62021CO0260(01)
ORDONANȚA CURȚII (Camera a noua)
15 noiembrie 2022 (
*1
)
„Trimitere preliminară – Articolul 53 alineatul (2), precum și articolele 94 și 99 din Regulamentul de procedură al Curții – Proceduri de insolvență – Compensări reciproce efectuate cu o instituție de credit aflată în faliment – Modificare retroactivă a condițiilor de executare a compensărilor – Legislație națională declarată neconstituțională – Situație pur internă – Inadmisibilitate vădită”
În cauza C‑260/21,
având ca obiect o cerere de decizie preliminară formulată în temeiul articolului 267 TFUE de Okrazhen sad Vidin (Tribunalul Regional din Vidin, Bulgaria), prin decizia din 21 aprilie 2021, primită de Curte la 23 aprilie 2021, în procedura
Corporate Commercial Bank, în lichidare
împotriva
Elit Petrol AD,
CURTEA (Camera a noua),
compusă din doamna L. S. Rossi, președintă de cameră, domnul J.‑C. Bonichot (raportor) și domnul S. Rodin, judecători,
avocat general: domnul M. Campos Sánchez‑Bordona,
grefier: A. Calot Escobar,
având în vedere procedura scrisă,
luând în considerare observațiile prezentate:
–
pentru Corporate Commercial Bank, în lichidare, de A. N. Donov, K. H. Marinova, reprezentanți, și V. Matev, аdvokat;
–
pentru Elit Petrol AD, de A. Kolarov și G. Stoychev, аdvokati;
–
pentru Comisia Europeană, de M. Mataija, G. von Rintelen și I. Zaloguin, în calitate de agenți,
având în vedere decizia luată, după ascultarea avocatului general, de a se pronunța prin ordonanță motivată, în conformitate cu articolul 53 alineatul (2) și cu articolul 99 din Regulamentul de procedură al Curții,
dă prezenta
Ordonanță
1
Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 2 TUE coroborat cu articolul 19 alineatul (1) TUE și cu articolul 47 alineatele (1) și (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”), a articolului 4 alineatul (2) litera (a) și a articolelor 26, 27, 63, 114 și 115 TFUE, precum și a principiului securității juridice.
2
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Corporate Commercial Bank, în lichidare (denumită în continuare „KTB”), pe de o parte, și Elit Petrol AD, pe de altă parte, în legătură cu plata prin compensare a unor datorii ale acesteia din urmă față de societatea KTB.
Cadrul juridic
3
Articolul 59 din zakon za bankovata nesastoyatelnost (Legea privind falimentul bancar, DV nr. 92 din 27 septembrie 2002, denumită în continuare „ZBN”), care prevede modalitățile compensării datoriilor și a creanțelor unei bănci în caz de faliment, a fost modificat de zakon za izmenenie i dopalnenie na zakona za bankovata nesastoyatelnost (Legea de modificare și de completare a Legii privind falimentul bancar, DV nr. 98 din 28 noiembrie 2014).
4
Articolele 5, 7 și 8 ale dispozițiilor tranzitorii și finale ale zakon za izmenenie i dopalnenie na zakona za bankovata nesastoyatelnost (Legea de modificare și de completare a Legii privind falimentul bancar, DV nr. 22 din 13 martie 2018, denumită în continuare „ZIZBN”) prevăd:
„5. (1) Radierea garanțiilor constituite în favoarea [KTB], în faliment, de debitori sau de terți, efectuate de controlorii financiari, precum și de administratorii falimentului provizorii și permanenți ai băncii, între data la care aceasta a fost plasată sub control special și data deschiderii procedurii de realizare a activelor băncii, este nulă. Garanțiile constituite sunt considerate valabile și își păstrează rangul.
[…]
7. Prezenta lege se aplică și procedurilor de faliment deschise înainte de intrarea sa în vigoare.
8. Alineatele 5, 6 și 7 ale articolului 59 se aplică de la 20 iunie 2014.”
Litigiul principal și întrebările preliminare
5
KTB, reclamanta din litigiul principal, este o instituție bancară bulgară care face obiectul unei proceduri de faliment în temeiul ZBN.
