GENERALINIO ADVOKATO
MACIEJ SZPUNAR IŠVADA,
pateikta 2024 m. liepos 4 d.(1)
Byla C‑277/23
E. P.
prieš
Ministarstvo financija Republike Hrvatske, Samostalni sektor za drugostupanjski upravni postupak
(Ustavni sud Republike Hrvatske (Konstitucinis Teismas, Kroatija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Sąjungos pilietybė – Teisė laisvai judėti ir apsigyventi valstybių narių teritorijoje – Mokesčių teisės aktai – Pajamų mokestis – Teisė į didesnę asmeninę bazinę neapmokestinamąją sumą už išlaikomą vaiką, pasinaudojusį parama judumui – Parama, viršijanti šiuose teisės aktuose nurodytą ribą – Programa „Erasmus+“ – Judumas į valstybę narę, kurioje vidutinės pragyvenimo išlaidos yra didesnės – Diskriminacijos draudimas – Laisvo judėjimo ribojimas “
I.      Įvadas
1.        Programa „Erasmus“ (EuRopean Action Scheme for the Mobility of University Students) buvo sukurta atsižvelgiant į Renesanso laikotarpį, kai studentai ir intelektualai galėjo laisvai judėti Europoje. Taigi ji pavadinta filosofo, filologo, teologo ir humanisto Erazmo Roterdamiečio (1469–1536), kuris, norėdamas būti pasaulio piliečiu, gyveno ir dirbo įvairiuose Europos regionuose, vardu. Iš tikrųjų jis manė, kad tik ryšiai, siejantys jį su kitomis šalimis, suteikė jam žinių, patirties ir idėjų, kurios buvo jo tyrimų dalykas(2).
2.        Nuo pat programos „Erasmus“ sukūrimo 1987 m. ji leido kelioms jaunų studentų kartoms laisvai judėti Europos Sąjungoje mokymosi tikslais, iruu buvo taip prisidedama prie Sąjungos tautų suartėjimo. Ji taip pat atvėrė kelią į švietimo Europą, kuri tapo neatskiriama piliečių Europos, taip pat Sąjungos pilietybės dalimi. Šiandien programa „Erasmus+“ padeda įgyvendinti Sąjungos bendradarbiavimą pagrindinėse srityse, kaip antai švietimo ir mokymo srityse, glaudžiai susijusiose su Sąjungos ekonominiu ir socialiniu vystymusi, ir puoselėti Sąjungos vertybes pagal ESS 2 straipsnį(3). O rytoj? Rytoj ši programa turi ir toliau skatinti studentų judumą, kaip tikslą, priskirtiną bendrajam interesui, bei įtvirtinti Sąjungos vertybes. Iš tikrųjų nepamirškime, kad „demokratijai Sąjungoje reikalingas švietimo pamatas“(4).
3.        Šioje byloje Teisingumo Teismo iš esmės klausiama dėl SESV 18, 20, 21 ir 165 straipsnių išaiškinimo. Iš tikrųjų reikia atsakyti į svarbiausius klausimus, kurių kyla prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui Ustavni sud Republike Hrvatske (Konstitucinis Teismas, Kroatija) ir kuriuos galima apibendrinti taip: ar tai, kad studentas, valstybės narės pilietis, gauna „Erasmus“ stipendiją, gali būti iš dalies naudinga šios valstybės narės mokesčių administracijai? Ar mokesčius mokančiam vienam iš tėvų nepalankus apmokestinimas atitinka programos „Erasmus+“ tikslą skatinti studentų judumą?
4.        Taigi šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą suteikia Teisingumo Teismui progą dar kartą apsvarstyti studentų judumą, atsižvelgiant į valstybės narės teisės aktus dėl tam tikrų mokesčių lengvatų, ir patenka į jo jurisprudenciją, susijusią su laisvu studentų judėjimu(5).
II.    Teisinis pagrindas
A.      Sąjungos teisė
5.        SESV 21 straipsnio 1 dalyje nurodyta, kad „kiekvienas Sąjungos pilietis turi teisę laisvai judėti ir apsigyventi valstybių narių teritorijoje laikydamasis Sutartyse ir joms įgyvendinti priimtose nuostatose nustatytų apribojimų bei sąlygų“.
6.        SESV 165 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.      Sąjunga prie geros kokybės švietimo plėtojimo prisideda skatindama valstybių narių bendradarbiavimą ir prireikus paremdama bei papildydama jų veiksmus, kartu visiškai pripažindama valstybių narių atsakomybę už mokymo turinį ir švietimo sistemų organizavimą ir gerbdama jų kultūrų bei kalbų įvairovę.
<…>
2.      Sąjunga savo veiksmais siekia:
–      plėtoti europinę pakraipą švietimo srityje, ypač mokant valstybių narių kalbų ir jas populiarinant;
–      skatinti studentų ir dėstytojų judėjimą, inter alia, skatinant akademinį diplomų ir studijų trukmės pripažinimą;
–      remti švietimo įstaigų bendradarbiavimą;
–      plėtoti keitimąsi informacija ir patirtimi bendrais valstybių narių švietimo sistemų klausimais;
–      skatinti plėsti jaunimo ir socialinės‑pedagoginės pakraipos instruktorių mainus ir skatinti jaunimą dalyvauti Europos demokratiniame gyvenime;
<…>“
7.        Pagrindinės bylos aplinkybėmis taikytinos redakcijos Reglamento (ES) Nr. 1288/2013(6) (toliau – reglamentas „Erasmus+“) 40 konstatuojamojoje dalyje nurodyta:
„siekiant padidinti galimybes pasinaudoti Programa, pavienių asmenų judumui remti numatytos dotacijos turėtų būti pritaikytos prie gyvenimo lygio ir pragyvenimo išlaidų priimančioje šalyje. Vadovaujantis nacionaline teise valstybės narės taip pat turėtų būti skatinamos toms dotacijoms netaikyti jokių mokesčių, įskaitant socialinius. Nuo tokių mokesčių turėtų būti atleidžiamos viešosios arba privačiosios įstaigos, teikiančios tokią finansinę paramą atitinkamiems asmenims“.
8.        Reglamento „Erasmus+“ 6 straipsnio „Programos veiksmai“ 1 dalyje buvo nustatyta:
„Švietimo ir mokymo srityje Programos tikslų siekiama šių tipų veikla:
a)      pavienių besimokančiųjų asmenų judumas;
<…>“
9.        Šio reglamento 18 straipsnio „Biudžetas“ 7 dalyje buvo įtvirtinta:
„Pavienių besimokančiųjų asmenų judumui [Pavienių asmenų judumui švietimo ir mokymosi tikslais], kaip nurodyta 6 straipsnio 1 dalies a punkte ir 12 straipsnio a punkte, skirtos lėšos, kurias turi valdyti nacionalinė agentūra ar agentūros (toliau – nacionalinė agentūra), skirstomos remiantis tokiais kriterijais, kaip gyventojų skaičius, pragyvenimo išlaidos valstybėje narėje, atstumai tarp valstybių narių sostinių ir veiklos rezultatai. Pagal veiklos rezultatus, atsižvelgiant į 8 ir 9 dalyse nurodytus kriterijus, skiriama 25 proc. visų lėšų. 8 straipsnio 1 dalies a punkte ir 14 straipsnio 1 dalies a punkte nurodytų strateginių partnerysčių lėšos, kurias turi paskirstyti ir valdyti nacionalinė agentūra, skiriamos remiantis kriterijais, kuriuos turi nustatyti Komisija, laikydamasi 36 straipsnio 3 dalyje nurodytos nagrinėjimo procedūros. Tie kriterijų nustatymo metodai turi būti kiek įmanoma neutralūs valstybių narių skirtingų švietimo ir mokymo sistemų atžvilgiu, juos taikant turi būti vengiama didelių valstybėms narėms skirtų metinio biudžeto sumų sumažinimų skirtingais metais ir turi būti kuo labiau sumažinti pernelyg dideli skirtų lėšų lygio skirtumai.“
10.      Reglamento (EB) Nr. 883/2004(7) 67 straipsnyje „Šeimos nariai, gyvenantys kitoje valstybėje narėje“ nustatyta:
„Asmuo turi teisę gauti išmokas šeimai pagal kompetentingos valstybės narės teisės aktus, taip pat ir už savo šeimos narius, gyvenančius kitoje valstybėje narėje, tartum jie gyventų pirmojoje valstybėje narėje. Tačiau pensininkas turi teisę gauti išmok[a]s šeimai pagal valstybės narės, atsakingos už jo pensijos mokėjimą, teisės aktus.“
B.      Kroatijos teisė
11.      Klostantis pagrindinės bylos aplinkybėms galiojusios redakcijos Zakon o porezu na dohodak (Pajamų mokesčio įstatymas)(8) (toliau – ZPD) 6 straipsnyje nustatyta, kad iš apmokestinimo pajamų mokesčiu bazę sudarančios sumos atimama asmeninė neapmokestinamoji suma.
12.      ZPD 10 straipsnyje išvardytos pajamų mokesčiu neapmokestinamos pajamos. Tarp jų, be kita ko, nurodytos:
–      „moksleivių ir studentų stipendijos už formalųjį švietimą aukštosiose mokyklose ir universitetuose, taip pat doktorantūros studijas ir podoktorantūros stažuotes, kurioms lėšos numatytos Kroatijos Respublikos biudžete, ir stipendijos, mokamos, t. y. skiriamos, iš Europos Sąjungos biudžeto ir reglamentuojamos atskirais tarptautiniais susitarimais, studentams už formalųjį švietimą aukštosiose mokyklose“ (13 punktas);
–      „stipendijos studentams, atrinktiems viešuosiuose konkursuose, kuriuose vienodomis sąlygomis gali dalyvauti visi studentai, už formalųjį mokslą aukštosiose mokyklose, kurias moka, t. y. skiria, fondai, institucijos ir kiti Kroatijos Respublikoje švietimo arba mokslo ir mokslinių tyrimų tikslais įregistruoti subjektai, veikiantys pagal atskiras tvarkas ir įsteigti siekiant teikti stipendijas“ (18 punktas), ir
–      pajamos „iš negrąžintinų išmokų iš Europos Sąjungos fondų ir programų, gaunamų per įstaigas, akredituotas Kroatijos Respublikoje pagal Europos Sąjungos taisykles, skirtos mobilumo veiksmams įgyvendinti pagal Europos Sąjungos programas ir fondus, skirtus švietimo ir profesinio mokymo tikslams, pagal Komisijos finansinį reglamentą, neviršijant nustatytų sumų“ (20 punktas).
