Ideiglenes változat
MACIEJ SZPUNAR
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2025. július 10.(1)
C‑797/23. sz. ügy
Meta Platforms Ireland Limited
kontra
Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni;
a Federazione Italiana Editori Giornali (FIEG),
a Società italiana degli autori ed editori (SIAE),
a Gedi Gruppo Editoriale SpA
részvételével
(a Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio [Lazio tartományi közigazgatási bíróság, Olaszország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„ Előzetes döntéshozatal – Szellemi tulajdon – Szerzői jog és szomszédos jogok – (EU) 2019/790 irányelv – 15. cikk – Sajtókiadványok védelme az online felhasználást illetően – Méltányos díjazás megfizetését előíró nemzeti szabályozás – Az információs társadalommal összefüggő szolgáltatásokat nyújtó szolgáltatókra vonatkozó kötelezettségek – Független közigazgatási szervre ruházott hatáskörök – Az alapvető jogok mérlegelése – Az Európai Unió Alapjogi Chartája – A 17. cikk (2) bekezdése – A szellemi tulajdon oltalmához fűződő alapvető jog – 16. cikk – A vállalkozás szabadsága – 11. cikk – A véleménynyilvánítás és a tájékozódás szabadsága ”
Bevezetés
1.        A digitális forradalom és az internet megjelenése által érintett gazdasági ágazatok sorában – amelyek közül csak kevés terület képez kivételt – kiemelt helyet foglal el a médiaágazat, különösen pedig a nyomtatott sajtó ágazata. Ez az ágazat ugyanis mélyreható változásokkal szembesül. Ezen átalakulások először is a felhasználói szokások változásából erednek; e felhasználók nem csupán felváltják a nyomtatott sajtót a tartalmakhoz való online hozzáféréssel, hanem e tartalmak forrásait is megválogatják, mivel a digitális környezetben szinte korlátlan választék áll rendelkezésükre. Másodszor, ezeket az átalakulásokat a – gyakran a nagy online platformok által kínált – sajtófigyelő szolgáltatások megjelenése idézi elő. Ezek a szolgáltatások „helyettesítő hatást” hoznak létre, mivel lehetővé teszik a felhasználók számára, hogy – ha csak felületesen is – megismerjék az újságírói tartalmakat anélkül, hogy megtekintenék az eredeti forrásokat, azaz a hírlapok és folyóiratok oldalait. Harmadszor, ez az átalakulás az internet által lehetővé tett új információterjesztési csatornák, különösen a „közösségi média” által a hagyományos médiával szemben támasztott versenyt is érinti.
2.        Ezen átalakulások következtében drasztikusan lecsökkentek a sajtókiadványok kiadóinak bevételei, miáltal ez utóbbiak már nem tudják viselni a hagyományos üzleti modelljükkel kapcsolatos költségeket. Ez a csökkenés egyrészt a papíralapú hírlapok és folyóiratok értékesítésének összeomlásával, másrészt a reklámbevételek – amelyeket immár többek között a nagy online platformok szereztek meg – csökkenésével függ össze.
3.        A hagyományos médiumok válsága azonban nem kizárólag gazdasági következményeket idézett elő. E médiumok alapvető szerepet játszanak a demokratikus társadalmak működésében: éppúgy jelentik a közvélemény legfontosabb megbízható információforrását, mint a politikai élet szereplői magatartásának nyilvános ellenőrzésére szolgáló leghatékonyabb eszközt. Gyengülésük és olyan új szereplőkkel való felváltásuk, akik legalábbis ingadozó minőségű információkat szolgáltatnak, jelentős mértékben idéz elő súlyos társadalmi és politikai problémákat.
4.        Ezért harmadik országokban(2), de egyes tagállamokban is – nevezetesen Németországban és Spanyolországban – jogalkotási beavatkozásra irányuló kezdeményezésekre került sor a sajtókiadványok kiadói érdekében. Ez utóbbi intézkedések azonban nem váltották be a hozzájuk fűzött reményeket, olyan problémák miatt, amelyek mind a jogszerűségükkel, mind pedig a hatékonyságuk hiányával kapcsolatban felmerülnek.(3)
5.        A sajtókiadványok kiadóinak az online platformokkal szembeni helyzete ugyanis nem olyan egyszerű, mint amilyennek első látásra tűnik. Bár ezek a platformok sértik a kiadók érdekeit, különösen a „helyettesítő hatás” és a verseny révén, új közönség figyelmének felkeltésével pozitív „bővítési hatással” is járnak. Márpedig úgy tűnik, hogy a felhasználók szokásai olyan mértékben változtak, hogy a felhasználók igen jelentős része jelenleg csak a különböző platformokon keresztül fér hozzá újságírói tartalmakhoz. A kiadók tehát nagymértékben függnek ezektől a platformoktól ahhoz, hogy új ügyfeleket szerezzenek, ami elengedhetetlenné teszi a tartalmaik jelenlétét a platformokon. Ugyanakkor ennek ellenkezője nem állja meg a helyét: az ilyen tartalmak jelenléte nem döntő fontosságú az online platformok számára. A kiadók tehát sebezhető helyzetben vannak ezekkel a platformokkal szemben, ami nem teszi eredményessé azokat a kísérleteket, amelyek oly módon próbálják kezelni ezt a helyzetet, hogy új szellemi tulajdonhoz fűződő jogokat biztosítanak az említett kiadók részére. Egyébként a sajtókiadványok kiadói nem egyformán érintettek: míg a nagy cégeket inkább a helyettesítési hatás érinti, a kisebb, különösen a helyi kiadók nagyobb hasznot húznak a bővítési hatásból azáltal, hogy olyan közönséget érnek el, amelyhez hagyományos eszközökkel nem tudtak volna hozzáférni.
6.        Nem meglepő tehát, hogy a jelen ügyben szereplő uniós jogi rendelkezések, amelyek a kiadók számára új szellemi tulajdonhoz fűződő jogokat hoznak létre, mind az elfogadásukra irányuló eljárás során, mind a hatálybalépésüket követően heves kritika tárgyát képezték(4). A helyzetet még a Hans Christian Andersen „A császár új ruhája” című híres meséjében szereplő helyzethez is hasonlították(5).
7.        A szóban forgó uniós jogi rendelkezések átültetése során azonban egyes tagállamok az alapügyben tárgyalt olasz intézkedésekhez hasonló rendelkezéseket hoztak annak érdekében, hogy megerősítsék a sajtókiadványok kiadóinak tárgyalási pozícióját, és ily módon a császárt valódi ruhákba öltöztessék. A Bíróság feladata most az, hogy meghatározza az uniós jog által előírt azon korlátokat, amelyeket ezen intézkedések nem léphetnek át.
Jogi háttér
Az Uniós jog
8.        A digitális egységes piacon a szerzői és szomszédos jogokról, valamint a 96/9/EK és a 2001/29/EK irányelv módosításáról szóló, 2019. április 17‑i (EU) 2019/790 európai parlamenti és tanácsi irányelv(6) 15. cikke többek között a következőképpen rendelkezik:
„(1)      A tagállamok biztosítják a 2001/29/EK irányelv(7) 2. cikkében és 3. cikkének (2) bekezdésében meghatározott jogokat a sajtókiadványok valamely tagállamban letelepedett kiadói számára a sajtókiadványaiknak az információs társadalommal összefüggő szolgáltatást nyújtó szolgáltatók általi online felhasználásához.
Az első albekezdésben foglalt jogok nem alkalmazandók a sajtókiadványok egyéni felhasználók általi magáncélú vagy nem kereskedelmi célú felhasználására.
Az első albekezdés értelmében nyújtott védelem a hiperhivatkozásra nem terjed ki.
[...]
(4)      Az (1) bekezdésben foglalt jogok a sajtókiadvány kiadásától számított két év elteltével szűnnek meg. Ezt az időtartamot a sajtókiadvány kiadásának dátumát követő év január 1‑jétől kell számítani.
[...]”
Az olasz jog
9.        Az 1941. április 22‑i legge n. 633 – Protezione del diritto d’autore e di altri diritti connessi al suo esercizio‑nak (a szerzői jog és az annak gyakorlásához kapcsolódó egyéb jogok védelméről szóló 633. sz. törvény) az alapügyben alkalmazandó változata (a továbbiakban: 633/1941. sz. törvény)(8) a 43-bis. cikkében többek között a következőket írja elő:
„1      A sajtókiadványok – akár egyéni, akár társult vagy konzorciumi formában működő – kiadói számára a sajtókiadványaiknak [...] az információs társadalommal összefüggő szolgáltatást nyújtó szolgáltatók – a média- és sajtófigyelő társaságokat is beleértve – által történő online felhasználása tekintetében elismerik a 13. és 16. cikkben említett kizárólagos többszörözési és nyilvánossághoz közvetítési jogokat.
[...]
6      Az 1. bekezdésben foglalt jogok nem alkalmazandók a sajtókiadványok egyéni felhasználók általi magáncélú vagy nem kereskedelmi célú felhasználására, sem egyéb hiperhivatkozásokra, vagy a sajtókiadványok egyes szavainak vagy nagyon rövid részleteinek felhasználására.
[...]