6
Elit Petrol, pârâta din litigiul principal, este o întreprindere bulgară care face obiectul unei proceduri de faliment, în temeiul normelor Targovski zakon (Codul comercial bulgar), în fața Okrazhen sad Vidin (Tribunalul Regional din Vidin, Bulgaria).
7
În cursul lunilor octombrie și noiembrie 2014, Elit Petrol a compensat o parte din datoriile pe care le avea față de KTB, în temeiul a două contracte de împrumut, în conformitate cu dispozițiile ZBN în vigoare la aceste date (denumite în continuare „compensările în litigiu”).
8
În luna noiembrie 2014, legiuitorul bulgar a modificat condițiile de declarare a opozabilității unor astfel de operațiuni prevăzute de ZBN.
9
În luna martie 2018, prin dispozițiile tranzitorii și finale ale ZIDZBN, legiuitorul bulgar a conferit un efect retroactiv acestor modificări.
10
La 8 iunie 2018, administratorii falimentului KTB au invocat creanțele deținute față de Elit Petrol în temeiul celor două contracte de împrumut pe care aceasta din urmă le încheiase cu banca respectivă.
11
În cadrul procedurii de faliment a Elit Petrol, administratorii falimentului KTB s‑au prevalat de dispozițiile tranzitorii și finale ale ZIDZBN pentru a susține că aceste creanțe, care făcuseră obiectul compensațiilor în litigiu, ar fi fost „restabilite” ca efect al acestor dispoziții.
12
Administratorul falimentului Elit Petrol consideră, în schimb, că respectivele creanțe au fost achitate definitiv prin compensările în litigiu și că reglementarea invocată de KTB în susținerea cererii sale este contrară dreptului Uniunii.
13
Instanța de trimitere exprimă îndoieli cu privire la conformitatea acestei reglementări cu dreptul Uniunii.
14
În aceste condiții, Okrazhen sad Vidin (Tribunalul Regional din Vidin, Bulgaria) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
Articolul 63 TFUE privind libera circulație a capitalurilor și a plăților trebuie interpretat în sensul că include în domeniul său de aplicare realizarea unei compensări în raport cu o instituție bancară în cadrul căreia o societate comercială debitoare a băncii își achită datoriile prin compensarea cu creanțe reciproce, certe în ceea ce privește cuantumul, lichide și exigibile față de aceeași bancă?
2)
Articolul 63 TFUE trebuie interpretat în sensul că o modificare a condițiilor de validitate a compensărilor deja efectuate în mod legal în raporturile dintre o societate comercială și o instituție bancară, care anulează compensările efectuate, pe baza noilor condiții retroactive privind compensările deja efectuate, constituie o restricție în sensul articolului 63 alineatul (1) TFUE atunci când are ca efect limitarea posibilității acestei societăți de a‑și îndeplini obligațiile față de alte societăți la al căror capital dețin acțiuni sau participații persoane din alte state membre ale [Uniunii Europene] sau de la care astfel de persoane dețin obligațiuni?
3)
Articolul 63 TFUE trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale care modifică retroactiv condițiile de validitate a compensărilor deja efectuate în mod legal în raporturile dintre o societate comercială și o instituție bancară, declarând compensările efectuate inopozabile, pe baza noilor condiții care sunt aplicate retroactiv acestor compensări deja efectuate?
4)
Articolul 4 alineatul (2) [litera] (a), precum și articolele 26, 27, 114 și 115 TFUE, care reglementează piața internă a Uniunii Europene, trebuie interpretate în sensul că permit, inclusiv în cazurile în care raporturile juridice există numai între subiecte de drept de aceeași naționalitate și care pot fi calificate, așadar, drept raporturi juridice interne fără o legătură transfrontalieră directă cu piața internă a Uniunii Europene, o reglementare națională care modifică retroactiv condițiile de validitate a compensărilor deja efectuate în mod legal în raporturile dintre o societate comercială și o instituție bancară într‑un stat membru, declarând compensările efectuate inopozabile, pe baza noilor condiții care sunt aplicate retroactiv acestor compensări deja efectuate?
