62010CC0338
GENERALINIO ADVOKATO
YVES BOT IŠVADA,
pateikta 2011 m. spalio 6 d. (
1
)
Byla C-338/10
Grünwald Logistik Service GmbH (GLS)
prieš
Hauptzollamt Hamburg-Stadt
(Finanzgericht Hamburg (Vokietija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Reglamentas, kuriuo nustatomas antidempingo muitas importuojamiems tam tikriems Kinijos kilmės paruoštiems arba konservuotiems citrusiniams vaisiams — Galiojimas — Normaliosios vertės nustatymas — Eksportuojanti ne rinkos ekonomikos šalis — Komisijos pareiga rūpestingai nustatyti normaliąją vertę remiantis panašaus produkto kaina trečiojoje rinkos ekonomikos šalyje“
1.
Finanzgericht Hamburg (Vokietija) prašo Teisingumo Teismo priimti sprendimą dėl dviejų reglamentų (
2
), kuriuos taikant Vokietijos bendrovei, importuojančiai į Europos bendriją mandarinų ir kitų panašių citrusinių vaisių konservus iš Kinijos, buvo laikinai, o vėliau galutinai pritaikyti antidempingo muitai, galiojimo.
2.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla abejonių dėl šių reglamentų teisėtumo, nes Bendrijos institucijos nustatė nagrinėjamų produktų normaliąją vertę remdamosi panašaus produkto kainomis Bendrijoje, tačiau nesilaikydamos Tarybos Reglamento (EB) Nr. 384/96 (
3
) reikalavimų.
3.
Remiantis Pagrindiniu reglamentu, produkto, importuojamo iš ne rinkos ekonomikos šalies, normalioji vertė gali būti nustatoma remiantis kainomis Bendrijoje tik tuo atveju, jei neįmanoma remtis panašaus produkto verte kitos trečiosios šalies, kurioje veikia rinkos ekonomika, rinkoje arba iš tokios šalies importuojant į kitą valstybę.
4.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo prašo patikrinti, ar Bendrijos institucijos buvo pakankamai rūpestingos prieš remdamosi kainomis Bendrijoje ir taikydamos šį alternatyvų skaičiavimo metodą.
5.
Jis nurodė, kad šiuo klausimu jam kyla abejonių, nes šios institucijos minėtą metodą panaudojo paprasčiausia nustačiusios, kad abi per tyrimą apklausiamos Tailando bendrovės neatsakė į joms išsiųstus klausimynus, ir neatlikusios kitų tyrimų Tailande bei neieškojusios kitos panašios trečiosios šalies, nors viena šalis per tyrimą pažymėjo, kad panašus produktas gaminamas Japonijoje.
6.
Nagrinėdamas šį prašymą priimti prejudicinį sprendimą, Teisingumo Teismas galės patikslinti Europos Komisijos pareigas, kurios jai tenka nustatant iš ne rinkos ekonomikos šalies, kaip antai Kinijos Liaudies Respublika, importuojamo produkto normaliąją vertę.
7.
Išvadoje pirmiausia nurodysiu, kad šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą dėl galiojimo įvertinimo yra priimtinas tik tiek, kiek jis susijęs su Reglamentu Nr. 1355/2008, kuriuo nustatomas galutinis antidempingo muitas.
8.
Paskui nurodysiu, kad nors pagal šiame reglamente numatytą antidempingo tyrimo procedūrą Komisija privalo laikytis terminų, o šalių prašoma pateikti pastabų būtent dėl normaliosios vertės apskaičiavimo pagrindo, kurį ši institucija numato taikyti, vis dėlto pagal Pagrindinį reglamentą Komisija turi rūpestingai ieškoti trečiosios rinkos ekonomikos šalies, į kurią būtų galima atsižvelgti apskaičiuojant normaliąją vertę.
9.
Bus paaiškinta, kad tuo atveju, kai tyrimo pradžioje turimi Eurostato duomenys rodo, jog į Bendriją importuojamiems produktams priskiriamas tas pats tarifinės klasifikacijos kodas kaip ir skunde nurodytam produktui ir jie atvežti iš vienos ar kelių trečiųjų rinkos ekonomikos šalių, o šio importo kiekiai nėra akivaizdžiai nereikšmingi, Komisija privalo savo iniciatyva išnagrinėti, ar nagrinėjamo produkto normaliąją vertę galima nustatyti remiantis kainomis vienoje arba kitoje šių šalių ar eksportuojant iš vienos iš jų. Tvirtinsiu, kad Komisija negali pagrįstai apskaičiuoti šios normaliosios vertės remdamasi panašaus produkto kainomis Bendrijoje, nepamėginusi remtis kainomis panašioje trečiojoje šalyje ar eksportuojant iš jos ir nepateikusi motyvų, dėl kurių ji to negalėjo padaryti.
10.
Remdamasis tuo padarysiu išvadą, kad Reglamentas Nr. 1355/2008 yra neteisėtas, nes juo remiantis negalima daryti išvados, jog Bendrijos institucijos rimtai ir pakankamai stengėsi, kad nustatytų mandarinų konservų ir kitų panašių citrusinių vaisių normaliąją vertę pagal kainas vienoje iš trečiųjų rinkos ekonomikos šalių (ar eksportuojant iš jos), kurios Eurostato statistikoje nurodytos kaip šalys, iš kurių tam pačiam kaip ir nagrinėjamas produktas tarifiniam klasifikavimui priklausančių produktų importo į Bendriją kiekiai 2006 m. ar 2007 m. nebuvo akivaizdžiai nereikšmingi.
I – Teisinis pagrindas
A – Pagrindinis reglamentas
11.
Reglamentai Nr. 642/2008 ir Nr. 1355/2008 buvo priimti remiantis Pagrindiniu reglamentu. Pastarojo reglamento nuostatos, kurios, mano nuomone, reikšmingos šioje byloje, yra susijusios, pirma, su normaliosios vertės nustatymu ir, antra, su procedūros eiga.
12.
Remiantis Pagrindinio reglamento 2, 3 ir 5 konstatuojamosiomis dalimis darytina išvada, kad juo siekiama kiek įmanoma perkelti Bendrojo susitarimo dėl muitų tarifų ir prekybos (GATT) VI straipsnyje ir susitarime dėl šio straipsnio įgyvendinimo nustatytus įpareigojimus.
1. Normaliosios vertės nustatymas
13.
Pagrindiniu reglamentu Europos Sąjungos Tarybai ir Komisijai suteikiami įgaliojimai apmokestinti dempingo kaina į Bendriją importuojamus produktus, kai šis dempingas daro žalą Sąjungos pramonei. Produktų importas dempingo kaina yra tada, kai Bendrijoje jie parduodami mažesne kaina nei jų normalioji vertė.
14.
Pagrindiniame reglamente numatyti normaliosios vertės apskaičiavimo būdai priklauso nuo to, ar nagrinėjamas produktas importuojamas iš trečiosios rinkos ekonomikos, ar ne rinkos ekonomikos šalies.
15.
Tokiu atveju minėta vertė iš esmės grindžiama toje šalyje nepriklausomų pirkėjų įprastomis prekybos sąlygomis už tą ar panašų produktą sumokėtomis ar mokėtinomis kainomis. Jei netaikomas šis pirmasis metodas, Pagrindiniame reglamente numatyti kiti apskaičiavimo būdai, pavyzdžiui, tuo atveju, kai minėtoje šalyje nei nagrinėjamu, nei jokiu kitu panašiu produktu neprekiaujama arba prekiaujama nepakankamais kiekiais, kad būtų galima tinkamai palyginti, arba kai prekyba vyksta tarp asocijuotųjų šalių.
