62021CO0260(01)
RJEŠENJE SUDA (deveto vijeće)
15. studenoga 2022. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 53. stavak 2. i članci 94. i 99. Poslovnika Suda – Postupci u slučaju nesolventnosti – Prijeboji izjavljeni u odnosu na kreditnu instituciju u stečaju – Retroaktivna izmjena uvjeta za izvršenje tih prijeboja – Nacionalno zakonodavstvo koje je proglašeno protuustavnim – Potpuno unutarnja situacija – Očita nedopuštenost”
U predmetu C‑260/21,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Okražen sad Vidin (Okružni sud u Vidinu, Bugarska) odlukom od 21. travnja 2021., koju je Sud zaprimio 23. travnja 2021., u postupku
Corporate Commercial Bank, u likvidaciji
protiv
Elit Petrol AD,
SUD (deveto vijeće),
u sastavu: L. S. Rossi, predsjednica vijeća, J.-C. Bonichot (izvjestitelj) i S. Rodin, suci,
nezavisni odvjetnik: M. Campos Sánchez‑Bordona,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za Corporate Commercial Bank, u likvidaciji, A. N. Donov, K. H. Marinova, zastupnici, i V. Matev, advokat,
–
za Elit Petrol AD, A. Kolarov i G. Stoychev, advokati,
–
za Europsku komisiju, M. Mataija, G. von Rintelen i I. Zaloguin, u svojstvu agenata,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči obrazloženim rješenjem, u skladu s člankom 53. stavkom 2. i člankom 99. Poslovnika Suda,
donosi sljedeće
Rješenje
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 2. UEU‑a, u vezi s člankom 19. stavkom 1. UEU‑a i člankom 47. prvim i drugim stavkom Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja), članka 4. stavka 2. točke (a) i članaka 26., 27., 63., 114. i 115. UFEU‑a te načela pravne sigurnosti.
2
Taj je zahtjev upućen u okviru spora između društva Corporate Commercial Bank, u likvidaciji, ([Korporativna targovska banka], u daljnjem tekstu: KTB) i društva Elit Petrol AD u pogledu plaćanja dugova potonjeg društva KTB‑u prijebojem.
Pravni okvir
3
Članak 59. Zakona za bankovata nesastojatelnost (Zakon o stečaju banaka, DV br. 92 od 27. rujna 2002., u daljnjem tekstu: ZBN), kojim se predviđaju uvjeti prijeboja dugova i potraživanja banke u slučaju stečaja, izmijenjen je Zakonom za izmenenie i dopalnenie na Zakona za bankovata nesastojatelnost (Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o stečaju banaka, DV br. 98 od 28. studenoga 2014.).
4
Stavcima 5., 7. i 8. Prijelaznih i završnih odredbi Zakona za izmenenie i dopalnenie na Zakona za bankovata nesastojatelnost (Zakon o izmjenama i dopunama Zakona o stečaju banaka, DV br. 22 od 13. ožujka 2018., u daljnjem tekstu: ZIDZBN) predviđa se:
„5. (1) Ništava su brisanja prava osiguranja koja su u korist [KTB‑a] u stečaju zasnovali dužnici ili treće osobe, koja su izvršili financijski nadzornici te privremeni i stalni stečajni upravitelji banke od datuma na koji je ta banka stavljena pod poseban nadzor do datuma pokretanja postupka prodaje imovine banke. Zasnovana prava osiguranja smatraju se valjanima i zadržavaju svoj redoslijed.
[…]
7. Ovaj se zakon primjenjuje i na stečajne postupke pokrenute prije njegova stupanja na snagu.
8. Stavci 5., 6. i 7. članka 59. primjenjuju se od 20. lipnja 2014.”
Glavni postupak i prethodna pitanja
5
KTB, tužitelj iz glavnog postupka, bugarska je bankarska institucija nad kojom se vodi stečajni postupak na temelju ZBN‑a.
6
Elit Petrol, tuženik iz glavnog postupka, bugarski je poduzetnik nad kojim se, u skladu s pravilima Targovskog zakona (bugarski Trgovački zakonik), vodi stečajni postupak pred Okraženim sadom Vidin (Okružni sud u Vidinu, Bugarska).
