62004CC0260_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. 1999-ben az olasz hatóságok 329 lóversenyfogadás szervezésére vonatkozó koncessziót előzetes versenyeztetés nélkül újítottak meg. A Bizottság annak megállapítását kéri, hogy Olaszország ezzel megsértette az EK-Szerződésnek a letelepedés szabadságára és a szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó rendelkezéseiből eredő közzétételi és átláthatósági kötelezettséget. Olaszország tagadja a kötelezettségszegést, Dánia és Spanyolország ezt az álláspontot támogatja, habár Olaszország és a beavatkozók különböző jogi érveket adnak elő a Bizottság keresetének elutasítása érdekében.
A közösségi jog
2. Az EK 43. cikk alapján tilos a valamely tagállam állampolgárainak egy másik tagállam területén történő szabad letelepedésére vonatkozó minden korlátozás.
3. Az EK 49. cikk alapján tilos a Közösségen belüli szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó minden korlátozás a tagállamok olyan állampolgárai tekintetében, akik a Közösségnek nem abban a tagállamában letelepedettek, mint a szolgáltatást igénybe vevő személy.
4. Az EK 45. és 46. cikk értelmében (a 49. cikk szempontjából az EK 55. cikkel együttesen értelmezve) ezen rendelkezések nem alkalmazhatók a valamely tagállamban a közhatalom gyakorlásához tartósan vagy időlegesen kapcsolódó tevékenységekre, és nem érintik azon nemzeti rendelkezések alkalmazhatóságát, amelyek közrendi, közbiztonsági vagy közegészségügyi okokból különleges elbánást írnak elő a külföldi állampolgárokra nézve.
5. A Bíróság ezenfelül több alkalommal megállapította, hogy a letelepedés szabadságának és a szolgáltatásnyújtás szabadságának korlátozása igazolható olyan közérdeken alapuló kényszerítő indok alapján, amely nem haladja meg a célja eléréséhez szükséges mértéket, és állampolgárságra való tekintet nélkül alkalmazandó.(2)
6. A kérdéses időben a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélését közösségi szinten a 92/50/EGK tanácsi irányelv szabályozta.(3) A bizonyos értékhatárt meghaladó szerződések esetében különleges kötelezettségek kerültek meghatározásra, így különösen az eljárás közösségi szinten való közzétételének kötelezettsége az egyes szigorúan meghatározott eseteken kívül is. Az irányelv nyolcadik preambulumbekezdése kimondja azonban, hogy az irányelv a szolgáltatás teljesítésére csak akkor alkalmazható, ha arra szerződést kötöttek, és a szolgáltatás más módon történő teljesítésére nem vonatkozik. A Bizottság javasolta ugyan, hogy az irányelv hatályát terjesszék ki a közszolgáltatási koncessziókra, a Tanács azonban ezek kizárása mellett döntött, különösen a tagállamok rendszerei közötti különbségekre tekintettel.(4)
7. A Bíróság kimondta, hogy a közszolgáltatási koncessziós szerződések ugyan nem tartoznak a közbeszerzési irányelvek hatálya alá, az azokat megkötő hatóságok mégis kötelesek tiszteletben tartani az EK‑Szerződés alapvető szabályait, és különösen az állampolgárság alapján történő hátrányos megkülönböztetés tilalmát.(5) Az EK 43. és 49. cikk kifejezetten alkalmazandó a közszolgáltatási koncesszióra,(6) és az ajánlattevőkkel szembeni egyenlő bánásmód elve az állampolgárság alapján történő hátrányos megkülönböztetés hiányában is alkalmazandó.(7) Ezen elvek átláthatósági kötelezettséget rónak a hatóságra, amelynek értelmében megfelelő mértékű nyilvánosságot kell biztosítani, ami lehetővé teszi a szolgáltatási koncesszió versenyre történő megnyitását, és az odaítélési eljárás pártatlanságának ellenőrzését.(8)
8. A Bizottság 2000-ben elfogadott egy, a koncessziókra vonatkozó közösségi jogról szóló értelmező közleményt,(9) amelyben ismerteti, hogy értelmezése szerint a közösségi jog miképpen hat a koncessziós szerződések odaítélésére.(10)
A tényállás
9. 1996-ig a lóversenyfogadás szervezését Olaszországban az UNIRE, a lófajták minőségének javítása érdekében létrejött nemzeti szövetség (Unione nazionale per l’incremento delle razze equine, a továbbiakban: UNIRE) végezte, amely ebből a célból számos koncessziót ítélt oda. Ettől az évtől kezdve(11) a fogadások a pénzügyi és a mezőgazdasági minisztérium hatáskörébe tartoznak. Egy 1998-as köztársasági elnöki rendelet értelmében(12) ezek a minisztériumok a koncessziókat a közösségi jognak megfelelően lefolytatott versenyeztetési eljárás alapján ítélhetik oda. Átmeneti intézkedésként az előző rendszer szerint odaítélt koncessziókat (amelyek nem foglaltak magukban nyilvános versenyeztetési eljárást) 1998. végéig, vagy – amennyiben a versenyeztetési eljárást addig nem lehet megszervezni – 1999. végéig megújították.
