkielisessä versiossa(89) mainitaan riidanalaiseen asiakirjaan sisältyvien tietojen arvioiminen, tällä ristiriidalla ei voida perustella valituksenalaisen tuomion kumoamista, sillä huomioon otettavien seikkojen laajuutta koskevien ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen perustelujen edellytyksen virheellisyydestä huolimatta kyseisen päätelmän alalause ja johtopäätös ovat oikeudellisesti virheettömiä ja johdonmukaisia.(90)
92 Valituksenalaisen tuomion perustelut ovat kuitenkin virheellisiä sen tarkastuksen osalta, joka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen olisi pitänyt tehdä komission tavasta soveltaa riidanalaista poikkeusta. Vaikka ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin toteaakin nimenomaisesti, että kaikkia poikkeuksia on tulkittava ja sovellettava suppeasti,(91) se ei pääsääntöisesti tulkitse ja sovella riidanalaista poikkeusta oikein. Siten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole tehnyt tarvittavia tarkastuksia eikä perustellut säännönmukaisesti ja riittävästi sitä johtopäätöstään, että komissio oli soveltanut kyseistä poikkeusta asianmukaisesti.(92) Kuten edellä osoitetaan, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen olisi nimittäin esillä olevan asian tosiseikat huomioon ottaen pitänyt niihin väitteisiin vastaamiseksi, jotka koskevat "julkisen edun turvaamiseen (asian käsittelyyn tuomioistuimessa)" perustuvaan riidanalaiseen poikkeukseen liittyvää komission virheellistä tulkintaa,(93) tarkastaa, oliko komissio ryhtynyt kaikkiin tarvittaviin ja tarkoituksenmukaisiin toimiin rajoittaakseen ne tilanteet mahdollisimman vähäisiksi, jolloin asiakirjoja kieltäydytään luovuttamasta, ja esittää tämän tarkastuksen johdosta tehdyt päätelmät. Valituksenalaisen tuomion perustelut ovat siis riittämättömiä, koska ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on laiminlyönyt kyseisen tarkastuksen, mikä johtuu alunperin päätöksen 94/90/EHTY, EY, Euratom virheellisestä tulkinnasta niiden velvollisuuksien osalta, joita komissiolla on tiedonsaantioikeuteen kohdistuvia poikkeuksia soveltaessaan. Tarkemmin sanoen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei riidanalaista päätöstä tarkastaessaan ole esittänyt säännönmukaisia ja riittäviä perusteita siitä, että komissio olisi soveltanut riidanalaista poikkeusta oikein - ja siis suppeasti. Näin ollen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen tuomio on kumottava perustelujen puutteellisuuden johdosta.
D Asianosaisten autonomian periaatteen ja puolustautumisoikeuksien loukkaaminen
a) Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut
93 Van der Wal katsoo ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen rikkoneen valituksenalaisen tuomion 45-51 kohdassa yhtäältä yhteisön oikeudessa sovellettavaa asianosaisten autonomian periaatetta, joka määritellään jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksissä joskus tuomioistuimen passiivisuudeksi tai dispositiivisuuden periaatteeksi, ja toisaalta puolustautumisoikeuksien suojaa koskevaa periaatetta. Valittajan mukaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin loukkaa tätä periaatetta, kun se valituksenalaisessa tuomiossa tekemällään tavalla viittaa arvioidensa perusteena yleissopimuksen 6 artiklaan,(94) vaikka asian asianosaiset eivät ole vedonneet tähän määräykseen,(95) ja ottaen huomioon, että se toimii aivan riittämättömin perustein. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen perustelusta seuraa, että komission toiminta valittajaa kohtaan perustellaan ja vahvistetaan jälkikäteen sellaisilla perusteilla, joihin komissio ei ole edes vedonnut. Lisäksi ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on loukannut puolustautumisoikeuksia siltä osin kuin valittaja ei ole antanut vastinetta yleissopimukseen pohjautuvasta perustelusta, jota ei esitetty riidanalaisessa päätöksessä eikä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, vaikka kuitenkin näyttää siltä, että tämä perustelu vaikutti ratkaisevasti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arvioihin.
94 Komission mukaan on virheellistä väittää, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin "perustelisi" arvioitaan yleissopimuksen 6 artiklalla ja olisi ylittänyt riita-asian rajat. Komissio oli kieltäytynyt luovuttamasta valittajalle kyseessä olevaa kolmea asiakirjaa vedoten "julkisen edun turvaamiseen (asian käsittelyyn tuomioistuimessa)" perustuvaan poikkeukselliseen perusteeseen ja katsoen, että sen määrittäminen, voidaanko kansallisten tuomioistuinten esittämään kysymykseen annettu komission vastaus ilmaista ulkopuolisille ja milloin ja millä edellytyksillä se voidaan tehdä, on yksinomaan kansallisten tuomioistuinten tehtävänä niiden kansallisen prosessilainsäädännön mukaisesti. Komission näkökanta perustuu siis lähinnä kansallisen tuomioistuimen menettelyllisen autonomian periaatteeseen. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin vahvisti tämän periaatteen ja päätöksen 94/90/EHTY, EY, Euratom tulkinnan, joiden osalta valittaja saattoi puolustuksekseen esittää ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimelle kaikki haluamansa väitteet ja perustelut. Viittauksella yleissopimukseen pyritään ainoastaan selkeyttämään menettelyllisen autonomian periaatteen lainopillisia perusteita. Sitä paitsi Van der Wal ei komission mukaan ole pystynyt osoittamaan, millä tavoin hänen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esittämänsä puolustus olisi ollut erilainen, jos kyse olisi ollut nimenomaisesti yleissopimuksesta.
