62024CJ0525
TEISINGUMO TEISMO (šeštoji kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. lapkričio 27 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – SESV 63 straipsnis – Laisvas kapitalo judėjimas – Apmokestinimas – Pelno mokestis už dividendus – Pagal Ispanijos teisę įsteigtas juridinis asmuo, kuris yra apmokestinamasis asmuo ne Portugalijos rezidentas – Mokestis prie šaltinio – Atleidimas nuo mokesčio – Įrodymams keliami reikalavimai – Pažyma, patvirtinanti atleidimo nuo mokesčio sąlygas – SESV 65 straipsnis – Privalomieji bendrojo intereso pagrindai – Mokesčių kontrolės veiksmingumas – Veiksmingas mokesčio surinkimas – Valstybių narių kompetentingų institucijų bendradarbiavimas ir tarpusavio pagalba“
Byloje C‑525/24
dėl Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa – CAAD) (Mokesčių arbitražo teismas (Administracinio arbitražo centras), Portugalija) 2024 m. liepos 18 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2024 m. liepos 30 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Santander Renta Variable España Pensiones, Fondo de Pensiones
prieš
Autoridade Tributária e Aduaneira
TEISINGUMO TEISMAS (šeštoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkė I. Ziemele (pranešėja), teisėjai A. Kumin ir S. Gervasoni,
generalinis advokatas J. Richard de la Tour,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Santander Renta Variable España Pensiones, Fondo de Pensiones, atstovaujamo advogados M. F. Cabral Matos, T. Marreiros Moreira ir R. Pereira de Abreu,
–
Portugalijos vyriausybės, atstovaujamos P. Barros da Costa, H. Gomes Magno ir A. Rodrigues,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos P. Caro de Sousa ir W. Roels,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl SESV 63 straipsnio išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Santander Renta Variable España Pensiones, Fondo de Pensiones (toliau – Santander) ir Autoridade Tributária e Aduaneira (Mokesčių ir muitų administratorius, Portugalija; toliau – mokesčių administratorius) ginčą dėl Santander gautų dividendų už 2020 ir 2021 m. apmokestinimo fiksuoto tarifo mokesčiu prie šaltinio teisėtumo.
Teisinis pagrindas
Tarptautinė teisė
3
1993 m. spalio 26 d. Madride sudarytos Portugalijos Respublikos ir Ispanijos Karalystės sutarties dėl dvigubo apmokestinimo išvengimo ir mokesčių vengimo prevencijos pajamų mokesčių srityje 10 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.   Dividendai, kuriuos bendrovė, susitariančiosios valstybės rezidentė, moka kitos susitariančiosios valstybės rezidentui, gali būti apmokestinami toje kitoje susitariančiojoje valstybėje.
2.   Vis dėlto šie dividendai taip pat gali būti apmokestinti susitariančiojoje valstybėje, kurios rezidentė yra dividendus mokanti bendrovė, pagal šios valstybės teisės aktus, tačiau jeigu dividendus gaunantis asmuo yra faktinis jų gavėjas, taip apskaičiuotas mokestis negali viršyti:
<…>
b) 15 % bendrosios dividendų sumos visais kitais atvejais.
<…>“
Sąjungos teisė
SESV
4
SESV 63 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Pagal šiame skyriuje išdėstytas nuostatas uždraudžiami visi kapitalo judėjimo tarp valstybių narių ir tarp valstybių narių bei trečiųjų šalių apribojimai.“
5
SESV 65 straipsnyje numatyta:
„1.   63 straipsnio nuostatos nepažeidžia valstybių narių teisės:
a)
taikyti atitinkamas savo mokesčių įstatymų nuostatas, pagal kurias skiriami mokesčių mokėtojai dėl jų skirtingos padėties gyvenamosios vietos arba kapitalo investavimo vietos atžvilgiu;
<…>
3.   1 ir 2 dalyse nurodytos priemonės ir tvarka neturi sudaryti laisvo kapitalo judėjimo ir mokėjimų, kaip nustatyta 63 straipsnyje, savavališko diskriminavimo ar užslėpto apribojimo.
<…>“
Direktyva (ES) 2016/2341
6
2016 m. gruodžio 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos (ES) 2016/2341 dėl profesinių pensijų įstaigų (PPĮ) veiklos ir priežiūros (OL L 354, 2016, p. 37) 3 konstatuojamojoje dalyje nurodyta:
„šia direktyva siekiama minimalaus derinimo, todėl ji neturėtų trukdyti valstybėms narėms toliau taikyti arba priimti griežtesnių nuostatų, kuriomis siekiama apsaugoti profesinių pensijų sistemų narius ir išmokų gavėjus, jei tokios nuostatos dera su valstybių narių įsipareigojimais pagal Sąjungos teisės aktus. Ši direktyva netaikoma klausimams dėl nacionalinės socialinės ir darbo teisės, mokesčių ar sutarčių teisės aktų ar pensijų nuostatų valstybėse narėse tinkamumo“.
7
Šios direktyvos 6 straipsnyje numatyta:
„Šioje direktyvoje:
1.
profesinių pensijų įstaiga arba PPĮ – įstaiga, nepriklausomai nuo jos juridinės formos, veikianti finansavimo pagrindu, įsteigta atskirai nuo bet kurio finansuojančiojo subjekto arba įmonės, pensijų išmokoms išmokėti pagal profesinę veiklą, remiantis susitarimu arba sutartimi, sudaryta:
a)
individualiai arba kolektyviai darbdavio (‑ių) ir darbuotojo (‑ų) arba jų atitinkamų atstovų arba
b)
individualiai arba kolektyviai su savarankiškai dirbančiais asmenimis pagal buveinės ir priimančiosios valstybės narės teisę,
ir tiesiogiai užsiimanti su tuo susijusia veikla;
<…>
4.
pensijų išmokos – išmokos, mokamos atsižvelgiant į sulauktą ar numatomą sulaukti pensinį amžių, arba tas išmokas papildantys ir kaip pagalbiniai vykdomi mokėjimai mirties, negalios arba darbo sutarties nutraukimo atveju arba paramos mokėjimai ar paslaugos ligos, skurdo arba mirties atveju. Siekiant padidinti finansinį saugumą išėjus į pensiją, šios išmokos gali būti mokamos kaip išmokos iki gyvos galvos, laikinieji arba vienkartiniai mokėjimai arba bet kuris jų derinys;
<…>“
8
Minėtos direktyvos 45 straipsnis suformuluotas taip:
„1.   Pagrindinis rizikos ribojimu pagrįstos priežiūros tikslas – apsaugoti narių ir išmokų gavėjų teises ir užtikrinti [profesinių pensijų įstaigų (PPĮ)] stabilumą ir patikimumą.
