62013CC0401
GENERALINIO ADVOKATO
MELCHIOR WATHELET IŠVADA,
pateikta 2014 m. rugsėjo 4 d. (
1
)
Sujungtos bylos C‑401/13 ir C‑432/13
Vasiliki Balazs
prieš
Casa Județeană de Pensii Cluj (C‑401/13)
ir
Casa Județeană de Pensii Cluj
prieš
Attila Balazs (C‑432/13)
(Curtea de Apel Cluj (Rumunija) pateikti prašymai priimti prejudicinį sprendimą)
„Darbuotojų migrantų socialinė apsauga — Senatvės išmokos — Socialinės apsaugos konvencijos taikymas valstybėms narėms — Vienos valstybės narės valdžios institucijų atsisakymas pagal Sąjungos teisės aktus skirti senatvės išmoką už darbo stažą, kurį jos teritorijoje įgijo grįžęs kitos valstybės narės pilietis“
1.
Curtea de Apel Cluj (Klužo apeliacinio teismo) (Rumunija) prašymai priimti prejudicinį sprendimą pateikti dėl 1996 m. gruodžio 2 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 118/97 (OL L 28, 1997, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 3 t., p. 3) iš dalies pakeisto ir atnaujinto 1971 m. birželio 14 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims, savarankiškai dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje, iš dalies pakeisto 2006 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1992/2006 (
2
) (toliau – Reglamentas Nr. 1408/71), 7 straipsnio 2 dalies c punkto aiškinimo.
2.
Šie prašymai buvo pateikti nagrinėjant šiuos ginčus: pirma, Vasiliki Balazs ir Casa Județeană de Pensii Cluj (Klužo apskrities pensijų fondo (Rumunija), toliau – Casa Județeană de Pensii) ir, antra, šio fondo ir Attila Balazs, dėl senatvės pensijų skyrimo A. ir V. Balazs (toliau kartu – sutuoktiniai Balazs).
I – Teisės aktai
A – Sąjungos teisė
3.
Pagal Reglamento Nr. 1408/71 šeštą konstatuojamąją dalį:
„<...> koordinavimo nuostatos turi garantuoti, kad persikeliantys Bendrijoje darbuotojai ir jų išlaikytiniai bei maitintojo netekę asmenys išsaugotų savo teises ir naudotųsi įgytais ir įgyjamais pranašumais.“
4.
Minėto reglamento 6 straipsnyje numatyta:
„Laikantis šio reglamento 7, 8 straipsnių ir 46 straipsnio 4 dalies nuostatų asmenims ir dalykams, kuriuos jis apima, pastarasis pakeičia bet kurios socialinės apsaugos konvencijos nuostatas, kurių privalo laikytis:
a)
tiktai dvi ar daugiau valstybės narės <...>
<…>“
5.
Nukrypstant nuo šio 6 straipsnio, Reglamento Nr. 1408/71 7 straipsnio 2 dalies c punkte nustatyta:
„Nepaisant 6 straipsnio nuostatų, toliau galioja:
<…>
c)
kai kurios socialinės apsaugos konvencijų, priimtų valstybėse narėse prieš pradedant taikyti šį reglamentą, nuostatos, jeigu jos yra palankesnės išmokų gavėjams arba jei jos atsirado dėl konkrečių istorinių aplinkybių ir galioja nustatytą laiko tarpą, ir jei jos yra išvardytos III priede.“
6.
Reglamento Nr. 1408/71 45 straipsniu yra reglamentuojamas atsižvelgimas į draudimo arba gyvenimo laikotarpius pensijų srityje (senatvė ir mirtis). Pagal šio straipsnio 1 dalį, „[j]eigu pagal valstybės narės teisės aktus teisės į išmokas įgijimas, išsaugojimas ar atgavimas pagal sistemą, kuri pagal 2 arba 3 dalį nėra speciali, priklauso nuo draudimo ar gyvenimo laikotarpių, tai tos valstybės narės kompetentinga įstaiga, kai reikia, sumuoja draudimo ar gyvenimo laikotarpius, įgytus pagal bet kurios kitos valstybės narės teisės aktus, nepriklausomai nuo to, ar jie buvo įgyti pagal bendrą ar specialią sistemą, ir ar asmuo dirbo pagal darbo sutartį ar savarankiškai. Šiuos laikotarpius ji sumuoja, tartum jie būtų įgyti pagal jos administruojamus [taikomus] teisės aktus.“
7.
Tai, kaip turi būti skiriamos išmokos, savo ruožtu yra nustatyta minėto reglamento 46 straipsnyje:
„1.   Kai pagal valstybės narės teisės aktus teisė gauti išmokas įgyjama netaikant 45 arba 40 straipsnio 3 dalies, galioja šios taisyklės:
a)
kompetentinga įstaiga mokėtinos išmokos dydį apskaičiuoja:
i)
tik pagal jos administruojamų teisės aktų nuostatas,
ii)
pagal 2 punktą;
b)
kompetentinga įstaiga gali atsisakyti skaičiavimo pagal a punkto ii papunktį, jeigu taip skaičiuojant išmokos dydis, nepaisant dėl skaičių suapvalinimo susidarančių skirtumų, yra lygus ar mažesnis už dydį, gautą skaičiuojant pagal a punkto i papunktį, jeigu ta įstaiga netaiko jokių teisės aktų, neleidžiančių 46b ir 46c straipsniuose nurodyto sutapimo, arba jeigu minėta įstaiga taiko teisės aktus, kuriuose nustatytas 46c straipsnyje nurodytas sutapimas [teisės aktus, neleidžiančius 46c straipsnyje nurodyto sutapimo], su sąlyga, jei minėtuose teisės aktuose nustatyta, kad į kitos rūšies išmokas atsižvelgiama draudimo ar gyvenimo laikotarpių, įgytų tik pagal šiuos teisės aktus, pagrindu, kad remiantis tais draudimo ar gyvenimo laikotarpiais būtų galima įgyti teisę į visą išmoką.
IV priedo C dalyje atitinkamai kiekvienai valstybei narei nurodyti atvejai, kuri iš tų dviejų taisyklių bus taikoma praktikoje.
2.   Jeigu valstybės narės teisės aktais nustatytos sąlygos teisei gauti išmokas įvykdomos tik taikant 45 straipsnį arba [ir (arba)] 40 straipsnio 3 dalį, tai galioja šios taisyklės:
a)
kompetentinga įstaiga apskaičiuoja teorinį išmokos dydį, į kurį atitinkamas asmuo galėtų pretenduoti, jei visi draudimo ir (arba) gyvenimo laikotarpiai, iki draudiminio [draudžiamojo] įvykio įgyti pagal valstybių narių teisės aktus, kurie buvo taikomi pagal darbo sutartį dirbančiam asmeniui arba savarankiškai dirbančiam asmeniui, atitinkamoje valstybėje išmokos skyrimo metu būtų laikomi įgytais pagal jos administruojamus teisės aktus. Jeigu pagal šiuos teisės aktus išmokos dydis nepriklauso nuo įgytų laikotarpių trukmės, toks dydis laikomas šiame punkte nurodytu teoriniu dydžiu;
b)
kompetentinga įstaiga vėliau, remdamasi pagal ankstesnį punktą apskaičiuotu teoriniu dydžiu, nustato faktinį išmokos dydį, pagal santykį tarp draudimo ar gyvenimo laikotarpių, iki draudiminio [draudžiamojo] įvykio įgytų pagal jos administruojamus teisės aktus, trukmės ir bendros draudimo ar gyvenimo laikotarpių, iki draudiminio [draudžiamojo] įvykio įgytų pagal visų atitinkamų valstybių narių teisės aktus, trukmės.
