Väliaikainen versio
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
JEAN RICHARD DE LA TOUR
18 päivänä syyskuuta 2025 (1)
Asia C-95/24 [Khuzdar] (i)
ATAU
Rikosoikeudenkäynti,
jossa asian käsittelyyn osallistuu
Procura generale presso la Corte d’appello di Napoli
(Ennakkoratkaisupyyntö – Corte di appello di Napoli (Napolin ylioikeus, Italia))
Ennakkoratkaisupyyntö – Oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Puitepäätös 2002/584/YOS – Eurooppalainen pidätysmääräys – Jäsenvaltioiden välinen luovuttamismenettely – Harkinnanvaraiset kieltäytymisperusteet – 4 artiklan 6 alakohta – Täytäntöönpanojäsenvaltion sitoumus panna rangaistus täytäntöön kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti – Puitepäätös 2008/909/YOS – Perusteet langettavan tuomion tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymiselle – 9 artiklan 1 kohdan i alakohta – Henkilö ei ole ollut henkilökohtaisesti läsnä ratkaisuun johtaneessa oikeudenkäynnissä – Poikkeukset – Oikeudenkäynnistä tietoisena olemista koskeva edellytys – Tieto oikeudenkäynnin ajankohdasta ja paikasta – Asianomaisen henkilön pakeneminen – Asianomainen henkilö luopuu vapaaehtoisesti ja yksiselitteisesti olemasta henkilökohtaisesti läsnä oikeudenkäynnissään – Täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen harkintavalta – Unionin oikeuden mukaista tulkintaa koskeva velvollisuus
I       Johdanto
1.        Oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin on yksi demokraattisen yhteiskunnan perusperiaatteista. Kyseiseen oikeuteen perustuu myös epäillyn ja syytetyn oikeus olla läsnä omassa oikeudenkäynnissään, ja tämä olisi taattava kaikkialla Euroopan unionissa.(2) Tämä oikeus ei ole kuitenkaan ehdoton oikeus. Epäillyn tai syytetyn olisi voitava tietyin edellytyksin joko nimenomaisesti tai hiljaisella suostumuksella, mutta yksiselitteisesti, luopua tästä oikeudesta.(3)
2.        Tässä asiayhteydessä käsiteltävä ennakkoratkaisupyyntö koskee sitä, miten on tulkittava eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2002/584/YOS(4) 4 artiklan 6 alakohtaa sekä vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta rikosasioissa annettuihin tuomioihin, joissa määrätään vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä toimenpide, niiden täytäntöön panemiseksi Euroopan unionissa 27.11.2008 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2008/909/YOS(5) 9 artiklan 1 kohdan i alakohtaa ja 25 artiklaa, sellaisina kuin nämä puitepäätökset ovat muutettuina puitepäätöksellä 2009/299.(6)
3.        Kyseinen ennakkoratkaisupyyntö on esitetty menettelyssä, jossa on kyse Slovakiassa annetun tuomion täytäntöönpanosta; kyseisellä tuomiolla on määrätty vapausrangaistus henkilölle, joka on paennut ennen oikeudenkäyntiä.
4.        Käsiteltävässä asiassa unionin tuomioistuinta pyydetään täsmentämään, mitä tarkoittaa puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan i alakohdan ii alakohtaan sisältyvä ilmaisu ”oli oikeudenkäynnistä tietoisena” ja millaista harkintaa toimivaltaiset viranomaiset voivat käyttää soveltaessaan puitepäätöksen 9 artiklan 1 kohdan i alakohdassa mainittua tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymisen perustetta. Korostan tältä osin, että nyt käsiteltävän asia eroaa tosiseikastoltaan asiasta C-447/24 (Höldermann), jossa esitän niin ikään ratkaisuehdotuksen nyt samana päivänä.(7) Toisin kuin kyseinen asia, nyt käsiteltävä asia koskee erityisesti eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanoa.
II     Asiaa koskevat oikeussäännöt
A       Unionin oikeus
1.     Puitepäätös 2002/584
5.        Puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan, jonka otsikko on ”Eurooppalaisen pidätysmääräyksen harkinnanvaraiset kieltäytymisperusteet”, 6 alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi kieltäytyä panemasta eurooppalaista pidätysmääräystä täytäntöön:
– –
6)      jos eurooppalainen pidätysmääräys on annettu vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanoa varten, kun etsitty henkilö oleskelee täytäntöönpanosta vastaavassa jäsenvaltiossa, on sen kansalainen tai asuu siellä vakinaisesti, ja tämä valtio sitoutuu panemaan tämän rangaistuksen tai toimenpiteen itse täytäntöön kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti”.
6.        Puitepäätöksen 4 a artiklan, jonka otsikko on ”Päätökset, jotka on annettu henkilön ollessa poissa oikeudenkäynnistä”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi myös kieltäytyä panemasta täytäntöön eurooppalaista pidätysmääräystä, joka on annettu vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanoa varten, jos henkilö ei ollut henkilökohtaisesti läsnä päätökseen johtaneessa oikeudenkäynnissä, jollei eurooppalaisessa pidätysmääräyksessä todeta, että henkilö pidätysmääräyksen antaneen jäsenvaltion kansallisessa lainsäädännössä tarkemmin määriteltyjen menettelyvaatimusten mukaisesti:
a)      asianmukaiseen aikaan
i)      joko oli saanut haasteen henkilökohtaisesti tiedoksi ja siten saanut tiedon päätökseen johtaneen oikeudenkäynnin ajankohdasta ja paikasta tai oli muilla keinoin tosiasiallisesti saanut virallisen tiedon kyseisen oikeudenkäynnin ajankohdasta ja paikasta siten, että voidaan kiistattomasti todeta, että hän oli tietoinen oikeudenkäynnistä,
ja
ii)      hänelle oli ilmoitettu, että asia voidaan ratkaista, vaikka hän jää pois oikeudenkäynnistä,
tai
b)      oli oikeudenkäynnistä tietoisena valtuuttanut oikeudenkäyntiavustajan, jonka joko asianomainen henkilö tai valtio oli nimennyt puolustamaan häntä oikeudenkäynnissä, ja tämä edustaja oli tosiasiallisesti puolustanut häntä oikeudenkäynnissä,
tai
c)      sen jälkeen, kun päätös oli annettu asianomaiselle henkilölle tiedoksi ja hänelle oli nimenomaisesti ilmoitettu hänen oikeudestaan uudelleenkäsittelyyn tai muutoksenhakuun, johon henkilöllä on oikeus osallistua ja joka antaa mahdollisuuden asian ratkaisuperusteiden uudelleentutkimiseen, mukaan lukien uudet todisteet, ja joka voi johtaa alkuperäisen päätöksen kumoamiseen:
i)      nimenomaisesti ilmoitti, ettei hän riitauta päätöstä;
tai
ii)      ei pyytänyt uudelleenkäsittelyä tai hakenut muutosta määräajassa;
tai
d)      ei saanut päätöstä tiedoksi henkilökohtaisesti, mutta
i)      se annetaan hänelle henkilökohtaisesti tiedoksi viipymättä luovuttamisen jälkeen ja hänelle nimenomaisesti ilmoitetaan hänen oikeudestaan uudelleenkäsittelyyn tai muutoksenhakuun, johon asianomaisella henkilöllä on oikeus osallistua ja joka antaa mahdollisuuden asian ratkaisuperusteiden uudelleentutkimiseen, mukaan lukien uudet todisteet, ja joka voi johtaa alkuperäisen päätöksen kumoamiseen;
ja
ii)      hänelle ilmoitetaan, missä ajassa hänen on pyydettävä uudelleenkäsittelyä tai haettava muutosta, kuten asiaa koskevassa eurooppalaisessa pidätysmääräyksessä mainitaan.”
2.     Puitepäätös 2008/909
7.        Puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan, jonka otsikko on ”Perusteet tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta kieltäytymiselle”, 1 kohdan i alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Täytäntöönpanovaltion toimivaltainen viranomainen voi kieltäytyä tunnustamasta tuomiota ja panemasta rangaistusta täytäntöön, jos
– –
i)      4 artiklassa edellytetyn todistuksen mukaan asianomainen henkilö ei ollut henkilökohtaisesti läsnä päätökseen johtaneessa oikeudenkäynnissä, jollei todistuksessa todeta, että kyseinen henkilö päätöksen tehneen valtion kansallisessa lainsäädännössä tarkemmin määriteltyjen menettelyvaatimusten mukaisesti
i)      asianmukaiseen aikaan
–        joko oli saanut haasteen henkilökohtaisesti tiedoksi ja siten saanut tiedon päätökseen johtaneen oikeudenkäynnin ajankohdasta ja paikasta tai oli muilla keinoin tosiasiallisesti saanut virallisen tiedon kyseisen oikeudenkäynnin ajankohdasta ja paikasta siten, että voidaan kiistattomasti todeta, että hän oli tietoinen oikeudenkäynnistä,
ja
–        hänelle oli ilmoitettu, että asia voidaan ratkaista, vaikka hän jää pois oikeudenkäynnistä,
tai
ii)      oli oikeudenkäynnistä tietoisena valtuuttanut oikeudenkäyntiavustajan, jonka joko asianomainen henkilö tai valtio oli nimennyt puolustamaan häntä oikeudenkäynnissä, ja tämä edustaja oli tosiasiallisesti puolustanut häntä oikeudenkäynnissä,
tai
iii)      sen jälkeen, kun päätös oli annettu asianomaiselle henkilölle tiedoksi ja hänelle oli nimenomaisesti ilmoitettu hänen oikeudestaan uudelleenkäsittelyyn tai muutoksenhakuun, johon henkilöllä on oikeus osallistua ja joka antaa mahdollisuuden asian ratkaisuperusteiden uudelleentutkimiseen, mukaan lukien uudet todisteet, ja joka voi johtaa alkuperäisen päätöksen kumoamiseen:
–        nimenomaisesti ilmoitti, ettei hän riitauta päätöstä,
tai
–        ei pyytänyt uudelleenkäsittelyä tai hakenut muutosta määräajassa.”
