62023CC0517
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
DOMNUL MACIEJ SZPUNAR
prezentate la 24 octombrie 2024 (
1
)
Cauza C‑517/23
Apothekerkammer Nordrhein
împotriva
DocMorris NV
[cerere de decizie preliminară formulată de Bundesgerichtshof (Curtea Federală de Justiție, Germania)]
„Trimitere preliminară – Medicamente de uz uman – Directiva 2001/83/CE – Domeniu de aplicare – Medicamente care se eliberează pe bază de prescripție medicală – Publicitate pentru întreaga gamă de medicamente ale unei farmacii – Bonuri valorice sau de reducere procentuală la achiziționarea ulterioară a altor produse – Reduceri și plăți directe”
I. Introducere
1.
Pacienții care depind de medicamente prescrise de un medic și care sunt atrași de o reducere oferită de o farmacie cu vânzare prin corespondență din străinătate sunt determinați în principal să consume medicamente sau să achiziționeze de la farmacia specifică care oferă reducerea? Există o nevoie reală de a proteja astfel de pacienți împotriva consumului incorect și excesiv de medicamente? Sunt ei victimele industriei farmaceutice și ale celor care își vând produsele sau sunt victimele afecțiunilor pentru care caută un tratament sau o vindecare? Pacienții care suferă, de exemplu, de o boală cronică au un comportament antisocial atunci când „obțin un beneficiu” în cursul achiziționării unui medicament al cărui cost le va fi rambursat?
2.
Aceste întrebări, adresate cu titlu ilustrativ, sunt direct legate de esența prezentei cereri de decizie preliminară adresate de Bundesgerichtshof (Curtea Federală de Justiție, Germania).
3.
În speță, DocMorris, o farmacie neerlandeză cu vânzare prin corespondență, care a fost parte în proceduri ce au condus la decizii preliminare deja în mai multe cauze, revine de această dată cu problema reducerilor. Diverse practici ale unor societăți străine care oferă reduceri sunt o problemă recurentă pentru operatorii economici care sunt deja bine înrădăcinați pe piața națională, care susțin că oferirea de reduceri la vânzarea medicamentelor eliberate pe bază de prescripție medicală constituie „publicitate pentru medicamente” în sensul Directivei 2001/83/CE (
2
).
4.
Bundesgerichtshof (Curtea Federală de Justiție), confruntată cu jurisprudența contradictorie a instanțelor inferioare germane, solicită orientări cu privire la definiția „publicității”, în special în contextul unei serii de cauze pronunțate de Curtea de Justiție în ultimii 10 ani.
5.
Vom susține în prezentele concluzii că campaniile promoționale cu reduceri de preț precum cele în discuție în speță nu constituie publicitate în sensul articolului 86 alineatul (1) din Directiva 2001/83, dat fiind că sunt implementate în contextul achiziționării de medicamente eliberate pe bază de prescripție medicală.
II. Cadrul juridic
A.
Dreptul Uniunii
6.
Titlul VIII, intitulat „Publicitatea”, și titlul VIIIa, intitulat „Informare și publicitate”, din Directiva 2001/83 cuprind articolele 86-88 și, respectiv, articolele 88a-100 din directiva menționată.
7.
Articolul 86 din acea directivă prevede:
„(1)   În sensul prezentului titlu, «publicitatea pentru medicamente» include orice formă de informare la domiciliu, prin contact direct, activități de prospectare sau de stimulare destinate să promoveze prescrierea, eliberarea, vânzarea sau consumul de medicamente; publicitatea pentru medicamente include în special:
–
publicitatea pentru medicamente destinată publicului larg;
–
publicitatea pentru medicamente destinată persoanelor calificate să le prescrie sau să le elibereze;
–
vizite ale reprezentanților de vânzare medicali la persoanele calificate să prescrie medicamente;
–
distribuirea de mostre;
–
acordarea de stimulente pentru prescrierea sau eliberarea de medicamente prin acordarea, oferirea sau promiterea unor avantaje sau bonificații, în bani sau în natură, cu excepția cazului în care acestea au o valoare simbolică;
–
sponsorizarea reuniunilor promoționale la care iau parte persoane calificate să prescrie sau să elibereze medicamente;
–
sponsorizarea manifestărilor științifice la care participă persoane calificate să prescrie sau să elibereze medicamente, în special decontarea cheltuielilor de călătorie și de cazare ocazionate de acestea.
(2)   Dispozițiile prezentului titlu nu reglementează următoarele:
–
etichetarea și prospectele însoțitoare, care fac obiectul dispozițiilor titlului V;
–
corespondența, eventual însoțită de materiale de natură nepublicitară, necesară pentru a răspunde la o întrebare specifică privind un anumit medicament;
–
anunțurile cu caracter informativ și materialele documentare cu privire la, de exemplu, schimbări ale ambalajului, atenționări privind reacțiile adverse în cadrul precauțiilor generale de administrare a medicamentelor, cataloage comerciale și liste de prețuri, cu condiția să nu includă afirmații publicitare cu privire la medicament;
–
afirmațiile referitoare la sănătatea umană sau la boli, cu condiția să nu se facă trimitere, nici măcar indirectă, la medicamente.”
8.
Articolul 87 alineatul (3) din Directiva 2001/83 prevede:
„Publicitatea pentru un medicament trebuie:
–
să încurajeze utilizarea rațională a medicamentului, prin prezentarea obiectivă a acestuia și fără a‑i exagera calitățile terapeutice;
–
să nu inducă în eroare.”
9.
Potrivit articolului 88 alineatele (1)-(3) din directiva menționată:
„(1)   Statele membre interzic publicitatea destinată publicului larg având ca obiect medicamente care:
(a)
sunt disponibile numai pe baza unei prescripții medicale, în conformitate cu dispozițiile titlului VI;
[…]
(2)   Pot face obiectul publicității destinate publicului larg acele medicamente care prin compoziția și obiectivul lor sunt destinate și concepute a fi utilizate fără intervenția unui medic în ceea ce privește diagnosticul, prescrierea sau urmărirea tratamentului, la nevoie cu recomandarea farmacistului.
(3)   Statele membre pot interzice pe teritoriul lor publicitatea destinată publicului larg privind medicamentele al căror cost poate fi rambursat.”
B.
Dreptul german
10.
Articolul 7 alineatul (1) prima teză din Gesetz über die Werbung auf dem Gebiete des Heilwesens (Heilmittelwerbegesetz) (Legea privind publicitatea pentru medicamente, denumită în continuare „HWG”), în versiunea aplicabilă situației de fapt din litigiul principal, prevede:
„Se interzice oferirea, anunțarea sau acordarea unor avantaje și a altor cadouri publicitare (produse sau servicii) ori acceptarea acestora de către profesioniștii din domeniul sănătății, cu excepția situațiilor în care:
1.   aceste avantaje și cadouri publicitare sunt obiecte având o valoare mică. […] Avantajele și cadourile publicitare pentru medicamente sunt interzise, în măsura în care sunt acordate cu încălcarea dispozițiilor în materie de prețuri, care sunt aplicabile în temeiul [Arzneimittelgesetz (Legea privind medicamentele)].
