JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
TAMARA ĆAPETA
30 päivänä huhtikuuta 2026 (1)
Asia C‑906/24 [Sirto](i)
A,
B,
C,
D,
E,
F ja
G,
jossa asian käsittelyyn osallistuu
Maahanmuuttovirasto
(Ennakkoratkaisupyyntö – Korkein hallinto-oikeus (Suomi))
Ennakkoratkaisupyyntö – Unionin kansalaisuus – Oikeus liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella – Yksityis- ja perhe-elämän kunnioittaminen – Unionin kansalaisen karkottaminen yleiseen järjestykseen tai yleiseen turvallisuuteen liittyvistä syistä – Vaikutukset koulua käyvien ja päiväkodissa käyvien lasten johdettuun oleskeluoikeuteen vastaanottavassa jäsenvaltiossa sekä puolison, joka on heidän tosiasiallinen huoltajansa, johdettuun oleskeluoikeuteen
I       Johdanto
1.        Kansalaisuusdirektiivin(2) perusteella liikkuvan unionin työntekijän perheenjäsenillä on tämän työntekijän oleskeluoikeuteen perustuva johdettu oleskeluoikeus vastaanottavassa jäsenvaltiossa.
2.        Mutta mitä tapahtuu, jos kyseinen työntekijä karkotetaan vastaanottavasta jäsenvaltiosta yleiseen järjestykseen tai yleiseen turvallisuuteen liittyvistä syistä? Voivatko hänen perheenjäsenensä jäädä kyseiseen valtioon, erityisesti jos osa heistä on kyseisessä valtiossa koulua käyviä lapsia? Jos näillä lapsilla on itsenäinen oleskeluoikeus, miten heidän päätöksensä jäädä vastaanottavaan jäsenvaltioon koulunkäyntinsä loppuun saattamiseksi vaikuttaa heidän vanhempansa karkottamista koskevaan päätökseen?
3.        Nämä ovat tiivistetysti muotoiltuna ne kysymykset, jotka ovat tulleet esiin korkeimmassa hallinto-oikeudessa (Suomi), joka on nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, joka pyytää unionin tuomioistuimelta ohjausta sekä kansalaisuusdirektiivin että työntekijäasetuksen(3) oikeasta tulkinnasta.
II     Pääasioiden tosiseikat, ennakkoratkaisukysymykset ja asian käsittely unionin tuomioistuimessa
4.        A, joka on Romanian kansalainen, muutti Suomeen, jossa hän työskenteli ja sai tuloja ainakin vuosina 2017–2019. Hänen oleskeluoikeutensa kyseisessä jäsenvaltiossa on rekisteröity työnteon perusteella 1.3.2018. Hänellä ei ole ollut palkkatuloja vuosina 2020 ja 2021, ja
tulorekisterin mukaan hän on saanut palkkaa viimeksi syyskuussa 2023.
5.        A on naimisissa Moldovan kansalaisen B:n kanssa, ja heillä on viisi lasta (C, D, E, F ja G).
6.        B on saapunut Suomeen 15.7.2018. B:lle on yhdessä lastensa C:n, D:n ja E:n kanssa myönnetty 24.5.2019 oleskelukortti unionin kansalaisen perheenjäsenenä ajalle 24.5.2019–24.5.2024.
7.        C, D ja E, jotka ovat syntyneet vuosina 2011, 2013 ja 2015, ovat Moldovan kansalaisia ja käyvät koulua Suomessa.
8.        F on syntynyt vuonna 2019, ja hän on Romanian kansalainen. F:n puolesta on 10.5.2021 pyydetty unionin kansalaisen oleskeluoikeuden rekisteröintiä. G on syntynyt vuonna 2022, ja hän on Moldovan kansalainen. Sekä F että G käyvät päiväkodissa.
9.        Vuosina 2019–2022 A tuomittiin Suomessa seitsemän kuukauden ehdolliseen vankeusrangaistukseen törkeästä varkaudesta ja kolmen kuukauden ehdolliseen vankeusrangaistukseen varkaudesta
ja
hän sai myös useita sakkoja varkaudesta, kahdesta varkauden yrityksestä, tuottamuksellisesta kätkemisrikoksesta, liikenneturvallisuuden vaarantamisesta ja toisen
vahingoittamiseen soveltuvan esineen tai aineen hallussapidosta. Lisäksi hänen epäillään syyllistyneen vuonna 2020 varkauteen sekä vuonna 2022 varkauden yritykseen ja laittomaan uhkaukseen.
10.      Maahanmuuttovirasto (Suomi) päätti 22.11.2022 karkottaa A:n Romaniaan ja määräsi hänet Suomea koskevaan kolmen vuoden maahantulokieltoon. Kyseisen päätöksen mukaan hänet määrättiin karkotettavaksi yleiseen järjestykseen ja yleiseen turvallisuuteen liittyvistä syistä, kun otetaan huomioon hänen edellisessä kohdassa luetellun rikollisen toimintansa laatu ja toistuvuus.
11.      Maahanmuuttovirasto päätti 24.11.2022 karkottaa B:n yhdessä lastensa C:n, D:n, E:n ja G:n kanssa näiden kotimaahan Moldovaan, koska perheenkokoaja A ei enää täyttänyt oleskeluoikeuden edellytyksiä. Samana päivänä ja vastaavista syistä Maahanmuuttovirasto ilmoitti, että se ei
rekisteröi F:n oleskeluoikeutta, ja päätti
karkottaa hänet
kotimaahansa Romaniaan.
12.      Helsingin hallinto-oikeus (Suomi) hylkäsi 29.9.2023 antamillaan päätöksillä A:n, B:n ja heidän lastensa tekemät valitukset Maahanmuuttoviraston päätöksistä.
13.      Pääasioiden muutoksenhakijat ovat pyytäneet korkeimmalta hallinto-oikeudelta lupaa saada valittaa hallinto-oikeuden päätöksistä ja vaatineet, että Maahanmuuttoviraston ja Helsingin hallinto-oikeuden päätökset kumotaan ja asiat palautetaan Maahanmuuttovirastolle uudelleen käsiteltäviksi. Muutoksenhakijat ovat lisäksi vaatineet, että korkein hallinto-oikeus kieltää heidän karkottamisensa täytäntöönpanon.
14.      Korkein hallinto-oikeus on 21.2.2024 antamillaan välipäätöksillä kieltänyt muutoksenhakijoiden karkottamisen täytäntöönpanon siihen saakka, kunnes se on ratkaissut valituslupahakemukset tai valitukset.
15.      Korkein hallinto-oikeus katsoo ensinnäkin, että Maahanmuuttoviraston ja Helsingin hallinto-oikeuden arvio siitä, että A on rikostensa vakavuuden ja toistuvuuden perusteella vaarantanut yleistä järjestystä ja turvallisuutta, on kansallisen oikeuden mukainen. Korkeimman hallinto-oikeuden näkemyksen mukaan asiassa on myös voitu perustellusti katsoa, ettei kokonaisharkinnassa ole ilmennyt seikkoja, jotka olisivat tässä tapauksessa karkottamisperusteita painavampia. Sama tuomioistuin katsoo kuitenkin, että A:n maasta karkottamisen perusteita saattaa erityisesti hänen perhetilanteensa huomioon ottaen olla tarpeellista arvioida uudelleen, jos unionin tuomioistuin katsoo, että A:n puolisolla ja lapsilla on itsenäinen oleskeluoikeus Suomessa myös siinä tilanteessa, että A karkotetaan maasta.
