62022CC0087
PRIIT PIKAMÄE
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2023. március 23. (
1
)
C‑87/22. sz. ügy
TT;
AK részvételével
(a Landesgericht Korneuburg [korneuburgi regionális bíróság, Ausztria] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – 2201/2003/EK rendelet – 10. és 15. cikk – Szülői felelősséggel kapcsolatos joghatóság – Az ügy tárgyalására alkalmasabb, más tagállambeli bíróságnak a joghatóság vállalására való felkérése – Feltételek – Azon tagállam bírósága, amelybe a gyermeket jogellenesen elvitték – 1980. október 25‑i Hágai Egyezmény”
I. Bevezetés
1.
A Borrás‑jelentés (
2
) megállapítja, hogy „[a] házastársi válsághelyzetekben a közös gyermekek védelme keretében figyelembe veendő egyik – talán a legjelentősebb – kockázatot az jelenti, hogy a gyermeket az egyik szülő másik országba viszi el, a gyermek stabilitására és védelmére nézve ebből eredő minden problémával együtt”. (
3
) Pontosan ez a helyzet áll fenn a jelen ügyben.
2.
Előzetes döntéshozatalra előterjesztett két kérdésével a Landesgericht Korneuburg (korneuburgi regionális bíróság, Ausztria) többek között a 2201/2003/EK rendelet (
4
) 15. cikkének értelmezését kéri a Bíróságtól két szlovák állampolgár, az ausztriai lakóhellyel rendelkező TT, az alapeljárás felperese (a továbbiakban: apa) és AK, az alapeljárás alperese (a továbbiakban: anya) között a jelenleg ez utóbbival Szlovákiában tartózkodó gyermekeik feletti felügyelet tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében.
3.
A jelen ügy tehát alkalmat kínál a Bíróság számára egyrészt arra, hogy tisztázza a 2201/2003 rendelet – az ügy tárgyalására alkalmasabb bírósághoz való áttételre vonatkozó – 15. cikkének hatályát, másrészt pedig arra, hogy az e rendelkezés és e rendelet – a gyermek jogellenes elvitele esetében fennálló joghatóságra vonatkozó – 10. cikke közötti kapcsolat először felmerülő kérdésével foglalkozzon.
II. Jogi háttér
A.
A nemzetközi jog
4.
A gyermekek jogellenes külföldre vitelének polgári jogi vonatkozásairól szóló, Hágában 1980. október 25‑én kötött egyezmény (kihirdette: az 1984. évi 14. tvr.; a továbbiakban: 1980. évi Hágai Egyezmény) 1. cikkének a) pontja értelmében ezen egyezmény célja többek között „biztosítani a bármelyik Szerződő Államba jogellenesen elvitt vagy ott elrejtett gyermekek azonnali visszajuttatását”.
B.
Az uniós jog
5.
Az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: Charta) 24. cikkén kívül a 2201/2003 rendelet 8., 10., 11., 15. és 20. cikke releváns a jelen ügyben.
III. Az alapeljárás tényállása, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések és a Bíróság előtti eljárás
6.
Az apa és az anya élettársi kapcsolatban éltek, amikor gyermekeik, V és M 2012‑ben megszülettek Szlovákiában. A szlovák jog értelmében a gyermekek feletti felügyeletet közösen gyakorolják.
7.
Mindkét szülő Szlovákiában dolgozott. (
5
) 2014‑ben a család Ausztriába költözött, és a gyermekek 2017‑ig e tagállamban jártak bölcsődébe, majd óvodába. Ezt követően ugyanezen évtől Szlovákiában jártak iskolába, és minden nap megtették az ausztriai lakóhelyük és a Szlovákiában található oktatási intézmény közötti utat. A gyermekek a szüleikkel és nagyszüleikkel szlovák nyelven kommunikálnak, és csak néhány német szót ismernek.
8.
A szülők 2020 elején különváltak egymástól. 2020 júliusa óta a gyermekek – az apa hozzájárulása nélkül – az anyjukkal élnek Szlovákiában.
9.
Az apa az 1980. évi Hágai Egyezmény alapján a gyermekek visszavitele iránti kérelmet nyújtott be, amelyet ezen egyezmény 8. cikkének első bekezdése és harmadik bekezdésének f) pontja alapján az Okresny súd Bratislava I‑hoz (pozsonyi I. sz. járásbíróság, Szlovákia) intézett.
10.
Ezzel párhuzamosan az apa a Bezirksgericht Bruck an der Leithához (Bruck an der Leitha‑i kerületi bíróság, Ausztria) többek között mindkét gyermek felügyeletének kizárólagosan rá történő ruházása iránti kérelmet nyújtott be, arra hivatkozva, hogy az anya a gyermekek Ausztriából Szlovákiába történő jogellenes elvitelével veszélyeztette a gyermekek jólétét és megakadályozta őket abban, hogy vele kapcsolatot tartsanak fenn.
11.
Az anya ellenezte ezt a kérelmet és vitatta a Bezirksgericht Bruck an der Leitha (Bruck an der Leitha‑i kerületi bíróság) joghatóságát azzal az indokkal, hogy a gyermekek szokásos tartózkodási helye mindvégig Szlovákiában volt, és a család ausztriai lakóhelyén szociálisan nem integrálódtak. A 2021. január 4‑i határozattal első fokon helyt adtak az anya ezen, az osztrák bíróság joghatóságának hiányára alapított érvének.
12.
Az apa fellebbezést nyújtott be a Landesgericht Korneuburghoz (korneuburgi regionális bíróság), amely 2021. február 23‑i határozatával megváltoztatta az elsőfokú határozatot, és elutasította az anya által felhozott, a joghatóság hiányára alapított kifogást.
13.
2021. június 23‑i végzésével az Oberster Gerichtshof (legfelsőbb bíróság, Ausztria) helybenhagyta a Landesgericht Korneuburg (korneuburgi regionális bíróság) határozatát.
14.
2021. szeptember 23‑án az anya arra irányuló kérelmet nyújtott be, hogy a Bezirksgericht Bruck an der Leitha (Bruck an der Leitha‑i kerületi bíróság) a 2201/2003 rendelet 15. cikke (1) bekezdésének b) pontja és (2) bekezdésének a) pontja alapján kérjen fel valamely szlovák bíróságot, hogy vállalja a joghatóságot e rendelet 15. cikkének (5) bekezdésével összhangban. E tekintetben az anya arra hivatkozott egyrészt, hogy az Okresny Sud Bratislava I (pozsonyi I. sz. járásbíróság) előtt folyamatban lévő, az 1980. évi Hágai Egyezmény szerinti visszaviteli eljárás mellett az apa és az ő maga által indított több eljárás van folyamatban az Okresny Sud Bratislava V (pozsonyi V. sz. járásbíróság) előtt, és másrészt, hogy e bíróságok jobb helyzetben vannak ahhoz, hogy döntsenek a két gyermekkel kapcsolatos szülői felelősségről, figyelemmel arra, hogy már széles körű bizonyítást vettek fel.
15.
Az apa ellenezte ezt a kérelmet, arra hivatkozva, hogy valamely tagállam bíróságainak a 2201/2003 rendelet 15. cikke szerinti joghatósága nem ruházható át, ha a másik tagállam bíróságaihoz, amelyeknek vállalniuk kell a joghatóságot, az 1980. évi Hágai Egyezmény szerinti visszavitel iránti kérelmet nyújtottak be.
16.
A Bezirksgericht Bruck an der Leitha (Bruck an der Leitha‑i kerületi bíróság) helyt adott az anya kérelmének. E bíróság úgy ítélte meg, hogy az Okresny súd Bratislava V (pozsonyi V. sz. járásbíróság), amely már több határozatot hozott az apának a két gyermekével való kapcsolattartási jogára vonatkozóan, alkalmasabb arra, hogy az anyjukkal 2020 júliusa óta Szlovákiában élő és Ausztriában szociálisan nem integrálódott két gyermeket érintő szülői felelősségről és kapcsolattartási jogról döntsön. Ezenfelül az osztrák bíróság előtti eljárás lefolytatását megnehezítené, hogy az osztrák gyermek‑ és ifjúságvédelmi hivatal által végzendő vizsgálatok, valamint a már kijelölt gyermekpszichológus szakértő esetében minden meghallgatást és vizsgálatot bíróság által felesketett tolmács segítségével kellene lefolytatni.
17.
Az apa e határozattal szemben fellebbezett a Landesgericht Korneuburghoz (korneuburgi regionális bíróság).
18.
A kérdést előterjesztő bíróság jelzi, hogy a Bíróság még nem adott választ arra a kérdésre, hogy a 2201/2003 rendelet 15. cikke (1) bekezdésében foglalt rendelkezések hogyan viszonyulnak e rendelet 10. cikkéhez. E tekintetben arra keresi a választ, hogy azokban az esetekben, amikor az a tagállam, amelyet az említett rendelet 15. cikke (1) bekezdésének b) pontja alapján felkérnek arra, hogy vállalja a joghatóságot, egyúttal az az állam is, amelyben a gyermek a jogellenes elvitelt követően időközben szokásos tartózkodási helyet létesített, az e gyermek feletti felügyeleti jog elbírálására vonatkozó joghatóság átruházható‑e ezen tagállam valamely bíróságára. Ezenkívül e bíróság arra keresi a választ, hogy abban az esetben, ha a Bíróság igenlő választ ad erre a kérdésre, az ugyanezen rendelet 15. cikkének (1) bekezdésében foglalt feltételek, amelyek fennállásuk esetén lehetővé teszik a joghatóság más tagállam bíróságára való átruházását, kimerítő jellegűek‑e, vagy a jogellenes elvitel sajátosságára tekintettel figyelembe vehetők más körülmények is.
19.
E körülmények között határozott úgy a Landesgericht Korneuburg (korneuburgi regionális bíróság, Ausztria) a 2022. január 4‑i, a Bíróság Hivatalához 2022. február 9‑én érkezett határozatával, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Úgy kell‑e értelmezni a [2201/2003 rendelet] 15. cikkét, hogy amennyiben az érdemi ügyet illetően joghatósággal rendelkező tagállam úgy ítéli meg, hogy egy másik tagállam bírósága, amely tagállamhoz a gyermeket szoros kötelék fűzi, alkalmasabb az ügy vagy annak egy meghatározott része tárgyalására, az előbbi tagállamnak a joghatóság vállalására irányuló felkérése akkor is megengedett, ha ez a másik tagállam egyúttal az a tagállam, amelyben a gyermek jogellenes elvitelt követően szokásos tartózkodási helyet létesített?
2)
Az első kérdésre adott igenlő válasz esetén:
Úgy kell‑e értelmezni a [2201/2003 rendelet] 15. cikkét, hogy a joghatóság átruházásának e rendelkezésben említett kritériumait kimerítő jelleggel szabályozták, anélkül, hogy [az 1980. évi Hágai Egyezmény] 8. [cikke első bekezdése és harmadik bekezdésének f) pontja] alapján indított eljárásra tekintettel további kritériumokra lenne szükség?”
20.
Az alapeljárásban részt vevő felek, a szlovák kormány, valamint az Európai Bizottság nyújtott be írásbeli észrevételeket. Ugyanezek a felek a szlovák kormány kivételével a 2023. január 12‑i tárgyaláson is részt vettek.
IV. Elemzés
21.
Az alapügyben szóban forgó helyzetben nem házas szülők két, 2012‑ben Szlovákiában született gyermeke jelenleg e tagállamban tartózkodik az anyjával, az apa hozzájárulása nélkül, aki Ausztriában dolgozik, vagyis abban a tagállamban, ahol a család 2014‑től a gyermekeknek az anyjuk általi elviteléig élt.