13.      ZPD 36 straipsnyje nustatyta:
„(1)      Iš gyventojų bendros pagal šio įstatymo 5 straipsnį gautų pajamų sumos atimama 2 200 Kroatijos kunų [(HRK), apie 292 EUR] kaip asmeninė bazinė neapmokestinamoji suma už kiekvieną mokestinio laikotarpio, už kurį apskaičiuojamas mokestis, mėnesį. <…>
(2)      Gyventojai gali padidinti šio straipsnio 1 dalyje nurodytą asmeninę neapmokestinamąją sumą:
<…>
2.      jei turi išlaikomų vaikų, už pirmą vaiką – suma, lygia 0,5 bazinės asmeninės neapmokestinamosios sumos, už antrąjį – suma, lygia 0,7 bazinės asmeninės neapmokestinamosios sumos, už trečiąjį – suma, lygia 1,0 bazinės asmeninės neapmokestinamosios sumos, už ketvirtąjį – suma, lygia 1,4 bazinės asmeninės neapmokestinamosios sumos, už penktąjį – suma, lygia 1,9 bazinės asmeninės neapmokestinamosios sumos, o už kiekvieną paskesnį vaiką bazinė asmeninė neapmokestinamoji suma laipsniškai didinama suma, lygia 0,6, 0,7, 0,8, 0,9, 1,0 <…> bazinės asmeninės neapmokestinamosios sumos už kiekvieną pirmesnį vaiką <…>.
<…>
(4)      Išlaikomais artimais šeimos nariais ir išlaikomais vaikais laikomi fiziniai asmenys, kurių apmokestinamosios pajamos, neapmokestinamosios pajamos ir kitos sumos, kurios pagal šį įstatymą nelaikomos pajamomis, per metus neviršija sumos, penkis kartus didesnės nei šio straipsnio 1 dalyje nurodyta asmeninė bazinė neapmokestinamoji suma.
(5)      Nukrypstant nuo šio straipsnio 4 dalies, nustatant teisę į bazinę neapmokestinamąją sumą už išlaikomus artimus šeimos narius ir išlaikomus vaikus, neatsižvelgiama į sumas, gautas pagal atskirus teisės aktus dėl socialinės paramos, išmokų vaikams, išmokų gimus vaikui, arba išmokas naujagimio kraiteliui, ir maitintojo netekimo pensiją po vieno iš tėvų mirties. <…>“
14.      ZPD 54 straipsnyje nurodyta, kad tam tikriems mokesčių mokėtojams, gyvenantiems remiamuose regionuose ir Vukovaro mieste (Kroatija), kaip antai pareiškėjai pagrindinėje byloje, nustatyta didesnė asmeninė neapmokestinamoji suma, taigi ir didesnis atskaitymas už išlaikomus vaikus, taikant ZPD 36 straipsnio 2 dalies 1 punkte nurodytus koeficientus. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, klostantis pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms ši suma siekė 3 000 HRK (apie 398 EUR), o anksčiau – 2 700 HRK (apie 358 EUR).
III. Faktinės pagrindinės bylos aplinkybės, prejudiciniai klausimai ir procesas Teisingumo Teisme
15.      Pareiškėja pagrindinėje byloje, Kroatijos pilietė, gauna pajamas daugiausia iš darbo pagal darbo sutartį. Ji privalo mokėti pajamų mokestį ir vietinį pajamų mokesčio priedą. Atsižvelgiant į gyvenamąją vietą ji turi teisę į ZPD numatytas mokesčių lengvatas.
16.      Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad mokestiniais laikotarpiais iki 2014 m. pareiškėja pagrindinėje byloje pagal ZPD 36 straipsnio 2 dalies 2 punktą ir 54 straipsnio 1 dalies 2 punktą naudojosi teise į bazinės neapmokestinamosios sumos (neapmokestinamoji gautų metinių sumų dalis) padidinimą už išlaikomą vaiką, kuris aptariamu metu studijavo Suomijos universitete pagal dieninių studijų programą.
17.      2015 m. liepos 27 d. sprendimu Porezna uprava Ministarstva financija Republike Hrvatske (Kroatijos Respublikos finansų ministerijos Mokesčių administracija) pareiškėjai pagrindinėje byloje, viena vertus, pranešė apie susidariusį pajamų mokesčio ir vietinio pajamų mokesčio priedo skirtumą, nes už laikotarpį nuo 2014 m. sausio 1 d. iki gruodžio 31 d. ji neturėjo teisės į bazinę neapmokestinamąją sumą už savo vaiką, išlaikomą šeimos narį, ir, kita vertus, nurodė sumą, kurią ji turi sumokėti šiuo pagrindu.
18.      Pareiškėja pagrindinėje byloje dėl šio pranešimo apie mokėtiną mokestį pateikė skundą Samostalni sektor za drugostupanjski upravni postupak Ministarstva financija Republike Hrvatske (Kroatijos Respublikos finansų ministerijos nepriklausoma antros pakopos administracinių bylų tarnyba).
19.      Pareiškėja pagrindinėje byloje teigia, kad aiškinimas, pagal kurį ji praranda teisę į bazinės neapmokestinamosios sumos padidinimą už išlaikomą vaiką už 2014 m., yra nepagrįstas. Šiuo klausimu ji nurodo, kad šiam vaikui Suomijos Y universitetas skyrė paramą judumui 2014–2015 akademiniams metams pagal programą „Erasmus+“, kad jis galėtų studijuoti šios valstybės narės universitete. Ji patikslina, jog iš aptariamo pranešimo apie mokėtiną mokestį matyti, kad ši parama judumui viršija 11 000 HRK (apie 1 460 EUR) ribą, nustatytą ZPD 36 straipsnio 4 ir 5 dalyse (toliau – ginčijamos nuostatos), kad būtų galima naudotis teise į bazinės neapmokestinamosios sumos padidinimą kaip socialinės politikos priemone, susijusia su pajamų mokesčiu, už išlaikomą šeimos narį pagal ZPD 36 straipsnio 1 ir 4 dalis. Be to, ji tvirtina, kad ši parama judumui turi būti kvalifikuojama kaip „socialinė parama“, todėl nustatant teisę į neapmokestinamąją sumą pagal ZPD 36 straipsnio 5 dalį į šią paramą neturi būti atsižvelgiama.
20.      2019 m. liepos 17 d. sprendimu nepriklausoma antros pakopos administracinių bylų tarnyba jos skundą atmetė kaip nepagrįstą.
21.      Pareiškėja pagrindinėje byloje šį sprendimą apskundė Upravni sud Osijek (Osijeko administracinis teismas, Kroatija), o jis 2020 m. sausio 30 d. atmetė skundą kaip nepagrįstą.
22.      Pareiškėja pagrindinėje byloje pateikė apeliacinį Visoki upravni sud Republike Hrvatske (Aukščiausiasis administracinis teismas, Kroatija), o jis 2021 m. sausio 20 d. šį skundą taip pat atmetė.
23.      Pareiškėja pagrindinėje byloje dėl šio sprendimo pateikė konstitucinį skundą Ustavni sud Republike Hrvatske (Konstitucinis Teismas, Kroatija). Grįsdama savo skundą ji nurodė pagrindą, susijusį su Konstitucijos 141c straipsnyje nustatytos pareigos ginti subjektines teises, jos turimas pagal Sąjungos teisę, nevykdymu. Ji tvirtina, kad buvo diskriminuojama, kaip tai suprantama pagal SESV 18 straipsnį, ir atsidūrė mažiau palankioje padėtyje, kaip tai suprantama pagal SESV 20 straipsnio 2 dalies a punktą ir 21 straipsnio 1 dalį, dėl to, kad jos vaikas pasinaudojo teise laisvai judėti ir apsigyventi kitoje valstybėje narėje mokymosi tikslais.
24.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar, nesant Teisingumo Teismo jurisprudencijos, galinčios padėti atsakyti į priekaištus, grindžiamus diskriminacijos draudimo principo pažeidimu arba mokestinių priemonių, susijusių su studentų judumu pagal programą „Erasmus+“, neproporcingumu, Sąjungos teisė taikytina pareiškėjos pagrindinėje byloje situacijai ir, konkrečiau kalbant, ar aptariami mokesčių teisės aktai suderinami su SESV 18, 20, 21 straipsniais ir 165 straipsnio 2 dalimi bei Reglamento Nr. 883/2004 67 straipsniu.
25.      Būdamas tos nuomonės, kad pagrindinėje byloje kyla Sąjungos teisės aiškinimo klausimai, Ustavni sud Republike Hrvatske (Konstitucinis Teismas) 2023 m. balandžio 18 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2023 m. balandžio 28 d., nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo <…> 18, 20 ir 21 straipsnius ir 165 straipsnio 2 dalies antrą įtrauką reikia aiškinti taip, kad jiems prieštarauja valstybės narės teisės normos, pagal kurias tėvas arba motina netenka teisės į metinės bazinės neapmokestinamosios pajamų mokesčio sumos padidinimą už išlaikomą vaiką dėl to, kad šiam vaikui – kaip išlaikomam studentui, kuris naudojasi teise laisvai judėti ir gyventi kitoje valstybėje narėje studijų tikslais ir dėl to, remdamasis nacionaliniais įgyvendinimo aktais, pasinaudojo [reglamento „Erasmus+“] 6 straipsnio 1 dalies a punkte apibrėžtomis priemonėmis, skirtomis užtikrinti studentų judumui iš valstybės narės su mažesnėmis arba vidutinio dydžio vidutinėmis pragyvenimo išlaidomis į valstybę narę su didesnėmis vidutinėmis pragyvenimo išlaidomis, apibrėžtomis pagal Europos Komisijos kriterijus, nurodytus šio reglamento 18 straipsnio 7 dalyje, – buvo išmokėta parama studentų judumui, kurios dydis viršija nustatytą fiksuotą ribą?
