62012CC0549
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
PEDRO CRUZ VILLALÓN
1 päivänä huhtikuuta 2014 (
1
)
Asiat C‑549/12 P ja C‑54/13 P
Saksan liittotasavalta
vastaan
komissio
”Valitus — Euroopan aluekehitysrahasto (EAKR) — Toiminnallinen ohjelma (1994–1999) tavoite 1 -alueella Thüringenin osavaltiossa ja Itä-Berliinissä (Saksa) — Alun perin myönnetyn taloudellisen tuen vähentäminen — Ekstrapolaatiomenetelmä — Nettomääräiset rahoituskorjaukset — Asetus (ETY) N:o 2052/88 — Asetus (ETY) N:o 4253/88”
1.
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomioista, joilla Saksan liittotasavallan kahdesta komission päätöksestä, joilla tiettyä Euroopan aluekehitysrahastosta (jäljempänä EAKR) myönnettyä tukea vähennettiin, nostamat kumoamiskanteet on hylätty, tehtyjen kahden valituksen yhteydessä nousee esiin kysymys, voidaanko rahoitustuen vähentämiseen liittyvää, muiden rakennerahastojen osalta vahvistettua oikeuskäytäntöä soveltaa tässä tapauksessa. (
2
). Kyse on erityisesti siitä, onko kansallisten viranomaisten hallinnollisia virheitä pidettävä EAKR:n yhteydessä asetuksen (ETY) N:o 4253/88 (
3
) 24 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuina sääntöjenvastaisuuksina, ja ennen kaikkea siitä, voiko komissio tehdä rahoituskorjauksia ekstrapolaatiomenetelmää käyttämällä.
I Asiaa koskevat oikeussäännöt
2.
Rakennerahastojen päämääristä ja tehokkuudesta ja niiden toiminnan yhteensovittamisesta keskenään sekä Euroopan investointipankin toiminnan ja muiden rahoitusvälineiden kanssa 24.6.1988 annetussa neuvoston asetuksessa (ETY) N:o 2052/88 (
4
) säädetään EAKR:ään sovellettavista oikeussäännöistä; EAKR:n tavoitteena on korjata unionin keskeiset alueelliset epätasapainot.
3.
Asetuksen N:o 4253/88, jolla hyväksyttiin asetuksen (ETY) N:o 2052/88 soveltamista koskevat säännöt, 23 artiklassa, joka kuuluu otsikon ”Varainhoidon valvonta” alle, säädetään seuraavaa:
”1.   Julkisten tai yksityisten hankkeenedistäjien toteuttamien toimien menestyksellisyyden takaamiseksi jäsenvaltioiden on toimia täytäntöönpantaessa toteutettava tarpeelliset toimenpiteet:
—
voidakseen säännöllisesti todentaa, että yhteisön rahoittamat toimenpiteet toteutetaan oikein,
—
ehkäistäkseen epäkohtia ja ryhtyäkseen toimenpiteisiin niitä vastaan,
—
periäkseen takaisin varat, jotka on menetetty väärinkäytön tai laiminlyönnin vuoksi. – –
2.   Komission virkamiehet tai muut sen henkilökuntaan kuuluvat voivat valvoa paikalla, erityisesti pistokokein, rakennerahastojen rahoittamaa toimintaa – – sanotun kuitenkaan rajoittamatta jäsenvaltioiden kansallisten lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten mukaisesti suorittamia tarkastuksia – –
– – ”
4.
Asetuksen N:o 4253/88 24 artiklassa, jonka otsikko on ”Tuen vähentäminen, pidättäminen ja peruuttaminen”, säädetään seuraavaa:
”1.   Jos toiminnan tai toimenpiteen toteuttaminen ei ilmeisesti oikeuta siihen myönnettyyn rahalliseen tukeen tai osaan siitä, komissio tekee tapauksesta aiheellisen tutkimuksen yhteistyöhön osallistumista noudattaen, pyytäen erityisesti asianomaista jäsenvaltiota tai muita tämän toiminnan täytäntöönpanoa varten nimeämiä viranomaisia esittämään havaintonsa määräajassa.
2.   Tämän tutkimuksen perusteella komissio voi vähentää asianomaiseen toimintaan tai toimenpiteeseen annettua tukea tai pidättää sen, jos tutkimus paljastaa epäsäännöllisyyksiä tai sellaisen huomattavan muutoksen, jolle ei ole pyydetty komission hyväksyntää ja joka vaikuttaa toiminnan tai toimenpiteen laatuun tai niihin olosuhteisiin, joissa ne pannaan täytäntöön.
– –”
5.
Asetuksen (EY, Euratom) N:o 2988/95 (
5
) 1 artiklan 2 kohdan mukaan ”väärinkäytösten tunnusmerkit toteuttaa jokainen yhteisön oikeuden säännöksen tai määräyksen rikkominen, joka johtuu taloudellisen toimijan teosta tai laiminlyönnistä ja jonka tuloksena on tai voisi olla vahinko yhteisöjen yleiselle talousarviolle tai yhteisöjen hoidossa oleville talousarvioille, joko suoraan yhteisöjen puolesta kannettujen omien varojen vähenemisen tai lakkaamisen taikka perusteettoman menon takia”.
6.
Asetuksen (EY) N:o 2064/97 (
6
) 8 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Viimeistään loppusuoritusta koskevan pyynnön ja kutakin tukimuotoa koskevan lopullisen menoilmoituksen yhteydessä jäsenvaltioiden on esitettävä komissiolle toimeenpanevasta elimestä toiminnallisesti riippumattoman henkilön tai organisaation – – lausuma. Lausuma on yhteenveto edellisinä vuosina suoritettujen tarkastusten tuloksista ja yleispäätelmä loppusuoritusta koskevan pyynnön pätevyydestä ja lopulliseen menoilmoitukseen kuuluvien toimenpiteiden laillisuudesta ja säännönmukaisuudesta.
2.   Jos merkittävistä hallintoon tai tarkastustoimintaan liittyvistä heikkouksista tai havaittujen sääntöjenvastaisuuksien suuresta määrästä johtuen ei ole mahdollista antaa myönteistä yleislausumaa loppusuoritusta koskevasta pyynnöstä ja lopullisesta menoilmoituksesta, lausumassa viitataan näihin olosuhteisiin ja siinä arvioidaan ongelman laajuus ja sen taloudelliset vaikutukset.
Tällaisessa tapauksessa komissio voi pyytää lisätarkastuksen suorittamista erikseen määriteltynä ajanjaksona ilmenneiden sääntöjenvastaisuuksien toteamiseksi ja oikaisemiseksi.”
II Asian tausta
A Asia 549/12 P
7.
Komissio hyväksyi Saksan hallituksen hakemuksen perusteella 5.8.1994 tekemällään päätöksellä K(94) 1939/5 tavoite 1 ‑alueeseen Saksassa kuuluvalle Thüringenin osavaltiolle toiminnallisen ohjelman (Arinco nro 94.DE.16.005), jossa rakennerahaston tuen määräksi määrättiin 1021771000 ecua, jota 29.12.1999 tehdyllä päätöksellä K(99) 5087 korotettiin 1086827000 euroon, josta EAKR:n yhteisrahoitus oli enintään 1020719000 euroa.
8.
PK-yritysten tuotannollisen toiminnan tukemista koskevan toimenpiteen 2.1. osalta päätöksessä K(99) 5087 kustannusten kokonaismääräksi vahvistettiin 674104000 euroa ja EAKR:n osuuden määräksi 337052000 euroa.
9.
Thüringenin osavaltion talous- ja liikenneministeriö nimettiin hallintoviranomaiseksi.
10.
Vuoden 2001 aikana komissio suoritti Thüringenin osavaltion käyttöön ottamia hallinto- ja valvontajärjestelmiä koskevan systemaattisen tarkastuksen, ja esitti 30.1.2002 lopullisen raporttinsa, johon sisältyi tiettyjä suosituksia.
11.
Komissio lopetti tukitoimenpiteen ja maksoi loppusuorituksen pyydetyn määräisenä 27.6.2003 sen jälkeen, kun sille oli esitetty asetuksen N:o 2064/97 8 artiklassa tarkoitettu lausuma ja kun Saksan viranomaiset olivat esittäneet ohjelman loppusuoritusta koskevan pyynnön.
12.
Euroopan yhteisöjen tilintarkastustuomioistuin teki jälkikäteen vuoden 2003 aikana useita tarkastuskäyntejä ja toimitti 22.6.2004 alustavan tarkastuskertomuksensa Saksan viranomaisille, jotka toimittivat 31.8.2004 ja 13.10.2004 tilintarkastustuomioistuimelle lisätietoja kirjallisesti.
13.
Tilintarkastustuomioistuin toimitti 17.1.2005 tarkastuskertomuksensa Saksan viranomaisille. Kertomuksesta ilmeni tiettyjä tukitoimenpiteitä koskevia yksittäisiä ja järjestelmällisiä sääntöjenvastaisuuksia, kuten PK-yrityksen määritelmän piiriin kuulumattomien yritysten rahoittaminen, tukikelvottomien menojen (tulevat vuokrat, arvonlisävero, alennukset) ilmoittaminen, enimmäistuen laskennassa tehdyt virheet ja tietyntyyppisiä menoja, kuten yleiskuluja tai omia varoja, koskevien tositteiden puuttuminen. Kertomuksen johtopäätös oli se, että kyseisen tukitoimenpiteen hallinto- ja tarkastusjärjestelmissä oli puutteellisuuksia. Toimenpiteeseen 2.1 kuuluvissa 28 hankkeessa virheprosentti oli 31,36 prosenttia.