A.
A jelen ügy sajátosságairól
22.
A jelen ügy körülményei véleményem szerint néhány pontosítást igényelnek azon sajátos összefüggés jobb megértése érdekében, amelybe az ügy illeszkedik. Emlékeztetek azonban arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint kizárólag a kérdést előterjesztő bíróság rendelkezik hatáskörrel az elé terjesztett jogvita tényállásának megállapítására és megítélésére. (
6
)
23.
Elsősorban az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy az apa és az anya több, többek között a kapcsolattartási jogokra és a tartásra vonatkozó eljárást indított a szlovák bíróságok előtt. E tekintetben az ezen eljárások jelenlegi állására, jogalapjára és adott esetben az e bíróságok által hozott határozatok jellegére vonatkozóan a Bíróság által feltett kérdésre válaszul az alapeljárás felei megerősítették, hogy jelenleg több eljárás van folyamatban az említett bíróságok előtt. Mivel ezek hatással lehetnek az alapügyben szóban forgó helyzet jogi értékelésére, ezeket az eljárásokat – a kérdést előterjesztő bíróság általi vizsgálatuk fenntartásával – az alábbiakban részletezem.
24.
A gyermekek feletti felügyeleti jogot illetően az apa rámutat, hogy az anya 2020. július 17‑én két kérelmet nyújtott be az Okresny súd Bratislava V (pozsonyi V. sz. járásbíróság) előtt, miközben az általa a Bezirksgericht Bruck an der Leitha (Bruck an der Leitha‑i kerületi bíróság) előtt 2020. július 15‑én a felügyeleti joggal kapcsolatban indított eljárás Ausztriában már folyamatban volt. Ez az eljárás a 2201/2003 rendelet 20. cikke szerinti sürgősségi ideiglenes intézkedésekre és egy, az ügy érdemét érintő kérelemre vonatkozott. Az ideiglenes intézkedés iránti, első eljárást a 2020. augusztus 14‑i határozattal elutasították, míg a másodikat az 1980. évi Hágai Egyezmény 16. cikke alapján felfüggesztették mindaddig, amíg az apa által az Okresny súd Bratislava I (pozsonyi I. sz. járásbíróság) előtt indított, a gyermekek visszavitelére vonatkozó eljárás keretében nem hoznak határozatot. (
7
)
25.
A kapcsolattartási jogot illetően az apa kifejtette, hogy 2021. február 10‑i határozatával az Okresny súd Bratislava V (pozsonyi V. sz. járásbíróság) a 2201/2003 rendelet 20. cikke alapján sürgősségi ideiglenes intézkedéseket hozott a gyermekek apa általi látogatásának a felügyeleti joggal kapcsolatos (
8
), e bíróság előtt felfüggesztett eljárás befejezéséig történő meghatározása érdekében. (
9
) A tárgyaláson az apa jelezte, hogy az e határozat végrehajtására vonatkozó meghagyás kibocsátása ellenére az anya, akivel szemben 2023 januárjában bírságot szabtak ki, nem tartotta tiszteletben a kapcsolattartási jogát.
26.
A tartási kötelezettségeket illetően az Okresny súd Bratislava V (pozsonyi V. sz. járásbíróság) 2021. február 12‑i határozatával a 4/2009/EK rendelet (
10
) 14. cikke szerinti sürgősségi ideiglenes intézkedést hozott az apának a gyermekek javára történő tartásdíj‑fizetési kötelezettségére vonatkozóan, amely intézkedés a felügyeleti jogra vonatkozó, e bíróság előtt felfüggesztett eljárás befejezéséig alkalmazandó.
27.
Másodsorban az apa jelzi, hogy egyetlen szlovák bíróság sem állapította meg joghatóságát az apa kapcsolattartási jogáról a 2201/2003 rendelet 9. cikkének (2) bekezdése alapján történő határozathozatal céljára. (
11
) Azt állítja, hogy az Okresny súd Bratislava V (pozsonyi V. sz. járásbíróság) által mostanáig hozott valamennyi határozat ideiglenes és sürgős jellegű, és azokat vagy e rendelet 20. cikke, vagy a 4/2009 rendelet 14. cikke alapján fogadták el.
28.
Ezekre a körülményekre a 2201/2003 rendelet 15. cikkének értelmezése, valamint az e rendelkezés és e rendelet 10. cikke közötti kapcsolat keretében még visszatérek. (
12
)
B.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésről
29.
Első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2201/2003 rendelet 15. cikkét úgy kell‑e értelmezni, hogy valamely tagállam bírósága, amelynek a gyermek fölötti felügyeleti jogról való határozathozatalra vonatkozó joghatósága – azon tagállam bíróságaként, amelynek területén a gyermek a jogellenes elvitelt megelőzően szokásos tartózkodási hellyel rendelkezett – e rendelet 10. cikkén alapul, felkérheti‑e az említett rendelet 15. cikke (1) bekezdése b) pontjának megfelelően azon tagállam bíróságát, amelybe az egyik szülő e gyermeket jogellenesen elvitte és ahol a gyermek ezzel a szülővel tartózkodik, hogy vállalja a joghatóságot.
30.
E kérdés megválaszolása érdekében először is azt fogom elemezni, hogy a gyermekek alapügyben szóban forgó elvitele a 2201/2003 rendelet értelmében vett jogellenes elvitelnek minősül‑e (1. szakasz). Figyelemmel arra, hogy a szlovák bíróságok e rendelet 20. cikke alapján többek között az apa kapcsolattartási jogára vonatkozó ideiglenes intézkedéseket hoztak, ezt követően megfogalmazok néhány, az e rendelkezésen alapuló joghatóság terjedelmével kapcsolatos megfontolást (2. szakasz), mielőtt végül tisztáznám az említett rendelet 15. cikkének hatályát és annak az ugyanezen rendelet 10. cikkével való kapcsolatát (3. szakasz).
1. A 2201/2003 rendelet 2. cikke 11. pontjának a) alpontja értelmében vett jogellenes elvitelről
31.
Annak meghatározása érdekében, hogy a jogvita a gyermekek 2201/2003 rendelet értelmében vett jogellenes elviteléből ered‑e, meg kell vizsgálni, hogy fennállnak‑e az e rendelet 2. cikkének 11. pontjában előírt feltételek.
32.
A 2201/2003 rendelet 2. cikke 11. pontjának a) alpontja szerint a gyermek elvitelének (vagy visszatartásának) jogellenessége „a határozat vagy jogszabály hatálya alapján, illetve azon tagállam joga szerint jogilag kötelező megállapodás útján [helyesen: az azon tagállam joga szerint hozott bírósági határozat vagy jogszabály hatálya alapján, illetve hatályos megállapodás útján] szerzett felügyeleti jogok […] [létezésétől függ], ahol a gyermek közvetlenül az elvitel vagy visszatartás előtt szokásos tartózkodási hellyel rendelkezett”. (
13
) A felügyeleti jog létezését illetően e rendelet nem határozza meg, hogy ki az, akinek a gyermek elvitelét a 2. cikke 11. pontja értelmében jogellenessé tévő felügyeleti joggal rendelkeznie kell, hanem e felügyeleti jog jogosultjának meghatározását illetően annak a tagállamnak a jogára utal, ahol a gyermek közvetlenül az elvitele előtt szokásos tartózkodási hellyel rendelkezett. A Bíróság szerint valamely gyermek elvitelének az említett rendelet szerinti jogellenessége kizárólag az alkalmazandó nemzeti jog által biztosított felügyeleti jog létezésétől függ, amelynek megsértésével sor került az elvitelre. (
14
)
33.
Márpedig a jelen ügyben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a gyermekek születésének időpontjában a szülőkre alkalmazandó szlovák jog értelmében a nem házas szülők közösen gyakorolják a felügyeletet a gyermekek felett. E tekintetben az alapeljárásban részt vevő felek a tárgyaláson a Bíróság erre vonatkozó kérdésére válaszolva megerősítették, hogy a szlovák jog alapján közös felügyeleti joggal rendelkeznek.
34.
Az alapügyben szereplő helyzetben a gyermekeket az anyjuk az apa hozzájárulása nélkül „elvitte” Ausztriából Szlovákiába, következésképpen megsértette a szlovák jog alapján a szülőket megillető közös felügyeleti jogot, amit – amint az az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból, valamint a felek írásbeli és szóbeli észrevételeiből kitűnik – sem a kérdést előterjesztő bíróság, sem pedig a szlovák bíróságok nem kérdőjeleztek meg. (
15
)
35.
Ebből következik, hogy mivel a szülőket láthatóan a közös felügyeleti jog jogosultjaiként ismerték el abban a tagállamban, amelyben a gyermekek az elvitelüket megelőzően szokásos tartózkodási hellyel rendelkeztek, tudniillik Ausztriában, abból az előfeltevésből kell kiindulni, hogy a gyermekeknek az apa hozzájárulása nélkül e tagállamból Szlovákiába történő elvitele a 2201/2003 rendelet 2. cikke 11. pontjának a) alpontja értelmében vett „jogellenes elvitelnek” minősül, amit a kérdést előterjesztő bíróságnak kell ellenőriznie.
2. A 2201/2003 rendelet 20. cikkén alapuló joghatóság terjedelméről
36.
Emlékeztetek arra, hogy az apa a tárgyaláson jelezte, hogy az Okresny súd Bratislava V (pozsonyi V. sz. járásbíróság) által eddig hozott, többek között a kapcsolattartási jogára vonatkozó határozatok sürgős és ideiglenes jellegűek, és azokat a 2201/2003 rendelet 20. cikke alapján fogadták el. Ezenkívül ez a bíróság e rendelkezés alapján utasította el az anya által a gyermekek feletti felügyeleti joggal kapcsolatos eljárásban előterjesztett, sürgősségi ideiglenes intézkedés iránti két kérelmet.
37.
Következésképpen felmerül a kérdés, hogy az a tény, hogy az Okresny súd Bratislava V (pozsonyi V. sz. járásbíróság) a 2201/2003 rendelet 20. cikke alapján intézkedéseket fogadott el, azt jelenti‑e, hogy ez a bíróság e rendelet alapján megállapította joghatóságát, és ha igen, a joghatóság e megállapítása hatással lehet‑e az említett rendelet 15. cikke szerinti joghatóságára.
38.
Az e kérdésre adandó válasz egyértelműen kitűnik a 2201/2003 rendelet 20. cikke (1) bekezdésének szövegéből. E rendelkezés szerint „[s]ürgős esetben e rendelet rendelkezései nem gátolják a tagállam bíróságait abban, hogy az e tagállam joga szerint alkalmazható ideiglenes intézkedéseket – a védelmi intézkedéseket is beleértve – hozzanak a területükön található személyek vagy vagyontárgyak tekintetében, akkor is, ha a rendelet szerint más tagállam bírósága rendelkezik joghatósággal az ügy érdemében”.
39.
