Väliaikainen versio
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA
23 päivänä huhtikuuta 2026 (1)
Asia C‑321/25 [Gidzhinov] (i)
Rikosoikeudenkäynti,
jossa vastaajina ovat
А,
B,
V,
G ja
D,
ja jossa asian käsittelyyn osallistuu
Sofiyska gradska prokuratura
(Ennakkoratkaisupyyntö – Sofiyski gradski sad (Sofian kaupungin alioikeus, Bulgaria))
Ennakkoratkaisupyyntö – Vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alue – Yhteistyö rikosasioissa – Järjestäytyneen rikollisuuden torjunta – Unionin taloudellisten etujen suojaaminen – SEUT 325 artiklan 1 kohta – Taloudellisten etujen suojaamista koskeva yleissopimus – Puitepäätös 2008/841/YOS – Velvollisuus torjua unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvia petoksia ennalta ehkäisevillä ja tehokkailla toimenpiteillä – Velvollisuus säätää rikosoikeudellisista seuraamuksista – Törkeä arvonlisäveropetos – Enimmäisrangaistukset – Suhteellisuusperiaate – Vanhentumisaika
1.        Nyt käsiteltävässä asiassa on kyseessä rikosoikeudenkäynti, jossa henkilöitä syytetään arvonlisäveropetoksia tehtailleen rikollisjärjestön toiminnan johtamisesta ja järjestön toimintaan osallistumisesta, ja Sofiyski gradski sad (Sofian kaupungin alioikeus, Bulgaria) esittää siinä unionin tuomioistuimelle kaksi ennakkoratkaisukysymystä, jotka ovat luonteeltaan hyvin erilaiset ja koskevat syyteoikeuden ehdotonta vanhentumisaikaa (ensimmäinen kysymys) sekä rikoksen tekemistä varten tehdyistä sopimuksista seuraavien rangaistusten ja kyseisistä rikoksista seuraavien rangaistusten välistä suhdetta (toinen kysymys).
2.        Unionin oikeuteen kuuluvat oikeussäännöt, joiden tulkinnasta ennakkoratkaisukysymyksissä on kyse, ovat SEUT 325 artiklan 1 kohta, Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta tehty yleissopimus(2) ja puitepäätös 2008/841/YOS.(3)
I       Asiaa koskevat oikeussäännöt
A       Unionin oikeus
1.     Taloudellisten etujen suojaamista koskeva yleissopimus
3.        Yleissopimuksen 1 artiklassa (”Yleiset määräykset”) määrätään seuraavaa:
”1.      Tässä yleissopimuksessa tarkoitetaan Euroopan yhteisöjen taloudellisiin etuihin kohdistuvalla petoksella
– –
b)      tulojen osalta, tahallista tekoa tai laiminlyöntiä, joka koskee
–        väärien, virheellisten tai puutteellisten ilmoitusten tai asiakirjojen käyttämistä tai esittämistä, josta seuraa, että [unionin] yleiseen talousarvioon tai [unionin] hoidossa oleviin tai sen puolesta hoidettuihin budjetteihin sisältyvät varat vähenevät oikeudettomasti;
–        erityistä velvoitetta rikkoen tapahtuvaa tietojen ilmoittamatta jättämistä, jolla on sama seuraus kuin edellä;
–        laillisesti saadun edun väärinkäyttämistä, jolla on sama seuraus kuin edellä.
– –”.
4.        Yleissopimuksen 2 artiklassa (”Seuraamukset”) määrätään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltiot toteuttavat tarpeelliset toimenpiteet säätääkseen 1 artiklassa tarkoitetut teot sekä 1 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuihin tekoihin liittyvän avunannon rikokseen, siihen yllyttämisen tai rikoksen yrityksen tehokkain, suhteellisin ja vakuuttavin seuraamuksin rikoksina rangaistaviksi käsittäen ainakin t[ö]rkeissä petostapauksissa vankeusrangaistukset, joista voi seurata tekijän luovuttaminen. Kuitenkin törkeänä petoksena pidetään jokaisen jäsenvaltion vahvistamaa vähimmäismäärää koskevaa petosta. Tätä vähimmäismäärää ei saa vahvistaa 50 000:ta [euroa] suuremmaksi.
– –”.
2.     Puitepäätös 2008/841
5.        Puitepäätöksen 1 artiklassa (”Määritelmät”) säädetään seuraavaa:
”Tätä puitepäätöstä sovellettaessa tarkoitetaan
1)      ’rikollisjärjestöllä’ rakenteeltaan jäsentynyttä yhteenliittymää, joka on ollut olemassa jonkin aikaa ja joka koostuu useammasta kuin kahdesta henkilöstä, jotka toimivat yhdessä tehdäkseen rikoksia, joista voi enimmillään seurata vähintään neljän vuoden pituinen tai sitä ankarampi vankeusrangaistus tai vapaudenriiston käsittävä turvaamistoimenpide, saadakseen niistä suoraan tai välillisesti taloudellista tai muuta aineellista hyötyä;
2)      ’rakenteeltaan jäsentyneellä yhteenliittymällä’ yhteenliittymää, jota ei ole satunnaisesti muodostettu rikoksen välitöntä tekemistä varten, jonka jäsenillä ei tarvitse olla nimenomaisesti määriteltyjä tehtäviä, jonka jäsenyyden ei tarvitse olla jatkuvaa ja jolla ei tarvitse olla kehittynyttä rakennetta.”
6.        Puitepäätöksen 2 artiklassa (”Rikollisjärjestön toimintaan osallistumiseen liittyvät rikokset”) säädetään seuraavaa:
”Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että toinen tai molemmat seuraavan tyyppisistä rikollisjärjestöön liittyvistä menettelyistä säädetään rangaistavaksi:
a)      sellaisen henkilön menettely, joka tahallisesti ja tietoisena joko rikollisjärjestön tavoitteesta ja yleisestä toiminnasta tai sen aikomuksesta tehdä kyseessä olevat rikokset, osallistuu aktiivisesti järjestön rikolliseen toimintaan, esimerkiksi tietojen tai välineiden tai uusien jäsenten hankintaan sekä sen toiminnan kaikenlaiseen rahoittamiseen, tietoisena siitä, että tällainen osallistuminen edistää järjestön rikollisen toiminnan toteutumista;
b)      sellaisen henkilön menettely, joka käsittää yhden tai useamman henkilön kanssa tehtävän sopimuksen toiminnasta, joka toteutuessaan johtaisi 1 artiklassa tarkoitettujen rikosten tekemiseen, silloinkin kun tämä henkilö ei osallistu toiminnan varsinaiseen suorittamiseen.”
7.        Puitepäätöksen 3 artiklassa (”Seuraamukset”) säädetään seuraavaa:
”1.      Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että
a)      2 artiklan a alakohdassa tarkoitetusta rikoksesta voidaan määrätä vapausrangaistus, jonka enimmäiskesto on vähintään kahdesta viiteen vuotta; tai
b)      2 artiklan b alakohdassa tarkoitetusta rikoksesta voidaan määrätä vapausrangaistus, jonka enimmäiskesto on sama kuin sopimuksen[(4)] kohteena olevasta rikoksesta määrättävä, tai vapausrangaistus, jonka enimmäiskesto on vähintään kahdesta viiteen vuotta.