14.
Komissio toimitti Saksan viranomaisille 19.10.2006 tilintarkastustuomioistuimen tarkastuskertomuksen tutkimisen ensimmäiset tulokset ja kehotti Saksan viranomaisia esittämään sille huomautuksensa.
15.
Saksan viranomaiset vastasivat 5.1.2007 kirjeitse komissiolle ja vastustivat ekstrapolaatiolla tehtyjä rahoituskorjauksia ja toimittivat lisää todisteita menojen tukikelpoisuuden osoittamiseksi.
16.
Komissio vähensi 30.4.2008 tekemällään päätöksellä K(2008) 1690 lopullinen (jäljempänä riidanalainen päätös) asetuksen N:o 4253/88 24 artiklan mukaisesti EAKR:stä myönnettyä taloudellista tukea 81425825,67 eurolla toimenpiteen 2.1. yhteydessä todettujen yksittäisten ja järjestelmällisten sääntöjenvastaisuuksien vuoksi. Komissio teki virheprosentin suuruisen ekstrapolaation koko toimenpiteen 2.1 osalta ottaen lähtökohdakseen 23,88 prosentin suuruisen virheprosentin. Se laski yksittäisten sääntöjenvastaisuuksien osuudeksi 1232012,70 euroa ja järjestelmällisten sääntöjenvastaisuuksien osuudeksi 80193812,97 euroa.
17.
Todetut järjestelmälliset virheet olivat riidanalaisen päätöksen mukaan seuraavat:
—
rahoitusta oli myönnetty yritykselle, joka ei ollut PK-yritys
—
lopullinen tuensaaja ei ole täyttänyt PK-yrityksiin sovellettavia, 15 prosentin lisärahoituksen saamiseksi edellytettyjä kansallisia arviointiperusteita
—
vuokrasopimusten yhteydessä on ilmoitettu tukeen oikeuttamattomia menoja.
B Asia C-54/13 P
18.
Komissio hyväksyi 5.8.1994 tekemällään päätöksellä K(94) 1973 toiminnallisen ohjelman tavoite 1 -alueeseen Saksassa kuuluvalle Itä-Berliinille (Arinco nro 94.DE.16.006), jossa rakennerahaston tuen määräksi määrättiin 743112000 ecua, jota korotettiin 779154000 euroon, josta EAKR:n yhteisrahoitus oli 540886000 euroa.
19.
Berliinin osavaltion talous-, teknologia- ja naisasiainministeriö nimettiin hallintoviranomaiseksi.
20.
Saksan viranomaiset esittivät 24.3.2003 loppusuoritusta koskevan pyynnön.
21.
Komissio ja ulkopuolinen tilintarkastusyhtiö, jonka kanssa oli tehty sopimus tätä tarkoitusta varten, tekivät helmikuun 2004 ja maaliskuun 2005 välisenä aikana useita tarkastuskäyntejä EAKR:n ohjelmakauden 1994–1999 kuluessa yhteisrahoittamien ohjelmien lopettamiseen liittyvien tarkastusten yhteydessä.
22.
Komissio toimitti 31.5. ja 15.12. Saksan viranomaisille tilintarkastuskertomuksensa, josta ilmeni useita tiettyjä tukitoimenpiteitä koskevia järjestelmällisiä sääntöjenvastaisuuksia, kuten muun muassa tukikelvottomien menojen ilmoittaminen (ilman myyntitulojen vähentämistä ilmoitetut menot, yleiskulut, joita tosiasiassa ei ollut suoritettu, suoritetut kulut tosiasiallisesti ylittävien kulujen ilmoittaminen), julkisia hankintoja koskevien sääntöjen rikkominen ja tositteiden puuttuminen. Tukitoimenpiteeseen kuuluvissa 29 hankkeessa, jotka tosiasiallisesti tarkastettiin, virheprosentti oli 7,56 prosenttia. Seitsemää 36 valitusta hankkeesta ei voitu tarkastaa konkurssin takia.
23.
Sen jälkeen kun Saksan viranomaiset olivat esittäneet huomautuksensa ja toimittaneet lisätietoja, komissio ilmoitti 26.1.2007 alustavat johtopäätöksensä, joita Saksan viranomaiset vastustivat väittämällä, että oikeusperustaa ei ole, vastustamalla sekä kiinteämääräisten että ekstrapolaatioon perustuvien rahoituskorjausten tekemistä ja toimittamalla lisää todisteita menojen sääntöjenmukaisuuden osoittamiseksi.
24.
Komissio vähensi 29.4.2008 tekemällään päätöksellä K(2008) 1615 lopullinen (jäljempänä riidanalainen päätös) EAKR:stä myönnettyä taloudellista tukea 12900719,52 eurolla. Komissio otti 29 tarkastetun hankkeen osalta lähtökohdakseen 3,63 prosentin suuruisen virheprosentin ja teki ekstrapolaatioon perustuvan rahoituskorjauksen, joka vastasi 2,68 prosentin suuruista vähennystä EAKR:n kokonaisohjelmalle myöntämästä taloudellisesta tuesta.
III Unionin yleisen tuomioistuimen tuomiot
25.
Saksan liittotasavalta nosti unionin yleisessä tuomioistuimessa kaksi kannetta, jotka hylättiin asiassa T-265/08, Saksa vastaan komissio, 19.9.2012 annetulla tuomiolla ja asiassa T-270/08, Saksa vastaan komissio, 21.11.2012 annetulla tuomiolla.
26.
Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi Saksan liittotasavallan Espanjan, Alankomaiden ja Yhdistyneen kuningaskunnan tukemana esittämät eri kanneperusteet; myös nämä muut osapuolet hakevat tuomioihin muutosta.
27.
Saksan liittotasavalta väitti ensinnäkin, että asetuksen N:o 4253/88 24 artiklan 2 kohdan mukaiset tuen vähentämisen vaatimat edellytykset eivät olleet täyttyneet. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi kuitenkin, että sellaisia hallinnollisia virheitä, jotka voidaan lukea kansallisten hallintoviranomaisten syyksi, voidaan pitää tässä säännöksessä tarkoitettuina sääntöjenvastaisuuksina. Asetuksen N:o 2988/95 1 artiklan 2 kohdan mukaisella käsitteellä ”väärinkäytös” ei ole siten merkitystä, koska kyseisellä asetuksella tavoitellaan eri päämääriä ja sen soveltamisala ei ole myöskään sama.
28.
Saksan liittotasavalta väitti toiseksi, että asetuksen N:o 4253/88 24 artiklan 2 kohdan mukaan ekstrapolaatiomenetelmän käyttäminen vähennyksen määrää laskettaessa ei ollut sallittua. Unionin yleinen tuomioistuin vastasi tähän, että ekstrapolaatiomenetelmän käyttäminen on kaikkein tarkoituksenmukaisin tapa asetuksen tavoitteiden takaamiseksi eli sellaisen rahoituskorjauksen tekemiseksi, jolla unionin talousarviolle aiheutuneet menetykset voidaan kattaa kokonaisuudessaan.
29.
Kolmanneksi Saksan liittotasavalta arvosteli komissiota siitä, että se oli toiminut tilintarkastustuomioistuimen tekemän analyysin pohjalta sen sijaan, että se olisi itse suorittanut asiaan liittyviä olosuhteita koskevia tarkastuksia paikan päällä. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi, ettei tämä merkitse sitä, että edellä mainittua 24 artiklan 2 kohtaa olisi rikottu.
30.
Neljänneksi unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi väitteen, jonka mukaan luottamuksensuojan, oikeusvarmuuden ja vilpittömän yhteistyön periaatetta olisi loukattu, koska komissio oli ottanut huomioon tiettyjen yritysten kirjanpidon kirjausten virheellisyyden.
31.
Lopuksi unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi väitteen siitä, että ekstrapolaatiomenetelmän käyttäminen olisi ollut suhteellisuusperiaatteen vastaista.
32.
Nyt käsiteltävät asiat koskevat edellä mainituista unionin yleisen tuomioistuimen tuomioista unionin tuomioistuimeen tehtyjä valituksia.
IV Valitukset
33.
Valitus asiassa C-549/12 P perustuu seuraaville valitusperusteille: 1) tiettyjen hallinnollisten virheiden sääntöjenvastaisuuksiksi katsominen on oikeudellinen virhe; 2) ekstrapolaatiomenetelmän soveltaminen on oikeudellinen virhe.
34.
Valituksessa asiassa C-54/13 P toistetaan edellä mainitut perusteet, ja niihin lisätään seuraavat valitusperusteet: 1) kiinteämääräisten rahoituskorjausten tekeminen lainvastaisesti on oikeudellinen virhe; 2) unionin yleinen tuomioistuin on laiminlyönyt perusteluvelvollisuuden.
V Asian käsittely unionin tuomioistuimessa
A Asia C-549/12 P
35.
Ensimmäinen valitus kirjattiin unionin tuomioistuimen kirjaamossa 29.11.2012.
36.
Saksan liittotasavalta väittää ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisessä osassa, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että kansallisten viranomaisten vastuulla olevien hallinnollisten virheiden voidaan katsoa olevan asetuksen N:o 4253/88 24 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja sääntöjenvastaisuuksia. Saksan liittotasavallan näkemyksen mukaan käsitettä ”sääntöjenvastaisuus” on tulkittava yhdenmukaisesti asetuksen N:o 2988/95 1 artiklan 2 kodan kanssa. Koska unionin yleinen tuomioistuin ei ole tehnyt näin, se on rikkonut sekä tätä säännöstä että SEU 5 artiklan 2 kohdan ja SEUT 7 artiklan mukaista annetun toimivallan periaatetta.