2.   Valstybės narės užtikrina, kad kompetentingos institucijos turėtų reikiamų priemonių, atitinkamų žinių, pajėgumų ir įgaliojimų, kad galėtų pasiekti 1 dalyje nurodytą pagrindinį priežiūros tikslą.“
9
Direktyvos 2016/2341 50 straipsnio a punkte nustatyta:
„Valstybės narės užtikrina, kad kiekvienos jų teritorijoje registruotos ar leidimą veikti turinčios PPĮ atžvilgiu kompetentingos institucijos turėtų įgaliojimų ir priemonių, būtinų siekiant:
a)
reikalauti, kad PPĮ, PPĮ administracinis, valdymo ar priežiūros organas arba PPĮ faktiškai vadovaujantys arba pagrindines funkcijas vykdantys asmenys bet kada pateiktų informaciją apie visus veiklos klausimus arba perduotų visus verslo dokumentus;
<…>“
Direktyva 2010/24/ES
10
2010 m. kovo 16 d. Tarybos direktyvos 2010/24/ES dėl savitarpio pagalbos vykdant reikalavimus, susijusius su mokesčiais, muitais ir kitomis priemonėmis (OL L 84, 2010, p. 1), 7 konstatuojamojoje dalyje nurodyta:
„Savitarpio pagalba gali būti teikiama tokiu būdu: institucija, į kurią kreipiamasi, gali suteikti prašančiajai institucijai informaciją, kurios šiai reikia reikalavimams, atsirandantiems prašančiojoje valstybėje narėje, vykdyti ir pranešti skolininkui apie visus dokumentus, susijusius su tokiais prašančiosios valstybės narės reikalavimais. Prašančiosios institucijos prašymu institucija, į kurią kreipiamasi, taip pat gali vykdyti reikalavimus, atsirandančius prašančiojoje valstybėje narėje, arba imtis prevencinių priemonių šių reikalavimų vykdymui garantuoti.“
11
Pagal šios direktyvos 1 straipsnį joje nustatomos taisyklės, kuriomis vadovaudamosi valstybės narės turi teikti pagalbą valstybėje narėje vykdant 2 straipsnyje nurodytus reikalavimus, atsirandančius kitoje valstybėje narėje.
12
Tos direktyvos 2 straipsnio 1 dalies a punkte numatyta:
„Ši direktyva taikoma reikalavimams, susijusiems su:
a)
visais bet kokio pobūdžio mokesčiais ir muitais, kuriuos taiko valstybė narė arba jos teritoriniai ar administraciniai padaliniai, įskaitant vietos valdžios institucijas, arba kurie taikomi valstybės narės arba jos padalinių ar [Europos] Sąjungos vardu.“
13
Tos pačios direktyvos 5 straipsnio 1 dalis suformuluota taip:
„Prašančiosios institucijos prašymu institucija, į kurią kreipiamasi, suteikia visą informaciją, kuri, galima numatyti, būtų svarbi prašančiajai institucijai vykdant 2 straipsnyje nurodytus reikalavimus.
Norėdama suteikti tą informaciją, institucija, į kurią kreipiamasi, pasirūpina, kad būtų atlikti visi tokiai informacijai gauti reikalingi administraciniai tyrimai.“
14
Direktyvos 2010/24 10 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Prašančiosios institucijos prašymu institucija, į kurią kreipiamasi, vykdo reikalavimus turėdama dokumentą, kuriuo leidžiama juos vykdyti prašančiojoje valstybėje narėje.“
Direktyva 2011/16/ES
15
2011 m. vasario 15 d. Tarybos direktyvos 2011/16/ES dėl administracinio bendradarbiavimo apmokestinimo srityje ir panaikinančios Direktyvą 77/799/EEB (OL L 64, 2011, p. 1) 1 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Šia direktyva nustatomos taisyklės ir tvarka, kuriomis vadovaudamosi valstybės narės bendradarbiauja viena su kita siekdamos keistis informacija, kuri, kaip galima numatyti, gali būti reikalinga administruojant valstybių narių nacionalinius įstatymus, susijusius su 2 straipsnyje nurodytais mokesčiais, ir užtikrinant jų vykdymą.“
16
Direktyvos 2011/16 2 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta, kad ši direktyva taikoma visiems bet kokios rūšies mokesčiams, kuriuos taiko valstybė narė arba valstybės narės teritoriniai ar administraciniai padaliniai, įskaitant vietos valdžios institucijas, arba kurie taikomi jų vardu.
17
Šios direktyvos II skyriaus I skirsnio „Keitimasis informacija gavus prašymą“ 5 straipsnis suformuluotas taip:
„Besikreipiančiosios institucijos prašymu institucija, į kurią kreipiamasi, pateikia besikreipiančiajai institucijai visą 1 straipsnio 1 dalyje nurodytą informaciją, kurią ji turi arba kurią ji gauna atlikusi administracinius tyrimus.“
Portugalijos teisė
18
Pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos Estatuto dos Benefícios Fiscais (Mokesčių lengvatų statutas) (Diário da República, I serija I‑A, Nr. 149, 1989 m. liepos 1 d.; toliau – EBF) 16 straipsnis „Pensijų ir panašūs fondai“ suformuluotas taip:
„1.   Pensijų ir panašių fondų, įsteigtų ir veikiančių pagal nacionalinę teisę, pajamos atleidžiamos nuo [pelno mokesčio].
<…>
7.   Nuolatinei buveinei Portugalijos teritorijoje nepriskirtinos pensijų fondų, kurie veikia pagal teisės aktus ir yra įsisteigę kitoje <…> Sąjungos arba Europos ekonominės erdvės valstybėje narėje (pastaruoju atveju su sąlyga, kad šią valstybę narę saisto administracinis bendradarbiavimas apmokestinimo srityje, lygiavertis <…> Sąjungoje nustatytam bendradarbiavimui), gautos pajamos atleidžiamos nuo [pelno mokesčio], jei šie pensijų fondai atitinka šias kumuliacines sąlygas:
a)
jie užtikrina tik senatvės pensijų ar neįgalumo išmokų, maitintojo netekimo pensijų, priešpensinių išmokų ar išankstinių senatvės pensijų, sveikatos priežiūros išmokų, mokamų pasibaigus darbo santykiams, ir išmokų mirties atveju, jei šios išmokos yra papildomos, mokėjimą;
b)
juos valdo profesinių pensijų įstaigos, kurioms taikoma 2003 m. birželio 3 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/41/EB [dėl įstaigų, atsakingų už profesinių pensijų skyrimą, veiklos ir priežiūros (OL L 235, 2003, p. 10; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 4 t., p. 350)];
c)
jie yra faktiniai pajamų gavėjai;
d)
jie paskirstytojo pelno atveju atitinkamas bendrovės akcijas nepertraukiamai išlaiko bent vienus metus.