10. 1999-ben Olaszország területén a begyűjtési központok számát miniszteri rendelet(13) emelte 329-ről 1000-re. 671 új koncesszióra vonatkozó ajánlati felhívást írtak ki és ítéltek oda. A 329 létező koncessziót 2000. január 1-jétől kezdődően hatéves időtartamra egyszerűen megújították.(14)
Ezt követően fogadták el azt a törvényt, amely előírta, hogy a 329 koncessziót az 1998-as köztársasági elnöki rendelet szerint újból odaítélik, amelyek addig azonban hatályban maradnak.(15)
Az eljárás
11. 2001. július 24-én a Bizottság az EK 226. cikk alapján a fogadással kapcsolatos kérdésekre, így a szóban forgó 329 koncessziós szerződés megújítására vonatkozó felszólító levelet küldött az Olasz Köztársaságnak. Úgy ítélte meg, hogy a megújítás körülményei ellentétesek az átláthatóságra és a közzétételre vonatkozó, az EK 43. és az EK 49. cikken alapuló követelményekkel.
12. Válaszul az olasz hatóságok a fent említett törvény elfogadására hivatkoztak.(16)
13. A Bizottság – mivel úgy ítélte meg, hogy a törvényt a gyakorlatban nem alkalmazták – 2002. október 18-án indokolással ellátott véleményt küldött Olaszországnak, és felhívta, hogy két hónapon belül tegyen eleget kötelezettségeinek.
14. 2002. december 10-én az olasz hatóságok arra hivatkoztak, hogy a versenyeztetési eljárás meghirdetésének a megszervezése előtt meg kell győződniük a még hatályban lévő koncessziós szerződések jogosultjainak pénzügyi helyzetéről.
15. 2004. június 17-én a Bizottság – mivel a minősítési eljárás lefolytatásáról és az új versenyeztetési eljárás megindításáról nem kapott tájékoztatást – benyújtotta a jelen keresetet, melyben azt kérte, hogy a Bíróság:
– állapítsa meg, hogy az Olasz Köztársaság azzal, hogy a pénzügyminisztérium előzetes versenyeztetés nélkül megújított 329 lóversenyfogadásra vonatkozó koncessziót, megsértette az átláthatóság alapelvét és a közzététel kötelezettségét, amelyek az EK-Szerződés 43. és azt követő cikkeiben foglalt letelepedés szabadságából, valamint a 49. és azt követő cikkeiben foglalt szolgáltatásnyújtás szabadságából következnek, és
– kötelezze az Olasz Köztársaságot a költségek viselésére.
16. Olaszország kéri, hogy a Bíróság a keresetet utasítsa el, és kötelezze a Bizottságot a költségek viselésére.
17. Dániának és Spanyolországnak engedélyezték, hogy a jelen eljárásba beavatkozzanak Olaszország kérelmeinek támogatása végett és e felek beavatkozási beadványt nyújtottak be. Finnországnak és Hollandiának szintén engedélyezték a beavatkozást, azonban Finnország később visszalépett és Hollandia nem terjesztett elő beadványt.
