SKLEP 
Višje sodišče v Celju je v senatu, ki so ga sestavljali višji sodnik in sodnici Zdenka  
Pešec kot predsednica ter mag. Aleksander Urankar in Irena Leskovšek Jurjec kot  
člana,
v gospodarskem sporu tožeče stranke: 1. A. A. st. in 2. B. B., ki ju zastopa ..., odvetnik 
v ..., zoper toženo stranko: M. G.m.b.H, Klagenfurt, Avstrija, ki jo zastopa Odvetniška 
pisarna … iz ...,
zaradi izključitve družbenika, 
o pritožbi tožnikov zoper sklep Okrožnega sodišča v Celju I Pg 365/2019 z dne 12.  
11. 2019,
na seji 5. februarja 2020
1
III Cpg 16/2020
SKLENILO:
I. Pritožbi se ugodi in se razveljavi izpodbijani sklep sodišča prve stopnje.
II. Odločitev o stroških tega pritožbenega postopka se pridrži za končno odločbo.
OBRAZLOŽITEV:
1. Sodišče  prve  stopnje  je  z  v  uvodu  navedenim  sklepom  izreklo,  da  sodišče  
Republike Slovenije ni pristojno za odločanje v pravdni zadevi (I. točka izreka).  
Zavrglo je tožbo z dne 17. 7. 2019 (II. točka izreka). Tožnikoma je naložilo, da sta  
dolžna v roku 15 dni nerazdelno plačati toženi stranki stroške pravdnega postopka  
746,64 EUR z zakonskimi zamudnimi obrestmi (III. točka izreka). Ugotovilo je,  
da gre za spor z mednarodnim elementom, saj imata tožnika stalno prebivališče v  
Sloveniji, tožena stranka pa je gospodarska družba s sedežem v Avstriji. Tožnika  
sta vložila tožbo na izključitev družbenika. Navajata, da tožena stranka povzroča  
družbi škodo, zaradi česar zahtevata njeno izključitev iz družbe. Čeprav 24. člen  
Uredbe (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra  
2012 o pristojnosti  in priznavanju ter  izvrševanju sodnih odločb v civilnih in  
gospodarskih  zadevah  -  prenovitev  (v  nadaljevanju:  Uredba  Bruselj  I)  določa  
izključno pristojnost po sedežu družbe, tožba na izključitev družbenika ne spada v  
domet 24. člena Uredbe Bruselj I. Pri izključitveni tožbi mora sodišče presojati ali  
družbenik povzroča škodo, ravna v nasprotju s sklepi skupščine, ne sodeluje pri  
upravljanju  ali  kako  drugače  grobo  krši  pogodbo.  Za  zahtevek  na  izključitev  
družbenika iz družbe ni podana izključna pristojnost iz 24. člena Uredbe Bruselj I.  
Prav tako tožba na izključitev družbenika ni zajeta z določili o izbirni pristojnosti  
po kraju sedeža družbe na podlagi 7. člena Uredbe Bruselj I. Sodišče je upoštevalo  
4. člen Uredbe Bruselj I o splošni pristojnosti po sedežu tožene stranke.
2. Zoper ta sklep sodišča prve stopnje vlagata pritožbo tožnika iz vseh pritožbenih  
razlogov  po  prvem  odstavku  338.  člena  Zakona  o  pravdnem  postopku  (v  
nadaljevanju:  ZPP)  v  zvezi  s  prvim  odstavkom  366.  člena  ZPP .  V  pritožbi  
navajata,  da  sodišče  spregleda  24.  člen Uredbe  Bruselj  I,  ki  določa  izključno  
pristojnost  sodišča  države  članice  v  postopkih,  katerih  predmet  je  veljavnost  
ugotovitve, ničnost ali prenehanje gospodarskih družb ali drugih pravnih oseb ali  
združenj fizičnih ali pravnih oseb ali veljavnost odločitev njihovih organov. V teh  
primerih  je  podana  izključna  pristojnost  sodišča  države  članice,  v  kateri  ima  
gospodarska družba, pravna oseba ali združenje sedež. V predmetnem postopku  
gre za sprožitev postopka izključitve družbenika, kar se tiče obstoja pravne osebe.  