2.      Kunkin jäsenvaltion on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että sitä seikkaa, että 2 artiklassa tarkoitetut, kyseisen jäsenvaltion määrittelemät rikokset on tehty osana rikollisjärjestön toimintaa, voidaan pitää koventamisperusteena.”
B       Bulgarian oikeus
1.     Rikoslaki (Nakazatelen kodeks)
8.        Rikoslain 23 §:n 1 momentissa säädetään seuraavaa:
”Jos yhdellä teolla tehdään useita rikoksia tai jos yksi henkilö on tehnyt useita erillisiä rikoksia, ennen kuin hänet tuomitaan jostakin rikoksesta lainvoimaisella tuomiolla, tuomioistuimen on sen jälkeen, kun se on määrittänyt rangaistuksen kustakin rikoksesta erikseen, määrättävä ankarin näistä rangaistuksista.”
9.        Rikoslain 80 §:ssä säädetään seuraavaa:
”(1)      Syytettä ei voida nostaa vanhentumisen vuoksi, jos menettelyä ei panna vireille
– –
2.      15 vuoden kuluessa sellaisten tekojen osalta, joista voidaan määrätä yli kymmenen vuoden vapausrangaistus;
3.      10 vuoden kuluessa sellaisten tekojen osalta, joista voidaan määrätä yli kolmen vuoden vapausrangaistus;
– –
(3)      Syyteoikeuden vanhentumisaika alkaa rikoksen tekopäivästä, rikoksen yrityksen tai valmistelun osalta siitä päivästä, jona viimeinen tähän liittyvä toimi toteutettiin, ja jatkuvan rikoksen osalta siitä päivästä, jona jatkuva rikos lakkasi.”
10.      Rikoslain 81 §:ssä säädetään seuraavaa:
”(1)      Vanhentumisaika keskeytyy, jos rikosoikeudellisen menettelyn vireille saattamisen tai jatkamisen edellytyksenä on, että esikysymys ratkaistaan lainvoimaisella tuomioistuimen päätöksellä.
(2)      Vanhentumisaika katkeaa mistä tahansa syytetoimiin liittyvästä toimivaltaisen viranomaisen toimesta ja yksinomaan sen henkilön osalta, johon syytetoimi kohdistuu. Kun vanhentumisajan katkaissut toimi on saatu päätökseen, uusi vanhentumisaika alkaa kulua.
(3)      Vanhentumisajan keskeytymisestä tai katkeamisesta riippumatta syytteeseenpano ei ole mahdollinen sellaisen määräajan päätyttyä, joka ylittää edellisessä pykälässä säädetyn määräajan sen puolikkaalla.”
11.      Rikoslain 93 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Tässä laissa tarkoitetaan
– –
20.      ’järjestäytyneellä rikollisryhmällä’ rakenteeltaan jäsentynyttä pysyvää yhteenliittymää, johon kuuluu vähintään kolme henkilöä, jotka toimivat yhdessä tehdäkseen kotimaassa tai ulkomailla rikoksia, joista voi seurata yli kolmen vuoden vapausrangaistus. Yhteenliittymää pidetään rakenteeltaan jäsentyneenä myös silloin, kun sen jäsenten välillä ei ole nimenomaista tehtävänjakoa, sen jäsenyys ei ole pysyvää tai sillä ei ole kehittynyttä rakennetta.
– –”.
12.      Rikoslain 255 §:ssä säädetään seuraavaa:
”(1)      Sille, joka välttelee suuren verovelan vahvistamista tai maksamista,
– –
7.      vähentämällä maksetun veron perusteettomasti,
– – määrätään vapausrangaistus, jonka pituus on yhdestä kuuteen vuotta, sekä enintään 2 000 [Bulgarian levin (BGN)] suuruinen sakko.
– –
(3)      Jos verovelka on erityisen suuri, seuraamukseksi määrätään kolmesta kahdeksaan vuotta vankeutta ja syyllisen omaisuus tuomitaan kokonaan tai osittain menetetyksi.
– –”.
13.      Rikoslain 321 §:ssä säädetään seuraavaa:
”(1)      Järjestäytyneen rikollisryhmän perustamisesta tai johtamisesta määrätään vapausrangaistus, jonka pituus on kolmesta kymmeneen vuotta.
(2)      Kyseiseen ryhmään osallistumisesta määrätään vapausrangaistus, jonka pituus on yhdestä kuuteen vuotta.
(3)      Jos ryhmä perustetaan – – hyötymistarkoituksessa, – – rangaistuksena on
1.      edellä olevassa 1 momentissa tarkoitetuissa rikoksissa vapausrangaistus, jonka pituus on 5–15 vuotta;
2.      edellä olevassa 2 momentissa tarkoitetuissa rikoksissa vapausrangaistus, jonka pituus on 3–10 vuotta;
– –”.
2.     Rikosprosessilaki (Nakazatelno protsesualen kodeks)
14.      Rikosprosessilain 24 §:ssä säädetään seuraavaa:
”(1)      Oikeudenkäyntiä ei aloiteta tai, jos se on jo aloitettu, se päätetään, kun
– –
3.      rikosoikeudellinen vastuu on lakannut laissa säädetyn vanhentumisajan päättymisen vuoksi;
– –
(2)      Edellä olevan 1 momentin 2, 3 ja 9 kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa rikosoikeudenkäyntiä ei päätetä, jos syytetty tai henkilö, jota koskeva asia on saatettu rikostuomioistuimen käsiteltäväksi, niin vaatii. Armahdus tai rikoksen vanhentuminen ei estä rikosoikeudellisen menettelyn aloittamista uudelleen, jos tuomittu niin vaatii tai syyttäjä esittää syytteestä vapauttamista.
– –”.
15.      Rikosprosessilain 258 §:ssä säädetään seuraavaa:
”(1)      Asia käsitellään ja ratkaistaan samassa tuomioistuimen kokoonpanossa käsittelyn aloittamisesta sen päättymiseen.
(2)      Jos joku tuomioistuimen jäsenistä ei voi jatkaa osallistumistaan asian käsittelyyn ja on korvattava toisella, aloitetaan asian käsittely alusta.”
16.      Rikosprosessilain 289 §:ssä säädetään seuraavaa:
”(1)      Tuomioistuin päättää rikosoikeudenkäynnin edellä 24 §:n 1 momentin 2–10 kohdassa sekä 24 §:n 5 momentissa tarkoitetuissa tapauksissa.
Jos asian käsittelyn aikana ilmenevät edellä 24 §:n 1 momentin 2 ja 3 kohdassa tarkoitetut perusteet ja tuomion kohteena oleva henkilö vaatii oikeudenkäynnin jatkamista, tuomioistuin antaa ratkaisunsa rikostuomiolla.
– –”.
II     Tosiseikat, pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
17.      Bulgariassa tuli vuonna 2015 vireille rikosoikeudellinen menettely, jossa viittä henkilöä syytetään useiden arvonlisäverotukseen liittyvien rikosten tekemisestä. Kyseisessä menettelyssä
–        A:ta ja B:tä syytetään Bulgarian rikoslain 321 §:n 3 momentissa tarkoitetusta järjestäytyneen rikollisryhmän johtamisesta vuoden 2011 maaliskuusta vuoden 2012 marraskuuhun. Kyseisestä menettelystä voi seurata vapausrangaistus, jonka pituus on 5–15 vuotta.