2.   aceste avantaje și cadouri publicitare
a)
sunt acordate într‑o sumă de bani determinată sau care urmează să fie calculată într‑un mod determinat […]
[…]
Avantajele și cadourile publicitare pentru medicamente, prevăzute la litera a), sunt interzise în măsura în care sunt acordate cu încălcarea dispozițiilor în materie de prețuri, aplicabile în temeiul Legii privind medicamentele. […]”
III. Situația de fapt, procedura și întrebările preliminare
11.
DocMorris livrează clienților finali din Germania medicamente ce se eliberează pe bază de prescripție medicală și fără prescripție medicală. Apothekerkammer Nordrhein este organismul profesional reprezentativ al farmaciștilor din regiunea Renania de Nord din Germania.
12.
Începând din anul 2012, DocMorris a desfășurat diferite campanii promoționale cu reduceri de preț, promițând clienților un avantaj la cumpărarea medicamentelor eliberate pe bază de prescripție medicală, sub forma unei reduceri la plata în numerar, a oferirii unui bon de o anumită valoare sau a unei reduceri procentuale la achiziționarea ulterioară a altor produse (medicamente care nu se eliberează pe bază de prescripție medicală sau produse nemedicamentoase pentru sănătate sau îngrijire) de la DocMorris.
13.
Apothekerkammer Nordrhein consideră că aceste acțiuni publicitare constituie o încălcare a impunerii prețului pentru medicamentele care se eliberează pe bază de prescripție medicală potrivit Legii privind medicamentele și a obținut împotriva DocMorris, în măsura în care acest aspect este relevant în procedura de recurs, în anii 2013-2015, cinci ordine de încetare provizorii având ca obiect încetarea acestor practici, în cadrul unor măsuri provizorii pronunțate de Landgericht Köln (Tribunalul Regional din Köln, Germania), fiecare dintre acestea fiind executat în mod corespunzător.
14.
La 8 mai 2013 (cauza nr. 84 O 90/13), la 26 septembrie 2013 (cauza nr. 84 O 220/13) și la 4 noiembrie 2014 (cauza nr. 84 O 208/14), Apothekerkammer Nordrhein a obținut măsuri provizorii din partea Landgericht Köln (Tribunalul Regional din Köln) împotriva publicității DocMorris. Aceste trei măsuri provizorii au fost executate în mod corespunzător. Landgericht Köln (Tribunalul Regional din Köln) a anulat măsurile provizorii din 8 mai 2013 și, respectiv, din 4 noiembrie 2014 prin două hotărâri din 22 martie 2017.
15.
La 5 noiembrie 2013, Apothekerkammer Nordrhein a obținut măsuri provizorii, care au fost executate la 21 ianuarie 2014, din partea Landgericht Köln (Tribunalul Regional din Köln) (cauza nr. 84 O 256/13) împotriva publicității DocMorris care avea următorul conținut:
„Trimiteți acum rețeta! […] tot ce trebuie să faceți este numai să vă deplasați până la easybox. Pentru compensarea costurilor de transport cu autobuzul sau cu trenul, oferim clienților noi 10 euro, care vor fi scăzuți imediat din valoarea facturii în momentul trimiterii rețetei”;
Reducerea este oferită ca o recompensă pentru comenzile de medicamente eliberate pe bază de prescripție medicală de minimum 50 de euro. Această măsură provizorie a fost anulată de Landgericht Köln (Tribunalul Regional din Köln) prin hotărârea din 22 martie 2017.
16.
La 29 septembrie 2015, Apothekerkammer Nordrhein a obținut măsuri provizorii, care au fost executate la 26 mai 2016, din partea Landgericht Köln (Tribunalul Regional din Köln) (cauza nr. 81 O 82/15) împotriva unei publicități a DocMorris care avea următorul conținut:
„Bon valoric de 5 euro pentru următoarea comandă cu rețetă”[.]
Acea sumă urma a fi scăzută direct din valoarea facturii. Această măsură provizorie a fost anulată de Landgericht Köln (Tribunalul Regional din Köln) prin hotărârea definitivă din 21 martie 2017.
17.
Instanța de trimitere subliniază că toate anulările de mai sus au avut loc ca urmare a modificării împrejurărilor care au rezultat din Hotărârea Curții în cauza Deutsche Parkinson Vereinigung (
3
).
18.
În cadrul executării unora dintre măsurile provizorii, la cererea pârâtei, societății DocMorris i‑au fost aplicate amenzi.
19.
DocMorris solicită despăgubiri din partea Apothekerkammer Nordrhein, considerând că măsurile provizorii au fost de la început nejustificate.
20.
Landgericht Köln (Tribunalul Regional din Köln) a respins acțiunea. În apel, DocMorris a solicitat în esență obligarea Apothekerkammer Nordrheinpe, pe de o parte, să îi plătească despăgubiri în cuantum de cel puțin 18476648,12 euro plus dobânzile aferente și, pe de altă parte, să se constate obligația de plată a despăgubirilor pentru alte eventuale prejudicii.
21.
Prin intermediul recursului, Apothekerkammer Nordrhein își menține concluziile de respingere a cererii în ansamblul ei.
22.
În aceste condiții, prin decizia din 13 iulie 2023, primită de Curte la 10 august 2023, Bundesgerichtshof (Curtea Federală de Justiție) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
Publicitatea pentru cumpărarea medicamentelor care se eliberează pe bază de prescripție medicală din întreaga gamă de produse ale unei farmacii intră în domeniul de aplicare al dispozițiilor referitoare la publicitatea pentru medicamente ale Directivei 2001/83/CE (titlurile VIII și VIIIa, articolele 86-100)?
2)
În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare: dispozițiile titlului VIII și în special articolul 87 alineatul (3) din Directiva 2001/83 sunt compatibile cu interpretarea unei dispoziții naționale [în speță: articolul 7 alineatul (1) prima teză a doua parte punctul 2 prima teză litera a) din HWG] în sensul că interzice publicitatea pentru întreaga gamă de medicamente care se eliberează pe bază de prescripție medicală ale unei farmacii cu vânzare prin corespondență stabilită într‑un alt stat membru, prin donații publicitare sub formă de bonuri de o anumită valoare sau bonuri de reducere procentuală la achiziționarea ulterioară a altor produse?
