62014CC0326_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1. Käsiteltävä ennakkoratkaisupyyntö on esitetty riita-asiassa, jossa vastakkain ovat kuluttajien oikeuksia suojaava yhdistys ja televiestintäyritys ja jossa on kyse tietyistä sopimusehdoista, joiden nojalla televiestintäpalvelujen hintoja voidaan mukauttaa kuluttajahintaindeksiin. Tarkemmin sanottuna asiassa pohditaan sitä, tarkoittaako yleispalvelusta ja käyttäjien oikeuksista sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen alalla 7.3.2002 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2002/22/EY(2) (jäljempänä yleispalveludirektiivi) 20 artiklan 2 kohta sitä, että tilaajilla on oikeus irtisanoa sopimus seuraamuksitta, kun näistä sopimuksessa esitetyn indeksointimenetelmän mukaan tehdyistä hintojen mukautuksista ilmoitetaan.
2. Vaikka Oberster Gerichtshofin esittämässä ennakkoratkaisukysymyksessä viitataan yksinomaan yleispalveludirektiiviin, niin ennakkoratkaisupyynnön perusteluista kuin käsiteltävässä asiassa esitetyistä kirjallisista ja suullisista huomautuksistakin käy ilmi, että huomioon on otettava myös kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY(3) säännökset.
3. Unionin tuomioistuimella on käsiteltävässä asiassa mahdollisuus lausua ensimmäisen kerran problematiikasta, joka koskee hintaindeksiehdon ja käyttäjien erityisen irtisanomisoikeuden välistä yhteyttä. Vaikka unionin tuomioistuin on tutkinut tiettyjä hintamuutoksia koskevia sopimusehtoja, nämä aiemmin tutkitut ehdot ja kyseisissä asioissa tarkasteltu problematiikka eivät ole rinnastettavissa käsiteltävän riita-asian kohteeseen. Ensinnäkin tuomion Invitel(4) taustalla olleessa asiassa oli kyse direktiivin 93/13 tulkinnasta sellaisen ehdon yhteydessä, jossa määrättiin tarjottaviin palveluihin liittyvien kulujen yksipuolisesta muuttamisesta esittämättä selkeästi kulujen vahvistamismenetelmää ja syytä muuttamiselle. Toiseksi tuomion RWE Vertrieb(5) taustalla olleessa asiassa pohdittiin, oliko sopimusehto, jonka nojalla kaasuntoimittajayritys saattoi muuttaa yksipuolisesti kaasun toimituksesta perittävää hintaa ilmoittamatta muutoksen perustetta, edellytyksiä tai laajuutta mutta jossa taattiin kuitenkin asiakkaille mahdollisuus irtisanoa sopimus, direktiiveissä 93/13 ja 2003/55/EY(6) säädettyjen lojaliteettiperiaatteen ja tasapainon ja avoimuuden vaatimusten mukainen. Kolmanneksi tuomion Schulz ja Egbringhoff(7) taustalla olleessa asiassa, johon ei sovellettu direktiiviä 93/13 vaan ainoastaan direktiivejä 2003/54/EY(8) ja 2003/55, tarkasteltiin sitä, täyttivätkö tietyt ehdot näissä direktiiveissä asetetut riittävää avoimuutta koskevat vaatimukset, kun niissä ei ilmoitettu hinnanmuutoksen perustetta, edellytyksiä ja laajuutta mutta taattiin kuitenkin, että hinnankorotuksista ilmoitetaan asianmukaisena ajankohtana ja että asiakkailla on oikeus irtisanoa sopimus.
I Asiaa koskevat oikeussäännöt
A Unionin oikeus
4. Yleispalveludirektiivin johdanto-osan 30 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa: ”Sopimukset ovat käyttäjän ja kuluttajan kannalta tärkeä keino varmistaa tietojen saatavuus ja oikeusturvan vähimmäistaso. Useimmat kilpailluilla markkinoilla toimivat palveluntarjoajat tekevät sopimuksia asiakkaidensa kanssa, koska se on kaupallisesti toivottavaa. Sähköisen viestinnän verkkoihin ja palveluihin liittyviin, kuluttajia koskeviin liiketoimiin sovelletaan tämän direktiivin säännösten lisäksi sopimuksia koskevan voimassa olevan yhteisön kuluttajansuojalainsäädännön vaatimuksia ja erityisesti – – direktiiviä 93/13/ETY – – ja kuluttajansuojasta etäsopimuksissa – – annettua – – direktiiviä 97/7/EY – –. Kuluttajille olisi erityisesti turvattava sopimussuhteessa välittömään puhelinpalvelujensa tarjoajaan oikeusvarmuuden vähimmäistaso siten, että sopimuksessa eritellään sopimusehdot ja -edellytykset, palvelun laatu, sopimuksen ja palvelun päättämistä koskevat ehdot sekä korvaus- ja riitojenratkaisumenettelyt. Jos muut palveluntarjoajat kuin välittömät puhelinpalvelun tarjoajat tekevät sopimuksia kuluttajien kanssa, näihin sopimuksiin olisi sisällytettävä samat tiedot. Hintojen sekä sopimusehtojen avoimuuden varmistavat toimenpiteet lisäävät kuluttajien mahdollisuuksia tehdä mahdollisimman hyviä valintoja ja näin hyötyä kaikista kilpailun tarjoamista mahdollisuuksista.”
5. Yleispalveludirektiivin johdanto-osan 49 perustelukappaleessa puolestaan vahvistetaan, että direktiivillä ”olisi edistettävä kuluttajansuojaa säätämällä myös selkeistä sopimusehdoista ja riitojen ratkaisumenettelyistä sekä hintojen avoimuudesta kuluttajille – –”.
6. Yleispalveludirektiivin 1 artiklan, jossa vahvistetaan yleispalveludirektiivin tavoite ja soveltamisala, sanamuoto on seuraava:
”1. Osana direktiivin 2002/21/EY (puitedirektiivi) soveltamista tässä direktiivissä säädetään sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen tarjonnasta loppukäyttäjille. Tavoitteena on varmistaa hyvälaatuisten ja yleisesti saatavilla olevien palvelujen saatavuus kaikkialla yhteisössä todellisen kilpailun ja valinnanvapauden avulla sekä antaa säännökset sellaisia tilanteita varten, joissa markkinat eivät tyydyttävästi täytä loppukäyttäjien tarpeita. Direktiiviin sisältyy myös säännöksiä päätelaitteiden tietyistä näkökohdista, mukaan lukien säännökset, joiden tarkoituksena on helpottaa vammaisten loppukäyttäjien verkkoonpääsyä.
2. Tässä direktiivissä vahvistetaan loppukäyttäjien oikeudet sekä yleisesti saatavilla olevia sähköisiä viestintäverkkoja ja -palveluja tarjoavien yritysten vastaavat velvollisuudet. Yleispalvelujen tarjoamisen varmistamiseksi avoimilla ja kilpailuun perustuvilla markkinoilla direktiivissä määritellään tiettyä laatutasoa edustavat vähimmäispalvelut, jotka ovat kansalliset erityisolosuhteet huomioon ottaen kohtuuhintaan kaikkien loppukäyttäjien saatavilla siten, että kilpailu ei vääristy. Tässä direktiivissä säädetään myös velvollisuuksista, jotka koskevat tiettyjen pakollisten palvelujen tarjoamista.
– –
4. Tämän direktiivin loppukäyttäjien oikeuksia koskevia säännöksiä sovelletaan rajoittamatta kuluttajansuojaa koskevien yhteisön sääntöjen, erityisesti direktiivien 93/13/ETY ja 97/7/EY, ja yhteisön lainsäädännön mukaisten kansallisten sääntöjen soveltamista.”
