62024CJ0328_RES
Byla C‑328/24 P
Constantin Mincu Pătrașcu Brâncuși
prieš
Europos prokuratūrą
2026 m. balandžio 16 d. Teisingumo Teismo (penktoji kolegija) sprendimas
„Apeliacinis skundas – Institucinė teisė – Reglamentas (ES) 2017/1939 – Europos prokuratūra – 42 straipsnio 1 dalis – Europos prokuratūros procesiniai aktai, galintys turėti teisinių padarinių tretiesiems asmenims – Nacionalinių teismų atliekama teisminė peržiūra – Neteisėtumu grindžiamas prieštaravimas – Priimtinumas – Išimtinė Europos Sąjungos Teisingumo Teismo jurisdikcija atlikti Sąjungos aktų teisėtumo peržiūrą – SESV 86 straipsnio 2 ir 3 dalys – Prokuroro funkcijos nacionaliniuose teismuose – Sąjungos teisės aktų leidėjui suteikti įgaliojimai nustatyti taisykles, taikomas Europos prokuratūros procesinių aktų teisminei peržiūrai – Neleistinas nukrypimas nuo SESV 263 straipsnio – Nebuvimas – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnis – Teisė į veiksmingą teisminę gynybą – Pažeidimas – Nebuvimas – Bendrojo Teismo jurisdikcijos nebuvimas“
Apeliacinis skundas – Pagrindai – Priimtinumas – Sąlygos – Argumentų, taip pat pateiktų Bendrajame Teisme, pateikimas
(SESV 256 straipsnio 1 dalies antra pastraipa; Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirma pastraipa; Teisingumo Teismo procedūros reglamento 168 straipsnio 1 dalies d punktas ir 169 straipsnio 2 dalis)
(žr. 38–40 punktus)
Ieškinys dėl panaikinimo – Priimtinumo sąlygos – Sąjungos teismo jurisdikcija – Viešosios tvarkos klausimas – Neteisėtumu grindžiamas prieštaravimas, kuriuo siekiama įrodyti Sąjungos pirminės teisės pažeidimą – Antrinės teisės aktas, kuriuo atmetama Sąjungos teismo kompetencija – Sąjungos teismo pareiga išnagrinėti šį prieštaravimą prieš pripažįstant, kad neturi jurisdikcijos nagrinėti pagrindinį ieškinį
(SESV 256 straipsnio 1 dalies antra pastraipa ir 263 straipsnis; Tarybos reglamento 2017/1939 42 straipsnis)
(žr. 53, 58–61 punktus)
Ieškinys dėl panaikinimo – Sąjungos teismo jurisdikcija – Ieškinys dėl Europos prokuratūros nuolatinės kolegijos sprendimo perduoti su ieškovu susijusią bylą teismui – Europos prokuratūros procesinis aktas – Kompetencijos nebuvimas – Nacionalinių teismų jurisdikcija – Teisė į veiksmingą teisminę gynybą – Pažeidimas – Nebuvimas
(ESS 19 straipsnio 1 ir 3 dalys; SESV 86 straipsnio 1–3 dalys, 263 straipsnio ketvirta pastraipa, 267 ir 277 straipsniai; Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 ir 48 straipsniai; Tarybos reglamento 2017/1939 83, 85, 86 konstatuojamosios dalys, 87 konstatuojamosios dalies pirma pastraipa, 88 konstatuojamoji dalis, 10 straipsnio 2 dalis, 13 straipsnio 1 dalis, 28 straipsnio 1 dalis, 30 straipsnio 5 dalis, 31 straipsnio 3 dalis, 36 straipsnis, 37 straipsnio 2 dalis, 41 straipsnis ir 42 straipsnio 1–3 ir 8 dalys)
(žr. 64–91, 96–100 punktus)
Apeliacinis skundas – Pagrindai – Procedūros pažeidimas – Sprendimas dėl nepriimtinumu grindžiamas prieštaravimo prijungimo prie bylos nagrinėjimo iš esmės – Bendrojo Teismo diskrecija
(SESV 256 straipsnis; Bendrojo Teismo procedūros reglamento 130 straipsnio 1 ir 7 dalys)
(žr. 106 punktą)
Santrauka
Teisingumo Teismas apeliacinį skundą atmetė, kartu patikslino Sutartimis nustatytos teisminės sistemos sąsają su Reglamento 2017/1939 (
1
) 42 straipsnio 1 dalimi, pagal kurią Europos prokuratūros procesinių aktų, galinčių turėti teisinių padarinių tretiesiems asmenims, peržiūrą atlieka kompetentingi nacionaliniai teismai.