3)
De asemenea pentru cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare: dispozițiile titlului VIII și în special articolul 87 alineatul (3) din Directiva 2001/83 sunt compatibile cu interpretarea unei dispoziții naționale [în speță: articolul 7 alineatul (1) prima teză a doua parte punctul 2 prima teză litera a) din HWG] în sensul că permite publicitatea pentru întreaga gamă de medicamente care se eliberează pe bază de prescripție medicală ale unei farmacii cu vânzare prin corespondență stabilite într‑un alt stat membru, prin donații publicitare sub formă de reduceri imediate de prețuri și plăți care operează direct?”
23.
Părțile din litigiul principal, guvernele estonian și polonez, precum și Comisia Europeană au depus observații scrise. Părțile din litigiul principal și Comisia au participat la ședința care a avut loc la 27 iunie 2024.
IV. Apreciere
A.
Prima întrebare: cu privire la domeniul de aplicare al Directivei 2001/83
24.
Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă campaniile promoționale cu reduceri de preț desfășurate de o farmacie, în cazul în care, la achiziționarea de medicamente eliberate pe bază de prescripție medicală, clienților li se oferă fie un avantaj sub forma unei reduceri imediate în numerar, fie un bon valoric pentru o anumită sumă de bani, fie o reducere procentuală pentru achiziționarea ulterioară a altor produse (medicamente care nu se eliberează pe bază de prescripție medicală sau produse nemedicamentoase pentru sănătate sau îngrijire), constituie „publicitate pentru medicamente” în sensul articolului 86 alineatul (1) din Directiva 2001/83.
25.
În speță, DocMorris oferea astfel de reduceri clienților săi.
26.
Având în vedere că aceasta constituie o activitate transfrontalieră în cadrul pieței interne, prezenta cauză privește potențial atât libertățile fundamentale cuprinse în tratat, în special libera circulație a mărfurilor (medicamentele) și libertatea de a presta servicii (activitatea comercială de administrare a unei farmacii), cât și normele specifice adoptate de legiuitorul Uniunii în domeniul publicității pentru medicamente.
27.
Astfel, după cum explică cu atenție instanța de trimitere în cererea sa de decizie preliminară, deși litigiile în fața instanțelor naționale, în contextul cărora a fost chemată să se pronunțe cu privire la o chestiune de drept, au ca fundament aplicarea jurisprudenței Curții în contextul liberei circulații a mărfurilor, și anume a Hotărârii Deutsche Parkinson Vereinigung (
4
), aceasta solicită îndrumări cu privire la Directiva 2001/83 (interpretarea dispozițiilor acesteia în jurisprudența Curții), și anume cu privire la Hotărârile Curții în cauzele DocMorris (
5
) și EUROAPTIEKA (
6
).
28.
Acest lucru necesită o scurtă recapitulare, în măsura necesară pentru prezenta cauză, a jurisprudenței menționate a Curții.
29.
În realitate, nu este prima dată când Curtea este sesizată cu întrebări referitoare la problema prețurilor practicate și a reducerilor oferite (în principal) de farmaciile cu vânzare prin corespondență și într‑adevăr în acest context, instanța de trimitere solicită clarificări suplimentare cu privire la ceea ce este impus sau permis în temeiul dreptului Uniunii în ceea ce privește acordarea de reduceri de către farmaciști clienților pentru medicamente.
1. Jurisprudența Curții până în prezent
30.
Există două linii jurisprudențiale complementare.
a) Libera circulație în temeiul Tratatului FUE
31.
În Hotărârea Deutsche Parkinson Vereinigung, Curtea s‑a confruntat cu problema dacă interdicția, întemeiată pe dreptul național (
7
), a unui sistem de reduceri prin care se acordau diverse bonusuri pacienților care achiziționau de la DocMorris medicamente eliberate pe bază de prescripție medicală pentru boala Parkinson, disponibile numai în farmacii, era contrară liberei circulații a mărfurilor, libertate fundamentală prevăzută la articolele 34 și 36 TFUE.
32.
Curtea a confirmat că aceasta era situația, măsura în cauză constituind o măsură cu efect echivalent unei restricții cantitative în sensul articolului 34 TFUE, care nu putea fi justificată în temeiul articolului 36 TFUE, întrucât depășea ceea ce era necesar pentru atingerea obiectivelor invocate (
8
) și, prin urmare, nu era proporțională (
9
). În această privință, Curtea a subliniat că argumentul întemeiat pe necesitatea de a asigura o aprovizionare uniformă cu medicamente eliberate pe bază de prescripție medicală pe întreg teritoriul german nu este susținut de niciun element care să îndeplinească condițiile prevăzute la articolul 36 TFUE (
10
). În mod esențial, Curtea a statuat că există anumiți factori care sugerează că o concurență prin prețuri mai intensă între farmacii ar fi benefică pentru aprovizionarea uniformă cu medicamente, prin stimularea implantării unor farmacii în regiuni în care numărul redus de unități farmaceutice ar permite facturarea unor prețuri mai ridicate (
11
); că o concurență prin prețuri din partea farmaciilor cu vânzare prin corespondență ar putea conduce la stimularea farmaciilor tradiționale să dezvolte anumite activități de interes general, precum fabricarea de medicamente pe bază de rețetă sau menținerea unui anumit stoc și a unei selecții de medicamente (
12
); și că această concurență prin prețuri ar putea fi de natură să aducă beneficii pacientului, în măsura în care ar permite eventual să se ofere, în Germania, medicamente eliberate pe bază de prescripție medicală la prețuri mai favorabile decât cele impuse în prezent de acest stat membru (
13
).
b) Publicitatea în sensul Directivei 2001/83
33.
În Hotărârea A (Publicitate și vânzare de medicamente online) (
14
), care privea activitatea unei farmacii stabilite într‑un stat membru ce a constat în efectuarea unei campanii publicitare, adresată consumatorilor dintr‑un alt stat membru, sub mai multe forme și de mare amploare pentru serviciile sale de vânzare online de medicamente, Curtea a statuat în esență că publicitatea și vânzarea online de medicamente nu intră în domeniul de aplicare al dispozițiilor Directivei 2001/83 referitoare la publicitatea pentru medicamente, ci în cel al Directivei 2000/31/CE (
15
).
34.
Ulterior, în Hotărârea DocMorris (
16
), care a privit o acțiune publicitară desfășurată de o farmacie sub forma unui joc promoțional care permitea participanților să câștige obiecte din viața curentă, altele decât medicamente, participarea la acest joc fiind condiționată de trimiterea unei comenzi pentru un medicament care se eliberează pe bază de prescripție medicală, Curtea a statuat că respectiva acțiune publicitară nu urmărește să influențeze alegerea clientului pentru un anumit medicament, ci pe cea, care are loc în aval, a farmaciei de la care acest client cumpără medicamentul respectiv, astfel încât o asemenea acțiune publicitară nu intră în domeniul de aplicare al titlului VIII din Directiva 2001/83.
35.
