62000CJ0087_LT
Šalys
Sprendimo motyvai
Rezoliucinė dalis
Šalys
Byloje C‑87/00
dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pagal EB 234 straipsnį,
pateikto Giudice di pace di Genova
(Italija) 2000 m. vasario 28 d. sprendimu, įregistruotu 2000 m. kovo 7 d.,
Roberto Nicoli
prieš
Eridania SpA,
TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas C. W. A. Timmermans, teisėjai C. Gulmann ir R. Schintgen, F. Macken ir N. Colneric (pranešėja),
generalinis advokatas M. Poiares Maduro,
sekretorius L. Hewlett, vyriausiasis administratorius,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2004 m. kovo 25 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
– R. Nicoli, atstovaujamo avvocati
G. Conte ir B. Della Barile,
– Eridania SpA, atstovaujamos avvocati I. Vigliotti ir C. Cacciapuoti,
– Italijos vyriausybės, atstovaujamos avvocati dello Stato I. M. Braguglia, padedamo G. De Bellis ir A. Cingolo,
– Europos Sąjungos Tarybos, atstovaujamos F. P. Ruggeri Laderchi,
– Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos C. Cattabriga ir L. Visaggio,
išklausęs 2004 m. gegužės 18 d. posėdyje pateiktą generalinio advokato išvadą,
priima šį
Sprendimą
Sprendimo motyvai
1. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1981 m. birželio 30 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1785/81 dėl bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo (OL L 177, p. 4), pakeisto 1995 m. balandžio 24 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1101/95 (OL L 110, p. 1; toliau – reglamentas Nr. 1785/81), išaiškinimu ir 1998 m. birželio 26 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1361/98 dėl išvestinių baltojo cukraus intervencinių kainų, žaliavinio cukraus intervencinių kainų, minimalių A ir B cukrinių runkelių kainų ir kompensacijų saugojimo sąnaudoms padengti 1998–1999 prekybos metams (OL L 185, p. 3) galiojimu.
2. Šis prašymas buvo pateiktas byloje tarp R. Nicoli, Italijos cukrinių runkelių augintojo, ir bendrovės Eridania SpA
(toliau – Eridania ), cukraus gamintojo, kuriam R. Nicoli tiekė cukrinius runkelius, dėl to, ar Italija 1998–1999 prekybos metais buvo teisingai priskirta regionams, kuriuose nėra deficito, ir ar teisingai šios valstybės narės regionams nebuvo nustatytos išvestinės intervencinės baltojo cukraus kainos, o cukrinių runkelių augintojams nebuvo mokamos padidintos minimalios kainos.
Teisinis pagrindas
Bendras cukraus sektoriaus rinkos organizavimas
3. Įgyvendinant bendrą cukraus sektoriaus rinkos organizavimą reglamento Nr. 1785/81 I dalyje buvo nustatytas kainų režimas, III dalyje – kvotų režimas.
4. Nustatant kvotas kiekvienai valstybei narei, be kita ko, suteikiamas pagrindinis nacionalinės gamybos kiekis. Šis kiekis kiekvienoje valstybėje narėje, remiantis reglamente Nr. 1785/81 nustatytais kriterijais, paskirstomas tarp gamybos įmonių A ir B gamybos kvotų forma. Šioms kvotoms suteikiamos realizavimo garantijos ir Bendrijos rinkoje, ir trečiosiose valstybėse už intervencines baltojo cukraus kainas bei tinkamą apmokėjimą, kurio dydis skiriasi, nes B kvotai nustatomos didesnės sumos. Jeigu gamybos įmonė neperkelia nustatyto kiekio perteklinės produkcijos, vadinamos C cukrumi, į kitus prekybos metus, šis kiekis be Bendrijos intervencijos turi būti eksportuotas į trečiąsias valstybes.
5. Kainų režimas numato, kad kainos nustatomos kasmet prekybos metams, prasidedantiems atitinkamų metų liepos 1 dieną. Dėl to reglamento Nr. 1785/81 3 straipsnio 4 ir 5 dalys nustato:
„4. Laikantis Sutarties 43 straipsnio 2 dalyje nustatytos tvarkos baltojo cukraus intervencinė kaina prekybiniams metams, prasidedantiems kitų metų liepos 1 d., nustatoma iki rugpjūčio 1 dienos.
Taryba ta pačia tvarka nurodo standartinę kokybę, kuriai ši kaina yra taikoma.
5. Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, kvalifikuotąja balsų dauguma kasmet nustato žaliavinio cukraus intervencinę ir išvestinę intervencinę kainas tuo pačiu metu, kai ji nustato baltojo cukraus intervencinę kainą.
Taryba ta pačia tvarka nurodo standartinę žaliavinio cukraus kokybę, kuriai ši kaina yra taikoma“. (Neoficialus vertimas)
6. Egzistuoja dvi intervencinės baltojo cukraus kainų kategorijos: paprasta intervencinė kaina, nustatoma regionams, kuriuose nėra deficito, ir išvestinė intervencinė kaina, nustatoma regionams, kuriuose yra deficitas. Regionams, kuriuose yra deficitas, nustatyta intervencinė kaina didesnė nei regionams, kuriuose nėra deficito. Šis kainų režimo skirtumas vadinamas „regionine diferenciacija“.