Ne gre zanemariti, da predstavlja bistvo d.o.o. odnos med njenimi družbeniki, ki  
mora  biti  zaupen.  Kolikor  ni  več  zaupanja  med  slednjimi,  ni  več  pogojev za  
nadaljevanje družbe, kar vodi v njeno prenehanje. V konkretnem postopku se bo  
2
moralo sodišče ukvarjati z vprašanjem,  ali takšno zaupanje med družbeniki še  
obstaja ali ne. Kolikor slednjega ni, lahko pride bodisi do izključitve družbenika  
bodisi do prenehanja družbe. Da je predmetna določba glede izključne pristojnosti  
uporabljiva  v  konkretnem  primeru,  je  ugotoviti  tudi  na  podlagi  načela  
ekonomičnosti  in smotrnosti.  Družba,  katere  družbenik je  tožena  stranka,  ima  
sedež v Republiki Sloveniji. Navedeno dejstvo je bilo toženi stranki dobro znano  
ob vstopu v družbo in je s slednjim soglašala. Vse skupščine družbe, katerih se  
tožena stranka redno udeležuje, se izvajajo na ozemlju Republike Slovenije, prav  
tako  na  tem  območju  izvajajo  družbeniki  upravljalske  pravice.  Posledično  ni  
logično in ni smotrno, da bi v postopkih, kot je predmetni, družbeniki morali  
vlagati tožbe pred sodišči držav članic, kjer imajo družbeniki sedež (nelogično je,  
da  bi  glede  vprašanja  izključitve  družbenika  v  Republiki  Sloveniji  odločala  
sodišča npr. v Nemčiji, Franciji, torej v drugih državah). Nenazadnje je družba,  
katere  družbenik  je  tožena  stranka,  podvržena  pravilom  slovenskega  prava  in  
pristojnosti  slovenskih  sodišč,  zato  ni  okoliščine,  da  se  vprašanje  izključitve  
tožene  stranke  obravnava  pred  sodiščem  v  Avstriji.  D.o.o.  se  ustanovi  med  
družbeniki s sklenitvijo družbene pogodbe. Navedeni akt predstavlja pravni posel,  
s katerim družbeniki dogovorijo predmet - namen, dejavnost, trajanje in podobno  
same družbe. Med družbeniki je posledično vzpostavljeno pogodbeno razmerje,  
izpolnitev  katerega  predstavlja  ustanovitev  in  nemoteno  delovanje  družbe.  
Posledično vprašanje morebitne izključitve družbenika predstavlja okoliščino, ki  
se nanaša na vprašanje pogodbenega razmerja med družbeniki.
3. Tožena stranka v odgovoru na pritožbo navaja, da gre za spor med družbeniki  
gospodarske  družbe  in  za  nikakršen  drugačen  spor.  Prvostopenjsko  sodišče  
pravilno in zakonito ugotavlja,  da tožba  na izključitev družbenika ne  spada  v  
domet 24. člena Uredbe Bruselj I, saj se ne presoja veljavnost ustanovitve, ničnost  
ali  prenehanje  gospodarske  družbe,  temveč  izključitev  družbenika  iz  družbe.  
Tožeča  stranka  je postavila  tožbeni  zahtevek na  izključitev družbenika,  ne  na  
prenehanje družbe, sodišče je vezano na postavljeni tožbeni zahtevek in ne more  
prisoditi nekaj drugega. Uredba Bruselj I ne določa, da bi se izključna pristojnost  
po sedežu družbe ugotavljala po načelu ekonomičnosti in smotrnosti, zaradi česar  
so  navedbe  pravno  napačne.  Tožba  na  izključitev  družbenika  je  jasna  in  ne  
obravnava  kakršnegakoli  pogodbenega  razmerja  med  strankami,  kot  zmotno  
navaja pritožnik. Gre za specialni korporacijski spor. Prvostopenjsko sodišče je  
pravilno in natančno pojasnilo kaj mora presojati pri tovrstnem zahtevku in to ni  
presojanje družbene pogodbe ali pogodbenih razmerij med družbeniki. Morebitna  
izključitev družbenika ne predstavlja posledice spora, ki bi izviral iz pogodbenega  
razmerja med družbeniki, kot napačno navaja pritožnik. Pa tudi, če bi se štelo, da  
gre za sodno presojo pogodbenega razmerja med strankami, družbena pogodba ne  
določa pristojnosti slovenskih sodišč. Pravna naziranja pritožnika so mimo smisla  
3
določb Uredbe Bruselj I. Gre za splošno pravilo o pristojnosti, vse ostale določbe  
Uredbe  Bruselj  I  o  pristojnosti  sodišč  so  izjeme  glede  splošne  pristojnosti.  