16.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii ensinnäkin, onko kansalaisuusdirektiivin 12 artiklan 3 kohtaa ja/tai työntekijäasetuksen 10 artiklaa tulkittava siten, että niissä sallitaan se, että lapset, jotka käyvät peruskoulua tai käyvät päiväkodissa Suomessa, ja heidän äitinsä, joka on heidän huoltajansa, säilyttävät oleskeluoikeutensa Suomessa. Kyseinen tuomioistuin haluaa lisäksi tietää, vaikuttaako lasten mahdolliseen itsenäiseen oleskeluoikeuteen se, että heidän isänsä, jonka liikkuvan työntekijän aseman perusteella he alun perin saivat oleskeluoikeutensa, on määrätty poistumaan vastaanottavasta jäsenvaltiosta sillä perusteella, että hän on uhka yleiselle järjestykselle ja yleiselle turvallisuudelle, ja jos vaikuttaa, niin missä määrin.
17.      Jos A:n perheenjäsenet säilyttävät oleskeluoikeutensa, herää vielä kysymys siitä, voiko tämä johtaa siihen, että karkottamispäätöstä on arvioitava uudelleen. Korkeimman hallinto-oikeuden mukaan viimeksi mainittu kysymys edellyttää kansalaisuusdirektiivin 28 artiklan 1 kohdan tulkintaa, luettuna yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) yksityis- ja perhe-elämän kunnioittamista koskevan 7 artiklan ja lapsen oikeuksia koskevan 24 artiklan 2 ja 3 kohdan kanssa.
18.      Näillä perusteilla korkein hallinto-oikeus päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko [kansalaisuusdirektiivin] 12 artiklan 3 kohtaa tulkittava niin, että unionin kansalaisen vastaanottavassa jäsenvaltiossa peruskoulussa kirjoilla olevat lapset ja lasten tosiasiallisena huoltajana toimiva vanhempi eivät menetä oleskeluoikeuttaan ennen lasten opintojen päättymistä tilanteessa, jossa kyseinen unionin kansalainen on päätetty karkottaa vastaanottavasta jäsenvaltiosta yleisen järjestyksen tai yleisen turvallisuuden vaarantamisen perusteella, mutta päätös maasta poistamisesta ei ole lainvoimainen eikä maasta poistamista ole pantu täytäntöön ja kyseinen unionin kansalainen edelleen oleskelee vastaanottavassa jäsenvaltiossa?
Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kielteisesti:
2)      Onko [työntekijäasetuksen] 10 artiklaa tulkittava niin, että työntekijän asemassa olleen unionin kansalaisen vastaanottavassa jäsenvaltiossa peruskoulussa kirjoilla olevat lapset ja lasten tosiasiallisena huoltajana toimiva vanhempi eivät menetä oleskeluoikeuttaan ennen lasten opintojen päättymistä tilanteessa, jossa työntekijän asemassa ollut unionin kansalainen vanhempi maahanmuuttoviranomaisen päätöksellä karkotetaan vastaanottavasta jäsenvaltiosta yleisen järjestyksen tai yleisen turvallisuuden vaarantamisen perusteella?
Jos ensimmäiseen tai toiseen kysymykseen vastataan myönteisesti:
3)      Onko [kansalaisuusdirektiivin] 28 artiklan 1 kohtaa, jossa säädetään niistä seikoista, jotka vastaanottavan jäsenvaltion on otettava huomioon ennen yleiseen järjestykseen tai yleiseen turvallisuuteen liittyviin syihin perustuvan karkottamispäätöksen tekemistä, tulkittava niin, että karkottamispäätöksen kohteena olevan unionin kansalaisen maasta poistamisen edellytykset on otettava uudelleen tarkasteltavaksi, jos hänen lapsillaan ja aviopuolisollaan on karkottamispäätöksen jälkeen todettu olevan itsenäinen oleskeluoikeus vastaanottavassa jäsenvaltiossa ja nämä perheenjäsenet haluavat jäädä tähän jäsenvaltioon? Jos näin on, minkä seikkojen tarkastelua nyt kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa erityisesti [kansalaisuusdirektiivin] 28 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu perhe- ja taloudellisen tilanteen huomioon ottaminen, luettuna yhdessä [perusoikeuskirjan] yksityis- ja perhe-elämän kunnioittamista koskevan 7 artiklan ja lapsen oikeuksia koskevan 24 artiklan 2 ja 3 kohdan kanssa, edellyttää?”
19.      Kirjallisia huomautuksia unionin tuomioistuimelle esittivät Suomen hallitus ja Euroopan komissio.
20.      Pääasioiden muutoksenhakijat, Suomen hallitus ja komissio esittivät suullisia huomautuksia 4.2.2026 pidetyssä istunnossa.
III  Asian tarkastelu
21.      Unionin kansalaisuutta koskevan lainsäädännön asianmukainen soveltaminen edellyttää tuomareilta tiettyä ammattitaitoa asioiden välisten yhteyksien hallitsemisessa. Tämä käy selvästi ilmi nyt käsiteltävästä asiasta.
22.      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen käsiteltävänä on lähinnä kaksi erilaista mutta toisiinsa liittyvää kysymystä. Ensinnäkin kysymys siitä, voivatko ja jos niin millä perusteella eri ryhmiin kuuluvat perheenjäsenet (kuten puolisot, jotka ovat kolmansien maiden kansalaisia, ja lapset, joista osa on unionin kansalaisia ja osa kolmansien maiden kansalaisia) säilyttää oleskeluoikeuden vastaanottavassa jäsenvaltiossa, jos tämä oikeus perustuu työntekijän, joka on unionin kansalainen, oikeuteen oleskella kyseisessä valtiossa, vaikka toimivaltaiset viranomaiset ovat sittemmin määränneet kyseisen henkilön karkotettavaksi yleisen järjestyksen ja turvallisuuden vaarantumisen vuoksi (vaikka tätä karkottamispäätöstä ei ole vielä pantu täytäntöön). Toiseksi kysymys siitä, että jos nämä perheenjäsenet tosiasiallisesti säilyttävät oleskeluoikeutensa, miten tämä vaikuttaa kyseisen henkilön karkottamista koskevaan päätökseen (jota ei ole vielä pantu täytäntöön).
23.      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kaksi ensimmäistä kysymystä koskevat edellä kuvattua ensimmäistä ongelmaa; käsittelen niitä A jaksossa. Sen jälkeen käsittelen B jaksossa kolmatta ennakkoratkaisukysymystä, joka koskee edellä kuvattua jälkimmäistä ongelmaa.
A       Ensimmäinen ja toinen kysymys
24.      Aviopuolisoilla ja huollettavilla lapsilla, jotka ovat kolmansien maiden kansalaisia, on lähtökohtaisesti kansalaisuusdirektiivin 2 artiklan 2 kohdan, 7 artiklan 1 kohdan d alakohdan ja 7 artiklan 2 kohdan nojalla johdettu oleskeluoikeus jäsenvaltiossa, jossa unionin kansalaisella on itsenäinen oleskeluoikeus saman direktiivin perusteella.