8.        Kyseisen puitepäätöksen 25 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tämän puitepäätöksen säännöksiä sovelletaan soveltuvin osin, sikäli kuin ne ovat puitepäätöksen [2002/584] säännösten mukaisia, rangaistusten täytäntöönpanoon tapauksissa, joissa jäsenvaltio sitoutuu panemaan rangaistuksen täytäntöön mainitun puitepäätöksen 4 artiklan 6 [ala]kohdan mukaisesti[,] tai tapauksissa, joissa se on mainitun puitepäätöksen 5 artiklan 3 [ala]kohdan nojalla asettanut ehdon, että henkilö on rankaisemattomuuden välttämiseksi palautettava asianomaiseen jäsenvaltioon suorittamaan rangaistus, sanotun kuitenkaan rajoittamatta puitepäätöksen 2002/584– – soveltamista.”
B       Italian oikeus
9.        Kansallisen lainsäädännön saattamisesta yhdenmukaiseksi puitepäätöksen 2002/584 kanssa 22.4.2005 annetun lain nro 69 (legge n. 69 – Disposizioni per conformare il diritto interno alla decisione quadro 2002/584/GAI del Consiglio, del 13 giugno 2002, relativa al mandato d’arresto europeo e alle procedure di consegna tra Stati membri),(8) sellaisena kuin sitä sovelletaan käsiteltävässä asiassa, 6 §:n 1 bis momentin b kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kun eurooppalainen pidätysmääräys on annettu vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai toimenpiteen panemiseksi täytäntöön ja rangaistuksesta tai toimenpiteestä on määrätty sellaisen oikeudenkäynnin päätteeksi, johon asianomainen ei ole henkilökohtaisesti osallistunut, eurooppalaisessa pidätysmääräyksessä on – – oltava mainittuna vähintään yksi seuraavista edellytyksistä:
– –
b)      asianomaista henkilöä, jolle oli ilmoitettu häntä vastaan vireillä olleesta oikeudenkäynnistä, edusti oikeudenkäynnissä, jonka päätteeksi edellä mainittu ratkaisu annettiin, hänen itsensä nimeämä tai hänelle viran puolesta nimetty oikeudellinen avustaja.”
10.      Kyseisen lain 18 bis §:n 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”Kun eurooppalainen pidätysmääräys on annettu vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai toimenpiteen panemiseksi täytäntöön, corte di appello [(ylioikeus, Italia)] voi kieltäytyä luovuttamasta Italian kansalaista tai henkilöä, joka on laillisesti ja tosiasiallisesti asunut tai oleskellut Italian alueella yhtäjaksoisesti vähintään viisi vuotta, – – edellyttäen, että se määrää, että asianomainen rangaistus tai toimenpide pannaan täytäntöön Italiassa sen kansallisen lainsäädännön mukaisesti.”
11.      Kansallisen lainsäädännön saattamisesta yhdenmukaiseksi puitepäätöksen 2008/909 kanssa 7.9.2010 annetun asetuksen nro 161 (decreto legislativo n. 161 – Disposizioni per conformare il diritto interno alla Decisione quadro 2008/909/GAI relativa all’applicazione del principio del reciproco riconoscimento alle sentenze penali che irrogano pene detentive o misure privative della libertà personale, ai fini della loro esecuzione nell’Unione europea),(9) sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä asetus nro 161/2010), 13 §:n 1 momentin i kohdassa säädetään seuraavaa:
”Corte di appello kieltäytyy langettavan rikostuomion tunnustamisesta seuraavissa tapauksissa:
– –
i)      jos henkilö ei ollut henkilökohtaisesti läsnä täytäntöönpantavaan ratkaisuun johtaneessa oikeudenkäynnissä, jollei todistuksessa todeta, että
1)      joko hän oli asianmukaiseen aikaan saanut haasteen henkilökohtaisesti tiedoksi ja siten saanut tiedon oikeudenkäynnin ajankohdasta ja paikasta tai oli tosiasiallisesti saanut niistä virallisen tiedon muilla sellaisilla keinoilla, että hänen voidaan kiistattomasti todeta olleen niistä tietoinen, ja että hänelle oli ilmoitettu, että asia voidaan ratkaista, vaikka hän jää pois oikeudenkäynnistä;
2)      tai hän oli oikeudenkäynnin ajankohdasta tietoisena valtuuttanut oikeudellisen avustajan, jonka joko asianomainen henkilö tai valtio oli nimennyt puolustamaan häntä oikeudenkäynnissä, ja tämä edustaja oli tosiasiallisesti puolustanut häntä oikeudenkäynnissä;
3)      tai sen jälkeen, kun ratkaisu oli annettu hänelle tiedoksi ja hänelle oli nimenomaisesti ilmoitettu hänen oikeudestaan uudelleenkäsittelyyn tai muutoksenhakuun, johon hänellä oli oikeus osallistua ja joka antaa mahdollisuuden syytteen uudelleentutkimiseen ja uusien todisteiden esittämiseen, hän oli nimenomaisesti ilmoittanut, ettei riitauta ratkaisua, tai hän ei ollut pyytänyt uudelleenkäsittelyä tai hakenut muutosta määräajassa.”
12.      Asetuksen nro 161/2010 24 §:ssä säädetään, että kun corte di appello kieltäytyy langettavaan rikostuomioon perustuvan eurooppalaisen pidätysmääräyksen nojalla vaaditusta luovuttamisesta ja määrää rangaistuksen suoritettavaksi Italiassa, sen on samassa yhteydessä Italiassa tapahtuvaa täytäntöönpanoa varten tunnustettava se ulkomainen rikostuomio, johon eurooppalainen pidätysmääräys perustuu, mikäli edellytykset tähän täyttyvät.
III  Pääasian tosiseikat ja ennakkoratkaisukysymykset
13.      Okresný súd Dunajská Streda (Dunajská Stredan piirioikeus, Slovakia) antoi 5.10.2015 eurooppalaisen pidätysmääräyksen 23.8.2010 antamansa langettavan rikostuomion(10) täytäntöönpanoa varten; ATAU oli määrätty kyseisellä tuomiolla viiden vuoden vankeusrangaistukseen. ATAU tavoitettiin ja otettiin säilöön Italiassa 19.6.2023.
14.      Corte di appello di Napoli (Napolin ylioikeus, Italia), joka on pyytänyt ennakkoratkaisua, on saanut käsiteltäväkseen Slovakian oikeusviranomaisten kyseisellä eurooppalaisella pidätysmääräyksellä esittämän luovutuspyynnön. Corte di appello di Napoli ilmoittaa peruuttaneensa turvaamistoimenpiteen, jolla ATAU määrättiin 20.6.2023 kotiarestiin.
15.      ATAU on väittänyt ja näyttänyt toteen Corte di appello di Napolissa käydyn menettelyn aikana oleskelleensa tosiasiallisesti ja laillisesti Italiassa yli viisi vuotta. Hän on pyytänyt näin ollen Corte di appello di Napolia kieltäytymään hänen luovuttamisestaan, tunnustamaan hänelle 23.8.2010 annetun tuomion ja määräämään hänelle annetun rangaistuksen pantavaksi täytäntöön Italiassa.
16.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on pyytänyt kyseisen pyynnön arvioimiseksi Slovakian viranomaisia täyttämään aiemmin toimitetun todistuksen ja täsmentämään ATAU:n kohdalla sovelletut menettelylliset takeet.
17.      Okresný súd Dunajská Streda ilmoitti 2.11.2023 päivätyssä kirjallisessa vastauksessaan, ettei ATAU ollut osallistunut henkilökohtaisesti oikeudenkäyntiin, joka päättyi 23.8.2010 annettuun tuomioon. Oikeudenkäynnissä häntä oli kuitenkin avustanut ja edustanut asianajaja. Hän ei myöskään ollut saanut missään vaiheessa tietoa oikeudenkäynnin ajankohdasta ja paikasta, mutta hän oli tietoinen häntä vastaan vireillä olleesta oikeudenkäynnistä. ATAU oli nimittäin pidätetty ja asetettu tutkintavankeuteen Slovakiassa 28.9.2009 saman rikoksen vuoksi, ja sitten hänet oli vapautettu 15.12.2009 ja sijoitettu Slovakian alueella sijaitsevalle pakolaisleirille. Tämän jälkeen ATAU oli paennut, eikä hän ollut enää palannut takaisin eikä ilmoittanut osoitetta tiedoksiantoja varten, joten hänelle oli ollut mahdotonta antaa tietoa oikeudenkäynnin ajankohdasta ja paikasta sekä siitä, että asiassa annettaisiin ratkaisu, vaikka hän jättäisi saapumatta paikalle.
18.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin selvittää ensin, että Italian lainsäädännön mukaan on niin, että jos corte di appello päättää kieltäytyä luovuttamisesta ja määrätä ulkomaisen rikostuomion täytäntöön pantavaksi Italiassa, sen on tunnustettava kyseinen tuomio, minkä se voi tehdä yksinomaan siinä tapauksessa, että tunnustamisen edellytykset täyttyvät. Käsiteltävässä asiassa näin ei ole. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin muistuttaa nimittäin, ettei ATAU ollut saanut asetuksen nro 161/2010 13 §:n 1 momentin i kohdassa tarkoitettuja tietoja eikä etenkään tietoa oikeudenkäynnin ajankohdasta ja paikasta.