2.      Ar [Reglamento Nr. 883/2004] 67 straipsnį reikia aiškinti taip, kad jam prieštarauja valstybės narės teisės normos, pagal kurias tėvas arba motina netenka teisės į metinės bazinės neapmokestinamosios pajamų mokesčio sumos padidinimą už išlaikomą studentą, kuris studijuodamas kitoje valstybėje narėje naudojosi parama studentų judumui pagal [reglamento „Erasmus+“] 6 straipsnio 1 dalies a punktą?“
26.      Rašytines pastabas Teisingumo Teismui pateikė Kroatijos vyriausybė ir Komisija. Teisingumo Teismas nusprendė šioje byloje nerengti teismo posėdžio.
IV.    Analizė
27.      Pagrindinėje byloje aptariamu atveju Kroatijos pilietis, dieninių studijų studentas, gavo Suomijos universiteto paramą judumui, kad galėtų penkis mėnesius studijuoti Suomijos universitete 2014–2015 akademiniais metais pagal programą „Erasmus+“. Šios paramos gavimas turėjo pasekmių apskaičiuojant jo motinos pajamų mokestį, t. y. buvo viršyta nacionalinės mokesčių teisės aktuose nustatyta riba, kurią peržengus jo motina, Kroatijoje dirbanti pagal darbo sutartį, kaip mokesčių mokėtoja neteko teisės į bazinės neapmokestinamosios sumos padidinimą už išlaikomą vaiką, kaip socialinės politikos priemonę. Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad šiuose teisės aktuose numatytas neapmokestinimas pagrindinėje byloje aptariamu laikotarpiu buvo panaikintas, todėl pareiškėja pagrindinėje byloje turėjo sumokėti apie 4 500 HRK (apie 597 EUR) dydžio sumą, lygią skirtumui tarp pajamų mokesčio ir pajamų mokesčio priedo.
28.      Šiuo prašymu priimti prejudicinį sprendimą iš esmės siekiama sužinoti, ar pagal Sąjungos teisę draudžiami nacionalinės teisės aktai, kuriuos taikant atsižvelgiama į paramą judumui pagal programą „Erasmus+“, skirtą mokesčių mokėtojo išlaikomam vaikui, o tai lemia nepalankias pasekmes nustatant bazinę neapmokestinamąją sumą, į kurią turi teisę mokesčius mokantis vienas iš tėvų, kai apskaičiuojamas jo pajamų mokestis.
29.      Prieš pradedant nagrinėti prašymą priimti prejudicinį sprendimą patiekusio teismo klausimus, reikia atmesti Kroatijos vyriausybės pateiktą prieštaravimą dėl klausimų priimtinumo.
A.      Dėl priimtinumo
30.      Kroatijos vyriausybė mano, kad prejudiciniai klausimai turi būti pripažinti nepriimtinais, nes pareiškėjos pagrindinėje byloje mokestinę padėtį, pirmiausia jos pajamų mokesčio apskaičiavimą, taip pat jos teisę į bazinę neapmokestinamąją sumą reglamentuoja nacionalinė teisė. Iš tikrųjų, šios vyriausybės nuomone, paprastas dalyvavimas programoje „Erasmus+“ neturi būti laikomas susijusiu su visais asmenimis, turinčiais ryšį su šioje programoje dalyvaujančiu studentu. Be to, ši vyriausybė teigia, kad nagrinėjamu atveju kalbama vien apie vidaus situaciją, atsižvelgiant į pareiškėjos pagrindinėje byloje pilietybę, į tai, kad ji dirba ir gauna pajamas Kroatijoje, taip pat į aplinkybę, kad ji asmeniškai nei pasinaudojo judėjimo laisve, nei gavo paramą studentų judumui pagal šią programą.
31.      Mano manymu, šiems argumentams negalima pritarti.
32.      Pirma, kalbant apie Teisingumo Teismui pateiktų klausimų reikšmingumą, primintina, kad tik nacionalinis teismas, į kurį kreiptasi pagrindinėje byloje ir kuris turi prisiimti atsakomybę už būsimą teismo sprendimą, privalo, atsižvelgdamas į ginčo aplinkybes, įvertinti tiek prejudicinio sprendimo būtinumą savo sprendimui priimti, tiek Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų svarbą. Tai reiškia, kad nacionalinių teismų pateiktiems prejudiciniams klausimams taikoma svarbos prezumpcija ir kad Teisingumo Teismas gali atsisakyti priimti sprendimą dėl šių klausimų tik jeigu akivaizdu, kad prašomas Sąjungos teisės nuostatos išaiškinimas visiškai nesusijęs su pagrindinėje byloje nagrinėjamo ginčo aplinkybėmis ar dalyku, jeigu problema hipotetinė arba jeigu Teisingumo Teismas neturi informacijos apie faktines ir teisines aplinkybes, būtinos tam, kad naudingai atsakytų į tuos klausimus(9).
33.      Nagrinėjamu atveju taip nėra. Iš tikrųjų reikia konstatuoti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas tiksliai nurodo priežastis, dėl kurių mano, kad jo sprendimui priimti būtinas Sąjungos teisės išaiškinimas ir kad prejudiciniai klausimai gali turėti įtakos priimant sprendimą pagrindinėje byloje. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas paaiškina, kad, atsižvelgiant į jo nagrinėjamos bylos dalyką ir nesant Teisingumo Teismo jurisprudencijos, kuri padėtų atsakyti į priekaištus dėl diskriminacijos arba mokestinių priemonių, susijusių su studentų judumu pagal programą „Erasmus+“, neproporcingumo, siekdamas priimti sprendimą jis turi, be kita ko, nustatyti, ar individualūs aktai, kurie yra jam pateikto skundo dalykas, prieštarauja SESV 18, 20, 21 straipsniams ir 165 straipsnio 2 daliai.
34.      Antra, dėl argumento, pagal kurį pagrindinė byla turėtų būti laikoma susijusia „vien su vidaus“ situacija atsižvelgiant į SESV 18, 20 ir 21 straipsnius, primintina, kad pagal suformuotą jurisprudenciją SESV normos laisvo asmenų judėjimo srityje ir joms įgyvendinti priimti aktai negali būti taikomi veiklai, kuri neturi jokių sąsajų su kuria nors iš Sąjungos teisės reglamentuojamų situacijų ir kurios visi svarbūs elementai apsiriboja viena valstybe nare. Vis dėlto Teisingumo Teismas yra patikslinęs, kad visi Sąjungos piliečiai, nepaisant jų gyvenamosios vietos ir pilietybės, pasinaudoję teise laisvai judėti, patenka į šių nuostatų taikymo sritį(10).
35.      Nagrinėjamu atveju pažymėtina, kad nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateikta būtina informacija, kad Teisingumo Teismas galėtų konstatuoti, jog pareiškėjos pagrindinėje byloje situacija yra susijusi su Sąjungos teise. Be to, kaip yra patikslinęs Teisingumo Teismas, nors tiesioginiai mokesčiai priklauso valstybių narių kompetencijai, jos šia kompetencija privalo naudotis nepažeisdamos Sąjungos teisės(11), pirmiausia SESV nuostatų, susijusių su kiekvienam Sąjungos piliečiui pripažįstama teise laisvai judėti ir apsigyventi valstybių narių teritorijoje(12), taip pat vienodo požiūrio principo.
36.      Šiomis aplinkybėmis pažymėtina, kad, priešingai, nei teigia Kroatijos vyriausybė, valstybės narės piliečio, kaip antai pareiškėjos pagrindinėje byloje, kuris nepasinaudojo teise laisvai judėti, situacija negali tik dėl šios aplinkybės būti prilyginama vien vidaus situacijai. Iš tikrųjų, nors pareiškėja pagrindinėje byloje asmeniškai nepasinaudojo šia teise ir asmeniškai negavo paramos studentų judumui pagal programą „Erasmus+“, neginčijama, kad, viena vertus, jos vaikas pasinaudojo teise laisvai judėti(13) ir, kita vertus, kaip patikslina prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, pareiškėjai pagrindinėje byloje, kuri nagrinėjamu atveju yra mokesčius mokantis vienas iš tėvų, nepalankios apmokestinimo sąlygos akivaizdžiai yra susijusios su parama judumui, kurią jos išlaikomas vaikas gavo pagal šią programą.
37.      Taigi manau, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimai yra priimtini.
B.      Dėl esmės
1.      Dėl pirmojo prejudicinio klausimo
38.      Pirmiausia primintina, kad pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją SESV 21 straipsnyje įtvirtinta ne tik teisė laisvai judėti ir apsigyventi valstybių narių teritorijoje, bet ir bet kokios diskriminacijos dėl pilietybės draudimas. Vadinasi, pareiškėjos pagrindinėje byloje situaciją reikia nagrinėti atsižvelgiant tik į šią nuostatą(14), siejamą su SESV 165 straipsniu.
39.      Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar SESV 21 straipsnis, siejamas su 165 straipsnio 2 dalies antra įtrauka, turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį draudžiami valstybės narės teisės aktai, kuriuose nurodyta, kad, siekiant nustatyti bazinę neapmokestinamąją sumą, į kurią mokesčius mokantis vienas iš tėvų turi teisę už išlaikomą vaiką, atsižvelgiama į paramą mobilumui mokymosi tikslais, kurią šis vaikas gavo pagal programą „Erasmus+“, todėl apskaičiuojant pajamų mokestį prarandama teisė į šios neapmokestinamosios sumos padidinimą.