b) Julkisasiamiehen näkökanta
95 Vaikka hyväksytäänkin, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei voi tuomita yli sen, mitä on vaadittu (ultra petita), eli että sen on periaatteessa pysyteltävä asianosaisten määrittelemän riidan rajoissa, tästä ei kuitenkaan ole kyse esillä olevassa asiassa. Kuten edellä on osoitettu, ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole perustellut tuomiotaan yleissopimuksen 6 artiklalla vaan "asian käsittelyyn tuomioistuimessa" perustuvan poikkeuksen soveltamista koskevalla tulkinnallaan. Tämä tulkinta perustuu yhteisön oikeuden yleisten periaatteiden, jotka sisältävät viittauksen yleissopimuksen 6 artiklaan, arviointiin. Kyseiseen artiklaan viittaamista ei voida pitää perusteettomana eikä se merkitse yhteisön oikeuden rikkomista tai johda valituksenalaisen tuomion perustelujen puutteellisuuteen. Katson tältä osin, että asianosaiset olivat ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esittämissään kumoamisperusteissa sekä myös asiasta esittämissään väitteissä(96) muodollisesti pyytäneet tämän käytännesäännöissä säädetyn poikkeuksen tulkintaa. Siten on selvää, että yleissopimuksen 6 artiklaan tehty viittaus ei ole ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen muotoilema uusi väittämä vaan kantajan esittämiä väitteitä koskevien ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen perustelujen kehittelyä. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan tämä osoittaa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole jättänyt riita-asian kohdetta huomioon ottamatta eikä tuominnut yli sen, mitä on vaadittu.(97) Missään tapauksessa ei voida katsoa, että asiaan sovellettavien ja etenkin niiden oikeussääntöjen, joihin asianosaiset ovat vedonneet, todellista merkitystä tutkittaessa tuomioistuimen olisi esitettävä etukäteen kaikki ne oikeudelliset väitteet, joista sen perustelujen edellytys muodostuu. Lain merkityksen määrittäminen ei kuulu sen periaatteen soveltamisalaan, että asianosaiset voivat vapaasti määrätä riidan kohteen. Tuomioistuimella oleva velvollisuus olla tuomitsematta yli sen, mitä on vaadittu, ei ole tämän näkökannan vastainen, sillä päinvastainen käytäntö voisi johtaa päätöksiin, jotka pohjautuvat virheellisiin oikeusperusteisiin.(98)
96 Edellä esitetystä seuraa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ollut velvollinen ilmoittamaan asianosaisille aikomuksestaan viitata tekemällään tavalla yleissopimuksen 6 artiklaan eikä pyytää heitä määrittelemään kantaansa tältä osin. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on noudattanut kontradiktorista periaatetta ja puolustautumisoikeuksien suojaa koskevaa periaatetta, sillä asianosaiset ovat voineet esittää huomautuksensa kumoamisperusteista ja vastaajan väitteistä, joiden pohjalta ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on antanut tuomionsa. Sitä paitsi kuten komissio perustellusti korostaa, valittaja ei ole pystynyt osoittamaan, millä tavoin hänen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esittämänsä puolustus olisi ollut erilainen, jos kyse olisi jo alunperin ollut yleissopimuksen 6 artiklasta.
97 On vielä todettava, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen antaman tuomion perusteluilla ei ole korvattu komission päätöksen perusteluja. Komissio perusteli riidanalaisten asiakirjojen luovuttamispyynnön hylkäämistä vetoamalla "julkisen edun turvaamiseen (asian käsittelyyn tuomioistuimessa)" perustuvaan poikkeukseen ja tulkitsemalla tätä poikkeusta siten, että koska se oli lähettänyt vastauskirjeet kansallisille tuomioistuimille ja nämä kirjeet kuuluivat kansallisissa tuomioistuimissa vireillä olevien oikeudenkäyntien asiakirja-aineistoon, kysymys niiden julkaisemisesta tai tiedoksiantamisesta kuului pääasiallisesti vastauskirjeiden vastaanottajina olevien kansallisten tuomioistuinten toimivaltaan.(99) Menettelyllisen autonomian periaate, johon ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on viitannut, jota se on soveltanut valituksenalaisessa tuomiossa ja joka osoittamallani tavalla liittyy yleissopimuksen 6 artiklaan, ei aineellisesti poikkea komission esittämistä perusteluista, mikä sitä paitsi on havaittu muita valitusperusteita arvioitaessa. Vaikka nämä kaksi perustelua kaikesta huolimatta poikkeaisivatkin jonkin verran toisistaan, tämä oikeudellista terminologiaa koskeva ero ei liity olemassaolon perusteisiin, riidanalaisen poikkeuksen säännönmukaiseen soveltamisalaan tai tapaan, jolla poikkeusta sovelletaan esillä olevan asian tosiseikkoihin, vaan kyseisen poikkeuksen teoreettisen perustan tarkkaan määrittelyyn. Tällainen ero ei voi merkitä riidanalaisen päätöksen perustelujen eikä luonnollisestikaan sen oikeudellisen perustan korvaamista.
Lopuksi on huomattava, että komissiolla on riidanalaisen poikkeuksen soveltamisessa vain rajoitettu toimivalta,(100) mikä estää perustelujen lainvastaisen korvaamisen mahdollisuuden. Toisin sanoen koska ei ole kiistetty, että riidanalaiset asiakirjat on laadittu yksittäistä oikeudenkäyntiä varten ja ne kuuluvat vielä vireillä olevan oikeudenkäynnin asiakirja-aineistoon, perustelujen lainvastaista korvaamista ei esiinny: komissiolla ei nimittäin ole harkintavaltaa, sillä sen on kieltäydyttävä luovuttamasta riidanalaisia asiakirjoja, eikä siten voida väittää, että sovellettavan säännöksen perustetta, järjestelmällistä tulkintaa ja tarkoitusta koskeva teoreettinen arvio tai täsmennys voisi merkitä kyseisen toimivallan käytön jälkikäteistä lainvastaista perustelemista.
98 Edellä esitetyn perusteella katson, että asianosaisten autonomian periaatteen ja puolustautumisoikeuksien suojaa koskevan periaatteen loukkaamiseen liittyvä valitusperuste on hylättävä.