37.
Komissio puolestaan väittää, että asetuksen N:o 4253/88 24 artiklaa sovelletaan rakennerahastojen jaetun hallinnoinnin yhteydessä yhtäältä edunsaajien syystä ja toisaalta jäsenvaltioiden syystä tehtäviin rahoituskorjauksiin, eikä asetusta N:o 4253/88 ja asetusta N:o 2988/95 ole tarpeen tulkita jälkimmäisessä tapauksessa yhdenmukaisesti.
38.
Saksan liittotasavalta välittää ensimmäisen valitusperusteen toisessa osassa, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen katsoessaan, että kansallisen oikeuden rikkomiset ja virheet, joilla ei ole vaikutusta unionin talousarvioon, voivat olla asetuksen N:o 2988/95 1 artiklan 2 kohdan perusteella asetuksen N:o 4253/88 24 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuja sääntöjenvastaisuuksia.
39.
Komissio väittää tältä osin, että käsite ”sääntöjenvastaisuus” kattaa kaikenlaiset sovellettavien säännösten rikkomiset, joista aiheutuu vaaraa unionin talousarviolle, ja että on selvää, että aiheettomat menot merkitsevät tämäntyyppistä vaaraa.
40.
Saksan liittotasavalta väittää toisessa valitusperusteessa unionin yleisen tuomioistuimen tehneen oikeudellisen virheen, koska se antoi komissiolle oikeuden tehdä rahoituskorjauksia ekstrapolaatiota käyttäen ja koska se vahvisti komission tässä asiassa käyttöön ottaman tavan, jolla ekstrapolointi toteutettiin.
41.
Saksan liittotasavalta väittää Espanjan kuningaskunnan ja Ranskan tasavallan tukemana tämän toisen valitusperusteen ensimmäisessä osassa, että valituksenalaisella tuomiolla on rikottu asetuksen N:o 4253/88 24 artiklan 2 kohtaa – jonka sanamuodon mukaan (toisin kuin seuraavaa ohjelmakautta koskevissa säännöksissä on nimenomaisesti säädetty) (
7
) vain sellaisten toimintojen tai toimenpiteiden osalta on mahdollista toteuttaa toimenpiteitä, joiden sääntöjenvastaisuus on tosiasiassa todettu – sekä loukattu annetun toimivallan periaatetta.
42.
Komissio puolestaan väittää, että sen asetuksen N:o 4253/88 24 artiklan 2 kohdan soveltamistapojen määrittelemisestä hyväksymien, nettomääräisiä rahoituskorjauksia koskevien suuntaviivojen mukaan silloin, kun tutkimuksissa ilmenee koko toiminnallista ohjelmaa koskeva yleinen vaara, on oltava mahdollista tehdä rahoituskorjaus ekstrapolointia käyttäen sen välttämiseksi, että sovellettavien säännösten vastaisesti suoritettuja menoja otettaisiin vastattavaksi unionin talousarviosta.
43.
Saksan liittotasavalta väittää Espanjan kuningaskunnan tukemana tämän toisen valitusperusteen toisessa osassa, että unionin yleinen tuomioistuin on joka tapauksessa tehnyt virheen katsoessaan, että komissio oli tehnyt rahoituskorjaukset ekstrapolointia käyttäen asianmukaisesti tässä tapauksessa. Ensinnäkin silloin, kun unionin talousarviolle ei aiheudu vahinkoa, rahoituskorjauksen tekemistä ekstrapolointia käyttäen ei voida perustella yksittäisten hankkeiden kirjanpidon virheellisillä kirjauksilla, sillä tämä olisi suhteellisuusperiaatteen vastaista. Virhe on tehty toiseksi sen vuoksi, että unionin yleinen tuomioistuin hyväksyi sen, että komissio oli katsonut tiettyjen sääntöjenvastaisuuksien olevan järjestelmällisiä, huolimatta siitä, että tilintarkastustuomioistuimen näkemys oli ollut päinvastainen.
44.
Komissio väittää, että se oli oikeutettu tekemään rahoituskorjauksen ekstrapolointia käyttäen tapauksessa, jossa menoja koskeneista virheellisistä kirjauksista aiheutui unionin talousarviolle vahingon vaaraa, ja että sääntöjenvastaisuuksien katsominen järjestelmällisiksi perustui rahoituskorjauksia koskevien suuntaviivojen 5 kohtaan, eikä sillä ollut yhteyttä tilintarkastustuomioistuimen oikeudelliseen arvioon. Sen mukaan ekstrapolaatio oli lisäksi oikeasuhtainen, koska edustavasta otannasta yksilöity virheprosentti ulotettiin sen avulla toiminnallisen ohjelman muihin osiin.
B Asia C-54/13 P
45.
Toinen valitus kirjattiin unionin tuomioistuimen kirjaamossa 31.1.2013.
46.
Tämän valituksen kaksi ensimmäistä valitusperustetta ovat asiallisesti samat kuin asiassa C-549/12 P esitetyt valitusperusteet.
47.
Saksan liittotasavalta arvostelee unionin yleistä tuomioistuinta erityisesti siitä, että se on vahvistanut komission esittämät järjestelmälliset sääntöjenvastaisuudet, vaikka niihin sisältyi vain tiettyihin toiminnallisen ohjelman osiin vaikuttavia, julkisia hankintoja koskeviin sääntöihin liittyneitä virheitä sekä hyvin epätavallisia ja kyseenalaisia tapauksia koskeneita virheitä.
48.
Saksan liittotasavalta kiistää lisäksi unionin yleisen tuomioistuimen kannan oikeellisuuden sen katsoessa, että komissio on valinnut asianmukaisen otantamenetelmän, sillä perusteella, että vahvistettu virheprosentti ei ollut edustava.
49.
Saksan liittotasavalta väittää toisaalta, että se, että ei-edustavien virheiden ja kiinteämääräisten korjausten perusteena käytettyjen virheiden osalta käytetään ekstrapolointia, on suhteellisuusperiaatteen vastaista, erityisesti kun rahoituskorjaukset ylittävät määrän, joka on tarpeen unionin talousarviolle tosiasiassa aiheutuneiden taloudellisten menetysten korvaamiseksi.
50.
Komissio puolustautuu edellä esitettyä vastaan väittämällä, että yksilöidyt sääntöjenvastaisuudet olivat järjestelmällisiä, sillä ne vahvistivat hallinto- ja valvontajärjestelmien olleen riittämättömiä. Toisaalta otanta tehtiin noudattaen kansainvälisesti hyväksyttyä otantatekniikkaa. Komission mukaan itse ekstrapolaatio on oikeasuhteinen menetelmä tukitoimenpiteeseen liittyvää vaaraa arvioitaessa ja määriteltäessä.
51.
Kolmas valitusperuste pohjautuu siihen, että kiinteämääräisten rahoituskorjausten soveltamisella on rikottu asetuksen N:o 4253/88 24 artiklan 2 kohtaa.
52.
Komissio väittää tältä osin, että tukitoimenpiteiden painoarvo huomioon ottaen kiinteämääräisten prosenttien laskeminen on sellaisten sääntöjenvastaisuuksien osalta, joissa nyt esillä olevan asian tavoin ei ole kyse mistään tietystä rahasummasta, asianmukaista ja oikeasuhtaista.
53.
Neljäs valitusperuste pohjautuu siihen, että unionin yleinen tuomioistuin on laiminlyönyt perusteluvelvollisuuden sen vuoksi, että se ei ole tutkinut kiinteämääräisten rahoituskorjausten lainvastaisuutta koskeneita perusteluja, minkä seikan komissio kiistää.
54.
Saksan liittotasavalta, Espanjan kuningaskunta ja Euroopan komissio olivat edustettuina 9.1.2014 pidetyssä istunnossa, jossa valituksia käsiteltiin.
VI Asian tarkastelu
55.
Saksan liittotasavallan esittämien valitusperusteiden joukosta keskityn – tämän rajoittamatta kuitenkaan sitä, että lausun niistä jokaisesta erikseen – yksityiskohtaisemmin niistä toiseen, jossa esiin nousee kysymys, joka koskee ekstrapolaatiomenetelmän soveltamista rahoituskorjausten tekemiseen silloin, kun kyse on EAKR:stä rahoitettujen toimintojen yhteydessä havaituista sääntöjenvastaisuuksista.
A Molemmissa valituksissa esitetty ensimmäinen valitusperuste
56.
Saksan liittotasavalta väittää, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen, kun se on katsonut, että komissiolla on asetuksen N:o 4253/88 24 artiklan 2 kohdan nojalla oikeus tehdä rahoituskorjauksia hallinnollisten virheiden vuoksi.
57.
On syytä aloittaa komission tavoin muistuttamalla, että vilpitöntä yhteistyötä ja jäsenvaltioiden menettelyllistä itsemääräämisoikeutta koskevista periaatteista johtuvien yleisten velvoitteiden lisäksi silloin, kun jäsenvaltiot panevat täytäntöön rahastoihin tai unionin itsensä rahoittamiin ohjelmiin liittyviä unionin sääntöjä, huomioon on otettava myös komissiolle ja jäsenvaltioille unionin talousarviota täytäntöönpantaessa kuuluvat molemminpuoliset velvoitteet, jotka täsmennetään EY 247 artiklassa (nyttemmin SEUT 317 artiklassa), asetuksessa N:o 1605/2002 (
8
) (varainhoitoasetus), asetuksessa N:o 2342/2002 (
9
) (täytäntöönpanoasetus) ja nyt rakennerahastoista annetuissa asetuksissa.