18. Az ügyben egyik fél sem kérte tárgyalás megtartását, erre nem került sor.
Értékelés
19. A Bizottság jogi érvei az alábbiak szerint foglalhatók össze. A jelen eljárás tárgyát képező fogadási koncessziók a közösségi jog értelmében közszolgáltatási koncessziónak minősülnek. Mint ilyenek, nem tartoznak a 92/50 irányelv hatálya alá, meg kell azonban felelniük az EK 43. és az EK 49. cikken alapuló, a hátrányos megkülönböztetés tilalmára, az átláthatóságra és a közzétételre vonatkozó általános kötelezettségeknek. A 329 létező koncessziós szerződés versenyeztetés nélküli egyszerű megújítása nem egyeztethető össze a fenti követelményekkel. Eltérést csak az EK 45. és 46. cikkben meghatározott indokok igazolhatnak, jelen esetben azonban ilyen indokok nincsenek. Az olasz hatóságok a 329 koncesszióval kapcsolatos gyakorlatukat nem hozták összhangba a közösségi joggal a 2002. október 18-án küldött indokolással ellátott véleményben meghatározott két hónapos határidőn belül, illetve a kereset 18 hónappal később történt benyújtásának időpontjáig.
20. A fenti 9. és 10. pontban ismertetett – nem vitatott – tények és a 7. pontban összefoglalt ítélkezési gyakorlat fényében úgy tűnik számomra, hogy a Bizottság prima facie
valószínűsítette kérelmének megalapozottságát.
21. Olaszország védekezésül számos, 2003-ban elfogadott intézkedésre, valamint az ezeket alátámasztó közérdek követelményére hivatkozik.
22. Spanyolország a szerencsejáték engedélyezésének és szervezésének sajátosságaira vonatkozó megfontolásokat ad elő, amelyeke, álláspontja szerint a Bizottság nem vett figyelembe.
23. Dánia vitatja a Bíróság Telaustria ügyben hozott ítéletének a Bizottság általi értelmezését a tekintetben, hogy mit jelent az átláthatóság követelménye a jelen ügyhöz hasonló körülmények esetében.
24. A három tagállam által előadott három jogi érv különbözőségére tekintettel ezeket külön-külön vizsgálom.
Olaszország
25. Olaszország álláspontja szerint az általa tett intézkedések jogszerűek. Kifejezetten a 2003-as törvényerejű rendeletre és az annak alapján elfogadott határozatra hivatkozik.(17) A törvényerejű rendelet előírta, hogy ellenőrizni kell valamennyi koncesszió jogosultjának pénzügyi helyzetét, mivel a tőlük elvárt rendkívül magas díjkvóta megfizetéséből fakadóan a részükről nehézségek merültek fel. Ezeket a nehézségeket további int ézkedések különböző eszközökkel kívánták enyhíteni, és a határozat e cél eléréséig, de nem később mint 2011. december 31-ig hatályban tartotta a létező koncessziókat. Az intézkedéseket annak szükségessége igazolja, hogy a koncesszió jogosultjai számára biztosított legyen a folytonosság, a pénzügyi stabilitás, valamint a befektetések korrekt megtérítése, és ezáltal az illegális fogadási tevékenységek végzése tekintetében visszatartó hatás érvényesüljön addig, amíg a jelenlegi koncessziók ajánlati felhívások útján odaítélhetővé válnak.
26. A Bizottság hangsúlyozza, hogy a 2003-ban hozott intézkedések irrelevánsak a kötelezettségszegés szempontjából. A kötelezettségszegés megtörténtét a tagállamban az indokolással ellátott véleményben meghatározott határidő lejártakor fennálló helyzet alapján kell megítélni.(18)
27. Egyetértek.
28. A Bizottság mindazonáltal megfontolja, hogy az intézkedések 2003-ban történő elfogadásának okai igazolhatják-e a 2002-ben fennállott helyzetet, és arra a következtetésre jut, hogy nem igazolhatják.