–        V:tä, G:tä ja D:tä syytetään osallistumisesta A:n ja B:n perustamaan rikollisryhmään
edellä mainittuna ajanjaksona. Kyseisestä menettelystä voi seurata vapausrangaistus, jonka pituus on 3–10 vuotta.
18.      Näiden syytteiden lisäksi syytteet nostettiin seuraavista teoista, jotka on säädetty rangaistaviksi rikoslain 255 §:n 3 momentissa ja joista voi seurata vapausrangaistus, jonka pituus on kolmesta kahdeksaan vuotta, sekä koko omaisuuden tai sen osan tuomitseminen menetetyksi:
–        totuudenvastaisia arvonlisäveroilmoituksia koskevat kolme rikosta, joiden arvo oli 633 525 euroa;
–        tekaistuja laskuja koskevat 14 rikosta, joiden arvo oli 1 130 568 euroa;
–        veropetos, joka koski 1 022 583 euron suuruista määrää;
–        oikeudettomat vähennykset, joiden kokonaismäärä oli 1 244 274 euroa.
19.      Asia saatettiin alun perin yhdestä tuomarista ja kahdesta lautamiehestä muodostetun kokoonpanon käsiteltäväksi, ja kyseinen kokoonpano järjesti 48 istuntoa vuosina 2015–2021. Vuonna 2021 menettely oli aloitettava alusta, sillä tehtävässään lopettaneen tuomarin korvaajaksi nimettiin uusi tuomari.
20.      Tuomioistuimen uusi kokoonpano, johon kuuluivat uusi tuomari sekä kaksi muuta lautamiestä, järjesti 18 istuntoa vuosina 2022–2025, ja näistä istunnoista suurinta osaa lykättiin, eikä todisteiden hankkimiseksi toteutettu mitään toimenpidettä.
21.      Asia oli siirrettävä toistamiseen, sillä toinenkin tuomari jäi eläkkeelle. Asia saatettiin kolmannen tuomarin ja kahden uuden lautamiehen käsiteltäväksi, ja heistä muodostuu ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin.
22.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esittää tässä yhteydessä seuraavaa:
–        ”– – on objektiivisesti mahdotonta toteuttaa rikosoikeudellista menettelyä kolmessa oikeusasteessa ennen näitä ajankohtia, jolloin useimmissa rikoksissa (ei rikollisjärjestön johtamiseen liittyvissä rikoksissa) syyteoikeudet vanhenevat. Vaikka ennakkoratkaisua pyytävä tuomioistuin pystyisi antamaan asiaratkaisun sitä ennen, ehdoton vanhentumisaika päättyisi varmasti ennen kuin toinen tai kolmas oikeusaste ehtivät ratkaista valituksen.”(5)
–        Kahden syytetyn kohdalla rikollisjärjestön johtamista koskevista syytteistä voidaan määrätä enimmäisrangaistuksena 15 vuotta vankeutta. Ehdoton vanhentumisaika on siis 22,5 vuotta, ja se päättyy 14.5.2035. Tämä jäljelle jäävä määräaika niiden henkilöiden syytteeseen asettamiseksi, joiden väitetään johtaneen rikollisjärjestöä, olisi riittävä rikosoikeudellisen menettelyn toteuttamiseksi myös kolmessa oikeusasteessa.
–        Tuomion kohteena olevista menettelyistä seuraavien rangaistusten osalta oikeussääntö, jonka mukaisesti ”– – rikoksen tekemistä koskevasta sopimuksesta rangaistaisiin ankarammin kuin rikoksen tosiasiallisesta tekemisestä[,] olisi suhteellisperiaatteen vastai[nen], koska – – sopimuksen rikollinen luonne perustuu yksinomaan niiden rikosten luonteeseen, joita kyseisen sopimuksen perusteella on tarkoitus tehdä ja jotka voitaisiin tehdä tulevaisuudessa”.(6)
23.      Tässä tilanteessa Sofiyski gradski sad on päättänyt esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Ovatko [SEUT] 325 artikla ja [taloudellisten etujen suojaamista koskevan yleissopimuksen] 2 artiklan 1 kohta esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään unionin taloudellisia etuja vahingoittavia tekoja koskevien rikossyytteiden vanhentumisesta ja jonka mukaan vanhentumisaika määräytyy yksinomaan rikoksesta määrättävän enimmäisrangaistuksen perusteella eikä asian tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen monitahoisuuden perusteella ja jossa ei oteta huomioon mahdollista sattumanvaraista tapahtumaa, jonka vuoksi rikosoikeudellinen menettely on aloitettava uudelleen alusta, jolloin kansallisen lain soveltaminen voi johtaa rankaisematta jättämiseen?
2)      Onko puitepäätöksen 2008/841 3 artiklan 1 kohdan b alakohta esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan 2 artiklan b alakohdassa tarkoitetusta rikoksesta voidaan määrätä vapausrangaistus, jonka enimmäiskesto on pidempi kuin siitä rikoksesta, johon 2 artiklan b alakohdassa tarkoitettu sopimus liittyy, määrätyn vapausrangaistuksen enimmäiskesto?”
III  Asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa
24.      Ennakkoratkaisupyyntö kirjattiin saapuneeksi unionin tuomioistuimeen 8.5.2025.
25.      Kirjallisia huomautuksia ovat esittäneet V, Itävallan hallitus ja Euroopan komissio.
26.      Unionin tuomioistuin ei pitänyt istuntoa asianosaisten kuulemiseksi tarpeellisena.
IV     Asian tarkastelu
27.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esittää kaksi toisistaan erillistä kysymystä:
–        Ensimmäinen koskee Bulgarian lainsäätäjän säätämää syyteoikeuden vanhentumisjärjestelmää ja sen soveltuvuutta takaamaan tehokas rankaiseminen arvonlisäveropetoksista.
–        Toisessa on kyse sellaisen kansallisen lainsäädännön oikeuttamisesta suhteellisuusperiaatteen näkökulmasta, jonka mukaisesti tietyissä olosuhteissa voidaan määrätä ankarampi rangaistus niille, jotka sopivat rikoksen tekemisestä, kuin niille, jotka tekevät kyseisen rikoksen tosiasiallisesti.
A       Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys
28.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin haluaa selvittää, ovatko SEUT 325 artikla ja taloudellisten etujen suojaamista koskevan yleissopimuksen 2 artiklan 1 kohta esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaisesti ”vanhentumisaika määräytyy yksinomaan rikoksesta määrättävän enimmäisrangaistuksen perusteella eikä asian tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen monitahoisuuden perusteella ja jossa ei oteta huomioon mahdollista sattumanvaraista tapahtumaa, jonka vuoksi rikosoikeudellinen menettely on aloitettava uudelleen alusta”. Se lisää, että kyseinen kansallinen lainsäädäntö voi ”johtaa rankaisematta jättämiseen”.