58.
Saksan liittotasavalta on edellä todetun mukaisesti saanut unionilta taloudellista tukea, jota se on velvollinen hallinnoimaan unionin nimissä ja takamaan sen, että tuen käytössä noudatetaan asiassa sovellettavia sääntöjä.
59.
Unionin yleinen tuomioistuin on antanut rakennerahastoja – pääasiassa Euroopan maatalouden ohjaus- ja tukirahastoa (EMOTR) ja Euroopan sosiaalirahastoa (ESR) – koskevaa vakiintunutta oikeuskäytäntöä tämänkaltaiseen unionin taloudellisen tuen jaettuun hallinnointiin liittyen. (
10
). Olen samaa mieltä komission kanssa siitä, että tätä oikeuskäytäntöä on sovellettava yhtäläisesti EAKR:ään, joka myös on rakennerahasto ja jonka jäsenvaltiolle myöntämiä tukia komissio voi valvoa ainoastaan epäsuorasti ja tavalla, joka ei ole kattava.
60.
Kuten komissio toteaa, edellä mainitun oikeuskäytännön mukaan ”ainoastaan yhteisön sääntöjen mukaisesti toteutetut menot maksetaan yhteisön tulo- ja menoarviostaVII. (
11
)”. ”Yhteisön sääntöihin” tehty viittaus saattaa tosin tukea Saksan liittotasavallan esittämää ajatusta, jonka mukaan huomioon ei voida ottaa kansallisten säännösten rikkomista. En silti usko näin olevan.
61.
Kun kyse on unionin varojen jaetusta hallinnoinnista, on väistämätöntä, että yhteisön sääntöjä, joissa keskitytään unionin rahoittamien tukien jakamisen ja hallinnoinnin edellytyksiä koskeviin yleisiin sääntöihin, täydennetään kansallisilla säännöksillä, jotka konkretisoivat yleisiä sääntöjä ja tekevät siten mahdolliseksi kyseisten tukien edunsaajien tarkan määrittelemisen.
62.
Yhteisön säännöt ja kansalliset säännökset muodostavat tässä mielessä asetuksen N:o 4253/88 24 artiklan 2 kohtaa sovellettaessa yhden kokonaisuuden; tämä säännös – kun siinä viitataan sääntöjenvastaisuuteen, ”joka vaikuttaa – – niihin olosuhteisiin, joissa [toiminta tai toimenpide] pannaan täytäntöön” (
12
) – voi sisältää vain yhdistelmän säännöksistä, joilla tällaisten edellytysten sisältö ja ulottuvuus koko laajuudessaan määritellään.
63.
Ennakoin tällä jo kantaani Saksan hallituksen esiin nostamaan kysymykseen, joka koskee sitä, mistä säännöksestä meitä tässä yhteydessä kiinnostavaa käsitettä ”sääntöjenvastaisuus” on etsittävä. Olen samaa mieltä komission kanssa.
64.
Saksan liittotasavalta nimittäin väittää, että on lähdettävä liikkeelle asetuksen N:o 2988/95 1 artiklan 2 kohtaan sisältyvästä väärinkäytöksen käsitteestä. Tämä säännös koskee yhteisön taloudellisten etujen suojelemista, ja sen mukaan ”väärinkäytösten tunnusmerkit toteuttaa jokainen yhteisön oikeuden säännöksen tai määräyksen rikkominen, joka johtuu taloudellisen toimijan teosta tai laiminlyönnistä ja jonka tuloksena on tai voisi olla vahinko yhteisöjen yleiselle talousarviolle – –”.
65.
Koska tämä säännös on luonteeltaan unionin taloudellisten etujen suojelemista koskeva yleissäännös, katson, että sitä on jätettävä soveltamatta silloin, kun kyse on asetuksen N:o 4253/88 24 artiklan 2 kohdasta, joka on unionin taloudellisten etujen suojelemista erityisesti rakennerahastojen alalla koskeva erityissäännös.
66.
Siten ei voida väittää, että komissio voi poistaa taloudellisen tuen tai vähentää sitä vain, jos havaitusta sääntöjenvastaisuudesta on vastuussa asetuksen N:o 2988/95 1 artiklan 2 kohdan mukaisesti talouden toimija, sillä tällöin sääntöjenvastaisuudet, joista yhteisön tuen hallinnoinnista vastaavat kansalliset viranomaiset ovat vastuussa, jätettäisiin ulkopuolelle.
67.
Unionin tuomioistuin on todennut tältä osin, että ”asetuksen N:o 4253/88 24 artiklassa ei tehdä määrällistä tai laadullista eroa sellaisten sääntöjenvastaisuuksien osalta, jotka voivat johtaa tuen vähentämiseen”. (
13
). Tätä vastauksena huomioon siitä, että kyseisessä asiassa havaitut sääntöjenvastaisuudet olivat luonteeltaan teknisiä, esitettyä toteamusta voidaan laajentaa koskemaan tapausta, jossa nyt esillä olevan asian tavoin vedotaan sen subjektin julkiseen luonteeseen, jonka vastuulla sääntöjenvastaisuus on.
68.
Asia on näin, koska – kuten komissio muistuttaa ja asiassa Conserve Italia vastaan komissio 24.1.2002 annetun tuomion (
14
) sanamuotoja käyttäen voidaan todeta – ”asetuksen N:o 4253/88 24 artiklan 2 kohta – – on komission takaisinmaksuvaatimusten oikeusperusta”. Tämän johdosta käsitettä ”sääntöjenvastaisuus” on mainitun säännöksen yhteydessä tulkittava laajasti sillä uhalla, että se menettää muuten tehokkaan vaikutuksensa: muutoin niitä sääntöjenvastaisuuksia ei olisi mahdollista korjata, joista ovat vastuussa kansalliset julkiset valvojat, jotka välttämättä on otettava huomioon rakennerahastoille ominaisen jaetun hallinnoinnin yhteydessä.
69.
Tämän vuoksi katson unionin yleisen tuomioistuimen toimineen oikein, kun se on katsonut ensimmäisen valituksenalaisen tuomion 40 kohdassa, että ”se seikka, että kansallisilla viranomaisilla on keskeinen asema rakennerahastojen täytäntöönpanossa, puhuu sääntöjenvastaisuuden käsitteen laajan tulkinnan puolesta. Kansallisten viranomaisten tekemää virhettä on pidettävä asetuksen N:o 4253/88 24 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuna sääntöjenvastaisuutena, koska EY 274 artiklan mukainen moitteettoman varainhoidon periaate ja EY 10 artiklan mukainen vilpittömän yhteistyön periaate eivät mahdollista jäsenvaltiolle immuniteettia ja koska asetuksen N:o 4253/88 24 artikla on ainoa säännös, jonka perusteella tuen määrää on mahdollista vähentää siinä tapauksessa, että tukitoimenpidettä ei ole toteutettu aiemmin esitetyn mukaisesti”. (
15
)
70.
En myöskään yhdy näkemykseen, jonka mukaan ainoastaan niillä sääntöjenvastaisuuksilla on merkitystä, joista aiheutuu unionin talousarviolle vahinkoa.
71.
Jälleen kerran kyse on edellytyksestä, josta säädetään asetuksen N:o 2988/95 1 artiklan 2 kohdassa mutta ei asetuksen N:o 4253/88 24 artiklan 2 kohdassa, jota on sovellettava ensisijaisesti tähän asiaan ja jonka mukaan merkitykselliset sääntöjenvastaisuudet ovat niitä, joille ”ei ole pyydetty komission hyväksyntää” ja jotka vaikuttavat ”olosuhteisiin, joissa [toiminta tai toimenpide] pannaan täytäntöön”. On ilmeistä, että lainsäätäjän intressiä varmistaa rahoitusta saavien toimintojen ja toimenpiteiden asianmukainen täytäntöönpano voidaan viime kädessä perustella sen intressillä välttää kaikenlaista unionin talousarviolle aiheutuvaa vahinkoa. Mutta vaikka tähän äärimmäisyyteen ei päädyttäisikään, ei ole vähemmän ilmeistä, että myös mikä tahansa sellainen sääntöjenvastaisuus, josta vahinkoa ei aiheudu suoraan, osoittaa julkisten varojen hallinnoinnissa olevan puutteellisuuksia, mikä itsessään merkitsee talousarviolle aiheutuvan vahingon vaaraa. Lisäksi asetuksen N:o 4253/88 24 artiklan 2 kohdan ensisijaisena tavoitteena on juuri unionin varojen hyvä hallinnointi; siten havaitut sääntöjenvastaisuudet aiheuttavat mielestäni lisäksi välitöntä taloudellista vahinkoa.
72.
Edellä esitetyn perustella katson, että molempien valitusten ensimmäinen valitusperuste on hylättävä.
B Molemmissa valituksissa esitetty toinen valitusperuste
73.
Saksan liittotasavalta katsoo, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen antaessaan komissiolle oikeuden tehdä rahoituskorjauksia ekstrapolointia käyttäen ja vahvistaessaan kyseisessä asiassa konkreettisesti toteutetun ekstrapoloinnin.
1. Ekstrapolaatiomenetelmän käyttämisen lainmukaisuus EAKR:n yhteydessä
74.