16.
Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punkte numatyti apskaičiavimo metodai, taikomi eksportuojančios ne rinkos ekonomikos šalies atveju, išdėstyti taip:
„Importuojant prekes iš ne rinkos ekonomikos valstybių, normalioji vertė apskaičiuojama pagal trečiosios rinkos ekonomikos valstybės kainą arba apskaičiuotą vertę, arba pagal kainą, taikomą importuojant iš tokios trečiosios valstybės į kitas valstybes, įskaitant Bendriją, o jei tai neįmanoma – remiantis kuriuo nors kitu pagrįstu pagrindu, įskaitant už panašų gaminį Bendrijoje faktiškai sumokėtą arba mokėtiną kainą, kuri prireikus tinkamai pakoreguojama, kad būtų įskaičiuojamas pagrįstas pelnas.
Atitinkama [Panaši] trečioji rinkos ekonomikos valstybė parenkama pagrįstu būdu ir tinkamai atsižvelgiant į visą atrankos metu pateiktą patikimą informaciją. Be to, atsižvelgiama į terminus, tam tikrais atvejais pasirenkama trečioji rinkos ekonomikos valstybė, kuri dalyvauja tame pačiame tyrime.
Pradėjus tyrimą, tyrime dalyvaujančioms šalims iš karto pranešama apie pasirinktą trečiąją rinkos ekonomikos valstybę ir suteikiamas 10 dienų laikotarpis pastaboms pareikšti.“
17.
Be to, Pagrindinio reglamento 18 straipsnio 5 dalyje nustatyta, kad jeigu suinteresuotosios šalies nebendradarbiavimo atveju išvados, įskaitant ir susijusias su normaliąja verte, grindžiamos turimais duomenimis, būtent skunde pateikta informacija, ją reikia patikrinti, jei įmanoma, per tyrimui nustatytą terminą ir palyginti su turima kitų nepriklausomų šaltinių informacija, kaip antai: paskelbti kainoraščiai, oficiali importo statistika ir muitinės deklaracijos.
18.
Galiausiai Pagrindinio reglamento 1 straipsnio 4 dalyje nustatyta, kad sąvoka „panašus produktas“ turi būti suprantama kaip identiškas produktas, t. y. produktas, visais atžvilgiais panašus į nagrinėjamą produktą, o jeigu identiško produkto nėra, – kitas, nors ir ne visais atžvilgiais į jį panašus, tačiau labai panašiomis į nagrinėjamo produkto charakteristikas pasižymintis produktas.
2. Procedūros taisyklės
19.
Remiantis Pagrindinio reglamento 5 straipsnio 1–4 dalimis, procedūra pradedama remiantis skundu; kad būtų priimtinas, jame turi būti nurodyta įvairi informacija ir jį turi pateikti reikšmingai daliai Europos gamybos atstovaujantys Bendrijos gamintojai.
20.
Remiantis Pagrindinio reglamento 5 straipsnio 9 dalimi, Komisija turi per 45 dienas nuo skundo pateikimo dienos nuspręsti, ar pradėti tyrimą. Jeigu nusprendžiama pradėti tyrimą, Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje ji turi paskelbti pranešimą, kuriame, be kita ko, privalo nurodyti produktą ir nagrinėjamas šalis ir nustatyti terminą, per kurį suinteresuotosios šalys galėtų pranešti apie save, pateikti informaciją ir prašyti, kad Komisija jas išklausytų.
21.
Remiantis Pagrindinio reglamento 6 straipsnio 1 ir 2 dalimis, vienu metu tyrimas vykdomas dėl dempingo taikymo ir dėl padarytos žalos. Komisija privalo nustatyti ne trumpesnį kaip šešių mėnesių laikotarpį iki procedūros pradžios. Klausimynų adresatams suteikimas ne trumpesnis kaip trisdešimties dienų laikotarpis atsakymams pateikti, kuris gali būti pratęstas.
22.
Pagrindinio reglamento 6 straipsnio 3 ir 4 dalyse nustatyta, jog Komisija gali prašyti, kad valstybės narės pateiktų informaciją ir atliktų visas reikalingas apžiūras ir patikrinimus.
23.
Pagal Pagrindinio reglamento 6 straipsnio 5 dalį šalys, pranešusios apie save per nustatytą laikotarpį po pranešimo apie pradėtą tyrimą paskelbimo, išklausomos, jeigu įrodo, kad iš tikrųjų yra suinteresuotos ir yra svarbių priežasčių jas išklausyti.
24.
Pagrindinio reglamento 6 straipsnio 6 dalyje dar numatyta, kad gali būti organizuojama importuotojų, eksportuotojų, eksportuojančios šalies vyriausybės atstovų, skundų pateikėjų ir priešingų interesų turinčių šalių akistata, tačiau vienos iš šių šalių nedalyvavimas nedaro žalos tos šalies bylai. Pagrindinio reglamento 6 straipsnio 6 dalies paskutiniame sakinyje nustatyta, kad į pagal šią dalį pateiktą informaciją atsižvelgiama tuo atveju, jei paskui ji patvirtinama raštu.
25.
Pagrindinio reglamento 6 straipsnio 8 dalyje nustatyta, kad turi būti kiek įmanoma tikrinamas suinteresuotų šalių pateiktos ir išvadas grindžiančios informacijos teisingumas.
26.
Pagal Pagrindinio reglamento 6 straipsnio 9 dalį tyrimas, jeigu tai įmanoma, turi būti baigtas per vienus metus ir bet kuriuo atveju per penkiolika mėnesių nuo jo pradžios.
27.
Pagrindinio reglamento 7 straipsnyje numatyta, kad šiame straipsnyje nurodytomis sąlygomis gali būti nuspręsta taikyti laikinuosius muitus ne anksčiau kaip praėjus šešiasdešimčiai dienų, bet ne vėliau kaip per devynis mėnesius nuo tyrimo procedūros pradžios ne ilgesniam kaip devynių mėnesių laikotarpiui.
28.
Pagal Pagrindinio reglamento 9 straipsnio 4 dalį, kai galutinai nustatytais faktais įrodomas dempingas ir žala ir tai pagrįsta atsižvelgiant į Bendrijos interesą, Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, pateiktu pasikonsultavus su Patariamuoju komitetu, nustato galutinį antidempingo muitą. Šioje nuostatoje taip pat numatyta, kad antidempingo muito suma negali viršyti nustatyto dempingo skirtumo ir kad ji turi būti mažesnė už šį skirtumą, jei šio mažesnio muito pakanka, kad būtų pašalinta Bendrijos pramonei padaryta žala.
B – Reglamentai Nr. 642/2008 ir Nr. 1355/2008
29.
2007 m. rugsėjo 6 d. gavusi Ispanijos perdirbtų vaisių ir daržovių pramonės asociacijų federacijos skundą, Komisija, kaip nurodyta 2007 m. spalio 20 d.Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (
4
) paskelbtame pranešime nusprendė pradėti antidempingo procedūrą dėl importuojamų Kinijos kilmės paruoštų arba konservuotų citrusinių vaisių (mandarinų ir kt.).
30.