7. Yleispalveludirektiivin IV luvun tarkoituksena on suojella loppukäyttäjien oikeuksia ja etuja. Kyseiseen lukuun kuuluvassa 20 artiklassa, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 2009/136, säädetään seuraavaa:
”1. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että tilatessaan palveluja, joissa tarjotaan liittymä yleiseen viestintäverkkoon, ja/tai yleisesti saatavilla olevia sähköisiä viestintäpalveluja, kuluttajilla, ja muilla sitä pyytävillä loppukäyttäjillä, on mahdollisuus tehdä sopimus tällaista liittymää ja/tai tällaisia palveluja tarjoavan yrityksen tai yritysten kanssa. Sopimuksessa on yksilöitävä selvässä, kattavassa ja helposti saatavassa muodossa ainakin
– –
d) yksityiskohtaiset tiedot hinnoista ja maksuista, mukaan lukien menetelmät, joiden avulla voidaan saada ajantasaiset tiedot kaikista sovellettavista hinnoista ja ylläpitomaksuista, tarjotut maksumenetelmät ja maksumenetelmästä johtuvat kustannusten erot;
– –
2. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että tilaajilla on oikeus sanoa irti sopimuksensa seuraamuksitta heti, kun heille on ilmoitettu sopimusehtoihin aiotuista muutoksista, joita sähköisiä viestintäpalveluja ja/tai -verkkoja tarjoavat yritykset ehdottavat. Tilaajille on annettava riittävästi tietoa näistä muutoksista vähintään yhtä kuukautta ennen niiden toteuttamista ja heille on ilmoitettava samanaikaisesti, että heillä on oikeus sanoa irti sopimuksensa seuraamuksitta, jos he eivät hyväksy uusia ehtoja. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että kansalliset sääntelyviranomaiset voivat määrittää tällaisten ilmoitusten muodon.”
8. Direktiivin 2009/136, jolla muutettiin yleispalveludirektiiviä, johdanto-osan 27 perustelukappaleessa todetaan, että ”tilaajien oikeus sanoa sopimuksensa irti seuraamuksitta koskee tilannetta, jossa sähköisten viestintäverkkojen ja/tai -palvelujen tarjoajat muuttavat sopimusehtoja”.
9. Direktiivin 93/13 3 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1. Sopimusehtoa, josta ei ole erikseen neuvoteltu, pidetään kohtuuttomana, jos se hyvän tavan vastaisesti aiheuttaa kuluttajan vahingoksi huomattavan epätasapainon osapuolten sopimuksesta johtuvien oikeuksien ja velvollisuuksien välille.
– –
3. Liitteessä on ohjeellinen luettelo, joka ei ole tyhjentävä, niistä ehdoista, joita voidaan pitää kohtuuttomina.”
10. Direktiivin 93/13 liitteessä olevassa 1 kohdassa luetellaan 3 artiklan 3 kohdassa tarkoitettuina ehtoina ne, joiden tarkoituksena tai seurauksena on
”– –
j) elinkeinonharjoittajan valtuuttaminen muuttamaan sopimusehtoja yksipuolisesti ilman pätevää sopimuksessa mainittua syytä;
– –
l) sen salliminen, että tavaroiden hinnat määrätään luovutushetkellä tai että tavaroiden myyjälle tai palvelujen toimittajalle annetaan oikeus korottaa niiden hintaa antamatta kummassakaan tapauksessa kuluttajalle vastaavaa oikeutta peruuttaa sopimus, jos lopullinen hinta on liian korkea suhteessa sopimuksen tekohetkellä sovittuun hintaan;
– –”.
11. Mainitussa liitteessä olevassa 2 kohdassa todetaan direktiivin 93/13 liitteessä olevassa 1 kohdassa olevan j ja l alakohdan soveltamisalasta seuraavaa:
”– –
b) – –
Edellä j alakohta ei myöskään ole esteenä ehdoille, joiden mukaisesti elinkeinonharjoittaja varaa itselleen oikeuden muuttaa yksipuolisesti määräämättömäksi ajaksi tehdyn sopimuksen ehtoja, jos elinkeinonharjoittaja velvoitetaan ilmoittamaan siitä kuluttajalle kohtuullisen ajan kuluessa tehdyllä ennakkoilmoituksella ja jos kuluttaja voi vapaasti purkaa sopimuksen.
– –
d) Edellä 1 alakohta ei estä hintaindeksiehtoja, jos ne ovat laillisia ja jos hintojen vaihtelumenetelmä esitetään yksityiskohtaisesti.”
B Itävallan oikeus
12. Vuoden 2003 tietoliikennelain (Telekommunikationsgesetz 2003)(9) III lukuun kuuluvassa 25 ja 25 bis §:ssä säädetään seuraavaa:
”25 §
1. Televiestintäverkkojen tai -palvelujen operaattorien on annettava yleiset sopimusehdot, joissa kuvataan myös tarjottavat palvelut, ja niihin sovellettavia hintoja koskevat sopimusehdot. – –
2. Yleisten sopimusehtojen ja hintoja koskevien sopimusehtojen muutokset on ennen niiden voimaantuloa ilmoitettava sääntelyviranomaiselle ja annettava tiedoksi soveltuvassa muodossa. Muutoksiin, jotka eivät yksinomaan hyödytä tilaajia, sovelletaan kahden kuukauden tiedoksianto- ja ilmoitusmääräaikaa. Tämä ei vaikuta kuluttajansuojalain [Konsumentenschutzgesetz] (KSchG) eikä yleisen siviililain [Allgemeines bürgerliches Gesetzbuch] säännöksiin.
3. Muutosten, jotka eivät yksinomaan hyödytä tilaajia, keskeinen sisältö on annettava tiedoksi tilaajalle vähintään kuukausi ennen muutoksen voimaantuloa kirjallisesti, esimerkiksi säännöllisesti lähetettävässä laskussa. Tilaajalle on samalla ilmoitettava muutosten voimaantuloajankohta ja se, että hänellä on oikeus sanoa irti sopimus tähän ajankohtaan mennessä kuluitta. – – Televiestintäverkkojen ja -palvelujen operaattorien yleisiin sopimusehtoihin ja hintoja koskeviin sopimusehtoihin tehtävät muutokset, jotka ovat tarpeen pelkästään sääntelyviranomaisen tämän säännöksen nojalla antaman asetuksen johdosta ja jotka eivät yksinomaan hyödytä käyttäjiä, eivät oikeuta tilaajaa irtisanomaan sopimusta. – –
– –
5. Hintoja koskeviin sopimusehtoihin on sisällyttävä ainakin seuraavat:
– –
2. tieto siitä, miten voidaan saada ajantasaiset tiedot kaikista sovellettavista hinnoista ja ylläpitomaksuista,
– –”
13. Kuluttajansuojalain (Konsumentenschutzgesetz)(10) 6 § sisältää seuraavat säännökset:
”6 § Säännöstenvastaiset sopimusehdot
I. Kuluttajaa eivät kuitenkaan sido erityisesti sellaiset ABGB:n 879 §:ssä tarkoitetut sopimusehdot, joiden mukaan
– –
5. yrityksellä on oikeus periä palvelustaan sopimuksenteon yhteydessä sovittua korkeampi hinta, paitsi jos sopimuksessa määrätään hinnanmuutokselle määriteltyjen edellytysten täyttyessä myös hinnan alentamisesta, jos hinnanmuutoksen kannalta merkitykselliset tekijät on kuvattu sopimuksessa ja ne ovat aineellisesti perusteltuja ja jos nämä tekijät ovat yrityksen tahdosta riippumattomia; – –”
14. Tilastoista annetun liittovaltion lain (Bundesstatistikgesetz 2000)(11) 22 §:ssä ja sitä seuraavissa pykälissä perustetaan liittovaltion tilastokeskus Statistik Austria, jonka tehtäviin kuuluu tilastojen ja julkaisujen laatiminen. Se vastaa myös kuluttajahintaindeksin laatimisesta.