3.   Atitinkamas asmuo turi teisę iš kiekvienos valstybės narės kompetentingos įstaigos gauti didžiausią pagal 1 ir 2 dalis apskaičiuotą išmokos dydį, nepažeidžiant teisės aktų nuostatų dėl išmokų sumažinimo, jų mokėjimo sustabdymo ar nutraukimo.
Tuo atveju išmokų dydžių palyginimas atliekamas jau pritaikius minėtas nuostatas.
<...>“
8.
Galiausiai Reglamento Nr. 1408/71 94 straipsnio 1 ir 2 dalyse yra nustatyta:
„1.   Pagal šį reglamentą neįgyjama jokių teisių laikotarpiu iki 1972 m. spalio 1 d. arba iki reglamento įsigaliojimo atitinkamos valstybės narės teritorijoje arba tos valstybės teritorijos dalyje.
2.   Nustatant pagal šį reglamentą įgytas teises, įskaitomi visi draudimo laikotarpiai ir, kur reikia, visi darbo pagal darbo sutartį arba gyvenimo laikotarpiai, įgyti pagal valstybės narės teisės aktus iki 1972 m. spalio 1 d. arba iki reglamento įsigaliojimo tos valstybės narės teritorijoje arba tos valstybės teritorijos dalyje.“
9.
Pagal 1972 m. kovo 21 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 574/72 (
3
) redakciją su pakeitimais, padarytais, be kita ko, 2006 m. lapkričio 20 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1791/2006 (
4
) (toliau – Reglamentas Nr. 574/72), nustatoma Reglamento Nr. 1408/71 įgyvendinimo tvarka.
B – Dvišalis susitarimas
10.
1996 m. vasario 23 d. Rumunijos ir Graikijos vyriausybių dvišalis susitarimas dėl galutinio reglamentavimo, taikomo iš Rumunijos grįžusių Graikijos politinių pabėgėlių socialinio draudimo įmokoms kompensuoti (toliau – dvišalis susitarimas), Reglamento Nr. 1408/71 III priede nėra paminėtas.
11.
Dvišalio susitarimo 1 straipsnio a ir e punktuose sąvokos „grįžęs asmuo“ ir „draudimo laikotarpis“ apibrėžtos taip:
„a)
grįžęs asmuo – tai graikų kilmės asmuo, įsikūręs Rumunijoje po 1945 m. sausio 1 d., kuris turi politinio pabėgėlio statusą, ir jo šeimos nariai, kurie per šešerius metus nuo šio susitarimo įsigaliojimo dienos grįžo ar galutinai grįš gyventi į Graikiją;
<…>
e)
draudimo laikotarpis – tai laikotarpis, kai Rumunijoje pagal Rumunijos teisės aktus buvo mokamos socialinio draudimo įmokos.“
12.
Pagal dvišalio susitarimo 2 straipsnį:
„1.   Susitariančiosios šalys reglamentuoja grįžusių asmenų socialinio draudimo įmokų kompensavimą pagal šio straipsnio 2 ir 3 dalis ir šio susitarimo 3 straipsnį.
2.   Rumunija įsipareigoja sumokėti Graikijai fiksuoto dydžio sumą kaip kompensaciją už pensijų mokėjimą ir taip padengti į Graikiją grįžusių asmenų draudimo laikotarpį.
3.   Graikija įsipareigoja mokėti pensijas grįžusiems pensininkams ir pripažinti grįžusių apdraustųjų asmenų Rumunijoje įgytą draudimo laikotarpį pagal Graikijos teisės aktus socialinės apsaugos srityje.“
13.
Dvišalio susitarimo 2 straipsnio 2 dalyje numatyta kompensacija pagal šio susitarimo 3 straipsnį siekia 15 mln. JAV dolerių.
14.
Pagal šio susitarimo 5 straipsnį „sumokėjusi 15 mln. JAV dolerių Rumunija laikoma įvykdžiusia visus įsipareigojimus, susijusius su grįžusių Graikijos politinių pabėgėlių teisėmis socialinės apsaugos srityje“.
II – Faktinės aplinkybės pagrindinėje byloje
15.
Sutuoktiniai Balazs yra Graikijos piliečiai, gyvenantys Salonikuose (Graikija) ir turintys „grįžusių Graikijos politinių pabėgėlių“ statusą.
16.
1948 m. A. ir V. Balazs, būdami atitinkamai 7 ir 9 metų, Rumunijoje buvo pripažinti politiniais pabėgėliais. Jie buvo apdrausti pagal Rumunijos valstybinę socialinės apsaugos sistemą ir pagal ją mokėjo įmokas atitinkamai 34 metus 7 mėnesius 6 dienas ir 28 metus. 1990 m. rugpjūčio 18 d. jie grįžo į Graikiją.
17.
1998 m. sutuoktiniams Balazs pateikus prašymus pripažinti kiekvieno jų Rumunijoje įgytą darbo stažą, Graikijos valdžios institucijos nusprendė, kad A. ir V. Balazs įgijo atitinkamai 9382 dienas ir 8351 dieną darbo stažo. Iš šių laikotarpių šios valdžios institucijos pagal socialinės apsaugos srityje taikytinus Graikijos teisės aktus pripažino 4500 dienų.
18.
Tada Graikijos valdžios institucijos skyrė sutuoktiniams Balazs senatvės pensijas.
19.
V. Balazs atveju buvo atsižvelgta į bendrą 6993 darbo dienų draudimo stažą, iš jų 4500 dienų buvo pripažintos darbo stažu Rumunijoje, o 2493 dienos – darbo stažu Graikijoje. Šiuo pagrindu nuo 1999 m. balandžio 1 d. jai buvo skirta 136910 Graikijos drachmų (GRD) (maždaug 390 eurų) per mėnesį pensija.
20.
A. Balazs atveju buvo atsižvelgta į bendrą 7733 dienų draudimo stažą, iš jų 4500 dienų buvo pripažintos darbo stažu Rumunijoje, o 3233 dienos – darbo stažu Graikijoje. Šiuo pagrindu Graikijos valdžios institucijos A. Balazs (jam iš pradžių mokėta invalidumo pensija) nuo 2009 m. skyrė 596,99 euro per mėnesį senatvės pensiją.
21.
2007 m. spalio 11 d. ir lapkričio 27 d. V. ir A. Balazs kiekvienas atskirai kreipėsi į Casa Județeană de Pensii su prašymais skirti senatvės pensiją pagal reglamentų Nr. 1408/71 ir 574/72 nuostatas.
22.
2011 m. spalio 5 d. sprendimais šie prašymai buvo atmesti motyvuojant tuo, kad Rumunijos valdžios institucijos pagal dvišalio susitarimo 5 straipsnį neturėjo jokios pareigos jiems skirti senatvės pensijų, nes sutuoktiniai Balazs Graikijos valdžios institucijų buvo laikomi grįžusiais Graikijos politiniais pabėgėliais.
23.
2012 m. rugsėjo 26 d. sprendimais civilinėse bylose Tribunalul Cluj (Klužo apygardos teismas) panaikino šiuos sprendimus ir įpareigojo Casa Județeană de Pensii priimti naujus sprendimus, pagal kuriuos sutuoktiniams Balazs senatvės pensijos būtų skirtos pagal reglamentus Nr. 1408/71 ir 574/72 atsižvelgiant į visus įmokų mokėjimo laikotarpius, kuriuos šie sutuoktiniai įgijo Rumunijoje. Šiuo klausimu šis teismas pažymėjo, jog minėti reglamentai taikytini sutuoktinių Balazs prašymams, nes dvišalis susitarimas nepatenka į Reglamento Nr. 1408/71 7 straipsnio 2 dalies c punkto taikymo sritį todėl, kad jis taikomas be laiko apribojimų, jis nėra paminėtas šio reglamento III priede ir akivaizdu, jog jo nuostatos negali būti laikomos palankesnėmis išmokų gavėjams.
