62018CJ0179
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kymmenes jaosto)
13 päivänä helmikuuta 2019 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Sosiaaliturva – Palkattujen työntekijöiden kansallisen eläkejärjestelmän mukaiset eläkeoikeudet – Euroopan unionin virkamiehen palvelukseen tulonsa jälkeen suorittaman pakollisen asepalvelusjakson huomioon ottamisesta kieltäytyminen – Vilpittömän yhteistyön periaate
Asiassa C-179/18,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka arbeidsrechtbank Gent (Gentin työoikeudellisten asioiden alioikeus, Belgia) on esittänyt 22.2.2018 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 7.3.2018, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Ronny Rohart
vastaan
Federale Pensioendienst,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kymmenes jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja C. Lycourgos sekä tuomarit E. Juhász ja I. Jarukaitis (esittelevä tuomari),
julkisasiamies: G. Pitruzzella,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
Belgian hallitus, asiamiehinään J.-C. Halleux, C. Van Lul ja C. Pochet, avustajanaan C. Vandenberghe, advocaat,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään B. Mongin ja S. Noë,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee SEU 4 artiklan 3 kohdan ja Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen ja näiden yhteisöjen muuta henkilöstöä koskevien palvelussuhteen ehtojen vahvistamisesta ja komission virkamiehiin väliaikaisesti sovellettavista erityistoimenpiteistä 29.2.1968 annetulla neuvoston asetuksella (ETY, Euratom, EHTY) N:o 259/68 (EYVL 1968, L 56, s. 1) vahvistettujen Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen, sellaisena kuin ne ovat muutettuina 22.3.2004 annetulla neuvoston asetuksella (EY, Euratom) N:o 723/2004 (EUVL 2004, L 124, s. 1) (jäljempänä henkilöstösäännöt), tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat Ronny Rohart ja Federale Pensioendienst (liittovaltion eläkelaitos, Belgia) ja jossa on kyse mainitun laitoksen kieltäytymisestä ottamasta huomioon Rohartin suorittamaa pakollista asepalvelusaikaa laskettaessa hänen palkatun työntekijän vanhuuseläkettään.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3
Henkilöstösääntöjen 42 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Virkamiehelle, joka kutsutaan suorittamaan pakollista asevelvollisuutta, sotilaskoulutukseen tai kertausharjoituksiin, myönnetään virkavapautta asepalveluksen suorittamista varten.
Pakolliseen asepalvelukseen kutsuttu virkamies lakkaa saamasta palkkaa, mutta säilyttää näiden henkilöstösääntöjen mukaiset oikeutensa ikälisiin ja ylennyksiin. Hän säilyttää myös eläkeoikeutensa, jos hän asepalveluksen suorittamisen jälkeen maksaa takautuvasti maksunsa eläkejärjestelmään.
– –”
4
Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14.6.1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.12.1996 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 118/97 (EYVL 1997, L 28, s. 1; jäljempänä asetus N:o 1408/71) ja voimassa Rohartin jäädessä eläkkeelle, 13 artiklan 2 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jollei 14–17 artiklasta muuta johdu:
– –
e)
jäsenvaltion asevoimien palvelukseen tai siviilipalvelukseen kutsuttu tai uudelleen kutsuttu henkilö on tämän valtion lainsäädännön alainen. Jos tämän lainsäädännön mukaan oikeus riippuu vakuutuskausien täyttymisestä ennen tällaiseen ase- tai siviilipalvelukseen astumista tai siitä vapautumisen jälkeen, minkä tahansa muun jäsenvaltion lainsäädännön mukaan täyttyneet vakuutuskaudet otetaan huomioon tarpeellisessa määrin, samalla tavoin, kuin jos ne olisivat ensiksi mainitun valtion lainsäädännön mukaan täyttyneitä vakuutuskausia. Asevoimien palvelukseen tai siviilipalvelukseen kutsuttu tai uudelleen kutsuttu palkattu työntekijä tai itsenäinen ammatinharjoittaja säilyttää palkatun työntekijän tai itsenäisen ammatinharjoittajan aseman;
– –”
Belgian oikeus
5
Työntekijöiden vanhuus- ja leskeneläkejärjestelmää koskevista yleisistä säännöksistä 21.12.1967 annetun kuninkaan päätöksen (Koninklijk besluit tot vaststelling van het algemeen reglement betreffende het rust- en overlevingspensioen voor werknemers, Belgisch Staatsblad, 16.1.1968, s. 441), sellaisena kuin sitä sovellettiin pääasian tosiseikkoihin (jäljempänä kuninkaan päätös), 34 §:n 1 momentin F kohdassa säädetään, että työskentelyjaksoihin rinnastetaan mainitun pykälän 2 momentissa säädettyjen edellytysten mukaisesti Belgian armeijassa suoritetut pakolliset asepalvelusjaksot.
