62002CC0327_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1. Ennakkoratkaisupyyntö esillä olevassa asiassa koskee niiden Eurooppa-sopimusten solmimista koskevien määräysten ulottuvuutta, joilla assosioidaan Euroopan yhteisöön Slovakian tasavalta, Puolan tasavalta ja Bulgarian tasavalta (jäljempänä assosiaatiosopimukset).(2) Yhteisöjen tuomioistuimen ratkaistavana on se, estävätkö nuo määräykset jäsenvaltiota luomasta järjestelmää, jossa näiden sopimusten mukaiset, sen alueella jätetyt hakemukset täyden oleskeluoikeuden saamiseksi sijoittautumista varten hylätään ilman tutkintaa, ellei hakijalla ole voimassa olevaa väliaikaista oleskelulupaa, joka on saatava kyseisen ulkomaalaisen lähtömaasta tai vakinaisesta asuinmaasta.
I Tosiseikat, sovellettava lainsäädäntö ja ennakkoratkaisukysymykset
2. Saavuttuaan Alankomaihin kaksi Bulgarian kansalaista (Lili Georgieva Panayotova ja Radostina Markova Kalcheva), kolme Puolan kansalaista (Izabella Malgorzata Lis, Izabela Leokadia Topa ja Jolanta Monika Rusiecka) sekä yksi Slovakian kansalainen (Lubica Sopova) (jäljempänä kantajat) hakivat eri ajankohtina vuoden 2000 lokakuun ja vuoden 2001 helmikuun välillä oleskelulupaa tarkoituksenaan sijoittautua maahan itsenäisinä prostituutioammatinharjoittajina. Kaikissa tapauksissa Groningenin poliisi, joka toimi Minister voor Vreemdelingenzaken en Integratien (ulkomaalais- ja integraatioasiain ministeriö; jäljempänä vastaaja) puolesta, päätti olla pitämättä kantajien hakemuksia Vreemdelingenwetin (ulkomaalaislaki) 16a §:n mukaisina, koska näillä ei ollut väliaikaista oleskelulupaa. Kantajien oikaisuvaatimukset katsottiin perusteettomiksi vastaajan tekemissä päätöksissä. Kantajat hakivat päätöksiin muutosta Rechtbank te ’s-Gravenhagelta (Haagin piirioikeus, Alankomaat), joka on pyytänyt ennakkoratkaisua. Komission kirjallisten huomautusten mukaan kantajat karkoitettiin Alankomaista melko pian heidän hakemustensa hylkäämisen jälkeen.
3. Hakemusten automaattinen hylkääminen oli seurausta vuoden 1994 Vreemdelingenwetin 16a §:n 1 momentista, jota sovelletaan pääasian oikeudenkäynnissä ja jonka mukaan lupahakemus otetaan käsiteltäväksi vain, jos ulkomaalaisella on voimassa oleva väliaikainen oleskelulupa, jota hän on hakenut ja joka on hänelle myönnetty Alankomaiden diplomaattisessa tai konsuliedustustossa siinä valtiossa, josta hän on lähtöisin tai jossa hän asuu pysyvästi. Pykälän 3 ja 4 momentissa säädetään muun muassa tiettyihin ryhmiin kuuluvien ulkomaalaisten vapautuksesta väliaikaista oleskelulupaa koskevasta vaatimuksesta sekä mahdollisuudesta säätää tällainen vapautus. Vapauttamismahdollisuuden käyttämisestä säädetään tarkemmin ulkomaalaisasetuksen Vreemdelingenbesluitin (ulkomaalaisasetus) 52a §:ssä. Vuoden 1994 Vreemdelingenwetin 16a §:n 6 momenttiin on otettu kohtuullistamissäännös, jonka mukaan voimassa olevaa väliaikaista oleskelulupaa koskevasta vaatimuksesta voidaan luopua hyvin poikkeuksellisissa yksittäistapauksissa. Koska kantajat eivät kuuluneet näihin poikkeuskohtelun saaviin ryhmiin, heidän hakemuksensa hylättiin ilman tutkintaa.
4. Vuoden 2000 Vreemdelingenwet tuli voimaan 1.4.2001, ja se korvasi vuoden 1994 Vreemdelingenwetin. Kansallisen tuomioistuimen mukaan aikaisempaa lakia sovelletaan sen käsiteltävinä oleviin tapauksiin, koska alkuperäiset päätökset tehtiin sen ollessa voimassa. Uudella lailla, josta on tällä välin Raad van State (Alankomaiden ylin hallintotuomioistuin) esittänyt asiassa C-58/03, Encheva, vastaavanlaisen ennakkoratkaisupyynnön, ei ilmeisesti ole tehty aineellisia muutoksia tältä osin. Vuoden 2000 Vreemdelingenwetin 16 §:n – jonka mukaan hakemus täyden oleskeluoikeuden saamiseksi voidaan
hylätä, mikäli kyseisellä ulkomaalaisella ei ole väliaikaista oleskelulupaa – ja vuoden 2000 Vreemdelingenbesluitin 3.71 §:n – jonka mukaan tällainen hakemus on hylättävä, mikäli kyseisellä ulkomaalaisella ei ole väliaikaista oleskelulupaa – vaikutus sekä noissa säännöksissä ennakoidut poikkeukset näyttävät olevan täysin samanlaisia kuin vuoden 1994 lainsäädännössä.
5. Kansallinen tuomioistuin huomauttaa myös, ettei Puolan ja Slovakian kansalaisilta vaadittu viisumia näiden saapuessa Alankomaihin oleskelemaan korkeintaan kolmen kuukauden ajaksi. Kyseiset kantajat olivat laillisesti Alankomaissa hakiessaan täyttä oleskeluoikeutta sijoittautumista varten. Alankomaiden ulkomaalaislainsäädännön (vuoden 1994 Vreemdelingenwetin 8 § ja vuoden 1994 Vreemdelingenbesluitin 46 §:n 1 momentin c kohta) mukaan kuitenkin hakemus täyden oleskeluoikeuden saamiseksi aiheuttaisi automaattisesti kolmen kuukauden vapaan ajanjakson kulumisen, koska se osoittaa kyseisen ulkomaalaisen aikovan jäädä Alankomaihin yli tuon ajan. Bulgarian kansalaisten osalta puolestaan viisumi vaadittiin näiden saapuessa Alankomaihin, joten näiden oleskelu Alankomaissa oli laitonta, kun nämä hakivat täyttä oleskeluoikeutta sijoittautumista varten.
6. Kansallisessa tuomioistuimessa kantajat väittävät Alankomaiden lainsäädännön olevan ristiriidassa niiden määräysten kanssa, joita on annettu asiaa koskevien assosiaatiosopimusten käyttöön ottamisesta, kun otetaan huomioon yhteisöjen tuomioistuimen tulkinta näistä määräyksistä.
7. Assosiaatiosopimusten(3) asiaa koskevat määräykset on laadittu samalla tavoin huolimatta pienistä eroista, jotka eivät vaikuta itse asiaan. Bulgarian tasavallan ja Slovakian tasavallan kanssa tehdyn sopimuksen 45 artiklan sekä Puolan tasavallan kanssa tehdyn sopimuksen 44 artiklan mukaan sopimuksen voimaantulosta lukien kunkin jäsenvaltion on myönnettävä vähintään yhtä edullinen kohtelu kuin minkä se myöntää omille yhtiöilleen ja kansalaisilleen bulgarialaisten, slovakialaisten tai puolalaisten, vastaavassa järjestyksessä, yhtiöiden ja kansalaisten sijoittautumiselle sekä näiden yhtiöiden ja kansalaisten toiminnalle alueellaan. Tälle on kuitenkin asetettu kussakin sopimuksessa ehto (Bulgarian tasavallan ja Slovakian tasavallan kanssa tehdyn sopimuksen 59 artikla sekä Puolan tasavallan kanssa tehdyn sopimuksen 58 artikla), jonka mukaan sijoittautumista koskevat määräykset sisältävää osastoa sovellettaessa eivät mitkään tämän sopimuksen määräykset estä sopimuspuolia soveltamasta oikeudellisia ja hallinnollisia määräyksiään maahan saapumisesta ja maassa oleskelusta, työskentelystä, työskentelyedellytyksistä, luonnollisten henkilöiden sijoittautumisesta ja palvelujen tarjonnasta edellyttäen, että nämä määräykset eivät johda siihen, että ne mitätöivät tai rajoittavat niitä etuja, jotka kuuluvat jollekin sopimuspuolelle tietyn sopimusmääräyksen nojalla. Kunkin sopimuksen loppuasiakirjaan liitetyn yhteisen julistuksen mukaan pelkästään sitä, että joidenkin sopimuspuolten mutta ei joidenkin toisten luonnollisilta henkilöiltä vaaditaan viisumia, ei pidetä tiettyyn sopimusmääräykseen perustuvien etujen mitätöimisenä tai rajoittamisena.
8. Yhteisöjen tuomioistuin on jo tulkinnut assosiaatiosopimusten solmimista koskevia määräyksiä erityisesti kolmessa tuomiossaan, jotka on annettu 27.9.2001.(4) Niitä arvioidaan yksityiskohtaisemmin jäljempänä.
9. Näin ollen kansallinen tuomioistuin esitti yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1) Onko yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-257/99, Barkoci ja Malik, 27.9.2001 annetussa tuomiossa antamaa vastausta kysymykseen 4 tulkittava siten, että on Bulgarian kanssa tehdyn assosiaatiosopimuksen 45 artiklan 1 kohdan, verrattuna 59 artiklan 1 kohtaan, sekä vastaavasti Puolan kanssa tehdyn assosiaatiosopimuksen 44 artiklan 3 kohdan, verrattuna 58 artiklaan, ja Slovakian tasavallan kanssa tehdyn assosiaatiosopimuksen 45 artiklan 3 kohdan, verrattuna 59 artiklaan, vastaista, että toimivaltainen viranomainen jättää Alankomaissa tehdyn oleskelulupahakemuksen, jonka tarkoituksena on sijoittautuminen assosiaatiosopimuksen mukaisesti, aineellisesti kokonaan tutkimatta yksinomaan sillä perusteella, että väliaikainen oleskelulupa puuttuu? Vaikuttaako tähän kysymykseen annettavaan vastaukseen se, täyttyvätkö mahdollisesti luvan myöntämiselle asetetut aineelliset edellytykset ilmeisen selvästi?
2) Onko ensimmäiseen kysymykseen annettavan vastauksen kannalta merkitystä, ja jos on, niin millä tavoin, sillä seikalla, oleskeleeko oleskelulupahakemuksen tekijä Alankomaissa hakemuksen ajankohtana laillisesti jollakin muulla kuin väliaikaisen oleskeluluvan perusteella, esimerkiksi ulkomaalaislain 8 §:ssä mainitun niin sanotun vapaan määräajan vuoksi?”
10. Kantajat, Alankomaiden hallitus sekä komissio ovat jättäneet kirjalliset huomautuksensa. Suulliset huomautuksensa esittivät istunnossa Alankomaiden, Ranskan ja Kreikan hallitukset sekä komissio.
II Asianosaisten lausumat
11. Kirjallisissa huomautuksissaan kantajat väittävät, että assosiaatiosopimusten asiaa koskevat määräykset yhdessä asiassa Barkoci ja Malik annetun tuomion kanssa merkitsevät, että toimivaltaisen kansallisen viranomaisen on otettava huomioon kaikki hakemukset, jotka koskevat täyden oleskeluoikeuden saamista sijoittautumista varten, riippumatta siitä, onko hakijalla lähtömaan myöntämä väliaikainen oleskelulupa. Sillä, täyttyvätkö aineelliset maahantuloa koskevat edellytykset ilmeisen selvästi, ei saa olla merkitystä tähän kysymykseen annettavaan vastaukseen. Toisen kysymyksen osalta kantajat katsovat, että olisi oltava mahdollista hakea Alankomaissa milloin tahansa täyttä oleskeluoikeutta sijoittautumista varten.
