62022CO0032_RES
C‑32/22. P(I). sz. ügy
Anheuser-Busch Inbev SA/NVésAmpar BVBA
kontra
Magnetrol International NVésEurópai Bizottság
A Bíróság végzése (nagytanács), 2022. augusztus 1.
„Fellebbezés – Beavatkozás – Állami támogatások – A Belga Királyság által végrehajtott támogatási program – Beavatkozások megengedése a Törvényszék ítéletével szembeni fellebbezési eljárásban – A Törvényszék ítéletének hatályon kívül helyezése – Az ügynek a Törvényszékhez történő visszautalása – A Törvényszék azon határozata, amely megtagadja, hogy felvegye az ügy iratanyagába az e visszautalást elrendelő ítéletre vonatkozó azon írásbeli észrevételeket, amelyeket a fellebbezési eljárásban részt vevő beavatkozó fél terjesztett elő – A Törvényszék azon hallgatólagos határozata, amely a fellebbezési eljárásban részt vevő beavatkozó féllel szemben megtagadja a Törvényszék előtti beavatkozó féli jogállás elismerését – A fellebbezés elfogadhatósága – A fellebbezési eljárásban részt vevő beavatkozó félnek a Törvényszék előtti beavatkozó féli jogállása”
Fellebbezés – Elfogadhatóság – Fellebbezéssel megtámadható határozatok – Olyan fél, akinek a Törvényszék határozata elleni fellebbezés szakaszában engedélyezték, hogy valamely ügybe beavatkozzon – A Törvényszék határozatának hatályon kívül helyezése és az ügy visszautalása a Törvényszékhez – A Törvényszék azon határozata, amely a fellebbezési eljárásban részt vevő beavatkozó féllel szemben az ügy visszautalását követen megtagadja a beavatkozó féli jogállás elismerését – A fellebbezési eljárásban részt vevő beavatkozó fél által e határozat ellen benyújtott fellebbezés – Elfogadhatóság
(A Bíróság alapokmánya, 57. cikk, első bekezdés)
(lásd: 30–57. pont)
Bírósági eljárás – Beavatkozás – Olyan fél, akinek a Törvényszék határozata elleni fellebbezés szakaszában engedélyezték, hogy valamely ügybe beavatkozzon – A Törvényszék határozatának hatályon kívül helyezése és az ügy visszautalása a Törvényszékhez – Olyan fél, akinek a fellebbezés szakaszában engedélyezték a beavatkozást, és aki a Törvényszék előtt ipso iure beavatkozó féli jogállással rendelkezik
(A Bíróság alapokmánya, 40. cikk)
(lásd: 67–98. pont)
Összefoglalás
2016. január 11‑i határozatában (
1
) a Bizottság jogellenes és a belső piaccal összeegyeztethetetlen állami támogatásnak minősítette a többletnyereség adómentességét célzó azon programot, amelyet Belgium 2004 óta alkalmazott a multinacionális vállalatcsoportok részét képező belgiumi jogalanyokra. Következésképpen a Bizottság elrendelte az ily módon nyújtott támogatásoknak a kedvezményezettekkel történő visszatéríttetését; e kedvezményezettek végleges listáját a Belga Királyságnak utólag kellett összeállítania.
A Belga Királyság és a Magnetrol International NV kereseteket indítottak a Törvényszék előtt e határozat megsemmisítése iránt, amelyeket T‑131/16., illetve T‑263/16. szám alatt vettek nyilvántartásba. Ugyanezen határozat megsemmisítése iránt további kereseteket indított az Atlas Copco Airpower NV és az Atlas Copco AB, (
2
) az Anheuser‑Busch InBev SA/NV és az Ampar BVBA, (
3
) valamint a Soudal NV (
4
) és az Esko‑Graphics BVBA (
5
) (a továbbiakban együtt: felperesek). Mivel a Törvényszék a T‑131/16. és a T‑263/16. sz. ügyet „irányadó ügyekként” jelölte ki, a fent hivatkozott többi ügyben folyamatban lévő eljárásokat felfüggesztette addig, amíg az előbbi két ügyben el nem bírálja a jogvitát.
A T‑131/16. és T‑263/16. sz. ügyek egyesítését követően a Törvényszék helyt adott a Belga Királyság és a Magnetrol International NV keresetének, és megsemmisítette a Bizottság határozatát. (
6
)
A Bizottság fellebbezése alapján eljárva a Bíróság elnöke engedélyezte a felperesek számára a Magnetrol International kérelmeinek támogatása érdekében a fellebbezési eljárás keretében történő beavatkozást.
2021. szeptember 16‑i ítéletével (
7
) a Bíróság hatályon kívül helyezte a Törvényszék ítéletét, a két ügyet visszautalta a Törvényszékhez, a költségekről pedig egyelőre nem határozott.