6
Kuninkaan päätöksen 34 §:n 2 momentin 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Edellä olevan 1 momentin – – F kohdassa – – tarkoitetut jaksot voidaan rinnastaa työskentelyjaksoihin vain siltä osin kuin asianomainen oli työssä palkattuna työntekijänä sen tapahtuman ajankohtana, jonka perusteella rinnastus tehdään, tai on jo poissa työelämästä työskentelyjaksoon rinnastettavalla tavalla.
Edellä olevan 1 momentin [F kohdassa] tarkoitetut jaksot rinnastetaan työskentelyjaksoihin myös, jos asianomainen on ollut palkatun työntekijän asemassa tavanomaisesti ja päätoimisesti vähintään yhden vuoden ajan kyseisten jaksojen päättymistä seuraavien kolmen vuoden kuluessa.
Jos eläke alkaa tosiasiallisesti ensimmäisen kerran aikaisintaan 1.1.1984, 1 momentin – – F kohdassa tarkoitetut jaksot voidaan rinnastaa työskentelyjaksoihin vain, jos asianomainen ei saa kyseisiltä kausilta muuhun vanhuus- tai leskeneläkejärjestelmään perustuvaa eläkettä itsenäisten ammatinharjoittajien eläkkeitä lukuun ottamatta.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
7
Rohart työskenteli Belgiassa palkattuna työntekijänä 1.10.1970–15.8.1973. Tämän jälkeen 16.8.1973 hän tuli Euroopan komission palvelukseen virkamiehenä, ja hän työskenteli siellä 1.1.2009 saakka, jolloin hän jäi eläkkeelle, lukuun ottamatta yhden vuoden keskeytystä 1.7.1974–30.6.1975, jolloin hän suoritti pakollisen asepalveluksensa Belgiassa.
8
Rohart saa eläkettä Euroopan unionin eläkejärjestelmästä, ja hänelle on myönnetty eläke myös Belgian palkattujen työntekijöiden eläkejärjestelmässä.
9
Sen jälkeen, kun 10.9.2015 annettiin tuomio Wojciechowski (C‑408/14, EU:C:2015:591), liittovaltion eläkelaitos laski Rohartin pyynnöstä hänen eläkeoikeuksiensa määrän uudestaan ja määritti mainitut oikeudet 24.5.2017 tekemillään päätöksillä, muttei kuitenkaan ottanut huomioon pakollista asepalvelusjaksoa. Kyseisen henkilön vaatimus tämän jakson huomioon ottamisesta hylättiin 1.6.2017 tehdyllä päätöksellä sillä perusteella, ettei hän täyttänyt kuninkaan päätöksen 34 §:ssä olevia rinnastamista koskevia edellytyksiä, koska hän ei ollut ollut mainitussa kuninkaan päätöksessä tarkoitettu työntekijä asepalveluksensa aikana eikä myöskään sitä seuranneiden kolmen vuoden aikana.
