62006CC0329
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
YVES BOT
14 päivänä helmikuuta 2008 (
1
)
Yhdistetyt asiat C-329/06 ja C-343/06
Arthur Wiedemann
Peter Funk
vastaan
vastaan
Land Baden-Württemberg
Stadt Chemnitz
”Direktiivi 91/439/ETY — Ajokorttien vastavuoroinen tunnustaminen — Ajokortin peruuttaminen jäsenvaltiossa huumausaineiden tai alkoholin käytön vuoksi — Toisessa jäsenvaltiossa myönnetty uusi ajokortti — Ajo-oikeuden tunnustamatta jättäminen ensimmäisessä jäsenvaltiossa — Asuinpaikka ei ole direktiivin 91/439/ETY mukainen”
1.
Nyt esillä olevat yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saatetut asiat kuuluvat ajokorttien vastavuoroisen tunnustamisen alaan, jota koskevia yhteisön tuomioistuinmenettelyjä on jo ennestään lukuisia.
2.
Näissä viidessä nyt käsiteltävänä olevassa asiassa yhteisöjen tuomioistuinta on pyydetty ratkaisemaan kysymys siitä, voiko jäsenvaltio olla tunnustamatta toisen jäsenvaltion myöntämän ajokortin pätevyyttä, kun henkilöltä on otettu pois ajo-oikeus ensin mainitussa jäsenvaltiossa ja uuden ajo-oikeuden saamisen edellytykseksi on sanotun toimenpiteen yhteydessä asetettu lääketieteellis-psykologisen tutkimuksen läpäiseminen.
3.
Kyse on jäsenvaltioille neuvoston direktiivin 91/439/ETY (
2
) ja erityisesti sen 7 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdan sekä 8 artiklan 2 ja 4 kohdan nojalla kuuluvien velvoitteiden ulottuvuuden määrittelemisestä.
4.
Esitän tässä ratkaisuehdotuksessa yhteisöjen tuomioistuimelle, että se toteaisi, että kun henkilöltä on tietyssä jäsenvaltiossa otettu ajo-oikeus pois sillä perusteella, että hän kuljetti ajoneuvoa alkoholin tai huumeiden vaikutuksen alaisena, ja kun ajo-oikeuden uudelleen myöntämisen edellytykseksi on tämän henkilön aiheuttaman vaaran vuoksi asetettu lääketieteellis-psykologisen tutkimuksen läpäiseminen, ensin mainittu jäsenvaltio voi direktiivin 91/439 1 artiklan 2 kohdan ja 8 artiklan 2 ja 4 kohdan nojalla olla tunnustamatta toisessa jäsenvaltiossa myönnetyn ajokortin pätevyyttä, ellei henkilölle ole ajokortin myöntäneessä jäsenvaltiossa tehty sellaista tutkimusta, joka vastaa tasoltaan ensin mainitussa jäsenvaltiossa edellytettävää tutkimusta.
5.
Esitän yhteisöjen tuomioistuimelle lisäksi, että se toteaisi, että kun ajokortin haltijan käyttäytymisestä aiheutuu mahdollisesti vaaraa erityisesti niiden syiden vuoksi, jotka ovat johtaneet ensimmäisen ajokortin pois ottamiseen, edellytykset tutkinut jäsenvaltio voi toteuttaa väliaikaisia toimenpiteitä, kuten ottaa ajokortin pois, kunnes ajokortin myöntänyt jäsenvaltio on tutkinut ajo-oikeuden myöntämisedellytykset.
6.
Täsmennettäköön vielä, että tarkastelen tässä ratkaisuehdotuksessa yhdessä näitä viittä asiaa, jotka koskevat samaa oikeudellista kysymystä.
I Asiaa koskevat oikeussäännöt
A Yhteisön säännöstö
7.
Henkilöiden liikkuvuuden helpottamiseksi Euroopan yhteisön alueella tai heidän muuhun kuin siihen jäsenvaltioon, jossa kyseiset henkilöt ovat saaneet ajokortin, sijoittautumisensa helpottamiseksi direktiivissä 91/439 on säädetty ajokorttien vastavuoroisen tunnustamisen periaatteesta. (
3
)
8.
Direktiivissä säädetään ajokortin antamisen vähimmäisedellytyksistä, millä on tavoitteena myös parantaa liikenneturvallisuutta Euroopan unionin alueella. (
4
)
9.
Kyseisen direktiivin 7 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdassa säädetään seuraavaa:
”1.   Ajokortin saa lisäksi antaa ainoastaan hakijoille:
a)
jotka ovat liitteen II ja III mukaisesti suorittaneet ajotaitoa koskevan kokeen ja ajokokeen ja jotka täyttävät terveydelliset vaatimukset;
b)
joiden vakituinen asuinpaikka on ajokortin antavan jäsenvaltion alueella tai jotka voivat näyttää toteen, että he ovat opiskelleet siellä vähintään kuusi kuukautta.” (
5
)
10.
Direktiivissä 91/439 säädetään erityisesti, että ajokorttia ei saa antaa eikä uudistaa alkoholiriippuvaiseksi tai keskushermostoon vaikuttavista aineista riippuvaiseksi todetulle hakijalle tai kuljettajalle.
11.
Direktiivin liitteessä III olevassa 14 kohdan 1 alakohdassa ja 15 kohdan 1 alakohdassa nimittäin säädetään seuraavaa:
”Ajokorttia ei saa antaa eikä uudistaa hakijoille tai kuljettajille, jotka ovat alkoholiriippuvaisia tai jotka eivät kykene pidättäytymään ajamisesta alkoholin vaikutuksen alaisena.
Ajokortti voidaan myöntää tai uudistaa aikaisemmin alkoholiriippuvaiseksi todetulle hakijalle tai kuljettajalle asiantuntijalääkärin lausunnon ja säännöllisten lääkärintarkastusten perusteella, jos henkilö osoittaa olleensa raittiina määräajan.
– –
Ajokorttia ei saa antaa eikä uudistaa hakijoille eikä kuljettajille, jotka säännöllisesti käyttävät sellaisia missä tahansa muodossa olevia keskushermostoon vaikuttavia aineita, jotka käytettyinä määrinä voivat haitata ajoturvallisuutta. Tätä sovelletaan kaikkiin lääkkeisiin tai lääkeyhdistelmiin, jotka voivat vaikuttaa ajokykyyn.”
12.
Direktiivin 8 artiklan 2 kohdassa säädetään, että se jäsenvaltio, jossa toisen jäsenvaltion antaman ajokortin haltijalla on vakituinen asuinpaikka, saa soveltaa ajokortin haltijaan kansallisia ajo-oikeuden rajoittamista tai poistamista taikka sen määräaikaista tai pysyvää peruuttamista koskevia kansallisia säännöksiä.
13.
Direktiivin 91/439 8 artiklan 4 kohdan ensimmäisen alakohdan nojalla jäsenvaltio voi kieltäytyä hyväksymästä toisen jäsenvaltion sellaiselle henkilölle antamaa ajokorttia, johon ensin mainitun jäsenvaltion alueella on kohdistettu jokin edellä mainittu toimenpide.
14.