8.   Nepažeidžiant [Código do Imposto sobre o Rendimento das Pessoas Coletivas (Pelno mokesčio kodeksas), patvirtinto 1988 m. lapkričio 30 d.Decreto-Lei n. 442‑B/88 (Dekretas įstatymas Nr. 442‑B/88; Diário da República, I serija, Nr. 277, 1988 m. lapkričio 30 d.; toliau – CIRC)], 98 straipsnio nuostatų, tam, kad pirmesnės dalies nuostatos būtų taikomos nedelsiant, iki pajamų gavimo dienos subjektui, kuris privalo išskaičiuoti mokestį prie šaltinio, turi būti pateiktas įrodymas, kad įvykdytos šio straipsnio 7 dalies a, b ir c punktuose nustatytos sąlygos, t. y. pateikta <…> Sąjungos arba Europos ekonominės erdvės valstybės narės institucijų, kurioms pavestos atitinkamos priežiūros funkcijos, patvirtinta pažyma.“
19
CIRC 98 straipsnio 5 ir 7 dalyse nustatyta:
„5.   Nepažeidžiant paskesnės dalies nuostatų, tuo atveju, kai įrodymai nepateikiami iki mokesčio sumokėjimo termino pabaigos, taip pat 14 straipsnio 3 ir paskesnėse dalyse nurodytais atvejais, mokesčio naštą perėmęs subjektas privalo sumokėti visą mokestį, kuris turėjo būti išskaičiuotas pagal įstatymą.
<…>
7.   Jeigu per nustatytą terminą ir numatytomis sąlygomis nebuvo pateikti įrodymai, pajamų gaunantys subjektai, atitinkantys šio straipsnio 1 ir 2 dalyse, 14 straipsnio 3 ir paskesnėse dalyse įtvirtintas sąlygas, per dvejus metus nuo metų, kuriais atsirado apmokestinimo momentas, pabaigos gali prašyti grąžinti visą mokestį prie šaltinio ar jo dalį, pateikę finansų ministro įsakymu patvirtintą standartinę formą, prie kurios turi būti pridėtas rezidavimo valstybės kompetentingų institucijų išduotas dokumentas, patvirtinantis šių subjektų rezidavimo vietą mokesčių tikslais atitinkamu laikotarpiu ir prievolę mokėti pajamų mokestį toje valstybėje.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
20
Santander yra juridinis asmuo pagal Ispanijos teisę, įsteigtas sutarties pagrindu kaip pensijų fondas, mokesčių tikslais reziduojantis Ispanijoje.
21
2020 ir 2021 m. Santander, neturėdamas nuolatinės buveinės Portugalijoje, gavo dividendų už bendrovių Portugalijos rezidenčių akcijas, išlaikytas nepertraukiamą ne trumpesnį kaip vienų metų laikotarpį. Šie dividendai buvo apmokestinti 25 % fiksuoto tarifo pelno mokesčiu prie šaltinio.
22
Santander iš pradžių paprašė grąžinti šitaip surinkto mokesčio sumos ir sumos, kuri būtų sumokėta taikant 1993 m. spalio 26 d. Madride sudarytoje Portugalijos Respublikos ir Ispanijos Karalystės sutartyje dėl dvigubo apmokestinimo išvengimo ir mokesčių vengimo prevencijos pajamų mokesčių srityje numatytą 15 % mokesčio tarifą, skirtumą, o paskui – panaikinti aktus dėl pelno mokesčio prie šaltinio už 2020 ir 2021 m., nes buvo pažeista Sąjungos teisė, taip pat pripažinti jo teisę susigrąžinti visą už tuos metus nepagrįstai sumokėtą mokestį, tvirtindamas, kad atitiko visas EBF 16 straipsnyje numatytas sąlygas.
23
Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa) (Mokesčių arbitražo teismas (Administracinio arbitražo centras), Portugalija), kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, pažymi, kad 2020 ir 2021 m. taikytina EBF 16 straipsnio redakcija buvo išdėstyta priėmus 2011 m. spalio 6 d. Sprendimą Komisija / Portugalija (C‑493/09, EU:C:2011:635) ir nuo 2012 m. pensijų fondams nerezidentams taikomas atleidimas nuo mokesčio tokiomis pačiomis sąlygomis kaip tos, kurios taikomos pensijų fondams rezidentams.
24
Jis patikslina, pirma, jog tam, kad pensijų fondų nerezidentų Portugalijoje gautoms pajamoms galėtų būti iš karto taikomas atleidimas nuo pelno mokesčio, jie iki pajamų gavimo dienos privalo įrodyti, kad atitinka EBF 16 straipsnio 7 dalies a, b ir c punktuose numatytas sąlygas, pateikdami EBF 16 straipsnio 8 dalyje numatytą pažymą.
25
Antra, iš EBF 16 straipsnio 8 dalies, siejamos su CIRC 98 straipsniu, matyti, kad pensijų fondai, kurie yra kitos valstybės narės rezidentai ir kurie nepasinaudojo atleidimu nuo pelno mokesčio, gali prašyti grąžinti Portugalijoje nepagrįstai sumokėtą mokestį, jeigu gali įrodyti, kad atitinka EBF 16 straipsnyje numatytas materialines sąlygas.
26
Minėtas teismas pažymi, kad Santander teigia nesėkmingai bandęs gauti EBF 16 straipsnio 8 dalyje nurodytą pažymą; to teismo nuomone, kadangi Portugalijos teisės reikalavimais negalima remtis prieš kitą valstybę narę, Santander negali reikalauti, kad už jo priežiūrą Ispanijoje atsakingas subjektas išduotų pažymas su informacija, kurios šis neturi teisės pateikti pagal savo paties teisės aktus ir vidaus taisykles.