25.      Kun nämä henkilöt ovat oleskelleet viisi vuotta laillisesti vastaanottavassa jäsenvaltiossa perheenjäseninä, he saavat kansalaisuudestaan riippumatta itsenäisen oikeuden pysyvään oleskeluun (kansalaisuusdirektiivin 16 artiklan 1 ja 2 kohta). Käsiteltävässä asiassa vaikuttaa kuitenkin siltä, että unionin kansalainen, josta perheenjäsenet johtavat oleskeluoikeutensa, oli oleskellut Suomessa alle viisi vuotta ennen häntä koskevan karkottamispäätöksen tekemistä.(4) Heillä ei siis ole oikeutta pysyvään oleskeluun, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on kuitenkin tarkistettava.
26.      Näin ollen on arvioitava, voivatko kyseiset perheenjäsenet vedota oleskeluoikeuteen jollain muulla oikeudellisella perusteella.
27.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo tältä osin, että on olemassa kaksi mahdollista oikeusperustaa, joiden nojalla voidaan vahvistaa oleskeluoikeus ainakin osalle kyseessä olevista lapsista, mikä voisi sitten perustaa heidän äidilleen ja muille sisaruksilleen johdetun oikeuden: kansalaisuusdirektiivin 12 artiklan 3 kohta ja työntekijäasetuksen 10 artikla.
28.      Koska on jo olemassa oikeuskäytäntöä, jossa vahvistetaan, että työntekijäasetuksen 10 artiklassa myönnetään oleskeluoikeus lapselle, joka aikoo jatkaa koulunkäyntiä vastaanottavassa jäsenvaltiossa, aloitan (1 kohdassa) tarkasteluni tästä säännöksestä, sellaisena kuin sitä sovelletaan nyt käsiteltävään asiaan.
29.      Unionin tuomioistuin ei sitä vastoin ole vielä tulkinnut kansalaisuusdirektiivin 12 artiklan 3 kohtaa. Ehdotan tämän ratkaisuehdotuksen 2 kohdassa, että unionin tuomioistuin tulkitsee kyseistä säännöstä siten, että myös se voi olla merkityksellinen nyt käsiteltävässä asiassa.
1.     Työntekijäasetuksen 10 artiklaan perustuva oleskeluoikeus
30.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee toisella kysymyksellään lähinnä, onko työntekijäasetuksen 10 artiklaa tulkittava siten, että unionin kansalaisen lapset, jotka ovat kirjoilla vastaanottavan jäsenvaltion peruskoulussa, lasten tosiasiallisena huoltajana toimiva vanhempi sekä näiden lasten sisarukset, jotka käyvät päiväkodissa, säilyttävät oleskeluoikeutensa siihen saakka, kunnes lapset ovat suorittaneet opintonsa, vaikka unionin kansalainen, josta heidän oleskeluoikeutensa oli alun perin johdettu, on määrätty karkotettavaksi vastaanottavasta jäsenvaltiosta.
31.      Alaikäisten osalta unionin tuomioistuin on katsonut, että työntekijäasetuksen 10 artiklassa voidaan antaa itsenäinen oleskeluoikeus unionin entisen liikkuvan työntekijän lapsille.(5)
32.      Tuomiossa Jobcenter Krefeld unionin tuomioistuin katsoi, että entisen siirtotyöläisen, joka on unionin kansalainen, lapsilla, jotka ovat aloittaneet koulunsa vastaanottavassa jäsenvaltiossa, on yhdenvertaista kohtelua koulutukseen osallistumisessa koskevan oikeuden perusteella oma oleskeluoikeus siinä tapauksessa, että he haluavat jatkaa peruskoulutusta vastaanottavassa jäsenvaltiossa.(6)
33.      Mitä tämä merkitsee nyt käsiteltävässä asiassa?
34.      Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että C, D ja E käyvät peruskoulua Suomessa.
35.      Koska heidän isänsä muutti alun perin Suomeen työntekijänä, heillä on työntekijäasetuksen 10 artiklan, sellaisena kuin unionin tuomioistuin on sitä tulkinnut, nojalla oikeus jäädä Suomeen niin kauan kuin he osallistuvat peruskoulutukseen. Heidän oleskeluoikeutensa on riippumaton siitä, onko heidän isänsä työntekijä tai jääkö hän Suomeen.(7)
36.      Heidän äidillään B:llä, joka on C:n, D:n ja E:n edunvalvoja ja tosiasiallinen huoltaja, on heidän itsenäisestä oleskeluoikeudestaan johdettu oleskeluoikeus Suomessa.(8)
37.      Tämä eroaa F:n ja G:n tilanteesta, koska he eivät ole vielä kouluikäisiä.
38.      Tuomion Jobcenter Krefeld englanninkielisessä versiossa käytetään sanaa attend toteamuksessa, jonka mukaan työntekijäasetuksen 10 artiklaan perustuva oleskeluoikeus on olemassa ”where that child wishes to attend general education courses in that Member State”
[sananmukainen merkitys: ”silloin, kun kyseinen lapsi haluaa osallistua perusopetukseen kyseisessä jäsenvaltiossa”].(9) [Suomenkielisessä,] ranskankielisessä ja eräissä muissa kieliversioissa käytetään kuitenkin ilmaisua, joka merkitsee koulutuksen jatkamista.(10) Kyseisessä asiassa tilanne oli nimittäin sellainen, että lapset, joita asia koski, osallistuivat jo peruskoulutukseen vastaanottavassa jäsenvaltiossa ja halusivat jatkaa sitä.
39.      Komissio katsoo kuitenkin nyt käsiteltävässä asiassa, että F:llä ja G:llä on itsenäinen oleskeluoikeus, koska he käyvät päiväkodissa. Kyseisen toimielimen mukaan lapset, jotka käyvät edelleen päiväkodissa tai ovat tätäkin nuorempia, voivat käydä koulua tulevaisuudessa, joten heidän oikeutensa saada koulutusta tulevaisuudessa merkitsee välttämättä oikeutta jäädä vastaanottavaan jäsenvaltioon eli tällä hetkellä voimassa olevaa oleskeluoikeutta.
40.      Suomen hallitus sitä vastoin katsoo, että työntekijäasetuksen 10 artiklaan ei sisälly sellaista oikeutta tuleviin opintoihin, josta voitaisiin johtaa oleskeluoikeus kaikille jäsenvaltion alueella oleskeleville lapsille.
41.      Sen määrittämiseksi, onko työntekijäasetuksen 10 artiklaa tulkittava siten, että siinä myönnetään F:lle ja G:lle itsenäisiä oleskeluoikeuksia, vaikka he eivät olleet vielä aloittaneet koulunkäyntiä Suomessa, on pidettävä mielessä, että alaikäisten itsenäinen oikeus jatkaa oleskelua
vastaanottavassa jäsenvaltiossa näyttää johtuvan siitä, että liikkuvien työntekijöiden lasten on voitava viedä aloittamansa koulunkäynti ja opinnot menestyksekkäästi päätökseen.(11)
42.      Olen näin ollen samaa mieltä Suomen hallituksen kanssa siitä, että työntekijäasetuksen 10 artiklaa ei voida tulkita siten, että siinä annettaisiin oikeus koulutukseen;
siinä ainoastaan annetaan lapsille, jotka ovat jo aloittaneet koulunkäynnin vastaanottavassa jäsenvaltiossa, oikeus jatkaa sitä, vaikka heidän vanhempansa menettää itsenäisen oleskeluoikeuden, joka hänellä oli aiemmin työntekijänä, joka on
unionin kansalainen.