În sfârșit, în Hotărârea EUROAPTIEKA, care privea o vânzare promoțională prin care farmacii și societăți de distribuție cu amănuntul de medicamente au oferit o reducere de 15 % din prețul de achiziție al oricărui medicament în cazul cumpărării a cel puțin trei produse, Curtea a statuat că o astfel de practică intră sub incidența noțiunii de „publicitate pentru medicamente” în sensul articolului 86 alineatul (1) din Directiva 2001/83. Curtea a subliniat că acest lucru este valabil chiar și atunci când informațiile în discuție nu se referă la un medicament determinat, ci la medicamente nedeterminate.
c) Analizarea situației
36.
Deși Hotărârea A (Publicitate și vânzare de medicamente online) (
17
) și Hotărârea DocMorris au fost pronunțate în cauze în care a existat un element transfrontalier în litigiul principal, nu aceasta a fost situația în ceea ce privește Hotărârea EUROAPTIEKA. În acea speță, procedura principală constituia o așa‑numită „situație pur internă”.
37.
Astfel cum subliniază în mod întemeiat Comisia în observațiile sale scrise, două aspecte esențiale pot fi deduse din jurisprudența referitoare la Directiva 2001/83 în scopul prezentei cauze.
38.
În primul rând, din Hotărârea EUROAPTIEKA rezultă că conceptul de publicitate pentru medicamente în sensul Directivei 2001/83 nu se limitează la publicitatea pentru anumite medicamente. Acest concept include și circumstanțe în care sunt furnizate informații cu privire la medicamente nedeterminate. Prin urmare, faptul că informațiile din prezenta cauză se referă printre altele la toate medicamentele eliberate pe bază de prescripție medicală din întreaga gamă de produse ale unei farmacii nu împiedică, ca atare, aplicarea acestei directive.
39.
În al doilea rând, din Hotărârea DocMorris rezultă că, în cazul publicității făcute de o farmacie care folosește informații privind medicamente nedeterminate, trebuie să se examineze dacă publicitatea urmărește să încurajeze achiziționarea de medicamente sau mai degrabă influențarea deciziei ulterioare privind alegerea farmaciei de la care se achiziționează medicamentul. În acest din urmă caz, publicitatea nu intră în domeniul de aplicare al Directivei 2001/83.
40.
Pe baza acestor precedente, vom proceda în continuare la efectuarea analizei din perspectiva Directivei 2001/83.
2. Articolul 86 alineatul (1) din Directiva 2001/83
a) Interpretarea textuală
41.
Cu titlu introductiv, trebuie amintit că Directiva 2001/83 a realizat o armonizare completă în domeniul publicității pentru medicamente și enumeră în mod explicit situațiile în care statele membre sunt autorizate să adopte prevederi care să se îndepărteze de normele stabilite prin această directivă (
18
).
42.
Conform dispoziției prevăzute la articolul 86 alineatul (1) din Directiva 2001/83, se consideră a fi „publicitate pentru medicamente” orice formă de informare la domiciliu, prin contact direct, activități de prospectare sau de stimulare destinate să promoveze prescrierea, eliberarea, vânzarea sau consumul de medicamente (
19
).
43.
Rezultă din termenii dispoziției menționate, în special din expresia „orice formă”, că noțiunea de publicitate pentru medicamente reținută de legiuitorul Uniunii este foarte largă (
20
).
44.
Cu toate acestea, reiese de asemenea din însuși modul de redactare a mai multor dispoziții cuprinse în titlurile VIII și VIIIa din Directiva 2001/83 că multe dispoziții privind publicitatea sunt prin însăși natura lor orientate mai mult către producători (
21
), către titularii de autorizații de introducere pe piață, către distribuitorii angro (
22
), către reprezentanții de vânzare medicali și către importatori, mai degrabă decât farmaciile care vând medicamentele clienților finali, și anume pacienților. Cu titlu de exemplu, publicitatea pentru medicamente destinată persoanelor calificate să le prescrie sau să le elibereze [articolul 86 alineatul (1) a doua liniuță din Directiva 2001/83] sau vizitele reprezentanților de vânzare medicali la persoanele calificate să prescrie medicamente [articolul 86 alineatul (1) a treia liniuță din directiva menționată] nu par să vizeze farmaciile care vând produse pacienților, ci entitățile situate în amonte în lanțul de distribuție. Același lucru este valabil și în ceea ce privește articolul 89 alineatul (1) litera (b) din Directiva 2001/83 (
23
): în cazul în care se oferă o reducere de 15 % din prețul de achiziție al oricărui medicament în cazul cumpărării a cel puțin trei produse, după cum a reținut Curtea în Hotărârea EUROAPTIEKA, atunci, prin definiție, nu se poate aștepta ca o farmacie care vinde produse unui pacient să includă denumirea unui medicament.
45.
Curtea statuează în mod constant că, deși definiția de la articolul 86 alineatul (1) din Directiva 2001/83 subliniază în mod explicit finalitatea mesajului, aceasta nu include nicio indicație cu privire la persoanele care difuzează această informație (
24
). Finalitatea mesajului constituie trăsătura caracteristică esențială a publicității în sensul articolului 86 alineatul (1) din această directivă, precum și elementul determinant pentru a distinge publicitatea de simpla informare (
25
). În consecință, Curtea a aplicat această dispoziție ratione personae„terților independenți” (
26
), precum și farmaciilor și societăților de distribuție de medicamente (
27
).
46.
În ceea ce privește în special activitățile unei farmacii, atunci când finalitatea mesajului nu urmărește să influențeze alegerea clientului pentru un anumit medicament, ci pe cea, situată în aval, a farmaciei de la care acest client cumpără medicamentul respectiv, acest mesaj nu intră sub incidența conceptului de „publicitate pentru medicamente” în sensul articolului 86 alineatul (1) din Directiva 2001/83 (
28
).
47.
Aplicând aceste criterii în speță, rezultă că finalitatea mesajului transmis de practicile comerciale utilizate de DocMorris este de a incita pacientul să vină într‑o anumită farmacie DocMorris. Prin mesajul „veniți la noi”, iar nu „cumpărați aceste medicamente (determinate sau nedeterminate)”, DocMorris se concentrează mai degrabă pe vânzarea către pacient decât pe vânzarea unui medicament (determinat sau nedeterminat).
48.
Această constatare este valabilă, în opinia noastră, atât pentru reducerile acordate imediat, cât și pentru cele acordate în vederea unor cumpărături viitoare.
49.
În ceea ce privește reducerile acordate imediat, în mod crucial, în speță, pacientul știe deja ce produs să cumpere. Produsul respectiv a fost prescris de un profesionist calificat în acest scop. Reducerile sunt oferite numai pentru vânzarea de medicamente care se eliberează pe bază de prescripție medicală. După ce pacientul a primit o prescripție medicală, singura alegere care rămâne la aprecierea sa este farmacia de la care să achiziționeze produsul. Toate celelalte detalii au fost deja stabilite de un medic: prescrierea unui medicament și cantitatea prescrisă, precum și doza și intervalele de administrare pacientului a medicamentelor.