A Bíróság a 2201/2003 rendelet 20. cikkének (1) bekezdését már úgy értelmezte, hogy azon tagállam bíróságai, ahol a gyermek tartózkodik, az e rendelkezésben meghatározott három együttes feltétel tiszteletben tartása mellett jogosultak az ezen tagállam jogszabályai által előírt ideiglenes intézkedéseket vagy védelmi intézkedéseket hozni, még ha e rendelet egy másik tagállam joghatóságát írja is elő az adott ügy érdemi eldöntése tekintetében. (
16
) A Bíróság leszögezte, hogy mivel ez a rendelkezés a hivatkozott rendelet joghatósági rendszere alóli kivételnek minősül, azt megszorítóan kell értelmezni. (
17
) Az említett rendelkezés ugyanis, amint arra Bot főtanácsnok rámutatott, nem általános joghatósági kritérium, hanem cselekvésre történő felhatalmazás kettős nyomás alatt: a gyermek veszélyeztetettsége miatt, valamint a gyermek veszélyből való kimentése érdekében sürgős cselekvés szükségessége miatt. Az a hatása, hogy lehetővé teszi a lex fori alkalmazását függetlenül az eredeti joghatóságra vonatkozó kritériumtól. (
18
) E rendelkezés tehát nem joghatósági szabály, és ennélfogva nem célja az ügy érdemével kapcsolatos joghatóság meghatározása. (
19
) E tekintetben elegendő emlékeztetni arra, hogy az így hozott intézkedések hatályukat vesztik, ha az ugyanezen rendelet szerint az ügy érdemét tekintve joghatósággal rendelkező bíróságok megtették az általuk megfelelőnek ítélt intézkedéseket. (
20
)
40.
Következésképpen a jelen ügyben az a tény, hogy a szlovák bíróság a 2201/2003 rendelet 20. cikke alapján az apa kapcsolattartási jogára vonatkozóan sürgősségi ideiglenes intézkedéseket fogadott el, nem jelenti azt, hogy e bíróság megállapította az ügy érdemére vonatkozó joghatóságát, és így nem lehet hatással az e rendelet 15. cikke szerinti joghatóságra.
3. A 2201/2003 rendelet 15. cikkének hatályáról és az e rendelet 10. cikkével való kapcsolatáról
a) Általános megfontolások
41.
Elöljáróban megjegyzem, hogy a 2201/2003 rendelet (12) preambulumbekezdése értelmében a szülői felelősségre vonatkozó ügyekben a joghatóság vonatkozásában e rendeletben megállapított szabályokat a gyermek mindenek felett álló érdekének figyelembevételével alakítják ki, különösen a fizikai közelség alapján.
42.
A gyermek mindenek felett álló érdeke elsőbbségének elvét (
21
) illetően a 2201/2003 rendelet (33) preambulumbekezdése rögzíti, hogy e rendelet különösen arra törekszik, hogy biztosítsa a gyermek alapvető jogainak tiszteletben tartását, ahogyan azt a Charta 24. cikke előírja. Közelebbről, a Charta 24. cikkének (3) bekezdése előírja az ahhoz való „jog[ot], hogy [a gyermek] mindkét szülőjével rendszeres, személyes és közvetlen kapcsolatot tartson fenn, kivéve ha ez az érdekeivel ellentétes”. (
22
)
43.
Ami a közelség elvét illeti, földrajzi közelségük miatt általában a gyermek bírósághoz fordulás időpontjában fennálló szokásos tartózkodási helye szerinti bíróságok a legalkalmasabbak annak eldöntésére, hogy milyen intézkedések hozandók a gyermek érdekében, mégpedig a 2201/2003 rendelet 8. cikke alapján. (
23
) A többek között az e rendelet 10. és 15. cikkében foglalt különös joghatósági szabályok, amelyeket az alábbiakban fogok elemezni, azonban előírnak az ezen joghatósági szabálytól való eltérést. (
24
)
b) A 2201/2003 rendelet 10. cikkében előírt, a gyermek jogellenes elvitelének esetére vonatkozó joghatósági szabályról
44.
A jelen ügyben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban szereplő információkra figyelemmel a 2201/2003 rendelet 10. cikke értelmében a gyermekek feletti felügyeleti jogról való döntésre joghatósággal rendelkező bíróság a gyermekek jogellenes elvitele előtti szokásos tartózkodási helye szerinti bíróságként a Bezirksgericht Bruck an der Leitha (Bruck an der Leitha‑i kerületi bíróság) volt.
45.
A Bíróság már megállapította, hogy a 2201/2003 rendelet 10. cikkében előírt különös joghatósági szabály semlegesíti azt a hatást, amelyet a gyermek jogellenes elvitele esetén e rendelet 8. cikkének (1) bekezdésében foglalt általános joghatósági szabály alkalmazása vonna maga után, vagyis a joghatóság azon tagállamra való átszállását, amelyben a gyermek a jogellenes elvitelét követően új szokásos tartózkodási helyet szerzett. Mivel a joghatóság ezen átszállása azzal a kockázattal jár, hogy eljárási előnyt biztosít a jogellenes cselekmény elkövetője számára, az említett rendelet 10. cikke előírja, hogy annak a tagállamnak a bíróságai, amelyben a gyermek a jogellenes elvitel, illetve visszatartás előtt szokásos tartózkodási hellyel rendelkezett, megtartják joghatóságukat, bizonyos feltételek teljesülésének esetét kivéve. (
25
) Az e rendelkezés általi semlegesítés ugyanis azzal a következménnyel jár, hogy jogellenes elvitel esetén kizárólag annak a tagállamnak a bíróságai rendelkeznek joghatósággal, amelyben a gyermek az elvitelt megelőzően szokásos tartózkodási hellyel rendelkezett. E bíróságok akkor is joghatósággal rendelkeznek, ha a gyermek később köztes vagy ideiglenes helyzetben van, amelyben a korábbi szokásos tartózkodási hely megszűnt, új szokásos tartózkodási helyet pedig még nem létesített. (
26
)
46.
A Bíróság azt is megállapította, hogy a gyermek elvitele főszabályként nem járhat azzal a következménnyel, hogy a joghatóság átszáll azon tagállam bíróságairól, amelyben a jogellenes elvitelt közvetlenül megelőzően a gyermek szokásos tartózkodási hellyel rendelkezett, azon tagállam bíróságaira, amelybe a gyermeket vitték, még abban az esetben sem, ha a gyermek – a jogellenes elvitelt követően – ott szerzett szokásos tartózkodási helyet. (
27
) A joghatóság átszállása csak abban az esetben van előírva, ha a gyermek valamely másik tagállamban szokásos tartózkodási helyet szerzett, továbbá ha a 2201/2003 rendelet 10. cikkének b) pontjában meghatározott vagylagos feltételek (
28
) egyike is teljesül. (
29
)
47.
A jelen ügyben, noha úgy tűnik, hogy a gyermekek új szokásos tartózkodási helyet létesítettek Szlovákiában, aminek vizsgálata a kérdést előterjesztő bíróság feladata, az ügy irataiból nem tűnik ki, hogy az e rendelkezésben előírt vagylagos feltételek egyike teljesülne. (
30
)
48.
Ebben az összefüggésben felmerül a kérdés, hogy hierarchikus kapcsolat áll‑e fenn a 2201/2003 rendelet 10. és 15. cikke között oly módon, hogy az a bíróság, amely „az érdemi ügyet illetően” általában joghatósággal rendelkezik, nem teheti át az ügyet egy „alkalmasabb” bírósághoz, ha e bíróság azon tagállam bírósága, amelybe a gyermekeket valamelyik szülő jogellenesen elvitte.
c) A 2201/2003 rendelet 15. cikkének hatályáról
49.
Megjegyzem, hogy a 2201/2003 rendelet az 1996. évi Hágai Egyezményből (
31
) merítve alakítja ki az egyik nagy újítását, tudniillik azt, hogy „[a tagállami] bírák között párbeszédet szolgáló mechanizmust hoz létre, amely [a gyermek mindenek felett álló érdeke elsőbbségének elvével kapcsolatos] célszerűségi megfontolások szerint a joghatóságuk értékelésén alapul”. (
32
)
50.
A 2201/2003 rendelet 15. cikke (1) bekezdésének b) pontja tehát úgy rendelkezik, hogy kivételes esetben, és ha ez a gyermek mindenek felett álló érdekének megfelel, valamely tagállamnak az ügy érdemét illetően joghatósággal rendelkező bíróságai, amennyiben úgy ítélik meg, hogy egy másik tagállam bírósága, amely tagállamhoz a gyermeket szoros kötelék fűzi, alkalmasabb az ügy vagy annak egy meghatározott része tárgyalásához, „felkérhetik egy másik tagállam bíróságát arra, hogy vállalja a joghatóságot az (5) bekezdéssel összhangban”. (
33
)
51.
Ez a rendelkezés ugyanis olyan joghatósági szabályt tartalmaz, amely kiegészíti a 2201/2003 rendelet 8–14. cikkében foglalt joghatósági szabályokat. (
34
) Ez az úttörő jellegű szabály olyan együttműködési mechanizmust rögzít, amely lehetővé teszi az ezen joghatósági szabályok egyike alapján „az érdemi ügyet illetően” joghatósággal rendelkező tagállami bíróság számára, hogy az ügyet kivételesen áttegye valamely másik tagállam bíróságához, amely alkalmasabb az ügy elbírálására. (
35
) Ez a rendelkezés bizonyos fokú rugalmasságot biztosít e rendelet rendszerében, amennyiben úgy tűnik, hogy „a gyermek mindenek felett álló érdekét az jelenti, hogy a védelmét a szokásos tartózkodási helye szerinti tagállam bíróságaitól eltérő bíróságok biztosítsák”. (
36
)
52.
De melyek azok a bíróságok, amelyek a 2201/2003 rendelet alapján „az érdemi ügyet illetően” joghatósággal rendelkeznek?
53.
Mivel a 2201/2003 rendelet 15. cikkének (1) bekezdése megkülönböztetés nélkül vonatkozik valamely tagállamnak az e rendelet joghatósági szabályai alapján az „érdemi ügyet illetően” joghatósággal rendelkező bíróságaira, e bíróságok lehetnek a gyermek szokásos tartózkodási helye szerinti bíróságok, amelyekhez az említett rendelet 8. cikke alapján fordultak, lehetnek az e rendelet 9., 10. vagy 12. cikke értelmében joghatósággal rendelkező bíróságok, vagy lehet akár az ugyanezen rendelet 13. cikke alapján eljáró bíróság. (
37
)
54.
E tekintetben emlékeztetek arra, hogy a Bíróság már megállapította, hogy a 2201/2003 rendelet 15. cikke az említett rendelet 8–14. cikkében megállapított joghatósági szabályokat olyan együttműködési mechanizmussal egészíti ki, amely lehetővé teszi valamely tagállamnak e szabályok egyike alapján az ügy elbírálására joghatósággal rendelkező bírósága számára, hogy kivételesen egy másik tagállamnak az ügy tárgyalására alkalmasabb bíróságához tegye át az ügyet. (
38
)
55.
Így, amint azt egyes szerzők helyesen hangsúlyozták, „a [2201/2003] rendelet alapján eljáró bíróság joghatóságának alapjától függetlenül és az igazságszolgáltatási kapcsoló elvek finomítására és kiigazítására irányuló, e rendeletben szereplő törekvések ellenére az említett rendelet a 15. cikken keresztül elfogadja, hogy nem feltétlenül az így kijelölt bíróság a legalkalmasabb az ügy érdemében való határozathozatalra”. (
39
)
56.
A Bíróság az IQ ítéletben (
40
) mindazonáltal úgy ítélte meg, hogy a 2201/2003 rendelet 15. cikkében kialakított mechanizmus nem alkalmazandó két olyan bíróság viszonylatában, amelyek közül mindkettő e rendelet 12., illetve 8. cikke értelmében érdemben joghatósággal rendelkezik. (
41
) Ez az értelmezés azonban a jelen ügyben fennállótól eltérő helyzetre vonatkozik, és következésképpen ez az ítélet nem képezi akadályát az említett rendelet 15. cikke jelen ügyben történő alkalmazásának. (
42
)
57.