8      A sajtójellegű kiadványok online felhasználásáért az információs társadalommal összefüggő szolgáltatást nyújtó szolgáltatók az 1. bekezdésben említett személyek részére méltányos díjazást fizetnek. E rendelkezés hatálybalépésétől számított hatvan napon belül az Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni (távközlési felügyeleti hatóság, Olaszország, a továbbiakban: AGCOM) szabályzatot fogad el az első mondatban említett méltányos díjazás meghatározásához szükséges referencia-kritériumok megállapítása érdekében, figyelembe véve többek között a cikk online megtekintéseinek számát, a 3. bekezdés szerinti kiadók tevékenységük végzésével töltött éveinek számát és piaci jelentőségüket, az alkalmazott újságírók számát, valamint a mindkét fél által
a technológiai és infrastrukturális beruházásokkal kapcsolatban viselt költségeket,
továbbá a közzétételből a láthatóság és a reklámbevételek tekintetében mindkét fél számára származó gazdasági előnyöket.
9.      Az 1. bekezdésben említett jogok felhasználására vonatkozó szerződés megkötésére irányuló, az információs társadalommal összefüggő szolgáltatást nyújtó szolgáltatók – a média- és sajtófigyelő társaságokat is beleértve – és a 3. bekezdésben említett kiadók közötti tárgyalásokat a 8. bekezdésben említett szabályzatban meghatározott kritériumok figyelembevételével kell lefolytatni. A tárgyalások során az információs társadalommal összefüggő szolgáltatást nyújtó szolgáltatók nem korlátozhatják a kiadók tartalmainak a keresési eredményekben való láthatóságát. E tartalomnak a tárgyalási szakaszban történő indokolatlan korlátozása a polgári törvénykönyv 1337. cikkében előírt jóhiszeműségi kötelezettség tiszteletben tartásának ellenőrzése keretében értékelhető.
10      A 11. bekezdésben említett, rendes bíróság előtti keresetindításhoz való jog sérelme nélkül, ha a tárgyalások megkezdésére irányuló, az egyik érintett fél által benyújtott kérelmet követő harminc napon belül nem születik megállapodás a díjazás összegéről, bármely fél a[z AGCOM‑hoz] fordulhat a méltányos díjazás meghatározása érdekében a gazdasági javaslatának a kérelemben történő kifejtésével. Az érdekelt fél kérelmének benyújtásától számított hatvan napon belül, ideértve azt az esetet is, amikor szabályszerű beidézése ellenére az egyik fél nem jelenik meg, a[z AGCOM] a 8. bekezdésben említett szabályzatban meghatározott kritériumok alapján megállapítja, hogy a megfogalmazott gazdasági javaslatok közül melyik felel meg a fent említett kritériumoknak, vagy ha egyik javaslatot sem tartja megfelelőnek, akkor hivatalból állapítja meg a méltányos díjazás összegét.
11.      Ha a felek a méltányos díjazásnak a[z AGCOM] által történő
megállapítását követően nem kötnek szerződést, bármely fél [...] a rendes bíróság társasági jogra szakosodott tanácsához fordulhat, ideértve az 1998. június 18‑i 192. sz. törvény 9. cikke szerint keresetindítást is.
12.      Az információs társadalommal összefüggő szolgáltatást nyújtó szolgáltatók – a média- és sajtófigyelő társaságokat is beleértve – kötelesek az érdekelt fél – akár megbízás esetén [...] közös vagy jogkezelő szervezeteken keresztül – vagy a[z AGCOM] kérelme alapján rendelkezésre bocsátani a méltányos díjazás összegének meghatározásához szükséges adatokat. Az első mondatban említett kötelezettség teljesítése nem mentesíti a 3. bekezdés szerinti kiadókat a tudomásukra jutott üzleti, ipari és pénzügyi titok bizalmas kezelésének tiszteletben tartása alól. A szolgáltatók tájékoztatási kötelezettségének teljesítését a[z AGCOM] felügyeli. Amennyiben az első mondat szerinti kérelemtől számított 30 napon belül nem adják meg a tájékoztatást, a hatóság a panasz bejelentését megelőzően lezárt utolsó üzleti évben elért árbevétel egy százalékáig terjedő közigazgatási bírságot szab ki a jogsértő féllel szemben [...]
[...]
14.      Az 1. bekezdésben foglalt jogok a sajtókiadvány kiadásától számított két év elteltével szűnnek meg. […]”
10.      Az AGCOM által 2023. január 19‑én elfogadott delibera n. 3/23/CONS (3/23/CONS. sz. határozat), amelynek A. melléklete tartalmazza a regolamento in materia di individuazione dei criteri di riferimento per la determinazione dell’equo compenso per l’utilizzo online di pubblicazioni di carattere Giornalistico di cui all’articolo 43-bis della Legge 22 aprile 1941, n. 633‑at (az 1941. április 22‑i 633. sz. törvény 43‑bis cikke alapján a sajtókiadványok online felhasználásáért járó méltányos díjazás meghatározására vonatkozó referencia-‑kritériumok megállapításáról szóló szabályzat):
–        megállapítja a méltányos díjazás összegének meghatározására szolgáló kritériumokat, amelyek között szerepel az információs társadalommal összefüggő szolgáltatást nyújtó szolgáltatóknak a kiadó sajtókiadványainak online felhasználásából eredő reklámbevételén alapuló, a kiadónak az internetes oldalán a forgalom átirányításából származó bevételeivel csökkentett számítási alap meghatározása (4. cikk);
–        a 4. cikk (2) bekezdésében meghatározott további kritériumok alapján a méltányos díjazás összegének meghatározásához megállapított alapösszegre legfeljebb 70%-os mértéket szab meg;
–        felsorolja az adatok rendelkezésre bocsátására vonatkozó kötelezettségeket; meghatározza az AGCOM vizsgálati hatáskörét, és rendelkezik a jogsértő féllel szemben kiszabható közigazgatási bírságról, amely a panasz bejelentését megelőzően lezárt utolsó üzleti évben elért árbevétel 1%‑áig terjedhet (5. cikk);
–        szabályozza az AGCOM‑nak a méltányos díjazás összegének meghatározására való felkérésére irányuló eljárást, valamint a vonatkozó eljárási szabályokat, azzal, hogy az AGCOM egyoldalúan is megállapíthatja ezt az összeget (8–12. cikk).
Az alapjogvita, az eljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
11.      Az Írországban letelepedett Meta Platforms Ireland Limited társaság (a továbbiakban: Meta) – többek között a Facebook online közösségi hálózat üzemeltetőjeként – információs társadalommal összefüggő szolgáltatásokat nyújt.
12.      A Meta a 3/23/CONS. sz. határozat és mellékletei megsemmisítésére irányuló keresetet nyújtott be a kérdést előterjesztő bírósághoz, a Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazióhoz (Lazio tartomány közigazgatási bírósága, Olaszország).
13.      Keresetének alátámasztása érdekében a Meta többek között arra hivatkozik, hogy a 633/1941. sz. törvény 43‑bis. cikke és a vitatott határozat ellentétes a 2019/790 irányelv 15. cikkével, amely nem díjazáshoz való jogokat, hanem kizárólagos jogokat állapít meg. Egyébiránt az információs társadalommal összefüggő szolgáltatásokat nyújtó szolgáltatókkal szemben előírt kötelezettségek, a gazdasági szereplők szerződési szabadságának jelentős korlátozása, valamint az AGCOM‑ra ruházott szerep és hatáskörök miatt ez a szabályozás ellentétes az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: Charta) 16. cikkében biztosított vállalkozás szabadságával, különösen pedig a verseny szabadságának elvével is. A Meta a kérdést előterjesztő bíróság előtt hangsúlyozza az olasz jogalkotó által elfogadott intézkedések arányosságának és megfelelőségének hiányát, amelyek Olaszországban akadályozzák, vagy legalábbis egyértelműen kevésbé vonzóvá teszik a más tagállamokban letelepedett társaságok általi szolgáltatásnyújtást.
14.      E körülmények között a Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Lazio tartomány közigazgatási bírósága) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)      Úgy értelmezhető‑e [a 790/2019 irányelv] 15. cikke, hogy azzal ellentétes a [633/1941. sz] 43-bis cikkében előírthoz és az AGCOM 3/23/CONS. sz. határozatában meghatározotthoz hasonló nemzeti rendelkezések bevezetése, amennyiben:
a)      az [információs társadalommal összefüggő szolgáltatást nyújtó szolgáltatók (ISSP)] terhére és a kiadók javára a 2019/790 irányelv 15. cikkében foglalt kizárólagos jogokon túlmenően díjazási kötelezettségeket (méltányos díjazás) írnak elő;
b)      [az ISSP‑k] terhére az alábbi kötelezettségeket állapítják meg:
–        tárgyalásokat kell kezdeményezniük a kiadókkal,
–        a kiadók és s részére meg kell adniuk a méltányos díjazás meghatározásához szükséges információkat, valamint
–        a tárgyalások befejezéséig nem korlátozhatják a kiadó tartalmainak a keresési eredményekben való láthatóságát;
c)      a[z AGCOM‑ra] ruházzák az alábbiakat:
–        felügyeleti és szankcionáló hatáskör,
–        a méltányos díjazás meghatározására vonatkozó referencia-kritériumok megállapítására vonatkozó hatáskör,
–        a felek megállapodásának elmaradása esetén a méltányos díjazás pontos összegének meghatározására vonatkozó hatáskör?
2)      Ellentétesek‑e a 2019/790 irányelv 15. cikkével az előző 1. pontban említett nemzeti rendelkezések, amelyek az [ISSP‑k] részére adatszolgáltatási kötelezettséget írnak elő, amely kötelezettséget a[z AGCOM] felügyeli, és amelynek elmulasztása közigazgatási szankciók alkalmazását vonja maga után?