II Tosiseikat ja pääasian oikeudenkäynti
15. Verein für Konsumenteninformation (kuluttajille tiedottava yhdistys) nosti A1 Telekom Austria AG:tä vastaan ryhmäkanteen, jossa se vaati, että kyseinen yritys velvoitetaan pidättymään sopimussuhteissaan kuluttajien kanssa sellaisten yleisiin sopimusehtoihin sisältyvien ehtojen käytöstä, joissa mukautetaan televiestintäpalvelujen hintoja kuluttajahintaindeksin muutosten perusteella, ja pidättymään vetoamasta näihin ehtoihin.(12)
16. Kantajan vaatimukset hyväksyttiin täysimääräisesti ensimmäisessä oikeusasteessa annetussa tuomiossa. A1 Telekom Austria valitti tästä päätöksestä menestyksettä. Muutoksenhakutuomioistuin katsoi, että sikäli kuin vastaajalla oli oikeus muuttaa yksipuolisesti hintoja koskevia sopimusehtoja, tilaajilla oli myös oikeus purkaa sopimus.
17. Käsiteltävä ennakkoratkaisukysymys liittyy A1 Telekom Austrian muutoksenhakutuomioistuimen tuomiosta tekemään Revision-valitukseen. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin Oberster Gerichtshof otti Revision-valituksen tutkittavaksi sillä perusteella, että muutoksenhakutuomioistuimen eri jaostot olivat noudattaneet eri arviointiperusteita tältä osin. Muutoksenhakutuomioistuimen toinen jaosto katsoi nimittäin, ettei tietoliikennelain 25 §:n suojelutavoite ulotu hintojen mukauttamiseen sopimuksessa sovittuun indeksiin, sillä tällaiset hinnanmukautusehdot ovat riittävän täsmällisiä ja televiestintäpalvelujen tarjoajan tahdosta riippumattomia.
III Ennakkoratkaisukysymys ja asian käsittely unionin tuomioistuimessa
18. Tässä tilanteessa Oberster Gerichtshof on esittänyt seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko yleispalveludirektiivin 20 artiklan 2 kohdassa säädettyä tilaajien oikeutta sanoa irti sopimuksensa seuraamuksitta ’heti, kun heille on ilmoitettu sopimusehtoihin aiotuista muutoksista’, sovellettava myös siinä tapauksessa, että hintojen mukauttaminen perustuu sopimusehtoihin, joissa määrätään jo sopimuksenteon yhteydessä, että jatkossa hintoja on mukautettava (korotettava/alennettava) rahan arvon kehitystä kuvaavan objektiivisen kuluttajahintaindeksin muutosten mukaisesti?”
19. Unionin tuomioistuimelle ovat esittäneet kirjallisia huomautuksia Verein für Konsumenteninformation, A1 Telekom Austria, Euroopan komissio ja Belgian hallitus, jotka olivat Belgian hallitusta lukuun ottamatta kaikki läsnä 30.4.2015 pidetyssä istunnossa.
IV Ennakkoratkaisukysymys
A Unionin tuomioistuimessa esitetyt huomautukset
20. Verein für Konsumenteninformation ensinnäkin kiistää, että olemassa olisi yleispalveludirektiivin 20 artiklan 2 kohtaan perustuva televiestintäpalvelujen tarjoajien oikeus muuttaa sopimusehtoja, ja toteaa, että direktiivissä päinvastoin vahvistetaan kuluttajan irtisanomisoikeus. Kuten se totesi istunnossa, tällaisen oikeuden puuttuminen olisi vastoin direktiivin tavoitetta taata palvelun kohtuuhintaisuus. Toiseksi yhdistyksen mielestä irtisanomisoikeus on taattu juuri niissä tapauksissa, joissa sopimuksessa on määrätty mahdollisuudesta muuttaa hintoja yksipuolisesti, sillä jos tällaista sopimusta ei ole tehty, operaattori ei voi myöskään tehdä tällaisia muutoksia. Jos noudatettaisiin A1 Telekom Austrian ehdottamaa tulkintaa, irtisanomisoikeus voitaisiin systemaattisesti kiertää ottamalla käyttöön indeksiehtoja. Kyseinen indeksiin sitominen ei myöskään ole automaattinen, vaan se riippuu operaattorin päätöksestä ilmaista kuluttajalle halustaan korottaa hintoja. Yhdistys viittaa myös tuomioon RWE Vertrieb(13) tukeakseen väitettään siitä, että hintojen muuttamisen salliva sopimusehto on direktiivin 93/13 liitteessä olevan 2 kohdan b alakohdan toisessa alakohdassa ja direktiivin 2003/55 liitteen A ensimmäisen kohdan b alakohdassa tarkoitettua sopimusehtojen muuttamista. Yhdistys huomautti istunnossa, että direktiivien 93/13 ja 2002/22 soveltamisalat ovat rinnakkaiset siten, että viimeksi mainitussa tarkoitettua erityistä irtisanomisoikeutta sovelletaan kaikissa tilanteissa riippumatta siitä, ovatko indeksiehdot luonteeltaan kohtuuttomia. Kuluttajahintaindeksiin tukeutuminen ei ole perusteltua myöskään aineellisesti, sillä indeksi ei heijasta televiestintäalan jatkuvaa laskujohteista hintakehitystä. Kuten yhdistys totesi istunnossa, televiestintäalan suhteellinen osuus kuluttajahintaindeksin laadinnassa huomioon otetuista hinnoista on erittäin pieni (2,2 prosenttia). Yhdistys viittaa vielä Oberster Gerichtshofin oikeuskäytäntöön, jossa tämä on tulkinnut direktiivin 2007/64/EY(14) 44 artiklan 1 kohdan kansallisia täytäntöönpanosäännöksiä ja jonka mukaan sopimuksen perusteella tehdyistä korkomuutoksista aiheutuvien hintamuutosten on katsottava kuuluvan sopimuksen muuttamisen käsitteeseen.(15)
21. A1 Telekom Austrian mukaan indeksiehtojen soveltamisesta aiheutuvat hinnanmuutokset eivät ole sopimuksen muuttamista vaan sopimuksen tavanomaista täytäntöönpanoa. Indeksiin sitomisen tarkoituksena on tässä yhteydessä kompensoida tulevaa rahan arvon alenemista ja ylläpitää osapuolten kesken sovitun aineellisen suorituksen ja rahasuorituksen samanarvoisuus. Koska sopimusta ei ole muutettu, tietoliikennelain 25 §:ää, jossa kuluttajalle taataan irtisanomisoikeus, ei siis sovelleta. Mainitut hinnanmuutokset ovat lisäksi kuluttajansuojalain 6 §:n 1 momentin 5 kohdan mukaisia. A1 Telekom Austria katsoo yhtäältä, että hintojen mukauttaminen indeksiehdon perusteella ei ole yleispalveludirektiivin muuttamisesta annetun direktiivin 2009/136 johdanto-osan 27 perustelukappaleessa tarkoitettu palveluntarjoajan aktiivisesti toteuttama muutos, vaan kyse on sovitun sopimusehdon täytäntöönpanosta tilanteessa, jossa hintoja on mukautettava operaattorin tahdosta riippumatta. Näin ollen pääasiassa kyseessä olevan kaltainen kuluttajahintaindeksiin mukauttaminen ei kuulu yleispalveludirektiivin 20 artiklan 2 kohdan soveltamisalaan. Toisaalta A1 Telekom Austria viittaa direktiivin 93/13 liitteessä olevan 2 kohdan d alakohtaan, jonka mukaan lailliset hintaindeksiehdot, joissa hintojen vaihtelumenetelmä esitetään yksityiskohtaisesti, eivät ole kohtuuttomia. Ennakkoratkaisupyynnössä tehty viittaus maksupalveluja koskevan direktiivin 2007/64 44 artiklaan on sen sijaan merkityksetön, sillä kyseisellä säännöksellä säännellään toisenlaisia sopimussuhteita. Myöskään direktiivin 2009/73 liitteessä I olevan 1 kohdan b alakohdasta ei voida käsiteltävässä asiassa johtaa mitään muutoksen käsitteeseen liittyvää päätelmää. A1 Telekom Austria huomautti istunnossa myös, että yleispalveludirektiivin 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua kohtuuhintaisuuden perustetta sovelletaan ainoastaan direktiivin II lukuun, jossa käsitellään yleispalveluvelvollisuutta, eikä siihen voida tukeutua yleispalveludirektiivin 20 artiklaa tulkittaessa. A1 Telekom Austria selvensi istunnossa vielä, että suurin osa sopimuksista, joihin riidanalainen ehto sisältyy, on toistaiseksi voimassaolevia sopimuksia, jotka voidaan irtisanoa seuraamuksitta kuukauden irtisanomisajalla, ja että määräaikaiset sopimukset, joiden ennenaikaisesta irtisanomisesta aiheutuu seuraamus tilaajalle, ovat voimassa aina kaksi vuotta.
