62024CJ0365
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kahdeksas jaosto)
10 päivänä heinäkuuta 2025 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Tavaramerkit – Direktiivi (EU) 2015/2436 – Tavaroiden vapaa liikkuvuus – SEUT 34 ja SEUT 36 artikla – Liiketunnus – Toiminimi – Kansallinen lainsäädäntö, jossa annetaan toiminimen haltijalle yksinoikeus
Asiassa C‑365/24,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Svea hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolen (Svean hovioikeus, joka toimii ylempänä patentti- ja markkinatuomioistuimena Tukholmassa, Ruotsi) on esittänyt 16.5.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 20.5.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Purefun Group AB
vastaan
Doggy AB,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kahdeksas jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja S. Rodin sekä tuomarit O. Spineanu–Matei (esittelevä tuomari) ja N. Fenger,
julkisasiamies: D. Spielmann,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
Purefun Group AB, edustajinaan O. Lagergren, jur. kand, sekä D. Tornberg ja M. Zeitlin, advokater,
–
Doggy AB, edustajinaan P. Hedberg ja J. Sånglöf, advokater,
–
Ruotsin hallitus, asiamiehenään C. Meyer-Seitz,
–
Puolan hallitus, asiamiehinään B. Majczyna ja D. Lutostańska,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään P. Němečková ja I. Söderlund,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 16.12.2015 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2015/2436 (EUVL 2015, L 336, s. 1) 1 artiklan ja 5 artiklan 4 kohdan sekä SEUT 34 ja SEUT 36 artiklan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat Purefun Group AB ja Doggy AB ja jossa on kyseessä tavaramerkkiloukkaus.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
EUT-sopimus
3
SEUT 34 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden väliset tuonnin määrälliset rajoitukset ja kaikki vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet ovat kiellettyjä.”
4
SEUT 36 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Mitä 34 ja 35 artiklassa määrätään, ei estä sellaisia tuontia, vientiä tai kauttakuljetusta koskevia kieltoja tai rajoituksia, jotka ovat perusteltuja julkisen moraalin, yleisen järjestyksen tai turvallisuuden kannalta, ihmisten, eläinten tai kasvien terveyden ja elämän suojelemiseksi, taiteellisten, historiallisten tai arkeologisten kansallisaarteiden suojelemiseksi taikka teollisen ja kaupallisen omaisuuden suojelemiseksi. Nämä kiellot tai rajoitukset eivät kuitenkaan saa olla keino mielivaltaiseen syrjintään tai jäsenvaltioiden välisen kaupan peiteltyyn rajoittamiseen.”
Direktiivi 2015/2436
5
Direktiivin 2015/2436 johdanto-osan 41 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Jäsenvaltioita sitoo teollisoikeuden suojelemista koskeva Pariisin yleissopimus [joka on allekirjoitettu Pariisissa 20.3.1883 ja jota on viimeksi tarkistettu Tukholmassa 14.7.1967 ja muutettu 28.9.1979 (Yhdistyneiden kansakuntien sopimuskokoelma, nide 828, nro 11851, s. 305], jäljempänä ’Pariisin yleissopimus’, ja [teollis- ja tekijänoikeuksien kauppaan liittyvistä näkökohdista tehty sopimus, joka on Maailman kauppajärjestön (WTO) perustamissopimuksen liitteessä 1 C ja on hyväksytty Uruguayn kierroksen monenvälisissä kauppaneuvotteluissa (1986–1994) laadittujen sopimusten tekemisestä Euroopan yhteisön puolesta yhteisön toimivaltaan kuuluvissa asioissa 22.12.1994 tehdyllä neuvoston päätöksellä 94/800/EY (EYVL 1994, L 336, s. 1; jäljempänä] TRIPS-sopimus. On välttämätöntä, että tämä direktiivi on täysin yhdenmukainen mainittujen yleissopimuksen ja sopimuksen kanssa. Tämä direktiivi ei saisi vaikuttaa kyseisistä yleissopimuksesta ja sopimuksesta johtuviin jäsenvaltioiden velvoitteisiin. Tarvittaessa olisi sovellettava perustamissopimuksen 351 artiklan toista kohtaa.”
6
Kyseisen direktiivin 1 artiklassa, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, säädetään seuraavaa:
”Tätä direktiiviä sovelletaan tavaroiden tai palvelujen osalta kaikkiin tavaramerkkeihin, jotka on rekisteröity jäsenvaltiossa varsinaisiksi tavaramerkeiksi tai takuu- tai tarkastusmerkeiksi taikka yhteisömerkeiksi tai joiden rekisteröimiseksi tällaiseksi merkiksi on tehty hakemus jäsenvaltiossa taikka jotka on rekisteröity tai joiden rekisteröimiseksi on tehty hakemus Benelux-maiden teollis- ja tekijänoikeusvirastoon tai joiden kansainvälinen rekisteröinti on voimassa jäsenvaltiossa.”