A Törvényszékhez történő e visszautalást követően a felperesek észrevételeket nyújtottak be a Törvényszékhez arra vonatkozóan, hogy a T‑263/16. RENV. sz. ügy alapját képező jogvita megoldása érdekében milyen következtetéseket kell levonni a Bíróság ítéletéből.
A Törvényszék hivatalvezetője 2021. december 6‑án kelt leveleiben arról tájékoztatta a felpereseket, hogy mivel az észrevételeik nem minősülnek a Törvényszék eljárási szabályzatában említett dokumentumnak, a Törvényszék eljáró tanácsának elnöke úgy határozott, hogy azokat nem veszi fel a T‑263/16. RENV. sz. ügy iratanyagába (a továbbiakban: megtámadott határozat).
A nagytanácsban eljáró Bíróság három végzésben helyt ad a felperesek által e határozat ellen benyújtott fellebbezéseknek. A Bíróság úgy ítéli meg, hogy azoknak a feleknek, akiknek az ügyét a Törvényszék egy irányadó ügy végleges elbírálásáig felfüggesztette, és akiknek engedélyezték, hogy a fellebbezés szakaszában ezen irányadó ügybe beavatkozzanak, fennmarad e beavatkozó féli jogállásuk abban az esetben, ha a Bíróság hatályon kívül helyezi a Törvényszék irányadó ügyben hozott ítéletét, ezen ügyet pedig visszautalja a Törvényszékhez.
A Bíróság álláspontja
A Bíróság először is elutasítja a megtámadott határozat jellegére alapított azon elfogadhatatlansági kifogást, amelynek értelmében a Bizottság arra hivatkozott, hogy nem képezheti fellebbezés tárgyát az, ha a Törvényszék megtagadja, hogy a felperesek észrevételeit felvegye a T‑263/16. RENV. sz. ügy iratanyagába.
E tekintetben a Bíróság kiemeli, hogy a Törvényszék hivatalvezetőjének 2021. december 6‑án kelt leveleit azok szűkszavúsága ellenére is akként kell érteni, hogy azokban a Törvényszék azon határozata jut kifejezésre, amely megtagadja, hogy a T‑263/16. RENV. sz. ügyben elismerje a felperesek beavatkozó féli jogállását.
Ami a felperesek azon jogát illeti, hogy az ilyen határozattal szemben fellebbezést nyújtsanak be a Bíróság alapokmánya 57. cikkének első bekezdése alapján – amely fellebbezési jogot biztosít azon személyeknek, akiknek a beavatkozási kérelmét a Törvényszék elutasította –, a Bíróság megjegyzi, hogy a Törvényszék a jelen ügyben kétségkívül nem utasított el beavatkozási kérelmeket, mivel a felperesek nem nyújtottak be ilyen kérelmeket a Törvényszékhez. Mindazonáltal a Törvényszék hivatalvezetője által a felperesekkel közölt határozatok tartalma hasonló ahhoz, mint amilyen tartalommal a Törvényszék azon határozata rendelkezett volna, amely elutasította volna az e felperesek mindegyike által előterjesztett beavatkozási kérelmet.
Ezenkívül, ha a Bíróság fellebbezés alapján hatályon kívül helyezi a Törvényszék valamely határozatát, az ügyet pedig visszautalja a Törvényszékhez azzal az indokkal, hogy a per állása nem engedi meg a határozathozatalt, az e fellebbezési eljárásban részt vevő beavatkozó féltől nem lehet észszerűen elvárni, hogy kizárólag abból a célból alakszerű beavatkozási kérelmet terjesszen a Törvényszék elé, hogy az e kérelmet elutasító határozat ellen fellebbezést nyújthasson be. Az ilyen kérelemmel ugyanis a Törvényszék nem tehetne mást, mint hogy azt az eljárási szabályzatában foglalt rendelkezések alapján elkésettként mindenképp elutasítja.
E kontextusban, ha a fellebbezési eljárásban részt vevő beavatkozó félnek nem lenne joga ahhoz, hogy a Bíróság alapokmánya 57. cikkének első bekezdése alapján fellebbezést nyújtson be a Törvényszék azon határozatával szemben, amely az ügy ezen igazságszolgáltatási fórumhoz történő visszautalását követően megtagadta tőle a beavatkozó féli jogállást, e fél meg lenne fosztva minden olyan bírói jogvédelemtől, amely lehetővé tenné számára azon jogának védelmét, hogy adott esetben beavatkozzon a Törvényszék előtt, miközben az említett alapokmány 57. cikke első bekezdésének éppen az a célja, hogy ilyen védelmet biztosítson. Abban az esetben ugyanis, ha a fellebbezési eljárásban részt vevő beavatkozó fél megalapozottan hivatkozna a Törvényszék előtti beavatkozó féli jogállására, semmilyen más jogorvoslati lehetőség nem állna rendelkezésére ahhoz, hogy eljárási jogait érvényesítse.