43.      Koska F ja G eivät ole vielä kouluikäisiä, heillä ei näytä olevan itsenäistä oleskeluoikeutta Suomessa työntekijäasetuksen 10 artiklan perusteella. Samalla on muistettava, että kunkin jäsenvaltion asiana on päättää, milloin pakollinen peruskoulutus alkaa.(12) Tältä osin ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on tarkistaa Suomen oikeuden perusteella, onko päiväkodissa käymisen katsottava merkitsevän virallisen koulutuksen alkamista ja onko F:llä ja G:llä näin ollen oleskeluoikeus tällä perusteella.
44.      Vaikka F:llä ja G:llä ei ole työntekijäasetuksen 10 artiklan mukaista oleskeluoikeutta, tämä ei tarkoita sitä, että he eivät voisi saada oleskeluoikeutta muulla perusteella alkuperäisestä perheenkokoajastaan riippumatta.
45.      Tältä osin olen samaa mieltä komission kanssa siitä, että jos F ja G joutuisivat lähtemään Suomesta, myös B:n pitäisi poistua Suomesta, mistä seuraisi dominovaikutuksena se, että myös C:n, D:n ja E:n pitäisi poistua maasta. Näin ollen F:n ja G:n oikeus jäädä Suomeen voisi olla johdettavissa unionin oikeudessa vahvistetusta C:n, D:n ja E:n oikeudesta jäädä Suomeen.
46.      Lasten unionin oikeuteen perustuvien oikeuksien arvioinnin on perustuttava kokonaisvaltaiseen ja tapauskohtaiseen arviointiin siitä, missä määrin lapset ovat riippuvaisia siitä vanhemmastaan, jolla on oleskeluoikeus jäsenvaltiossa unionin oikeuden perusteella.(13) Tässä arvioinnissa on asetettava etusijalle lapsen etu ja hänen oikeutensa perhe-elämään (vastaavasti perusoikeuskirjan 24 ja 7 artikla), ja siinä on otettava erityisesti huomioon lapsen ikä, kehitys ja tunnesiteet kyseiseen vanhempaan sekä eroon liittyvät psykologiset riskit.(14)
47.      Tältä osin voidaan tehdä rinnastus tuomioon Subdelegación del Gobierno en Toledo (Perheenjäsenen oleskelu – Riittämättömät varat).(15)
48.      Myös kyseinen asia koski vanhempaa, joka on kolmannen maan kansalainen ja jolla on alaikäinen lapsi, jolla on unionin kansalaisuus, ja toinen lapsi, joka on kolmannen maan kansalainen. Kyseisessä tuomiossa unionin tuomioistuin totesi, että oleskeluluvan epääminen alaikäiseltä kolmannen maan kansalaiselta voi pakottaa kyseisen lapsen äidin poistumaan maasta ja pakottaa näin ollen myös hänen toisen lapsensa, joka on unionin kansalainen, siirtymään toiseen maahan.
49.      Pääasioissa tällaiset seikat pitävät vastaavasti paikkansa myös G:n (joka on kolmannen maan kansalainen), F:n (joka on unionin kansalainen) ja heidän äitinsä B:n (joka niin ikään on kolmannen maan kansalainen) tilanteessa.
50.      Lisäksi on muistutettava, että unionin tuomioistuin on vakiintuneesti todennut, että työntekijäasetuksen 10 artiklasta välittömästi johtuvat oikeudet ovat olemassa kansalaisuusdirektiivissä säädetyistä edellytyksistä ja rajoituksista riippumatta.(16) Tämä pätee mielestäni myös johdettuihin oikeuksiin, jotka perustuvat suoraan tai välillisesti tähän samaan säännökseen, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan kanssa.
51.      Näin ollen C:llä, D:llä ja E:llä on työntekijäasetuksen 10 artiklaan perustuva itsenäinen oleskeluoikeus, joka perustuu siihen, että he ovat kirjoilla oppilaitoksessa vastaanottavassa jäsenvaltiossa. B:llä on heidän tosiasiallisena huoltajanaan johdettu oleskeluoikeus heidän koulunkäyntinsä ajan. Myös F:llä ja G:llä on oltava johdettu oleskeluoikeus, jotta C, D ja E voivat käyttää oleskeluoikeuttaan.
2.     Kansalaisuusdirektiivin 12 artiklan 3 kohtaan perustuva oleskeluoikeus
52.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä kysymyksellään lähinnä, voiko lasten ja heidän äitinsä oleskeluoikeus perustua kansalaisuusdirektiivin 12 artiklan 3 kohtaan. Koska olen jo osoittanut, että tällaiset oikeudet voivat perustua suoraan tai välillisesti työntekijäasetuksen 10 artiklaan, tähän kysymykseen vastaaminen ei ole tarpeen sitä varten, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi ratkaista siinä vireillä olevan asian. Koska kysymys on kuitenkin esitetty, esitän näkemykseni unionin tuomioistuimelle.
53.      Muistutan, että kansalaisuusdirektiivin 12 artiklan 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Unionin kansalaisen poistuessa vastaanottavan jäsenvaltion alueelta tai kuollessa hänen lapsensa tai lasten tosiasiallisena huoltajana toimiva vanhempi eivät, kansalaisuudestaan riippumatta, menetä oleskeluoikeuttaan ennen lasten opintojen päättymistä, jos lapset oleskelevat vastaanottavassa jäsenvaltiossa ja ovat kirjoilla oppilaitoksessa opiskellakseen siellä.”
54.      A ym. katsovat, että kansalaisuusdirektiivin 12 artiklan 3 kohtaa sovelletaan pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa. Komissio katsoo, että koska A ei ole poistunut Suomesta, tätä säännöstä ei voida soveltaa. Suomen hallitus katsoo kuitenkin, että tämä seikka ei estä soveltamasta kansalaisuusdirektiivin 12 artiklan 3 kohtaa nyt käsiteltävässä asiassa.
55.      Kansalaisuusdirektiivin 12 artikla koskee perheenjäsenten oleskeluoikeuden säilymistä siinä tapauksessa, että unionin kansalainen, josta heidän oleskeluoikeutensa on johdettu, kuolee tai poistuu maasta. Samoin kuin työntekijäasetuksen 10 artiklassa, kansalaisuusdirektiivin 12 artiklan 3 kohdassa säädetään sellaisten lasten oleskeluoikeuden säilymisestä, jotka ovat jo aloittaneet koulunkäynnin vastaanottavassa jäsenvaltiossa, jotta he voivat saattaa opintonsa päätökseen. Tätä säännöstä sovelletaan lapsiin heidän kansalaisuudestaan riippumatta.