7
Kyseisen direktiivin 5 artiklan, jonka otsikko on ”Suhteelliset hylkäys- ja mitättömyysperusteet”, 4 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltio voi säätää, että tavaramerkkiä ei saa rekisteröidä tai, jos se on rekisteröity, että se on julistettava mitättömäksi, jos ja siltä osin kuin:
a)
oikeudet rekisteröimättömään tavaramerkkiin taikka muuhun elinkeinotoiminnassa käytettyyn merkkiin on saatu ennen päivää, jona hakemus myöhemmän tavaramerkin rekisteröimiseksi on tehty tai josta myöhemmän tavaramerkin rekisteröintihakemukselle on vaadittu etuoikeutta, ja rekisteröimättömän tavaramerkin tai muun merkin haltijalla on oikeus kieltää myöhemmän tavaramerkin käyttäminen;
b)
tavaramerkin käyttö voidaan kieltää muun kuin 2 kohdassa tai tämän kohdan a alakohdassa tarkoitetun aikaisemman oikeuden nojalla ja erityisesti, jos kyseessä on
i)
oikeus nimeen;
ii)
oikeus omaan kuvaan;
iii)
tekijänoikeus;
iv)
teollisoikeus;
c)
tavaramerkki on sekoitettavissa ulkomailla suojattuun aikaisempaan tavaramerkkiin, edellyttäen, että hakemuksen tekopäivänä hakija toimi vilpillisessä mielessä.”
8
Kyseisen direktiivin 10 artiklassa, jonka otsikko on ”Tavaramerkin antamat oikeudet”, säädetään seuraavaa:
”1.   Tavaramerkin haltijalla on rekisteröinnin perusteella tavaramerkkiin yksinoikeudet.
2.   Rajoittamatta ennen rekisteröidyn tavaramerkin hakemis- tai etuoikeuspäivää saatujen haltijoiden oikeuksien soveltamista kyseisen rekisteröidyn tavaramerkin haltijalla on oikeus estää kaikkia kolmansia osapuolia ilman hänen suostumustaan käyttämästä elinkeinotoiminnassa mitään merkkiä tavaroita tai palveluja varten, jos:
a)
merkki on sama kuin tavaramerkki ja sitä käytetään samoja tavaroita tai palveluja varten kuin ne tavarat ja palvelut, joita varten tavaramerkki on rekisteröity;
b)
merkki on sama tai samankaltainen kuin tavaramerkki ja sitä käytetään samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten kuin ne, joita varten tavaramerkki on rekisteröity, jos tämä aiheuttaa yleisön keskuudessa sekaannusvaaran, mukaan lukien vaara merkin ja tavaramerkin välisestä mielleyhtymästä;
c)
merkki on sama tai samankaltainen kuin tavaramerkki riippumatta siitä, käytetäänkö sitä sellaisia tavaroita tai palveluja varten, jotka ovat samoja, samankaltaisia tai ei-samankaltaisia kuin ne, joita varten tavaramerkki on rekisteröity, kun viimeksi mainittu tavaramerkki on laajalti tunnettu kyseisessä jäsenvaltiossa ja kun merkin aiheeton käyttö merkitsee epäoikeudenmukaisen edun saamista tavaramerkin erottamiskyvystä tai maineesta taikka on haitaksi tavaramerkin erottamiskyvylle tai maineelle.
3.   Edellä 2 kohdassa säädetyin edellytyksin voidaan kieltää erityisesti
a)
merkin paneminen tavaroihin tai niiden päällyksiin;
b)
tavaroiden tarjoaminen tai markkinoille saattaminen tai niiden varastoiminen tällaisia tarkoituksia varten merkkiä käyttäen taikka palvelujen tarjoaminen tai suorittaminen merkkiä käyttäen;
c)
tavaroiden maahantuonti tai maastavienti merkkiä käyttäen;
d)
merkin käyttö toimi- tai liikenimenä taikka toimi- tai liikenimen osana;
e)
merkin käyttäminen liikeasiakirjoissa ja mainonnassa;
f)
merkin käyttö vertailevassa mainonnassa [harhaanjohtavasta ja vertailevasta mainonnasta 12.12.2006 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston] direktiivin 2006/114/EY [(EUVL 2006, L 376, s. 21)] vastaisella tavalla.