27
Taigi atsižvelgiant, be kita ko, į 2011 m. spalio 6 d. Sprendimą Komisija / Portugalija (C‑493/09, EU:C:2011:635, 49 punktas), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar EBF 16 straipsnio 7 ir 8 dalyse numatytos įrodinėjimo sąlygos gali būti taikomos pensijų fondams nerezidentams, ypač kai jų įvykdyti nereikalaujama iš pensijų fondo rezidento, ir ar tuo atveju, jei mokesčių mokėtojas teigia negalintis gauti tokių įrodymų, mokesčių administratorius turi jų reikalauti ex officio.
28
Tokiomis aplinkybėmis Tribunal Arbitral Tributário (Centro de Arbitragem Administrativa) (Mokesčių arbitražo teismas (Administracinio arbitražo centras)) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar su Sąjungos teise (visų pirma SESV 63 straipsnyje įtvirtintu laisvu kapitalo judėjimu) suderinamos įrodinėjimo sąlygos, kurias, siekiant taikyti atleidimą nuo mokesčio prie šaltinio arba šį mokestį grąžinti, pagal [EBF] 16 straipsnio 7 ir 8 dalis turi įvykdyti pensijų fondai, nereziduojantys Portugalijoje mokesčių tikslais?
2.
Jeigu pareiškėjas tvirtina, kad jam sunku arba neįmanoma gauti tokių įrodymų iš jo rezidavimo valstybės institucijų, ar Portugalijos mokesčių administratorius privalo pasinaudoti mechanizmais, numatytais, pavyzdžiui, 1977 m. gruodžio 19 d. Tarybos direktyvoje 77/799/EEB [dėl valstybių narių kompetentingų institucijų tarpusavio pagalbos tiesioginio apmokestinimo srityje (OL L 336, 1977, p. 15; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 63)] ir (arba) 2008 m. gegužės 26 d. Tarybos direktyvoje 2008/55/EB [dėl tarpusavio pagalbos vykdant reikalavimus, susijusius su tam tikromis rinkliavomis, muitais, mokesčiais ir kitomis priemonėmis (OL L 150, 2008, p. 28)], kad gautų pagal [EBF] 16 straipsnio 7 ir 8 dalis reikalaujamą informaciją?“
Dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą
Pirminės pastabos
29
Pirma, formaliai neginčydama prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimtinumo Portugalijos vyriausybė nesutinka su prielaida, kuria remiasi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, t. y. kad EBF 16 straipsnio 7 ir 8 dalyse, siejamose su CIRC 98 straipsniu, nustatyta įrodinėjimo našta trukdo pensijų fondui nerezidentui pasinaudoti teise į atleidimą nuo pelno mokesčio. Ši vyriausybė iš esmės tvirtina, kad visi įrodymai, leidžiantys patvirtinti atitiktį EBF 16 straipsnio 7 dalyje nustatytoms sąlygoms, yra priimtini, o šio atleidimo nuo mokesčio netaikymas pagrindinėje byloje nagrinėjamai situacijai yra dividendus paskirsčiusios Portugalijos bendrovės ir juos gavusio pensijų fondo nerezidento, kuris savo prašymus visų pirma turėjo pateikti pagal teisės aktų reikalavimus, veiksmų pasekmė.
30
Šiuo klausimu pirmiausia pažymėtina, kad SESV 267 straipsnyje numatytoje procedūroje Teisingumo Teismas, laikydamasis Sąjungos teismų ir nacionalinių teismų jurisdikcijos atskyrimo taisyklių, turi atsižvelgti į paties prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodytas prejudicinių klausimų faktines ir teisines aplinkybes (šiuo klausimu žr. 2025 m. vasario 27 d. Sprendimo Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej (KIS valdymo būdas), C‑18/23, EU:C:2025:119, 36 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
31
Be to, klausimas, ar prielaidos, kuriomis prejudiciniuose klausimuose remiasi juos pateikęs nacionalinis teismas, yra klaidingos, susijęs su faktinėmis aplinkybėmis, kurių tikslumo Teisingumo Teismas neprivalo tikrinti (2025 m. vasario 27 d. Sprendimo Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej (KIS valdymo būdas), C‑18/23, EU:C:2025:119, 37 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
32
Taigi Portugalijos vyriausybė negali Teisingumo Teisme ginčyti iš nacionalinės teisės ir faktinių aplinkybių kylančių prielaidų, kurias nurodė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas ir kuriomis Teisingumo Teismas turi remtis atsakydamas į prejudicinius klausimus.
33
Antra, dėl Europos Komisijos abejonių, susijusių su EBF 16 straipsnio 7 dalyje numatytomis materialinėmis sąlygomis, pažymėtina, kad nagrinėti įrodinėjimo sąlygų, kurias turi įvykdyti pensijų fondas nerezidentas, kad būtų atleistas nuo pelno mokesčio, atitiktį Sąjungos teisei yra svarbu tik tuo atveju, jei pačios materialinės sąlygos atitinka šią teisę. Kaip matyti iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą, jį pateikęs teismas mano, kad nuo 2012 m. šiam atleidimui nuo mokesčio, jeigu jis susijęs su kitoje Sąjungos valstybėje narėje reziduojančių pensijų fondų gautomis pajamomis Portugalijoje, taikomos tos pačios materialinės sąlygos kaip ir pagal Portugalijos teisę įsteigtiems pensijų fondams.
34
Kadangi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo klausia tik dėl Sąjungos teisės išaiškinimo, kiek tai susiję su pensijų fondams nerezidentams taikomomis įrodinėjimo sąlygomis, Teisingumo Teismas turi priimti sprendimą tik dėl šio aspekto; šioje byloje jis neturi pareikšti nuomonės dėl šios teisės išaiškinimo, kiek tai susiję su pensijų fondams nerezidentams taikomomis materialinėmis atleidimo nuo pelno mokesčio sąlygomis.
Dėl pirmojo prejudicinio klausimo
35
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar SESV 63 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją valstybei narei draudžiama reikalauti, kad pensijų fondas nerezidentas įrodytų, jog įvykdytos materialinės atleidimo nuo mokesčio už jo gautus dividendus arba šio mokesčio grąžinimo sąlygos, pateikdamas už šio fondo priežiūrą jo rezidavimo valstybėje narėje atsakingų institucijų patvirtintą pažymą.