50.
În ceea ce privește reducerile viitoare, pacientului i se transmite același mesaj ca și cel descris mai sus. Nu se pune accentul pe convingerea unui pacient să cumpere un anumit număr de medicamente. Reducerile se aplică întregii game de medicamente care nu se eliberează pe bază de prescripție medicală sau produse nemedicamentoase pentru sănătate sau îngrijire ale unei farmacii. Așadar, astfel cum se va detalia în continuare în prezentele concluzii (a doua și a treia întrebare), medicamentele reprezintă doar o parte din acea gamă de produse.
51.
În plus, în această privință prezenta cauză este net diferită de cea în care Curtea a pronunțat Hotărârea EUROAPTIEKA. În această din urmă cauză, în care o farmacie oferea o reducere de 15 % din prețul de achiziție al oricărui medicament în cazul cumpărării a cel puțin trei produse, farmacia respectivă a convins în mod direct și neechivoc un client să cumpere o cantitate mai mare de medicamente nedeterminate. Pacientul nu putea beneficia de promoție fără a cumpăra un anumit număr de medicamente. În mod evident, după cum am rezumat mai sus, o astfel de practică constituie în mod clar, în opinia noastră, „publicitate pentru medicamente” în sensul articolului 86 alineatul (1) din Directiva 2001/83. De altfel, aceasta este ceea ce am propus Curții în cele două serii de concluzii prezentate în cauza respectivă.
52.
O interpretare textuală a articolului 86 alineatul (1) din Directiva 2001/83 ne conduce, așadar, la concluzia intermediară potrivit căreia practicile comerciale folosite de o farmacie precum cele în discuție nu constituie publicitate pentru un medicament în sensul acestei dispoziții.
53.
Această constatare este confirmată de o interpretare sistematică și teleologică a articolului 86 alineatul (1) din Directiva 2001/83.
b) Interpretarea sistematică și teleologică
54.
Ne permitem acum să facem un pas înapoi și să ne concentrăm asupra articolului 86 alineatul (1) din Directiva 2001/83 în cadrul economiei și al raționamentului general al acestei directive.
55.
Directiva 2001/83 este un exemplu clasic de măsură de armonizare (
29
) în domeniul pieței interne, astfel cum reiese în mod clar din considerentele acestei directive.
56.
Punctul de plecare pentru instituțiile politice ale Uniunii Europene (
30
) a fost considerația că, deși obiectivul esențial al normelor care reglementează producția, distribuția și utilizarea medicamentelor este de a proteja sănătatea publică (
31
), acest obiectiv trebuie realizat prin mijloace care să nu împiedice dezvoltarea industriei farmaceutice sau a comerțului cu medicamente în cadrul Comunității (
32
). Acestea au constatat că comerțul cu medicamente în cadrul Uniunii Europene a fost împiedicat de discrepanțele dintre anumite dispoziții de drept intern între dispozițiile referitoare la medicamente (
33
) și că aceste discrepanțe afectau direct funcționarea pieței interne (
34
). Pentru a elimina astfel de obstacole, s‑a decis să se procedeze la o apropiere a dispozițiilor relevante (
35
).
57.
Temeiul juridic pentru continuarea acestui demers îl constituie articolul 114 TFUE, care este, fără îndoială, cel mai important dintre toate competențele de armonizare în cadrul TFUE. În temeiul acestei dispoziții (
36
), pentru a realiza obiectivele prevăzute la articolul 26 TFUE, legiuitorul Uniunii poate adopta în cadrul procedurii legislative ordinare (
37
) măsuri de armonizare „pentru instituirea sau asigurarea funcționării pieței interne”. Curtea înțelege această dispoziție în sensul că impune ca măsurile de armonizare să îmbunătățească cu adevărat condițiile de instituire și de funcționare a pieței interne (
38
).
58.
Orice măsură de armonizare urmărește să alinieze nivelurile naționale de protecție (în speță) a sănătății cu un nivel de protecție la scara Uniunii. Acesta este însuși scopul armonizării. Raționamentul armonizării dispozițiilor naționale privind publicitatea pentru medicamente este, așadar, acela de a crea condiții de concurență echitabile pentru operatorii economici, permițându‑le să își desfășoare liber activitatea, în limitele, în mod evident, ale înseși normelor adoptate de legiuitorul Uniunii. În această privință, referitor la nivelul de protecție la nivelul Uniunii, acesta trebuie să fie un nivel ridicat, astfel cum rezultă din articolul 114 alineatul (3) TFUE (
39
).
59.
Întrucât, astfel cum a subliniat în mod repetat Apothekerkammer Nordrhein, medicamentele nu sunt produse ca oricare altele, specificitatea pieței unor astfel de produse impune ca sănătatea publică să fie luată în considerare în toate etapele. Prin urmare, considerentul (2) al Directivei 2001/83, menționat anterior și invocat și de Curte (
40
), confirmă că obiectivul esențial urmărit de această directivă este protejarea sănătății publice.
60.
Normele privind publicitatea cuprinse în titlurile VIII (
41
) și VIIIa (
42
) din Directiva 2001/83 trebuie analizate în acest context. Considerentul (43) al directivei menționate vizează în mod specific sectorul publicității pentru medicamente și precizează în esență (
43
) că discrepanțele care există între măsurile adoptate de statele membre în acest domeniu pot avea un impact asupra funcționării pieței interne. Prin urmare, intenția declarată a acelei directive este ca astfel de discrepanțe să fie eliminate (
44
).
61.
În această privință, dorim să subliniem că am precizat în alte concluzii ale noastre că, atunci când achiziționarea unui medicament este condiționată de obținerea unei prescripții medicale, sub controlul persoanelor autorizate să prescrie astfel de produse, o campanie publicitară a unei farmacii nu este de natură să încurajeze utilizarea irațională a medicamentelor (
45
).
62.
În ceea ce privește practicile comerciale în discuție în prezenta cauză, nu înțelegem modul în care acestea ar conduce la un abuz în ceea ce privește consumul de medicamente (
46
). Din nou, decizia privind prescrierea produsului a fost deja adoptată. O astfel de prescripție medicală contribuie deja la asigurarea faptului că medicamentul va fi utilizat în scopul prevăzut.
63.