Mindenesetre a 2201/2003 rendelet 15. cikke nem csak azt teszi lehetővé az e rendelet joghatósági szabályai alapján „az érdemi ügyet illetően” joghatósággal rendelkező bíróság számára, hogy az érdemi ügyet illetően joghatósággal rendelkező másik bírósághoz tegye át az ügyet, hanem azt is, hogy az ügyet bármely tagállami bírósághoz áttegye, ideértve az olyan bíróságot is, amely e szabályok egyike alapján nem rendelkezik joghatósággal, (
43
) amint az például az azon tagállam bíróságához történő áttétel esetén fenn, amelybe a gyermeket az említett rendelet 10. cikke értelmében vett jogellenesen elvitték.
d) A 2201/2003 rendelet 15. cikke és az e rendelet 10. cikke közötti kapcsolatról
58.
Elsősorban, amint arra a Bizottság írásbeli észrevételeiben hivatkozott, az a tény, hogy a 2201/2003 rendelet 10. és 15. cikke egyaránt a rendelet „Joghatóság” című II. fejezetének „Szülői felelősség” című 2. szakaszában szerepel, e rendelet 15. cikkének alkalmazhatósága mellett szól, még abban az esetben is, ha a joghatóság az említett rendelet 10. cikkén alapul.
59.
A 2201/2003 rendelet II. fejezete 2. szakaszának sem a szövegéből, sem a rendszeréből nem tűnik ki ugyanis, hogy az e rendelet 15. cikkében biztosított lehetőség kizárt, ha a bíróság az említett rendelet 10. cikke alapján rendelkezik joghatósággal. (
44
) Épp ellenkezőleg, amennyiben ugyanezen rendelet 15. cikkének (4) és (5) bekezdése előírja, hogy ha nem tartották be azt a határidőt, amelyen belül a másik tagállam bíróságát meg kell keresni vagy amelyen belül e bíróságnak el kell fogadnia a joghatóságot, az eredetileg eljáró bíróság „folytatja a joghatóság gyakorlását a [2201/2003 rendelet] 8–14. cikk[év]el összhangban” (kiemelés tőlem), ez arra utal, hogy az uniós jogalkotó szándéka szerint ezzel a lehetőséggel érvényesen élhet olyan tagállam bírósága, amelynek joghatósága eredetileg e rendelet 10. cikkének rendelkezésein alapult, és áttétel hiányában e cikknek megfelelően folytathatja annak gyakorlását. (
45
) Ezt az elemzést alátámasztja az is, hogy az említett rendelet 15. cikke értelmében a joghatósággal rendelkező bíróság hivatalból dönthet úgy, hogy igénybe veszi az áttételi mechanizmust, még ha e rendelkezés (2) bekezdésének vége értelmében ezt az indítványt legalább az egyik félnek el is kell fogadnia. (
46
)
60.
Másodsorban emlékeztetni kell arra, hogy a 2201/2003 rendelet 15. cikke bizonyos diszkrecionális jogkört biztosít a joghatósággal rendelkező bíróságoknak, azonban az e rendelkezés által kialakított, és – amint azt már kifejtettem – a bíróságok közötti, a jogbiztonságot nem veszélyeztető együttműködés szellemén alapuló mechanizmus korlátain belül. (
47
)
61.
Harmadsorban meg kell jegyeznem, hogy a 2201/2003 rendelet azon célja, hogy biztosítsa a gyermek Charta 24. cikkében foglalt alapvető jogainak védelmét, azt jelenti, hogy e rendelkezés (2) bekezdése értelmében a gyermek mindenek felett álló érdekének kell az elsődleges szempontnak lennie minden, a gyermekkel kapcsolatos tevékenységben, többek között a hatóságok tevékenységében. Következésképpen nyilvánvaló, hogy e rendelet értelmezése során mindenekelőtt ezt az érdeket kell figyelembe venni. Ebben az összefüggésben úgy vélem, hogy amennyiben – mint a jelen ügyben is – az ügy érdemi elbírálására vonatkozó hatáskört az említett rendelet 10. cikke alapján állapították meg, a 15. cikk alkalmazhatóságához nem fér kétség. Amint azt a Bizottság helyesen hangsúlyozta ugyanis, ez utóbbi rendelkezés alkalmazhatóságának célkitűzése még a gyermek jogellenes elvitele esetében is az, hogy eltérjen az azon tagállam bíróságainak főszabály szerinti joghatóságára vonatkozó szabálytól, amelyben a gyermek az elvitelt megelőzően szokásos tartózkodási hellyel rendelkezett, pontosan a gyermek mindenek felett álló érdekének figyelembevétele céljából. (
48
)
62.
Ezzel együtt úgy vélem, hogy a gyermek mindenek felett álló érdeke elsőbbségének tiszteletben tartására irányuló célkitűzés, amelyet a 2201/2003 rendelet és a Charta 24. cikke biztosít, adott esetben két eltérő megközelítést igazolhat. Tekinthető úgy, az első megközelítés szerint, hogy egy konkrét esetben az ügynek az e rendelet 15. cikke alapján azon tagállam bíróságához történő áttétele, amelyben a gyermek a jogellenes elvitelt (vagy visszatartást) követően szokásos tartózkodási helyet létesített, nem szolgálja a gyermek érdekét, illetve a második szerint, hogy az ügy konkrét körülményeire figyelemmel kivételesen megengedhető lehet az azon tagállam bíróságához történő áttétel, amelyben a gyermek a jogellenes elvitelt követően szokásos tartózkodási helyet létesített.
63.
Ezzel szemben véleményem szerint ezen érdek tiszteletben tartása nem teheti lehetővé, hogy a 2201/2003 rendelet 10. cikke alapján a szülői felelősséggel kapcsolatban joghatósággal rendelkező bíróság rendszeresen vagy abszolút jelleggel lemondhasson az e rendelet 15. cikkében előírt áttételi mechanizmus által számára biztosított lehetőség igénybevételéről, amennyiben a gyermek mindenek felett álló érdekének elve értelmében „alkalmasabb” bíróság azon tagállam bírósága, amelynek területén a gyermek a jogellenes elvitelt követően szokásos tartózkodási helyet létesített. Az említett rendelet 15. cikke ugyanis biztosítja a szükséges rugalmasságot ahhoz, hogy a tagállamok bíróságai – ugyanezen rendelet 10. cikkétől eltérve – egyedi esetekben vállalhassák a joghatóságot, amennyiben a joghatóság átengedése a gyermek mindenek felett álló érdekét szolgálja. (
49
)
64.
E tekintetben emlékeztetek arra, hogy a Bíróság megállapította, hogy az a követelmény, amely szerint az áttételnek meg kell felelnie a gyermek mindenekfelett álló érdekének, azt vonja maga után, hogy a joghatósággal rendelkező bíróságnak az ügy konkrét körülményeire figyelemmel meg kell bizonyosodnia arról, hogy az ügynek egy másik tagállam bíróságához való, előirányzott áttétele esetén nem áll fenn a gyermek helyzetére gyakorolt hátrányos hatás kockázata. A Bíróság kifejtette, hogy e célból a joghatósággal rendelkező bíróságnak értékelnie kell az ügyben érintett gyermek érzelmi, családi és társadalmi kapcsolataira, illetve vagyoni helyzetére nézve az ilyen áttétel révén esetlegesen gyakorolt kedvezőtlen hatást. (
50
)
65.
Negyedsorban és utoljára meg kell jegyeznem, hogy olyan összefüggésben, mint amelyről a jelen ügyben szó van, Sharpston főtanácsnokhoz (
51
) hasonlóan kétségeim vannak azon elv mindennemű változtatás nélküli alkalmazását illetően, miszerint egy szabálytól való kivételeket vagy eltéréséket szigorúan kell értelmezni. A 2201/2003 rendelet 10. cikke esetén ugyanis, még ha a korábbi szokásos tartózkodási hely szerinti tagállam bírósága joghatóságának fenntartása meg is felel a rendelet egyik alapvető elvének, vagyis annak, hogy a gyermeket elvivő szülő jogellenes cselekedete nem válthat ki semmiféle joghatást, az ez alóli kivétel eközben egy másik alapvető elvnek felel meg, mivel olyan joghatósági szabályról van szó, amelynek jogalapját a Charta 24. cikkének megfelelően a gyermek alapvető érdekeinek figyelembevételével alakítják ki, különösen a fizikai közelség alapján. (
52
)
66.
Következésképpen a 2201/2003 rendelet szövegére, szerkezetére és célkitűzéseire figyelemmel meg kell állapítani, hogy kivételesen lehetőség van az áttételre még akkor is, ha a tervezett áttételre azon tagállam bíróságának javára kerül sor, ahova az érintett gyermeket jogellenesen elvitték, feltéve hogy a joghatósággal rendelkező bíróság az ügy konkrét körülményeire figyelemmel megfelelően megbizonyosodott arról, hogy az áttétel megfelel az e rendelet 15. cikkének (1) bekezdésében előírt három együttes feltételnek, amelyek közül az elsődleges feltételt az jelenti, hogy az említett áttétel megfeleljen az érintett gyermek mindenek felett álló érdekének.
67.
E feltételekre vonatkozik az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés.
C.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésről
68.
Előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság azt kívánja megtudni, hogy a 2201/2003 rendelet 15. cikkének (1) bekezdésében felsorolt feltételek kimerítő jellegűek‑e, és ha igen, milyen feltétel(ek) mellett vehető figyelembe a gyermek visszavitele iránti, az 1980. évi Hágai Egyezmény 8. cikkének első bekezdése és harmadik bekezdésének f) pontja alapján benyújtott kérelem, amellyel kapcsolatban még nem hoztak jogerős határozatot (
53
).
69.
Mielőtt elemezném ezeket a feltételeket annak meghatározása érdekében, hogy a joghatósággal rendelkező bíróságok figyelembe vehetik‑e az e rendelkezés szerinti visszaviteli eljárást a 2201/2003 rendelet 15. cikke alkalmazásának vizsgálata során (2. szakasz), kifejtek néhány megfontolást az e rendelet és az 1980. évi Hágai Egyezmény által megállapított szabályok összességére, valamint a gyermekek visszavitele iránti jelen kérelem – az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból és a Bíróság által a tárgyaláson feltett kérdésekre adott válaszokból kitűnő – ténybeli háttérre vonatkozóan (1. szakasz).
1. A gyermekek visszavitele iránti, az 1980. évi Hágai Egyezmény és a 2201/2003 rendelet 11. cikke alapján benyújtott kérelemről
70.
Elsősorban emlékeztetek arra, hogy az 1980. évi Hágai Egyezmény 8–11., 13. és 20. cikkében „a gyermekeknek a szokásos tartózkodási helyük szerinti [á]llamba történő azonnali visszavitelük biztosítására” szolgáló különös eljárást állapít meg. (
54
) Amikor gyermekek Unión belüli jogellenes elvitelére kerül sor, mint az alapeljárásban is, a 2201/2003 rendelet „– különösen annak 11. cikke – kiegészíti és pontosítja az egyezmény [ezen] szabályait”. (
55
) Az ezen rendelet és ezen egyezmény rendelkezései közötti átfedés és a közöttük lévő szoros kapcsolat miatt ez utóbbi rendelkezései tehát hatással lehetnek az említett rendelet szabályainak értelmére, hatályára és hatékony érvényesülésére. (
56
)
71.
Másodsorban megjegyzem, hogy a Bíróság már értelmezte a 2201/2003 rendelet 60. cikke és 62. cikkének (2) bekezdése közötti kapcsolatot, (
57
) amikor megállapította, hogy „a gyermekek egyik tagállamból másikba történő elvitelére [ezen] szabályösszesség vonatkozik, […] [azzal, hogy] [e rendelet szabályai] élveznek elsőbbséget a másik hatályához képest”. (
58
)
72.