29. Álláspontom szerint semmi nem támasztja alá a Bizottság azon megállapítását, hogy csak az EK 45. és 46. cikkben kifejezetten meghatározott indokokra lehet hivatkozni, és más közérdeken alapuló kényszerítő indokokra való hivatkozás kizárt. A Bíróság következetesen elfogadta, hogy az ilyen indokok igazolhatják a letelepedés és a szolgáltatásnyújtás szabadságának korlátozását.(19)
30. Ahogyan azonban arra a Bizottság helyesen rámutat, bármilyen – akár a Szerződés valamely rendelkezésén vagy közérdeken alapuló kényszerítő indokon alapuló – igazolás elfogadása érdekében a szóban forgó intézkedéseknek alkalmasaknak kell lenni a célok megvalósításának biztosítására, és nem haladhatják meg az elérni kívánt cél megvalósításához szükséges mértéket.(20)
31. Továbbá tisztán gazdasági vagy közigazgatási megfontolások nem igazolhatják a Szerződésben előírt szabadságok korlátozását. (21)
32. Az Olaszország által előadott célkitűzések egyike sem tartozik az EK 45. és 46. cikkben meghatározott kategóriákba. Ami a más (nem-gazdasági) kényszerítő indokokat illeti, csak az illegális fogadási tevékenységek megakadályozása állhat – legalábbis elvileg – a köz érdekében.
33. Az ügy nem vitatott tényállása szerint 1999-ben olyan döntés született, hogy Olaszországban a fogadási koncessziók számát 329-ről 1000-re növelik.
A célt 671 új koncesszió versenyeztetési eljárás útján való odaítélése és 329 régi koncesszió egyszerű megújítása révén elérték. Ilyen körülmények között nehéz elképzelni, és Olaszország védekezése nem világít rá, hogy a 329 régi koncesszió versenyeztetés nélküli megújítása vagy fenntartása hogyan akadályozhatja meg az illegális fogadásokat, illetve az átláthatóság hiánya hogyan szükséges e cél érdekében.
34. Következésképpen úgy ítélem meg, hogy Olaszország nem adott elő a Bizottság keresetének megcáfolására alkalmas jogi érvet.
Spanyolország
35. Spanyolország előadja, hogy a Bizottság keresete nem kellőképpen megalapozott, mivel nem vesz figyelembe számos lényeges szempontot. Először, ahogyan azt a Bíróság elismerte,(22) az erkölcsi, vallási vagy kulturális rend sajátosságai, valamint a szerencsejátékoknak és fogadásoknak a társadalomra és az egyénre nézve erkölcsi és anyagi szempontból egyaránt káros következményei alkalmasak lehetnek annak igazolására, hogy a nemzeti hatóságok mérlegelési jogkörrel rendelkezzenek a fogyasztók, illetve a szociális rend védelmével kapcsolatos követelmények megállapítása terén. Másodszor, valamely koncessziós rendszer másikkal való felváltása során átmeneti időszakra van szükség, és az előző rendszer bizonyos szempontjainak meghosszabbítása igazolható. Az olasz hatóságok mindkét tekintetben egyértelmű szándékot mutatnak a közösségi előírásoknak való teljes mértékű megfelelés elérésére. Harmadszor, összetett társadalmi érdekekről van szó, különösen a fogadásból származó bevételek felhasználása terén, amely a lónemesítés fejlesztése finanszírozásának egyetlen forrása. Negyedszer, az olasz lóverseny-fogadási ágazat jelenleg komoly pénzügyi nehézségekkel néz szembe, amelynek eredete korábbra tehető, mint az Olaszország védekezésében hivatkozott 2003-as intézkedések.
36. A fenti megfontolások egyike sem tűnik alkalmasnak a Bizottság által kifogásolt helyzet igazolására, nevezetesen a 671 új koncesszió versenyeztetés útján való odaítélésével egyidejűleg 329 régi koncesszió átláthatóság és közzététel nélkül való megújítására és fenntartására.
37. A fogadás és a szerencsejáték sajátos természetét a Bíróság már valóban elismerte, azonban nem olyanként, amely alkalmas a Szerződésben előírt szabadságok olyan korlátozásainak igazolására, amelyek nem közérdeken alapuló kényszerítő indokokon alapulnak, amelyek nem alkalmasak az elérni kívánt célok megvalósítására, vagy meghaladják az ehhez szükséges mértéket.(23) A Spanyolország által a harmadik és negyedik jogalapban hivatkozott társadalmi és pénzügyi jellegű szempontok, vagy az egyik rendszerről a másikra való átállás gyakorlati nehézségei nem minősülnek ilyen követelményeknek. Az olasz hatóságok kifejezett szándéka nem irányadó a Bizottság indokolással ellátott véleményében meghatározott határidő végén fennálló tényállás értékelése szempontjából.
