62025TO0374
SKLEP SPLOŠNEGA SODIŠČA (četrti senat)
z dne 20. aprila 2026 (
*1
)
„Javni uslužbenci – Začasni uslužbenci – Sporočilo za medije, ki ga je objavila politična skupina Parlamenta – Pristojnost Splošnega sodišča – Odgovornost – Premoženjska in nepremoženjska škoda – Tožba, ki očitno nima pravne podlage“
V zadevi T‑374/25,
EO, ki ga zastopa L. Levi, odvetnica,
tožeča stranka,
proti
Evropskemu parlamentu, ki ga zastopata S. Seyr in R. Schiano, agenta,
tožena stranka,
SPLOŠNO SODIŠČE (četrti senat),
v sestavi G. De Baere, predsednik, J. Svenningsen (poročevalec) in C. Mac Eochaidh, sodnika,
sodni tajnik: V. Di Bucci,
na podlagi pisnega dela postopka, zlasti:
–
tožbe, vložene v sodnem tajništvu Splošnega sodišča 6. junija 2025,
–
ugovora nedopustnosti in nepristojnosti (v nadaljevanju: ugovor), ki ga je Parlament v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložil 15. septembra 2025,
–
stališča tožeče stranke glede ugovora nedopustnosti, vloženega v sodnem tajništvu Splošnega sodišča 27. oktobra 2025,
–
ukrepa procesnega vodstva z dne 17. decembra 2025 ter odgovorov Parlamenta in tožeče stranke, vloženih v sodnem tajništvu Splošnega sodišča 8. januarja 2026 oziroma 11. februarja 2026,
sprejema naslednji
Sklep
1
Tožeča stranka, EO, s predlogom na podlagi člena 270 PDEU predlaga razglasitev ničnosti odločbe z dne 12. julija 2024 (v nadaljevanju: prva izpodbijana odločba) predsednice Naprednega zavezništva socialistov in demokratov (v nadaljevanju: skupina S&D), politične skupine Evropskega parlamenta, in odločbe predsedstva skupine S&D z dne 6. marca 2025 (v nadaljevanju: druga izpodbijana odločba), s katerima je bil zavrnjen njen odškodninski zahtevek. Na podlagi iste določbe zahteva tudi povrnitev premoženjske in nepremoženjske škode, ki naj bi ji nastala, ker je predsedstvo skupine S&D objavilo sporočilo za medije z naslovom „Ničelna toleranca do korupcije“ (v nadaljevanju: sporočilo za medije).
Dejansko stanje
2
Tožeča stranka je nekdanji začasni uslužbenec v smislu člena 2(c) Pogojev za zaposlitev drugih uslužbencev Evropske unije (v nadaljevanju: PZDU) politične skupine Naprednega zavezništva socialistov in demokratov v Evropskem parlamentu (v nadaljevanju: skupina S&D). Pogodba o zaposlitvi tožeče stranke je bila sklenjena s Parlamentom.
3
Pri opravljanju svojih nalog političnega svetovalca skupine S&D je tožeča stranka med drugim sodelovala pri pripravi Resolucije Evropskega parlamenta z dne 24. novembra 2022 o stanju človekovih pravic ob svetovnem nogometnem prvenstvu v Katarju (UL 2023, C 167, str. 99).
4
V dneh po sprejetju Resolucije z dne 24. novembra 2022 je akreditirani parlamentarni pomočnik poslanca skupine S&D tožeči stranki ponudil, da se udeleži tekme svetovnega nogometnega prvenstva v Katarju. To darilo je vsebovalo dve vstopnici za udeležbo na četrtfinalni tekmi med ekipo Argentine in ekipo Nizozemske ter kritje potnih stroškov in stroškov nastanitve za dve osebi.
5
Tožeča stranka je 8. decembra 2022 odpotovala v Katar s svojo partnerko in je bila tam do 11. decembra 2022.
6
Belgijski organi so 9. decembra 2022 začeli preiskavo dejavnosti nezakonitega lobiranja, ki naj bi jih opravljala Država Katar (v nadaljevanju: preiskava Katar). Med drugim so opravili preiskave v pisarnah Parlamenta in prijeli več oseb, med njimi akreditiranega parlamentarnega pomočnika iz točke 4 zgoraj.
7
Tožeča stranka je 16. decembra 2022 svojega vodjo oddelka obvestila o svojem potovanju v Katar. Skupaj sta obvestila generalnega sekretarja skupine S&D.