24.
Vykdydamas šiuos sprendimus, Casa Județeană de Pensii 2013 m. vasario 20 ir 27 d. priėmė du naujus sprendimus, kuriais, taikydamas Reglamento Nr. 1408/71 nuostatas, skyrė A. ir V. Balazs atitinkamai 405 ir 500 Rumunijos lėjų (RON) per mėnesį senatvės pensiją. Šiuose sprendimuose buvo pažymėta, kad pagal Reglamento Nr. 574/72 nuostatas 4500 dienų skaičius buvo atimtas iš bendrų 7733 ir 6993 dienų laikotarpių, kuriuos apskaičiavo Graikijos valdžios institucijos, nes šios dienos sutampa su privalomojo draudimo laikotarpiais, kuriuos sutuoktiniai įgijo Rumunijoje nuo 1975 m. birželio 1 d. iki 1990 m. gegužės 31 d.
25.
Abiejose bylose tiek A. ir V. Balazs, tiek Casa Județeană de Pensii pateikė Curtea de Apel Cluj apeliacinius skundus dėl Tribunalul Cluj sprendimų civilinėse bylose. Casa Judeţeană de Pensii iš esmės teigė, kad byloje reglamentai Nr. 1408/71 ir 574/72 yra netaikytini todėl, kad yra dvišalis susitarimas. Pagal šį susitarimą Rumunija laikoma įvykdžiusia visus įsipareigojimus, susijusius su grįžusiais Graikijos politiniais pabėgėliais, nes įvykdė pareigą sumokėti Graikijai 15 mln. JAV dolerių. Sutuoktiniai Balazs, remdamiesi tų pačių reglamentų nuostatomis, atvirkščiai, reikalavo pripažinti jų teisę gauti pensiją už visus įmokų mokėjimo Rumunijoje laikotarpius. Iš esmės jie teigė, kad, Rumunijai įstojus į Europos Sąjungą, ši valstybė narė privalo taikyti reglamentus Nr. 1408/71 ir 574/72. Iš tikrųjų dvišaliam susitarimui, kuris yra mažiau palankus ir nėra paminėtas Reglamento Nr. 1408/71 III priede, nėra taikomas šio reglamento 7 straipsnio 2 dalies c punktas.
26.
Šiomis aplinkybėmis Curtea de Apel Cluj nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą abiejose pagrindinėse bylose ir pateikti Teisingumo Teismui prejudicinį klausimą.
III – Prašymai priimti prejudicinį sprendimą ir procesas Teisingumo Teisme
27.
2013 m. birželio 27 d. ir liepos 2 d. sprendimais, kuriuos Teisingumo Teismas gavo atitinkamai 2013 m. [birželio] 31 ir liepos 16 d., Curtea de Apel Cluj sustabdė bylos nagrinėjimą ir, remdamasis SESV 267 straipsniu, pateikė Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar Reglamento (EEB) Nr. 1408/71 7 straipsnio 2 dalies c punkto nuostatas reikia aiškinti taip, kad į jų taikymo sritį patenka dviejų valstybių narių iki šio reglamento taikymo dienos sudarytas dvišalis susitarimas, pagal kurį jos susitarė laikyti, kad vienos valstybės pareiga mokėti socialinio draudimo išmokas kitos valstybės piliečiams, kurie pirmosios valstybės teritorijoje turėjo politinio pabėgėlio statusą ir kurie grįžo į antrosios valstybės teritoriją, įvykdyta pirmajai valstybei sumokėjus fiksuoto dydžio sumą, skirtą pensijoms mokėti ir apimančią laikotarpį, per kurį pirmojoje valstybėje narėje buvo mokėtos socialinio draudimo įmokos?“
28.
2013 m. rugsėjo 4 d. sprendimu Teisingumo Teismo pirmininkas nurodė sujungti bylas.
29.
Sutuoktiniai Balazs, Graikijos ir Rumunijos vyriausybės ir Komisija pateikė rašytines pastabas.
30.
2014 m. birželio 4 d. įvyko teismo posėdis, per kurį sutuoktiniai Balazs, Graikijos ir Rumunijos vyriausybės ir Komisija pateikė savo žodines pastabas.
IV – Vertinimas
A – Prejudicinio klausimo dalykas
31.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimas yra susijęs su, viena vertus, dvišalio susitarimo dėl socialinės apsaugos, sudaryto tą dieną, kai viena iš jį sudariusių valstybių dar nebuvo Europos Sąjungos narė, ir, antra vertus, Reglamento Nr. 1408/71 sąveikos problema.
32.
Reglamento Nr. 1408/71 taikymo ratione temporis problema yra išspręsta nusistovėjusioje teismo praktikoje, pagal kurią reglamentas naujai valstybei narei įsigalioja nuo jos įstojimo į Sąjungą (
5
). Be to, nors Reglamentas Nr. 1408/71 iš esmės taikomas tik būsimoms situacijoms, vis dėlto jis gali būti taikomas situacijų, atsiradusių galiojant ankstesniam įstatymui, būsimoms pasekmėms (
6
).
33.
Aplinkybė, kad dvišalio susitarimo 5 straipsnyje patikslinama, jog sumokėjusi 15 mln. JAV dolerių Rumunija laikoma įvykdžiusia „visus įsipareigojimus, susijusius su grįžusių Graikijos politinių pabėgėlių teisėmis socialinės apsaugos srityje“, man neatrodo galinti pakeisti Teisingumo Teismo požiūrį, kad Reglamentas Nr. 1408/71 Rumunijai įsigaliojo nuo jos įstojimo į Sąjungą, ir todėl taikomas anksčiau atsiradusių situacijų būsimoms pasekmėms.
34.
Iš tiesų, atsižvelgiant į tai, kas nustatyta šio reglamento 6 ir 7 straipsniuose, principas, kad reglamentas pakeičia anksčiau galiojusias nuostatas, yra neginčytinas. Kad būtų galima nukrypti nuo šio principo, 7 straipsnio 2 dalies c punkte yra nustatytos dvi kumuliacinės sąlygos (
7
). Pirma, tarptautinė konvencija turi būti palankesnė išmokų gavėjams arba atsirasti dėl ypatingų istorinių aplinkybių ir galioti nustatytą laiko tarpą. Antra, ji turi būti paminėta Reglamento Nr. 1408/71 III priede. Kadangi dvišalis susitarimas šio reglamento III priede nėra paminėtas (
8
), šioje byloje išimtis neturėtų būti taikoma.
35.
Tačiau Sprendimas Rönfeldt (C‑227/89, EU:C:1991:52) rodo, jog principas, kad reglamentas pakeičia anksčiau galiojusias nuostatas, turi būti netaikomas teikiant pirmenybę tarptautinei konvencijai, jei ji yra palankesnė potencialiems išmokų gavėjams, neatsižvelgiant į tai, ar ji paminėta Reglamento Nr. 1408/71 III priede. Todėl turi būti išnagrinėta, ar šis sprendimas taikytinas pagrindinei bylai.
B – Anksčiau galiojusių nuostatų pakeitimas Reglamentu Nr. 1408/71 atsižvelgiant į Sprendimą
„Rönfeldt
“ ir jo plėtojimą
36.
Reglamento Nr. 1408/71 sąveikos su anksčiau galiojusia tarptautine konvencija klausimas yra aiškiai reglamentuojamas minėto reglamento 6 ir 7 straipsniais.
37.