– –”
9
Direktiivin 2015/2436 16 artiklan, jonka otsikko on ”Tavaramerkkien käyttäminen”, 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jos tavaramerkin haltija ei viiden vuoden kuluessa rekisteröintimenettelyn päättymisestä ole ottanut jäsenvaltiossa tavaramerkkiä tosiasialliseen käyttöön tavaroissa tai palveluissa, joita varten se on rekisteröity, tai jos tällainen käyttö on ollut viisi vuotta yhtäjaksoisesti keskeytyneenä, tavaramerkkiin sovelletaan 17 artiklassa, 19 artiklan 1 kohdassa, 44 artiklan 1 ja 2 kohdassa sekä 46 artiklan 3 ja 4 kohdassa säädettyjä rajoituksia ja seuraamuksia, ellei käyttämättä jättämiseen ole päteviä syitä.”
Ruotsin oikeus
Tavaramerkkilaki
10
Tavaramerkkilakia (2010:1877) (varumärkeslagen (2010:1877); jäljempänä tavaramerkkilaki) muutettiin direktiivin 2015/2436 saattamiseksi osaksi Ruotsin oikeusjärjestystä. Tavaramerkkilain 1 luvun 8 §:n mukaan toiminimen tai muun liiketunnuksen (näringskännetecken) haltijalla on yksinoikeus tunnukseen tavaran tunnusmerkkinä.
11
Tavaramerkkilain 1 luvun 10 §:ssä säädetään, että tavaramerkkilain 1 luvun 8 §:n mukainen yksinoikeus tavaran tunnusmerkkiin merkitsee, että kukaan muu kuin haltija ei saa ilman tämän suostumusta käyttää elinkeinotoiminnassa tavaroita ja palveluja koskevaa merkkiä, jos merkki on sama tai samankaltainen kuin tavaran tunnusmerkki ja jos sitä käytetään samanlaisten tai samankaltaisten tavaroiden tai palvelujen yhteydessä, jos on olemassa sekaannusvaara, mukaan lukien vaara siitä, että merkin käyttö johtaa käsitykseen merkin käyttäjän ja tavaran tunnusmerkin haltijan välisestä yhteydestä.
12
Tavaramerkkilain 8 luvun 3 §:n mukaan tuomioistuin voi tavaran tunnusmerkin haltijan vaatimuksesta kieltää sakon uhalla tavaramerkkiä loukkaavaa henkilöä jatkamasta loukkausta.
Toiminimilaki
13
Toiminimestä annetun lain (2018:1653) (lagen (2018:1653) om företagsnamn, jäljempänä toiminimilaki) 1 luvun 1 §:n mukaan toiminimi on nimi, jolla elinkeinonharjoittaja harjoittaa toimintaansa. Liiketunnus on yhteinen nimitys toiminimelle ja toissijaisille tunnuksille.
14
Toiminimilain 1 luvun 2 §:n mukaan elinkeinonharjoittaja saa yksinoikeuden toiminimeen rekisteröimällä tai vakiinnuttamalla toiminimen. Toiminimilain 1 luvun 3 §:n mukaan tavaramerkin tai tavaran muun tunnusmerkin haltijalla on yksinoikeus tunnusmerkkiin, jos sitä käytetään liiketunnuksena.
15
Toiminimilain 2 luvun 1 §:n mukaan toiminimi voidaan rekisteröidä vain, jos se on omiaan erottamaan haltijan toiminnan muiden toimijoiden toiminnasta. Kyseisessä säännöksessä täsmennetään, että arvioitaessa, onko toiminimi erottamiskykyinen, on otettava huomioon toiminimen käytön kesto ja laajuus. Lisäksi kyseisessä säännöksessä säädetään, että jos toiminimi muodostuu ainoastaan toiminnan laadun tai toiminnassa tarjotun tavaran tai palvelun yleisestä nimityksestä tai jos toiminimi muodostuu ainoastaan yleisesti käytetystä paikannimestä tai vastaavasta, toiminimen ei sellaisenaan ole katsottava olevan erottamiskykyinen. Jos toiminimi sisältää sellaisena nimityksen kuin osakeyhtiö, avoin yhtiö tai taloudellinen yhdistys taikka tällaisen nimityksen lyhenteen, tätä nimitystä ei oteta huomioon arvioinnissa.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
16
Doggy, joka on Ruotsin oikeuden mukaan perustettu yhtiö, valmistaa muun muassa koiranruokaa. Sen toimialana on eläimille tarkoitettujen ruokatarvikkeiden ja muiden tuotteiden valmistus ja kauppa sekä niihin liittyvä toiminta. Se on toiminimen Doggy AB ja Ruotsissa rekisteröidyn sanamerkin DOGGY – joka on rekisteröity tavaramerkiksi sellaisia eläimille tarkoitettuja ruokatarvikkeita varten, jotka kuuluvat tavaroiden ja palvelujen kansainvälistä luokitusta tavaramerkkien rekisteröimistä varten koskevaan, 15.6.1957 tehtyyn Nizzan sopimukseen, sellaisena kuin se on tarkistettuna ja muutettuna, pohjautuvan luokituksen luokkaan 31 – haltija.