Dánia
38. Dánia több kapcsolódó kérdést vet fel, amelyek elsősorban a közbeszerzési irányelvek hatálya alá nem tartozó közszolgáltatási szerződések és koncessziók esetében a Szerződésből fakadó kötelezettségek terjedelmét érintik. Különösen azt állítja, hogy a versenyeztetés nem szükségszerűen kötelező, és hogy a Telaustria ügyben hozott ítélet angol nyelvi változatában szereplő „advertising” (nyilvánosság) szó helytelenül szigorúbb követelményt sugall, mint a többi nyelvi változatban szereplő megfelelő „publicity” szó. Annak meghatározására kéri a Bíróságot, hogy ez a követelmény azt írja-e elő, miszerint az ajánlatkérő hatóságnak a jövőbeli vállalkozókat és koncesszió-jogosultakat nyílt versenyeztetés útján kell keresnie, vagy a potenciális ajánlattevők számára hozzáférést kell biztosítani a versenyeztetési eljárás dokumentációjához, vagy az ajánlatkérő hatóságnak egyszerűen nyilvánosságra kell hoznia, hogy szerződéseket vagy koncessziót készül odaítélni.
39. Dánia beadványa e tekintetben nagyon hasonló a Bíróság előtt folyamatban lévő Bizottság kontra Finnország ügyben(24) előterjesztett beadványához. Az általa felvetett kérdések nagyon fontosak, és egyetértek, hogy kívánatos a jog bizonyos fokú egyértelművé tétele.(25) A Dánia által kért általános értelemben vett egyértelművé tétel azonban elsősorban a tagállamok szempontjából bizonyos általános jellegű kérdések megválaszolására irányul, nem pedig a jelenlegi tagállami kötelezettségszegés megállapítására irányuló eljárás kimenetelének meghatározására.
40. A jelen ügyben nem vitatott, hogy a szóban forgó 329 koncessziót egyszerűen és automatikusan megújították. Még ha érvelni is lehetne azzal, hogy az olasz hatóságok valamilyen mértékben nyilvánosságra hozták a versenyeztetési eljárás tényét, teljesen nyilvánvaló, hogy az ezen koncessziót érintő nyilvánosság (a 671 versenyeztetési eljárást követően odaítélt 671 új koncesszióval ellentétben) semmi esetre sem volt „megfelelő mértékű [...], ami lehetővé teszi a szolgáltatási koncesszió versenyre történő megnyitását, és az odaítélési eljárás pártatlanságának ellenőrzését ”.(26)
41. Következésképpen úgy ítélem meg, hogy Dánia beadványa nem befolyásolja a jelenlegi ügy kimenetelét.
Záró megjegyzések
42. Tekintettel a Bíróság ítélkezési gyakorlatára és az ügy nem vitatott tényállására, álláspontom szerint a Bizottság megfelelően bizonyította a tagállam kötelezettségszegését, melynek megállapítását kérte, és a jelen körülmények között a Bizottság jogi érveit a tagállamok által előadottak nem cáfolják kellőképpen.
43. Világossá kívánom tenni, hogy a jelen ügyben nem foglalok állást olyan más körülmények tekintetében, amelyek esetében a lóversenyfogadásra vonatkozó koncessziók versenyeztetés nélküli megújítása a közérdekre való hivatkozással igazolható. Nem tartom szükségesnek a versenyeztetési eljárás lefolytatása szempontjából megkövetelt nyilvánosság pontos formájának és mértékének a meghatározását sem. Elegendő felidézni, hogy a jelen ügyben 671 koncessziót ítéltek oda versenyeztetés útján, amely a Bizottság álláspontja szerint megfelelt a közösségi jognak, míg 329-et ezzel egy időben anélkül újítottak meg, hogy akár a legkisebb mértékben biztosították volna az átláthatóságot és a nyilvánosságot, amely az érdekelt felek számára lehetővé tette volna az odaítélési eljárásban való részvételt.
A költségekről
44. Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte, és a 69. cikkének 4. §-a alapján a beavatkozó tagállamok maguk viselik saját költségeiket. A Bizottság kérte, hogy a Bíróság az Olasz Köztársaságot kötelezze a költségek viselésére.
