T‑758/18. sz. ügy
ABLV Bank AS
kontra
Egységes Szanálási Testület
A Törvényszék ítélete (kibővített tizedik tanács), 2021. január 20.
„Gazdasági és monetáris unió – Bankunió – Hitelintézetek és bizonyos befektetési vállalkozások egységes szanálási mechanizmusa (ESZM) – Egységes Szanálási Alap (ESZA) – A 2015. és 2018. évi előzetes hozzájárulások megállapítása – A hozzájárulások újraszámítására és visszatérítésére irányuló kérelem elutasítása – Megsemmisítés iránti kereset – Keresettel megtámadható jogi aktus – Elfogadhatóság – Olyan intézmény, amelynek engedélyét visszavonták – A 806/2014/EU rendelet 70. cikkének (4) bekezdése – A »státus megváltozásának« fogalma – Az (EU) 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet 12. cikkének (2) bekezdése”
1.      Megsemmisítés iránti kereset – Keresettel megtámadható aktusok – Fogalom – Kötelező joghatásokat kiváltó aktusok – Az Egységes Szanálási Testület határozata, amely elutasítja az Egységes Szanálási Alapba fizetendő előzetes hozzájárulások újraszámítására és visszatérítésére irányuló kérelmet – Végleges jelleg – Bennfoglaltság
(EUMSZ 263. cikk)
(lásd: 27–29., 33–36. pont)
2.      Gazdaság‑ és monetáris politika – Gazdaságpolitika – A hitelintézetekre és bizonyos befektetési vállalkozásokra vonatkozó Egységes Szanálási Mechanizmus – Az Egységes Szanálási Alapba fizetendő előzetes hozzájárulások – Éves és vissza nem téríthető jelleg – E hozzájárulások célja – Az európai bankrendszer közérdeket képező pénzügyi stabilitása – A hozzájárulások befizetése után járó ellenszolgáltatás – Hiány
(806/2014 európai parlamenti és tanácsi rendelet, 70. cikk, (4) bekezdés)
(lásd: 60., 67–75. pont)
3.      Gazdaság‑ és monetáris politika – Gazdaságpolitika – Hitelintézetek helyreállítása és szanálása – A szanálásfinanszírozási rendszerhez való előzetes hozzájárulások – Újonnan felügyelet alá került intézmények vagy státusváltozás – Valamely intézmény státusa megváltozásának fogalma – A hitelintézet engedélyének visszavonása – Bennfoglaltság – A hozzájárulási kötelezettségre gyakorolt hatás hiánya
(2015/63 bizottsági rendelet, 12. cikk, (2) bekezdés; 2014/59 európai parlamenti és tanácsi irányelv)
(lásd: 77., 80–87. pont)
4.      Gazdaság‑ és monetáris politika – Gazdaságpolitika – A hitelintézetekre és bizonyos befektetési vállalkozásokra vonatkozó Egységes Szanálási Mechanizmus – Az Egységes Szanálási Alapba fizetendő előzetes hozzájárulások – Kezdetben a nemzeti szanálási hatóságok által megállapított hozzájárulások – A hitelintézet engedélyének visszavonása – Az e hozzájárulások visszatérítéséhez való jog – Hiány
(806/2014 európai parlamenti és tanácsi rendelet, 70. cikk; 2015/81 tanácsi rendelet, 2. cikk, és 8. cikk, (2) bekezdés; 2015/63 bizottsági rendelet; 2014/59 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 103. és 104. cikk)
(lásd: 115–119., 123., 126–128. pont)
5.      Európai uniós jog – Elvek – Arányosság – Terjedelem – Az Egységes Szanálási Testület határozata, amely elutasítja az Egységes Szanálási Alapba fizetett előzetes hozzájárulások újraszámítására és visszatérítésére irányuló kérelmet – Megsértés – Hiány
(EUSZ 5. cikk, (4) cikk; 806/2014 európai parlamenti és tanácsi rendelet, 70. cikk, (4) bekezdés; 2015/63 bizottsági rendelet, 12. cikk, (2) bekezdés)
(lásd: 142–148. pont)
Összefoglalás
A felperes, az ABLV Bank AS, egy 2018. július 11‑ig engedélyezett lett hitelintézet és olyan „jelentős szervezet” volt, amely az Egységes Felügyeleti Mechanizmus (SSM) keretében az Európai Központi Bank (EKB) felügyelete alá tartozott.
