62010CC0610
GENERALINIO ADVOKATO
JÁN MAZÁK IŠVADA,
pateikta 2012 m. rugsėjo 6 d. (
1
)
Byla C-610/10
Europos Komisija
prieš
Ispanijos Karalystę
„SESV 260 straipsnio 2 dalies taikymas laiko atžvilgiu — Ieškinio priimtinumas — Teisingumo Teismo sprendimas, kuriuo konstatuojamas valstybės įsipareigojimų neįvykdymas — Neįvykdymas — Piniginė sankcija“
1.
Šioje byloje Europos Komisija pareiškė ieškinį pagal SESV 260 straipsnį Ispanijos Karalystei dėl 2002 m. liepos 2 d. Teisingumo Teismo sprendimo byloje Komisija prieš Ispaniją (
2
) (toliau – 2002 m. sprendimas) tariamo neįvykdymo. Šiame sprendime Teisingumo Teismas konstatavo, jog patvirtinusi priemones, būtinas tam, kad būtų įvykdytas 1989 m. gruodžio 20 d. Komisijos sprendimas 91/1/EEB, susijęs su Ispanijos vyriausybės ir įvairių administracinių vienetų pagalba, suteikta MAGEFESA (
3
), virtuvės ir stalo reikmenų bei smulkių elektros prietaisų gamintojai (
4
), tiek, kiek šiuo sprendimu pagalba, suteikta įmonėms Indosa, Gursa, Migsa ir Cunosa, buvo pripažinta neteisėta ir nesuderinama su bendrąja rinka, Ispanijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal EB 249 straipsnio ketvirtą pastraipą ir pagal minėto sprendimo 2 ir 3 straipsnius (
5
).
2.
Reikia patikslinti, kad šis ieškinys nėra susijęs su 2002 m. sprendimo dalies dėl Baskų krašto autonominės srities tiesiogiai įmonei Indosa suteiktos 300 mln. ESP paskolos garantijos, 672 mln. ESP paskolos garantijos grupės Magefesa įmonėms ir palūkanų sumažinimo 9 mln. ESP nevykdymu. Dėl įmonių Gursa, Migsa ir Cunosa nuo 2006 m. Komisija nusprendė, kad Sprendimas 91/1 įvykdytas, nes jos nutraukė savo veiklą ir jų aktyvai buvo parduoti rinkos kaina.
I – Ikiteisminė procedūra
3.
Nuo 2004 m. Komisija ir Ispanijos Karalystė aktyviai susirašinėjo dėl 2002 m. sprendimo vykdymo. Atsižvelgdamas į didelį laiškų skaičių, paminėsiu tik svarbiausias šio susirašinėjimo dalis.
4.
Kadangi jau 1994 m. balandžio 19 d.Indosa buvo paskelbta nemokia, bet tęsė veiklą per jai 100 % priklausančią dukterinę bendrovę, t. y. bendrovę CMD (
6
), Komisija kelis kartus prašė Ispanijos valdžios institucijų pateikti informaciją apie Indosa likvidavimo būklę. Ji jas vertė imtis visų būtinų priemonių, kad šios įmonės aktyvai būtų visiškai likviduoti, o jos veikla nutraukta.
5.
Ispanijos valdžios institucijos atsakė, kad dar nebaigta likviduoti Indosa aktyvus, nes dar neįsigaliojo susitarimas dėl visų bendrovės turtą sudarančių aktyvų pardavimo ir įmonės likvidavimo, patvirtintas 2004 m. rugsėjo 29 d. Tik 2006 m. gegužės 30 d. Ispanijos valdžios institucijos Komisijai pranešė, kad šis susitarimas įsigaliojo 2006 m. gegužės 2 d.
6.
Savo 2007 m. sausio 26 d. rašte Komisija konstatavo, kad CMD, būdama Indosa 100 % dukterinė įmonė, tęsė subsidijuojamą veiklą, ir atkreipė Ispanijos valdžios institucijų dėmesį į tai, kad Sprendimui 91/1 veiksmingai įvykdyti reikia susigrąžinti su bendrąja rinka nesuderinamą pagalbą iš ūkio subjekto, kuris ją iš tikrųjų gavo. Atsakydamos į šį raštą, Ispanijos valdžios institucijos pateikė informaciją, susijusią su vienintelio Indosa aktyvo, t. y. CMD akcijų, pardavimo procesu. Galiausiai dviem 2008 m. rugsėjo mėn. raštais Ispanijos valdžios institucijos nurodė, kad nesulaukė tinkamo pasiūlymo pirkti CMD akcijas ir galiausiai Indosa aktyvai neparduoti.
7.
2007 m. spalio 24 d. raštu Ispanijos valdžios institucijos nurodė, kad pagalba, Sprendimu 91/1 pripažinta nesuderinama su bendrąja rinka, buvo įtraukta į nemokios Indosa skolinius įsipareigojimus. 2008 m. liepos mėn. Komisija paprašė pateikti tai patvirtinantį dokumentą, tačiau Ispanijos valdžios institucijos jo nepateikė.
8.
2008 m. spalio 8 d. ir 2008 m. lapkričio 13 d. raštais Ispanijos valdžios institucijos Komisijai pranešė, kad 2008 m. liepos 30 d. CMD buvo pripažinta nemokia.
9.
2009 m. rugpjūčio 18 d., 2009 m. rugsėjo 7 d. ir 2009 m. rugsėjo 21 d. raštais Komisija Ispanijos valdžios institucijų paprašė pateikti, pirma, išsamų kalendorių, rodantį CMD veiklos nutraukimo ir jos aktyvų likvidavimo dieną, antra, informaciją apie aktyvų pardavimo procedūrą, trečia, įrodymą, kad šis pardavimas vykdomas rinkos sąlygomis, ir, ketvirta, įrodymus, kad pagalba, pripažinta nesuderinama su bendrąja rinka, buvo įtraukta į CMD skolinius įsipareigojimus kaip nemokumo procedūros skola.
10.
2009 m. rugsėjo 21 d. ir 2009 m. spalio 13 d. raštais Ispanijos valdžios institucijos atsakė, pirma, kad CMD veikla buvo nutraukta 2009 m. liepos 30 d., antra, kad nemokumo procedūra nustatyta tvarka vyksta kompetentingame nacionaliniame teisme (Komisijos prašomo išsamaus kalendoriaus nepateikė), ir, trečia, kad jos nežino, ar su bendrąja rinka nesuderinama pagalba buvo įtraukta į CMD skolinius įsipareigojimus. 2009 m. gruodžio 1 d. jos išsiuntė galutinį CMD kreditorių sąrašą, patvirtintą kompetentingo nacionalinio teismo. Baskų krašto autonominės srities šiame sąraše, kiek tai susiję su pagalba, Sprendimu 91/1 pripažinta nesuderinama su bendrąja rinka, nebuvo.
11.
