62004CJ0434_LT
Šalys
Sprendimo motyvai
Rezoliucinė dalis
Šalys
Byloje C‑434/04
dėl Korkein oikeus
(Suomija) 2004 m. spalio 6 d. Sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2004 m. spalio 11 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą baudžiamojoje byloje prieš
Jan-Erik Anders Ahokainen,
Mati Leppik,
TEISINGUMO TEISMAS (trečioji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas A. Rosas, teisėjai J.-P. Puissochet (pranešėjas), A. Borg Barthet, U. Lõhmus ir A. Ó Caoimh,
generalinis advokatas M. Poiares Maduro,
posėdžio sekretorius H. von Holstein, kanclerio pavaduotojas,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2006 m. gegužės 17 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
– Virallinen syyttäjä, atstovaujamos Raasepori
pirmosios instancijos teismo prokuroro M. Illman,
– Suomijos vyriausybės, atstovaujamos T. Pynnä ir E. Bygglin,
– Portugalijos vyriausybės, atstovaujamos L. Fernandes ir Â. Seiça Neves,
– Švedijos vyriausybės, atstovaujamos A. Falk,
– Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos M. van Beek ir P. Aalto,
susipažinęs su 2006 m. liepos 13 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
Sprendimo motyvai
1. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su EB 28 ir 30 straipsnių išaiškinimu ir pateiktas nagrinėjant baudžiamąją bylą prieš J. E. A. Ahokainen ir M. Leppik dėl etilo alkoholio importo į Suomiją kontrabandos būdu.
Teisinis pagrindas
2. Pagal Alkoholio įstatymo Nr. 1143/1994 ( alkoholilaki
(1143/1994), toliau – Alkoholio įstatymas) 1 straipsnį šio įstatymo tikslas – kontroliuoti alkoholio vartojimą, kad būtų išvengta žalingų alkoholinių medžiagų padarinių sveikatai ir visuomenei.
3. Pagal Alkoholio įstatymo 3 straipsnio 2 dalį, pakeistą Įstatymu Nr. 1/2001, „alkoholinis gėrimas“ reiškia vartojimui skirtą gėrimą, kurio tūrinė etilo alkoholio koncentracija yra ne didesnė kaip 80 %.
4. Pagal Alkoholio įstatymą spiritas, kuris nėra laikomas vartojimui skirtu alkoholiniu gėrimu, apibrėžiamas kaip nedenatūruotas etilo alkoholis ar nedenatūruotas etilo alkoholio vandeninis tirpalas, kurio tūrinė etilo alkoholio koncentracija didesnė kaip 80 %.
5. Šis teisės aktas numato, kad spiritą vartoti, gaminti ir importuoti gali tik asmenys, turintys šiam tikslui išduotą leidimą.
6. Alkoholio įstatymo 8 straipsnis reglamentuoja alkoholinių gėrimų ir spirito importą prekybos tikslais ir leidimą importuoti etilo alkoholį. Pagal šio straipsnio 1 dalį alkoholinių gėrimų importui asmeniniam vartojimui ar komerciniais tikslais nereikia specialaus importo leidimo. Pagal 8 straipsnio 2 dalies pirmąją pastraipą ūkio subjektas gali importuoti spiritą turėdamas produktų kontrolės agentūros ( tuotevalvontakeskus ) leidimą. Pagal to paties straipsnio antros dalies antrąją pastraipą asmuo gali importuoti spiritą asmeniniam vartojimui, jeigu jis pagal šio įstatymo 17 straipsnį yra gavęs šios agentūros leidimą po to, kai jai išsiuntė deklaraciją, patvirtinančią jo kaip importuotojo veiklą.
7. Siekdamas gauti leidimą importuoti spiritą, prašymą pateikęs asmuo turi įrodyti pateisinamą poreikį (Alkoholio įstatymo 17 straipsnio 3 dalis).
8. Pagal Alkoholio įstatymo Nr. 459/1969, kurį pakeitė Alkoholio įstatymas, išskyrus nuostatas dėl sankcijų, 82 straipsnį bet kam, kas neteisėtai importuoja ar eksportuoja alkoholinius gėrimus arba spiritą, ar kėsinasi tai daryti, yra numatyta baudžiamoji atsakomybė už alkoholinių medžiagų kontrabandą.