19.      Sitten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa, että tuomittu henkilö voidaan luovuttaa Italian lainsäädännön mukaisesti eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteella, jos kyseiselle henkilölle oli annettu tieto siitä, että häntä vastaan oli menettely vireillä ja että oikeudellinen avustaja edustaisi häntä oikeudenkäynnissä. Sen sijaan langettava tuomio voidaan tunnustaa Italiassa vain, jos tiukempi edellytys siitä, että tuomittu henkilö, jota oikeudellinen avustaja on avustanut, on saanut tiedon oikeudenkäynnin ajankohdasta.
20.      Italian lainsäädännön perusteella ATAU voidaan siis luovuttaa Slovakian viranomaisille, koska hän oli tietoinen oikeudenkäynnin vireilläolosta ja häntä edusti oikeudellinen avustaja, mutta Italia ei voi kieltäytyä hänen luovuttamisestaan määräämällä, että rangaistus pannaan täytäntöön Italiassa, vaikka hän on tosiasiallisesti oleskellut Italian alueella yli viisi vuotta ja esittänyt tällaisen pyynnön, koska hän ei ollut saanut tietoa oikeudenkäynnin ajankohdasta.
21.      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan tämä johtaa siihen paradoksaaliseen tilanteeseen, että se, että tuomitulle langettavan tuomion tunnustamisen osalta vahvistetut menettelylliset takeet ovat vaativammat kuin tuomitulle eurooppalaisen pidätysmääräyksen mukaisen luovutuksen osalta vahvistetut menettelylliset takeet, vaikuttaa tuomitun vahingoksi eikä hänen edukseen. Tämä Italian lainsäädäntöön sisältyvä erottelu johtaa lisäksi siihen paradoksaaliseen tulokseen, että sama langettava tuomio, jota ei voida tunnustaa Italiassa täytäntöönpanoa varten, voi olla kuitenkin eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteena niin, että pidätysmääräys on pantava täytäntöön.
22.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii siis, voidaanko unionin oikeutta tulkita siten, että luovuttamisesta voidaan kieltäytyä, kun tuomio on ensin tunnustettu täytäntöönpanojäsenvaltiossa tapahtuvaa rangaistuksen suorittamista varten, siinäkin tapauksessa, että tuomion tunnustamiselle asetettu menettelyllinen tae (tiedon antaminen oikeudenkäynnin ajankohdasta) ei täyty, mutta eurooppalaisen pidätysmääräyksen mukaiselle luovuttamiselle asetettu menettelyllinen tae (tiedon antaminen oikeudenkäynnin vireillä olosta) täyttyy.
23.      Lisäksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa, että Italian lainsäädännössä ja erityisesti asetuksen nro 161/2010 13 §:n 1 momentin i kohdassa säädetään, että jos tuomitulle ei ole annettu tietoa oikeudenkäynnin ajankohdasta, kansallinen tuomioistuin ”kieltäytyy [tuomion] tunnustamisesta”.(11) Sen sijaan unionin oikeudessa ja erityisesti puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan i alakohdassa säädetään, että tällöin täytäntöönpanovaltion tuomioistuin ”voi kieltäytyä tunnustamasta”(12) tuomiota. Italian lainsäädännön mukaan corte di appello olisi siis velvollinen kieltäytymään tuomion tunnustamisesta, kun taas unionin oikeuden mukaan sillä olisi oikeus, muttei velvollisuutta, kieltäytyä siitä.
24.      Käsiteltävässä asiassa 23.8.2010 annettua tuomiota ei ole mahdollista tunnustaa Italian lainsäädännön mukaisesti sen Italiassa tapahtuvaa täytäntöönpanoa varten siksi, että ATAU:lle ei ollut ilmoitettu oikeudenkäynnin ajankohdasta, joten ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen olisi siten luovutettava hänet Slovakian tasavaltaan, vaikka hänellä on oikeus suorittaa rangaistus Italiassa ja hän on pyytänyt sitä. Sen sijaan unionin oikeuden mukaisesti ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voisi harkintansa mukaan arvioida, tunnustaako se ulkomaisen langettavan tuomion, kieltäytyykö se luovuttamisesta ja määrääkö se rangaistuksen täytäntöön pantavaksi Italiassa.
25.      Tässä tilanteessa Corte di appello di Napoli on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”Onko [puitepäätöksen 2002/584] 4 artiklan 6 alakohtaa sekä [puitepäätöksen 2008/909] 9 artiklan 1 kohdan i alakohtaa ja 25 artiklaa yhdessä luettuina tulkittava siten, että
a)      täytäntöönpanovaltion tuomioistuimella, jota on pyydetty tunnustamaan ulkomainen, täytäntöönpanokelpoinen langettava rikostuomio, on harkintansa mukaan oikeus mutta ei velvollisuutta kieltäytyä tuomion tunnustamisesta, mikäli käy ilmi, että oikeudenkäynnissä, jonka päätteeksi kyseinen tuomio on annettu, syytetylle ei tarjottu mitään [puitepäätöksen 2008/909] 9 artiklan 1 kohdan i alakohdassa tarkoitetuista menettelyllisistä takeista
b)      täytäntöönpanovaltion tuomioistuimella, jota on pyydetty antamaan luovutusmääräys tuomion täytäntöönpanoa varten annetun eurooppalaisen pidätysmääräyksen perusteella, on oikeus – mikäli edellytykset määrätä tuomittu luovutettavaksi tuomion antaneeseen valtioon ja edellytykset sille, että luovuttamisesta kieltäydytään määräämällä samalla rangaistus suoritettavaksi täytäntöönpanovaltion alueella, täyttyvät samanaikaisesti – kieltäytyä luovuttamisesta, tunnustaa tuomio ja määrätä tuomio täytäntöönpantavaksi omalla alueellaan, vaikka oikeudenkäynnissä, jonka päätteeksi tunnustettu tuomio on annettu, syytetylle ei olisi tarjottu mitään [puitepäätöksen 2008/909] 9 artiklan 1 kohdan i alakohdassa tarkoitetuista menettelyllisistä takeista?”
26.      ATAU, Italian ja Romanian hallitukset sekä Euroopan komissio esittivät kirjallisia huomautuksia ja osallistuivat 15.5.2025 pidettyyn istuntoon, jonka aikana ne vastasivat unionin tuomioistuimen niille esittämiin suullisesti vastattaviin kysymyksiin.
IV     Asian tarkastelu
A       Tutkittavaksi ottaminen
27.      Italian hallituksen mukaan ennakkoratkaisupyyntöä ei pitäisi ottaa tutkittavaksi, koska se on hypoteettinen, sillä pyytäessään langettavan tuomion tunnustamista Italiassa ATAU on hyväksynyt kyseisen tuomion, joka on annettu hänen poissa olleessaan. Täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisen tuomioistuimen olisi siis tunnustettava kyseinen tuomio rangaistuksen suorittamiseksi Italiassa. Italian hallitus viittaa tältä osin asetuksen nro 161/2010 13 §:n 1 momentin i kohdan 3 alakohtaan, jolla on saatettu puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan i alakohdan iii alakohta Italian kansallisen lainsäädännön osaksi. Kyseisestä säännöksestä ilmenee nimittäin, ettei täytäntöönpanovaltion toimivaltainen viranomainen voi kieltäytyä langettavan tuomion tunnustamisesta ja rangaistuksen täytäntöönpanosta, jos sen jälkeen, kun ratkaisu on annettu asianomaiselle henkilölle tiedoksi ja tälle henkilölle on nimenomaisesti ilmoitettu hänen oikeudestaan uudelleenkäsittelyyn tai muutoksenhakuun, johon hänellä on oikeus osallistua ja joka antaa mahdollisuuden asian ratkaisuperusteiden uudelleentutkimiseen ja uusien todisteiden esittämiseen ja joka voi johtaa alkuperäisen ratkaisun kumoamiseen, asianomainen on nimenomaisesti ilmoittanut, ettei hän riitauta ratkaisua, tai hän ei ole pyytänyt uudelleenkäsittelyä tai hakenut muutosta määräajassa.
28.      Kysymys siitä, vastaako se seikka, että tuomittu on pyytänyt tuomion antaneelta jäsenvaltiolta, että hänen rangaistuksensa pantaisiin täytäntöön toisessa jäsenvaltiossa, puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan i alakohdan iii alakohdassa tarkoitettua tilannetta, koskee asiaa pikemmin aineellisesti kuin ennakkoratkaisupyynnön tutkittavaksi ottamista. Tuon lisäksi esille, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on esittänyt tämän kysymyksen asiassa C-447/24 (Höldermann). Viittaan siis tältä osin kyseisessä asiassa tänä päivänä esittämääni ratkaisuehdotukseen.
B       Asiakysymys
29.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää kysymyksillään, jotka ehdotan tutkittaviksi yhdessä, unionin tuomioistuinta toteamaan lähinnä, onko puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 6 alakohtaa ja puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan i alakohtaa ja 25 artiklaa tulkittava siten, että ensin mainitussa säännöksessä mainitun eurooppalaisen pidätysmääräyksen harkinnanvaraisen kieltäytymisperusteen soveltamisen yhteydessä, kun pidätysmääräyksen kohteena oleva henkilö ei ole ollut henkilökohtaisesti läsnä oikeudenkäynnissään, täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisella viranomaisella on oikeus, muttei velvollisuutta, kieltäytyä tunnustamasta tuomiota ja panemasta rangaistusta täytäntöön, jos mikään viimeksi mainitussa säännöksessä säädetyistä poikkeuksista ei tule sovellettavaksi.