VI Valitusta koskeva ratkaisuehdotus
99 Kuten edellä on todettu, valituksenalaisen tuomion virhe muodostuu siitä, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on alunperin tulkinnut päätöstä 94/90/EHTY, EY, Euratom virheellisesti siltä osin kuin kyse on komission velvollisuuksista "julkisen edun turvaamiseen (asian käsittelyyn tuomioistuimessa)" perustuvaa poikkeusta sovellettaessa. Siten ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei kyseisten asiakirjojen luovuttamista koskevan komission riidanalaisen kiellon perusteita tutkiessaan ole tehnyt tarvittavia selvityksiä näiden velvollisuuksien noudattamisesta. Tarkemmin katsoen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole selvittänyt, oliko komissio ryhtynyt kaikkiin tarvittaviin ja tarkoituksenmukaisiin toimiin saadakseen toimivaltaisten kansallisten tuomioistuinten mielipiteet ja rajoittaakseen kyseisen poikkeuksen soveltamistarpeen mahdollisimman vähäiseksi. Tästä on ollut seurauksena valituksenalaisen tuomion perustelujen virheellisyys. Riidanalaisen päätöksen säännönmukaisuutta tutkiessaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin ei ole perustellut lainmukaisesti ja riittävästi sitä näkökantaansa, että komissio oli soveltanut riidanalaista poikkeusta virheettömästi ja siis suppeasti. Tämä valituksenalaisen tuomion perustelujen virheellisyys on omiaan vaikuttamaan ratkaisevasti tuomion tuomiolauselmaan. Jos ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi tehnyt tarvittavat selvitykset, se olisi voinut havaita, että komissio ei ollut noudattanut edellä mainittuja velvollisuuksia, soveltanut riidanalaista poikkeusta suppeasti ja siten perustellut kieltäytymistään oikein; tällaisessa tapauksessa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen olisi pitänyt kumota komission hylkäävä päätös. Tällä perusteella ehdotan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin kumoaa valituksenalaisen tuomion.
100 Valituksenalaisen tuomion kumoamisen jälkeen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen on asian tosiseikat huomioon ottaen arvioitava, onko komissio ryhtynyt kaikkiin tarvittaviin ja tarkoituksenmukaisiin toimiin saadakseen toimivaltaisten kansallisten tuomioistuinten mielipiteet riidanalaisten asiakirjojen luovuttamisesta.
101 Koska esillä oleva asia ei ole ratkaisukelpoinen, se on EY:n tuomioistuimen perussäännön 54 artiklan mukaisesti palautettava ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ratkaistavaksi.
VII Oikeudenkäyntikulut
102 Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 122 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan yhteisöjen tuomioistuin päättää oikeudenkäyntikuluista, "jos valitus on perusteeton tai jos valitus on perusteltu ja yhteisöjen tuomioistuin ratkaisee itse riidan lopullisesti". Koska kumpikaan näistä edellytyksistä ei täyty tässä tapauksessa, ehdotan, että oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.
VIII Ratkaisuehdotus
103 Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin ratkaisee asian seuraavasti:
1) Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen asiassa T-83/96, Van der Wal vastaan komissio, 19.3.1998 antama tuomio kumotaan.
2) Asia palautetaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ratkaistavaksi.
3) Oikeudenkäyntikuluista päätetään myöhemmin.
(1) - Asia T-83/96, Van der Wal v. komissio, tuomio 19.3.1998 (Kok. 1998, s. II-545).
(2) - EYVL C 39, s. 6.
(3) - Tässä julistuksessa todetaan seuraavaa: "Konferenssi katsoo, että päätöksentekomenettelyn avoimuus vahvistaa toimielinten kansanvaltaisuutta sekä yleisön luottamusta hallintoa kohtaan. Tämän vuoksi konferenssi suosittelee, että komissio toimittaa neuvostolle viimeistään vuonna 1993 kertomuksen toimenpiteistä, joiden tarkoituksena on parantaa yleisön mahdollisuuksia saada toimielinten hallussa olevia tietoja."
(4) - EYVL C 156, s. 5.
(5) - EYVL C 166, s. 4.
(6) - EYVL 1993, L 340, s. 41.
(7) - EYVL L 46, s. 58.
(8) - EYVL C 67, s. 5.
(9) - Mainittu edellä alaviitteessä 2.
(10) - Komissio on todennut tässä ilmoituksessa seuraavaa : "
37. - - kansalliset tuomioistuimet voivat kansallisen prosessilainsäädäntönsä rajoissa kääntyä komission ja erityisesti sen kilpailuasioista vastaavan pääosaston puoleen pyytääkseen seuraavia tietoja. Kyse voi ensinnäkin olla menettelyä koskevista tiedoista, joiden perusteella saadaan tietää, onko asia vireillä komissiossa, onko asiassa tehty komissiolle ilmoitus, onko komissio virallisesti aloittanut menettelyn tai onko se jo ratkaissut asian virallisella päätöksellä tai sen yksiköiden hallinnollisella kirjeellä. Kansalliset tuomioistuimet voivat tarvittaessa pyytää komissiolta lausuntoa siitä, kuinka kauan todennäköisesti kestää, ennen kuin komissiolle ilmoitetuille sopimuksille tai menettelytavoille myönnetään poikkeuslupa tai se evätään, jotta tuomioistuimet voisivat ratkaista, onko asian käsittelyä mahdollisesti lykättävä tai onko asiassa mahdollisesti määrättävä välitoimia. Komissio puolestaan pyrkii antamaan etusijan niille asioille, joista on kyse tällä tavalla lykätyissä kansallisissa oikeudenkäynneissä, erityisesti silloin kun siviiliasian ratkaisu riippuu komission ratkaisusta.