17
Purefun Group AB (jäljempänä Purefun) on Ruotsin oikeuden mukaan perustettu yhtiö, joka harjoittaa muun muassa koiranruoan ja koiranherkkujen vähittäismyyntiä. Se myy tuotteitaan verkkosivustollaan verkkotunnuksella doggie.se ja käyttää toiminnassaan tunnusmerkkiä DOGGIE.
18
Doggy nosti marraskuussa 2021 Purefunia vastaan kanteen, jossa se vaati, että Purefunia kielletään käyttämästä tunnusmerkkiä DOGGIE ja Purefun velvoitetaan maksamaan Doggylle 150000 Ruotsin kruunun (SEK) (n. 13000 euroa) suuruinen vahingonkorvaus. Doggy väitti, että Purefun käytti kyseistä tunnusta sekä Doggyn tavaramerkkiä ja toiminimeä ilman sen suostumusta.
19
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin hyväksyi Doggyn vaatimukset sillä perusteella, että Doggyn tavaramerkin ja toiminimen ja toisaalta Purefunin käyttämän tunnuksen DOGGIE välillä oli sekaannusvaara.
20
Purefun valitti kyseisestä ratkaisusta Svea Hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstoleniin (Svean hovioikeus, Patentti- ja markkinaylioikeus, Tukholma, Ruotsi), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin.
21
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että Ruotsissa yhtäältä toiminimilaissa säädetään, että elinkeinonharjoittajan toiminimi antaa sille yksinoikeuden tähän nimeen, jos tunnusmerkki, josta toiminimi muodostuu, on omiaan erottamaan sen haltijan toiminnan muiden elinkeinonharjoittajien toiminnasta. Kyseisen yksinoikeuden laajuus on rinnastettavissa tavaramerkin haltijalla olevan yksinoikeuden laajuuteen. Toisaalta tavaramerkkilain nojalla tavaramerkin tai muun tavaran tunnuksen, jota käytetään toiminimenä, haltijalle annetaan myös yksinoikeus tähän toiminimeen. Näin ollen toiminimen haltija nauttii näiden kansallisten säännösten nojalla ristikkäissuojaa, jonka perusteella se voi kieltää kaikkia kolmansia käyttämästä elinkeinotoiminnassa tavaroita tai palveluja varten merkkiä, joka on sama tai samankaltainen kuin tämä toiminimi ja jota käytetään samoja tai samankaltaisia tavaroita tai palveluja varten, jos sekaannusvaara on olemassa. Näin on erityisesti silloin, kun merkin käyttö voisi johtaa käsitykseen siitä, että merkin käyttäjän ja toiminimen haltijan välillä on yhteys.
22
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii tavaramerkkilain ja toiminimilain säännöksiin perustuvan suojan yhteensopivuutta direktiivin 2015/2436 ja yleisemmin tavaroiden vapaan liikkuvuuden periaatteen kanssa. Se katsoo lähinnä, että vaikka tämä ristikkäissuoja tarjoaa toiminimen haltijalle tavaramerkin haltijalle kuuluvaa suojaa vastaavan suojan, toiminimiä koskevaan suojaan ei sitä vastoin sovelleta yhtä tiukkoja edellytyksiä kuin tavaramerkkejä koskevaan suojaan. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tuo tältä osin esiin kaksi eroa.
23
Ensinnäkin, jos tavaramerkkiä ei tosiasiallisesti käytetä tavaroissa tai palveluissa, joita varten se on rekisteröity, tämä seikka voi johtaa tavaramerkin haltijan yksinoikeuden menettämiseen, mutta Ruotsin oikeudessa ei ole vastaavaa säännöstä toiminimien osalta.
24
Toiseksi sen määrittämiseksi, käytetäänkö tunnusta samoja tavaroita tai palveluja varten kuin ne tavarat tai palvelut, joita varten tavaramerkki on rekisteröity, on tukeuduttava Nizzan sopimuksella vahvistettuun luokitusjärjestelmään, kun taas toiminimien osalta sekaannusvaaraa arvioidaan yrityksen toimialan, joka voidaan määritellä laajasti, kohteena olevan toiminnan perusteella.