Remdamasi EB 228 straipsnio 2 dalimi, 2009 m. lapkričio 20 d. Komisija išsiuntė Ispanijos Karalystei oficialų pranešimą ir nurodė, kad pasilieka teisę, susipažinusi su šios valstybės narės pastabomis arba per nustatytą terminą šių pastabų negavusi, pareikšti pagrįstą nuomonę pagal EB 228 straipsnio 2 dalį.
12.
Atsakydamos į šį raštą Ispanijos valdžios institucijos 2010 m. sausio 26 d. Komisijai pranešė, kad 2002 m. sprendimas vykdomas, nes Indosa ir CMD yra likviduojamos, nebeturi darbuotojų ir nutraukė veiklą.
13.
2010 m. kovo 18 d. Komisija išsiuntė papildomą oficialų pranešimą, kuriame pasiūlė Ispanijos Karalystei pagal SESV 260 straipsnio 2 dalį per du mėnesius nuo rašto gavimo pateikti pastabas. Komisija nurodė, kad ji pasilieka teisę, susipažinusi su atitinkamos valstybės narės pastabomis arba per nustatytą terminą šių pastabų negavusi, kreiptis į Teisingumo Teismą pagal SESV 260 straipsnio 2 dalį.
14.
Ispanijos valdžios institucijos atsakė į šį papildomą oficialų pranešimą 2010 m. birželio 2 d., 2010 m. birželio 9 d. ir 2010 m. rugsėjo 29 d. raštais, iš kurių matyti, kad Baskų krašto autonominės srities tarp CMD kreditorių nėra ir ji dalyvaus kaip šalis nemokumo procedūroje bei prašys įtraukti į skolinių įsipareigojimų sąrašą su pagalba, Sprendimu 91/1 pripažinta nesuderinama su bendrąja rinka, susijusį jos reikalavimą įmonei Indosa. 2010 m. liepos 7 d. elektroniniu laišku Ispanijos valdžios institucijos išsiuntė CMD likvidavimo planą, patvirtintą nacionalinio teismo.
15.
Šiomis aplinkybėmis Komisija 2010 m. gruodžio 22 d. nusprendė pareikšti šį ieškinį.
II – Procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai
16.
Savo ieškinyje Komisija Teisingumo Teismo prašo:
—
konstatuoti, kad Ispanijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų, kylančių jai pagal Sprendimą 91/1 ir SESV 260 straipsnį, nes nesiėmė visų priemonių, būtinų 2002 m. sprendimui įvykdyti,
—
priteisti iš Ispanijos Respublikos sumokėti Komisijai 131136 EUR periodinę baudą už kiekvieną vėlavimo įgyvendinti 2002 m. sprendimą dieną nuo sprendimo šioje byloje priėmimo iki 2002 m. sprendimo visiško įgyvendinimo,
—
priteisti iš Ispanijos Respublikos sumokėti Komisijai vienkartinę sumą, gautą padauginus 14343 EUR už dieną sumą iš pažeidimo dienų, skaičiuojamų nuo 2002 m. sprendimo priėmimo dienos iki:
—
—
dienos, kai Ispanijos Respublika susigrąžino pagalbą, Sprendimu 91/1 pripažintą neteisėta, jei Teisingumo Teismas nuspręstų, kad šis susigrąžinimas iš tikrųjų įvyko iki sprendimo šioje byloje priėmimo,
—
sprendimo šioje byloje priėmimo dienos, jei 2002 m. sprendimas iki šios dienos nebus visiškai įvykdytas,
—
priteisti iš Ispanijos Karalystės bylinėjimosi išlaidas.
17.
Ispanijos Karalystė Teisingumo Teismo prašo:
—
atmesti ieškinį arba, jei šis reikalavimas nebus patenkintas, taikyti 12269,70 EUR periodinę baudą už ketvirtį ir vienkartinę 44,80 EUR už dieną sumą ir
—
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
18.
Remdamasi Teisingumo Teismo procedūros reglamento 91 straipsniu, Ispanijos Karalystė 2011 m. kovo 22 d. nurodė nepriimtinumo pagrindą, kurį Teisingumo Teismas nusprendė pridėti prie bylos nagrinėjimo iš esmės.
19.
2011 m. gegužės 13 d. nutartimi Teisingumo Teismo pirmininkas leido Čekijos Respublikai įstoti į bylą palaikyti Ispanijos Karalystės reikalavimus. Savo įstojimo į bylą paaiškinimuose Čekijos Respublika daugiausia dėmesio skyrė ieškinio priimtinumo klausimui.
III – Vertinimas
A – Dėl ieškinio priimtinumo
20.
Pareikšdama savo prieštaravimą dėl priimtinumo Ispanijos Karalystė ginčija ikiteisminės procedūros teisėtumą, nes nebuvo pateikta pagrįstos nuomonės.
21.
Šis prieštaravimas grindžiamas Lisabonos sutartimi įgyvendinta procedūros, privalomos iki ieškinio dėl įsipareigojimo neįvykdymo pareiškimo tuo atveju, kai neįvykdomas Teisingumo Teismo sprendimas, kuriuo konstatuojamas įsipareigojimų neįvykdymas, reforma.
22.
Ispanijos Karalystė, palaikoma Čekijos Respublikos, ir Komisija nesutaria klausimu, ar ikiteisminės procedūros teisėtumas šioje byloje turi būti vertinamas remiantis EB 228 straipsniu, nes ši procedūra buvo pradėta 2009 m. lapkričio 20 d. oficialiu pranešimu, t. y. iki Lisabonos sutarties įsigaliojimo, ar remiantis SESV 260 straipsnio 2 dalimi, nes šis straipsnis turi būti taikomas po šios sutarties įsigaliojimo, net jei ikiteisminė procedūra prasidėjo iki šio momento.
23.
Ispanijos Karalystė mano, kad SESV 260 straipsnio 2 dalis taikoma retroaktyviai, todėl būtų pažeisti teisinio saugumo principas ir griežtesnes sankcijas numatančių normų negaliojimo atgal principas.
24.
Šiuo atžvilgiu primintina, kad procesas dėl įsipareigojimų neįvykdymo tuo atveju, kai neįvykdomas Teisingumo Teismo sprendimas, kuriuo konstatuojamas įsipareigojimų neįvykdymas, laikytinas specialiu teisminiu sprendimų vykdymo procesu, kitaip tariant, vykdymo priemone (
7
). Jos tikslas – užtikrinti ir garantuoti pagarbos teisėtumui atkūrimą (
8
). Prieš pareiškiant ieškinį turi būti vykdoma ikiteisminė procedūra, kurios teisėtumas yra esminė garantija, kurios reikalaujama SESV, ne tik siekiant apsaugoti atitinkamos valstybės narės teises, bet ir užtikrinti, kad galima teisminė procedūra vyktų dėl aiškiai apibrėžto ginčo (
9
).