Bendra taisyklė – Reglamentas Nr. 1408/71 pakeičia anksčiau galiojusias nuostatas. Iš esmės pagal 6 straipsnį reglamentas „Laikantis šio reglamento 7, 8 straipsnių ir 46 straipsnio 4 dalies <...> pakeičia bet kurios socialinės apsaugos konvencijos nuostatas, kurių privalo laikytis <...> dvi ar daugiau valstybės narės“.
38.
7 straipsnio 2 dalies c punkte kaip galimybė nukrypti yra numatyta, kad „kai kurios socialinės apsaugos konvencijų, priimtų valstybėse narėse prieš pradedant taikyti šį reglamentą, nuostatos [toliau galioja], jeigu jos yra palankesnės išmokų gavėjams arba jei jos atsirado dėl konkrečių istorinių aplinkybių ir galioja nustatytą laiko tarpą, ir jei jos yra išvardytos III priede“.
39.
Iki Sprendimo Rönfeldt (EU:C:1991:52) priėmimo principas ir išimtis buvo taikyti griežtai: reglamentas pakeičia valstybių narių sudarytas socialinės apsaugos konvencijas, kurios nėra paminėtos III priede, „net jei pagal šias konvencijas teisę į išmokas turinčiam asmeniui yra numatyti didesni pranašumai, palyginti su tais, kurių kyla iš minėto reglamento“ (
9
).
40.
Teisingumo Teismo teigimu, šis griežtumas buvo paaiškinamas principo, kad Reglamentas Nr. 1408/71 pakeičia anksčiau galiojusias nuostatas, privalomuoju pobūdžiu, dėl kurio „neleidžiamos išimtys, išskyrus reglamente aiškiai numatytus atvejus“ (
10
).
41.
Sprendime Rönfeldt (EU:C:1991:52), priminęs principo, kad reglamentas pakeičia anksčiau galiojusias nuostatas, privalomąjį pobūdį ir tai, kad negalima leisti taikyti pačiame reglamente nenumatytų išimčių (
11
), Teisingumo Teismas vis dėlto nusprendė, jog SESV 45 ir 48 straipsniais „draudžiama, kad dėl <...> konvencijų, galiojančių dviem ar daugiau valstybių narių, kurios yra jų nacionalinės teisės dalis, netaikymo būtų prarasti socialinės apsaugos pranašumai“ (
12
).
42.
Tačiau Sprendime Thévenon (
13
) Teisingumo Teismas, kalbėdamas apie „ypatingas aplinkybes, dėl kurių byloje Rönfeldt jis pripažino Reglamento Nr. 1408/71 6 straipsnyje numatytos taisyklės išimtį“ (
14
), patikslino, kad Sprendimas Rönfeldt negali būti taikomas darbuotojams, kurie savo laisvo judėjimo teise pasinaudojo tik po reglamento įsigaliojimo.
43.
Galiausiai, kaip Teisingumo Teismas paaiškino Sprendimo Kaske (C‑277/99, EU:C:2002:74) 27 punkte, „minėtame Sprendime Rönfeldt nustatytų principų vienintelis tikslas – išsaugoti socialinės apsaugos srityje įgytą teisę, kuri nebuvo Bendrijos teisės reglamentuojama tą dieną, kurią šia teise besiremiantis valstybės narės pilietis galėjo ja pasinaudoti. Todėl tai, kad Reglamentas Nr. 1408/71 tapo taikytinas šio asmens kilmės valstybėje narėje jos įstojimo į Europos bendriją dieną, neturi poveikio jo teisei, įgytai pagal dvišalį susitarimą, kuris vienintelis buvo jam taikomas tuo metu, kai jis pasinaudojo laisvo judėjimo teise. Toks sprendimas grindžiamas nuomone, jog suinteresuotasis asmuo turėjo teisę turėti teisėtų lūkesčių, kad galės pasinaudoti dvišalio susitarimo nuostatomis“ (kursyvu pažymėta mano).
C – Sprendimo
„Rönfeldt
“ netaikymas šioje byloje
44.
Nors iš Sprendimo Rönfeldt matyti, jog principas, kad Reglamentas Nr. 1408/71 pakeičia anksčiau galiojusias nuostatas, turi būti netaikomas teikiant pirmenybę tarptautiniam susitarimui, kuris yra palankesnis potencialiems išmokų gavėjams, dar turi būti nustatyta, ar šis sprendimas taikytinas tokiam atvejui, kaip sutuoktinių Balazs.
45.
Aš taip nemanau.
1. Lemiamas kriterijus – diena, kurią buvo pasinaudota laisvo judėjimo teise
46.
Manau, jog Sprendime Rönfeldt nustatytas sąlygų, kuriomis gali būti nukrypstama nuo principo, kad Reglamentas Nr. 1408/71 pakeičia anksčiau galiojusias nuostatas, išplėtimas turi būti aiškinamas siaurai.
47.
Toks supratimas, man atrodo, atitinka patį Sprendimą Rönfeldt (EU:C:1991:52) ir po jo priimtus sprendimus. Šiuose sprendimuose Teisingumo Teismas primena, jog principas, kad reglamentas pakeičia valstybių narių sudarytų socialinės apsaugos konvencijų nuostatas, yra privalomojo pobūdžio (
15
).
48.
Taip pat siaurai aiškindamas šį leidimą nukrypti, Teisingumo Teismas atsisakė išplėsti jo taikymą darbuotojams, kurie savo laisvo judėjimo teise pasinaudojo tik po Reglamento Nr. 1408/71 įsigaliojimo (
16
).
49.
Aiškinant siaurai taip pat galima atsakyti į tam tikrą doktrinoje pateiktą kritiką, kad Sprendimu Rönfeldt (EU:C:1991:52) pažeidžiamas socialinės apsaugos sistemų derinimo nuoseklumas ir iškraipomas, kad ir sutartimi, Sąjungos teisės viršenybės prieš nacionalinę teisę principas (
17
).
50.
Šiuo atveju tokia situacija, kaip sutuoktinių Balazs, faktinių aplinkybių požiūriu iš esmės skiriasi nuo atvejų, kuriems taikomas Sprendimas Rönfeldt. Šiose bylose išmokų gavėjas pagal tarptautinę konvenciją pasinaudojo savo laisvo judėjimo teise ne tik iki Reglamento Nr. 1408/71 įsigaliojimo (Sprendime Thévenon (
18
) patikslinta sąlyga), bet ir po minėtos tarptautinės konvencijos pasirašymo (
19
).
51.
Atvirkščiai, sutuoktinių Balazs atveju dvišalis susitarimas buvo pasirašytas 1996 m. vasario 23 d., t. y. po to, kai jie pasinaudojo savo laisvo judėjimo teise. Iš esmės Graikijos piliečiai sutuoktiniai Balazs Rumunijoje įsikūrė 1948 m., o į Graikiją grįžo 1990 m. rugpjūčio 18 d., t. y. likus daugiau nei šešeriems metams iki dvišalio susitarimo pasirašymo.
52.
Taigi, performuluojant šios išvados 43 punkte cituotą Sprendimo Kaske (EU:C:2002:74) 27 punktą, negali būti ginčijama tai, kad sutuoktiniai Balazs neturėjo jokios pagal dvišalį susitarimą įgytos teisės, nes tuo metu, kai jie pasinaudojo laisvo judėjimo teise, šis nebuvo taikytinas. Kitaip tariant, sutuoktiniai Balazs negalėjo turėti teisėtų lūkesčių, kad galės pasinaudoti dvišalio susitarimo nuostatomis, nes tuo metu, kai jie pasinaudojo savo laisvo judėjimo teise, jo nebuvo.
53.
Šiomis aplinkybėmis, manau, Sprendime Rönfeldt (EU:C:1991:52) numatytas galimybės nukrypti nuo principo, kad Reglamentas Nr. 1408/71 pakeičia anksčiau galiojusias nuostatas, išplėtimas negali būti taikomas tokiai situacijai, kaip pagrindinėje byloje.