25
Nämä erot huomioon ottaen ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että on mahdollista, että Ruotsin oikeudessa toiminimille myönnetty suoja on laajempi kuin direktiivissä 2015/2436 tavaramerkkien osalta säädetty suoja, mikä voisi vaikuttaa tavaroiden vapaaseen liikkuvuuteen ja palvelujen tarjoamisen vapauteen. Se katsoo näet, että tämä suoja voisi luoda esteitä tavaroiden tai palvelujen rajat ylittävälle myynnille.
26
Tässä tilanteessa Svea Hovrätt, Patent- och marknadsöverdomstolen päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko [direktiivin 2015/2436] säännösten ja erityisesti 1 artiklan ja 5 artiklan 4 kohdan, tarkasteltuina EUT-sopimuksen ja tavaroiden ja palvelujen vapaata liikkuvuutta koskevan unionin oikeuden perusperiaatteen valossa, kanssa yhteensopivaa, että kansalliseen oikeuteen sisältyy järjestelmä, jonka mukaan aikaisempi toiminimeä koskeva oikeus voi olla peruste kieltää myöhemmän tavaran tunnusmerkin käyttö koko toimialalla, jota varten toiminimi on rekisteröity, ilman, että edellytetään, että kyseistä toiminimeä on käytetty tavaroiden ja palvelujen erottamiseen?
2)
Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi, onko [direktiivin 2015/2436] ja yleensä unionin oikeuden kanssa yhteensopivaa, että toiminimi, jota sellaisenaan käytetään tunnusmerkkinä tietynlaisten tavaroiden tai palvelujen erottamiseksi toimialalla, jota varten toiminimi on rekisteröity, on peruste kieltää myöhemmän tavaran tunnusmerkin käyttö muiden kuin niiden tavaroiden tai palvelujen lajien osalta, joiden tunnusmerkkinä toiminimeä käytetään?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
27
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan kansallisten tuomioistuinten ja unionin tuomioistuimen välille SEUT 267 artiklalla luodussa yhteistyömenettelyssä unionin tuomioistuimen tehtävänä on antaa kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllinen vastaus, jonka perusteella kansallinen tuomioistuin voi ratkaista siinä vireillä olevan asian. Unionin tuomioistuimen on tätä silmällä pitäen tarvittaessa muotoiltava sille esitetyt kysymykset uudelleen (tuomio 17.7.1997, Krüger, C‑334/95, EU:C:1997:378, 22 ja 23 kohta ja tuomio 29.4.2025, Prezydent Miasta Mielca, C‑453/23, EU:C:2025:285, 38 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
28
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, ovatko Ruotsin oikeudessa toiminimen suojalle asetetut edellytykset – siltä osin kuin ne ovat lievempiä kuin tavaramerkkien osalta sovellettavat edellytykset – yhteensopivia direktiivin 2015/2436 sekä tavaroiden vapaan liikkuvuuden ja palvelujen tarjoamisen vapauden periaatteiden kanssa.
29
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen antamista tiedoista ilmenee tältä osin yhtäältä, että Purefunin harjoittama tunnusmerkin käyttö, jonka rekisteröidyn toiminimen haltija eli Doggy haluaa kieltää, koskee muun muassa koiranruoan ja koiranherkkujen myyntiä, ja toisaalta, että Doggyn toimialaan kuuluu eläimille tarkoitettujen ruokatarvikkeiden ja muiden tuotteiden myynti ja niihin liittyvä toiminta. Näistä tiedoista seuraa, että tunnusmerkin käyttö, jonka rekisteröidyn toiminimen haltija haluaa kieltää, ei koske muuntyyppisiä tavaroita tai palveluja kuin niitä, joita varten tämä toiminimi on rekisteröity.
30
Näin ollen on katsottava, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyrkii kahdella kysymyksellään, jotka on tutkittava yhdessä, pääasiallisesti selvittämään, onko direktiiviä 2015/2436 sekä SEUT 34 ja SEUT 36 artiklaa tulkittava siten, että ne ovat esteenä kansalliselle järjestelmälle, jonka nojalla toiminimeen perustuva yksinoikeus mahdollistaa sen, että sen haltija voi kieltää kaikkia kolmansia käyttämästä samaa tai samankaltaista tunnusmerkkiä liiketunnuksena tai verkkotunnuksena sellaisia tavaroita tai palveluja varten, jotka ovat samoja tai samankaltaisia kuin ne tavarat tai palvelut, jotka kuuluvat toimintaan, jota varten toiminimi on rekisteröity, vaikka kyseisessä järjestelmässä ei säädetä, että toiminimen käyttämättä jättäminen voi johtaa kyseisen yksinoikeuden menettämiseen, eikä siinä edellytetä, että mainitun toiminimen rekisteröinnissä olisi täsmennettävä sen haltijan toimialaan kuuluvat tavarat tai palvelut.
