62025CJ0246
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a șasea)
30 aprilie 2026 (
*1
)
„Trimitere preliminară – Clauze abuzive în contractele încheiate cu consumatorii – Directiva 93/13/CEE – Efecte ale constatării caracterului abuziv al unei clauze – Act adițional la un contract de credit ipotecar – Consecințele nulității acestui act adițional asupra validității acestui contract – Principiile efectivității și proporționalității – Efect descurajator – Condiții de subzistență a contractului – Obligațiile instanței naționale”
În cauza C‑246/25 [Hańczynek] (
i
),
având ca obiect o cerere de decizie preliminară formulată în temeiul articolului 267 TFUE de Sąd Okręgowy w Warszawie (Tribunalul Regional din Varșovia, Polonia), prin decizia din 31 martie 2025, primită de Curte la 1 aprilie 2025, în procedura
AS
împotriva
BNP Paribas Bank Polska S.A.,
CURTEA (Camera a șasea),
compusă din doamna doamna I. Ziemele (raportoare), președintă de cameră, și domnii S. Gervasoni și M. Bošnjak, judecători,
avocat general: doamna T. Ćapeta,
grefier: domnul A. Calot Escobar,
având în vedere procedura scrisă,
luând în considerare observațiile prezentate:
–
pentru AS, de K. Pilawska și A. Zorski, adwokaci;
–
pentru BNP Paribas Bank Polska S.A., de T. Spyra, P. Węc, radcowie prawni, și D. Wróbel, adwokat;
–
pentru guvernul polonez, de B. Majczyna, în calitate de agent;
–
pentru Comisia Europeană, de P. Kienapfel și A. Szmytkowska, în calitate de agenți,
având în vedere decizia de judecare a cauzei fără concluzii, luată după ascultarea avocatei generale,
pronunță prezenta
Hotărâre
1
Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 6 alineatul (1) și a articolului 7 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii (JO 1993, L 95, p. 29, Ediție specială, 15/vol. 2, p. 273), precum și a principiilor efectivității și proporționalității.
2
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între AS, pe de o parte, și BNP Paribas Bank Polska S.A. (denumită în continuare „BNP Paribas”), pe de altă parte, în legătură cu consecințele caracterului abuziv al anumitor clauze ale unui act adițional la un contract de credit ipotecar încheiat între AS și predecesorul în drept al BNP Paribas.
Cadrul juridic
Directiva 93/13
3
Potrivit considerentului (24) al Directivei 93/13:
„întrucât autoritățile judiciare sau administrative din statele membre trebuie să aibă la dispoziție mijloace adecvate și eficace pentru a împiedica aplicarea în continuare a clauzelor abuzive în contractele încheiate cu consumatorii”.
4
Articolul 6 alineatul (1) din această directivă prevede:
„Statele membre stabilesc că clauzele abuzive utilizate într‑un contract încheiat cu un consumator de către un vânzător sau un furnizor [a se citi «un profesionist»], în conformitate cu legislația internă, nu creează obligații pentru consumator, iar contractul continuă să angajeze părțile prin aceste clauze [a se citi «potrivit dispozițiilor sale»], în cazul în care poate continua să existe fără clauzele abuzive.”
5
Articolul 7 alineatul (1) din directiva menționată prevede:
„Statele membre se asigură că, în interesul consumatorilor și al concurenților, există mijloace adecvate și eficace pentru a preveni utilizarea în continuare a clauzelor abuzive în contractele încheiate cu consumatorii de către vânzători sau furnizori [a se citi «de către profesioniști»].”
Dreptul polonez
6
Articolul 58 alineatul 1 din ustawa – Kodeks cywilny (Legea privind Codul civil) din 23 aprilie 1964 (Dz. U. nr. 16, poziția 93), în versiunea aplicabilă litigiului principal (denumită în continuare „Codul civil”), prevede:
„Un act juridic contrar legii sau prin care se urmărește eludarea legii este nul și neavenit, cu excepția cazului în care o dispoziție relevantă prevede altfel, în special în cazul în care această dispoziție prevede că dispozițiile nevalide ale acestui act juridic trebuie înlocuite de dispozițiile relevante ale legii.”