38. Kansalliset tuomioistuimet voivat kääntyä komission puoleen myös oikeudellisissa kysymyksissä. Jos ETY:n perustamissopimuksen 85 artiklan 1 kohdan tai 86 artiklan soveltaminen aiheuttaa niille erityisiä vaikeuksia, ne voivat esittää komissiolle tiedusteluja sen vakiintuneesta käytännöstä kyseisellä yhteisön oikeuden alalla. Perustamissopimuksen 85 ja 86 artiklan osalta kyse voi olla erityisesti näiden artiklojen soveltamisen edellytyksistä, jotka liittyvät jäsenvaltioiden väliseen kauppaan olevaan vaikutukseen tai näissä määräyksissä lueteltujen menettelytapojen aiheuttamien kilpailunrajoitusten tuntuvuuteen. Komissio ei vastauksissaan käsittele oikeudenkäyntien pääasiaa. Jos kansalliset tuomioistuimet ovat epävarmoja siitä, onko riidanalainen yhteisjärjestely sellainen, että sille voidaan myöntää poikkeuslupa, ne voivat pyytää komissiolta väliaikaista lausuntoa. Jos komissio vastaa, että poikkeus on kyseisessä tapauksessa epätodennäköinen, kansalliset tuomioistuimet voivat luopua asian käsittelyn lykkäämisestä ja ratkaista yhteisjärjestelyn pätevyyden.
39. Komission vastaukset eivät sido niitä pyytäneitä kansallisia tuomioistuimia. Komissio täsmentää vastauksissaan, ettei sen kanta ole lopullinen ja ettei tällä ole mitään vaikutusta kansallisen tuomioistuimen oikeuteen saattaa asia yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi ETY:n perustamissopimuksen 177 artiklan mukaisesti. Komissio katsoo kuitenkin, että vastaukset voivat auttaa asioiden ratkaisemisessa.
40. Kansalliset tuomioistuimet voivat pyytää komissiolta myös tosiasiatietoja, kuten tilastoja, markkinatutkimuksia ja taloudellisia analyysejä. Komissio pyrkii antamaan nämä tiedot - - tai ilmoittaa, mistä tiedot ovat saatavissa."
(11) - Mainittu edellä alaviitteessä 2.
(12) - EYVL L 173, s. 1.
(13) - EYVL 1962, 30, s. 993.
(14) - EYVL 1985, L 15, s. 16.
(15) - Kyseessä on asia T-105/95, WWF UK v. komissio, tuomio 5.3.1997 (Kok. 1997, s. II-313).
(16) - Mainittu edellä alaviitteessä 2.
(17) - Asia C-299/95, Kremzow, tuomio 29.5.1997 (Kok. 1997, s. I-2629, 14 kohta). Tämän oikeuskäytännön kehittymisen osalta ks. mm. asia 4/73, Nold v. komissio, tuomio 14.5.1974 (Kok. 1974, s. 491, 13 kohta; Kok. Ep. II, s. 293); asia 36/75, Rutili, tuomio 28.10.1975 (Kok. 1975, s. 1219, 32 kohta; Kok. Ep. II, s. 495); asia 63/83, Kirk, tuomio 10.7.1984 (Kok. 1984, s. 2689, 22 kohta); em. asia Johnston; asia 257/85, Dufay v. parlamentti, tuomio 1.4.1987 (Kok. 1987, s. 1561, 10 kohta); asia C-404/92 P, X v. komissio, tuomio 5.10.1994 (Kok. 1994, s. I-4737, 17 kohta) ja asia C-185/95 P, Baustahlgewebe v. komissio, tuomio 17.12.1998 (Kok. 1998, s. I-8417, 20-22 kohta).
(18) - Valituksenalaisen tuomion 46 kohta.
(19) - Ks. myös edellä alaviitteessä 17 mainittu asia Baustahlgewebe v. komissio (tuomion 21 kohta). Sitä paitsi kuten julkisasiamies Léger mainitsee tässä asiassa antamassaan ratkaisuehdotuksessa, "Euroopan unionista tehdyn sopimuksen F artiklan 2 kohdassa on vahvistettu se, että ihmisoikeussopimus sitoo Euroopan unionia, ja nykyään onkin selvää, että yhteisöjen tuomioistuimen tehtäviin kuuluu sen varmistaminen, että ihmisoikeussopimuksessa tunnustettuja oikeuksia kunnioitetaan. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että yhteisöjen tuomioistuin ei ainoastaan turvaa suoraan sitä, ettei yhteisöjen oikeudessa loukata ihmisoikeussopimuksen määräyksiä. Lisäksi se johtaa tästä sopimuksesta perusperiaatteita, jotka ovat tämän alan normihierarkian huipulla. Lisäksi on syytä todeta, että jäsenvaltioiden yhteisellä valtiosääntöperinteellä on tärkeä merkitys kehitettäessä näitä perusperiaatteita" (25-28 kohta).
(20) - Ks. julkisasiamies La Pergolan edellä alaviitteessä 17 mainitussa asiassa Kremzow antaman ratkaisuehdotuksen 6 kohta.
(21) - Ks. edellä alaviitteessä 17 mainittu asia Baustahlgewebe v. komissio (tuomion 29 kohta).
(22) - Valituksenalaisen tuomion 48 kohta, kursivointi tässä.
(23) - Valituksenalaisen tuomion 47 kohta.
(24) - Ks. mm. asia Raffineries grecques Stran ja Stratis Abdreadis, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 9.12.1994, A-sarja, nro 301-B (49 ja 50 kohta). Ks. myös mm. Tulkens F., "La notion européenne de tribunal indépendant et impartial. La situation en Belgique", Revue de science criminelle et de droit pénal comparé, 1990, s. 667 ja erityisesti s. 680.
(25) - Ks. mm. asia Sramek, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 22.10.1984, A-sarja, nro 84 (42 kohta); asia Belilos, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 29.4.1988, A-sarja, nro 132 (66 ja 67 kohta) ja asia Langborger, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 22.6.1989, A-sarja, nro 155 (32 kohta). Oikeuskirjallisuuden osalta ks. mm. Macdonald, R. St. J., Matscher, F. ja Petzold, H., (toim.), The european system for the protection of human rights, Martinus Nijhoff Publishers, Dordrecht - Boston - London, 1993, s. 397.