Végkövetkeztetések
45. Következésképpen azt javaslom, hogy a Bíróság
– állapítsa meg, hogy mivel a pénzügyminisztérium lóversenyfogadások szervezésére vonatkozó 329 koncessziós szerződést előzetes versenyeztetési eljárás nélkül újított meg, az Olasz Köztársaság nem teljesítette az EK-Szerződés 43. és azt követő cikkeiben meghatározott letelepedés szabadságára, és a 49. és azt követő cikkeiben meghatározott szolgáltatásnyújtás szabadságára vonatkozó rendelkezésekből eredő átláthatóság általános elvét és a közzétételi kötelezettséget, és
– kötelezze az Olasz Köztársaságot a költségek viselésére, kivéve a Dán Királyság és a Spanyol Királyság költségeit, amelyeket e tagállamok saját maguk viselnek.
(1) .
(2)  –	Lásd például a Bíróság C-76/90. sz. Säger-ügyben 1991. július 25-én hozott ítéletének (EBHT 1991., I-4221. o.) 15. pontját, és C-19/92. sz. Kraus-ügyben 1993. március 31-én hozott ítéletének (EBHT 1993., I-1663. o.) 32. pontját.
(3)  –	A szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 1992. június 18-i 92/50/EGK tanácsi irányelvet (HL L 209., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 1. kötet, 322. o.) az építési beruházásra, az árubeszerzésre és a szolgáltatásnyújtásra irányuló közbeszerzési szerződések odaítélési eljárásainak összehangolásáról szóló, 2004. március 31-i 2004/18/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv
(HL 2004 L 134., 114–240. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 7. kötet, 132. o.) hatályon kívül helyezte és annak helyébe lépett. A víz, energia, szállítási és távközlési ágazatokban az odaítélést a vízügyi, energiaipari, szállítási és távközlési ágazatokban működő vállalkozások beszerzési eljárásainak összehangolásáról szóló, 1993. június 14-i
93/38/EGK tanácsi irányelv (HL 1993. L 199., 84–138. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 2. kötet, 194. o.) szabályozta, amelyet hatályon kívül helyezett és amelynek a helyébe lépett a vízügyi, energiaipari, közlekedési és postai ágazatban működő ajánlatkérők beszerzési eljárásainak összehangolásáról szóló, 2004. március 31-i
2004/17/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv,
(HL 2004. L 134., 1–113. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 7. kötet, 19. o).
(4)  –	Lásd továbbá a Bíróság C-324/98. sz. Telaustria és Telefonadress ügyben 2000. december 7‑én hozott ítéletének (EBHT 2000., I-10745. o.) 46. és azt követő pontját.
(5)  –	Lásd a 4. lábjegyzetben hivatkozott Telaustria ügyben hozott ítélet 60. pontját; a Bíróság C-231/03. sz. Coname-ügyben 2005. július 21‑én hozott ítéletének (EBHT 2005., I-7287. o.) 16. pontját; a C-458/03. sz. Parking Brixen ügyben 2005. október 13‑án hozott ítéletének (EBHT 2005., I-8612. o.) 46. pontját; és a C-410/04. sz. ANAV-ügyben 2006. április 6-án hozott ítéletének (EBHT 2006., I-3303. o.) 18. pontját.
(6)  –	Lásd a Parking Brixen ügyben hozott ítélet 47. pontját; és az ANAV-ügyben hozott ítélet 19. pontját.
(7)  –	Lásd a Parking Brixen ügyben hozott ítélet 48. pontját; és az ANAV-ügyben hozott ítélet 20. pontját.
(8)  –	Lásd a Telaustria ügyben hozott ítélet 61. és 62. pontját, a Parking Brixen ügyben hozott ítélet 49. pontját; és az ANAV-ügyben hozott ítélet 21. pontját.
(9)  –	HL 2000. C 121., 2. o.
(10)  –	A közbeszerzési szerződésekről szóló irányelvek által nem, vagy csak részben szabályozott közbeszerzési eljárásokra alkalmazandó közösségi jogról szóló értelmező közlemény (HL 2006. C 179., 2. o.) kifejezetten nem foglalkozik a koncessziós szerződésekkel, habár egyes iránymutatások kellőképpen általános természetűek ahhoz, hogy ilyennek legyenek tekinthetők.
(11)  –	Az 1996. december 23‑i 662. sz. törvény (a GURI 303. számának rendes kiegészítése, 1996. december 28.) értelmében.