36
Iš Teisingumo Teismo suformuotos jurisprudencijos matyti, kad tarp SESV 63 straipsnio 1 dalyje draudžiamų laisvo kapitalo judėjimo ribojimo priemonių yra tos, kurios gali atgrasyti nerezidentus investuoti tam tikroje valstybėje narėje arba šios valstybės narės rezidentus tai daryti kitose valstybėse (2011 m. spalio 6 d. Sprendimo Komisija / Portugalija, C‑493/09, EU:C:2011:635, 28 punktas ir 2024 m. lapkričio 7 d. Sprendimo XX (Vadinamosios unit-linked sutartys), C‑782/22, EU:C:2024:932, 28 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
37
Priemonių atgrasomojo pobūdžio patikrinimas gali apimti ne tik priemones, kuriomis nustatomos mokesčių lengvatos taikymo materialinės sąlygos, bet ir priemones, numatančias įrodymus, kuriuos šiuo tikslu turi pateikti mokesčių mokėtojai nerezidentai (šiuo klausimu žr. 2020 m. sausio 30 d. Sprendimo Köln-Aktienfonds Deka, C‑156/17, EU:C:2020:51, 50 punktą).
38
Nagrinėjamu atveju iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, jog tam, kad galėtų pasinaudoti atleidimu nuo pelno mokesčio, pagal EBF 16 straipsnio 8 dalį pensijų fondas nerezidentas iki atitinkamų pajamų gavimo dienos subjektui, turinčiam išskaičiuoti mokestį prie šaltinio, privalo įrodyti, kad įvykdytos šio 16 straipsnio 7 dalies a, b ir c punktuose numatytos sąlygos, pateikdamas Sąjungos arba Europos ekonominės erdvės valstybės narės institucijų, atsakingų už šio fondo priežiūrą, patvirtintą pažymą, nors įvykdyti šių įrodinėjimo sąlygų nereikalaujama iš pensijų fondo rezidento.
39
Vadinasi, pensijų fondams nerezidentams, siekiantiems pasinaudoti atleidimu nuo pelno mokesčio arba šį mokestį susigrąžinti, tenka administracinė našta, o pensijų fondams rezidentams – ne.
40
Toks skirtingas požiūris yra nepalankus pensijų fondams nerezidentams ir gali atgrasyti juos investuoti į Portugalijos bendroves, todėl tai yra laisvo kapitalo judėjimo apribojimas, iš principo draudžiamas pagal SESV 63 straipsnio 1 dalį.
41
Vis dėlto SESV 65 straipsnio 1 dalies a punkte įtvirtinta, kad SESV 63 straipsnio nuostatos nepažeidžia valstybių narių teisės taikyti atitinkamas savo mokesčių įstatymų nuostatas, pagal kurias skiriami mokesčių mokėtojai dėl jų skirtingos padėties pagal rezidavimo arba kapitalo investavimo vietą.
42
Iš suformuotos jurisprudencijos matyti, kad SESV 65 straipsnio 1 dalies a punktas, kaip nukrypstanti nuo pagrindinio laisvo kapitalo judėjimo principo nuostata, turi būti aiškinamas siaurai. Todėl ši nuostata negali būti aiškinama taip, kad kiekviena mokesčių įstatymų nuostata, pagal kurią skiriami mokesčių mokėtojai pagal jų rezidavimo vietą arba valstybę, kurioje investuotas jų kapitalas, automatiškai suderinama su SESV (2008 m. sausio 17 d. Sprendimo Jäger, C‑256/06, EU:C:2008:20, 40 punktas ir 2025 m. vasario 27 d. Sprendimo Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej (KIS valdymo būdas), C‑18/23, EU:C:2025:119, 76 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
43
Skirtingas požiūris, leidžiamas pagal SESV 65 straipsnio 1 dalies a punktą, remiantis šio straipsnio 3 dalimi neturi sudaryti savavališko diskriminavimo ar užslėpto apribojimo. Todėl Teisingumo Teismas nusprendė, kad toks skirtingas požiūris leidžiamas tik tuo atveju, jeigu jis susijęs su objektyviai nepanašiomis situacijomis arba pateisinamas privalomuoju bendrojo intereso pagrindu (2000 m. birželio 6 d. Sprendimo Verkooijen, C‑35/98, EU:C:2000:294, 43 punktas ir 2025 m. vasario 27 d. Sprendimo Dyrektor Krajowej Informacji Skarbowej (KIS valdymo būdas), C‑18/23, EU:C:2025:119, 77 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
44
Iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti tiek tai, kad klausimas, ar tarpvalstybinė situacija yra panaši į vidaus situaciją, turi būti nagrinėjamas atsižvelgiant į tikslą, kurio siekiama aptariamomis nacionalinės teisės nuostatomis, jų dalyką ir turinį, tiek tai, kad, siekiant nustatyti, ar skirtingas požiūris, atsirandantis taikant šias teisės nuostatas, atspindi objektyvų situacijos skirtumą, turi būti atsižvelgiama tik į reikšmingus tokiose teisės nuostatose įtvirtintus atskyrimo kriterijus (2021 m. balandžio 29 d. Sprendimo Veronsaajien oikeudenvalvontayksikkö (KIPVPS išmokėtos pajamos), C‑480/19, EU:C:2021:334, 49 punktas ir 2024 m. lapkričio 7 d. Sprendimo XX (Vadinamosios unit-linked sutartys), C‑782/22, EU:C:2024:932, 45 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
45
Dėl šios priežasties nuo to momento, kai valstybė narė vienašališkai arba sudariusi sutartis pajamų mokesčiu apmokestina ne tik mokesčių mokėtojus rezidentus, bet ir mokesčių mokėtojus nerezidentus už iš bendrovės rezidentės gaunamus dividendus, Teisingumo Teismo nuomone, šių mokesčių mokėtojų nerezidentų padėtis tampa panaši į mokesčių mokėtojų rezidentų padėtį (2006 m. gruodžio 12 d. Sprendimo Test Claimants in Class IV of the ACT Group Litigation, C‑374/04, EU:C:2006:773, 68 punktas ir 2024 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Credit Suisse Securities (Europe), C‑601/23, EU:C:2024:1048, 53 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
46
Šiuo atveju pagrindinėje byloje nagrinėjamose teisės nuostatose pripažįstama, kad pensijų fondų rezidentų ir pensijų fondų nerezidentų padėtis yra panaši, nes pastariesiems, kaip ir pensijų fondams rezidentams, taikomas atleidimas nuo mokesčio už jų gaunamus dividendus. Vis dėlto pagal šias nuostatas abiejų kategorijų fondai vertinami skirtingai, kai reikia įrodyti, kad jie atitinka materialines šio atleidimo nuo mokesčio taikymo sąlygas. Tiek pensijų fondai rezidentai, tiek pensijų fondai nerezidentai privalo atitikti materialines mokesčių lengvatos taikymo sąlygas.