7
Potrivit articolului 3851 din Codul civil:
„1.   Clauzele unui contract încheiat cu un consumator care nu au fost negociate în mod individual nu sunt obligatorii pentru acesta dacă îi definesc drepturile și obligațiile într‑un mod contrar bunelor moravuri, cu încălcarea gravă a intereselor sale (clauze contractuale ilicite). Această dispoziție nu se aplică clauzelor care se referă la obligațiile principale ale părților, în special la preț sau la remunerație, atunci când sunt formulate în mod inechivoc.
2.   În cazul în care, în temeiul alineatului 1, o clauză contractuală nu este obligatorie pentru consumator, celelalte clauze contractuale rămân obligatorii pentru părți.”
8
Articolul 3852 din Codul civil prevede:
„Aprecierea compatibilității unei clauze contractuale cu bunele moravuri este efectuată cu luarea în considerare a situației existente la momentul încheierii contractului, având în vedere conținutul acestuia, circumstanțele în care a fost încheiat, precum și celelalte contracte care au legătură cu contractul menționat și ale cărui clauze fac obiectul unei astfel de aprecieri.”
9
În temeiul articolului 506 alineatul 1 din Codul civil, în cazul în care, pentru a stinge o obligație, debitorul se angajează, cu acordul creditorului, să furnizeze o prestație diferită sau chiar aceeași prestație, dar pe un temei juridic diferit, obligația anterioară se stinge.
Litigiul principal și întrebarea preliminară
10
La 3 ianuarie 2007, AS a încheiat cu predecesorul în drept al BNP Paribas un contract de credit ipotecar în cuantum de 415144,09 zloți polonezi (PLN) (aproximativ 97000 de euro), destinat finanțării construirii unui imobil, pentru perioada de până la 20 decembrie 2021. Rata dobânzii era stabilită în acest contract la 4,7 %, pe baza ratei de referință WIBOR 3M (Warsaw Interbank Offered Rate 3-month, rată interbancară oferită la Varșovia la 3 luni), majorată cu marja băncii în cauză.
11
La 20 februarie 2008, părțile la contractul menționat au încheiat un act adițional la acesta, în baza căruia valoarea creditului a fost majorată la 465144,09 PLN (aproximativ 108700 de euro).
12
La 20 martie 2008, aceste părți au încheiat un al doilea act adițional la același contract (denumit în continuare „al doilea act adițional”). În temeiul articolului 1 alineatul 1 din al doilea act adițional, valoarea împrumutului de rambursat a fost convertită în franci elvețieni (CHF). Articolul 2 din al doilea act adițional preciza că rata dobânzii acestui împrumut era stabilită pe baza indicelui de referință Libor 6M (London Interbank Offered Rate 6-month, rată interbancară oferită la Londra la 6 luni), majorat cu marja băncii în cauză. În temeiul articolului 3 alineatul 1 din al doilea act adițional, împrumutul menționat era rambursabil în PLN, cuantumurile ratelor lunare de rambursare fiind calculate prin aplicarea ratei de vânzare a acestei monede în vigoare în această bancă la data rambursării ratei lunare în cauză. În plus, articolul 3 alineatul 2 din al doilea act adițional prevedea că dobânzile, cheltuielile și comisioanele erau calculate în moneda creditului și trebuiau rambursate în PLN în temeiul cursului la vânzare al acestei monede în vigoare în banca menționată la data acestei rambursări. Articolul 3 alineatul 5 din al doilea act adițional prevedea că împrumutatul fusese informat că suportă riscul de schimb valutar. În sfârșit, articolul 5 din al doilea act adițional stabilea o nouă scadență a aceluiași împrumut la 20 decembrie 2026.
13
Părțile la contractul de credit ipotecar în discuție în litigiul principal au încheiat un al treilea act adițional la acesta, la 13 februarie 2015, potrivit căruia lui AS i s‑a recunoscut dreptul de a plăti ratele lunare de rambursare direct în franci elvețieni.
14
După ce a rambursat 350088,07 PLN și 83920,95 CHF (aproximativ 171800 de euro în total), AS a sesizat, la 25 noiembrie 2022, Sąd Okręgowy w Warszawie (Tribunalul Regional din Varșovia, Polonia), care este instanța de trimitere, cu o acțiune având ca obiect, cu titlu principal, constatarea nulității clauzelor de indexare prevăzute în al doilea act adițional și, cu titlu subsidiar, obținerea, printre altele, a declarării nulității contractului de credit ipotecar în discuție în litigiul principal în totalitate.