25.
Kaip ikiteisminę procedūrą, vykdomą iki ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo pareiškimo, taip ir ikiteisminę procedūrą, vykdomą iki ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo pareiškimo tuo atveju, kai neįvykdomas Teisingumo Teismo sprendimas, kuriuo konstatuojamas įsipareigojimų neįvykdymas, iš pradžių pagal EB 228 straipsnį sudarė du vienas po kito einantys etapai, t. y. oficialus pranešimas ir pagrįsta nuomonė. Šiuo atžvilgiu negaliu sutikti su Ispanijos Karalyste, teigiančia, kad ikiteisminės procedūros eiga tebuvo Komisijos administracinės praktikos rezultatas. Kaip savo rašytiniuose paaiškinimuose dėl nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo pažymėjo Komisija, ikiteisminės procedūros etapai tiesiogiai išplaukia iš EB 228 straipsnio.
26.
Lisabonos sutartimi padarytas pakeitimas – tai supaprastinimas ir atitinkamai ikiteisminės procedūros pagreitinimas panaikinus pagrįstos nuomonės pateikimo etapą. To pasekmė – pagal SESV 260 straipsnio 2 dalį ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo, pareiškiamo tuo atveju, kai neįvykdomas Teisingumo Teismo sprendimas, kuriuo konstatuojamas įsipareigojimų neįvykdymas, priimtinumui nekeliama sąlyga, kad atitinkama valstybė narė turėtų galimybę pateikti savo pastabas iki ieškinio pareiškimo. Manau, jog oficialaus pranešimo, kuriuo atitinkamai valstybei narei siūloma pateikti savo pastabas, susijusias su Teisingumo Teismo sprendimo neįvykdymu, pakanka, kad būtų užtikrintas minėtos sąlygos laikymasis.
27.
Kyla klausimas, ar SESV 260 straipsnio 2 dalis taikytina tik procedūroms, kurios buvo pradėtos po Lisabonos sutarties įsigaliojimo, – tai reiškia, kad oficialus pranešimas atitinkamai valstybei narei turėjo būti išsiųstas po 2009 m. gruodžio 1 d., – ar jis taikytinas ir procedūroms, pradėtoms iki šios dienos, – tai reikštų, kad visų ieškinių, pareikštų po Lisabonos sutarties įsigaliojimo, atžvilgiu ikiteisminės procedūros teisėtumas turėtų būti vertinamas remiantis SESV 260 straipsnio 2 dalimi.
28.
Šiuo požiūriu sutinku su Čekijos Respublika, kad atsakymas priklauso nuo vertinimo, ar SESV 260 straipsnio 2 dalis laikytina labiau procesinės, ar labiau materialinės teisės norma. Tačiau kitaip, nei teigia Čekijos Respublika, nemanau, kad šis straipsnis pats savaime laikytinas materialinės teisės norma.
29.
Manau, kad SESV 260 straipsnio 2 dalis yra mišraus pobūdžio. Tai yra materialinės teisės norma, kuria apibrėžiamas „pažeidimas“ – Teisingumo Teismo sprendimo, kuriuo konstatuojama, kad neįvykdyti įsipareigojimai, neįvykdymas – ir kurioje numatytos piniginės tokio pažeidimo sankcijos. Tačiau joje įtvirtintas ikiteisminės procedūros, per kurią atitinkama valstybė narė galėtų pateikti savo pastabas, reikalavimas yra procesinės teisės norma, apibrėžianti sąlygas, kuriomis turi būti įgyvendinamos iš materialinės teisės normos kylančios teisės. Tai galima pasakyti ir apie reikalavimą ieškinyje nurodyti vienkartinės sumos arba periodinės baudos dydį.
30.
Šiuo atžvilgiu Teisingumo Teismas yra aiškiai pažymėjęs, kad procesinės teisės normos paprastai turi būti taikomos nuo to momento, kai įsigalioja (
10
).
31.
Kitaip būtų, jei Lisabonos sutartyje būtų įtvirtinta pereinamojo laikotarpio nuostata, kurioje numatyta, kad jei ikiteisminė procedūra buvo pradėta iki 2009 m. gruodžio 1 d., turi būti laikomasi EB 228 straipsnio. Tačiau joje tokios nuostatos nėra.
32.
Todėl, kalbant apie SESV 260 straipsnio 2 dalį, ikiteisminės procedūros teisėtumas visų ieškinių, pareikštų po 2009 m. gruodžio 1 d., atžvilgiu turi būti vertinamas remiantis šiuo straipsniu, net jei oficialus pranešimas, kuriuo pradedama ikiteisminė procedūra, atitinkamai valstybei narei buvo išsiųstas iki šios dienos.
33.
Kalbant apie Ispanijos Karalystės argumentą, kad nagrinėjamu atveju SESV 260 straipsnio 2 dalies taikymu būtų pažeistas teisėtų lūkesčių apsaugos principas, galima remtis su teisėtų lūkesčių apsaugos principu susijusia Teisingumo Teismo praktika, pagal kurią teisėtų lūkesčių apsaugos principo taikymo sritis negali būti tiek išplėsta, kad iš esmės neleistų naujos normos taikyti būsimų situacijų, susiklosčiusių galiojant ankstesnei normai, padariniams (
11
). Manau, kad ši teismo praktika pagal analogiją taikytina santykiui tarp teisėtų lūkesčių apsaugos principo ir procesinės normos taikymo nedelsiant principo.
34.
Šiuo atžvilgiu dar pažymėtina, kad Ispanijos Karalystė negali teigti, jog ikiteisminės procedūros teisėtumo vertinimas remiantis SESV 260 straipsnio 2 dalimi neleidžia aiškiai suvokti savo teisių ir pareigų ir priimti atitinkamų sprendimų, kai to reikalaujama pagal teisinio saugumo principą (
12
). Iš tikrųjų pareiga imtis priemonių, būtinų Teisingumo Teismo sprendimui įgyvendinti, Sąjungos teisės sistemoje jau buvo nustatyta dar iki Lisabonos sutarties, o papildomu 2010 m. kovo 18 d. oficialiu pranešimu Ispanijos Karalystei iš tikrųjų buvo pranešta, kad Komisija, remdamasi SESV 260 straipsnio 2 dalimi, ketina, kai tik Ispanijos Karalystė pateiks pastabas, nedelsdama kreiptis į Teisingumo Teismą.
35.
Dėl kito Ispanijos Karalystės argumento, kad SESV 260 straipsnio 2 dalies taikymu yra pažeidžiamas griežtesnes sankcijas numatančių normų netaikymo atgal principas, pakanka konstatuoti, kad Lisabonos sutartimi nepadaryta pakeitimų, kurie būtų susiję su sankcijomis už Teisingumo Teismo sprendimo neįvykdymą.
36.