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
9. 2002 m. rugpjūčio 1 d. atliekant muitinį patikrinimą iš Vokietijos atvykusiame sunkvežimyje buvo rasta 9 492 litrų spirito (nuo 96,4 iki 96,5 % tūrinės etilo alkoholio koncentracijos), supakuoto litriniuose buteliuose. Atsižvelgiant į jo supakavimą ir pateiktus paaiškinimus, atrodo, kad produktas buvo skirtas vartoti kaip atskiestas alkoholinis gėrimas. Pagal prekių važtaraštį sunkvežimio krovinys turėjo būti 32 padėklai sezamo aliejaus.
10. Raasepori
pirmosios instancijos teismas ( Raaseporin käräjäoikeus ) nuteisė J. E. A. Ahokainen ir M. Leppik laisvės atėmimo bausme už alkoholinių medžiagų kontrabandą. Taip pat šis teismas nurodė konfiskuoti spiritą valstybės reikmėms.
11. Helsinkio apeliacinis teismas ( Helsingin hovioikeus ) paliko šį sprendimą nepakeistą.
12. J. E. A.. Ahokainen ir M. Leppik dėl apeliacinio teismo sprendimo pateikė kasacinius skundus Aukščiausiajam teismui ( Korkein oikeus ), kuris konkrečiai nagrinėjo, ar Suomijos spirito leidimų tvarka yra kiekybiniam importo apribojimui lygiaverčio poveikio priemonė EB 28 straipsnio prasme ir prireikus – ar atsižvelgiant į jos tikslą ji gali būti teisėta EB 30 straipsnio prasme.
13. Kadangi atitinkamų EB sutarties nuostatų išaiškinimas Korkein oikeus
atrodė būtinas, jis nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos klausimus:
„1. Ar EB 28 straipsnis aiškintinas taip, kad jam prieštarauja valstybės narės teisės aktai, pagal kuriuos nedenatūruotą etilo alkoholį, kurio tūrinė alkoholio koncentracija didesnė kaip 80 %, gali importuoti tik leidimą gavęs asmuo?
2. Jei atsakymas į pirmąjį klausimą yra teigiamas, ar leidimų tvarka yra leistina pagal EB 30 straipsnį?“
Dėl prejudicinių klausimų
14. Savo prejudiciniais klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Sutarties nuostatos dėl laisvo prekių judėjimo draudžia Alkoholio įstatyme įtvirtintą reikalavimą spirito importui gauti išankstinį leidimą.
15. Siekiant naudingai atsakyti į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimą, reikia priminti, kad 1992 m. vasario 25 d. Tarybos direktyva 92/12/EEB dėl bendros tvarkos, susijusios su akcizais apmokestinamais produktais ir jų laikymu, judėjimu ir kontrole (OL L 76, p. 1), siekiama nustatyti šiems produktams, įskaitant ir alkoholį, taikytiną muitų ir mokesčių tvarką, o ne tiksliai reglamentuoti EB 30 straipsnyje įtvirtintų bendrojo intereso reikalavimų apsaugą, todėl laikydamosi Sutarties valstybės narės išsaugo kompetenciją priimti šių reikalavimų apsaugai būtinas priemones (pagal analogiją žr. 1999 m. birželio 15 d. Sprendimo Heinonen, C‑394/97, Rink. p. I‑3599, 29 punktą).
16. Todėl pagrindinėje byloje reikia išnagrinėti, pirma, ar yra apribojimas EB 28 straipsnio prasme ir, antra, galimybę jį pateisinti pagal EB 30 straipsnį.
Apribojimas EB 28 straipsnio prasme
Šalių argumentai
17. Prokuratūros ( Virallinen syyttäjä ), Suomijos ir Portugalijos vyriausybių manymu, valstybės narės teisės aktai, nustatantys spirito importui leidimų tvarką, neprieštarauja EB 28 straipsniui. Švedijos vyriausybė ir Europos Bendrijų Komisija tvirtina priešingai, jog pareiga importo vietos valstybei pateikti prašymą išduoti importo leidimą prieš importuojant nagrinėjamas prekes yra pagal EB 28 straipsnį draudžiama priemonė, net jeigu toks leidimas tėra tik formalumas ir jis išduodamas automatiškai.