29.      Kuten komissio on muistuttanut,(7) rikosoikeudellisten seuraamusten käyttöönotto unionin taloudellisten etujen suojaamiseksi kuuluu SEUT 4 artiklan 2 kohdassa tarkoitettuun unionin ja jäsenvaltioiden jaettuun toimivaltaan. Siltä osin kuin vanhentumisaikoja ja niiden katkeamista ja keskeytymistä koskevia oikeussääntöjä ei ole yhdenmukaistettu yksityiskohtaisesti unionin tasolla, niiden sisällöstä vastaavat lähtökohtaisesti jäsenvaltiot.(8)
30.      SEUT 325 artiklan 1 kohdassa asetetaan jäsenvaltioille velvollisuus suojata unionin taloudellisia etuja petolliselta menettelyltä ja muulta laittomalta toiminnalta toimenpiteillä, jotka ovat tehokkaita ja joilla on ennalta ehkäisevä vaikutus.(9)
31.      Jäsenvaltioilla on erityisesti velvollisuus toteuttaa tarvittavat toimenpiteet, joilla taataan omien varojen, kuten tulojen, jotka kertyvät yhdenmukaisen verokannan soveltamisesta arvonlisäveron määräytymisperusteeseen, tehokas ja täysimääräinen kantaminen.(10)
32.      Jäsenvaltioilla on vapaus valita sovellettavat seuraamukset, jotka voivat olla hallinnollisia tai rikosoikeudellisia seuraamuksia tai niiden molempien yhdistelmä, jotta taataan arvonlisäverotulojen kantaminen täysimääräisesti ja samalla unionin taloudellisten etujen suojaaminen. Rikosoikeudelliset seuraamukset voivat olla välttämättömiä tiettyjen törkeiden arvonlisäveropetosten tehokkaaksi ja ennaltaehkäiseväksi torjumiseksi.(11)
33.      Käsiteltävässä asiassa tuomion kohteena olevia menettelyjä voidaan pitää veropetoksista ja rikollisjärjestöstä muodostuvina rikoksina, jotka liittyvät arvonlisäverotukseen. Kyseessä olevan arvonlisäveron määrä on yhteensä noin 4 000 000 euroa, mikä ylittää selvästi taloudellisten etujen suojaamista koskevan yleissopimuksen 2 artiklan 1 kohdassa määrätyn vähimmäismäärän, jonka perusteella unionin taloudellisiin etuihin kohdistuva petos katsotaan törkeäksi.
34.      Pääasiassa kyseessä olevat menettelyt kuuluvat näin ollen SEUT 325 artiklan 1 kohdan ja taloudellisten etujen suojaamista koskevan yleissopimuksen 2 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan.
35.      Unionin tuomioistuin on jo todennut, ettei jäsenvaltioiden toteuttamien toimenpiteiden, joilla taataan unionin taloudellisten etujen suojaaminen, tehokkuus ja ennalta ehkäisevä vaikutus riipu yksinomaan kyseisille eduille vahinkoa aiheuttavista menettelyistä määrättävien rikosoikeudellisten seuraamusten tasosta, vaan myös niitä koskevasta vanhentumisjärjestelmästä.
36.      Kansalliselle lainsäätäjälle ”kuuluu sen varmistaminen, että rikosasioihin sovellettava[n] kansallisen vanhentumisjärjestelmän seurauksena ei ole se, että huomattava määrä törkeitä arvonlisäverorikoksia jää rankaisematta”.(12)
37.      Käsiteltävässä asiassa on korostettava seuraavaa:
–        On riidatonta (ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin ei tuo esille mitään tähän liittyvää epäilyä), että Bulgarian oikeudessa säädetään tehokkaista ja ennalta ehkäisevistä rikosoikeudellisista seuraamuksista, joita voidaan määrätä unionin taloudellisille eduille vahinkoa aiheuttavista rikoksista.
–        Riidatonta on myös se, että teoriassa Bulgarian lainsäädännössä säädetyt syyteoikeuden vanhentumisajat ovat asianmukaiset, eli ne eivät vaaranna asianomaisten seuraamusten tehokkuutta ja ennalta ehkäisevää vaikutusta. Kyseiset vanhentumisajat ylittävät direktiivin (EU) 2017/1371(13) 12 artiklassa säädetyt vähimmäisajat, joskaan kyseistä direktiiviä ei sovelleta ajallisesti vuosina 2011 ja 2012 tehtyihin rikoksiin.
38.      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen epäilykset liittyvät syyteoikeuden vanhentumisjärjestelmään, jota sovelletaan väistämättä, kun tietty määrä vuosia on kulunut tuomion kohteena olevien menettelyjen suorittamisesta. Kyseinen ehdoton vanhentumisaika määräytyy kyseisestä rikoksesta määrättävän enimmäisrangaistuksen perusteella, eikä sitä voida jatkaa missään olosuhteissa.
39.      Unionin tuomioistuin on lausunut kansallisten viranomaisten määräämiin seuraamuksiin liittyvien kohtuullisten määräaikojen asettamisesta, kun kyseessä olevalla alalla sovelletaan unionin oikeutta.(14) Se on todennut tästä seuraavaa:
–        ”– – [K]ansalliset säännöt, joissa vahvistetaan vanhentumisajat, on laadittava siten, että saadaan aikaan tasapaino yhtäältä niiden tavoitteiden, jotka koskevat oikeusvarmuuden takaamista ja asioiden kohtuullisen käsittelyajan varmistamista, jotka molemmat ovat unionin oikeuden yleisiä periaatteita, ja toisaalta [unionin oikeuden] tosiasiallisen ja tehokkaan täytäntöönpanon välillä”.(15)
–        ”Sen määrittämiseksi, muodostetaanko kansallisella vanhentumisjärjestelmällä tällainen tasapaino, on otettava huomioon kyseisen järjestelmän kaikki tekijät – –, joihin voivat kuulua muun muassa ajankohta, josta vanhentumisaika alkaa kulua, vanhentumisajan pituus sekä tarkemmat säännöt vanhentumisajan keskeyttämiseksi tai katkaisemiseksi.”(16)
–        Olennaisena seikkana voidaan ottaa huomioon myös se, että asia edellyttää monitahoista analysointia.(17)
40.      Näiden seikkojen pohjalta on
selvitettävä ennen kaikkea kysymykset, jotka liittyvät ehdottoman vanhentumisajan pätevyyteen sellaisenaan tarkasteltuna. Tällainen vanhentumisaika sisältyy esimerkiksi asetukseen (EY, Euratom) N:o 2988/95,(18) joka liittyy unionin taloudellisten etujen suojaamiseen.
41.      Asetuksen N:o 2988/95 3 artiklan 1 kohdan neljännessä alakohdassa säädetään ehdoton aikaraja, jolla ”– – on tarkoitus vahvistaa taloudellisten toimijoiden oikeusvarmuutta estämällä se, että väärinkäytöksiin liittyvien seuraamusmenettelyjen vanhentumista voidaan lykätä määräämättömäksi ajaksi – –”.(19)
42.      Olen komission kanssa samaa mieltä siitä, että koska yhdenmukaistamista ei ole tehty yksityiskohtaisemmin, ei unionin oikeutta riko pelkästään se, ettei kansalliseen säädökseen sisälly säännöstä, jonka mukaisesti tuomioistuinmenettelyn monimutkaisuus vaikuttaa syyteoikeuden ehdottoman vanhentumisajan soveltamiseen.