8
Predsednica skupine S&D je kot organ, pooblaščen za sklepanje pogodb o zaposlitvi (v nadaljevanju: OPSP), 20. decembra 2022 po seznanitvi z izjavo tožeče stranke to stranko na podlagi členov 23 in 24 Priloge IX h Kadrovskim predpisom za uradnike Evropske unije (v nadaljevanju: Kadrovski predpisi) za nedoločen čas začasno odstranila in odtegnila njene osebne prejemke.
9
Parlament je po več upravnih korakih 15. septembra 2023 na podlagi člena 47, točka (c)(i), PZDU odpovedal pogodbo o zaposlitvi tožeče stranke kot začasnega uslužbenca. Tožeča stranka je predlagala razglasitev ničnosti te odločbe ter povrnitev nastale premoženjske in nepremoženjske škode. Ta tožba je bila zavrnjena s sodbo z dne 11. junija 2025, EO/Parlament (T‑368/24, v pritožbenem postopku, EU:T:2025:583).
10
Predsedstvo skupine S&D je 20. decembra 2022 – istega dne, ko je predsednica skupine S&D tožečo stranko začasno odstranila – objavilo sporočilo za medije, ki ga je dalo na voljo na spletnem mestu skupine S&D.
11
Predsedstvo skupine S&D je v sporočilu za medije navedlo, da je po odločitvi iz prejšnjega tedna o odstranitvi podpredsednika Parlamenta iz skupine in razrešitvi drugih poslancev Evropskega parlamenta, povezanih s preiskavo Katar, z njihovih funkcij, zavezano, da bo sprejelo nadaljnje konkretne ukrepe za boj proti korupciji in zunanjemu vmešavanju. Navedlo je tudi, da je predsedstvo skupine S&D šokirano glede obtožb o korupciji in je zavezano, da bo podprlo temeljito preiskavo. Pojasnilo je, da je opredelilo glavne smernice notranje preiskave in potrdilo časovni razpored za izvolitev kandidata iz skupine S&D v funkcijo podpredsednika.
12
V petem od šestih odstavkov sporočila za medije je bilo navedeno, da „predsedstvo v celoti podpira začasno odstranitev člana osebja S&D zaradi hujše kršitve, povezane s pravosodno preiskavo v teku“.
13
Profil tožeče stranke je bil nato odstranjen iz organizacijske sheme na spletnem mestu skupine S&D, medtem ko je po navedbah Parlamenta njeno ime ostalo v splošnem imeniku Parlamenta.
14
Po nekaj poizvedbah je novinar prišel do zaključka, da je član osebja skupine S&D, ki je naveden v sporočilu za medije, tožeča stranka, in je 22. decembra 2022 objavil časopisni članek v zvezi z začasno odstranitvijo tožeče stranke z delovnega mesta, v katerem je bila tožeča stranka omenjena v zvezi z notranjo preiskavo skupine S&D.
15
Tožeča stranka je 14. marca 2024 na podlagi člena 90(1) Kadrovskih predpisov vložila odškodninski zahtevek za škodo, ki ji je nastala zaradi sporočila za medije.
16
Predsednica skupine S&D je s prvo izpodbijano odločbo odškodninski zahtevek tožeče stranke zavrnila. Menila je, da objava sporočila za medije ne pomeni kršitve načela domneve nedolžnosti, dolžnosti skrbnega ravnanja, pravice do dobrega upravljanja ali pravice do varstva zasebnega življenja in osebnih podatkov. Po njenem mnenju prvi od treh kumulativnih pogojev, potrebnih za ugoditev odškodninskemu zahtevku, ki temelji na nepogodbeni odgovornosti Unije (pogoj v zvezi z nezakonitim ravnanjem institucije), ni bil izpolnjen.
17
Tožeča stranka je 10. oktobra 2024 zoper prvo izpodbijano odločbo vložila pritožbo na podlagi člena 90(2) Kadrovskih predpisov. Ponovila je argumente, s katerimi je skušala dokazati utemeljenost svojega odškodninskega zahtevka.
18
Z drugo izpodbijano odločbo, ki jo je „v imenu predsedstva“ podpisala predsednica skupine S&D, je bila pritožba tožeče stranke zavrnjena. V njej je bilo ugotovljeno, da lahko dejanja politične skupine povzročijo nepogodbeno odgovornost Parlamenta le, če je te akte mogoče pripisati Parlamentu. Sporočilo za medije naj bi bilo akt, ki se nanaša le na politične dejavnosti skupine S&D in naj ne bi spadalo v dejavnost skupine S&D kot OPSP. Poleg tega je v drugi izpodbijani odločbi navedeno, da postopek iz člena 90(1) Kadrovskih predpisov tožeči stranki „ni na voljo“, ker „spor med uradnikom in njegovo institucijo […] lahko na podlagi členov 90 in 91 Kadrovskih predpisov poteka le, kadar izhaja iz delovnega razmerja med zadevno osebo in institucijo“.