15
Instanța de trimitere consideră că clauzele care figurează la articolele 1 și 3 din al doilea act adițional sunt abuzive, în sensul articolului 3 alineatul (1) din Directiva 93/13, în măsura în care pun riscul de schimb valutar în întregime în sarcina împrumutatului. În plus, aceasta arată că al doilea act adițional nu poate continua să existe fără aceste clauze.
16
Această instanță arată că, potrivit jurisprudenței Sąd Najwyższy (Curtea Supremă, Polonia), nulitatea unui act adițional la un contract de credit ipotecar are ca efect restabilirea clauzelor inițiale ale acestui contract care au făcut obiectul modificării prin acest act adițional, fără ca validitatea contractului menționat să fie repusă în discuție.
17
Astfel, declararea nulității numai a actului adițional care decurge din caracterul abuziv al clauzelor sale ar fi suficientă pentru realizarea obiectivului de protecție a consumatorilor, astfel cum rezultă din articolul 6 alineatul (1) din Directiva 93/13, întrucât aceste clauze nu ar mai fi obligatorii pentru consumatorul în cauză. În orice caz, nulitatea contractului în ansamblul său ca o consecință a acestei constatări ar fi disproporționată în raport cu realizarea acestui obiectiv.
18
În aceste condiții, instanța de trimitere subliniază riscurile pe care le implică restabilirea clauzelor contractului inițial în ceea ce privește efectul disuasiv pe care ar trebui să îl aibă eliminarea clauzelor abuzive asupra comportamentului profesioniștilor. Pe de o parte, un profesionist nu ar fi penalizat pentru utilizarea unor clauze abuzive, acesta putând chiar, în anumite împrejurări, să profite ca urmare a înlocuirii clauzelor abuzive cu clauzele contractului inițial. Pe de altă parte, nulitatea contractului în ansamblul său ar avea consecințe economice favorabile pentru consumatorul în cauză, în special atunci când creanța creditorului este prescrisă.
19
În această privință, instanța de trimitere ridică totuși problema dacă constatarea nulității contractului se poate justifica atunci când aceasta nu provine decât dintr‑o apreciere economică de natură cantitativă a avantajelor pe care le obține consumatorul vizat din această nulitate.
20
În aceste condiții, Sąd Okręgowy w Warszawie (Tribunalul Regional din Varșovia) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară:
„Articolul 6 alineatul (1) și articolul 7 alineatul (1) din Directiva [93/13], precum și principiile efectivității și proporționalității trebuie interpretate în sensul că se opun unei interpretări jurisprudențiale a reglementării naționale potrivit căreia, atunci când se consideră că, în cazul includerii într‑un act adițional a unor clauze abuzive care determină nulitatea acestui act adițional, se consideră că acest act adițional nu a fost niciodată încheiat, iar contractul este considerat în vigoare de la început, în versiunea sa nemodificată?”
Cu privire la întrebarea preliminară
21
Prin intermediul întrebării formulate, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 6 alineatul (1) și articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13, precum și principiile efectivității și proporționalității trebuie interpretate în sensul că se opun unei jurisprudențe naționale în temeiul căreia constatarea nulității unui act adițional la un contract de credit ipotecar, încheiat între un profesionist și un consumator ca urmare a prezenței unor clauze abuzive, are ca efect restabilirea clauzelor inițiale ale acestui contract pe care acest act adițional avea ca obiect să le înlocuiască.
Cu privire la admisibilitate
22
BNP Paribas arată că întrebarea adresată este inadmisibilă, întrucât soluționarea litigiului principal depinde numai de aplicarea dispozițiilor dreptului polonez.
23
În această privință, nu este de competența Curții, în cadrul procedurii prevăzute la articolul 267 TFUE, să interpreteze și să aplice dreptul național, această misiune revenind exclusiv instanței de trimitere (Hotărârea din 26 octombrie 2023, EDP – Energias de Portugal ș.a., C‑331/21, EU:C:2023:812, punctul 40, precum și jurisprudența citată).
24
În aceste condiții, procedura instituită la acest articol este un instrument de cooperare între Curte și instanțele naționale cu ajutorul căruia Curtea le furnizează acestora din urmă elementele de interpretare a dreptului Uniunii care le sunt necesare pentru soluționarea litigiilor asupra cărora urmează să se pronunțe (Hotărârea din 26 martie 2020, Miasto Łowicz și Prokurator Generalny, C‑558/18 și C‑563/18, EU:C:2020:234, punctul 44, precum și jurisprudența citată).