7
Elit Petrol tijekom listopada i studenoga 2014. izvršio je prijeboj dijela svojih dugova KTB‑u, koje je imao na osnovi dvaju ugovora o kreditu, u skladu s odredbama ZBN‑a koje su bile na snazi u tom razdoblju (u daljnjem tekstu: sporni prijeboji).
8
U studenome 2014. bugarski je zakonodavac izmijenio uvjete u pogledu pozivanja na pravne učinke takvih pravnih poslova predviđenih ZBN‑om.
9
U ožujku 2018. Prijelaznim i završnim odredbama ZIDZBN‑a bugarski zakonodavac propisao je retroaktivni učinak tih izmjena.
10
Stečajni upravitelji KTB‑a 8. lipnja 2018. tražili su naplatu potraživanja prema Elit Petrolu na temelju dvaju ugovora o kreditu koje je potonje društvo sklopilo s tom bankom.
11
U okviru stečajnog postupka nad Elit Petrolom stečajni upravitelji KTB‑a, pozivajući se na Prijelazne i završne odredbe ZIDZBN‑a, tvrdili su da su ta potraživanja, na koja su se odnosili sporni prijeboji, na temelju tih odredbi „ponovno nastala”.
12
Nasuprot tomu, stečajni upravitelj Elit Petrola smatra da su navedena potraživanja spornim prijebojima konačno prestala te da se propis na koji se KTB poziva u potporu svojem zahtjevu protivi pravu Unije.
13
Sud koji je uputio zahtjev dvoji je li taj propis u skladu s pravom Unije.
14
U tim je okolnostima Okražen sad Vidin (Okružni sud u Vidinu) odlučio prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Treba li članak 63. UFEU‑a, kojim se uređuje slobodno kretanje kapitala i platnog prometa, tumačiti na način da je njegovim područjem primjene obuhvaćena izjava o prijeboju u odnosu na bankarsku instituciju u slučaju kad trgovačko društvo, koje je dužnik banke, svoje obveze ispuni na temelju prijeboja međusobnih potraživanja koja su nesporna s obzirom na iznos, u fiksnom iznosu i dospjela prema toj banci?
2.
Treba li članak 63. UFEU‑a tumačiti na način da izmjena uvjeta u pogledu valjanosti već zakonito izjavljenih prijeboja u odnosu između trgovačkog društva i bankarske institucije, kojom se izjavljeni prijeboji proglašavaju nevažećima na temelju novih uvjeta koji imaju retroaktivni učinak u odnosu na već izjavljene prijeboje, predstavlja ograničenje u smislu članka 63. stavka 1. UFEU‑a u slučaju kad ta izmjena dovodi do ograničenja mogućnosti navedenog društva da ispuni obveze u odnosu na druga društva u čijem kapitalu osobe iz drugih država članica [Europske unije] imaju dionice, udjele ili obveznice?
3.
Treba li članak 63. UFEU‑a tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis kojim se retroaktivno mijenjaju uvjeti u pogledu valjanosti već zakonito izjavljenih prijeboja u odnosu između trgovačkog društva i bankarske institucije i kojim se izjavljeni prijeboji, na temelju novih uvjeta koji se retroaktivno primjenjuju na već izvršene prijeboje, proglašavaju nevažećima?
4.
Treba li članak 4. stavak 2. [točku] (a) i članke 26., 27., 114. i 115. UFEU‑a, kojima se uređuje unutarnje tržište Unije, tumačiti na način da se i u slučajevima u kojima pravni odnosi postoje samo između pravnih subjekata iste državne pripadnosti, te ih se stoga može smatrati unutarnjim pravnim odnosima bez izravne prekogranične povezanosti s unutarnjim tržištem Unije, tim člancima ne protivi nacionalni propis kojim se retroaktivno mijenjaju uvjeti u pogledu valjanosti već zakonito izjavljenih prijeboja u odnosu između trgovačkog društva i bankarske institucije u državi članici tako što se izjavljeni prijeboji, na temelju novih uvjeta koji se retroaktivno primjenjuju na već izvršene prijeboje, proglašavaju nevažećima?
5.