Predlogi strank
19
Tožeča stranka v tožbi in v stališčih glede ugovora, ki ga je vložil Parlament, Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
tožbo razglasi za dopustno;
–
prvo izpodbijano odločbo razglasi za nično;
–
če je to potrebno, za nično razglasi drugo izpodbijano odločbo;
–
Parlamentu naloži povrnitev premoženjske in nepremoženjske škode, ki je nastala tožeči stranki;
–
Parlamentu naloži plačilo stroškov.
20
Parlament v ugovoru na podlagi člena 130(1) Poslovnika Sodišču predlaga, naj:
–
tožbo zavrže, ker je bila vložena pri nepristojnem sodišču, in
–
tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
Pravna presoja
21
Na podlagi člena 130(1) in (7) Poslovnika lahko Splošno sodišče na predlog tožene stranke odloči o ugovoru nedopustnosti ali nepristojnosti, ne da bi odločalo o zadevi po vsebini. V skladu s členom 126 Poslovnika lahko Splošno sodišče, če je tožba očitno brez pravne podlage, na predlog sodnika poročevalca kadar koli odloči z obrazloženim sklepom, ne da bi nadaljevalo postopek.
22
V tej zadevi Splošno sodišče ugotavlja, da listine v spisu zagotavljajo dovolj informacij, in na podlagi členov 130(7) in 126 Poslovnika sklepa, da bo odločilo, ne da bi nadaljevalo postopek.
Pristojnost
23
Parlament v bistvu trdi, da Splošno sodišče ni pristojno za odločanje o tožbi, ker so odločitve o izdaji sporočila za medije in o odstranitvi profila tožeče stranke iz organizacijske sheme na spletnem mestu skupine S&D politični akti predsedstva skupine S&D, ki je organ, pristojen za usklajevanje političnih dejavnosti skupine S&D.
24
Tožeča stranka trdi, da je Splošno sodišče pristojno na podlagi člena 270 PDEU.
25
Člen 270 PDEU določa posebno pristojnost Sodišča Evropske unije v zadevah s področja javnih uslužbencev. S tem členom so zadeve s področja javnih uslužbencev razmejene od drugih zadev, ki spadajo v pristojnost tega sodišča, kot spori „med Unijo in njenimi uslužbenci“, v njem pa so kot akt, ki ureja omejitve in pogoje te posebne pristojnosti, navedeni Kadrovski predpisi.
26
Člen 91(1) Kadrovskih predpisov določa, da je Sodišče Evropske unije pristojno za vse spore med Unijo in „katero koli osebo, za katero veljajo [K]adrovski predpisi“, v zvezi z zakonitostjo akta, ki ima negativne posledice za to osebo, v smislu navedenega člena 90(2). V skladu z zadnjenavedeno določbo lahko „[v]saka oseba, za katero veljajo [K]adrovski predpisi“, pri organu za imenovanja vloži pritožbo zoper akt, ki je imel zanjo negativne posledice.
27
Ni sporno, da je bila tožeča stranka v času nastanka dejanskega stanja začasni uslužbenec skupine S&D v smislu člena 2(c) PZDU. Člen 46 PZDU določa, da se Naslov VII Kadrovskih predpisov, ki vsebuje člena 90 in 91 teh predpisov, uporablja po analogiji. Tožeča stranka je torej oseba, za katero veljajo Kadrovski predpisi in ki je pri OPSP vložila pritožbo zoper akt, ki posega v njen položaj.
28
Iz tega sledi, da je Splošno sodišče pristojno za odločanje o tej tožbi zoper izpodbijani odločbi, s katerima so bili zavrnjeni odškodninski zahtevki.
29
Parlament se v ugovoru sklicuje na sodbo z dne 22. marca 1990, Le Pen (C‑201/89, EU:C:1990:133), na podlagi katere trdi, da ne obstaja pravilo prava Unije, iz katerega bi bilo mogoče sklepati, da je mogoče akte politične skupine pripisati Parlamentu, in da to, da je politična skupila delila objavo, ki naj bi bila obrekljiva, ne povzroča nepogodbene odgovornosti Unije.
30
Vendar v nasprotju s tem, kar v bistvu trdi Parlament, pravno načelo, določeno v sodbi z dne 22. marca 1990, Le Pen (C‑201/89, EU:C:1990:133, točka 15 in točka 16(b)), ne omejuje posebne pristojnosti Splošnega sodišča na področju javnih uslužbencev, določene v členu 270 PDEU, ampak zgolj omejuje možnosti vložitve odškodninske tožbe v posebnih položajih, kar mora presoditi to sodišče.