30.      Muistutan eurooppalaisen pidätysmääräyksen harkinnanvaraisten kieltäytymisperusteiden osalta, että puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 6 alakohdassa säädetään, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi kieltäytyä panemasta eurooppalaista pidätysmääräystä täytäntöön, jos kyseinen pidätysmääräys on annettu vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanoa varten, kun etsitty henkilö oleskelee täytäntöönpanojäsenvaltiossa, on sen kansalainen tai asuu siellä vakinaisesti ja kyseinen valtio sitoutuu panemaan tämän rangaistuksen tai toimenpiteen täytäntöön kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti.
31.      Unionin tuomioistuin on todennut, että verbin ”voi” käyttämisen perusteella täytäntöönpanosta vastaavalla oikeusviranomaisella on oltava harkintavaltaa erityisesti ottaa huomioon kyseisen säännöksen päämäärä, jona on parantaa etsityn henkilön mahdollisuuksia sopeutua uudelleen yhteiskuntaan hänelle tuomitun rangaistuksen päättyessä.(13)
32.      Kyseisessä säännöksessä säädetyn eurooppalaisen pidätysmääräyksen harkinnanvaraisen kieltäytymisperusteen soveltamiselle on siis asetettu kaksi edellytystä, jotka ovat yhtäältä se, että etsitty henkilö oleskelee täytäntöönpanojäsenvaltiossa, on sen kansalainen tai asuu siellä vakinaisesti, ja toisaalta se, että tämä valtio sitoutuu panemaan rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen, jonka osalta eurooppalainen pidätysmääräys on annettu, täytäntöön kansallisen lainsäädäntönsä mukaisesti.(14)
33.      Näistä edellytyksistä ensimmäisen osalta on todettava, että unionin tuomioistuin on jo katsonut, että etsitty henkilö ”asuu vakinaisesti” täytäntöönpanojäsenvaltiossa, kun hän on asettunut sinne tosiasiallisesti asumaan, ja hän ”oleskelee” siellä, kun hän on jonkin aikaa tässä jäsenvaltiossa pysyvästi oleskeltuaan luonut tähän jäsenvaltioon siteitä, jotka vastaavat vakinaisen asumisen perusteella syntyviä siteitä.(15)
34.      Näistä edellytyksistä toisen osalta puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 6 alakohdan sanamuodosta ilmenee, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäytyminen edellyttää täytäntöönpanojäsenvaltion todellista sitoumusta panna täytäntöön etsitylle henkilölle määrätty vapausrangaistus. Siltä osin kuin kyseinen henkilö on tuomittu pidätysmääräyksen antaneessa jäsenvaltiossa, tämä edellyttää välttämättä sitä, että täytäntöönpanojäsenvaltion viranomaiset tunnustavat kyseisen henkilön osalta annetun langettavan tuomion puitepäätöksen 2008/909 säännösten mukaisesti.(16) Näin ollen pelkästään sen seikan, että kyseinen valtio ilmoittaa olevansa ”valmis” panemaan kyseisen rangaistuksen täytäntöön, ei voida katsoa olevan omiaan oikeuttamaan tällaista kieltäytymistä. Tästä seuraa, että ennen kuin eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäydytään, täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen on aina varmistuttava siitä, että rangaistus on todella mahdollista panna täytäntöön sen kansallisen lainsäädännön mukaisesti.(17)
35.      On siis taattava, että täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen mahdollisuutta kieltäytyä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta käytetään ainoastaan, mikäli etsitylle henkilölle määrätyn rangaistuksen tehokas täytäntöönpano taataan täytäntöönpanojäsenvaltiossa ja päädytään siis ratkaisuun, joka on puitepäätöksellä 2002/584 tavoitellun päämäärän mukainen.(18)
36.      Tältä osin on muistettava, että puitepäätöksen 2008/909 25 artiklan mukaan ”tämän puitepäätöksen säännöksiä sovelletaan soveltuvin osin, sikäli kuin ne ovat puitepäätöksen [2002/584] säännösten mukaisia, rangaistusten täytäntöönpanoon tapauksissa, joissa jäsenvaltio sitoutuu panemaan rangaistuksen täytäntöön mainitun puitepäätöksen 4 artiklan 6 [ala]kohdan mukaisesti[,] tai tapauksissa, joissa se on mainitun puitepäätöksen 5 artiklan 3 [ala]kohdan nojalla asettanut ehdon, että henkilö on rankaisemattomuuden välttämiseksi palautettava asianomaiseen jäsenvaltioon suorittamaan rangaistus, sanotun kuitenkaan rajoittamatta puitepäätöksen [2002/584] soveltamista”. Unionin tuomioistuin on todennut erityisesti, että unionin lainsäätäjän säätämällä puitepäätöksen 2002/584 ja puitepäätöksen 2008/909 välisellä suhteella on tarkoitus myötävaikuttaa kyseessä olevan henkilön yhteiskuntaan uudelleen sopeuttamista koskevan tavoitteen saavuttamiseen ja että tällainen yhteiskuntaan uudelleen sopeutuminen on paitsi tuomitun henkilön edun mukaista myös yleisesti Euroopan unionin edun mukaista.(19)
37.      Tältä kannalta tarkastellen puitepäätöksen 2008/909 johdanto-osan 12 perustelukappaleessa todetaan, että kyseistä puitepäätöstä ”olisi tarvittavin muutoksin sovellettava myös [puitepäätöksen 2002/584] 4 artiklan 6 [ala]kohdan ja 5 artiklan 3 [ala]kohdan mukaisissa tapauksissa. Tämä merkitsee muun muassa sitä, että täytäntöön paneva valtio voi todentaa tämän puitepäätöksen 9 artiklassa säädettyjen kieltäytymisperusteiden olemassaolon – – tuomion tunnustamisen ja täytäntöönpanon edellytyksenä sen tarkastelemiseksi, luovutetaanko henkilö vai pannaanko rangaistus täytäntöön puitepäätöksen [2002/584] 4 artiklan 6 [ala]kohdan mukaisissa tapauksissa, sanotun kuitenkaan rajoittamatta viimeksi mainitun puitepäätöksen soveltamista”. Unionin lainsäätäjä korostaa siis esimerkkinä sitä, että täytäntöönpanojäsenvaltio tutkii puitepäätöksen 2008/909 9 artiklassa säädettyjen, tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevien kieltäytymisperusteiden olemassaolon.
38.      Nyt käsiteltävässä asiassa tämä tutkiminen kohdistuu kyseisen puitepäätöksen 9 artiklan 1 kohdan i alakohdassa säädettyyn kieltäytymisperusteeseen. Tällaisen perusteen olemassaolo voisi näet estää puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 6 alakohdassa säädetyn eurooppalaisen pidätysmääräyksen harkinnanvaraisen kieltäytymisperusteen soveltamisen. Toisin sanoen kieltäytyminen eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kyseisen puitepäätöksen 4 artiklan 6 alakohdan perusteella edellyttää, että rangaistus voidaan panna täytäntöön täytäntöönpanojäsenvaltiossa, mitä ei voida tehdä, jos täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen katsoo, että puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan i alakohdassa säädetty kieltäytymisperuste tulee sovellettavaksi. Tässä asiayhteydessä puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 6 alakohdan tulkinnalla on pyrittävä takaamaan sekä tuomitun henkilön yhteiskuntaan sopeutumisen helpottamista koskevan tavoitteen että rankaisematta jäämisen estämistä koskevan tavoitteen toteutuminen. Samalla puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan i alakohdassa mainitun tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevan kieltäytymisperusteen huomioon ottamisen on johdettava niin ikään siihen, että huomioon otetaan asianomaisen henkilön oikeus olla henkilökohtaisesti läsnä oikeudenkäynnissään.
39.      Kyseisessä säännöksessä säädetään nimittäin harkinnanvaraisesta perusteesta, jonka nojalla voidaan kieltäytyä tunnustamasta toisessa jäsenvaltiossa annettua tuomiota ja olla panematta täytäntöön kyseisessä valtiossa annettua rangaistusta, jos tuomittu ei ole ollut henkilökohtaisesti läsnä langettavaan tuomioon johtaneessa oikeudenkäynnissä. Tälle mahdollisuudelle on kuitenkin asetettu kolme poikkeusta, jotka luetellaan kyseisen säännöksen i–iii alakohdassa ja jotka epäävät täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaiselta viranomaiselta mahdollisuuden kieltäytyä sille toimitetun tuomion tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta.
40.      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämät kysymykset perustuvat useisiin näkökohtiin.
41.      Ensinnäkin Italian tasavalta on saattanut puitepäätöksen 2002/584 4 a artiklan 1 kohdan b alakohdan kansallisen lainsäädäntönsä osaksi eri tavalla kuin puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan i alakohdan ii alakohdan, vaikka näiden kahden säännöksen sanamuodot ovat identtiset. Ensin mainitun kohdalla Italian lainsäädännössä edellytetään nimittäin, että asianomainen on saanut tiedon itseään koskevasta menettelystä, ja jälkimmäisen kohdalla, että asianomainen on saanut tiedon oikeudenkäynnin ajankohdasta.
42.      Toiseksi on todettava, että jälkimmäisen edellytyksen perusteella nyt käsiteltävässä asiassa ei voida soveltaa puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan i alakohdan ii alakohdassa mainittua poikkeusta, joka estää täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaista viranomaista vetoamasta asianomaiseen kieltäytymisperusteeseen. ATAU ei nimittäin ollut saanut tietoa oikeudenkäyntinsä ajankohdasta eikä paikasta.
43.      Kolmanneksi on huomautettava, että jos tätä poikkeusta ei voida soveltaa, täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen olisi Italian lainsäädännön perusteella kieltäydyttävä tuomion tunnustamisesta ja rangaistuksen täytäntöönpanosta. Koska eurooppalaisen pidätysmääräyksen harkinnanvaraista kieltäytymisperustetta ei voitaisi tämän vuoksi soveltaa, ATAU olisi luovutettava Slovakian viranomaisille rangaistuksen suorittamista varten.