12. Alankomaiden hallitus – jonka huomautuksista olivat istunnossa pitkälti samaa mieltä Ranskan ja Kreikan hallitukset – muistuttaa, ettei pääasian oikeudenkäynnissä ole kiistetty sitä, että kantajat eivät kuulu mihinkään sellaisten ulkomaalaisten kategoriaan, jotka on kansallisen oikeuden nojalla vapautettu velvollisuudesta saada väliaikainen oleskelulupa täyden sijoittautumista varten haettavan oleskeluoikeuden hakemiseksi, ja että kohtuullistamislauseke ei koske niitä. Kyseinen hallitus vetoaa niin ikään yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön kahdelta osin. Ensinnäkin assosiaatiosopimuksissa vahvistetun sijoittautumisoikeuden luonnollisia seurauksia eli oikeutta tulla maahan ja jäädä sinne voidaan rajoittaa sikäli kuin toimivaltaisten kansallisten viranomaisten soveltamat maahanmuuttoa koskevat säännöt eivät vaikuta noiden oikeuksien ydinsisältöön tekemällä näiden toteuttaminen mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi. Toiseksi kyseisissä sopimuksissa ei lähtökohtaisesti kielletä sellaista ennakkovalvontajärjestelmää, jossa sen edellytykseksi, että toimivaltaiset maahanmuuttoviranomaiset myöntävät maahantuloluvan, asetetaan, että hakija osoittaa, että hänellä todella on aikomus aloittaa toiminta itsenäisenä ammatinharjoittajana olematta samanaikaisesti missään palkkatyössä ja käyttämättä hyväkseen yhteiskunnan varoja ja että hänellä on alusta alkaen riittävät taloudelliset varat ja kohtuulliset mahdollisuudet menestyä.(5)
13. Tämän jälkeen Alankomaiden hallitus vetoaa käytännön syihin, jotka puoltavat järjestelmää, jossa ennakkovalvonta tapahtuu lähtömaassa. Ensiksikin vastaanottavassa maassa tapahtuva tutkinta ei voi johtaa täsmälliseen ja luotettavaan lopputulemaan, sillä on helpompaa suorittaa tutkimuksia lähtömaassa varsinkin, kun ajatellaan kieltä ja parempaa käsiksi pääsyä tarvittaviin tietoihin kuten henkilötietoihin ja -historiaan sekä mahdollisuutta tarkastaa asiakirjojen luotettavuus. Toiseksi päästäminen Alankomaihin ennen ennakkotutkinnan suorittamista merkitsisi laittoman maahanmuuton riskiä.
14. Alankomaiden hallituksen mukaan ennakkovalvontajärjestelmä mahdollistaa toimivaltaisten viranomaisten arvioivan, täyttääkö hakija aineelliset edellytykset, tekemättä sijoittautumisoikeuden käyttöä mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi. Jos hakemuksia arvioitaisiin sen jälkeen, kun kyseinen ulkomaalainen on tullut maahan, viranomaisten arviointi ei olisi luotettava, ja järjestelmän oikeutettu päämäärä vaarannettaisiin. Niinpä kyseinen hallitus katsoo, etteivät assosiaatiosopimukset estä tällaista järjestelmää. Se seikka, että aineelliset maahantulon edellytykset täyttyvät ilmeisen selvästi, ei sen mielestä vaikuta kysymykseen annettavaan vastaukseen.
15. Alankomaiden hallitus korostaa myös, että asia Barkoci ja Malik keskittyi Yhdistyneen kuningaskunnan järjestelmään, joka eroaa Alankomaiden järjestelmästä. Ison-Britannian viranomaisilla on harkintavalta tutkia sellaisten luonnollisten henkilöiden tekemät hakemukset, jotka ovat jo tulleet maahan ilman väliaikaista oleskelulupaa mutta jotka ilmeisen selvästi täyttävät sijoittautumisen aineelliset edellytykset. Vastaavaa toimivaltaa ei ole Alankomaissa. Kyseiseen lainsäädäntöön sisältyvää kohtuullistamislauseketta voidaan soveltaa erityistapauksissa, eikä se kata nyt esillä olevaa tapausta. Lausekkeen ei voida tulkita antavan samoja mahdollisuuksia, jotka ovat olemassa Yhdistyneen kuningaskunnan lainsäädännössä. Hakemusten automaattinen hylkääminen on Alankomaiden lainsäädännössä tarkoitettu seuraus väliaikaisen oleskeluluvan puuttuessa. Istunnossa Alankomaiden hallitus painotti, että uuden lainsäädännön ja vuonna 2000 annetun asetuksen mukaan tilanne ei tältä osin ole muuttunut.
16. Toisen kysymyksen osalta Alankomaiden hallitus huomauttaa, että maan lainsäädännön mukaan kolmen kuukauden ajanjakso, joka koskee sellaisten maiden kansalaisia, joiden osalta ei vaadita viisumia, kuluu automaattisesti, jos nämä hakevat täyttä oleskeluoikeutta, koska tämä osoittaa niiden aikovan oleskella yli tämän ajan. Tällaisissa tapauksissa kyseessä olevan ulkomaalaisen oleskelu Alankomaissa ei enää ole laillista. Väliaikainen oleskelulupa tarvitaan, jotta hakemus tutkitaan.
17. Kirjallisissa huomautuksissaan komissio esittää tarkastelevansa tapausta riippumatta prostituutiosta, jota kantajien aikeena on harjoittaa. Yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Jany antamassa tuomiossa(6) vahvistettiin ne edellytykset, joiden vallitessa kyseistä toimintaa voidaan pitää itsenäisen ammatinharjoittajan taloudellisena toimintana. Kansallisen tuomioistuimen asiana on määrittää, täyttyvätkö nuo edellytykset sen ratkaistavana olevissa asioissa erityisesti siitä näkökulmasta, että jotkin kantajista harjoittaisivat toimintaansa seksiklubeilla. Komissio painottaa, että nyt käsiteltävänä oleva asia on merkittävä kaikenlaisen itsenäisten ammatinharjoittajien mahdollisesti harjoittaman toiminnan kannalta.
18. Niiden henkilöiden osalta, jotka ovat laittomasti Alankomaissa, kuten kaksi kantajista (Bulgarian kansalaiset), komissio on sitä mieltä, että asiassa Kondova annetussa tuomiossa(7) tehdään selväksi, että näiden hakemukset on hylättävä pelkästään sillä perusteella, että he ovat laittomasti Alankomaissa, koska heillä ei ole vaadittavaa viisumia.
19. Niiden kansalaisten osalta, jotka saattoivat tulla Alankomaiden alueelle ja jäädä sinne kolmeksi kuukaudeksi ilman viisumia, kuten neljä kantajista (Puolan ja Slovakian kansalaiset), komissio katsoo, että mahdollisuus hakea täyttä oleskeluoikeutta sijoittautumista varten tuona aikana auttaisi saavuttamaan assosiaatiosopimusten tehokkaan vaikutuksen (effet utile). Sitä vastoin näiden hakemusten automaattinen hylkääminen ja sijoittautumisen aineelliset edellytykset selvästi täyttäville luonnollisille henkilöille asetettu velvollisuus palata lähtömaahansa hakeakseen väliaikaista oleskelulupaa haittaa kyseisten sopimusten tehokasta vaikutusta.
20. Komissio muistuttaa puoltaneensa näitä näkemyksiä asiassa Barkoci ja Malik sekä katsoo, että yhteisöjen tuomioistuin hyväksyi ne tuomiolauselmassa, jonka mukaan velvollisuudella saada ennen maahantuloa maahantulo-oikeutta koskeva selvitys asuinmaassa ei pyritä eikä sen vaikutuksena ole se, että assosiaatiosopimuksissa tarkoitetun sijoittautumisoikeuden käyttäminen tulee mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi, kunhan vastaanottava jäsenvaltio voi myöntää tuloluvan henkilöille, joilta puuttuu maahantulo-oikeutta koskeva selvitys, jos näiden hakemus ilmeisen selvästi täyttää ne aineelliset edellytykset, joita olisi sovellettu maahantulo-oikeutta koskevaan selvitykseen asuinmaassa. Näin ollen komissio pitää Alankomaiden järjestelmää yhteensopimattomana assosiaatiosopimusten kanssa. Komissio toteaa kuitenkin lisäksi, että sen mielestä Alankomaiden säännökset jättävät tilaa tulkinnalle, joka on sopimusten mukainen: kohtuullistamislauseketta voitaisiin soveltaa joustavammin ja sallia tällaisten hakemusten tutkiminen. Väärinkäyttöä rajoitettaisiin vaatimalla hakijan osoittavan, ettei vapaa kolmen kuukauden ajanjakso ole kulunut. Komissio huomauttaa niin ikään, että tällaisessa tilanteessa oikeuskäytäntö mahdollistaa hakemuksen tutkimisen summaarisemmin kuin sellaisten hakemusten tapauksessa, jotka on jätetty asuinmaassa.
21. Tältä osin Ranskan hallitus väitti istunnossa, että summaarisemman ja perusteellisen tutkinnan välinen ero on keinotekoinen, koska perusteellista tutkintaa tarvitaan aina sen arvioimiseksi, täyttyvätkö sijoittautumisen edellytykset. Jos sallitaan jonkin jäsenvaltion alueella jätettyjen hakemusten tutkiminen millä tavoin tahansa, vie tämä tehokkuuden lähtömaassa tapahtuvan ennakkovalvonnan järjestelmältä.
III Asian arviointi
22. On ehkä selkeämpää käsitellä ennakkoratkaisukysymyksiä yhdessä. Pääkysymys on seuraava: estävätkö assosiaatiosopimuksissa olevat sijoittautumista koskevat määräykset jäsenvaltiota antamasta säädöstä, jonka mukaan sen alueella jätetty hakemus täyden oleskeluoikeuden saamiseksi assosiaatiosopimusten mukaista sijoittautumista varten on hylättävä hakemusta tutkimatta pelkästään sillä perusteella, että hakijalla ei ole väliaikaista oleskelulupaa. Vastaukseen pääkysymykseen voivat vaikuttaa seikat, jotka on tuotu esiin kahdessa alakysymyksessä, jotka liittyvät siihen, mikä relevanssi on sillä, että aineelliset maahantulon edellytykset on ilmeisen selvästi täytetty, sekä kantajan hakemuksen aikaisen Alankomaissa oleskelun laillisuuden tai laittomuuden seurauksiin.
23. Arviointini rakentuu seuraavasti: tutkin ensin assosiaatiosopimuksissa tarkoitetun sijoittautumisoikeuden perusosatekijöitä erityisesti yhteisöjen tuomioistuimen viimeaikaisen oikeuskäytännön valossa (A). Toiseksi yksilöin ne edellytykset, jotka jäsenvaltioiden sellaisten säädösten on täytettävä, jotka vaikuttavat tähän sijo ittautumisoikeuteen (B). Sovellan sitten todettua tarkastellessani esillä olevassa asiassa kyseessä olevia Alankomaiden säännöksiä erottaen laittomasti ja laillisesti jäsenvaltiossa oleskelevien ulkomaalaisten tilanteen toisistaan (C ja D).
A Assosiaatiosopimusten mukainen sijoittautumisoikeus
24. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kansainvälistä sopimusta on tulkittava paitsi sanamuodon perusteella, myös sen tarkoituksen valossa. Valtiosopimusoikeutta koskevan 23.5.1969 tehdyn Wienin yleissopimuksen 31 artiklassa määrätään tältä osin, että valtiosopimusta on tulkittava vilpittömässä mielessä ja antamalla valtiosopimuksessa käytetyille sanonnoille niille kuuluvassa yhteydessä niiden tavallinen merkitys, sekä valtiosopimuksen tarkoituksen ja päämäärän valossa.(8) Sama koskee assosiaatiosopimuksia. Siltä osin kuin niiden asiayhteydestä on kyse, assosiaatiosopimuksia on tulkittava sen poliittisen päätöksen valossa, jonka mukaan niitä käytetään liittymisvälineinä, erityisesti Kööpenhaminassa 21.–22.6.1993 kokoontuneen Eurooppa-neuvoston ja Agenda 2000:n jälkeen.(9) Unionin toimielimet ovat käyttäneet näitä sopimuksia arvioidessaan sitä astetta, jolla liittyvät jäsenvaltiot ovat lähenneet yhteismarkkinoiden sääntöjä ja muita acquis communautairen osia.(10) Unionin toimielinten tarkoitus näyttää olevan asteittainen assosiaatiosopimusten ja EY:n perustamissopimuksen määräysten lähentäminen. Tämän oletetaan myös valmistavan vastaavia kansallisia markkinoita täyttä yhteismarkkinoita koskevien yhteisön sääntöjen soveltamista varten.
25. On ilmeistä, että tällainen konsepti toimii molempiin suuntiin. Assosiaatiosopimukset myös valmistavat unionia uusien jäsenvaltioiden liittymiseen, näiden osallistumiseen sisämarkkinoihin (vaikka kansallisten säännösten välittäminä) ja siihen, että noiden jäsenvaltioiden kansalaiset saavat Euroopan kansalaisuuden.