A Bíróság továbbá elutasítja a Bizottság által arra alapított elfogadhatatlansági kifogást, hogy a Soudal NV és az Esko‑Graphics BVBA által benyújtott fellebbezés elkésett.
Ennek érdekében a Bíróság kiemeli, hogy jóllehet e fellebbezést a megtámadott határozat közlésétől számított, a Bíróság alapokmánya 57. cikkének első bekezdésében előírt, a távolságra tekintettel járó tíznapos átalány‑határidővel meghosszabbított kéthetes határidőn túl nyújtották be, az érintett fél menthető hibája esetén mégis el lehet térni e határidőtől. Az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében e menthető jelleg különösen olyan kivételes helyzetben ismerhető el, amikor az érintett fél valamely intézmény – ideértve az uniós bíróságokat is – magatartása folytán és az alkalmazandó szabályok megfogalmazására tekintettel tényleges bizonytalanságban volt azon határidőt illetően, amelyen belül a beadványt be kellett nyújtani.
A jelen ügyben az, hogy a Törvényszék a fellebbezési eljárásban beavatkozó félként részt vevő Soudal NV és Esko‑Graphics BVBA vonatkozásában megtagadta, hogy a visszautalást követő eljárásban beavatkozó félként részt vegyenek, szakítást jelent azzal a gyakorlattal, amelyet ez az igazságszolgáltatási fórum régóta követett, és amelyet az ítélkezési gyakorlatában hivatalosan is megerősített. Ráadásul a Törvényszék hivatalvezetőjének levele szűkszavú volt, mivel nem pontosította kifejezetten, hogy a Törvényszék a felperesektől megtagadta a beavatkozó féli jogállást, és nem tartalmazott semmilyen konkrét utalást arra, hogy a határozatot milyen alapon hozták meg. Ezenkívül a Soudal NV és az Esko‑Graphics BVBA fellebbezése benyújtásának időpontjában sem a Bíróság ítélkezési gyakorlatából, sem pedig a Bíróság alapokmányából nem derült ki egyértelműen, hogy e fellebbezést minek alapján kell benyújtani – az említett alapokmány 56. cikke vagy 57. cikke alapján –, miközben a fellebbezés benyújtásának határideje a két esetben eltérő: amíg a Bíróság alapokmányának 56. cikkére alapított fellebbezést a Törvényszék határozatának közlésétől számított két hónapon belül kell benyújtani, addig az említett alapokmány 57. cikke alapján e benyújtás határideje két hét.
E körülményekre tekintettel a Bíróság menthetőnek ítéli a Soudal NV és az Esko‑Graphics BVBA által a fellebbezésük benyújtására nyitva álló határidő tekintetében elkövetett hibát.
Miután elutasította a Bizottság által felhozott különböző elfogadhatatlansági kifogásokat, a Bíróság a felperesek által benyújtott fellebbezések megalapozottságát vizsgálja meg.
E tekintetben a Bíróság annak kiemelésével kezdi, hogy a Törvényszék eljárási szabályzata nem határozza meg pontosan, hogy a visszautalást követő eljárás keretében milyen jogállást kell elismerni a fellebbezési eljárásban részt vevő beavatkozó felek vonatkozásában. Mindemellett egyértelműen a Bíróság előtti fellebbezési eljárás folytonosságába illeszkedik az, ha a Törvényszék visszautalást követően vizsgál meg valamely ügyet, ami kifejezetten megjelenik a Törvényszék eljárási szabályzatában.
Így e szabályzat 217. cikke lehetővé teszi a visszautalást követő eljárásban részt vevő felek számára, hogy amennyiben a hatályon kívül helyezett határozatot azt követően hozzák meg, hogy az ügy érdemét illetően a Törvényszék előtt befejeződött az eljárás írásbeli szakasza, benyújtsák írásbeli észrevételeiket arra vonatkozóan, hogy melyek a Bíróság határozatából a jogvita megoldása érdekében levonandó következtetések, mindezt pedig az Unió igazságszolgáltatási fórumai előtti kontradiktórius viták folytonosságának biztosítása érdekében. Márpedig annak, ha a fellebbezési eljárásban részt vevő azon beavatkozó féllel szemben, aki igazolni tudta a Bíróság elé vitt jogvita kimeneteléhez fűződő érdekét, a visszautalást követő eljárásban megtagadják a beavatkozó féli jogállást, az a következménye, hogy e fél meg van fosztva minden olyan lehetőségtől, hogy észrevételeket terjesszen a Törvényszék elé azzal kapcsolatban, hogy milyen következtetéseket kell levonni a Bíróság olyan határozatából, amely pedig érintette az ő érdekeit.