44.      Nämä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämät seikat huomioon ottaen on tutkittava ensimmäiseksi, vaaditaanko puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan i alakohdan ii alakohtaan sisältyvässä oikeudenkäynnistä tietoisena olemista koskevassa edellytyksessä, että asianomaisen on saatava tieto oikeudenkäyntinsä ajankohdasta ja paikasta. Toiseksi on tutkittava, voidaanko silloin, kun tämä edellytys ei täyty, kansallisessa lainsäädännössä velvoittaa täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltainen viranomainen kieltäytymään tuomion tunnustamisesta ja rangaistuksen täytäntöönpanosta.
1.     Tietoisena oleminen oikeudenkäynnistä edellyttää, että asianomainen saa tiedon oikeudenkäynnin ajankohdasta ja paikasta
45.      Tänä samana päivänä esittämässäni ratkaisuehdotuksessa Höldermann (C-447/24), johon viittaan, esittämistäni syistä katson, että puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan i alakohdan ii alakohdassa mainitussa oikeudenkäynnistä tietoisena olemista koskevassa edellytyksessä vaaditaan, että asianomaisen on saatava tieto oikeudenkäyntinsä ajankohdasta ja paikasta. Ottaen huomioon, että kyseinen säännös on saatettu Italian lainsäädännön osaksi eri tavalla kuin puitepäätöksen 2002/584 4 a artiklan 1 kohdan b alakohta, täsmennän, että nähdäkseni tähän eroon ei ole syytä, koska katson, että siltä osin kuin näiden kahden säännöksen sanamuodot ovat identtiset, viimeksi mainitun säännöksen tulkinta on sama.
2.     Puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan i alakohdan ii alakohdassa säädettyjen edellytysten tutkiminen
a)     Ensimmäinen edellytys: tapaukset, joissa asianomaisen henkilön katsotaan saaneen riittävät tiedot
46.      Jotta saadaan selville, täyttyykö puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan i alakohdan ii alakohdassa säädetty ensimmäinen edellytys, on nähdäkseni otettava huomioon direktiiviin 2016/343 liittyvä oikeuskäytäntö. Tässä yhteydessä unionin tuomioistuin on nimittäin määrittänyt tilanteita, joissa asianomaisen henkilön on katsottava olleen tietoinen oikeudenkäynnistään.
47.      Sen selvittämiseksi, täyttyykö direktiivin 2016/343 8 artiklan 2 kohdan a ja b alakohdan ensimmäinen edellytys, unionin tuomioistuin on todennut, että kuten kyseisen direktiivin johdanto-osan 38 perustelukappaleesta ilmenee, on kiinnitettävä erityistä huomiota yhtäältä siihen, millaista huolellisuutta noudattaen viranomaiset ovat pyrkineet ilmoittamaan kyseiselle henkilölle oikeudenkäynnistä, ja toisaalta siihen, millaista huolellisuutta noudattaen asianomainen henkilö on pyrkinyt saamaan tätä koskevaa tietoa. Unionin tuomioistuimen mukaan on näin ollen niin, että arvioitaessa kyseistä edellytystä merkitystä on mahdollisilla selvillä ja objektiivisilla viitteillä siitä, että kyseinen henkilö siitä huolimatta, että hänelle on virallisesti ilmoitettu siitä, että häntä syytetään rikoksesta, ja näin tietoisena häntä vastaan vireille pantavasta oikeudenkäynnistä on tarkoituksellisesti vältellyt ottamasta vastaan virallista ilmoitusta oikeudenkäynnin ajankohdasta ja paikasta. Tällaisten täsmällisten ja objektiivisten viitteiden olemassaolo voidaan todeta esimerkiksi silloin, kun kyseinen henkilö on tahallaan ilmoittanut väärän osoitteen toimivaltaisille kansallisille viranomaisille tai kun hän ei enää ole ilmoittamassaan osoitteessa.(20) Näin ollen se, että asianomainen henkilö on tarkoituksellisesti estänyt valtiota ilmoittamasta hänelle oikeudenkäynnistä, on merkityksellinen seikka arvioitaessa asianomaiselle henkilölle toimitettujen tietojen riittävyyttä.
48.      Unionin tuomioistuin on todennut, että poissa olevana tuomitulla henkilöllä voidaan katsoa olleen riittävät tiedot erityisesti katsoakseen, että häntä vastaan järjestetään oikeudenkäynti, jos hän on saanut alustavan syytekirjelmän, jonka sisältö vastaa niiden tekojen, joista häntä syytetään, ja tekojen oikeudellisen luonnehdinnan osalta häntä koskevan lopullisen syytekirjelmän sisältöä.(21)
49.      Tästä seuraa, että jos asianomainen henkilö on paennut saatuaan tällaisen alustavan syytekirjelmän, jäsenvaltiot voivat pitää sitä, että toimivaltaiset viranomaiset ovat hyvissä ajoin lähettäneet virallisen asiakirjan, jossa mainitaan oikeudenkäynnin ajankohta ja paikka, asianomaiselle henkilölle osoitteeseen, jonka hän on ilmoittanut kyseisille viranomaisille asian tutkinnan aikana, ja todistusta kyseisen asiakirjan tosiasiallisesta toimittamisesta mainittuun osoitteeseen osoituksena direktiivin 2016/343 8 artiklan 2 kohdan mukaisesta oikeudenkäynnin ajankohdan ja paikan ilmoittamisesta kyseiselle henkilölle. Tämä on kuitenkin mahdollista vain, jos kyseiset viranomaiset ovat tehneet kohtuullisia ponnisteluja löytääkseen mainitun henkilön ja haastaakseen hänet henkilökohtaisesti tai ilmoittaakseen hänelle muulla tavoin virallisesti oikeudenkäynnin ajankohdasta ja paikasta kyseisen direktiivin johdanto-osan 36 perustelukappaleessa tarkoitetulla tavalla. Asianomaisen henkilön katsotaan tässä tapauksessa saaneen tiedon oikeudenkäynnistä.(22) Asianomaisen henkilön pakenemisesta johtunut huolimattomuus voi siis johtaa oikeudelliseen fiktioon, jonka mukaan hän on saanut asianmukaisesti tiedon oikeudenkäyntinsä ajankohdasta ja paikasta.
50.      Edellä esitetyn perusteella ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on selvitettävä, onko ATAU:n katsottava saaneen tiedon oikeudenkäyntinsä ajankohdasta ja paikasta. Tätä varten sen on määritettävä mahdolliset selvät ja objektiiviset viitteet siitä, että ATAU siitä huolimatta, että hänelle on virallisesti ilmoitettu siitä, että häntä syytetään rikoksesta, ja näin tietoisena häntä vastaan vireille pantavasta oikeudenkäynnistä on tarkoituksellisesti vältellyt ottamasta vastaan virallista ilmoitusta oikeudenkäynnin ajankohdasta ja paikasta.
51.      Tältä kannalta muistutan, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämien tietojen perusteella ATAU on ollut tietoinen häntä vastaan vireillä olleesta oikeudenkäynnistä, vaikkei hänelle missään vaiheessa ilmoitettu oikeudenkäynnin ajankohtaa ja paikkaa. ATAU oli nimittäin pidätetty ja asetettu tutkintavankeuteen Slovakiassa 28.9.2009 saman rikoksen vuoksi, ja sitten hänet oli vapautettu 15.12.2009 ja sijoitettu Slovakian alueella sijaitsevalle pakolaisleirille. Tämän jälkeen ATAU oli paennut, eikä hän ollut enää palannut takaisin eikä ilmoittanut osoitetta tiedoksiantoja varten, joten hänelle oli ollut mahdotonta antaa tietoa oikeudenkäynnin ajankohdasta ja paikasta sekä siitä, että asiassa annettaisiin ratkaisu, vaikka hän jättäisi saapumatta paikalle.
52.      Nämä seikat huomioon ottaen ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on pyydettyään tarvittaessa tietoja pidätysmääräyksen antaneelta oikeusviranomaiselta tutkittava, pakeniko ATAU sen jälkeen, kun oli saanut tiedon häntä vastaan nostetusta syytteestä, palaamatta enää ja ilmoittamatta osoitetta tiedoksiantoja varten. Siltä osin kuin ATAU oli pidätetty ja asetettu tutkintavankeuteen Slovakiassa, on todennäköistä, että hän oli saanut tämän tiedon kyseisessä rikostutkintamenettelyn vaiheessa, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarkistettava. Vaikuttaa siis siltä, että olemassa on selvä ja objektiivinen viite siitä, että kyseinen henkilö on tietoisena häntä vastaan vireille pantavasta oikeudenkäynnistä tarkoituksellisesti vältellyt ottamasta vastaan virallista ilmoitusta oikeudenkäynnin ajankohdasta ja paikasta. Jotta ATAU:n voidaan katsoa saaneen kyseiset tiedot, on Slovakian toimivaltaisten viranomaisten kuitenkin pitänyt tehdä kohtuullisia ponnisteluja löytääkseen hänet ja haastaakseen hänet henkilökohtaisesti tai ilmoittaakseen hänelle muulla tavoin virallisesti kyseisen oikeudenkäynnin ajankohdasta ja paikasta.