Saksan hallituksen perustelu, jonka Espanjan ja Ranskan hallitukset jakavat, on perusluonteeltaan kirjaimellinen, sillä se pohjautuu siihen tosiseikkaan, että asetuksen N:o 4253/88 24 artiklan 2 kohdassa viitataan nimenomaisesti tiettyyn sääntöjenvastaisuuteen ja tiettyyn huomattavaan muutokseen, ”joka vaikuttaa – – niihin olosuhteisiin, joissa [toiminta tai toimenpide] pannaan täytäntöön”. (
16
) Tästä seuraa, että tukea olisi mahdollista vähentää tai pidättää ainoastaan, jos konkreettinen sääntöjenvastaisuus tai muutos on tosiasiassa todettu; tällöin mahdollisuus toteuttaa ekstrapolaatio niiden toimintojen tai toimenpiteiden osalta, joita ei ole tarkastettu, ei tulisi kyseeseen.
75.
Tämä väite ei poikkea julkisasiamies La Pergolan asiassa C-443/97, komissio vastaan Espanja, (
17
), antamassa ratkaisuehdotuksessa esittämästä näkemyksestä, jonka mukaan ”24 artiklan sanamuoto[ (
18
)] [ei] mahdollista sitä, että 23 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu velvoitteiden rikkominen voisi sisältyä [sääntöjenvastaisuuden] käsitteeseen, jolla nettovähennykset voitaisiin perustella”. (
19
)
76.
Edellä esitettyyn on lisättävä, että toisin kuin asetuksen N:o 4253/88 24 artiklan 2 kohdassa asetuksessa N:o 1260/99, jota sovellettiin ohjelmakaudella 2000–2006, komissiolle annetaan 39 artiklan 3 kohdan b alakohdassa nimenomaisesti oikeus tehdä ”vaadittavat varainhoitoa koskevat oikaisut”, jos voidaan osoittaa, että ”hallinto- tai valvontajärjestelmissä on merkittäviä puutteita, jotka saattavat johtaa järjestelmällisiin väärinkäytöksiin” (saman säännöksen 2 kohdan c alakohta). Tässä kohdassa säädetään tämän jälkeen, että oikaisut toteutetaan ”peruuttamalla kyseiselle tukitoimelle tuleva rahaston osuu[s] kokonaisuudessaan tai osittain”, ja oikaisun määrän määrittelyssä otetaan ”huomioon – – väärinkäytöksen tai muutoksen luon[ne] sekä jäsenvaltioiden hallinto- tai valvontajärjestelmissä havaittujen puutteiden laajuu[s] ja taloudelliset vaikutukset” noudattaen silti joka tapauksessa ”suhteellisuusperiaatetta”.
77.
Saksan hallituksen mukaan niin asetuksen N:o 4253/88 24 artiklan 2 kohdan sanamuodosta kuin niistä oikeussäännöistä, joita alalla on sovellettu myöhemmin, johtuu, että ekstrapolaatiomenetelmän käyttäminen ei ole sallittua ensin mainitun säännöksen mukaan.
78.
Nämä perustelut voidaan asettaa vastakkain niiden perustelujen kanssa, joita jatkossa esitän: Ensinnäkin asetuksen N:o 4253/88 24 artiklaa on tulkittava yhdessä sitä edeltävän artiklan kanssa. Toiseksi asiassa sovellettavien oikeussääntöjen myöhemmällä kehityksellä ei määritellä tulkintaa, jonka nyt on annettava.
a) Asetuksen N:o 4253/88 23 ja 24 artiklan järjestelmä
79.
Asetuksen N:o 4253/88 23 ja 24 artikla ovat mielestäni mielekkäitä vain, jos ne ymmärretään nimenomaan käsitteen ”sääntöjenvastaisuus” ympärille muodostetuksi yhtenäiseksi järjestelmäksi. Ensinnäkin molempien säännösten 1 kohdassa säädetään jäsenvaltioille velvollisuus toteuttaa tarpeelliset toimenpiteet sen varmistamiseksi, että unionin rahoittamat toimet on toteutettu oikein, ehkäistä ja käsitellä sääntöjenvastaisuuksia ja, jos tarpeen, periä takaisin varat, jotka väärinkäytön tai laiminlyönnin vuoksi on menetetty. (
20
) . Kyse on sellaisen rahoituksen valvontajärjestelmän muodostamisesta, jolla yhteisön varojen hyvä hallinnointi kyetään varmistamaan.
80.
Jos jäsenvaltiot eivät täytä tätä velvollisuutta asianmukaisesti – joko sen vuoksi, että ne eivät ole ottaneet käyttöön tarkoituksenmukaista valvontajärjestelmää, tai sen vuoksi, että ne eivät sovella järjestelmää konkreettisessa tapauksessa oikein – ne syyllistyvät ilmeiseen sääntöjenvastaisuuteen. Ensimmäisessä tapauksessa unionin oikeuden mukainen reaktio on jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan kanteen nostaminen, (
21
), ja jälkimmäisessä tapauksessa taas ainoa asianmukainen keino on mielestäni asetuksen N:o 4253/88 24 artiklan 2 kohdassa säädetty tuen pidättäminen tai vähentäminen.
81.
Se, että jäsenvaltion käyttöön ottamissa valvontajärjestelmissä on todettu tiettyjä puutteellisuuksia, on näet yksi niistä tilanteista, joissa voi oikeutetusti syntyä perusteltu epäilys siitä, onko unionin myöntämä konkreettinen taloudellinen tuki oikeutettua. Tällaisia tilanteita tarkoitetaan asetuksen N:o 4253/88 24 artiklan 1 kohdassa, kun siinä viitataan tapaukseen, jossa ”toiminnan tai toimenpiteen toteuttaminen ei ilmeisesti oikeuta siihen myönnettyyn rahalliseen tukeen tai osaan siitä”. Komissio velvoitetaan säännöksellä tekemään tämän ilmeisyyden johdosta ”aiheellisen tutkimuksen yhteistyöhön osallistumista noudattaen, pyytäen erityisesti asianomaista jäsenvaltiota – – esittämään havaintonsa määräajassa”.
82.
Asetuksen N:o 4253/88 24 artiklan 2 kohdan mukaisesti tämän tutkimuksen jälkeen ”komissio voi vähentää asianomaiseen toimintaan tai toimenpiteeseen annettua tukea tai pidättää sen, jos tutkimus paljastaa epäsäännöllisyyksiä tai sellaisen huomattavan muutoksen, – – joka vaikuttaa toiminnan tai toimenpiteen laatuun tai niihin olosuhteisiin, joissa ne pannaan täytäntöön”. Mielestäni unionin myöntämän taloudellisen tuen valvontajärjestelmän sääntöjenvastaisuus vaikuttaa erittäin tuntuvasti tukea saavan toiminnan tai toimenpiteen täytäntöönpanoedellytyksiin. Mahdollisesti kyse on sääntöjenvastaisuudesta, joka liittyy kaikkein välittömimmin tällaisiin edellytyksiin.
83.
Sen vuoksi en löydä mitään syytä sille, miksi asetuksen N:o 4253/88 23 artiklan 1 kohdan mukaisten velvoitteiden noudattamatta jättämisen yhteydessä havaittujen sääntöjenvastaisuuksien ei voitaisi katsoa kuuluvan niihin sääntöjenvastaisuuksiin, joiden perusteella tuki voidaan saman asetuksen 24 artiklan 2 kohdan mukaisesti pidättää tai sitä voidaan vähentää. Tämä seikka taas, kuten edellä todettiin, oikeuttaa ekstrapolaatiomenetelmän käyttämiseen, koska sääntöjenvastaisuudet valvontajärjestelmässä ovat luonteensa puolesta omiaan vaikuttamaan kaikkiin niihin toimintoihin, joihin järjestelmää sovelletaan, ja kun sääntöjenvastaisuuksien on todettu johtuvan järjestelmällisistä puutteellisuuksista, ne voidaan korjata vain, jos korjaukset ulotetaan kaikkiin kyseisiin toimintoihin.
b) Myöhempi säännös ja sen merkitys asetuksen N:o 4253/88 24 artiklan 2 kohdan tulkinnalle
84.
Kuten Saksan hallitus toteaa, on totta, että ohjelmakauteen 2000–2006 sovelletuissa säännöksissä komissio oikeutettiin jo nimenomaisesti tekemään ”vaadittavat varainhoitoa koskevat oikaisut”, jos on näytetty, että ”hallinto- tai valvontajärjestelmissä on merkittäviä puutteita, jotka saattavat johtaa järjestelmällisiin väärinkäytöksiin” (asetuksen n:o 1260/99 39 artiklan 2 kohdan c alakohta ja 3 kohdan b alakohta). Tämä ei kuitenkaan merkitse sitä, että aiempien säännösten mukaan samalla tavalla ei olisi ollut mahdollista toimia, joskin se tapahtui tällöin vain sen toimivallan perusteella, joka voitiin johtaa implisiittisesti asetuksen N:o 4253/88 23 ja 24 artiklan järjestelmästä. (
22
).
85.