43.      Vanhentumisajan on tietenkin oltava riittävän pitkä, jotta tuomioistuin voi käsitellä ja ratkaista asian, ja huomioon on otettava erityisesti tuomioistuinmenettelyjen keskimääräinen kesto.(20)
44.      Nähdäkseni Bulgarian oikeudessa vahvistetun kaltainen 15 vuoden ehdoton vanhentumisaika on kohtuullinen ja riittävä. Näin on siitä huolimatta, että vanhentumisaika alkaa rikosoikeudellisen menettelyn vireille tulosta ja päättyy lopullisen tuomion antamiseen, eli se kattaa kaikki oikeusasteet.(21) Käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaisia rikoksia koskeva rikosoikeudellinen menettely voidaan saattaa päätökseen 15 vuodessa. Kuten komissio tuo esille, kyseinen vanhentumisaika ylittää huomattavasti direktiivissä 2017/1371 säädetyn vastaavan vanhentumisajan.(22)
45.      Kun vanhentumisaika on todettu teoriassa kohtuulliseksi, on pyrittävä varmistamaan, ettei sen käytännön soveltaminen edistä rankaisematta jäämistä ja heikennä siten niiden toimenpiteiden tehokkuutta ja ennalta ehkäisevää vaikutusta, joilla on taattava unionin taloudellisten etujen suojaaminen.
46.      Unionin tuomioistuin on arvioinut vastaavalla tavalla, johtaako rikosasian vanhentumista koskevien kansallisten oikeussääntöjen soveltaminen siihen, että huomattavassa määrässä tapauksia törkeää petosta merkitsevät teot jäävät rankaisematta. Näin voi käydä, jos kyseiset teot yleisesti vanhenevat, ennen kuin laissa säädetystä rikosoikeudellisesta seuraamuksesta voidaan määrätä tuomioistuimen lopullisella ratkaisulla. Tällöin toimenpiteitä, joista kansallisessa oikeudessa säädetään petosten ja muun unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvan lainvastaisen toiminnan torjumiseksi, ei voida pitää tehokkaina eikä ennalta ehkäisevinä.(23)
47.      Mistään ei kuitenkaan ilmene, että käsiteltävässä asiassa riidanalainen vanhentumisaika johtaisi yleisesti siihen, että huomattavassa määrässä rikosasioita, joita käsitellään bulgarialaisissa tuomioistuimissa, unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvat rikokset jäisivät tosiasiallisesti rankaisematta.
48.      Kaikki vaikuttaa viittavan pikemmin siihen, että tässä tapauksessa syyteoikeuden vanhentuminen vaikuttaa vain muutamiin ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen(24) käsiteltävänä ja ratkaistavana oleviin toimiin ja että näiden toimien (osan niistä) mahdollinen rankaisematta jääminen kytkeytyy yksittäisiin tekijöihin, jotka liittyvät ennakkoratkaisua pyytänyttä tuomioistuinta itseään koskeviin tilapäisiin ongelmiin ja haasteisiin.
49.      Ennakkoratkaisupyynnössä kuvatusta ja edellä tässä ratkaisuehdotuksessa(25) läpi käydystä tapahtumienkulusta ilmenee nimittäin, että esillä olevan rikosoikeudenkäynnin kulun viivästyminen johtuu ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen jonkinlaisesta omasta ”systeemisestä tehottomuudesta”, kuten komissio huomauttaa.(26)
50.      Asiakirja-aineistosta ei ilmene tietoja, joiden mukaisesti vähintään huomattavaan määrään – ei yleisesti kaikkiin – vastaavia rikosasioita käsittelevistä bulgarialaisista tuomioistuimista kohdistuisi syyteoikeuden vanhentumisjärjestelmässä systemaattinen este, jonka vuoksi ne eivät voisi antaa lopullisia ratkaisuja unionin taloudellisille eduille vahinkoa aiheuttavista menettelyistä.
51.      Näissä olosuhteissa unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä vaaditut edellytykset sen systeemisen riskin arvioimiseksi, että unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvista törkeistä petoksista ei määrätä rangaistuksia, jäävät nähdäkseni täyttymättä. Ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen on siis vastattava kieltävästi.
B       Toinen ennakkoratkaisukysymys
52.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on epävarma siitä, onko puitepäätöksen 2008/841 3 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaista, että samaisen puitepäätöksen 2 artiklan b alakohdassa tarkoitetusta rikoksen tekemisestä varten tehdystä sopimuksesta määrätään ankarampi rangaistus (enintään 15 vuotta vankeutta) kuin kyseisen sopimuksen kohteena olevan rikoksen tekemisestä (enintään kahdeksan vuotta vankeutta).
53.      Muistutan, että nyt käsiteltävässä rikosasiassa on kyse seuraavien henkilöiden rikosoikeudellisesta vastuusta:
–        A ja B, joita syytetään arvonlisäveropetosten tekemistä varten perustetun rikollisjärjestön johtamisesta, josta voi seurata 5–15 vuoden vankeusrangaistus;
–        V, G ja D, joita syytetään kyseiseen rikollisjärjestöön osallistumisesta, josta voi seurata 3–10 vuoden vapausrangaistus.
54.      Kaikkia viittä syytettyä syytetään lisäksi veropetoksesta, josta voi seurata 3–8 vuoden vankeusrangaistus.
55.      Puitepäätöksen 2008/841 2 artiklassa säädetään jäsenvaltioiden velvollisuudesta säätää rangaistavaksi toinen tai molemmat seuraavan tyyppisistä rikollisjärjestöön liittyvistä menettelyistä:
–        aktiivinen osallistuminen järjestön rikolliseen toimintaan;
–        sopimuksen tekeminen ”yhden tai useamman henkilön kanssa – – toiminnasta, joka toteutuessaan johtaisi [kyseisen puitepäätöksen] 1 artiklassa tarkoitettujen rikosten tekemiseen – –”. Tällaisista rikoksista voi ”enimmillään seurata vähintään neljän vuoden pituinen tai sitä ankarampi vankeusrangaistus – –”.(27)
56.      Puitepäätöksen 2008/841 3 artiklan 1 kohdassa edellytetään puolestaan, että jäsenvaltiot toteuttavat tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että
–        2 artiklan a alakohdassa tarkoitetusta rikoksesta voidaan määrätä vapausrangaistus, jonka enimmäiskesto on ”vähintään kahdesta viiteen vuotta”.
–        2 artiklan b alakohdassa tarkoitetusta rikoksesta voidaan määrätä vapausrangaistus, ”jonka enimmäiskesto on sama kuin sopimuksen kohteena olevasta rikoksesta määrättävä, tai vapausrangaistus, jonka enimmäiskesto on vähintään kahdesta viiteen vuotta”.
57.      Bulgarian lainsäätäjä on valinnut 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarjotuista vaihtoehdoista jälkimmäisen: Bulgarian rikoslain mukaan arvonlisäveropetoksesta voidaan määrätä enimmillään kahdeksan vuoden vapausrangaistus, kun taas arvonlisäveropetoksen tekemistä varten muodostetun rikollisryhmän perustamisesta tai johtamisesta voidaan määrätä enimmillään 15 vuoden vapausrangaistus.
58.      Tämän perusteella esille nousee kaksi kysymystä:
–        onko ensinnäkin puitepäätöksen 2008/841 3 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaista, että arvonlisäveropetoksen tekemistä varten tehdystä sopimuksesta voi seurata pidempi rangaistus (15 vuotta) kuin kyseisen veropetoksen tekemisestä (kahdeksan vuotta);
–        voidaanko toiseksi kansallisessa lainsäädännössä säätää joka tapauksessa kyseisestä sopimuksesta rangaistus, jonka enimmäiskesto on yli viisi vuotta, kun 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa annetuista vaihtoehdoista jälkimmäisessä viitataan vapausrangaistukseen, jonka enimmäiskesto on ”vähintään kahdesta viiteen vuotta”.