Upoštevaje načelo ozke razlage izjem pomeni, da se jim ne sme pripisovati širša  
razlaga, kot je za dosego namenov Uredbe Bruselj I.
4. Pritožba je utemeljena.
5. Sodišče prve stopnje je ugotovilo, da gre v tem primeru za spor z mednarodnim  
elementom, saj imata tožnika stalno prebivališče v Sloveniji, tožena stranka pa je  
gospodarska družba s sedežem v Avstriji  (3.  točka obrazložitve  sklepa). Tega  
stranki  ne  zanikata.  Nadalje  je  sodišče  prve  stopnje  ugotovilo kakšen  tožbeni  
zahtevek sta vložila tožnika - na izključitev družbenika tožene stranke iz skupne  
družbe in v čem je osrednji razlog oziroma dejanska podlaga zahtevka - da tožena  
stranka povzroča družbi škodo (9. točka obrazložitve sklepa). Tudi teh ugotovitev  
stranki  ne  izpodbijata.  Če  bi  sodišče  prve  stopnje  po  izvedenem  dokaznem  
postopku ugotovilo, da tožena stranka res povzroča družbi (pravno pomembno)  
škodo,  bi zahtevku ugodilo na podlagi tretjega odstavka 501.  člena  Zakona  o  
gospodarskih družbah (v nadaljevanju: ZGD-1). Ta določa, da sme ne glede na  
prvi odstavek tega člena vsak družbenik s tožbo zahtevati, da se drug družbenik iz  
družbe izključi, če obstajajo za to utemeljeni razlogi, zlasti če drug družbenik  
povzroča družbi ali družbenikom škodo, če ravna v nasprotju s sklepi skupščine,  
če  ne  sodeluje  pri  upravljanju  in  s  tem  ovira  redno  delovanje  družbe  ali  
uresničevanje  pravic  drugih družbenikov ter  če  sicer  grobo krši  pogodbo (10.  
točka obrazložitve sklepa).
6. Pri  presoji  ugovora  jurisdikcije  je  sodišče  prve  stopnje  glede  na  nesporen  
mednarodni element pravilno izhajalo iz določb Uredbe Bruselj I. Ta v 4. členu  
določa splošno pristojnost sodišča države članice po stalnem prebivališču oziroma  
sedežu tožene stranke (13. točka obrazložitve sklepa), določa pa tudi izključno  
pristojnost po sodišču države članice, v kateri ima  gospodarska družba, druga  
pravna  oseba  ali  združenje  svoj  sedež  (8.  in  10.  točka  obrazložitve  sklepa).  
Tožnika utemeljeno opozarjata na dikcijo 24. člena Uredbe Bruselj I, ki se v 2.  
točki  glasi,  da  so  ne  glede  na  stalno  prebivališče  strank  izključno  pristojna 
naslednja  sodišča  države  članice:  v  postopkih,  predmet  katerih  je  veljavnost  
ustanovitve, ničnost ali prenehanje gospodarskih družb ali drugih pravnih oseb ali  
združenj  fizičnih  ali  pravnih  oseb,  ali  veljavnost  odločitev  njihovih  organov,  
sodišča držav č lanic, v katerih ima gospodarska družba, druga pravna oseba ali  
združenje svoj sedež. Utemeljeno tudi podajata svojo razlago zakaj naj bi v tem  
primeru šlo za to izjemo, za izključno pristojnost. Drži, kar navaja tožena stranka v 
odgovoru na pritožbo, da so vse ostale določbe Uredbe o pristojnosti sodišč, glede  
na splošno pravilo o pristojnosti, izjeme, da se jim upoštevaje načelo ozke razlage  
izjem ne sme pripisovati širša razlaga, kot je potrebno za dosego namenov Uredbe, 
vendar  neutemeljeno  navaja,  da  iz  tožbenega  zahtevka  oziroma  (pravilno)  iz  
4
predmeta postopka izhaja, da ne gre za nobenega izmed izjemnih primerov. Tudi  
po sodni praksi Sodišča EU je treba pravila o posebni in izključni pristojnosti  