Treba li članak 2. [UEU‑a], u vezi s člankom 19. stavkom 1. UEU‑a i člankom 47. prvim i drugim stavkom Povelje, tumačiti na način da mu se ne protivi donošenje nacionalnog propisa kojim se mijenjaju uvjeti stvarnog izvršenja prijeboja u odnosu na bankarsku instituciju, tako što novim uvjetima izričito priznaje retroaktivni učinak i prijeboje koji su zakonito izvršeni u ranijem razdoblju proglašava nevažećima, dok je za to vrijeme u dotičnoj državi članici otvoren stečajni postupak nad bankarskom institucijom te su pokrenuti sudski postupci u kojima se traži da se prema banci proglase nevažeći prijeboji na koje su se u trenutku njihova izvršenja primjenjivali drugi pravni uvjeti?
6.
Treba li načelo pravne sigurnosti kao opće načelo prava Unije tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis kojim se mijenjaju uvjeti stvarnog izvršenja prijeboja u odnosu na bankarsku instituciju, tako što novim uvjetima izričito priznaje retroaktivni učinak i prijeboje koji su zakonito izvršeni u ranijem razdoblju proglašava nevažećima, dok je za to vrijeme u dotičnoj državi članici otvoren stečajni postupak nad bankarskom institucijom te su pokrenuti sudski postupci u kojima se traži da se prema banci proglase nevažeći prijeboji na koje su se u trenutku njihova izvršenja primjenjivali drugi pravni uvjeti?”
Dopuštenost zahtjeva za prethodnu odluku
15
Svojim pitanjima sud koji je uputio zahtjev nastoji, u biti, doznati, s jedne strane, primjenjuje li se članak 63. UFEU‑a na propis države članice kojim se uređuje prijeboj kojim poduzetnik svoje dugove bankarskoj instituciji podmiruje na način da izvrši prijeboj svojeg duga toj instituciji s iznosom potraživanja koja on ima prema njoj te, s druge strane, protivi li se tom članku 63. UFEU‑a, članku 2. UEU‑a, u vezi s člankom 19. stavkom 1. UEU‑a i člankom 47. prvim i drugim stavkom Povelje, članku 4. stavku 2. točki (a) i člancima 26., 27., 114. i 115. UFEU‑a te načelu pravne sigurnosti retroaktivna izmjena uvjeta za izvršenje takvog pravnog posla prijeboja.
16
Prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, u okviru suradnje između njega i nacionalnih sudova uspostavljene u članku 267. UFEU‑a isključivo je na nacionalnom sudu pred kojim se vodi postupak i koji mora preuzeti odgovornost za sudsku odluku koja će biti donesena da, uvažavajući posebnosti predmeta, ocijeni nužnost prethodne odluke za donošenje svoje presude i relevantnost pitanja koja postavlja Sudu. Posljedično, kada se postavljena pitanja odnose na tumačenje prava Unije, Sud je u pravilu dužan donijeti odluku (vidjeti osobito rješenje od 26. ožujka 2021., Fedasil, C‑92/21, EU:C:2021:258, t. 47. i navedenu sudsku praksu).
17
Iz navedenog proizlazi da pitanja koja se odnose na pravo Unije uživaju pretpostavku relevantnosti. Sud može odbiti odlučiti o prethodnom pitanju koje je postavio nacionalni sud samo kad je očito da traženo tumačenje prava Unije nema nikakve veze s činjeničnim stanjem ili predmetom spora u glavnom postupku, kada je problem hipotetske naravi ili kad Sud ne raspolaže činjeničnim i pravnim elementima koji su potrebni kako bi na koristan način odgovorio na pitanja koja su mu postavljena (vidjeti osobito rješenje od 26. ožujka 2021., Fedasil, C‑92/21, EU:C:2021:258, t. 48. i navedenu sudsku praksu).
18
U ovom slučaju iz spisa podnesenog Sudu proizlazi da su odredbe bugarskog prava koje se primjenjuju na glavni postupak, odnosno članci 5. do 8. Prijelaznih i završnih odredbi ZIDZBN‑a, proglašene protuustavnima, barem djelomično, odlukom Konstitucionenog sada (Ustavni sud, Bugarska) od 27. svibnja 2021.
19
U odgovoru na zahtjev za pojašnjenje koji mu je Sud uputio u skladu s člankom 101. svojeg Poslovnika sud koji je uputio zahtjev navodi da su njegova pitanja ipak i dalje relevantna za rješenje glavnog postupka, među ostalim zato što odluka navedena u prethodnoj točki proizvodi učinke samo u budućnosti.