b)     Toinen edellytys: asianomaista henkilöä oikeudenkäynnissä puolustaneen oikeudellisen avustajan valtuutus
53.      Unionin tuomioistuin on täsmentänyt siitä, että henkilöä edustaa valtuutettu asianajaja, että direktiivin 2016/343 8 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettu valtuutus edellyttää, että asianomainen henkilö on itse antanut asianajajan – mahdollisesti hänelle viran puolesta määrätyn asianajajan – tehtäväksi edustaa häntä oikeudenkäynnissä hänen poissa ollessaan.(23) Tästä seuraa, että pelkästään se seikka, että poissa olevana tuomittua henkilöä on puolustanut viran puolesta määrätty asianajaja koko hänen poissa ollessaan käydyn tuomioistuinmenettelyn aikana, ei riitä täyttämään toista kyseisessä säännöksessä säädettyä edellytystä.(24)
54.      Unionin tuomioistuimen mukaan sillä, että henkilöä edustaa asianajaja, voidaan osoittaa, että poissa olevana tuomittu henkilö on luopunut vapaaehtoisesti ja yksiselitteisesti oikeudestaan olla läsnä omassa oikeudenkäynnissään, vain, jos hän on jättänyt tarkoituksellisesti kyseisen asianajajan tehtäväksi huolehtia puolustuksestaan tuomion antaneessa tuomioistuimessa, mikä edellyttää sitä, että hän on nimenomaisesti nimennyt asianajajan edustamaan itseään oikeudenkäynnissä hänen poissa ollessaan.(25) Näin ollen yksinomaan esitutkintavaiheen aikana tapahtunutta yhteydenpitoa poissa olevana tuomitun henkilön ja viran puolesta määrätyn asianajajan välillä ei voida pitää riittävänä sen osoittamiseksi, että direktiivin 2016/343 8 artiklan 2 kohdan b alakohdassa tarkoitettu ”valtuutettu edustaja” on edustanut kyseistä henkilöä hänen oikeudenkäynnissään hänen poissa ollessaan.(26) Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on näin ollen tarkistettava, käykö sen käytettävissä olevista tiedoista ilmi, että asianomainen henkilö on yksiselitteisesti antanut viran puolesta määrätylle asianajajalle tehtäväksi edustaa häntä tuomion antaneessa tuomioistuimessa hänen poissa ollessaan.(27)
55.      Näiden seikkojen on nähdäkseni ohjattava puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan i alakohdan ii alakohdassa säädetyn toisen edellytyksen tutkimista, ja niiden pohjalta ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava, täyttyykö kyseinen edellytys. Tästä näkökulmasta muistutan, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimittamien tietojen perusteella on niin, että vaikka ATAU ei ollut osallistunut henkilökohtaisesti menettelyyn, joka päättyi 23.8.2010 annettuun tuomioon, menettelyn aikana häntä avusti ja edusti kuitenkin asianajaja.
56.      Jos ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tulee siihen tulokseen, että puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan i alakohdan ii alakohdassa säädetyn poikkeuksen soveltamisen edellytykset täyttyvät, ei tuomion tunnustamisesta ja rangaistuksen täytäntöönpanosta Italiassa voida kieltäytyä. Estettä sille, että Italia sitoutuu panemaan täytäntöön ATAU:lle määrätyn vapausrangaistuksen, ei siten ole puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 6 alakohdassa säädetyn harkinnanvaraisen kieltäytymisperusteen soveltamisen yhteydessä.
57.      Vaikka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin päätyisi toteamaan, etteivät kyseiset edellytykset täyty, on joka tapauksessa korostettava, ettei se ole kansallisen lainsäädäntönsä perusteella velvollinen kieltäytymään tuomion tunnustamisesta ja rangaistuksen täytäntöönpanosta. Se voi nimittäin käyttää harkintaa päättäessään, soveltaako se puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan i alakohdassa säädettyä kieltäytymisperustetta.
58.      Tässä asiayhteydessä ja edellä esitettyjen seikkojen pohjalta ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymyksiin on nyt vastattava suoremmin.
3.     Puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan i alakohdassa säädetyn tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevan kieltäytymisperusteen harkinnanvaraisuus ja harkintavalta, joka täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisella viranomaisella on oltava
59.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee unionin tuomioistuimelta, onko täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltainen viranomainen puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan i alakohdan perusteella velvollinen kieltäytymään langettavan tuomion tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta, jos se toteaa, ettei mikään kyseisen säännöksen poikkeuksista tule sovellettavaksi. Toisin sanoen ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, estääkö kyseinen toteamus sitä käyttämästä harkintavaltaa ratkaistaessa, onko langettavan tuomion tunnustamisesta kieltäydyttävä.
60.      Tähän kysymykseen vastaamiseksi on tuotava esille, että samoin kuin puitepäätöksen 2002/584 4 a artiklan 1 kohdan yhteydessä, unionin lainsäätäjä on päättänyt antaa rikosasioissa annettavien tuomioiden tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevan mekanismin yhteydessä erityisen merkityksen oikeudelle olla henkilökohtaisesti läsnä oikeudenkäynnissään ottamalla puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan i alakohdassa käyttöön tällaisen tuomion tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevan harkinnanvaraisen kieltäytymisperusteen, joka on erityisesti tarkoitettu tämän oikeuden suojaamiseksi.(28) Tällaista perustetta on lisäksi tulkittava Euroopan unionin perusoikeuskirjan 47 artiklan toisesta ja kolmannesta kohdasta sekä 48 artiklasta johtuvien vaatimusten mukaisesti.(29)
61.      Unionin tuomioistuin on todennut, että puitepäätöksen 2002/584 4 a artiklan 1 kohdan sanamuodosta ilmenee, että kyseisen säännöksen nojalla eurooppalaisen pidätysmääräyksen, joka on annettu vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanoa varten, täytäntöönpanoa koskee harkinnanvarainen kieltäytymisperuste silloin, kun henkilö ei ole ollut henkilökohtaisesti läsnä hänen tuomitsemiseensa johtaneessa oikeudenkäynnissä. Tähän mahdollisuuteen sovelletaan kuitenkin neljää poikkeusta, jotka mainitaan kyseisen säännöksen a–d alakohdassa ja joissa asianomaiselta täytäntöönpanosta vastaavalta oikeusviranomaiselta evätään mahdollisuus kieltäytyä sille osoitetun eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta.(30)
62.      Näin ollen täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi kieltäytyä panemasta täytäntöön eurooppalaista pidätysmääräystä, joka on annettu vapaudenmenetyksen käsittävän rangaistuksen tai turvaamistoimenpiteen täytäntöönpanoa varten, jos henkilö ei ollut henkilökohtaisesti läsnä ratkaisuun johtaneessa oikeudenkäynnissä, jollei eurooppalaisessa pidätysmääräyksessä todeta, että puitepäätöksen 2002/584 4 a artiklan 1 kohdan a, b, c tai d alakohdassa asetetut edellytykset täyttyvät.(31) Unionin tuomioistuin on todennut tältä osin, että kyseisellä 4 a artiklalla rajoitetaan siten mahdollisuutta kieltäytyä eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta luettelemalla täsmällisesti ja yhtenäisesti ne edellytykset, joilla sellaisen oikeudenkäynnin päätteeksi annetun ratkaisun, jossa kyseinen henkilö ei ole ollut henkilökohtaisesti läsnä, tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta ei voida kieltäytyä.(32)
63.      Tästä seuraa, että täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen on velvollinen panemaan eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöön siitä huolimatta, että asianomainen henkilö ei ole ollut läsnä ratkaisuun johtaneessa oikeudenkäynnissä, jos jokin tämän puitepäätöksen 4 a artiklan 1 kohdan a, b, c tai d alakohdassa asetetuista edellytyksistä täyttyy.(33)
64.      Unionin tuomioistuimella on ollut tilaisuus täsmentää, että koska kyseisessä 4 a artiklassa säädetään eurooppalaisen pidätysmääräyksen harkinnanvaraisesta kieltäytymisperusteesta, täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi joka tapauksessa jopa todettuaan, etteivät tämän ratkaisuehdotuksen edellisessä kohdassa tarkoitetut tilanteet kata eurooppalaisen pidätysmääräyksen kohteena olevan henkilön tilannetta, ottaa huomioon muita olosuhteita, jotka saavat sen vakuuttumaan siitä, ettei asianomaisen henkilön luovuttaminen merkitse hänen puolustautumisoikeuksiensa loukkaamista.(34)
65.      Unionin tuomioistuin on tukeutunut tältä osin puitepäätöksen 2002/584 4 a artiklan 1 kohdan sanamuotoon ja erityisesti mainintaan, jonka mukaan täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ”voi – – kieltäytyä” panemasta eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöön, minkä perusteella se on päätellyt, että viimeksi mainitulla on oltava harkintavaltaa ratkaistessaan, onko eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta kieltäydyttävä silloin, kun se ei sisällä mitään edellä mainitun säännöksen a–d alakohdassa mainituista tiedoista.(35)
66.      Unionin tuomioistuimen mukaan kyseisen puitepäätöksen yleinen rakenne tukee tällaista tulkintaa. Eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpano on nimittäin tässä puitepäätöksessä vahvistettu periaate, ja tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevat kieltäytymisperusteet ovat poikkeuksia. Jos täytäntöönpanosta vastaavalta oikeusviranomaiselta evättäisiin mahdollisuus ottaa huomioon kunkin tapauksen erityisolosuhteet, joiden perusteella se saattaisi katsoa, etteivät luovuttamisesta kieltäytymisen edellytykset täyty, se merkitsisi saman puitepäätöksen 4 a artiklassa säädetyn pelkän mahdollisuuden muuttamista selkeäksi velvoitteeksi ja samalla siis luovuttamisesta kieltäytymisen muuttamista poikkeuksesta pääsäännöksi.(36)