Teisingumo Teismo vertinimas
18. Bet kokie valstybės narės prekybos teisės aktai, galintys tiesiogiai ar netiesiogiai, iš tikrųjų ar potencialiai riboti Bendrijos vidaus prekybą, yra laikomi kiekybiniams apribojimams lygiaverčio poveikio priemonėmis, ir todėl jie draudžiami pagal EB 28 straipsnį (žr., pavyzdžiui, 1974 m. liepos 11 d. Sprendimo Dassonville, 8/74, Rink. p. 837, 5 punktą; 2003 m. birželio 19 d. Sprendimo Komisija prieš Italiją, C‑420/01, Rink. p. I‑6445, 25 punktą ir 2005 m. gegužės 26 d. Sprendimo Burmanjer ir kt . C‑20/03, Rink. p. I‑4133, 23 punktą). Net vienodai nacionaliniams ir importuotiems produktams taikomi teisės aktai, jeigu dėl jų taikymo gali sumažėti importuotų produktų pardavimas, iš esmės yra pagal EB 28 straipsnį draudžiama lygiaverčio poveikio priemonė (žr., pavyzdžiui, 1979 m. vasario 20 d. Sprendimą Rewe-Zentral, vadinamą Cassis de Dijon, 120/78, Rink. p. 649).
19. Vis dėlto Teisingumo Teismas patikslino, kad tam tikrus pardavimo būdus ribojančios ar draudžiančios nacionalinės nuostatos, kurios, viena vertus, taikomos visiems atitinkamiems ūkio subjektams, savo veiklą vykdantiems nacionalinėje teritorijoje, ir, antra vertus, daro tokį patį teisinį ir faktinį poveikį nacionalinių prekių ir prekių iš kitų valstybių narių prekybai, negali tiesiogiai ar netiesiogiai, iš tikrųjų ar potencialiai riboti valstybių narių tarpusavio prekybos sprendimu Dassonville
įtvirtintos teismų praktikos prasme (šiuo klausimu žr. 1993 m. lapkričio 24 d. Sprendimo Keck ir Mithouard, C‑267/91 ir C‑268/91, Rink. p. I‑6097, 16 punktą).
20. Konkrečiai kalbant, dėl išankstinio importo leidimo vertinimo Sutarties atžvilgiu Teisingumo Teismas nusprendė, kad tokia tvarka iš esmės prieštarauja EB 28 straipsniui, kuris draudžia Bendrijos vidaus prekybai taikyti nacionalinės teisės aktus, nustatančius reikalavimą, net jeigu jis tėra formalus, turėti importo leidimą, arba įtvirtina bet kokią panašią tvarką (1983 m. vasario 8 d. Sprendimo Komisija prieš Jungtinę Karalystę, vadinamo pienas UHT, 124/81, Rink. p. 203, 9 punktas ir 1990 m. liepos 5 d. Sprendimo Komisija prieš Belgiją, C‑304/88, Rink. p. I‑2801, 9 punktas; taip pat žr. 2005 m. gegužės 26 d. Sprendimo Komisija prieš Prancūziją, C‑212/03, Rink. p. I‑4213, 16 punktą ir 1994 m. gruodžio 16 d. EFTA Teismo sprendimo Restamark, E‑1/94, EFTA Court Report, p. 15, 49 ir 50 punktus).
21. To, kad importui nustatyti formalumai, šiuo atveju pagrindinėje byloje nagrinėjamomis nuostatomis įtvirtinta išankstinio leidimo tvarka, iš tikrųjų pakanka riboti Bendrijos vidaus prekybą ir apsunkinti kitose valstybėse narėse teisėtai pagamintų ir parduodamų prekių pateikimą į rinką. Tokia kliūtis yra didesnė, jeigu tokia tvarka sukelia papildomų išlaidų, susijusių su šiomis prekėmis (žr., pavyzdžiui, 1997 m. spalio 23 d. Sprendimo Franzén, C‑189/95, Rink. p. I‑5909, 71 punktą). Tokiomis aplinkybėmis kalbama ne apie „paprastą“ tam tikrų prekybos būdų ribojimą arba jų draudimą.
22. Todėl pagrindinėje byloje nagrinėjamą reikalavimą turėti išankstinį leidimą reikia laikyti kliūtimi valstybių narių tarpusavio prekybai, kuriai taikomas EB 28 straipsnis.
