Zadeva C‑58/24
NEinMYinHJinXFinWBinUVinVKinJUinRJinDZ
proti
IrelandinThe Attorney GeneralinMinister for Housing, Local Government and HeritageinAn Coimisiún Pleanála, nekdanji An Bord Pleanála
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo High Court (višje sodišče, Irska))
Sodba Sodišča (peti senat) z dne 16. aprila 2026
„ Predlog za sprejetje predhodne odločbe – Okolje – Direktiva 92/43/EGS – Ohranjanje naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst – Člen 12 – Sistem strogega varstva določenih živalskih vrst – Člen 16 – Odločitev, da se dovoli odstopanje zaradi vloge za gradbeno dovoljenje za projekt, ki spada na področje uporabe Direktive 2011/92/EU – Člen 11 – Aarhuška konvencija – Člen 9 – Procesna avtonomija – Načeli enakovrednosti in učinkovitosti – Odločba o odstopanju, ki šteje za samostojen pravni akt – Procesna pravila, ki določajo trimesečni rok za predlaganje razveljavitve dovoljenja za odstopanje “
1.        Okolje – Presoja vplivov nekaterih projektov na okolje – Direktiva 2011/92 – Obveznost pristojnih organov, da opravijo presojo pred izdajo soglasja – Pojem dovoljenja – Sestavljeni postopek odločanja – Odločba, s katero je nosilcu projekta dovoljeno, da odstopi od ukrepov za varstvo vrst na podlagi Direktive 92/43 – Vključitev – Pogoji
(Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2011/92, člena 1(2)(a) in (c) ter 2(1); Direktiva Sveta 92/43, členi 12, 13 in 16(1))
(Glej točke od 26 do 28.)
2.        Okolje – Presoja vplivov nekaterih projektov na okolje – Direktiva 2011/92 – Pravica zadevne javnosti do pravnega sredstva – Tožba zoper odločbo, s katero je nosilcu projekta dovoljeno, da odstopi od ukrepov za varstvo vrst na podlagi Direktive 92/43 – Nacionalna postopkovna pravila – Načelo procesne avtonomije – Spoštovanje načel enakovrednosti in učinkovitosti – Rok za vložitev tožbe, ki je tri mesece od trenutka, ko se je zadevna oseba seznanila s tako odločbo – Dopustnost
(Listina o temeljnih pravicah, člen 47; Aarhuška konvencija, člen 9; Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2011/92, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2014/52, člena 1(2)(a) in 11; Direktiva Sveta 92/43, člen 16)
(Glej točke od 29 do 40, od 44 do 45 in od 52 do 53 ter izrek.)
Povzetek
Sodišče, pri katerem je High Court (višje sodišče, Irska) vložilo predlog za sprejetje predhodne odločbe, se je izreklo o združljivosti nacionalnega postopkovnega pravila, ki določa trimesečni rok za vložitev tožbe zoper odločbo o odstopanju, ki so ga nacionalni organi odobrili na podlagi člena 16(1) Direktive o habitatih,(1) s pravom Unije.
V sporu o glavni stvari skupina fizičnih oseb nasprotuje odločbi o odstopanju, ki so jo irski organi izdali na podlagi člena 16(1) Direktive o habitatih, da bi olajšali gradnjo stanovanjskih enot v nekdanjem karmeličanskem samostanu v Delganyju (Irska). V tem samostanu trenutno živijo netopirji, in sicer živalska vrsta, ki je strogo zaščitena v skladu s Prilogo IV k Direktivi o habitatih.
Tožeče stranke v postopku v glavni stvari veljavnosti zadevne odločbe o odstopanju niso izpodbijale v trimesečnem roku, ki ga določa irsko pravo. Predložitveno sodišče, ki dvomi o skladnosti tega odstopanja z zahtevami, ki izhajajo iz Direktive o habitatih, želi izvedeti, ali pravo Unije nasprotuje uporabi takega procesnega roka.
Presoja Sodišča
Sodišče je najprej poudarilo, da niti Direktiva PVO(2) niti druge določbe prava Unije ne določajo podrobnih pravil glede pravice do pravnega sredstva zoper odločbo o odstopanju, sprejeto na podlagi člena 16(1) Direktive o habitatih, ali zoper odločbo o soglasju za izvedbo v smislu člena 1(2)(c) Direktive PVO. Natančneje, pravo Unije ne določa niti roka za vložitev pravnega sredstva niti začetka teka takega roka.