1.     Puitepäätöksen 2008/841 3 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettu ”vapausrangaistus, jonka enimmäiskesto on vähintään kahdesta viiteen vuotta”
59.      Puitepäätös 2008/841 sisältyy SEUT 31 artiklan 1 kohdan, jonka määräykset toistetaan SEUT 83 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa, nojalla annettuihin toimiin. Kyseinen puitepäätös sisältää vähimmäissäännöksiä, jotka koskevat seuraamuksia, joita sovelletaan rikoksiin järjestäytyneen rikollisuuden alalla.(28)
60.      Unionin oikeuden nykytilassa jäsenvaltioiden rikosoikeutta ei ole yleisillä toimenpiteillä yhdenmukaistettu. Rikoksen törkeyden arvioinnissa on varsinaisesti ”– – otettava huomioon asianomaisen jäsenvaltion rikosoikeusjärjestelmässä tehdyt valinnat siltä osin kuin kyse on yhteiskunnan oikeusjärjestystä eniten vahingoittavien rikosten yksilöimisestä”.(29)
61.      Itävallan hallitus on viitannut vaikeuksiin, joita oikeudellisten perinteiden ja kansallisten rikosoikeudellisten järjestelmien väliset erot ovat aiheuttaneet neuvostossa käydyissä keskusteluissa lukuisista unionin säädöksistä aineellisen rikosoikeuden alalla.(30) Nämä vaikeudet ovat olleet sen periaatteellisen kannan taustalla, jonka neuvosto esitti päätelmissään rangaistusten yhdenmukaistamisessa noudatettavasta lähestymistavasta.(31)
62.      Kyseisessä asiakirjassa vahvistetaan näkemys, jonka neuvosto on omaksunut ennen Lissabonin sopimusta tekemissään puitepäätöksissä, ja siinä todetaan seuraavaa:
–        Seuraamusten yhdenmukaistamisen ei pitäisi estää jäsenvaltioita säilyttämästä kansallisia rangaistusjärjestelmiään yhtenäisinä.(32)
–        Jos (tulevissa) säädösehdotuksissa on säännöksiä rikoksia koskevan vähimmäistunnusmerkistön vahvistamisesta, olisi harkittava mahdollisuutta säätää kyseisten rikosten osalta kansallisen lainsäädännön nojalla annettavien enimmäisrangaistusten vähimmäistasosta.(33)
63.      Tätä varten neuvosto loi rangaistustasoja koskevan järjestelmän(34) ja täsmensi, että kyseessä olivat vähimmäistasot eikä mikään estänyt jäsenvaltioita noudattamatta kansallisessa lainsäädännössään niitä jyrkempää linjaa.(35)
64.      Neuvosto on käyttänyt tällaista enimmäisrangaistusten vähimmäistasoon perustuvaa järjestelmää, joka on – kuten komissio esittää – vähimmäistason yhdenmukaistamista koskevan periaatteen mukainen SEUT 83 artiklan 1 kohdan mukaisesti,(36) säännöllisesti useissa puitepäätöksissä.(37) Sen tarkoituksesta ja käytännön soveltamisesta ilmenee, että jäsenvaltioilla on vapaus ottaa käyttöön vastaavissa kansallisissa järjestelmissään puitepäätöksessä 2008/841 säädettyä ankarampia enimmäisrangaistuksia.
65.      En malta kuitenkaan olla huomauttamatta, ettei lainsäätäjän käyttämä kielellinen muotoilu ole erityisen onnistunut.
66.      Puitepäätöksen 2008/841 3 artiklan 1 kohdassa käytetty ilmaisu ”vapausrangaistus, jonka enimmäiskesto on vähintään kahdesta viiteen vuotta”,(38) ei näet ole oikein looginen, kuten ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen itsensä kokema hämmennys osoittaa.(39)
67.      Kun rangaistuksen enimmäiskestolle asetetaan vähimmäisedellytys, vähimmäisedellytyksen ylärajan ylittämistä koskeva kysymys jää avoimeksi, eikä yläraja voi olla enimmäisrangaistus. Jäsenvaltiot voisivat siis pidentää sitä.
68.      Jos vähimmäisedellytystä tarkennetaan välittömästi viittaamalla konkreettisen aikarajan sijaan aikaväliin, jolle rangaistuksen keston olisi asetuttava, rangaistusta ei voitaisi jatkaa kyseisen aikavälin ylärajaa pidemmäksi, vaan kyseinen yläraja olisi (rangaistuksen) sallittu enimmäistaso. Jäsenvaltiot voisivat siis määrittää rangaistuksen keston vain kyseisen aikavälin rajoissa sen ylärajaa ylittämättä.
69.      Kuten Itävallan hallitus ehdottaa,(40) on kuitenkin katsottava, että rangaistuksen enimmäiskestolle asetettu vähimmäisedellytys esitetään tiettynä aikavälinä (kahdesta viiteen vuotta) ja että siten rangaistuksen kesto voi ylittää kyseisen aikavälin. Jäsenvaltiot voisivat siis pidentää enimmäisrangaistusta yhdistämällä pidempiä aikavälejä.
70.      Tämä tulkinta, joka on taatusti monimutkainen, vastaa parhaalla tavalla unionin oikeuden vähimmäistason yhdenmukaistamista koskevaa periaatetta rikosoikeuden alalla. Siinä huomioidaan myös jollain tapaa parhaiten jäsenvaltioille annettu mahdollisuus päättää viime kädessä niiden rangaistusten enimmäiskestosta, joita ne haluavat ottaa käyttöön.
71.      Unionin oikeudessa annetaan jäsenvaltioille mahdollisuus täyttää enimmäiskeston vahvistamista koskeva velvollisuutensa siten, että enimmäiskesto voi olla nyt käsiteltävän asian tilanteessa vain kaksi vuotta tai miten pitkä tahansa viiteen vuoteen saakka. Niiden mahdollisuutta päättää mistä tahansa muusta kestosta, joka ylittää aikavälin ”kahdesta viiteen vuotta”, ei tietenkään rajoiteta.
72.      Näin ollen puitepäätöksen 2008/841 3 artiklan 1 kohdan b alakohta ei ole nähdäkseni esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaisesti kyseisen puitepäätöksen 2 artiklan b alakohdassa tarkoitetusta sopimuksesta voidaan määrätä vapausrangaistus, jonka enimmäiskesto ylittää sen vapausrangaistuksen enimmäiskeston, joka voidaan määrätä kyseisen sopimuksen kohteena olevasta rikoksesta.
73.      Joka tapauksessa on pidettävä mielessä unionin tuomioistuimen vakiintunut oikeuskäytäntö, jonka mukaan kansallisella tuomioistuimella ei ole velvollisuutta jättää soveltamatta kansallisen oikeuden säännöstä, joka on ristiriidassa sellaisten puitepäätöksen säännösten kanssa, joilla ei ole välitöntä oikeusvaikutusta.(41)
2.     Rikoksen tekemistä varten tehdystä sopimuksesta ja sopimuksen kohteena olevan rikoksen tekemisestä määrättävien rangaistusten välinen ero. Oikeasuhteisuus
74.      On vielä ratkaistava, onko puitepäätöksen 2008/841 3 artiklan 1 kohdan b alakohdan mukaista, että arvonlisäveropetoksen tekemistä varten tehdystä sopimuksesta voi seurata Bulgarian oikeudessa pidempi rangaistus (15 vuotta) kuin kyseisen veropetoksen tekemisestä (kahdeksan vuotta).