Europos prokuratūrai atlikus tyrimą, jos nuolatinė kolegija nusprendė perduoti apeliantą Rumunijos baudžiamųjų bylų teismui. Apeliantas Bendrajame Teisme pareiškė ieškinį dėl šio sprendimo panaikinimo, taip pat Reglamento 2017/1939 42 straipsnio neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą. Bendrasis Teismas konstatavo, kad neturi jurisdikcijos, nes Europos prokuratūros procesinių aktų peržiūrą atlieka nacionaliniai teismai.
Teisingumo Teismo vertinimas
Teisingumo Teismas nusprendė, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai pripažino, kad neturi jurisdikcijos nagrinėti ieškinio dėl Europos prokuratūros procesinio akto, kaip tai suprantama pagal Reglamento 2017/1939 42 straipsnio 1 dalį, ir nenagrinėjo, ar toks pripažinimas draudžiamas pagal Sąjungos pirminę teisę.
Iš tiesų, kadangi jurisdikcija – tai viešosios tvarkos klausimas, kuris prireikus turi būti keliamas ex officio, Bendrasis Teismas negali pripažinti neturįs jurisdikcijos nagrinėti ieškinio, prieš tai neįvertinęs visų jam pateiktų argumentų, kuriais siekiama įrodyti būtent jo turimą jurisdikciją šiuo klausimu, pagrįstumo. Kalbant konkrečiau, remiantis suformuota jurisprudencija, pagrindinio ieškinio nepriimtinumas lemia šiuo ieškiniu grindžiamo prieštaravimo dėl neteisėtumo nepriimtinumą, tačiau pagal ją Bendrasis Teismas negali pripažinti, kad neturi jurisdikcijos, atsižvelgiant į Sąjungos pirminę teisę, nagrinėti antrinės teisės nuostatos galiojimo, remdamasis tuo, kad neturi jurisdikcijos nagrinėti pagrindinio ieškinio, jeigu išvadą dėl jurisdikcijos neturėjimo jis daro būtent šios nuostatos pagrindu. Taigi iš jurisprudencijos matyti, kad, kai Bendrajam Teismui pateikiamas antrinės teisės nuostatos, pagal kurią negalima atlikti jokios jame ginčijamo Sąjungos institucijos sprendimo teisminės peržiūros, neteisėtumu grindžiamas prieštaravimas dėl šios nuostatos nesuderinamumo su SESV 263 straipsniu, jis turi patikrinti šio prieštaravimo pagrįstumą ir prireikus pripažinti savo jurisdikciją atlikti šio sprendimo teisėtumo peržiūrą pagal SESV 263 straipsnį tam, kad užtikrintų veiksmingą minėto sprendimo teisminę peržiūrą.
Vis dėlto Teisingumo Teismas nusprendė, kad suteikdamas nacionaliniams teismams jurisdikciją atlikti Europos prokuratūros procesinių aktų, galinčių turėti teisinių padarinių tretiesiems asmenims, peržiūrą Sąjungos teisės aktų leidėjas nepažeidė jam ESS 19 straipsnyje ir SESV 263 straipsnyje numatytos jurisdikcijos.