Ezt követően, az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból és a feleknek a Bíróság által feltett kérdésekre adott válaszaiból kitűnik, hogy az Okresny súd Bratislava I (pozsonyi I. sz. járásbíróság) legalábbis a tárgyalás napjáig nem hozott jogerős határozatot a gyermekek visszavitele iránt az apa által 2020. augusztus 3‑án e bírósághoz benyújtott kérelemről. (
59
) E tekintetben az apa kifejtette, hogy az, hogy e bíróság észszerű határidőn belül nem hozott határozatot, többek között annak tudható be, hogy a visszavitel iránti kérelem tárgyában eljáró első bírót hűtlen kezelés miatt indult büntetőeljárás nyomán felfüggesztették, és a visszavitel iránti eljárást másik bíróra kellett bízni. (
60
)
73.
Felmerül tehát a kérdés, hogy e körülményeket figyelembe lehet‑e venni a 2201/2003 rendelet 15. cikkében előírt valamennyi feltétel konkrét értékelése keretében. Erre az alábbiakban fogok válaszolni.
2. A visszavitel iránti kérelemnek a 2201/2003 rendelet 15. cikkében előírt kimerítő jellegű feltételek értékelése keretében ténybeli elemként történő figyelembevételéről
74.
A 2201/2003 rendelet 15. cikke (1) bekezdésének szövegéből egyértelműen kitűnik, hogy az e rendelkezésben megállapított feltételek kimerítő jelleggel kerülnek felsorolásra.
75.
E tekintetben a Bíróság már megállapította, hogy a 2201/2003 rendelet 15. cikke alapján valamely másik tagállam bíróságához történő áttételre csak akkor kerülhet sor, ha teljesül három feltétel, vagyis ha az e rendelet 15. cikke (3) bekezdésének a)–e) pontja értelmében vett kötelék áll fenn a gyermek és valamely másik tagállam között, továbbá ha az ügy érdemi elbírálására joghatósággal rendelkező bíróság úgy ítéli meg, hogy e másik tagállam bírósága alkalmasabb az ügy tárgyalására, valamint ha az áttétel a gyermek mindenek felett álló érdekét szolgálja abban az értelemben, hogy az áttétel esetén nem áll fenn az érintett gyermek helyzetére gyakorolt hátrányos hatás kockázata. (
61
) Így valamely tagállamnak egy adott ügy tárgyalására rendesen joghatósággal rendelkező bíróságának ahhoz, hogy az ügy valamely másik tagállam bíróságához való áttételét kérhesse, meg kell döntenie az e rendeletből eredő saját joghatóságának fenntartásával kapcsolatos erőteljes vélelmet. (
62
) E vélelem megdöntése érdekében e bíróság nem vehet figyelembe más feltételeket, mint amelyeket ugyanezen rendelet 15. cikke felsorol, és amelyeket a Bíróság szigorúan értelmez.
76.
A Bizottság írásbeli észrevételeiben kifejtette, hogy véleménye szerint az 1980. évi Hágai Egyezményen alapuló visszavitel iránti olyan kérelem létezése, amellyel kapcsolatban nem hoztak jogerős határozatot abban a tagállamban, ahová a gyermeket jogellenesen elvitték, önmagában nincs automatikus hatással arra, hogy teljesülnek‑e a 2201/2003 rendelet 15. cikkében foglalt feltételek. A Bíróság által a tárgyaláson feltett kérdésre válaszolva a Bizottság pontosította, hogy ezt a körülményt a joghatósággal rendelkező bíróság nem veheti figyelembe a gyermek és egy másik tagállam közötti szoros kötelék fennállására vonatkozó első feltétel értékelése során. E feltételt illetően a Bíróság ugyanis már megállapította, hogy az áttételi mechanizmusból eleve ki vannak zárva azok az ügyek, amelyekből a 2201/2003 rendelet 15. cikke (3) bekezdésének a)–e) pontjában kimerítő jelleggel felsorolt elemek hiányoznak. (
63
) Másként fogalmazva, ilyen „szoros kötelék” kizárólag akkor áll fenn, ha – mint a jelen ügyben – az e rendelkezésben megállapított egy vagy több kritérium teljesül. (
64
) Ennélfogva az 1980. évi Hágai Egyezmény szerinti visszavitel iránti eljárás létezése nem lehet hatással e kritériumok értékelésére.
77.
A Bizottság ugyanakkor hozzátette, hogy ténybeli szempontból a joghatósággal rendelkező bíróság figyelembe veheti a visszavitel iránti kérelem létezését a második és harmadik feltétel értékelése során, vagyis az ügy vagy annak egy része tárgyalására „alkalmasabb” bíróság létezésének, valamint a gyermek mindenek felett álló érdekének az azon bírósághoz történő esetleges áttétel esetén történő értékelése keretében, amelyhez a gyermeket szoros kötelék fűzi.
78.
Egyetértek ezzel a megközelítéssel, mivel egy ténybeli körülmény figyelembevételéről van szó, tudniillik egy visszavitel iránti olyan kérelem létezéséről, amellyel kapcsolatban még nem hoztak jogerős határozatot.
79.
Ami az ügy tárgyalására alkalmasabb bíróság létezésére vonatkozó feltételt illeti, a Bíróság már megállapította, hogy a joghatósággal rendelkező bíróságnak, amely át kívánja adni az ügyet, meg kell bizonyosodnia arról, hogy az áttétel a gyermekkel kapcsolatos döntés meghozatala tekintetében „tényleges és konkrét hozzáadott értékkel” bírhat ahhoz képest, ha az ügyet magánál tartja. (
65
)
80.
A jelen ügyben a tárgyaláson pontosították, hogy ha a 2201/2003 rendelet 15. cikkét alkalmaznák, az osztrák bíróság joghatóságának esetleges átengedésére nem az Okresny súd Bratislava I (pozsonyi I. sz. járásbíróság), hanem az Okresny súd Bratislava V (pozsonyi V. sz. járásbíróság) javára kerülne sor, amely e rendelet 20. cikke és a 4/2009 rendelet 14. cikke alapján már több határozatot hozott az apa kapcsolattartási jogával és a gyermek tartáshoz való jogával kapcsolatos sürgősségi ideiglenes intézkedésekről. Ez tehát releváns tényezőt jelent annak megállapításához, hogy ez a második bíróság alkalmasabb lesz az ügy tárgyalására.
81.
Ezzel szemben az Okresny súd Bratislava I (pozsonyi I. sz. járásbíróság) előtti visszavitel iránti eljárás több mint két éve történő elhúzódása olyan tényező, amelyet figyelembe kell venni annak megállapításához, hogy e bíróság nem alkalmasabb a 2201/2003 rendelet 15. cikkének (1) bekezdése értelmében. Az annak meghatározására irányuló vizsgálat keretében ugyanis, hogy valamely bíróság alkalmasabb‑e az ügy tárgyalására, az a körülmény, hogy azon tagállam bírósága, amelyhez a joghatósággal rendelkező bíróság az ügyet áttenni tervezi, még nem hozott határozatot a gyermekek visszavitele iránti kérelemről, kedvezőtlen tényező, mivel az 1980. évi Hágai Egyezmény 16. cikke (
66
) alapján ideiglenes jelleggel sem e bíróság, sem e tagállam más bíróságai nem hozhatnak határozatot az ügy érdemében. (
67
)
82.
Ami a gyermek mindenek felett álló érdekére vonatkozó feltételt illeti, mind az ügynek egy olyan bírósághoz való áttétele, amely nem biztosította a gyermeknek a szokásos tartózkodási helye szerinti államba történő haladéktalan visszavitelét, és így jelentős késedelmet halmozott fel, (
68
) mind pedig egy olyan bírósághoz való áttétel, amely érdemben nem bírálhatja el a felügyeleti jogot azzal az indokkal, hogy az 1980. évi Hágai Egyezmény 16. cikke ideiglenesen akadályozza a határozathozatalt, ellentétes lenne ezzel az érdekkel. (
69
)
83.
Ezzel együtt úgy vélem, hogy e visszavitel teljesen nem zárható ki. Az, hogy a joghatósággal rendelkező bíróság által a 2201/2003 rendelet 15. cikke alapján egy másik tagállam bíróságához történő tervezett áttételnek a gyermek mindenekfelett álló érdekét kell szolgálnia, azt jelenti, hogy a joghatósággal rendelkező bíróság az ügy konkrét körülményeire figyelemmel megbizonyosodik arról, hogy ez az áttétel tiszteletben tartja a gyermek alapvető jogait. Kétségtelen, hogy e rendelet 11. cikkének (8) bekezdése előírja, hogy „[a]z 1980. évi Hágai Egyezmény 13. cikke szerinti visszavitelt elutasító határozat ellenére, e rendelet szerint joghatósággal rendelkező bíróság által kibocsátott későbbi, a gyermek visszavitelét elrendelő határozatok […] [végre]hajthatók a gyermek visszavitelének biztosítása érdekében”. (
70
) Ez azt jelenti, hogy a visszavitel elutasításáról szóló határozat a joghatósággal rendelkező bíróság „feltételes elfogadásával” jár, mivel ebben az esetben a gyermek visszavitelét illetően e bíróságé az utolsó szó. (
71
) Mindazonáltal a gyermek elvitelének jogellenes jellege még ebben az esetben sem vezethet ahhoz, hogy a joghatósággal rendelkező bíróságok automatikusan az említett rendelet 11. cikkének (8) bekezdése szerinti, „ennek ellenére történő visszavitelt” elrendelő határozatot hozzanak, anélkül, hogy figyelembe vennék azon körülményeket, amelyek a gyermek azon tagállamban maradása mellett szólhatnak, amelybe jogellenesen elvitték. (
72
)
84.
A joghatósággal rendelkező bíróságnak tehát minden esetben el kell végeznie a gyermek mindenek felett álló érdekének részletes értékelését, ami elengedhetetlen a gyermek érdekeinek figyelembevétele és alapvető jogainak tiszteletben tartása érdekében. Ebben az összefüggésben emlékeztetek arra egyrészről, hogy a 2201/2003 rendelet alapját képező kölcsönös bizalom és kölcsönös elismerés elve a megfelelő szintű egyműködést és tájékoztatást feltételez azon tagállam bíróságai, amelybe a gyermeket jogellenesen elvitték, és azon tagállam bíróságai között, amelyben a gyermek a közvetlenül az elvitele előtt szokásos tartózkodási hellyel rendelkezett. Másrészről hangsúlyozom, hogy e rendelet 15. cikke bizonyos fokú rugalmasságot biztosít az ezen rendelettel kialakított rendszerben, amennyiben úgy tűnik, hogy a gyermek mindenek felett álló érdekét az jelenti, hogy a védelmét a szokásos tartózkodási helye szerinti tagállam bíróságaitól eltérő bíróságok biztosítsák.
V. Végkövetkeztetés
85.
A fenti megfontolásokra tekintettel azt javaslom, a Bíróság a Landesgericht Korneuburgnak (korneuburgi regionális bíróság, Ausztria) a következő válaszokat adja:
1)
A házassági ügyekben és a szülői felelősségre vonatkozó eljárásokban a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, illetve az 1347/2000/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2003. november 27‑i 2201/2003/EK tanácsi rendelet 15. cikkét
a következőképpen kell értelmezni:
azon tagállam bírósága, amelynek a gyermek feletti felügyeletről való határozathozatalra vonatkozó joghatósága – azon tagállam bíróságaként, amelyben a gyermek a jogellenes elvitelét megelőzően szokásos tartózkodási hellyel rendelkezett – e rendelet 10. cikkén alapul, kivételes jelleggel felkérheti azon tagállam bíróságát, amelybe az egyik szülő a gyermeket jogellenesen elvitte és ahol a gyermek e szülővel tartózkodik, hogy az említett rendelet 15. cikke (1) bekezdésének b) pontjának megfelelően vállalja a joghatóságot, feltéve hogy a joghatósággal rendelkező bíróság az ügy konkrét körülményeire figyelemmel megfelelően megbizonyosodott arról, hogy ez az áttétel megfelel az e rendelet 15. cikkének (1) bekezdésében előírt három együttes feltételnek, amelyek közül az elsődleges feltételt az jelenti, hogy az említett áttétel megfeleljen az érintett gyermek mindenek felett álló érdekének.