20
U tim okolnostima Sud ne može na temelju elemenata kojima raspolaže smatrati taj zahtjev za prethodnu odluku očito nedopuštenim na osnovi njegove nerelevantnosti.
O prethodnim pitanjima
21
Na temelju članka 53. stavka 2. Poslovnika Suda, kad je zahtjev očito nedopušten, Sud može, nakon što sasluša nezavisnog odvjetnika, u svakom trenutku odlučiti obrazloženim rješenjem, bez poduzimanja daljnjih koraka u postupku.
22
Osim toga, u skladu s člankom 99. tog Poslovnika, kad je pitanje postavljeno u prethodnom postupku jednako pitanju o kojem je Sud već odlučivao, kad se odgovor na takvo pitanje može jasno izvesti iz sudske prakse, ili kad odgovor ne ostavlja mjesta nikakvoj razumnoj sumnji, Sud može, u svakom trenutku, na prijedlog suca izvjestitelja te nakon što sasluša nezavisnog odvjetnika, odlučiti obrazloženim rješenjem.
23
U ovom predmetu valja primijeniti te odredbe.
Prvo, drugo i treće pitanje
24
Kad je riječ o prvom, drugom i trećem pitanju, koja se odnose na članak 63. UFEU‑a, valja podsjetiti na to da se odredbe UFEU‑a u području slobodnog kretanja kapitala ne primjenjuju u situaciji u kojoj se svi elementi ograničavaju na unutarnja pitanja jedne države članice (vidjeti u tom smislu presudu od 15. studenoga 2016., Ullens de Schooten, C‑268/15, EU:C:2016:874, t. 47. i navedenu sudsku praksu). Stoga je na sudu koji je uputio zahtjev da prije primjene članka 63. UFEU‑a provjeri postoji li u postupku koji se pred njim vodi prekogranična situacija koja uključuje izvršavanje slobode kretanja kapitala između država članica ili između tih država i trećih zemalja (vidjeti u tom smislu presudu od 16. rujna 2020., Romenergo i Aris Capital, C‑339/19, EU:C:2020:709, t. 27. i navedenu sudsku praksu).
25
U ovom slučaju iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da se svi elementi glavnog postupka ograničavaju na unutarnja pitanja dotične države članice.
26
Naime, KTB i Elit Petrol imaju poslovni nastan u Bugarskoj te se sporni prijeboji odnose na njihove izravne međusobne dugove i potraživanja, a sama okolnost da se njihova imovina, osim toga, sastoji od vrijednosnih papira društava s poslovnim nastanima u drugim državama članicama ne može utjecati na analizu u tom pogledu.
27
Kad je riječ o argumentima Elit Petrola prema kojima retroaktivna zakonodavna izmjena učinaka spornih prijeboja s KTB‑om dovodi do ponovnog nastanka tih dugova, što utječe na njegove financijske odnose i na financijske odnose njegova matičnog društva s vjerovnicima koji imaju poslovni nastan u drugim državama članicama ili trećim zemljama ili čiji je kapital u vlasništvu osoba koje borave u drugim državama članicama, važno je utvrditi da bi takav utjecaj, ako se dokaže, bio previše neizvjestan i neizravan da bi bio poveznica sa slobodnim kretanjem kapitala, utvrđenim u članku 63. UFEU‑a.
28
Usto, iako je točno da je Sud u slučajevima navedenima u točkama 50. do 53. presude od 15. studenoga 2016., Ullens de Schooten (C‑268/15, EU:C:2016:874) smatrao da su zahtjevi za prethodnu odluku koji su se odnosili na tumačenje odredbi UFEU‑a o temeljnim slobodama dopušteni unatoč tomu što su svi elementi sporova u glavnom postupku bili ograničeni na jednu državu članicu, treba utvrditi da sud koji je uputio zahtjev Sudu nije dao nikakvu naznaku na temelju koje bi potonji sud mogao smatrati da su pitanja koja se odnose na tumačenje članka 63. UFEU‑a obuhvaćena jednim od tih slučajeva.
29
Iz toga slijedi da je prvo, drugo i treće pitanje očito nedopušteno.