2018. február 13‑án az Egyesült Államok államkincstára olyan intézkedéstervezetet jelentett be, amelynek keretében a felperest a pénzmosás szempontjából jelentős veszélyt jelentő intézményként kívánták megjelölni. E bejelentést követően a felperes a továbbiakban nem tudott dollárban kifizetéseket teljesíteni és jelentős mértékű betétkivonással szembesült. Az EKB így azzal bízta meg a lett pénz‑ és tőkepiaci bizottságot, hogy írjon elő moratóriumot annak érdekében, hogy a felperes stabilizálhassa helyzetét. 2018. február 23‑án az EKB megállapította, hogy a felperes fizetésképtelen, vagy valószínűleg fizetésképtelenné válik, és az Egységes Szanálási Testület (ESZT) úgy tekintette, hogy közérdekből nem szükséges a felperes tekintetében szanálási intézkedés.
A felperes kifizette a pénz‑ és tőkepiaci bizottság által jelzett, a 2015‑re és 2018‑re vonatkozó előzetes hozzájárulások címén járó összegeket.
Miután az EKB 2018. július 11‑én visszavonta az engedélyét, a felperes kérte az ESZT‑től a 2015. évre kifizetett hozzájárulás egy részének visszatérítését, a 2018. évre vonatkozó előzetes hozzájárulásának újraszámítását és az előzetes hozzájárulások címén túlfizetett összegek visszatérítését.
2018. október 17‑i levelében (a továbbiakban: megtámadott határozat) az ESZT egyrészt úgy ítélte meg, hogy az EKB felperesre vonatkozó határozata semmilyen hatással nincs a 2018. évi előzetes hozzájárulására, mivel nem kötelezte őt e hozzájárulás egy részének újraszámítására vagy visszatérítésére. Másrészt, ami a 2015. évi előzetes hozzájárulásokat illeti, az ESZT úgy ítélte meg, hogy azon szervezetek, amelyek e hozzájárulásokat megfizették, és amelyek engedélyét ezt követően visszavonták, nem jogosultak e hozzájárulások visszatérítésére.
A felperes keresetet indított a megtámadott határozat megsemmisítése iránt, többek között az előzetes hozzájárulások időarányos jellegének figyelmen kívül hagyására alapított jogalapokra hivatkozva. E keresetet azonban elutasította a Törvényszék, amely kibővített tanácsban eljárva első alkalommal határoz arról, hogy a szabályszerűen átvett előzetes hozzájárulások nem téríthetők vissza.
A Törvényszék álláspontja
Először is a Törvényszék a 2018. évi előzetes hozzájárulást vizsgálja. E tekintetben először is emlékeztet egyrészt minden egyes, a bankunióhoz tartozó valamely tagállamban letelepedett, engedélyezett intézmény által az Egységes Szanálási Alapba (ESZA) fizetett előzetes hozzájárulások éves jellegére, másrészt pedig e szabályszerű formában átvett hozzájárulások vissza nem téríthető jellegére.(1) Ami e hozzájárulások éves jellegét illeti, az nem jelenti azt, hogy azok egy meghatározott évre „vonatkoznak”, aminek következményeként szükségképpen ki kell őket igazítani, ha az intézmény az év során elveszíti engedélyét.