Šio pranešimo 5.1 punkto d papunktyje Komisija nurodė, jog nagrinėjamasis produktas už Bendrijos ir Kinijos ribų negaminamas, todėl pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punktą ji ketina normaliąją vertę nustatyti remdamasi kuriuo nors kitu pagrįstu pagrindu, t. y. už panašų produktą Bendrijoje faktiškai sumokėtomis arba mokėtinomis kainomis. Ji ragino suinteresuotąsias šalis pateikti pastabas dėl šio pasirinkimo tinkamumo per dešimt dienų nuo minėto pranešimo paskelbimo Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje.
31.
Kaip tiriamasis pasirinktas laikotarpis nuo 2006 m. spalio 1 d. iki 2007 m. rugsėjo 30 d.
32.
2008 m. liepos 4 d. Komisija priėmė Reglamentą Nr. 642/2008. Šio reglamento 40–42 konstatuojamosiose dalyse teigiama:
„(40)
Remiantis skunde pateikta informacija, už Bendrijos ir susijusios šalies ribų dideli nagrinėjamojo produkto kiekiai nebuvo gaminami. Todėl pranešime apie inicijavimą buvo pasiūlyta normaliąją vertę apskaičiuoti bet kokiu kitu tinkamu būdu [pagrįstu pagrindu], t. y. remiantis faktiškai sumokėtomis arba mokėtinomis panašaus produkto kainomis Bendrijoje. Suinteresuotosios šalys paragintos pateikti savo pastabas šiuo klausimu. Komisija po pranešimo apie inicijavimą paskelbimo tęsė galimos panašios šalies paieškas. Ji paprašė dviejų bendrovių Tailande bendradarbiauti. Viena iš jų iš pradžių sutiko bendradarbiauti tyrime, tačiau vėliau nepateikė klausimyno atsakymo. Kita bendrovė į prašymą visiškai nereagavo.
(41)
Du susijusios šalies eksportuojantys gamintojai ir importuotojų bei didmenininkų asociacija nesutiko su tuo, kad normalioji vertė būtų pagrįsta faktiškai sumokėtomis arba mokėtinomis kainomis Bendrijoje, tačiau nepasiūlė jokio kito sprendimo, kuris atitiktų Pagrindinį reglamentą.
(42)
Atsižvelgiant į tai, kas minėta pirmiau, preliminariai nuspręsta nustatyti normaliąją vertę visiems atrinktiems eksportuojantiems gamintojams bet kokiu kitu tinkamu būdu [pagrįstu pagrindu], šiuo atveju – remiantis faktiškai sumokėtomis arba mokėtinomis panašaus produkto kainomis Bendrijoje, pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punktą.“
33.
2008 m. gruodžio 18 d. Taryba priėmė Reglamentą Nr. 1355/2008. Šio reglamento 17 konstatuojamojoje dalyje nurodyta:
„Nustačius laikinąsias priemones, visi trys atrinkti Kinijos bendradarbiaujantys eksportuojantys gamintojai ir du nesusiję EB importuotojai suabejojo dėl Bendrijos pramonės kainų taikymo apskaičiuojant normaliąją vertę. Jie teigė, kad normalioji vertė turėtų būti apskaičiuojama pagal gamybos sąnaudas [Kinijoje], atsižvelgiant į atitinkamus koregavimus, susijusius su [Bendrijos] ir [Kinijos] rinkų skirtumais. Šiuo atveju pažymėtina, kad naudojant informaciją iš ne rinkos ekonomikos šalies, visų pirma iš bendrovių, kurioms netaikomas RER, būtų prieštaraujama pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punktui. Dėl to šis argumentas atmetamas. Be to, buvo tvirtinama, kad buvo galima pagrįstai naudoti visų kitų importuojančiųjų šalių kainų duomenis arba atitinkamą paskelbtą informaciją, atsižvelgiant į panašios šalies bendradarbiavimo stoką. Tačiau laikantis pagrindinio reglamento 6 straipsnio 8 dalies nuostatų nebūtų buvę galima patikrinti tokios bendros informacijos, priešingai negu Komisijos naudojamų duomenų, tikslumo. Dėl to šis argumentas atmetamas. Kitų argumentų, dėl kurių būtų galima suabejoti, ar Komisijos naudojamas metodas atitinka Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punkto nuostatas, visų pirma, ar šiuo konkrečiu atveju šis metodas yra vienintelis rimtas pagrindas normaliajai vertei apskaičiuoti, nebuvo pateikta.“
34.
Reglamento Nr. 1355/2008 1 straipsnio 1 dalyje nurodyta, kad nustatomas galutinis antidempingo muitas importuojamiems Kinijos kilmės paruoštiems arba konservuotiems mandarinams (įskaitant tikruosius mandarinus (anglų k. „tangerines“) ir likerinius mandarinus (anglų k. „satsumas“)), klementinoms (anglų k. „clementines“), vilkingams (anglų k. „wilkings“) ir kitiems panašiems citrusinių hibridams, kurių sudėtyje nėra pridėtojo spirito, yra arba nėra pridėtojo cukraus ar kitų saldiklių, kaip apibrėžta Kombinuotosios nomenklatūros (toliau – KN) 2008 pozicijoje, kurių KN kodai yra 20083055, 20083075 ir ex20083090.
35.
Šio reglamento 1 straipsnio 2 dalyje nustatyta suma eurais už toną produkto, kurią turi mokėti kiekviena jame paminėta bendrovė, ir 531,30 eurų muitas už toną produktų, kurį turi mokėti visos kitos bendrovės.
36.
Šio reglamento 3 straipsnio 1 dalyje nurodyta, kad kaip Reglamentu Nr. 642/2008 nustatyto laikinojo antidempingo muitas sumokėtos sumos laikytinos galutinai surinktomis taikant laikinojo muito normą.
II – Faktinės aplinkybės, prejudicinis klausimas ir procesas Teisingumo Teisme
37.
Grünwald Logistik Service GmbH (GLS) (
5
) importavo į Bendriją Kinijos kilmės mandarinų ir kitų citrusinių vaisių konservų, pažymėtų KN kodu 2008 30 55, už kuriuos ji privalėjo sumokėti laikinąjį muitą 5311,92 eurų dydžio garantijos forma. Ši laikinojo muito suma vėliau buvo įskaityta kaip galutinio muito suma.
38.
Kadangi GLS skundas dėl tokių muitų taikymo buvo atmestas, ji pateikė ieškinį Finanzgericht Hamburg.
39.
Grįsdama ieškinį, ji teigė, kad Reglamentas Nr. 1355/2008 yra neteisėtas, nes Komisija nepakankamai stengėsi iš Tailando Karalystės gauti duomenis, reikalingus normaliajai vertei nustatyti, ir visai nepasirūpino pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punktą surasti kitą panašią šalį, nors viena procedūros šalis jai buvo nurodžiusi, kad panašus produktas gaminamas Japonijoje.
40.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodė, kad ginčo jam pateiktoje nagrinėti byloje sprendimas priklauso nuo to, ar reglamentai Nr. 642/2008 ir Nr. 1355/2008 galioja. Jis nurodė, kad, atsižvelgiant į išdėstytus argumentus, jam kyla didelių abejonių, ar Komisijos pastangos surasti panašią trečiąją šalį atitinka Pagrindinio reglamento reikalavimus.
41.