40.      Kroatijos vyriausybė mano, kad ginčijamos nuostatos nereiškia nei (tiesioginės ar netiesioginės) atitinkamų asmenų diskriminacijos, nei kliūties jiems laisvai judėti Sąjungoje. Komisija, priešingai, laikosi nuomonės, kad šios nuostatos reiškia SESV 21 straipsnyje, siejamame su 165 straipsniu ir ESS 4 straipsnio 3 dalimi, nurodyto laisvo asmenų judėjimo ribojimą, nes nagrinėjamu atveju pareiškėjai pagrindinėje byloje nepalankus pajamų apmokestinimas yra tiesiogiai susijęs su tuo, kad jos vaikas pasinaudojo teise laisvai judėti.
41.      Taigi šioje byloje persipina tiesioginių mokesčių sritis ir laisvo Sąjungos piliečių judėjimo sritis. Siekdamas pasiūlyti Teisingumo Teismui naudingą atsakymą į pirmąjį prejudicinį klausimą ir atsižvelgdamas į programos „Erasmus+“ tikslus, pirmiausia glaustai išnagrinėsiu paramos judumui pagal šią programą specifiką (a skirsnis), o paskui – klausimą, ar pagrindinėje byloje aptariami teisės aktai reiškia diskriminaciją dėl pilietybės ir (arba) Sąjungos piliečių teisės laisvai judėti ribojimą (b skirsnis).
a)      Dėl paramos judumui pagal programą „Erasmus+“ specifikos
42.      Kad būtų aiškesnė paramos judumui pagal programą „Erasmus+“ specifika, trumpai aptarsiu šios programos ištakas. Teisinė šios programos raida glaudžiai susijusi su Sąjungos veiksmų švietimo ir mokymo srityje, dabar nurodytų SESV 165 ir 166 straipsniuose, raida, todėl toliau šią raidą nagrinėsiu kartu.
1)      Sąjungos veiksmų švietimo ir programos „Erasmus+“ srityje ištakos
43.      Pirmiausia pažymėtina, kad nors 1957 m. Romos sutartyje jau buvo numatyta pradinė Sąjungos veiksmų švietimo srityje perspektyva, tik 1963 m. Taryba priėmė sprendimą dėl bendros profesinio mokymo politikos (buvęs EEB sutarties 128 straipsnis)(15), taip atverdama svarstymus apie sąsają tarp profesinio mokymo ir bendrojo lavinimo(16). Nuo tada turėjo būti pereiti keli etapai, kad švietimas ir mokymas taptų vienu svarbiausių Europos bendradarbiavimo klausimų, taip leidžiant Sąjungos institucijoms kurti mokymo ir švietimo programas.
44.      Primintinas laikotarpis nuo 1985 iki 1992 m., kai buvo sukurtos, be kita ko, programos „Comett“ (universitetų ir įmonių bendradarbiavimas), „Erasmus“ (studentų judumas ir universitetų bendradarbiavimas) ir „Lingua“ (užsienio kalbų mokymo skatinimas). Kartu šiuo laikotarpiu EB sutartyje buvo įtvirtintas bendradarbiavimas švietimo srityje(17). Iš tikrųjų įsigaliojus 1992 m. Mastrichto sutarčiai sąvoka „švietimas“ pirmą kartą pavartojama EB sutartyje(18), taip Europos kūrimo procese pripažįstant papildomą Sąjungos vaidmenį skatinant kokybiškas Europos švietimo sistemas, kartu nustatant Sąjungos vaidmens ribas ir pagrindinius jos veiksmų tikslus, aiškiai patvirtinant, kad valstybėms narėms tenka pagrindinė atsakomybė už jų švietimo sistemas, tuo visiškai laikantis subsidiarumo principo. Be to, švietimo srities įtraukimas į pirminę teisę suteikė aiškų teisinį pagrindą, užbaigiantį diskusijas ir teisinius ginčus šiuo klausimu(19). Galiausiai SESV 165 straipsniu, kuris buvo įtrauktas į Sutartis Lisabonos sutartimi, buvo sukonkretinta ši teisėkūros ir jurisprudencijos raida(20).
45.      Programa „Erasmus“ buvo sukurta 1987 m., po daugiau kaip 15 metų trukusių diskusijų, ir ja buvo siekiama skatinti studentų mainus tik tarp įvairių valstybių narių universitetų(21). Taigi ši programa atvėrė kelią švietimo Europai, kuri yra neatskiriama piliečių Europos dalis(22). Pirmaisiais programos veikimo metais joje dalyvavo 3 200 studentų iš 11 valstybių narių universitetų(23). Nuo to laiko didelę programos „Erasmus|“ sėkmę akivaizdžiai įrodo nuolat didėjantis dalyvių skaičius. 2017 m. šia programa pasinaudojo 9 milijonai asmenų, o 2024 m. – daugiau kaip 15 milijonų asmenų, įskaitant pirmiausia universitetų studentus, taip pat koledžų, licėjų ir profesinių mokyklų moksleivius, pedagogus ir instruktorius ar jaunus absolventus, dalyvaujančius įvairiuose švietimo, mokymo ir jaunimo judumo projektuose.
46.      Iš Sąjungos veiklos švietimo ir mokymo srityje raidos, taip pat programos „Erasmus“, dabar vadinamos programa „Erasmus+“, raidos matyti, kad tikslai, kurių ja siekiama, dabar yra įtvirtinti SESV 165 straipsnyje(24).
2)      Bendras Sąjungos veiklos švietimo srityje ir reglamento „Erasmus+“ tikslas – skatinti studentų judumą
47.      Reglamentas „Erasmus+“, kuris taikytinas šioje byloje, buvo priimtas remiantis SESV 165 straipsnio 4 dalimi ir 166 straipsnio 4 dalimi. SESV 165 straipsnio 1 dalyje nurodyta, kad Sąjunga bendrai siekia prisidėti „prie geros kokybės švietimo plėtojimo <…> skatindama valstybių narių bendradarbiavimą ir prireikus paremdama bei papildydama jų veiksmus, kartu visiškai pripažindama valstybių narių atsakomybę už mokymo turinį ir švietimo sistemų organizavimą ir gerbdama jų kultūrų bei kalbų įvairovę“. SESV 165 straipsnio 2 dalies antroje įtraukoje patikslinama, kad Sąjunga savo veiksmais konkrečiai siekia, be kita ko, „skatinti studentų ir dėstytojų judėjimą [judumą]“(25).
48.      Sąjungos veiksmai nurodyti ir reglamento „Erasmus+“ 6 straipsnio 1 dalies a punkte, kuriame buvo nustatyta, kad švietimo ir mokymo srityje programos „Erasmus+“ tikslų siekiama vykdant įvairią veiklą, apimančią, be kita ko, „pavienių besimokančiųjų asmenų judum[ą] [pavienių asmenų judumą švietimo ir mokymosi tikslais“(26). Šiuo klausimu šio reglamento 7 straipsnyje buvo nurodyta, kad šia veikla siekiama skatinti, be kita ko, „visų aukštojo mokslo pakopų studentų <…> judum[ą]“.
3)      Specifinis Erasmus+“ stipendijų pobūdis
49.      Pirmiausia primintina, kad nuo pat programos „Erasmus“ sukūrimo Sąjungos ir valstybių narių finansavimo papildomumo principas visada buvo laikomas esminiu šios programos plėtros veiksniu. Tai ypač taikytina kalbant apie studentų judumo finansavimą, atsižvelgiant į papildomą „Erasmus+“ stipendijų pobūdį, nes jomis siekiama padengti tik papildomas su judumu susijusias išlaidas(27).
50.      Taigi iš reglamento „Erasmus+“ 40 konstatuojamosios dalies matyti, kad, siekiant padidinti galimybes pasinaudoti programa, pavienių asmenų judumui remti numatytos stipendijos turėtų būti pritaikytos prie gyvenimo lygio ir pragyvenimo išlaidų priimančiojoje šalyje. Šioje konstatuojamojoje dalyje, be kita ko, buvo nurodyta, kad vadovaudamosi nacionaline teise valstybės narės taip pat turėtų būti skatinamos šioms stipendijoms netaikyti jokių mokesčių, įskaitant socialinius mokesčius.
51.      Šiuo klausimu dėl programos „Erasmus+“ biudžeto reglamento „Erasmus+“ 18 straipsnyje buvo nustatyta, kad lėšos asmenų judumui švietimo ir mokymosi tikslais, nurodyto šio reglamento 6 straipsnio 1 dalies a punkte ir 12 straipsnio a punkte, kurias valdo nacionalinės agentūra ar agentūros, skiriamos „remiantis tokiais kriterijais, kaip gyventojų skaičius, pragyvenimo išlaidos valstybėje narėje, atstumai tarp valstybių narių sostinių ir veiklos rezultatai“(28).
52.      Iš tikrųjų, kaip pažymi Komisija, kadangi programos „Erasmus+“ bendras ir konkretus tikslas – skatinti asmenų judumą švietimo ir mokymosi tikslais, „Erasmus+“ stipendijomis siekiama padėti padengti papildomas išlaidas, kurių nebūtų buvę, jei nebūtų judumo(29).
53.      Taigi toks yra raidos ir reguliavimo kontekstas, į kurį atsižvelgiant reikia vertinti teisinį klausimą, kurį iškėlė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
b)      Dėl diskriminacijos dėl pilietybės arba Sąjungos piliečių teisės laisvai judėti ribojimo buvimo
54.      Kadangi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla abejonių dėl netiesioginės diskriminacijos dėl pilietybės buvimo, pradėsiu nuo šio klausimo nagrinėjimo.