Lopuksi kyseisen direktiivin 12 artiklan 3 kohdassa säädetään, että ”jäsenvaltioiden on avustettava toisiaan tämän direktiivin täytäntöönpanossa ja niiden on tarvittaessa vaihdettava rekisteröimiään ajokortteja koskevat tiedot”.
B Kansallinen säännöstö
15.
Ajo-oikeudesta tieliikenteessä annetun asetuksen (Verordnung über die Zulassung von Personen zum Straßenverkehr, jäljempänä FeV) 28 §:n 1 momentissa säädetään, että unionin jäsenvaltion myöntämän ajokortin haltijalla on oikeus kuljettaa ajoneuvoa Saksan liittotasavallan alueella.
16.
FeV:n 28 §:n 4 momentin 3 kohdan nojalla tätä oikeutta ei kuitenkaan sovelleta sellaiseen henkilöön, jonka ajo-oikeus on Saksassa oikeuden päätöksellä väliaikaisesti tai pysyvästi peruutettu taikka jonka ajo-oikeus on peruutettu hallintoviranomaisen välittömästi täytäntöönpantavissa olevan tai lainvoimaisen päätöksen nojalla.
17.
FeV:n 28 §:n 5 momentin mukaan viranomaiset voivat antaa henkilölle luvan käyttää Saksassa unionin jäsenvaltiossa myönnettyä ajokorttia, johon on kohdistettu jokin FeV:n 28 §:n 4 momentin 3 kohdassa tarkoitettu toimenpide, mikäli ei enää ole syitä, joiden vuoksi ajo-oikeus on peruutettu tai väliaikainen kielto hakea uutta ajo-oikeutta on määrätty.
18.
FeV:n 11 §:ssä säädetään, että ajokokelaiden on täytettävä vaadittavat fyysiset ja henkiset vaatimukset. Vaatimukset eivät täyty erityisesti silloin, kun nämä henkilöt ovat huumausaineiden vaikutuksen alaisena tai käyttävät kannabista.
19.
Mikäli asianomaisen henkilön fyysisestä tai henkisestä suorituskyvystä on epäilyksiä, toimivaltainen viranomainen voi vaatia, että hän esittää lääkärinlausunnon, ennen kuin päätös ajo-oikeuden myöntämisestä tai jatkamisesta tehdään. (
6
)
20.
Saksan kansallisessa lainsäädännössä säädetään kahdenlaisesta ajo-oikeuden peruuttamisesta. Kuljettajan ajo-oikeuden voi ensinnäkin hallintoviranomainen peruuttaa. Kun kuljettaja on tällaisen hallinnollisen toimenpiteen kohteena, hänen on ajo-oikeuden saadakseen esitettävä lääketieteellis-psykologinen lausunto, joka osoittaa hänen ajokykynsä palautuneen. Verwaltungsgericht Sigmaringen (Saksa) huomauttaa, että tällaisessa tapauksessa ajo-oikeuden peruuttamista koskevan päätöksen voimassaololle ei voida asettaa määräaikaa.
21.
Hallintoviranomaisen suorittaman ajo-oikeuden peruuttamisen lisäksi Saksan lainsäädännössä säädetään rikosoikeudellisin perustein tapahtuvasta ajo-oikeuden peruuttamisesta, johon voidaan liittää asianomaista henkilöä koskeva vähintään kuuden kuukauden ja enintään viiden vuoden pituinen määräaikainen ajo-oikeuden hakemiskielto. (
7
)
II Ennakkoratkaisupyyntöjen perustana olevien pääasioiden tosiseikat
A Asiat C-329/06 ja C-343/06
1. Asia C-329/06
22.
Wiedemannin, joka on Saksan kansalainen, ajo-oikeus otettiin huhtikuussa 2004 pois sillä perusteella, että hän oli kuljettanut ajoneuvoa huumausaineiden (heroiinin ja kannabiksen) vaikutuksen alaisena. Wiedemannin tästä toimenpiteestä tekemä oikaisuvaatimus hylättiin 16.8.2004 tehdyllä päätöksellä, joka annettiin tiedoksi 18.8.2004 ja joka tuli täytäntöönpanokelpoiseksi 20.9.2004.
23.
Sunnuntaina 19.9.2004 Tšekin toimivaltaiset viranomaiset myönsivät Wiedemannille ajokortin. Ajokortti, jossa Wiedemannin osoitteeksi ilmoitettiin Saksassa sijaitseva osoite, luovutettiin hänelle 1.10.2004.
24.
Wiedemann aiheutti 11.10.2004 Saksassa liikenneonnettomuuden ja hänen ajokorttinsa takavarikoitiin. Wiedemannin ajo-oikeuden tunnustaminen hylättiin Landratsamt Ravensburgin (Saksa) 27.10.2004 tekemällä päätöksellä Saksan alueella ja päätöstä perusteltiin sillä, että Wiedemann ei huumeiden käytön vuoksi edelleenkään ollut ajokykyinen. Landratsamt Ravensburg palautti ajokortin Wiedemannille varustettuaan sen merkinnällä ”ajokortti ei oikeuta kuljettamaan moottoriajoneuvoa Saksassa”.
25.
Tuloksettoman oikaisuvaatimusmenettelyn jälkeen Wiedemann nosti kanteen Verwaltungsgericht Sigmaringenissa.
2. Asia C-343/06
26.
Funkilta, joka on Saksan kansalainen ja jolle oli jo aiemmin määrätty yhdeksän kuukauden pituinen ajokielto rattijuopumuksen vuoksi, otettiin ajokortti pois Chemnitzin (Saksa) kaupungin hallintoviranomaisten 15.7.2003 tekemällä päätöksellä samoin perustein. Lääketieteellis-psykologisen lausunnon toimittamisen jälkeen Funkin tekemä ajo-oikeuden uudelleen saamista koskeva hakemus hylättiin joulukuussa 2003.
27.
Funk sai 9.12.2004 ajokortin Tšekin tasavallassa, vaikka hänellä ei ollut asuinpaikkaa kyseisessä jäsenvaltiossa.
28.
Saksan viranomaiset saivat tiedon mainitusta ajokortista ja totesivat, ettei Funk edelleenkään ollut osoittanut olevansa ajokykyinen. Koska Funk kieltäytyi lääketieteellis-psykologisesta tutkimuksesta, Saksan hallintoviranomaiset uhkasivat ottaa häneltä tšekkiläisen ajokortin pois.
29.
Kun Funkin tekemä oikaisuvaatimus osoittautui tuloksettomaksi, hän nosti kanteen Verwaltungsgericht Chemnitzissä (Saksa).
B Asiat C-334/06–C-336/06
30.
Zercheltä, Schubertilta ja Seukelta, jotka ovat Saksan kansalaisia, otettiin kaikilta ajokortti pois rangaistusmääräyksellä, johon oli liitetty usean kuukauden pituinen uuden ajo-oikeuden hankkimista koskeva karenssiaika, sillä perusteella, että he olivat kuljettaneet ajoneuvoa alkoholin vaikutuksen alaisina.
31.
Koska asianomaiset henkilöt eivät toimittaneet puoltavaa lääketieteellis-psykologista lausuntoa, heidän hakemuksensa uuden ajokortin saamiseksi hylättiin.
32.