Finanzgericht Hamburg nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:
„Ar procedūroje pagal [Pagrindinį reglamentą] Komisijos priimtos antidempingo nuostatos negalioja, nes Komisija jas priėmė remdamasi „kitu pagrįstu pagrindu“ (šiuo atveju – remdamasi už panašų produktą Bendrijoje faktiškai mokamomis arba mokėtinomis kainomis) nustatyta normaliąja verte, nors neatliko papildomų normaliosios vertės nustatymo tyrimų po to, kai Komisijai kreipusis į dvi iš pradžių jos pasirinktoje panašioje valstybėje veikiančias įmones, viena iš jų iš viso neatsakė, o kita iš pradžių parodė norą bendradarbiauti, tačiau vėliau nebeatsakė į nusiųstą klausimyną, jei procedūros dalyvės buvo atkreipusios Komisijos dėmesį į kitą panašią valstybę“
42.
Teisingumo Teismo kancleriui paskelbus apie šį sprendimą pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 23 straipsnį, pastabas raštu pateikė GLS, Taryba ir Komisija.
43.
Remdamasis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateikta informacija ir šiomis rašytinėmis pastabomis, 2011 m. birželio 15 d. nutartimi Teisingumo Teismas paprašė Komisijos per tris savaites nuo minėtos nutarties paskelbimo dienos pateikti:
—
2007 m. gruodžio 19 d. Komisijoje vykusios apklausos protokolą ir visas po šios apklausos pateiktas pastabas, kurios dar neperduotos Teisingumo Teismui, ir
—
2008 m. gruodžio 18 d. Eurostato turėtus produktų, kurių kodai KN 2008 30 55, 2008 30 75 ir ex2008 30 90, importo į Bendriją nuo 2005 m. iki 2008 m. statistinius duomenis, pagal kuriuos matyti eksportuojančios šalys.
44.
Šie dokumentai buvo pateikti per nustatytą laiką. Iš 2006 m. ir 2007 m. pabaigoje Eurostato turėtų duomenų matyti, kad į Bendriją iš kelių trečiųjų rinkos ekonomikos šalių importuotų produktų, kurių kodas KN 2008 30 55, 2008 30 75 ir ex2008 30 90, kiekiai (tonomis) buvo tokie:
Laikotarpis nuo 2006 m. sausio mėn. iki gruodžio mėn.
Importuojanti valstybė
Tonos
Izraelis
3 590,30
Marokas
252,90
Filipinai
149,30
Svazilandas
3 241,00
Tailandas
576,80
Turkija
2 176,50
Laikotarpis nuo 2007 m. sausio mėn. iki gruodžio mėn.
Importuojanti valstybė
Tonos
Izraelis
4 319,20
Marokas
234,80
Filipinai
117,90
Svazilandas
3 230,90
Tailandas
735,70
Turkija
2 387,30
III – Vertinimas
45.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašo Teisingumo Teismo priimti sprendimą dėl Reglamento Nr. 642/2008 ir Reglamento Nr. 1355/2008 galiojimo. Prieš nagrinėjant bylą iš esmės svarbu padaryti tokias pastabas dėl šio prejudicinio prašymo priimtinumo.
A – Dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimtinumo
46.
Kaip tvirtina Taryba ir Komisija, ši procedūra, mano nuomone, yra priimtina tik tiek, kiek ji susijusi su Reglamentu Nr. 1355/2008.
47.
Iš tiesų pripažįstama, kad per antidempingo procedūrą, kai laikini muitai buvo įskaityti pagal reglamentą, nustatantį galutinius muitus, ūkio subjektai nebesuinteresuoti ginčyti laikinus muitus nustatančio reglamento teisėtumą, nes jis buvo pakeistas galutiniu muitus nustatančiu reglamentu (
6
).
48.
Šioje byloje iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateiktos informacijos matyti, kad GLS skirtą visą 5311,92 eurų laikinų antidempingo muitų sumą nacionalinė muitinė įskaičiavo kaip galutinius muitus. Taip pat darytina išvada, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nagrinėja GLS pateiktą skundą, kuriuo siekiama panaikinti muitinės sprendimą apmokestinti šią bendrovę galutiniais antidempingo muitais, kurie jai paskirti taikant Reglamento Nr. 1355/2008 nuostatas.
49.
Pagal minėtą teismų praktiką laikytina, kad GLS nebesuinteresuota tiesiogiai ginčyti Reglamento Nr. 642/2008 teisėtumo.
50.
Tačiau neginčytina ir neatrodo ginčytina, kad GLS turi teisę nacionaliniame teisme ginčyti Reglamento Nr. 1355/2008 teisėtumą netiesiogiai, pateikdama jo neteisėtumu grindžiamą prieštaravimą.
51.
Iš tiesų iš bylos dokumentų nematyti, kad reglamentas laikytinas tiesiogiai ir konkrečiai susijęs su GLS, todėl ji turėtų teisę kreiptis į Europos Sąjungos Bendrąjį Teismą dėl panaikinimo. Visų pirma nematyti ir neteigiama, kad GLS būtų susijusi su viena iš Reglamente Nr. 1355/2008 paminėtų bendrovių importuotojų, o jos taikomos nagrinėjamo produkto perpardavimo kainos nebuvo eksporto kainos nustatymo veiksnys, nuo kurios šiuo reglamentu būtų apskaičiuota šios bendrovės dempingo kainos skirtumas (
7
).
52.
Atsižvelgiant į teismų praktiką, reglamentas, kuriuo nustatomas antidempingo muitas, su tokiu importuotoju, koks yra GLS, susijęs ne dėl tam tikrų šiam importuotojui išskirtinių ypatybių ar dėl jam būdingos faktinės situacijos, išskiriančios jį iš kitų asmenų, bet dėl vienintelės jam, kaip minėtų produktų importuotojui, būdingos objektyvios savybės, būdingos bet kuriam kitam tokioje pačioje situacijoje esančiam ar galinčiam atsidurti subjektui (
8
).
53.
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, Teisingumo Teismui siūlau šį prašymą priimti prejudicinį sprendimą nagrinėti tikrinant tik Reglamento Nr. 1355/2008 galiojimą.
B – Dėl esmės
54.
Kaip savo rašytinėse pastabose teigė Taryba ir Komisija, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimą būtina performuluoti. Vis dėlto šių institucijų nuomonės dėl galutinės formuluotės išsiskyrė, nes jos skirtingai suvokia prašymo priimti prejudicinį sprendimą motyvus, dėl kurių abejojama Reglamento Nr. 1355/2008 teisėtumu.
55.
Komisija mano, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mato tik du panaikinimo motyvus: pirma, kad ši institucija nesiėmė kitų veiksmų dviejų Tailando gamintojų, į kuriuos kreipėsi, atžvilgiu ir, antra, kad ji neišnagrinėjo, ar Japonija galėjo būti laikoma panašia trečiąja šalimi.
56.
Aš, kaip GLS ir Taryba, nesutinku su šiuo siauru prašymo priimti prejudicinį sprendimą aiškinimu. Manau, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas aiškiai išdėstė, kad jo abejonės susijusios su GLS teiginiu, jog Bendrijos institucijos pakankamai nesistengė surasti panašią trečiąją šalį.
57.
Taigi Teisingumo Teismui siūlau prejudicinį klausimą suprasti taip, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Reglamentas Nr. 1355/2008 negalioja, nes Komisija nagrinėjamo produkto normaliąją vertę nustatė remdamasi faktiškai sumokėtomis arba mokėtinomis panašaus produkto kainomis Bendrijoje, nesilaikydama Pagrindinio reglamento 2 straipsnio, 7 dalies a punkte nustatytų reikalavimų ir neįdėjusi rimtų ir pakankamų pastangų šiai vertei nustatyti pagal panašioje trečiojoje šalyje galiojusias kainas.