5)
Articolul 2 [TUE] coroborat cu articolul 19 alineatul (1) TUE, precum și cu articolul 47 alineatele (1) și (2) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene trebuie interpretat în sensul că nu se opun adoptării unei reglementări naționale care modifică condițiile de realizare efectivă a compensărilor în raporturile cu o instituție bancară, conferind în mod expres un efect retroactiv noilor condiții și declarând inopozabile compensările efectuate în mod legal în trecut, în timp ce în statul membru în cauză este deschisă o procedură de faliment în privința instituției bancare și sunt pendinte proceduri judiciare în cadrul cărora se solicită declararea inopozabilității față de bancă a compensărilor pentru care, la data efectuării, erau aplicabile alte condiții legale?
6)
Principiul securității juridice, ca principiu general al dreptului Uniunii, trebuie interpretat în sensul că nu se opune unei reglementări naționale care modifică condițiile realizării efective a compensărilor în raport cu o instituție bancară, conferind în mod expres un efect retroactiv noilor condiții și declarând inopozabile compensările efectuate în mod legal în trecut, în timp ce în statul membru în cauză este deschisă o procedură de insolvență în privința instituției bancare și sunt pendinte proceduri judiciare în cadrul cărora se solicită declararea inopozabilității față de bancă a compensărilor pentru care, la data efectuării, erau aplicabile alte condiții legale?”
Cu privire la admisibilitatea întrebării preliminare
15
Prin intermediul întrebărilor formulate, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească, pe de o parte, dacă legislația unui stat membru care reglementează compensarea, prin care o întreprindere își achită datoriile față de o instituție bancară prin compensarea datoriei sale față de aceasta în limita creanțelor pe care le deține față de ea, intră în domeniul de aplicare al articolului 63 TFUE și, pe de altă parte, dacă acest articol 63 articolul (2) TUE coroborat cu articolul 19 alineatul (1) TUE și cu articolul 47 alineatele (1) și (2) din cartă, articolul 4 alineatul (2) litera (a), și articolele 26, 27, 114 și 115 TFUE, precum și principiul securității juridice se opun unei modificări retroactive a condițiilor de executare a unei astfel de operațiuni de compensare.
16
În temeiul jurisprudenței constante a Curții, în cadrul cooperării dintre aceasta din urmă și instanțele naționale, instituită prin articolul 267 TFUE, numai instanța națională care este sesizată cu soluționarea litigiului și care trebuie să își asume răspunderea pentru hotărârea judecătorească ce urmează a fi pronunțată are competența să aprecieze, luând în considerare particularitățile cauzei, atât necesitatea unei decizii preliminare pentru a fi în măsură să pronunțe propria hotărâre, cât și pertinența întrebărilor pe care le adresează Curții. În consecință, odată ce întrebările adresate privesc interpretarea dreptului Uniunii, Curtea este, în principiu, obligată să se pronunțe (a se vedea în special Ordonanța din 26 martie 2021, Fedasil, C‑92/21, EU:C:2021:258, punctul 47 și jurisprudența citată).
17
Rezultă că întrebările care privesc dreptul Uniunii beneficiază de o prezumție de pertinență. Curtea poate refuza să se pronunțe asupra unei întrebări preliminare adresate de o instanță națională numai dacă este evident că interpretarea solicitată a dreptului Uniunii nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul litigiului principal, atunci când problema este de natură ipotetică sau atunci când Curtea nu dispune de elementele de fapt și de drept necesare pentru a răspunde în mod util la întrebările care i‑au fost adresate (a se vedea în special Ordonanța din 26 martie 2021, Fedasil, C‑92/21, EU:C:2021:258, punctul 48 și jurisprudența citată).
18
În speță, din dosarul prezentat Curții rezultă că dispozițiile dreptului bulgar aplicabile litigiului principal, și anume articolele 5-8 din dispozițiile tranzitorii și finale ale ZIDZBN, au fost declarate neconstituționale, cel puțin în parte, printr‑o hotărâre a Konstitutsionen sad (Curtea Constituțională, Bulgaria) din 27 mai 2021.
19
În răspunsul său la cererea de lămuriri pe care Curtea i‑a adresat‑o în temeiul articolului 101 din Regulamentul său de procedură, instanța de trimitere precizează că întrebările sale rămân totuși pertinente pentru soluționarea litigiului principal, în special pentru că hotărârea menționată la punctul anterior nu produce efecte decât pentru viitor.