Darytina išvada, kad nagrinėjamu atveju Ispanijos Karalystė iki ieškinio pareiškimo turėjo galimybę pateikti savo pastabas dėl Komisijos nurodyto įsipareigojimo neįvykdymo, kaip tai reikalaujama pagal SESV 260 straipsnio 2 dalį. Tai įrodo 2009 m. lapkričio 20 d. oficialus pranešimas ir 2010 m. kovo 18 d. papildomas oficialus pranešimas, kuriuose Komisija pasiūlė Ispanijos Karalystei pateikti savo pastabas dėl 2002 m. sprendimo neįvykdymo. Manau, kad ikiteisminė procedūra vyko pagal SESV 260 straipsnio 2 dalį, todėl siūlau Teisingumo Teismui atmesti Ispanijos Karalystės pareikštą prieštaravimą dėl priimtinumo.
B – Dėl įsipareigojimų neįvykdymo
37.
2002 m. sprendime Teisingumo Teismas konstatavo, kad Ispanijos Karalystė, patvirtinusi priemones, būtinas Sprendimui 91/1 įvykdyti, neįvykdė įsipareigojimų, kylančių jai pagal EB 249 straipsnio ketvirtą pastraipą, taip pat pagal Sprendimo 91/1 2 ir 3 straipsnius. Taigi, norint įvykdyti 2002 m. sprendimą, reikia įvykdyti Sprendimą 91/1, o norint įvykdyti šį sprendimą, reikia susigrąžinti neteisėta pripažintą pagalbą.
38.
Todėl norint konstatuoti, jog Ispanijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų, kylančių jai pagal SESV 260 straipsnio 1 dalį, reikia sužinoti, ar ši valstybė narė susigrąžino iš gavėjų pagalbą, Sprendimu 91/1 pripažintą neteisėta. Primintina, kad ieškinys šioje byloje yra susijęs tik su pagalba, kurią Indosa suteikė Baskų krašto autonominė sritis.
39.
Atsižvelgiant į Lisabonos sutartimi padarytą ikiteisminės procedūros, vykdomos iki ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo pareiškimo tuo atveju, kai neįvykdomas Teisingumo Teismo sprendimas, kuriuo konstatuojamas įsipareigojimų neįvykdymas, pakeitimą, visų pirma reikia apibrėžti referencinę dieną, kuria remiantis turi būti nustatomas įsipareigojimų neįvykdymas. Pagal nusistovėjusią teismo praktiką, susijusią su EB 228 straipsnio 2 dalimi, ši diena yra pagrįstoje nuomonėje nurodyto termino pabaiga (
13
).
40.
Panaikinus pagrįstos nuomonės pateikimo etapą, vertinant, ar buvo įsipareigojimų neįvykdymas pagal SESV 260 straipsnio 2 dalį, referencinė diena pagal analogiją su EB 228 straipsnio 2 dalimi turėtų būti termino, oficialiame pranešime arba atitinkamu atveju – papildomame oficialiame pranešime nustatyto valstybei narei pastaboms pateikti, pabaiga. Nagrinėjamu atveju tai yra 2010 m. gegužės 22 d.
41.
Kadangi Indosa ir jos dukterinė įmonė, t. y. CMD, buvo paskelbtos nemokiomis, naudinga priminti teismo praktiką, susijusią su pagalbos susigrąžinimu iš nemokiomis paskelbtų įmonių. Pagal šią teismo praktiką ankstesnė padėtis iš esmės gali būti atkurta, o dėl neteisėtai suteiktos pagalbos atsiradęs konkurencijos iškraipymas panaikintas, įtraukus į skolinių įsipareigojimų sąrašą įsipareigojimą sugrąžinti atitinkamą pagalbą (
14
). Tačiau tai, kad į skolinių įsipareigojimų sąrašą įtraukiamas įsipareigojimas sugrąžinti atitinkamą pagalbą, leidžia įvykdyti įsipareigojimą susigrąžinti pagalbą tik jei nemokumo procedūra, kai valstybės valdžios institucijos negali susigrąžinti visos pagalbos, baigiasi įmonės likvidavimu, t. y. galutiniu jos veiklos nutraukimu, kurį valstybės valdžios institucijos gali inicijuoti kaip akcininkės arba kreditorės (
15
).
42.
Šioje teismo praktikoje yra nustatytos dvi kumuliacinės sąlygos, kad pagalbą, Komisijos sprendimu pripažintą neteisėta, būtų galima laikyti susigrąžinta. Pirmoji sąlyga – įtraukti į skolinių įsipareigojimų sąrašą kaip nemokumo procedūros skolą įsipareigojimą grąžinti atitinkamą pagalbą, o antroji – galutinis veiklos, subsidijuojamos iš atitinkamos pagalbos, nutraukimas.
43.
Kalbant apie pirmąją sąlygą, nagrinėjamoje byloje nėra ginčijama, kad referencinę dieną, t. y. 2010 m. gegužės 22 d., reikalavimai, susiję su Indosa suteikta Baskų krašto autonominės srities pagalba, nebuvo įtraukti į skolinių įsipareigojimų sąrašą kaip CMD nemokumo procedūros skola.
44.
Iš bylos matyti, kad pirmąjį 16828,34 EUR dydžio reikalavimą Baskų krašto autonominė sritis pateikė 2010 m. gruodžio 3 d., t. y. praėjus daugiau nei šešiems mėnesiams nuo papildomame oficialiame įspėjime nustatyto termino pabaigos. Be to, nurodyta neteisinga suma. Naujasis 16498499 EUR dydžio reikalavimas pateiktas 2011 m. vasario 23 d. Šis reikalavimas patikslintas 2011 m. vasario 23 d.22469459 EUR reikalavimu ir galiausiai 2011 m. gruodžio 7 d. reikalavimu, kurio dydis buvo 22683745 EUR. Per posėdį paaiškėjo, kad kompetentingo nacionalinio teismo 2012 m. balandžio 4 d. sprendimu į skolinių įsipareigojimų sąrašą galiausiai buvo įtrauktas 22683745 EUR dydžio reikalavimas kaip CMD nemokumo procedūros skola.
45.
Kadangi abi sąlygos, reikalingos, kad būtų įrodytas Komisijos sprendimu pripažintos neteisėta pagalbos susigrąžinimas įmonės nemokumo atveju, yra kumuliacinės ir kadangi įrodyta, jog viena iš šių sąlygų nėra įvykdyta, manau, kad Ispanijos Karalystės įsipareigojimo neįvykdymui pagal SESV 260 straipsnio 2 dalį nustatyti nereikia nagrinėti, ar antroji sąlyga įvykdyta.
46.
Šiomis aplinkybėmis konstatuotina, kad pasibaigus terminui, kuris papildomu oficialiu pranešimu pagal SESV 260 straipsnio 2 dalį buvo nustatytas pastaboms dėl įsipareigojimų neįvykdymo, kuriuo ji kaltinama, pateikti, nesiėmusi visų priemonių, būtinų 2002 m. sprendimui, susijusiam su susigrąžinimu pagalbos, kuri Sprendimu 91/1 buvo pripažinta neteisėta ir nesuderinama su bendrąja rinka, įvykdyti, Ispanijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal šį sprendimą ir SESV 260 straipsnio 1 dalį.