razlagati ozko. Ker gre za izjemo od splošnega pravila o pristojnosti, se določbe  
člena 22 Uredbe št. 44/2001 1 ne smejo razlagati širše, kot zahteva njihov namen  
(sodbi z dne 2. oktobra 2008, Hassett in Doherty, C-372/07, EU:C:2008:534, točki  
18 in 19, ter z dne 12. maja 2011, BVG, C-144/10, EU:C:2011:300, točka 30). Kar 
zadeva cilje in namen Uredbe št. 44/2001, je treba spomniti, da je, kot je razvidno  
iz njenih uvodnih izjav 2 in 11, namen te uredbe poenotenje kolizijskih pravil  
glede pristojnosti v civilnih in gospodarskih zadevah s pravili o pristojnosti, ki so  
čim  bolj  predvidljiva.  Ta  uredba  tako  sledi  cilju  pravne  varnosti,  ki  zajema  
okrepitev pravnega varstva oseb s sedežem ali stalnim prebivališčem v Uniji, tako  
da tožeči stranki omogoča,  da  brez  težav ugotovi, na  katero sodišče  se  lahko  
obrne, in toženi stranki, da razumno predvidi, pred katerim sodiščem je lahko  
tožena (sodbe z dne 23. aprila 2009, Falco Privatstiftung in Rabitsch, C-533/07,  
EU:C:2009:257, točki 21 in 22; z dne 17. marca 2016, Taser International, C-
175/15, EU:C:2016:176, točka 32, in z dne 14. julija 2016, Granarolo, C-196/15,  
EU:C:2016:559,  točka  16).  Poleg  tega,  kot  je  razvidno  iz  uvodne  izjave  12  
navedene  uredbe,  pravila  o  pristojnosti,  ki  odstopajo  od  splošnega  pravila  o  
pristojnosti sodišč države članice, na ozemlju katere ima  tožena stranka stalno  
prebivališče, dopolnjujejo zadnje navedena pravila, če obstaja tesna povezava med  
sodiščem,  ki  je  pristojno  na  podlagi  teh  pravil,  in  sporom  ali  če  gre  za  
zagotavljanje  učinkovitega  izvajanja  sodne  oblasti.  Natančneje,  cilj  pravil  o  
izključni pristojnosti iz določb člena 22 Uredbe št. 44/2001 je te spore pridržati za  
sodišča, ki so z njimi  dejansko in pravno povezana (glej, kar zadeva člen 16  
Konvencije z dne 27. septembra 1968 o pristojnosti in izvrševanju sodnih odločb v 
civilnih in gospodarskih zadevah (UL 1972, L 299, str. 32), katere določbe so v  
bistvu enake določbam člena 22 Uredbe št. 44/2001, sodbo z dne 13. julija 2006,  
GAT,  C-4/03,  EU:C:2006:457,  točka  21),  kar  pomeni  dodelitev  izključne  
pristojnosti  sodiščem  države  članice  v  posebnih okoliščinah,  ko so  ta  sodišča  
zaradi tesne povezanosti med temi  spori in navedeno državo članico glede na  
predmet  zadeve v boljšem položaju za odločanje v sporih, ki iz tega izhajajo  
(sodba Sodišča z dne 12. maja 2011, BVG, C-144/10, EU:C:2011:300, točka 36).  
Tako je bistveni cilj, ki se uresničuje s členom 22, točka 2, Uredbe št. 44/2001, to,  
da  se  združujejo  pristojnosti  za  preprečevanje  protislovnih  odločb  v  zvezi  
obstojem družb in veljavnostjo odločanja njihovih organov (sodba z dne 2. oktobra 
2008, Hassett in Doherty, C-372/07, EU:C:2008:534, točka 20). Sodišča države  
članice, v kateri ima družba sedež, naj bi bila namreč najprimernejša za odločanje  
1 Relevantna določba prenovljene Uredbe Bruselj I je enaka.
5
o takih sporih, zlasti zato, ker so v tej državi opravljene formalnosti v zvezi z  
objavo družbe. Tem sodiščem je torej podeljena taka izključna pristojnost zaradi  
učinkovitega izvajanja sodne oblasti (sodba z dne 2. oktobra 2008, Hassett in  
Doherty, C-372/07, EU:C:2008:534, točka 21)2.