54.
Taigi Teisingumo Teismui siūlau į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimą atsakyti, kad nuo Reglamento Nr. 1408/71 6 straipsnyje numatyto jo taikymo negali būti nukrypta, jei darbuotojai, patenkantys į tarptautinės socialinės apsaugos konvencijos taikymo sritį, savo laisvo judėjimo teise pasinaudojo iki jos įsigaliojimo.
2. Reglamento Nr. 1408/71 taikymo pasekmės
55.
Pagrindinėse bylose tai, kad Reglamentas Nr. 1408/1 pakeičia dvišalį susitarimą, konkrečiai reiškia, kad nuo 2007 m. sausio 1 d. (Rumunijos įstojimo į Europos Sąjungą datos) Graikijos ir Rumunijos valdžios institucijos sutuoktiniams Balazs turi taikyti Reglamente Nr. 1408/71 nustatytas taisykles dėl atsižvelgimo į draudimo laikotarpius ir išmokų skyrimo.
56.
Kitaip tariant, pensijos, kurias nuo 2007 m. sausio 1 d. sutuoktiniams Balazs turi mokėti, pirma, Graikija ir, antra, Rumunija, turi būti nustatomos pagal Reglamento Nr. 1408/71 45, 46 straipsnius ir 94 straipsnio 2 dalį.
57.
Todėl tiek Rumunija, tiek Graikija, nustatydamos teises į išmoką, turi atsižvelgti į visus draudimo, darbo arba gyvenimo laikotarpius, įgytus pagal kiekvienos valstybės narės teisės aktus iki tos dienos, kurią reglamentas tapo taikytinas Rumunijos teritorijoje.
58.
Iš tikrųjų, pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką iš Reglamento Nr. 1408/71 94 straipsnio 2 dalies matyti, kad valstybė narė, „nustatydama senatvės pensiją, neturi teisės atsisakyti atsižvelgti į draudimo laikotarpius, įgytus kitos valstybės narės teritorijoje, vien dėl tos priežasties, kad jie buvo įgyti iki reglamento įsigaliojimo jai“ (
20
).
59.
Todėl šis straipsnis kartu su to paties reglamento 2 straipsnio 1 dalimi turi būti aiškinamas taip, „jog jie užtikrina, kad, nustatant pagal minėto reglamento nuostatas įgytas teises, bus atsižvelgta į visus draudimo, darbo ar gyvenimo laikotarpius, iki jo įsigaliojimo įgytus pagal vienos valstybės narės teisės aktus, jei darbuotojas migrantas šiuos laikotarpius buvo vienos iš valstybių narių pilietis“ (
21
) (toks yra sutuoktinių Balazs atvejis).
60.
Pagal Reglamento Nr. 1408/71 46 straipsnio 2 dalį kiekvienos atitinkamos valstybės narės mokėtinas faktinis išmokos dydis proporcingai atitinka draudimo ar gyvenimo laikotarpius, iki draudžiamojo įvykio sutuoktinių Balazs įgytus atitinkamoje kiekvienos iš minėtų valstybių narių teritorijoje pagal jų nacionalinės teisės aktus.
61.
Iš tiesų, kaip patvirtinama Reglamento Nr. 574/72 15 straipsnio 1 dalyje, kai „<...> senatvės <...> pensijos turi būti skiriamos dviejų ar daugiau valstybių narių įstaigų pagal reglamento 46 straipsnio 2 dalies nuostatas, kiekviena atitinkama įstaiga atskirai susumuoja laikotarpius įskaitydama visus draudimo ar gyvenimo laikotarpius, įgytus pagal darbo sutartį dirbančio asmens arba savarankiškai dirbančio asmens pagal visų valstybių narių teisės aktus, kurie jam buvo taikomi <...>“
62.
Galiausiai pagal Reglamento Nr. 1408/71 46 straipsnio 3 dalį sutuoktiniai Balazs „turi teisę iš kiekvienos valstybės narės kompetentingos įstaigos gauti didžiausią <...> išmokos dydį“ – ankstesniame punkte aprašytą faktinį dydį arba dydį, apskaičiuotą remiantis tik nacionalinės teisės aktais, kaip numatyta Reglamento Nr. 1408/71 46 straipsnio 1 dalyje.
3. Papildomos pastabos dėl Reglamento Nr. 1408/71 taikymo pasekmių
63.
Norėčiau papildyti savo vertinimą dviem papildomomis pastabomis dėl konkrečių Reglamento Nr. 1408/71 taikymo pasekmių, pirmiausia, Graikijai ir Rumunijai, paskui – sutuoktiniams Balazs.
64.
Pirma, suprantu, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamo dvišalio susitarimo netaikymas gali turėti poveikį teisių ir pareigų, kurias pripažino šį susitarimą pasirašiusios valstybės narės, apimčiai, nes, kalbant apie laikotarpį po 2007 m. sausio 1 d., senatvės išmoka, kurią Graikija moka sutuoktiniams Balazs, atitiks tik proporcingai vien Graikijoje įgytus draudimo laikotarpius.
65.
Tačiau pasekmės, kurių kyla vienai ar kitai valstybei narei ginčijant savo pasirašytą dvišalį susitarimą, nepatenka į Teisingumo Teismo kompetenciją.
66.
Antra, norėčiau grįžti prie Komisijos ginamo teiginio, kad sprendimais, kuriuos 2013 m. vasario 20 ir 27 d. Casa Județeană de Pensii priėmė vykdydamas 2012 m. rugsėjo 26 d.Tribunalul Cluj sprendimus, yra laikomasi Sąjungos teisės taikant Reglamentą Nr. 1408/71.
67.
Teisingumo Teismas Komisijos aiškiai paklausė, ar toks vertinimas nereiškia, jog ji gina trečią galimybę – kartu taikyti Reglamentą Nr. 1408/71 (Rumunijos valdžios institucijų, kai jos priėmė 2013 m. vasario 20 ir 27 d. sprendimus) ir dvišalį susitarimą (Graikijos valdžios institucijų). Per 2014 m. birželio 4 d. posėdį Komisija atsakė, kad jos vertinimas leidžia tik suderinti principus, nustatytus sprendimuose Walder (EU:C:1973:62) ir Rönfeldt (EU:C:1991:52), t. y. kad, pirma, Reglamentas Nr. 1408/71 pakeičia dvišalį susitarimą ir, antra, kad išlaikoma palankiausi šio susitarimo aspektai.
68.
Vis dėlto, manau, šis sprendimas, kad ir kokia būtų jo praktinė nauda sutuoktiniams Balazs, teisiškai neatitinka Reglamento Nr. 1408/71.
69.
Atvirkščiai, kaip per tą patį posėdį priminė Rumunijos vyriausybės atstovas, Reglamento Nr. 1408/71 7 straipsnyje neleidžiama kartu taikyti šio reglamento ir tarptautinės konvencijos. Tačiau būtent toks yra Komisijos siūlomo aiškinimo, kad ir ką ji sakytų, rezultatas.
D – Papildomai – dėl Teisingumo Teismo kompetencijos nustatyti palankiausią normą
70.
Tuo atveju, jei Teisingumo Teismas nepritartų mano aiškinimui ir nuspręstų išplėsti Sprendimo Rönfeldt taikymą sutuoktinių Balazs atvejui, liktų tik klausimas dėl palankiausios normos nustatymo kriterijaus.
1. Šalių argumentai
71.
Graikija, Komisija ir sutuoktiniai Balazs savo rašytinėse pastabose teigia manantys, kad Reglamento Nr. 1408/71 taikymas būtų palankesnis išmokų gavėjams, nes jie galėtų gauti senatvės pensiją už visą darbo ir įmokų mokėjimo Rumunijoje laikotarpį.