22. Belgian hallitus katsoo puolestaan, että yleisiin sopimusehtoihin perustuva hintojen mukauttaminen pääasiassa kyseessä olevalla tavalla antaa tilaajalle oikeuden irtisanoa sopimus. Direktiivin 93/13 liitteessä olevan 2 kohdan d alakohdan ja yleispalveludirektiivin 20 artiklan 2 kohdan soveltamisalat ovat erilaiset, minkä vuoksi niitä on sovellettava kumulatiivisesti. Belgian hallituksen mukaan tämä tulkinta on vahvistettu unionin tuomioistuimen tuomiossa Invitel ja tuomiossa RWE Vertrieb.(16) Indeksiin sitomista on lisäksi pidettävä direktiivin 2009/136 johdanto-osan 27 perustelukappaleessa tarkoitettuna teleoperaattorin tekemänä muutoksena. Belgian hallitus viittaa vielä useisiin tutkimuksiin, jotka osoittavat televiestintäalan hintakehityksen olevan laskujohteinen, minkä vuoksi se väittää, ettei indeksiin sitomista voida pitää välttämättömänä suoritusten samanarvoisuuden takaamiseksi.
23. Euroopan komissio katsoo, ettei irtisanomisoikeutta pidä soveltaa indeksiehtojen yhteydessä, koska niistä aiheutuvat hinnanmuutokset eivät ole yleispalveludirektiivin 20 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sopimusehtojen muuttamista: hintojen mukauttaminen sovittuun indeksiin sovittujen sääntöjen mukaisesti oli tiedossa sopimuksen tekohetkellä, joten se oli sellaisen sopimusehdon täytäntöönpanoa, jota ei ollut muutettu. Tämän lisäksi sopimuksessa vahvistettiin sen tekohetkestä alkaen avoimesti ja yksityiskohtaisesti hintojen vaihtelun säännöt ja sidottiin ne indeksiin, jonka kolmas taho (Statistik Austria) laatii rahan arvon objektiivisen kehityksen perusteella. Komissio huomauttaa, että tämä tulkinta on myös direktiivin 93/13 sääntöjen mukainen. Se korosti istunnossa, että direktiiviä 93/13 ja yleispalveludirektiiviä voidaan kumpaakin soveltaa pääasiassa kyseessä olevan kaltaiseen asiaan, vaikka niiden soveltamisalat eroavat toisistaan. Se viittasi myös käsiteltävän asian sekä tuomion Invitel ja tuomion RWE Vertrieb(17) taustalla olleiden asioiden tosiseikkojen eroihin, sillä viimeksi mainituissa asioissa oli kyse kohtuuttomista ehdoista, joiden tapauksessa on olemassa irtisanomisoikeus. Komissio katsoo vielä, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen viittauksella maksupalveluja koskevaan direktiiviin 2007/64 ei ole merkitystä.
B Asian tarkastelu
24. Oberster Gerichtshof tiedustelee ennakkoratkaisukysymyksellään lähinnä, onko televiestintäpalvelujen hintojen mukauttaminen kuluttajahintaindeksiin yleispalveludirektiivin 20 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sopimusehtojen muuttamista, jolloin tilaajilla on oikeus irtisanoa sopimus seuraamuksitta. Ennakkoratkaisukysymykseen annettava vastaus riippuu siis mainittuun säännökseen sisältyvän sopimusehtojen muuttamisen käsitteen tulkinnasta.
25. Tässä yhteydessä on otettava huomioon indeksiin sitomisen erityinen merkitys pitkäkestoisissa ja toistaiseksi voimassa olevissa sopimuksissa. Eri muodoissa ilmaistut kuluttajahintaindeksit ovat suhdelukuja, joilla mitataan kotitalouksien kuluttamien tiettyjen tavaroiden ja palvelujen hintojen suhteellisia ja prosentuaalisia muutoksia ajan mittaan.(18) Indeksiin sitominen tarkoittaa sitä, että tiettyjen korvausten rahallinen arvo mukautetaan kuluttajahintaindeksiin.(19) Indeksiin sitomisen ensisijainen tehtävä on yleensä liittynyt ostovoiman ja elintason ylläpitämiseen,(20) ja sitä on sovellettu palkkoihin ja tiettyihin sosiaaliturvaetuuksiin, mutta koska kuluttajahintaindeksit ovat julkisia ja määräaikaisia ja niitä pidetään yleisesti inflaation indikaattoreina,(21) niitä käytetään sopivampien indikaattorien puutteessa myös vertailukohtana mukautettaessa tiettyjen pitkäkestoisten tai toistaiseksi voimassa olevien sopimusten suorituksia ja vastasuorituksia, ja tarkoituksena on kompensoida yleisestä inflaatiosta johtuvaa rahan arvon alenemista.(22) Sopimusoikeudessa hintojen mukautusta koskevien ehtojen, joissa viitataan kuluttajahintaindeksiin, katsotaan yleisesti korjaavan – vaikkakin epätäydellisesti(23) – rahan arvon epävakautta ja palauttavan suoritusten samanarvoisuuden.(24)
26. Näiden alustavien huomautusten jälkeen ja unionin tuomioistuimelle esitetyissä huomautuksissa esiin tulleiden seikkojen johdosta on ensiksi ratkaistava yleispalveludirektiivin ja direktiivin 93/13 väliseen yhteyteen liittyvät kysymykset. On nimittäin pidettävä mielessä, että viimeksi mainittu direktiivi sisältää nimenomaisia viittauksia niin hintojen muuttamista koskeviin indeksiehtoihin kuin kuluttajan irtisanomisoikeuteenkin.
1.
Yleispalveludirektiivin ja direktiivin 93/13 välinen yhteys
27. Kuten kirjallisissa huomautuksissa ja istunnossa esitetyissä suullisissa huomautuksissa laajalti todettiin, unionin lainsäätäjä on direktiivissä 93/13 ottanut käyttöön poikkeuksen, jonka mukaan kohtuuttomiin ehtoihin, joissa sallitaan elinkeinonharjoittajan muuttaa hintoja, eivät kuulu hintaindeksiehdot.