3)      Ellentétesek‑e a vállalkozás szabadságának [a Charta], 16. és 52. cikkében említett elvével, a szabad versenynek az EUMSZ 109. cikkben említett elvével és az arányosságnak [a Charta] 52. cikkében említett elvével a fentiekben hivatkozott olyan nemzeti rendelkezések, amelyek
a)      a 2019/790 irányelv 15. cikkében említett kizárólagos jogokon túlmenően jogdíjat vezetnek be, amelynek végrehajtása az [ISSP‑k] azon kötelezettségeinek fent említett együttesével jár együtt, hogy kezdeményeznie kell a kiadókkal való tárgyalásokat, a kiadók és/vagy a[z AGCOM] számára meg kell adnia a méltányos díjazás meghatározásához szükséges információkat, valamint az e tárgyalások lezárásáig nem korlátozhatja a kiadó tartalmainak a keresési eredményekben való láthatóságát;
b.      a[z AGCOM‑ra] ruházzák az alábbiakat:
–        felügyeleti és szankcionáló hatáskör,
–        a méltányos díjazás meghatározására vonatkozó referencia-kritériumok megállapítására vonatkozó hatáskör,
–        a felek megállapodásának elmaradása esetén a méltányos díjazás pontos összegének meghatározására vonatkozó hatáskör?”
15.      Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem 2023. december 21‑én érkezett a Bírósághoz. Írásbeli észrevételeket a Meta, a Federazione Italiana Editori Giornali (FIEG), az olasz, a belga, a dán és a francia kormány, valamint az Európai Bizottság terjesztett elő. A 2025. február 10‑i tárgyaláson a Meta, a FIEG, a Società italiana degli autori ed editori (SIAE, szerzők és kiadók olasz társasága), a Gedi Gruppo Editoriale SpA, az olasz, a francia és a lengyel kormány, valamint a Bizottság vett részt.
Elemzés
16.      Az előterjesztő bíróság előzetes döntéshozatal céljából három kérdést terjeszt elő a jelen ügyben. Az első két kérdés, amelyeket együttesen elemzek, arra vonatkozik, hogy összeegyeztethetők‑e a 2019/790 irányelv 15. cikkével az olasz jogalkotó által elfogadott, a sajtókiadványok kiadóinak járó díjazás jellegére, az információs társadalommal összefüggő szolgáltatást nyújtó, a sajtókiadványokat használó szolgáltatókat (a továbbiakban: ISSP) terhelő kötelezettségekre, valamint az AGCOM hatásköreire vonatkozó különböző intézkedések. A harmadik kérdés ezen intézkedéseknek a Charta 16. és 52. cikkével, valamint az EUMSZ 109. cikkel való összeegyeztethetőségére vonatkozik.
17.      A felvetett kérdések összességére vonatkozó előzetes megjegyzésként megjegyzem, hogy az alapeljárás éppúgy, mint az előzetes döntéshozatal iránti kérelem, valamint a jelen eljárásban benyújtott észrevételek az alapeljárás tárgyát képező olasz jogi rendelkezések értelmezését illetően az érdekeltek között fennálló alapvető véleménykülönbséget tárnak fel. Ez az ellentét egyfelől a Meta véleménye – amely szerinti értelmezéssel a kérdést előterjesztő bíróság úgy tűnik, egyetért –, másfelől pedig az olasz kormány, a kiadók beavatkozó szervezetei, valamint a Bizottság által szolgáltatott információk szerint az AGCOM véleménye között áll fenn. Ez egyrészt a sajtókiadványok kiadóit megillető, az e rendelkezésekben előírt díjazás jellegére, másrészt pedig az ISSP‑re rótt kötelezettségek, valamint az AGCOM‑ra ruházott hatáskörök kötelező jellegére vonatkozik. Az előzetes döntéshozatali eljárás keretében a Bíróságnak azon feltételek meghatározására kell szorítkoznia, amelyek alapján az említett rendelkezések az uniós joggal összeegyeztethetőnek tekinthetők, mivel a belső jogi rendelkezések értelmezése a nemzeti bíróságok kizárólagos hatáskörébe tartozik. A jelen indítványban hangsúlyozom ezt az elvet, miközben emlékeztetem a kérdést előterjesztő bíróságot arra, hogy minden tagállami bíróság köteles a nemzeti jogát a lehető legteljesebb mértékben az uniós joggal összhangban értelmezni.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első és második kérdésről
18.      Előzetes döntéshozatalra előterjesztett első két kérdésével az előterjesztő bíróság a 2019/790 irányelv 15. cikkével való összeegyeztethetőséget kívánja megvizsgálni: 1) az ISSP‑k terhére állítólagosan előírt, a sajtókiadványok kiadóit megillető méltányos díjazásra vonatkozó kötelezettség (az első kérdés a) pontja), 2) az ISSP‑ket terhelő egyéb kötelezettségek (az első kérdés b) pontja) és 3) az AGCOM‑nak az ISSP‑k és a sajtókiadványok kiadói közötti tárgyalások során fennálló hatáskörei (az első kérdés c) pontja és a második kérdés). E különböző szempontok elemzésének megkezdése előtt tennék néhány általános észrevételt a 2019/790 irányelv 15. cikkével kapcsolatban.
A 2019/790 irányelv 15. cikkéről
19.      Először is, ami a 2019/790 irányelv 15. cikkében a sajtókiadványok kiadói számára biztosított jogok jellegét illeti, e cikk (1) bekezdésének első albekezdése „a [2001/29] 2. cikkében és 3. cikkének (2) bekezdésében meghatározott jogokat” említi. Emlékeztetőül, ez utóbbi rendelkezések kizárólagos jogot biztosítanak a védelem alatt álló teljesítmény bármilyen formában történő többszörözése engedélyezéséhez, illetve megtiltásához (többszörözés joga) és a védelem alatt álló teljesítmények oly módon történő hozzáférhetővé tételéhez is, hogy a nyilvánosság tagjai a hozzáférés helyét és idejét egyénileg választhatják meg (a nyilvánosság számára hozzáférhetővé tétel joga).
20.      A Meta szerint a 2019/790 irányelv 15. cikkének e megfogalmazása, amely a 2001/29 irányelv rendelkezéseire utal, azt jelenti, hogy a sajtókiadványok kiadóinak jogai pontosan ugyanolyan jellegűek, mint az ezen irányelvben említett szomszédos jogok, vagyis olyan kizárólagos jogok, amelyek lehetővé teszik a jogosultak számára, hogy a kétoldalú szerződési szabadság alapján, és a hatóságok beavatkozása nélkül megtiltsák vagy – adott esetben díjazás ellenében – engedélyezzék a védelem alatt álló teljesítmények felhasználását az azokat használni kívánó személyeknek.
21.      Nem vagyok azonban meggyőződve arról, hogy a 2019/790 irányelv 15. cikkét így kell értelmezni. Ha ugyanis az uniós jogalkotó célja egyszerűen az lett volna, hogy a sajtókiadványok kiadói javára a szerzői joggal szomszédos új jogokat hozzon létre, elegendő lett volna a 2001/29 irányelv 2. cikkében és 3. cikkének (2) bekezdésében szereplő jogosulti listák kibővítése, és esetlegesen a 2006/116/EK irányelvben megállapított kizárólagos jogok védelmi idejének kiigazítása(9). Márpedig véleményem szerint e 15. cikk célja nem korlátozódik erre.
22.      A 2019/790 irányelv célja ugyanis – amint az többek között a (3) preambulumbekezdéséből kitűnik – az, hogy többek között a digitális környezetben bekövetkező gyors technológiai és gazdasági fejlődéssel kapcsolatos konkrét problémák megoldása érdekében több különböző kérdésben kiegészítse az uniós szerzői jogot. Közelebbről, ami ezen irányelv 15. cikke elfogadásának indokait illeti, azokat egyebek között az irányelv (54) és (55) preambulumbekezdése fejti ki, amelyek szerint az uniós jogalkotó elsődleges törekvése a jelen indítvány bevezetésében említett nehézségek orvoslása volt.
23.      Kétségtelenül igaz, hogy e jogalkotó e célból úgy döntött, hogy a sajtókiadványok kiadói számára kizárólagos jogokat biztosít a többszörözés és a nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétel tekintetében, és hogy a 2019/790 irányelv (57) preambulumbekezdése értelmében e jogoknak „ugyanolyan terjedelműnek kell lenniük, mint a 2001/29/EK irányelvben meghatározott [ugyanezen] jogoknak”. Ez utóbbi állításnak azonban éppen az irányelv 15. cikkének a szövege mond ellent.