56.      Toisin kuin työntekijäasetuksen 10 artikla, jota sovelletaan riippumatta siitä, onko entinen työntekijä poistunut vastaanottavasta jäsenvaltiosta vai ei, kansalaisuusdirektiivin 12 artiklan 3 kohta tulee kuitenkin sovellettavaksi vain silloin, kun henkilö, joka oli lasten oleskeluoikeuden alkuperäinen lähde, poistuu vastaanottavasta jäsenvaltiosta tai kuolee.
57.      Muistutettakoon, että A:n maasta poistamista koskeva päätös ei ole lainvoimainen eikä sitä ole pantu täytäntöön. Siitä on sen sijaan vireillä valitus, jonka käsittelyn aikana ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on lykännyt kyseisen päätöksen täytäntöönpanoa siihen saakka, kunnes unionin tuomioistuin antaa ennakkoratkaisun.
58.      Mielestäni kansalaisuusdirektiivin 12 artiklan 3 kohdan sanamuoto ei välttämättä merkitse sitä, että karkottamispäätös
on pantava täytäntöön, jotta lasten itsenäinen oikeus koulutukseen voisi syntyä. Vanhemman poistumisen maasta on kuitenkin oltava varma sitä riippumatta, onko se jo tapahtunut vai ei. Näin ollen kyseistä säännöstä sovelletaan mielestäni silloin, kun karkottamispäätöksestä on tullut lainvoimainen, vaikka sitä ei olisi vielä pantu täytäntöön, sillä muutoin se menettäisi tehokkaan vaikutuksensa.
59.      Näin ei kuitenkaan ole pääasioissa, koska karkottamispäätökseen on haettu muutosta eikä maasta
poistumisesta ole varmuutta.
60.      Ensimmäiseen esitettyyn kysymykseen on siten vastattava, että kansalaisuusdirektiivin 12 artiklan 3 kohtaa on tulkittava siten, että sitä sovelletaan ainoastaan silloin, kun päätös perheenkokoajan karkottamisesta on pantu täytäntöön tai se on ainakin lainvoimainen.
61.      Nyt käsiteltävän asian olosuhteissa ja tyydyttävän vastauksen antamiseksi ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kolmanteen kysymykseen on kuitenkin tarkasteltava tilannetta, jossa perheenkokoajan on tosiasiallisesti pakko lähteä vastaanottavasta jäsenvaltiosta mutta jossa hänen koulutusohjelmassa kirjoilla olevat lapsensa säilyttävät kuitenkin oleskeluoikeutensa kyseisessä vastaanottavassa jäsenvaltiossa.
62.      Vaikka kansalaisuusdirektiivin 12 artiklan 3 kohdan lainsäädäntöhistoria ei ole kaikin osin hyödyllinen, sen sanamuoto viittaa siihen, että sen tarkoituksena on suojata lasten oikeutta saada koulutusta ympäristössä, jossa he ovat jo aloittaneet koulutuksen.(17) Kyseisen säännöksen tavoite on siten ymmärrettävä samalla tavalla kuin työntekijäasetuksen 10 artiklan tavoite sellaisena kuin unionin tuomioistuin on sitä tulkinnut.
63.      Yhteenvetona voidaan todeta, että entisen siirtotyöläisen lapset voivat saada itsenäisen oleskeluoikeuden vastaanottavassa jäsenvaltiossa, jos he ovat kirjoilla koulutusohjelmassa ja niin kauan kuin he jatkavat opintojaan. Jos alkuperäinen perheenkokoaja, josta heidän oleskeluoikeutensa on johdettu, oli siirtotyöläinen, joka on unionin kansalainen, lapset voivat saada itsenäisen oleskeluoikeuden vastaanottavassa jäsenvaltiossa joko työntekijäasetuksen 10 artiklan tai kansalaisuusdirektiivin 12 artiklan 3 kohdan perusteella.
64.      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämä kysymys koskee vielä sitä, vaikuttaako perheenjäsenten oikeuteen jäädä vastaanottavaan jäsenvaltioon se, että alkuperäinen perheenkokoaja, josta oleskeluoikeus on johdettu, määrätään poistumaan kyseisestä valtiosta, koska hänen katsotaan muodostavan uhan yleiselle järjestykselle tai yleiselle turvallisuudelle.
3.     Perheenkokoajan oleskeluoikeuteen yleisen järjestyksen tai yleisen turvallisuuden vuoksi kohdistuvan rajoituksen vaikutus perheenjäseniin
65.      Unionin oikeuden säännöt, jotka koskevat rajoituksia unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeuteen tulla jäsenvaltion alueelle ja jäädä sinne yleiseen järjestykseen tai yleiseen turvallisuuteen liittyvistä syistä, perustuvat tällaisten rajoittavien toimenpiteiden henkilökohtaisuuteen.
66.      Tämä periaate on lähtöisin direktiivistä 64/221/ETY(18) ja erityisesti sen 3 artiklan 1 kohdasta, jossa säädettiin, että ”yleisen järjestyksen ja turvallisuuden vuoksi käyttöön otettujen toimenpiteiden on perustuttava yksinomaan kyseisen yksilön omaan käyttäytymiseen”.(19) Tämä periaatteellinen kanta on vahvistettu aiemmin.(20)
67.      Direktiivi 64/221 on korvattu kansalaisuusdirektiivillä, ja vastaava säännös sisältyy sen 27 artiklan 2 kohtaan. Unionin tuomioistuimen tulkinta tästä säännöksestä ei ole muuttunut.(21)
68.      Vaatimus, jonka mukaan toimenpiteen, jolla rajoitetaan henkilön oleskeluoikeutta, on perustuttava hänen omaan käyttäytymiseensä, merkitsee sitä, että perheenjäsenten isän ja/tai puolison oma käyttäytyminen ei lähtökohtaisesti voi vaikuttaa perheenjäsenten oleskeluoikeuksiin.
69.      Edellä esitetystä seuraa, että koulua käyvillä lapsilla, heidän tosiasiallisena huoltajanaan olevalla äidillään sekä kyseisten lasten sisaruksilla, jotka käyvät päiväkodissa, on edelleen oleskeluoikeus Suomessa (riippumatta siitä, onko se itsenäinen vai johdettu) työntekijäasetuksen 10 artiklan, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 7 ja 24 artiklan kanssa, nojalla, vaikka perheenkokoaja on määrätty karkotettavaksi yleiseen järjestykseen tai yleiseen turvallisuuteen liittyvistä syistä, koska näiden perheenjäsenten omaan käyttäytymiseen ei kohdistu samanlaisia huolenaiheita kuin heidän alkuperäisen perheenkokoajansa käyttäytymiseen.
B       Kolmas ennakkoratkaisukysymys
70.      Kolmannella kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko isän karkottamista tarkasteltava uudelleen kansalaisuusdirektiivin 28 artiklan 1 kohdan nojalla, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 7 ja 24 artiklan kanssa, jotta voidaan ottaa huomioon se, että hänen puolisonsa ja lapsensa haluavat jäädä vastaanottavaan jäsenvaltioon itsenäisten tai johdettujen oleskeluoikeuksiensa perusteella, jotka eivät enää riipu siitä, että heidän oikeutensa jäädä kyseiseen valtioon perustui alun perin isän asemaan perheenkokoajana.