Četvrto pitanje
30
Kad je riječ o četvrtom pitanju, koje se odnosi na članak 4. stavak 2. točku (a) i na članke 26., 27., 114. i 115. UFEU‑a, važno je istaknuti da je nacionalni sud u odluci kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku dužan odrediti činjenični i zakonodavni okvir spora u glavnom postupku i pružiti osnovna objašnjenja o razlozima zbog kojih je odabrao odredbe prava Unije čije tumačenje traži kao i o vezi koju uspostavlja između tih odredbi i nacionalnog propisa koji je primjenjiv u sporu koji je pred njim pokrenut (vidjeti u tom smislu osobito presudu od 4. lipnja 2020., C. F. (Porezni nadzor), C‑430/19, EU:C:2020:429, t. 23. i navedenu sudsku praksu).
31
Ti su zahtjevi u pogledu sadržaja odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku izričito navedeni u članku 94. Poslovnika te ih sud koji je uputio zahtjev mora biti svjestan i strogo ih se pridržavati u okviru suradnje uspostavljene člankom 267. UFEU‑a (vidjeti u tom smislu rješenje od 3. srpnja 2014., Talasca, C‑19/14, EU:C:2014:2049, t. 21.). Na te se zahtjeve usto podsjeća u točkama 13., 15. i 16. Preporuka Suda Europske unije namijenjenih nacionalnim sudovima koje se odnose na pokretanje prethodnog postupka (SL 2019., C 380, str. 1.).
32
U ovom slučaju odluka kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku očito ne ispunjava zahtjeve navedene u članku 94. točki (c) Poslovnika.
33
Naime, ta odluka ne sadržava prikaz razloga koji su naveli sud koji je uputio zahtjev da se zapita o tumačenju članka 4. stavka 2. točke (a) te članaka 26., 27., 114. i 115. UFEU‑a, kao ni pojašnjenje veze koja postoji između tih odredbi i nacionalnog propisa primjenjivog u glavnom postupku, tako da Sud ne može ocijeniti zašto je odgovor na četvrto pitanje nužan za rješenje glavnog postupka.
34
Stoga je četvrto pitanje očito nedopušteno.
Peto pitanje
35
Kad je riječ o petom pitanju, koje se odnosi na tumačenje članka 2. UEU‑a, u vezi s člankom 19. stavkom 1. UEU‑a i člankom 47. prvim i drugim stavkom Povelje, iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku osobito proizlazi da bi retroaktivna izmjena na temelju Prijelaznih i završnih odredbi ZIDZBN‑a unaprijed odredila ishod više sporova koji su u tijeku, što bi povrijedilo, među ostalim, ustavno načelo diobe vlasti utvrđeno bugarskim Ustavom te bi stoga utjecalo na neovisnost nacionalnih sudova pred kojima su takvi sporovi pokrenuti u odnosu na zakonodavnu vlast.
36
Valja podsjetiti na to da članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU‑a nalaže svim državama članicama da uspostave pravne lijekove potrebne za osiguranje djelotvorne sudske zaštite u područjima obuhvaćenima pravom Unije (vidjeti u tom smislu presudu od 22. veljače 2022., RS (Učinak presuda ustavnog suda), C‑430/21, EU:C:2022:99, t. 37. i navedenu sudsku praksu). Ta se odredba odnosi na „područja obuhvaćena pravom Unije”, neovisno o situaciji u kojoj ga države članice provode, u smislu članka 51. stavka 1. Povelje (presuda od 20. travnja 2021., Repubblika, C‑896/19, EU:C:2021:311, t. 36. i navedena sudska praksa).
37
Tako svaka država članica treba na temelju članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU‑a osigurati da tijela koja mogu biti u prilici, kao „sudovi” u smislu koji definira pravo Unije, odlučivati o pitanjima u vezi s primjenom ili tumačenjem tog prava, i koja stoga podliježu njegovu sustavu pravnih lijekova u područjima obuhvaćenima pravom Unije, ispunjavaju zahtjeve djelotvorne sudske zaštite, među kojima je i zahtjev neovisnosti (vidjeti u tom smislu presudu od 22. veljače 2022., RS (Učinak presuda ustavnog suda), C‑430/21, EU:C:2022:99, t. 40. i 81.).
