62016CC0060
GENERALINIO ADVOKATO
YVES BOT IŠVADA,
pateikta 2017 m. kovo 1 d. (
1
)
Byla C‑60/16
Mohammad Khir Amayry
prieš
Migrationsverket
(Kammarrätten i Stockholm – Migrationsöverdomstolen (Stokholmo administracinis apeliacinis teismas, nagrinėjantis imigracijos bylas, Švedija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Reglamentas (ES) Nr. 604/2013 – Už tarptautinės apsaugos prašymo, kurį vienoje iš valstybių narių pateikė trečiosios šalies pilietis, nagrinėjimą atsakingos valstybės narės nustatymas – 28 straipsnis – Suinteresuotojo asmens sulaikymas siekiant perduoti jį atsakingai valstybei narei – Terminas, per kurį turi būti įvykdytas perdavimas – Termino skaičiavimas – Nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos suinteresuotąjį asmenį leidžiama sulaikyti ilgiau nei dviem mėnesiams – Priimtinumas“
I. Įžanga
1.
Šioje byloje Teisingumo Teismo prašoma išaiškinti Reglamento (ES) Nr. 604/2013 (
2
) 28 straipsnio 3 dalies nuostatas siekiant nustatyti terminus, taikytinus tarptautinės apsaugos prašytojo, sulaikyto iki jo perdavimo į valstybę narę, atsakingą už šio asmens prašymo nagrinėjimą, perdavimo procedūrai.
2.
Siekdamas užtikrinti, kad šis perdavimas būtų įvykdytas, Sąjungos teisės aktų leidėjas leidžia valstybėms narėms sulaikyti atitinkamą asmenį, jei atlikus individualų vertinimą paaiškėja, kad asmuo gali slapstytis, siekdamas išvengti perdavimo procedūros, tačiau sulaikymas galimas tik jeigu jis yra proporcingas ir jeigu negalima taikyti kitų, švelnesnių, prievartos priemonių.
3.
Siekdamas užtikrinti, kad šis sulaikymo laikotarpis būtų kuo trumpesnis, teisės aktų leidėjas, taikydamas būtinumo ir proporcingumo principus, atsakingos valstybės narės nustatymo procedūrai ir perdavimo procedūros praktiniam įvykdymui taikytinus terminus nustatė Reglamento „Dublinas III“ 28 straipsnio 3 dalyje, kurią šioje byloje prašoma išaiškinti.
4.
Savo prejudiciniais klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia apie šių terminų skaičiavimo tvarką tokiu atveju, kurio Sąjungos teisės aktų leidėjas nenumatė.
5.
Iš tiesų prašytojas buvo sulaikytas ne prieš pradedant procedūrą, kaip aiškiai numatyta šio reglamento 28 straipsnio 3 dalyje, t. y. prieš prašančiajai valstybei narei pateikiant prašymą dėl prašytojo perėmimo ar atsiėmimo valstybei narei, kurią jį laiko atsakinga, bet vėliau, kai atsakinga valstybė priėmė šį prašymą, todėl reikia išspręsti tik praktinius perdavimo įvykdymo klausimus.
6.
Nors atsakymo į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo iškeltus klausimus nekyla iš minėto reglamento 28 straipsnio 3 dalies teksto, vis dėlto jį galima pateikti remiantis bendra šio straipsnio struktūra, visų pirma proporcingumo ir būtinumo principais, kuriais grindžiami sulaikyto prašytojo perdavimo procedūrai taikytini terminai, taip pat Sąjungos teisės aktų leidėjo šiomis aplinkybėmis siekiamais tikslais ir galiausiai Teisingumo Teismo praktika.
7.
Užbaigęs analizę, siūlysiu Teisingumo Teismui konstatuoti, kad esant tokiai situacijai, kaip nagrinėjamoji šioje byloje, atitinkamoms valstybėms narėms nustatytas šešių savaičių reikalavimo įvykdyti prašytojo perdavimą terminas, skaičiuojamas nuo jo sulaikymo dienos.
8.
Taip pat paaiškinsiu, kad jei prašytojas apskundė sprendimą dėl perdavimo ar paprašė jį peržiūrėti, šis terminas skaičiuojamas iš naujo nuo to momento, kai šis skundas ar peržiūra nebeturi sustabdomojo poveikio, nesvarbu, ar sustabdymas yra savaiminis, ar sprendimą dėl to priėmė kompetentingi nacionaliniai teismai, ar jį prašė taikyti atitinkamas asmuo, kaip tai suprantama pagal Reglamento „Dublinas III“ 27 straipsnio 3 dalį.
9.
Galiausiai nurodysiu priežastis, dėl kurių manau, kad, atsižvelgiant į šį aiškinimą, pagal šio reglamento 28 straipsnio 3 dalį draudžiamas toks nacionalinės teisės aktas, kaip nagrinėjamasis šioje byloje, pagal kurį prašytoją leidžiama sulaikyti perdavimo tikslais ilgiau nei šešioms savaitėms ir šį terminą leidžiama pratęsti iki dvylikos mėnesių, remiantis motyvais, neatitinkančiais aiškumo ir nuspėjamumo reikalavimų, taikomų nustatant laisvę ribojančias priemones.
II. Teisinis pagrindas
A.
Sąjungos teisė
1. Direktyva 2013/33/ES
10.
2013 m. birželio 28 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2013/33/ES, kuria nustatomos normos dėl tarptautinės apsaugos prašytojų priėmimo (nauja redakcija) (
3
), 8 straipsnio 3 dalies f punkte patikslinta:
„Prašytoją galima sulaikyti tik šiais atvejais:
<…>
f)
pagal <…> [Reglamento „Dublinas III“] 28 straipsnį.“
11.
Šios direktyvos 9 straipsnio „Sulaikytiems prašytojams teikiamos garantijos“ 1 dalyje nurodyta:
„Prašytojas sulaikomas tik kuo trumpiau, o laikomas sulaikytas tik tol, kol taikomi 8 straipsnio 3 dalyje nustatyti pagrindai.
Su 8 straipsnio 3 dalyje nustatytais sulaikymo pagrindais susijusios administracinės procedūros vykdomos deramai kruopščiai. Sulaikymo trukmės pratęsimo negalima pateisinti ne dėl prašytojo kaltės ilgai trunkančiomis administracinėmis procedūromis.“
2. Reglamentas „Dublinas III“
12.
Šio reglamento 20 konstatuojamojoje dalyje numatyta:
„sulaikant prašytojus turėtų būti laikomasi pagrindinio principo, kad asmuo neturėtų būti laikomas sulaikytas vien dėl to, kad jis prašo tarptautinės apsaugos. Sulaikymas turėtų būti kuo trumpesnis ir turėtų būti laikomasi būtinybės bei proporcingumo principų. Visų pirma prašytojų sulaikymas turi vykti pagal [1951 m. liepos 28 d.] Ženevos konvencijos [dėl pabėgėlių statuso] 31 straipsnį. Šiame reglamente numatytos sulaikyto asmens atžvilgiu vykdomos procedūros turėtų būti taikomos kaip prioritetas ir atliekamos per trumpiausius galimus terminus.“
13.
Minėto reglamento 27 straipsnyje „Teisės gynimo priemonės“ numatyta:
„1.   Prašytojas <…> turi teisę į veiksmingą teisės gynimo priemonę ir gali pateikti teismui skundą dėl sprendimo dėl perdavimo faktinių ir teisinių pagrindų arba prašyti jį peržiūrėti.