10
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, jolta on haettu muutosta edellä mainituihin päätöksiin, toteaa, että Rohartin suorittamaa pakollista asepalvelusjaksoa ei ole otettu huomioon laskettaessa hänen unionin eläkejärjestelmästä eikä Belgian eläkejärjestelmästä saamaansa eläkettä, koska hän ei täytä kuninkaan asetuksen 34 §:n mukaisia rinnastamista koskevia edellytyksiä. Täten kyseisen tuomioistuimen mukaan on selvitettävä, ovatko nämä edellytykset henkilöstösääntöjen ja SEU 4 artiklan 3 kohdassa vahvistetun vilpittömän yhteistyön periaatteen vastaisia.
11
Kansallinen tuomioistuin katsoo, että pääasiassa esillä oleva kysymys on vastaavanlainen kuin 16.12.2004 annetussa tuomiossa My (C‑293/03, EU:C:2004:821) ja 10.9.2015 annetussa tuomiossa Wojciechowski (C‑408/14, EU:C:2015:591) tutkitut kysymykset. Se huomauttaa, että Rohartin suorittama pakollinen asepalvelusjakso olisi otettu huomioon laskettaessa hänen eläkettään, jos hän olisi jatkanut työuraansa Belgiassa palkattuna työntekijänä, virkamiehenä tai itsenäisenä ammatinharjoittajana, ja että näin olisi tehty asetuksen N:o 1408/71 13 artiklan mukaisesti myös, jos hän olisi jatkanut työuraansa muussa jäsenvaltiossa, joten häntä kohdellaan epäedullisesti siitä syystä, että hän on ollut unionin virkamies.
12
Tässä tilanteessa arbeidsrechtbank Gent (Gentin työoikeudellisten asioiden alioikeus, Belgia) päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko SEU 4 artiklan 3 kohdassa vahvistettua vilpittömän yhteistyön periaatetta tulkittava yhdessä [henkilöstösääntöjen] kanssa siten, että kyseinen periaate on esteenä sille, että laskettaessa palkatun työntekijän vanhuuseläkettä hänellä jäsenvaltiossa olevan työhistorian perusteella asianomaisen kyseisessä jäsenvaltiossa suorittamaa asepalvelusta ei jäsenvaltion lainsäädännön mukaan voida ottaa huomioon, koska asianomainen oli asepalveluksensa aikana ja myös sen jälkeen keskeytyksettä Euroopan unionin virkamies eikä sen vuoksi täytä kyseisen jäsenvaltion lainsäädännössä työskentelyjaksoihin rinnastamiselle säädettyjä edellytyksiä?”
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
13
Kansallinen tuomioistuin pyrkii kysymyksellään selvittämään, onko SEU 4 artiklan 3 kohtaa yhdessä henkilöstösääntöjen kanssa tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle jäsenvaltion säännöstölle, jonka mukaan määritettäessä sellaisen henkilön eläkeoikeuksia, joka on työskennellyt palkattuna työntekijänä mainitussa jäsenvaltiossa ennen kuin hänestä on tullut unionin virkamies ja joka on suorittanut unionin virkamieheksi tulemisensa jälkeen pakollisen asepalveluksensa kyseisessä jäsenvaltiossa, mainitun työntekijän asepalvelusjaksoa kieltäydytään rinnastamasta palkattuna työntekijänä suoritettuun tosiasialliseen työskentelyjaksoon, kun taas hänellä olisi ollut oikeus tähän, jos hän olisi työskennellyt asepalveluksen alkamishetkellä tai vähintään yhden vuoden ajan asepalveluksensa päättymistä seuranneiden kolmen vuoden aikana työtehtävissä, jotka kuuluvat kansallisen eläkejärjestelmän piiriin.