38
U tom pogledu, zahtjev neovisnosti sudova država članica, koji proizlazi iz članka 19. stavka 1. drugog podstavka UEU‑a i koji u skladu s načelom diobe vlasti, koje je karakteristično za funkcioniranje vladavine prava, mora posebno biti zajamčen u odnosu na zakonodavnu i izvršnu vlast, sastoji se od dva aspekta (vidjeti u tom smislu presudu od 22. veljače 2022., RS (Učinak presuda ustavnog suda), C‑430/21, EU:C:2022:99, t. 41. i 42. i navedenu sudsku praksu).
39
Prvi aspekt, vanjske prirode, zahtijeva da predmetno tijelo izvršava svoje funkcije posve samostalno i da se pritom ni u kojem pogledu ne nalazi u hijerarhijskom ili podređenom odnosu i da ne prima naloge ili upute ikoje vrste te da je tako zaštićeno od vanjskih utjecaja ili pritisaka koji mogu ugroziti neovisnu prosudbu njegovih članova i utjecati na njihove odluke (presude od 24. lipnja 2019., Komisija/Poljska (Neovisnost Vrhovnog suda), C‑619/18, EU:C:2019:531, t. 72. i od 22. veljače 2022., RS (Učinak presuda ustavnog suda), C‑430/21, EU:C:2022:99, t. 41.).
40
Drugi aspekt, unutarnje prirode, dotiče pak pojam nepristranosti te ima za cilj osiguravanje jednakog odmaka od stranaka u sporu i njihovih odgovarajućih interesa u pogledu predmeta spora. Taj aspekt zahtijeva poštovanje objektivnosti i nepostojanje bilo kakvog interesa u rješavanju spora osim stroge primjene pravnog pravila (presude od 24. lipnja 2019., Komisija/Poljska (Neovisnost Vrhovnog suda), C‑619/18, EU:C:2019:531, t. 73. i od 22. veljače 2022., RS (Učinak presuda ustavnog suda), C‑430/21, EU:C:2022:99, t. 41.).
41
U ovom slučaju treba utvrditi da činjenica da je država članica donijela opće građanskopravne ili trgovačkopravne odredbe o sustavu prijeboja u okviru stečaja banke, čak i ako su one retroaktivne, sama po sebi ne povređuje zahtjeve navedene u točkama 39. i 40. ovog rješenja, ne dovodeći u pitanje njihovu usklađenost s nacionalnim pravom, a ta je ocjena samo na nacionalnim sudovima.
42
Stoga na peto pitanje valja odgovoriti da članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU‑a treba tumačiti na način da mu se ne protivi činjenica da je država članica donijela opća pravila o prijeboju u okviru stečaja banke, čak i ako su ta pravila retroaktivna.
Šesto pitanje
43
Kad je riječ, naposljetku, o šestom pitanju, koje se odnosi na načelo pravne sigurnosti, važno je podsjetiti na to da su države članice, kada usvajaju mjere kojima provode pravo Unije, obvezne poštovati opća načela tog prava, koja osobito uključuju načelo pravne sigurnosti (vidjeti u tom smislu presudu od 15. travnja 2021., Federazione nazionale delle imprese elettrotecniche ed elettroniche (Anie) i dr., C‑798/18 i C‑799/18, EU:C:2021:280, t. 29. i navedenu sudsku praksu).
44
Međutim, kao što je navedeno u točki 25. ovog rješenja, glavni postupak odnosi se na situaciju u kojoj se svi elementi ograničavaju na unutarnja pitanja jedne države članice. Usto, odluka kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku ne sadržava naznake na temelju kojih bi se moglo smatrati da se taj postupak odnosi na nacionalni propis kojim se provodi pravo Unije.
45
Iz toga slijedi da je šesto pitanje očito nedopušteno.
Troškovi
46
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka.
Slijedom navedenog, Sud (deveto vijeće) odlučuje:
1.
Članak 19. stavak 1. drugi podstavak UEU‑a treba tumačiti na način da mu se ne protivi činjenica da je država članica donijela opća pravila o prijeboju u okviru stečaja banke, čak i ako su ta pravila retroaktivna.
2.
Prvo, drugo, treće, četvrto i šesto pitanje koje je postavio Okražen sad Vidin (Okružni sud u Vidinu, Bugarska) očito su nedopuštena.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: bugarski