24.      Jóllehet ugyanis a 2001/29 irányelv 2. cikke értelmében vett többszörözési jog a védelem alatt álló teljesítmény „közvetett vagy közvetlen, ideiglenes vagy tartós, bármely eszközzel vagy formában, egészben vagy részben történő többszörözésére” vonatkozik, és hogy az ezen irányelv 3. cikkének (2) bekezdése értelmében vett nyilvánosság számára történő hozzáférhetővé tétel joga magában foglalja a védelem alatt álló teljesítménynek a nyilvánosság számára oly módon történő hozzáférhetővé tételét is, hogy a nyilvánosság tagjai a hozzáférés helyét és idejét egyénileg választhatják meg, ehhez képest a sajtókiadványok kiadóinak a 2019/790 irányelv 15. cikkében előírt jogai sokkal korlátozottabb hatállyal bírnak. Így e jogok kizárólag a sajtókiadványok kiadói kiadványainak ISSP‑k általi online használatára vonatkoznak. Ezen irányelv kifejezetten kizárja e szolgáltatások egyéni felhasználók általi magáncélú vagy nem kereskedelmi célú felhasználását, továbbá a „hiperhivatkozások” használatát(10). Ezenkívül a sajtókiadványok kiadóinak a jogai nem alkalmazandók a sajtókiadványok egyes szavainak vagy nagyon rövid részleteinek felhasználására, és úgy tűnik, hogy ez a korlátozás nem vonatkozik a szerzői joggal szomszédos más jogokra sem(11). Ezzel szemben a 2001/29 irányelv 5. cikke alapján alkalmazandó valamennyi kivételt és korlátozást is alkalmazni kell a sajtókiadványok kiadóinak jogaira. Végül e jogok védelmének időtartama, amely két év, jóval rövidebb, mint más szomszédos jogoké, amelyek főszabály szerint ötven évig részesülnek védelemben(12).
25.      A sajtókiadványok kiadóinak a jogai tehát nem rendelkeznek a szerzői vagy más szomszédos jogok általános jellegével, ezek a 2019/790 irányelv 15. cikkben megfogalmazott cél megvalósítására irányulnak. Márpedig e cél nem egyszerűen abban áll, hogy lehetővé tegye a sajtókiadványok kiadói számára, hogy tiltakozzanak kiadványaiknak az ISSP‑k általi, pénzügyi ellentételezés nélküli felhasználása ellen, mivel ez potenciálisan károsabb lenne a kiadók számára, mint az ISSP‑k számára, hanem az, hogy meghatározzák e kiadványok tényleges felhasználásának feltételeit, ami egyúttal lehetővé teszi a kiadók számára, hogy méltányos részesedést szerezzenek az ISSP‑k által e felhasználásból szerzett bevételekből. Következésképpen, bár e jogok lényegében továbbra is az engedélyezésre vagy a tiltásra vonatkozó kizárólagos és preventív jogok, úgy vélem, hogy a tagállamoknak e jogok végrehajtása során széles mérlegelési mozgástérrel kell rendelkezniük, amely lehetővé teszi számukra, hogy a 2019/790 irányelv 15. cikkének célját az annak megvalósításához kapcsolódó valamennyi nehézséggel együtt figyelembe vegyék, és olyan intézkedéseket írjanak elő, amelyek meghaladják a többek között a 2004/48/EK irányelvben a szerzői és szomszédos jogok érvényesítése tekintetében általában előírt mértéket(13).
26.      Másodszor, álláspontom szerint hasznos lenne néhány pontosítást tenni a 2019/790 irányelv 15. cikkének a Meta‑hoz hasonló ISSP‑kre, vagyis az úgynevezett „közösségi médiaszolgáltatókra” való alkalmazhatóságát illetően. Úgy tűnik ugyanis, hogy az e tárgyban a Bíróság által a tárgyalás résztvevőinek feltett kérdés nyomán lezajlott vita bizonyos félreértéseket tárt fel. Márpedig, bár – amint azt a Bizottság hangsúlyozza – az alapeljárás valóban nem az ezen irányelv 15. cikkének végrehajtása érdekében elfogadott, olasz jogban előírt rendelkezések konkrét alkalmazására vonatkozik, hanem azok jogszerűségének elvont felülvizsgálatára, mégis úgy látom, hogy e pontosítások lehetővé teszik annak jobb megértését, hogy miként alakul e cikk hatálya, és milyen tétje van a végrehajtásának.
27.      Ily módon nem fér kétség ahhoz, a Meta által kínált, Facebookhoz hasonló közösségi hálózati szolgáltatás nyilvánvalóan megfelel az „információs társadalommal összefüggő szolgáltatás” fogalmára vonatkozóan a 2019/790 irányelv 2. cikkének az (EU) 2015/1535 irányelv(14) 1. cikke (1) bekezdésének b) pontjával összefüggésben értelmezett 5. pontjában megfogalmazott meghatározásnak. E szolgáltatás működési modellje azonban a felhasználók által feltöltött tartalmakon alapul. Márpedig a 2019/790 irányelv 15. cikke (1) bekezdésének második albekezdése kizárja az sajtókiadványok kiadóit megillető jogok hatálya alól a kiadványaiknak az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások felhasználói általi magán‑ vagy nem kereskedelmi célból történő felhasználását. Ebben az összefüggésben felmerül a kérdés, hogy a sajtókiadványok közösségi hálózat keretében történő felhasználását mennyiben kell úgy tekinteni, hogy arra kiterjednek az ezen irányelv 15. cikkében előírt jogok.
28.      A közösségi hálózat felhasználói a fiókjukon meg tudják osztani a sajtókiadványokat. Amennyiben ez magáncélból történik (vagyis amikor a tartalom csak a magánjellegűnek minősíthető címzettek korlátozott köre számára látható) vagy nem kereskedelmi jellegű (azaz nem kapcsolódik a szóban forgó felhasználó jövedelemszerző tevékenységéhez), e cselekmények a 2019/790 irányelv 15. cikke (1) bekezdésének második albekezdése értelmében nem tartoznak a sajtókiadványok kiadóit megillető kizárólagos jogok hatálya alá.
29.      Ugyanakkor, amint azt a tárgyaláson több résztvevő is hangsúlyozta, a Facebook‑hálózat nem kizárólagosan a felhasználók közötti passzív tartalommegosztás tere. Kifinomult algoritmusok segítségével konkrét tartalmakat kínál a felhasználóknak a feltételezett érdeklődési körük alapján, anélkül, hogy e felhasználók rákerestek volna ezekre a tartalmakra, vagy hogy azokat más felhasználók kínálnák nekik. A Facebook tehát valódi önálló tartalomszolgáltató, amelynek az a sajátossága, hogy a tartalmakat nem ő hozza létre és nem vásárolja meg: ezeket a felhasználók töltik fel, majd ezt követően a Facebook gondoskodik arról, hogy felkínálja ezeket a tartalmakat a felhasználóknak. Az ilyen felhasználás véleményem szerint nem tulajdonítható a felhasználóknak, hanem úgy kell tekinteni, hogy azt az ISSP, a Meta, és következésképpen – amennyiben sajtókiadványokra vonatkozik – a kiadók kizárólagos jogainak körébe tartozónak kell tekinteni.
30.      Ezzel szemben, ha a sajtókiadványok kiadói maguk osztják meg saját kiadványaikat egy olyan közösségi hálózaton, mint a Facebook, a 2019/790 irányelv 15. cikkében előírt jogok alapján nem tarthatnak igényt díjazásra, ideértve azokat az esetet is, amikor e kiadványokat a közösségi hálózat a szóban forgó szolgáltatás nyújtásának feltételeiben előírt keretek között többször is felhasználja. Ez e jogok kizárólagos jellegéből következik. Vélelmezni kell ugyanis, hogy e jog olyan jogosultja, aki közösségi hálózaton vagy az információs társadalommal összefüggő egyéb szolgáltatáson keresztül maga bocsátotta a nyilvánosság rendelkezésére a védelem alatt álló teljesítményt, engedélyezte e teljesítménynek a szóban forgó szolgáltatás nyújtására vonatkozó feltételeknek megfelelő felhasználását(15).
A méltányos díjazáshoz való jogról
31.      Első kérdésének a) pontjával a kérdést előterjesztő bíróság arra vár választ, hogy a 2019/790 irányelv 15. cikkével ellentétes‑e az, hogy az újságkiadványok kiadóit az e cikkben megállapított kizárólagos jogon felül vagy e jog helyett „méltányos díjazáshoz” való jog illeti meg. A Meta ugyanis az alapeljárásban benyújtott keresetében, valamint a jelen ügyben előterjesztett észrevételeiben azt állítja, hogy e jogot az e cikk átültetése érdekében hozott olasz jogi rendelkezések vezették be. Úgy tűnik, hogy a kérdést előterjesztő bíróság egyetért ezzel az állásponttal. Ezzel szemben az olasz kormány azt állítja, hogy a szóban forgó nemzeti rendelkezések ezen értelmezése téves, mivel az ügyben szereplő „méltányos díjazás” kizárólag a sajtókiadványok kiadói és az ISSP‑k között, a sajtókiadványok ez utóbbiak általi felhasználásáról folytatott tárgyalások eredménye.