31
Poleg tega je sklicevanje na točki 21 in 22 sodbe z dne 22. novembra 1990, Mommer/Parlament (T‑162/89, EU:T:1990:72), v skladu s katerima pogoji za zaposlitev, ki ne spadajo na v okvir Kadrovskih predpisov ali PZDU, niso v pristojnosti Sodišča Evropske unije, neutemeljeno, ker sta ti točki obiter dicta, ki v obravnavani zadevi nista upoštevni. Argument, ki temelji na točki 20 sklepa z dne 16. decembra 2019, Kipper/Komisija (T‑394/18, neobjavljen, EU:T:2019:863), je prav tako brezpredmeten, ker se je ta zadeva nanašala na zelo drugačno dejansko stanje.
32
Ugovor, ki ga je podal Parlament, je torej treba zavrniti.
Vsebinska presoja
33
Tožeča stranka v zadevni tožbi trdi, da je Parlament z objavo sporočila za medije ravnal nezakonito in malomarno, ker je kršil načelo domneve nedolžnosti, svojo dolžnost skrbnega ravnanja in pravico do dobrega upravljanja ter pravico do varstva zasebnega življenja in osebnih podatkov. Po mnenju tožeče stranke je objava sporočila za medije neposredno škodovala njenemu zdravju in ugledu. Vsi pogoji za utemeljenost odškodninskega zahtevka naj bi bili torej izpolnjeni.
34
Tožeča stranka v okviru drugega in tretjega tožbenega predloga predlaga razglasitev ničnosti prve in druge izpodbijane odločbe.
35
Glede tega v skladu z ustaljeno sodno prakso Splošno sodišče na podlagi predlogov za razglasitev ničnosti, ki so formalno vloženi zoper odločbo o zavrnitvi pritožbe, odloča o aktu, zoper katerega je bila vložena pritožba, kadar navedena odločba nima samostojne vsebine (glej v tem smislu sodbi z dne 17. januarja 1989, Vainker/Parlament, 293/87, EU:C:1989:8, točka 8, in z dne 16. julija 2025, ET/EIB, T‑417/24, neobjavljena, EU:T:2025:728, točka 24 in navedena sodna praksa).
36
Vendar je mogoče, da izrecna odločba o zavrnitvi pritožbe glede na svojo vsebino ne potrjuje akta, ki ga izpodbija tožeča stranka. To velja, če odločba o zavrnitvi pritožbe vsebuje ponovno preučitev položaja tožeče stranke na novi pravni podlagi ali ob upoštevanju novih dejstev oziroma če spreminja ali dopolnjuje prvotno odločbo. V teh primerih je zavrnitev pritožbe akt, ki je predmet sodnega nadzora, sodišče pa ga upošteva pri presoji zakonitosti izpodbijanega akta ali ga šteje celo za akt, ki posega v položaj in ki nadomešča izpodbijani akt (sodbi z dne 21. maja 2014, Mocová/Komisija, T‑347/12 P, EU:T:2014:268, točka 34 in navedena sodna praksa, in z dne 5. julija 2023, SE/Komisija, T‑223/21, EU:T:2023:375, točka 25 in navedena sodna praksa).
37
V obravnavani zadevi druga izpodbijana odločba, s katero je bila zavrnjena pritožba tožeče stranke, vložena na podlagi člena 90(2) Kadrovskih predpisov, prvo izpodbijano odločbo bistveno spreminja tako, da jo nadomešča (glej točki 16 in 18 zgoraj).
38
Zato je treba začeti s predlogom za razglasitev ničnosti druge izpodbijane odločbe.
39
Prvič, navesti je treba, da tožeča stranka zoper drugo izpodbijano odločbo ne navaja vsebinskih argumentov, saj razglasitev ničnosti tega sklepa v okviru tretjega tožbenega predloga predlaga le, „če je to potrebno“. Tožeča stranka namreč trdi le, ne da bi to trditev podkrepila, da je skupina S&D s tem, da se je odločila izdati sporočilo za medije, „nujno – kot taka ali vsaj tudi – delovala kot OPSP“.
40
Drugič, na podlagi nobenega pravila prava Unije ni mogoče sklepati, da bi bilo mogoče akte politične skupine pripisati Parlamentu kot instituciji Unije (sodba z dne 22. marca 1990, Le Pen, C‑201/89, EU:C:1990:133, točka 14).