67.      Jos yksikään puitepäätöksen 2002/584 4 a artiklan 1 kohdan a–d alakohdan edellytyksistä ei täyty, täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen ei ole velvollinen kieltäytymään eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta ilman, että sillä on mahdollisuus ottaa huomioon kunkin yksittäistapauksen erityiset olosuhteet.(37)
68.      Täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi tässä tarkoituksessa ottaa näin ollen huomioon muita seikkoja, joiden perusteella se voi varmistua siitä, että asianomaisen henkilön luovuttaminen ei merkitse kyseisen henkilön puolustautumisoikeuksien loukkaamista, ja siten luovuttaa hänet pidätysmääräyksen antaneelle jäsenvaltiolle. Tältä osin voidaan kiinnittää huomiota erityisesti siihen, että asianomainen henkilö on mahdollisesti yrittänyt välttää sen, että hänelle annetaan hänelle osoitettu tieto tiedoksi, taikka yrittänyt välttää kaikkea yhteydenpitoa asianajajiinsa.(38)
69.      Tästä seuraa, että kun täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen tarkistaa, täyttyykö jokin puitepäätöksen 2002/584 4 a artiklan 1 kohdassa säädetyistä edellytyksistä, sitä ei voida estää varmistumasta asianomaisen henkilön puolustautumisoikeuksien kunnioittamisesta ottamalla tältä osin asianmukaisesti huomioon kaikki sen käsiteltäväksi saatetun asian olosuhteet, mukaan lukien sillä itsellään mahdollisesti käytettävissä olevat tiedot.(39)
70.      Totean näiden täsmennysten perään, että puitepäätöksiin 2002/584 ja 2008/909 sisältyvillä säännöksillä, jotka koskevat menettelyä vastaajan poissa ollessa, on sama alkuperä eli puitepäätös 2009/299 sekä sama tavoite pyrkiä erityisesti vahvistamaan asianomaisten henkilöiden puolustautumisoikeuksia varmistamalla, että heidän perusoikeutensa oikeudenmukaiseen rikosoikeudenkäyntiin taataan,(40) edistämällä samalla oikeudellisten päätösten vastavuoroista tunnustamista jäsenvaltioiden välillä.(41) Lisäksi puitepäätöksellä 2009/299 muutetun puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan i alakohdan ja puitepäätöksellä 2009/299 lisätyn puitepäätöksen 2002/584 4 a artiklan 1 kohdan nykyiset sanamuodot ovat yhtenevät, mikä ilmentää – kuten puitepäätöksen 2009/299 johdanto-osan neljännestä ja kuudennesta perustelukappaleesta ilmenee – unionin lainsäätäjän tarkoitusta vahvistaa täsmällisesti ja yhtenäisesti ne edellytykset, joilla sellaisen oikeudenkäynnin päätteeksi annetun ratkaisun, jossa kyseinen henkilö ei ole ollut henkilökohtaisesti läsnä, tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta ei voida kieltäytyä.(42)
71.      Edellä esitettyjen seikkojen perusteella katson, että puitepäätöksen 2002/584 4 a artiklan 1 kohtaan liittyvään unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöön perustuvia näkemyksiä olisi sovellettava analogisesti puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan i alakohdassa säädettyyn, tuomion tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevaan harkinnanvaraiseen kieltäytymisperusteeseen.
72.      Tämän perusteella on niin, että jos kyseiseen säännökseen sisältyvien poikkeuksien soveltamisen edellytykset eivät täyty, täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voi käyttää harkintaa ratkaistessaan tapauskohtaisesti, onko kyseiseen tuomion tunnustamista ja täytäntöönpanoa koskevaan kieltäytymisperusteeseen
vedottava. Tässä sovelletaan siis harkinnanvaraisen täytäntöönpanosta kieltäytymisen periaatetta. Täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voi joka tapauksessa ottaa huomioon muita seikkoja, joiden avulla se voi varmistua siitä, etteivät tuomion tunnustaminen ja rangaistuksen täytäntöönpano loukkaa asianomaisen henkilön puolustautumisoikeuksia. Tällä viranomaisella on siis oltava mahdollisuus ottaa huomioon asianomaisen henkilön käyttäytyminen samoin kuin olosuhteet, jotka osoittavat hänen yrittäneen välttää sen, että hänelle annetaan hänelle osoitettu tieto tiedoksi, tai hänen yrittäneen välttää kaikkea yhteydenpitoa asianajajiinsa.
73.      Täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voi siis harkintavaltaansa käyttäen varmistaa tasapainon rankaisematta jäämisen estämistä koskevan tavoitteen, tuomitun henkilön yhteiskuntaan uudelleen sopeutumisen helpottamista koskevan tavoitteen ja tuomitun henkilön puolustautumisoikeuksien takaamista koskevan tavoitteen välillä. Katson, että kyseessä olevien erilaisten intressien välisen tasapainon yhteydessä on otettava huomioon myös se, että tuomittu henkilö on pyytänyt rangaistuksensa täytäntöönpanoa täytäntöönpanojäsenvaltiossa.(43)
74.      Tässä tapauksessa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämistä tiedoista ilmenee, että pääasiassa kyseessä oleva Italian lainsäädäntö velvoittaa täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen kieltäytymään toisessa jäsenvaltiossa annetun tuomion tunnustamisesta ja rangaistuksen täytäntöönpanosta, jos mikään puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan i alakohdassa säädetyistä poikkeuksista ei tule sovellettavaksi. Kyseisessä lainsäädännössä tälle viranomaiselle ei siis jätetä lainkaan harkintavaltaa tarkistaa käsiteltävään asiaan liittyvien olosuhteiden perusteella, voidaanko asianomaisen henkilön puolustautumisoikeuksia katsoa kunnioitetun, ja siten päättää asianomaisen langettavan tuomion tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta.
75.      Näissä olosuhteissa on todettava, että tällainen kansallinen säännöstö on puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan i alakohdan vastainen.
76.      Kyseinen unionin oikeuden vastaisuutta koskeva toteamus huomioon ottaen on muistutettava, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeuden ensisijaisuuden periaatetta on tulkittava siten, ettei se velvoita kansallista tuomioistuinta jättämään soveltamatta kansallisen oikeuden säännöstä, joka on ristiriidassa puitepäätöksen 2002/584 tai puitepäätöksen 2008/909 säännösten kanssa, koska näillä puitepäätöksillä ei ole välitöntä oikeusvaikutusta. Jäsenvaltioiden viranomaisten, myös tuomioistuinten, on kuitenkin omaksuttava kansallisesta oikeudestaan mahdollisimman pitkälle unionin oikeuden mukainen tulkinta, jonka nojalla ne voivat varmistaa tuloksen, joka on yhteensoveltuva asianomaisten puitepäätösten tarkoituksen kanssa.(44)
77.      Vaikkei puitepäätöksillä nimittäin voi olla välitöntä oikeusvaikutusta, kansallisilla viranomaisilla on kuitenkin niiden sitovan luonteen vuoksi velvollisuus tulkita kansallista oikeuttaan niiden mukaisesti kyseisten puitepäätösten täytäntöönpanolle varatun määräajan päättymisestä lähtien. Näiden viranomaisten on kansallista oikeutta soveltaessaan tulkittava siis sitä mahdollisimman pitkälle puitepäätöksen sanamuodon ja tarkoituksen mukaisesti, jotta sillä tarkoitettu tulos saavutettaisiin, mutta kansallisen oikeuden contra legem -tulkinta on kuitenkin poissuljettu. Unionin oikeuden mukaisen tulkinnan periaate edellyttää siten, että huomioon otetaan kansallinen oikeus kokonaisuudessaan ja sovelletaan siinä hyväksyttyjä tulkintatapoja asianomaisen puitepäätöksen täyden tehokkuuden takaamiseksi ja sellaiseen ratkaisuun päätymiseksi, joka on puitepäätöksellä tavoitellun päämäärän mukainen.(45)
78.      Tästä seuraa, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on ottamalla huomioon kansallisen oikeutensa kokonaisuudessaan ja soveltamalla siinä hyväksyttyjä tulkintatapoja tulkittava pääasiassa kyseessä olevaa kansallista säännöstöä mahdollisimman pitkälle puitepäätösten 2002/584 ja 2008/909 sanamuodon ja tarkoituksen valossa.
V       Ratkaisuehdotus
79.      Kaiken edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Corte di appello di Napolin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2002/584/YOS 4 artiklan 6 alakohtaa sekä vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisesta rikosasioissa annettuihin tuomioihin, joissa määrätään vapausrangaistus tai vapauden menetyksen käsittävä toimenpide, niiden täytäntöön panemiseksi Euroopan unionissa 27.11.2008 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2008/909/YOS 9 artiklan 1 kohdan i alakohtaa ja 25 artiklaa, sellaisina kuin nämä puitepäätökset ovat muutettuina 26.2.2009 tehdyllä neuvoston puitepäätöksellä 2009/299/YOS,
on tulkittava siten, että
ensin mainitussa säännöksessä mainitun eurooppalaisen pidätysmääräyksen harkinnanvaraisen kieltäytymisperusteen soveltamisen yhteydessä silloin, kun pidätysmääräyksen kohteena oleva henkilö ei ole ollut henkilökohtaisesti läsnä oikeudenkäynnissään, täytäntöönpanojäsenvaltion toimivaltaisella viranomaisella on oikeus, muttei velvollisuutta, kieltäytyä tunnustamasta tuomiota ja panemasta rangaistusta täytäntöön, jos mikään viimeksi mainitussa säännöksessä säädetyistä poikkeuksista ei tule sovellettavaksi.
Kansallisen tuomioistuimen on ottamalla huomioon kansallisen oikeutensa kokonaisuudessaan ja soveltamalla siinä hyväksyttyjä tulkintatapoja tulkittava kansallista säännöstöä mahdollisimman pitkälle puitepäätösten 2002/584 ja 2008/909, sellaisina kuin ne ovat muutettuina, sanamuodon ja tarkoituksen valossa.