47
Vadinasi, teisės nuostatos, kuriomis siekiama užtikrinti atitiktį materialinėms mokesčių lengvatos taikymo sąlygoms ir pagal kurias įvykdyti šios atitikties įrodinėjimo sąlygas reikalaujama tik iš pensijų fondų nerezidentų, neatspindi objektyvaus pensijų fondų rezidentų ir pensijų fondų nerezidentų situacijos skirtumo.
48
Taigi reikia patikrinti, ar skirtingas požiūris, atsirandantis dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamų teisės nuostatų, gali būti pateisinamas privalomuoju bendrojo intereso pagrindu.
49
Šiuo klausimu iš suformuotos jurisprudencijos matyti, kad būtinybė užtikrinti mokesčių kontrolės veiksmingumą ir veiksmingą mokesčio surinkimą yra privalomieji bendrojo intereso pagrindai, kuriais galima pateisinti laisvo kapitalo judėjimo apribojimą, su sąlyga, kad jis yra tinkamas nuosekliai ir sistemiškai užtikrinti šių tikslų įgyvendinimą ir neviršija to, kas būtina jiems pasiekti (šiuo klausimu žr. 2023 m. spalio 12 d. Sprendimo BA (Paveldimas turtas – socialinė būsto politika Sąjungoje), C‑670/21, EU:C:2023:763, 67 ir 78 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją, taip pat 2024 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Credit Suisse Securities (Europe), C‑601/23, EU:C:2024:1048, 59 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
50
Nors galiausiai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, kuris vienintelis kompetentingas vertinti pagrindinės bylos faktines aplinkybes ir aiškinti nacionalinės teisės aktus, turi nustatyti, ar tokie teisės aktai atitinka šiuos reikalavimus, ir jei taip – kiek, Teisingumo Teismas, kuris turi duoti naudingą atsakymą tam teismui, yra kompetentingas pateikti jam gaires, grindžiamas pagrindinės bylos medžiaga ir jam pateiktomis rašytinėmis pastabomis, kurios padėtų tam teismui priimti sprendimą (2022 m. rugsėjo 7 d. Sprendimo Cilevičs ir kt., C‑391/20, EU:C:2022:638, 72 ir 73 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
51
Nagrinėjamu atveju tam, kad galėtų pasinaudoti atleidimu nuo pelno mokesčio arba susigrąžinti šį mokestį, pensijų fondas nerezidentas turi pateikti už jo priežiūrą rezidavimo valstybėje narėje atsakingų institucijų patvirtintą pažymą, įrodančią, pirma, kad jis užtikrina tik senatvės pensijų ar neįgalumo išmokų, maitintojo netekimo pensijų, priešpensinių išmokų ar išankstinių senatvės pensijų, sveikatos priežiūros išmokų, mokamų pasibaigus darbo santykiams, ir išmokų mirties atveju, jei šios išmokos yra papildomos, mokėjimą, antra, jį valdo profesinių pensijų įstaigos, kurioms taikoma Direktyva 2003/41, ir, trečia, jis yra faktinis pajamų gavėjas.
52
Šiuo klausimu dėl tokios pažymos tinkamumo nuosekliai ir sistemiškai užtikrinti šio sprendimo 49 punkte nurodytų tikslų įgyvendinimą primintina, jog valstybės narės mokesčių institucijos turi teisę reikalauti, kad mokesčių mokėtojas pateiktų įrodymų, kurių, kaip jos mano, reikia siekiant įvertinti, ar mokesčio lengvatos sąlygos įgyvendintos, taigi, išsiaiškinti, ar reikia suteikti šią lengvatą. Informacijos, kurią turi pateikti mokesčių mokėtojas, turinį, formą ir tikslumo laipsnį nustato tokią lengvatą suteikianti valstybė narė, kad galėtų teisingai apmokestinti (šiuo klausimu žr. 2020 m. sausio 30 d. Sprendimo Köln-Aktienfonds Deka, C‑156/17, EU:C:2020:51, 61 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
53
Vis dėlto tam, kad mokesčių mokėtojui nerezidentui netaptų neįmanoma arba pernelyg sudėtinga pasinaudoti mokesčių lengvata, negalima reikalauti, kad jis pateiktų dokumentus, kurie visais atžvilgiais atitiktų šią lengvatą suteikiančios valstybės narės nacionalinės teisės aktuose numatytų pagrindžiančių dokumentų formą ir tikslumo lygį, jei, be to, šio mokesčių mokėtojo pateikti dokumentai leidžia šiai valstybei narei aiškiai ir tiksliai patikrinti, ar įvykdytos nagrinėjamos mokesčių lengvatos gavimo sąlygos. Iš tiesų mokesčių mokėtojams nerezidentams negali būti užkrauta pernelyg didelė administracinė našta, dėl kurios jie faktiškai negalėtų pasinaudoti mokesčių lengvata (šiuo klausimu žr. 2020 m. sausio 30 d. Sprendimo Köln-Aktienfonds Deka, C‑156/17, EU:C:2020:51, 62 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
54
Vadinasi, tik pensijų fondams nerezidentams taikoma sąlyga pateikti tokią kitos valstybės narės institucijų išduotą pažymą, kokia numatyta pagrindinėje byloje nagrinėjamose teisės nuostatose, yra tinkama nuosekliai ir sistemiškai užtikrinti mokesčių kontrolės veiksmingumą ir veiksmingą mokesčio surinkimą tik tuo atveju, jeigu šios institucijos turi reikiamus įgaliojimus ir kompetenciją išduoti tokią pažymą, ir ji gali būti išduota atitinkamam pensijų fondui per protingą terminą.
55
Šiuo klausimu pažymėtina, kad Direktyvos 2016/2341, kuria nuo 2019 m. sausio 13 d. panaikinta Direktyva 2003/41, 6 straipsnio 1 ir 4 dalyse sąvokos „profesinių pensijų įstaiga“ ir „pensijų išmokos“ apibrėžiamos iš esmės taip pat, kaip ir atitinkamos Direktyvoje 2003/41, į kurią daroma nuoroda EBF 16 straipsnio 7 dalyje, vartojamos sąvokos.