Myös yhteisöjen tuomioistuin itse on ymmärtänyt asian näin todetessaan, että komission 15.10.1997 hyväksymässä asiakirjassa ”Nettomääräisiä rahoituskorjauksia asetuksen (ETY) N:o 4253/88 24 artiklan soveltamisen yhteydessä koskevat sisäiset suuntaviivat” (
23
) käyttöön otetuissa, nyt esillä olevan kaltaisiin asioihin sovellettavissa suuntaviivoissa todetaan ”ne yleislinjat, joiden mukaisesti komissio aikoo myöhemmin tehdä – – 24 artiklan nojalla yksittäispäätöksiä, joiden lainmukaisuuden asianomainen jäsenvaltio voi riitauttaa yhteisöjen tuomioistuimessa”. (
24
) Asiakirjan 5 ja 6 kohdassa on nimenomaisesti kyse rahoituskorjauksista sellaisten sääntöjenvastaisuuksien yhteydessä, joista käy ilmi järjestelmällisiä puutteellisuuksia hallinnoinnissa, valvonnassa ja tilintarkastuksessa. Kyse on sääntöjenvastaisuuksista, joihin – koska ne ovat luonteeltaan samanlaisia kuin niiden osoittamat puutteellisuudet – liittyvä riski voidaan määritellä vain ekstrapolaatiomenetelmää käyttäen.
86.
Tätä seikkaa ei ole mahdollista kiistää väittäen, että komissio ei tulkitsekaan asetuksen N:o 4253/88 24 artiklan 2 kohdan mukaan sille kuuluvaa toimivaltaa vaan ottaa näin itselleen sille säännöksen mukaan kuulumatonta toimivaltaa, sillä – lainaten jälleen yhteisöjen tuomioistuimen lausumaa, jossa kyse on asiakirjaan ”Rahoituskorjaukset” sisältyvistä suuntaviivoista – ”mikään ei kuitenkaan estä sitä, että komissio hyväksyy edellisessä kohdassa mainitun valtuutuksen täysimääräiseksi noudattamiseksi[ (
25
)] sisäisiä suuntaviivoja, jotka koskevat yhteensovittamisasetuksen 24 artiklan soveltamisen yhteydessä tehtäviä rahoituskorjauksia, ja antaa asianomaisten yksiköidensä tehtäväksi niiden soveltamisen”. (
26
)
87.
Ohjelmakautena 2000–2006 sovelletun mallin ja nyt esillä olevan mallin keskinäiset erot eivät myöskään ole kovin merkittäviä siltä osin kuin kyse on eräästä alan kaikkein herkimmästä näkökohdasta eli jäsenvaltioiden mahdollisuuksista puolustaa omia oikeuksiaan ja etujaan.
88.
Saksan liittotasavalta on näet oikeassa väittäessään, että asetuksen N:o 1260/99 mukaisessa järjestelmässä jäsenvaltiolle taataan mahdollisuus esittää huomautuksia ja pitää komission kanssa kokouksia silloin, kun ne eivät ole yhtä mieltä komission huomioista; tämä pakottaa molemmat osapuolet pyrkimään ”kumppanuuteen perustuvan yhteistyön avulla” saavutettavaan sovintoon (39 artiklan 2 kohdan toinen alakohta). Tällaiset takeet eivät silti puutu asetuksen N:o 4253/88 24 artiklastakaan, sillä sen 1 kohdassa komission todetaan tekevän tapauksesta aiheellisen tutkimuksen yhteistyön puitteissa ja jäsenvaltion esittämien huomautusten pohjalta. Tämän oikeudenkäyntimenettelyn kohteena olevissa kahdessa tapauksessa on menetelty näin, eikä vähäisimmänkään perusteen nojalla ole mahdollista epäillä sitä, että kansalliset viranomaiset eivät olisi puolustautuneet komission kanssa käydyssä prosessissa.
89.
Edellä esitettyyn on vielä lisättävä, että komission kanssa käydyssä prosessissa on sovellettu edellä mainitussa ”Nettomääräiset rahoituskorjaukset” ‑asiakirjassa vahvistettuja suuntaviivoja, jotka ovat yleisesti tunnettuja ja joista yhteisöjen tuomioistuin on todennut seuraavaa: ”Suuntaviivoilla myötävaikutetaan – – sen varmistamiseen, että kun komissio tekee päätöksiä tämän artiklan perusteella, jäsenvaltioita tai niiden nimeämiä viranomaisia kohdellaan toisiinsa verrattavissa tilanteissa samalla tavalla [ja niillä] voidaan vahvistaa jäsenvaltioille osoitettujen yksittäispäätösten avoimuutta.”. (
27
) Kuten aiemmin mainitsin, niissä todetaan ”yleislinjat, joiden mukaisesti komissio aikoo myöhemmin tehdä – – 24 artiklan nojalla yksittäispäätöksiä, joiden lainmukaisuuden asianomainen jäsenvaltio voi riitauttaa yhteisöjen tuomioistuimessa”, (
28
), joten kyseinen jäsenvaltio ei lopulta joudu kärsimään tehokasta oikeussuojaa koskevan oikeuden loukkaamisesta.
90.
Mielestäni unionin yleinen tuomioistuin ei ole tehnyt virhettä todetessaan seuraavaa: ”Unionin [talousarviolle aiheutuneet taloudelliset] menetykset on korjattava kokonaisuudessaan, sillä kaikki puutteellisuudet toimeenpanossa loukkaisivat moitteettoman varainhoidon periaatetta, jota komission ja jäsenvaltioiden on EY 274 artiklan perusteella noudatettava. Komission on siten voitava vähentää tukea sen sääntöjenvastaisuuden laajuutta vastaavalla määrällä, jonka olemassaolon komissio on asetuksen N:o 4253/88 24 artiklan 1 kohdan mukaisessa kontradiktorisessa menettelyssä todennut.”. (
29
)
91.
Se ei ole myöskään tehnyt virhettä todetessaan, että vähennyksen on heijastettava havaittujen sääntöjenvastaisuuksien järjestelmällisyyttä ja että ottaen huomioon, että ”komissiolla ei ole – – tietoja kaikista asianomaisen jäsenvaltion suorittamista tarkastuksista, – – ekstrapolaatiomenetelmän käyttäminen on kaikkein tarkoituksenmukaisin tapa asetuksen N:o 4253/88 24 artiklan 2 kohdan tavoitteiden takaamiseksi”. (
30
)
92.
Komissio ei suorita tukiin kohdistettavaa taloudellista valvontaa itse, eikä sillä ole kattavaa tietoa kaikista kansallisten viranomaisten suorittamista tarkastuksista, mutta sillä on silti velvollisuus valvoa unionin talousarvioon sisältyviä varoja kokonaisuudessaan; siksi on ilmeistä, että komissio kykenee täyttämään tämän velvollisuuden vain käyttämällä ekstrapolaation kaltaista menetelmää, jonka avulla komission vastuulle kuuluvissa selektiivisissä tarkastuksissa saadut tulokset ulotetaan tukiin kokonaisuudessaan. Toisin sanoen niiden tarkastusten väistämättä osittaisella ja selektiivisellä luonteella, joita komissio tekee, on oltava vastineparinaan korjausmenetelmä, joka on luonteeltaan samankaltainen. Kuten jatkossa ilmenee, on selvää, että kyseistä menetelmää on sovellettava yhdessä asianmukaisten takeiden kanssa, jotka liittyvät siihen, että saadut tulokset ulotetaan kaikkiin tukiin luotettavalla tavalla.
93.
Kun ekstrapolaatiomenetelmän soveltuvuus EAKR:ään liittyvien rahoituskorjausten tekemisen yhteydessä on periaatetasolla hyväksytty, seuraavaksi on ratkaistava kysymys siitä, onko sen soveltaminen nyt esillä olevissa tapauksissa tapahtunut lainmukaisesti.
2. Ekstrapolaatiomenetelmän soveltaminen riidanalaisissa tapauksissa
94.
Saksan liittotasavalta väittää unionin yleisen tuomioistuimen tehneen oikeudellisen virheen katsoessaan, että ekstrapolaatiomenetelmää käyttäen tehdyt rahoituskorjaukset ovat molemmissa tapauksissa olleet oikeutettuja.
a) Asia C-549/12 P
95.
Saksan viranomaiset väittävät asiassa C-549/12 P kyseessä olevaan valituksenalaiseen tuomioon liittyen, että koska unionin talousarviolle ei ole aiheutunut vahinkoa, komission olisi pitänyt jättää huomiotta virheelliset kirjaukset yksittäisten hankkeiden kirjanpidossa, sillä niiden ekstrapolointi johtaa ylikompensaatioon unionin hyväksi ja on suhteellisuusperiaatteen vastaista. Toisaalta Saksan hallituksen mukaan komission ei olisi pitänyt poiketa tilintarkastustuomioistuimen näkemyksestä, jonka mukaan tietyt sääntöjenvastaisuudet eivät olleet järjestelmällisiä, esittämättä nimenomaisia ja yksityiskohtaisia perusteluja.
96.
Aivan aluksi totean molempien väitteiden osalta, että kuten valituksenalaisen tuomion 51–53 kohdassa selvitetään, viittä hanketta, joihin liittyneistä kirjauksista ei Saksan hallituksen mukaan ole aiheutunut unionin talousarviolle mitään vahinkoa, olisi voitu tukea toimenpiteestä 1.1, mutta tosiasiassa tukea myönnettiin aiheettomasti toimenpiteestä 2.1, ja määräaika, jonka kuluessa hankkeiden kirjaamista eri toimenpiteisiin oli mahdollista muuttaa, oli kulunut loppuun.
97.