28. On kuitenkin niin, että direktiivin 93/13 liitteessä(25) annetaan ratkaiseva merkitys kuluttajan irtisanomisoikeudelle yhtenä niistä tekijöistä, joiden ansiosta on mahdollista välttää sellaisten ehtojen kohtuuttomuus, joiden nojalla elinkeinonharjoittaja voi muuttaa sopimusehtoja (liitteessä olevan 1 kohdan j alakohta) ja nostaa hintoja (liitteessä olevan 1 kohdan 1 alakohta).(26) Direktiivin 93/13 liitteessä otetaan käyttöön viimeksi mainittuihin ehtoihin liittyvä selvä poikkeus, joka koskee ”hintaindeksiehtoja, jos ne ovat laillisia ja jos hintojen vaihtelumenetelmä esitetään yksityiskohtaisesti”.(27)
29. Vaikka edellä todetusta seuraa, että hintaindeksiehdot eivät ole direktiivin 93/13 mukaan nimenomaisesti kohtuuttomia, jos ne ovat laillisia ja jos hintojen vaihtelumenetelmä esitetään yksityiskohtaisesti, on tarpeen tähdentää, ettei ennakkoratkaisukysymyksen kohteena olevan yleispalveludirektiivin soveltaminen rajoita direktiivin 93/13 säännösten soveltamista.(28) Tämä tarkoittaa erityisesti, että se, ettei indeksiehtoa pidetä kohtuuttomana direktiivissä 93/13 tarkoitetulla tavalla, ei täysin estä sitä, että ehdon soveltamisesta aiheutuva hintojen vaihtelu voi olla yleispal veludirektiivissä tarkoitettua sopimusehtojen muuttamista, millä on loogiset seuraamukset sen 20 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun irtisanomisoikeuden kannalta.
30. Nämä seikat on otettava huomioon annettaessa hyödyllistä vastausta käsiteltävään ennakkoratkaisukysymykseen, vaikka missään unionin tuomioistuimelle esitetyissä huomautuksissa ei ole väitetty käsiteltävien ehtojen olevan kohtuuttomia, kuten komissio huomautti perustellusti istunnossa. Direktiivin 93/13 säännöksistä poiketen yleispalveludirektiivissä ei aseteta irtisanomisoikeudelle edellytyksiä, joiden mukaan kyseiset ehdot olisi todettava kohtuuttomiksi. Käsiteltävään kysymykseen annettava vastaus perustuu siis yksinomaan yleispalveludirektiivin 20 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun ilmaisun ”sopimusehtojen muuttaminen” tulkintaan siitä huolimatta, että direktiivin 93/13 liitteestä ilmenevä unionin lainsäätäjän asennoituminen hintaindeksiehtoihin voi olla osoituksena siitä, että erityistä huomiota olisi kiinnitettävä indeksointikäytäntöön.
2.
Yleispalveludirektiivin 20 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun sopimusehtojen muuttamisen käsitteen tulkinta
31. Yleispalveludirektiivi on keskeinen oikeudellinen väline televiestintäalan vapauttamisessa, ja sen ensimmäisenä tavoitteena on varmistaa hyvälaatuisten ja yleisesti saatavilla olevien palvelujen saatavuus kaikkialla unionissa todellisen kilpailun ja valinnanvapauden avulla. Tätä varten direktiivissä ja lähinnä sen II luvussa(29) otetaan käyttöön oikeussäännöt, jotka koskevat sellaisia tilanteita, joissa markkinat eivät tyydyttävästi täytä loppukäyttäjien tarpeita.(30) Kuten unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä on toistuvasti todettu, yleispalveludirektiivillä on tarkoitus ”luoda yhdenmukaistettu sääntelykehys, jolla taataan sähköisen viestinnän alalla yleispalvelun eli määriteltyjen vähimmäispalvelujen tarjoaminen kaikille loppukäyttäjille kohtuuhintaan”.(31)
32. Tältä osin direktiivissä vahvistetaan myös loppukäyttäjien oikeudet sekä sähköisiä viestintäverkkoja ja -palveluja tarjoavien yritysten vastaavat velvollisuudet,(32) joista säädetään IV luvussa, johon sisältyy myös käsiteltävässä asiassa tulkinnan kohteena oleva säännös.(33) Kuluttajansuojan tavoite on puolestaan yleispalveludirektiivin säännösten taustalla, ja se liittyy läheisesti myös televiestintämarkkinoiden vapauttamiseen.(34)
33. Kuten yleispalveludirektiivin johdanto-osan 30 perustelukappaleesta ilmenee, loppukäyttäjien oikeuksien ja etujen suojaamisen yhteydessä sopimus on olennainen keino varmistaa oikeusvarmuuden ja tietojen saatavuuden vähimmäistaso. Se taataan erityisesti täsmentämällä edellytykset, jotka koskevat sopimusta ja joista käyttäjän kannalta merkittävimpiä on niiden ehtojen läpinäkyvyys, jotka koskevat hintojen määrittämistapaa.(35) Tämän tavoitteen saavuttamiseksi yleispalveludirektiivin 20 artiklan 1 kohdassa vahvistetaan ne seikat, jotka sopimuksessa on yksilöitävä selvässä, kattavassa ja helposti saatavassa muodossa. Näihin seikkoihin kuuluvat ”yksityiskohtaiset tiedot hinnoista ja maksuista, mukaan lukien menetelmät, joiden avulla voidaan saada ajantasaiset tiedot kaikista sovellettavista hinnoista ja ylläpitomaksuista – –”.
34. Velvollisuudesta sisällyttää sopimukseen yksityiskohtaiset ja ajantasaiset tiedot hinnoista ja maksuista ei kuitenkaan voida päätellä, että yleispalveludirektiivissä ja etenkin sen 20 artiklan 1 kohdassa vaadittaisiin, että mainitut hinnat ja maksut vahvistetaan kiinteinä ja muuttumattomina rahallisina arvoina, mikä estäisi hintojen vaihteluun liittyvien ehtojen sisällyttämisen sopimukseen. Tältä osin yleispalveludirektiivin 20 artiklan 2 kohdasta johtuu, kuten unionin tuomioistuin totesi tuomiossa RWE Vertrieb tulkitessaan direktiivin 93/13 liitteessä olevan 2 kohdan b alakohdan toista alakohtaa ja d alakohtaa sekä maakaasun sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä annetun direktiivin 2003/55 liitteessä A olevaa b kohtaa,(36) että unionin lainsäätäjä on myöntänyt toistaiseksi voimassa olevien sopimusten – käsiteltävässä asiassa televiestintäpalveluja koskevien sopimusten – yhteydessä ”[toimittajayrityksen] oikeutetun intressin siihen, että se voi muuttaa palvelunsa hintoja”.(37)
35. Totean ensimmäisenä päätelmänä, että sopimusehtojen muutoksen käsitteen, sellaisena kuin se sisältyy yleispalveludirektiivin 20 artiklan 2 kohtaan, sanamuodon mukainen tulkinta johtaa siihen toteamukseen, että sopimusehtojen soveltamisesta aiheutuva hintojen mukauttaminen ei ole varsinaista sopimusehtojen muuttamista vaan alun perin sovittujen sopimusehtojen soveltamista ja täytäntöönpanoa.
36. Vastaavasti voidaan kuitenkin yleisesti ja eriytyksettä päätellä, että on olemassa selvä vaara, että direktiivin 20 artiklan 2 kohdassa säädetty irtisanomisoikeus menettää tehokkaan vaikutuksensa. Kaikenlaiset hintojen ja maksujen vaihtelua koskevat ja missä tahansa muodossa laaditut ehdot, jotka sisältyvät alkuperäiseen sopimukseen, voivat nimittäin estää tilaajia irtisanomasta sopimusta yksipuolisesti seuraamuksitta, vaikka kyseessä olisi epämääräisesti laadittu ehto, josta palveluntarjoajayritys yksipuolisesti määrää ja jolla horjutetaan alun perin sovituilla sopimusehdoilla saavutettua tasapanoa käyttäjän kannalta ennakoimattomin tuloksin.