1)      Dėl diskriminacijos buvimo
55.      Kalbant apie tiesioginį apmokestinimą primintina, kad pagal suformuotą jurisprudenciją, išskyrus sritis, kuriose Sąjungos mokesčių teisė yra suderinta, nustatyti kiekvieno mokesčio esmines savybes yra valstybių narių diskrecija, nes jos turi autonomiją mokesčių srityje, tačiau šia diskrecija jos turi naudotis laikydamosi Sąjungos teisės. Teisingumo Teismas yra patikslinęs, kad tas pats pasakytina, be kita ko, apie mokesčio tarifo pasirinkimą (jis gali būti proporcinis arba progresinis), taip pat jo bazės ir apmokestinimo momento nustatymą(30).
56.      Šiomis aplinkybėmis valstybės narės turi naudotis tokia diskrecija laikydamosi Sąjungos teisės ir, be kita ko, vienodo požiūrio principo. Be to, šis reikalavimas apima tiek priemones, kuriomis naudojamasi šia diskrecija, tiek jų taikymą. Taip pat pažymėtina, kad remiantis suformuota jurisprudencija pagal vienodo požiūrio principą reikalaujama, kad panašios situacijos nebūtų vertinamos skirtingai, o skirtingos – vienodai, nebent toks vertinimas būtų objektyviai pagrįstas(31). Šiuo klausimu pažymėtina, kad Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, jog situacijų panašumas būtinai turi būti vertinamas tik pagal tą pačią mokesčių sistemą(32). Taip pat primintina, kad vienodo požiūrio taisyklėmis draudžiama ne tik atvira diskriminacija dėl pilietybės, bet ir bet kokios kitos paslėptos diskriminacijos formos, kuriomis, taikant kitus atskyrimo kriterijus, iš tikrųjų pasiekiamas toks pats rezultatas(33).
57.      Nagrinėjamu atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad sunku nustatyti referencinę grupę, su kuria būtų galima palyginti pareiškėjos pagrindinėje byloje padėtį, siekiant nustatyti, ar šiuo atveju pažeistas vienodo požiūrio principas.
58.      Konkrečiau kalbant, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad iš pirmo žvilgsnio ginčijamų nuostatų taikymas, atsižvelgiant į išlaidas, kurių tėvai patiria dėl savo išlaikomų vaikų, gali lemti skirtingą požiūrį, viena vertus, į mokesčius mokančius tėvus, kurių išlaikomas vaikas pasinaudojo teise laisvai judėti pagal programą „Erasmus+“, kad vyktų į kitą valstybę narę, kurioje pragyvenimo išlaidos yra panašios arba didesnės, kaip yra pareiškėjos pagrindinėje byloje atveju, ir, kita vertus, į mokesčius mokančius tėvus, kurių išlaikomas vaikas pasinaudojo šia teise pagal tą pačią programą, kad vyktų į valstybę narę, kurioje pragyvenimo išlaidos yra panašios arba mažesnės, taip pat į mokesčius mokančius tėvus, kurių išlaikomas vaikas nepasinaudojo šia teise, kad galėtų studijuoti universitete, nes pastarieji nepatyrė jokių su judumu susijusių išlaidų.
59.      Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pats nurodo, kad, atsižvelgiant, be kita ko, į reglamentu „Erasmus+“ siekiamus tikslus, pareiškėjos pagrindinėje byloje situacija nėra panaši nei apskritai į pajamų mokesčiu apmokestinamų asmenų, kurių vaikai nepasinaudojo teise laisvai judėti, padėtį, nei į tokių apmokestinamųjų asmenų, gavusių paramą judumui pagal programą „Erasmus+“, skirtą universitetinėms studijoms valstybėse narėse, kuriose pragyvenimo išlaidos yra panašios arba mažesnės, situaciją.
60.      Priešingai, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atrodo, mano, kad pareiškėjos pagrindinėje byloje situacija skiriasi nuo kitų asmenų, apmokestinamų pajamų mokesčiu, padėties, todėl jai neturėtų būti taikomas toks pat apmokestinimas.
61.      Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad, atsižvelgiant į programos „Erasmus+“ tikslus ir pagal šią programą skiriamų stipendijų specifiką(34), šių kategorijų mokesčius mokančių tėvų situacijos nėra panašios(35). Priešingai, atsižvelgiant į „Erasmus+“ stipendijų specifiką, kalbama apie skirtingas situacijas, kurios neturėtų būti vertinamos vienodai, o tai reiškia, kad į paramą judumui pagal programą „Erasmus+“ neturėtų būti atsižvelgiama apskaičiuojant mokesčius mokančių tėvų pajamų mokestį; prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi tai patikrinti.
62.      Bet kuriuo atveju esu įsitikinęs, kad dėl priežasčių, kurias nurodysiu toliau, ginčijamos nuostatos reiškia studentų laisvo judėjimo ribojimą.
2)      Dėl teisės laisvai judėti ribojimo buvimo
63.      Primintina, kad pareiškėja pagrindinėje byloje kaip Kroatijos pilietė pagal SESV 20 straipsnio 1 dalį turi Sąjungos piliečio statusą, kuris, kaip ne kartą nurodė Teisingumo Teismas, yra esminis valstybių narių piliečių statusas(36). Taigi ji gali naudotis – ir tam tikrais atvejais prieš savo kilmės valstybę narę – tokį statusą turintiems asmenims suteiktomis teisėmis, be kita ko, teise laisvai judėti ir apsigyventi valstybių narių teritorijoje, įtvirtintomis SESV 21 straipsnyje(37).
64.      Taip pat pažymėtina, kad pagal suformuotą jurisprudenciją nacionalinėmis teisės normomis, dėl kurių kai kurie tam tikros valstybės piliečiai atsiduria blogesnėje padėtyje tik dėl to, kad pasinaudojo teise laisvai judėti ir apsigyventi kitoje valstybėje narėje, ribojamos SESV 21 straipsnio 1 dalimi visiems Sąjungos piliečiams garantuojamos laisvės(38). Tiesa, Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, jog Sutartis Sąjungos piliečiui negarantuoja to, kad pasinaudojimas teise laisvai judėti neturės jokios įtakos apmokestinimui. Šiuo klausimu jis patikslino, viena vertus, kad dėl valstybių narių mokesčių teisės aktų skirtumų toks pasinaudojimas, atsižvelgiant į aplinkybes, gali būti mažiau palankus arba nepalankus. Kita vertus, toks pat principas a fortiori taikomas esant situacijai, kai atitinkamas asmuo pats nepasinaudojo teise laisvai judėti, bet teigia, kad jam buvo taikomas skirtingas požiūris, jo šeimos nariui pasinaudojus tokia teise(39).
65.      Vis dėlto pažymėtina, kad, kaip matyti iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą ir kaip pabrėžia Komisija, pareiškėjos pagrindinėje byloje išlaikomo vaiko pasinaudojimas teise laisvai judėti pagal programą „Erasmus+“ neabejotinai turėjo įtakos jos teisei į mokesčių atskaitą(40).
66.      Šiomis aplinkybėmis iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos taip pat matyti, kad Sutartyje numatytos galimybės Sąjungos piliečių laisvo judėjimo srityje nebūtų visiškai veiksmingos, jei valstybės narės pilietį nuo pasinaudojimo jomis būtų galima atgrasyti sudarant kliūčių jam apsigyventi kitoje valstybėje narėje jo kilmės valstybės teisės normomis, nubaudžiančiomis jį vien dėl to, kad pasinaudojo minėtomis galimybėmis(41). Nereikia pamiršti, kad, kaip yra pažymėjęs ir Teisingumo Teismas, ši išvada yra ypač svarbi švietimo srityje, atsižvelgiant į SESV 6 straipsnio e punktu ir 165 straipsnio 2 dalies antra įtrauka siekiamus tikslus, t. y. be kita ko, skatinti studentų ir dėstytojų judumą(42). Iš tikrųjų, nors valstybės narės pagal SESV 165 straipsnio 1 dalį turi kompetenciją nustatyti mokymo turinį ir savo švietimo sistemos organizavimą, naudodamosi šia kompetencija jos turi laikytis Sąjungos teisės, pirmiausia Sutarties nuostatų, susijusių su SESV 21 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta kiekvieno Sąjungos piliečio teise laisvai judėti ir apsigyventi valstybių narių teritorijoje(43).
67.      Šiuo klausimu pridurtina, kad bendras Sąjungos veiksmų švietimo srityje tikslas, nurodytas SESV 165 straipsnio 2 dalyje ir reglamente „Erasmus+“, – skatinti studentų ir dėstytojų judumą(44). Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad šis tikslas priskirtinas prie bendrojo intereso ir prie veiksmų, kurių pagal SESV 165 straipsnį turi imtis Sąjunga, įgyvendindama švietimo, profesinio mokymo, jaunimo ir sporto politiką, ir kad judumas švietimo ir mokymo srityje yra neatskiriama asmenų laisvo judėjimo dalis bei vienas iš pagrindinių Sąjungos veiklos tikslų(45).
68.      Nagrinėjamu atveju, net jei pati parama judumui pagal programą „Erasmus+“ Kroatijoje nėra apmokestinama, neginčijama, kad pareiškėja pagrindinėje byloje, kurios išlaikomas vaikas pasinaudojo parama judumui pagal programą „Erasmus+“, taigi pasinaudojo teise laisvai judėti ir gyventi Suomijoje, nukentėjo dėl ginčijamų nuostatų. Iš tikrųjų aplinkybė, kad pagal šias nuostatas atsižvelgiama į paramos pagal programą „Erasmus+“ sumą, kurią gavo išlaikomas vaikas, lėmė tai, kad ji neteko teisės į bazinės neapmokestinamosios sumos padidinimą.