2)
A 2201/2003 rendelet 15. cikkének (1) bekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
egyrészről az e rendelkezésben előírt feltételek kimerítő jellegűek, és másrészről a gyermekek jogellenes külföldre vitelének polgári jogi vonatkozásairól szóló, Hágában 1980. október 25‑én kötött egyezmény 8. cikke [első bekezdése és harmadik bekezdésének f) pontja] alapján benyújtott, a gyermek visszavitele iránti olyan kérelem létezése, amellyel kapcsolatban még nem hoztak jogerős határozatot, nem akadályozza e rendelet 15. cikkének alkalmazhatóságát. Mindazonáltal az ilyen kérelem létezése olyan ténybeli körülményt jelent, amelyet a joghatósággal rendelkező bíróság figyelembe vehet az ügy tárgyalására alkalmasabb bíróság létezésének és a gyermek mindenek felett álló érdekének értékelésére vonatkozó, az említett rendelet 15. cikkében előírt feltételek vizsgálata során, amennyiben az ügyet egy olyan másik tagállam bírósághoz teszi át, amelyhez a gyermeket szoros kötelék fűzi.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	Az Európai Unióról szóló szerződés K.3. cikke alapján létrehozott, a házassági ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, ún. „Brüsszel II” egyezményre vonatkozó, Alegría Borrás által kidolgozott magyarázó jelentés (HL 1998. C 221., 27. o.; a továbbiakban: Borrás‑jelentés).
(
3
)	Borrás‑jelentés, 40. pont.
(
4
)	A házassági ügyekben és a szülői felelősségre vonatkozó eljárásokban a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, illetve az 1347/2000/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2003. november 27‑i tanácsi rendelet (HL 2003. L 338., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 6. kötet, 243. o., helyesbítések: HL 2013. L 82., 63. o.; HL 2018. L 33., 5. o.).
(
5
)	A tárgyaláson az apa hangsúlyozta, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban foglaltakkal ellentétben Ausztriában önálló vállalkozó.
(
6
)	Lásd különösen: 2021. október 28‑iX‑Beteiligungsgesellschaft (Héa – Egymást követő fizetések) ítélet (C‑324/20, EU:C:2021:880, 31. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
7
)	Lásd a jelen indítvány 9. és 82. pontját.
(
8
)	Ezen eljárások fennállását az anya a tárgyaláson megerősítette, és jelezte, hogy a kapcsolattartási jogot illetően három eljárás van folyamatban az Okresny súd Bratislava V (pozsonyi V. sz. járásbíróság) előtt. Azt állította, hogy az apa pszichológus kijelölése, valamint a gyermekek szokásos tartózkodási helyének az apa ausztriai lakóhelyén történő meghatározása iránti kérelmére vonatkozó, e bíróság előtti két másik eljárás lezárult.
(
9
)	Lásd a jelen indítvány 24. pontját.
(
10
)	A tartással kapcsolatos ügyekben a joghatóságról, az alkalmazandó jogról, a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, valamint az e területen folytatott együttműködésről szóló, 2008. december 18‑i tanácsi rendelet (HL 2009. L 7., 1. o.; helyesbítések: HL 2011. L 131., 26. o.; HL 2013. L 8., 19. o.; HL 2013. L 281., 29. o.).
(
11
)	A 2201/2003 rendelet 9. cikke, amely a gyermek korábbi szokásos tartózkodási helye szerinti bíróságok joghatóságát állapítja meg jogszerű elvitel esetén, a Bíróság előtt folyamatban lévő C‑372/22. sz. CM ügyben előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyát képezi.
(
12
)	Lásd a jelen indítvány 41. és azt követő pontjait.
(
13
)	Megjegyzem, hogy ez a meghatározás hasonló az 1980. évi Hágai Egyezmény 3. cikkében szereplő meghatározáshoz. Lásd még ebben az értelemben a 2201/2003 rendelet 11. cikkének (1) bekezdését.
(
14
)	2010. október 5‑i McB. ítélet (C‑400/10 PPU, EU:.C:2010:582, 43. és 44. pont). Érdemes emlékeztetni arra, hogy a 2201/2003 rendelet 2. cikkének 9. pontja úgy határozza meg a „felügyeleti jog” fogalmát, mint amely „a gyermek gondozásával kapcsolatos jogok[ra] és kötelességek[re], és különösen a gyermek tartózkodási helye meghatározásának jog[ára]” vonatkozik. Így a Bíróság ezen ítélet 41. pontjában kimondta, hogy ez a meghatározás autonóm a tagállamok jogához képest, és hogy „[e] rendelet alkalmazásában a felügyeleti jog mindenesetre magában foglalja az e joggal rendelkezőnek azon jogát, hogy meghatározza a gyermek tartózkodási helyét” (kiemelés tőlem). Lásd még: az A ügyre vonatkozó indítványom (C‑262/21 PPU, EU:C:2021:592, 44. pont).
(
15
)	Emlékeztetek arra, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések azon az előfeltevésen alapulnak, amely szerint a gyermekeket az anyjuk jogellenesen, vagyis a – gyermekek ezen elvitelt megelőző szokásos tartózkodási helye szerinti tagállamban elismert módon szintén a szülői felügyeleti jog jogosultjaként elismert – apa hozzájárulása nélkül vitte el Ausztriából Szlovákiába.
(
16
)	Lásd e tekintetben: 2009. április 2‑iA ítélet (C‑523/07, EU:C:2009:225, 47. pont); 2009. december 23‑iDetiček ítélet (C‑403/09 PPU, EU:C:2009:810, 39. pont).
(
17
)	2009. december 23‑iDetiček ítélet (C‑403/09 PPU, EU:C:2009:810, 38. pont). A jogtudomány szerint ez azt jelenti, hogy a sürgősségi ideiglenes intézkedéseket kizárólag azok a bíróságok fogadhatják el, amelyek a 2201/2003 rendelet más rendelkezése alapján nem rendelkeznek joghatósággal, mint a jelen ügyben is. Lásd ebben az értelemben: Pertegás Sender, M. és Mariottini, C.M., „Article 20”, Brussels II bis Regulation, European Commentaries on Private International Law, Magnus, U., és Mankowski, P. (szerk.), Sellier European Law Publishers, 2017, 2. kiadás, 276. o., 21. pont.
(
18
)	Bot főtanácsnok Detiček ügyre vonatkozó állásfoglalása (C‑403/09 PPU, EU:C:2009:762, 83. pont). A 2009. december 23‑iDetiček ítéletben (C‑403/09 PPU, EU:C:2009:810) a Bíróság kimondta, hogy e rendelkezés nem alkalmazható, ha az elfogadott ideiglenes intézkedésekkel érintett személyek egyike, például az egyik szülő nem a szóban forgó tagállamban tartózkodott. Ezzel szemben Sharpston főtanácsnok a Purrucker ügyre vonatkozó indítványában (C‑256/09, EU:C:2010:296, 147. pont) úgy ítélte meg, hogy „kizárólag a gyermek jelenléte határozza meg, hogy vele kapcsolatban hozhatók‑e sürgős ideiglenes intézkedések”. A Bíróság ezen értelmezését a szakirodalom is megszorítónak tekintette. Lásd különösen: Pertegás Sender, M. és Mariottini, C.M., i. m., 279. o., 34. pont, 39. lábjegyzet. E tekintetben emlékeztetek arra, hogy a házassági és szülői felelősségi ügyekben a joghatóságról, a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, valamint a gyermekek jogellenes külföldre viteléről szóló, 2019. június 25‑i (EU) 2019/1111 tanácsi rendelet (HL 2019. L 178., 1. o.), amely a 2201/2003 rendeletet felváltotta, nem kodifikálta ezt az ítélkezési gyakorlatot. Lásd a 2019/1111 rendelet 15. cikke (1) bekezdésének a) pontját és 27. cikkének (5) bekezdését.
(
19
)	Lásd még: Útmutató a „Brüsszel IIa” rendelet alkalmazásához (a Bizottság szolgálatai által az európai igazságügyi hálózattal konzultálva készített dokumentum), 2015, 23. o.
(
20
)	Lásd a 2201/2003 rendelet 20. cikkének (2) bekezdését.
(
21
)	Lásd az Egyesült Nemzeteknek a gyermek jogairól szóló, 1989. november 20‑án New Yorkban kötött egyezménye (Recueil des traités des Nations unies, 1577. kötet, 3. o.; kihirdette az 1991. évi LXIV. törvény) 3. cikkének (1) bekezdését: „[a] szociális védelem köz- és magánintézményei, a bíróságok, a közigazgatási hatóságok és a törvényhozó szervek minden, a gyermeket érintő döntésükben a gyermek mindenek felett álló érdekét veszik figyelembe elsősorban”. Ezt az egyezményt minden tagállam megerősítette.
(
22
)	A Charta 24. cikke a gyermekek jogainak két másik alapvető elvét is kimondja: életkoruknak és érettségüknek megfelelően szabadon fejezhetik ki a véleményüket [(1) bekezdés], és jogosultak arra, hogy a velük kapcsolatos tevékenységekben a mindenek fölött álló érdekük elsődleges szempont legyen](2) bekezdés].
(
23
)	Lásd ebben az értelemben különösen: 2009. december 23‑iDetiček ítélet (C‑403/09 PPU, EU:C:2009:810, 36. pont); 2022. július 14‑iCC (A gyermek szokásos tartózkodási helyének harmadik országba történő áthelyezése) ítélet (C‑572/21, EU:C:2022:562, 7. pont).
(
24
)	A 2201/2003 rendelet 8. cikkének (2) bekezdése értelmében „[a]z (1) bekezdést a 9., 10. és 12. cikk rendelkezéseire figyelemmel kell alkalmazni”.
(
25
)	Lásd ebben az értelemben: 2021. március 24‑iMCP ítélet (C‑603/20 PPU, EU:C:2021:231, 45. pont). Lásd még: 2010. július 1‑jei Povse ítélet (C‑211/10 PPU, EU:C:2010:400, 41. pont).
(
26
)	Emlékeztetni kell arra, hogy egy ilyen köztes helyzetben a 2201/2003 rendelet 10. cikke az e rendelet 13. cikkében foglalt, a gyermek puszta jelenlétére vonatkozó kiegészítő joghatósági kritérium alkalmazásának is akadályát képezi. Lásd ebben az értelemben: Pataut, E. és Gallant, E., „Article 10”, Brussels II bis Regulation, European Commentaries on Private International Law, i. m., 125. o., 10. pont.
(
27
)	Lásd ebben az értelemben: 2010. július 1‑jei Povse ítélet (C‑211/10 PPU, EU:C:2010:400, 44. pont); 2018. április 10‑iCV végzés (C‑85/18 PPU, EU:C:2018:220, 51. pont).
(
28
)	Ezek a vagylagos feltételek az elvitelnek a felügyeleti jog jogosultja általi elfogadására (a 10. cikk a) pontja), illetve az időmúlással kapcsolatos egyéb olyan körülményekre vonatkoznak, amelyek megszüntetik az elvitel jogellenes jellegét (a 10. cikk b) pontja).