14
On muistutettava, että unionin oikeus ei vaikuta jäsenvaltioiden toimivaltaan järjestää sosiaaliturvajärjestelmänsä, ja silloin, kun alaa ei ole unionin tasolla yhdenmukaistettu, kunkin jäsenvaltion lainsäädännössä on määritettävä sosiaaliturvaetuuksien myöntämisedellytykset. Tätä toimivaltaansa käyttäessään jäsenvaltioiden on kuitenkin noudatettava unionin oikeutta, johon sisältyvät periaatteet, jotka unionin tuomioistuin on omaksunut vilpittömän yhteistyön periaatteen tulkintaa henkilöstösääntöjen yhteydessä koskevassa oikeuskäytännössään (tuomio 10.9.2015, Wojciechowski, C‑408/14, EU:C:2015:591, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
15
Tältä osin oikeuskäytännössä on jo todettu, että henkilöstösäännöt on vahvistettu neuvoston asetuksella, käsiteltävässä asiassa asetuksella N:o 259/68, joka SEUT 288 artiklan toisen kohdan nojalla pätee yleisesti ja on kaikilta osiltaan velvoittava ja jota sovelletaan sellaisenaan kaikissa jäsenvaltioissa, ja että tästä seuraa, että henkilöstösäännöt – unionin sisäiseen hallintojärjestykseen kohdistuvien vaikutusten lisäksi – velvoittavat myös jäsenvaltioita siltä osin kuin jäsenvaltioiden myötävaikutus on tarpeen niiden täytäntöönpanoa varten (ks. vastaavasti tuomio 10.9.2015, Wojciechowski, C‑408/14, EU:C:2015:591, 36 ja 41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
16
Lisäksi tuomion My (C‑293/03, EU:C:2004:821) 49 kohdassa todetaan, että EY 10 artiklassa ilmaistua vilpittömän yhteistyön periaatetta – joka nykyisin ilmaistaan SEU 4 artiklan 3 kohdassa – on henkilöstösääntöjen yhteydessä tulkittava siten, että sen vastainen on kansallinen säännöstö, jonka mukaan kansallisen eläkejärjestelmän mukaisen varhennetun vanhuuseläkkeen saamiseksi ei ole mahdollista ottaa huomioon niitä vuosia, joiden kuluessa unionin kansalainen on työskennellyt unionin jonkin toimielimen palveluksessa. Unionin tuomioistuin on täsmentänyt 9.7.2010 antamansa määräyksen Ricci ja Pisaneschi (C‑286/09, ei julkaistu, EU:C:2010:420) 34 kohdassa, että tämä koskee myös oikeuden saamista tavanomaiseen eläkkeeseen.
17
Edellä mainitun 16.12.2004 annetun tuomion My (C‑293/03, EU:C:2004:821) 45–48 kohdassa ja 9.7.2010 annetun määräyksen Ricci ja Pisaneschi (C‑286/09, ei julkaistu, EU:C:2010:420) 29–33 kohdassa on katsottu tästä, että kyseisellä tuomiolla ja kyseisellä määräyksellä ratkaistuissa asioissa oikeudenkäynnin kohteena olleet säännöstöt saattoivat vaikeuttaa tietyn palvelusajan omaavien kansallisten virkamiesten ottamista unionin toimielinten tai elinten palvelukseen. Unionin tuomioistuin totesi, että tällaiset säännöstöt olivat nimittäin omiaan tekemään unionin toimielimessä tai elimessä työskentelystä vähemmän houkuttelevaa siinä mielessä, että kun työntekijä, joka oli aiemmin kuulunut kansalliseen eläkejärjestelmään, otti vastaan työpaikan jossain toimielimessä tai elimessä, hän saattoi menettää mahdollisuutensa tämän kansallisen järjestelmän mukaiseen vanhuusetuuteen, johon hänellä olisi ollut oikeus, jos hän ei olisi ottanut vastaan tätä työpaikkaa. Se katsoi, ettei tällaisia seurauksia voida hyväksyä, kun otetaan huomioon, että jäsenvaltioilla on velvollisuus vilpittömään yhteistyöhön ja vilpittömään avunantoon suhteessa unioniin, mikä ilmenee EY 10 artiklassa ja sittemmin SEU 4 artiklan 3 kohdassa jäsenvaltioille asetetusta velvoitteesta helpottaa unionin päämäärän toteuttamista.