Pateisinantys pagrindai pagal EB 30 straipsnį
23. Vis dėlto tokį apribojimą galima pateisinti EB 30 straipsnyje numatytais pagrindais.
Šalių argumentai
24. Virallinen syyttäjä
ir Suomijos vyriausybė pažymi, kad alkoholio vartojimas, ypač tarp jaunimo, yra ne tik pagrindinis pavojus Suomijos visuomenės sveikatai faktorius, bet taip pat ir viešosios tvarkos bei visuomenės saugumo sutrikdymo priežastis, nes jis glaudžiai susijęs su nusikalstamumu bei nelaimingais atsitikimais.
25. Kiek tai susiję su proporcingumu, jos tvirtina, kad nagrinėjami teisės aktai yra tinkami ir būtini įgyvendinti siekiamus tikslus, atsižvelgiant į tai, kad alkoholio, turinčio didesnę kaip 80 % tūrinę alkoholio koncentraciją, draudimas taikomas tik asmeniniam vartojimui ir kad išankstinio leidimo tvarka siekiama išvengti pavojaus, jog jis bus naudojamas asmeniniam vartojimui, o tai ypač kenksminga jaunimui, kuriam nebrangus ypač stiprus alkoholinis produktas, kaip antai spiritas, yra labai patraukli prekė. Bet kuriuo atveju ši tvarka nedraudžia tokį leidimą gavusiam asmeniui importuoti kitose valstybėse narėse pagaminto spirito, skirto įstatyme išvardytam vartojimui.
26. Komisija teigia, kad nagrinėjamos priemonės siekiamo tikslo atžvilgiu yra neproporcingos. Konkrečiai kalbant, ji pažymi, kad paprastai pakanka importuotojų deklaracijų ir importo leidimo, kad būtų pasiekti teisėti valstybės narės tikslai.
27. Atsižvelgdama į tai, kad Suomijos rinkoje draudžiama vartoti spiritą asmeniniam vartojimui, Komisija taip pat klausia, kaip su jo vartojimu ir importu prekybos tikslais susijusia išankstinio leidimo tvarka būtų tiesiogiai pasiektas visuomenės sveikatos ir viešosios tvarkos apsaugos tikslas.
Teisingumo Teismo vertinimas
28. Neginčijama, kad pagrindinėje byloje nagrinėjami teisės aktai, kurių tikslas – kontroliuoti alkoholio vartojimą, siekiant išvengti žalingų alkoholinių medžiagų padarinių asmenų sveikatai ir visuomenei, ir taip kovoti su piktnaudžiavimu alkoholiu, atspindi susirūpinimą visuomenės sveikata ir viešąja tvarka, o tai pripažįstama pagal EB 30 straipsnį.
29. Vis dėlto tam, kad rūpestis visuomenės sveikata ir viešąja tvarka pateisintų pagrindinėje byloje nagrinėjamos išankstinės leidimų tvarkos sukeliamą apribojimą, būtina, kad nagrinėjama priemonė siekiamo tikslo atžvilgiu būtų proporcinga ir kad ji nebūtų savavališka diskriminacijos priemonė ar užslėptas valstybių narių tarpusavio prekybos apribojimas.
30. Kiek tai susiję su diskriminacijos ir apribojimo rizika, pažymėtina, kad nė vienas bylos dokumentas neleidžia daryti išvados, jog visuomenės sveikatos ir viešosios tvarkos pagrindai, kuriais remiasi Suomijos vyriausybė, buvo atskirti nuo jų tikslo ir panaudoti siekiant įtvirtinti kitose valstybėse narėse pagamintų prekių diskriminaciją arba netiesiogiai ginti tam tikrus nacionalinius produktus (žr. 1979 m. gruodžio 14 d. Sprendimo Henn ir Darby, 34/79, Rink. p. 3795, 21 punktą ir 1991 m. liepos 25 d. Sprendimo Aragonesa de Publicidad Exterior ir Publivía, C‑1/90 ir C‑176/90, Rink. p. I‑4151, 20 punktą).
31. Kalbant apie priemonės proporcingumą, kadangi ji susijusi su laisvo prekių judėjimo išimtimi, nacionalinės valdžios institucijos turi įrodyti, kad jų teisės aktai atitinka proporcingumo principą, t. y., kad jų reikia norint pasiekti nurodytą tikslą, šiuo atveju – apsaugoti visuomenės sveikatą ir viešąją tvarką, ir kad šio tikslo negalima pasiekti mažesnio masto arba darančiais mažesnį poveikį Bendrijos vidaus prekybai draudimais ar apribojimais (šiuo klausimu žr. 1994 m. liepos 14 d. Sprendimo Van der Veldt, C‑17/93, Rink. p. I‑3537, 15 punktą ir minėto sprendimo Franzén
75 ir 76 punktus).