25
În plus, deși articolul 6 alineatul (1) prima teză din Directiva 93/13 precizează că statele membre prevăd că clauzele abuzive nu creează obligații pentru consumator „în conformitate cu legislația internă”, reglementarea prin dreptul național a protecției garantate consumatorilor prin această directivă nu poate totuși să modifice întinderea și, prin urmare, substanța acestei protecții [Hotărârea din 30 aprilie 2025, AxFina Hungary (Subzistența contractului), C‑630/23, EU:C:2025:302, punctul 47 și jurisprudența citată].
26
În speță, instanța de trimitere solicită să se stabilească dacă aplicarea unei jurisprudențe naționale în cadrul unui litigiu cu care este sesizată poate împiedica realizarea obiectivului de descurajare prevăzut de Directiva 93/13 și efectivitatea protecției consumatorilor garantată de această directivă.
27
În consecință, soluționarea litigiului pendinte în fața instanței de trimitere depinde de interpretarea de către Curte a dispozițiilor directivei menționate și a principiului efectivității, astfel încât întrebarea adresată trebuie declarată admisibilă.
Cu privire la fond
28
Potrivit articolului 6 alineatul (1) prima teză din Directiva 93/13, clauzele abuzive utilizate într‑un contract încheiat cu un consumator de către un profesionist, în conformitate cu legislația internă, nu creează obligații pentru consumator.
29
În această privință, reglementarea de către dreptul național a protecției garantate consumatorilor prin Directiva 93/13 nu poate modifica întinderea și, prin urmare, substanța acestei protecții [a se vedea în acest sens Hotărârea din 30 aprilie 2025, AxFina Hungary (Subzistența contractului), C‑630/23, EU:C:2025:302, punctul 47 și jurisprudența citată].
30
În acest cadru, revine statelor membre sarcina de a prevedea mijloace adecvate și eficace „pentru a preveni utilizarea în continuare a clauzelor abuzive în contractele încheiate cu consumatorii de către profesioniști”, astfel cum prevede articolul 7 alineatul (1) din această directivă [a se vedea în acest sens Hotărârea din 30 aprilie 2025, AxFina Hungary (Subzistența contractului), C‑630/23, EU:C:2025:302, punctul 43 și jurisprudența citată].
31
Deși revine statelor membre, prin intermediul dreptului lor național, sarcina de a defini condițiile în care are loc constatarea caracterului abuziv al unei clauze conținute într‑un contract și în care se materializează efectele juridice concrete ale acestei constatări, nu este mai puțin adevărat că o astfel de constatare trebuie să permită restabilirea în drept și în fapt a situației în care s‑ar găsi consumatorul în lipsa acestei clauze abuzive, mai concret prin instituirea unui drept la restituirea avantajelor dobândite în mod nejustificat, în detrimentul său, de către profesionist în temeiul respectivei clauze abuzive [a se vedea în acest sens Hotărârea din 30 aprilie 2025, AxFina Hungary (Subzistența contractului), C‑630/23, EU:C:2025:302, punctul 48 și jurisprudența citată].
32
În ceea ce privește instanțele naționale, acestea trebuie să înlăture aplicarea clauzelor abuzive pentru ca ele să nu producă efecte obligatorii pentru consumator, cu excepția cazului în care acesta din urmă se opune [a se vedea în acest sens Hotărârea din 30 aprilie 2025, AxFina Hungary (Subzistența contractului), C‑630/23, EU:C:2025:302, punctul 44 și jurisprudența citată].
33
În consecință, o clauză contractuală declarată abuzivă nu a existat niciodată, astfel încât aceasta nu poate avea efect în ceea ce privește consumatorul. Prin urmare, constatarea pe cale judecătorească a caracterului abuziv al unei astfel de clauze trebuie, în principiu, să aibă drept consecință restabilirea în drept și în fapt a situației în care s‑ar fi aflat acest consumator în lipsa acestei clauze [Hotărârea din 30 aprilie 2025, AxFina Hungary (Subzistența contractului), C‑630/23, EU:C:2025:302, punctul 45 și jurisprudența citată].
34
Din decizia de trimitere rezultă că, potrivit jurisprudenței Sąd Najwyższy (Curtea Supremă), nulitatea celui de al doilea act adițional are ca efect restabilirea clauzelor inițiale ale contractului de credit ipotecar în discuție în litigiul principal care au fost înlocuite prin acest act adițional. Această restabilire ar permite menținerea contractului respectiv, în condițiile în care, potrivit instanței de trimitere, nulitatea acestuia din urmă în totalitate ar fi disproporționată în raport cu realizarea obiectivului de protecție a consumatorilor.