72.
Tik Rumunijos vyriausybė teigia priešingai ir pateikia iš esmės du argumentus:
—
pirma, ji mano, jog iš dvišalio susitarimo 1 straipsnio e punkto, 2 straipsnio 2 dalies ir 5 straipsnio, taip pat iš jo tikslo galutinai sureguliuoti grįžusių Graikijos politinių pabėgėlių socialinio draudimo įmokų kompensavimą matyti, kad Graikija įsipareigojo pripažinti visą Rumunijoje įgytą draudimo stažą ir sumokėti pensijas už visą šį laikotarpį. Kitaip tariant, pripažindama tik penkiolika metų iš šio laikotarpio, Graikija vienašališkai pakeičia įsipareigojimus, kuriuos ji turi prisiimti pagal dvišalį susitarimą, ir,
—
antra, dėl klausimo, ar pagal dvišalį susitarimą įgytos teisės išmokų gavėjams yra palankesnės nei tos, kurių kyla iš Reglamento Nr. 1408/71, Rumunijos vyriausybė pažymi, kad dvišaliame susitarime tėra nurodyti skiriant pensijas taikytini nacionalinės teisės aktai. Taigi, atsižvelgiant į kiekvienos bylos aplinkybes, reikia konkrečiai nustatyti, kokia teisinė tvarka yra palankesnė išmokų gavėjams. Nagrinėjamu atveju, kadangi Graikijos valdžios institucijų sutuoktiniams Balazs mokama pensija yra didesnė nei ta, kurią jiems moka Rumunijos valdžios institucijos, dvišalio susitarimo taikymas yra palankesnis ir tuo atveju, jei Teisingumo Teismas nuspręstų, kad Graikijos valdžios institucijos galėjo vienašališkai nustatyti draudimo laikotarpį, į kurį atsižvelgs.
2. Vertinimas
73.
Manau, siekiant nustatyti, kuris aktas – Reglamentas Nr. 1408/71 ar dvišalis susitarimas – yra palankesnis sutuoktiniams Balazs, iš pradžių neišvengiamai turi būti aiškinamas minėtas susitarimas, o prireikus – pagal jį taikytinas nacionalinis įstatymas.
a) Tarptautinės konvencijos aiškinimas
74.
Nors esu linkęs pritarti dvišalio susitarimo aiškinimui, kurį gina Rumunijos vyriausybė, nemanau, kad Teisingumo Teismas turėtų pareikšti savo poziciją dėl Graikijos įsipareigojimų pagal dvišalį susitarimą apimties (
22
).
75.
Šiuo klausimu vis dėlto reikia pažymėti, kad Sprendimo Wencel (EU:C:2013:303) 37 punkte Teisingumo Teismas yra nusprendęs, jog „Sąjungos teisės nuostatos, pagal kurią, kaip ir pagal Reglamento [Nr. 1408/71] 7 straipsnio 2 dalį, pirmenybė teikiama dvišalės sutarties taikymui, apimtis negali būti tokia, kad prieštarautų principams, kuriais grindžiamas teisės aktas, kurio sudedamoji dalis ji yra“.
76.
Taigi Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad Reglamento Nr. 1408/71 III priede minėtos vienos konvencijos nuostatos – atitinkamai taikytinos vietoj minėto reglamento – laikytinos nesuderinamomis su SESV 45 ir 51 straipsniais (
23
).
77.
Šie principai Teisingumo Teismo buvo nustatyti kalbant apie Reglamento Nr. 1408/71 7 straipsnio 2 dalyje numatytos išimties taikymą, todėl a fortiori jie taikytini kalbant apie Sprendime Rönfeldt (EU:C:1991:52) teismo nustatytą išimtį.
78.
Šiomis aplinkybėmis derėtų manyti, jog tam, kad tokia tarptautinė konvencija, kaip nagrinėjamoji pagrindinėse bylose, atitiktų Reglamentą Nr. 1408/71 ir SESV 45 ir 51 straipsnius pagrindžiančius principus, ji turi būti aiškinama taip, kad Graikijos Respublika, kuri pagal dvišalio susitarimo 2 straipsnio 3 dalį įsipareigojo „mokėti pensijas grįžusiems pensininkams ir pripažinti grįžusių apdraustųjų asmenų Rumunijoje įgytą draudimo laikotarpį“, turi skirti visą šį laikotarpį atitinkančią pensiją.
79.
Kitaip tariant, nuoroda, kuri Graikijos teisės aktuose yra daroma į dvišalio susitarimo 2 straipsnio 3 dalį, neatleidžia Graikijos valdžios institucijų nuo jų pareigos aiškinti šį susitarimą pagal Sutartį.
b) Palankiausios normos nustatymas
80.
Dėl konkretaus palankiausios normos nustatymo, manau, kad, remiantis Teisingumo Teismo praktika, būtent „prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar tarptautinės konvencijos taikymas suinteresuotiems darbuotojams iš tikrųjų yra daugiau ar mažiau palankus nei reglamento taikymas. Pirmuoju atveju kaip išimtį ir remiantis Sprendime Rönfeldt įtvirtintu principu reikės taikyti [dvišaliame susitarime] numatytas taisykles. Priešingu atveju turės būti taikomos reglamento nuostatos, kaip jas yra išaiškinęs Teisingumo Teismas.“ (
24
)
81.
Kitaip tariant, nacionalinis teismas turės „įvertinti, ar suinteresuotasis asmuo iš tikrųjų turi pagal socialinės apsaugos konvenciją [aiškinamą pagal Reglamentą Nr. 1408/71 pagrindžiančius principus] įgytą teisę į palankesnę išmoką“ (
25
).
82.
Kad tai padarytų, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turės palyginti sutuoktinių Balazs situaciją pagal tai, ar jų pensija būtų apskaičiuota ir skirta pagal dvišalį susitarimą, aiškinamą pagal Sąjungos teisę, ar pagal Reglamentą Nr. 1408/71.
83.
Kad nustatytų teises, į kurias sutuoktiniai Balazs gali pretenduoti pagal šį reglamentą, nacionalinis teismas neišvengiamai turės atsižvelgti į Reglamento Nr. 1408/71 45, 46 straipsnius ir 94 straipsnio 2 dalį (
26
).
84.
Taigi ir šiuo papildomai išnagrinėtu atveju sutuoktiniams Balazs in fine turės būti taikomas tik vienas iš dviejų teisinių tekstų: Reglamentas Nr. 1408/14 arba dvišalis susitarimas.
E – Sprendimo, kuris bus priimtas, poveikio apribojimas laiko atžvilgiu
85.
Savo rašytinėse pastabose Rumunijos vyriausybė prašo Teisingumo Teismo tuo atveju, jei jis nuspręstų, kad Rumunijos valdžios institucijos turi pripažinti sutuoktinių Balazs teises į pensiją pagal Reglamentą Nr. 1408/71, apriboti savo sprendimo poveikį laiko atžvilgiu.
86.
Šis prašymas turi prasmę tik tuomet, jei Teisingumo Teismas pritars pagrindinei mano nuomonei arba, priešingu atveju, jei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nuspręs, kad Reglamentas Nr. 1408/71 suinteresuotiesiems asmenims yra palankesnis nei dvišalis susitarimas.
87.
Kaip pripažįsta pati Rumunijos vyriausybė, toks apribojimas galimas tik jei yra vadovaujamasi dviem kriterijais, t. y. šalių sąžiningumo ir didelių sunkumų rizikos.
1. Rumunijos vyriausybės argumentai
88.