32.      Valóban nem célszerű a 633/1941. sz. törvény 43‑bis cikkének (8) bekezdésében a „méltányos díjazás” kifejezés használata, mivel e kifejezés nem a 2019/790 irányelv 15. cikkében megállapítottakhoz hasonló megelőző jellegű kizárólagos jogra, hanem pusztán az ellentételezéshez vagy díjazáshoz való jogra utal, anélkül hogy lehetőséget biztosítana a jogosult számára a védelem alatt álló teljesítmény felhasználása elleni tiltakozásra(16). Márpedig az immár állandó ítélkezési gyakorlat szerint valamely megelőző jellegű kizárólagos jog jogosultjait, függetlenül attól, hogy a szerzői jog vagy a szomszédos jogok körébe tartozó jogról van‑e szó, nem lehet megfosztani – még pénzügyi ellentételezés útján sem – attól a lehetőségtől, hogy a vonatkozó uniós jogi rendelkezésekben előírt kivételekre és korlátozásokra is figyelemmel előzetesen engedélyezze vagy megtiltsa a védelem alatt álló teljesítmények bármely felhasználását(17). Noha az ilyen engedélyezésre vonatkozó szabályok többek között közös jogkezelés vagy (megdönthető) vélelmek alkalmazásával alakíthatóak, az előzetes hozzájárulás elve továbbra is fennáll(18). Így, mivel a sajtókiadványok kiadóit a 2019/790 irányelv 15. cikke alapján megillető jogok megelőző jellegű kizárólagos jogok, e rendelkezéssel ellentétes lenne, ha e jogokat a kiadványok ISSP‑k általi használata címén járó méltányos díjazáshoz való egyszerű joggá alakítanák át, anélkül hogy a kiadóknak lehetőségük lenne arra, hogy megtiltsák ezt a felhasználást.
33.      Egyébiránt a szerzői joggal szomszédos jogokat létrehozó egyéb uniós jogi rendelkezésekhez hasonlóan a 2019/790 irányelv 15. cikkét véleményem szerint úgy kell értelmezni, mint az abban biztosított jogok anyagi jogi tartalmát érintő teljes körű harmonizációs intézkedést.(19)A tagállamok tehát nem írhatnak elő e jogokhoz kapcsolódóan további díjazáshoz való jogot. Az ISSP‑k többek között nem kötelezhetők arra, hogy ilyen díjazást fizessenek akkor, ha nem használnak fel az e rendelkezés alapján védett sajtókiadványokat.
34.      Végül a 2019/790 irányelv (82) preambulumbekezdése kimondja, hogy ezen irányelv egyetlen rendelkezése sem értelmezhető úgy, hogy az megakadályozza, hogy az uniós szerzői jogi jog értelmében kizárólagos jogokkal rendelkező jogosultjak engedélyezzék műveik vagy más védelem alatt álló teljesítményük ingyenes felhasználását. Feltételezve, hogy ez az ezen irányelv 15. cikkében előírt jogokra is vonatkozik, e cikket úgy kell értelmezni, hogy a sajtókiadványok kiadói anélkül is engedélyt adhatnak a kiadványaik felhasználására, hogy pénzbeli ellentételezést követelnének. Ez magának a kizárólagos jognak a fogalmából is következik, amely nem tartalmaz elidegeníthetetlen jogot a díjazáshoz.
35.      Ugyanakkor e cikk (8) bekezdését a 633/1941. sz. törvény 43‑bis. cikke rendelkezéseinek összessége, valamint a végrehajtási rendelkezések fényében kell értelmezni. Márpedig az e rendelkezések által létrehozott rendszert illetően úgy tűnik, hogy a sajtókiadványok kiadóinak előzetes engedélye szükséges ahhoz, hogy az ISSP‑k felhasználják a kiadványaikat, és ezt az engedélyt a felek közötti szabad, akár harmadik fél támogatásával lefolytatott tárgyalások eredményeként kell megadni. Egyébiránt úgy tűnik, hogy az említett cikkel nem ellentétes többek között az, hogy a kiadók megtagadják az engedély megadását, sem az, hogy azt ingyenesen adják meg. Ami az ISSP‑ket terhelő azon kötelezettséget illeti, hogy szerződést kössenek a sajtókiadványok kiadóival, úgy tűnik, hogy e kötelezettség a sajtókiadványok ISSP‑k általi tényleges felhasználásához, vagy legalábbis az ilyen felhasználás szándékához kapcsolódik. Nincs szó tehát felhasználás nélküli fizetésről.
36.      Ezért úgy látom, hogy a szóban forgó olasz rendelkezések értelmezéséből az következik, hogy a „méltányos díjazás” kifejezés – az olasz kormány állításával összhangban – azt a díjazást jelenti, amelyet a sajtókiadványok kiadói az ISSP‑ktől a 2019/790 irányelv 15. cikke alapján védett jogok hatálya alá tartozó kiadványaik felhasználásáért kaphatnak. Az olasz jogalkotó ugyanis abból az elvből indult ki, hogy e díjazásnak méltányosnak kell lennie.
37.      Mindenesetre a 2019/790 irányelv 15. cikkét úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétesek a tagállamok olyan belső rendelkezései, amelyek a sajtókiadványok kiadói részére méltányos díjazás megfizetését írják elő a kiadványaik ISSP‑k általi felhasználására vonatkozó engedélyük ellentételezéseként, feltéve hogy e rendelkezések egyrészt nem fosztják meg a kiadókat attól a lehetőségtől, hogy megtagadják vagy ingyenesen adják meg az engedélyüket, másrészt pedig nem írnak elő olyan kifizetést az ISSP‑k számára, amely nem függ össze a sajtókiadványok tényleges vagy tervezett felhasználásával. A kérdést előterjesztő bíróság feladata annak vizsgálata, hogy e feltételek teljesülnek‑e, figyelembe véve a tagállami bíróságokat terhelő azon kötelezettséget, hogy a nemzeti jogukat a lehető legteljesebb mértékben az uniós joggal összhangban értelmezzék.
Az ISSP‑ket terhelő kötelezettségekről
38.      A kérdést előterjesztő bíróság első kérdésének b) pontjával lényegében ezt kérdezi, hogy a 2019/790 irányelv 15. cikkét úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az, hogy az ISSP‑k kötelesek tárgyalásokat kezdeményezni a kiadókkal, megadni a díjazás meghatározásához szükséges információkat, és a tárgyalások befejezéséig nem korlátozhatják a kiadó tartalmainak a keresési eredményekben való láthatóságát. A kérdést előterjesztő bíróságnak kétségei vannak azzal kapcsolatban, hogy az olasz jogalkotó nem lépte‑e túl e rendelkezés normatív tartalmát, és nem vezetett‑e be állami beavatkozási mechanizmusokat egy olyan területen, amelyet álláspontja szerint kizárólag az érdekelt felek szabad tárgyalások során kifejezett akarata szabályoz.
39.      Én azonban nem gondolom, hogy ez elegendő lenne annak megállapításához, hogy az olasz szabályozás összeegyeztethetetlen a 2019/790 irányelv 15. cikkével.
40.      Jóllehet ugyanis – amint azt már említettem – a védelem alatt álló jogokat létrehozó uniós szerzői jogi rendelkezéseket, mint amilyen a 2019/790 irányelv 15. cikke, az e jogok anyagi jogi tartalma tekintetében teljes körű harmonizációt előirányzó intézkedésnek kell tekinteni(20), ez nem vonatkozik az említett jogokat végrehajtó intézkedésekre. Az irányelvek ugyanis az elérendő célokat illetően kötelezőek a tagállamokra nézve, meghagyva számukra a forma és az eszközök megválasztását.
41.      Ha a tagállamok szükségesnek ítélik, megvan tehát a lehetőségük arra, hogy a kizárólagos jogok gyakorlását úgy alakítsák ki, hogy biztosítsák azok hatékonyságát. Ez a helyzet többek között a 2019/790 irányelv 15. cikkében – amelynek célja azon feltételek meghatározása, amelyek lehetővé teszik a sajtókiadványok kiadói számára, hogy díjazásban részesüljenek a kiadványaik online felhasználásáért – bevezetett jogok esetében(21). Tekintettel az e kiadók és az ISSP‑k között a piacon fennálló jelentős egyensúlyhiányra, a tagállamok jogosultak intézkedéseket elfogadni annak orvoslása érdekében, többek között azáltal, hogy konkrét kötelezettségeket írnak elő a szolgáltatók számára az e kiadványok használatára vonatkozó engedély megszerzésére irányuló tárgyalások lefolytatását illetően.
42.      Az ilyen további kötelezettségek tehát nem ellentétesek a 2019/790 irányelv 15. cikkével, feltéve hogy nem érintik többek között az e rendelkezésben megállapított jogok mint megelőző jellegű kizárólagos jogok jellegét. Úgy tűnik, hogy az ISSP‑kel szemben előírt, az első kérdés b) pontjában említett kötelezettségek nem állnak ellentmondásban ezzel a feltétellel.
43.      Így véleményem szerint a sajtókiadványok kiadóival való tárgyalások megkezdésére vonatkozó kötelezettség, amely a Meta szerint a 633/1941. sz. törvény 43‑bis cikke (8)–(10) bekezdésének értelmezéséből következik, csak a sajtókiadványok ISSP általi tényleges vagy tervezett felhasználása esetén alkalmazandó. Mivel a 2019/790 irányelv 15. cikke kizárólagos jogokat biztosít a kiadók számára az ilyen felhasználások tekintetében, természetes, hogy az ISSP‑knek előzetes engedélyt kell szerezniük a kiadóktól, amely megadásának részletes szabályait az érdekelteknek kell megtárgyalniuk.
44.      Ezzel szemben a nemzeti jog e rendelkezése nem értelmezhető a 2019/790 irányelv 15. cikkével összhangban oly módon, hogy arra kötelezi az ISSP‑ket, hogy az ISSP‑k által nem tervezett felhasználások tekintetében tárgyalásokat folytassanak, vagy hogy használják a kiadók kiadványait, amennyiben ezt nem kívánják.