<…>
3.   Sprendimų dėl perdavimo apskundimo arba peržiūrėjimo tikslais valstybės narės savo nacionalinėje teisėje nustato, kad:
a)
skundas arba sprendimo peržiūrėjimas suteikia atitinkamam asmeniui teisę likti atitinkamoje valstybėje narėje, kol bus gauti skundo ar peržiūrėjimo rezultatai, arba
b)
perdavimo vykdymas automatiškai sustabdomas ir toks sustabdymas pasibaigia po tam tikro pagrįsto laikotarpio, per kurį teismas po atidaus ir nuodugnaus nagrinėjimo yra priėmęs sprendimą dėl skundžiamo arba peržiūrimo sprendimo vykdymo sustabdymo, arba
c)
atitinkamam asmeniui suteikiama galimybė per pagrįstą laikotarpį prašyti teismo sustabdyti sprendimo dėl perdavimo vykdymą, kol nagrinėjamas jo skundas ar peržiūrimas sprendimas. Valstybės narės užtikrina, kad būtų taikoma veiksminga teisės gynimo priemonė, sustabdydamos perdavimo vykdymą, kol bus priimtas sprendimas dėl pirmo sustabdymo prašymo. Sprendimas dėl sprendimo dėl perdavimo vykdymo sustabdymo priimamas per pagrįstą laikotarpį, tuo pačiu leidžiant atlikti atidų ir nuodugnų sustabdymo prašymo nagrinėjimą. Sprendime nesustabdyti sprendimo dėl perdavimo vykdymo išdėstomi jį pagrindžiantys motyvai.
4.   Valstybės narės gali numatyti, kad kompetentingos institucijos gali ex officio nuspręsti sustabdyti sprendimo dėl perdavimo vykdymą, kol nagrinėjamas jo skundas ar peržiūrimas sprendimas“.
14.
Šio reglamento 28 straipsnis, esantis šio reglamento V skirsnyje „Sulaikymas perdavimo tikslais“, suformuluotas taip:
„1.   Valstybės narės negali sulaikyti asmens vien dėl to, kad jam taikoma šiuo reglamentu nustatyta procedūra.
2.   Jei nustatoma didelė rizika, kad asmuo pasislėps (
4
), valstybės narės gali sulaikyti atitinkamą asmenį, kad būtų užtikrintos perdavimo procedūros pagal šį reglamentą, individualiai įvertinus konkretų atvejį, ir tik jei sulaikymas yra proporcingas ir kitos švelnesnės alternatyvios prievartos priemonės negali būti veiksmingai taikomos.
3.   Sulaikymas trunka kuo trumpesnį laikotarpį ir ne ilgiau nei pagrįstai būtina reikalaujamoms administracinėms perdavimo procedūroms su deramu kruopštumu atlikti, kol bus įvykdytas perdavimas pagal šį reglamentą.
Kai asmuo sulaikomas pagal šį straipsnį, prašymo perimti savo žinion arba atsiimti pateikimo laikotarpis neviršija vieno mėnesio nuo prašymo pateikimo. Pagal šį reglamentą procedūrą atliekanti valstybė narė tokiais atvejais paprašo atsakymą pateikti skubiai. Toks atsakymas pateikiamas per dvi savaites nuo prašymo gavimo. Tai, kad neatsakoma per dviejų savaičių laikotarpį, prilygsta prašymo priėmimui ir reiškia pareigą perimti asmenį savo žinion arba jį atsiimti, įskaitant pareigą tinkamai pasirūpinti atvykimo organizavimu.
Kai asmuo sulaikomas pagal šį straipsnį, tas asmuo iš prašančiosios valstybės narės atsakingai valstybei narei perduodamas taip greitai kaip tik praktiškai įmanoma ir ne vėliau kaip per šešias savaites nuo netiesioginio ar tiesioginio kitos valstybės narės prašymo atitinkamą asmenį perimti savo žinion arba atsiimti priėmimo arba nuo tada, kai skundas arba sprendimo peržiūrėjimas nebeturi sustabdomojo poveikio pagal 27 straipsnio 3 dalį.
Kai prašančioji valstybė narė nesilaiko prašymo perimti savo žinion arba atsiimti pateikimo terminų arba kai perdavimas neįvykdomas per trečioje pastraipoje nurodytą šešių savaičių laikotarpį, asmuo nebegali būti sulaikytas. Atitinkamai ir toliau taikomi 21, 23, 24 ir 29 straipsniai.
4.   Laikymo sąlygų ir sulaikytiems asmenims taikomų garantijų atveju, siekiant užtikrinti perdavimo atsakingai valstybei narei procedūras, taikomi Direktyvos [2013/33] [9–11] straipsniai.“
15.
Reglamento „Dublinas III“ 29 straipsnio, esančio VI skirsnyje „Perdavimas“, 1 dalyje nustatyta:
„Prašytojas arba kitas 18 straipsnio 1 dalies c arba d punkte nurodytas asmuo iš prašančiosios valstybės narės atsakingai valstybei narei perduodamas pagal prašančiosios valstybės narės nacionalinę teisę, atitinkamoms valstybėms narėms pasikonsultavus, kiek praktiškai įmanoma greičiau, bet ne vėliau kaip per šešis mėnesius nuo kitos valstybės narės prašymo atitinkamą asmenį perimti savo žinion arba atsiimti gavimo arba nuo galutinio sprendimo dėl skundo ar peržiūrėjimo priėmimo, jei sprendimo vykdymas buvo sustabdytas pagal 27 straipsnio 3 dalį.
<…>.“
B.
Švedijos teisė
16.
2005 m. rugsėjo 29 d. Įstatymo dėl užsieniečių (Utlänningslagen) (
5
) 1 skyriaus 8 straipsnyje nurodyta, kad šis įstatymas kiekvienu konkrečiu atveju turi būti taikomas neapribojant suinteresuotojo asmens laisvės labiau, nei tai yra būtina.
17.
Jo 1 skyriaus 9 straipsnyje patikslinta, kad nuostatos, susijusios su įpareigojimu išvykti iš teritorijos ir išsiuntimu, mutatis mutandis taip pat taikomos sprendimams dėl perdavimo, grindžiamiems Reglamentu „Dublinas III“.
18.
Nuostatos, kurios reglamentuoja užsieniečių sulaikymą ar stebėjimą, išdėstytos šio įstatymo 10 skyriuje.
19.
Šio skyriaus 1 straipsnio antros pastraipos 3 punkte leidžiama sulaikyti 18 metų ar vyresnius užsieniečius, siekiant pasirengti vykdyti sprendimą dėl išsiuntimo ar jį įvykdyti.
20.
Pagal minėto įstatymo 10 skyriaus 1 straipsnio trečią pastraipą sprendimas dėl sulaikymo gali būti priimamas tik jei yra pavojus, kad suinteresuotasis asmuo Švedijoje užsiims baudžiamąja veikla, slapstysis, vengs arba kitaip kliudys vykdyti sprendimą dėl perdavimo.
21.
Pagal Įstatymo dėl užsieniečių 10 skyriaus 4 straipsnio antrą pastraipą užsienietis negali būti sulaikytas perdavimo tikslais ilgiau nei dviem mėnesiams, nebent yra rimtų priežasčių jį sulaikyti ilgiau. Jei tokios priežastys yra, užsienietis negali būti sulaikytas ilgesniam nei trijų mėnesių laikotarpiui. Jei tikėtina, kad sprendimo dėl perdavimo vykdymas truks ilgiau, nes užsienietis nebendradarbiauja, arba reikia daugiau laiko gauti būtinus dokumentus, šis sulaikymo laikotarpis negali viršyti dvylikos mėnesių.