26. Niinpä ei ole yllättävää, että yhteisöjen tuomioistuin on todennut assosiaatiosopimusten päämääräksi asianmukaisten kehysten luomisen noiden sopimusten osapuolina olevien valtioiden asteittaiselle yhdentymiselle yhteisöön tarkoituksena niiden mahdollinen liittyminen tähän.(11) Sopimusten varsinainen tarkoitus saattaa siten oikeuttaa niiden määräysten dynaamisen tulkinnan, joka ottaa huomioon uusien jäsenvaltioiden Euroopan unioniin liittymisprosessin kehittymisen. Mielestäni pääasiallisesti näiden sopimusten erityisluonne selittää tulkinnan, jonka yhteisöjen tuomioistuin on antanut niiden määräyksille.
27. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytäntö on jo selventänyt joitakin kysymyksiä, jotka liittyvät assosiaatiosopimusten sijoittautumismääräysten tulkintaan. Monet lopputulemista, joihin on päädytty asioissa Gloszczuk, Kondova sekä Barkoci ja Malik, ovat luonteeltaan yleisiä: assosiaatiosopimusten sijoittautumismääräyksillä on välitön oikeusvaikutus, kun niissä annetaan yksilöllisiä oikeuksia, joihin voidaan vedota kansallisissa tuomioistuimissa;(12) oikeus tulla maahan ja oikeus jäädä sinne ovat luonnollinen seuraus sijoittautumisoikeudesta, mutta ne eivät ole ehdottomia;(13) EY:n perustamissopimukseen perustuvaa sijoittautumista koskeva oikeuskäytäntö ei ilman muuta ulotu assosiaatiosopimuksiin, kun ajatellaan tarkoituksessa ja sanamuodossa olevia eroja perustamissopimuksen ja noiden sopimusten välillä.(14) Assosiaatiosopimuksissa olevan ehdon, joka koskee sitä, että vastaanottava jäsenvaltio soveltaa luonnollisten henkilöiden maahantuloa, oleskelua ja sijoittautumista koskevia kansallisia säännöksiään, on tulkittava tarkoittavan, että jäsenvaltio voi soveltaa noita sääntöjä, mutta niiden on oltava sellaisia, että niiden avulla voidaan ”saavuttaa tavoiteltu päämäärä”, ja ne eivät saa olla ”tämän päämäärän kannalta sellainen toimenpide, jolla loukataan [assosiaatiosopimuksissa annettujen sijoittautumista koskevien] oikeuksien ydinsisältöä tekemällä näiden oikeuksien käytöstä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa”.(15)
28. Nyt käsiteltävänä olevan asian kannalta ensimmäinen merkittävä päätelmä, joka aiemmista päätöksistä on tehtävä, on se, että assosiaatiosopimuksissa annettu sijoittautumisoikeus tuo mukanaan maahantulo- ja oleskeluoikeuden jäsenvaltioissa. Tässä suhteessa on merkittävää, ettei yhteisöjen tuomioistuin seurannut julkisasiamies Mischon tai julkisasiamies Alberin ratkaisuehdotusta, jotka olivat katsoneet, että assosiaatiosopimusten osapuolina olevien valtioiden kansalaiset eivät voineet johtaa noista sopimuksista maahantulo- ja oleskeluoikeutta.(16) Sen sijaan se katsoi selvästi, että maahantulo- ja oleskeluoikeus tulevat luonnollisina seurauksina sijoittautumisoikeudesta. Yhteisöjen tuomioistuimen kanta on, että ”oikeus ryhtyä harjoittamaan sellaista taloudellista toimintaa, joka jää työmarkkinoiden ulkopuolelle, edellyttää [henkilöllä] olevan oikeus päästä vastaanottavaan jäsenvaltioon ja oleskella siellä”.(17)
29. Se, että assosiaatiosopimuksissa vahvistettu sijoittautumisoikeus tuo mukanaan maahantulo- ja oleskeluoikeuden, on pelkkä seuraus siitä, että tuo oikeus ymmärretään annetuksi yksilölliseksi oikeudeksi, jolla on välitön oikeusvaikutus ja jonka tehokkuus on taattava. Itse asiassa viimeksi mainitut oikeudet ovat välineitä ensin mainittujen tehokkaaseen käyttöön. Jos sijoittautumisoikeus tehtäisiin täysin riippuvaksi eri kansallisista maahanmuuttosäännöksistä, näitä voitaisiin helposti käyttää assosiaatiosopimuksiin sisältyvän sijoittautumisoikeuden rajoituksena tai jopa mitätöimisenä.
30. Toinen puoli tätä välineellistä suhdetta on se, että assosiaatiosopimusten mukaiset maahantuloa ja oleskelua koskevat johdannaiset oikeudet ovat olemassa vain siinä määrin kuin ne ovat tarpeen sijoittautumisoikeuden käyttämiseksi. Tällaisten oikeuksien on oltava tämän valossa alistettuja ehdoille, jotka varmistavat, ettei niitä käytetä muihin tarkoituksiin kuin sijoittautumiseen.
31. Euroopan unioni sen paremmin kuin sen jäsenvaltiotkaan eivät ole sitoutuneet myöntämään yleistä liikkumisvapautta assosioitujen valtioiden kansalaisille. Tämä selittää ja oikeuttaa ne säännöt, joilla valvotaan pääsyä jäsenvaltioiden alueelle, ja ne assosiaatiosopimusmääräykset, joilla pyritään takaamaan niiden tehokkuus. Kuten edellä on todettu, kaikki kyseiset sopimukset sisältävät ehdon, jonka mukaan mikään sopimuksessa ei estä sopimuspuolia soveltamasta oikeudellisia ja hallinnollisia määräyksiään maahan saapumisesta ja maassa oleskelusta, työskentelystä, työskentelyedellytyksistä, luonnollisten henkilöiden sijoittautumisesta ja palvelujen tarjonnasta edellyttäen, että nämä määräykset eivät johda siihen, että ne mitätöivät tai rajoittavat niitä etuja, jotka kuuluvat jollekin sopimuspuolelle tietyn sopimusmääräyksen nojalla. Kunkin sopimuksen loppuasiakirjaan liitetyn yhteisen julistuksen mukaan pelkästään sitä, että joidenkin sopimuspuolten mutta ei joidenkin toisten luonnollisilta henkilöiltä vaaditaan viisumia, ei pidetä tiettyyn sopimusmääräykseen perustuvien etujen mitätöimisenä tai rajoittamisena. Sopimuspuolten liikkumiselle määrätyt rajoitukset ovat johdettavissa myös työntekijöiden liikkumista koskevista kyseisten sopimusten määräyksistä. Näissä määräyksissä suljetaan pois oikeus maahantuloon ja oleskeluun, ja ne koskevat yksinomaan niiden assosioituneista valtioista olevien työntekijöiden syrjimätöntä kohtelua, joilla on oikeus tulla jäsenvaltioon ja oleskella siellä kansallisten maahanmuuttosäännösten nojalla.(18)
32. Tavoite pyrkiä takaamaan muun kuin sijoittautumista koskevan maahanmuuttovalvonnan tehokkuus oikeuttaa soveltamaan tiettyjä menettelyllisiä vaatimuksia assosioitujen valtioiden kansalaisiin. Assosiaatiosopimusten mukaiseen sijoittautumisoikeuteen voi siten kohdistua sekä aineellisia(19) että menettelyllisiä edellytyksiä (viisumi ja muut maahanmuuttoon liittyvät menettelyt). Viimeksi mainitut ovat kuitenkin läheisessä yhteydessä edellä mainittuihin, sillä niiden tarkoituksena on taata, ettei oikeutta tulla maahan ja oleskella jäsenvaltiossa käytetä muuhun tarkoitukseen kuin sijoittautumiseen.
33. Tämänkaltaisista syistä yhteisöjen tuomioistuin on niin ikään tehnyt aiemmissa tuomioissaan selväksi, että eräät ennakkovalvontajärjestelmät ovat yhteensopivia assosiaatiosopimusten mukaisen sijoittautumisoikeuden kanssa. Tämä yhteensopivuus ei kuitenkaan ole ehdoton. Yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että ”[Yhdistyneen kuningaskunnan] Immigration Rulesissa käyttöön otetun järjestelmän kaltainen ennakkovalvontajärjestelmä, jossa vastaanottava jäsenvaltio asettaa ennakollisen maahantulo-oikeutta koskevan selvityksen ja sitten maahantuloluvan myöntämisen edellytykseksi sen, että toimivaltaiset maahanmuuttoviranomaiset selvittävät, aikooko hakija todellakin harjoittaa tässä valtiossa ammattiaan täysin itsenäisesti ja elinkelpoisesti, on lähtökohtaisesti yhteensopiva [assosiaatiosopimusten] kanssa”.(20) Tässä lopputulemassa on huomattava kaksi tärkeää seikkaa. Ensinnäkin tietyn kansallisissa maahanmuuttosäännöksissä olevan menettelyllisen vaatimuksen (ennakkovalvontajärjestelmä) hyväksyminen on oikeutettu siinä määrin kuin se on tarpeen sen todentamiseksi, että hakija täyttää sijoittautumisoikeutta koskevat aineelliset edellytykset.(21) Toiseksi ilmaisu ”lähtökohtaisesti” osoittaa, että yhteisöjen tuomioistuin hyväksyy tällaiset ennakkovalvontajärjestelmät laillisiksi vain ehdollisesti: niiden laillisuus edellyttää tiettyjen ehtojen täyttymistä. Nämä kaksi ennakkovalvontajärjestelmän hyväksyntää koskevaa yhteisöjen tuomioistuimen asian Barkoci ja Malik yhteydessä esille ottamaa seikkaa saattavat osoittaa, ettei tällainen järjestelmä ole hyväksyttävissä eräissä tapauksissa. Voidaan väittää, että vaikka tietyt asianhaarat voivat oikeuttaa tällaisen ennakkovalvontajärjestelmän soveltamisen sen todentamiseksi, että sijoittautumisen aineelliset edellytykset täyttyvät, toisten asianhaarojen vallitessa näin ei ole asia. Jotta tämä tulkinta olisi mahdollinen, on silti tarpeen osoittaa, että yleinen ennakkovalvontajärjestelmä voi olla olemassa poikkeuksin, joiden avulla voidaan arvioida oleskeluoikeutta vastaanottavassa jäsenvaltiossa jo olevan henkilön sijoittautumista silmällä pitäen, ilman yleistä järjestelmää heikentäviä poikkeuksia. Tämä on eräs suurimmista kiistakysymyksistä komission ja niiden jäsenvaltioiden välillä, jotka ovat jättäneet huomautuksia. Palaan tähän myöhemmin.
34. Tähänastisen arvioinnin pohjalta voidaan havaita yhteisöjen tuomioistuimen päätöksissä pyrkimys tasapainotella kahden kilpailevan asian välillä: yhtäältä pitää paikkansa, että sijoittautumisoikeudesta ei saa tulla välinettä, jonka avulla kierretään kansallisia maahanmuuttosäännöksiä ja päästään Euroopan unioniin muussa kuin sijoittautumistarkoituksessa, mutta on toisaalta myös niin, ettei kansallisista maahanmuuttosäännöksistä saisi tulla välinettä, jolla estetään assosioituneiden valtioiden kansalaisten sijoittautumisoikeuden hyödyntäminen.
B Edellytykset, jotka assosiaatiosopimusten mukaisen sijoittautumisoikeuden rajoitusten on täytettävä
35. Noiden kahden asian valossa on määriteltävä ne rajat ja ehdot, joita kansallisten säännösten, jotka koskevat assosioituneiden valtioiden kansalaisten maahantuloa ja oleskelua, on noudatettava. Tämän ansiosta on mahdollista ottaa kantaa sen Alankomaiden vaatimuksen laillisuuteen, joka koskee väliaikaista oleskelulupaa ja sen soveltamista erilaisten asianhaarojen vallitessa. Nähdäkseni kansallisiin säännöksiin, joilla rajoitetaan assosiaatiosopimuksissa taattua sijoittautumisoikeutta, kohdistuu kolmenlaisia ehtoja.