Ezt követően a Törvényszék megállapítja egyrészt, hogy az ESZA forrását képező előzetes hozzájárulásokat a pénzügyi ágazat szereplőitől bármely szanálási műveletet megelőzően és attól függetlenül gyűjtik össze. Másrészt a szanálási intézkedések csak azokra a szervezetekre alkalmazhatók, amelyek esetében a fizetésképtelenség megállapítást nyert, vagy az valószínű, és csak akkor alkalmazhatók, ha ez közérdekből a pénzügyi stabilitásra irányuló cél eléréséhez szükséges. Következésképpen kizárólag ez utóbbi érdek védelme, nem pedig valamely intézmény egyedi érdeke a döntő tényező az ESZA felhasználása szempontjából. E tekintetben a Törvényszék pontosítja, hogy az előzetes hozzájárulások befizetése semmilyen ellenszolgáltatást nem garantál, hanem az ESZA alapok forrásokkal való ellátását célozza, közérdekből, az európai bankrendszer stabilitásának biztosítása céljából. A felperes tehát mint a pénzügyi ágazat szereplője – amelyet a jogalkotó kötelezett a pénzügyi rendszer stabilizációjának finanszírozására – teljesítette a 2018. évre az ESZA részére a kötelező hozzájárulását.
Végül, ha az ESZT‑nek figyelembe kellene vennie a hitelintézetek jogi és pénzügyi helyzetének alakulását az érintett hozzájárulási időszak során, akkor nehezen számíthatná ki egyrészt megbízható és stabil módon az egyes hitelintézetek által fizetendő hozzájárulásokat, másrészt pedig nehezen követhetné azt a célt, hogy a kezdeti időszak végére elérjék a valamely tagállam területén engedélyezett hitelintézetek fedezett betétei összegének legalább 1%‑át.
Másodszor a Törvényszék a hitelintézet „státusa megváltozása” fogalmának értelmezésével foglalkozik.(2) Így a Bíróság azon ítélkezési gyakorlatára támaszkodva, amely szerint e fogalom magában foglalhatja az intézmény jogi vagy ténybeli helyzetének bármely megváltozását,(3) a Törvényszék arra a következtetésre jut, hogy a hitelintézet engedélyének az EKB általi visszavonása e fogalom körébe tartozik, amelyet úgy kell érteni, mint amely magában foglalja az intézmény tevékenységének megszűnését az engedélyének a hozzájárulási időszak alatti elvesztése miatt. A Törvényszék azt is pontosítja, hogy e visszavonás nem hat ki az intézmény arra irányuló kötelezettségére, hogy az említett hozzájárulási időszak címén esedékes előzetes hozzájárulások teljes összegét megfizesse.
Harmadszor és utolsósorban a felperes által 2015. évre fizetett előzetes hozzájárulás fennmaradó egyenlegének visszafizetését illetően a Törvényszék először is emlékeztet arra, hogy a 2015‑ben létrehozott nemzeti szanálási alapokat fokozatosan fel kellett váltani a bankunióhoz tartozó tagállamok közötti egységes szanálási alappal. Ebben az összefüggésben a tagállamoknak első lépésben 2015. január 1‑jétől ki kellett vetniük az előzetes hozzájárulásokat a területükön engedélyezett intézményekre. A második lépésben a tagállamok által ily módon beszedett hozzájárulásokat az ESZA‑hoz utalták át.(4) Átutalásukat követően semmilyen módon nem tettek különbséget a hozzájárulások között az évtől, illetve azok beszedésének jogalapjától függően. Így mind a 2015. évre, mind pedig a következő évekre vonatkozó hozzájárulásokat az említett alapban egymással helyettesíthető módon gyűjtik össze.