37. Edellä mainitusta seuraa välittömästi, että on tarpeen varmistua siitä, että tilaajan maksettavaksi kuuluva suoritus täyttää hintaindeksoinnin osalta riittävää ennakoitavuutta, tietojen saatavuutta ja oikeusvarmuutta koskevat edellytykset, kun otetaan huomioon kyseessä olevien ehtojen sisältö ja niiden sopimusten erityispiirteet, joihin nämä ehdot sisällytetään, jotta voidaan katsoa, ettei kyseessä ole yleispalveludirektiivin 20 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu sopimusehtojen muuttaminen.
38. Riidanalaisiin yleisiin sopimusehtoihin sisältyy sääntöjä hintojen määrittämisestä tilanteessa, jossa on sovittu indeksiin sitomisesta. Käsiteltävässä tapauksessa ei ole sovittu hintojen automaattisesta indeksoinnista,(38) vaan tarkemmin sanottuna yhtäältä palveluntarjoajayrityksen mahdollisuudesta korottaa hintoja seuraavalle kalenterivuodelle Statistik Austrian laatiman kuluttajahintaindeksin nousun mukaisesti. Toisaalta yritys on vastaavasti velvollinen siirtämään KHI-vuosikeskiarvon laskun hintoihinsa ja alentamaan niitä kuluttajien hyväksi. Tätä velvoitetta on lievennetty ainoastaan tilanteessa, jossa teleoperaattori on luopunut hinnankorotuksista, joihin sillä olisi ollut oikeus tämän ehdon mukaisesti edellisellä kaudella, ja on näin säilyttänyt sopimuspuolten intressien tasapainon.
39. Kuten A1 Telekom Austria totesi istunnossa, suurin osa sopimuksista, joihin riidanalainen ehto sisältyy, ovat toistaiseksi voimassaolevia sopimuksia, jotka voidaan joka tapauksessa irtisanoa seuraamuksitta kuukauden irtisanomisajalla. Sen sijaan määräaikaiset sopimukset, joihin myös sovelletaan käsiteltävää ehtoa ja joiden ennenaikaisesta irtisanomisesta aiheutuu seuraamus tilaajalle, ovat voimassa aina kaksi vuotta.
40. Kansallisen tuomioistuimen on arvioitava, täyttyvätkö käsiteltävässä asiassa riittävää oikeusvarmuutta, ennakoitavuutta ja tietojen saatavuutta koskevat edellytykset, jotta voidaan katsoa, ettei kyseessä ole yleispalveludirektiivin 20 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu sopimusehtojen muuttaminen. Tässä yhteydessä on otettava huomioon tiettyjä seikkoja, jotka ovat erityisen merkityksellisiä arvioinnin suorittamisen kannalta.
41. Ensinnäkin on korostettava, että sopimusehtojen muuttamisen käsite tarkoittaa tilanteessa, jossa hintojen mukautukset ovat seurausta alkuperäiseen sopimukseen sisällytetystä ehdosta, että tilaajan asema muuttuu.(39) Hintojen vaihtelua, joka johtuu hintaindeksiehdon soveltamisesta, on siis tarkasteltava sopimuksen jatkuvuuden näkökulmasta,(40) koska sillä säilytetään sovittujen sitoumusten alkuperäinen tasapaino ja vastavuoroisten suoritusten samanarvoisuus tietyssä sopimussuhteessa. Tässä yhteydessä on otettava huomioon myös indeksiin sitomisen erityinen merkitys pitkäkestoisissa ja toistaiseksi voimassa olevissa sopimuksissa.
42. Toiseksi on kiinnitettävä huomiota siihen, onko mainittujen hintojen vaihtelusta määrätty sopimuksessa yksityiskohtaisesti ja täsmällisesti siten, että tilaaja sen ymmärtää ja saa siitä helposti tietoa, ja onko siinä viitattu yleisön saatavilla olevaan indeksiin, jonka kolmas taho laatii itsenäisesti ja objektiivisten perusteiden mukaisesti palveluntarjoajan siihen vaikuttamatta, ja varmistettava, ettei ehtojen soveltamisesta aiheudu ennakoimattomia ja suhteettomia vaikutuksia tilaajiin.
43. Kolmanneksi se, ettei kuluttajahintaindeksiehtoa sovelleta automaattisesti, ei välttämättä tarkoita sitä, että kyseessä on yleispalveludirektiivin 20 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu sopimusehtojen muuttaminen, kunhan tämä automaattisuuden puuttuminen hyödyttää tilaajia siten, että sopimuspuolten intressit säilyvät tasapainossa.
44. Lopuksi mielestäni ei ole tarpeen ottaa huomioon niitä väitteitä, jotka perustuvat Oberster Gerichtshofin maksupalveluja koskevan direktiivin 2007/64 44 artiklan kansallisesta täytäntöönpanosäädöksestä esittämään tulkintaan, jonka mukaan kaikkien mukautusten, jotka eivät ole korkomuutoksista aiheutuvia mukautuksia, on katsottava kuuluvan sopimuksen muuttamisen käsitteeseen. Sen lisäksi, että tällä direktiivillä säänneltyjen maksupalvelujen erityisyyden vuoksi mainittua tulkintaa ei välttämättä voida automaattisesti soveltaa yleispalveludirektiivin yhteydessä, unionin tuomioistuin ei ole vielä tulkinnut mainittua direktiivin 2007/64 säännöstä eikä se myöskään ole käsiteltävän asian kohteena.
45. Katson siis, ettei hinnanmukautusehdon soveltamisesta aiheutuva hintojen vaihtelu tarkoita yleispalveludirektiivin 20 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sopimusehtojen muuttamista, kunhan tilaajan maksettavaksi kuuluva suoritus täyttää hintaindeksoinnin osalta riittävää ennakoitavuutta, tietojen saatavuutta ja oikeusvarmuutta koskevat edellytykset, jotta voidaan katsoa, ettei tilaajan sopimuksen mukainen asema ole muuttunut. Kansallisen tuomioistuimen on arvioitava tämä ottamalla huomioon riidanalaisten ehtojen sisältö ja niiden sopimusten erityispiirteet, joihin nämä ehdot sisällytetään.
V Ratkaisuehdotus
46. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että Oberster Gerichtshofin esittämään ennakkoratkaisukysymykseen vastataan seuraavasti:
Hinnanmukautusehdon soveltamisesta aiheutuva hintojen vaihtelu ei tarkoita yleispalveludirektiivin 20 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua sopimusehtojen muuttamista, kunhan tilaajan maksettavaksi kuuluva suoritus täyttää hintaindeksoinnin osalta riittävää ennakoitavuutta, tietojen saatavuutta ja oikeusvarmuutta koskevat edellytykset, jotta voidaan katsoa, ettei tilaajan sopimuksen mukainen asema ole muuttunut. Kansallisen tuomioistuimen on arvioitava tämä ottamalla huomioon riidanalaisten ehtojen sisältö ja niiden sopimusten erityispiirteet, joihin nämä ehdot sisällytetään.
(1) .
(2)
–	EYVL L 108, s. 51, muutettu yleispalvelusta ja käyttäjien oikeuksista sähköisten viestintäverkkojen ja -palvelujen alalla annetun direktiivin 2002/22/EY, henkilötietojen käsittelystä ja yksityisyyden suojasta sähköisen viestinnän alalla annetun direktiivin 2002/58/EY ja kuluttajansuojalainsäädännön täytäntöönpanosta vastaavien kansallisten viranomaisten yhteistyöstä annetun asetuksen (EY) N:o 2006/2004 muuttamisesta 25.11.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2009/136/EY (EUVL L 337, s. 11).
(3)
–	EYVL L 95, s. 29.
(4)
–	C‑472/10, EU:C:2012:242.
(5)
–	C‑92/11, EU:C:2013:180.
(6)
–	Maakaasun sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 98/30/EY kumoamisesta 26.6.2003 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL L 176, s. 57), kumottu 13.7.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2009/73/EY (EUVL L 211, s. 94).