Ajo-oikeuden hankkimista koskevan karenssiajan päätyttyä Zerche, Schubert ja Seuke saivat kukin ajokortin Tšekin tasavallassa. Kunkin hakijan ajokorttiin oli merkitty osoitteeksi Saksassa sijaitseva osoite.
33.
Saksan viranomaiset saivat tiedon mainituista uusista ajokorteista ja vaativat asianomaisia ajokortin haltijoita esittämään lääketieteellis-psykologisen lausunnon. Kun nämä eivät noudattaneet määräystä, Saksan hallintoviranomaiset kielsivät heitä käyttämästä tšekkiläisiä ajokorttejaan Saksan alueella.
34.
Tuloksettomien oikaisuvaatimusmenettelyjen jälkeen Zerche, Schubert ja Seuke nostivat kukin kanteen Verwaltungsgericht Chemnitzissä.
III Ennakkoratkaisukysymykset
35.
Asiassa C-329/06 Verwaltungsgericht Sigmaringen on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko direktiivin 91/439 1 artiklan 2 kohtaa ja 8 artiklan 2 ja 4 kohtaa tulkittava niin, että se, että asuinvaltion hallintoviranomainen on ajokyvyn puuttumisen vuoksi ottanut ajo-oikeuden pois, ei estä toista jäsenvaltiota antamasta ajokorttia ja että myös asuinvaltion on tällöin lähtökohtaisesti tunnustettava tällainen ajokortti?
2)
Onko direktiivin 91/439 1 artiklan 2 kohtaa, 7 artiklan 1 kohdan a alakohtaa ja 8 artiklan 2 ja 4 kohtaa, luettuna yhdessä liitteen III kanssa, tulkittava niin, että asuinvaltio ei ole velvollinen tunnustamaan ajokorttia, jonka haltija on hankkinut sen jälkeen, kun ajo-oikeus on otettu pois asuinvaltiossa, erehdyttämällä tarkoituksellisesti myöntäjävaltion toimivaltaisia viranomaisia ja todistamatta ajokyvyn palautumista ennalleen tai olemalla salaisessa yhteisymmärryksessä myöntäjävaltion virkailijoiden kanssa?
3)
Onko direktiivin 91/439 1 artiklan 2 kohtaa ja 8 artiklan 2 ja 4 kohtaa tulkittava niin, että kun asuinvaltion hallintoviranomainen on ottanut pois henkilön ajo-oikeuden, asuinvaltio voi väliaikaisesti ottaa pois toisen jäsenvaltion antaman ajokortin tunnustamisen tai kieltää ajokortin käyttämisen, kunnes myöntäjävaltio on tutkinut, peruuttaako se väärin perustein hankitun ajokortin?”
36.
Asiassa C-343/06 Verwaltungsgericht Chemnitz on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Voiko jäsenvaltio vaatia toisessa jäsenvaltiossa myönnetyn ajokortin haltijalta direktiivin 91/439 1 artiklan 2 kohdan ja 8 artiklan 2 ja 4 kohdan nojalla, että tämän on pyydettävä ensin mainitun jäsenvaltion viranomaisia tunnustamaan oikeutensa käyttää ajo-oikeuttaan tässä jäsenvaltiossa, jos ulkomaisen EU-ajokortin haltijalta on aiemmin otettu pois tai muuten peruutettu ajo-oikeus kyseisessä jäsenvaltiossa?
Mikäli tähän kysymykseen vastataan kieltävästi:
2)
Onko direktiivin 91/439 1 artiklan 2 kohtaa luettuna yhdessä 8 artiklan 2 ja 4 kohdan kanssa tulkittava niin, että jäsenvaltio voi olla tunnustamatta toisessa jäsenvaltiossa myönnetyn ajokortin mukaista ajo-oikeutta alueellaan, jos [toimivaltainen] hallintoviranomainen on aiemmin ottanut ulkomaisen EU-ajokortin haltijalta pois ajo-oikeuden kyseisessä jäsenvaltiossa, jos ensiksi mainitun jäsenvaltion lainsäädännössä ei säädetä ajo-oikeuden pois ottamista tai peruuttamista koskevien hallinnollisten toimenpiteiden osalta karenssiaikaa ajo-oikeuden uudelleen antamiselle ja jos oikeus saada ajo-oikeus takaisin on vasta sitten, kun asianosainen on hallintoviranomaisten pyynnöstä ajo-oikeuden uudelleen antamisen aineellisena edellytyksenä toimittanut näyttöä jäsenvaltion lainsäädännössä tarkemmin säännellyn lääketieteellis-psykologisen lausunnon muodossa?
Mikäli tähän kysymykseen vastataan kieltävästi:
3)
Onko direktiivin 91/439 1 artiklan 2 kohtaa luettuna yhdessä 8 artiklan 2 ja 4 kohdan kanssa tulkittava niin, että jäsenvaltio voi olla tunnustamatta toisessa jäsenvaltiossa myönnetyn ajokortin mukaista ajo-oikeutta alueellaan, jos hallintoviranomainen on aiemmin ottanut ulkomaisen EU-ajokortin haltijalta ajo-oikeuden pois tai se on muuten peruutettu ja jos objektiivisten seikkojen (ei asuinpaikkaa jäsenvaltiossa, jossa ajokortti on myönnetty, ja uuden ajo-oikeuden tulokseton haku kyseisessä jäsenvaltiossa) nojalla on oletettava, että [toisen jäsenvaltion myöntämän] EU-ajokortin hankinnalla pyritään vain kiertämään ajokortin uudelleenantamismenettelyyn kyseisessä jäsenvaltiossa liittyviä tiukkoja aineellisia, erityisesti lääketieteellis-psykologista lausuntoa koskevia edellytyksiä?”
37.
Asioissa C-335/06 ja C-336/06 Verwaltungsgericht Chemnitz on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Voiko jäsenvaltio vaatia toisessa jäsenvaltiossa myönnetyn ajokortin haltijalta direktiivin 91/439 1 artiklan 2 kohdan ja 8 artiklan 2 ja 4 kohdan nojalla, että tämän on pyydettävä ensin mainitun jäsenvaltion viranomaisia tunnustamaan oikeutensa käyttää ajo-oikeuttaan tässä jäsenvaltiossa, mikäli [toisen jäsenvaltion myöntämän] ajokortin haltijalta on aiemmin otettu pois tai muuten peruutettu ajo-oikeus kyseisessä jäsenvaltiossa?
Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi:
2)
Onko direktiivin 91/439 1 artiklan 2 kohtaa luettuna yhdessä 8 artiklan 2 ja 4 kohdan kanssa tulkittava niin, että jäsenvaltio voi olla tunnustamatta toisessa jäsenvaltiossa myönnetyn ajokortin mukaista ajo-oikeutta alueellaan, mikäli ulkomaisen EU-ajokortin haltijalta on aiemmin otettu pois tai muuten peruutettu ajo-oikeus kyseisessä jäsenvaltiossa, jos tähän toimenpiteeseen liittyvä karenssiaika, jonka aikana kyseisessä jäsenvaltiossa ei voi saada uutta ajo-oikeutta, on päättynyt ennen toisen jäsenvaltion myöntämän ajokortin myöntämistä, ja jos objektiivisten seikkojen (ei asuinpaikkaa jäsenvaltiossa, jossa ajokortti on myönnetty, ja uuden ajo-oikeuden tulokseton haku kyseisessä jäsenvaltiossa) nojalla on oletettava, että ulkomaisen EU-ajokortin hankinnalla pyritään vain kiertämään ajokortin uudelleenantamismenettelyyn kyseisessä jäsenvaltiossa liittyviä tiukkoja aineellisia, erityisesti lääketieteellis-psykologista lausuntoa koskevia edellytyksiä?”