A sugera contrariul, astfel cum a procedat Apothekerkammer Nordrhein în cursul ședinței, în măsura în care pacienții ar putea convinge medicii să le prescrie produse determinate sau cantități mai mari de produse determinate, se traduce nu numai prin inversarea ipotezelor standard care stau la baza întregii legislații a Uniunii și a legislațiilor naționale în cauză (medicii în calitate de experți prescriu, pacienții aflându‑se literal în categoria celor care primesc), ci și prin încercarea de a‑i pune pe alții într‑o lumină nefavorabilă: alimentați de farmaciile cu vânzare prin corespondență lacome, care sunt de obicei străine, pacienții vulnerabili conving medici neprincipiali să le prescrie o cantitate excesivă de medicamente. În acest sens, ne putem baza de asemenea pe constatările anterioare ale Curții, care a reținut următoarele (
47
): „[î]n mod cert, nu se poate exclude ca, în urma cererii unui pacient informat, medicul să aibă obligația să prescrie un alt medicament decât cel pe care l‑a considerat inițial corespunzător și că, în consecință, informația de fapt contribuie, chiar dacă într‑o măsură redusă, la creșterea vânzărilor. Cu toate acestea, o astfel de eventualitate nu poate fi suficientă ca să demonstreze intenția de a face publicitate a unui producător de medicamente. În plus, aceasta nu reprezintă, în principiu, un pericol deosebit pentru sănătatea pacientului dacă medicul consideră că se poate prescrie un anumit medicament și nu poate aduce atingere obiectivității de care, astfel cum se amintește în considerentul (50) al Directivei 2001/83, trebuie să dea dovadă medicul care prescrie un anumit medicament unui pacient determinat. Astfel, un medic care eliberează o rețetă este obligat, din punct de vedere deontologic, să nu prescrie un anumit medicament dacă acesta nu este adecvat tratamentului terapeutic al pacientului său (
48
).”
64.
În sfârșit, raționamentul dezvoltat mai sus reflectă principiile consacrate la articolul 16 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”), care recunoaște libertatea de a desfășura o activitate comercială. Este firesc ca o farmacie să încerce să își promoveze activitatea, iar nu să își încurajeze clienții să consume medicamente. Directiva 2001/83 reglementează în principiu numai acest din urmă aspect. Articolul 16 din cartă impune, în opinia noastră, interpretarea propusă mai sus a directivei, astfel încât primul aspect, și anume cel de promovare a unei farmacii, să nu fie practic exclus.
3. Concluzie
65.
Scopul primordial al campaniilor de reduceri este de a‑i convinge pe pacienți să aleagă farmacia DocMorris în locul unei alte farmacii. Scopul lor nu este de a‑i convinge pe pacienți să consume mai multe medicamente decât ar fi făcut‑o altfel. Dimpotrivă, o farmacie străină încearcă să intre pe piața germană prin generarea unui flux stabil de comenzi: întrucât pacienții care se bazează pe medicamente eliberate pe bază de prescripție medicală suferă adesea de boli cronice și probabil incurabile, aceștia se vor baza pe astfel de medicamente pentru o perioadă considerabilă. Farmaciile doresc în mod firesc să pătrundă pe această piață profitabilă în cadrul căreia o rețetă face adesea parte dintr‑un „abonament” mai mare.
66.
În consecință, propunem să se răspundă la prima întrebare preliminară că campaniile promoționale desfășurate de o farmacie care oferă clienților, la achiziționarea de medicamente eliberate pe bază de prescripție medicală, fie un avantaj sub forma unei reduceri imediate în numerar, fie un bon valoric pentru o anumită sumă de bani, fie o reducere procentuală pentru achiziționarea ulterioară a altor produse (medicamente care nu se eliberează pe bază de prescripție medicală sau produse nemedicamentoase pentru sănătate sau îngrijire) nu constituie „publicitate pentru medicamente”, în sensul articolului 86 alineatul (1) din Directiva 2001/83.
B.
Observații suplimentare
67.
Ca urmare a propunerii noastre de răspuns la prima întrebare, nu mai este necesară examinarea celei de a doua și a celei de a treia întrebări. Cu toate acestea, din motive de exhaustivitate, vom examina a doua și a treia întrebare. Înainte de a proceda astfel, dorim să subliniem că, în cazul în care dispozițiile Directivei 2001/83 nu se aplică, instanța de trimitere va trebui să țină seama de Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene, în special de libertățile fundamentale consacrate de acesta (
49
).
68.
Interzicerea publicității, precum cea în discuție în procedura principală, constituie o măsură cu efect echivalent unei restricții cantitative în sensul articolului 34 TFUE. În mod esențial, la fel ca în Hotărârea Deutsche Parkinson Vereinigung și spre deosebire de Hotărârea DocMorris, publicitatea în discuție în prezenta cauză nu constituie o modalitate de vânzare, întrucât interdicția menționată împiedică accesul pe piața germană al produselor farmaceutice comercializate în mod legal în alte state membre. În plus, potrivit Hotărârii Deutsche Parkinson Vereinigung, nu există nicio justificare în acest sens.
C.
A doua și a treia întrebare
69.
Astfel cum s‑a arătat mai sus, următoarea apreciere este efectuată în eventualitatea în care Curtea ar ajunge, în ceea ce privește prima întrebare, la o concluzie diferită de cea propusă în prezentele concluzii.
70.
Prin intermediul celei de a doua și al celei de a treia întrebări, care trebuie analizate împreună, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă dispozițiile titlului VIII, în special articolul 87 alineatul (3) din Directiva 2001/83, se opun folosirii de către o farmacie a campaniilor promoționale care oferă clienților reduceri de preț la achiziționarea medicamentelor eliberate pe bază de prescripție medicală, fie un avantaj sub forma unei reduceri imediate în numerar, fie un bon valoric pentru o anumită sumă de bani, fie o reducere procentuală pentru achiziționarea ulterioară a altor produse (medicamente care nu se eliberează pe bază de prescripție medicală sau produse nemedicamentoase pentru sănătate sau îngrijire).
71.
Această întrebare necesită următoarele observații.
72.
În primul rând, odată stabilită incidența Directivei 2001/83, se aplică articolul 88 alineatul (1) litera (a) din aceasta, care interzice publicitatea pentru medicamentele care se eliberează pe bază de prescripție medicală.
73.
În al doilea rând, publicitatea în cauză privește exclusiv achiziționarea unui medicament care se eliberează pe bază de prescripție medicală. La această achiziție se declanșează atât reducerile imediate, cât și cele viitoare. În consecință, ambele tipuri de reduceri ar fi excluse de articolul 88 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2001/83.
74.
În al treilea rând, observăm că însăși instanța de trimitere are îndoieli cu privire la aplicarea în litigiul principal a articolului 88 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2001/83 (
50
). În opinia noastră, dacă se stabilește că se aplică directiva, astfel de îndoieli nu sunt întemeiate. Ele dovedesc mai degrabă că, după cum s‑a subliniat în detaliu în analiza primei întrebări, situații precum cele în discuție în litigiul principal nu intră în domeniul de aplicare al Directivei 2001/83.