32. Vis dėlto kaip pažymėjo Virallinen syyttäjä
ir Suomijos vyriausybė, valstybės narės, atsižvelgdamos į konkrečias socialines aplinkybes ir svarbą, kurią šios valstybės priskiria teisėtiems tikslams Bendrijos teisės atžvilgiu, kaip antai piktnaudžiavimo alkoholiu prevencija ir kova su skirtingomis nusikalstamumo formomis, susijusiomis su alkoholio vartojimu, turi diskreciją nustatyti priemones, kuriomis bus pasiekti konkretūs rezultatai (žr. minėto sprendimo Heinonen
43 punktą).
33. Kaip pažymėjo Švedijos vyriausybė, asmenų sveikata ir gyvybė yra svarbiausios iš EB 30 straipsniu saugomos vertybės ar interesai. Laikydamosi Bendrijos teisės, ir ypač proporcingumo principo, valstybės narės turi nuspręsti, kokį šių vertybių apsaugos lygį jos ketina užtikrinti ir kaip jį galima pasiekti (1994 m. lapkričio 10 d. Sprendimas Ortscheit, C‑320/93, Rink. p. I‑5243, 16 punktas; taip pat šiuo klausimu žr. minėto sprendimo Heinonen
45 punktą).
34. Priimdamas sprendimą dėl Belgijos gyvų gyvulių importo ir Jungtinės Karalystės pieno UHT
importo sistemų suderinamumo su Bendrijos teise, Teisingumo Teismas nusprendė, kad išankstinio leidimo tvarka yra neproporcinga siekiamo asmenų ir gyvulių sveikatos bei gyvybės apsaugos tikslo atžvilgiu. Jis patikslino, kad šių interesų apsaugai valstybės narės gali imtis mažiau ribojančių priemonių, t. y. gauti vien joms naudingą informaciją, pavyzdžiui, remdamosi importuotojų pasirašytomis deklaracijomis, prireikus papildytomis eksportuojančios valstybės narės išduotais atitinkamais dokumentais (minėtų sprendimų pienas UHT
17 punktas ir Komisija prieš Belgiją
14 punktas).
35. Taip pat Teisingumo Teismas nusprendė, kad EB sutarties 30 ir 36 straipsniai (po pakeitimo – EB 28 ir 30 straipsniai) draudžia nacionalinės teisės nuostatas, leidžiančias alkoholinius gėrimus importuoti tik prekybininkams, turintiems gamybos arba didmeninės prekybos leidimą, jeigu, pirma, leidimo tvarka kliudo importuoti iš kitų valstybių narių alkoholinius gėrimus, nes šiems gėrimams nustatomos papildomos išlaidos, ir, antra, nėra įrodyta, kad minėtomis nacionalinėmis nuostatomis įtvirtinta leidimo tvarka, būtent kiek ji susijusi su sandėliavimo apimties sąlygomis bei su leidimų turėtojų mokamais dideliais akcizais ir mokesčiais, yra proporcinga siekiamo visuomenės sveikatos tikslo atžvilgiu ar kad šis tikslas nebūtų pasiektas mažiau Bendrijos vidaus prekybą ribojančiomis priemonėmis (minėto sprendimo Franzén
71, 76 ir 77 punktai).
36. Priešingai, byloje, kurioje priimtas minėtas sprendimas Heinonen, Teisingumo Teismas šio sprendimo 40–44 punktuose patvirtino, kad Alkoholio įstatymo pagrindu priimti Suomijos teisės aktai, įtvirtinantys apribojimą iš trečiųjų šalių atvykstantiems keliautojams importuoti alkoholinius gėrimus, atsižvelgiant į kelionės trukmę, neprieštarauja Bendrijos teisei. Jis nusprendė, kad priemonė buvo tinkama ir būtina, nes prisidėjo prie socialinės ir sveikatos padėčių pagerinimo, be to, ji buvo ribota ir susijusi tik su konkrečius kriterijus atitinkančiomis kelionėmis, o Komisijos siūlomos alternatyvios priemonės neatrodė esančios pakankamai veiksmingos siekiamam tikslui įgyvendinti.