(12)  –	1998. április 8‑i 169. sz. köztársasági elnöki rendelet (GURI 125., 1998. június 1.).
(13)  –	1999. április 7‑i miniszteri rendelet (GURI 86., 1999. április 14.).
(14)  –	1999. december 9-i pénzügyminiszteri irányelv és 1999. december 21‑i pénzügyminiszteri határozat (GURI 300., 1999. december 23.).
(15)  –	2001. december 28‑i 452. sz. törvényerejű rendelet (GURI 301., 2001. december 29.), módosítást követően a 2002. február 27‑i 16. sz. törvény (GURI 49., 2002. február 27.).
(16)  –	Lásd a 10. pontot és a 15. lábjegyzetet.
(17)  –	A 2003. június 24‑i 147. sz. törvényerejű rendelet (GURI 145., 2003. június 25.), amely jelenleg, módosítást követően a 2003. augusztus 1‑jei 200. sz. törvény (GURI 178., 2003. augusztus 2.); 2003. október 14‑i 107/2003. sz. UNIRE határozat (amely eredetileg a szóban forgó 329 koncessziós szerződést odaítélte).
(18)  –	A Bizottság hivatkozik a Bíróság C-299/01. sz.
Bizottság kontra Luxemburg ügyben 2002. június 20-án hozott ítéletének (EBHT 2002., I-5899. o.) 11. pontjára. Újabban lásd a Bíróság C-183/05. sz. Bizottság kontra Írország ügyben 2007. január 11-én hozott ítéletének (EBHT 2007., I-137. o.) 17. pontját.
(19)  –	A fogadás különös kontextusára vonatkozóan lásd például a Bíróság C-243/01. sz. Gambelli és társai ügyben 2003. november 6‑án hozott ítéletének (EBHT 2003., I-13031. o.) 59. és 60. pontját; a C-338/04. sz., C‑359/04. sz. és C-360/04. sz. Placanica és társai egyesített ügyekben 2007. március 6‑án hozott ítéletének (az EBHT‑ban még nem tették közzé) 45. pontját.
(20)  –	Lásd a Gambelli ügyben hozott ítélet 65. pontját; a Bíróság C-150/04. sz. Bizottság kontra Dánia ügyben 2007. január 301-án hozott ítéletének (EBHT 2007., I-1163. o.) 46. pontját.
(21)  –	Lásd például a Bíróság C-388/01. sz. Bizottság kontra Olaszország ügyben 2003. január 16‑án hozott ítéletének (EBHT 2003., I-721. o.) 22. pontját, vagy a C-463/00. sz. Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2003. május 13-án hozott ítéletének (EBHT 2003., I-4581. o.) 35. pontját.
(22)  –	A 19. lábjegyzetben hivatkozott Gambelli ügyben hozott ítélet 63. pontja és az ott hivatkozott ügyek: a Bíróság C-275/92. sz. Schindler-ügyben 1994. március 24-én hozott ítélete (EBHT 1994., I-1039. o.), a C-124/97. sz. Läärä és társai ügyben 1999. szeptember 21-én hozott ítélete (EBHT 1999., I-6067. o.) és a C-67/98. sz. Zenatti-ügyben 1999. október 21-én hozott ítélete (EBHT 1999., I-7289. o.).
(23)  –	A Gambelli-ügyben hozott ítélet 65. és 67. pontja.
(24)  –	C-195/04. sz. ügy; különösen lásd az ügyre vonatkozóan 2007. január 18-án előterjesztett indítványom 79. és azt követő pontját.
(25)  –	Lásd továbbá: Adrian Brown, „Seeing through transparency:
the requirement to advertise public contracts and concessions under the EC Treaty”, Public Procurement Law Review 2007., 1. o. Azt is meg kell jegyezni, hogy a 10. lábjegyzetben hivatkozott, a Bizottság 2006-os értelmező közleménye jelenleg az Elsőfokú Bíróság előtt folyamatban lévő, Németország által indított T-258/06. sz. megsemmisítési eljárás tárgyát képezi, amelyben több tagállam és az Európai Parlament beavatkozási kérelmet nyújtott be.
(26)  –	Lásd a 7. pontot és a fenti 8. lábjegyzetet.