62023CJ0048_RES
Byla C‑48/23
Alajärven Sähkö Oy ir kt.irElenia Verkko Oyj
prieš
Energiavirasto
(Markkinaoikeus prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
2025 m. kovo 6 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Elektros energijos vidaus rinka – Direktyva (ES) 2019/944 – 57 straipsnio 4 ir 5 dalys – Nacionalinės reguliavimo institucijos nepriklausomumas vykdant pareigas ir įgaliojimus – Valstybės narės suformuluotos gairės – Teisės aktų pakeitimai, kuriais siekiama sumažinti elektros energijos paskirstymo kainas – Atitinkamos reguliavimo institucijos sprendimas dėl elektros energijos sistemos eksploatacijos tarifų kontrolės metodų, priimtas padarius tuos pakeitimus – Atsižvelgimas į įstatymo, kuriuo padaryti tie pakeitimai, parengiamuosius darbus“
Energija – Elektros energijos vidaus rinka – Direktyva 2019/944 – Reguliavimo institucijos – Nepriklausomumas – Valstybių narių pareigos – Apimtis – Įstatymo, kuriuo siekiama daryti įtaką elektros energijos skirstymo kainoms, priėmimas – Nuostatų, reglamentuojančių elektros energijos perdavimo ar skirstymo tarifus, nebuvimas – Įsigaliojus tam įstatymui reguliavimo institucijos priimti elektros energijos sistemos eksploatacijos tarifų kontrolės metodų pakeitimai – Valstybės narės pareigos paisyti reguliavimo institucijos nepriklausomumo pažeidimas – Nebuvimas
(Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2019/944 57 straipsnio 4 ir 5 dalys ir 59 straipsnis)
(žr. 29–47 punktus ir rezoliucinę dalį)
Santrauka
Gavęs Markkinaoikeus (Ekonominių bylų teismas, Suomija) prašymą priimti prejudicinį sprendimą, Teisingumo Teismas patikslino valstybių narių pareigos paisyti nacionalinių reguliavimo institucijų nepriklausomumo šioms vykdant Direktyva 2019/944 dėl elektros energijos vidaus rinkos bendrųjų taisyklių (
1
) pavestas užduotis apimtį.
2021 m. gruodžio mėn. priimtuose keliuose sprendimuose (toliau – ginčijami sprendimai) Suomijos reguliavimo institucija peržiūrėjo laikotarpiu nuo 2022 m. sausio 1 d. iki 2023 m. gruodžio 31 d. taikomus 2015 m. jos nustatytus elektros energijos sistemos eksploatacijos tarifų kontrolės metodus. Remiantis tuose sprendimuose pateiktais paaiškinimais, ta institucija peržiūrą atliko savo iniciatyva įsigaliojus Įstatymui Nr. 730/2021 (
2
), kuriuo buvo pratęstas tam tikrų reikalavimų dėl elektros energijos sistemos įrengimo ir priežiūros įgyvendinimo laikotarpis.
Šiuo klausimu ekonominių bylų teismas pažymėjo, kad Įstatymo Nr. 730/2021 tikslas, kaip nurodyta jo parengiamuosiuose darbuose, buvo paskatinti elektros energijos skirstymo kainos mažėjimą, nepateikiant nuostatų, reglamentuojančių elektros energijos perdavimo ar skirstymo tarifus ir tų tarifų skaičiavimo metodus.
Dvi Suomijos įmonės, elektros energijos sistemos operatorės, kreipėsi į ekonominių bylų teismą su ieškiniu dėl ginčijamų sprendimų panaikinimo, nes jais buvo pakeisti elektros energijos sistemos eksploatacijos tarifų kontrolės metodai. Remdamosi ryšiu tarp Įstatymo Nr. 730/2021 ir ginčijamų sprendimų, tos įmonės tvirtino, be kita ko, kad tie sprendimai Suomijos reguliavimo institucijos nebuvo priimti savarankiškai, laikantis šiuo klausimu Direktyvoje 2019/944 nustatytų reikalavimų.
Atsižvelgdamas į šį priekaištą, ekonominių bylų teismas nusprendė Teisingumo Teismo iš esmės paklausti, ar, atsižvelgiant į ryšį tarp Įstatymo Nr. 730/2021 įsigaliojimo ir Suomijos reguliavimo institucijos priimtų ginčijamų sprendimų, Direktyvos 2019/944 57 straipsnio 4 ir 5 dalimis ir 59 straipsniu draudžiami tokie nacionalinės teisės aktai, kaip Įstatymas 730/2021.
Teisingumo Teismo vertinimas
Iš pradžių Teisingumo Teismas priminė, kad, remiantis Direktyvos 2019/944 57 straipsnio 4 dalimi, valstybės narės garantuoja reguliavimo institucijos nepriklausomumą jai vykdant šia direktyva ir susijusiais teisės aktais pavestas reguliavimo užduotis. Be to, 57 straipsnio 5 dalies pirmos pastraipos a punkte numatyta, kad, siekdamos apsaugoti reguliavimo institucijos nepriklausomumą, valstybės narės pirmiausia užtikrina, kad ši institucija galėtų priimti savarankiškus sprendimus nepriklausomai nuo jokio politinio organo.