31
Tähän kysymykseen vastaamiseksi on muistutettava, että direktiivillä 2015/2436 pyritään lähentämään kansallista tavaramerkkilainsäädäntöä mutta ei liikenimiä tai ‑tunnuksia koskevaa kansallista lainsäädäntöä, jonka piiriin toiminimet voivat kuulua. Koska Euroopan unionin tasolla ei ole toteutettu yhdenmukaistamista, tällaisten tunnusten suoja kuuluu kansallisen oikeuden piiriin.
32
Liiketunnukset eivät kuitenkaan immateriaalioikeuksina jää kokonaan unionin oikeuden ulkopuolelle. Tietyt Pariisin yleissopimuksen, jonka kaikki jäsenvaltiot muttei unioni ovat tehneet, määräykset on sisällytetty TRIPS-sopimukseen, jonka unioni on puolestaan tehnyt, joten näillä määräyksillä on unionin oikeusjärjestyksessä samat vaikutukset kuin TRIPS-sopimuksella (ks. vastaavasti tuomio 27.2.2024, EUIPO v. The KaiKai Company Jaeger Wichmann, C‑382/21 P, EU:C:2024:172, 59–62 kohta).
33
TRIPS-sopimukseen näin sisällytettyihin määräyksiin kuuluu kyseisen yleissopimuksen 8 artikla, jossa määrätään, että ”toiminimen tulee olla suojattu ilman hakemusta ja rekisteröintivelvollisuutta kaikissa liittomaissa, olipa se tehtaan‑ tai kauppamerkin osana tai ei”.
34
Nämä seikat käyvät ilmi direktiivistä 2015/2436, jonka johdanto-osan 41 perustelukappaleessa korostetaan, että ”on välttämätöntä, että – – direktiivi on täysin yhdenmukainen” Pariisin yleissopimuksen ja TRIPS-sopimuksen kanssa. Näin ollen kyseisen direktiivin 10 artiklan 3 kohdan d alakohdassa säädetään tavaramerkkiin perustuvien oikeuksien joukossa se, että tavaramerkin haltijalla on yksinoikeus kieltää ”merkin käyttö toimi- tai liikenimenä taikka toimi- tai liikenimen osana”. Kyseinen säännös nimittäin ilmentää yksinoikeuksien aikaprioriteetin periaatetta, joka on yksi tavaramerkkioikeuden ja yleisemmin arvioiden koko teollisoikeuksia koskevan lainsäädännön perusperiaate (ks. vastaavasti tuomio 2.6.2022, Classic Coach Company, C‑112/21, EU:C:2022:428, 40 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
35
Kyseisellä periaatteella säännellään myös tiettyjä ristiriitoja aikaisemman liikenimen tai ‑tunnuksen ja myöhemmän tavaramerkin välillä. Direktiivin 2015/2436 5 artiklan 4 kohdan a alakohdasta ilmenee siten, että ”jäsenvaltio voi säätää, että tavaramerkkiä ei saa rekisteröidä tai, jos se on rekisteröity, että se on julistettava mitättömäksi, jos ja siltä osin kuin – – oikeudet rekisteröimättömään tavaramerkkiin taikka muuhun elinkeinotoiminnassa käytettyyn merkkiin on saatu – – ja rekisteröimättömän tavaramerkin tai muun merkin haltijalla on oikeus kieltää myöhemmän tavaramerkin käyttäminen”.
36
Nyt käsiteltävässä asiassa aikaisemmassa toiminimessä käytetyn tunnusmerkin Doggy ja liiketunnuksena tai verkkotunnuksena käytetyn merkin DOGGIE välinen ristiriita ei koske mitään tavaramerkkiä. Kun kyse on kahden liiketunnuksen välisen ristiriidan ratkaisemisesta, direktiivillä 2015/2436 ei ole merkitystä, koska sillä pyritään ainoastaan kansallisen tavaramerkkilainsäädännön lähentämiseen. Tällaisia ristiriitoja sääntelevien kansallisten toimenpiteiden yhteensoveltuvuutta unionin oikeuden kanssa on siis arvioitava primaarioikeuden eikä kyseisen direktiivin perusteella.
37
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on tältä osin epävarma siitä, onko tavaramerkkilain ja toiminimilain säännöksiin perustuva toiminimien suojaa koskeva Ruotsin järjestelmä yhteensopiva tavaroiden vapaan liikkuvuuden ja palvelujen tarjoamisen vapauden periaatteiden kanssa.
38
Kyseisen tuomioistuimen antamien tietojen mukaan kyseistä järjestelmää sovelletaan kaikkien ruotsalaisten yritysten toiminimiin riippumatta niiden toimialaan kuuluvista tavaroista tai palveluista.