36. Ensinnäkin on muistettava, että välittömän oikeusvaikutuksen tunnustaminen liittyy selvittämättömällä tavalla sellaisten oikeuksien myöntämiseen yksityisille, joita niiden on määrä pystyä toteuttamaan. Välittömän oikeusvaikutuksen tunnustamiselle ominaista on ajatus tehokkuudesta ja yksilön oikeuksien oikeussuojasta. Näiden assosiaatiosopimusten määräysten välittömän oikeusvaikutuksen tunnustaminen tarkoittaa tämän seurauksena, että jäsenvaltioiden harkintavallan käytön, kun nämä soveltavat säännöksiään, jotka koskevat assosioituneiden jäsenvaltioiden kansalaisten maahantuloa ja oleskelua, on tapahduttava sellaisella tavalla, joka voidaan saattaa tuomioistuinvalvonnan kohteeksi ja joka ei heikennä noiden oikeuksien tehokkuutta.
37. Tässä suhteessa on huomattava, että erilaisessa oikeuskäytännössä, jossa yhteisöjen tuomioistuin arvioi hallinnollisten ennakkolupajärjestelmien sallittavuutta, se teki selväksi, ettei niillä voida oikeuttaa harkintavaltaan perustuvaa käyttäytymistä, joka on omiaan poistamaan yhteisön oikeuden säännösten ja määräysten tehokkaan vaikutuksen.(22) Jotta varmistettaisiin, ettei näin käy ja ettei tällaisia järjestelmiä ja niihin liittyvää harkintavaltaa käytetä mielivaltaisesti, yhteisöjen tuomioistuin edellyttää niiden perustuvan objektiivisiin perusteisiin, jotka eivät ole syrjiviä ja jotka ovat etukäteen asianomaisten tahojen tiedossa.(23) Lisäksi niillä, joita asia koskee, on oltava käytettävissään oikeussuojatie.(24)
38. Mielestäni vastaavia arviointiperusteita on sovellettava määritettäessä sellaisten kansallisten järjestelmien hyväksyttävyyttä, joissa edellytetään assosioitujen valtioiden kansalaisten, jotka aikovat käyttää oikeuttaan sijoittautua saadakseen kotivaltiossaan ennakollisen luvan väliaikaiseen oleskeluun. Tällaisten järjestelmien on perustuttava objektiivisiin perusteisiin, jotka ovat etukäteen tiedossa ja jotka ovat oikeutettuja sen vuoksi, että on tarpeen varmistaa, että nuo henkilöt aidosti tahtovat toimia ammattinharjoittajana. Niiden on myös suotava riittävät menettelylliset takeet ja oikeussuojatiet niille, jotka vetoavat sijoittautumisoikeuteen.
39. Lisäkriteeri niiden kansallisten toimien arviointiin, jotka koskevat maahantuloa, oleskelua ja asumista, tulee siitä assosiaatiosopimuksissa olevasta ehdosta, että ne eivät saa mitätöidä tai rajoittaa etuja, jotka kuuluvat jollekin sopimuspuolelle.(25) Yhteisöjen tuomioistuin on tulkinnut tätä konseptia assosioitujen valtioiden kansalaisille annettujen oikeuksien suhteen siten, että toimenpiteiden on oltava tavoitellun päämäärän saavuttamiseen soveltuvia eivätkä ne saa vaikuttaa noiden oikeuksien ydinsisältöön tekemällä niiden käyttämisen mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi.(26)
40. On selvää, ettei kyseessä ole suhteellisuustesti. Tämä on seurausta siitä, että kuten yhteisöjen tuomioistuin on selventänyt näissä samoissa asioissa antamissaan tuomioissa, assosiaatiosopimusten mukaista sijoittautumisoikeutta ei pidä tulkita samalla tavoin kuin EY:n perustamissopimuksen mukaista sijoittautumisoikeutta. Pelkkä samankaltaisuus tai jopa identtisyys määräysten sanamuodossa ei riitä perustelemaan samaa tulkintaa. Assosiaatiosopimusten rajoittuneemmat päämäärät ja niissä nimenomaisesti asetetut laajemmat rajoitukset tekevät perustelluksi rajoitetumman lähestymistavan assosioitujen valtioiden kansalaisille annetun sijoittautumisoikeuden tulkintaan.(27) Sovellettava testi edellyttää sen sijaan, että ne kansalliset toimenpiteet, jotka voivat estää assosiaatiosopimuksissa tarkoitetun sijoittautumisoikeuden käytön, eivät saa vaikuttaa oikeuden ydinsisältöön.
41. Tätä vaikutusta oikeuden sisältöön tarkastellaan kuitenkin myös kansallisilla toimenpiteillä tavoiteltujen päämäärien valossa. Tavoitteiden ja keinojen soveltuvuus tai riittävyys on johdettavissa myös asioissa Barkoci ja Malik, Kondova ja Gloszczuk annetuista tuomioista. Asiassa Barkoci ja Malik yhteisöjen tuomioistuin esimerkiksi totesi, että ”on selvitettävä, voidaanko
kansallisten toimivaltaisten viranomaisten soveltamilla maahanmuuttosäännöillä, joiden mukaan Tšekin kansalaisen on ennen lähtöä vastaanottavaan jäsenvaltioon hankittava maahantulo-oikeutta koskeva selvitys, jonka saamisen edellytyksenä on Immigration Rulesin 212 §:ssä säädettyjen kaltaisten aineellisten edellytysten tarkastaminen, saavuttaa tavoiteltu päämäärä ja eivätkö ne ole tämän päämäärän kannalta sellainen toimenpide, jolla loukataan
assosiaatiosopimuksen 45 artiklan 3 kohdalla Tšekin kansalaisille annettujen oikeuksien ydinsisältöä
tekemällä näiden oikeuksien käytöstä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa”.(28) Toisin sanoen se, puuttuvatko toimenpiteet oikeuksien ydinsisältöön, riippuu myös siitä, voidaanko niillä saavuttaa tavoiteltu päämäärä.
42. Tältä osin on muistettava kaksi hyvin tunnettua oikeuskäytäntöä, joissa yhteisöjen tuomioistuin on soveltanut samanlaista testiä, joka perustuu siihen, missä määrin kyseessä olevat toimenpiteet vaikuttavat oikeuden sisältöön.
43. Jäsenvaltioiden menettelyllistä itsenäisyyttä koskevissa tapauksissa yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että kun ”kyseisellä alalla ei ole annettu yhteisön säännöksiä, kunkin jäsenvaltion sisäisessä oikeusjärjestyksessä on määriteltävä toimivaltaiset tuomioistuimet ja annettava menettelysäännöt sellaisia oikeussuojakeinoja varten, joilla pyritään turvaamaan yhteisön oikeuden välittömään oikeusvaikutukseen perustuvat oikeussubjektien oikeudet. Nämä menettelysäännöt eivät kuitenkaan saa olla epäedullisempia kuin ne, jotka koskevat samankaltaisia jäsenvaltion sisäiseen oikeuteen perustuvia vaatimuksia, eivätkä ne saa olla sellaisia, että yhteisön oikeudessa vahvistettujen oikeuksien käyttäminen on käytännössä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa”.(29) Tämä oikeuskäytäntö saattaa olla merkityksellistä, koska nyt esillä olevassa tapauksessa kyseessä oleva säännös on menettelyä koskeva eikä aineellinen säännös. Se voi olla merkityksellinen myös siksi, että se osoittaa, että vaikka yhteisöjen tuomioistuin on suhtautunut kunnioittavasti jäsenvaltioiden menettelysäännöksiin, se on aina tutkinut, voidaanko kyseessä olevilla toimenpiteillä saavuttaa oikeutetut päämäärät. Toinen asiassa merkityksellinen oikeuskäytäntö koskee perusoikeuksia, erityisesti perusoikeutta omaisuuteen sekä elinkeinon tai ammatin harjoittamisen vapautta (jolla on tässä tapauksessamme merkitystä), jota voidaan rajoittaa yleisen edun mukaisesti ”kunhan nuo rajoitukset tosiasiassa vastaavat yleisen edun mukaisia tavoitteita, joihin yhteisö pyrkii, eivätkä ole tavoiteltavan päämäärän kannalta suhteetonta puuttumista, jota ei voida hyväksyä ja joka heikentää noiden oikeuksien ydinsisältöä”.(30)
44. Näistä tapauksista voidaan päätellä, että ydinsisältöön puuttumista koskeva testi ei riipu pelkästään arvioinnista, joka kohdistuu rajoittavan toimenpiteen vaikutukseen oikeuteen itseensä. Se riippuu myös toimenpiteellä tavoiteltavasta päämäärästä ja toimenpiteen soveltuvuudesta päämäärän saavuttamiseen. Vaikka testi ei anna ratkaisua suhteellisuudesta tai edes vähemmän rajoittavan toimenpidevaihtoehdon (tarpeellisuuden) olemassaolosta, se vaatii silti arviointia keinojen ja päämäärien sopivuudesta tai riittävyydestä.
45. On vielä joukko ehtoja, jotka olisi otettava huomioon, kun arvioidaan kansallisia toimenpiteitä, joilla rajoitetaan assosiaatiosopimuksissa annettua sijoittautumisoikeutta. Ne seuraavat jäsenvaltioille asetetusta vaatimuksesta noudattaa yleisiä oikeusperiaatteita, perusoikeudet mukaan lukien, kun ne toimivat yhteisön oikeuden alueella.(31)
46. Yhteisön ja kolmansien maiden välisissä sopimuksissa määrättyjä sääntöjä soveltaessaan tai niistä poiketessaan jäsenvaltiot toimivat yhteisön oikeuden alueella. Kun kolmansien maiden kansalaiset hyötyvät oikeuksista, jotka ovat seurausta sopimuksista, jotka on solmittu heidän maansa ja yhteisön välillä, näiden oikeuksien rajoitukset, jotka ovat seurausta jäsenvaltioiden toimenpiteistä, on oltava perusoikeuksien ja yleisten oikeusperiaatteiden mukaisia, joiden noudattamisen yhteisöjen tuomioistuin varmistaa.(32) Näin ollen kyseessä olevan jäsenvaltion viranomaiset ja sen kansalliset tuomioistuimet ovat sidottuja noudattamaan – eivät vain ottamaan huomioon – yhteisön oikeusjärjestyksessä sovellettavia perusoikeuksia, jotka ovat nimenomaiselta luonteeltaan sovellettavissa kolmansien maiden kansalaisiin, kuten oikeus perhe-elämän kunnioittamiseen ja oikeus tehokkaaseen oikeussuojaan.(33)
47. Tältä osin on huomattava, että perusoikeuksien oikeussuoja on erityisen tärkeää kolmannen maan kansalaisille suodun kohtelun osalta, koska nämä muodostavat ”irrallisen ja eriytyneen vähemmistön”.(34) Nämä ovat usein erityisen haavoittuvia ryhmiä, joilla ei ole muita ja varsinkaan poliittisia keinoja vaikuttaa lainsäädäntöön ja poliittiseen prosessiin oikeuksiensa suojelemiseksi. Muukalaiset eivät poliittisen yhteisön luonteen vuoksi voi saada hyväkseen kaikkia oikeuksia, jotka on annettu asianomaisen poliittisen yhteisön kansalaisille, mutta juuri tästä samasta syystä he ansaitsevat lisäoikeussuojaa, kun tämän saman poliittisen yhteisön päätökset vaikuttavat heille annettuihin oikeuksiin.
48. Edellä todetun valossa uskon olevan mahdollista katsoa, että kansalliset säännökset, jotka koskevat sellaisten assosioituneiden valtioiden kansalaisten maahantuloa ja oleskelua, jotka haluavat asua unionin jäsenvaltiossa sijoittautumistarkoituksessa, ovat hyväksyttäviä sikäli kuin ne täyttävät seuraavat yleiset edellytykset: 1) niiden on perustuttava objektiivisiin kriteereihin, jotka hakijat voivat etukäteen tuntea ja joihin voidaan hakea muutosta oikeudessa, 2) ne eivät saa vaikuttaa sijoittautumisoikeuden ydinsisältöön (ne ovat hyväksyttäviä sikäli kuin niillä voidaan saavuttaa tavoite, joka koskee muussa kuin sijoittautumistarkoituksessa tapahtuvan maahantulon valvontaa ja sikäli kuin ne eivät tee sijoittautumisoikeuden käytöstä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa), ja 3) niiden on oltava perusoikeuksien ja yleisten oikeusperiaatteiden mukaisia, jotka sitovat jäsenvaltioita näiden toimiessa yhteisön oikeuden alueella.