1. Šalių pastabos
58.
GLS tvirtina, kad Teisingumo Teismas turi teigiamai atsakyti į klausimą dėl daugelio motyvų, kuriuos galima trumpai apibūdinti taip.
59.
Komisija pažeidė Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punkto nuostatas, nes normaliąją vertę nustatė remdamasi Bendrijoje mokėta kaina, nors šis apskaičiavimo metodas yra subsidiarus ir egzistuoja kelios trečiosios šalys, pavyzdžiui, Japonija, kurias būtų buvę galima laikyti panašiomis.
60.
Pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punkte išdėstytus įpareigojimus ir į teismų praktiką (
9
) Komisija privalėjo savo iniciatyva, pasinaudojusi visais turimais informacijos šaltiniais, pavyzdžiui, Eurostato duomenimis apie importą, išsiaiškinti, ar egzistuoja panaši trečioji šalis.
61.
Iš šioje byloje surinktų duomenų buvo matyti, kad panašus produktas gaminamas Izraelyje, Filipinuose ir Turkijoje. Taigi, ši institucija privalėjo išnagrinėti, ar viena tų šalių yra panaši šalis. Beje, per 2007 m. gruodžio 19 d. vykusią apklausą viena šalis nurodė, kad panašus produktas gaminamas Japonijoje.
62.
Prieš pasinaudodama Bendrijoje nusistovėjusiomis kainomis Komisija privalėjo taip pat išnagrinėti, ar į nagrinėjamą produktą labai panašus produktas pagal Pagrindinio reglamento 1 straipsnio 4 dalyje pateiktą „panašaus produkto“ apibūdinimą yra gaminamas trečiosiose rinkos ekonomikos šalyse.
63.
Kadangi ši institucija Reglamente Nr. 652/2008 nurodė, kad produktai, kurių kodas yra KN 2008 30 90, t. y. citrusinių vaisių gaminiai, kurių sudėtyje nėra pridėtojo spirito ar cukraus, gali būti laikomi panašiais produktais, ir kadangi šie produktai gaminami būtent Izraelyje, Maroke, Svazilande, Turkijoje ir Jungtinėse Valstijose, ji privalėjo išnagrinėti, ar šių šalių bendrovės buvo linkusios bendradarbiauti.
64.
Galiausiai Komisija neturėjo apsiriboti klausimyno išsiuntimu tik dviem Tailando bendrovėms ir, joms neatsakius, padaryti išvadą, kad, remiantis Tailande mokamomis kainomis, neįmanoma nustatyti normaliosios vertės.
65.
Be to, GLS tvirtina, kad remiantis Bendrijoje nusistovėjusiomis kainomis nustatyta normalioji vertė buvo įvertinta neteisingai, nes Komisija nepakoregavo skaičiavimų, kad atsižvelgtų į pranašumus, kuriuos Kinijos gamintojai eksportuotojai turi palyginti su Ispanijos gamintojais, visų pirma susijusius su pirminių žaliavų gavimu ir gamybos procesu. GLS pabrėžia, kad kitose bylose Komisija atliko tokius koregavimus.
66.
Ji teigia, kad šioje byloje ši institucija privalėjo atsižvelgti į tai, kad pirminių žaliavų kaina Bendrijoje yra 45 % didesnė nei Kinijoje ir kad gamybos sąnaudos daug didesnės Ispanijoje dėl to, kad čia naudojama brangi technika, kuri didelę metų dalį yra nenaudojama.
67.
Taryba ir Komisija neigia, kad nagrinėjamas reglamentas negalioja, ir savo poziciją grindžia šiais argumentais.
68.
Komisija tvirtina, kad skunde nurodyta, jog mandarinų konservai gaminami tik Ispanijos Karalystėje ir Kinijos Liaudies Respublikoje, ir būtent dėl to pranešime apie pradedamą tyrimą ji paminėjo ketinanti normaliąją vertę nustatyti remdamasi kainomis Bendrijoje.
69.
Ji taip pat nurodo, kad turėjo informacijos, jog Tailande yra dar du mandarinų konservų gamintojai.
70.
Dėl veiksmų, susijusių su šiais dviem gamintojais, ji nurodo, kad jiems parašė 2007 m. spalio 29 d., kad vienas neatsakė, o kitas atsakyti pavedė Europos bendrovei, kuri 2007 m. gruodžio 5 d. laišku paprašė atsiųsti klausimyną elektronine forma ir pratęsti terminą, kad galėtų į jį atsakyti. Komisija teigia netrukus atsakiusi, jog terminas pratęsiamas iki 2007 m. gruodžio 17 d., tačiau 2007 m. gruodžio 14 d. laišku ši bendrovė nurodė negalinti užpildyti klausimyno iki nurodytos datos.
71.
Komisija padarė išvadą, kad įdėjo daugiau negu pakankamai pastangų dėl šių Tailando gamintojų.
72.
Dėl klausimo, ar turėjo išnagrinėti galimybę Japoniją laikyti panašia trečiąja šalimi, Komisija iš pradžių primena Pagrindiniame reglamente jai nustatytas pareigas.
73.
Ji nurodo, kad šiame reglamente numatyta rungtyniškumo principu grindžiama procedūra, paprastai pradedama gavus skundą. Paskui Komisija nurodo, kad pagal minėto reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punkto antrą pastraipą savo sprendimus ji privalo pagrįsti turima patikima informacija per nurodytus terminus.
74.
Komisija taip pat primena, kad šalims pranešama, kokią trečiąją šalį ji numato pasirinkti normaliajai vertei nustatyti, ir kad šios šalys turi pateikti pastabas per dešimt dienų.
75.
Galiausiai ji pabrėžia, kad pagal teismų praktiką (
10
) ji turi didelę diskreciją, kai vertina normaliąją vertę. Komisija primena, kad buvo nuspręsta, jog negalima priekaištauti, kad ji neįvertino kitų potencialiai referencinių šalių, jei procedūros šalys šiuo klausimu jai nepateikė pasiūlymų.
76.
Komisija daro išvadą, kad šioje byloje jai nebuvo jokio pagrindo nagrinėti, ar Japonija galėtų būti panaši šalis, nes per 2007 m. gruodžio 19 d. apklausą nebuvo pateiktas pranešimas apie faktinę mandarinų konservų gamybą šioje šalyje, ir net jeigu toks pranešimas būtų buvęs, ji nebūtų privalėjusi imtis tyrimo minėtos šalies atžvilgiu.
77.
Pasak Komisijos, pirma, apie Japoniją, kaip atskaitos šalį, jai nebuvo pranešta per dešimt dienų nuo pranešimo apie pradėtą tyrimą paskelbimo ir, antra, pagal Pagrindinio reglamento 6 straipsnio 6 dalį į duomenis, pateiktus per apklausą, atsižvelgiama tik tada, kai jie patvirtinami raštu.
78.
Taryba savo poziciją grindžia tais pačiais, kaip ir Komisijos, argumentais ir priduria, kad joms nebuvo jokio pagrindo savo iniciatyva ieškoti kitų panašių trečiųjų šalių, nes Komisija galėjo vadovautis tuo, jog suinteresuotosios šalys pažįsta rinką ir jai nurodys galimas panašias šalis.