39
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimittamista tiedoista ilmenee myös, että pääasiassa on kyseessä toiminimen haltijan, jonka toimialana on valmistaa ja myydä eläimille tarkoitettuja ruokatarvikkeita ja muita tuotteita, oikeus kieltää toista yhtiötä myymästä tällaisia tavaroita kyseisen toiminimen kanssa samankaltaisella tai samalla liiketunnuksella. Koska tämä riita-asia liittyy pääasiallisesti tavaroiden vapaaseen liikkuvuuteen ja koska ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei ole antanut tietoja palvelujen vapaasta liikkuvuudesta, kyseisen järjestelmän yhteensopivuutta SEUT 56 artiklan kanssa ei ole tarpeen tutkia itsenäisesti.
40
Tavaroiden vapaa liikkuvuus jäsenvaltioiden välillä on EUT-sopimuksen perusperiaate, joka ilmaistaan SEUT 34 artiklassa, jossa kielletään jäsenvaltioiden väliset tuonnin määrälliset rajoitukset ja kaikki vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet. Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tämä määräys koskee kaikkia jäsenvaltioiden toimenpiteitä, jotka voivat tosiasiallisesti tai mahdollisesti rajoittaa unionin sisäistä kauppaa suoraan tai välillisesti (ks. vastaavasti tuomio 11.7.1974, Dassonville_8/74, EU:C:1974:82, 5 kohta ja tuomio 29.7.2024, BP France, C‑624/22, EU:C:2024:640, 61 kohta). Kansallinen lainsäädäntö tai käytäntö, joka on määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaava toimenpide, voidaan kuitenkin oikeuttaa jollakin SEUT 36 artiklassa luetelluista yleistä etua koskevista syistä, joihin kuuluu teollisoikeuksien ja kaupallisten oikeuksien suojelu.
41
Koska liiketunnuksia koskevaa jäsenvaltioiden lainsäädäntöä ei ole yhdenmukaistettu, yritykselle asetettu kielto käyttää tiettyjen tavaroiden myynnissä yhdessä jäsenvaltiossa samoja liiketunnuksia, joita se käyttää muissa jäsenvaltioissa, voi tosin merkitä SEUT 34 artiklan vastaista tavaroiden vapaan liikkuvuuden rajoitusta. Tällainen rajoitus on kuitenkin oikeutettu teollisoikeuksien ja kaupallisten oikeuksien suojaamista koskevien yleiseen etuun liittyvien pakottavien syiden vuoksi eli liikenimien ja ‑tunnusten suojaamiseksi sekaannusvaaralta (ks. vastaavasti tuomio 11.5.1999, Pfeiffer, C‑255/97, EU:C:1999:240, 26–29 kohta).
42
Lisäksi edellytetään, että tällaisella rajoituksella ei ylitetä sitä, mikä on tarpeen kyseisen tavoitteen saavuttamiseksi.
43
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei viittaa nimenomaisesti suhteellisuusperiaatteeseen vaan katsoo lähinnä, että koska pääasiassa kyseessä oleva järjestelmä tarjoaa Ruotsin oikeuden mukaisesti perustetun yrityksen toiminimen haltijalle tavaramerkin suojan tasoa vastaavan suojan asettamatta edellytyksiä, jotka vastaavat direktiivissä 2015/2436 säädettyjä edellytyksiä tavaramerkin tosiasiallisesta käytöstä ja niiden tavaroiden tai palvelujen, joita varten se on rekisteröity, kuvailusta, se toimii muissa jäsenvaltioissa toimivien liiketunnusten haltijoiden vahingoksi.
44
Kuten tämän tuomion 31 kohdassa on muistutettu, direktiivillä 2015/2436 ei pyritä lähentämään liikenimiä tai ‑tunnuksia koskevaa lainsäädäntöä. Koska tällaista yhdenmukaistamista ei ole toteutettu ja kun otetaan huomioon tavaramerkin ja liiketunnuksen erilaiset tehtävät, SEUT 34 ja SEUT 36 artiklaa ei voida tulkita siten, että niissä määrättäisiin, että liiketunnusten suojaan sovelletaan samoja vaatimuksia kuin tavaramerkkien osalta.
45
Unionin tuomioistuimen käytettävissä olevasta asiakirja-aineistosta ilmenee, että tavaramerkkilaissa toiminimen tosiasiallisen käytön puuttumiseen ei sovelleta samoja rajoituksia tai seuraamuksia kuin ne, joista säädetään direktiivin 2015/2436 16 artiklassa. Ruotsin hallituksen ja Euroopan komission unionin tuomioistuimelle esittämistä huomautuksista ilmenee lisäksi, että toiminimilain nojalla toiminimen käyttämättä jättäminen voi tietyin edellytyksin johtaa siihen perustuvan yksinoikeuden menettämiseen, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on selvitettävä.