20
În aceste condiții, elementele de care dispune Curtea nu îi permit să considere cererea de decizie preliminară ca fiind vădit inadmisibilă din cauza lipsei sale de pertinență.
Cu privire la întrebările preliminare
21
Potrivit articolului 53 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții, atunci când o cerere sau o cerere introductivă este în mod vădit inadmisibilă, Curtea poate oricând să decidă, după ascultarea avocatului general, fără continuarea procedurii, să se pronunțe prin ordonanță motivată.
22
Pe de altă parte, conform articolului 99 din acest regulament, atunci când o întrebare formulată cu titlu preliminar este identică cu o întrebare asupra căreia Curtea s‑a pronunțat deja, atunci când răspunsul la o astfel de întrebare poate fi în mod clar dedus din jurisprudență sau atunci când răspunsul la întrebarea formulată cu titlu preliminar nu lasă loc niciunei îndoieli rezonabile, Curtea, la propunerea judecătorului raportor și după ascultarea avocatului general, poate oricând să decidă să se pronunțe prin ordonanță motivată.
23
În prezenta cauză se impune aplicarea acestor dispoziții.
Cu privire la prima, la a doua și la a treia întrebare
24
În ceea ce privește întrebările prima‑a treia, referitoare la articolul 63 TFUE, trebuie amintit că dispozițiile Tratatului FUE în materie de libertate de stabilire, de liberă prestare a serviciilor și de liberă circulație a capitalurilor nu își găsesc aplicarea într‑o situație în care toate elementele se limitează la interiorul unui singur stat membru (a se vedea în acest sens Hotărârea din 15 noiembrie 2016, Ullens de Schooten, C‑268/15, EU:C:2016:874, punctul 47 și jurisprudența citată). Astfel, revine instanței de trimitere, înainte de orice aplicare a articolului 63 TFUE, sarcina de a verifica dacă există, în cauza cu care este sesizată, o situație transfrontalieră care implică exercitarea libertății de circulație a capitalurilor între statele membre sau între acestea din urmă și țările terțe (a se vedea în acest sens Hotărârea din 16 septembrie 2020, Romenergo și Aris Capital, C‑339/19, EU:C:2020:709, punctul 27, precum și jurisprudența citată).
25
În speță, din decizia de trimitere reiese că toate elementele litigiului principal se limitează la interiorul statului membru în cauză.
26
Astfel, KTB și Elit Petrol au sediul în Bulgaria și compensațiile în litigiu privesc datorii și creanțe pe care le dețineau direct una față de cealaltă, simpla împrejurare că activele lor constau, pe de altă parte, în titluri ale unor societăți stabilite în alte state membre nefiind susceptibilă să modifice analiza în această privință.
27
În ceea ce privește argumentele invocate de Elit Petrol potrivit cărora modificarea retroactivă, pe cale legislativă, a efectelor compensărilor în litigiu cu KTB ar determina restabilirea datoriilor sale, ceea ce ar afecta relațiile sale financiare și pe cele ale societății sale mamă cu creditori stabiliți în alte state membre sau în țări terțe sau al căror capital este deținut de persoane cu reședința în alte state membre, trebuie să se constate că un astfel de efect, presupunând că este dovedit, ar fi prea aleatoriu și prea indirect pentru a prezenta o legătură cu libera circulație a capitalurilor prevăzută la articolul 63 TFUE.
28
În plus, deși este adevărat că în cazurile enumerate la punctele 50-53 din Hotărârea din 15 noiembrie 2016, Ullens de Schooten (C‑268/15, EU:C:2016:874), Curtea a considerat admisibile cererile de decizie preliminară privind interpretarea dispozițiilor Tratatului FUE referitoare la libertățile fundamentale, deși toate elementele din litigiile principale s‑au limitat la interiorul unui singur stat membru, trebuie să se constate că instanța de trimitere nu a furnizat nicio indicație Curții care să îi permită acesteia din urmă să considere că întrebările cu privire la interpretarea articolului 63 TFUE s‑ar încadra în unul dintre aceste cazuri.
29
Rezultă că întrebările prima‑a treia sunt vădit inadmisibile.