Dėl sąžiningumo Rumunijos vyriausybė pažymi, jog jos elgesys grindžiamas nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika, pagal kurią draudžiama pagal Sąjungos teisę, kad, tarptautinę konvenciją pakeitus Reglamentu Nr. 1408/71, darbuotojai prarastų socialinės apsaugos pranašumus.
89.
Be to, Rumunijos situacija skiriasi nuo kitų valstybių narių, sudariusių susitarimus su Graikija ir nusprendusių taikyti Reglamentą Nr. 1408/71, situacijos.
90.
Dėl didelių sunkumų rizikos Rumunijos vyriausybė nurodo, kad dvišaliame susitarime numatytų asmenų įmokos buvo kompensuotos sumokėjus Graikijos vyriausybei fiksuotą 15 mln. JAV dolerių sumą, todėl Reglamento Nr. 1408/71 taikymo atveju reikėtų ieškoti kitų finansavimo šaltinių.
91.
Casa Națională de Pensii Publice (Rumunijos nacionalinio valstybinių pensijų fondo) skaičiavimais, papildoma mokėtina suma siekia 38560683 RON (maždaug 8680537 eurus). Rumunijos vyriausybė priduria, kad buvo pateikta apie 800 pareiškimų, analogiškų sutuoktinių Balazs pareiškimams.
2. Vertinimas
92.
Kaip jau nurodžiau anksčiau, esu linkęs pritarti tam, kaip Rumunijos vyriausybė aiškina dvišalį susitarimą ir kiekvienos iš šio susitarimo šalių pareigų apimtį.
93.
Tačiau nagrinėjant Teisingumo Teismo sprendimo poveikio apribojimą laiko atžvilgiu sąžiningumo sąlyga yra susijusi ne su valstybės tikrumu dėl savo nacionalinės teisės (įskaitant tarptautinius susitarimus, kurių šalis ji yra) aiškinimo, bet su jos tikrumu, kuris galėjo būti dėl Sąjungos teisės aiškinimo (
27
).
94.
Šioje byloje, nors dėl Sprendimo Rönfeldt taikymo ribų iš tikrųjų gali kilti ginčų ir būti įvairių aiškinimų, Rumunija vis dėlto turėjo pasirengti tam, kad nuo 2007 m. sausio 1 d. jai bus taikomas Reglamentas Nr. 1408/71.
95.
Iš tikrųjų, nors Rumunija norėjo, kad dvišalis susitarimas būtų įrašytas į minėto reglamento III priedą, Graikija šiam prašymui nepritarė. Šiomis aplinkybėmis turėjo būti tikrumas dėl pagrindinės taisyklės taikymo, t. y. to, kad, remiantis Reglamento Nr. 1408/71 6 straipsniu, šis reglamentas pakeičia dvišalį susitarimą.
96.
Šiomis aplinkybėmis, manau, nereikia apriboti sprendimo, kuris bus priimtas, poveikio laiko atžvilgiu, nes dėl to, kad neatitikta sąžiningumo kriterijaus, „nebūtina tikrinti, ar atitiktas <...> antrasis kriterijus, susijęs su didelių sunkumų rizika“ (
28
).
97.
Kad ir kaip būtų, manau, didelių sunkumų rizika taip pat nėra įrodyta.
98.
Iš tikrųjų, Rumunijos Casa Națională de Pensii Publice skaičiavimais, papildoma suma, mokėtina Reglamento Nr. 1408/71 taikymo atveju, be 15 mln. JAV dolerių, sumokėtų pagal dvišalį susitarimą, pasiektų 38560683 RON (maždaug 8680537 eurus).
99.
Visų pirma, nesant tikslesnių skaičių, negalima atmesti galimybės, kad Rumunijos vyriausybės nurodyta suma taip pat apima 800 pareiškimų, analogiškų tiems, kuriuos jau pateikė sutuoktiniai Balazs. Tačiau galimas sprendimo poveikio apribojimas laiko atžvilgiu neturės jokios įtakos šioms byloms (
29
).
100.
Be to, primintina, jog vien finansinių pasekmių, valstybei narei kylančių dėl prejudicine tvarka priimto sprendimo, savaime nepakanka, kad būtų pateisintas šio sprendimo poveikio apribojimas laiko atžvilgiu (
30
). Sunkių ekonominių pasekmių rizika taip pat turi būti vertinama pagal teisinių santykių, sąžiningai atsiradusių remiantis teisės aktais, laikomais teisėtai galiojančiais, skaičių (
31
).
101.
Išskyrus nurodytos sumos ribotą pobūdį, konstatuotina, kad Rumunijos vyriausybė nepateikia informacijos apie potencialiai susijusių atvejų skaičių.
102.
Šiomis aplinkybėmis sąlyga dėl didelių sunkumų buvimo negali būti laikoma įrodyta.
V – Išvada
103.
Tokioje situacijoje, kaip pagrindinėje byloje, išmokų gavėjai savo laisvo judėjimo teise pasinaudojo iki atitinkamos tarptautinės socialinės apsaugos konvencijos pasirašymo. Atsižvelgdamas į šią ypatingą aplinkybę, manau, kad Sprendime Rönfeldt (EU:C:1991:52) nustatytas leidimas nukrypti neturi būti taikomas.
104.
Todėl, atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui į Curtea de Apel Cluj pateiktą prejudicinį klausimą atsakyti taip:
1.
Negali būti nukrypta nuo 1971 m. birželio 14 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1408/71 dėl socialinės apsaugos sistemų taikymo pagal darbo sutartį dirbantiems asmenims, savarankiškai dirbantiems asmenims ir jų šeimos nariams, judantiems Bendrijoje, iš dalies pakeisto ir atnaujinto 1996 m. gruodžio 2 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 118/97 ir iš dalies pakeisto 2006 m. gruodžio 18 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1992/2006, taikymo, jei į tarptautinės socialinės apsaugos konvencijos taikymo sritį patenkantys darbuotojai savo laisvo judėjimo teise pasinaudojo iki šios konvencijos įsigaliojimo.
2.
Jei Teisingumo Teismas nuspręs pagrindinėms byloms taikyti Sprendimą Rönfeldt (C‑227/89, EU:C:1991:52), nacionalinis teismas turės įvertinti, ar sutuoktinių Balazs pagal 1996 m. vasario 23 d. Rumunijos ir Graikijos vyriausybių dvišalį susitarimą dėl galutinio reglamentavimo, taikomo iš Rumunijos grįžusių Graikijos politinių pabėgėlių socialinio draudimo įmokoms kompensuoti, aiškinamą remiantis principais, pagrindžiančiais Reglamentą Nr. 1408/71, iš dalies pakeistą ir atnaujintą Reglamentu Nr. 118/97 ir iš dalies pakeistą Reglamentu Nr. 1992/2006, įgyta teisė į išmoką yra palankesnė nei tuo atveju, jei abiejose valstybėse būtų taikomi šio reglamento 45, 46 straipsniai ir 94 straipsnio 2 dalis.
(
1
)	Originalo kalba: prancūzų.
(
2
)	OL L 392, p. 1.
(
3
)	OL L 74, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 1 t., p. 83.
(
4
)	OL L 363, p. 1.
(
5
)	Šiuo klausimu žr. Sprendimą Wencel (C‑589/10, EU:C:2013:303, 30 punktas). Taip pat žr. Sprendimą Duchon (C‑290/00, EU:C:2002:234, 21 ir 22 punktai).
(
6
)	Šiuo klausimu žr. Sprendimą Wencel (EU:C:2013:303, 33 punktas).
(
7
)	Ten pat (36 punktas).