22.
Minėto įstatymo 12 skyriaus 13 straipsnyje patikslinta, kad Migrationsverket (Migracijos tarnyba, Švedija) gali sustabdyti sprendimų dėl išsiuntimo vykdymą, jei tai yra pateisinama dėl ypatingų priežasčių.
III. Faktinės aplinkybės ir prejudiciniai klausimai
23.
2014 m. gruodžio 19 d. Mohammad Khir Amayry Švedijoje pateikė tarptautinės apsaugos prašymą. Vis dėlto atlikus duomenų paiešką sistemoje „Eurodac“ paaiškėjo, kad suinteresuotasis asmuo prieš kelias dienas, t. y. 2014 m. gruodžio 6 d., atvyko į Italijos teritoriją ir 2014 m. gruodžio 17 d. pateikė tarptautinės apsaugos prašymą Danijos valdžios institucijoms. Todėl taikydama Reglamento „Dublinas III“ 13 straipsnio 1 dalies nuostatas Migracijos tarnyba 2015 m. sausio 15 d. paprašė Italijos valdžios institucijų perimti suinteresuotąjį asmenį.
24.
2015 m. kovo 18 d. Italijos valdžios institucijos patenkino šį prašymą.
25.
2015 m. balandžio 2 d. Migracijos tarnyba atmetė suinteresuotojo asmens prašymą išduoti leidimą gyventi šalyje, taip pat jo prašymą suteikti tarptautinę apsaugą ir nusprendė perduoti jį Italijai. Be to, laikydamasi nuomonės, jog yra didelis pavojus, kad suinteresuotasis asmuo slapstysis, Migracijos tarnyba nusprendė jį sulaikyti.
26.
Tada suinteresuotasis asmuo apskundė šiuos sprendimus Förvaltningsrätten i Stockholm (Stokholmo administracinis teismas, Švedija). Po šio skundo Migracijos tarnyba nusprendė sustabdyti sprendimo dėl perdavimo vykdymą pagal Įstatymo dėl užsieniečių 12 skyriaus 13 straipsnį ir Reglamento „Dublinas III“ 27 straipsnio 3 dalies c punktą. 2015 m. balandžio 29 d.Förvaltningsrätten i Stockholm (Stokholmo administracinis teismas) atmetė šį skundą, nusprendęs, be kita ko, jog yra pavojus, kad paleistas į laisvę M. Khir Amayry slapstytųsi, vengtų sprendimo dėl perdavimo vykdymo arba kitaip kliudytų jo vykdymui. M. Khir Amayry dėl šio sprendimo pateikė apeliacinį skundą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.
27.
2015 m. gegužės 8 d. buvo įvykdytas sprendimas dėl perdavimo. Vėliau suinteresuotasis asmuo grįžo į Švediją, kur 2015 m. birželio 1 d. pateikė naują tarptautinės apsaugos prašymą.
28.
2015 m. liepos 30 d. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas atsisakė tenkinti apeliacinio skundo dalį, susijusią su teismo sprendimo dalimi dėl perdavimo, tačiau patenkino jo dalį, susijusią su sulaikymo klausimu.
29.
Šiomis aplinkybėmis Kammarrätten i Stockholm -Migrationsöverdomstolen (Stokholmo apeliacinis administracinis teismas, nagrinėjantis imigracijos bylas, Švedija) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokius prejudicinius klausimus:
„1.
Jei [tarptautinės apsaugos] prašytojas nėra sulaikytas tuo metu, kai atsakinga valstybė narė sutinka perimti jį savo žinion, bet sulaikomas vėliau dėl to, kad tik tada nusprendžiama, kad yra didelis pavojus, jog asmuo slapstysis, ar tokiu atveju reglamento [„Dublinas III“] 28 straipsnio 3 dalyje nustatytas šešių savaičių terminas gali būti pradėtas skaičiuoti nuo tos dienos, kai asmuo sulaikomas, ar jis turi būti pradedamas skaičiuoti nuo kitos datos, o jei taip, tai nuo kada?
2.
Ar tokiu atveju, kai [tarptautinės apsaugos] prašytojas nėra sulaikytas tuo metu, kai atsakinga valstybė narė sutinka perimti jį savo žinion, reglamento [„Dublinas III“] 28 straipsnis draudžia taikyti nacionalines nuostatas [kaip antai Švedijos nuostatas], pagal kurias užsienietis, kol bus įvykdytas sprendimas dėl perdavimo, negali būti sulaikytas ilgiau nei du mėnesius, jei nėra rimtų priežasčių sulaikyti jo ilgesniam laikotarpiui, o jeigu yra tokių priežasčių, jis gali būti sulaikytas ne ilgiau kaip tris mėnesius, arba, jei tikėtina, kad [perdavimas] truks ilgiau dėl to, jog užsienietis nepakankamai bendradarbiauja arba užtrunka dokumentų gavimo procedūra, ne ilgiau kaip dvylika mėnesių?
3.
Ar tuomet, kai [perdavimo] procedūra pradedama iš naujo ir skundas arba sprendimo peržiūrėjimas neturi sustabdomojo poveikio (žr. [Reglamento „Dublinas III“] 27 straipsnio 3 dalį), turi būti pradedamas skaičiuoti naujas šešių savaičių terminas siekiant įvykdyti perdavimą, ar vis dėlto reikia išskaičiuoti, pavyzdžiui, dienas, kurias asmuo praleido jau būdamas sulaikytas po to, kai atsakinga valstybė sutiko jį perimti savo žinion arba atsiimti?
4.
Ar svarbu yra tai, kad [tarptautinės apsaugos] prašytojas, kuris apskundė sprendimą dėl perdavimo, pats neprašė sustabdyti sprendimo dėl perdavimo vykdymo, kol bus išnagrinėtas skundas (žr. [Reglamento „Dublinas III“] 27 straipsnio 3 dalies c punktą ir šio straipsnio 4 dalį)?“
IV. Analizė
30.
Pirmiausia analizuosiu pirmąjį, trečiąjį ir ketvirtąjį prejudicinius klausimus, iš kurių kiekviename prašoma išaiškinti Reglamento „Dublinas III“ 28 straipsnio 3 dalies nuostatas. Galiausiai nagrinėsiu antrąjį klausimą, analizuodamas šio aiškinimo svarbą nagrinėjamo nacionalinės teisės akto nuostatoms.
A.
Dėl pirmojo prejudicinio klausimo
31.
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar tokiu atveju, kaip nagrinėjamasis šioje byloje, kai prašančioji valstybė narė sulaikė prašytoją po to, kai atsakinga valstybė narė priėmė prašymą dėl šio prašytojo perėmimo ar atsiėmimo, šio reglamento 28 straipsnio 3 dalį reikia aiškinti taip, kad šešių savaičių terminas, suteiktas šioms valstybėms perdavimui įvykdyti, pradedamas skaičiuoti nuo prašytojo sulaikymo momento. Jei taip nėra, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašo Teisingumo Teismo patikslinti, nuo kada šis terminas skaičiuojamas.
32.