56
Nors Direktyvos 2016/2341 50 straipsnio a punkte numatyta, kad valstybės narės užtikrina, kad kiekvienos jų teritorijoje registruotos ar leidimą veikti turinčios PPĮ atžvilgiu kompetentingos institucijos turėtų įgaliojimų ir priemonių, būtinų siekiant reikalauti, kad PPĮ, PPĮ administracinis, valdymo ar priežiūros organas arba PPĮ faktiškai vadovaujantys arba pagrindines funkcijas vykdantys asmenys bet kada pateiktų informaciją apie visus veiklos klausimus arba perduotų visus verslo dokumentus, šioje direktyvoje nėra nei nuostatų, numatančių pensijų fondų teisę prašyti, kad šios institucijos išduotų tokias pažymas, kokių reikalaujama pagal pagrindinėje byloje nagrinėjamas teisės normas, nei nuostatų, suteikiančių minėtoms institucijoms įgaliojimus išduoti šias pažymas.
57
Kadangi Direktyva 2016/2341, kaip matyti iš jos 3 konstatuojamosios dalies, siekiama tik minimalaus suderinimo, galimybė gauti tokią pažymą priklauso nuo valstybės, kurioje reziduoja atleidimo nuo mokesčio prašantis pensijų fondas, nacionalinės teisės aktų.
58
Nagrinėjamu atveju, jei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nustatytų, kad pensijų fondo, kuris yra pareiškėjas pagrindinėje byloje, rezidavimo valstybės priežiūros institucijos neturi reikiamų įgaliojimų ir kompetencijos išduoti tokią pažymą, kokios reikalaujama pagal pagrindinėje byloje nagrinėjamas teisės nuostatas, arba ši pažyma negali būti išduota per protingą terminą, reikėtų pripažinti, kad reikalavimas pateikti tokių institucijų išduotą pažymą nėra tinkamas tam, kad nuosekliai ir sistemiškai būtų užtikrinta atitiktis materialinėms mokesčių lengvatos taikymo sąlygoms ir apskritai mokesčių kontrolės veiksmingumas bei veiksmingas mokesčio surinkimas.
59
Priešingu atveju dar reikėtų nustatyti, ar toks reikalavimas neviršija to, kas būtina šiems tikslams pasiekti.
60
Tai patikrinti reikia atskiriant du prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodytus atvejus, t. y. pirma, neatidėliotiną atleidimą nuo pelno mokesčio prie šaltinio ir, antra, paskesnį sumokėto mokesčio prie šaltinio grąžinimą.
61
Pirma, dėl atleidimo nuo šio mokesčio prie šaltinio pažymėtina, kad iš EBF 16 straipsnio 8 dalies matyti, jog tam, kad būtų galima pasinaudoti šiuo atleidimu, atitikties EBF 16 straipsnio 7 dalies a, b ir c punktuose numatytoms sąlygoms įrodymas iki pensijų fondų nerezidentų pajamų gavimo dienos turi būti pateiktas subjektui, privalančiam išskaičiuoti šį mokestį prie šaltinio. Nagrinėjamu atveju subjektai, privalantys išskaičiuoti mokestį prie šaltinio, yra Portugalijos bendrovės rezidentės, kurių akcijų turi pensijų fondai nerezidentai. Vadinasi, būtent šios bendrovės rezidentės turi galėti patikrinti, ar pagrindinėje byloje nagrinėjamas pensijų fondas nerezidentas atitinka materialines atleidimo nuo mokesčio prie šaltinio sąlygas.
62
Šiuo aspektu svarbu, kad subjektas, privalantis išskaičiuoti aptariamą mokestį prie šaltinio, galėtų susilaikyti nuo šio išskaičiavimo tik būdamas tikras, jog dividendų gavėjas atitinka visas sąlygas, sudarančias jam galimybę pasinaudoti atleidimu nuo šio mokesčio. Negalima reikalauti, kad dividendų mokėtojas įrodinėjimo priemonėmis, atitinkančiomis kitus kriterijus nei tie, kurie numatyti jam taikomose nacionalinės teisės nuostatose, įsitikintų, kad aptariami dividendai atitinka materialines atleidimo nuo mokesčio prie šaltinio sąlygas, nes jo klaidos atveju galėtų kilti grėsmė mokesčio surinkimui iš dividendų gavėjo (šiuo klausimu žr. 2006 m. spalio 3 d. Sprendimo FKP Scorpio Konzertproduktionen, C‑290/04, EU:C:2006:630, 60 punktą).
63
Taigi darant prielaidą, kad pensijų fondo nerezidento pareiga pateikti bendrovėms rezidentėms dividendų mokėtojoms institucijų, atsakingų už šio fondo priežiūrą jo rezidavimo valstybėje narėje, patvirtintą pažymą yra tinkama užtikrinti mokesčių kontrolės veiksmingumą ir veiksmingą mokesčio surinkimą, ji neviršija to, kas būtina šiems tikslams pasiekti.
64
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turės patikrinti, ar pagrindinėje byloje nagrinėjamos teisės nuostatos atitinka proporcingumo principą siaurąja prasme, t. y. ar jos nėra neproporcingos siekiamiems tikslams, atsižvelgiant į Portugalijos vyriausybės rašytinėse pastabose Teisingumo Teismui nurodytą aplinkybę, kad mokesčių administratorius pripažįsta bet kokį dokumentą, įrodantį atitiktį EBF 16 straipsnio 7 dalyje nustatytoms sąlygoms, jeigu prie jo pridėtas atitinkamo pensijų fondo nerezidento rezidavimo valstybės kompetentingų institucijų išduotas dokumentas, patvirtinantis jo rezidavimo vietą mokesčių tikslais ir apmokestinimą pajamų mokesčiu toje valstybėje.
65
Antra, dėl sumokėto mokesčio grąžinimo pažymėtina, kad jeigu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atlikęs šio sprendimo 58 punkte nurodytą analizę, pripažintų, kad reikalavimas pateikti dividendų šaltinio valstybės narės mokesčių administratoriui pažymą, išduotą valstybės narės, kurioje pensijų fondas nerezidentas yra rezidentas mokesčių tikslais, priežiūros institucijų, yra tinkamas užsibrėžtiems tikslams pasiekti, jis turėtų patikrinti, ar šis reikalavimas neviršija to, kas būtina jiems pasiekti.