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas pažymėjo, kad Reglamento 2017/1939 42 straipsnyje įtvirtintas nacionalinių ir Sąjungos teismų jurisdikcijos padalijimas nereiškia neleistino nukrypimo nuo Sąjungos teismų išimtinės jurisdikcijos atlikti Sąjungos įstaigų ar agentūrų aktų teisėtumo peržiūrą pagal SESV 263 straipsnį. Taikydamas nacionalinių teismų atliekamą peržiūrą tik Europos prokuratūros procesiniams aktams, galintiems turėti teisinių padarinių tretiesiems asmenims (išskyrus jos sprendimus nutraukti bylą), ir numatydamas Teisingumo Teismo jurisdikciją kitais atvejais, Sąjungos teisės aktų leidėjas neviršijo jam pagal SESV 86 straipsnio 3 dalį aiškiai suteiktų įgaliojimų nustatyti Europos prokuratūros „procesinių priemonių teisminei peržiūrai taikytin[as] norm[as]“.
Be to, atsižvelgiant į ypatingas pagal SESV Europos prokuratūrai pavestas užduotis, taip pat į šia Sutartimi Sąjungos teisės aktų leidėjui suteiktų įgaliojimų nustatyti institucinę ir procedūrinę sistemą, pagal kurią Europos prokuratūra vykdo savo užduotis, apimtį, žodžių junginys „vykdant [Europos prokuratūros] funkcijas naudojamų procesinių priemonių teisminei peržiūrai taikytinos normos“ turi būti aiškinamas kaip galintis apimti ne tik konkrečias ieškinių dėl šių procesinių aktų pareiškimo sąlygas ir tvarką, bet prireikus ir specialias jurisdikcijos taisykles.
Institucinėje ir procedūrinėje sistemoje teisinius padarinius, kuriuos tretiesiems asmenims sukelia Europos prokuratūros procesiniai aktai, iš esmės nustato nacionalinė teisė. Be to, Europos prokuratūros procesiniai aktai yra baudžiamojo proceso etapas, kuriam pasibaigus galutinį sprendimą priima tik kompetentingi nacionaliniai teismai, o šiems leidžiama laisvai vertinti įrodymus. Tokiomis aplinkybėmis nacionalinių teismų jurisdikcija vykdyti šių aktų peržiūrą nereiškia neleistino nukrypimo nuo SESV 263 straipsnio. Šį jurisdikcijos padalijimą taip pat patvirtina bendra 42 straipsnio sistema.
Be to, Teisingumo Teismas priminė, kad pagal Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnį jurisdikcija Sąjungos teismams negali būti nustatyta tada, kai pagal Sutartis ji jiems nesuteikiama, taip pat negalima pakeisti jose numatytos teisminės peržiūros sistemos, būtent normų dėl tiesiogiai pareikštų ieškinių priimtinumo. Bet kuriuo atveju Reglamento 2017/1939 42 straipsnio 1 dalyje paisoma teisės į veiksmingą teisminę gynybą.
Pirma, procesinių aktų, galinčių turėti teisinių padarinių tretiesiems asmenims, teisminė peržiūra (ją aiškinant atsižvelgiant į Reglamento 2017/1939 41 straipsnį ir konstatuojamąsias dalis) leidžia užtikrinti, kad Europos prokuratūra paisytų pagrindinių teisių. Valstybės narės taip pat turi užtikrinti veiksmingas teisių gynimo priemones.
Antra, kadangi 42 straipsnio pirmą dalį reikia vertinti atsižvelgiant į bendrą to straipsnio sistemą, 42 straipsnis visiškai atitinka išsamią teisių gynimo priemonių ir procedūrų sistemą, skirtą Sąjungos aktų teisėtumo peržiūrai. Ši sistema, be kita ko, susijusi su šio straipsnio 2 dalimi, pagal kurią prejudicinio sprendimo priėmimo mechanizmas taikomas Europos prokuratūros procesinių aktų teisminei peržiūrai, taip užtikrinant, kad Teisingumo Teismas galės nagrinėti visus klausimus dėl Europos prokuratūros procesinių aktų, ginčijamų kompetentingame nacionaliniame teisme, taip pat aptariamo reglamento aiškinimo ar galiojimo.
(
1
)	2017 m. spalio 12 d. Tarybos reglamentas (ES) 2017/1939, kuriuo įgyvendinamas tvirtesnis bendradarbiavimas Europos prokuratūros įsteigimo srityje (OL L 283, 2017, p. 1).