35
În temeiul jurisprudenței, dacă o instanță națională apreciază că, în temeiul dispozițiilor relevante ale dreptului său intern, nu este posibilă menținerea unui contract fără clauzele abuzive pe care le conține, articolul 6 alineatul (1) din Directiva 93/13 nu se opune, în principiu, invalidării acestuia, independent de efectele concrete pe care le determină nulitatea acestui contract (Hotărârea din 29 aprilie 2021, Bank BPH, C‑19/20, EU:C:2021:341, punctul 85 și jurisprudența citată).
36
În această privință, posibilitatea ca un contract să poată fi menținut, în conformitate cu normele dreptului național, fără clauzele sale abuzive trebuie verificată potrivit unei abordări obiective. Astfel, situația uneia dintre părțile la acest contract nu poate fi considerată criteriul determinant care decide soarta viitoare a contractului respectiv [a se vedea în acest sens Hotărârea din 30 aprilie 2025, AxFina Hungary (Subzistența contractului), C‑630/23, EU:C:2025:302, punctul 58 și jurisprudența citată].
37
În aceste condiții, menținerea contractului nu poate depinde de efectele eventual disproporționate ale nulității contractului în raport cu obiectivul de protecție a consumatorilor urmărit de Directiva 93/13.
38
Conform jurisprudenței citate la punctul 31 din prezenta hotărâre, efectele constatării caracterului abuziv al unei clauze care figurează într‑un contract încheiat între un profesionist și un consumator trebuie, în orice caz, să permită restabilirea în drept și în fapt a situației care ar fi fost cea a consumatorului în lipsa acestei clauze abuzive. În această privință, impunând, ca urmare a caracterului abuziv al clauzelor actului adițional la un contract, restabilirea clauzelor inițiale ale acestui contract care au fost înlocuite prin acest act adițional, o jurisprudență națională precum cea vizată în decizia de trimitere conduce, în principiu, la restabilirea situației în drept care ar fi fost cea a consumatorului în lipsa acestor clauze abuzive.
39
Totuși, trebuie amintit că, în cazul în care instanța națională ar avea posibilitatea să modifice conținutul clauzelor abuzive care figurează într‑un contract, o asemenea posibilitate ar putea aduce atingere realizării obiectivului pe termen lung menționat la articolul 7 din Directiva 93/13. În fapt, această posibilitate ar contribui la eliminarea efectului descurajator pe care îl are asupra profesioniștilor faptul că astfel de clauze abuzive nu sunt pur și simplu aplicate în ceea ce privește consumatorul, în măsura în care aceștia ar fi în continuare tentați să utilizeze aceste clauze menționate, știind că, chiar dacă acestea din urmă ar fi invalidate, acest contract va putea fi totuși completat de instanța națională în măsura în care este necesar, garantând astfel interesul respectivilor profesioniști (Hotărârea din 29 aprilie 2021, Bank BPH, C‑19/20, EU:C:2021:341, punctul 68 și jurisprudența citată).
40
Or, restabilirea clauzelor contractului vizat, de care părțile intenționaseră să nu mai fie legate, este susceptibilă nu numai să repună în discuție efectivitatea protecției consumatorilor garantate de Directiva 93/13, ci și să compromită realizarea obiectivului, prevăzut la articolul 7 din Directiva 93/13, de descurajare a utilizării clauzelor abuzive de către profesionist, care rezultă din simpla eliminare a acestor clauze abuzive.
41
Astfel, pe de o parte, restabilirea clauzelor inițiale ale contractului menționat poate avea consecințe negative pentru consumator care decurg în mod direct din eliminarea clauzelor abuzive. În speță, guvernul polonez a arătat în observațiile sale scrise că restabilirea indicelui aplicabil ratei dobânzii, astfel cum era convenit în contractul inițial, ar implica restituirea de către împrumutat a sumelor corespunzătoare diferenței dintre aplicarea indicelui stabilit în al doilea act adițional și cel stabilit în contractul inițial pentru perioada care a urmat încheierii acestui act adițional. În plus, din moment ce părțile la contractul de credit ipotecar în discuție în litigiul principal au convenit în al doilea act adițional o modificare a scadenței acestui împrumut în favoarea împrumutatului, în special sub forma unei prelungiri a scadenței de rambursare, restabilirea scadenței convenite în contractul inițial se poate dovedi de asemenea prejudiciabilă pentru consumator.