Ezt követően a Törvényszék pontosítja, hogy az egyes intézmények egyéni hozzájárulásainak az ESZT által a kezdeti időszak (2016–2023) során való kiszámítási módszerére vonatkozó rendelkezés egyáltalán nem említi a 2015. évi hozzájárulások visszatérítéséhez való jogot abban az esetben, ha valamely intézmény ezen időszak során kikerül a szanálási rendszer alól. E rendelkezés azt sem mondja ki, hogy a 2015. évi hozzájárulások az ESZA kezdeti időszakára vonatkozó előzetes kifizetéseknek minősülnek.(5) Amikor ugyanis az említett rendelkezés azt írja elő, hogy az előzetes hozzájárulásokat le kell vonni az egyes intézmények által fizetendő összegből, az elérni kívánt cél az, hogy az ESZA részére átutalt összegeket „figyelembe vegyék” az egyéni hozzájárulások kiszámítása során. Ily módon, ha valamely intézmény elveszíti az engedélyét, már nem kell a jövőben megfizetnie a hozzájárulásokat, és így már nem vonatkozik rá az említett számítási módszer. Következésképpen a 2015. évi hozzájárulások nem minősülnek az ESZA kezdeti időszakára vonatkozó előlegfizetéseknek, és így nem kell visszafizetni őket, ha valamely intézmény elveszíti az engedélyét. Ugyanakkor nem lehet kizárni, hogy valamely intézmény például 2018‑ra vonatkozó éves hozzájárulásának számítása a 2015. évi hozzájárulás levonását követően negatív összeget és a megfelelő összeg ezen intézménynek történő kifizetését eredményezi. E visszatérítés azonban nem az időarányosság elvén alapul, hanem inkább egy olyan matematikai művelet eredményén, amelyet az említett intézmény 2018‑as évre vonatkozó éves hozzájárulása összegének meghatározása érdekében végeztek el. Egyébiránt, noha a 2015. évi hozzájárulások összegét a nemzeti szanálási hatóságok állapították meg, e hozzájárulásokat ugyanúgy az ESZA felé teljesítendő befizetéseknek kell tekinteni,(6) mint amelyeket az ESZT kiszámított amiatt, hogy az átutalásukat követően a hozzájárulásokat egymással helyettesíthető módon gyűjtik össze az ESZA‑ban.
Végül a Törvényszék megállapítja, hogy az ESZT megalapozottan állapította meg, hogy valamely hitelintézet engedélyének az EKB általi visszavonása a hozzájárulási időszak alatt nem keletkeztet jogot ezen intézmény számára a szabályszerűen átvett előzetes hozzájárulásai címén befizetett összegek visszatérítésére.
1      A hitelintézeteknek és bizonyos befektetési vállalkozásoknak az Egységes Szanálási Mechanizmus keretében történő szanálására vonatkozó egységes szabályok és egységes eljárás kialakításáról, valamint az Egységes Szanálási Alap létrehozásáról és az 1093/2010/EU rendelet módosításáról szóló, 2014. július 15‑i 806/2014/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2014. L 225., 1. o.; helyesbítés: HL 2014. L 372., 9. o.) 70. cikkének (4) bekezdése.
2      A 2014/59/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvnek a szanálásfinanszírozási rendszerhez való előzetes hozzájárulás tekintetében történő kiegészítéséről szóló, 2014. október 21‑i (EU) 2015/63 felhatalmazáson alapuló bizottsági rendelet (HL 2015. L 11., 44. o.) 12. cikkének (2) bekezdése.
3      2019. november 14‑i State Street Bank International ítélet (C‑255/18, EU:C:2019:967).
4      Az ESZA‑ba fizetendő hozzájárulásoknak az alapba való átutalásáról és közös felhasználásúvá tételéről szóló, 2014. május 21‑én Brüsszelben aláírt kormányközi megállapodás 3. cikke.
5      A 806/2014/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet egységes alkalmazási feltételeinek az Egységes Szanálási Alaphoz való előzetes hozzájárulás tekintetében történő meghatározásáról szóló, 2014. december 19‑i (EU) 2015/81 tanácsi végrehajtási rendelet (HL 2015. L 15., 1. o.) 8. cikk (2) bekezdése.
6      A 806/2014 rendelet 70. cikke.