75.
Prin urmare, răspunsul pe care îl propunem la a doua și la a treia întrebare este că articolul 88 alineatul (1) litera (a) din Directiva 2001/83 trebuie interpretat în sensul că se opune utilizării de către o farmacie a campaniilor promoționale care oferă clienților, la achiziționarea de medicamente care se eliberează pe bază de prescripție medicală, fie un avantaj sub forma unei reduceri imediate în numerar, fie un bon valoric pentru o anumită sumă de bani, fie o reducere procentuală pentru achiziționarea ulterioară a altor produse (medicamente care nu se eliberează pe bază de prescripție medicală sau produse nemedicamentoase pentru sănătate sau îngrijire).
V. Concluzie
76.
Având în vedere considerațiile care precedă, propunem Curții să răspundă la întrebările preliminare adresate de Bundesgerichtshof (Curtea Federală de Justiție, Germania) după cum urmează:
Articolul 86 alineatul (1) din Directiva 2001/83/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman
trebuie interpretat în sensul că campaniile promoționale cu reduceri de preț desfășurate de o farmacie care oferă clienților, la achiziționarea de medicamente eliberate pe bază de prescripție medicală, fie un avantaj sub forma unei reduceri imediate în numerar, fie un bon valoric pentru o anumită sumă de bani, fie o reducere procentuală pentru achiziționarea ulterioară a altor produse (medicamente care nu se eliberează pe bază de prescripție medicală sau produse nemedicamentoase pentru sănătate sau îngrijire) nu constituie „publicitate pentru medicamente” în sensul acestei dispoziții.
(
1
)	Limba originală: engleza.
(
2
)	Directiva Parlamentului European și a Consiliului din 6 noiembrie 2001 de instituire a unui cod comunitar cu privire la medicamentele de uz uman (JO 2001, L 311, p. 67, Ediție specială, 13/vol. 33, p. 3), astfel cum a fost modificată prin Directiva 2004/27/CE a Parlamentului European și a Consiliului din 31 martie 2004 (JO 2004, L 136, p. 34, Ediție specială, 13/vol. 44, p. 116) (denumită în continuare „Directiva 2001/83”).
(
3
)	Hotărârea din 19 octombrie 2016 (C‑148/15, denumită în continuare „Hotărârea Deutsche Parkinson Vereinigung, EU:C:2016:776).
(
4
)	A se vedea în special punctele 4, 6, 7, 9, 10, 17 și 64 din cererea de decizie preliminară.
(
5
)	Hotărârea din 15 iulie 2021 (C‑190/20, EU:C:2021:609, denumită în continuare „Hotărârea DocMorris”). A se vedea în special punctele 53, 54, 62 și 64 din cererea de decizie preliminară.
(
6
)	Hotărârea din 22 decembrie 2022 (C‑530/20, EU:C:2022:1014, denumită în continuare „Hotărârea EUROAPTIEKA”). A se vedea în special punctele 54 și 59 din cererea de decizie preliminară.
(
7
)	Alineatul 78 din Legea privind medicamentele (denumită în continuare „Arzneimittelgesetz”), în versiunea aplicabilă la acel moment.
(
8
)	Și anume protecția sănătății și a vieții persoanelor.
(
9
)	A se vedea Hotărârea Deutsche Parkinson Vereinigung (punctul 46 și dispozitivul hotărârii).
(
10
)	A se vedea Hotărârea Deutsche Parkinson Vereinigung (punctul 37).
(
11
)	A se vedea Hotărârea Deutsche Parkinson Vereinigung (punctul 38).
(
12
)	A se vedea Hotărârea Deutsche Parkinson Vereinigung (punctul 40).
(
13
)	A se vedea Hotărârea Deutsche Parkinson Vereinigung (punctul 43).
(
14
)	Hotărârea din 1 octombrie 2020 (C‑649/18, EU:C:2020:764, punctele 50 și 59). A se vedea de asemenea Hotărârea EUROAPTIEKA (punctul 49).
(
15
)	Directiva Parlamentului European și a Consiliului din 8 iunie 2000 privind anumite aspecte juridice ale serviciilor societății informaționale, în special ale comerțului electronic, pe piața internă („Directiva privind comerțul electronic”) (JO 2000, L 178, p. 1, Ediție specială, 13/vol. 29, p. 257).
(
16
)	Punctul 21 și următoarele. A se vedea de asemenea Hotărârea EUROAPTIEKA, punctul 50.
(
17
)	Hotărârea din 1 octombrie 2020 (C‑649/18, EU:C:2020:764).
(
18
)	A se vedea Hotărârea din 8 noiembrie 2007, Gintec (C‑374/05, EU:C:2007:654, punctul 39). Situațiile în care statele membre pot adopta astfel de dispoziții se regăsesc în special la articolul 88 alineatul (3), la articolul 89 alineatul (1) litera (b), la articolul 89 alineatul (2), la articolul 91 și la articolul 96 alineatul (2) din Directiva 2001/83. Despre diferența dintre publicitate și promovare, a se vedea Grzybczyk K, în Ogiegło, L. (ed.), Prawo farmaceutyczne. Komentarz, ediția a 2-a, Varșovia, 2015, articolul 52.
(
19
)	Această definiție rezultă în mod direct din modul de redactare a articolului 86 alineatul (1) din Directiva 2001/83, iar nu, astfel cum pare să sugereze Curtea în Hotărârea EUROAPTIEKA (punctul 47), „dintr‑o interpretare literală, contextuală și teleologică a articolului 86 alineatul (1) din Directiva 2001/83”. Cu privire la noțiunea de publicitate, a se vedea de asemenea Czyżewska, K., Dziurowicz, J., Łoś, K., Łukawska, N., Piekarczyk, K., în Czyżewska, K., Dziurowicz, J., Łoś, K., Łukawska, N., Piekarczyk, K. (ed.), Reklama produktów leczniczych. Komentarz do art. 52-64 ustawy- Prawo farmaceutyczne, Varșovia, 2020, articolul 52.
(
20
)	A se vedea Hotărârea din 5 mai 2011, MSD Sharp & Dohme (C‑316/09, EU:C:2011:275, punctul 29), precum și Concluziile noastre prezentate în cauza EUROAPTIEKA (C‑530/20, EU:C:2021:993, punctul 45). A se vedea și Streinz, R., și Klaus, B., „C. V. Arzneimittelrecht”, punctul 130, în Dauses, M. A., și Ludwigs, M., Handbuch des EU‑Wirtschaftsrechts, vol. I, EL 53 (2021), C. H. Beck, München, 2024.
(
21
)	În ceea ce privește obligațiile generale ale producătorilor și ale importatorilor, a se vedea titlul IV din Directiva 2001/83.