46
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mainitsemasta vaarasta, joka koskee sitä, että toiminimiä suojattaisiin sekaannusvaaralta laajemmin kuin tavaramerkkejä, koska vaatimukset yrityksen toimialaan kuuluvan toiminnan määrittelystä ovat lievempiä kuin vaatimukset niiden tavaroiden tai palvelujen luokkien rajaamisesta, joita varten tavaramerkki rekisteröidään direktiivin 2015/2436 mukaisesti, on ensinnäkin korostettava, että yrityksen toimialan tarkoituksena ei ole kuvata täsmällisesti tai tyhjentävästi kaikkia tavaroita tai palveluja, jotka voivat kuulua kyseisen yrityksen toimintaan. Tavaramerkin osalta tätä täsmennystä sitä vastoin vaaditaan mahdollisten ehdottomien tai suhteellisten mitättömyysperusteiden arvioimiseksi sekä tavaramerkkiin perustuvan sen yksinoikeuden toteuttamiseksi, jonka perusteella tavaramerkin haltija voi yksin käyttää tavaramerkiksi rekisteröityä tunnusmerkkiä tiettyjen tavaroiden tai palvelujen osalta.
47
Toiseksi ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämistä selityksistä ilmenee, että vaikka rekisteröidyn toiminimen haltijan yksinoikeus on Ruotsin oikeuden mukaan voimassa sen toimialaan kuuluvilla toiminta-aloilla, tämän yksinoikeuden edellytyksenä on, että sen haltijan on kuvailtava ja rajattava kyseisen toiminnan luonne riittävän täsmällisesti, jotta kaikki kolmannet voivat saada siitä tehokkaasti tiedon.
48
Näin ollen on todettava, jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtäviin kuuluvista tarkistuksista muuta johdu, ettei vaikuta siltä, että pääasiassa kyseessä olevalla järjestelmällä, jossa annetaan yksinoikeus toiminimen haltijalle, ylitettäisiin se, mikä on tarpeen teollisoikeuksien ja kaupallisten oikeuksien suojelemista koskevan yleisen edun mukaisen tavoitteen saavuttamiseksi.
49
Esitettyihin kysymyksiin on kaiken edellä esitetyn perusteella vastattava, että direktiiviä 2015/2436 sekä SEUT 34 ja SEUT 36 artiklaa on tulkittava siten, että ne eivät ole esteenä kansalliselle järjestelmälle, jonka nojalla yhtäältä toiminimeen perustuva yksinoikeus mahdollistaa sen, että sen haltija voi kieltää kaikkia kolmansia käyttämästä samaa tai samankaltaista tunnusmerkkiä liiketunnuksena tai verkkotunnuksena sellaisia tavaroita tai palveluja varten, jotka ovat samoja tai samankaltaisia kuin ne tavarat tai palvelut, jotka kuuluvat toimintaan, jota varten toiminimi on rekisteröity, ja toisaalta kyseisen toiminimen käyttämättä jättäminen voi tietyin edellytyksin johtaa kyseisen yksinoikeuden menettämiseen ja kyseisen haltijan on kuvailtava ja rajattava toimialaansa kuuluvan toiminnan luonne riittävän täsmällisesti, jotta kaikki kolmannet voivat saada siitä tehokkaasti tiedon.
Oikeudenkäyntikulut
50
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kahdeksas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Jäsenvaltioiden tavaramerkkilainsäädännön lähentämisestä 16.12.2015 annettua Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviä (EU) 2015/2436 sekä SEUT 34 ja SEUT 36 artiklaa
on tulkittava siten, että
ne eivät ole esteenä kansalliselle järjestelmälle, jonka nojalla yhtäältä toiminimeen perustuva yksinoikeus mahdollistaa sen, että sen haltija voi kieltää kaikkia kolmansia käyttämästä samaa tai samankaltaista tunnusmerkkiä liiketunnuksena tai verkkotunnuksena sellaisia tavaroita tai palveluja varten, jotka ovat samoja tai samankaltaisia kuin ne tavarat tai palvelut, jotka kuuluvat toimintaan, jota varten toiminimi on rekisteröity, ja toisaalta kyseisen toiminimen käyttämättä jättäminen voi tietyin edellytyksin johtaa kyseisen yksinoikeuden menettämiseen ja kyseisen haltijan on kuvailtava ja rajattava toimialaansa kuuluvan toiminnan luonne riittävän täsmällisesti, jotta kaikki kolmannet voivat saada siitä tehokkaasti tiedon.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: ruotsi.