Ráadásul a Törvényszék által a megtámadott határozatban kialakított megoldás ahhoz vezet, hogy az adott ügyben folytatott kontradiktórius viták folytonosságát attól teszi függővé, hogy a Bíróság miként határoz: saját maga érdemben eldönti a jogvitát, vagy ellenkezőleg, az ügyet visszautalja a Törvényszékhez. Amikor ugyanis a Bíróság saját maga érdemben eldönti a jogvitát, a fellebbezési eljárásban részt vevő beavatkozó fél előadhatja az első fokon előterjesztett kereset tárgyában határozatot hozó uniós igazságszolgáltatási fórum előtt az érveit, miközben, ha a Törvényszék által kialakított megoldást követjük, az ügynek a Törvényszékhez történő visszautalása esetén e fél meg van fosztva e lehetőségtől.
Egyébiránt a fellebbezési eljárásban részt vevő beavatkozó félnek a visszautalást követő eljárásból történő kizárása annál is inkább úgy tűnik, hogy hátrányosan érintheti az uniós bíróságok előtti kontradiktórius viták folytonosságát, mivel e beavatkozó félnek az irányadó eljárási feltételek tiszteletben tartása mellett ismét lehetősége kellene hogy legyen arra, hogy részt vegyen a Bíróság előtti eljárásban abban az esetben, ha megfellebbezik a Törvényszék által azt követően hozott határozatot, hogy az ügyet visszautalták hozzá.
Az ilyen kizárás a költségviselést illetően is problémát vet fel, mivel a Bíróság csak akkor határoz saját maga a költségekről, ha a fellebbezés megalapozatlan, vagy ha a fellebbezés megalapozott, és a Bíróság maga hoz a jogvita kapcsán végleges határozatot. Ezzel szemben, ha a Bíróság visszautalja az ügyet a Törvényszékhez, ez utóbbinak kell határoznia a fellebbezési eljárás költségeinek megosztásáról, ideértve a fellebbezési eljárásban részt vevő beavatkozó felek részéről felmerült vagy az általuk megtérítendő költségeket is. Ennélfogva, ha e beavatkozó felekkel szemben megtagadnák, hogy a Törvényszék előtti eljárásban félként vegyenek részt, ez azzal járna, hogy a költségek viseléséről nem lenne rendelkezés, vagy pedig a Törvényszék olyan személy vonatkozásában rendelkezne az e kérdésben előterjesztett kérelmekről, aki félként nem vesz részt az előtte folyamatban lévő eljárásban.
A Bíróság arra a következtetésre jut, hogy a Bíróság alapokmányából, továbbá a Törvényszék eljárási szabályzata által a beavatkozók számára biztosított eljárási jogok tiszteletben tartásából, valamint a megfelelő igazságszolgáltatás elvéből a Bíróság és a Törvényszék előtti eljárások következetes egymáshoz illesztése keretében az a követelmény származik, hogy azokat a feleket, akiknek a fellebbezés szakaszában engedélyezték az ügybe történő beavatkozást, a Törvényszék előtt ipso iure megillesse a beavatkozó féli jogállás abban az esetben, ha a megfellebbezett határozat hatályon kívül helyezését követően az ügyet visszautalják ezen igazságszolgáltatási fórumhoz.
Következésképpen a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, aminek következtében a Bíróság hatályon kívül helyezi a Törvényszék azon határozatát, amely megtagadta, hogy a felperesek által benyújtott írásbeli észrevételeket felvegye a T‑263/16. RENV. sz. ügy iratanyagába, ezáltal pedig megtagadta annak elismerését, hogy e felperesek ebben az ügyben beavatkozó féli jogállással rendelkeznek.
(
1
)	A Belgium által alkalmazott, a többletnyereség adómentességét célzó SA.37667 (2015/C) (korábbi 2015/NN) számú állami támogatási programról szóló, 2016. január 11‑i (EU) 2016/1699 bizottsági határozat (az értesítés a C(2015) 9837. számú dokumentummal történt, HL 2016. L 260., 61. o.).
(
2
)	Nyilvántartásba véve T‑278/16. szám alatt.
(
3
)	Nyilvántartásba véve T‑370/16. szám alatt.
(
4
)	Nyilvántartásba véve T‑201/16. szám alatt.
(
5
)	Nyilvántartásba véve T‑335/16. szám alatt.
(
6
)	2019. február 14‑iBelgium és Magnetrol International kontra Bizottság ítélet (T‑131/16 és T‑263/16, EU:T:2019:91).
(
7
)	2021. szeptember 16‑iBizottság kontra Belgium és Magnetrol International ítélet (C‑337/19 P, EU:C:2021:741).