37. Vis dėlto Teisingumo Teismas nusprendė, kad vertinant Švedijos teisės aktų, draudžiančių periodiniuose leidiniuose reklamuoti alkoholinius gėrimus ir grindžiamų susirūpinimu visuomenės sveikata, kuriuo buvo grindžiami ir ankstesniame punkte minimi Suomijos teisės aktai, proporcingumą, o būtent – ar siekiamas tikslas, t. y. kova su piktnaudžiavimu alkoholiu, galėjo būti pasiektas mažesnio masto arba mažesnį poveikį Bendrijos vidaus prekybai darančiais apribojimais, reikia atlikti atitinkamos valstybės narės padėtį apibūdinančių teisinių ir faktinių aplinkybių analizę, kurią geriau nei Teisingumo Teismas gali atlikti pats prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas (2001 m. kovo 8 d. Sprendimas Gourmet International Products, C‑405/98, Rink. p. I‑1795, 33 punktas).
38. Nagrinėjamu atveju dėl ankstesniame punkte nurodytų priežasčių pats nacionalinis teismas turi nuspręsti, remiantis turimais teisiniais ir faktiniais įrodymais, ar konkrečios Suomijos Respublikos priimtos priemonės yra tinkamos veiksmingai kovoti su piktnaudžiavimu vartojant spiritą kaip gėrimą, ar panašų rezultatą buvo galima pasiekti ir mažiau ribojančiomis priemonėmis. Priimtų priemonių proporcingumo ir veiksmingumo kontrolė iš tikrųjų grindžiama faktinių aplinkybių įvertinimu, kurį prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas galėtų atlikti geriau nei Teisingumo Teismas.
39. Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar atitinka tikrovę Virallinen syyttäjä
ir Suomijos vyriausybės teiginiai, dėl spirito vartojimo pavojaus ir išankstinio leidimo tvarkos veiksmingumo. Jis taip pat privalo išnagrinėti ribojančių priemonių poveikį, t. y., ar jos leido, net jeigu tik iš dalies, sustabdyti viešosios tvarkos ir visuomenės sveikatos sutrikdymus, kaip kad teigia Virallinen syyttäjä
ir Suomijos vyriausybė. Galiausiai, neužmirštant, kad spirito vartojimui ir pardavimui taikoma leidimo tvarka, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas privalo dar sykį išnagrinėti, ar ginčijamais teisės aktais siekiamas tikslas negali būti įgyvendintas rašytinėmis importuotojų deklaracijomis, kurias prireikus papildytų eksportuojančios valstybės narės išduoti atitinkami dokumentai, leidžiantys kompetentingoms valdžios institucijoms gauti reikiamą informaciją importuojamo spirito paskirties kontrolei atlikti ir užkirsti kelią piktnaudžiavimui.
40. Todėl į klausimą reikia atsakyti taip, kad EB 28 ir 30 straipsniai nedraudžia Alkoholio įstatyme numatytos tvarkos, pagal kurią nedenatūruotą etilo alkoholį, kurio tūrinė alkoholio koncentracija didesnė kaip 80 %, galima importuoti tik turint išankstinį leidimą, nebent atitinkamos valstybės narės padėtį apibūdinančiomis teisinėmis ir faktinėmis aplinkybėmis paaiškėtų, jog nuo žalingo alkoholio poveikio visuomenės sveikatą ir viešąją tvarką galima apsaugoti mažesnį poveikį Bendrijos vidaus prekybai darančiomis priemonėmis.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
41. Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas etapų nacionalinio teismo nagrinėjamoje byloje, išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Rezoliucinė dalis
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (trečioji kolegija) nusprendžia:
EB 28 ir 30 straipsniai nedraudžia Alkoholio įstatyme Nr. 1143/1994 (alkoholilaki 1143/1994) numatytos tvarkos, pagal kurią nedenatūruotą etilo alkoholį, kurio tūrinė alkoholio koncentracija didesnė kaip 80 %, galima importuoti tik turint išankstinį leidimą, nebent atitinkamos valstybės narės padėtį apibūdinančiomis teisinėmis ir faktinėmis aplinkybėmis paaiškėtų, jog nuo žalingo alkoholio poveikio visuomenės sveikatą ir viešąją tvarką galima apsaugoti mažesnį poveikį Bendrijos vidaus prekybai darančiomis priemonėmis.