On totta, että valituksenalaisen tuomion 52 kohdassa todetaan, että ”sääntöjenvastaisuuksien olemassaolon voidaan katsoa olevan riittävä peruste rahoituskorjausten tekemiselle, eikä ole välttämätöntä, että yhteisön budjetille aiheutuisi täsmällistä taloudellista vahinkoa”. Tämä ei kuitenkaan tarkoita välttämättä sitä, että unionin yleinen tuomioistuin olisi katsonut, että tässä tapauksessa konkreettista vahinkoa ei ole aiheutunut. Itse asiassa 50 kohdassa todetaan, että eräs hanke (Tralag Landmaschinen) oli saanut aiheettomasti 15 prosentin suuruista lisärahoitusta. Muita neljää hanketta olisi voitu tukea, jos ne olisi kirjattu toimenpiteeseen 1.1, mutta toimenpiteessä 2.1 niitä ei voitu tukea; ne olivat kuitenkin saaneet tukea toimenpiteen 2.1 perusteella. Tämä sääntöjenvastaisuus on merkinnyt sitä, että tukea on myönnetty hankkeille, jotka – vaikka teoriassa ovatkin tukikelpoisia – voivat käytännössä olla tukikelpoisia vain, jos ne täyttävät tietyt unionin asettamat ehdot, joiden noudattamisesta jäsenvaltio oli velvollinen huolehtimaan. Mielestäni tässä on kyse yhteisön talousarviolle aiheutuneesta ilmeisestä vahingosta: talousarviosta on tuettu hankkeita, jotka eivät ole täyttäneet tuen saamisen edellytyksiä.
98.
Vaikka hyväksyttäisiinkin se, että hankkeista, joihin Saksan hallitus viittaa, ei ole aiheutunut konkreettista taloudellista vahinkoa, tämä ei merkitse sitä, että niiden osalta ei voitaisi käyttää ekstrapolointia. Toisin kuin Saksan liittotasavalta väittää, ekstrapolaation kohteena ei ole sääntöjenvastaisuudesta aiheutunut taloudellinen vaikutus vaan sääntöjenvastaisuus itsessään. Kyseessä olleista hankkeista ei ehkä ole aiheutunut konkreettista taloudellista vaikutusta, mutta niiden kaikkien osalta on syyllistytty vakavaan sääntöjenvastaisuuteen: koska kyse ei ole ollut PK-yrityksistä, eräs kaikkein keskeisimmistä tuen edellytyksistä ei ole täyttynyt.
99.
Olen siten samaa mieltä unionin yleisen tuomioistuimen kanssa, kun se toteaa valituksenalaisen tuomion 66 kohdassa seuraavaa: ”Muita yrityksiä kuin PK-yrityksiä koskevat virheelliset kirjaukset ovat luonteeltaan järjestelmällisiä, koska ne ilmentävät hallinnon, valvonnan ja tilintarkastuksen puutteellisuuksia, joita on esiintynyt useita kertoja ja joita suurella todennäköisyydellä esiintyy hyvin monissa vastaavissa tapauksissa .[ (
31
)].Komissio on siten voinut katsoa perustellusti, että muita yrityksiä kuin PK-yrityksiä koskevat virheelliset kirjaukset ovat järjestelmällisiä sääntöjenvastaisuuksia.”
100.
Katson tältä osin myös, että tilintarkastustuomioistuimen näkemys ei sitonut komissiota, koska unionin yleinen tuomioistuin toteaa tuomion 65 kohdassa seuraavaa: ”Asetuksen N:o 4253/88 24 artiklan sanamuodosta ei ilmene, että komissio olisi asianomaisen artiklan mukaista toimivaltaa käyttäessään sidottu tarkastusviranomaisen huomioihin. Komission asiana on päinvastoin tehdä todetuista sääntöjenvastaisuuksista oma arviointinsa. Riidanalainen päätös sisältääkin komission arvioinnin asiasta, ei tilintarkastustuomioistuimen arviointia.”
101.
Saksan liittotasavalta kyseenalaistaa komission toteuttaman tilintarkastuksen täsmällisyyden tarkemmin vain käytössä olleen otannan edustavuuden osalta. Sen mukaan otannan ulkopuolelle olisi pitänyt jättää sääntöjenvastaisuudet, jotka oli havaittu niiden hankkeiden yhteydessä, joista sen näkemyksen mukaan unionin talousarviolle ei aiheutunut mitään vahinkoa. Tätä seikkaa lukuun ottamatta – jota unionin yleisen tuomioistuimen tavoin pidän asian kannalta merkityksettömänä – Saksan hallitus ei vähättele tilintarkastuksen pätevyyttä; tilintarkastus on suoritettu riittävän edustavan otannan pohjalta, ja sen avulla on osoitettu sääntöjenvastaisuus, jota voidaan kohtuudella pitää järjestelmällisenä ja joka voidaan ekstrapoloida sellaisenaan kaikkiin tukea saaneisiin hankkeisiin. Ja juuri sen vuoksi, että havaittu sääntöjenvastaisuus on ekstrapoloitu riittävän edustavan otannan perusteella, on luonnostaan selvää, että ekstrapolaation lopputulos voi olla vain oikeasuhteinen.
b) Asia C-54/13 P
102.
Saksan liittotasavalta väittää asiassa C-54/13 P valituksenalaisen tuomion osalta, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen vahvistaessaan tiettyjen, hyvin konkreettisissa ja kyseenalaisissa tapauksissa esiintyneiden virheiden olleen järjestelmällisiä sääntöjenvastaisuuksia ja hyväksyessään epätarkoituksenmukaiseen otantaan perustuvan menettelyn käyttämisen; tällä kaikella on loukattu suhteellisuusperiaatetta, koska unionille todellisuudessa aiheutuneet taloudelliset menetykset on ylikompensoitu.
103.
Tässä vaiheessa katson tarpeelliseksi huomauttaa, että valitusta käsitellessään unionin tuomioistuin ei voi arvioida uudelleen unionin yleisen tuomioistuimen tekemää tosiseikkoja koskevaa arviota, jos valittaja riitauttaa sen ainoastaan siinä olevien tiettyjen ristiriitaisuuksien perusteella. (
32
).
104.
Saksan hallituksen kyseenalaisina pitämät tapaukset (hankkeet nro 8 ja nro 20) eivät komission mukaan ole kyseenalaisia. Myöskään unionin yleinen tuomioistuin ei ole pitänyt niitä kyseenalaisina, ja se on punninnut niitä yhdessä muiden tapausten kanssa tehdessään perustellusti sen johtopäätöksen, että niistä ilmeni ekstrapolointiin oikeuttava järjestelmällisten sääntöjenvastaisuuksien kokonaisuus. Näissä olosuhteissa en usko, että valituksella voidaan riitauttaa unionin yleisen tuomioistuimen arviointi.
105.
Käytössä olleen otantamenettelyn soveltuvuuden osalta komissio – toistettuaan ensin, että rahastojen hallinnoinnin jaettu luonne huomioon ottaen unioni voi toteuttaa vain täsmätarkastuksia otantatekniikkoja käyttäen – väittää, että esillä olevassa tapauksessa on käytetty kansainvälisesti hyväksyttyä tekniikkaa eli MUS-menetelmää (monetary unit sampling), joka 36 valittuun tukitoimenpiteeseen (jotka edustivat 32,3 prosenttia kyseisen tukitoimenpiteen yhteydessä ilmoitetuista menoista) sovellettuna tarjoaa riittävän edustavan otannan, jotta sen perusteella voidaan tehdä muihin yhteisrahoitettuihin tukitoimenpiteisiin kohdistuva tarkoituksenmukainen ekstrapolaatio.
106.
Unionin yleinen tuomioistuin on hyväksynyt valituksenalaisen tuomion 113–115 kohdassa komission käsityksen ja korostanut lisäksi, että kyseinen menetelmä oli kehitetty ex ante EAKR:stä ohjelmakautena 1994–1999 yhteisrahoitusta saaneiden ohjelmien päättämisen yhteydessä tehtäviä tilintarkastuksia varten ja että sitä on käytetty kaikissa jäsenvaltiossa tehdyissä kaikissa tilintarkastuksissa niin, että sillä on varmistettu kaikkien jäsenvaltioiden samanlainen kohtelu.
107.
Mielestäni unionin tuomioistuimen ei pitäisi muuttaa tätä unionin yleisen tuomioistuimen perusteltua ja kohtuullista arviointia.
C Asiassa C-54/13 P esitetty kolmas valitusperuste
108.
Saksan liittotasavalta väittää tässä valitusperusteessa jälleen kerran, että rahoituskorjauksia voidaan asetuksen N:o 4253/88 24 artiklan 2 kohdan perusteella tehdä vain, kun kyse on konkreettisista ja erityisistä sääntöjenvastaisuuksista; kiinteämääräiset korjaukset eivät ole tämän vuoksi mahdollisia, sillä ne ovat itsessään epätarkkoja ja potentiaalisille sääntöjenvastaisuuksille perustuvia.
109.
Kuten komissio toteaa, on kuitenkin varmaa, että 15.10.1997 hyväksyttyjen sisäisten suuntaviivojen 7 kohdassa viitataan nimenomaisesti kiinteämääräisiin korjauksiin tarpeellisena menetelmänä, jolla voidaan korjata ”tietyntyyppisiä sääntöjenvastaisuuksia, joilla ei ole erityistä taloudellista arvoa”. Katson joka tapauksessa ja edellä mainittujen valitusperusteiden hylkäämisen tueksi esitettyjen syiden perusteella, että myöskään tätä valitusperustetta, joka pohjautuu oletukselle siitä, että asetuksen N:o 4253/88 24 artiklan 2 kohdan perusteella voidaan korjata vain konkreettisia sääntöjenvastaisuuksia, ei voida hyväksyä.
110.