7. Ob primerjavi možnih forumov v Republiki Sloveniji ali v Republiki Avstriji v  
tem primeru ne more biti dvoma, da je podana neprimerno bolj tesna povezava  
spora s sodiščem v Republiki Sloveniji in da je to v boljšem položaju za odločanje  
o  sporu.  Tožnika  utemeljeno  poudarjata,  da  ima  družba  sedež  v  Republiki  
Sloveniji, da se na njenem ozemlju izvajajo vse skupščine, da na tem območju  
družbeniki  izvajajo  upravljavske  pravice  in  da  je  družba  podvržena  pravilom  
slovenskega prava. Izključitev družbenika ima po 502. členu ZGD-1 za posledico  
prenehanje  poslovnega  deleža  in  vseh  s  tem  deležem  povezanih  pravic  in  
obveznosti, zakon pa drugim družbenikom nalaga določene obveznosti. Vse te  
spremembe bodo v primeru uspeha tožnikov terjale določene formalnosti v zvezi z  
objavo, zato je sodišče države po sedežu družbe najprimernejše za odločanje.
8. Nenazadnje  se  tudi  jezikovna  razlaga  vsebine  spora  prilega  ureditvi  izključne 
pristojnosti po 24. členu Uredbe Bruselj I. Tožeča stranka res ni vložila tožbe z  
zahtevkom  na  prenehanje  družbe  kot  pravne  osebe,  vendar  bo  odločanje  o  
izključitvi tožene stranke kot družbenika pomenilo presojo razlogov po ZGD-1 za  
prenehanje  združenja  (kot  določene  asociacije)  med  tožnikoma  -  fizičnima  
osebama in toženo stranko - pravno osebo v gospodarski družbi. Pojasnjeno je že  
bilo do česa bo prišlo v primeru uspeha tožnikov po 502. členu ZGD-1 in v  
pritožbi utemeljeno navajata, da se je družba ustanovila z družbeno pogodbo, da je  
tožena stranka vstopila v družbo (z nakupom poslovnega deleža in na ta način  
pristopila k družbeni pogodbi), da morebitna izključitev družbenika predstavlja  
okoliščino, ki se nanaša na vprašanje razmerja med družbeniki, da kolikor ni več  
pogojev za nadaljevanje združenja, to vodi v prenehanje združenja med strankama  
(ne  v prenehanje družbe kot pravne osebe). Zato tožena  stranka neutemeljeno  
navaja, da tožba ne obravnava pogodbenega razmerja med strankami in da sodišče  
ne presoja pogodbenih razmerij, da izključitev družbenika ne predstavlja posledice  
spora iz pogodbenega razmerja med družbeniki, ter da tudi, če bi se štelo, da gre  
za sodno presojo pogodbenega razmerja  med strankami,  družbena pogodba ne  
določa pristojnosti slovenskih sodišč. Kot je bistveno v tej zadevi, gre za izključno  
2 Sodbe Sodišča EU C-560/16 E.ON Czech Holding AG z dne 7. 3. 2018, C-144/10 Berliner  
Verkehrsbetriebe (BVG) z dne 12. 5. 2011 in C-372/07 Nicole Hassett z dne 2. 10. 2008. Ta  
sodna praksa je bila sprejeta po objavi članka A. Galič, Mednarodna pristojnost po Uredbi  
44/2001, Pravosodni bilten 2007, št. 1, na katerega se je kot odločilnega oprlo sodišče prve  
stopnje v izpodbijanem sklepu (10. točka obrazložitve in opomba št. 1 sklepa).
6
pristojnost po Uredbi Bruselj I. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom  
zmotno uporabilo materialno pravo, zaradi česar je sodišče druge stopnje ugodilo  
pritožbi  tožnikov  in  razveljavilo  izpodbijani  sklep  sodišča  prve  stopnje  (prvi  
odstavek 355. člena ZPP v zvezi s 3. točko 365. člena ZPP).
9. V nadaljevanju naj sodišče prve stopnje obravnava tožbo.
10. Odločitev o stroških tega pritožbenega postopka se pridrži za končno odločbo  
(tretji odstavek 165. člena ZPP).
Celje, 5. februar 2020
Predsednica senata:
Zdenka Pešec         
7