71.      Kansalaisuusdirektiivin 28 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaan vastaanottavan jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on ennen yleiseen järjestykseen tai yleiseen turvallisuuteen liittyviin syihin perustuvan
karkottamispäätöksen tekemistä arvioitava asianomaisen henkilön henkilökohtainen tilanne (kuten hänen terveydentilansa, perhe- ja taloudellinen tilanteensa) sekä hänen siteensä ja kotoutumisasteensa vastaanottavan jäsenvaltion yhteiskuntaan ja hänen yhteytensä kotimaahansa.
72.      Kaikkien henkilöä koskevien karkottamispäätösten on oltava oikeasuhteisia,(22) mikä edellyttää, että punnitaan yhtäältä vaaraa, joka asianomaisen kansalaisen omasta käyttäytymisestä aiheutuu vastaanottavan yhteiskunnan perustavanlaatuisille eduille, ja toisaalta unionin kansalaisille ja heidän perheenjäsenilleen työntekijäasetuksen, kansalaisuusdirektiivin ja perusoikeuskirjan nojalla kuuluvien oikeuksien suojaamista.
73.      Kuten Suomen hallitus myönsi istunnossa, kaikkien vapaata liikkuvuutta rajoittavien toimenpiteiden on kunnioitettava perusoikeuskirjan 7 artiklassa vahvistettua yksityis- ja perhe-elämää koskevaa perusoikeutta ja niissä on otettava huomioon perusoikeuskirjan 24 artiklan 2 kohdassa suojattu lapsen etu.(23) Henkilön poissulkeminen valtiosta, jossa hänen perheensä asuu, merkitsee suoraa puuttumista näihin oikeuksiin. Lisäksi unionin tuomioistuin on jo todennut, että lapsen etu on otettava ensisijaisesti huomioon.(24)
74.      Tämä tarkoittaa mielestäni sitä, että maahanmuuttoviranomaisella oli velvollisuus ottaa huomioon sekä lasten että puolison oleskeluoikeus sekä perusoikeuskirjan 7 ja 24 artikla, kun se teki alkuperäisen päätöksen A:n karkottamisesta.
75.      Jos kyseinen viranomainen ei kuitenkaan ole tehnyt tällaista arviointia, sen päätöstä on tarkasteltava uudelleen sen jälkeen, kun on käynyt ilmi, että henkilön, jota vastaan karkottamispäätös on tehty, perheenjäsenillä on oikeus jäädä Suomeen ja he haluavat käyttää tätä oikeutta.
76.      Tämän perusteella vastaus ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kolmannen kysymyksen ensimmäiseen osaan on seuraava: Kansalaisuusdirektiivin 28 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että unionin kansalaiseen kohdistuvan karkottamispäätöksen edellytyksiä on tarkasteltava uudelleen, jos hänen lapsillaan ja aviopuolisollaan todetaan karkottamispäätöksen tekemisen jälkeen olevan itsenäinen oleskeluoikeus vastaanottavassa jäsenvaltiossa ja jos nämä perheenjäsenet haluavat jäädä tähän jäsenvaltioon.
77.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lisäksi, mitä erityisiä olosuhteita on tarkasteltava pääasiassa käsiteltävän kaltaisessa tilanteessa.
78.      Ensinnäkin vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että asianomaisen henkilön riippuvuuden astetta arvioidessaan kansallisten päätöksentekoviranomaisten on arvioitava kattavasti kaikki kunkin yksittäistapauksen erityiset olosuhteet.(25) Kun viranomaiset tarkastelevat lapsen edun merkitystä päätettäessä hänen toisen vanhempansa karkottamisesta, niiden on otettava huomioon lapsen ikä, hänen fyysinen ja tunnetason kehityksensä, lapsella vanhempaa kohtaan olevan tunnesiteen lujuus ja vaara, jonka lapsen erottaminen vanhemmasta aiheuttaisi lapsen tasapainolle.(26)
79.      Tätä arviointia varten viranomaisten on tarkasteltava perheenjäsenten yhteiselämän päättymisen vaikutusta ja lasten mahdollisuutta pitää yhteyttä kumpaankin vanhempaansa. Tässä yhteydessä voidaan harkita koko perheen mahdollisuutta muuttaa toiseen (jäsen)valtioon, jolloin päätöksentekoviranomaisten on otettava huomioon, missä määrin lapset ovat kotoutuneet Suomeen.
80.      A ym. väittävät ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa, että perheen yhtenäisyyden säilyttämiseksi he saattavat joutua muuttamaan Moldovaan, koska kaikilla heillä ei ole Romanian kansalaisuutta.(27)
81.      Tältä osin tuomioon Ruiz Zambrano perustuva oikeuskäytäntö voi olla merkityksellinen.(28) Vaikka kyseisessä asiassa annettu tuomio itsessään koski kotimaassaan pysynyttä alaikäistä unionin kansalaista, tämä oikeuskäytäntö on yleensä esteenä unionin kansalaisten karkottamiselle jäsenvaltioiden alueelta. Koska F on unionin kansalainen, perheen pakottaminen muuttamaan Moldovaan johtaisi tuomion Ruiz Zambrano
‑oikeuskäytännön vastaisiin seurauksiin.
82.      Pääasioissa kyseessä olevien kansallisten viranomaisten on siis arvioitava, onko perheen mahdollista jatkaa yhdessä asumista Romaniassa. Tämä arviointi ei saa perustua pelkkään teoreettiseen olettamaan, vaan sen on perustuttava kaikkien perheenjäsenten tilanteen konkreettiseen tutkimiseen.(29)
83.      Viranomaisten olisi otettava intressivertailussa vastakkaiseen suuntaan vaikuttavana seikkana huomioon karkottamispäätöksen kohteena olevan henkilön tekemien rikosten vakavuus. Kuten Suomen hallitus totesi istunnossa, riidanalaisen karkottamispäätöksen perusteena olevan rikoksen tai rikosten vakavuus on tärkeä tekijä arvioitaessa isän karkottamisen oikeasuhteisuutta. Jos rikos tai käyttäytyminen on vähemmän vakavaa, perheen yhtenäisyyden säilyttämiselle voidaan antaa enemmän painoarvoa, sillä se voi joissakin tapauksissa jopa olla tärkeämpi kuin maasta
poistamisen tarve.
84.      Tältä osin kansalaisuusdirektiivissä säädetään kahdesta eri vaatimuksesta, joita jäsenvaltioiden on noudatettava päättäessään, toteuttavatko ne toimenpiteitä, joilla rajoitetaan henkilöiden oikeutta tulla niiden alueelle tai jäädä sinne. Jos henkilö on oleskellut vastaanottavassa jäsenvaltiossa alle viisi vuotta, tällainen toimenpide voidaan toteuttaa yleisen järjestyksen tai turvallisuuden taikka kansanterveyden vastaisen käyttäytymisen vuoksi (kansalaisuusdirektiivin 27 artiklan 1 kohta). Pitkään oleskelleiden kolmansien maiden kansalaisten karkottamisesta voidaan kuitenkin päättää ainoastaan yleiseen järjestykseen tai yleiseen turvallisuuteen liittyvistä vakavista syistä (kansalaisuusdirektiivin 28 artiklan 2 kohta). Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on selvittää, kuuluuko pääasioiden ensimmäinen muutoksenhakijaensimmäiseen vai jälkimmäiseen ryhmään.