C – Dėl periodinės baudos
47.
Remdamasi apskaičiavimo metodu, išdėstytu savo 2005 m. gruodžio 13 d. komunikate SEC(2005) 1658 dėl EB 228 straipsnio įgyvendinimo (
16
), kuris buvo atnaujintas 2010 m. liepos 20 d. Komunikatu SEC(2010) 923, Komisija siūlo 131136 EUR už dieną periodinę baudą. Ji mano, kad ši periodinė bauda, apskaičiuota remiantis baziniu 640 EUR dydžiu, padaugintu iš sunkumo koeficiento 5, trukmės koeficiento 3 ir n faktoriaus 13,66, yra proporcinga pažeidimo sunkumui ir trukmei, atsižvelgiant į būtinybę suteikti tokiai periodinei baudai priverstinį ir atgrasomąjį pobūdį.
48.
Komisija periodinės baudos skyrimą pagrindė tuo, kad nagrinėjama pagalba dar nebuvo susigrąžinta, todėl Sprendimas 91/1 ir 2002 m. sprendimas lieka neįvykdyti. Savo rašytiniuose paaiškinimuose Komisija nurodė tris sąlygas pagalbai pripažinti susigrąžinta. Pirma, iš atitinkamos pagalbos kylantys reikalavimai turi būti įtraukti į skolinių įsipareigojimų sąrašą kaip nemokumo procedūros skolos, antra, subsidijuojama veikla turi būti nutraukta ir, trečia, įmonės Indosa aktyvai turi būti parduoti rinkos kaina, surengus atvirą, besąlyginį ir skaidrų konkursą.
49.
Per posėdį Komisija pakeitė savo argumentus šiuo klausimu. Ji nurodė, kad net jei iš nagrinėjamos pagalbos kylantys reikalavimai galiausiai, t. y. 2012 m. balandžio 4 d., buvo įtraukti į skolinių įsipareigojimų sąrašą kaip nemokumo procedūros skolos, Ispanijos Karalystė ir toliau neįvykdė įsipareigojimų, nes subsidijuojama veikla nebuvo nutraukta. Taigi atrodo, kad Komisija atsisakė aktyvų pardavimo rinkos kaina sąlygos.
50.
Ispanijos Karalystė mano, jog nagrinėjamu atveju nereikia skirti piniginių sankcijų, nes nacionalinės valdžios institucijos darė viską, ką galėjo, siekdamos susigrąžinti valstybės pagalbą, Sprendimu 91/1 pripažintą neteisėta, taigi piniginės sankcijos negali pakeisti jų elgesio. Konkrečiai dėl periodinės baudos Ispanijos Karalystė, remdamasi 2011 m. lapkričio 17 d. Sprendimu Komisija prieš Italiją (
17
), teigia, kad vykdant CDM nemokumo procedūrą į skolinių įsipareigojimų sąrašą kaip nemokumo procedūros skolos buvo įtraukti reikalavimai, susiję su pagalbos, Sprendimu 91/1 pripažintos neteisėta, susigrąžinimu, todėl nereikia skirti periodinės baudos.
51.
Tačiau tuo atveju, jei Teisingumo Teismas nuspręstų, kad reikia skirti tokias sankcijas, Ispanijos Karalystė siūlo skirti 12269,70 EUR dydžio periodinę baudą už ketvirtį, apskaičiuotą remiantis baziniu 9,98 EUR (
18
) dydžiu, padaugintu iš sunkumo koeficiento 1, trukmės koeficiento 1, n faktoriaus 13,66, o dėl periodinės baudos taikymo ketvirčiui – koeficiento 90.
52.
Atsižvelgiant į šiuos šalių argumentus, visų pirma reikia nustatyti, ar su 2002 m. sprendimo neįvykdymu susijęs įsipareigojimų neįvykdymas, kuriuo kaltinama Ispanijos Karalystė, tęsėsi iki faktinių aplinkybių nagrinėjimo Teisingumo Teisme, kaip reikalaujama pagal teismų praktiką, susijusią su periodinės baudos skyrimu (
19
).
53.
Kaip jau nurodžiau šioje išvadoje, norint įvykdyti 2002 m. sprendimą reikia įvykdyti Sprendimą 91/1, o norint įvykdyti šį sprendimą reikia susigrąžinti neteisėta pripažintą pagalbą.
54.
Taip pat jau minėjau, kad esant situacijai, kai įmonė paskelbta nemoki, kaip yra nagrinėjamu atveju, norint, kad pagalbą, Komisijos sprendimu pripažintą neteisėta, būtų galima laikyti susigrąžinta, pagal teismų praktiką keliamos dvi sąlygos: reikalavimai, susiję su pagalbos susigrąžinimu, turi būti įtraukti kaip nemokumo procedūros skolos į skolinių įsipareigojimų sąrašą ir galutinai nutraukta atitinkama pagalba subsidijuota veikla (
20
).
55.
Manau, kad dviejų kumuliacinių sąlygų nepaneigia 2011 m. lapkričio 17 d. Sprendimas Komisija prieš Italiją (
21
), net jei Ispanijos Respublika juo remdamasi padarė išvadą, kad valstybė narė įvykdo įsipareigojimą susigrąžinti neteisėtą valstybės pagalbą, jei per nemokumo procedūrą įtraukia atitinkamus reikalavimus į skolinių įsipareigojimų sąrašą. Tiesa, šiame sprendime Teisingumo Teismas pareigą susigrąžinti neteisėtą valstybės pagalbą siejo tik su tuo, kad vykstant nemokumo procedūrai reikalavimai būtų įtraukti į skolinių įsipareigojimų sąrašą, ir taip aiškiai atsisakė taikyti įmonės aktyvų pardavimo rinkos kaina sąlygą (
22
). Tačiau tai nereiškia, kad Teisingumo Teismas apskritai atsisakė anksčiau nusistovėjusioje teismo praktikoje suformuluotos sąlygos, kad iš neteisėtos valstybės pagalbos subsidijuojama veikla turi būti nutraukta (
23
).
56.
Šiuo atveju konstatuotina, kad tą dieną, kai baigėsi žodinė proceso dalis, 22683745 EUR dydžio reikalavimai, susiję su pagalbos, kurią Baskų krašto autonominė sritis suteikė Indosa, susigrąžinimu, buvo įtraukti į skolinių įsipareigojimų sąrašą kaip CMD nemokumo procedūros skolos.
57.
Reikia išspręsti klausimą, ar veikla, subsidijuojama iš Sprendimu 91/1 pripažintos neteisėta pagalbos, buvo iš tikrųjų nutraukta.