45.      Úgy tűnik, hogy az ilyen kötelezettség többek között abból a tilalomból sem következik, hogy az ISSP‑k a szóban forgó tárgyalások idején nem vehetik ki a sajtókiadványok kiadóinak kiadványait a keresési eredmények közül. Ugyanis, először is, ha olyan kiadványokról van szó, amelyek megjelennek a keresési eredményekben, vélelmezhető, hogy azokat a 2019/790 irányelv 15. cikkében említett feltételek mellett használják fel. Másodszor, mivel e tilalom a szolgáltatók és a kiadók közötti tárgyalások keretében alkalmazandó, úgy tűnik, hogy e tárgyalások jelentik e tilalom kezdetét megelőző eseményt. Nincs tehát szó az ISSP‑k azon általános kötelezettségéről, hogy a sajtókiadványokat az e cikkben meghatározott kizárólagos jogok körébe tartozó módon használják.
46.      Úgy tűnik tehát, hogy e tilalom kizárólag arra irányul, hogy visszatartsa a visszaélésszerű magatartástól az ISSP‑ket, amelyek piaci erőfölényük révén megpróbálhatnak nyomást gyakorolni a kiadókra, vagy elrejthetik azt a gazdasági értéket, amelyet a sajtókiadványok használata jelent számukra.
47.      Végül a bizonyos információk hozzáférhetővé tételére vonatkozó kötelezettség célja egyértelműen az, hogy e tekintetben ellensúlyozza a sajtókiadványok kiadói és az ISSP‑k közötti egyensúlyhiányt. Kizárólag az ISSP‑k rendelkeznek ugyanis olyan információkkal, amelyek lehetővé teszik a sajtókiadványok online használata által képviselt gazdasági érték értékelését. Márpedig egy olyan piacon, ahol pusztán a kínálat és a kereslet működése a legfontosabb ISSP‑k kvázi monopolhelyzete és a kiadók e szolgáltatóktól való függősége miatt nem képes betölteni szerepét, az ezen információkhoz való hozzáféréssel kapcsolatos átláthatóság elengedhetetlennek tűnik a kiadók által a kiadványaik használatára adott engedélyre irányuló tárgyalások tisztességes jellegének biztosításához.
48.      Az ilyen kötelezettség azonban egyáltalán nem összeegyeztethetetlen a 2019/790 irányelv 15. cikkében a sajtókiadványok kiadói számára biztosított jogok kizárólagos és megelőző jellegével. Az a tény ugyanis, hogy a jogosultak szabadon engedélyezhetik a védelem alatt álló teljesítményeik felhasználását, és hogy a potenciális felhasználók ilyen engedélyt kérhetnek, nem akadályozza meg a jogalkotót abban, hogy intézkedéseket fogadjon el a tárgyalások tisztességes jellegének biztosítása érdekében, amennyiben az érdekelt felek úgy döntenek, hogy megkezdik azokat.
49.      Következésképpen a 2019/790 irányelv 15. cikkét úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétesek az alapügyben szóban forgó olasz rendelkezések által az ISSP‑kkel szemben előírt különböző kötelezettségek, feltéve hogy tiszteletben tartják a jelen indítvány 37 pontjában említett feltételeket.
Az AGCOM hatásköreiről
50.      Első kérdésének c) pontjával, valamint második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2019/790 irányelv 15. cikkét úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétesek az olyan nemzeti rendelkezések, amelyek a kiadók sajtókiadványainak az ISSP‑k általi felhasználására vonatkozó engedély e kiadók általi megadása céljából folytatott tárgyalások keretében bizonyos hatásköröket – vagyis felügyeleti és szankcionálási jogkört, az ISSP‑k által a kiadóknak fizetendő díjazás meghatározása céljából referenciaértékek meghatározására, a felek közötti megállapodás hiányában az ilyen díjazás pontos összegének meghatározására, végül pedig az információk hozzáférhetővé tételére vonatkozó kötelezettség ISSP‑k általi be nem tartásának szankcionálására irányuló jogkört – ruháznak az AGCOM‑hoz hasonló közjogi szervezetre.
51.      Csakúgy, mint az ISSP‑kkel szemben előírt kötelezettségek kérdése keretében, a kérdést előterjesztő bíróságnak kétségei vannak azzal kapcsolatban, hogy valamely közjogi jogalany ilyen beavatkozási jogköre összeegyeztethető‑e a felek közötti szabad tárgyalások elvével, amely álláspontja szerint a 2019/790 irányelv 15. cikkében a sajtókiadványok kiadói számára biztosított jogok kizárólagos és megelőző jellegéből ered.
52.      Újfent úgy gondolom, hogy az ilyen beavatkozási jogkör nem tekinthető e rendelkezéssel ellentétesnek. Általánosságban ugyanis a tagállamok azon jelentős mozgástér miatt, amellyel a 2019/790 irányelv 15. cikkéhez hasonló irányelvi rendelkezések átültetése terén rendelkeznek, a felhasználási engedélyek megadására irányuló tárgyalásokra vonatkozóan állami beavatkozási intézkedéseket írhatnak elő, feltéve hogy e beavatkozás nem fosztja meg a feleket azon joguktól, hogy ezen engedélyeket kezdeményezzék, és feltételeit meghatározzák. Következésképpen az alapügyben szóban forgó nemzeti rendelkezéseket ahhoz, hogy megfeleljenek e cikknek, úgy kell értelmezni, hogy azok a hatóságra – a jelen esetben az AGCOM‑ra – nem a szerződés megkötését és tartalmát illetően ruháznak kényszerítő jogkört, hanem azt kizárólag a felek támogatására, és esetlegesen a rájuk háruló kötelezettségek tiszteletben tartásának ellenőrzésére vonatkozó hatáskörrel látják el.
53.      Közelebbről, az AGCOM által az ISSP‑k által fizetendő díjazás összegének, valamint az e hatóság által a felek közötti megállapodás hiányában esetlegesen hivatalból meghatározható összegnek a rögzítése érdekében meghatározott kritériumok véleményem szerint nem kötelezőek a felekre nézve, akik szabadon dönthetnek arról, hogy e javaslatok alapján megkötik‑e a szerződést, vagy sem, vagy e díjazás tekintetében eltérő összeget határoznak meg. Az ilyen állami beavatkozás, amely a felek támogatására irányuló intézkedésekre korlátozódik, számomra indokoltnak tűnik, mivel újonnan létrehozott jogokról van szó, amelyek piaci értéke tehát még nem pontosan meghatározott, valamint olyan piacról, amelyen a piaci szereplők tekintetében erőfölény és közöttük függőségi viszony áll fenn. Ezenkívül, mivel a felek továbbra is szabadon határozhatják meg végleges jelleggel kapcsolatuk feltételeit, ez a beavatkozás számomra nem tűnik összeegyeztethetetlennek a 2019/790 irányelv 15. cikkében a sajtókiadványok kiadói számára biztosított jogok kizárólagos és megelőző jellegével.
54.      Ami az AGCOM‑nak az ISSP‑ket-t terhelő információközlési kötelezettség tiszteletben tartása vonatkozásában fennálló ellenőrzési és szankcionálási jogkörét illeti, emlékeztetek arra(22), hogy véleményem szerint e kötelezettség összeegyeztethető a 2019/790 irányelv 15. cikkével. Következésképpen az e kötelezettség teljesítésére irányuló, és az elmulasztása esetén alkalmazandó esetleges szankciókat is magában foglaló ellenőrzési jogkör nem tekinthető e rendelkezéssel ellentétesnek, feltéve, hogy nem sérül az arányosság elve.
55.      Így a 2019/790 irányelv 15. cikkét úgy kell értelmezni, hogy azzal – éppúgy, mint az ISSP‑kkel szemben előírt kötelezettségek esetében – nem ellentétesek az AGCOM‑nak az alapügyben szóban forgó olasz rendelkezésekben előírt jogkörei, mivel nem fosztják meg az érdekelt feleket attól a szabadságtól, hogy engedélyt kérjenek és adjanak a sajtókiadványok online használatára, valamint hogy meghatározzák az ezen engedélyen alapuló esetleges díjazás összegét.
Záró megjegyzések a 2019/790 irányelv 15. cikkével kapcsolatban és a kérdések megválaszolása
56.      Véleményem szerint a 2019/790 irányelv 15. cikke elemzésének teljessé tételéhez két megjegyzésre van szükség.
57.      Egyrészt megjegyzem, hogy a 633/1941. sz. törvény 43‑bis. cikkének (11) bekezdése értelmében, ha a felek még a méltányos díjazásnak az AGCOM által történő megállapítását követően sem kötnek szerződést, bármelyikük keresetet indíthat a bíróság előtt. Mivel ezt a kérdést a kérdést előterjesztő bíróság nem vetette fel, az ilyen kereset tárgya nem teljesen egyértelmű. Igaz, hogy ez a rendelkezés az olasz jog olyan konkrét jogorvoslatára vonatkozik, amely e tagállam kormánya szerint kizárólag annak megállapítását teszi lehetővé, hogy az egyik fél visszaélt a másik fél gazdasági függőségével. Ezt a megjelölést azonban megelőzi az „ideértve” kifejezés(23), ami azt sugallhatja, hogy más tárgyban indított jogorvoslatok is lehetségesek.