18
Unionin tuomioistuin katsoi lisäksi 10.9.2015 antamassaan tuomiossa Wojciechowski (C‑408/14, EU:C:2015:591), että SEU 4 artiklan 3 kohta yhdessä henkilöstösääntöjen kanssa on esteenä jäsenvaltion säännöstölle, jonka nojalla eläkettä, johon työntekijä olisi oikeutettu kyseisessä jäsenvaltiossa palkattuna työntekijänä työskentelyn perusteella, alennetaan tai se evätään hänen myöhemmin unionin jonkin toimielimen palveluksessa suorittamansa työuran vuoksi, ja se totesi mainitun tuomion 43 kohdassa, että tällainen säännöstö on niin ikään omiaan vaikeuttamaan tietyn palvelusajan omaavien kansallisten virkamiesten ottamista toimielinten palvelukseen ja myös omiaan vaikeuttamaan kokeneiden virkamiesten pitämistä näiden toimielinten palveluksessa.
19
Käsiteltävässä asiassa on selvää, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen jäsenvaltion säännöstö, jonka vaikutuksesta työntekijän, joka on suorittanut pakollisen asepalveluksensa mainitussa jäsenvaltiossa ollessaan unionin virkamies, asepalvelusjaksoa kieltäydytään rinnastamasta palkattuna työntekijänä suoritettuun tosiasialliseen työskentelyjaksoon, kun taas hänellä olisi oikeus tähän, jos hän olisi työskennellyt asepalveluksen alkamishetkellä tai asepalveluksensa päättymistä seuranneiden kolmen vuoden aikana työtehtävissä, jotka kuuluvat kyseisen jäsenvaltion eläkejärjestelmän piiriin tai asetuksen N:o 1408/71 13 artiklan 2 kohdan e alakohdan mukaisesti työtehtävissä muussa jäsenvaltiossa, on niin ikään omiaan vaikeuttamaan virkamiesten palvelukseenottoa unionin toimielimiin.
20
Tällaisella säännöstöllä voidaan nimittäin saada kyseisen jäsenvaltion eläkejärjestelmän piiriin kuuluvissa työtehtävissä työskentelevä työntekijä luopumaan unionin virkamieheksi ryhtymisestä ennen pakollisen asepalveluksensa suorittamista tai sitä seuraavien kolmen vuoden aikana.
21
Tällaisen säännöstön lannistava luonne voi lisäksi korostua, jos kansallisessa eläkejärjestelmässä edellytetään työskentelyvuosilta vähimmäismäärää eläkkeen saamiseksi, ja täten siitä, ettei pakollista asepalvelusjaksoa oteta huomioon tosiasiallisena työskentelyjaksona, voi eräissä tapauksissa aiheutua eläkkeen määrän alenemisen sijasta eläkeoikeuden puuttuminen.
22
Tällaisia seurauksia ei voida hyväksyä, kun otetaan huomioon se jäsenvaltioiden vilpitöntä yhteistyötä ja vilpitöntä avunantoa koskeva velvollisuus suhteessa unioniin, joka ilmenee SEU 4 artiklan 3 kohdassa jäsenvaltioille asetetusta velvoitteesta auttaa unionia tämän täyttäessä tehtäviään.
23
Tässä yhteydessä ei voida hyväksyä väitettä, jonka Belgian hallitus on esittänyt oikeuttaakseen sen, että Rohartin suorittamaa pakollista asepalvelusjaksoa kieltäydyttiin ottamasta huomioon, ja joka perustuu siihen, ettei hän ollut maksanut eläkemaksuja kyseisen jakson aikana kansalliseen eläkejärjestelmään, koska tilanne on näin myös niiden työntekijöiden osalta, jotka ovat toimineet ennen pakollista asepalvelustaan tai sen jälkeen työtehtävissä, jotka kuuluvat mainitun järjestelmän piiriin, tai työtehtävissä muussa jäsenvaltiossa ja joilla on oikeus kuninkaan päätöksen 34 §:ssä säädettyyn työntekojaksoon rinnastukseen.