75.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että myöntävä vastaus olisi vastoin suhteellisuusperiaatetta.(42)
76.      Olen tästä toista mieltä.
77.      Ensi näkemältä voisi tietenkin vaikuttaa suhteettomalta, että rikoksen tekemistä varten tehdystä sopimuksesta (joka katsotaan myöhempää rikosta valmistelevaksi toimeksi) voi seurata ankarampi rangaistus kuin kyseisen rikoksen tosiasiallisesta tekemisestä.(43)
78.      Puitepäätöksen 2008/841 2 artiklan b alakohdassa, joka koskee järjestäytynyttä rikollisuutta, mainitaan kuitenkin tilanne, jossa on kyseessä sopimus ”toiminnasta, joka toteutuessaan johtaisi – – rikosten tekemiseen”.(44)
79.      Järjestäytyneen rikollisuuden torjunnassa, josta puitepäätöksessä 2008/841 on siis varsinaisesti kyse, on kohtuullista, että rikollista toimintaa järjestelmällisesti harjoittavien organisaatiorakenteiden perustamisesta seuraa ankarampi rangaistus.
80.      Yksittäisen rikoksen tekemistä varten tehty satunnainen sopimus ei ole sama kuin sopimus rikosten tekemisestä tiettynä aikana pysyvällä ja järjestäytyneellä tavalla useasta henkilöstä muodostuvan rakenteeltaan jäsentyneen yhteenliittymän avulla.
81.      Sellaisen henkilön, joka sopii muiden henkilöiden kanssa rikollisjärjestön perustamisesta, ei tarvitse osallistua rikollisen ”toiminnan varsinaiseen suorittamiseen”, kuten ilmenee puitepäätöksen 2008/841 2 artiklan b alakohdasta, vaan hän
–        voi olla vastuussa muiden henkilöiden kyseisessä organisaatiossa tekemistä rikoksista joko välillisesti tai rikoksiin yllyttämisen perusteella.
–        on joka tapauksessa vastuussa suoraan ja pääasiallisesti rikoksesta, joka muodostuu sellaisen rakenteen perustamisesta, jonka tarkoituksena on edesauttaa sellaisten rikosten tosiasiallista tekemistä, joita ei voitaisi tehdä, jollei tekijöillä olisi käytettävissään rikollisjärjestön resursseja.
82.      Katson siis teorian tasolla, että rikollisjärjestön perustamista koskevasta sopimuksesta voi seurata ankarampi rikosoikeudellinen seuraamus kuin kyseisessä järjestössä varsinaisesti tehdyistä rikoksista.
83.      Kansallisen lainsäätäjän tehtävänä on määrittää kyseisen rikosoikeudellisen seuraamuksen ankaruus edellä tarkastelluissa puitteissa. Ensisijaisena on pidettävä sen omaa näkemystä rikoksen ja rangaistuksen välisestä oikeasuhteisuudesta, jollei ole ilmeistä, että kohtuuden rajat ylittyvät.
84.      Olen joka tapauksessa komission kanssa samaa mieltä siitä, että seuraamuksen oikeasuhteisuuden konkreettisessa arvioinnissa on otettava huomioon kuhunkin tapaukseen liittyvät erityiset olosuhteet.(45)
85.      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on määritettävä, onko A:n ja B:n menettely ollut sellaista, että siitä on aiheellista määrätä ankarampi rangaistus kuin kolmelle muulle syytetylle, kun otetaan huomioon yhtäältä A:n ja B:n välisellä sopimuksella perustetun rikollisjärjestön ominaispiirteet ja toisaalta se, missä määrin kyseisen järjestön olemassaolo on ollut välttämätön edellytys niiden rikosten tekemiselle, joista V:tä, G:tä ja D:tä syytetään. Tässä arvioinnissa on otettava lisäksi huomioon, että A:ta ja B:tä syytetään myös niiden kesken tehdystä sopimuksesta syntyneen rikollisjärjestön johtamisesta.
V       Ratkaisuehdotus
86.      Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että Sofiyski gradski sadin esittämiin kysymyksiin vastataan seuraavasti:
1)      SEUT 325 artiklaa ja Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta tehdyn yleissopimuksen 2 artiklan 1 kohtaa
on tulkittava siten, että
ne eivät ole esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jossa säädetään unionin taloudellisiin etuihin kohdistuviin rikoksiin liittyvän syyteoikeuden ehdottomasta vanhentumisajasta, joka määräytyy yksinomaan kyseisestä rikoksesta määrättävän enimmäisrangaistuksen perusteella siten, että se on 15 vuotta teoista, joista voi seurata yli kymmenen vuoden vapausrangaistus, ja 10 vuotta teoista, joista voi seurata yli kolmen vuoden vapausrangaistus.
2)      Järjestäytyneen rikollisuuden torjunnasta 24.10.2008 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2008/841/YOS 3 artiklan 1 kohdan b alakohtaa
on tulkittava siten, että
se ei ole esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka nojalla menettelystä, jossa henkilö on tehnyt sopimuksen toiminnasta, joka toteutuessaan johtaisi kyseisen puitepäätöksen 1 artiklassa tarkoitettujen rikosten tekemiseen, voi enimmillään seurata ankarampi vapausrangaistus kuin tällaisen rikoksen tekemisestä.
1      Alkuperäinen kieli: espanja.
i      Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.
2      Tehty 26.7.1995 annetulla neuvoston säädöksellä Euroopan unionista tehdyn sopimuksen K.3 artiklan perusteella (EYVL 1995, C 316, s. 48; jäljempänä taloudellisten etujen suojaamista koskeva yleissopimus).
3      Järjestäytyneen rikollisuuden torjunnasta 24.10.2008 tehty neuvoston puitepäätös (EUVL 2008, L 300, s. 42).
4      Espanjankielisessä versiossa käytetään termiä conspiración (”salahanke”), joka ei vastaa muita tarkastelemiani kieliversioita. Muissa tarkastelemissani kieliversioissa käytetään termejä accord (ranska), agreement (englanti), intesa (italia), acordo (portugali), acordul (romania), Vereinbarung (saksa) ja overeengekomen (hollanti). Espanjankielisessä versiossa käytetyn termin conspiración on siis ymmärrettävä tarkoittavan termiä acuerdo (”sopimus”), jota käytetään puitepäätöksen 2008/841 2 artiklan b alakohdassa.
5      Ennakkoratkaisupyynnön 29 kohta.
6      Ennakkoratkaisupyynnön 52 kohta.
7      Komission kirjallisten huomautusten 9 kohta.
8      Tätä toimivaltaa käyttäessään jäsenvaltioiden on noudatettava unionin oikeuteen perustuvia velvoitteitaan. Ks. vastaavasti tuomio 26.2.2019, Rimšēvičs ja EKP v. Latvia (C‑202/18 ja C‑238/18, EU:C:2019:139, 57 kohta).