58.      Márpedig véleményem szerint problematikus lenne, ha az egyik érdekelt fél, különösen egy ISSP bírósági úton arra kényszeríthetné a másik felet, hogy szerződést kössön, és engedélyezze a sajtókiadványok használatát. Az ilyen lehetőség ugyanis ellentétes lenne a 2019/790 irányelv 15. cikkében a sajtókiadványok kiadói számára biztosított jogok kizárólagos jellegével. Ahhoz tehát, hogy valamely tagállam belső jogát e rendelkezéssel összeegyeztethetőnek lehessen tekinteni, úgy kell értelmezni azt, hogy kizárja ezt a lehetőséget.
59.      Másrészt, a Meta észrevételeiben azt állítja, hogy az olasz jogalkotó által a 2019/790 irányelv 15. cikkének végrehajtása érdekében hozott intézkedések oly mértékben eltérnek e cikk szövegétől, valamint a más tagállamok által e célból hozott intézkedésektől, hogy a sajtókiadványok kiadóját megillető jogok tekintetében a belső piac széttöredezettségéhez vezetnek, veszélyeztetve ezáltal az uniós jogalkotó által kitűzött harmonizációs célt.
60.      Számomra azonban úgy tűnik, hogy a belső piac bizonyos széttagoltsága a szerzői jog és a szomszédos jogok velejárója, legalábbis az uniós jog ezen a területen megvalósított fejlődésének a jelenlegi szakaszában. A védelem alatt álló teljesítmények felhasználására vonatkozó engedélyeket ugyanis rendszerint egy adott tagállamra vonatkozóan adják meg, és e jogok közös kezelése nemzeti alapon történik. Így e területen a harmonizáció elsősorban a védett jogok tartalmát érinti(24), míg e jogok felhasználásának módjait továbbra is a nemzeti jogrendszerek szabályozzák, így azok tagállamonként eltérőek lehetnek.
61.      A sajtókiadványok kiadóinak a 2019/790 irányelv 15. cikkében említett jogai a jelen ügyben nem képeznek kivételt. A sajtókiadványok használatára vonatkozó engedélyeket az egyes tagállamokban hatályos, a többi tagállam szabályaitól szükségszerűen eltérő szabályok szerint kell megtárgyalni és megszerezni. Ugyanakkor nem gondolom, hogy ez aláásná az e cikkben foglalt harmonizációs célkitűzést, amely a kiadók jogainak tartalmára vonatkozik. Egyébiránt tudomásom szerint nem az Olasz Köztársaság az egyetlen tagállam, amely olyan szabályokat fogadott el, amelyek túlmutatnak a sajtókiadványok kiadóit megillető kizárólagos jogok puszta kijelentésén.(25)
62.      Azt javaslom tehát, hogy a Bíróság az első és a második kérdésre azt a választ adja, hogy a 2019/790 irányelv 15. cikkét úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétesek valamely tagállam olyan belső rendelkezései, amelyek
–        biztosítják a sajtókiadványok kiadói számára azt a jogot, hogy a kiadványaik ISSP‑k általi felhasználására vonatkozó engedély ellentételezéséül méltányos díjazásban részesüljenek,
–        az ilyen kiadványokat használni kívánó ISSP‑k számára bizonyos kötelezettségeket írnak elő az említett kiadókkal való tárgyalások lefolytatására, az információk közzétételére és a tárgyalások során tanúsított jóhiszeműségre vonatkozóan,
–        szabályozási, ellenőrzési és szankcionálási hatáskört ruháznak valamely közjogi jogalanyra, beleértve azt a lehetőséget is, hogy javaslatot tegyen a kiadóknak járó díjazás vagy e díjazás összegének meghatározására szolgáló kritériumokra,
feltéve, hogy ezek a rendelkezések nem fosztják meg a kiadókat attól a lehetőségtől, hogy megtagadják az ilyen engedély megadását vagy ingyenesen adják meg azt, nem írnak elő az ISSP‑knek olyan kifizetést, amely nincs összefüggésben az ilyen kiadványok tényleges vagy tervezett felhasználásával, és nem korlátozzák kötelező jelleggel a felek szerződési szabadságát. A kérdést előterjesztő bíróság feladata annak vizsgálata, hogy e feltételek teljesülnek‑e, figyelembe véve a tagállami bíróságokat terhelő azon kötelezettséget, hogy a nemzeti jogukat a lehető legteljesebb mértékben az uniós joggal összhangban értelmezzék.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdésről
63.      Harmadik kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a Charta 16. és 52. cikkét, valamint „[a]z EUMSZ 109. cikkben említett szabad verseny elvét” úgy kell‑e értelmezni, hogy azokkal ellentétesek a 2019/790 irányelv 15. cikkének átültetése érdekében elfogadott, a jelen indítvány 62. pontjában leírt nemzeti rendelkezések.
64.      Mindjárt az elején meg kell jegyeznem, hogy az EUMSZ 109. cikk nem tartalmaz ilyen elvet, mivel az az uniós intézményeknek az állami támogatásokra vonatkozó EUMSZ 107. és EUMSZ 108. cikk végrehajtására irányuló intézkedések meghozatalára irányuló hatásköreire vonatkozik. Ezzel szemben, határozatának indokolásában a kérdést előterjesztő bíróság ezen elv forrásaként többek között az EUMSZ 119. cikkre hivatkozik. A Meta is ez utóbbi rendelkezésre hivatkozik az észrevételeiben. Ugyanakkor, jóllehet az EUMSZ 119. cikk valóban két alkalommal említi a „a szabad versenyen alapuló nyitott piacgazdaságot”, e cikk az EUM‑Szerződés „Gazdaság- és monetáris politika” című VIII. címének bevezető részében szerepel, és azzal foglalkozik, hogy a tagállamoknak hogyan kell összehangolniuk a gazdaságpolitikájukat. Ez a cikk tehát nem releváns a tagállamok által a szerzői joghoz hasonló területen a harmonizációs rendelkezések átültetése érdekében hozott intézkedések ellenőrzése szempontjából.
65.      Mivel sem az EUMSZ 119. cikk, még kevésbé az EUMSZ 109. cikk nem releváns az alapügyben szóban forgó nemzeti rendelkezések megfelelőségének vizsgálata szempontjából, a harmadik kérdés elemzését kizárólag a Charta rendelkezéseire korlátozom.
66.      A Charta 16. cikke úgy rendelkezik, hogy „[a] vállalkozás szabadságát, az uniós joggal és a nemzeti jogszabályokkal és gyakorlattal összhangban, el kell ismerni”(26). A Bíróságnak már volt alkalma megjegyezni, hogy tekintettel e rendelkezés szövegére, amely eltér a Charta II. címében elismert többi alapvető szabadság szövegétől, ugyanakkor közel áll annak IV. címe egyes rendelkezéseinek szövegéhez, a vállalkozás szabadsága széles körű közhatalmi beavatkozásoknak vethető alá, amelyek a gazdasági tevékenység gyakorlásának közérdekből való korlátozásait jelenthetik, és azt a társadalomban betöltött szerepe alapján kell figyelembe venni. E körülmény kifejezésre jut különösen abban, ahogyan a Charta 52. cikkének (1) bekezdése értelmében az arányosság elvét alkalmazni kell(27). Egyébiránt megfelelő egyensúlyt kell biztosítani a vállalkozás szabadsága és más alapvető jogok, különösen a szellemi tulajdonnak a Charta 17. cikkének (2) bekezdésében biztosított védelme között(28).
67.      A vállalkozás szabadságának tartalmát illetően a Bíróság megállapította, hogy az magában foglalja a gazdasági vagy kereskedelmi tevékenység gyakorlásának szabadságát, a szerződési szabadságot és a szabad versenyt(29).
68.      Így a vállalkozás szabadságának közérdekből bevezetett korlátozásai csak kivételesen, vagyis akkor tekinthetők ellentétesnek e szabadsággal, ha azok nyilvánvalóan aránytalanok vagy e szabadság lényegét sértik(30).
69.      Véleményem szerint nem ez a helyzet a jelen ügyben szóban forgó, a jelen indítvány 62. pontjában ismertetett nemzeti intézkedések esetében, mivel azok megfelelnek az ott felsorolt feltételeknek. Ezeket az intézkedéseket az uniós jogalkotó által a 2019/790 irányelv elfogadásakor elismert azon közérdekű cél érdekében fogadták el, hogy az ISSP‑kkel szemben megerősítsék a sajtókiadványok kiadóinak helyzetét, amelyek minden demokratikus társadalomban fontos szereplők. Mivel az olasz rendelkezések nem írják elő az érdekeltek számára, hogy kötelező jelleggel meghatározott feltételek mellett kereskedelmi kapcsolatokat létesítsenek, nem látom be, hogy e rendelkezések mennyiben sértenék a gazdasági tevékenység szabad gyakorlásának vagy a szerződési szabadságnak a lényegét. Az ISSP‑kkel szemben előírt különböző kötelezettségek, valamint az AGCOM rendelkezésére álló hatáskörök szintén nem tűnnek nyilvánvalóan aránytalannak azon nehézségekre tekintettel, amelyekkel a sajtókiadványok kiadói szembesülnek az online publikációik felhasználásáért járó bevételek megszerzése során.