(
22
)	Articolul 1 punctul 17 din Directiva 2001/83 definește „distribuția angro a medicamentelor” ca fiind reprezentată de toate activitățile de procurare, deținere, furnizare sau export de medicamente, cu excepția activității de eliberare a acestora către populație. Aceste activități se efectuează de către producători sau depozitarii acestora, importatori, alți distribuitori angro sau de către farmaciști și persoanele autorizate sau care au dreptul să elibereze medicamente către populația din statele membre în cauză.
(
23
)	În conformitate cu acea dispoziție, fără a aduce atingere articolului 88 din Directiva 2001/83, orice publicitate pentru un medicament destinată publicului larg trebuie să includă cel puțin următoarele informații: denumirea medicamentului, precum și denumirea comună, în cazul în care medicamentul conține o singură substanță; informațiile necesare pentru utilizarea corectă a medicamentului și o invitație explicită și lizibilă de a citi cu atenție instrucțiunile din prospect sau de pe ambalajul exterior, după caz.
(
24
)	A se vedea Hotărârea din 2 aprilie 2009, Damgaard (C‑421/07, EU:C:2009:222, punctul 20 și următoarele). A se vedea de asemenea Concluziile noastre (complementare) prezentate în cauza EUROAPTIEKA (C‑530/20, EU:C:2022:450, punctul 30).
(
25
)	A se vedea Hotărârea din 5 mai 2011, MSD Sharp & Dohme (C‑316/09, EU:C:2011:275, punctul 31).
(
26
)	A se vedea Hotărârea din 2 aprilie 2009, Damgaard (C‑421/07, EU:C:2009:222, punctul 22).
(
27
)	A se vedea Hotărârea EUROAPTIEKA (punctul 55).
(
28
)	A se vedea în acest sens Hotărârea DocMorris (punctul 21).
(
29
)	Am susținut în alte concluzii ale noastre că termenii „coordonare”, „apropiere” și „armonizare” sunt utilizați în mod interșanjabil în cuprinsul TFUE. A se vedea Concluziile noastre prezentate în cauzele conexate Trijber și Harmsen (C‑340/14 și C‑341/14, EU:C:2015:505, punctul 52), precum și Concluziile noastre prezentate în cauzele conexate X și Visser (C‑360/15 și C‑31/16, EU:C:2017:397, punctul 108). A se vedea de asemenea cu privire la acest aspect și Ignatowicz Z., în Olszewski, W. L. (ed.), Prawo farmaceutyczne. Komentarz, Varșovia, 2016, articolul 52.
(
30
)	În sensul prezentelor concluzii, înțelegem instituțiile politice ale Uniunii Europene ca fiind Parlamentul European, Consiliul Uniunii Europene și Comisia.
(
31
)	A se vedea considerentul (2) al Directivei 2001/83.
(
32
)	A se vedea considerentul (3) al Directivei 2001/83.
(
33
)	Fără să se includă aici substanțele sau combinațiile de substanțe care constituie produse alimentare, hrană pentru animale sau produse de igienă.
(
34
)	A se vedea considerentul (4) al Directivei 2001/83.
(
35
)	A se vedea considerentul (5) al Directivei 2001/83. A se vedea de asemenea Hotărârea din 8 noiembrie 2007, Gintec (C‑374/05, EU:C:2007:654, punctul 19).
(
36
)	A se vedea articolul 114 alineatul (1) TFUE.
(
37
)	Și după consultarea Comitetului Economic și Social.
(
38
)	A se vedea Hotărârea din 5 octombrie 2000, Germania/Parlamentul și Consiliul (C‑376/98, EU:C:2000:544, punctul 83 și următoarele), Hotărârea din 12 decembrie 2006, Germania/Parlamentul și Consiliul (C‑380/03, EU:C:2006:772, punctul 24), Hotărârea din 8 iunie 2010, Vodafone și alții (C‑58/08, EU:C:2010:321, punctul 32), și Hotărârea din 3 septembrie 2015, Inuit Tapiriit Kanatami și alții/Comisia (C‑398/13 P, EU:C:2015:535, punctul 26).
(
39
)	În conformitate cu acea dispoziție, în formularea propunerilor în domeniul sănătății, al securității, al protecției mediului și al protecției consumatorilor, trebuie pornit de la premisa asigurării unui nivel de protecție ridicat, ținând seama în special de orice evoluție nouă, întemeiată pe fapte științifice. În cadrul atribuțiilor ce le revin, Parlamentul și Consiliul depun eforturi de asemenea pentru realizarea acestui obiectiv.
(
40
)	A se vedea Hotărârea EUROAPTIEKA (punctul 39).
(
41
)	Acest titlu este intitulat „Publicitatea”.
(
42
)	Acest titlu este intitulat „Informare și publicitate”.
(
43
)	Considerentul (43) are următorul cuprins: „Toate statele membre au adoptat măsuri speciale suplimentare privind publicitatea pentru medicamente. Există discrepanțe între aceste măsuri. Aceste discrepanțe pot avea impact asupra funcționării pieței interne, deoarece publicitatea difuzată într‑un stat membru poate avea efecte în alte state membre.”
(
44
)	A se vedea deja în acest sens Concluziile noastre (complementare) prezentate în cauza EUROAPTIEKA (C‑530/20, EU:C:2022:450, punctul 40).
(
45
)	A se vedea Concluziile noastre prezentate în cauza EUROAPTIEKA (C‑530/20, EU:C:2021:993, punctul 71) și Concluziile noastre (complementare) prezentate în cauza EUROAPTIEKA (C‑530/20, EU:C:2022:450, punctul 29).
(
46
)	Articolul 1 punctul 16 din Directiva 2001/83 definește „abuzul de medicamente” ca fiind „[u]tilizarea excesivă intenționată, permanentă sau sporadică, a medicamentelor, care este însoțită de efecte nocive la nivel fizic sau fiziologic”.
(
47
)	Faptul că aceste constatări au fost efectuate în contextul unui caz privind publicitatea pentru un anumit medicament, iar nu al unui caz de publicitate destinată publicului ne determină să considerăm că acestea se aplică a fortiori în prezenta cauză.
(
48
)	A se vedea Hotărârea din 5 mai 2011, MSD Sharp & Dohme (C‑316/09, EU:C:2011:275, punctul 37 și jurisprudența citată).
(
49
)	Cu excepția cazului în care instanța națională care apreciază situația de fapt constată că practica comercială în cauză se desfășoară în principal online, publicitatea fizică constituind doar un element accesoriu. Într‑o astfel de situație, instanța națională ar trebui să țină seama în mod corespunzător de Hotărârea din 1 octombrie 2020, A (Publicitate și vânzare de medicamente online) (C‑649/18, EU:C:2020:764), și să examineze eventuala aplicare a Directivei 2000/31.
(
50
)	A se vedea punctul 66 și următoarele din cererea de decizie preliminară.