38.
Verwaltungsgericht Chemnitzin asiassa C-334/06 esittämä ennakkoratkaisukysymys vastaa kyseisen tuomioistuimen asioissa C-335/06 ja C-336/06 esittämää toista ennakkoratkaisukysymystä.
IV Tapausten tarkastelu
39.
Pääasioissa on kyse siitä, onko direktiivin 91/439 1 artiklan 2 kohtaa luettuna yhdessä 8 artiklan 2 ja 4 kohdan kanssa tulkittava niin, että kyseiset säännökset ovat esteenä sille, että jäsenvaltio on tunnustamatta toisen jäsenvaltion myöntämän ajokortin pätevyyttä sillä perusteella, että kyseiseltä ajokortin haltijalta on otettu ajokortti pois ensin mainitussa jäsenvaltiossa sen vuoksi, että ajokortin haltija oli kuljettanut ajoneuvoa huumeiden tai alkoholin vaikutuksen alaisena, missä yhteydessä on mahdollisesti määrätty myös ajo-oikeuden uudelleen saamista rajoittava karenssiaika, ja kun uuden ajo-oikeuden saamisen edellytyksenä ensin mainitussa jäsenvaltiossa on lääketieteellis-psykologisen tutkimuksen läpäiseminen.
40.
Euroopan yhteisöjen komissio katsoo, että mikäli ajokortti on myönnetty direktiivin 1 artiklan 1 kohdan mukaisesti, vastaanottavan jäsenvaltion ei lähtökohtaisesti tarvitse tutkia, täyttyvätkö toisen jäsenvaltion myöntämän ajokortin myöntämisedellytykset. Komissio toteaa kuitenkin, että mikäli myöntäjävaltio katsoo, että ajokortti on myönnetty yhteisön oikeuden vastaisesti, ajokortin haltija ei voi vedota vastavuoroisen tunnustamisen periaatteeseen.
41.
Komission mukaan vastaanottavalla jäsenvaltiolla on joka tapauksessa käytössä muita keinoja, joilla se voi vastustaa tällaisen ajokortin hyväksymistä. Direktiivin 8 artiklan 2 kohdan nojalla vastaanottava jäsenvaltio voi ottaa ajo-oikeuden pois ajokortin haltijan myöhemmin myönnetyn ajokortin saamisen jälkeen tapahtuneen virheellisen menettelyn vuoksi. Lisäksi vastaanottava jäsenvaltio voi direktiivin 91/439 12 artiklan 3 kohdan perusteella ilmoittaa ajokortin myöntäneelle jäsenvaltiolle tapahtuneista laiminlyönneistä tai aloittaa kyseistä jäsenvaltiota vastaan menettelyn EY 227 artiklan nojalla.
42.
En jaa tätä komission näkemystä seuraavaksi esittämistäni syistä.
43.
Direktiivillä 91/439 on kaksi tavoitetta, nimittäin liikenneturvallisuuden takaaminen ja henkilöiden liikkuvuuden helpottaminen, ja on selvää, ettei kumpaakaan näistä tavoitteista voida asettaa toisen edelle, sillä olisi mahdotonta ajatella, että henkilöiden liikkuvuutta helpotettaisiin heidän turvallisuutensa uhalla.
44.
Nyt käsiteltävinä olevien asioiden kannalta merkityksellisimpiä tämän direktiivin säännöksistä ovat ne, jotka koskevat sen vaaran ehkäisemistä, jonka alkoholin tai huumeiden väärinkäyttäjät taikka alkoholista tai huumeista riippuvaiset henkilöt muille tienkäyttäjille aiheuttavat.
45.
Tämä ilmenee erityisen selvästi niiden direktiivin ja sen liitteen säännösten sanamuodosta, joissa säädetään toimenpiteistä mainitun kaltaisten kuljettajien aiheuttaman vaaran ehkäisemiseksi epäämällä heiltä ajo-oikeus siksi aikaa, kun vaara on olemassa tai kun toimenpiteitä, joilla tällaisen vaaran uusiutuminen tai syntyminen pyritään estämään, ei toteutettu taikka niitä ei ole noudatettu.
46.
Direktiivin 91/439 7 artiklan 1 kohdan a alakohdassa nimittäin viitataan direktiivin liitteeseen III. Kyseisessä liitteessä olevien 14 ja 15 kohdan mukaan ajokorttia ei saa antaa eikä uudistaa henkilöille, jotka ovat riippuvaisia alkoholista tai huumeista taikka jotka olematta riippuvaisia käyttävät tai väärinkäyttävät kyseisiä aineita säännöllisesti. (
8
)
47.
Tšekin tasavallassa ajokyvyn terveydellisistä edellytyksistä säädetään tieliikenteestä annetussa laissa nro 361/2000. Kyseisen lain mukaan kuljettajan ajokyvyn terveydelliset edellytykset koskevat sekä fyysistä että henkistä suorituskykyä. Näitä edellytyksiä arvioi ajokokelaan pyynnöstä lääkäri, joka antaa lääketieteellisen lausunnon hakijan ajokyvystä.
48.
Lääkärin on antamassaan lausunnossa otettava huomioon hakijan ilmoitukset ja hakijalle tehty terveydentilan tutkimus.
49.
Kyseisen lain nro 361/2000 mukaan ajolupaa eivät voi saada henkilöt, jotka kärsivät alkoholi- tai huumausaineriippuvuudesta johtuvista käyttäytymishäiriöistä.
50.
Vaikuttaa siltä, että pääasioissa kysymyksessä olevat viisi tšekkiläisen ajokortin haltijaa ovat toimittaneet Tšekin toimivaltaisille viranomaisille ajokykynsä osoitukseksi pelkät lääkärintodistukset.
51.
Direktiivissä 91/439, jossa säädetään ajokortin saamisen vähimmäisedellytyksistä, ei nähdäkseni edellytetä, että jäsenvaltiot vaatisivat hakijalta muuta kuin pelkän ajokyvyn osoittavan lääkärintodistuksen.
52.
Jäsenvaltioilta ei mielestäni voida kohtuudella edellyttää, että silloin kun kliinisessä tutkimuksessa ei ole ilmennyt mitään poikkeavaa, niiden toimivaltaiset viranomaiset tutkisivat säännönmukaisesti jokaisen hakijan edellyttämällä muun muassa verikokeisiin osallistumista sen varmistamiseksi, ettei hakija ole huumeiden tai alkoholin vaikutuksen alaisena.
53.
Ajokyvyn terveydellisten edellytysten laajempi tutkiminen on mielestäni sitä vastoin edellä mainitun tapauksen lisäksi tarpeen silloin, kun ajokortin haltija on aiheuttanut onnettomuuden käytettyään huumeita tai alkoholia ja häneltä on otettu ajo-oikeus pois tämän vuoksi, tai kun on yleisesti tiedossa taikka ajokortin haltijan tietynlainen käyttäytyminen osoittaa, että henkilö on riippuvainen mainituista aineista.