Į tai atsižvelgdamas, Teisingumo Teismas konstatavo, viena vertus, kad turi būti užtikrintas reguliavimo institucijų nepriklausomumas tiek nuo ūkio subjektų, tiek nuo viešųjų subjektų, t. y. administracinių ar politinių organų, o pastaruoju atveju – ne tik nuo vyriausybės, bet ir nuo nacionalinio teisės aktų leidėjo.
Kita vertus, Teisingumo Teismas pažymėjo, kad reguliavimo institucijoms priskirti įgaliojimai patenka į vykdymo sritį remiantis specializuotu techniniu tikrovės įvertinimu ir kad įgyvendindamos šią kompetenciją tos institucijos turi laikytis principų ir taisyklių, nustatytų išsamiais Sąjungos teisės aktais, kuriais ribojama jų diskrecija ir joms trukdoma priimti politinio pobūdžio sprendimus.
Iš tiesų, nors, kaip nustatyta Direktyvos 2019/944 59 straipsnio 1 dalies m punkte, reguliavimo institucijos tikrai privalo užtikrinti, kad būtų laikomasi sistemos saugumą ir patikimumą reglamentuojančių taisyklių, taip pat vertinti, kaip jų buvo laikomas praeityje, toje formuluotėje nenurodyta, kad jos yra įgaliotos nustatyti tas taisykles.
Šiuo klausimu, kaip galima teigti remiantis tos direktyvos 87 konstatuojamąja dalimi ir kaip nustatyta SESV 194 straipsnio 2 dalies antroje pastraipoje, valstybės narės turi teisę apibrėžti savo energijos išteklių naudojimo sąlygas. Dėl šių priežasčių valstybės narės gali laisvai priimti savo teisės aktus dėl nacionalinės elektros energijos rinkos, išskyrus kiek tai susiję su toje direktyvoje numatytais reguliavimo institucijų uždaviniais ir įgaliojimais.
Atsižvelgiant į tai, su nacionalinės energetikos politikos nustatymu susijusios valstybės narės kompetencijos įgyvendinimas gali atsiliepti elektros energijos sistemos eksploatavimo sąnaudoms. Be to, tik tai, kad valstybė narė, priimdama teisės aktus, siekia sumažinti elektros energijos skirstymo kainas, neatrodo savaime nesuderinama su Direktyvos 2019/944 57 straipsnio 4 ir 5 dalimis.
Tokiomis aplinkybėmis, atsižvelgiant į Direktyvos 2019/944 57 straipsnio 4 ir 5 dalis, neturėtų būti leidžiamos nacionalinės reguliavimo priemonės, kurios apima išsamias nuostatas, konkrečiai nustatančias, kurie aspektai priskiriami reguliavimo institucijos diskrecijai, kaip antai elektros energijos sistemos tarifų dydis ar konkretūs jų skaičiavimo metodai.
Vis dėlto aplinkybė, kad nacionalinės teisės aktų leidėjas priėmė įstatymą, kuriuo keičiami reikalavimai dėl energijos tiekimo saugumo, ir kad dėl tos priežasties nacionalinė reguliavimo institucija pakeitė atitinkamos elektros energijos sistemos tarifus, savaime nepaneigia tos institucijos įgaliojimų vykdymo nepriklausomumo.
Atsižvelgdamas į šiuos argumentus, Teisingumo Teismas taip atsakė į pateiktus prejudicinius klausimus: Direktyvos 2019/944 57 straipsnio 4 dalis ir 5 dalies pirmos pastraipos a punktas kartu su tos direktyvos 59 straipsniu turi būti aiškinami taip, kad jais nedraudžiami nacionalinės teisės aktai, kurių tikslas, kaip apibrėžta tų aktų parengiamuosiuose darbuose, yra, be kita ko, daryti įtaką elektros energijos skirstymo kainoms nepateikiant nuostatų, konkrečiai reglamentuojančių elektros energijos perdavimo ar skirstymo tarifus ir tų tarifų skaičiavimo metodus, tačiau kuriems įsigaliojus nacionalinė reguliavimo institucija turėjo pakeisti elektros energijos sistemos eksploatacijos tarifų kontrolės metodus nepasibaigus kontrolės laikotarpiui, kuriuo tie aktai įsigaliojo.
(
1
)	2019 m. birželio 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl elektros energijos vidaus rinkos bendrųjų taisyklių, kuria iš dalies keičiama Direktyva 2012/27/ES (OL L 158, 2019, p. 125).
(
2
)	Laki sähkömarkkinalain muuttamisesta (730/2021) (Elektros energijos rinkos įstatymo pakeitimo įstatymas (730/2021), toliau – Įstatymas 730/2021).