(
29
)	Lásd ebben az értelemben: 2010. július 1‑jei Povse ítélet (C‑211/10 PPU, EU:C:2010:400, 41. pont); 2018. április 10‑iCV végzés (C‑85/18 PPU, EU:C:2018:220, 46. pont).
(
30
)	Közelebbről, a kérdést előterjesztő bíróság nem jelzi, hogy a Landesgericht Korneuburg (korneuburgi regionális bíróság) kizárólagos felügyeleti jogra vonatkozó, az Oberster Gerichtshof (legfelsőbb bíróság) által 2021. június 23‑án helybenhagyott határozata „a gyermek visszaviteléről nem rendelkez[ik‑e]” a 2201/2003 rendelet 10. cikke b) pontjának iv. alpontja értelmében. Mindenesetre figyelemmel arra, hogy a gyermekek jogellenes elvitelére 2020. július 8‑án került sor, úgy tűnik, hogy nem teljesül az e rendelkezésben előírt feltétel, vagyis az, hogy a gyermekek „legalább egy éve” tartózkodtak Szlovákiában azt követően, hogy az apa tudomást szerzett az e tagállamba való elvitelükről, amit a kérdést előterjesztő bíróságnak kell ellenőriznie. Ebben az esetben a szlovák bíróságok nem rendelkeznek joghatósággal e rendelkezés alapján. Lásd e tekintetben: 2010. július 1‑jei Povse ítélet (C‑211/10 PPU, EU:C:2010:400, 46. pont).
(
31
)	A szülői felelősséggel és a gyermekek védelmét szolgáló intézkedésekkel kapcsolatos együttműködésről, valamint az ilyen ügyekre irányadó joghatóságról, alkalmazandó jogról, elismerésről és végrehajtásról szóló, 1996. október 19‑én Hágában kelt egyezmény (kihirdette: a 2005. évi CXL. törvény; a továbbiakban: 1996. évi Hágai Egyezmény). Lásd az említett Egyezmény 8. és 9. cikkét (a megfelelő fórumnak átadott vagy az által kért joghatóság).
(
32
)	Gallant, E., „Le forum non conveniens de l’article 15 du règlement Bruxelles II bis”, Revue critique de droit international privé, 2017, 3. szám, 464–471. o., különösen a 465. o. Lásd még: Pataut, E., és Gallant, E., Brussels II bis Regulation, European Commentaries on Private International Law, i. m., 172–185. o., különösen a 173. és 174. o., 1–5. pont.
(
33
)	A 2201/2003 rendelet 15. cikkének (5) bekezdése úgy rendelkezik, hogy „[a]z említett másik tagállam bíróságai – amennyiben az ügy sajátos körülményei folytán az a gyermek alapvető érdekeit [helyesen: mindenek felett álló érdekét] szolgálja – a megkeresésüket követő hat héten belül fogadhatják el a joghatóságot az (1) bekezdés a) pontjával, illetve az (1) bekezdés b) pontjával összhangban [helyesen: az (1) bekezdés a) pontja vagy az (1) bekezdés b) pontja alapján történő megkeresésüket követő hat héten belül fogadhatják el a joghatóságot]. Ebben az esetben az elsőként megkeresett bíróság [helyesen: az eredetileg eljáró bíróság] megállapítja joghatóságának hiányát. Egyébként az elsőként megkeresett bíróság [helyesen: Egyébként az eredetileg eljáró bíróság] folytatja a joghatóság gyakorlását a 8–14. cikkel összhangban.” Lásd még e rendelet (13) preambulumbekezdését.
(
34
)	2015. november 19‑iP ítélet (C‑455/15 PPU, EU:C:2015:763, 44. pont).
(
35
)	Nem szabad elfelejteni, hogy ez a mechanizmus a forum non conveniens módszerére támaszkodik. E két jogi eszköz azonban eltéréseket mutat. A 2201/2003 rendelet 15. cikkében szereplő mechanizmus ugyanis a (3) bekezdésében „a lehetséges alternatív joghatóságok pontos felsorolását [tartalmazza], ami a forum non conveniens módszerével feltételezhetően együtt járó bizonytalanság csökkentésére irányul”. E korlátok tehát lehetővé teszik „[ezen] mechanizmus keretek közé terelését”. Lásd ebben az értelemben: Ancel, B., és Muir Watt, H., „L’intérêt supérieur de l’enfant dans le concert des juridictions: le règlement Bruxelles II bis”, Revue critique de droit international privé, 2005, 94(4) szám, 569–605. o., különösen az 595. o., 28. pont.
(
36
)	Lásd: az ezen egyezményre vonatkozó, Paul Lagarde által készített magyarázó jelentés (a továbbiakban: Lagarde‑jelentés), actes et documents de la dix‑huitième session de la Conférence de La Haye de droit international privé, 1996, II. kötet, 558. o., 52. és azt követő pontok.
(
37
)	Lásd különösen: Ancel, B., és Muir Watt, H., i. m., 595. o., 29. pont, és Corneloup, S., „Les règles de compétence relatives à la responsabilité parentale”, Le nouveau droit communautaire du divorce et de la responsabilité parentale, actes du colloque organisé les 7 et 8 avril 2005 par le centre de droit de la famille de l’université Lyon III, Dalloz, 2005, 69–84. o., különösen a 81. o., 16. pont, 46. lábjegyzet.
(
38
)	2015. november 19‑iP ítélet (C‑455/15 PPU, EU:C:2015:763, 44. pont). Ez a Bizottság által elfogadott értelmezés, mivel a Bizottság szerint az ügy áttételének van helye, „[h]a egy tagállam […] bíróságát egy […] ügyben a [2201/2003] rendelet 8–14. cikke alapján megkeresték”, lásd: Útmutató a „Brüsszel IIa” rendelet alkalmazásához, i. m., 37. o., 3.3.4.4. pont.
(
39
)	Lásd: Ancel, B., és Muir Watt, H., i. m., 595. o., 28. pont. Kiemelés tőlem. Lásd még ebben az értelemben: Corneloup, S., i. m., 81. o., 16. pont, 46. lábjegyzet.
(
40
)	2018. október 4‑i ítélet (C‑478/17, EU:C:2018:812, 49. pont és a rendelkező rész).
(
41
)	Wathelet főtanácsnok ugyanakkor az IQ ügyre vonatkozó indítványában (C‑478/17, EU:C:2018:552, 59. és azt követő pontok) ezzel ellentétes véleményt fejtett ki.
(
42
)	Pontosítani kell, hogy a Bíróság által a 2018. október 4‑iIQ ítélet (C‑478/17, EU:C:2018:812) 33–40. pontjában adott értelmezés figyelembe veszi az ezen ügyben az alapeljárásban fennálló helyzetet, vagyis egyrészt azt, hogy a 2201/2003 rendelet 15. cikkének (1) bekezdésében foglalt, a „szoros kötelék” fennállására vonatkozó feltétel az adott ügyben nem teljesült, másrészt pedig, hogy az eredetileg eljáró román bíróság joghatósága az e rendelet 12. cikke (1) bekezdésének b) pontján, vagyis a szülői felelősség gyakorlóinak a joghatósággal kapcsolatos megállapodásán alapult. Ennélfogva e sajátos körülmények között nem volt lehetőség a más bírósághoz való áttételre. Ezzel szemben a jelen ügyben más a helyzet, vagyis egyrészt főszabály szerint teljesül a „szoros kötelék” fennállására vonatkozó feltétel, mivel az érintett gyermekek szlovák állampolgársággal rendelkeznek, másrészt pedig nincs a gyermekek feletti szülői felügyeletet közösen gyakorló felek közötti, az említett rendelet 12. cikke (1) bekezdésének b) pontja szerinti megállapodás.
(
43
)	Lásd: Pataut, É. és Gallant, E., i. m., 176. o., 8. pont: „E joghatósági szabály azzal a hatással jár, hogy valamely tagállam bármely bíróságának joghatóságot biztosít, feltéve [többek között], hogy a bíróság és a gyermek között szoros kötelék áll fenn.” Kiemelés és fordítás tőlem.
(
44
)	E tekintetben egyetértek a Bizottság azon érvével is, amely szerint annak alapján, hogy az uniós jogalkotó úgy döntött, hogy a 2201/2003 rendeletnek a gyermek jogellenes elvitelére, illetve visszavitelére vonatkozó 10. és 11. cikkét, valamint a szülői felelősséggel kapcsolatos joghatóságra vonatkozó minden más rendelkezést egy és ugyanazon szakaszba illeszti be, nem állítható, hogy e rendelet 10. és 11. cikke lex specialisnak minősül. Ugyanis, bár kétségtelenül igaz, hogy a Bizottság eredeti javaslata beiktatott egy, a gyermek jogellenes elvitelére vonatkozó eltérő fejezetet, amelynek a 10. cikk (a tervezet 21. cikke) a részét képezte, ezt a szerkezetet az uniós jogalkotó nem fogadta el. Lásd: HL 2002. C 203. E, 155. o.
(
45
)	2015. november 19‑iP ítélet (C‑455/15 PPU, EU:C:2015:763, 44. pont).
(
46
)	Lásd ebben az értelemben: Ancel, B., és Muir Watt, H., i. m., 595. o., 28. pont. Emlékeztetőül, a 2201/2003 rendelet 15. cikke (2) bekezdésének b) pontja úgy rendelkezik, hogy „[a]z (1) bekezdést kell alkalmazni […] a bíróság hivatalbóli indítványára”. E tekintetben ugyanezen bekezdés vége úgy rendelkezik, hogy „[a] bíróság hivatalból [helyesen: a bíróság által hivatalból], illetve egy másik tagállam bíróságának kérelme alapján végrehajtott áttételt legalább az egyik félnek el kell fogadnia”.
(
47
)	Lásd a jelen indítvány 49. és azt követő pontjait, valamint 35. lábjegyzetét.
(
48
)	„[H]a [az áttétel] a gyermek alapvető [helyesen: mindenek felett álló] érdekének megfelel” (a 15. cikk (1) bekezdése).
(
49
)	Az 1996. évi Hágai Egyezmény 8. cikkével kapcsolatban lásd a Lagarde‑jelentés 53. pontját. Ezenkívül ez az Egyezmény a szerződő felek között kizárja az ún. „perpetuatio fori elve” szabály alkalmazását, lásd e jelentés 42. pontját.
(
50
)	2016. október 27‑iD. ítélet (C‑428/15, EU:C:2016:819, 59. pont).
(
51
)	A Povse ügyre vonatkozó állásfoglalás (C‑211/10 PPU, EU:C:2010:344, 44. pont). Sharpston főtanácsnok e tekintetben továbbá úgy ítélte meg, hogy „a fizikai közelség kritériuma természeténél fogva olyan helyzeteket eredményezhet, amelyek az idő múlásával változhatnak”.
(
52
)	A joghatóság másik tagállam bíróságának való átadásáról lásd a 2019/1111 rendelet 12. és 13. cikkét, valamint (26) és (27) preambulumbekezdését. Az uniós jogalkotó nem zárta ki, hogy az e rendelet 9. cikke értelmében joghatósággal rendelkező bíróság (a gyermek jogellenes elvitele vagy visszatartása esetén fennálló joghatóság) megállapíthassa a joghatóságának hiányát valamely, a gyermek feletti felügyeleti joggal kapcsolatos ügyben.