58.
Net jei 1994 m. Indosa buvo paskelbta nemokia, ginčijama veikla buvo tęsiama per CMD. Ši bendrovė taip pat paskelbta nemokia 2008 m., o Ispanijos Karalystė teigia, kad jos veikla buvo galutinai nutraukta kompetentingo nacionalinio teismo 2009 m. liepos 24 d. nutartimi dėl darbo sutarčių su visais jos darbuotojais nutraukimu. Tačiau pati Ispanijos Karalystė, raštu atsakydama į Teisingumo Teismo klausimus, sutiko, kad veikla CMD gamykloje buvo tęsiama per įmonę Euskomenaje, įsteigtą 2009 m. rugsėjo 3 d., CMD patalpas naudojančią prekėms, kurias ši anksčiau gamino, gaminti ir parduoti. Tai tapo įmanoma remiantis CMD bendrovės nemokumo administratorių leidimu laikinai perleisti šios aktyvus Euskomenaje.
59.
Tiesa, Ispanijos Karalystė įrodė, jog Baskų vyriausybė ėmėsi daugelio priemonių, kad Euskomenaje negalėtų tęsti veiklos CMD patalpose. Vis dėlto tą dieną, kai baigėsi žodinė proceso dalis šioje byloje, Euskomenaje vis dar tęsė tą pačią veiklą CMD gamykloje. Per posėdį Ispanijos vyriausybė patvirtino šią aplinkybę.
60.
Manau, jog pakankamai įrodyta, kad galutinio iš neteisėtos pagalbos subsidijuojamos veiklos nutraukimo šioje byloje sąlyga tą dieną, kai baigėsi žodinė proceso dalis, nebuvo tenkinama ir kad dėl to Sprendimu 91/1 pripažinta neteisėta valstybės pagalba negali būti laikoma susigrąžinta. Dėl šios priežasties Ispanijos Karalystei reikia skirti periodinę baudą, kad ji būtų paskatinta kuo greičiau nutraukti įsipareigojimų neįvykdymą, kuriuo ji kaltinama ir kurį, neskyrus šios baudos, būtų linkusi tęsti (
24
).
61.
Dėl periodinės baudos dydžio Teisingumo Teismas daug kartų yra pareiškęs, jog periodinė bauda turi būti tokia, kad atitiktų aplinkybes ir kartu būtų proporcinga konstatuotam įsipareigojimų neįvykdymui ir atitinkamos valstybės narės mokumui. Pagrindiniai kriterijai, į kuriuos reikia atsižvelgti siekiant užtikrinti, kad bauda verstų imtis vienodo ir veiksmingo Bendrijos teisės taikymo veiksmų, iš principo yra pažeidimo trukmė, jo sunkumo laipsnis ir atitinkamos valstybės narės mokumas. Taikant šiuos kriterijus reikia ypač atsižvelgti į neįvykdymo pasekmes privatiems ir viešiesiems interesams, taip pat į tai, kaip skubiai reikia priversti atitinkamą valstybę narę įvykdyti įsipareigojimus (
25
).
62.
Kalbant apie pirmąjį kriterijų, t. y. pažeidimo trukmę, šioje byloje po 2002 m. sprendimo, kurio nevykdymu kaltinama Ispanijos Karalystė, priėmimo praėjo daugiau nei dešimt metų. Akivaizdu, kad tai yra pakankamai ilgas laikotarpis. Reikia pridurti, kad tai yra ilgiausias laikotarpis, su kuriuo Teisingumo Teismas yra susidūręs procese dėl įsipareigojimų neįvykdymo tuo atveju, kai neįvykdomas teismo sprendimas, kuriuo konstatuojamas įsipareigojimų neįvykdymas. Dėl šios priežasties sutinku su Komisija, kad reikia taikyti didesnį pažeidimo trukmės koeficientą, t. y. 3.
63.
Dėl antrojo kriterijaus, t. y. pažeidimo sunkumo, Teisingumo Teismas jau yra pabrėžęs, kad EB sutarties nuostatos valstybės pagalbos srityje, kurios yra Sprendimo 91/1 ir 2002 m. sprendimo dalykas, labai svarbios. Šioje byloje pažeistų nuostatų svarba pasireiškia pirmiausia tuo, kad grąžinus neteisėtai suteiktą valstybės pagalbą panaikinamas konkurencijos iškraipymas dėl neteisėta pagalba suteikto konkurencinio pranašumo ir tokiu grąžinimu pagalbos gavėjas praranda rinkoje gautą naudą savo konkurentų atžvilgiu (
26
).
64.
Tačiau šiuo atveju manau, kad reikia atsižvelgti į pažangą vykdant Sprendimą 91/1 ir 2002 m. sprendimą, padarytą pareiškus šį ieškinį. Noriu pabrėžti, be kita ko, dvi aplinkybes: pirmoji – tai, kad reikalavimai, susiję su Indosa skirtos pagalbos sugrąžinimu, galiausiai buvo įtraukti į skolinių įsipareigojimų sąrašą kaip CMD nemokumo procedūros skolos, ir antroji – tai, kad nacionalinės valdžios institucijos ėmėsi veiksmų iš neteisėtos valstybės pagalbos subsidijuojamai veiklai, galutinai nutraukti ne tik formaliai, net jeigu jų pastangos šiuo metu nedavė norimo rezultato.
65.
Manau, kad šios dvi aplinkybės pateisina Komisijos pasiūlyto sunkumo koeficiento sumažinimą iki 4 lygio.
66.
Dėl trečiojo kriterijaus, t. y. atitinkamos valstybės narės mokumo, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad skaičiavimo metodas, kurį taikant bazinis dydis dauginamas iš specialaus valstybei narei taikomo koeficiento, yra tinkama priemonė atitinkamos valstybės mokumui išreikšti ir kartu leidžia protingai diferencijuoti įvairias valstybes nares (
27
). Darytina išvada, kad nagrinėjamu atveju Ispanijos Karalystei turi būti taikomas n faktorius, lygus 13,66.
67.
Taikant pasiūlytus koeficientus gaunama 104909 EUR periodinė bauda už kiekvieną dieną, pavėluotą įgyvendinti Sprendimą 91/1 ir 2002 m. sprendimą.
68.
Dėl periodinės baudos periodiškumo manau, kad už dieną skaičiuojama bauda nagrinėjamu atveju yra tinkamiausia siekiant kuo greičiau nutraukti įsipareigojimų neįvykdymą, kuriuo kaltinama Ispanijos Karalystė.
D – Dėl vienkartinės sumos
69.