24
Mainittu hallitus ei voi myöskään vedota siihen, että Rohart olisi voinut henkilöstösääntöjen 42 artiklan mukaisesti suorittaa takautuvasti maksun unionin eläkejärjestelmään, jotta kyseinen jakso otettaisiin huomioon hänen eläkkeessään kyseisen järjestelmän puitteissa. Mainitussa säännöksessä nimittäin säädetään pelkästä mahdollisuudesta – jonka kyseinen virkamies voi vapaasti käyttää tai olla käyttämättä – suorittaa vapaaehtoisesti maksuja tuohon järjestelmään. Tämän mahdollisuuden käyttämättä jättämisestä ei siten voi seurata kansallisen eläkejärjestelmän mukaisten oikeuksien menettämistä, koska tällä poistettaisiin näiden maksujen maksamisen vapaaehtoinen ja valinnainen luonne (ks. vastaavasti tuomio 10.9.2015, Wojciechowski, C‑408/14, EU:C:2015:591, 52 kohta).
25
Kaiken edellä esitetyn perusteella esitettyyn kysymykseen on vastattava, että SEU 4 artiklan 3 kohtaa yhdessä henkilöstösääntöjen kanssa on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle jäsenvaltion säännöstölle, jonka mukaan määritettäessä sellaisen henkilön eläkeoikeuksia, joka on työskennellyt palkattuna työntekijänä mainitussa jäsenvaltiossa ennen kuin hänestä on tullut unionin virkamies ja joka on suorittanut unionin virkamieheksi tulemisensa jälkeen pakollisen asepalveluksensa kyseisessä jäsenvaltiossa, työntekijän asepalvelusjaksoa kieltäydytään rinnastamasta palkattuna työntekijänä suoritettuun tosiasialliseen työskentelyjaksoon, kun taas hänellä olisi ollut oikeus tähän, jos hän olisi työskennellyt asepalveluksen alkamishetkellä tai vähintään yhden vuoden ajan asepalveluksensa päättymistä seuranneiden kolmen vuoden aikana työtehtävissä, jotka kuuluvat kansallisen eläkejärjestelmän piiriin.
Oikeudenkäyntikulut
26
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kymmenes jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
SEU 4 artiklan 3 kohtaa yhdessä Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen ja näiden yhteisöjen muuta henkilöstöä koskevien palvelussuhteen ehtojen vahvistamisesta ja komission virkamiehiin väliaikaisesti sovellettavista erityistoimenpiteistä 29.2.1968 annetulla neuvoston asetuksella (ETY, Euratom, EHTY) N:o 259/68 vahvistettujen Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen, sellaisena kuin ne ovat muutettuina 22.3.2004 annetulla neuvoston asetuksella (EY, Euratom) N:o 723/2004, kanssa on tulkittava siten, että se on esteenä pääasiassa kyseessä olevan kaltaiselle jäsenvaltion säännöstölle, jonka mukaan määritettäessä sellaisen henkilön eläkeoikeuksia, joka on työskennellyt palkattuna työntekijänä mainitussa jäsenvaltiossa ennen kuin hänestä on tullut unionin virkamies ja joka on suorittanut unionin virkamieheksi tulemisensa jälkeen pakollisen asepalveluksensa kyseisessä jäsenvaltiossa, mainitun työntekijän asepalvelusjaksoa kieltäydytään rinnastamasta palkattuna työntekijänä suoritettuun tosiasialliseen työskentelyjaksoon, kun taas hänellä olisi ollut oikeus tähän, jos hän olisi työskennellyt asepalveluksen alkamishetkellä tai vähintään yhden vuoden ajan asepalveluksensa päättymistä seuranneiden kolmen vuoden aikana työtehtävissä, jotka kuuluvat kansallisen eläkejärjestelmän piiriin.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: hollanti.