2. Vertinimas
79.
Kaip ir GLS, manau, kad Reglamentas Nr. 1355/2008 buvo priimtas pažeidžiant Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punkto nuostatas, nes Bendrijos institucijos, tiksliau sakant – Komisija, nepakankamai rimtai stengėsi nustatyti nagrinėjamo produkto normaliąją vertę pagal trečiojoje rinkos ekonomikos šalyje galiojusias kainas.
80.
Prieš išdėstant motyvus, dėl kurių manau, kad Komisija nesilaikė pareigų šioje byloje, man atrodo naudinga trumpai priminti, kas per antidempingo procedūrą yra normaliosios vertės objektas ir kaip jis apskaičiuojamas.
a) Normaliosios vertės objektas antidempingo procedūroje ir jos apskaičiavimo būdai
81.
Pirma, svarbu pabrėžti, kad normalioji vertė yra labai svarbus antidempingo procedūros duomuo.
82.
Viena vertus, ja remiantis galima nustatyti, ar į Bendriją importuojamas produktas dempingo kaina, ar ne, nes pagal Pagrindinio reglamento 1 straipsnio 2 dalį laikoma, kad produktas parduodamas dempingo kaina, jeigu jo eksporto į Bendriją kaina yra mažesnė už jo normaliąją vertę.
83.
Antra vertus, ja remiantis galima nustatyti maksimalų antidempingo muitą, kurį Bendrija gali nustatyti bendrovei, nes pagal Pagrindinio reglamento 9 straipsnio 4 dalį šio muito dydis neturi viršyti dempingo skirtumo, kuris iš esmės atitinka normaliosios vertės ir eksporto kainos skirtumą po šių dviejų dėmenų korekcijų, būtinų tam, kad juos būtų galima palyginti.
84.
Remiantis tuo darytina išvada, kad, esant pastoviai eksporto kainai, kuo normalioji vertė didesnė, tuo dempingo skirtumas ir kartu maksimali antidempingo muito suma, kurią galima taikyti nagrinėjamą produktą eksportuojančioms įmonėms, yra didesni.
85.
Antra, normalioji vertė yra objektyvi vertė. Iš esmės ji, kaip matyti iš Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 1 dalies, grindžiama kaina, kurią įprastomis prekybos sąlygomis, t. y. idealaus laisvos konkurencijos taikymo sąlygomis, nepriklausomi pirkėjai sumokėjo už nagrinėjamą produktą eksportuojančioje šalyje.
86.
Sunkumų kyla dėl aplinkybės, kad realiai ši kaina ne visada egzistuoja ar ne visada yra naudojama. Taigi, Pagrindiniame reglamente išsamiai išdėstyti įvairūs skaičiavimo būdai, kuriais minėtą kainą siekiama nustatyti pačiu racionaliausiu būdu, remiantis panašaus produkto kainomis, kurias pardavėjai taiko eksportuojančioje šalyje, arba jas nustatant pagal gamybos sąnaudas šioje šalyje, arba galiausiai remiantis eksporto į panašią trečiąją šalį kainomis.
87.
Tačiau, jei įmanoma, kiekvieną kartą reikia remtis nepriklausomų pirkėjų sumokėtomis kainomis už nagrinėjamą produktą eksportuojančioje šalyje. Šio kriterijaus prioritetas kitų Pagrindinio reglamento 2 straipsnyje paminėtų skaičiavimo metodų atžvilgiu, manau, išplaukia iš to, kad objektyvios tikrovės nustatymas yra geriausias normaliosios vertės apskaičiavimo būdas.
88.
Manau, kad tokiu pačiu argumentu galima pateisinti ir importo iš ne rinkos ekonomikos šalių atvejais taikomą Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punkte nurodytą prioritetą.
89.
Tokiu atveju nėra galimybių remtis eksportuojančioje šalyje mokamomis kainomis, nes jos atsirado ne kaip jėgų, kurios turi veikti rinkoje, normali pasekmė (
11
). Vadinasi, Europos teisės aktų leidėjas privalėjo parinkti kitus atskaitos taškus. Todėl jis numatė, kad normalioji vertė turi būti nustatyta pirmiausia remiantis kainomis, taikomomis parinktoje trečiojoje rinkos ekonomikos šalyje, arba, tačiau tik jei tai kitaip neįmanoma, bet kuriuo kitu racionaliu pagrindu, pavyzdžiui, sumokėta arba mokėtina kaina Bendrijoje.
90.
Manau, kad šis prioritetas, suteiktas panašaus produkto kainoms racionaliai parinktoje trečiojoje šalyje, paaiškinamas ir tuo, kad pirmiausia norima nustatyti objektyvią tikrovę, kuri šiuo atveju būtų kuo artimesnė padėčiai eksportuojančioje šalyje. Šitaip Europos teisės aktų leidėjas siekė, kad Komisija kaskart, kai tai įmanoma, nustatytų normaliąją vertę, remdamasi kainomis, mokamomis trečiojoje šalyje, kuri labiausiai panaši į eksportuojančią šalį visų pirma tokiomis savybėmis, kaip antai produkto savybės, pardavimo apimtis, galimybės gauti pirminių žaliavų ir energijos, gamybos procesas, ir kuri dėl šių panašumų gali būti laikoma tai šaliai analogiška šalimi.
91.
Panašaus produkto kainų Bendrijoje panaudojimas yra numatytas tik kaip papildomas kriterijus, nes šioms kainoms įtakos gali turėti veiksniai, kaip antai darbo jėgos ir pirminių žaliavų sąnaudos, kurios paprastai yra didesnės nei trečiojoje ne rinkos ekonomikos šalyje.
92.
Žinoma, kaip papildomame pagrinde dėl panaikinimo teigia GLS, Komisija gali ir privalo padaryti korekciją, kad kompensuotų šiuos skirtumus. Vis dėlto tokie koregavimai atliekami atsižvelgiant į vertinimus, kurie, aišku, yra dar labiau diskutuotini nei objektyvus kainų tikrovės nustatymas trečiojoje šalyje, analogiškoje nagrinėjamą produktą eksportuojančiai šaliai.
93.
Manau, kad Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punkte aiškiai išdėstytu prioritetu panašaus produkto kainoms analogiškoje trečiojoje rinkos ekonomikos šalyje siekiama užtikrinti, kad antidempingo muitas nebūtų aukštesnis už dempingo skirtumą pagal Pagrindinio reglamento 9 straipsnio 4 dalyje išdėstytą reikalavimą ir pagal GATT VI straipsnio 2 dalyje nurodytą principą bei pagal susitarimo dėl šio VI straipsnio taikymo 9 dalį.
94.
Būtent atsižvelgiant į šiuos samprotavimus reikia nagrinėti motyvus, dėl kurių manau, kad Komisija neįvykdė įsipareigojimų šioje byloje.
b) Motyvai, dėl kurių Komisija neįvykdė įsipareigojimų
95.
Iš Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punkto matyti, kad Komisija gali teisėtai nustatyti normaliąją vertę remdamasi Bendrijoje sumokėta kaina tik tuo atveju, jeigu neturi galimybės pagal turimą patikimą informaciją ir atsižvelgdama į jai nurodytus terminus parinkti trečiąją rinkos ekonomikos šalį, kuri jai atrodytų panaši.
96.