(26) - Tältä osin on korostettava, että menettelyllisen autonomian ja tuomioistuimen riippumattomuuden limittäisyys on myös asianosaisten etujen turvaamisen institutionaalinen tae (ks. tämän ratkaisuehdotuksen 34 kohta). Asianosaisten henkilökohtaisten etujen suojaamisen sekä menettelyllisen autonomian ja tuomioistuimen riippumattomuuden turvaamisen sekoittuminen liittyy sen yleisen periaatteen vahvistamiseen, joka voidaan määritellä oikeudenkäynnin kohteena olevan "erityisen alueen" - esimerkiksi yksityiselämän loukkaamattomuus - loukkaamattomuuden yleiseksi periaatteeksi. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin on tehnyt vastaavanlaisia huomioita asiassa T-174/95, Svenska Journalistförbundet, tuomio 17.6.1998 (Kok. 1998, s. II-2289, 135 ja 136 kohta), jossa se on todennut seuraavaa: "Niiden määräysten perusteella, jotka koskevat asioiden käsittelyä ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa, asianosaisia suojataan oikeudenkäyntiasiakirjojen epäasianmukaiselta käytöltä. Näin 3 päivänä maaliskuuta 1994 annettujen kirjaajan ohjeiden (EYVL L 78, s. 32) 5 artiklan 3 kohdan kolmannen alakohdan mukaan luonnollinen tai yksityis- tai julkisoikeudellinen oikeushenkilö ei voi tutustua asiaa koskevaan asiakirjavihkoon tai oikeudenkäyntiasiakirjoihin, jollei presidentti nimenomaisesti anna siihen lupaa asianosaisia kuultuaan. Lisäksi presidentti voi työjärjestyksen 116 artiklan 2 kohdan mukaan jättää toimittamatta väliintulijalle asiakirjoja, jotka ovat salaisia tai luottamuksellisia. Nämä määräykset heijastavat hyvän oikeudenhoidon periaatetta, jonka mukaan asianosaisilla on oikeus puolustaa intressejään ilman, että ulkopuoliset - muun muassa yleisö - puuttuvat asiaan" (kursivointi tässä).
(27) - Alankomaiden kuningaskunta viittaa erityisesti valituksenalaisen tuomion 41-43 kohdassa muotoiltuun perusteeseen.
(28) - Kuten edellä on todettu, ensimmäinen valitusperuste on yhteinen näillä molemmilla samanaikaisilla ja yhdessä käsiteltävillä valituksilla. Tarkastellakseni tätä Alankomaiden kuningaskunnan valitusperustetta (asia C-174/98 P) järjestelmällisesti aloitan käytännöllisistä syistä viittaamalla aina tarvittaessa Van der Walin valituksessa (asia C-189/98 P) esitettyihin seikkoihin ja väitteisiin.
(29) - Alankomaiden kuningaskunta viittaa erityisesti asiaan 33/76, Rewe, tuomio 16.12.1976 (Kok. 1976, s. 1989, 5 kohta; Kok. Ep. III, s. 271); asiaan 45/76, Comet, tuomio 16.12.1976 (Kok. 1976, s. 2043, 12-16 kohta); asiaan 68/79, Just, tuomio 27.2.1980 (Kok. 1980, s. 501, 25 kohta; Kok. Ep. V, s. 31); asiaan 199/82, San Giorgio, tuomio 9.11.1983 (Kok. 1983, s. 3595); yhdistettyihin asioihin 331/85, 376/85 ja 378/85, tuomio 25.2.1988 (Kok. 1988, s. 1099, 12 kohta); asiaan 104/86, komissio v. Italia, tuomio 24.3.1988 (Kok. 1988, s. 1799, 7 kohta); yhdistettyihin asioihin 123/87 ja 330/87, Jeunehomme et EGI, tuomio 14.7.1988 (Kok. 1988, s. 4517, 17 kohta); asiaan C-96/91, komissio v. Espanja, tuomio 9.6.1992 (Kok. 1992, s. I-3789, 12 kohta); yhdistettyihin asioihin C-6/90 ja C-9/90, Francovich, tuomio 19.11.1991 (Kok. 1991, s. I-5357, 12 kohta); asiaan C-312/93, Peterbroeck, tuomio 14.12.1995 (Kok. 1995, s. I-4599, 12 kohta); yhdistettyihin asioihin C-430/93 ja C-431/93, Van Schijndel ja Van Veen, tuomio 14.12.1995 (Kok. 1995, s. I-4705, 17 kohta); asiaan C-212/94, FMC ym., tuomio 8.2.1996 (Kok. 1996, s. I-389, 71 kohta) ja asiaan C-188/95, Fantask ym., tuomio 2.12.1997 (Kok. 1997, s. I-6783).
(30) - Alankomaiden kuningaskunta viittaa erityisesti valituksenalaisen tuomion 48 kohtaan.
(31) - Valittaja viittaa valituksenalaisen tuomion 50 kohtaan.
(32) - Valittaja viittaa valituksenalaisen tuomion 51 kohtaan.
(33) - Mainittu edellä alaviitteessä 29.
(34) - Ks. etenkin asia 127/73, BRT, tuomio 30.1.1974 (Kok. 1974, s. 51; Kok. Ep. II, s. 201); asia C-60/92, Otto, tuomio 10.10.1993 (Kok. 1993, s. I-5683) ja asia C-234/89, Delimitis, tuomio 28.2.1991 (Kok. 1991, s. I-935).
(35) - Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 50 kohta.
(36) - Komissio viittaa valituksenalaisen tuomion 47 kohtaan.
(37) - Komissio viittaa valituskirjelmän 25 ja 26 kohtaan.
(38) - Ks. asia C-26/94 P, X v. komissio, määräys 26.9.1994 (Kok. 1994, s. I-4379, 11 ja 12 kohta). Ks. lisäksi asia C-303/96 P, Bernardi v. parlamentti, määräys 6.3.1997 (Kok. 1997, s. I-1239, 37 kohta) ja siinä esitetyt viittaukset.