Komisija mano, kad, atsižvelgiant į visas teisines ir faktines įsipareigojimų neįvykdymo, kuriuo kaltinama Ispanijos vyriausybė, aplinkybes, siekiant būsimų panašių Sąjungos teisės pažeidimų prevenciją padaryti veiksmingą, reikia patvirtinti atgrasomąją priemonę, pavyzdžiui, skirti vienkartinę sumą. Kalbėdama apie vienkartinės sumos dydį jį siūlo 14343 EUR (
28
) sumą padauginti iš tiek dienų, kiek praeis nuo 2002 m. sprendimo priėmimo iki dienos, kai Ispanijos Karalystė įvykdys įsipareigojimus, arba, jei to nebus, iki sprendimo šioje byloje priėmimo dienos.
70.
Tuo atveju, jei Teisingumo Teismas nuspręstų, kad reikia skirti vienkartinę sumą, Ispanijos Karalystė siūlo 44,80 EUR už dieną sumą, apskaičiuotą remiantis baziniu 3,28 EUR (
29
) dydžiu, padaugintu iš sunkumo koeficiento 1 ir n faktoriaus 13,66.
71.
Dėl vienkartinės sumos primintina, kad tokios rūšies piniginė sankcija įsipareigojimų pagal SESV 260 straipsnio 1 dalies neįvykdymo atveju negali būti skiriama automatiškai. Teisingumo Teismas nurodo, kad šia SESV nuostata jam suteikiama didelė diskrecija spręsti, ar reikia skirti tokias sankcijas (
30
) atsižvelgiant į visas svarbias aplinkybes, susijusias tiek su konstatuoto įsipareigojimų neįvykdymo požymiais, tiek su atitinkamos valstybės elgesiu (
31
).
72.
Manau, kad šioje byloje būtent pažeidimo trukmė pateisina vienkartinės sumos skyrimą. Tai yra iš tikrųjų ilgas laikotarpis, nes nuo 2002 m. sprendimo, kurio neįvykdymu kaltinama Ispanijos Karalystė, priėmimo praėjo daugiau nei dešimt metų.
73.
Be to, Teisingumo Teismas jau yra pripažinęs, kad neteisėtų veiksmų vienoje iš Sąjungos teisės sričių kartojimas gali būti vienas iš vienkartinės sumos skyrimo kriterijų (
32
), o tai, manau, atitinka piniginių sankcijų prevencinį pobūdį (
33
). Dėl Ispanijos Karalystės Teisingumo Teismas yra kelis kartus konstatavęs įsipareigojimų neįvykdymą, susijusį su tuo, kad neįvykdomi Komisijos sprendimai, kuriais valstybės pagalba pripažįstama neteisėta ir nesuderinama su bendrąja rinka, pavyzdžiui, 2007 m. rugsėjo 20 d. Sprendime Komisija prieš Ispaniją (
34
) ir 2006 m. gruodžio 14 d. Sprendime Komisija prieš Ispaniją (
35
).
74.
Dėl vienkartinės sumos iškart primintina, kad Teisingumo Teismas nėra saistomas Komisijos pasiūlymo ir nustatyti šią sumą priklauso jo diskrecijai (
36
). Nustatytina tokia vienkartinė suma, kuri, pirma, atitiktų aplinkybes ir, antra, būtų proporcinga konstatuotam įsipareigojimų neįvykdymui, taip pat atitinkamos valstybės narės mokumui. Tarp šiuo atžvilgiu svarbių veiksnių yra, pavyzdžiui, įsipareigojimų neįvykdymo trukmė po to, kai buvo priimtas jį konstatavęs sprendimas, ir pažeidimo sunkumas (
37
).
75.
Atsižvelgdamas į šios išvados 62–64 punktuose išdėstytus argumentus, susijusius su įsipareigojimų neįvykdymo, kuriuo kaltinama Ispanijos Karalystė, sunkumu ir trukme, 20 mln. EUR suma man atrodo tinkama atsižvelgiant į bylos aplinkybes.
IV – Išvada
76.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, Teisingumo Teismui siūlau:
—
pripažinti, kad per terminą, papildomame oficialiame pranešime nustatyto pastaboms pagal SESV 260 straipsnio 2 dalį dėl tariamo įsipareigojimų neįvykdymo pateikti, nesiėmusi visų priemonių įvykdyti 2002 m. liepos 2 d. Sprendimą Komisija prieš Ispaniją (C-499/99), susijusį su pagalbos, kuri 1989 m. gruodžio 20 d. Komisijos sprendimu 91/1/EEB dėl Ispanijos vyriausybės ir įvairių administracinių vienetų pagalbos, suteiktos virtuvės ir stalo reikmenų bei smulkių elektros prietaisų gamintojai MAGEFESA, pripažinta neteisėta ir nesuderinama su bendrąja rinka, Ispanijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal šį sprendimą ir SESV 260 straipsnio 1 dalį,
—
priteisti iš Ispanijos Karalystės sumokėti į Europos Komisijos sąskaitą „Europos Sąjungos nuosavi ištekliai“104909 EUR dydžio baudą už kiekvieną dieną, pavėluotą imtis būtinų priemonių minėtam 2002 m. liepos 2 d. Sprendimui Komisija prieš Ispaniją įvykdyti, mokėtiną praėjus vienam mėnesiui po sprendimo šioje byloje priėmimo, kol bus įvykdytas minėtas 2002 m. liepos 2 d. sprendimas,
—
priteisti iš Ispanijos Karalystės sumokėti į Europos Komisijos sąskaitą „Europos Sąjungos nuosavi ištekliai“ 20 mln. EUR dydžio vienkartinę sumą,
—
priteisti iš Ispanijos Karalystės bylinėjimosi išlaidas.
(
1
)	Originalo kalba: prancūzų.
(
2
)	C-499/99, Rink. p. I-6031.
(
3
)	Magefesa – tai Ispanijos holdingo bendrovė, jungianti keturias pramonės įmones: Industrias Domésticas SA (toliau – Indosa), Manufacturas Gur SA (toliau – Gursa), Manufacturas Inoxidables Gibraltar SA (toliau – Migsa) ir Cubertera del Norte SA (toliau – Cunosa).
(
4
)	OL L 5, 1991, p. 18.
(
5
)	2002 m. sprendime Teisingumo Teismas taip pat konstatavo Ispanijos Karalystės įsipareigojimų neįvykdymą pagal 1998 m. spalio 14 d. Komisijos sprendimą 1999/509/EB, susijusį su pagalba, kurią Ispanija suteikė grupės Magefesa įmonėms ir jos teisių perėmėjoms (OL L 198, p. 15). Tačiau šis ieškinys susijęs tik su 2002 m. sprendimo tariamu neįvykdymu Sprendimo 91/1 atžvilgiu.
(
6
)	Bendrovę CMD 1994 m. įsteigė Indosa nemokumo administratorius tam, kad parduotų jos produkciją. CMD akcijos – tai vieninteliai Indosa aktyvai.
(
7
)	Šiuo klausimu žr. 2005 m. liepos 12 d. Sprendimą Komisija prieš Prancūziją (C-304/02, Rink. p. I-6263, 92 punktas).