1      Alkuperäinen kieli: ranska.
i      Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.
2      Ks. eräiden syyttömyysolettamaan liittyvien näkökohtien ja läsnäoloa oikeudenkäynnissä koskevan oikeuden lujittamisesta rikosoikeudellisissa menettelyissä 9.3.2016 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2016/343 (EUVL 2016, L 65, s. 1) johdanto-osan 33 perustelukappale. Ks. myös tuomio 20.5.2025, Kachev (C-135/25 PPU, EU:C:2025:366, 31 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; jäljempänä tuomio Kachev).
3      Ks. direktiivin 2016/343 johdanto-osan 35 perustelukappale. Ks. myös puitepäätösten 2002/584/YOS, 2005/214/YOS, 2006/783/YOS, 2008/909/YOS ja 2008/947/YOS muuttamisesta henkilöiden prosessuaalisten oikeuksien parantamiseksi sekä vastavuoroisen tunnustamisen periaatteen soveltamisen edistämiseksi sellaisten päätösten osalta, jotka on tehty vastaajan ollessa poissa oikeudenkäynnistä, 26.2.2009 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2009/299/YOS (EUVL 2009, L 81, s. 24) johdanto-osan ensimmäinen perustelukappale.
4      EYVL 2002, L 190, s. 1.
5      EUVL 2008, L 327, s. 27.
6      Jäljempänä puitepäätös 2002/584 ja puitepäätös 2008/909.
7      Kyseisessä asiassa henkilö ei ollut paennut ennen oikeudenkäyntiä, vaan hän oli ilmoittanut toimivaltaisille viranomaisille tiedoksiantoja varten osoitteekseen oikeudellisen avustajan, jonka hän oli valtuuttanut edustamaan itseään ensimmäisessä ja toisessa oikeusasteessa käytävissä menettelyissä, toimiston osoitteen.
8      GURI nro 98, 29.4.2005, s. 6.
9      GURI nro 230, 1.10.2010, s. 1.
10      Jäljempänä 23.8.2010 annettu tuomio.
11      Kursivointi tässä.
12      Kursivointi tässä.
13      Ks. mm. tuomio 29.6.2017, Popławski (C-579/15, EU:C:2017:503, 21 ja 23 kohta); tuomio 29.4.2021, X (Eurooppalainen pidätysmääräys – Ne bis in idem) (C-665/20 PPU, EU:C:2021:339, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen); tuomio 6.6.2023, O. G. (Eurooppalainen pidätysmääräys kolmannen maan kansalaisesta) (C-700/21, EU:C:2023:444, 49 kohta; jäljempänä tuomio O. G.) ja tuomio 4.9.2025, C.J. (Rangaistusten täytäntöönpano eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamisen johdosta) (C-305/22, EU:C:2025:665, 44 kohta; jäljempänä tuomio C.J.).
14      Ks. mm. tuomio O. G. (46 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio C.J. (43 kohta).
15      Ks. mm. tuomio O. G. (47 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
16      Ks. mm. tuomio O. G. (48 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio C.J. (52 kohta). Kuten unionin tuomioistuin on täsmentänyt viimeksi mainitussa tuomiossa, puitepäätöksen 2002/584 4 artiklan 6 alakohdassa säädettyä harkinnanvaraista kieltäytymisperustetta sovellettaessa se, että täytäntöönpanojäsenvaltio ottaa vastattavakseen tuomion antaneessa jäsenvaltiossa annetulla langettavalla tuomiolla, joka on ollut perusteena eurooppalaisen pidätysmääräyksen antamiselle, määrätyn rangaistuksen täytäntöönpanosta, edellyttää kyseisen tuomion antaneen valtion puitepäätöksessä 2008/909 esitettyjen sääntöjen mukaisesti antamaa suostumusta (kyseisen tuomion 67 kohta).
17      Ks. mm. tuomio 24.6.2019, Popławski (C-573/17, EU:C:2019:530, 88 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
18      Ks. mm. tuomio 24.6.2019, Popławski (C-573/17, EU:C:2019:530, 92 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
19      Ks. tuomio 11.3.2020, SF (Eurooppalainen pidätysmääräys – Täytäntöönpanojäsenvaltioon palauttamista koskeva tae) (C-314/18, EU:C:2020:191, 51 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio C.J. (81 kohta). Unionin tuomioistuin on kuitenkin täsmentänyt viimeksi mainitussa tuomiossa, että jos täytäntöönpanojäsenvaltio voisi kyseiseen tavoitteeseen nojautuen kieltäytyä vapausrangaistuksen täytäntöönpanoa varten annetun eurooppalaisen pidätysmääräyksen täytäntöönpanosta ilman, että tuomion antanut valtio olisi antanut suostumuksensa siihen, että ensiksi mainittu valtio ottaa vastattavakseen tästä täytäntöönpanosta, tämä voisi aiheuttaa merkittävän vaaran, että henkilöt, jotka yrittävät pakoilla oikeutta sen jälkeen, kun heidät on tuomittu jossakin jäsenvaltiossa, jäävät rankaisematta, ja vaarantaisi viime kädessä puitepäätöksellä 2002/584 käyttöön otetun jäsenvaltioiden välistä luovuttamista koskevan yksinkertaistetun järjestelmän tehokkaan toiminnan (kyseisen tuomion 82 kohta).
20      Ks. mm. tuomio Kachev (35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
21      Ks. mm. tuomio Kachev (36 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
22      Ks. mm. tuomio Kachev (37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
23      Ks. mm. tuomio Kachev (41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
24      Ks. tuomio Kachev (59 kohta).
25      Ks. tuomio Kachev (61 kohta).
26      Ks. tuomio Kachev (62 kohta).
27      Ks. tuomio Kachev (63 kohta).
28      Ks. analogisesti tuomio 23.3.2023, Minister for Justice and Equality (Ehdollisen vankeusrangaistuksen täytäntöönpano) (C-514/21 ja C-515/21, EU:C:2023:235, 64 kohta; jäljempänä tuomio Minister for Justice and Equality (Ehdollisen vankeusrangaistuksen täytäntöönpano).
29      Ks. analogisesti tuomio Minister for Justice and Equality (Ehdollisen vankeusrangaistuksen täytäntöönpano) (60, 61 ja 64 kohta).
30      Ks. mm. tuomio 21.12.2023, Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Poissa olevana tuomitseminen) (C-396/22, EU:C:2023:1029, 38 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; jäljempänä tuomio Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Poissa olevana tuomitseminen)).
31      Ks. mm. tuomio Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Poissa olevana tuomitseminen) (39 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
32      Ks. mm. tuomio Minister for Justice and Equality (Ehdollisen vankeusrangaistuksen täytäntöönpano) (49 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
33      Ks. mm. tuomio Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Poissa olevana tuomitseminen) (40 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
34      Ks. mm. tuomio Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Poissa olevana tuomitseminen) (41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
35      Ks. mm. tuomio Minister for Justice and Equality (Ehdollisen vankeusrangaistuksen täytäntöönpano) (75 ja 76 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
36      Ks. tuomio Minister for Justice and Equality (Ehdollisen vankeusrangaistuksen täytäntöönpano) (77 kohta).
37      Ks. mm. tuomio Minister for Justice and Equality (Ehdollisen vankeusrangaistuksen täytäntöönpano) (76 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
38      Ks. mm. tuomio Minister for Justice and Equality (Ehdollisen vankeusrangaistuksen täytäntöönpano) (78 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Ks. myös tuomio Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Poissa olevana tuomitseminen) (42 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
39      Ks. mm. tuomio Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Poissa olevana tuomitseminen) (43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
40      Ks. mm. tuomio Minister for Justice and Equality (Ehdollisen vankeusrangaistuksen täytäntöönpano) (66 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
41      Ks. mm. tuomio Minister for Justice and Equality (Ehdollisen vankeusrangaistuksen täytäntöönpano) (50 kohta).
42      Ks. tältä osin tuomio Minister for Justice and Equality (Ehdollisen vankeusrangaistuksen täytäntöönpano) (49 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
43      Olen luetellut tänä samana päivänä esittämässäni ratkaisuehdotuksessa Höldermann (C-447/24) syyt, joiden vuoksi katson, että se, että asianomainen on pyytänyt tuomion antaneen jäsenvaltion toimivaltaiselta viranomaiselta, että rangaistus pantaisiin täytäntöön täytäntöönpanovaltiossa, ei vastaa sellaisenaan puitepäätöksen 2008/909 9 artiklan 1 kohdan i alakohdan iii alakohdassa säädettyjä edellytyksiä. ATAU:n asenne voi tosin vaikuttaa ristiriitaiselta, koska pyytäessään rangaistuksensa täytäntöönpanoa Italiassa hän vaikuttaa hyväksyvän kyseisen rangaistuksen. On kuitenkin korostettava, että ATAU voi esittää tällaisen pyynnön ja säilyttää samalla oikeuden hakea asian käsittelyn uudelleen aloittamista. Huomautan, että ATAU:n edustaja on sitä paitsi ilmoittanut istunnossa, että ATAU saattaa vielä käyttää kyseistä oikeutta. Nämä seikat kuuluvat niihin olosuhteisiin, joita täytäntöönpanosta vastaava oikeusviranomainen voi ottaa huomioon harkintaa käyttäessään.
44      Ks. mm. tuomio 21.12.2023, Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Poissa olevana tuomitseminen) (C-398/22, EU:C:2023:1031, 46 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
45      Ks. mm. tuomio 21.12.2023, Generalstaatsanwaltschaft Berlin (Poissa olevana tuomitseminen) (C-398/22, EU:C:2023:1031, 47 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).