(39) - Mielestäni on hyödyllistä korostaa tältä osin, että riita-asian syntyessä eli ennen Amsterdamin sopimuksen voimaantuloa kansalaisten oikeus saada tietoja komission asiakirjoista vakiinnutettiin yhteisön oikeuteen juuri päätöksellä 94/90/EHTY, EY, Euratom. Kuten yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, päätös 94/90/EHTY, EY, Euratom on komission vastaus Eurooppa-neuvoston kehotuksille vahvistaa yhteisön tasolla tämä suurimmassa osassa jäsenvaltioita tunnustettu kansalaisten oikeus tutustua viranomaisten hallussa oleviin asiakirjoihin. Niin kauan kuin yhteisön lainsäätäjä ei ole antanut yleisiä säännöksiä yleisön oikeudesta tutustua yhteisön toimielinten hallussa oleviin asiakirjoihin, toimielinten on päätettävä tällaisten pyyntöjen käsittelyä koskevista toimenpiteistä sellaisen sisäisten asioidensa järjestämistä koskevan toimivallan nojalla, jonka perusteella ne voivat tehdä asianmukaisia toimia niiden sisäisen toiminnan takaamiseksi hyvän hallintotavan mukaisesti (ks. yleisön oikeudesta tutustua neuvoston asiakirjoihin 20 päivänä joulukuuta 1993 tehtyä neuvoston päätöstä 93/731/EY [EYVL L 340, s. 43] koskeva asia C-58/94, Alankomaat v. neuvosto, tuomio 30.4.1996 [Kok. 1996, s. I-2169, 34-37 kohta]).
(40) - Jokaisen asiakirjan erillisen käsittelyn tarpeen osalta ks. mm. tämän ratkaisuehdotuksen 7 kohdassa mainittu tiedonanto 94/C 67/03.
(41) - Tämän edellytyksen erilaisia sanatarkkoja merkityksiä koskevien kysymysten osalta ks. jäljempänä alaviite 62.
(42) - Ks. mm. edellä alaviitteessä 29 mainitut asiat Rewe (tuomion 5 kohta) ja Fantask ym. (tuomion 39 kohta).
(43) - Ks. valituksenalaisen tuomion 47 kohta (kursivointi tässä).
(44) - Valituksenalaisen tuomion 47 ja 48 kohta.
(45) - Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 36 kohta.
(46) - Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 34 kohta.
(47) - Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 36 kohta.
(48) - Tällaisen soveltamisalan laajentamisen osalta ks. ympäristöä koskevan tiedon saannin vapaudesta 7 päivänä kesäkuuta 1990 annetun neuvoston direktiivin 90/313/ETY (EYVL L 158, s. 56) 3 artiklan 2 kohta. Tässä säännöksessä säädetään seuraavaa: "Jäsenvaltiot voivat säätää, että pyydettyä tietoa voidaan kieltäytyä antamasta, jos se liittyy: - - asioihin, jotka ovat tai ovat olleet oikeuskäsittelyssä - - ."
(49) - Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 36 kohta.
(50) - Alankomaiden kuningaskunnan mukaan komission on näin saadun kansallisen tuomioistuimen mielipiteen pohjalta arvioitava itsenäisesti, onko asiakirjojen luovuttamisesta perusteltua kieltäytyä julkinen etu huomioon ottaen (ks. tältä osin Alankomaiden kuningaskunnan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa esittämän väliintulokirjelmän 42 kohta). Tämä näkökanta ei ole mielestäni oikea, sillä komission autonomian tunnustaminen olisi vastoin kansallisen tuomioistuimen menettelyllisen autonomian periaatetta. Katson, että kansallisen tuomioistuimen antama vastaus sitoo komissiota.
(51) - Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 77 kohta.
(52) - Ks. myös tämän ratkaisuehdotuksen 92 kohta.
(53) - Yhteisön toimielinten asiakirjoja koskevan tiedonsaantioikeuden ja hyvän hallinnon periaatteen välisestä vuorovaikutuksesta ks. edellä alaviitteessä 39 mainittu asia Alankomaat v. neuvosto (tuomion 37 kohta).
(54) - Tarvittavien tutkimusten laiminlyöminen voi vaikuttaa ratkaisevasti tuomiolauselmaan. Jos ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin olisi tehnyt kyseiset tutkimukset, se olisi mahdollisesti voinut havaita, ettei komissio ollut noudattanut niitä velvollisuuksia, joita sillä oli kieltäytymistään perustellessaan; tällaisessa tapauksessa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen olisi pitänyt todeta, että komission päätös oli kumottava. Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 99 kohta.
(55) - Van der Wal huomauttaa tältä osin, että päätös 94/90/EHTY, EY, Euratom huomioon ottaen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen olisi pitänyt todeta, että komissio ei valituksenalaisen tuomion 43 kohdassa mainitun velvollisuuden mukaisesti ollut esittänyt kunkin asiakirjan osalta sitä perustetta, jonka nojalla asiakirjaa oli siihen sisältyvät tiedot huomioon ottaen kieltäydytty luovuttamasta.
(56) - Van der Wal toteaa samalla, että mikäli ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen esittämä arviointi merkitsee, että vaatimus "kunkin asiakirjan osalta esitetyistä perusteista" voidaan tulkita "kunkin asiakirjaryhmän osalta esitetyiksi perusteiksi", kyseinen näkökanta on vastoin tätä asiaa koskevaa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen aikaisempaa oikeuskäytäntöä, jossa on aina korostettu, että komission tekemiä ja sen perusteluvelvollisuutta koskevia poikkeuksia on tulkittava suppeasti.
(57) - Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 68 kohta.
(58) - Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 69 kohta.
(59) - Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 50 kohta.
(60) - Ks. mm. edellä alaviitteessä 38 mainittu asia Bernardi v. parlamentti (määräyksen 39 kohta) ja edellä alaviitteessä 17 mainittu asia Baustahlgewebe v. komissio (tuomion 113 kohta).
(61) - Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 50-53 kohta.