Cu privire la a patra întrebare
30
În ceea ce privește a patra întrebare, referitoare la articolul 4 alineatul (2) litera (a) și la articolele 26, 27, 114 și 115 TFUE, trebuie amintit că instanța națională este obligată să clarifice, în decizia de trimitere, cadrul factual și normativ al litigiului principal și să furnizeze explicațiile necesare cu privire la motivele care au stat la baza alegerii dispozițiilor de drept al Uniunii a căror interpretare o solicită, precum și cu privire la legătura pe care o stabilește între aceste dispoziții și legislația națională aplicabilă litigiului cu care este sesizată [a se vedea în acest sens în special Hotărârea din 4 iunie 2020, C.F. (Control fiscal), C‑430/19, EU:C:2020:429, punctul 23 și jurisprudența citată].
31
Aceste cerințe privind conținutul unei cereri de decizie preliminară figurează în mod expres la articolul 94 din Regulamentul de procedură, pe care instanța de trimitere se prezumă, în cadrul în cadrul cooperării instituite la articolul 267 TFUE, că îl cunoaște și pe care este obligată să îl respecte cu strictețe (a se vedea în acest sens Ordonanța din 3 iulie 2014, Talasca, C‑19/14, EU:C:2014:2049, punctul 21). În plus, ele sunt amintite la punctele 13, 15 și 16 din Recomandările Curții de Justiție a Uniunii Europene în atenția instanțelor naționale, referitoare la efectuarea trimiterilor preliminare (JO 2019, C 380, p. 1).
32
În speță, este evident că decizia de trimitere nu îndeplinește cerințele prevăzute la articolul 94 litera (c) din Regulamentul de procedură.
33
Astfel, această decizie nu cuprinde expunerea motivelor care au determinat instanța națională să aibă îndoieli cu privire la interpretarea articolului 4 alineatul (2) litera (a) și a articolelor 26, 27, 114 și 115 TFUE și nici nu expune legătura care ar exista între aceste dispoziții și reglementarea națională aplicabilă litigiului principal, astfel încât Curtea nu poate aprecia în ce măsură este necesar un răspuns la a patra întrebare pentru soluționarea litigiului principal.
34
În consecință, a patra întrebare este vădit inadmisibilă.
Cu privire la a cincea întrebare
35
În ceea ce privește a cincea întrebare, referitoare la interpretarea articolului 2 TUE coroborat cu articolul 19 alineatul (1) TUE și cu articolul 47 alineatele (1) și (2) din cartă, din decizia de trimitere reiese în special că modificarea retroactivă rezultată din dispozițiile tranzitorii și finale ale ZIDZBN ar anticipa soluționarea mai multor litigii pendinte, ceea ce ar aduce atingere în special principiului constituțional al separării puterilor consacrat de Constituția bulgară și, prin urmare, ar afecta independența instanțelor naționale sesizate cu astfel de litigii în privința puterii legislative.
36
Trebuie amintit că articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE impune tuturor statelor membre să prevadă căile de atac necesare pentru a asigura, în domeniile reglementate de dreptul Uniunii, o protecție jurisdicțională efectivă [a se vedea în acest sens Hotărârea din 22 februarie 2022, RS (Efectul hotărârilor unei curți constituționale), C‑430/21, EU:C:2022:99, punctul 37 și jurisprudența citată]. Această dispoziție vizează „domeniile reglementate de dreptul Uniunii”, indiferent de situația în care statele membre pun în aplicare acest drept, în sensul articolului 51 alineatul (1) din cartă (Hotărârea din 20 aprilie 2021, Repubblika, C‑896/19, EU:C:2021:311, punctul 36 și jurisprudența citată).
37
Astfel, orice stat membru trebuie, în temeiul articolului 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE, să se asigure că autoritățile care pot fi chemate să se pronunțe, în calitate de „instanță” în sensul definit de dreptul Uniunii, cu privire la chestiuni legate de aplicarea sau de interpretarea acestui drept și care fac parte, așadar, din sistemul său de căi de atac în domeniile reglementate de dreptul Uniunii îndeplinesc cerințele unei protecții jurisdicționale efective, printre care în special cea de independență [a se vedea în acest sens Hotărârea din 22 februarie 2022, RS (Efectul hotărârilor unei curți constituționale), C‑430/21, EU:C:2022:99, punctele 40 și 81].