(7)
–	C‑359/11 ja C‑400/11, EU:C:2014:2317.
(8)
–	Maakaasun sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä ja direktiivin 96/92/EY kumoamisesta 26.6.2003 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL L 176, s. 37), kumottu sähkön sisämarkkinoita koskevista yhteisistä säännöistä 13.7.2009 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2009/72/EY (EUVL L 211, s. 55).
(9)
–	Bundesgesetz, mit dem ein Telekommunikationsgesetz erlassen wird (TKG 2003), BGBl. I Nr. 70/2003 idF BGBl. I Nr. 44/2014.
(10)
–	Bundesgesetz vom 8. März 1979, mit dem Bestimmungen zum Schutz der Verbraucher getroffen werden (KSchG), BGBl. Nr. 140/1979.
(11)
–	BGBl. I Nr. 163/1999.
(12)
–	Yleisissä sopimusehdoissa, joihin Verein für Konsumenteninformation viittaa kanteessaan, määrätään seuraavaa:
”4 luku – Sopimusmuutokset – –
4.3.	Jos asiakkaat eivät pelkästään hyödy muutoksesta, A1 ilmoittaa muutoksesta – sikäli kuin sitä ei ole tarkoitus soveltaa ainoastaan uusiin asiakkaisiin – kaksi kuukautta ennen sen voimaantuloa. – – Tiedonantoon muutoksen keskeisestä sisällöstä sisältyy maininta oikeudesta sanoa sopimus irti kuluitta ja irtisanomisajasta. – – Sopimuksessa määritellyn indeksin perusteella tehtävät sopimusmuutokset eivät anna oikeutta sopimuksen purkuun. – –
10 luku – Hinnat, maksuehdot
10.12.	Jos indeksiin sitomisesta sovitaan hintoja koskevissa määräyksissä tai erillisessä sopimuksessa sitä tarkemmin määrittelemättä, sovelletaan jäljempänä olevia määräyksiä.
10.12.1	Jos Statistik Austrian ylläpitämän kuluttajahintaindeksin (kalenteri)vuosikeskiarvo (jäljempänä KHI-vuosikeskiarvo) muuttuu, tämä vaikuttaa hintoihin seuraavasti:
– A1 on oikeutettu korottamaan hintoja seuraavalle kalenterivuodelle KHI-vuosikeskiarvon nousun mukaisesti.
– A1 on velvollinen siirtämään KHI-vuosikeskiarvon laskun hintoihinsa ja alentamaan mainittuja hintoja vuosikeskiarvon laskun mukaisesti. A1 ilmoittaa mukautuksista asiakkaille kirjallisesti (esimerkiksi laskussa).
10.12.2	Jollei muusta ole sovittu, hintojen mukautusten laajuus määräytyy mukauttamista edeltäneen viimeisen kalenterivuoden KHI-vuosikeskiarvon muutoksen ja mukauttamista edeltäneen viimeistä edellisen kalenterivuoden KHI-vuosikeskiarvon välisen suhteen perusteella (indeksiperusta: KHI-vuosikeskiarvo 2010 = 100). A1 ei ota huomioon alle 2 prosentin vaihtelua (vaihteluväli) indeksiperustassa. Jos tämä vaihteluväli kuitenkin ylittyy tai alittuu kokonaan seuraavina vuosina, A1 mukauttaa hintoja täysimääräisesti. Uusi arvo muodostaa uuden indeksiperustan tuleville mukautuksille. Velvoite alentaa hintoja pienenee sitä määrää vastaavasti, jonka osalta A1 ei ole käyttänyt edellisenä vuotena oikeutta korottaa hintoja.
10.12.3	Hintojen mukauttamiset tehdään indeksiperustan muutosta seuraavana vuotena, kuitenkin aikaisintaan sopimuksentekoa seuraavana vuotena:
– hintojen korottaminen: 1.4. ja 31.12. välisenä aikana
– hintojen alentaminen: aina 1.4.
10.12.4. 	Jos KHI-vuosikeskiarvoa ei enää julkisteta, sen sijasta käytetään virallista KHI-vuosikeskiarvon korvannutta arvoa.”
(13)
–	C‑92/11, EU:C:2013:180.
(14)
–	Maksupalveluista sisämarkkinoilla, direktiivien 97/7/EY, 2002/65/EY, 2005/60/EY ja 2006/48/EY muuttamisesta ja direktiivin 97/5/EY kumoamisesta 13.11.2007 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL L 319, s. 1).
(15)
–	Yhdistys viittaa 6.7.2011 annettuun tuomioon 3 OB 107/11y ja 1.8.2012 annettuun tuomioon 1 OB 244/11f. Tätä väitettä korostetaan myös ennakkoratkaisupyynnössä.
(16)
–	Tuomio RWE Vertrieb (C‑92/11, EU:C:2013:180) ja tuomio Invitel (C‑472/10, EU:C:2012:242).
(17)
–	Ibid.
(18)
–	Consumer price index manual: Theory and practice . (laatijoina Kansainvälinen työjärjestö, Kansainvälinen valuuttarahasto, Taloudellisen yhteistyön ja kehityksen järjestö, Eurostat, Yhdistyneet kansakunnat, Kansainvälinen jälleenrakennus- ja kehityspankki ja Maailmanpankki), 2006, s. 1.
(19)
–	Ibid., s. 41.
(20)
–	Ibid., s. 41. William Fleetwood, joka oli yksi hintaindeksien kehittäjistä, julkaisi vuonna 1707 artikkelin niiden opiskelijoiden puolesta, joiden vuositulot olivat yli viisi puntaa – se oli kuuluisan englantilaisen yliopiston collegen säännöissä 1400-luvulla asetettu tuloraja, jonka ylittävillä opiskelijoilla ei ollut oikeutta apurahaan. Fleetwood ehdotti, ettei sääntöä tulkittaisi kirjaimellisesti, koska kyseistä tulorajaa oli mukautettava sen mukaan, kuinka suurilla tuloilla pystyttiin kattamaan ne samat tarpeet, jotka voitiin kattaa viidellä punnalla sillä hetkellä, kun kyseinen tuloraja asetettiin. William Fleetwood, Chronicon Preciosum: or an Account of English Money, the Price of Corn, and Other Commodities, for the last 600 Years, London, Charles Harper, 1707.
(21)
–	Ks. esim. yhdenmukaistetuista kuluttajahintaindekseistä 23.10.1995 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 2494/95 (EYVL L 257, s. 1), jonka johdanto-osan neljännessä perustelukappaleessa todetaan, että kuluttajahintaindekseillä voidaan olennaisella tavalla havainnollistaa inflaatiokehitystä.
(22)
–	Em. Consumer price index manual, s. 43.
(23)
–	Ghestin, J. ja Billiau, M., Le prix dans les contrats de longue durée, L.G.D.J., 1990, p. 106.
(24)
–	Näiden havaintojen ei kuitenkaan pidä katsoa koskevan taloudellisluonteista keskustelua indeksointikäytännön vaikutuksista (ks. tästä Fischer, S., Indexing, Inflation, and Economic Policy, MIT Press, Cambridge, Mass. 1986) tai jäsenvaltioiden tältä osin antamaa lainsäädäntöä, jonka taustalla on yleensä talouspoliittisia näkökohtia (esimerkkinä voidaan mainita Ranskassa 30.12.1958 annettu asetus nro 58-1374 ja 4.2.1959 annettu asetus nro 59-246; Saksassa 7.9.20007 annettu Preisklauselgesetz (BGBl. I S. 2246, 2247) ja Espanjassa julkisen sektorin osalta 30.3.2015 annettu Espanjan talouden indeksoinnista luopumista koskeva laki nro 2/2015 (BOE 77, s. 27244)). Vertailevasta tutkimuksesta ks. Ministère de l’économie et du commerce extérieur, ”Modalités de la réglementation des clauses d’indexation de prix en France, Allemagne, Belgique et Luxembourg”, Perspectives de politique économique
nº 19, 2012, Luxemburg, saatavilla osoitteessa www.competitivite.lu.