(62) - Alankomaiden kuningaskunta huomauttaa, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin myöntää valituksenalaisen tuomion perusteluissa (tuomion 43 kohta), että komission on tutkittava kunkin pyydetyn asiakirjan osalta, voiko asiakirjan luovuttaminen komission tiedossa olevat seikat huomioon ottaen todella vahingoittaa jotakin suojattua julkista etua. Tämän huomion osalta on todettava seuraavaa: vaikka muissa kieliversioissa kyse on komission hallussa olevista tiedoista (kreikankielisessä versiossa: "åíüøåé ôùí ðëçñïöïñéþí ðïõ äéáèÝôåé"; ranskankielisessä versiossa: "au regard des informations dont elle dispose") tai komission saatavilla olevista tiedoista (englanninkielisessä versiossa: "in the light of the information available to it"), hollanninkielisen version mukaan (hollanti on asian oikeudenkäyntikieli) ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin viittaa valituksenalaisen tuomion 43 kohdassa asiakirjaan sisältyviin tietoihin ("wegens de informatie die het bevat"). Riidanalaisen poikkeuksen virheellisen soveltamisedellytyksen valintaa koskevan Alankomaiden kuningaskunnan väitteen perusteltavuuden arvioimiseksi kaikki yritykset selittää kieliversioiden välisiä eroja jonkun version suosimiseksi ovat mielestäni turhia. Kuten olen aikaisemmin todennut, päätöksen 94/90/EHTY, EY, Euratom mukaan perustavana edellytyksenä on asiakirjan luovuttamisen todennäköisten seurausten arvioiminen. Kaikki yritykset täsmentää tätä edellytystä viittaamalla lähtökohtaisesti ainoastaan asiakirjaan sisältyviin tai komission hallussa taikka saatavilla oleviin tietoihin ovat tarpeettomia: itse asiassa komission on edellä mainitun tutkimuksen tekemiseksi otettava olosuhteista riippuen huomioon kaikki tarvittava, mukaan lukien nämä kolmenlaiset tiedot. Edellä mainittujen kieliversioiden erilaisuus huomioon ottaen katson, että kun kyse on mahdollisuudesta kyseenalaistaa valituksenalaisen tuomion perustelujen pätevyys (ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen perustelujen edellytyksen ja alalauseen välisen ristiriidan nojalla), valinnan tekeminen eri kieliversioiden välillä on mielestäni aivan yhtä epätarkoituksenmukaista. Koska valituksenalaisen tuomion perusteluissa esitetty johtopäätös on komission kyseisen arvioinnin osalta oikea toisen oikeusperusteen - asiakirjan luovuttamisen arviointia koskevan sellaisen yleisen arviointiperusteen soveltaminen, jota tarvittaessa täsmennetään ottaen huomioon komission saatavilla tavanomaisesti olevat tiedot - nojalla, mahdollinen perustelujen ristiriitaisuutta koskeva valitusperuste on hylättävä. Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 91 kohta.
(63) - Kyseessä olevan poikkeusten ryhmän pakollisuuden osalta ks. tämän ratkaisuehdotuksen 51 kohta.
(64) - Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 58 kohta.
(65) - Valituksenalaisessa tuomiossa mainitun, päätöksessä 94/90/EHTY, EY, Euratom säädettyjen poikkeusten suppeaa soveltamista koskevan velvollisuuden osalta ks. tämän ratkaisuehdotuksen 41 kohta.
(66) - Ks. edellä alaviitteessä 34 mainitut asiat BRT, Otto ja Delimitis.
(67) - Mainittu edellä alaviitteessä 2.
(68) - Ks. mm. edellä alaviitteessä 34 mainittu asia Delimitis, tuomion 53 kohta.
(69) - Tuomion 41 kohta.
(70) - Ks. vastaavasti asia Gaskin, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 7.6.1989, A-sarja, nro 160. Tässä nyt käsiteltävästä asiasta tietyiltä osin eroavassa asiassa oli kyse Gaskinista, joka äitinsä kuoleman jälkeen eli sosiaalihuollon varassa, kunnes tuli täysi-ikäiseksi. Tuona aikana hän asui eri kasvattivanhempien luona ja alueellinen viranomainen laati hänestä luottamuksellisen asiakirjan. Gaskin väittää joutuneensa pahoinpitelyn kohteeksi sosiaalihuollon alaisuuteen kuuluessaan. Selvitäkseen vaikeuksistaan ja tutustuakseen menneisyyteensä hän yritti täysi-ikäiseksi tultuaan selvittää, kenen luona ja millaisissa olosuhteissa hän oli elänyt. Euroopan ihmisoikeustuomioistuin totesi (tuomionsa perustelujen 49 kohdassa), että Gaskinin tilanteessa olevilla henkilöillä on perustavanlaatuinen tarve saada tarvittavia tietoja lapsuuteensa tutustuakseen. Samalla tuomioistuin katsoi, että asiakirjojen luottamuksellisuus on tärkeää tasapuolisten ja luotettavien tietojen saamiseksi ja kolmansien henkilöiden suojaamiseksi. Tämä huomioon ottaen Euroopan ihmisoikeustuomioistuin totesi, että Yhdistynyt kuningaskunta oli rikkonut yleissopimuksen 8 artiklaa kieltäytyessään antamasta Gaskinille tietoja hänen lapsuuttaan koskevista asiakirjoista ilman, että se olisi ryhtynyt tarvittaviin toimiin saadakseen asiakirjojen luottamuksellisuudella suojattujen henkilöiden suostumuksen ja antanut riippumattoman elimen tehdä lopullisen päätöksen tietojen antamisesta, mikäli kyseisiä henkilöitä ei olisi tavoitettu tai he eivät olisi antaneet suostumustaan.
(71) - On huomattava, ettei komission voida edellyttää hankkivan tietoja, joita sillä ei ole, eikä luovan uusia tietoja niitä pyytäviä kantajia varten. Ks. vastaavasti asia Guerra, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 19.2.1998, 53 kohta, jossa todetaan, että oikeutta saada tietoja ei voida ymmärtää siten, että valtiolle asetettaisiin velvollisuus tietojen keräämiseen ja jakamiseen. Esittäessään kysymyksiä toimivaltaisille kansallisille tuomioistuimille niiden mielipiteen saadakseen komission ei tarvitse luoda tai hankkia pyydettyjä tietoja. Tiedot ovat sen hallussa. Sen sijaan komission on käytettävä kaikkia sen saatavissa olevia tietoja rajoittaakseen ne tapaukset mahdollisimman vähäisiksi, joissa on sovellettava riidanalaista poikkeusta.