49. Näiden yleisten edellytysten valossa arvioin nyt Alankomaiden säännösten soveltamista kansallisen tuomioistuimen esille tuomissa kahdessa tilanteessa. Tältä osin oikeuskäytännöstä ilmenee, että on tehtävä ero niiden henkilöiden välillä, jotka ovat laillisesti Alankomaissa hakiessaan pysyvää oleskelulupaa, ja niiden, jotka ovat siellä laittomasti.
C Vastaanottavassa jäsenvaltiossa laittomasti oleskelevien assosioituneiden valtioiden kansalaisten tilanne
50. Lähtökohtaisesti on hyväksyttävissä, että on assosiaatiosopimusten kanssa yhteensopivaa hylätä tutkimatta vastaanottavassa jäsenvaltiossa tehdyt laittomasti maahantulleiden hakemukset. Tämä yhteensopivuus johtuu tarpeesta taata kolmansien maiden kansalaisten maahantuloa, oleskelua ja asumista koskevien kansallisten säännösten tehokkuus. Niiden tehokkuuden takaamiseksi on olennaista estää assosioituneiden valtioiden kansalaisia saamasta etua laittomasta tilanteesta. Yhteisöjen tuomioistuin onkin katsonut asiassa Gloszczuk, että on assosiaatiosopimusten asiaa koskevien määräysten mukaista, että jäsenvaltio hylkää sijoittautumista koskevan hakemuksen ”sillä perusteella, että hakija oleskeli lainvastaisesti jäsenvaltion alueella hakemusta tehdessään, koska hän oli tehnyt mainituille viranomaisille totuudenvastaisia ilmoituksia saadakseen alkuperäisen maahantuloluvan muulla perusteella tai koska tämän maahantuloluvan nimenomaista ehtoa, joka koski hänen oleskelunsa sallittua kestoa kyseisessä jäsenvaltiossa, oli rikottu”.(35) Niinpä lähtökohtaisesti riittävä peruste hakemuksen hylkäämiseen on hakijan laiton oleskelu vastaanottavassa jäsenvaltiossa.
51. Tällainen olisi esillä olevassa asiassa kyseessä olevien Bulgarian kansalaisten tilanne, joilta edellytettiin viisumia, jotta he pääsisivät Alankomaihin ja jotta he voisivat oleskella Alankomaissa enintään kuuden kuukauden ajan, mutta joilla ei ollut viisumia heidän hakiessaan täyttä oleskeluoikeutta sijoittautumista varten. Lähtökohtaisesti tällainen vastaanottavan jäsenvaltion maahanmuuttosäännösten rikkominen johtaa siihen, ettei heidän hakemustaan tutkita. Kunkin kyseessä olevan assosiaatiosopimuksen loppuasiakirjaan liitetyn sopimuspuolten yhteisen julistuksen mukaan, joka on otettava huomioon sopimuksia tulkittaessa, pelkkää viisumin vaatimista vain joidenkin eikä kaikkien sopimuspuolten luonnollisilta henkilöiltä ei voida pitää erityismääräyksen mitätöimisenä tai rajoittamisena.
52. Olen kuitenkin toistanut ilmaisua ”lähtökohtaisesti” edellisissä kappaleissa, koska tapauksista, joissa jäsenvaltiolla on hyvin rajoittava viisumipolitiikka, on ajateltavissa, että tämä saattaa toimia ehdottomana esteenä maahantulolle ja oleskelulle sijoittautumistarkoituksessa. Toisin sanoen maahanmuuttosäännökset saattaisivat olla niin ankaria, että ne puuttuvat assosiaatiosopimuksissa vahvistetun sijoittautumisoikeuden ydinsisältöön. On myös selvennettävä, että assosioidun valtion kansalaiselle asetetut ehdot, jotka koskevat laillista tuloa unionin jäsenvaltion alueelle, eivät saa tosiasiallisesti estää häntä käyttämästä assosiaatiosopimusten mukaista sijoittautumisoikeuttaan. Mikäli säännökset, jotka koskevat tuloa valtion alueelle, tosiasiallisesti estävät pääsyn tuohon valtioon sijoittautumista varten, assosioidun valtion kansalaisella ei ole mahdollisuutta käyttää ”laillisesti” sijoittautumisoikeuttaan.
53. Mikäli esimerkiksi tehokasta muutoksenhakua jäsenvaltioiden lähetystöjen ja konsulaattien kielteisiin viisumipäätöksiin ei ole tai on vain rajoitetusti, voidaan väittää, että ainoa mahdollisuus, joka sellaisen valtion kansalaisella on, joka on solminut yhteisön kanssa assosiaatiosopimuksen, vedotakseen sijoittautumisoikeuteen, muodostuu saapumisesta vastaanottavaan jäsenvaltioon laittomana ulkomaalaisena. Niinpä eroa, joka yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä tehdään laillisen ja laittoman ulkomaalaisen tilanteen välille, ei pidä nähdä ehdottomana vaan ehdollisena riippuen assosiaatiosopimusten sijoittautumismääräysten yhteensopivuudesta niiden kansallisten säännösten kanssa, joissa määritetään ulkomaalaisen jäsenvaltion alueella oleskelun laittomuus.
54. Komissio toteaa huomautuksissaan, että väliaikaisen oleskeluluvan myöntäminen Alankomaiden lähetystöissä ja konsulaateissa kestää usein ilmeisen kauan,(36) mikä de facto estää assosioituneiden valtioiden kansalaisia käyttämästä sijoittautumisoikeuttaan. Jos asia olisi näin eikä myöskään tehokasta muutoksenhakua ole käytettävissä, kyseiset Bulgarian kansalaiset voisivat väittää, että heille ainoa tapa käyttää tehokkaasti sijoittautumisoikeuttaan on tulla Alankomaihin laittomasti ja vedota sitten oikeuteensa kansallisessa tuomioistuimessa.
55. Bulgarialaiset kantajat eivät kuitenkaan ole pääasian käsittelyssä esittäneet perusteita tällaisen tueksi. Joka tapauksessa on kansallisen tuomioistuimen asiana määrittää, onko asia näin.
56. Kansallisen tuomioistuimen ennakkoratkaisupyynnöstä ja eri osapuolten huomautuksista ilmenee, että kyseiset Bulgarian kansalaiset ovat väittäneet pelkästään, että sijoittautumisoikeus antaa heille ilman muuta oikeuden maahantuloon ja oleskeluun. Kansallisen tuomioistuimen mukaan ne katsovat siksi, ettei viisumia (ja sen seurauksena väliaikaista oleskelulupaa) voida vaatia henkilöltä, joka aikoo työskennellä itsenäisenä ammatinharjoittajana jossakin jäsenvaltiossa.
57. On kuitenkin muistettava, että kuten kantaja epäsuorasti myöntää, oikeus maahantuloon ja oleskeluun on olemassa ainoastaan sikäli kuin on olemassa sijoittautumisoikeuden käyttämiseen liittyvä pääsyoikeus. Kuten edellä on todettu, tällaiseen oikeuteen voi siten kohdistua ehtoja, jotka ovat tarpeen varmistamaan, ettei maahantulo-oikeutta käytetä muuhun kuin sijoittautumistarkoitukseen. Tämä oikeuttaa erityiset edellytykset ja menettelyt (kuten viisumit).
58. Kuten kuitenkin yhteisöjen tuomioistuin on katsonut asioissa Jany sekä Barkoci ja Malik antamissaan tuomioissa, ”sen velvollisuuden tavoitteena tai vaikutuksena, jonka mukaan Tšekin kansalaisen on hankittava oleskelumaassaan ennen lähtöä vastaanottavaan jäsenvaltioon maahantulo-oikeutta koskeva selvitys, jonka myöntämisen edellytyksenä on – – aineellisten edellytysten tarkastaminen, ei ole tehdä tämän sopimuksen 45 artiklan 3 kohdassa Tšekin kansalaisille annettujen oikeuksien käytöstä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa”.(37)
59. Siksi on riittävää todeta, että Bulgarian kansalaiset ovat saapuneet Alankomaihin laittomasti ja näin tehdessään ovat saattaneet itsensä tilanteeseen, jossa tämän ratkaisuehdotuksen 52 ja 53 kohdassa mainituin edellytyksin he ovat estyneet käyttämästä yhteisön ja Bulgarian tasavallan välisessä assosiaatiosopimuksessa taattua sijoittautumisoikeutta.
60. Edellä mainitut olennaiset ehdot mielessä pitäen laittomien maahantulijoiden tekemien hakemusten automaattinen hylkääminen on nähdäkseni ilmeisesti assosiaatiosopimusten asiaa koskevien määräysten mukaista. Esillä olevassa asiassa ei ole näytetty, ettei kyseisillä Bulgarian kansalaisilla ollut muuta tapaa käyttää sijoittautumisoikeuttaan kuin laittomina ulkomaalaisina. He eivät myöskään ole missään vaiheessa yrittäneet käyttää sijoittautumisoikeuttaan vastaanottavan jäsenvaltion määrittelemin edellytyksin eivätkä saattaneet tuomioistuimen käsiteltäväksi noiden edellytysten laillisuutta assosiaatiosopimuksen nojalla.
D Vastaanottavassa jäsenvaltiossa laillisesti oleskelevien assosioituneiden valtioiden kansalaisten tilanne
61. Kuten edellä on todettu, asiassa Barkoci ja Malik antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin käsitteli sitä, onko assosiaatiosopimusten mukaista vaatia lähtömaassa saatua väliaikaista oleskelulupaa assosioituneen valtion kansalaiselta, joka tahtoo tulla Yhdistyneeseen kuningaskuntaan sijoittautumistarkoituksessa. Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa Puolan ja Slovakian kansalaisten tapauksen sekä Barkoci ja Malik -tapauksen tosiseikkojen välillä on kuitenkin merkittäviä eroja.
62. Nyt käsiteltävänä olevassa asiassa ensinnäkin vaatimus kohdistuu assosioidun valtion kansalaisiin, jotka jo ovat laillisesti Alankomaissa ja pelkästään hakevat asemansa muuttamista tullakseen vakinaisiksi asukkaiksi sijoittautuakseen sinne itsenäisinä ammatinharjoittajina.
63. Toiseksi asetetun vaatimuksen seuraukset eivät ole samat kummassakin tapauksessa. Yhdistyneen kuningaskunnan maahanmuuttosäännösten tapauksessa assosioidun valtion kansalaisen hakemuksen vakinaisen oleskeluoikeuden saamiseksi sijoittautumista varten viranomaiset käsittelisivät, vaikka väliaikaista oleskelulupaa ei olisikaan. Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset vain käsittelisivät hakemuksen summaarisemmin.
64. Asiassa Barkoci ja Malik on tärkeä toteamus, jonka mukaan viranomaiset sovelsivat Yhdistyneen kuningaskunnan maahanmuuttosäännöksiä joustavasti: ”Tässä tilanteessa ei ole tarpeen tutkia sitä, voivatko vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaiset viranomaiset assosiaatiosopimuksen 59 artiklan 1 kohdan perusteella kieltäytyä päästämästä valtion alueelle Tšekin kansalaista, jolla ei ole selvitystä maahantulo-oikeudesta, sillä riittää, kun tutkitaan, onko tämän 59 artiklan 1 kohdan ensimmäisen virkkeen lopussa määrätyn edellytyksen mukaisena pidettävä sitä, että Britannian viranomaiset soveltavat maahanmuuttolainsäädäntöä kokonaisuudessaan mukaan lukien se, että Secretary of State käyttää harkintavaltaa ratkaistakseen, voidaanko yksittäistapauksissa olla soveltamatta edellytystä, jonka mukaan henkilöllä on oltava maahantulo-oikeutta koskeva selvitys.”(38) Tämä osoittaa selkeästi, että yhteisöjen tuomioistuimen suorittama arviointi kohdistui järjestelmään, jossa annetaan harkintavaltaa, jollaista ei – kuten ennakkoratkaisupyyntö ja Alankomaiden hallitus ovat riittävällä tavalla osoittaneet – ole Alankomaiden lainsäädännössä.