70.      Ami a szabad versenyt illeti, amely a vállalkozás szabadságának a Meta és a kérdést előterjesztő bíróság által hivatkozott eleme, meg kell jegyezni, hogy az magában foglalja többek között a piaci erőfölénnyel való visszaélés tilalmát, amelyet az uniós jog az EUMSZ 102. cikkben rögzít. Márpedig az ISSP‑k kettős szerepet töltenek be a sajtókiadványok kiadói vonatkozásában: egyszerre minősülnek e kiadók szolgáltatóinak a különböző online hírközlési szolgáltatásokat illetően, valamint e kiadók versenytársainak mind az információterjesztési, mind a reklámpiacon. E kettős minőségben az ISSP‑k tehát különösen alkalmasak arra, hogy visszaéljenek az esetleges erőfölényükkel a különböző piacokon, amelyeken a sajtókiadványok kiadói is tevékenykednek. Így a kiadók alkupozíciójának erősítését célzó intézkedéseket nem úgy kell tekinteni, mint amelyek sértik a szabad versenyt, hanem úgy, mint amelyek előnyben részesítik azt.
71.      Következésképpen úgy vélem, hogy a Charta 16. cikkét, valamint 52. cikkét, amely csupán megerősíti a vállalkozás szabadságának szerves részét képező azon lehetőséget, hogy korlátozásokat írjanak elő a Charta által biztosított jogok tekintetében, úgy kell értelmezni, hogy azokkal nem ellentétesek a jelen indítvány 62. pontjában leírt nemzeti rendelkezések, az ott felsorolt feltételek mellett.
Végkövetkeztetés
72.      A fenti megfontolások összességére tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (Lazio tartomány közigazgatási bírósága, Olaszország) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a következő választ adja:
A digitális egységes piacon a szerzői és szomszédos jogokról, valamint a 96/9/EK és a 2001/29/EK irányelv módosításáról szóló, 2019. április 17‑i (EU) 2019/790 európai parlamenti és tanácsi irányelv 15. cikkét, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartája 16. és 52. cikkét
a következőképpen kell értelmezni:
azokkal nem ellentétesek valamely tagállam olyan belső rendelkezései, amelyek
–        biztosítják a sajtókiadványok kiadói számára azt a jogot, hogy a kiadványaik ISSP‑k általi felhasználására vonatkozó engedély ellentételezéséül méltányos díjazásban részesüljenek,
–        az ilyen kiadványokat használni kívánó ISSP‑k számára bizonyos kötelezettségeket írnak elő az említett kiadókkal való tárgyalások lefolytatására, az információk közzétételére és a tárgyalások során tanúsított jóhiszeműségre vonatkozóan,
–        szabályozási, ellenőrzési és szankcionálási hatáskört ruháznak valamely közjogi jogalanyra, beleértve azt a lehetőséget is, hogy javaslatot tegyen a kiadóknak járó díjazás vagy e díjazás összegének meghatározására szolgáló kritériumokra,
feltéve, hogy ezek a rendelkezések nem fosztják meg a kiadókat attól a lehetőségtől, hogy megtagadják az ilyen engedély megadását vagy ingyenesen adják meg azt, nem írnak elő az ISSP‑knek olyan kifizetést, amely nincs összefüggésben az ilyen kiadványok tényleges vagy tervezett felhasználásával, és nem korlátozzák kötelező jelleggel a felek szerződési szabadságát.
1      Eredeti nyelv: francia.
2      Hivatkozásul gyakran említik a News Media Bargaining Ausztrál Code példáját.
3      Lásd többek között Rosati, E., „Neighbouring Rights for Publishers: are National and (possible) EU Initiatives Lawful?”, International review of intellectual property and competition law, 2016, 47.(5). kötet, 569. o. A német rendelkezésekkel kapcsolatban egyébként bírósági eljárás indult, mivel elmulasztották e rendelkezések szolgáltatásokra vonatkozó szabályokként való közlését (lásd: 2019. szeptember 12‑i VG Media ítélet, C‑299/17, EU:C:2019:716). Ezzel szemben a legnagyobb internetes keresőmotor működtetője nyomást gyakorolt a spanyol kiadókra, amikor megszüntette kiadványaik megjelentetését aggregáló (hírösszesítő) szolgáltatásában.
4      Lásd többek között: IVIR Institute for Information Law, Academics Against Press Publishers’ Right, 2018. április 24‑i nyílt levél (https://www.ivir.nl/academics-against-press-publishers-right); Geiger, Ch., Bulayenko, O., Frosio, G. F., „The Introduction of a Neighbouring Right for Press Publishers at EU Level: the Unneeded (and unwanted) Reform”, European Intellectual Property Review, 2017, 39(4). kötet, 202. o ; Colangelo, G., Torti, V., „Copyright, Online News Publishing and Aggregators: a Law and Economics Analysis of the EU Reform”, International Journal of Law and Information Technology, 2019, 27(1). kötet, 75. o; Sganga, C., Contardi, M., „When Harmonisation leads to Fragmentation (and Potential Invalidity Claims): Snapshots from the Implementation of the New Press Publishers’ Right”, European Intellectual Property Review, 2022, 44(8). kötet, 472. o.; mostanában: Balasingham, B., Kozak, M., Ruiz Palacios, T. A., „Fair P(l)ay in the Digital Arena – In Search of a Balanced Relationship Between Press Publishers and Digital News Aggregators”, International Review of Intellectual Property and Competition Law, 2025. május 6.
5      Furgał, U., „The Emperor Has No Clothes: How the Press Publishers’ Right Implementation Exposes Its Shortcomings” GRUR International, 2023, 72(7). kötet, 650. o.
6      HL 2019. L 130., 92. o.
7      Az információs társadalomban a szerzői és szomszédos jogok egyes vonatkozásainak összehangolásáról szóló, 2001. május 22-i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2001. L 167., 10. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 230. o.; helyesbítések: HL 2008. L 314., 16. o. és HL 2014. L 10., 32. o.).
8      A GURI 1941. július 16‑i 166. száma.
9      A szerzői jog és egyes szomszédos jogok védelmi idejéről szóló, 2006. december 12‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2006. L 372., 12. o.).
10      Annak pontosítása nélkül, hogy olyan hiperhivatkozásokról is szó van‑e, amelyek a 2016. szeptember 8‑i GS Media ítélet (C‑160/15, EU:C:2016:644) értelmében a 2001/29 irányelv 3. cikke értelmében vett nyilvánossághoz közvetítésnek minősülnek.
11      Lásd: 2019. július 29-i Pelham és társai ítélet (C‑476/17, EU:C:2019:624, rendelkező rész 1. pont).
12      A 2006/116 irányelv 3. cikke.
13      A szellemi tulajdonjogok érvényesítéséről szóló, 2004. április 29-i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2004. L 157., 45. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 2. kötet, 32. o.).
14      A műszaki szabályokkal és az információs társadalom szolgáltatásaira vonatkozó szabályokkal kapcsolatos információszolgáltatási eljárás megállapításáról szóló, 2015. szeptember 9‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2015. L 241., 1. o.).
15      Lásd analógia útján: 2016. november 16‑i Soulier és Doke ítélet (C‑301/15, EU:C:2016:878, 35. és azt követő pontok).
16      A jogirodalom egyes szerzői szerint ez a „fogalmi csúsztatás” a magáncélú többszörözésre vonatkozó kivétel címén nyújtott díjazással való asszociációval magyarázható. Lásd: Sganga, C., Contardi, M., The new Italian Press Publishers’ Right: Creative, Fairness-oriented and Invalid?” Journal of Intellectual Property Law & Practice, 2022., 5. szám, 421–428. o. A „méltányos díjazás” fogalmát ugyanis a 2019/790 irányelv 16. cikke említi, amely feljogosítja a sajtókiadványok kiadóit arra, hogy díjazásból részesüljenek azon művek után, amelyek használati jogát e kiadók megszerezték.
17      Lásd legutóbb: 2025. március 6‑i ONB és társai ítélet (C‑575/23, EU:C:2025:141, 105. és 106. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
18      Lásd: 2019. november 14‑i Spedidam ítélet (C‑484/18, EU:C:2019:970, 42. és 43. pont).
19      Lásd analógia útján: 2019. július 29‑i Pelham és társai ítélet (C‑476/17, EU:C:2019:624, rendelkező rész 5. pont).
20      2019. július 29‑i Pelham és társai ítélet (C‑476/17, EU:C:2019:624, rendelkező rész 5. pont).
21      Lásd: a jelen indítvány 25. pontja.
22      Lásd: a jelen indítvány 47. és 48. pontja.
23      Emlékeztetőül: e rendelkezés szerint „[h]a a felek a méltányos díjazásnak a[z AGCOM] által történő
megállapítását követően nem kötnek szerződést, bármely fél [...] a rendes bíróság társasági jogra szakosodott tanácsához fordulhat, ideértve az 1998. június 18‑i 192. sz. törvény 9. cikke szerint keresetindítást is”.
24      Valamint kisebb mértékben a védelmüket és a közös jogkezelésüket.
25      Ilyen irányú intézkedésekre került sor többek között Belgiumban, Franciaországban és Spanyolországban (lásd: Furgał, U., i. m.).
26      Kiemelés tőlem.
27      2013. január 22‑i Sky Österreich ítélet (C‑283/11, EU:C:2013:28, 45–47. pont).
28      Lásd többek között: 2016. szeptember 15‑i Mc Fadden ítélet (C‑484/14, EU:C:2016:689, 81–83. pont).
29      2022. június 2‑i Skeyes ítélet (C‑353/20, EU:C:2022:423, 48. pont).
30      Lásd ebben az értelemben többek között: 2016. december 21‑i AGET Iraklis ítélet (C‑201/15, EU:C:2016:972, 82–88. pont).