Kitaip tariant, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašo Teisingumo Teismo paaiškinti suinteresuotajam asmeniui taikomą teisinę sistemą, visų pirma patikslinti terminus, taikytinus perdavimo procedūrai, kuri turi būti taikoma šiam asmeniui.
33.
Atsakymas į šį klausimą nėra aiškus iš minėto reglamento 28 straipsnio 3 dalies teksto, nes teisės aktų leidėjas aiškiai nenumatė tokios situacijos, kaip nagrinėjamoji šioje byloje.
34.
Vis dėlto šį atsakymą galima kildinti, viena vertus, iš bendros šios nuostatos struktūros, visų pirma iš principo, kurį teisės aktų leidėjas įtvirtino šios nuostatos pirmoje pastraipoje, taip pat iš jo taikymo šios nuostatos trečioje pastraipoje ir, kita vertus, iš pagal Reglamentą „Dublinas III“ siekiamų tikslų.
35.
Teisės aktų leidėjas šio reglamento 28 straipsnio 3 dalies pirmoje pastraipoje nustatė principą, pagal kurį sulaikymas turi trukti „kuo trumpesnį laikotarpį ir ne ilgiau, nei pagrįstai būtina reikalaujamoms administracinėms perdavimo procedūroms su deramu kruopštumu atlikti, kol bus įvykdytas perdavimas pagal šį reglamentą“ (
6
).
36.
Taip teisės aktų leidėjas perkėlė šio reglamento 20 konstatuojamojoje dalyje nurodytą principą, pagal kurį prašytojo sulaikymo trukmė turi atitikti būtinumo ir proporcingumo principus.
37.
Šių principų laikymasis turi leisti užtikrinti, kad prašytojo teisės į laisvę įgyvendinimo apribojimai būtų taikomi tiek, kiek tai yra griežtai būtina, kartu pasirūpinant, kad atitinkamų valstybių narių institucijoms būtų sudarytos praktinės sąlygos, leidžiančios joms tinkamai įvykdyti perdavimą.
38.
Būtent taikydamas minėtus du principus teisės aktų leidėjas Reglamento „Dublinas III“ 28 straipsnio 3 dalies antroje ir trečioje pastraipose patikslino terminus, kurie, kaip jis mano, yra pagrįsti, kad valstybės narės galėtų atlikti visus veiksmus, kuriais visų pirma siekiama nustatyti atsakingą valstybę narę, paskui – perduoti prašytoją esant tokiai situacijai, kai jis jau yra sulaikytas.
39.
Šio reglamento 28 straipsnio 3 dalies antroje pastraipoje reglamentuojama vertikali prašomos valstybės narės sutikimo perimti savo žinion procedūra. Taigi teisės aktų leidėjas nustato laikotarpį, per kurį prašančioji valstybė narė gali pateikti prašymą dėl perėmimo savo žinion valstybei narei, kurią ji laiko atsakinga, ir laikotarpį, per kurį pastaroji valstybė turi į šį prašymą atsakyti.
40.
Pagal šią pastraipą prašančioji valstybė narė turi ne ilgiau kaip mėnesį nuo prašytojo tarptautinės apsaugos prašymo pateikimo dienos pateikti prašymą dėl perėmimo savo žinion valstybei narei, kurią ji laiko atsakinga, o pastaroji valstybė narė turi šešias savaites atsakyti į šį prašymą. Pasibaigus šiam terminui atsakomybė pereina prašomajai valstybei narei.
41.
Šio reglamento 28 straipsnio 3 dalies trečioje pastraipoje reglamentuojama horizontali procedūra, kai prašomoji valstybė narė priima prašymą perimti prašytoją savo žinion ar atsiimti jį ir priimamas sprendimas dėl perdavimo. Iš tiesų teisės aktų leidėjas aiškiai nurodo terminą, taikytiną prašytojo perdavimui iš prašančiosios valstybės narės į „atsakingą valstybę narę“, o tai reiškia, kad ši valstybė buvo nustatyta ir tiesiogiai ar numanomai sutiko perimti savo žinion ar atsiimti prašytoją. Be to, teisės aktų leidėjas patikslina, kad perdavimas turi būti įvykdytas „taip greitai kaip tik praktiškai įmanoma“ (
7
), o tai reiškia, kad yra išankstinis sprendimas, kuriuo nustatomas prašytojo perdavimo iš prašančiosios valstybės narės į atsakingą valstybę narę principas.
42.
Taigi šia nuostata teisės aktų leidėjas nustato laiką, prašančiosios valstybės narės turimą tam, kad praktiškai suorganizuotų ir įvykdytų perdavimą, kurio tikslais buvo priimtas sprendimas sulaikyti prašytoją.
43.
Taigi teisės aktų leidėjas laikosi nuomonės, kad pagrįstas laikotarpis, kurio reikia šiam perdavimui įvykdyti, yra ne daugiau kaip šešios savaitės, skaičiuojamos nuo prašymo dėl perėmimo ar atsiėmimo tiesioginio ar numanomo priėmimo dienos arba nuo tada, kai skundas ar peržiūra nebeturi sustabdomojo poveikio. Taigi teisės aktų leidėjas nustatė, kad terminas pradedamas skaičiuoti nuo tada, kai susitariama ir užtikrinama, kad perdavimas bus įvykdytas, tad reikia išspręsti tik praktinius perdavimo įvykdymo klausimus.
44.
Galiausiai Reglamento „Dublinas III“ 28 straipsnio 3 dalies ketvirtoje pastraipoje nustatytos pasekmės, susijusios su pirma nurodytų terminų pažeidimu. Šiais terminais nustatoma griežta perdavimo procedūros, į kurią atsižvelgiant buvo priimtas sprendimas dėl sulaikymo, įgyvendinimo riba, nes prašančioji valstybė narė turi nutraukti šį sulaikymą, jei nepateikia prašymo arba neperduoda prašytojo per nustatytus terminus, nesvarbu, kokiomis priežastimis ši valstybė galėtų remtis.
45.
Kokias išvadas galima daryti iš šio teksto bendros struktūros?
46.
Konstatuoju, kad šio reglamento 28 straipsnio 3 dalies antroje ir trečioje pastraipose numatyti terminai siejami su procedūra, kai prašytojas yra sulaikytas beveik prieš pat šią procedūrą, t. y. prieš prašančiajai valstybei narei pateikiant prašymą dėl prašytojo perėmimo ar atsiėmimo.
47.
Tai matyti ne tik iš šios nuostatos antros pastraipos formuluotės, nes teisės aktų leidėjas nustatė prašymo pateikimo terminą, bet ir iš šios nuostatos trečios pastraipos formuluotės, kadangi teisės aktų leidėjas nurodytą šešių savaičių terminą pradeda skaičiuoti nuo šio prašymo priėmimo dienos. Toks teisės aktų leidėjo minėto reglamento 28 straipsnio 3 dalies trečioje pastraipoje nustatytas terminas atitinka ankstesnės jo pastraipos nuostatų logiką ir grindžiamas aplinkybe, kad prašytojas jau yra sulaikytas tuo metu, kai prašančioji valstybė narė teikia prašymą dėl perėmimo ar atsiėmimo.
48.
Taigi Reglamento „Dublinas III“ 28 straipsnio 3 dalies antroje ir trečioje pastraipose numatyti terminai neskirti taikyti tokią procedūrą, kaip nagrinėjamoji šioje byloje, kai prašytojas sulaikomas po to, kai prašomoji valstybė narė sutiko jį perimti savo žinion ar atsiimti, tačiau prieš praktiškai surengiant jo perdavimą.