65. Näin ollen yhteisöjen tuomioistuimen päätelmä, jonka mukaan yhden assosiaatiosopimuksen asiaa koskevat määräykset eivät estä edellyttämästä Yhdistyneen kuningaskunnan maahanmuuttosäännöissä ennakkovalvontaa, ”kunhan nämä viranomaiset käyttävät sijoittautumista varten tähän jäsenvaltioon saavuttaessa tämän sopimuksen mukaisesti tehtyjen maahantulohakemusten osalta harkintavaltaansa siten, että maahantulolupa voidaan myöntää – – muulla kuin Immigration Rulesin perusteella, jos hänen hakemuksensa täyttää ilmeisen selvästi samat aineelliset edellytykset, joita olisi sovellettu, jos hän olisi hakenut maahantulo-oikeutta koskevaa selvitystä [siinä maassa, josta hän on lähtöisin]”,(39) ilmeisesti myös viittaa yksinomaan Yhdistyneen kuningaskunnan järjestelmään. Se tarkoittaa, että assosiaatiosopimukset eivät estä ennakkovalvontajärjestelmää lähtömaassa, kunhan vastaanottavassa jäsenvaltiossa tehtyjä hakemuksia ei ilman muuta hylätä vaan todella tutkitaan edes suppeasti,(40) kun ne ilmeisen selvästi täyttävät sijoittautumisen aineelliset edellytykset. Ja vaikka se saattaakin merkitä, se ei välttämättä
merkitse sitä, että Alankomaiden järjestelmä, jonka mukaisesti tällaiset hakemukset ilman muuta hylätään tutkimatta ja jossa ei anneta harkintavaltaa kuten Yhdistyneen kuningaskunnan järjestelmässä, on assosiaatiosopimusten vastainen. Varmuudella voidaan kuitenkin sanoa, ettei se merkitse sitä, että kyseinen järjestelmä on niiden mukainen.
66. Asiassa Barkoci ja Malik annettua tuomiota on mahdollista käyttää puoltamaan pikemminkin ensin mainittua päätelmää (a contrario) kuin jälkimmäistä. Voidaan sanoa, että yhteisöjen tuomioistuimen asettama ilmeinen ehto tarkoittaisi, että Alankomaissa vallitsevan kaltainen automaattinen järjestelmä on assosiaatiosopimusten vastainen. Kuitenkin kummankin järjestelmän erityispiirteet johtavat tarkastelemaan Alankomaiden järjestelmää uudestaan sen oman sisällön näkökulmasta. Asiassa Barkoci ja Malik annettua tuomiota ei voida pitää täysin ratkaisevana tämän tapauksen kannalta, vaan ainoastaan yleisiä suuntaviivoja antavana.
67. Oikeuskäytännön valossa jokin on kuitenkin selvää.
68. Ensinnäkin se seikka, että sijoittautumista varten annettavan täyden oleskeluoikeuden saamisen aineelliset edellytykset täyttyvät ilmeisen selvästi, ei sinänsä merkitse mitään kansallisen tuomioistuimen esittämän pääkysymyksen kannalta. Toisin sanoen se, että yhteisöjen tuomioistuin asiassa Barkoci ja Malik katsoi, etteivät assosiaatiosopimukset estä Yhdistyneessä kuningaskunnassa vallitsevan kaltaista järjestelmää, ei tarkoita, että ainoastaan
tuo järjestelmä on näiden sopimusten mukainen. On pyrittävä välttämään liiallisen a contrario
-päättelyn vaaroja. Varmuudella voidaan todeta enintään seuraavaa: mikäli Alankomaissa vallitsevaa automaattisen hylkäämisen järjestelmää pidetään sopimusten mukaisena, yksi sopimusten mukainen mahdollisuus olisi säätää samanlainen järjestelmä kuin Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
69. Alankomaiden hallitus on väittänyt niin ikään, että kyseisessä maassa voimassa olevan lainsäädännön mukaan kolmen kuukauden vapaa ajanjakso, joka koskee sellaisten maiden kansalaisia, joiden osalta ei vaadita viisumia, kuluu automaattisesti, jos nämä hakevat täyttä oleskeluoikeutta, koska tämä osoittaa niiden aikovan oleskella yli tämän ajan. Tällaisessa tapauksessa kyseessä olevan ulkomaalaisen oleskelu Alankomaissa ei enää ole laillista, ja tarvitaan väliaikainen oleskelulupa, jotta hakemus käsitellään. Näin ollen heidän tilanteensa ei eroa viisumia koskevaa ehtoa rikkovien Bulgarian kansalaisten tilanteesta, jolloin myös heidän hakemustensa automaattinen hylkääminen on oikeutettua.
70. Assosiaatiosopimusten kannalta sääntö, jonka mukaan täyden oleskeluoikeuden hakeminen assosiaatiosopimuksissa annetun sijoittautumisoikeuden käyttämiseksi muuttaa laittomaksi sellaisen maan kansalaisen oleskelun, jonka kanssa yhteisö on solminut tällaisen sopimuksen, mitätöi kyseisen oikeuden tai rajoittaa sitä. Alankomaiden hallituksen argumentaation mukaisesti ajateltaessa riittäisi, että jäsenvaltio luokittelisi tietynlaisen menettelyn laittomaksi, jotta tämä jäsenvaltio on oikeutettu hylkäämään kaikki sijoittautumista koskevat hakemukset, vaikka menettely itsessään olisi sijoittautumista koskeva hakemus. Ensiksi on arvioitava Alankomaiden asettaman edellytyksen laillisuutta eikä päinvastoin. Tässä tapauksessa, toisin kuin Bulgarian kansalaisten tilanteessa, assosioituneiden valtioiden kansalaiset olisivat laillisessa tilanteessa kunnes he päättäisivät hakea oleskeluoikeutta sijoittautumista varte n. Tuon hakemuksen seurauksena he eivät paitsi pystyisi käyttämään sijoittautumisoikeuttaan tällaisella hakemuksella, vaan he myös menettäisivät oikeuden lyhyeen oleskeluun Schengen-järjestelmän nojalla. Tämä automaattinen laittomuus muodostaa lisäseuraamuksen, joka on ilmeisen perusteeton ja liiallinen rangaistus muutoin lailliseen asemaan liittyvän oikeuden käyttämisestä, eikä se vastaa yhtäkään erillistä oikeutettua päämäärää, joka ei jo ole turvattu sillä pääedellytyksellä, joka koskee väliaikaista oleskelulupaa. Tämä ei millään tavoin vaikuta siihen, onko edellytys lähtömaassa saadusta väliaikaisesta oleskeluluvasta assosiaatiosopimusten mukainen.
71. Tätä kysymystä voidaan tarkastella myös Schengen-sääntöjen näkökulmasta. En tee sitä tässä yksityiskohtaisesti, koska aihe voidaan saada käsitellyksi assosiaatiosopimusten asiayhteydessä. Tämä toinen näkökulma nostaa esiin kysymyksen siitä, onko yhteisöjen tuomioistuin toimivaltainen tulkitsemaan Schengen-sääntöjen asiaa koskevia määräyksiä EY 68 artiklassa olevan rajoituksen näkökannalta. Jos assosiaatiosopimusten määräykset eivät riitä asian saamiseen käsitellyksi, en epäröi tunnustaa yhteisöjen tuomioistuimelle valtaa tulkita Schengen-määräyksiä kaikissa tapauksissa, mikäli niiden tulkinta on olennaista niiden oikeuksien ulottuvuuden määrittämiseksi, jotka kuuluvat yhteisöjen tuomioistuimen yleiseen toimivaltaan. Tutkin sitten, sisältävätkö Schengenin sopimuksen(41) soveltamista koskevan yleissopimuksen asiaa koskevat määräykset normeja ja periaatteita, jotka estävät tuohon läheisempään yhteistyöhön osallistuvaa jäsenvaltiota toteamasta, että sijoittautumista koskeva hakemus saa päättymään kolmen kuukauden ajanjakson, joka koskee Schengen-järjestelmän mukaista lyhyttä oleskelua.
72. Seuraavaksi on arvioitava esillä olevaa Alankomaiden säännöksissä olevaa keskeistä ehtoa: sitä, ettei välitöntä hakemusta pysyvän oleskeluoikeuden saamiseksi sijoittautumista varten voida tehdä, vaikka hakijat oleskelevat laillisesti Alankomaissa erilaisessa asemassa ja vaikka he ilmeisen selvästi täyttävät sijoittautumisen aineelliset edellytykset. Sellaisten hakemusten automaattinen hylkääminen, joita ei edellä ennakkovalvonta kotijäsenvaltiossa, on Alankomaiden mukaan tärkeää, jotta taataan kyseisen ennakkovalvontajärjestelmän tehokkuus. Eikö kuitenkin ole liiallista pakottaa hakijat menemään takaisin siihen maahan, jonka kansalaisia he ovat tai jossa he asuvat, hakemaan sijoittautumista, jos he ovat laillisesti Alankomaissa?
73. Olen jo edellä todennut ne yleiset edellytykset, jotka assosiaatiosopimusten mukaista sijoittautumisoikeutta rajoittavien kansallisten säädösten mielestäni on täytettävä. Vaikka muut kysymykset voivatkin olla relevantteja kyseessä olevan asian kannalta,(42) yhteisöjen tuomioistuimelle esitetyt seikat kohdistuvat testiin säädöksen soveltuvuudesta oikeutetun päämäärän saavuttamiseen ja sen vastaavaan vaikutukseen oikeuden sisältöön. Kuten olen edellä maininnut, nähdäkseni yhteisöjen tuomioistuimen aiemmissa ratkaisuissaan määrittämä testi ei edellytä ratkaisua, joka koskee säädöksen suhteellisuutta. Säädöksen ei myöskään tarvitse olla vähiten rajoittava vaihtoehto (tarpeellisuustesti). Tämä ei kuitenkaan tarkoita sitä, että mikä tahansa säädös, joka todennäköisesti edistää oikeutettua päämäärää, on hyväksyttävissä. Säädöksen on sovelluttava tällaisen päämäärän saavuttamiseen, eikä se saa olla tuon päämäärän valossa liiallinen suhteessa siihen kustannukseen, jonka se aiheuttaa assosioituneiden jäsenvaltioiden niille kansalaisille, jotka aikovat käyttää sijoittautumisoikeuttaan. Säädöksen väitetyn tarkoituksen ja siinä käyttöön otettavien tarkoituksen saavuttamiseen tähtäävien keinojen välillä on oltava yhteys. Tässä tapauksessa Alankomaiden käyttämät keinot aiheuttavat huomattavan taakan assosioiduista valtioista oleville hakijoille: vaikka he ovat laillisesti Alankomaissa, heidän on pakko lähteä siihen maahan, josta he ovat lähtöisin tai jossa he asuvat, ja aloittaa siellä uusi hakemusmenettely ilman, että heidän yksilöllisiä olosuhteitaan otetaan huomioon.
74. Tämän ja sen erityisen valppauden valossa, jota oikeusviranomaisten on noudatettava olleessaan tekemisissä sellaisten vähemmistöjen yksilöiden oikeuksien kanssa, joilla ei ole vaikutusvaltaa kansallisessa poliittisessa järjestelmässä, Alankomaiden viranomaisten on esitettävä erityisen vakuuttavia perusteita sen järjestelmän perustelemiseksi, joka on otettu käyttöön Alankomaiden lainsäädännössä ja jossa asetetaan tällainen taakka noihin vähemmistöihin kuuluville. Itse asiassa Alankomaiden viranomaiset ovat esittäneet hyvin vähän näyttöä tällaisen automaattista hylkäämistä väliaikaisen oleskeluluvan puuttuessa tarkoittavan järjestelmän perustelemiseksi. Mikseivät Alankomaiden viranomaiset voisi tehdä edes summaarista arviointia sijoittautumisen aineellisista edellytyksistä nyt pääasian oikeudenkäynnissä käsiteltävänä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa hakijat jo ovat laillisesti Alankomaissa? Yhdistyneen kuningaskunnan viranomaiset voivat tehdä näin sellaisten hakijoiden osalta, jotka ilmaantuvat rajalle. Esillä olevassa asiassa Alankomaat voisi jopa käyttää assosioitujen valtioiden kansalaisille annettua viisumivapaata kolmen kuukauden ajanjaksoa ollakseen yhteydessä lähetystöihinsä ja konsulaatteihinsa näiden kansalaisten lähtö- tai asuinmaassa saadakseen kaiken hakijoista tarvittavan lisätiedon. Tämän ohella on huomattava, että esillä olevassa asiassa harjoitettavaksi aiotun taloudellisen toiminnan luonne voidaan joiltakin osin arvioida paremmin Alankomaissa (erityisesti toiminnan luonne itsenäisenä ammatinharjoittamisena).(43)
75. Tämän sijasta Alankomaiden hallitus on automaattista hylkäämistä perustellakseen viitannut pelkästään välineelliseen suhteeseen, joka vallitsee kyseisen säädöksen ja kotivaltiossa tapahtuvan ennakkovalvonnan välillä. Kieltäytyminen ilman muuta käsittelemästä Alankomaissa jätettyä hakemusta, ellei väliaikaista oleskelulupaa ole, esitetään sen vuoksi tarpeelliseksi, että siten taataan yhteisöjen tuomioistuimen sallituksi katsoman ennakkovalvontajärjestelmän tehokkuus. Miten tällaisessa järjestelmässä voi enää olla mitään mieltä, jos sallitaan assosioituneiden valtioiden kansalaisten tulla yhdellä statuksella maahan ja sitten muuttaa tätä statusta vakinaisen asukkaan asemaksi? Toisin sanoen yhteisöjen tuomioistuimen ei olisi mahdollista todeta ennakkovalvontajärjestelmän laillisuutta ja sen jälkeen huomauttaa, ettei sitä sovelleta tietyissä olosuhteissa. Poikkeuksia käytettäisiin yleisen järjestelmän kiertämiseen.