(25)
–	Direktiivin 93/13 3 artiklan mukaan kyseisessä liitteessä on ohjeellinen luettelo, joka ei ole tyhjentävä, tietyistä ehdoista, joita voidaan pitää kohtuuttomina. Unionin tuomioistuin on toistuvasti todennut, että vaikka ”sopimusehdon kohtuuttomuutta ei voida automaattisesti määrittää yksin – – liitteen säännösten perusteella, liite on kuitenkin olennainen seikka, johon toimivaltainen tuomioistuin voi perustaa kyseisen ehdon kohtuuttomuutta koskevan arviointinsa” (tuomio Invitel, C‑472/10, EU:C:2012:242, 26 kohta).
(26)
–	Liitteessä olevan 2 kohdan b alakohdan toisessa alakohdassa täsmennetään ehdoista, joiden nojalla elinkeinonharjoittaja voi muuttaa sopimusta yksipuolisesti, ettei tämä ole esteenä ehdoille, ”joiden mukaisesti elinkeinonharjoittaja varaa itselleen oikeuden muuttaa yksipuolisesti määräämättömäksi ajaksi tehdyn sopimuksen ehtoja, jos elinkeinonharjoittaja velvoitetaan ilmoittamaan siitä kuluttajalle kohtuullisen ajan kuluessa tehdyllä ennakkoilmoituksella ja jos kuluttaja voi vapaasti purkaa sopimuksen”. Toisaalta liitteessä olevan 1 kohdan l alakohdassa täsmennetään ehdoista, joiden nojalla elinkeinonharjoittajalla on oikeus korottaa hintoja, että ne katsotaan kohtuuttomiksi, jos kuluttajalla ei ole ”vastaavaa oikeutta peruuttaa sopimus, jos lopullinen hinta on liian korkea suhteessa sopimuksen tekohetkellä sovittuun hintaan”. Unionin tuomioistuin on näitä säännöksiä tulkitessaan antanut kyseiselle oikeudelle erityisen merkityksen. Ks. tuomio Invitel (C‑472/10, EU:C:2012:242, 24 kohta) ja tuomio RWE Vertrieb (C‑92/11, EU:C:2013:180, 49 ja 54 kohta).
(27)
–	Direktiivin 93/13 liitteessä olevan 2 kohdan d alakohta.
(28)
–	Yleispalveludirektiivin 1 artiklan 4 kohta ja johdanto-osan 30 perustelukappale.
(29)
–	Jonka otsikkona on ”Yleispalveluvelvollisuudet sosiaaliset velvollisuudet mukaan lukien”.
(30)
–	Yleispalveluirektiivin 1 artiklan 1 kohta.
(31)
–	Ks. tuomio Base ym. (C‑389/08, EU:C:2010:584, 32 kohta) ja tuomio komissio v. Ranska (C-220/07, EU:C:2008:354, 28 kohta).
(32)
–	Ks. direktiivin 1 artiklan 2 kohta.
(33)
–	Ennakkoratkaisupyynnöstä ei käy selvästi ilmi, minkä tyyppisiin palveluihin ehtoja sovelletaan. Vaikka yleispalveludirektiiviin sisältyviä yleispalvelun erityishintoja ja rahoitusjärjestelmää koskevia säännöksiä ei sovelleta kaikenlaisiin palveluihin (mobiiliviestintäpalvelujen jäämisestä yleispalvelujen ulkopuolelle, ks. tuomio Base Company ja Mobistar, C‑1/14, EU:C:2015:378), tätä rajoitusta ei kuitenkaan sovelleta loppukäyttäjien oikeuksiin, jotka on vahvistettu direktiivin IV luvussa; erityisesti 20 artiklassa viitataan palveluihin, joissa tarjotaan liittymä yleiseen viestintäverkkoon, ja yleisesti saatavilla oleviin sähköisiin viestintäpalveluihin.
(34)
–	Ks. analogisesti tuomio Schulz ja Egbringhoff (C‑359/11 ja C‑400/11, EU:C:2014:2317, 40 kohta).
(35)
–	Ks. myös yleispalveludirektiivin johdanto-osan 49 perustelukappale.
(36)
–	Viimeksi mainitussa säännöksessä otetaan käyttöön kuluttajansuojaan liittyviä toimenpiteitä. Mainitussa liitteessä olevan b alakohdan nykyisessä versiossa (direktiivin 2009/73 liitteessä I olevan 1 kohdan b alakohta) vahvistetaan muun muassa seuraavaa: ”Palveluntarjoajien on ilmoitettava maksujen korotukset avoimella ja helposti ymmärrettävällä tavalla tilaajilleen suoraan asianmukaisena ajankohtana, kuitenkin viimeistään yhden tavanomaisen laskutuskauden kuluessa siitä, kun korotukset tulevat voimaan. Jäsenvaltioiden on varmistettava, että asiakkaat voivat vapaasti sanoutua irti sopimuksista, jos ne eivät hyväksy uusia sopimusehtoja, joista kaasun palveluntarjoaja on niille ilmoittanut.”
(37)
–	Tuomio RWE Vertrieb (C‑92/11, EU:C:2013:180, 46 kohta). Tästä huolimatta ”vakioehdon, jonka nojalla tällainen yksipuolinen muuttaminen on mahdollista, on – – täytettävä näissä direktiiveissä asetetut lojaliteettiperiaatteen mukaiset sekä tasapainon ja avoimuuden vaatimukset”, em. tuomion 47 kohta.
(38)
–	Oikeuskirjallisuudessa on tehty ero varsinaisten automaattisten indeksiehtojen ja niiden hinnantarkistusehtojen välillä, joissa viitataan indeksiin. Ks. Doucet, J. P., L’indexation, 1965, L.G.D.J, s. 6. Automaattisten indeksiehtojen ja muiden kuin automaattisten, hintojen ja maksujen mukauttamista koskevien ehtojen välisestä erosta ks. Rouhette, G., ”La révision conventionnelle du contrat”, Revue internationale de droit comparé, 1986, s. 369–408.
(39)
–	Ks. tästä kysymyksestä Nihoul, P. ja Rodford, P., EU Electronic Communications Law, 2. painos, Oxford University Press, 2011, s. 399.
(40)
–	Indeksiin sitomista on tarkasteltu tästä jatkuvuuden näkökulmasta oikeuskäytännössä hyvin erilaisessa julkisten hankintojen yhteydessä, jossa on tulkittu merkittävän sopimusmuutoksen käsitettä julkisia palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 18.6.1992 annetun neuvoston direktiivin 92/50/ETY (EYVL L 209, s. 1) näkökulmasta. (Mainittu direktiivi on kumottu ja korvattu julkisia rakennusurakoita sekä julkisia tavara- ja palveluhankintoja koskevien sopimusten tekomenettelyjen yhteensovittamisesta 31.3.2004 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivillä 2004/18/EY (EUVL L 134, s. 114)). Yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että perussopimuksessa tarkoitettu hintaindeksin korvaaminen uudemmalla indeksillä tarkoittaa ainoastaan indeksiehdon päivitystä koskevien perussopimuksen määräyksien soveltamista siltä osin kuin se ei edellytä alkuperäisen sopimuksen olennaisten ehtojen sellaista muutosta, joka merkitsee uutta direktiivissä 92/50 tarkoitettua sopimuksen tekemistä. Tuomio pressetext Nachrichtenagentur (C‑454/06, EU:C:2008:351, 68 ja 69 kohta).