69.      Kaip paaiškina prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas ir kaip teisingai pažymi Komisija, atgrasomasis poveikis ypač aiškiai matyti iš Kroatijos Respublikos ombudsmenės 2017 m. ataskaitos(46). Iš tikrųjų šioje ataskaitoje nurodyta, kad Kroatijos universitetai paskelbė, jog daugelis programa „Erasmus+“ besidominčių studentų atsisakė ja pasinaudoti, kai buvo informuoti apie tai, kad, pagal Kroatijos finansų ministerijos pateikiamą aiškinimą, gavus paramą judumui programą „Erasmus+“, jų tėvai neteks teisės į bazinės neapmokestinamosios sumos padidinimą už išlaikomą studentą. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas priduria, kad atsižvelgus į ombudsmenės rekomendaciją ZPD 2018 m. buvo iš dalies pakeistas(47).
70.      Taigi esu tos nuomonės, kad ginčijamos nuostatos gali atgrasyti Sąjungos piliečius, kaip antai universitetų studentus, nuo naudojimosi teise laisvai judėti ir apsigyventi kitoje valstybėje narėje mokymosi tikslais, nes naudojimasis šia teise gali turėti įtakos mokesčius mokančių jų tėvų teisei į atskaitą.
3)      Dėl pateisinimo
71.      Primintina, kad naudojimosi teise laisvai judėti ir apsigyventi šalyje ribojimas gali būti pateisinamas pagal Sąjungos teisę tik jeigu jis grindžiamas objektyviais bendrojo intereso pagrindais, nesusijusiais su atitinkamų asmenų pilietybe, ir proporcingas nacionaline teise siekiamam teisėtam tikslui. Priemonė yra proporcinga, jei būdama tinkama siekiamam tikslui neviršija to, kas būtina jam pasiekti(48).
72.      Pirma, dėl objektyvaus bendrojo intereso pagrindo nustatymo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas patikslina, kad, vadovaujantis mokesčių sistemos lygybės ir teisingumo principu bei racionalaus ribotų valstybės išteklių valdymo principu, ginčijamomis nuostatomis siekiama teisėto tikslo pašalinti socialinius ir materialinius vidutinių pajamų ir išlaidų skirtumus tarp vaikus išlaikančių mokesčių mokėtojų ir mokesčių mokėtojų, kurie vaikų išlaikymo išlaidų neturi(49).
73.      Šiuo klausimu pažymėtina, jog ginčijamų nuostatų teisėtas poveikis tas, kad atsižvelgiama į pajamų mokesčiu apmokestinamų tėvų pajėgumą mokėti mokesčius(50). Vis dėlto, kadangi neginčijama, jog šios nuostatos reiškia universitetų studentų teisės laisvai judėti Sąjungoje ribojimą, šis ribojimas gali būti tinkamai pateisinamas tik tuo atveju, jei šios nuostatos atitinka proporcingumo principą.
74.      Antra, dėl proporcingumo primintina, jog iš Teisingumo Teismo suformuotos juridprudencijos matyti, kad teisės normos, kuriomis gali būti apribota Sutartimi garantuojama pagrindinė laisvė, kaip antai Sąjungos piliečių teisė laisvai judėti ir apsigyventi šalyje, gali būti tinkamai pateisintos, tik jeigu jomis galima užtikrinti siekiamo teisėto tikslo įgyvendinimą ir neviršijama tai, kas būtina jam pasiekti(51); prašymą priimti prejudicinį pateikęs teismas turi tai patikrinti.
75.      Pirma, kalbant apie ginčijamų nuostatų tinkamumą, kyla klausimas, ar šiomis nuostatomis galima nuosekliai ir sistemingai užtikrinti pagrindinėje byloje aptariamais teisės aktais siekiamo tikslo įgyvendinimą.
76.      Mano manymu, atsakymas į šį klausimą yra neigiamas.
77.      Iš mano analizės, susijusios su paramos judumui pagal programą „Erasmus+“ specifika, matyti, jog, kadangi šia programa siekiama skatinti studentų judumą mokymosi tikslais, pirmiausia kalbant apie universitetines studijas, šia parama dengiamos tik papildomos išlaidos, kurių nebūtų, jei nebūtų judumo, taigi šios paramos gavimas nelemia mokesčius mokančių tėvų išlaidų, patiriamų vykdant (vaikų) išlaikymo pareigą, sumažėjimo(52).
78.      Vadinasi, kaip pažymi pats prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, ginčijamos nuostatos, kuriose nurodyta riba dėl naudojimosi teise į bazinės neapmokestinamosios sumos padidinimą, neatsižvelgiant į skirtingoms kategorijoms priskiriamų mokesčius mokančių tėvų skirtumus, prieštarauja ZPD 36 straipsnio 2 dalimi siekiamam teisėtam tikslui, pagal kurį pripažįstama teisė į bazinę neapmokestinamąją sumą už išlaikomą vaiką, siekiant panaikinti socialinę ir materialinę mokesčių mokėtojų nelygybę.
79.      Šiuo klausimu abejoju ginčijamų nuostatų nuoseklumu, nes, kaip matyti iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, Kroatijos vyriausybė, siekdama pagrįsti šių nuostatų dalinį pakeitimą, nurodė aplinkybę, kad ankstesnis teisėkūros sprendimas, t. y. tas, kuris taikytinas pareiškėjai pagrindinėje byloje, lėmė tai, kad jaunuoliai, daugiausia iš socialiai nepalankios aplinkos, atsisakydavo išvykti pagal programą „Erasmus+“. Iš šios nutarties taip pat matyti, kad šiuo daliniu pakeitimu „Erasmus+“ stipendijų sumos buvo išbrauktos iš sumų kategorijų, į kurias atsižvelgiama apskaičiuojant mokesčius mokančių tėvų pajamų mokestį ir kuriomis remdamasis mokesčių administratorius galėjo panaikinti jų teisę į tokią atskaitą(53).
80.      Tai reiškia, kad ginčijamos nuostatos nėra tinkamos bendrojo intereso tikslui, kurio jomis siekiama, t. y. tikslui atsižvelgti į pajamų mokesčiu apmokestinamų tėvų pajėgumą mokėti mokesčius, įgyvendinti.
81.      Antra, kalbant apie ginčijamų nuostatų būtinumą šiam tikslui įgyvendinti, iš aptariamo dalinio teisės akto pakeitimo akivaizdžiai matyti, kad šiomis nuostatomis buvo viršijama tai, kad būtina siekiamam tikslui įgyvendinti. Pirmiausia tai įrodo, kad Kroatijos teisės aktų leidėjas galėjo imtis mažiau ribojančių priemonių, atsižvelgdamas į paramos judumui specifiką ir programos „Erasmus+“ tikslą, taigi taip, kad mokesčius mokančių studentų tėvų padėtis netaptų nepagrįstai nepalanki, šiems studentams gavus paramą judumui pagal programą „Erasmus+“, taigi pasinaudojus teise laisvai judėti ir išvykus studijuoti į kitos valstybės narės universitetą.
2.      Dėl antrojo prejudicinio klausimo
82.      Antruoju prejudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar ginčijamos nuostatos atitinka Reglamento Nr. 883/2004 67 straipsnį. Kroatijos vyriausybė ir Komisija mano, kad šio reglamento 67 straipsnis nagrinėjamu atveju netaikytinas.
83.      Primintina, kad Reglamento Nr. 883/2004 3 straipsnio 1 dalies j punkte nurodyta, kad šis reglamentas taikomas „visiems teisės aktams, kurie apima <…> išmokas šeimai“. Taigi norint sužinoti, ar atitinkama išmoka priskirtina šioje nuostatoje nurodytoms išmokoms šeimai, reikia pažymėti, kad pagal pagrindinės bylos aplinkybėms taikytinos redakcijos Reglamento Nr. 883/2004 1 straipsnio z punktą sąvoka „išmokos šeimai“ – tai „visos išmokos natūra arba pinigais, skirtos padengti šeimos išlaidoms, neįskaitant I priede nurodytų išankstinių išlaikymo ir specialių vaiko gimimo bei įvaikinimo išmokų“ (išskirta mano).
84.      Dėl pagrindinėje byloje aptariamos teisės į mokesčių atskaitą už išlaikomą vaiką pažymėtina, kad iš teisinio pagrindo matyti, jog tokia atskaita yra ne piniginė išmoka, skirta šeimos išlaidoms kompensuoti, o veikiau mokesčių lengvata, kurią tam tikromis sąlygomis taikant sumažinama pajamų mokesčio suma(54).
85.      Vadinasi, kadangi pagrindinėje byloje aptariama teisė į mokesčių atskaitą nėra išmoka šeimai, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 883/2004 1 straipsnio z punktą, šio reglamento 67 straipsnis netaikomas tokiems teisės aktams, kaip aptariami pagrindinėje byloje.
V.      Išvada
86.      Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Ustavni sud Republike Hrvatske (Konstitucinis Teismas, Kroatija) pateiktą pirmąjį prejudicinį klausimą:
SESV 21 straipsnis, siejamas su jos 165 straipsnio 2 dalies antra įtrauka, turi būti aiškinamas taip:
pagal jį draudžiami valstybės narės teisės aktai, kuriuose nustatyta, kad, siekiant nustatyti bazinės neapmokestinamosios sumos, į kurią mokesčius mokantys tėvai turi teisę už išlaikomą vaiką, dydį, atsižvelgiama į paramą judumui mokymosi tikslais, kurią vaikas gavo pagal programą „Erasmus+“, o tai lemia teisės į šios neapmokestinamosios sumos padidinimą apskaičiuojant pajamų mokestį praradimą.
1      Originalo kalba: prancūzų.
2      Pépin, L., Histoire de la coopération européenne dans le domaine de l’éducation et de la formation. Comment l’Europe se construit – Un exemple, Europos Bendrijų oficialiųjų leidinių biuras, Liuksemburgas, 2006, p. 116.