76. Olen silti sitä mieltä, että Alankomaat on epäonnistunut tulkinnassaan, joka koskee ennakkovalvontajärjestelmän hyväksyttävyyden laajuutta ja väitettyä tällaisen järjestelmän yhteensopimattomuutta sellaisen järjestelmän kanssa, jossa sallitaan joidenkin hakemusten jättäminen vastaanottavassa jäsenvaltiossa.
77. Kuten edellä olen todennut, yhteisöjen tuomioistuimen ennakkovalvontajärjestelmälle antaman hyväksynnän asiassa Barkoci ja Malik todettiin olevan ”lähtökohtaista”, ja sen todettiin liittyvän sellaisen järjestelmän tarpeellisuuteen, jossa arvioidaan, täyttävätkö hakijat sijoittautumisen aineelliset edellytykset. Kuitenkin yhteisöjen tuomioistuimen hyväksyntä, joka koski summaarisempaa vastaanottavassa jäsenvaltiossa suoritettavaa arviointia ja Yhdistyneen kuningaskunnan halukkuutta suorittaa tällainen arviointi, osoittaa niin ikään, että ennakkovalvonta vastaanottavassa jäsenvaltiossa ei ehkä aina ole tarpeen. Yhteisöjen tuomioistuimen kannan mukaan saattaa olla tapauksia, joissa aineellisten edellytysten arviointi voidaan tehdä vastaanottavassa jäsenvaltiossa.
78. Mutta miten tällainen mahdollisuus voi olla olemassa yhtaikaa ennakkovalvontajärjestelmän kanssa? Onko Alankomaiden hallitus väärässä huomauttaessaan, että mikäli yhteisöjen tuomioistuin todella sallii hakemukset vastaanottavassa valtiossa, ne tekevät ennakkovalvontajärjestelmän tyhjäksi? Mielestäni näin ei ole, sillä yhteisöjen tuomioistuin on hyväksynyt sen, että vastaanottavassa jäsenvaltiossa tehtävän tutkinnan luonne on erilainen kuin sen, joka tapahtuu kotijäsenvaltiossa. Kansalliset viranomaiset voivat käsitellä summaarisemmin hakemukset, jotka on jätetty niiden alueella. Toisin sanoen kansallisille viranomaisille jätetyn arviointia koskevan harkintavallan laajuus on laajempi. Tämän ei kuitenkaan pidä nähdä tarkoittavan sitä, että kansallisille viranomaisille on annettu esteetön arviointivalta. Tällaista harkintavaltaa on käytettävä ja tarkasteltava niiden erityisten asianhaarojen valossa, jotka liittyvät hakemukseen (jättöpaikka, menettelyyn käytettävissä oleva aika, haettu toiminta, hakijan asema), sekä sen todennäköisyyden valossa, jolla hakija osoittaa prima facie sijoittautumista koskevan vaatimuksen menestymisen.
79. Edellä todetun valossa katson, että ennakkovalvontajärjestelmä vastaanottavassa jäsenvaltiossa voi olla olemassa yhtaikaa sen mahdollisuuden kanssa, joka koskee vastaanottavassa jäsenvaltiossa jätettyjen hakemusten käsittelyä myös. Ensin mainitun järjestelmän tehokkuus turvataan kansallisten viranomaisten noissa eri olosuhteissa suorittaman tutkinnan erilaisella luonteella. Tämän johdosta en löydä oikeutettua päämäärää Alankomaissa voimassa olevan kaltaiselle järjestelmälle, jossa ei käsitellä hakemusta, jota ei edellä väliaikainen oleskelulupa, joka on saatava lähtö- tai asuinmaasta. Alankomaat ei ole osoittanut, miksi järjestelmä, jossa asetetaan niin raskas taakka assosioiduista valtioista oleville sijoittautumista hakeville, jotka ovat unionin alueella laillisesti, soveltuu assosiaatiosopimuksissa tunnustetun oikeutetun päämäärän saavuttamiseen.
80. Ennen johtopäätöksen tekoa on tarkasteltava mahdollisuutta tulkita Alankomaiden säännöksiä assosiaatiosopimusten mukaisesti. Tätä mahdollisuutta on ehdottanut komissio.
81. Yhteisöjen tuomioistuin on jatkuvasti katsonut, että säännöksen ollessa avoin useammalle kuin yhdelle tulkinnalle, etusija on annettava tulkinnalle, joka on yhteisön oikeuden mukainen. Yhteisöjen tuomioistuin on vahvistanut tämän mahdollisuuden eriasteisten yhteisön normien osalta: kun yhteisön johdannaisen oikeuden sanamuotoa voidaan tulkita usealla tavalla, etusija on annettava tulkinnalle, joka tekee säännöksen yhdenmukaiseksi perustamissopimuksen kanssa eikä tulkinnalle, joka johtaa sen yhteensopimattomuuteen perustamissopimuksen kanssa.(44) Sama periaate on toistuvasti ilmaistu kansallisen oikeuden tulkinnan osalta.(45) Tämä sääntö maksimoi yhteisön oikeuden tehokkuuden ja minimoi mahdolliset konfliktit kansallisen lain kanssa. Se ei saa kuitenkaan heikentää oikeusvarmuutta, ja sen on kunnioitettava kansallisten tuomioistuinten itsenäisyyttä kansallisen oikeuden tulkinnassa. Vaikka yhteisöjen tuomioistuin on yhteisön oikeuden tulkitsija, se ei ole kansallisen oikeuden tulkitsija.(46) Kun yhteisöjen tuomioistuin tarkastelee kansallista oikeutta, sen on pitäydyttävä kansallisen tuomioistuimen antamassa tulkinnassa. Tässä tapauksessa on hyvin selvää ennakkoratkaisupyynnön sekä Alankomaiden hallituksen esittämien kirjallisten ja suullisten huomautusten perusteella, ettei Alankomaiden lainsäädäntöä voida tulkita komission ehdottamien suuntaviivojen mukaisesti. Toisin sanoen lainsäädäntö voitaisiin saattaa assosiaatiosopimusten kanssa yhteensopivaksi ainoastaan contra legem -tulkinnan kautta. Tämä merkitsee sitä, että normikonflikti on väistämätön ja että kansallisen tuomioistuimen on jätettävä ristiriidassa oleva kansallinen normi soveltamatta. Lisäksi tällaisen normin voimaan jättäminen voisi johtaa ongelmiin yhdenmukaisuuden ja hallintokäytännön osalta. Toteaminen yhteensopimattomaksi assosiaatiosopimusten kanssa velvoittaa kansallisen säännöksen soveltamatta jättämisen ohella muuttamaan kansallista säännöstä, millä seurauksella on tässä tapauksessa selvää hyötyä.
82. Vielä on muistettava sen toiminnan erityinen luonne, jota kantajat aikoivat itsenäisinä ammatinharjoittajina harjoittaa Alankomaissa. En ole tässä ratkaisuehdotuksessa missään kohdin ottanut esille tätä seikkaa, koska kyseinen lainsäädäntö on yleistä ja muodostaa rajoituksen, joka koskee kaikenlaista toimintaa, jota voidaan harjoittaa ammatinharjoittajana. Mikäli yhteisöjen tuomioistuin kuitenkin noudattaa niitä kahta lopputulemaa, joita edellä olen esittänyt, eli ensinnäkin sitä, että muutoin laillisten lyhytaikaisesti oleskelevien ulkomaalaisten automaattinen laittomuus, josta lainsäädännössä säädetään, on assosiaatiosopimusten vastaista, ja toiseksi, että yleinen vaatimus lähtömaassa saadusta väliaikaisesta oleskeluluvasta täyden oleskeluoikeuden hakemiseksi loukkaa assosiaatiosopimuksissa vahvistetun sijoittautumisoikeuden ydinsisältöä sikäli kuin Alankomaiden alueella laillisesti olevat ulkomaalaiset ovat kyseessä, yhteisöjen tuomioistuimen tulisi tällöin muistuttaa kansallista tuomioistuinta niistä ankarahkoista ehdoista, jotka on asetettu asiassa Jany annetussa tuomiossa prostituutiotoiminnan luokittelemiseksi ammatinharjoittajana harjoitetuksi taloudelliseksi toiminnaksi.
83. Tuon tuomion valossa prostituutiota voidaan pitää ammatinharjoittajan harjoittamana taloudellisena toimintana vain, jos on todettu, että sitä harjoittaa henkilö, joka tarjoaa kyseistä palvelua ilman minkäänlaista alaisuussuhdetta, joka koskee tuon toiminnan valintaa, työehtoja ja palkkausta henkilön omalla vastuulla hänelle suoraan ja kokonaan maksettua vastiketta vastaan.(47) Kansallisten viranomaisten ja tuomioistuinten on arvioitava nämä edellytykset, jotta varmistetaan, että kyseistä toimintaa aidosti harjoitetaan itsenäisenä ammatinharjoittajana. Testin tarkoituksena on estää rikollisjärjestöjä ja prostituutioverkostoja käyttämästä hyväkseen kansallista lainsäädäntöä, jolla pyritään suojaamaan prostituoitujen asemaa.
IV Ratkaisuehdotus
84. Tämän mukaisesti kansallisen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin olisi mielestäni vastattava seuraavasti: Bulgarian kanssa solmitun assosiaatiosopimuksen 45 artiklan 1 kohdassa ja 59 artiklan 1 kohdassa yhdessä luettuina, Puolan kanssa solmitun assosiaatiosopimuksen 44 artiklan 3 kohdassa ja 58 artiklassa yhdessä luettuina sekä Slovakian tasavallan kanssa solmitun assosiaatiosopimuksen 45 artiklan 3 kohdassa ja 59 artiklassa yhdessä luettuina annetaan kyseisten valtioiden kansalaisille sijoittautumisoikeudesta johtuva maahantulo- ja oleskeluoikeus, jota kuitenkin voidaan rajoittaa vastaanottavan jäsenvaltion säännöksin, jotka koskevat noiden valtioiden kansalaisten maahantuloa, oleskelua ja sijoittautumista. Assosiaatiosopimuksissa annetun sijoittautumisoikeuden rajoitukset, jotka johtuvat noiden sääntöjen soveltamisesta, ovat hyväksyttäviä sikäli kuin ne perustuvat objektiivisiin kriteereihin, jotka hakijat voivat etukäteen tuntea ja joihin voidaan hakea muutosta oikeudessa, ja sikäli kuin niiden avulla voidaan saavuttaa oikeutettu päämäärä siten, että ne eivät tee sijoittautumisoikeuden käytöstä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa, ja sikäli kuin ne ovat perusoikeuksien ja yleisten oikeusperiaatteiden mukaisia, jotka sitovat jäsenvaltioita näiden toimiessa yhteisön oikeuden alueella. Kansallisella säännöksellä, jossa edellytetään kansallisten viranomaisten jättävän käsittelemättä hakemuksen, joka koskee oleskelua sijoittautumistarkoituksessa edellä mainittujen assosiaatiosopimusten määräysten mukaisesti, kun hakijat ovat tulleet vastaanottavaan jäsenvaltioon laittomasti, voidaan lähtökohtaisesti saavuttaa oikeutettu päämäärä valvoa muuta kuin sijoittautumistarkoituksessa tapahtuvaa maahanmuuttoa, eikä se tee tämän oikeuden käytöstä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa. Kansallisella säännöksellä, jonka mukaan jäsenvaltiossa laillisesti olevan, assosioidun valtion kansalaisen hakemus, joka koskee oleskelua sijoittautumistarkoituksessa edellä mainittujen assosiaatiosopimusten määräysten mukaisesti, ilman muuta hylätään käsittelemättä pelkästään sillä perusteella, ettei hakijalla ollut väliaikaista oleskelulupaa, joka on saatava lähtö- tai asuinmaasta, ei voida saavuttaa mitään oikeutettua päämäärää, ja säännös voi tehdä sijoittautumisoikeuden käytöstä mahdotonta tai suhteettoman vaikeaa.