49.
Vadinasi, nėra specialiųjų nuostatų, taikomų tokiai situacijai, kai prašytojas dėl sulaikymo nepatenka į šio reglamento 29 straipsnio 1 dalies, kurioje numatyta bendra tvarka ir maksimalus šešių mėnesių terminas perduoti prašytoją, kuris nėra sulaikytas, taikymo sritį, bet patenka į šio reglamento 28 straipsnio, kuriame pateiktos specialiosios nuostatos ir speciali tvarka, taikoma sulaikytų asmenų perdavimo procedūrai, taikymo sritį.
50.
Nemanau, kad tai yra teisės spraga.
51.
Iš tiesų, kaip jau nurodžiau (
8
), atsakymas į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimą pirmiausia kyla iš bendrojo principo, kurį Sąjungos teisės aktų leidėjas nustatė Reglamento „Dublinas III“ 28 straipsnio 3 dalies pirmoje pastraipoje. Taigi sulaikymas turi trukti kuo trumpiau, o pagal būtinumo ir proporcingumo principus jis neturi trukti ilgiau, nei tai yra pagrįstai būtina siekiant atlikti veiksmus, reikalingus perdavimui įvykdyti.
52.
Be to, reikia nurodyti, kaip Sąjungos teisės aktų leidėjas konkrečiai taikė šį principą šio reglamento 28 straipsnio 3 dalies trečiai pastraipai.
53.
Iš tiesų suinteresuotojo asmens teisinę padėtį galima gana nesunkiai sugretinti su šioje nuostatoje numatyta teisine padėtimi, nes abiem atvejais asmuo sulaikomas tada, kai atitinkamos valstybės narės susitarė dėl perdavimo, todėl jis gali būti faktiškai įvykdytas.
54.
Esant tokiai situacijai, kaip nagrinėjamoji šioje byloje, nematau jokios priežasties nukrypti nuo teisės aktų leidėjo šioje nuostatoje nustatyto šešių savaičių termino, nes, kaip jau nurodžiau (
9
), teisės aktų leidėjas manė, jog būtent šį laiką pagrįstai būtina suteikti atitinkamoms valstybėms narėms, kad jos galėtų faktiškai suorganizuoti perdavimą, kurio terminas skaičiuojamas nuo tada, kai susitariama dėl jo įvykdymo ateityje ir tai užtikrinama (dėl to, kad prašymas buvo priimtas, ar dėl to, kad skundas ar sprendimo peržiūra nebeturi sustabdomojo poveikio), tad tereikia išspręsti praktinius perdavimo įvykdymo klausimus. Šioje byloje nagrinėjamu atveju prašomoji valstybė narė – Italijos Respublika – sutiko perimti prašytoją savo žinion.
55.
Taigi šis terminas turi leisti dviem atitinkamoms valstybėms narėms susitarti siekiant įvykdyti perdavimą, visų pirma prašančiajai valstybei narei sureguliuoti šio perdavimo techninę tvarką pagal savo nacionalinės teisės aktus. Tai yra terminas, kuriuo jos abi turi visapusiškai pasinaudoti siekdamos sureglamentuoti perdavimo įvykdymo techninę tvarką (
10
).
56.
Taigi apribodamas perdavimo įvykdymo terminą, skaičiuojamą nuo to momento, kai iš esmės susitarta ir užtikrinta dėl jo perleidimo ateityje, Sąjungos teisės aktų leidėjas įvertino, viena vertus, reikalavimus, susijusius su šios procedūros atlikimu, ir, kita vertus, sulaikius prašytoją daromo Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 5 straipsnyje įtvirtintos laisvės pažeidimo sunkumą.
57.
Kalbant apie šio termino pradžios momentą, pažymėtina, kad jis gali būti skaičiuojamas tik nuo tada, kai prašytojas buvo faktiškai sulaikytas. Iš tiesų akivaizdu, kad esant tokiai situacijai, kaip nagrinėjamoji šioje byloje, Reglamento „Dublinas III“ 28 straipsnio 3 dalies trečioje pastraipoje nurodytas šešių mėnesių terminas negali būti skaičiuojamas nuo prašymo dėl perėmimo ar atsiėmimo priėmimo dienos. Tokiu atveju gali būti, kad prašytojas sulaikomas praėjus kelioms savaitėms ar net mėnesiams nuo prašymo priėmimo ir akivaizdu, kad šio laiko negalima atimti iš šešių savaičių termino, suteikto atitinkamoms valstybėms narėms perdavimui įvykdyti. Tokiu atveju šis terminas galėtų būti sutrumpintas iki išnykimo ir bet kuriuo atveju sutrumpintas taip, kad prašančioji valstybė narė ne tik negalėtų įvykdyti šio perdavimo, bet ir būtų priversta nutraukti sulaikymą, taip panaikindama visą minėtoje nuostatoje įtvirtintos procedūros veiksmingumą.
58.
Atsižvelgdamas į visas šias aplinkybes, laikausi nuomonės, jog šio reglamento 28 straipsnio 3 dalies pirmą pastraipą reikia aiškinti taip, kad tokiu atveju, kaip nagrinėjamasis šioje byloje, kai prašančioji valstybė narė sulaikė tarptautinės apsaugos prašytoją po to, kai prašomoji valstybė narė sutiko perimti jį savo žinion, šios valstybės narės turi šešių savaičių terminą, skaičiuojamą nuo šio prašytojo sulaikymo, šiam asmeniui perduot.
B.
Dėl trečiojo ir ketvirtojo prejudicinių klausimų
59.
Trečiuoju ir ketvirtuoju klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, Teisingumo Teismo prašoma paaiškinti, kaip reikia skaičiuoti šešių savaičių terminą, valstybėms narėms suteiktą sulaikytam prašytojui perduoti, jeigu jis apskundė sprendimą dėl perdavimo arba prašo peržiūrėti šį sprendimą.
60.
Visų pirma prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teiraujasi, ar Reglamento „Dublinas III“ 28 straipsnio 3 dalį reikia aiškinti taip, kad valstybės narės turi naują šešių savaičių terminą prašytojui perduoti, skaičiuojamą nuo to momento, kai skundas ar sprendimo peržiūrėjimas nebeturi sustabdomojo poveikio, o gal reikia išskaičiuoti dienas, kai minėtas asmuo buvo sulaikytas, po to, kai atsakinga valstybė narė priima prašymą, siekdama perimti savo žinion ar atsiimti šį prašytoją.
61.
Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar atliekant šį vertinimą reikia atsižvelgti į tai, kad suinteresuotasis asmuo neprašė kompetentingo nacionalinio teismo sustabdyti sprendimo dėl perdavimo vykdymą.
62.
Pirmiausia manau, kad prašomas šio reglamento 28 straipsnio 3 dalies aiškinimas išplaukia iš Teisingumo Teismo praktikos, visų pirma iš jo 2009 m. sausio 29 d. Sprendime Petrosian (
11
) pateiktų svarstymų.
63.
Toje byloje Teisingumo Teismo buvo prašoma išaiškinti Reglamento (EB) Nr. 343/2003 (
12
) 20 straipsnio 1 dalies d punktą, kuriame numatyta, kad prieglobsčio prašytojas turi būti perduodamas į atsakingą valstybę narę tada, kai tai yra praktiškai įmanoma, bet ne vėliau kaip per šešis mėnesius nuo prašymo dėl perėmimo savo žinion ar atsiėmimo priėmimo arba nuo sprendimo dėl skundo ar peržiūrėjimo priėmimo, jei sprendimo vykdymas buvo sustabdytas.