(
8
)	Graikijos ir Rumunijos vyriausybės pripažįsta, kad dvišalis susitarimas nebuvo paminėtas Reglamento Nr. 1408/71 III priede atsižvelgus į Graikijos valdžios institucijų memorandumą, pateiktą Darbuotojų migrantų socialinės apsaugos administracinei komisijai ir jos patvirtintą savo 303-iame posėdyje, įvykusiame 2006 m. gruodžio 12–13 d. Briuselyje (nepaisant priešingo Rumunijos prašymo).
(
9
)	Sprendimas Walder (82/72, EU:C:1973:62, 8 punktas).
(
10
)	Ten pat (6 punktas).
(
11
)	22 punktas.
(
12
)	29 punktas.
(
13
)	C‑475/93, EU:C:1995:371, 26–28 punktai. Taip pat šiuo klausimu žr. sprendimus Thelen (C‑75/99, EU:C:2000:608, 16 punktas) ir Habelt ir kt. (C‑396/05, EU:C:2007:810, 119 punktas).
(
14
)	Sprendimas Thévenon (EU:C:1995:371, 27 punktas).
(
15
)	22 punktas. Be to, šiuo klausimu žr. sprendimus Thelen (EU:C:2000:608, 14 punktas) ir Habelt ir kt. (EU:C:2007:810, 118 punktas), taip pat generalinio advokato J. Mischo išvadą byloje Kaske (EU:C:2001:549, 10 punktas).
(
16
)	Sprendimai Thévenon (EU:C:1995:371, 26–28 punktai), Thelen (EU:C:2000:608, 16 punktas) ir Habelt ir kt. (EU:C:2007:810, 119 punktas).
(
17
)	Žr., be kita ko, F. Kessler „La prise en compte des droits à pension acquis en vertu d’une convention bilatérale conclue avant l’entrée en vigueur du Règlement CEE 1408/71“, Revue de droit sanitaire et social, 1991, p. 368–370, ir S. Van Raepenbusch „Les rapports entre le règlement (CEE) no 1408/71 et les conventions internationales dans le domaine de la sécurité sociale des travailleurs circulant à l’intérieur de la Communauté“, Cahiers de droit européen, 1991, p. 449–466, ypač 10 punktas. Siauram aiškinimui aiškiai pritaria E. González-Sancho López „Relaciones entre legislación comunitaria y convenios bilaterales en materia de seguridad social de migrantes: de la sentencia Rönfeldt al caso Peschiutta“, Revista de trabajo y Seguridad Social, Nr. 5, 1992 m. sausis–kovas, p. 81–92.
(
18
)	EU:C:1995:371, 26–28 punktai.
(
19
)	Byloje, kurioje buvo priimtas Sprendimas Rönfeldt (EU:C:1991:52), nagrinėjama tarptautinė konvencija buvo sudaryta tarp Vokietijos Federacinės Respublikos ir Danijos Karalystės. Ji buvo sudaryta 1953 m. rugpjūčio 14 d., išmokų gavėjas buvo Vokietijos pilietis, kuris 1957 m. pasinaudojo savo laisvo judėjimo teise, o 1971 m. grįžo į Vokietiją. Byloje, kurioje buvo priimtas Sprendimas Thelen (EU:C:2000:608), nagrinėjama tarptautinė konvencija buvo sudaryta tarp Austrijos Respublikos ir Vokietijos Federacinės Respublikos. Ji buvo sudaryta 1978 m. liepos 19 d., išmokų gavėjas buvo Vokietijos pilietis, 1986–1996 m. gyvenęs Austrijoje ir ten 1991–1993 m. vykdęs profesinę veiklą. Byloje, kurioje buvo priimtas Sprendimas Kaske (EU:C:2002:74), nagrinėjama tarptautinė konvencija buvo sudaryta tarp Austrijos Respublikos ir Vokietijos Federacinės Respublikos. Ji įsigaliojo 1979 m. spalio 1 d.; išmokų gavėjas turėjo Vokietijos ir Austrijos pilietybes. 1972–1982 m. jis pagal darbo sutartį dirbo Austrijoje, o nuo 1983 m. iki 1996 m. gegužės mėn. (su pertraukomis) – Vokietijoje ir 1996 m. birželio mėn. grįžo į Austriją. Byloje, kurioje buvo priimtas Sprendimas Naranjo Arjona ir kt. (C‑31/96–C‑33/96, EU:C:1997:475), situacija buvo šiek tiek kitokia, nes tarp Vokietijos Federacinės Respublikos ir Ispanijos Karalystės sudaryta tarptautinė konvencija įsigaliojo 1977 m. lapkričio 1 d., kai išmokų gavėjas gyveno priimančiojoje valstybėje. Tai buvo Ispanijos pilietis, kuris 1966 m. pasinaudojo savo judėjimo laisve, o 1991 m. grįžo į Ispaniją. Tačiau ir šiuo atveju išmokų gavėjas galėjo turėti teisėtų lūkesčių dėl nagrinėjamos konvencijos taikymo, nes jis dar keturiolika metų pasiliko priimančiojoje valstybėje ir į savo kilmės valstybę grįžo tuo metu, kai konvencija vis dar buvo taikoma.
(
20
)	Sprendimas Duchon (EU:C:2002:234, 23 punktas). Taip pat šiuo klausimu žr. sprendimus Rönfeldt (EU:C:1991:52, 16 punktas), Rundgren (C‑389/99, EU:C:2001:264, 29 punktas) ir Kauer (C‑28/00, EU:C:2002:82, 22 punktas).
(
21
)	Sprendimas Belbouab (10/78, EU:C:1978:181, 8 punktas), pažymėta mano.
(
22
)	Šiuo klausimu žr. Sprendimą TNT Express Nederland (C‑533/08, EU:C:2010:243, 58–63 punktai) ir Nutartį Hartmann (C‑162/98, EU:C:1998:539), kuriuose Teisingumo Teismas priminė neturintis kompetencijos aiškinti kelių valstybių narių sudaryto tarptautinio susitarimo.
(
23
)	Žr. Sprendimą Habelt ir kt. (EU:C:2007:810, 124 ir 125 punktai).
(
24
)	Sprendimas Naranjo Arjona ir kt. (EU:C:1997:475, 29 punktas).
(
25
)	Sprendimas Martínez Domínguez ir kt. (C‑471/99, EU:C:2002:523, 31 punktas).
(
26
)	Žr. toliau pateiktus vertinimus dėl Reglamento Nr. 1408/71 taikymo padarinių.
(
27
)	„Pirmoji sąlyga, kad būtų nuspręsta apriboti prejudicinį sprendimą laiko atžvilgiu, – suinteresuotieji asmenys ir nacionalinės valdžios institucijos turi būti skatinamos imtis veiksmų, neatitinkančių Sąjungos teisės ir paaiškinamų objektyviu ir dideliu netikrumu dėl nagrinėjamų Sąjungos teisės nuostatų poveikio. Taigi nepakanka, kad subjektai veiktų sąžiningai, kiek tai susiję su Sąjungos teisės nuostatų arba Sąjungos teisei prieštaraujančių nacionalinės teisės nuostatų galiojimu“ (N. Fenger ir M. Broberg „Le renvoi préjudiciel à la Cour de justice de l’Union européenne“, Larcier, collection Europe(s), 2013, p. 581).
(
28
)	Sprendimas Transportes Jordi Besora (C‑82/12, EU:C:2014:108, 47 punktas).
(
29
)	Šiuo klausimu žr. Sprendimą Bosman (C‑415/93, EU:C:1995:463, 144 punktas).
(
30
)	Šiuo klausimu žr. Sprendimą Nisipeanu (C‑263/10, EU:C:2011:466, 34 punktas).
(
31
)	Šiuo klausimu žr. Sprendimą Roders ir kt. (C‑367/93–C‑377/93, EU:C:1995:261, 43 punktas).