54.
Direktiivin 91/439 liitteessä III olevilla 14 ja 15 kohdalla yhteisön lainsäätäjä on nähdäkseni tarkoittanut parantaa liikenneturvallisuutta pyrkimällä estämään sen, että henkilöt, jotka eivät vaarallisten aineiden käyttönsä vuoksi ole ajokykyisiä, voisivat saada ajo-oikeuden.
55.
Kyseisessä direktiivissä säädetään siinä vahvistettujen tavoitteiden saavuttamiseksi jäsenvaltioiden yhteisestä ajokortin myöntämismenettelystä ja vastavuoroisen tunnustamisen periaatteesta, jota sovelletaan tämän menettelyn mukaisesti myönnettyihin ajokortteihin. (
9
)
56.
Vastavuoroisen tunnustamisen vaatimus ei kuitenkaan ole ehdoton.
57.
Direktiivin 8 artiklan 2 ja 4 kohdassa nimittäin säädetään, että kun ajokortin haltijan ajo-oikeutta tietyn jäsenvaltion alueella on rajoitettu, ajo-oikeus on peruutettu määräajaksi tai pysyvästi tai kun ajo-oikeus on poistettu, ensin mainittu jäsenvaltio voi kieltäytyä hyväksymästä toisen jäsenvaltion kyseiselle ajokortin haltijalle myöntämää ajokorttia.
58.
Tällä säännöksellä pyritään direktiivin tavoitteen mukaisesti parantamaan liikenneturvallisuutta. Jäsenvaltio voi säännöksen nojalla varmistaa, etteivät henkilöt, joilta se näiden aiheuttaman vaaran vuoksi katsoo ajokyvyn puuttuvan, voi vedota toisen jäsenvaltion myöntämään ajo-oikeuteen.
59.
Direktiivissä säädetyn vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen vahvistamiseksi direktiivissä asetetaan jäsenvaltioille lisäksi velvollisuus toimia lojaalissa yhteistyössä, mikä ilmenee erityisesti direktiivin 2 artiklan 2 kohdasta ja 12 artiklan 3 kohdasta, jotka molemmat ovat erityisen selkeitä säännöksiä.
60.
Direktiivin 91/439 2 artiklan 2 kohdassa säädetään, että jäsenvaltioiden on toteutettava tarpeelliset toimenpiteet ajokorttien väärentämismahdollisuuksien estämiseksi.
61.
Direktiivin 12 artiklan 3 kohdassa säädetään jäsenvaltioiden velvollisuudesta avustaa toisiaan kyseisen direktiivin täytäntöönpanossa vaihtamalla tarvittaessa rekisteröimiään ajokortteja koskevat tiedot.
62.
Koska yhteisöjen tuomioistuimelta on aiemmin pyydetty ratkaisua erilaisiin erityisesti vastavuoroista tunnustamista koskeviin kysymyksiin, sillä on ollut tilaisuus oikeuskäytännössään tarkentaa erityisesti vastavuoroisen tunnustamisen pakollista luonnetta kieltämällä vastaanottavaa jäsenvaltiota suorittamasta myöntäjävaltiossa noudatettua menettelyä koskevaa valvontaa.
63.
Asiassa Skanavi ja Chryssanthakopoulos (
10
) antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin totesi, että ajokorttien vastavuoroinen tunnustaminen pätee ilman muodollisuuksia, minkä kyseinen tuomioistuin vahvisti asioissa Awoyemi (
11
) ja komissio vastaan Alankomaat (
12
) antamissaan tuomioissa.
64.
Näissä kahdessa tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin täsmensi lisäksi, että direktiivissä 91/439 säädetty ajokorttien vastavuoroista tunnustamista koskeva velvollisuus on selvä ja ehdoton, eikä jäsenvaltioilla ole harkintavaltaa tämän velvollisuuden noudattamisen edellyttämien yksityiskohtaisten sääntöjen osalta. (
13
)
65.
Muunlainen ratkaisu merkitsisi ajokorttien vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen edellyttämän jäsenvaltioiden keskinäinen luottamuksen menettämistä. (
14
)
66.
Nyt yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltävänä olevat tapaukset kuitenkin poikkeavat täysin tuomioistuimen tähän mennessä käsittelemistä asioista.
67.
Edellä mainitussa asiassa Kapper yhteisöjen tuomioistuin kylläkin totesi, ettei vastaanottavan jäsenvaltion tehtävänä ole tutkia, täyttyvätkö ajokortin myöntämisedellytykset ja erityisesti ajokortin haltijan vakinaista asuinpaikkaa koskeva edellytys. Tämän tutkiminen kuuluu yksinomaan ajokortin myöntäneelle jäsenvaltiolle, jolla on yksinomainen toimivalta varmistaa, että ajokortteja myönnettäessä noudatetaan säädettyjä edellytyksiä. (
15
)
68.
Direktiivin 91/439 8 artiklan 2 ja 4 kohdan osalta yhteisöjen tuomioistuin totesi edellä mainitussa asiassa Kapper antamassaan tuomiossa, että jäsenvaltio ei voi kieltäytyä tunnustamasta määräämättömäksi ajaksi henkilön, johon kohdistuu tämän valtion myöntämä aiemman ajokortin määräaikainen tai pysyvä peruuttaminen, toisen jäsenvaltion sille myöntämän ajokortin pätevyyttä. (
16
)
69.
On kuitenkin todettava, että edellä mainitussa asiassa Kapper vastaanottava jäsenvaltio kieltäytyi tunnustamasta toisen jäsenvaltion myöntämää ajokorttia yksinomaan sillä perusteella, että direktiivin 91/439 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetty asuinpaikkaa koskeva edellytys ei täyttynyt.
70.
Mielestäni asuinpaikkaedellytystä ei kuitenkaan voida rinnastaa ajokyvyn terveydellisiä edellytyksiä koskevaan vaatimukseen, mistä nyt käsiteltävänä olevissa asioissa on kyse. Asuinpaikka ei vaikuta tienkäyttäjien turvallisuuteen millään tavoin, toisin kuin asianomaisten henkilöiden vaarallinen käyttäytyminen, josta nyt käsiteltävänä olevissa asioissa on kysymys, sijaitsipa tämä asuinpaikka vastaanottavassa jäsenvaltiossa tai ajokortin myöntäneessä jäsenvaltiossa.
71.
Nyt esillä olevat asiat nimittäin koskevat tapauksia, joissa ajokortin haltija on häneen alkoholi- tai huumeriippuvuutensa vuoksi kohdistetun ajo-oikeutta rajoittavan toimenpiteen vastaisesti saanut jäsenvaltion myöntämään ajokortin kyseisellä direktiivillä säädetyistä säännöistä huolimatta.
72.
Pääasioiden tosiseikkojen tarkastelun perusteella ei jää minkäänlaista epäselvyyttä siitä, etteivätkö riidanalaisten ajokorttien haltijat olisi toimineet erehdyttämistarkoituksessa.
73.