85.      Täydellisyyden vuoksi on muistutettava siitä istunnossa käsitellystä seikasta, että kansalaisuusdirektiivin 33 artiklan 2 kohdassa säädetään, että jos karkottamispäätös pannaan täytäntöön yli kahden vuoden kuluttua sen tekemisestä, jäsenvaltion on varmistettava, että asianomaisen henkilön yleiselle järjestykselle tai yleiselle turvallisuudelle aiheuttama uhka on edelleen todellinen, ja arvioitava, ovatko aineelliset olosuhteet karkottamispäätöksen tekemisen jälkeen muuttuneet.
86.      Näin ollen on niin, että vaikka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pysyttäisi muutoksenhakumenettelyssä Maahanmuuttoviraston alkuperäisen päätöksen, kansalaisuusdirektiivin 33 artiklan 2 kohta saattaa edellyttää uutta arviointia nykyisten olosuhteiden perusteella.
87.      Tästä seuraa, että ennen kuin päätöksentekoviranomaiset tekevät päätöksen henkilön karkottamisesta jäsenvaltion alueelta, niiden on arvioitava oikeasuhteisella ja tasapainoisella tavalla yhtäältä asianomaisen perheen etua kokonaisuudessaan ja lasten etua ja toisaalta vastaanottavan yhteiskunnan etua. Perheen ja lasten edun osalta viranomaisten on arvioitava kyseisen henkilön perhetilannetta, perheen yhtenäisyyden säilyttämisen syitä, mahdollisuutta säilyttää perheen yhtenäisyys toisessa maassa, lasten etua ja tarvittaessa puolison ja lasten tahtoa jäädä vastaanottavaan jäsenvaltioon, jossa heillä on kyseisestä henkilöstä riippumaton oleskeluoikeus. Yhteiskunnan edun osalta viranomaisten on otettava huomioon rikosten vakavuus, henkilön oleskelun kesto vastaanottavassa jäsenvaltiossa sekä hänen kulttuuriset ja sosiaaliset siteensä tähän valtioon verrattuina niihin siteisiin, joita hänellä on kotimaahansa.
IV     Ratkaisuehdotus
88.      Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa korkeimman hallinto-oikeuden esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
1)      Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2004/38/EY 12 artiklan 3 kohtaa
on tulkittava siten, että sitä sovelletaan ainoastaan silloin, kun päätös perheenkokoajan karkottamisesta on pantu täytäntöön tai se on lainvoimainen.
Päättäessään, onko henkilö karkotettava vai ei, päätöksentekoviranomaisten on kuitenkin otettava huomioon se, että lapset, jotka osallistuvat koulutukseen vastaanottavassa jäsenvaltiossa, saavat itsenäisen oleskeluoikeuden vastaanottavassa valtiossa tämän säännöksen perusteella sen jälkeen, kun karkottamispäätös on tullut lainvoimaiseksi.
2)      Työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta unionin alueella 5.4.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) N:o 492/2011 10 artiklaa, luettuna yhdessä Euroopan unionin perusoikeuskirjan 7 artiklan ja 24 artiklan kanssa,
on tulkittava siten, että kun kyse on aikaisemmin työntekijän asemassa olleesta unionin kansalaisesta, jolla on lapsia, jotka ovat kirjoilla peruskoulussa vastaanottavassa jäsenvaltiossa, koulua käyvillä lapsilla, heidän tosiasiallisena huoltajana toimivalla vanhemmallaan ja kyseisten lasten sisaruksilla, jotka käyvät päiväkodissa, on edelleen oleskeluoikeus siihen saakka, kunnes lapset ovat päättäneet opintonsa, vaikka maahanmuuttoviranomainen on määrännyt vanhemman, joka on unionin kansalainen ja on aiemmin ollut työntekijän asemassa, karkotettavaksi vastaanottavasta jäsenvaltiosta sillä perusteella, että hän muodostaa vaaran yleiselle järjestykselle tai yleiselle turvallisuudelle.
3)      Direktiivin 2004/38 28 artiklan 1 kohtaa, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 7 ja 24 artiklan kanssa,
on tulkittava siten, että unionin kansalaisen karkottamisen edellytyksiä on tarkasteltava uudelleen, jos hänen lapsillaan ja aviopuolisollaan todetaan karkottamispäätöksen tekemisen jälkeen olevan itsenäinen oleskeluoikeus vastaanottavassa jäsenvaltiossa ja jos nämä perheenjäsenet haluavat jäädä tähän jäsenvaltioon.
Päätöstä uudelleen tarkastellessaan päätöksentekoviranomaisten tai kansallisen tuomioistuimen on otettava oikeasuhteisella ja tasapainoisella tavalla huomioon yhtäältä asianomaisen perheen etu kokonaisuudessaan ja lasten etu ja toisaalta vastaanottavan yhteiskunnan etu. Perheen ja lasten edun osalta viranomaisten on arvioitava kyseisen henkilön perhetilannetta, perheen yhtenäisyyden säilyttämisen syitä, mahdollisuutta säilyttää perheen yhtenäisyys toisessa maassa, lasten etua ja tarvittaessa puolison ja lasten tahtoa jäädä vastaanottavaan jäsenvaltioon, jossa heillä on kyseisestä henkilöstä riippumaton oleskeluoikeus. Yhteiskunnan edun osalta viranomaisten on otettava huomioon rikosten vakavuus, henkilön oleskelun kesto vastaanottavassa jäsenvaltiossa sekä hänen kulttuuriset ja sosiaaliset siteensä tähän valtioon verrattuina niihin siteisiin, joita hänellä on kotimaahansa.
1      Alkuperäinen kieli: englanti.
i      Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.
2      Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella, asetuksen (ETY) N:o 1612/68 muuttamisesta ja direktiivien 64/221/ETY, 68/360/ETY, 72/194/ETY, 73/148/ETY, 75/34/ETY, 75/35/ETY, 90/364/ETY, 90/365/ETY ja 93/96/ETY kumoamisesta 29.4.2004 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2004/38/EY (EUVL 2004, L 158, s. 77; jäljempänä kansalaisuusdirektiivi).
3      Työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta unionin alueella 5.4.2011 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 492/2011, (EUVL 2011, L 141, s. 1; jäljempänä työntekijäasetus).
4      Tältä osin vaikuttaa siltä, että 22.11.2022 tehtyjen päätösten tekohetkellä A oli asunut Suomessa neljän ja puolen vuoden ajan, joten hän ei täyttänyt pysyvän oleskeluoikeuden saamisen edellytyksiä, eivätkä myöskään hänen perheenjäsenensä, jotka tulivat hänen luokseen myöhemmin.
5      Ks. vastaavasti tuomio 17.9.2002, Baumbast ja R (C‑413/99, EU:C:2002:493, 63 kohta) ja tuomio 6.10.2020, Jobcenter Krefeld (C‑181/19, EU:C:2020:794, 35 kohta; jäljempänä tuomio Jobcenter Krefeld).
6      Ks. vastaavasti tuomio Jobcenter Krefeld, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
7      Ks. vastaavasti tuomio Jobcenter Krefeld, 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
8      Ks. vastaavasti tuomio Jobcenter Krefeld, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
9      Tuomio Jobcenter Krefeld, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen
(kursivointi tässä).