(1) .
(2)
–	Eurooppa-sopimus Euroopan yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä Slovakian tasavallan välisestä assosiaatiosta (EYVL 1994, L 359, s. 2); Eurooppa-sopimus Euroopan yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä Puolan tasavallan välisestä assosiaatiosta (EYVL 1993, L 348, s. 2); Eurooppa-sopimus Euroopan yhteisöjen ja niiden jäsenvaltioiden sekä Bulgarian tasavallan välisestä assosiaatiosta (EYVL 1994, L 358, s. 3).
(3)
–	Sopimukset on mainittu edellä.
(4)
–	Asia C-63/99, Gloszczuk, tuomio 27.9.2001 (Kok. 2001, s. I-6369); asia C-235/99, Kondova, tuomio 27.9.2001 (Kok. 2001, s. I-6427) ja asia C-257/99, Barkoci ja Malik, tuomio 27.9.2001 (Kok. 2001, s. I-6557).
(5)
–	Em. asia Barkoci ja Malik, tuomion 57–59 kohta ja tuomiolauselman 3 kohta.
(6)
–	Asia C-268/99, Jany ym., tuomio 20.11.2001 (Kok. 2001, s. I-8615).
(7)
–	Mainittu edellä, 71–82 kohta.
(8)
–	Ks. mm. asia C-268/99, Jany ym., tuomio 20.11.2001 (Kok. 2001, s. I-8615, 35 kohta); lausunto 1/91 (Kok. 1991, s. I-6079, 14 kohta); asia C-312/91, Metalsa, tuomio 1.7.1993 (Kok. 1993, s. I-3751, 12 kohta) ja asia C-416/96, Eddline El-Yassini, tuomio 2.3.1999 (Kok. 1999, s. I-1209, 47 kohta).
(9)
–	Ks. vastaavasti Hedemann-Robinson, M., ”An overview of Recent Legal Developments at Community Level in Relation to Third Country Nationals Resident Within the European Union”, Common Market Law Review, 38, 2001, s. 569–570 ja Inglis, K., ”The Europe Agreements Compared in Light of their Pre-Accession Reorientation”, Common Market Law Review, 37, 2000, s. 1173 ja sitä seuraavat sivut.
(10)
–	Ks. yksityiskohtaisemmin Inglisin em. teos, s. 1183 ja sitä seuraavat sivut.
(11)
–	Em. asia Barkoci ja Malik, tuomion 53 kohta.
(12)
–	Ks. em. tuomioiden 38, 39 ja 39 kohta vastaavassa järjestyksessä sekä tuomiolauselmat.
(13)
–	Ks. tuomioiden 55, 58 ja 58 kohta vastaavassa järjestyksessä sekä tuomiolauselmat.
(14)
–	Ks. tuomioiden 52, 55 ja 55 kohta vastaavassa järjestyksessä.
(15)
–	Ks. tuomioiden 56, 59 ja 59 kohta vastaavassa järjestyksessä.
(16)
–	Ks. julkisasiamies Mischon ratkaisuehdotus asiassa Barkoci ja Malik, 64 ja 115 kohta. Ks. myös julkisasiamies Alberin ratkaisuehdotus asiassa Gloszczuk, 85 ja 94 kohta.
(17)
–	Asia Barkoci ja Malik, 44 kohta.
(18)
–	38 artikla (sopimukset Bulgarian ja Slovakian kanssa) ja 37 artikla (sopimus Puolan kanssa). Sopimukset on mainittu edellä.
(19)
–	Ks. Yhdistyneen kuningaskunnan järjestelmässä asetetuista aineellisista edellytyksistä asiassa Barkoci ja Malik annetun tuomion 63 kohta: ”niillä pyritään tavoitteeseen tehdä toimivaltaisille viranomaisille mahdolliseksi varmistua siitä, että Tšekin kansalaisella, joka haluaa sijoittautua Yhdistyneeseen kuningaskuntaan, on todellakin aikomus aloittaa toiminta itsenäisenä ammatinharjoittajana olematta samanaikaisesti palkkatyössä ja käyttämättä hyväkseen yhteiskunnan varoja ja että hänellä on alusta alkaen riittävät taloudelliset varat ja kohtuulliset mahdollisuudet menestyä”.
(20)
–	Asiassa Kondova annetun tuomion 73 kohta; asiassa Gloszczuk annetun tuomion 68 kohta ja asiassa Barkoci ja Malik annetun tuomion 70 kohta.
(21)
–	Ks. asiassa Gloszczuk annetun tuomion 58 kohta ja asiassa Barkoci ja Malik annetun tuomion 62 kohta.
(22)
–	Ks. esim. asia C-205/99, Analir ym., tuomio 20.2.2001 (Kok. 2001, s. I-1271, 37 kohta) ja asia C-390/99, Canal Satélite Digital, tuomio 22.1.2002 (Kok. 2002, s. I-607, 35 kohta).
(23)
–	Asia Analir, tuomion 38 kohta ja asia Canal Satélite Digital, tuomion 35 kohta.
(24)
–	Asia Analir, tuomion 38 kohta.
(25)
–	Edellä mainitut määräykset.
(26)
–	Asia Barkoci ja Malik, tuomion 59 kohta; asia Kondova, tuomion 59 kohta ja asia Gloszczuk, tuomion 56 kohta.
(27)
–	Asia Barkoci ja Malik, tuomion 52–55 kohta; asia Kondova, tuomion 52–55 kohta ja asia Gloszczuk, tuomion 48–52 kohta.
(28)
–	Tuomion 59 kohta (kursivointi tässä).
(29)
–	Asia C-312/93, Peterbroeck, tuomio 14.12.1995 (Kok. 1995, s. I-4599, 12 kohta); ks. myös esim. asia 199/82, Amministrazione delle Finanze dello Stato v. San Giorgio, tuomio 9.11.1983 (Kok. 1983, s. 3595, Kok. Ep. VII, s. 373, 14 kohta) ja yhdistetyt asiat C-6/90 ja C-9/90, Francovich ym., tuomio 19.11.1991 (Kok. 1991, s. I-5357, 43 kohta).
(30)
–	Asia 5/88, Wachauf, tuomio 13.7.1989 (Kok. 1989, s. 2609, 17 kohta) ja asia C-200/96, Metronome Musik, tuomio 28.4.1998 (Kok. 1998, s. I-1953, 21 kohta).
(31)
–	Asia 36/75, Rutili, tuomio 28.10.1975 (Kok. 1975, s. 1219, Kok. Ep. II, s. 495); asia 222/84, Johnston v. Chief Constable of the Royal Ulster Constabulary, tuomio 15.5.1986 (Kok. 1986, s. 1651, Kok. Ep. VIII, s. 621); asia 5/88, Wachauf, tuomio 13.7.1989 (Kok. 1989, s. 2609); asia C-260/89, ERT, tuomio 18.6.1991 (Kok. 1991, s. I-2925, Kok. Ep. XI, s. 221) ja asia C-2/92, Bostock, tuomio 24.3.1994 (Kok. 1994, s. I-955).
(32)
–	Ks. vastaavasti Weiler, J., ”Thou Shalt Not Oppress a Stranger: On the Judicial Protection of the Human Rights of Non-EC Nationals – A Critique”, European Journal of International Law, 1992, s. 65, s. 71–72.
(33)
–	Tältä osin voidaan ihmetellä, voiko esillä olevassa tapauksessa komission mukaan tapahtunut kantajien välitön karkottaminen ennen näiden mahdollisen sijoittautumisoikeuden arviointia kansallisessa tuomioistuimessa olla perusoikeuden loukkaamista erityisesti ihmisoikeussopimuksen 7. pöytäkirjassa olevan 1 artiklan valossa. Koska kansallinen tuomioistuin ei ole ottanut asiaa esille, en käsittele sitä enempää.
(34)
–	Tätä ilmaisua käytti ensimmäisenä Yhdysvaltain korkein oikeus kuuluisassa alaviitteessä 4 asiassa Yhdysvallat vastaan Carolene Products Co, 304, U.S. 144 (1938). Tällaisen opin seurausten arvioinnista muutoksenhaussa ks. Ely, J. H., Democracy and Distrust, Harvard, Harvard University Press, 1981; Komesar, N., Imperfect Alternatives – Choosing Institutions in Law, Economics and Public Policy, Chicago, Oniversity of Chicago Press, 1994, s. 228 ja sitä seuraavat sivut.
(35)
–	Tuomion 77 kohta ja tuomiolauselma.
(36)
–	Alankomaiden viranomaiset kiistivät istunnossa asian olevan näin. Yhteisöjen tuomioistuimelle ei kuitenkaan annettu virallista tietoa hakemusten käsittelyn ajallisesta kestosta. Viranomaiset eivät myöskään pystyneet antamaan yhteisöjen tuomioistuimelle erityistietoa yksilöiden käytettävissä olevista keinoista hakea muutosta lähetystöjen ja konsulaattien päätöksiin (tai päätösten tekemättä jättämisen johdosta). Tämä on olennaista, sillä riittävien muutoksenhakumahdollisuuksien puuttuminen saattaa loukata sekä perusoikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan (jota sovelletaan tällaisissa tapauksissa edellä mainituista syistä) että sijoittautumisoikeuden tehokkuutta (mitä merkitystä välittömällä oikeusvaikutuksella on, elleivät ne, joille oikeuksia on annettu, voi de jure tai de facto vedota niihin tuomioistuimessa?).
(37)
–	Asiassa Barkoci ja Malik annetun tuomion 83 kohta; ks. myös asiassa Jany annetun tuomion 31 kohta.
(38)
–	Asiassa Barkoci ja Malik annetun tuomion 69 kohta.
(39)
–	Saman tuomion 74 kohta ja tuomiolauselma.
(40)
–	Saman tuomion 72 kohta.
(41)
–	Julkaistu vuoden 2000 EYVL:ssä (L 239, s. 19).
(42)
–	Olisi ollut tärkeää myös tässä oikeusinstanssissa saada yksityiskohtaisempaa tietoa siitä ajasta, joka lähetystöiltä ja konsulaateilta menee sijoittautumista varten annettavaa oleskelulupaa tarkoittavien hakemusten käsittelyyn, ja hakijoiden mahdollisuuksista hakea muutosta päätöksiin, joissa heidän hakemuksensa on hylätty. Ainoastaan tällaisen tiedon perusteella yhteisöjen tuomioistuin voi arvioida sen velvollisuuden täyttä vaikutusta, joka edellyttää aina ennakkoon kotimaassa tehtyä hakemusta.
(43)
–	Helposti tulee mieleen, että juuri sen vuoksi, että hakijat jo olivat Alankomaissa, viranomaisten oli mahdollista tietää, että he aikoivat harjoittaa toimintaansa seksiklubeilla.
(44)
–	Asia 218/82, komissio v. neuvosto, tuomio 13.12.1983 (Kok. 1983, s. 4063, 15 kohta) ja asia C-135/93, Espanja v. komissio, tuomio 29.6.1995 (Kok. 1995, s. I-1651, 37 kohta).
(45)
–	Asia C-106/89, Marleasing, tuomio 13.11.1990 (Kok. 1990, s. I-4135, Kok. Ep. X, s. 599, 8 kohta); asia C-334/92, Wagner Miret, tuomio 16.12.1993 (Kok. 1993, s. I-6911, Kok. Ep. XIV, s. I-525, 20 kohta); asia C-91/92, Faccini Dori, tuomio 14.7.1994 (Kok. 1994, s. I-3325, Kok. Ep. XVI, s. I-1, 26 kohta); yhdistetyt asiat C-240/98–C-244/98, Océano Grupo Editorial ja Salvat Editores, tuomio 27.6.2000 (Kok. 2000, s. I-4941, 30 kohta) ja asia C-356/00, Antonio Testa, tuomio 21.11.2002 (Kok. 2002, s. I-10797, 43 kohta).
(46)
–	Asia C-50/00 P, Union de Pequenos Agricultores, tuomio 3.5.2002 (Kok. 2002, s. I-6677, 43 kohta).
(47)
–	Ks. yhteisöjen tuomioistuimen em. tuomion tuomiolauselman 5 kohta.