64.
Teisingumo Teismo buvo klausiama, ar minėtoje nuostatoje numatytas vykdymo terminas pradedamas skaičiuoti jau nuo laikinojo teismo sprendimo, sustabdančio perdavimo procedūros vykdymą, ar tik nuo teismo sprendimo dėl šios procedūros pagrįstumo.
65.
Siekdamas atsakyti į šį klausimą Teisingumo Teismas pirmiausia rėmėsi teleologiniu nagrinėjamos nuostatos aiškinimu, pabrėždamas tikslą, kurio siekiama nustatant valstybėms narėms perdavimo įvykdymo terminą.
66.
Taigi Teisingumo Teismas pažymėjo, kad Reglamento Nr. 343/2003 20 straipsnio 1 dalies d punkte numatyto šešių mėnesių termino tikslas, atsižvelgiant į praktinius ir organizacinius sunkumus, susijusius su perdavimo įvykdymu, yra sudaryti sąlygas dviem suinteresuotosioms valstybėms narėms bendradarbiauti įvykdant perdavimą, konkrečiai kalbant, prašančiajai valstybei narei nustatyti perdavimo būdus (
13
). Taigi atsižvelgdamas į šį tikslą jis nusprendė, kad momentas, nuo kada pradedamas skaičiuoti perdavimo įvykdymo terminas, turi būti nustatytas taip, kad valstybės narės galėtų turėti šešių mėnesių terminą perdavimo techniniams klausimams išspręsti. Šiomis aplinkybėmis šis terminas gali būti pradedamas skaičiuoti tik iš principo sutarus ir užtikrinus, kad perdavimas bus įvykdytas, kai lieka suderinti tik detales, ir tai reiškia, kad šis terminas pradedamas skaičiuoti nuo teismo sprendimo dėl procedūros pagrįstumo priėmimo.
67.
Manau, šioje byloje šią analizę galima taikyti pagal analogiją.
68.
Nors Reglamento „Dublinas III“ 28 straipsnio 3 dalyje nustatomas sulaikyto asmens perdavimo įvykdymo terminas, tikslas, kurio teisės aktų leidėjas siekė šiomis aplinkybėmis, yra toks pats, kaip ir numatytasis Reglamento Nr. 343/2003 20 straipsnio 1 dalies d punkte. Kaip jau paaiškėjo, šis valstybėms narėms suteiktas šešių savaičių terminas, skaičiuojamas nuo prašymo dėl perėmimo savo žinion ar atsiėmimo priėmimo arba nuo tada, kai skundas ar peržiūrėjimas nebeturi sustabdomojo poveikio, turi leisti joms praktiškai surengti sulaikyto asmens perdavimą.
69.
Taigi nekalbama apie šio termino, kuris ir taip yra trumpas, sutrumpinimą, atimant laikotarpį, per kurį tarptautinės apsaugos prašytojas buvo sulaikytas.
70.
Viena vertus, reikia turėti omenyje, kad prašytojo sulaikymą siekiant įvykdyti jo perdavimą reikia skirti nuo įkalinimo priemonės. Tai nėra bausmė, iš kurios reikia atimti suėmimo dienų skaičių. Tai yra administracinio sulaikymo priemonė, kurios kuo trumpesnė trukmė turi leisti valdžios institucijoms užtikrinti suinteresuotojo asmens perdavimą.
71.
Kita vertus, siekiama užtikrinti šio reglamento 28 straipsnio 3 dalyje numatytų nuostatų veiksmingumą. Taigi perdavimo įvykdymo termino negalima trumpinti atimant prašytojo sulaikymo dienas, po to, kai atsakinga valstybė narė sutinka perimti ar atsiimti šį asmenį. Iš tiesų, jei taip būtų, galėtų susiklostyti situacija, kai terminas, kurį valstybės narės turi prašytojo perdavimui įvykdyti, būtų sutrumpintas tiek laiko, kiek nacionaliniams teismams jo reikėtų siekiant priimti sprendimą dėl sprendimo dėl perdavimo pagrįstumo. O tokiu atveju galėtų nutikti taip, kad šis terminas būtų sutrumpintas tiek, kad atitinkamos valstybės narės nebegalėtų surengti prašytojo perdavimo per šį labai trumpą laiką, todėl pagal minėto reglamento 28 straipsnio 3 dalies ketvirtą pastraipą turėtų nutraukti suinteresuotojo asmens sulaikymą.
72.
Vadinasi, laiko momentas, nuo kada turi būti skaičiuojamas šis terminas, turi būti nustatytas taip, kad valstybės narės realiai turėtų šešių mėnesių terminą praktiniams šio perdavimo įvykdymo klausimams išspręsti, ir, mano nuomone, šis terminas turėtų būti skaičiuojamas nuo to momento, kai skundas dėl sprendimo dėl perdavimo ar šio sprendimo peržiūra nebeturi sustabdomojo poveikio, kaip numatyta Reglamento „Dublinas III“ 28 straipsnio 3 dalies trečioje pastraipoje.
73.
Antra, manau, kad šis teisės normos aiškinimas neturėtų skirtis atsižvelgiant į tai, ar sprendimas dėl perdavimo yra faktiškai sustabdytas, nesvarbu, ar sprendimą dėl to priėmė kompetentingi nacionaliniai teismai, ar to prašė atitinkamas asmuo.
74.
Primenu, kad pagal šio reglamento 27 straipsnio 3 dalį ir siekdamos užtikrinti prašytojo teisę į veiksmingą sprendimo dėl perdavimo apskundimą valstybės narės savo nacionalinėje teisėje turi numatyti, kad apskundimas ar peržiūra suteikia atitinkamam asmeniui teisę pasilikti prašančiojoje valstybėje narėje, kol bus priimtas sprendimas dėl jo skundo ar prašymo peržiūrėti sprendimą (šios nuostatos a punktas), „arba“ kad perdavimas būtų automatiškai sustabdytas, kol teismas per pagrįstą terminą išnagrinės, ar šiam skundui ar peržiūrai reikia suteikti sustabdomąjį poveikį (minėtos nuostatos b punktas), „arba“ kad atitinkamam asmeniui būtų suteikta galimybė prašyti sustabdyti sprendimo dėl perdavimo vykdymą, kol bus išnagrinėtas jo skundas ar prašymas peržiūrėti (tos pačios nuostatos c punktas)
75.
Kaip tai matyti iš Sąjungos teisės aktų leidėjo pasirinktos minėto reglamento 27 straipsnio 3 dalies formuluotės, visų pirma iš jungtuko „arba“, pavartoto šios nuostatos a ir b punktuose, tai yra alternatyvios priemonės.
76.
Pirma, pažymėtina, kad Reglamento „Dublinas III“ 28 straipsnio 3 dalies trečioje pastraipoje teisės aktų leidėjas nustatė, kad šešių mėnesių terminas pradedamas skaičiuoti nuo tada, kai skundas ar peržiūra nebeturi sustabdomojo poveikio „pagal [šio reglamento] 27 straipsnio 3 dalį“. Taigi teisės aktų leidėjas skaičiuoja šį terminą taip pat, nesvarbu, ar sprendimas dėl perdavimo yra faktiškai sustabdytas, kaip tai suprantama pagal minėto reglamento 27 straipsnio 3 dalies a punktą, ar pagal Reglamento „Dublinas III“ 27 straipsnio 3 dalies b punktą sprendimą dėl to priėmė kompetentingas nacionalinis teismas, ar to paprašė suinteresuotasis asmuo, pasinaudodamas šio reglamento 27 straipsnio 3 dalies c punkte jam suteikta galimybe.