10      [Suomeksi: ”silloin, kun hän haluaa jatkaa peruskoulutusta tässä jäsenvaltiossa”]; ranskaksi: ”lorsqu’il souhaite poursuivre des cours d’enseignement général dans cet État membre”; saksaksi: ”wenn es weiter am allgemeinen Unterricht in diesem Mitgliedstaat teilnehmen möchte”; kroaatiksi: ”kada ono želi nastaviti s općim obrazovanjem u toj državi članici” ja italiaksi: ”qualora intenda proseguire corsi di insegnamento generale in tale Stato membro”.
11      Ks. vastaavasti tuomio 17.9.2002, Baumbast ja R (C‑413/99, EU:C:2002:493, 53 kohta). Vastaava perustelu, ks. julkisasiamies Geelhoedin ratkaisuehdotus Baumbast ja R (C‑413/99, EU:C:2001:385, 62 kohta). Tämä vastaa lisäksi kansalaisuusdirektiivin 12 artiklan 3 kohdan sanamuotoa ja tilannetta, jota kyseisellä säännöksellä pyritään suojaamaan.
12      Jäsenvaltioiden ja Euroopan unionin välisestä toimivallan jaosta koulutuksen alalla ks. ratkaisuehdotukseni komissio v. Unkari (Euroopan unionin arvot) (C‑769/22, EU:C:2025:408, 56 kohta) ja ratkaisuehdotukseni komissio v. Slovakia (Etninen syrjintä koulutuksen alalla) (C‑799/23, EU:C:2025:621, 67 kohta), joissa korostetaan, että Euroopan unionilla on vain toimivalta tukea jäsenvaltioita tällä alalla. Tällaisen kannan tueksi ks. tuomio 21.4.2026, komissio v. Unkari (Euroopan unionin arvot) (C‑769/22, EU:C:2026:326, 272 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
13      Ristuccia, F., ”Ties that bind and ties that compel: Dependency and the Ruiz Zambrano doctrine”, Common Market Law Review, 2023, 5, s. 1227–1268, erityisesti s. 1252.
14      Ks. tästä ratkaisuehdotukseni Safi (C‑147/24, EU:C:2025:650, 97–99 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
15      Tuomio 5.5.2022 (C‑451/19 ja C‑532/19, EU:C:2022:354).
16      Ks. vastaavasti tuomio Jobcenter Krefeld, 38 kohta. Tämä tarkoittaa, että B:n, C:n, D:n, E:n, F:n ja G:n ei jokaisen erikseen tarvitse täyttää työntekijäasetuksessa ja kansalaisuusdirektiivissä säädettyjä edellytyksiä.
17      Kansalaisuusdirektiiviä koskevaan ehdotukseen liitetyistä komission perusteluista ilmenee kuitenkin, että kyseisen säännöksen perusteena oli huolehtiminen lapsista, jotka ovat jo sopeutuneet vastaanottavan jäsenvaltion koulutusjärjestelmään ja joilla saattaisi olla vaikeuksia sopeutua uuteen järjestelmään, minkä vuoksi säännöksellä pyritään välttämään näiden lasten joutuminen kärsimään siitä, että heidän vanhempansa, joka on unionin kansalainen, poistuu vastaanottavan jäsenvaltion alueelta työtehtävien vuoksi tai muista syistä. Ks. vastaavasti Euroopan komission perustelut ehdotukselle Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi Euroopan unionin kansalaisten ja heidän perheenjäsentensä oikeudesta liikkua ja oleskella vapaasti jäsenvaltioiden alueella (KOM(2001) 257 lopullinen) (EYVL 2001, C 270 E, s. 150, saatavilla osoitteessa https://eur-lex.europa.eu/legal-content/FI/TXT/HTML/?uri=CELEX:52001PC0257
18      Ulkomaalaisten liikkumista ja oleskelua koskevien, yleiseen järjestykseen ja turvallisuuteen sekä kansanterveyteen perustuvien erityistoimenpiteiden yhteensovittamisesta 25.2.1964 annettu neuvoston direktiivi (EYVL 1964, 56, s. 850).
19      Kursivointi tässä.
20      Ks. esim. tuomio 28.10.1975, Rutili (36/75, EU:C:1975:137, 19 kohta) ja tuomio 27.10.1977, Bouchereau (30/77, EU:C:1977:172, 28 kohta).
21      Ks. äskettäin esim. tuomio 13.6.2024, Pedro Francisco (C‑62/23, EU:C:2024:502, 32 kohta).
22      Velvollisuus noudattaa suhteellisuusperiaatetta ilmaistaan selvästi kansalaisuusdirektiivin 27 artiklan 2 kohdassa, vaikka tällainen velvollisuus perustuu jo perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohtaan, jossa edellytetään, että kaikki vapaata liikkuvuutta koskevan oikeuden rajoitukset ovat suhteellisuusperiaatteen mukaisia.
23      Ks. vastaavasti tuomio 23.11.2010, Tsakouridis (C‑145/09, EU:C:2010:708, 52 kohta) ja tuomio 25.11.2025, Wojewoda Mazowiecki (C‑713/23, EU:C:2025:917, 63 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
24      Ks. esim. tuomio 21.12.2023, GN (Lapsen etuun perustuva kieltäytymisperuste) (C‑261/22, EU:C:2023:1017, 41 kohta).
25      Ks. vastaavasti tuomio 13.9.2016, Rendón Marín (C‑165/14, EU:C:2016:675, 85 kohta); tuomio 5.5.2022, Subdelegación del Gobierno en Toledo (Perheenjäsenen oleskelu – Riittämättömät varat) (C‑451/19 ja C‑532/19, EU:C:2022:354, 53 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio 25.4.2024, NW ja PQ (Turvallisuusluokitellut tiedot) (C‑420/22 ja C‑528/22, EU:C:2024:344, 77 kohta).
26      Ks. vastaavasti tuomio 10.5.2017, Chavez-Vilchez ym. (C‑133/15, EU:C:2017:354, 71 kohta). Ks. myös mm. tuomio 8.5.2018, K.A. ym. (Perheenyhdistäminen Belgiassa) (C‑82/16, EU:C:2018:308, 72 kohta); tuomio 7.9.2022, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (SEUT 20 artiklaan perustuvan oleskeluoikeuden luonne) (C‑624/20, EU:C:2022:639, 38 ja 39 kohta) ja tuomio 22.6.2023, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Alankomaalaisen alaikäisen lapsen thaimaalainen äiti) (C‑459/20, EU:C:2023:499, 48 kohta).
27      Tältä osin on tietääkseni niin, että vaikka Moldovan kansalaiset saavat historiallisista syistä erityiskohtelua Romanian kansalaiseksi ottamisessa, heille ei myönnetä etuuskohtelua oleskelulupien saamisessa. Ks. Romanian kansalaisuudesta annetun lain nro 21/1991 (Legea nr. 21/1991 a cetățeniei române), sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna 12.3.2025 annetulla lailla 14/2025 (Legea nr. 14/2025), 11 §:n 1 momentti.
28      Tuomio 8.3.2011, Ruiz Zambrano (C‑34/09, EU:C:2011:124).
29      Ks. vastaavasti ratkaisuehdotukseni Safi (C‑147/24, EU:C:2025:650, 81–84 kohta).