Mitä tulee lopuksi komission tekemien rahoituskorjausten väitetysti epäsuhteiseen luonteeseen, katson, että unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 128–134 kohdassa esittämät seikat eivät merkitse sellaista oikeudellista virhettä, joka voitaisiin riitauttaa valitusasiassa.
111.
Mielestäni tämä valitusperuste on siten hylättävä.
D Asiassa C-54/13 P esitetty neljäs valitusperuste
112.
Saksan liittotasavalta väittää lopuksi, että unioni yleinen tuomioistuin ei ole perustellut, miksi se on hylännyt Saksan liittotasavallan esittämät perustelut, jotka koskivat kiinteämääräisten rahoituskorjausten lainvastaisuutta.
113.
Kuten komissio on esittänyt, vastaus molempiin kysymyksiin löytyy valituksenalaisen tuomion 95–108 ja 128–134 kohdasta.
114.
Sen jälkeen kun unionin yleinen tuomioistuin on tuomion 84 kohdassa selvittänyt Saksan viranomaisten väittävän, että kyseisessä tapauksessa ei ole mahdollista tehdä kiinteämääräisiä korjauksia ja käyttää ekstrapolaatiota, se vastaa 96 kohdassa, että asetuksen N:o 4253/88 24 artiklan 2 kohdassa komissiolle annetaan ”oikeus tehdä vähennyksiä ja laaja harkintavalta, – – ja että siinä ei aseteta rajoituksia niiden menetelmien valinnan osalta, joita – – vähennyksen kokonaismäärän määrittelemiseksi voidaan käyttää”. Tämä viittaus vapauteen valita menetelmät tarkoittaa sitä, että unionin yleisen tuomioistuimen mielestä juuri tähän säännökseen sisältyy asianmukainen oikeusperusta, jonka nojalla komissio voi käyttää riidanalaisessa tapauksessa konkreettisesti käyttämäänsä menetelmää.
115.
On totta, että unionin yleinen tuomioistuin jatkaa 97–108 kohdassa ekstrapolaatiomenetelmän tarkastelua. Mutta tämä ei merkitse sitä, että kiinteämääräisten rahoituskorjausten menetelmää koskeva kysymys olisi sivuutettu. Päinvastoin kiinteämääräisiä rahoituskorjauksia käsitellään 128–134 kohdassa.
116.
Tässä yhteydessä on mielestäni selvää, että käsitelty kysymys ei koskenut niinkään kiinteämääräisten korjausten menetelmän lainmukaisuutta kuin siitä aiheutuvien vaikutusten epäsuhtaisuutta kyseisessä asiassa. Unionin yleinen tuomioistuin ratkaisi kysymyksen tavalla, johon on mahdollista yhtyä tai olla yhtymättä mutta jonka ei voda katsoa jääneen perustelematta. Mielestäni tästä seuraa, että myös tämä valitusperuste on hylättävä.
VII Oikeudenkäyntikulut
117.
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan ja 140 artiklan 1 kohdan mukaan, joita sovelletaan saman työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan perusteella muutoksenhakumenettelyyn, ehdotan unionin tuomioistuimelle, että Saksan liittotasavalta velvoitetaan vastaamaan oikeudenkäyntikuluista ja että Espanjan kuningaskunta ja Ranskan tasavalta vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
VIII Ratkaisuehdotus
118.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin antaa seuraavan ratkaisun:
1)
Valitukset hylätään.
2)
Saksan liittotasavalta velvoitetaan vastaamaan oikeudenkäyntikuluista.
3)
Päätetään, että Espanjan kuningaskunta ja Ranskan tasavalta vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: espanja.
(
2
)	Ks. esim. asia C-55/91, Italia v. komissio, tuomio 6.10.1993 (Kok., s. I-4813); asia C-436/98, HMIL, tuomio 30.11.2000, (Kok., s. I-10555) ja asia C-344/01, Saksa v. komissio, tuomio 4.3.2004 (Kok., s. I-2081).
(
3
)	Asetuksen (ETY) N:o 2052/88 soveltamisesta rakennerahastojen toiminnan yhteensovittamisen osalta toisaalta keskenään ja toisaalta Euroopan investointipankin toiminnan ja muiden rahoitusvälineiden kanssa 19.12.1988 annettu neuvoston asetus (EYVL L 374, s. 1).
(
4
)	EYVL L 185, s. 9.
(
5
)	Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta 18.12.1995 annettu neuvoston asetus (EYVL L 312, s. 1).
(
6
)	Yksityiskohtaisista järjestelyistä neuvoston asetuksen (ETY) N:o 4253/88 soveltamiseksi jäsenvaltioiden suorittaman rakennerahastojen yhteisrahoittamien toimien varainhoidon valvonnan osalta 15.10.1997 annettu komission asetus (EYVL L 290, s. 1).
(
7
)	Rakennerahastoja koskevista yleisistä säännöksistä 21.6.1999 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1260/1999 (EYVL L 161, s. 1).
(
8
)	Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon sovellettavasta varainhoitoasetuksesta 25.6.2002 annettu neuvoston asetus (EY, Euratom) N:o 1605/2002 (EYVL L 248, s. 1).
(
9
)	Euroopan yhteisöjen yleiseen talousarvioon sovellettavasta varainhoitoasetuksesta annetun neuvoston asetuksen (EY, Euratom) N:o 1605/2002 soveltamissäännöistä 23.12.2002 annettu komission asetus (EY, Euratom) N:o 2342/2002 (EYVL L 357, s. 1).
(
10
)	Ks. yleisesti asia C-199/03, Irlanti v. komissio, tuomio 15.9.2005 (Kok., s. I-8027).
(
11
)	Em. asia Irlanti v. komissio, tuomion 26 kohta, jossa viitataan em. asiassa Italia v. komissio 6.10.1993 annetun tuomion 67 kohtaan. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että kyseistä EMOTR:n yhteydessä alun perin vahvistettua periaatetta sovellettiin ESR:ään.
(
12
)	Kursivointi tässä.
(
13
)	Em. asia Irlanti v. komissio, tuomion 30 kohta.
(
14
)	Asia C-500/99 P (Kok., s. I-867, 88 kohta).
(
15
)	Sama näkemys ilmaistaan tässä menettelyssä muutoksenhaun kohteena olevan jälkimmäisen tuomion 28 kohdassa.
(
16
)	Kursivointi tässä.
(
17
)	Julkisasiamies La Pergolan 28.10.1999 antama ratkaisuehdotus, tuomio 6.4.2000 (Kok., s. I-2415), 18–24 kohta.
(
18
)	Kursivointi alkuperäisversiossa.
(
19
)	Julkisasiamies La Pergolan ratkaisuehdotus, 21 kohta.
(
20
)	Ks. vastaavasti asia C-465/10, Chambre de Commerce et d’Industrie de l’Indre, tuomio 21.12.2011 (Kok., s. I-14081, 35 kohta).
(
21
)	Tämä ilmenee yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-325/94 P, An Taisce ja WWF UK v. komissio, 11.7.1996 antamasta tuomiosta (Kok., s. I-3727, 22 kohta).
(
22
)	Yhteisöjen tuomioistuin totesi asiassa C-271/01, COPPI, 22.1.2004 antamassaan tuomiossa (Kok., s. I-1029, 41 kohta), että vaikka asetuksen N:o 4253/88 23 artiklan 1 kohdassa ”ei nimenomaisesti säädetä, että jäsenvaltion on peruutettava EMOTR:n taloudellinen tuki[, ] kyseinen säännös menettäisi kuitenkin tehokkaan vaikutuksensa, jos jäsenvaltio ei itse voisi ottaa tällaisia toimenpiteitä käyttöön”. Se syy, jolla tämä 23 artiklan 1 kohdan nojalla jäsenvaltioille annettava implisiittinen toimivalta voidaan oikeuttaa, takaa mielestäni 24 artiklan 1 kohdan nojalla vastaavan toimivallan myös komissiolle tilanteessa, jossa jäsenvaltiot eivät ole korjanneet sääntöjenvastaisuuksia mainitun asetuksen 23 artiklan 1 kohdan mukaisesti.
(
23
)	K(97) 3151 lopullinen – II.
(
24
)	Em. asia Espanja v. komissio, 33 kohta.
(
25
)	Eli 24 artiklan 2 kohdan mukaan ”komissio voi vähentää asianomaiseen toimintaan tai toimenpiteeseen annettua tukea tai pidättää sen, jos kyseisen säännöksen 1 kohdassa tarkoitettu tutkimus paljastaa sääntöjenvastaisuuksia tai sellaisen huomattavan muutoksen, jolle ei ole pyydetty komission hyväksyntää ja joka vaikuttaa toiminnan tai toimenpiteen laatuun tai niihin olosuhteisiin, joissa ne pannaan täytäntöön”. Em. asia Espanja v. komissio, tuomion 30 kohta.
(
26
)	Em. asia Espanja v. komissio, tuomion 31 kohta.
(
27
)	Em. asia Espanja v. komissio, tuomion 32 kohta.
(
28
)	Em. asia Espanja v. komissio, tuomion 33 kohta.
(
29
)	Asiassa C-549/12 P valituksenalaisen tuomion 91 kohta; vastaavasti asiassa C-54/13 P valituksenalaisen tuomion 101 kohta.
(
30
)	Asiassa C-549/12 P valituksenalaisen tuomion 95 kohta; vastaavasti asiassa C-54/13 P valituksenalaisen tuomion 106 kohta.
(
31
)	Kursivointi tässä.
(
32
)	Vastaavasti asia C-551/10 P, Éditions Odile Jacob v. komissio, tuomio 6.11.2012, 85 kohta.