Zato v posebnem primeru, v katerem je treba morebitno odstopanje sprejeti pred izdajo soglasja za izvedbo projekta, pravo Unije ne zahteva, da se ti odločbi pri uveljavljanju pravice do pravnega sredstva zoper njiju obravnavata kot ena sama odločba, na katero se veže en sam rok za vložitev pravnega sredstva.
Prav tako to pravo ne zahteva, da rok za vložitev pravnega sredstva, kadar je odobreno odstopanje na podlagi člena 16 Direktive o habitatih, ki spada v postopek izdaje soglasja za izvedbo projekta v smislu člena 1(2)(c) Direktive PVO, teče šele od sprejetja ali objave takega soglasja.
Kar zadeva, v zvezi s tem, spoštovanje načela učinkovitosti, je Sodišče ocenilo, da trimesečni rok za vložitev pravnega sredstva od datuma sprejetja odločbe o odstopanju na podlagi člena 16 Direktive o habitatih ali, odvisno od primera, od trenutka, ko se je tožeča stranka seznanila ali bi se lahko razumno seznanila s tem sprejetjem, v praksi ne onemogoča ali pretirano otežuje uveljavljanje pravic, ki jih daje pravni red Unije.
Po ugotovitvah Sodišča okoliščina, da tak rok za vložitev pravnega sredstva načeloma teče pred koncem postopka za izdajo soglasja za izvedbo iz člena 1(2)(c) Direktive PVO, ne more odvzeti učinkovitosti pravnim sredstvom, ki jih je tako mogoče vložiti.
Na eni strani ta okoliščina ne preprečuje tega, da bi zadevna javnost lahko izpodbijala združljivost odločbe o odstopanju, izdane na podlagi člena 16(1) Direktive o habitatih, glede na vse zahteve, ki veljajo za njeno sprejetje v skladu s to določbo, in da bi to združljivost lahko nadzorovalo pristojno sodišče.
Na drugi strani, čeprav je res, da je posledica navedene okoliščine to, da postane tako odstopanje po izteku roka za vložitev pravnega sredstva dokončno, pa ta okoliščina ne preprečuje, da bi zadevna javnost soglasje za izvedbo projekta v smislu člena 1(2)(c) Direktive PVO izpodbijala in da bi ga sodišče lahko učinkovito nadziralo, zlasti glede na morebitno interakcijo med različnimi vplivi projekta na okolje.
Vendar je Sodišče poudarilo, da je za začetek teka tega roka za vložitev pravnega sredstva pomembno, da se ta seznanitev ali celo možnost seznanitve ne nanaša le na izrek, ampak tudi na obrazložitev zadevne odločbe. Taka seznanitev je namreč pogoj za učinkovitost pravice do pravnega sredstva.
Poleg tega je za spoštovanje načela učinkovitosti pomembno tudi, da lahko tožeče stranke razumno predvidijo pravna sredstva in roke, ki veljajo zanje.
V zvezi s tem, ker odstavek 5 člena 9 Aarhuške konvencije(3) določa, da vsaka pogodbenica te konvencije zagotovi, da je javnost obveščena o dostopu do upravnih in sodnih revizijskih postopkov, pri čemer je ta zahteva v posebnem okviru Direktive PVO sicer izpolnjena v členu 11(5) te direktive, bi bilo treba v okviru tega obvestila pojasniti, da je treba pravno sredstvo zoper odločbo o odstopanju na podlagi člena 16 Direktive o habitatih vložiti v treh mesecih od trenutka, ko se je tožeča stranka seznanila ali bi se lahko razumno seznanila s sprejetjem te odločbe.
Vendar, kot je razvidno iz člena 9(5) Aarhuške konvencije in člena 11(5) Direktive PVO, zgolj to, da tako obvestilo ni bilo dano na voljo javnosti, ne zadostuje za ugotovitev, da je bilo kršeno načelo učinkovitosti.
1      Direktiva Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 102; v nadaljevanju: Direktiva o habitatih).
2      Direktiva 2011/92/EU Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2011 o presoji vplivov nekaterih javnih in zasebnih projektov na okolje (UL 2012, L 26, str. 1; v nadaljevanju: Direktiva PVO).
3      Konvencija o dostopu do informacij, udeležbi javnosti pri odločanju in dostopu do pravnega varstva v okoljskih zadevah, ki je bila podpisana 25. junija 1998 v Aarhusu in v imenu Evropske skupnosti odobrena s Sklepom Sveta 2005/370/ES z dne 17. februarja 2005 (UL 2005, L 124, str. 1).