Vaikuttaa ensinnäkin siltä, kuten Wiedemann esittämissään huomautuksissa toteaa, että asianomaiset henkilöt ovat menneet Tšekin tasavaltaan sen vuoksi, että he tiesivät, ettei kyseisessä jäsenvaltiossa vaadita lääketieteellis-psykologista tutkimusta, joka Saksassa puolestaan on uuden ajo-oikeuden myöntämisedellytyksenä, ja ettei heidän tarvitse ilmoittaa Saksassa myönnetyn ajo-oikeuden pois ottamiseen johtaneita syitä.
74.
Tältä osin on huomattava, että tämä oli yleisesti tiedossa oleva seikka, koska on olemassa erityisiä internetsivustoja, joilla kerrotaan saksan kielellä, että sanottu tutkimus, josta kyseisillä sivuilla käytetään nimitystä ”Idiotentest”, ei kuulu ajo-oikeuden myöntämisedellytyksiin Tšekin tasavallassa. (
17
)
75.
Toiseksi Wiedemann on todennut aloittaneensa ryhmäterapiaistunnot huumeisiin liittyvien ongelmiensa ratkaisemiseksi mutta lopettaneensa kuitenkin niissä käymisen kuultuaan, että lääketieteellis-psykologista tutkimusta ei Tšekin tasavallassa edellytetä.
76.
Kaikki nämä seikat osoittavat, että asianomaiset direktiivin 91/439 säännökset, jotka saattavat olla toisarvoisia silloin, kun direktiivissä säädettyjä olennaisia muotomääräyksiä on noudatettu ajolupaa myönnettäessä, ovat sitä vastoin ensisijaisen tärkeitä, kun kyseessä ovat petolliset menettelyt, ja että tällaiset petolliset menettelyt edellyttävät väistämättä, että tällaisia muotomääräyksiä kierretään.
77.
Näin on asian laita myös direktiivin 91/439 7 artiklan 1 kohdan b alakohdan osalta, joka koskee jäsenvaltion toimivaltaa myöntää ajokortti.
78.
Tämä asuinpaikkaa koskeva edellytys, jonka mukaan hakijalla pitää olla ollut vakituinen asuinpaikka ajokortin myöntävän jäsenvaltion alueella vähintään kuuden kuukauden ajan ennen ajokortin saamista, on välttämätön, jotta direktiivissä säädetyt lääkärintarkastukset voidaan suorittaa ja tarvittavat tiedonsaantipyynnöt sekä tietojen vaihtaminen toteuttaa direktiivin 12 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
79.
Näistä syistä edellä mainitussa asiassa Kapper annettuun tuomioon liittyvää oikeuskäytäntöä ei voida pätevästi soveltaa nyt esillä oleviin asioihin, joiden olosuhteet ovat täysin erilaiset.
80.
Näistä samoista syistä vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta ei näissä olosuhteissa voida soveltaa tavalla, jolla sitä tavanomaisesti ja perinteisesti on sovellettu.
81.
Tällainen soveltaminen merkitsisi näissä tapauksissa petollisten menettelyiden helpottamista tai hyväksymistä ja mahdollisten vaaratilanteiden lisääntymistä, mikä olisi siten suoraan direktiivin 91/439 tavoitteen, joka direktiivissä itsessään ilmaistaan, eli liikenneturvallisuuden parantamisen vastaista.
82.
Tällaisessa tilanteessa on paitsi lain jo pelkästään terveen järjenkin mukaista todeta, että petollinen menettely vie pohjan keskinäiseltä luottamukselta, ja siten myöntää jäsenvaltioille oikeus tutkia olosuhteet, joissa ajokortti on myönnetty.
83.
Direktiivillä 91/439 toteutetun lainsäädännön luonne itsessään edellyttää, että turvallisuutta koskevan tavoitteen saavuttamiseksi ainakin direktiivissä nimenomaisesti mainituilla merkittävillä aloilla ajokorttien vastavuoroisen tunnustamisen on tarkoitettava myös sellaisten ajo-oikeuksien poistamisten tai peruuttamisten sekä muiden ajo-oikeuden rajoittamisten, jotka on määrätty sellaisten syiden perusteella, joiden osalta direktiivissä edellytetään jäsenvaltioilta samanlaisia toimenpiteitä ajokyvyn valvomiseksi, vastavuoroista tunnustamista.
84.
Mielestäni tällainen vastavuoroista tunnustamista täydentävä velvollisuus kuuluu jäsenvaltioille direktiivin 91/439 2 artiklan 2 kohdan nojalla, jonka mukaan jäsenvaltioilla on velvollisuus toteuttaa tarpeelliset toimenpiteet ajokorttien väärentämismahdollisuuksien estämiseksi. En näe syytä sille, että väärentämisen käsitteen tulkittaisiin tarkoittavan ainoastaan viranomaisen myöntämää lupaa osoittavan asiakirjan fyysistä muuttamista.
85.
Ollakseen tehokas väärentämisen käsitteen on katsottava kattavan myös sellaiset tapaukset, joissa epärehellinen henkilö hankkii erehdyttämällä viranomaisen myöntämän oikeuden osoittavan asiakirjan, joka on aito ja antaa kuvan siitä, että sanotulla henkilöllä sen perusteella olisi sellainen oikeus, joka on todellisuudessa häneltä evätty.
86.
Tästä jäsenvaltioille kuuluvasta velvollisuudesta seuraa direktiivin 91/439 12 artiklan 3 kohdassa tarkoitettu velvollisuus tietojen vaihtamiseen, ja tätä velvollisuutta koskevien täytäntöönpanoedellytysten toteuttaminen kuuluu jäsenvaltioille.
87.
Ellei jäsenvaltio ole ryhtynyt tältä osin toimenpiteisiin, yhteisön lainsäätäjän on toissijaisuusperiaatteen nojalla toteutettava nämä täytäntöönpanoedellytykset, jotka eivät voine olla monimutkaisempia kuin tiettyjen jäsenvaltioiden välillä jo toteutettu rikosrekisteritietojen, joiden sitä paitsi pitäisi sisältää myös tarpeelliset tiedot ajolupien rajoittamista ja määräaikaista tai pysyvää peruuttamista koskevista oikeuden päätöksistä, koskeva verkosto.
88.
Niin kauan kuin tällaiset yhdenmukaistetut edellytykset eivät toimi käytännössä, on mielestäni jäsenvaltiolla, joka voi objektiivisesti arvioida, ettei direktiivissä 91/439 kolmansien suojaamiseksi säädettyjä sääntöjä ole sovellettu, ainakin varokeinona kuitenkin oikeus tutkia vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisedellytykset.
89.
Näin on erityisesti silloin, kun pelkästään ajokortin lukemalla ilmenee, että direktiivin 7 artiklan 1 kohdan b alakohdassa säädetty asuinpaikkaa koskeva vähimmäisaikaedellytys ei täyty, ja kun asianomaisen henkilön ajo-oikeus on edellytykset tutkineessa jäsenvaltiossa otettu pois ja ajo-oikeuden uudelleen saamisen edellytykseksi on sanotun toimenpiteen yhteydessä asetettu lääketieteellis-psykologisen tutkimuksen läpäiseminen.
90.
Olen sitä mieltä, että jos asiasta on epäilyksiä, edellytykset tutkineella jäsenvaltiolla on oikeus ottaa yhteyttä ajo-oikeuden myöntäneeseen jäsenvaltioon, jotta viimeksi mainittu jäsenvaltio voi ratkaista kyseisen ajo-oikeuden pätevyyttä koskevan kysymyksen, mihin sillä on yksin toimivalta.