3      ESS 2 straipsnyje nurodyta, kad „Sąjunga yra grindžiama šiomis vertybėmis: pagarba žmogaus orumui, laisve, demokratija, lygybe, teisine valstybe ir pagarba žmogaus teisėms, įskaitant mažumoms priklausančių asmenų teises. Šios vertybės yra bendros valstybėms narėms, gyvenančioms visuomenėje, kurioje vyrauja pliuralizmas, nediskriminavimas, tolerancija, teisingumas, solidarumas ir moterų bei vyrų lygybė“.
4      Grimonprez, K., The European Union and Education for Democratic Citizenship. Legal Foundations for ES Learning at School, Nomos Verlagsgesellschaft, Baden Badenas, 2020, p. 17.
5      Žr., be kita ko, 2013 m. spalio 24 d. Sprendimą Thiele Meneses, (C‑220/12, toliau – Sprendimas Thiele Meneses, EU:C:2013:683).
6      2013 m. gruodžio 11 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas, kuriuo sukuriama Sąjungos švietimo, mokymo, jaunimo ir sporto programa „Erasmus+“ ir kuriuo panaikinami sprendimai Nr. 1719/2006/EB, Nr. 1720/2006/EB ir Nr. 1298/2008/EB (OL L 347, 2013, p. 50). Šis reglamentas buvo panaikintas 2021 m. gegužės 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) 2021/817, kuriuo nustatoma Sąjungos švietimo bei mokymo, jaunimo ir sporto programa „Erasmus+“ ir panaikinamas Reglamentas (ES) Nr. 1288/2013 (OL L 189, 2021, p. 1).
7      2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas dėl socialinės apsaugos sistemų koordinavimo (OL L 166, 2004, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 5 t., p. 72 ir klaidų ištaisymas OL L 188, 2013 7 9, p. 10).
8      Narodne novine, Nr. 177/04, 73/08, 80/10, 114/11, 22/12, 144/12, 43/13, 120/13, 125/13 ir 148/13.
9      Žr., be kita ko, 2023 m. gruodžio 21 d. Sprendimą Royal Antwerp Football Club (C‑680/21, EU:C:2023:1010, 35 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
10      Šiuo klausimu žr. 2008 m. balandžio 1 d. Sprendimą Prancūzų bendruomenės vyriausybė ir Valonijos vyriausybė (C‑212/06, EU:C:2008:178, 33 ir 34 punktai bei juose nurodyta jurisprudencija). Taip pat žr. 2016 m. lapkričio 15 d. Sprendimą Ullens de Schooten (C‑268/15, EU:C:2016:874, 50 punktas). Primintina, kad šio sprendimo 50–53 punktuose Teisingumo Teismas aiškiai apibendrino ir išvardijo keturis atvejus, kai bylos, iškeltos susiklosčius vien vidaus situacijoms, vis dėlto yra priimtinos, kad būtų priimtas prejudicinis sprendimas.
11      2007 m. rugsėjo 11 d. Sprendimas Schwarz ir Gootjes‑Schwarz (C‑76/05, EU:C:2007:492, 69 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
12      2005 m. liepos 12 d. Sprendimas Schempp (C‑403/03, toliau – Sprendimas Schempp, EU:C:2005:446, 19 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
13      Šiuo klausimu žr. Sprendimą Schempp (22 ir 23 punktai bei juose nurodyta jurisprudencija).
14      Žr. 2017 m. birželio 8 d. Sprendimą Freitag (C‑541/15, EU:C:2017:432, 31 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir 2020 m. lapkričio 19 d. Sprendimą ZW (C‑454/19, EU:C:2020:947, 28 ir 29 punktai).
15      EEB sutarties 128 straipsnis buvo panaikintas 1992 m. Mastrichto sutartimi, pasirašyta 1992 m. vasario 7 d. (OL C 191, 1992, p. 1) ir įsigaliojusia 1993 m. lapkričio 1 d. Jis buvo pakeistas EB sutarties 126 ir 127 straipsniais (dabar atitinkamai – SESV 165 ir 166 straipsniai). Žr. šios išvados 18 išnašą.
16      1963 m. balandžio 2 d. Tarybos sprendimas 63/266/EEB, nustatantis bendrus profesinio mokymo politikos įgyvendinimo bendruosius principus (OL 63, 1963, p. 1338; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 1 t., p. 7).
17      Žr. Pépin, L., Histoire de la coopération européenne dans le domaine de l’éducation et de la formation, op. cit., p. 16–18, 97, 143 ir paskesni.
18      Pagal EB sutarties 3(p) straipsnį, „kaip numatyta šioje Sutartyje ir laikantis joje nustatytų terminų, Bendrijos veiklos sritys yra šios: <…> įnašas siekiant švietimo bei profesinio mokymo <…> klestėjimo“. Šioje nuostatoje buvo daroma nuoroda į EB sutarties 126 straipsnį (švietimas) ir 127 straipsnį (profesinis mokymas) (dabar atitinkamai – SESV 165 ir 166 straipsniai.
19      Žr. Pépin, L., Histoire de la coopération européenne dans le domaine de l’éducation et de la formation, op. cit, p. 39 ir paskesni.
20      Dėl Teisingumo Teismo jurisprudencijos esminio vaidmens Europos švietimo ir bendradarbiavimo srityje žr. 1985 m. vasario 13 d. Sprendimą Gravier (293/83, EU:C:1985:69, 31 punktas ir rezoliucinė dalis). Šis sprendimas leido aukštajam mokslui patekti į Sutarties taikymo sritį (buvęs EEB sutarties 128 straipsnis), o Komisijai – pasiūlyti priimti didelio masto programas, kaip antai „Comett“ ir „Erasmus“. Taip pat žr. 1988 m. vasario 2 d. Sprendimą Blaizot ir kt. (24/86, EU:C:1988:43, 29 punktas ir rezoliucinės dalies 1 punktas), 1989 m. gegužės 30 d. Sprendimą Komisija / Taryba (242/87, EU:C:1989:217, 37 punktas) ir 1991 m. birželio 11 d. Sprendimą Jungtinė Karalystė ir kt. / Taryba (C‑51/89, C‑90/89 ir C‑94/89, EU:C:1991:241, 10 ir 31 punktai). Dėl šios jurisprudencijos analizės žr. Lenaerts, K., „Education in European Community Law after „Maastricht““, Common Market Law Review, Nr. 31, 1994, p. 7–41, pirmiausia p. 19 ir paskesni.
21      Neatsižvelgiant į pradinius sunkumus, susijusius pirmiausia su nesutarimu dėl biudžeto ir teisinio pagrindo, 1986 m. sausio 3 d. Jacques Delors vadovaujama Komisija pateikė Tarybai pasiūlymą dėl sprendimo dėl Europos bendrijos studentų judumo veiksmų programos (ERASMUS) (OL C 73, 1986, p. 4). Šį pasiūlymą, palaikomą 1986 m. gruodžio 5–6 d. Londono Europos Vadovų Tarybos (DOC/86/2), galiausiai 1987 m. birželio 15 d. priėmė Taryba (Sprendimas 87/327/EEB (OL L 166, 1987, p. 20)). Dėl šios programos ištakų žr., be kita ko, Traversa, E., „Histoire juridique méconnue du programme „Erasmus“ (1985–1987)“, Revue du Droit de l’Union Européenne, Nr. 4, 2017, p. 1–20.
22      Žr. 1984 m. birželio 25–26 d. Fontenblo Europos Vadovų Tarybos išvadas (DOC/84/2). Taip pat žr. Richonier, M., „Comment l’Europe des citoyens (éducation et santé publique) est-elle née en 1987? Histoire d’un commencement (1984–1989)“, L’Europe en Formation, Nr. 3, 2012, p. 163–194. Be to, žr. Jones, H. C., „Origins of the Erasmus programme. Development of Erasmus + and the Future”, Vox, Nr. 124, 2023 m. kovo mėn., p. 17–27, ir „Education in a Changing Europe“, Charles Gittins Memorial. Lecture presented at the University College of Wales, Svonsis, Velsas, Jungtinė Karalystė, 1992 m. kovo 16 d., p. 6. Dėl sąsajos tarp europinio švietimo masto ir Sąjungos pilietybės žr. Grimonprez, K., The European Union and Education for Democratic Citizenship. Legal Foundations for ES Learning at School, op. cit., p. 634.
23      Tai buvo Belgijos Karalystė, Danijos Karalystė, Vokietijos Federacinė Respublika, Airija, Graikijos Respublika, Ispanijos Respublika, Prancūzijos Respublika, Italijos Respublika, Nyderlandų Karalystė, Portugalijos Respublika bei Jungtinė Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė. Nuo Jungtinės Karalystės išstojimo iš Sąjungos 33 šalys, t. y. 27 Sąjungos valstybės narės, taip pat Islandija, Lichtenšteinas, Šiaurės Makedonija, Norvegija, Serbija ir Turkija, dalyvauja visoje programos „Erasmus+“ veikloje.
24      Šiuo klausimu žr. Traversa, E., „Histoire juridique méconnue du programme „Erasmus“ (1985–1987)“, op. cit., p. 19.
25      Išskirta mano. Dėl SESV 165 straipsnio aiškinimo žr. Grimonprez, K., The European Union and Education for Democratic Citizenship. Legal Foundations for ES Learning at School, op. cit, p. 595–686.
26      Išskirta mano. Dėl programos „Erasmus“ bendrojo tikslo pažymėtina, jog iš reglamento „Erasmus+“ 4 straipsnio b ir f punktų matyti, kad šia programa prisidedama siekiant Europos bendradarbiavimo švietimo ir mokymo srityje strateginės programos „ET 2020“ tikslų, taip pat europinių vertybių propagavimo pagal ES sutarties 2 straipsnį. Konkrečiau kalbant, reglamento „Erasmus+“ 5 straipsnio 1 dalies a punkte buvo nurodyta, kad šia programa siekiama kelių konkrečių tikslų, be kita ko, tikslo „kelti svarbiausių gebėjimų ir įgūdžių lygį, ypač atsižvelgiant į jų aktualumą darbo rinkai ir jų įnašą užtikrinant visuomenės sanglaudą, visų pirma teikiant daugiau judumo [švietimo ir] mokymosi tikslais galimybių ir užtikrinant geresnį švietimo ir mokymo sektorių ir darbo aplinkos bendradarbiavimo“ (išskirta mano).