(
8
)	Šiuo klausimu žr. 2005 m. liepos 12 d. Sprendimą Komisija prieš Prancūziją (minėtas 7 išnašoje, 93 punktas).
(
9
)	Šiuo klausimu žr. 2012 m. balandžio 26 d. Sprendimą Komisija prieš Nyderlandus (C-508/10, 34 punktas ir jame nurodyta teismo praktika). Net jei Teisingumo Teismas pateikė šį apibūdinimą kalbėdamas apie ieškinį dėl įsipareigojimų neįvykdymo pagal SESV 258 straipsnį, manau, kad juo taip pat galima vadovautis kalbant apie ieškinį dėl įsipareigojimų neįvykdymo tuo atveju, kai neįvykdomas Teisingumo Teismo sprendimas, kuriuo konstatuojamas įsipareigojimų neįvykdymas pagal SESV 260 straipsnio 2 dalį.
(
10
)	Žr. 2011 m. kovo 29 d. Sprendimą ArcelorMittal Luxembourg prieš Komisiją ir Komisija prieš ArcelorMittal Luxembourg ir kt. (C-201/09 P ir C-216/09 P, Rink. p. I-2239, 75 punktas ir jame nurodyta teismo praktika), 2011 m. kovo 29 d. Sprendimą ThyssenKrupp Nirosta prieš Komisiją (C-352/09 P, Rink. p. I-2359, 88 punktas) ir 2012 m. vasario 14 d. Sprendimą Toshiba Corporation ir kt. (C-17/10, 47 punktas).
(
11
)	2011 m. sausio 27 d. Sprendimas Flos (C-168/09, Rink. p. I-181, 53 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
(
12
)	Šiuo klausimu žr. 2011 m. kovo 29 d. Sprendimą ThyssenKrupp Nirosta prieš Komisiją (minėtas 10 išnašoje, 81 punktas).
(
13
)	2011 m. lapkričio 17 d. Sprendimas Komisija prieš Italiją (C-496/09, Rink. p. I-11483, 27 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
(
14
)	2011 m. lapkričio 17 d. Sprendimas Komisija prieš Italiją (minėtas 13 išnašoje, 73 punktas).
(
15
)	2011 m. spalio 13 d. Sprendimas Komisija prieš Italiją (C-454/09, 36 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
(
16
)	OL C 126, 2007, p. 15.
(
17
)	Minėtas 13 išnašoje.
(
18
)	Ispanijos Karalystės siūlomas bazinis dydis gaunamas padauginus vienodą bazinį 640 EUR dydį, nustatytą 2005 m. gruodžio 13 d. Komisijos komunikate SEC(2005) 1658, iš 25 % (nes įsipareigojimų neįvykdymas susijęs tik su viena iš keturių Magefesa bendrovių, gavusių Sprendimu 91/1 pripažintą neteisėta pagalbą) ir iš 6,24 % (nes įsipareigojimų neįvykdymas, kuriuo kaltinama, yra susijęs su pagalba, kurią suteikė regiono, sudarančio 6,24 % Ispanijos bendrojo vidaus produkto, vyriausybė).
(
19
)	Šiuo klausimu žr. 2011 m. lapkričio 17 d. Sprendimą Komisija prieš Italiją (minėtas 13 išnašoje, 42 punktas).
(
20
)	Žr. šios išvados 40 ir 41 punktus.
(
21
)	Minėtas 13 išnašoje.
(
22
)	2011 m. lapkričio 17 d. Sprendimas Komisija prieš Italiją (minėtas 13 išnašoje, 74 ir 75 punktai).
(
23
)	2011 m. spalio 13 d. Sprendimas Komisija prieš Italiją (minėtas 15 išnašoje, 36 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
(
24
)	Šiuo klausimu žr. 2008 m. gruodžio 9 d. Sprendimą Komisija prieš Prancūziją (C-121/07, Rink. p. I-9159, 58 punktas).
(
25
)	Žr. 2009 m. liepos 7 d. Sprendimą Komisija prieš Graikiją (C-369/07, Rink. p. I-5703, 114 ir 115 punktai).
(
26
)	Žr. 2009 m. liepos 7 d. Sprendimą Komisija prieš Graikiją (minėtas 25 išnašoje, 118 ir 120 punktai).
(
27
)	Žr. 2011 m. lapkričio 17 d. Sprendimą Komisija prieš Italiją (minėtas 13 išnašoje, 65 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
(
28
)	14343 EUR suma gaunama padauginus bazinį 210 EUR dydį iš sunkumo koeficiento 5 ir n faktoriaus 13,66.
(
29
)	Kaip ir bazinis periodinės baudos dydis, Ispanijos Karalystės siūlomas bazinis vienkartinės sumos dydis gaunamas vienodą bazinį 210 EUR dydį, nustatytą 2005 m. gruodžio 13 d. Komisijos komunikate SEC(2005) 1658, padauginus iš 25 % ir 6,24 %.
(
30
)	Šiuo klausimu žr. 2008 m. gruodžio 9 d. Sprendimą Komisija prieš Prancūziją (minėtas 24 išnašoje, 63 punktas) ir 2009 m. liepos 7 d. Sprendimą Komisija prieš Graikiją (minėtas 25 išnašoje, 144 punktas).
(
31
)	Šiuo klausimu žr. 2008 m. gruodžio 9 d. Sprendimą Komisija prieš Prancūziją (minėtas 24 išnašoje, 62 punktas), 2009 m. birželio 4 d. Sprendimą Komisija prieš Graikiją (C-568/07, Rink. p. I-4505, 44 punktas) ir 2009 m. birželio 4 d. Sprendimą Komisija prieš Graikiją (C-109/08, Rink. p. I-4657, 51 punktas); taip pat 2009 m. liepos 7 d. Sprendimą Komisija prieš Graikiją (C-369/07, minėtas 25 išnašoje, 144 punktas).
(
32
)	Šiuo klausimu žr. 2008 m. gruodžio 9 d. Sprendimą Komisija prieš Prancūziją (minėtas 24 išnašoje, 67 punktas) ir 2011 m. lapkričio 17 d. Sprendimą Komisija prieš Italiją (minėtas 13 išnašoje, 91 punktas).
(
33
)	Dėl prevencinio pobūdžio žr. 2008 m. gruodžio 9 d. Sprendimą Komisija prieš Prancūziją (minėtas 24 išnašoje, 59 punktas).
(
34
)	C-177/06, Rink. p. I-7689.
(
35
)	C-485/03-490/03, Rink. p. I-11887.
(
36
)	Šiuo klausimu žr. 2008 m. gruodžio 9 d. Sprendimą Komisija prieš Prancūziją (minėtas 24 išnašoje, 64 punktas).
(
37
)	2011 m. lapkričio 17 d. Sprendimas Komisija prieš Italiją (minėtas 13 išnašoje, 93 ir 94 punktai).