66
Šiuo klausimu Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad valstybės narės teisės aktais, kuriais be išlygų draudžiama mokesčių mokėtojui pateikti įrodymus, atitinkančius kitus kriterijus, ypač susijusius su pateikimu, nei tie, kurie numatyti tuose teisės aktuose, viršijama tai, kas būtina užtikrinant mokesčių kontrolės veiksmingumą ir veiksmingą mokesčio surinkimą (šiuo klausimu žr. 2011 m. birželio 30 d. Sprendimo Meilicke ir kt., C‑262/09, EU:C:2011:438, 43 punktą ir 2014 m. spalio 9 d. Sprendimo van Caster, C‑326/12, EU:C:2014:2269, 49 punktą).
67
Skirtingai nei šio sprendimo 61–64 punktuose nagrinėtu atveju, kai dividendus paskirsčiusi bendrovė yra atsakinga už mokesčio prie šaltinio mokėjimą, šiuo atveju dividendų šaltinio valstybės narės mokesčių administratorius turi priimti sprendimą dėl prašymo grąžinti šį mokestį. Toks administratorius gali naudotis egzistuojančiais valstybių narių valdžios institucijų tarpusavio pagalbos mechanizmais, kurių pakanka, kad dividendų šaltinio valstybė narė galėtų patikrinti, ar pensijų fondų nerezidentų, norinčių pasinaudoti mokesčio prie šaltinio grąžinimu, pateikti įrodymai yra teisingi (2024 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Credit Suisse Securities (Europe), C‑601/23, EU:C:2024:1048, 65 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
68
Taigi Direktyvos 2011/16 (šia direktyva, kaip nurodyta jos 28 straipsnyje, nuo 2013 m. sausio 1 d. panaikinta Direktyva 77/799) 5 straipsnyje, siejamame su jos 1 straipsnio 1 dalimi ir 2 straipsniu, numatyta, kad besikreipiančiosios institucijos prašymu institucija, į kurią kreipiamasi, pateikia besikreipiančiajai institucijai informaciją, kuri, kaip galima numatyti, reikalinga institucijai, į kurią kreipiamasi, administruojant ir taikant jai privalomus valstybės narės vidaus teisės aktus, susijusius su rinkliavomis ir mokesčiais, patenkančiais į Direktyvos 2011/26 taikymo sritį, ir kurią ji turi arba gauna atlikusi administracinius tyrimus.
69
Direktyvos 2011/16 5 straipsnis yra jos II skyriaus I skirsnyje, susijusiame su keitimusi informacija gavus prašymą; kalbant apie tokį keitimąsi, šioje direktyvoje reglamentuojami prašančiosios valstybės narės ir valstybės narės, į kurią kreipiamasi, tarpusavio santykiai ir jų tarpusavio pareigos (2024 m. rugsėjo 26 d. Sprendimo Ordre des avocats du Barreau de Luxembourg, C‑432/23, EU:C:2024:791, 56 punktas).
70
Nors jokioje Direktyvos 2011/16 nuostatoje nenustatyta valstybės narės valdžios institucijų pareigos pateikti jos 5 straipsnyje nurodytą prašymą, nes tam, kad pagal šią direktyvą būtų keičiamasi informacija gavus prašymą, Sąjungos teisės aktų leidėjas nustatė tik pareigas, kurias valstybės narės turi viena kitai (šiuo klausimu žr. 2024 m. rugsėjo 26 d. Sprendimo Ordre des avocats du Barreau de Luxembourg, C‑432/23, EU:C:2024:791, 59 punktą), pagal minėtą direktyvą valstybei narei leidžiama prašyti kitos valstybės narės kompetentingų institucijų pateikti visą informaciją, kuri leistų jai teisingai apskaičiuoti pajamų mokesčius.
71
Taigi dėl prie šaltinio renkamo pelno mokesčio grąžinimo pažymėtina, kad reikalavimas pateikti už pensijų fondo nerezidento priežiūrą atsakingų institucijų išduotą pažymą kaip vienintelį įrodymą viršija tai, kas būtina užsibrėžtiems tikslams pasiekti.
72
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pirmąjį prejudicinį klausimą reikia atsakyti, kad SESV 63 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip:
–
pagal ją valstybei narei nedraudžiama reikalauti, kad pensijų fondas nerezidentas įrodytų, jog įvykdytos materialinės atleidimo nuo mokesčio už jo gautus dividendus sąlygos, pateikdamas už šio fondo priežiūrą jo rezidavimo valstybėje narėje atsakingų institucijų patvirtintą pažymą, jeigu: šios institucijos turi reikiamus įgaliojimus ir kompetenciją išduoti tokią pažymą, ji gali būti gauta per protingą terminą ir nėra mažiau ribojančių tiek pat veiksmingų priemonių,
–
pagal ją valstybei narei draudžiama reikalauti, kad pensijų fondas nerezidentas įrodytų, jog įvykdytos materialinės mokesčio už jo gautus dividendus grąžinimo sąlygos, pateikdamas už šio fondo priežiūrą jo rezidavimo valstybėje narėje atsakingų institucijų patvirtintą pažymą.
Dėl antrojo prejudicinio klausimo
73
Atsižvelgiant į atsakymą, pateiktą į pirmąjį prejudicinį klausimą, nereikia atsakyti į antrąjį prejudicinį klausimą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
74
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (šeštoji kolegija) nusprendžia:
SESV 63 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip:
–
pagal ją valstybei narei nedraudžiama reikalauti, kad pensijų fondas nerezidentas įrodytų, jog įvykdytos materialinės atleidimo nuo mokesčio už jo gautus dividendus sąlygos, pateikdamas už šio fondo priežiūrą jo rezidavimo valstybėje narėje atsakingų institucijų patvirtintą pažymą, jeigu: šios institucijos turi reikiamus įgaliojimus ir kompetenciją išduoti tokią pažymą, ji gali būti gauta per protingą terminą ir nėra mažiau ribojančių tiek pat veiksmingų priemonių,
–
pagal ją valstybei narei draudžiama reikalauti, kad pensijų fondas nerezidentas įrodytų, jog įvykdytos materialinės mokesčio už jo gautus dividendus grąžinimo sąlygos, pateikdamas už šio fondo priežiūrą jo rezidavimo valstybėje narėje atsakingų institucijų patvirtintą pažymą.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: portugalų.