Kaip nurodyta 2003 m. spalio 23 d. Pirmosios instancijos teismo sprendime Changzhou Hailong Electronics ir Light Fixtures ir Zhejiang Yankon prieš Tarybą (
12
), Taryba ir Komisija gali netaikyti Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punkte išdėstytos pagrindinės taisyklės, kai nustato produktų iš ne rinkos ekonomikos šalių normaliąją vertę, ir remtis kitu racionaliu pagrindu tik tuo atveju, jei ši bendroji taisyklė negali būti taikoma. Šios taisyklės negalima taikyti tik tada, kai nėra normaliajai vertei nustatyti reikiamų duomenų arba kai jie yra nepatikimi (
13
).
97.
Iš šio sprendimo galima daryti tokias išvadas. Pirma, priešingai, nei Komisija leido suprasti rašytinėse pastabose, ji neturi diskrecijos skaičiuoti pagal subsidiarųjį skaičiavimo metodą, o ne pagal panašioje trečiojoje šalyje nusistovėjusias vidaus rinkai ar eksportui skirto produkto kainas. Teismų praktika, kuria rėmėsi ši institucija ir pagal kurią ji turi didelę diskreciją, kai nustato normaliąją vertę, nagrinėjamu atveju nėra taikytina. Atsakant į klausimą, ar, atsižvelgiant į turimus duomenis, ji iš tiesų negalėjo remtis panašios trečiosios šalies viduje ar išvežant iš jos taikomomis produkto kainomis, nereikia imtis kompleksinės ekonominės situacijos analizės, todėl teismas šiam klausimui gali taikyti teismo kontrolę.
98.
Antra, sąvoka „turima informacija“, kaip ji suprantama pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punktą, negali apsiriboti nei informacija, kurią skundo pateikėjas nurodo savo skunde, nei vėliau per tyrimą šalių pateiktais duomenimis.
99.
Žinoma, kaip primena Taryba ir Komisija, Pagrindiniame reglamente nustatytam tyrimui taikomas rungtyniškumo principas, pagal kurį suinteresuotosios šalys turi teisę pateikti pastabas būtent dėl Komisijos numatyto normaliosios vertės skaičiavimo būdo. Taip pat žinoma, kad paprastai tyrimas pradedamas gavus skundą ir kad Komisija privalo atsižvelgti į jame esančią informaciją, susijusią būtent su nagrinėjamo produkto gamyba pasaulyje.
100.
Tačiau Komisija negali apsiriboti šia informacija. Iš tiesų Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punkte toks ribojimas nenumatytas.
101.
Komisija privalo savo iniciatyva ištirti visą svarbią informaciją, kurią pati gali gauti. Kai ši institucija atlieka antidempingo tyrimą, ji neatlieka teisėjo vaidmens, kurio kompetencija apsiribotų sprendimo priėmimu tik pagal šalių pateiktus duomenis ir įrodymus.
102.
Tokį aiškinimą patvirtina Pagrindinio reglamento 6 straipsnio 3 ir 4 dalių nuostatos, kuriomis Komisija įgaliojama prašyti valstybių narių jai pateikti duomenis ir atlikti visas reikalingas apžiūras ir patikrinimus.
103.
Atsižvelgiant į antidempingo procedūros galimas pasekmes nagrinėjamoms procedūros šalims, Komisija turi pareigą savo iniciatyva ištirti turimus pakankamai patikimus dokumentus, ar egzistuoja trečiosios rinkos ekonomikos šalys, kuriose gaminami nagrinėjamam produktui tapatūs arba panašūs produktai ir kurios gali būti pasirinktos kaip eksportuojančiai šaliai analogiškos šalys.
104.
Šiuo požiūriu Eurostato, Europos Sąjungos statistikos tarnybos ir vieno iš Komisijos generalinių direktoratų, kurio misija – teikti aukštos kokybės statistikos informacijos paslaugą, statistinius duomenis, be jokios abejonės, verta laikyti informacijos šaltiniais, kuriuos ši institucija privalo nuolat tirti.
105.
Todėl kai tyrimo pradžioje turimi ar per jį gauti Eurostato duomenys leidžia daryti prielaidą, kad į nagrinėjamą produktą panašūs produktai gaminami įvairiose trečiosiose rinkos ekonomikos šalyse, ir akivaizdu, kad tai daroma ne akivaizdžiai nereikšmingais kiekiais, Komisija privalo savo iniciatyva ištirti, ar viena kuri iš tų šalių gali būti laikoma analogiška šalimi, kaip tai suprantama pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punktą.
106.
Pagal Pagrindinio reglamento 2 straipsnio 7 dalies a punkto trečią pastraipą ji taip pat privalo netrukus pranešti procedūros šalims, kurios, kaip ji mano, yra suinteresuotos tyrimu, kurią trečiąją rinkos ekonomikos šalį numato pasirinkti, kad šios galėtų per dešimt dienų nuo šios informacijos gavimo pateikti pastabas šiuo klausimu.
107.
Šioje byloje reikia konstatuoti, kad Komisija nevykdė šių pareigų.
108.
Iš Eurostato duomenų, kuriuos Komisija turėjo, kai pradėjo tirti skundą, dėl kurio vėliau pradėta ši byla, matyti, kad produktai, kurių KN klasifikacijos kodas yra toks pats kaip ir nagrinėjamo produkto, į Bendriją buvo importuojami iš Izraelio, Maroko, Filipinų, Svazilando, Tailando ir Turkijos. Tai, kad šie produktai turi tą patį Bendrojo muitų tarifo klasifikacijos kodą kaip ir nagrinėjamas produktas leidžia preziumuoti, kad, vadovaujantis Pagrindinio reglamentu, jie galėjo būti laikomi panašiais produktais.
109.
Šių duomenų tyrimas taip pat rodo, kad šio importo kiekiai, nors ir mažesni už importo iš Kinijos kiekius, neatrodo akivaizdžiai nereikšmingi. Vadinasi, turint minėtus duomenis, buvo galima pagalvoti, kad į nagrinėjamą produktą panašūs produktai yra gaminami šiose šalyse tokiais kiekiais, kurių pakanka, kad jų kainos nagrinėjamoje rinkoje galėtų būti laikomos tipiškomis.
110.
Per teismo posėdį Komisija paaiškino, kad Eurostato duomenys yra apie iš kiekvienos tokios trečiosios šalies importuojamų produktų, turinčių tris KN kodus, bendrus kiekius, todėl iš jų nebuvo įmanoma nustatyti didelių į nagrinėjamą produktą panašių produktų kiekio. Vis dėlto reikia konstatuoti, kad šie statistiniai duomenys yra objektyvus įrodymas, jog egzistuoja kitos trečiosios šalys, kuriose tokie produktai gali būti gaminami.
111.
Taip pat konstatuoju, kad Reglamento Nr. 1355/2008 17 konstatuojamojoje dalyje Taryba nurodė, jog pagal Bendrijoje taikomas kainas Komisijos atliktas normaliosios vertės skaičiavimas buvo vienintelis pagrįstas skaičiavimo pagrindas, tačiau nepateikė motyvų, dėl kurių jokia iš minėtų trečiųjų rinkos ekonomikos šalių negalėjo būti pasirinkta kaip analogiška šalis.
112.
Galiausiai iš bylos dokumentų, būtent iš pranešimo apie pradėtą tyrimą, matyti, kad, atsižvelgiant į skunde pateiktą informaciją, Komisija rėmėsi teiginiu, jog nagrinėjamas produktas gaminamas tik Bendrijoje ir Kinijoje.