77.
Antra, manau, kad, atsižvelgiant į valstybių narių pagal 27 straipsnio 3 dalį turimą diskreciją, kiek ji susijusi su sprendimo dėl perdavimo sustabdymo forma ir būdais, Reglamento „Dublinas III“ 28 straipsnio 3 dalyje numatytas šešių savaičių terminas gali būti tik objektyviai trumpas, pradedamas skaičiuoti nuo tada, kai skundas dėl sprendimo dėl perdavimo ar jo peržiūra nebeturi sustabdomojo poveikio, neatsižvelgiant į tai, kokį teisėkūros sprendimą priėmė valstybės narės.
78.
Šiuo atveju iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodytų faktinių aplinkybių matyti, kad Migracijos tarnyba nusprendė vykdyti šį sustabdymą, remdamasi Įstatymo dėl užsieniečių 12 skyriaus 13 straipsniu.
79.
Atsižvelgdamas į šiuos argumentus, siūlau Teisingumo Teismui konstatuoti, jog Reglamento „Dublinas III“ 28 straipsnio 3 dalies trečią pastraipą reikia aiškinti taip, kad, jei prašytojas apskundė sprendimą dėl perdavimo ar prašo jį peržiūrėti, atitinkamos valstybės narės turi šešių savaičių terminą šiam asmeniui perduoti, skaičiuojamą nuo tada, kai skundas dėl šio sprendimo dėl perdavimo ar jo peržiūra nebeturi sustabdomojo poveikio, nesvarbu, ar sprendimas yra faktiškai sustabdytas, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 27 straipsnio 3 dalies a punktą, ar dėl to nusprendžia kompetentingi nacionaliniai teismai pagal minėto reglamento 27 straipsnio 3 dalies b punktą, ar pagal to paties reglamento 27 straipsnio 3 dalies c punktą to prašo suinteresuotasis asmuo.
C.
Dėl antrojo prejudicinio klausimo
80.
Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar Reglamento „Dublinas III“ 28 straipsnį reikia aiškinti taip, kad juo draudžiamas toks nacionalinės teisės aktas, kaip nagrinėjamasis šioje byloje, pagal kurį, siekiant perduoti tarptautinės apsaugos prašytoją iš prašančiosios valstybės narės į atsakingą valstybę narę, jį leidžiama sulaikyti ne ilgiau kaip dviem mėnesiams, nesant rimtų priežasčių, kurios suteiktų pagrindą jį sulaikyti ilgiau, ne ilgiau kaip trim mėnesiams, jei šių rimtų priežasčių yra, ir galiausiai ne ilgiau kaip dvylika mėnesių, jei tikėtina, kad šiam perdavimui įvykdyti reikės daugiau laiko, nes prašytojas nebendradarbiauja ar nėra procedūrai įvykdyti būtinų dokumentų.
81.
Atsakymą į šį klausimą pirmiausia pateikia šio reglamento 28 straipsnio 3 dalies aiškinimas, kurį nurodžiau analizuodamas pirmąjį prejudicinį klausimą.
82.
Dėl nurodytų priežasčių manau, kad minėto reglamento 28 straipsnio 3 dalį esant tokiai situacijai, kaip nagrinėjamoji šioje byloje, reikia aiškinti taip, kad valstybės narės turi ne ilgesnį nei šešių savaičių terminą, skaičiuojamą nuo prašytojo sulaikymo dienos, kad perduotų jį į atsakingą valstybę narę.
83.
Vis dėlto toks nacionalinės teisės aktas, kaip nagrinėjamasis šioje byloje, pagal kurį tarptautinės apsaugos prašytoją leidžiama sulaikyti ilgiau nei šešioms savaitėms ir šį terminą galima pratęsti ne ilgiau kaip dvylika mėnesių, man atrodo visiškai priešingas tokios privalomos ir tiesiogiai taikytinos nuostatos, kokia yra Reglamento „Dublinas III“ 28 straipsnio 3 dalis, kuri turi Sąjungos reglamentams būdingą privalomąją galią, aiškinimui.
84.
Antra, leidžiant pratęsti šį suėmimą dėl neapibrėžtų motyvų iki dvylikos mėnesių, „jeigu tikėtina, jog sprendimo dėl jo perdavimo vykdymas truks ilgiau, nes užsienietis nebendradarbiauja arba reikia daugiau laiko gauti būtinus dokumentus“ (
14
), pažymėtina, kad šio nacionalinės teisės akto nuostatos ne tik prieštarauja būtinumo ir proporcingumo principams, kuriais turi būti grindžiamas tarptautinės apsaugos prašytojo sulaikymas, bet ir neatitinka aiškumo ir nuspėjamumo reikalavimų, taikomų laisvę ribojančių priemonių nustatymui.
85.
Primenu, kad šio reglamento 28 straipsnyje Sąjungos teisės aktų leidėjas siekia užtikrinti, kad prašytojo teisės į laisvę apribojimai būtų taikomi tiek, kiek tai yra griežtai būtina, kad atitinkamos valstybės narės galėtų jį perduoti.
86.
Viena vertus, pagal šio reglamento 28 straipsnio 2 dalį tarptautinės apsaugos prašytoją leidžiama sulaikyti tik dėl vienintelės priežasties, susijusios su jo elgesiu, o institucijos turi įrodyti, kad yra didelis pasislėpimo pavojus.
87.
Kita vertus, šis sulaikymas negali būti tęsiamas ilgiau, nei aiškiai nurodyta Reglamento „Dublinas III“ 28 straipsnio 3 dalies antroje pastraipoje. Procedūros įgyvendinimą griežtai apribojama šie terminai. Sąjungos teisės aktų leidėjas nenumatė jokio motyvo, kuris galėtų pateisinti šių terminų pratęsimą, ir prašančioji valstybė narė galiausiai neturi jokio kito pasirinkimo, tik nutraukti prašytojo sulaikymą, jei per nustatytus terminus ji nepateikia prašymo perimti, atsiimti šį prašytoją ar jį perduoti.
88.
Vis dėlto nacionalinės teisės aktu akivaizdžiai nukrypstama nuo šių principų.
89.
Pirma, šiuo nacionalinės teisės aktu leidžiama pratęsti sulaikymo terminą.
90.
Antra, pagal šį teisės aktą šios laisvės atėmimo priemonės pratęsimas grindžiamas pavojumi ar tikimybe („jeigu tikėtina, kad“) (
15
)), o tai akivaizdžiai neatitinka nuspėjamumo reikalavimo ir neužtikrinamas būtinas sulaikyto asmens teisinis saugumas.
91.
Trečia, šiuo teisės aktu tarptautinės apsaugos prašytojo sulaikymą leidžiama pratęsti dėl „rimtų priežasčių“, kurios tiksliai nenurodytos, ar dėl kitų motyvų, kurie, mano nuomone, nėra įtikinami.
92.
Iš tiesų leidžiant pratęsti šį sulaikymą iki dvylikos mėnesių, nes yra „tikėtina, jog sprendimo dėl jo perdavimo vykdymas truks ilgiau, nes užsienietis nebendradarbiauja arba reikia daugiau laiko gauti būtinus dokumentus“ (
16
), pažymėtina, kad šis teisės aktas neatitinka priežasčių, dėl kurių sulaikymas gali būti taikomas pagal Reglamento „Dublinas III“ 28 straipsnio 2 dalį.