(72) - Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 99 kohta.
(73) - Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 59 ja 77 kohta.
(74) - Jäsenvaltioiden menettelyllistä autonomiaa koskevien rajoitusten osalta ks. mm. edellä alaviitteessä 29 mainittu asia Van Schijndel ja Van Veen (tuomion 17 kohta).
(75) - Ks. mm. julkisasiamies Jacobsin edellä alaviitteessä 29 mainitussa asiassa Van Schijndel ja Van Veen antaman ratkaisuehdotuksen 45 kohta: "Ei kuitenkaan voida välttää sitä, että yhteisön oikeutta sovelletaan tietyssä määrin vaihtelevasti, koska oikeussuojakeinoja, lainkäyttömenettelyä ja määräaikoja koskevia säännöksiä ei ole yhdenmukaistettu".
(76) - Ks. valituskirjelmän 11 kohta. Ks. myös tämän ratkaisuehdotuksen 40 kohta.
(77) - Valittaja viittaa valituksenalaisen tuomion 47 ja 48 kohtaan.
(78) - Valittaja viittaa valituksenalaisen tuomion 47 kohtaan.
(79) - Valittaja viittaa valituksenalaisen tuomion 51 kohtaan.
(80) - Ks. mm. edellä alaviitteessä 17 mainitussa asiassa Baustahlgewebe v. komissio annettu tuomio (25 kohta) ja siinä mainittu oikeuskäytäntö.
(81) - Ks. edellä ensimmäisen ja toisen valitusperusteen yhteydessä esitetyt huomiot.
(82) - Ks. tältä osin asia C-294/95 P, Ojha v. komissio, tuomio 12.11.1996 (Kok. 1996, s. I-5863, 52 kohta).
(83) - Ks. ensimmäistä ja toista valitusperustetta (ensimmäistä osaa) koskevat edellä esittämäni päätelmät.
(84) - Ks. valituksenalaisen tuomion 48 kohta.
(85) - Ks. valituksenalaisen tuomion 49 kohta.
(86) - Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 55 ja 56 kohta.
(87) - Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä todetaan, että kun esitetyistä perusteista yksi on sellaisenaan riittävä perustelemaan ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen antaman tuomion tuomiolauselman oikeudellisesti, toista perustetta mahdollisesti koskevat virheet eivät missään tapauksessa vaikuta valituksenalaisen tuomion tuomiolauselmaan ja valittajan väite on siten hylättävä (asia C-35/92 P, parlamentti v. Frederiksen, tuomio 18.3.1993, Kok. 1993, s. I-991, 31 kohta).
(88) - Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 71-74 kohta.
(89) - Valituksenalaisen tuomion erikielisten versioiden välisten erojen osalta ks. alaviite 62.
(90) - Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 89 kohdassa mainittu asiaa koskeva oikeuskäytäntö.
(91) - Ks. valituksenalaisen tuomion 41 kohta.
(92) - Ks. etenkin valituksenalaisen tuomion 51, 53 ja 71 kohta.
(93) - Ks. valituksenalaisen tuomion 25-33 kohta.
(94) - Valittaja viittaa valituksenalaisen tuomion 45 kohtaan.
(95) - Valittaja viittaa valituksenalaisen tuomion 25-40 kohtaan.
(96) - Ks. valituksenalaisen tuomion 25-33 kohta.
(97) - Ks. tältä osin asia C-252/96 P, parlamentti v. Gutiérrez de Quijano y Lloréns, tuomio 19.11.1998 (Kok. 1998, s. I-7421, 32-34 kohta).
(98) - Tältä osin on hyödyllistä viitata edellä alaviitteessä 97 mainitussa asiassa parlamentti v. Gutiérrez de Quijano y Lloréns esitettyyn julkisasiamies Léger'n ratkaisuehdotukseen (35-37 kohta), jossa todetaan seuraavaa: "On selvää, että tuomioistuimen on ratkaistava asia ainoastaan asianosaisten vaatimusten perusteella. Kuten olen edellä jo todennut, asianosaisten tehtävänä on määritellä riidan rajat, eikä tuomioistuin saa periaatteessa tuomita yli sen, mitä on vaadittu, eikä tietenkään myöskään ratkaista asiaa täysin kannekirjelmässä rajatusta riidasta poiketen. Tuomioistuimen tehtävä ei kuitenkaan ole olla passiivinen eikä sitä voida velvoittaa pelkästään 'puhumaan asianosaisten suulla'. Sen oikeudellinen ratkaisutehtävä (juris dictio) edellyttää sen kykenevän soveltamaan riidan ratkaisemisen kannalta merkityksellisiä oikeussääntöjä seikkoihin, jotka asianosaiset ovat sille esittäneet. Tuomioistuin ei ole sidottu pelkästään niihin väitteisiin, joita asianosaiset vaatimustensa tueksi esittävät, sillä tällöin sen olisi joissakin tapauksissa perustettava päätöksensä oikeudellisesti virheellisiin näkemyksiin. Tästä syystä menettelysäännöt antavat tuomioistuimelle mahdollisuuden sen ratkaistavaksi saatetun riidan rajoissa pyrkiä eri tavoilla mahdollisimman hyvään ratkaisuun."
(99) - Kuten valituksenalaisen tuomion 68 kohdassa mainitaan, tämä peruste vahvistetaan ennen kaikkea Van der Walille lähetetyssä kahdessa vastauskirjeessä (23.2.1996 sekä 29.3.1996 päivätyt kirjeet) huolimatta niiden erilaisesta muotoilusta.
(100) - Ks. tältä osin tämän ratkaisuehdotuksen 51 kohta.