42
Pe de altă parte, profesioniștii riscă să nu fie descurajați să utilizeze clauze abuzive în cazul în care clauzele inițiale ale unui contract pe care părțile au intenționat să îl înlocuiască prin încheierea unui act adițional în care figurează clauze al căror caracter abuziv a fost constatat ar putea fi restabilite în locul clauzelor abuzive cuprinse în actul adițional. În special, atunci când un profesionist obține un avantaj dintr‑o astfel de restabilire a clauzelor inițiale, efectul disuasiv, legat în special de restituirea către consumator a avantajelor dobândite în mod nejustificat, în detrimentul său, de profesionist în temeiul unei clauze abuzive poate fi parțial neutralizat.
43
În orice caz, revine instanței naționale sarcina de a verifica care a fost voința părților la contract atunci când au modificat conținutul acestuia prin încheierea unui act adițional.
44
În sfârșit, trebuie amintit că articolul 6 alineatul (1) din Directiva 93/13 urmărește să substituie echilibrul formal pe care îl instituie contractul între drepturile și obligațiile cocontractanților printr‑un echilibru real, de natură să restabilească egalitatea dintre aceștia (Hotărârea din 18 decembrie 2025, Soledil, C‑320/24, EU:C:2025:993, punctul 23 și jurisprudența citată).
45
Prin urmare, revine instanței naționale sarcina de a se asigura că restabilirea clauzelor inițiale, înlocuite cu un act adițional a cărui nulitate a fost constatată ca urmare a prezenței unor clauze abuzive, permite stabilirea unui astfel de echilibru real care să garanteze protecția efectivă a consumatorului fără a fi repusă în discuție realizarea obiectivului de descurajare urmărit la articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13.
46
Având în vedere ansamblul considerațiilor care precedă, trebuie să se răspundă la întrebarea adresată că articolul 6 alineatul (1) și articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13, precum și principiile efectivității și proporționalității trebuie interpretate în sensul că nu se opun unei jurisprudențe naționale în temeiul căreia constatarea nulității unui act adițional la un contract de credit ipotecar, încheiat între un profesionist și un consumator ca urmare a prezenței unor clauze abuzive, are ca efect restabilirea clauzelor inițiale ale acestui contract pe care acest act adițional avea ca obiect să le înlocuiască cu aceste clauze abuzive, cu condiția să se țină seama în mod corespunzător de consecințele negative pentru acest consumator și de avantajele pentru profesionistul respectiv care rezultă dintr‑o asemenea restabilire a acestor clauze inițiale, astfel încât să se garanteze că această restabilire a clauzelor inițiale menționate permite stabilirea unui echilibru real între drepturile și obligațiile cocontractanților și, astfel, protecția efectivă a consumatorului, fără a fi repusă în discuție realizarea obiectivului de descurajare urmărit de această directivă.
Cu privire la cheltuielile de judecată
47
Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a șasea) declară:
Articolul 6 alineatul (1) și articolul 7 alineatul (1) din Directiva 93/13/CEE a Consiliului din 5 aprilie 1993 privind clauzele abuzive în contractele încheiate cu consumatorii, precum și principiile efectivității și proporționalității
trebuie interpretate în sensul că
nu se opun unei jurisprudențe naționale în temeiul căreia constatarea nulității unui act adițional la un contract de credit ipotecar, încheiat între un profesionist și un consumator ca urmare a prezenței unor clauze abuzive, are ca efect restabilirea clauzelor inițiale ale acestui contract pe care acest act adițional avea ca obiect să le înlocuiască cu aceste clauze abuzive, cu condiția să se țină seama în mod corespunzător de consecințele negative pentru acest consumator și de avantajele pentru profesionistul respectiv care rezultă dintr‑o asemenea restabilire a acestor clauze inițiale, astfel încât să se garanteze că această restabilire a clauzelor inițiale menționate permite stabilirea unui echilibru real între drepturile și obligațiile cocontractanților și, astfel, protecția efectivă a consumatorului, fără a fi repusă în discuție realizarea obiectivului de descurajare urmărit de această directivă.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: polona.
(
i
)	Numele prezentei cauze este un nume fictiv. El nu corespunde numelui real al niciuneia dintre părțile din procedură.