93.
Primenu, kad tarptautinės apsaugos prašytojo sulaikymo tikslas – palengvinti administracines ir praktines priemones, susijusias su šio asmens perdavimu, be kita ko, užtikrinant, kad jis liks kompetentingų institucijų žinioje ir nekliudys vykdyti perdavimo procedūrą. Taigi nuo tada, kai prašytojas sulaikomas siekiant užtikrinti tinkamą šio perdavimo vykdymą, man atrodo sunku pateisinti šios priemonės pratęsimą, teigiant, kad šis asmuo nebendradarbiauja, nors jo laisvė yra atimta.
94.
Be to, kalbant apie motyvą, susijusį su perduodant būtinų dokumentų nebuvimu, reikia priminti jog Direktyvos 2013/33 9 straipsnio 1 dalyje Sąjungos teisės aktų leidėjas aiškiai nurodė, kad „sulaikymo trukmės pratęsimo negalima pateisinti ne dėl prašytojo kaltės ilgai trunkančiomis administracinėmis procedūromis“.
95.
Atsižvelgdamas į šias aplinkybes, siūlau Teisingumo Teismui pripažinti, kad Reglamento „Dublinas III“ 28 straipsnio 3 dalį reikia aiškinti taip, kad ja draudžiamas toks nacionalinės teisės aktas, kaip nagrinėjamasis šioje byloje, kuriuo, siekiant perduoti tarptautinės apsaugos prašytoją iš prašančiosios valstybės narės į atsakingą valstybę narę, šį prašytoją leidžiama sulaikyti ne ilgiau nei dviem mėnesiams, jei nėra rimtų priežasčių, pateisinančių ilgesnį sulaikymą, ne ilgiau kaip trims mėnesiams, jei šių priežasčių yra, ir galiausiai ne ilgiau nei dvylikai mėnesių, jeigu tikėtina, kad sprendimo dėl jo perdavimo vykdymas truks ilgiau, nes prašytojas nebendradarbiauja arba reikia daugiau laiko gauti būtinus dokumentus.
V. Išvada
96.
Atsižvelgdamas į pateiktus argumentus, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Kammarrätten i Stockholm – Migrationsöverdomstolen (Stokholmo apeliacinis administracinis teismas, nagrinėjantis imigracijos bylas, Švedija) pateiktus klausimus:
1.
2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 604/2013, kuriuo išdėstomi valstybės narės, atsakingos už trečiosios šalies piliečio arba asmens be pilietybės vienoje iš valstybių narių pateikto tarptautinės apsaugos prašymo nagrinėjimą, nustatymo kriterijai ir mechanizmai, 28 straipsnio 3 dalies pirmą pastraipą reikia aiškinti taip, kad esant tokiai situacijai, kaip nagrinėjamoji šioje byloje, kai prašančioji valstybė narė sulaikė tarptautinės apsaugos prašytoją po to, kai prašomoji valstybė narė sutiko jį perimti savo žinion, šios valstybės narės turi šešių mėnesių terminą, skaičiuojamą nuo prašytojo sulaikymo dienos, jo perdavimui įvykdyti.
2.
Reglamento Nr. 604/2013 28 straipsnio 3 dalies trečią pastraipą reikia aiškinti taip, kad, jei prašytojas apskundė sprendimą dėl perdavimo ar prašo jį peržiūrėti, atitinkamos valstybės narės turi šešių savaičių terminą šiam asmeniui perduoti, skaičiuojamą nuo tada, kai skundas dėl šio sprendimo dėl perdavimo ar jo peržiūra nebeturi sustabdomojo poveikio, nesvarbu, ar sprendimas yra faktiškai sustabdytas, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 27 straipsnio 3 dalies a punktą, ar dėl to nusprendžia kompetentingi nacionaliniai teismai pagal minėto reglamento 27 straipsnio 3 dalies b punktą, ar pagal to paties reglamento 27 straipsnio 3 dalies c punktą to prašo suinteresuotasis asmuo.
3.
Reglamento Nr. 604/2013 28 straipsnio 3 dalį reikia aiškinti taip, kad juo draudžiamas toks nacionalinės teisės aktas, kaip nagrinėjamasis šioje byloje, kuriuo, siekiant perduoti tarptautinės apsaugos prašytoją iš prašančiosios valstybės narės į atsakingą valstybę narę, šį prašytoją leidžiama sulaikyti ne ilgiau nei dviem mėnesiams, jei nėra rimtų priežasčių, pateisinančių ilgesnį sulaikymą, ne ilgiau kaip trims mėnesiams, jei šių priežasčių yra, ir galiausiai ne ilgiau nei dvylikai mėnesių, jeigu tikėtina, kad sprendimo dėl jo perdavimo vykdymas truks ilgiau, nes prašytojas nebendradarbiauja arba reikia daugiau laiko gauti būtinus dokumentus.
(
1
)	Originalo kalba: prancūzų.
(
2
)	2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas, kuriuo išdėstomi valstybės narės, atsakingos už trečiosios šalies piliečio arba asmens be pilietybės vienoje iš valstybių narių pateikto tarptautinės apsaugos prašymo nagrinėjimą, nustatymo kriterijai ir mechanizmai (OL L 180, 2013, p. 31), toliau – Reglamentas „Dublinas III“.
(
3
)	OL L 180, 2013, p. 96.
(
4
)	Šio reglamento 2 straipsnio n punkte „pasislėpimo rizika“ apibrėžiama kaip „konkrečiu atveju buvimas teisėje apibrėžtais objektyviais kriterijais paremtų priežasčių, leidžiančių manyti, kad prašytojas, trečiosios šalies pilietis arba asmuo be pilietybės, kuriam taikoma perdavimo procedūra, gali pasislėpti“.
(
5
)	SFS 2005, Nr. 716, toliau – Įstatymas dėl užsieniečių.
(
6
)	Kursyvu išskirta mano.
(
7
)	Kursyvu išskirta mano.
(
8
)	Žr. šios išvados 34 punktą.
(
9
)	Žr. šios išvados 43 punktą.
(
10
)	Žr. 2009 m. sausio 29 d. Sprendimą Petrosian (C‑19/08, EU:C:2009:41, 40 ir 44 punktai).
(
11
)	C‑19/08, EU:C:2009:41.
(
12
)	2003 m. vasario 18 d. Tarybos reglamentas, nustatantis valstybės narės, atsakingos už trečiosios šalies piliečio vienoje iš valstybių narių pateikto prieglobsčio prašymo nagrinėjimą, nustatymo kriterijus ir mechanizmus, panaikintas Reglamentu „Dublinas III“.
(
13
)	Žr. 2009 m. sausio 29 d. Sprendimą Petrosian (C‑19/08, EU:C:2009:41, 40 punktas).
(
14
)	Žr. Įstatymo dėl užsieniečių 10 skyriaus 4 straipsnį. Kursyvu išskirta mano.
(
15
)	Žr. Įstatymo dėl užsieniečių 10 skyriaus 4 straipsnio antrą pastraipą. Kursyvu išskirta mano.
(
16
)	Žr. Įstatymo dėl užsieniečių 10 skyriaus 4 straipsnio antrą pastraipą. Kursyvu išskirta mano.