113.
Kaip labai teisingai pažymėjo GLS, Komisija klaidingai įvertino nagrinėjamo produkto gamybą pasauliniu mastu ir analogiškas šalis, į kurias buvo galima atsižvelgti atliekant skaičiavimus, nes ji turėjo Eurostato duomenis, patvirtinančius keliose trečiosiose rinkos ekonomikos šalyse pagamintų produktų, kurie galėjo būti laikomi panašiais, importą ir kiekius, kurie negali būti laikomi akivaizdžiai nereikšmingi.
114.
Komisija, beje, pripažino savo klaidą, nes Reglamento Nr. 642/2008 40 konstatuojamojoje dalyje nurodė, kad Tailando Karalystė gali būti laikoma analogiška šalimi ir kad ji nesėkmingai bandė apklausti dvi Tailando bendroves.
115.
Žinoma, šitaip veikdama, Komisija stengėsi ištaisyti pradinio vertinimo klaidą ir jai, manau, negalima priekaištauti dėl nerūpestingo pareigos vykdymo, kiek tai susiję su nagrinėjamomis dviem bendrovėmis.
116.
Neginčijama, kad sąlygos, kuriomis ji apklausė šias bendroves, ir terminas, per kurį jų buvo prašoma užpildyti klausimyną, buvo pakankami, todėl tik jos pačios atsakingos už neveikimą. Be to, reikia konstatuoti, kad trečiosios šalies bendrovių atžvilgiu Komisija neturi jokios spaudimo priemonės, kuria galėtų jas priversti bendradarbiauti.
117.
Vis dėlto remiantis šiais Komisijos veiksmais negalima daryti išvados, kad ji teisingai vykdė savo pareigas. Iš tiesų 2007 m. gruodžio mėn. minėtiems veiksmams nepavykus Komisija, nors dar turėjo laiko, neištyrė, ar galima parinkti kitą trečiąją šalį kaip analogišką iš kitų Eurostato informacijoje minimų rinkos ekonomikos šalių, kurios, kaip antai Tailando Karalystė, galėjo būti parinktos kaip nagrinėjamo produkto gamybos šalys. Taigi, nors Komisija neprivalėjo atsižvelgti į Japoniją, nes jos paminėjimas per apklausą vėliau nebuvo patvirtintas raštu, kaip nurodyta Pagrindinio reglamento 6 straipsnio 6 dalyje, ji privalėjo patikrinti kitas trečiąsias šalis, remdamasi turimais statistikos duomenimis.
118.
Manau, kad taip Komisija pažeidė Pagrindinio reglamento 18 straipsnio 5 dalyje išdėstytas nuostatas, pagal kurias, priminsiu, kai, vienai iš suinteresuotųjų šalių nebendradarbiaujant, išvados, įskaitant ir išvadas susijusias su normaliąja verte, yra pagrįstos turimais ir būtent skunde pateiktais duomenimis, reikia, kai tai įmanoma ir atsižvelgus į tyrimui skirtus terminus, patikrinti šiuos duomenis ir palyginti juos su kitais turimais nepriklausomais šaltiniais, kaip antai paskelbtais kainoraščiais, oficialia importo statistika ir muitinės deklaracijomis.
119.
Todėl, kaip ir GLS, manau, kad Komisija šioje byloje pakankamai rimtai nesistengė, kad nustatytų nagrinėjamo produkto normaliąją vertę pagal kainas, galiojusias trečiojoje rinkos ekonomikos šalyje. Taigi, Teisingumo Teismui siūlysiu į pateiktą klausimą atsakyti, kad dėl šio motyvo Reglamentas Nr. 1355/2008 yra neteisėtas.
IV – Išvada
120.
Atsižvelgdamas į išdėstytus motyvus, siūlau Teisingumo Teismui į Finanzgericht Hamburg pateiktą klausimą atsakyti taip:
„2008 m. gruodžio 18 d. Tarybos Reglamentas (EB) Nr. 1355/2008, kuriuo nustatomas galutinis antidempingo muitas ir laikinojo muito, nustatyto importuojamiems tam tikriems Kinijos Liaudies Respublikos kilmės paruoštiems arba konservuotiems citrusiniams vaisiams (mandarinams ir kt.), galutinis surinkimas, yra neteisėtas, nes Europos Komisija nagrinėjamo produkto normaliąją vertę nustatė pagal kainas, mokėtas ar mokėtinas už panašų produktą Europos bendrijoje, neįdėjusi pakankamų pastangų šiai vertei nustatyti pagal panašioje trečiojoje šalyje galiojusias kainas, ir taip pažeidė 1995 m. gruodžio 22 d. Tarybos Reglamento (EB) Nr. 384/96 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių su pakeitimais, padarytais 2005 m. gruodžio 21 d. Tarybos Reglamentu (EB) Nr. 2117/2005, 2 straipsnio 7 dalies a punkte nurodytus reikalavimus.“
(
1
)	Originalo kalba: prancūzų.
(
2
)	2008 m. liepos 4 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 642/2008, kuriuo nustatomas laikinasis antidempingo muitas importuojamiems tam tikriems Kinijos Liaudies Respublikos kilmės paruoštiems arba konservuotiems citrusiniams vaisiams (mandarinams ir kt.) (OL L 178, p. 19), ir 2008 m. gruodžio 18 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1355/2008, kuriuo nustatomas galutinis antidempingo muitas ir laikinojo muito, nustatyto importuojamiems tam tikriems Kinijos Liaudies Respublikos kilmės paruoštiems arba konservuotiems citrusiniams vaisiams (mandarinams ir kt.), galutinis surinkimas (OL L 350, p. 35).
(
3
)	1995 m. gruodžio 22 d. Reglamentas dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos bendrijos narėmis nesančių valstybių (OL L 56, 1996, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 10 t., p. 45), iš dalies pakeistas 2005 m. gruodžio 21 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 2117/2005 (OL L 340, p. 17; toliau – Pagrindinis reglamentas).
(
4
)	OL C 246, p. 15.
(
5
)	Toliau – GLS.
(
6
)	1990 m. liepos 11 d. Sprendimas Neotype Techmashexport prieš Komisiją ir Tarybą (C-305/86 ir C-160/87, Rink. p. I-2945, 13 punktas ir jame nurodyta teismų praktika).
(
7
)	Šiuo aspektu žr. 2001 m. vasario 15 d. Sprendimą Nachi Europe (C-239/99, Rink. p. I-1197, 39 punktas).
(
8
)	1990 m. liepos 11 d. Sprendimas Electroimpex ir kt. prieš Tarybą (C-157/87, Rink. p. I-3021, 10–13 punktai).
(
9
)	GLS visų pirma cituoja 1991 m. spalio 22 d. Sprendimą Nölle (C-16/90, Rink. p. I-5163).
(
10
)	Komisija taip pat remiasi minėtu Sprendimu Nölle, 1997 m. gegužės 29 d. Sprendimu Rotexchemie (C-26/96, Rink. p. I-2817) ir 1995 m. rugsėjo 28 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimu Ferchimex prieš Tarybą (T-164/94, Rink. p. II-2681).
(
11
)	Minėtas Sprendimas Rotexchemie (9 punktas ir jame nurodyta teismų praktika).
(
12
)	T-255/01, Rink. p. II-4741.
(
13
)	59 punktas.