91.
Nyt käsiteltävinä olevissa asioissa ajokortin myöntäneen jäsenvaltion tulisi varmistaa, että ajokortin haltijalle on tämän ensimmäisen ajokortin pois ottamiseen liittyvät olosuhteet ja hänen muille tienkäyttäjille aiheuttamansa vaaran vuoksi tehty lääkärintarkastus, joka vastaa tasoltaan tällaista lääketieteellis-psykologista tutkimusta.
92.
Mikäli ajokortin haltijalle on ajokortin myöntäneessä jäsenvaltiossa tehty tutkimus, jossa tämän ajokyvyn terveydelliset edellytykset on tutkittu erityisesti hänen huumausaine- ja alkoholiriippuvuuttaan koskevilta osin ja joka vastaa tasoltaan ensimmäisessä jäsenvaltiossa edellytettävää tutkimusta, ensimmäisen jäsenvaltion on mielestäni direktiivin 91/439 1 artiklan 2 kohdan nojalla tunnustettava täten myönnetty ajokortti.
93.
Sitä vastoin katson, että mikäli ajokortin myöntänyt jäsenvaltio ilmoittaa ensimmäiselle jäsenvaltiolle, ettei sillä ole kyseisen ajokortin haltijan taustatietoja, eikä sellaista laajempaa lääkärintarkastusta, joka osoittaisi ajokortin haltijan ajokyvyn palautuneen, ole näin ollen tehty, ensimmäisellä jäsenvaltiolla on poikkeuksellisesti kyseisen direktiivin 8 artiklan 2 ja 4 kohdan nojalla oikeus olla tunnustamatta mainitun ajokortin pätevyyttä, kun otetaan huomioon, että kyseinen ajokortin haltija on osoittautunut vaaralliseksi.
94.
Toimivaltaisten viranomaisten mahdollisuus tehdä tarkastuksia sellaisten kuljettajien osalta, joille toinen jäsenvaltio on myöntänyt ajokortin, ja tarvittaessa tarkastaa tällaisten ajokorttien pätevyys ajokortin myöntäneen jäsenvaltion viranomaisilta, ei mielestäni ole vastoin vastavuoroisen tunnustamisen periaatetta.
95.
Asia olisi toisin ainoastaan siinä tapauksessa, että edellytykset tutkinut jäsenvaltio ei tunnustaisi ajokorttia viran puolesta tai ajokortin pätevyyttä ei tunnustettaisi, vaikka tarkastuksessa ei olisi ilmennyt mitään tavanomaisesta poikkeavaa.
96.
Komissio on itse korostanut eräässä antamassaan suosituksessa, että sääntöjen noudattamisen valvonta ja erityisesti rajat ylittävä valvonta on merkittävä ja tehokas tapa estää ja vähentää onnettomuuksia. (
18
)
97.
Tällaisen valvontamahdollisuuden kieltäminen jäsenvaltioilta olisi mielestäni vastoin sitä liikenneturvallisuuden parantamisen tavoitetta, johon direktiivillä 91/439 pyritään ja jota komissio pitää tärkeänä. (
19
)
98.
Komissio on sitä paitsi muistuttanut, että tieliikenteen turvallisuusriskit ovat tielläliikkujien suurin huolenaihe ja että kaikista liikennemuodoista autoliikenne on ylivoimaisesti kaikkein vaarallisin ja siinä menetetään ylivoimaisesti eniten ihmishenkiä. (
20
)
99.
Komissio on myös todennut, että jäsenvaltioiden tehtävänä on toteuttaa tarvittavat toimenpiteet valkoisessa kirjassa asetetun tavoitteen saavuttamiseksi eli tieliikenteen kuolonuhrien määrän vähentämiseksi puoleen. (
21
)
100.
Tältä osin Wiedemannin tapaus osoittaa, että asianomaisen ajokortin haltijan aiheuttama vaara ei ole poistunut, sillä alle kuukauden kuluttua tšekkiläisen ajokortin saamisesta Wiedemann aiheutti jälleen liikenneonnettomuuden Saksassa.
101.
Mielestäni tällainen ratkaisu ei ole vastoin yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöä.
102.
Kuten olen jo todennut, edellä mainitussa asiassa Kapper annetussa tuomiossa kyse nimittäin oli ainoastaan asuinpaikkaa koskevasta edellytyksestä.
103.
Vastaväitteeksi voitaisiin esittää vielä, että yhteisöjen tuomioistuin edellä mainitussa asiassa Halbritter antamassaan määräyksessä totesi jälleen, ettei jäsenvaltioilla ole oikeutta tutkia uudelleen, onko myöntämisedellytyksiä noudatettu, ja että asiassa oli kyse ajokyvyn terveydellisiä edellytyksiä koskevasta edellytyksestä. (
22
)
104.
Toisin kuin nyt käsiteltävänä olevissa asioissa, edellä mainitussa asiassa Halbritter ajokortin myöntäneen jäsenvaltion viranomaiset kuitenkin olivat jo tarkastaneet ajokortin haltijan ajokyvyn terveydelliset edellytykset tutkimalla nimenomaisesti, vieläkö asianomainen henkilö oli huumeiden vaikutuksen alaisena. (
23
)
105.
Koska mainittu tutkimus oli jo tehty ja kun Itävallan viranomaiset olivat todenneet hakijan ajokyvyn terveydellisten edellytysten täyttyvän, Saksan liittotasavallalla ei enää ollut oikeutta vaatia tältä lääketieteellis-psykologista tutkimusta ja siten kieltäytyä tunnustamasta kyseistä ajokorttia.
106.
Nyt esillä olevat asiat poikkeavat tosiseikkojensa osalta myös asiasta Kremer, (
24
) koska kyseisessä asiassa Saksan liittotasavalta oli jättänyt tunnustamatta viran puolesta Belgian kuningaskunnan myöntämän ajokortin varmistamatta ennakkoon, olivatko Belgian kuningaskunnan viranomaiset suorittaneet tarpeelliset ajokyvyn terveydellisiä edellytyksiä koskevat tutkimukset.
107.
Verwaltungsgericht Sigmaringen tiedustelee yhteisöjen tuomioistuimelta lisäksi, voiko jäsenvaltio, jossa henkilön ensimmäinen ajo-oikeus on peruutettu, ottaa väliaikaisesti pois myöhemmin myönnetyn ajokortin, kunnes ajokortin myöntänyt jäsenvaltio on tutkinut ajo-oikeuden myöntämisedellytykset.
108.
Olen sitä mieltä, että edellytykset tutkineella jäsenvaltiolla on oikeus ottaa riidanalainen ajokortti pois, kunnes ajokortin myöntänyt jäsenvaltio on ratkaissut asian, toimenpiteellä, joka merkitsee välttämätöntä kolmansien suojaamista.
109.
Olisi mielestäni järjetöntä vaatia edellytykset tutkinutta jäsenvaltiota odottamaan uuden onnettomuuden tai rikkomuksen tapahtumista ennen kuin sillä olisi oikeus toimia.
110.