41
Akte politične skupine je mogoče šteti za akte Parlamenta le, če jih ta institucija izrecno dovoli ali odobri, na primer z resolucijo Parlamenta ali z odločbo enega od svojih predstavniških organov, ki deluje v okviru svoje pristojnosti (glej v tem smislu sklepne predloge generalnega pravobranilca F. G. Jacobsa v zadevi Le Pen, C‑201/89, EU:C:1990:63, točka 19).
42
V zvezi s tem je iz samega besedila sporočila za medije razvidno, da ga je predsedstvo skupine S&D objavilo v okviru svoje politike boja proti korupciji in zunanjemu vmešavanju, da bi javnost ozavestilo o svojih zavezah v zvezi s tem v luči preiskave Katar (glej točki 11 in 12 zgoraj).
43
Tretjič, tožeča stranka ni dokazala, da je Parlament na kakršen koli način dovolil ali odobril objavo sporočila za medije in odstranitev profila tožeče stranke iz organizacijske sheme na spletnem mestu skupine S&D.
44
Res je, da so člen 1, člen 2(c) in člen 6 PZDU pravna podlaga za dodelitev nalog OPSP političnim skupinam. Poleg tega člen 4 Sklepa predsedstva Parlamenta z dne 13. januarja 2014 o prenosu pooblastil organa za imenovanja in OPSP določa prenos pooblastil, ki jih ima OPSP v zvezi z začasnimi uslužbenci, na organ, ki ga imenuje posamezna politična skupina. Vendar akti politične skupine, katerih namen je objava sporočila za medije in umik profila iz organizacijske sheme na njenem spletnem mestu, s temi pravnimi instrumenti niso urejeni.
45
Iz tega sledi, da je bilo v drugi izpodbijani odločbi pravilno navedeno, da odločitve o izdaji sporočila za medije in o odstranitvi profila tožeče stranke iz organizacijske sheme na spletnem mestu skupine S&D ne povzročajo nepogodbene odgovornosti Unije.
46
Poleg tega, čeprav je bilo v drugi izpodbijani odločbi napačno navedeno, da postopek iz člena 90(1) Kadrovskih predpisov tožeči stranki „ni na voljo“, to ne more omajati tega, da je bil s to odločbo pravilno zavrnjen odškodninski zahtevek tožeče stranke zoper Parlament.
47
Zato je treba predlog za razglasitev ničnosti druge izpodbijane odločbe zavreči kot očitno brez pravne podlage.
48
Kar zadeva predlog za povrnitev škode, je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso v civilnih zadevah tak predlog zavrniti, če je tesno povezan s predlogom za razglasitev ničnosti, ki je bil bodisi zavržen kot nedopusten bodisi zavrnjen kot neutemeljen (glej sodbo z dne 19. aprila 2023, PP in drugi/Parlament, T‑39/21, EU:T:2023:204, točka 130 in navedena sodna praksa).
49
Ker sta predloga za razglasitev ničnosti druge izpodbijane odločbe in odškodninski zahtevek tesno povezana, je treba tudi ta tožbeni predlog zavreči kot očitno brez pravne podlage.
50
Zato je treba predlog za razglasitev ničnosti druge izpodbijane odločbe zavreči kot očitno brez pravne podlage. V zvezi s tem so argumenti v utemeljitev tega tožbenega predloga brezpredmetni, glede na to, da je bila prva izpodbijana odločba nadomeščena z drugo izpodbijano odločbo (glej točko 37 zgoraj), in glede na to, da je bil predlog za razglasitev ničnosti druge izpodbijane odločbe zavržen (glej točko 47 zgoraj). Poleg tega in vsekakor, ker objave sporočila za medije in odstranitve profila tožeče stranke iz organizacijske sheme na spletnem mestu skupine S&D ni mogoče pripisati Parlamentu, prvi od kumulativnih pogojev, potrebnih za ugoditev odškodninskemu zahtevku, ki temelji na nepogodbeni odgovornosti Unije, ni izpolnjen.
51
Iz tega sledi, da je treba na podlagi člena 126 Poslovnika tožbo v celoti zavreči kot očitno brez pravne podlage.
Stroški
52
V skladu s členom 134(1) Poslovnika se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.
53
Ker tožeča stranka ni uspela, se ji v skladu s predlogi Parlamenta naloži, da poleg svojih stroškov nosi tudi stroške Parlamenta.
Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (četrti senat)
sklenilo:
1.
Tožba se zavrže.
2.
EO se naloži plačilo stroškov.
V Luxembourgu, 20. aprila 2016
V. Di Bucci
Sodni tajnik
G. De Baere
Predsednik
(
*1
)	Jezik postopka: angleščina.