9      Tuomio 21.12.2021, Euro Box Promotion ym. (C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 ja C‑840/19, EU:C:2021:1034, 181 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
10      Tuomio 5.12.2017, M. A. S. ja M. B. (C‑42/17, EU:C:2017:936, 31 ja 32 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
11      Tuomio 8.9.2015, Taricco ym. (C‑105/14, EU:C:2015:555, 39 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
12      Tuomio 5.12.2017, M. A. S. ja M. B. (C‑42/17, EU:C:2017:936, 41 kohta).
13      Unionin taloudellisiin etuihin kohdistuvien petosten torjunnasta rikosoikeudellisin keinoin 5.7.2017 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2017, L 198, s. 29).
14      Tuomio 21.1.2021, Whiteland Import Export (C‑308/19, EU:C:2021:47, 48 kohta; jäljempänä tuomio Whiteland Import Export). Kyseinen asia koski kilpailusääntöjen rikkomista.
15      Tuomio Whiteland Import Export, 49 kohta.
16      Tuomio Whiteland Import Export, 50 kohta.
17      Tuomio Whiteland Import Export, 51 kohta.
18      Euroopan yhteisöjen taloudellisten etujen suojaamisesta 18.12.1995 annettu neuvoston asetus (EYVL 1995, L 312, s. 1).
19      Tuomio 6.2.2025, Emporiki Serron – Emporias kai Diathesis Agrotikon Proionton (C‑42/24, EU:C:2025:56, 40 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
20      Komission kirjallisten huomautusten 17 kohta.
21      Komission kirjallisten huomautusten 18 kohta.
22      Komission kirjallisten huomautusten 19 kohta.
23      Tuomio 8.9.2015, Taricco (C‑105/14, EU:C:2015:555, 47 kohta).
24      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan jäljellä oleva vanhentumisaika (vuoteen 2035 saakka) on riittävä, jotta rikollisryhmän johtamisesta syytettyjen asia voidaan käsitellä kolmessa oikeusasteessa.
25      Tämän ratkaisuehdotuksen 19–21 kohta.
26      Komission kirjallisten huomautusten 20 kohta.
27      Komissio katsoo vastoin ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämää näkemystä (ennakkoratkaisupyynnön 47 ja 48 kohta), että puitepäätöksen 2008/841 2 artiklan b alakohdassa tarkoitetun sopimuksen kohde on rikosten tekeminen eikä välttämättä rikollisjärjestön perustaminen (komission kirjallisten huomautusten 30 kohta). Jos näin olisi, A:n ja B:n menettely olisi pikemmin puitepäätöksen 2008/841 2 artiklan a alakohdassa tarkoitettua menettelyä, jolloin puitepäätöksen 3 artiklan 1 kohdan b alakohdan – jonka tulkintaa toinen ennakkoratkaisukysymys koskee – soveltamisesta tulisi merkityksetöntä. Riippumatta siitä, että sopimuksella voidaan tarkoittaa myös sopimusta, jonka kohteena on rikollisjärjestön perustaminen, kuten komissio myöntää, olennaista on nähdäkseni se, että joko puitepäätöksen 2008/841 2 artiklan a alakohdan tai sen b alakohdan nojalla 3 artiklan 1 kohdan a ja b alakohdan mukaista on, että rikollisjärjestön perustamista tai rikoksen tekemistä varten tehdystä sopimuksesta voidaan määrätä ankarampi rangaistus kuin sopimuksen kohteena olevan rikoksen tekemisestä.
28      Tuomio 28.11.2024, PT (Syyttäjän ja rikoksentekijän välinen sopimus) (C‑432/22, EU:C:2024:987, 38 kohta).
29      Vastaavasti tuomio 6.7.2023, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Erityisen törkeä rikos) (C‑402/22, EU:C:2023:543, 38 kohta).
30      Itävallan hallituksen kirjallisten huomautusten 24 kohta.
31      Neuvoston asiakirja nro 9141/02, 27.5.2002 (jäljempänä neuvoston päätelmät).
32      Neuvoston päätelmät, 3 kohdan neljäs alakohta: ”Pohdittaessa keinoja rangaistusten yhdenmukaistamiseen tietyillä aloilla on muistettava, että jäsenvaltioilla on erilaisia oikeudellisia perinteitä. Jotta jäsenvaltiot pystyisivät säilyttämään kansalliset rangaistusjärjestelmänsä yhtenäisinä, tarvitaan rangaistuksia yhdenmukaistettaessa joustavuutta.”
33      Neuvoston päätelmät, 3 kohdan viides alakohta: ”
Jos Euroopan unionista tehdyn sopimuksen VI osaston nojalla annettavissa
säädösehdotuksissa on säännöksiä rikoksia koskevan vähimmäistunnusmerkistön
vahvistamisesta, harkitaan, onko tarvetta säätää kyseisten rikosten osalta kansallisen
lainsäädännön nojalla annettavien enimmäisrangaistusten vähimmäistasosta.”.
34      Kyseinen järjestelmä sisältyy neuvoston päätelmien 3 kohdan kahdeksanteen alakohtaan, ja se jakautuu neljään tasoon:
Taso 1: rangaistus enimmillään vähintään 1–3 vuotta vankeutta
Taso 2: rangaistus enimmillään vähintään 2–5 vuotta vankeutta
Taso 3: rangaistus enimmillään vähintään 5–10 vuotta vankeutta
Taso 4: rangaistus enimmillään vähintään 10 vuotta vankeutta (tapauksissa, jotka edellyttävät erittäin ankaria rangaistuksia).
35      Neuvoston päätelmät, 3 kohdan yhdeksäs alakohta: ”– – Todetaan, että mainitut tasot ovat vähimmäistasoja ja että mikään ei estä jäsenvaltioita noudattamasta kansallisessa lainsäädännössään niitä jyrkempää linjaa”.
36      Komission kirjallisten huomautusten 34 kohta.
37      Itävallan hallitus mainitsee kirjallisten huomautustensa alaviitteessä 37 lukuisia puitepäätöksiä, joista on syytä mainita lahjonnan torjumisesta yksityisellä sektorilla 22.7.2003 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2003/568/YOS (EUVL 2003, L 192, s. 54) 4 artiklan 2 kohta ja rasismin ja muukalaisvihan tiettyjen muotojen ja ilmaisujen torjumisesta rikosoikeudellisin keinoin 28.11.2008 annetun neuvoston puitepäätöksen 2008/913/YOS (EUVL 2008, L 328, s. 55) 3 artiklan 2 kohta.
38      Sanamuoto olisi täysin järkevä vahvistettaessa vähimmäisrangaistuksia, mutta minusta se ei ole kovinkaan onnistunut, kun kyseessä ovat enimmäisrangaistukset.
39      Ennakkoratkaisupyynnön 56–74 kohta.
40      Itävallan hallituksen kirjallisten huomautusten 32 kohta.
41      Tuomio 24.6.2019, Poplawski (C‑573/17, EU:C:2019:530, tuomiolauselman 2 kohta).
42      Ennakkoratkaisupyynnön 52 kohta, joka toistetaan edellä tämän ratkaisuehdotuksen 22 kohdassa.
43      Rikoksen tekemisen suunnittelusta seuraa yleensä lievempi rangaistus kuin itse rikoksesta. On kuitenkin erotettava toisistaan varsinaisen rikoksen tekemisen suunnittelu ja rikos, joka muodostuu rikosten tekemistä varten muodostetun, rakenteeltaan jokseenkin yhtenäisen ja pysyvän yhteenliittymän perustamisesta tai johtamisesta.
44      Kursivointi tässä.
45      Komission kirjallisten huomautusten 39 kohta.