Muunlainen ratkaisu merkitsisi käytännössä merkityksen poistamista kokonaan ennaltaehkäisyyn tähtäävältä politiikalta, jolla kuitenkin tunnetusti on oltava ensisijaisen tärkeä merkitys liikenneturvallisuuden alalla. Toisensuuntainen ratkaisu myös järkyttäisi oikeutetusti yleistä mielipidettä ja merkitsisi yhteisön toimien tehokkuuden ja hyödyllisyyden asettamista kysymyksen alaiseksi.
111.
Kaikista näistä syistä katson, että esitettyihin kysymyksiin on vastattava seuraavalla tavalla.
112.
Kun henkilöltä on tietyssä jäsenvaltiossa otettu ajo-oikeus pois sillä perusteella, että tämä kuljetti ajoneuvoa alkoholin tai huumeiden vaikutuksen alaisena, ja kun ajo-oikeuden uudelleen myöntämisen edellytykseksi on henkilön aiheuttaman vaaran vuoksi asetettu lääketieteellis-psykologisen tutkimuksen läpäiseminen, kyseinen jäsenvaltio voi direktiivin 91/439 1 artiklan 2 kohdan ja 8 artiklan 2 ja 4 kohdan nojalla olla tunnustamatta toisessa jäsenvaltiossa myönnetyn ajokortin pätevyyttä, ellei kyseiselle ajokortin haltijalle ole ajokortin myöntäneessä jäsenvaltiossa tehty tutkimusta, joka vastaa tasoltaan ensin mainitussa valtiossa edellytettävää tutkimusta.
113.
Direktiivin 91/439 1 artiklan 2 kohtaa ja 8 artiklan 2 ja 4 kohtaa on tulkittava niin, että kyseiset säännökset eivät ole esteenä sille, että kun ajokortin haltijan käyttäytymisestä aiheutuu mahdollisesti vaaraa, jäsenvaltio toteuttaa väliaikaisia toimenpiteitä, kuten ottaa pois ajokortin, kunnes ajokortin myöntänyt jäsenvaltio on tutkinut ajokortin myöntämisedellytykset.
V Ratkaisuehdotus
114.
Edellä esitettyjen seikkojen perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa Verwaltungsgericht Sigmaringenin ja Verwaltungsgericht Chemnitzin esittämiin kysymyksiin seuraavasti:
Yhteisön ajokortista 29.7.1991 annetun neuvoston direktiivin 91/439/ETY 1 artiklan 2 kohtaa ja 8 artiklan 2 ja 4 kohtaa on tulkittava niin, että kyseiset säännökset eivät ole esteenä sille, että jäsenvaltio on tunnustamatta toisessa jäsenvaltiossa myönnetyn ajokortin pätevyyttä, kun henkilöltä on otettu ajo-oikeus pois ensin mainitussa jäsenvaltiossa sillä perusteella, että kyseisen ajokortin haltija kuljetti ajoneuvoa alkoholin tai huumeiden vaikutuksen alaisena, ja kun uuden ajo-oikeuden myöntämisen edellytykseksi on henkilön aiheuttaman vaaran vuoksi asetettu lääketieteellis-psykologisen tutkimuksen läpäiseminen eikä henkilölle ole ajokortin myöntäneessä jäsenvaltiossa tehty tutkimusta, joka vastaa tasoltaan ensin mainitussa valtiossa edellytettävää tutkimusta.
Direktiivin 91/439 1 artiklan 2 kohtaa ja 8 artiklan 2 ja 4 kohtaa on tulkittava niin, että kyseiset säännökset eivät ole esteenä sille, että kun ajokortin haltijan käyttäytymisestä aiheutuu mahdollisesti vaaraa, jäsenvaltio toteuttaa väliaikaisia toimenpiteitä, kuten ottaa pois ajokortin, kunnes ajokortin myöntänyt jäsenvaltio on tutkinut ajo-oikeuden myöntämisedellytykset.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: ranska.
(
2
)	Yhteisön ajokortista 29.7.1991 annettu direktiivi (EYVL L 237, s. 1).
(
3
)	Ks. kyseisen direktiivin 1 artikla.
(
4
)	Ks. neljäs perustelukappale.
(
5
)	Direktiivin 91/439 9 artiklan ensimmäisen kohdan mukaan vakinainen asuinpaikka on paikka, jossa henkilö asuu tavanomaisesti eli vähintään 185 päivää kalenterivuodessa. Jos ajokortin haltija on opiskelijana kyseisessä valtiossa, hänen on näytettävä toteen, että hän on opiskellut siellä vähintään kuusi kuukautta.
(
6
)	FeV:n 11 §:n 2 ja 3 momentti.
(
7
)	Ks. Saksan rikoslain 69 ja 69 a §.
(
8
)	Ks. kyseisessä liitteessä III oleva 14 kohta, 14 kohdan 1 alakohdan ensimmäinen alakohta, 15 kohta ja 15 kohdan 1 alakohta.
(
9
)	Ks. direktiivin 91/439 1 artiklan 2 kohta.
(
10
)	Asia C-193/94, Skanavi ja Chryssanthakopoulos, tuomio 29.2.1996 (Kok. 1996, s. I-929, 26 kohta).
(
11
)	Asia C-230/97, Awoyemi, tuomio 29.10.1998 (Kok. 1998, s. I-6781, 41 kohta).
(
12
)	Asia C-246/00, komissio v. Alankomaat, tuomio 10.7.2003 (Kok. 2003, s. I-7485, 60 kohta).
(
13
)	Ks. em. asiat Awoyemi, tuomion 42 kohta ja komissio v. Alankomaat, tuomion 61 kohta.
(
14
)	Ks. julkisasiamies Léger’n asiassa C-476/01, Kapper, tuomio 29.4.2004 (Kok. 2004, s. I-5205), antaman ratkaisuehdotuksen 35–40 kohta.
(
15
)	Ks. 46–48 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
(
16
)	Ks. em. asia Kapper, tuomion 76 kohta ja asia C-227/05, Halbritter, määräys 6.4.2006 (37 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
(
17
)	Ks. erityisesti www.fahrschulvermittlung.com.
(
18
)	Ks. sääntöjen noudattamisen valvonnasta tieliikenneturvallisuuden alalla 6.4.2004 annettu komission suositus (EUVL L 111, s. 75).
(
19
)	Ks. komission 12.9.2001 julkaisema valkoinen kirja ”Euroopan unionin liikennepolitiikka vuoteen 2010: valintojen aika” (KOM(2001) 370 lopullinen). Lisäksi on muistettava komission tieliikenneturvallisuuden eurooppalaiseen toimintaohjelman – Tieliikenteen kuolonuhrien määrän puolittaminen EU:ssa vuoteen 2010 mennessä: yhteinen vastuu (KOM(2003) 311 lopullinen) – yhteydessä julkaistu komission julkaisu 20000 ihmishengen pelastaminen tieliikenteessä. Yhteinen vastuu.
(
20
)	Ks. valkoinen kirja (s. 70).
(
21
)	Ibidem (s. 73).
(
22
)	Ks. kyseisen määräyksen 34 kohta.
(
23
)	Ks. kyseisen määräyksen 31 kohta.
(
24
)	Asia C-340/05, Kremer, määräys 28.9.2006 (ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa).