62007CC0241
GENERALINIO ADVOKATO
JÁN MAZÁK IŠVADA,
pateikta 2008 m. spalio 23 d. (
1
)
Byla C-241/07
JK Otsa Talu OÜ
prieš
Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet (PRIA)
„EŽŪOGF — Reglamentas (EB) Nr. 1257/1999 — Bendrijos parama kaimo plėtrai — Parama agrarinės aplinkosaugos gamybos metodams“
1.
Šioje byloje Riigikohus (Estijos Aukščiausiasis teismas) prašo Teisingumo Teismo priimti prejudicinį sprendimą dėl Tarybos reglamento (EB) Nr. 1257/1999 (
2
) (taip pat vadinamas „reglamentu dėl kaimo plėtros“) išaiškinimo. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas užduoda prejudicinius klausimus, kilusius nagrinėjant ginčą tarp AS Agrofarm (toliau – Agrofarm), kurios teisių perėmėja yra JK Otsa Talu OÜ (toliau – Otsa Talu), ir Žemės ūkio registravimo ir informacijos tarnybos (
3
) dėl Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo (EŽŪOGF) atsisakymo suteikti paramą agrarinei aplinkosaugai.
I — Teisinis pagrindas
A — Bendrijos teisė
2.
Reglamente Nr. 1257/1999 įtvirtinti Bendrijos paramos tvariai kaimo plėtrai pagrindai.
3.
Reglamento Nr. 1257/1999 (
4
) 22 straipsnis suformuluotas taip:
„Parama žemės ūkio gamybos metodams, skirtiems aplinkai apsaugoti, kaimo vietovėms išsaugoti (agrarinė aplinkosauga) arba pagerinti gyvūnų gerovės sąlygas, padeda siekti Bendrijos žemės ūkio, aplinkos ir ūkio gyvūnų gerovės politikos tikslų.
Ši parama skatina:
a)
būdus, kad žemės ūkio paskirties žemės naudojimas būtų suderintas su aplinkos, kraštovaizdžio ir jo ypatumų, gamtos išteklių, dirvožemio ir genetinės įvairovės apsauga bei jos gerinimu;
b)
intensyvesnį ūkininkavimą aplinkai palankiu būdu ir mažai naudojamų ganyklų sistemų valdymą;
c)
didelę gamtinę vertę turinčios dirbamos žemės ūkio aplinkos, kuriai yra iškilusi grėsmė, išsaugojimą;
d)
kraštovaizdžio ir istorinių ypatumų išsaugojimą žemės ūkio paskirties žemėje;
e)
taikyti aplinkos planavimą ūkininkavimo praktikoje;
f)
gerinti gyvūnų gerovės sąlygas.“
4.
Reglamento Nr. 1257/1999 23 straipsnyje nustatyta:
„1.   Parama skiriama ūkininkams, kurie ne mažiau kaip penkeriems metams prisiima agrarinės aplinkosaugos arba gyvūnų gerovės įsipareigojimus. Prireikus tam tikriems įsipareigojimams, atsižvelgiant į jų poveikį aplinkai ir gyvūnų gerovei, nustatomas ilgesnis laikotarpis.
2.   Agrarinės aplinkosaugos ir gyvūnų gerovės įsipareigojimai numato daugiau nei įprastos gero ūkininkavimo praktikos, įskaitant gerą gyvulininkystės praktiką, taikymą.
Jie numato paslaugas, kurios nėra numatytos kitomis paramos priemonėmis, tokiomis kaip rinkos rėmimas arba kompensacinės išmokos.“
5.
Pagal to paties Reglamento Nr. 1257/1999 24 straipsnio 1 dalį:
„Parama prisiimantiems agrarinės aplinkosaugos ir gyvūnų gerovės įsipareigojimus skiriama kasmet ir apskaičiuojama remiantis (paryškinta mano):
a)
prarastomis pajamomis;
b)
papildomomis sąnaudomis, kurios atsiranda dėl prisiimto įsipareigojimo; ir
c)
būtinybe suteikti paskatą.
Apskaičiuojant metinės paramos dydį į sąnaudas, susijusias su investicijomis, neatsižvelgiama. Apskaičiuojant metinės paramos dydį gali būti atsižvelgiama į nerentabilių investicijų, kurios būtinos įsipareigojimams vykdyti, sąnaudas.“
6.
Reglamento Nr. 1257/1999 37 straipsnio 1, 2 ir 4 dalyse numatyta:
„1.   Parama kaimo plėtrai skiriama tik toms priemonėms, kurios atitinka Bendrijos teisę.
2.   Šios priemonės atitinka kitas pagal šį reglamentą įgyvendinamas Bendrijos politikos kryptis ir priemones.
Nė vienai priemonei, kuri patenka į šio reglamento taikymo sritį, parama pagal kitas Bendrijos paramos schemas nebus skiriama, jei ji yra nesuderinama su bet kuria šio reglamento konkrečia nuostata.
<…>
4.   Valstybės narės gali nustatyti papildomas ar griežtesnes sąlygas skirti Bendrijos paramą kaimo plėtrai, jeigu tokios sąlygos atitinka šiame reglamente nustatytus tikslus ir reikalavimus.“
7.
Reglamento Nr. 1257/1999 39 straipsnyje nurodyta:
„1.   Valstybės narės imasi visų būtinų priemonių, kad užtikrintų kaimo plėtros paramos priemonių tarpusavio suderinamumą ir nuoseklumą, kaip to reikalauja šio skyriaus nuostatos.
2.   Į valstybių narių pateiktus kaimo plėtros planus įtraukiamas numatytų paramos priemonių suderinamumo ir nuoseklumo įvertinimas ir nurodomos priemonės, kurių buvo imtasi suderinamumui ir nuoseklumui užtikrinti.
3.   Prireikus paramos priemonės gali būti pataisytos, kad būtų užtikrintas jų suderinamumas ir nuoseklumas.“
B — Nacionalinė teisė
8.
2004 m. kovo 24 d. buvo priimtas Įstatymas dėl Europos Sąjungos bendrosios žemės ūkio politikos įgyvendinimo (toliau – ELÜPS (
5
)), kuris įsigaliojo 2004 m. gegužės 1 d., o kai kurios jo dalys – 2005 m. sausio 1 dieną (
6
). Reikšmingos yra šios įstatymo nuostatos:
„42 straipsnis. Su bendrąja žemės ūkio politika susijusios paramos kaimo plėtrai skyrimo reglamentavimas
<…>
2.   Žemės ūkio ministras nustato, kokios rūšies parama biudžetiniais metais teikiama kaimo plėtrai, kokios veiklos rūšys remiamos biudžetiniais metais ir kaip paskirstomos kaimo plėtrai remti numatytos lėšos.
3.   Teisė prašyti paramos kaimo plėtrai ir ją gauti neatsiranda, jei šios paramos teikimas arba parama atitinkamai veiklai konkrečiais biudžetiniais metais nėra numatyta pagal šio straipsnio 2 dalį.
43 straipsnis. Paramos kaimo plėtrai gavimo sąlygos
1.   Teisę prašyti paramos kaimo plėtrai turi asmuo, atitinkantis reikalavimus, numatytus šio įstatymo 42 straipsnio 1 dalyje nurodytoje programoje ir šiame įstatyme.
2.   Žemės ūkio ministras gali nustatyti detalesnes sąlygas paramai kaimo plėtrai gauti, susijusias su pareiškėju ir numatoma vykdyti veikla, bei sričių, kurioms teikiama parama kaimo plėtrai, sąrašą. Minėtos sąlygos gali būti atskirai nustatomos kiekvienai paramos rūšiai.
<…>
44 straipsnis. Paraiškos dėl paramos kaimo plėtrai teikimas ir jos nagrinėjimas
<…>
2.   Žemės ūkio ministras numato detalesnius reikalavimus teikiant paraišką dėl paramos kaimo plėtrai ir ją nagrinėjant, paraiškos formą, paramos mažinimo priežastis, konkrečių paramos rūšių tarifus ir paraiškos atmetimo priežastis. Paraiškos dėl paramos teikimo ir nagrinėjimo tvarka gali būti nustatoma atskirai kiekvienai paramos rūšiai.“
9.
2004 m. balandžio 20 d. Žemės ūkio ministro įsakymu Nr. 51 priimtų taisyklių dėl „detalesnių reikalavimų paramai agrarinei aplinkosaugai gauti ir paraiškos paramai gauti teikimo, paraiškos nagrinėjimo ir paramos išmokėjimo sąlygų“ (
7
) iki 2005 m. gegužės 1 d. galiojusioje redakcijoje numatyta:
„3 straipsnis. Paramos gavimo sąlygos
1.   Paramos 2 straipsnyje nurodytoms veiklos rūšims gali prašyti žemės ūkio srityje dirbantis fizinis asmuo, juridinis asmuo, asociacija arba kitas juridinio asmens statuso neturintis asmenų susivienijimas (toliau – pareiškėjas), kuris veikia Plėtros plano 9 skyriaus 9.2 punkte nurodytose srityse ir atitinka Plėtros plano 9 skyriaus 9.2 punkte nustatytus reikalavimus ir kuris:
<…>
3.
Prisiima įsipareigojimą penkerius metus nuo paraiškos paramai gauti teikimui nustatyto termino atitikti 1 ir 2 punktuose nurodytus reikalavimus ir paramos agrarinei aplinkosaugai gavimo sąlygas.“
10.
2005 m. gegužės 1 d. įsigaliojusia pataisa (toliau – ginčijama priemonė), kuri galiojo paraiškos dėl paramos pateikimo momentu, t. y. 2005 m. gegužės 26 d., papildomai buvo numatyta tokia sąlyga:
„82 punktas. Taikymo nuostatos
<…>
7.   2005 metais galima prašyti paramos agrarinės aplinkosaugos gamybai plėtoti, jei 2004 m. pareiškėjo atžvilgiu buvo priimtas sprendimas skirti paramą agrarinės aplinkosaugos gamybai ir pareiškėjui taikomas 3 straipsnio 1 dalies 3 punkte nurodytas įpareigojimas.“
11.
Estijos Respublikos vyriausybės ir Žemės ūkio ministerijos parengtame bei Europos Bendrijų Komisijos (toliau – Komisija) patvirtintame 2004–2006 m. Estijos kaimo plėtros plane numatyta:
„12.6.2 Parama agrarinei aplinkosaugai
Paraiškos nagrinėjamos ir sprendimai priimami remiantis paramos gavimo kriterijais bei atsižvelgiant į atitinkamais metais konkrečiai priemonei skirtus asignavimus. Prireikus nustatomas paraiškų eiliškumas.
Jei nepakanka biudžeto lėšų visoms reikalavimus atitinkančioms paraiškoms patenkinti, Žemės ūkio ministras gali nustatyti paramos agrarinei aplinkosaugai mažinimo tvarką, pagal kurią parama visiems pareiškėjams, atitinkantiems paramos agrarinei aplinkosaugai sąlygas, sumažinama proporcingai arba paramos suma sumažinama atsižvelgiant į žemės ūkio paskirties žemės plotą, dėl kurio teikiama paraiška, arba atsižvelgiant į remiamą veiklą ar kitu pagrindu.“
II — Faktinės ir procedūrinės bylos aplinkybės bei prejudiciniai klausimai
12.
2005 m. gegužės 26 d.Agrofarm pateikė tarnybai paraišką dėl išmokų už plotą. Kad gautų paramą agrarinei aplinkosaugai, Agrofarm jau 2004 m. buvo pasirengusi prisiimti įsipareigojimus plėtoti agrarinės aplinkosaugos gamybą (
8
).
13.
2005 m. gruodžio 19 d. tarnybos direktoriaus sprendimu Nr. 1-3.13-4/74 Agrofarm paraiška buvo atmesta motyvuojant tuo, kad parama neskiriama už plotus, kurių atžvilgiu nėra įsipareigota plėtoti agrarinės aplinkosaugos gamybą.
14.
2006 m. vasario 1 d.Agrofarm Tartu administraciniame teisme (Tartu Halduskohus) pareiškė ieškinį dėl tarnybos direktoriaus sprendimo 17 punkto panaikinimo ir nurodymo išmokėti nagrinėjamą paramą. 2006 m. balandžio 28 d. Sprendimu šis teismas atmetė ieškinį ir iš esmės nusprendė, kad Įsakymo Nr. 51 papildymas nelaikytinas ieškovės teisių apribojimu.
15.
Otsa Talu, kaip Agrofarm teisių perėmėja (
9
), pateikė apeliacinį skundą Tartu apygardos teismui (Tartu Ringkonnakohus) tvirtindama, kad Reglamentu Nr. 1257/1999 nesuteikiama teisė priimti nevienodas nuostatas pareiškėjų atžvilgiu. Teisėtų lūkesčių apsaugos ir teisinės valstybės principui prieštarauja tai, kad Žemės ūkio ministras, likus tik vienam mėnesiui iki paraiškų teikimo 2005 metams pabaigos, nusprendė pakeisti Įsakymą Nr. 51. 2006 m. rugsėjo 7 d. Sprendimu šis teismas atmetė Otsa Talu apeliacinį skundą motyvuodamas tuo, kad žemės ūkio ministro įsakymo pataisa neprieštarauja Bendrijos teisei.
16.
Tuomet Otsa Talu pateikė kasacinį skundą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui. Kasatorė mano, kad ginčijama Įsakymo Nr. 51, kaip nacionalinio Bendrijos teisę įgyvendinančio akto, pataisa pažeidžia Bendrijos teisę, ypač Reglamento Nr. 1257/1999 24 straipsnio 1 dalį, pagal kurią parama agrarinei aplinkosaugai skiriama kasmet. Be to, Otsa Talu tvirtina, kad Įsakymo Nr. 51 82 punkto 7 dalis taip pat prieštarauja Plėtros plano 12.6.2 punktui, pagal kurį, nesant pakankamai biudžeto lėšų, atitinkama paramos suma proporcingai sumažinama visiems reikalavimus atitinkantiems pareiškėjams.
17.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme tarnyba iš esmės nurodė, kad nagrinėjama parama agrarinei aplinkosaugai negali būti laikoma socialine parama, kuri turi būti skirstoma bendrais pagrindais. Ši byla susijusi su parama, kurią skiriant taikomi reikalavimai kyla iš valstybės žemės ūkio politikos poreikių ir prioritetų, o šiuos reikalavimus valstybė narė gali pakeisti.
18.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad šioje byloje svarbu nustatyti, ar nepažeidžia teisės tai, kad paramos teikimo laikotarpiu paraiškų dėl paramos agrarinei aplinkosaugai, kuri turi būti mokama už agrarinės aplinkosaugos gamybą, teikimo sąlygos buvo pakeistos taip, kad, palyginti su ankstesne tvarka, buvo sutrumpintas asmenų, atitinkančių reikalavimus, sąrašas.
19.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, Tarybos reglamente Nr. 1257/1999 numatytos paramos agrarinei aplinkosaugai tikslą atitinka tai, kad kiekvienais biudžetiniais metais remiami ir nauji pareiškėjai, pasirengę įsipareigoti plėtoti agrarinės aplinkosaugos gamybą ir todėl savo gamybą atitinkamai pritaikantys pagal teisės aktų reikalavimus. Toks požiūris taip pat atitiktų bendrąjį Bendrijos teisėje įtvirtintą vienodo požiūrio principą ir tikslą užtikrinti geresnę aplinkos apsaugą.
20.
Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas abejoja, ar Įsakymo Nr. 51 82 straipsnio 7 dalimi nustatyti papildomi reikalavimai pareiškėjams atitinka Bendrijos teisės tikslus, ypač susijusius su Reglamente Nr. 1257/1999 numatyta parama agrarinei aplinkosaugai.
21.
Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad kai nėra pakankamai biudžeto lėšų, Estijos plėtros plane numatyta proporcingai sumažinti paramą visiems pareiškėjams, anksčiau atitikusiems paramos agrarinei aplinkosaugai reikalavimus.
22.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad paramos gavėjų sąrašo sutrumpinimas Žemės ūkio ministro įsakymu nėra proporcinga padėties sureguliavimo priemonė. Vietoj to paramą reikėjo proporcingai sumažinti visiems pareiškėjams, anksčiau atitikusiems paramos agrarinei aplinkosaugai reikalavimus, kaip, be kita ko, numatyta Komisijos patvirtintame Plėtros plane.
23.
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar Reglamento Nr. 1257/1999) 22–24 straipsniuose numatytos paramos agrarinei aplinkosaugai tikslus atitinka tai:
a)
kad parama toliau teikiama tik tiems pareiškėjams, kurių atžvilgiu pagal atitinkamą programą jau praėjusiais biudžetiniais metais buvo priimtas sprendimas suteikti paramą agrarinei aplinkosaugai ir kurie prisiima agrarinės aplinkosaugos įsipareigojimus; arba
b)
kad kiekvienais biudžetiniais metais taip pat remiami nauji pareiškėjai, kurie pasirengę įsipareigoti plėtoti agrarinės aplinkosaugos gamybą ir pritaiko savo gamybą prie atitinkamų reikalavimų?
2.
Jei atsakymas į pirmąjį klausimą atitiktų b alternatyvą, ar tuo atveju, kai vykdant programą paaiškėja, jog nebeužtenka biudžeto lėšų pirmai paramai skirti, Tarybos reglamento (EB) Nr. 1257/1999 24 straipsnio 1 dalis kartu su 37 straipsnio 4 dalimi ir 39 straipsniu leidžia valstybei narei:
a)
pakeisti ankstesnes nuostatas ir reikalavimus, susijusius su paraiškos teikimu ir paramos agrarinei aplinkosaugai skyrimu, ir numatyti, kad paramos galima prašyti tik tada, jei praėjusiais biudžetiniais metais pareiškėjo atžvilgiu buvo priimtas sprendimas suteikti paramą ir todėl jam taikomas galiojantis įpareigojimas plėtoti agrarinės aplinkosaugos gamybą;
arba
b)
proporcingai sumažinti paramą visiems pareiškėjams, atitinkantiems paramos agrarinei aplinkosaugai sąlygas?“
24.
Rašytines pastabas pateikė Estijos, Graikijos ir Lenkijos vyriausybės bei Komisija. Otsa Talu ir visos kitos minėtos šalys, išskyrus Lenkijos vyriausybę, pateikė žodines pastabas per 2008 m. balandžio 10 dienos posėdį.
III — Vertinimas
A — Pagrindiniai šalių argumentai
25.
Estijos vyriausybė paaiškino Plėtros plano parengimo ir Įsakymo Nr. 51 pakeitimo aplinkybes. Ji teigia, kad šio plano tolesnėje ataskaitoje nurodyta, kad 2004 m. buvo pateikta beveik dvigubai daugiau paraiškų nei numatyta Plėtros plane. Todėl kiekybiniai tikslai dėl įsipareigojimų, kurie iš pradžių buvo nustatyti 2006 m. Plėtros plane, visiškai pasiekti jau 2004 metais. Be to, atsižvelgiant į tai, kad Žemės ūkio ministras nusprendė nesumažinti paramos agrarinei aplinkosaugai 2004 m., šiai paramai finansuoti skirtų biudžeto lėšų nepakako naujoms paraiškoms, pateiktoms 2005 ir 2006 m., patenkinti.
26.
Šiomis aplinkybėmis 2005 m. gegužės mėn. buvo priimta pirma Įsakymo Nr. 51 pataisa, sutrumpinanti paramos gavėjų ratą. Tačiau 2005 m. liepos mėn. buvo priimta antra šio įsakymo pataisa, kuria prie pareiškėjų, atitinkančių paramai gauti reikalavimus, buvo įtraukti asmenys, turintys bent vieną sklypą žemės komplekse, kuris visas patenka į NATURA 2000 teritoriją.
27.
Estijos vyriausybė tvirtina, kad Įsakymo Nr. 51 pataisa numatytas paramos gavėjų rato susiaurinimas atitinka Reglamento Nr. 1257/1999 tikslus (kurie numatyti jo 31 konstatuojamojoje dalyje) ir vienodo požiūrio principą.
28.
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, Estijos vyriausybė siūlo taip atsakyti į pateiktus klausimus. Jei pasiekus kiekybinius Plėtros plane numatytus tikslus matyti, kad vykdant šią programą nepakanka biudžeto lėšų pirmą kartą skirti paramai, kartu skaitomos Reglamento Nr. 1257/1999 24 straipsnio 1 dalies, 37 straipsnio 4 dalies bei 39 straipsnio nuostatos suteikia teisę valstybei narei pakeisti nuostatas, reglamentuojančias paraiškų dėl paramos agrarinei aplinkosaugai teikimą ir jos skyrimą, bei nustatyti paramos gavėjų sąrašą sutrumpinančias sąlygas. Šios sąlygos vienu ar keliais aptariamais laikotarpiais gali sukliudyti naujiems potencialiems gavėjams pateikti paraiškas.
29.
Graikijos vyriausybė pabrėžia, jog Bendrijos teisės aktų leidėjas pripažino, kad lankstumo reikia ne tik planuojant, bet taip pat įgyvendinant paramos kaimo plėtrai programas. Ji tvirtina, kad gavėjams taikomi kriterijai gali būti pakeisti a posteriori su sąlyga, kad dėl to nebus diskriminuojama ar taikomi nepateisinami apribojimai.
30.
Todėl Graikijos vyriausybė siūlo į pirmąjį klausimą atsakyti taip: Reglamento Nr. 1257/1999 nuostatos leidžia teikti metinę paramą tik gavėjams, kurie jau dalyvauja programoje. Taigi kasmet įtraukti naujus gavėjus yra leistina, bet neprivaloma.
31.
Dėl antrojo klausimo Graikijos vyriausybė nurodo, kad jei valstybė narė įgyvendindama programą pastebi, jog nepakanka biudžeto lėšų, ji, laikydamasi Reglamento Nr. 1257/1999, gali pakeisti nagrinėjamas nacionalinės teisės nuostatas tam, kad įvykdytų prisiimtus įpareigojimus, ir atmesti naujas paraiškas dėl paramos agrarinei aplinkosaugai.
32.
Lenkijos vyriausybė mano, kad Reglamento Nr. 1257/1999 tikslai tiek dėl paramos agrarinei aplinkosaugai, tiek dėl kitokios paramos, iš principo gali būti pasiekti, tik jei parama suteikiama visiems reikalavimus atitinkantiems pareiškėjams. Kitaip valstybės narės galėtų savo nuožiūra apriboti tokios paramos skyrimą tam tikru laikotarpiu.
33.
Todėl Lenkijos vyriausybė siūlo atsakyti į pirmąjį klausimą taip: Reglamento Nr. 1257/1999 22 ir 24 straipsniuose numatytos paramos agrarinei aplinkosaugai tikslą atitinka tai, kad kiekvienais biudžetiniais metais skiriama parama ir naujiems pareiškėjams, pasirengusiems įsipareigoti plėtoti agrarinės aplinkosaugos gamybą ir todėl savo gamybą atitinkamai pritaikiusiems prie nustatytų reikalavimų.
34.
Dėl antrojo klausimo Lenkijos vyriausybė mano, kad kai nepakanka biudžeto lėšų, atsisakant suteikti paramą naujiems pareiškėjams galima pasiekti paramos agrarinei aplinkosaugai tikslus ir tai nepažeidžia Bendrijos ar nacionalinės teisės.
35.
Taigi ji siūlo atsakyti į antrąjį klausimą taip: jeigu paaiškėja, jog vykdant programą nebepakanka biudžeto lėšų pirmą kartą paramai suteikti, Reglamento Nr. 1257/1999 24 straipsnio 1 dalis kartu su 37 straipsnio 4 dalimi ir 39 straipsniu leidžia valstybei narei nustatyti, kad paraiškas dėl paramos gali teikti tik tie pareiškėjai, dėl kurių ankstesniais biudžetiniais metais buvo priimtas sprendimas suteikti paramą, ir jiems taikomas įpareigojimas plėtoti agrarinės aplinkosaugos gamybą.
36.
Galiausiai Komisija nurodo, kad Reglamente Nr. 1257/1999 nenustatyta, kaip apskaičiuoti kasmetinę paramą. Todėl ji mano, kad valstybės narės gali pasirinkti, ar nustatyti metinę mokėtiną sumą penkerių metų laikotarpio pradžioje, ar keisti šią sumą kiekvienais metais, atsižvelgiant į turimas biudžeto lėšas ir gavėjų, dalyvaujančių programoje, skaičių.
37.
Komisija mano, kad abi galimybės atitinka Reglamentą Nr. 1257/1999 ir abiejose numatoma paskata ūkininkams.
38.
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, Komisija siūlo atsakyti į klausimus taip: sąlyga, numatanti, kad Reglamento Nr. 1257/1999 22, 23 ir 24 straipsniuose numatyta parama agrarinei aplinkosaugai gali būti skirta tik pareiškėjams, dėl kurių ankstesniais biudžetiniais metais buvo priimtas sprendimas suteikti paramą, atitinka šį reglamentą.
B — Priimtinumas
39.
Atrodo, kad Estijos vyriausybė siekia užginčyti pateiktų klausimų priimtinumą. Ši vyriausybė mano, kad atsižvelgiant į Įsakymo Nr. 51 (
10
) pakeitimus prielaida, kuria pagrįsti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimai, yra klaidinga. Šios vyriausybės manymu, iš to išplaukia, kad nacionalinio teismo pateikti klausimai nevisiškai atspindi 2005 m. galiojančias nacionalines priemones ir yra teoriniai. Nė viena kita šalis savo pastabose nekėlė šio prieštaravimo dėl priimtinumo ir nepateikė pozicijos šiuo klausimu.
40.
Teisingumo Teismas savo sprendime Unión General de Trabajadores de La Rioja (
11
) nusprendė, kad „Iš EB 234 straipsnyje pavartotų sąvokų ir jo struktūros matyti, jog prejudicinio sprendimo procedūra galima, tik jei nacionaliniai teismai realiai nagrinėja ginčą, kuriame jie turi priimti sprendimą, tariamai atsižvelgdami į Teisingumo Teismo prejudicine tvarka priimtą sprendimą“.
41.
Sprendime Ritter-Coulais (
12
) Teisingumo Teismas nusprendė, kad „iš nusistovėjusios teismo praktikos matyti, jog EB 234 straipsnyje numatyta procedūra yra Teisingumo Teismo ir nacionalinių teismų bendradarbiavimo priemonė <…>
Bendradarbiaujant ginčą sprendžiantis nacionalinis teismas, kuris vienintelis tiesiogiai žino pagrindines bylos faktines aplinkybes ir kuris turi prisiimti atsakomybę už būsimą sprendimą, atsižvelgdamas į bylos ypatumus, gali geriausiai įvertinti prejudicinio sprendimo būtinybę jo nagrinėjamoje byloje ir klausimų, kuriuos reikia pateikti Teisingumo Teismui, svarbą. <…>
Iš to išplaukia, kad prireikus, siekdamas patikrinti savo kompetenciją, Teisingumo Teismas turi įvertinti sąlygas, kuriomis nacionalinis teismas jam pateikė bylą, ir ypač nustatyti, ar prašomas Bendrijos teisės aiškinimas yra susijęs su pagrindinės bylos aplinkybėmis arba dalyku, kad Teisingumo Teismas neteiktų konsultacinių nuomonių bendraisiais ar hipotetiniais klausimais. Jeigu paaiškėja, kad pateiktas klausimas yra akivaizdžiai nesvarbus šiai bylai spręsti, Teisingumo Teismas turi pripažinti, kad nėra reikalo priimti sprendimą.“
42.
Iš to darytina išvada, kad sprendimui byloje, nagrinėjamoje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme, priimti reikia Teisingumo Teismo atsakymo. Teisingumo Teismui pateiktoje bylos medžiagoje nėra jokios informacijos, iš kurios būtų matyti, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra teorinis ar hipotetinis. Iš to darau išvadą, kad pateikti klausimai yra priimtini.
C — Dėl esmės
43.
Savo dviem klausimais, kuriuos reikia nagrinėti kartu, Riigikohus iš esmės klausia, ar tai, kad valstybė narė, turėdama nepakankamai biudžeto išteklių, apriboja pareiškėjų dėl paramos agrarinei aplinkosaugai sąrašą ūkininkais, dėl kurių ankstesniais biudžetiniais metais buvo priimtas sprendimas suteikti paramą, atitinka Reglamentą Nr. 1257/1999.
44.
Komisija teisingai nurodo Teisingumo Teismo praktiką, nes kai ji patvirtina valstybių narių plėtros programas – įsitikinusi, kad šios programos atitinka Reglamentą Nr. 1257/1999 ir nustačiusi kofinansuojamų priemonių pobūdį ir bendrą išlaidų, susijusių su jų finansavimu, sumą – šis Komisijos vykdomas nacionalinės paramos programos patvirtinimas bet kuriuo atveju šiai programai nesuteikia Bendrijos teisės priemonės statuso. Šiomis aplinkybėmis, pavyzdžiui, tuomet, kai paramos sutartis yra nesuderinama su Komisijos patvirtinta programa, nacionaliniai teismai iš šio nacionalinės teisės nesuderinamumo turi padaryti atitinkamas išvadas ir taikydami šią nacionalinę teisę tuo pačiu metu atsižvelgti į Bendrijos teisę (
13
).
45.
Šiuo atžvilgiu Teisingumo Teismas nusprendė, kad „<…> valstybės narės turi įgyvendinti Bendrijos teisės aktus ir priimti būtinus individualius sprendimus dėl atitinkamų ūkio subjektų. Tai darydamos valstybės narės veikia pagal nacionalinės teisės nustatytas taisykles ir tvarką, laikydamosi Bendrijos teisės nustatytų apribojimų“ (
14
).
46.
Bendrijos teisė ir Reglamentas Nr. 1257/1999 (arba šiuo klausimu Reglamentas Nr. 817/2004 (
15
)) detaliai nereglamentuoja kasmet skiriamos paramos agrarinei aplinkosaugai paskirstymo.
47.
Reglamento Nr. 1257/1999 37 straipsnio 4 dalimi ir 39 straipsnio 3 dalimi numatoma, kad valstybės narės turi pakankamai didelę veiksmų laisvę savo plėtros planams įgyvendinti. Šiuose straipsniuose atitinkamai numatyta, kad „valstybės narės gali nustatyti papildomas ar griežtesnes sąlygas skirti Bendrijos paramą kaimo plėtrai, jeigu tokios sąlygos atitinka šiame reglamente nustatytus tikslus ir reikalavimus“ (
16
), ir kad „prireikus paramos priemones (valstybės narės) gali pataisyti, kad būtų užtikrintas jų suderinamumas ir nuoseklumas“.
48.
Tačiau iš Teisingumo Teismo sprendimo Huber matyti, kad nors plėtros planų dėl ES paramos įgyvendinimas priklauso valstybių narių kompetencijai, nacionalinės priemonės negali turėti įtakos Bendrijos teisės taikymo sričiai ir veiksmingumui (
17
).
49.
Sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą nacionalinis teismas nurodo, kad Reglamente Nr. 1257/1999 24 straipsnio 1 dalyje pateiktą terminą „kasmet“ reikia suprasti taip, kad asmuo kasmet gali prašyti tokios pačios paramos, neatsižvelgiant į tai, ar tokia parama šiam asmeniui buvo suteikta anksčiau. Taip tvirtina ir Otsa Talu.
50.
Tačiau negaliu pritarti tokiai nuomonei. Manau priešingai – kaip iš esmės mano Komisija, Estijos ir Lenkijos vyriausybės – kad šiame straipsnyje neaptariamas minėtas klausimas, o tik nurodyta, jog vykdant daugiametę programą parama mokama kasmetinėmis įmokomis.
51.
Taigi reikia atmesti aiškinimą, kad Reglamento Nr. 1257/1999 24 straipsnio 1 dalies pagrindu programoje turi būti galima kasmet nustatyti naujus įsipareigojimus. Be to, tai akivaizdu ir iš Reglamento Nr. 817/2004 66 straipsnio 5 dalies, kurioje numatyta, kad: „kai parama yra daugiametė, išmokos, skirtos vėlesniems už paraiškos pateikimo metus, mokamos pagal kasmetines mokėjimo paraiškas, išskyrus tuomet, kai valstybė narė įdiegė veiksmingą metinio tikrinimo procedūrą, nurodytą (66 straipsnio 1 dalyje)“.
52.
Atsižvelgiant į tai, reikia nustatyti, ar 37 straipsnio 4 dalyje numatytos „daugiau ar mažiau ribojančios“ sąlygos, kurias Estijos Respublika taiko šioje byloje, atitinka Reglamente Nr. 1257/1999 įtvirtintus tikslus ir reikalavimus.
53.
Tolesniuose dviejuose punktuose išdėstomos pagrindinei bylai reikšmingos Reglamento Nr. 1257/1999 konstatuojamosios dalys.
54.
Reglamento Nr. 1257/1999 14 konstatuojamojoje dalyje numatyta, kad „<…> kaimo plėtros paramos kriterijai neturėtų viršyti to, kas būtina kaimo plėtros politikos tikslams pasiekti“ (
18
).
55.
Reglamento Nr. 1257/1999 31 konstatuojamojoje dalyje taip pat tvirtinama, kad „agrarinės aplinkosaugos pagalbos schema turėtų toliau skatinti ūkininkus tarnauti visuomenei, įvedant arba toliau taikant ūkininkavimo praktiką, suderinamą su didėjančiu poreikiu saugoti ir gerinti aplinką, gamtos išteklius, dirvožemį ir genetinę įvairovę bei išsaugoti kraštovaizdį ir kaimo vietoves“ (
19
).
56.
Remdamasis šiomis konstatuojamosiomis dalimis ir visu Reglamento Nr. 1257/1999 VI skyriaus (būtent šios išvados 3 ir 5 punktuose cituoti 22–24 straipsniai) turiniu, manau, kad Reglamentas Nr. 1257/1999 nedraudžia Estijos Respublikai nustatačius, kad nepakanka biudžeto lėšų, spręsti šią problemą priimant ginčijamą priemonę (
20
).
57.
Pritariu Estijos vyriausybei, jog tai, kad parama teikiama žemės ūkio plotams, dėl kurių jau buvo prisiimti daugiamečiai įsipareigojimai, prisideda prie agrarinės aplinkosaugos priemonės tęstinumo. Priešingu atveju ūkininkai nežinotų, kokia suma jiems bus skirta kasmet. Tai juos atgrasintų teikti paraiškas dėl dalyvavimo pagalbos schemoje arba dėl to jie atsisakytų dalyvauti schemoje tais metais, kuriais parama buvo sumažinta.
58.
Šiame kontekste reikia nurodyti, kad paramos suma nenustatoma atsitiktiniu būdu ar šališkai. Atvirkščiai, kaip buvo nurodyta šioje išvadoje, ji apskaičiuojama remiantis objektyviais Reglamento Nr. 1257/1999 24 straipsnio 1 dalyje nustatytais kriterijais.
59.
Tačiau jei Estijos Respublika turėtų proporcingai sumažinti visus mokėjimus, ji paraiškų, kurios buvo patenkintos 2004 m., atžvilgiu neįvykdytų savo „sutartinio“ įsipareigojimo sumokėti visą numatytos paramos sumą.
60.
Iš tiesų aptariama valstybė narė yra įsipareigojusi gavėjų, jau dalyvaujančių paramos programoje, atžvilgiu, taip pat, kaip ir šie gavėjai yra prisiėmę ilgalaikius įsipareigojimus.
61.
Taip pat pritariu Komisijai, kad valstybė narė gali priimti kitokį sprendimą, nurodytą prejudiciniuose klausimuose, ir proporcingai sumažinti paramą visiems pareiškėjams, atitinkantiems reikalavimus, keliamus paramai agrarinei aplinkosaugai gauti. Pagal šį alternatyvų sprendimą ūkininkai būtų skatinami imtis agrarinės aplinkosaugos ūkininkavimo praktikos, neatsižvelgiant į tai, ar dėl jų buvo priimtas sprendimas suteikti paramą ankstesniais biudžetiniais metais. Kitaip tariant, kiekvienais metais nauji gavėjai būtų skatinami pradėti ir toliau taikyti tokią ūkininkavimo praktiką. Tokiu atveju valstybė narė turėtų įrodyti, kad paramos agrarinei aplinkosaugai schemos tikslai iš tiesų buvo pasiekti esant tam pačiam lygiui, net jei paramos suma buvo keičiama kasmet.
62.
Atsižvelgiant į valstybėms narėms pripažintą diskreciją, neatrodo, kad ginčijama priemonė neatitinka Reglamento Nr. 1257/1999, kuriuo bendrai siekiama skatinti agrarinę aplinkosaugos ir kaimo plėtrą.
63.
Todėl dabar reikia nustatyti, ar Estijos Respublika naudojosi savo diskrecija nepažeisdama Bendrijos teisės.
1. Tariamas bendrųjų Bendrijos teisės principų pažeidimas
64.
Teisingumo Teismas savo sprendime Johan Piek prieš Ministerie van Landbouw, Natuurbeheer en Visserij (
21
) nusprendė, kad „pagal nusistovėjusią teismo praktiką, priimdamos Bendrijos teisės aktų įgyvendinimo priemones, nacionalinės valdžios institucijos privalo naudotis savo diskrecija laikydamosi bendrųjų Bendrijos teisės principų, tarp jų ir proporcingumo principo“. Tarp šių principų taip pat yra teisėtų lūkesčių apsaugos ir vienodo požiūrio principai.
65.
Otsa Talu per posėdį iš esmės tvirtino, kad ginčijamos priemonės nustatymas yra nesuderinamas su teisėtų lūkesčių apsaugos principu.
66.
Teisingumo Teismas nusprendė, kad „teisėtų lūkesčių apsaugos principas iš tikrųjų yra vienas pagrindinių Bendrijos teisės principų“ (
22
).
67.
Mano nuomone, negalima tvirtinti, jog Otsa Talu turėjo teisėtų lūkesčių, kad esama situacija, galinti pasikeisti nacionalinės valdžios institucijoms, įgyvendinančioms Bendrijos reglamentus neperžengiant joms pripažintų diskrecijos ribų, priėmus sprendimus išliks tokia pati, ypač tokioje srityje, kokia yra bendroji žemės ūkio politika, kurią reikia derinti su besikeičiančiomis ekonominėmis sąlygomis (
23
).
68.
Taip pat teisėtų lūkesčių sąvoka reiškia, kad suinteresuotieji asmenys turi vilčių, pagrįstų administracinės institucijos suteiktomis konkrečiomis garantijomis (
24
). Tačiau pagrindinėje byloje nei ELÜPS, nei Įsakyme Nr. 51 nebuvo konkrečiai numatyta, kad visos paraiškos bus patenkintos.
69.
Galiausiai iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, kad Otsa Talu, 2005 m. gegužės 26 d. pateikdama paraišką dėl išmokos už plotą, žinojo apie Įsakymo Nr. 51 82 straipsnio 7 dalies egzistavimą, todėl negalima teigti, kad šio įsakymo pataisa pažeidė jos teisėtus lūkesčius gauti paramą.
70.
Taigi teisėtų lūkesčių apsaugos principas nebuvo pažeistas.
71.
Toliau, kalbant apie vienodo požiūrio principą, kaip Teisingumo Teismas nurodė sprendime Belgija prieš Komisiją (
25
), „pagal nusistovėjusią teismo praktiką vienodo požiūrio ir nediskriminavimo principai reikalauja, jog panašios situacijos nebūtų vertinamos skirtingai, o skirtingos situacijos – vienodai, jeigu toks požiūris nėra objektyviai pagrįstas“.
72.
Manau, kad kai Otsa Talu pateikė paraišką, jos situacija akivaizdžiai nebuvo panaši į kitų gavėjų, kurie jau dalyvavo schemoje ir prisiėmė ilgalaikius agrarinės aplinkosaugos gamybos įsipareigojimus, situaciją. Otsa Talu galėjo būti panašioje situacijoje kaip ūkininkai, kurie tik ketino pateikti paraišką dėl paramos ir (dar) nedalyvavo schemoje.
73.
Be to, nustačius ginčijamą priemonę nebuvo galima pažeisti vienodo požiūrio principo Otsa Talu atžvilgiu, nes atrodo, kad ji buvo vertinama taip pat, kaip ir kiti tomis pačiomis aplinkybėmis (būtent pareiškėjai dėl paramos 2005 m.) ir tomis pačiomis sąlygomis.
74.
Todėl manau, kad vienodo požiūrio principas nebuvo pažeistas.
75.
Sprendime Viamex Agrar Handel ir ZVK (
26
) Teisingumo Teismas nusprendė, kad „pirmiausia reikia pažymėti, jog proporcingumo principo, kuris yra bendrasis Bendrijos teisės principas ir kuris daug kartų buvo patvirtintas Teisingumo Teismo praktikoje, be kita ko, bendrosios žemės ūkio politikos srityje <…>, turi laikytis tiek Bendrijos teisės aktų leidėjas, tiek nacionalinės teisės aktų leidėjai ir teismai, kurie taiko Bendrijos teisę“. Analogiškai šio principo taip pat turi laikytis kompetentingos nacionalinės valdžios institucijos, taikydamos Reglamento Nr. 1257/1999 nuostatas.
76.
Kyla klausimas, ar pagrindinėje byloje nagrinėjamomis aplinkybėmis Estijos Respublikos nustatyta ginčijama priemone, pasinaudojus pripažinta diskrecija, iš tiesų siekiama skatinti kaimo plėtrą (
27
) ir ar ji tinkama ir būtina šiam tikslui pasiekti.
77.
Šiuo atžvilgiu reikia nustatyti, ar ginčijama priemonė tinkama norimam tikslui pasiekti.
78.
Kaip nurodžiau šios išvados 58–61 punktuose, manau, jog atsižvelgiant į tai, kad nebuvo pakankamai biudžeto lėšų, ginčijama priemonė buvo tinkama ir būtina tikslui skatinti kaimo plėtrą pasiekti ir neperkėlė asmeniui per didelės naštos siekiamo tikslo atžvilgiu. Tuo pačiu metu, mano nuomone, alternatyvi galimybė proporcingai sumažinti visus mokėjimus yra mažiau tinkama šiam tikslui pasiekti, nes Estijos Respublikai kiltų pavojus neįvykdyti „sutartinio“ įsipareigojimo sumokėti visą numatytos paramos sumą, ir, sumažinus iki tam tikros sumos, gavėjams, kurie jau dalyvauja paramos programoje, būtų sudarytos kliūtys toliau tęsti agrarinės aplinkosaugos gamybą (
28
).
79.
Atsižvelgiant į tai, kas pasakyta, manau, kad viską gerai apsvarsčius, iš Teisingumo Teismui pateiktos bylos medžiagos matyti, kad šios bylos aplinkybėmis nustačius ginčijamą priemonę nebuvo pažeistas proporcingumo principas.
IV — Išvada
80.
Manau, kad Teisingumo Teismas į Riigikohus pateiktus klausimus turėtų atsakyti taip:
„Nacionalinės teisės aktai, kokie nagrinėjami pagrindinėje byloje, nustatantys sąlygą, kad dėl nepakankamų biudžeto lėšų parama toliau teikiama tik tiems pareiškėjams, kurių atžvilgiu pagal atitinkamą programą jau praėjusiais biudžetiniais metais buvo priimtas sprendimas suteikti paramą agrarinei aplinkosaugai, numatytą 1999 m. gegužės 17 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1257/1999 dėl Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo (EŽŪOGF) paramos kaimo plėtrai ir iš dalies pakeičiančio bei panaikinančio tam tikrus reglamentus 22–24 straipsniuose, ir kurie prisiėmė agrarinės aplinkosaugos įsipareigojimus, iš esmės nesudaro kliūčių šio reglamento tikslams pasiekti.“
(
1
)	Originalo kalba: anglų.
(
2
)	1999 m. gegužės 17 d. Reglamentas dėl Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo (EŽŪOGF) paramos kaimo plėtrai ir iš dalies keičiantis bei panaikinantis tam tikrus reglamentus (OL 1999 L 160, p. 80; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 25 t., p. 391), iš dalies panaikintas 2005 m. rugsėjo 20 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1698/2005 dėl Europos žemės ūkio fondo kaimo plėtrai (EŽŪFKP) paramos kaimo plėtrai (OL 2005, L 277, p. 1)
(
3
)	Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet (PRIA), Estijos Respublikos vyriausybės įstaiga prie Žemės ūkio ministerijos, kurios kompetencijai, be kita ko, priskiriama organizuoti nacionalinės paramos ir Europos Sąjungos paramos žemės ūkiui ir kaimo plėtrai išmokėjimą (toliau – tarnyba).
(
4
)	Cituojami Reglamento Nr. 1257/1999 22, 23 ir 24 straipsniai, iš dalies pakeisti 2003 m. rugsėjo 29 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1783/2003 (OL 2003, L 270, p. 70; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 40 t., p. 338).
(
5
)	Euroopa Liidu ühise põllumajanduspoliitika rakendamise seadus.
(
6
)	RT I 2004, 24, 163.
(
7
)	Põllumajandusliku keskkonnatoetuse saamise täpsemad nõuded ning toetuse taotlemise, taotluse menetlemise ja toetuse maksmise täpsem kord (RTL (Official Gazette priedas) 2004, 51, 879).
(
8
)	Sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą nurodyta, kad jau 2004 m. Agrofarm įsigijo 2005 m. pavasario sėjai reikalingas sėklas ir taip pasiruošė agrarinės aplinkosaugos gamybai.
(
9
)	Agrofarm susijungė su Otsa Talu.
(
10
)	Žr. šios išvados 25 ir 26 punktus.
(
11
)	2008 m. rugsėjo 11 d. Sprendimas (C-428/06–C-434/06, Rink. p. I-6747, 39 punktas), šiuo klausimu cituojantis 1995 m. birželio 15 d. Sprendimą Zabala Erasun ir kt. (C-422/93–C-424/93, Rink. p. I-1567, 28 punktas); 1998 m. kovo 12 d. Sprendimas Djabali (C-314/96, Rink. p. I-1149, 18 punktas) ir 2005 m. sausio 20 d. Sprendimas García Blanco (C-225/02, Rink. p. I-523, 27 punktas).
(
12
)	2006 m. vasario 21 d. Sprendimas (C-152/03, Rink. p. I-1711, 13–15 punktai ir minėta teismo praktika).
(
13
)	Šiuo klausimu žr. 2002 m. rugsėjo 19 d. Sprendimo Huber (C-336/00, Rink. p. I-7699, 39 ir 40 punktai).
(
14
)	Žr. 1987 m. liepos 7 d. Sprendimą Étoile commerciale ir CNTA prieš Komisiją (89/86 ir 91/86, Rink. p. 3005, 12 punktas). Taip pat žr., pavyzdžiui, 1983 m. rugsėjo 21 d. Sprendimą Deutsche Milchkontor ir kt. (205/82–215/82, Rink. p. 2633) ir 1989 m. vasario 2 d. Sprendimą Nyderlandai prieš Komisiją (262/87, Rink. p. 225). Taip pat žr. R. Mögele „The financing system of the Common Agricultural Policy and its legal framework“ leidinyje „Irish Journal of European Law“, Round Hall Sweet & Maxwell, 2 (1995), p. 139 ir 140: „nors iš esmės bendrosios žemės ūkio politikos taisykles nustato Bendrijos teisės aktai <…>, valstybės narės ir jų valdžios institucijos įgyvendina ir taiko šias taisykles vadovaudamosi Bendrijos institucinės struktūros ir santykių tarp Bendrijos ir jos valstybių narių bendraisiais principais“; J. A. McMahon. „EU Agricultural Law“, Oxford University Press, 2007, p. 30: „pakeitimais šioje srityje, kuriais nustatyta Bendrijos sistema, užtikrinanti geras žemės ūkio ir aplinkos sąlygas, paliekama tam tikra diskrecija valstybėms narėms“ ir minėtą teismo praktiką.
(
15
)	2004 m. balandžio 29 d. Komisijos reglamentas (EB) Nr. 817/2004, nustatantis išsamias Tarybos reglamento (EB) Nr. 1257/1999 dėl Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo (EŽŪOGF) paramos kaimo plėtrai taikymo taisykles (OL L 153, 2004, p. 30; Reglamentas Nr. 817/2004).
(
16
)	Manau, kad iš šio straipsnio matyti, jog aplinkybė, kad ginčijama priemonė iš pradžių nebuvo numatyta 2004–2006 m. Estijos plėtros plane, nėra lemiama.
(
17
)	13 išnašoje minėto sprendimo Huber 61–64 punktai. Taip pat žr. generalinio advokato S. Alber išvados šioje byloje 74–76 punktus bei nurodytą teismo praktiką. 14 išnašoje minėto sprendimo Deutsche Milchkontor ir kt. 22 punkte Teisingumo Teismas nusprendė, kad „nacionalinės teisės taikymas negali turėti įtakos Bendrijos teisės taikymo sričiai ir veiksmingumui“.
(
18
)	Taip pat žr. Reglamento Nr. 817/2004 ketvirtą konstatuojamąją dalį. Be to, vienuoliktoje konstatuojamojoje dalyje numatyta, kad „kalbant apie agrarinę aplinkosaugą <…>, būtiniausi reikalavimai, kurių turi laikytis ūkininkai pagal įvairius agrarinės aplinkosaugos <…> įsipareigojimus, turėtų užtikrinti subalansuotą paramos, kuri pagrįsta tikslais ir prisideda prie subalansuotos kaimo plėtros, taikymą“.
(
19
)	Galima pridurti, kad Reglamento Nr. 1257/1999 29 konstatuojamojoje dalyje pabrėžiama, kad „<…> didelis dėmesys turėtų būti skiriamas agrarinės aplinkosaugos instrumentams kaimo vietovių subalansuotai plėtrai remti ir atsakyti į visuomenės augančią paklausą aplinkos apsaugos paslaugoms“.
(
20
)	T. y. Įsakymą Nr. 51, kuriame nustatyta papildoma sąlyga, kad 2005 m. asmuo gali pateikti paraišką dėl paramos agrarinės aplinkosaugos gamybai, jeigu 2004 m. buvo priimtas sprendimas pareiškėjui suteikti tokią paramą, o pareiškėjas įsipareigojo įvykdyti reikalavimus, keliamus paramai agrarinei aplinkosaugai gauti penkerių metų laikotarpiu.
(
21
)	2007 m. sausio 11 d. Sprendimas (C-384/05, Rink. p. I-289, 34 punktas ir nurodyta teismo praktika). Dėl žemės ūkio srities ir Bendrijos teisės bendrųjų principų žr., pavyzdžiui, D. Bianchi „La politique agricole commune (PAC)“, Bruylant Bruxelles, 2006, p. 62–69 ir J. A. McMahon „EU Agricultural Law“, minėto 14 išnašoje, p. 28–33.
(
22
)	2005 m. birželio 7 d. Sprendimas VEMW ir kt. (C-17/03, Rink. p. I-4983, 73 punktas ir nurodyta teismo praktika).
(
23
)	Žr. pagal analogiją dėl Bendrijos institucijų 1996 m. vasario 15 d. Sprendimą Duff ir kt. (C-63/93, Rink. p. I-569, 20 punktas): „(teisėtų lūkesčių apsaugos) principas, kuris yra Bendrijos teisės sistemos dalis <…>, išplaukia iš teisinio saugumo principo, kuris reikalauja, kad teisės aktai būtų aiškūs ir tikslūs, ir juo siekiama užtikrinti, kad teisinės situacijos ir santykiai kylantys iš Bendrijos teisės būtų numatomi. Šiuo atžvilgiu visų pirma reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką bendrųjų rinkų organizavimo srityje, kurios tikslas yra nuolatinis derinimas su besikeičiančiomis ekonominėmis sąlygomis, ūkio subjektai negali turėti teisėtų lūkesčių, kad jiems nebus taikomi galimų rinkos politikos ar struktūrinės politikos taisyklių nustatyti apribojimai“. Taip pat žr. 2006 m. rugsėjo 7 d. Sprendimą Ispanija prieš Tarybą (C-310/04, Rink. p. I-7285, 81 punktas ir nurodyta teismo praktika).
(
24
)	Pagal analogiją žr. 1996 m. kovo 11 d. Nutartį Guérin Automobiles prieš Komisiją (T-195/95, Rink. p. II-171, 20 punktas).
(
25
)	2005 m. balandžio 14 d. Sprendimas (C-110/03, Rink. p. I-2801, 71 punktas), kuriame minimi 2004 m. rugsėjo 9 d. Sprendimas Ispanija prieš Komisiją (C-304/01, Rink. p. I-7655, 31 punktas) ir 2004 m. gruodžio 14 d. Sprendimas Swedish Match (C-210/03, Rink. p. I-11893, 70 punktas). Taip pat žr. 1994 m. spalio 5 d. Sprendimą Crispoltoni ir kt. (C-133/93, C-300/93 ir C-362/93, Rink. p. I-4863, 50 punktas ir nurodyta praktika).
(
26
)	2008 m. sausio 17 d. Sprendimas (C-37/06 ir C-58/06, Rink. p. I-69, 33 ir 35 punktai).
(
27
)	Primenu Reglamento Nr. 1257/1999 31 konstatuojamojoje dalyje numatytą tikslą „toliau skatinti ūkininkus tarnauti visuomenei <…> įvedant arba toliau taikant (agrarinės aplinkosaugos) ūkininkavimo praktiką <…>“.
(
28
)	Dėl Bendrijos institucijų žr. 23 išnašoje minėtą sprendimą Ispanija prieš Tarybą, kurio 134 punkte Teisingumo Teismas nusprendė, kad „Bendrijos institucijų pateikti duomenys neleidžia Teisingumo Teismui patikrinti, ar Bendrijos teisės aktų leidėjas galėjo, neperžengdamas <…> (bendrosios žemės ūkio politikos) srityje turimos didelės diskrecijos ribų, padaryti išvadą, kad pakanka nustatyti, jog specialios išmokos medvilnei dydis sudaro 35% bendros pagalbos, buvusios pagal ankstesnę pagalbos schemą, kad būtų pasiektas Reglamento Nr. 864/2004 penktoje konstatuojamojoje dalyje numatytas ir Protokolo Nr. 4 2 dalyje esantį tikslą atspindintis siekis užtikrinti rentabilumą ir todėl tolesnį šios kultūros kultivavimą“.