(
53
)	Az 1980. évi Hágai Egyezmény 8. cikkének első bekezdése értelmében „[a]z a személy, intézmény vagy más szerv, amely azt állítja, hogy a gyermeket a gyermek feletti felügyeleti jog megsértésével vitték vagy rejtették el, a gyermek visszavitelének biztosításában való közreműködés iránt akár a gyermek szokásos tartózkodási helye szerinti, akár bármely más Szerződő Állam Központi Hatóságához fordulhat”. E cikk harmadik bekezdésének f) pontja értelmében „[a] kérelemhez csatolható a gyermek szokásos tartózkodási helye szerinti Állam Központi Hatósága vagy más, arra jogosult hatósága vagy személy által az Állam – e tekintetben jelentőséggel bíró – jogszabályairól kiadott igazolás vagy tanúsítvány”.
(
54
)	Lásd: az 1980. évi Hágai Egyezményre vonatkozó, Elisa Pérez Vera által kidolgozott magyarázó jelentés, 10. és 16. pont. Lásd még ezen Egyezmény preambulumát. Lásd különösen: 2017. június 8‑iOL ítélet (C‑111/17 PPU, EU:C:2017:436, 61. pont).
(
55
)	A Bíróság ugyanis kifejtette, hogy a 2201/2003 rendelet 11. cikke rendelkezéseinek tartalmából kitűnik, hogy „azok vagy az 1980. évi Hágai Egyezmény szabályain alapulnak, vagy olyan következményeket írnak elő, amelyeket ez utóbbiak alkalmazásából kell levonni. A rendelkezések e két csoportja így elválaszthatatlan normatív egységet alkot, amely az Unión belül jogellenesen elvitt gyermekek visszavitelére vonatkozó eljárásokra alkalmazandó” (2014. október 14‑i 1/13 [Harmadik államoknak a Hágai Egyezményhez történő csatlakozása] vélemény [EU:C:2014:2303, 77. és 78. pont]; a C‑638/22. PPU. sz. ügyben hozott ítélet, EU:C:2023:103, 62. pont). Kiemelés tőlem. Az 1980. évi Hágai Egyezmény és a 2201/2003 rendelet 11. cikke szerinti visszaviteli eljárásra vonatkozó általános szabályokról lásd: Emiliou főtanácsnok Rzecznik Praw Dziecka és társai (Visszavitelt elrendelő határozat felfüggesztése) ügyre vonatkozó indítványa (C‑638/22 PPU, EU:C:2023:21, 28–31. pont). A 2022. augusztus 1. után benyújtott visszavitel iránti kérelmek esetében e szabályokat kiegészíti a 2019/1111 rendelet 22–29. cikke.
(
56
)	Lásd ebben az értelemben: 2014. október 14‑i 1/13 (Harmadik államoknak a Hágai Egyezményhez történő csatlakozása) vélemény (EU:C:2014:2303, 85. pont); 2023. február 16‑iRzecznik Praw Dziecka és társai (Visszavitelt elrendelő határozat felfüggesztése) ítélet, (C‑638/22 PPU, EU:C:2023:103, 63. pont).
(
57
)	Emlékeztetőül, „a 2201/2003 rendelet 60. cikke értelmében a tagállamok közötti kapcsolatokban e rendelet elsőbbséget élvez az 1980. évi Hágai Egyezménnyel szemben, amennyiben az utóbbi az említett rendelettel szabályozott ügyekre vonatkozik. A 2201/2003 rendelet ezen elsőbbségét figyelembe véve az 1980. évi Hágai Egyezmény a 60. cikkel összhangban továbbra is hatályban marad azon tagállamok között, amelyek ezen egyezmény részes felei, ugyanezen rendelet 62. cikke (2) bekezdése szerint, és amint azt a (17) preambulumbekezdése kimondja” (2010. október 5‑iMcB. ítélet, C‑400/10 PPU, EU:C:2010:582, 36. pont). Kiemelés tőlem. Lásd még: Jääskinen főtanácsnok McB. ügyre vonatkozó állásfoglalása (C‑400/10 PPU, EU:C:2010:544, 40. pont).
(
58
)	2010. október 5‑i McB. ítélet (C‑400/10 PPU, EU:.C:2010:582, 36. pont) (kiemelés tőlem); 2014. október 14‑i 1/13 (Harmadik államoknak a Hágai Egyezményhez történő csatlakozása) vélemény (EU:C:2014:2303, 87. pont).
(
59
)	Az apa ugyanis pontosította, hogy bár a visszavitel iránti kérelmét e bíróság 2021. július 15‑i határozatával, azaz majdnem egy évvel a kérelem benyújtást követően elutasította, ezt az elutasító határozatot azonban az általa benyújtott fellebbezést követően a 2022. október 13‑i határozattal hatályon kívül helyezték azzal az indokkal, hogy e bíróságnak meg kellett volna határoznia, hogy a szülők tartózkodása azon a szándékukon alapult‑e, hogy érdekeltségeik központját Ausztriába helyezzék, és hogy a gyermekek szlovák iskolába történő későbbi beíratását a szokásos tartózkodási hely megváltoztatásának kell‑e tekinteni.
(
60
)	Emlékeztetek arra, hogy a 2201/2003 rendelet 11. cikkének (3) bekezdése előírja, hogy annak a bíróságnak, amelyhez a gyermek visszavitele iránti kérelmet nyújtanak be, „a lehető leggyorsabban kell eljárnia”, és a bíróság – amennyiben rendkívüli körülmények nem gátolják meg – a kérelem benyújtását követően legkésőbb hat héten belül határozatot hoz. Lásd e tekintetben: 2023. február 16‑iRzecznik Praw Dziecka és társai (Visszavitelt elrendelő határozat felfüggesztése) ítélet, (C‑638/22 PPU, EU:C:2023:103, 71. pont).
(
61
)	Lásd ebben az értelemben: 2016. október 27‑iD. ítélet (C‑428/15, EU:C:2016:819, 50., 55., 56. és 58. pont); 2019. július 10‑iEP (Szülői felelősség és az ügy tárgyalására alkalmasabb bíróság) végzés (C‑530/18, EU:C:2019:583, 31. pont).
(
62
)	Lásd: 2016. október 27‑iD. ítélet (C‑428/15, EU:C:2016:819, 49. pont); 2019. július 10‑iEP (Szülői felelősség és az ügy tárgyalására alkalmasabb bíróság) végzés (C‑530/18, EU:C:2019:583, 30. pont).
(
63
)	Lásd: 2016. október 27‑iD. ítélet (C‑428/15, EU:C:2016:819, 50., 55., 56. és 58. pont); 2019. július 10‑iEP (Szülői felelősség és az ügy tárgyalására alkalmasabb bíróság) végzés (C‑530/18, EU:C:2019:583, 28. pont).
(
64
)	A jelen ügyben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy legalább az egyik olyan feltétel teljesül, amelynek alapján megállapítható, hogy a gyermeket a 2201/2003 rendelet 15. cikkének (1) bekezdése és (3) bekezdésének c) pontja értelmében szoros kötelék fűzi valamely tagállamhoz, tudniillik, hogy a gyermekek szlovák állampolgárok.
(
65
)	Lásd: 2016. október 27‑iD. ítélet (C‑428/15, EU:C:2016:819, 57., 61. pont és a rendelkező rész második pontja).
(
66
)	Emlékeztetek arra, hogy az 1980. évi Hágai Egyezmény 16. cikkének megfelelően „[a] gyermeknek a 3. cikk értelmében vett jogellenes elviteléről vagy elrejtéséről szóló értesítés kézhezvételét követően annak a Szerződő Államnak az igazságügyi vagy államigazgatási szervei, ahová a gyermeket vitték, vagy ahol a gyermeket elrejtették, mindaddig nem döntenek a szülői felügyeleti jog érdemét illetően, amíg nem születik határozat arról, hogy a gyermeket az ezen Egyezmény szerinti eljárásban nem kell visszavinni; feltéve, hogy az ezen Egyezmény szerinti kérelem az értesítés kézhezvételétől számított ésszerű időn belül megérkezik”. Kiemelés tőlem. Ezen egyezmény 16. cikkét illetően A. Borrás jelzi, hogy „még ha a szokásos tartózkodási hely megváltozott is, és ennélfogva a [Brüsszeli Egyezmény] által előírt feltételek alkalmazására lehetne gondolni, az [1980. évi] Hágai Egyezmény 16. cikkének elsőbbsége megakadályozza, hogy a visszavitelről vagy visszavitel elutasításáról szóló határozat meghozatala előtt a szülői felelősséget módosító intézkedéseket hozzanak” (Borrás‑jelentés, 41. pont).
(
67
)	Emlékeztetek arra, hogy ez a rendelkezés ideiglenes, vagyis csak addig alkalmazandó, amíg a visszavitel iránti kérelmet még nem bírálták el, valamint általános jellegű abban az értelemben, hogy azon állam valamennyi bíróságára vonatkozik, amelybe a gyermeket jogellenesen elvitték.
(
68
)	A jelen ügyben nem ez a helyzet. Lásd a jelen indítvány 80. pontját.
(
69
)	Mindazonáltal ez a negatív értékelés változhatna, ha az Okresny súd Bratislava I (pozsonyi I. sz. járásbíróság) elutasítaná a visszavitel iránti kérelmet. Ezzel szemben, ha e bíróság a visszavitelt elrendelő határozatot hoz, a 15. cikk alkalmazása nem lehetséges, mivel „a jogellenesen elvitt gyermek visszavitelének az elrendelését csak pontosan meghatározott és kivételes, kellően indokolt esetekben lehet mellőzni”. E tekintetben emlékeztetek arra, hogy az 1980. évi Hágai Egyezmény 13. cikke első bekezdésének b) pontja szerint e hatóság nem köteles elrendelni a gyermek visszavitelét, ha a visszavitelt ellenző személy, intézmény vagy más szerv bizonyítja, hogy a gyermeket visszavitele testi vagy lelki károsodásnak tenné ki vagy bármi más módon elviselhetetlen helyzetet teremtene számára. Lásd ebben az értelemben: 2023. február 16‑iRzecznik Praw Dziecka és társai (Visszavitelt elrendelő határozat felfüggesztése) ítélet, (C‑638/22 PPU, EU:C:2023:103, 64. és 65. pont). Lásd még a 2201/2003 rendelet (17) preambulumbekezdését és a jelen indítvány 70. lábjegyzetét.
(
70
)	Lásd a 2201/2003 rendelet 11. cikkének (4) bekezdését és (18) preambulumbekezdését. Lásd ebben az értelemben: Borrás, A., „Protection of Minors and Child Abduction Under the Hague Conventions and the Brussels II bis Regulation”, in: Japanese and European Private International Law in Comparative Perspective, Basedow, J., és társai (szerk.), Mohr Siebeck, Tübingen, 2008, 345–364. o., különösen a 362. o.
(
71
)	Más a helyzet, ha az Okresny súd Bratislava I (pozsonyi I. sz. járásbíróság) hozna a gyermekek visszavitelét elrendelő határozatot. Ebben az esetben, amint azt a Bíróság megállapította, „a hatékonyságnak és a gyorsaságnak a visszaviteli határozat elfogadására irányadó követelménye a nemzeti hatóságokra az ilyen határozat végrehajtása során […] alkalmazandó” [2023. február 16‑iRzecznik Praw Dziecka és társai (Visszavitelt elrendelő határozat felfüggesztése) ítélet, (C‑638/22 PPU, EU:C:2023:103, 72. pont]. Lásd a 2201/2003 rendelet (21) preambulumbekezdését és a jelen indítvány 69. lábjegyzetét.
(
72
)	Különösen az azon szülő által alkalmazott fizikai vagy pszichikai erőszak esetében, akinél a gyermek közvetlenül a jogellenes elvitelt megelőzően szokásos tartózkodási hellyel rendelkezett.