27      Žr., be kita ko, Programa ERASMUS. Komisijos pateikta 1994 m. metinė ataskaita COM(95) 416 final, p. 10.
28      Išskirta mano. Reglamento „Erasmus+“ 12 straipsnio 1 dalies a punkte buvo nurodyta, kad, kalbant apie jaunimą, šio reglamento 11 straipsnyje išvardytų tikslų siekiama vykdant veiklą, susijusią su „pavienių besimokančiųjų asmenų judumo veiksmais [pavienių asmenų judumu švietimo ir mokymosi tikslais]“.
29      Pirmiausia iš 2014 m. programos „Erasmus+“ vadovo matyti, kad aukštųjų mokyklų studentai gauna Sąjungos stipendiją, „skirtą padėti padengti jų kelionės ir pragyvenimo studijų ar praktikos užsienyje laikotarpiu išlaidoms“. Taigi stipendijos dydis nustatomas pagal tai, ar pragyvenimo išlaidos „paskirties“ valstybėje narėje yra didesnės, panašios arba mažesnės nei „kilmės“ valstybėje narėje. Šiuo tikslu šiame vadove valstybės narės suskirstytos į tris grupes. Suomija priklauso 1 grupei (šalys, kuriose pragyvenimo išlaidos didžiausios), o Kroatija – 2 grupei (šalys, kuriose pragyvenimo išlaidos vidutinės). Dėl judumo iš Kroatijos į Suomiją šiame vadove patikslinama, kad paramos suma priskiriama vadinamajam „didesniam“ intervalui, atitinkančiam nacionalinės agentūros skiriamą vidutinę stipendiją, pridėjus bent 50 EUR, t. y. 250–550 EUR per mėnesį. Žr. „Erasmus+. Programos vadovas“, Europos Komisija, 2014, p. 49 ir 50.
30      Žr. 2021 m. kovo 16 d. Sprendimą Komisija / Vengrija (C‑596/19 P, EU:C:2021:202, 44 punktas) ir 2023 m. lapkričio 23 d. Sprendimą Ministarstvo financija (C‑682/22, EU:C:2023:920, 34 punktas).
31      Šiuo klausimu žr., be kita ko, 2021 m. rugsėjo 9 d. Sprendimą Hauptzollamt B (Neprivalomas mokesčio sumažinimas) (C‑100/20, EU:C:2021:716, 31 ir 32 punktai bei juose nurodyta jurisprudencija).
32      Žr., be kita ko, 2011 m. rugsėjo 15 d. Sprendimą Schulz‑Delzers ir Schulz (C‑240/10, EU:C:2011:591, 40 punktas).
33      Žr., be kita ko, 1974 m. vasario 12 d. Sprendimą Sotgiu (152/73, EU:C:1974:13, 11 punktas), 1995 m. vasario 14 d. Sprendimą Schumacker (C‑279/93, EU:C:1995:31, 26 punktas) ir 2015 m. vasario 24 d. Sprendimą Sopora (C‑512/13, EU:C:2015:108, 23 punktas).
34      Žr. šios išvados 43–52 punktus.
35      Šiuo klausimu Komisija pabrėžė, kad sunku palyginti mokesčius mokančių tėvų, kurių vaikai pasinaudojo parama studentų judumui, situaciją ir tėvų, kurių vaikai gavo pajamų kaip dirbantys studentai arba gavo stipendijas, nesusijusias su judumu, situaciją.
36      Žr. 2001 m. rugsėjo 20 d. Sprendimą Grzelczyk (C‑184/99, EU:C:2001:458, 31 punktas), Sprendimą Schempp (15 punktas) ir 2024 m. balandžio 18 d. Sprendimą Préfet du Gers ir Institut national de la statistique et des études économiques (C‑716/22, EU:C:2024:339, 40 punktas).
37      Žr., be kita ko, 2006 m. spalio 26 d. Sprendimą Tas‑Hagen ir Tas (C‑192/05, EU:C:2006:676, 19 punktas) ir Sprendimą Thiele Meneses (18 ir 19 punktai bei juose nurodyta jurisprudencija).
38      Žr., be kita ko, 2002 m. liepos 11 d. Sprendimą D’Hoop (C‑224/98, EU:C:2002:432, 31 punktas), Sprendimą Thiele Meneses (22 punktas) ir 2016 m. gegužės 26 d. Sprendimą Kohll ir Kohll‑Schlesser (C‑300/15, EU:C:2016:361, 42 punktas).
39      Šiuo klausimu žr. Sprendimą Schempp (45 ir 46 punktai). Primintina, kad byloje, kurioje priimtas šis sprendimas, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kilo klausimas, ar pagal EB 12 ir 18 straipsnius draudžiama, kad Vokietijos mokesčių institucijos atsisakytų leisti atskaityti išlaikymo išmokas, kurias ieškovas sumokėjo buvusiai sutuoktinei, gyvenančiai Austrijoje. Iš tikrųjų ieškovas, kuris pats nepasinaudojo teise laisvai judėti, ginčijo mokestinės lengvatos praradimą dėl jo buvusios sutuoktinės persikėlimo iš Vokietijos į Austriją. Vis dėlto, kadangi tokios išmokos mokėjimas Austrijoje gyvenančiam gavėjui negali būti lyginamas su tokiu mokėjimu Vokietijoje gyvenančiam gavėjui, nes šioms dviem situacijoms taikomi skirtingi mokesčių teisės aktai, Teisingumo Teismas nusprendė, jog toks požiūris nėra diskriminacinis.
40      Šiuo klausimu žr. Sprendimą Schempp (25 punktas).
41      Žr., be kita ko, Sprendimą Thiele Meneses (23 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
42      Žr., be kita ko, 2002 m. liepos 11 d. Sprendimą D’Hoop (C‑224/98, EU:C:2002:432, 32 punktas), 2005 m. liepos 7 d. Sprendimą Komisija / Austrija (C‑147/03, EU:C:2005:427, 44 punktas) ir Sprendimą Thiele Meneses (24 punktas).
43      Žr., be kita ko, Sprendimą Thiele Meneses (21 punktas), 2015 m. vasario 26 d. Sprendimą Martens (C‑359/13, EU:C:2015:118, 23 punktas) ir 2018 m. liepos 25 d. Sprendimą A (Pagalba neįgaliajam) (C‑679/16, EU:C:2018:601, 58 punktas).
44      Žr. šios išvados 46–48 punktus.
45      Sprendimas Thiele Meneses (48 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
46      Ši ataskaita pateikiama internete adresu https://www.ombudsman.hr/hr/download/izvjesce-pucke-pravobraniteljice-za-2017-godinu/?wpdmdl=4745&refresh=63c90d728a8151674120562.
47      Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pagrindinėje byloje aptariamų mokesčių srities teisės aktų daliniai pakeitimai, nenumatant galiojimo atgaline data, buvo padaryti 2018 m., taigi pagal naująjį ZPD 17 straipsnio 2 dalies 10 punktą apskaičiuojant bazinę neapmokestinamąją sumą nebeatsižvelgiama į tokias sumas, kaip „stipendijas, mokinių ir studentų apdovanojimus už puikius pasiekimus, skirtus iš biudžeto, ir subsidijas, finansuojamas iš biudžeto, Europos Sąjungos fondų ir programų, kuriuos reglamentuoja konkrečios nuostatos ir tarptautiniai susitarimai, švietimo ir profesinio tobulėjimo tikslais“. Pasiūlymo dėl dalinio pakeitimo aiškinamajame memorandume, skirtame Kroatijos parlamentui, Kroatijos vyriausybė pažymėjo, kad ankstesnis teisėkūros sprendimas lėmė tai, kad „jaunuoliai, daugiausia iš socialiai nepalankios aplinkos, <…> nesirenka aptariamų programų, nes tada jie nebegali būti išlaikomi savo tėvų“.
48      Žr., be kita ko, Sprendimą Thiele Meneses (29 punktas), 2015 m. vasario 26 d. Sprendimą Martens (C‑359/13, EU:C:2015:118, 34 punktas) ir 2024 m. vasario 22 d. Sprendimą Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date (C‑491/21, EU:C:2024:143, 52 punktas).
49      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, ši nuostata nesuteikia teisės į bazinės neapmokestinamosios sumos padidinimą už užlaikomą vaiką mokesčių mokėtojams, kurių išlaikomi vaikai per mokestinius metus gauna tam tikro dydžio neapmokestinamąsias pajamas, kurios, teisės aktų leidėjo vertinimu, leidžia vaikui prisidėti prie išlaikymo savo paties pajamomis ir sumažinti tėvų išlaidas, susijusias su jiems tenkančia išlaikymo pareiga, kitaip nei mokesčių mokėtojams, kurių vaikai negauna neapmokestinamųjų pajamų – arba gauna tik minimalią sumą – ir kurių išlaikymas gali būti užtikrintas tik tėvų pajamomis.
50      Šiuo klausimu žr. 2021 m. gruodžio 21 d. Sprendimą Finanzamt V (Palikimas – Neapmokestinamosios sumos dalis ir privalomųjų palikimo dalių atskaitymas) (C‑394/20, EU:C:2021:1044, 52 punktas).
51      Žr. Sprendimą Thiele Meneses (49 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
52      Žr. šios išvados 43–52 punktus.
53      Šiuo klausimu žr. šios išvados 47 išnašą.
54      Šiuo klausimu žr. 2022 m. birželio 16 d. Sprendimą Komisija / Austrija (Išmokų šeimai indeksavimas) (C‑328/20, EU:C:2022:468, 61 punktas).