38
În această privință, cerința de independență a instanțelor din statele membre, care decurge din articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf din TUE și care trebuie garantată în special în raport cu puterile legislativă și executivă, în conformitate cu principiul separației puterilor care caracterizează funcționarea unui stat de drept, are două aspecte [a se vedea în acest sens Hotărârea din 22 februarie 2022, RS [Efectul hotărârilor unei curți constituționale), C‑430/21, EU:C:2022:99, punctele 41 și 42, precum și jurisprudența citată].
39
Primul aspect, de ordin extern, impune ca instanța respectivă să își exercite funcțiile în deplină autonomie, fără a fi supusă vreunei legături ierarhice sau de subordonare și fără să primească dispoziții sau instrucțiuni, indiferent de originea lor, fiind astfel protejată de intervenții sau de presiuni exterioare susceptibile să aducă atingere independenței de judecată a membrilor săi și să influențeze deciziile acestora [Hotărârea din 24 iunie 2019, Comisia/Polonia (Independența Curții Supreme), C‑619/18, EU:C:2019:531, punctul 72, și Hotărârea din 22 februarie 2022, RS (Efectul hotărârilor unei curți constituționale), C‑430/21, EU:C:2022:99, punctul 41].
40
Al doilea aspect, de ordin intern, este legat la rândul său de noțiunea de imparțialitate și vizează echidistanța față de părțile în litigiu și de interesele lor respective din perspectiva obiectului acestuia. Acest aspect impune respectarea obiectivității și lipsa oricărui interes în soluționarea litigiului în afara strictei aplicări a normei de drept [Hotărârea din 24 iunie 2019, Comisia/Polonia (Independența Curții Supreme), C‑619/18, EU:C:2019:531, punctul 73, și Hotărârea din 22 februarie 2022, RS (Efectul hotărârilor unei curți constituționale), C‑430/21, EU:C:2022:99, punctul 41].
41
În speță, trebuie să se constate că adoptarea de către un stat membru a unor dispoziții generale de drept civil sau comercial referitoare la regimul compensării în cadrul unui faliment bancar, chiar dacă sunt retroactive, nu este de natură, prin ea însăși, să aducă atingere cerințelor enunțate la punctele 39 și 40 din prezenta ordonanță, fără a aduce atingere conformității lor cu dreptul național, a cărei apreciere este de competența exclusivă a instanțelor naționale.
42
În consecință, trebuie să se răspundă la a cincea întrebare că articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE trebuie interpretat în sensul că nu se opune adoptării de către un stat membru a unor norme generale privind compensarea în cadrul unui faliment bancar, chiar dacă sunt retroactive.
Cu privire la a șasea întrebare
43
În ceea ce privește a șasea întrebare, referitoare la principiul securității juridice, trebuie amintit că, atunci când statele membre adoptă măsuri prin care pun în aplicare dreptul Uniunii, ele sunt obligate să respecte principiile generale ale acestui drept, printre care figurează în special principiul securității juridice [a se vedea în acest sens Hotărârea din 15 aprilie 2021, Federazione nazionale delle imprese Elettrotecniche ed elettroniche (ANIE) și alții, C‑798/18 și C‑799/18, EU:C:2021:280, punctul 29, precum și jurisprudența citată].
44
Or, astfel cum se precizează la punctul 25 din prezenta ordonanță, litigiul principal privește o situație în care toate elementele se limitează la interiorul unui singur stat membru. În plus, decizia de trimitere nu conține indicații care să permită să se considere că acest litigiu privește o reglementare națională care pune în aplicare dreptul Uniunii.
45
Rezultă că a șasea întrebare este vădit inadmisibilă.
Cu privire la cheltuielile de judecată
46
Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a noua) declară:
1)
Articolul 19 alineatul (1) al doilea paragraf TUE trebuie interpretat în sensul că nu se opune adoptării de către un stat membru a unor norme generale privind compensarea în cadrul unui faliment bancar, chiar dacă sunt retroactive.
2)
Întrebările prima‑a patra și a șasea adresate de Okrazhen sad Vidin (Tribunalul Regional din Vidin, Bulgaria) sunt vădit inadmisibile.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: bulgara.