7. Kartu su cukraus kaina, remiantis reglamento Nr. 1785/81 5 straipsnio 1 dalimi, kasmet, tuo pačiu metu kaip ir intervencinės baltojo cukraus kainos, nustatoma mažiausia kaina, už kurią cukraus fabrikai privalo pirkti cukrinius runkelius iš augintojų. Kaip ir cukraus atveju, egzistuoja dvi cukrinių runkelių kategorijos – A ir B, atitinkančios A cukrų ir B cukrų, iš kurių šis cukrus gaminamas.
8. Siekiant užkrinti, kad cukriniams runkeliams taisyklės būtų taikomos taip pat kaip ir cukrui, reglamento Nr. 1785/81 5 straipsnio 3 dalis numato, kad „regionams, kuriems nustatyta išvestinė baltojo cukraus intervencinė kaina, A ir B runkelių mažiausios kainos didinamos suma, lygia to regiono išvestinės intervencinės kainos ir intervencinės kainos skirtumui, tą sumą koreguojant koeficientu 1,30“.
9. Taip pagal reglamente Nr. 1785/81 įtvirtintą sistemą regionuose, kuriuose yra deficitas, numatoma didesnė cukraus gamybai reikalingos žaliavos pirkimo kaina neviršijant kvotų ir tuo pačiu metu garantuojamas didesnis užmokestis už šiuose regionuose gaminamą cukrų.
10. Reglamentas Nr. 1785/81 buvo pakeistas 1999 m. rugsėjo 13 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 2038/1999 dėl bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo (OL L 252, p. 1), kuris buvo panaikintas 2001 m. birželio 19 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1260/2001 dėl bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo (OL L 178, p. 1).
11. 1996 m. balandžio 29 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 779/96, nustatančio išsamias Tarybos reglamento Nr. 1785/81 nuostatų dėl keitimosi informacija cukraus sektoriuje taikymo taisykles (OL L 106, p. 9), 14 straipsnio 1 punktas nustato:
„Kiekviena valstybė narė Komisijai perduoda:
1) II priede nurodytame blanke cukraus, izogliukozės ir inulino sirupo atsargų suvestinės duomenis: ankstesnių prekybos metų – kasmet iki rugsėjo 1 d., ankstesnių gamybos metų – kasmet iki sausio 1 d.“
12. Reglamento Nr. 779/96 II priede yra lentelė, naudotina kaip pavyzdys 14 straipsnio 1 punkte numatytam pranešimui. Šios lentelės kairiame stulpelyje yra tokie duomenys:
>lt>9
Reglamentai (EB) Nr. 1360/98 ir Nr. 1361/98
13. 1998 m. birželio 26 d. Tarybos reglamentas (EB) Nr. 1360/98 dėl tam tikrų kainų cukraus sektoriuje ir cukrinių runkelių standartinės kokybės 1998–1999 prekybos metais nustatymo (OL L 185, p. 1), be kita ko, nustatė intervencines baltojo cukraus kainas pagrindinėje byloje nagrinėjamiems prekybos metams.
14. Reglamento Nr. 1785/81 pagrindu priimto reglamento Nr. 1361/98 antrame ir trečiame konstatuojamosios dalies punktuose kalbama apie išvestinių intervencinių kainų nustatymą ir yra nustatyta:
„Reglamento (EEB) Nr. 1785/81 3 straipsnio 1 dalis numato, kad kiekvienam regionui, kuriame yra deficitas, turi būti nustatytos išvestinės intervencinės baltojo cukraus kainos ir kad nustatant šias kainas reikia atsižvelgti į cukraus kainų skirtumus regionuose esant normaliam derliui ir laisvam prekių judėjimui cukraus rinkoje bei remiantis normaliomis sąlygomis susiformavusiomis rinkos kainomis;
Airijos, Jungtinės Karalystės, Ispanijos, Portugalijos ir Suomijos gamybos regionus reikia laikyti regionais, kuriuose yra deficitas“.
15. Kadangi reglamentas Nr. 1361/98 nenumatė išvestinių intervencinių baltojo cukraus kainų Italijos teritorijai, reglamento Nr. 1360/98 1 straipsnio 2 dalyje 1998–1999 prekybos metams nustatyta intervencinė kaina galiojo ir Italijai. Dėl to Italija buvo traktuojama kaip regionas, kuriame buvo perteklius.
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
16. Cukrinių runkelių augintojas R. Nicoli pagal 1997 m. gruodžio 2 d. sutartį pardavė Eridania
1998–1999 prekybos metais savo išaugintą 53, 23 tonos bendro svorio cukrinių runkelių derlių. Eridania
sumokėjo 6 651 350 ITL (3 435, 14 eurų) sumą, į kurią nebuvo įskaičiuota kainos „regioninę diferenciaciją“ atitinkanti 421 263, 88 ITL (217, 56 eurų) suma.
17. Manydamas, kad turi teisę gauti ir pastarąją sumą, R. Nicoli kreipėsi su skundu į Giudice di pace di Genova, siekdamas, kad jam būtų išmokėta, jo nuomone, trūkstama kainos dalis.
18. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, be kita ko, teigia, kad regionų, kuriuose yra deficitas, ir regionų, kuriuose yra perteklius, kriterijai priklauso nuo to, ar produkcijos kiekis viršija suvartojimą (regionai, kuriuose yra perteklius), ar suvartojimas yra didesnis už produkcijos kiekį (regionai, kuriuose yra deficitas).
19. Suvartojimo atžvilgiu šis teismas visų pirma iškelia klausimą, ar, laikant tam tikrą regioną tokiu, kuriame yra deficitas, cukrų, kuris Italijoje buvo įterptas į kitus maisto produktus, vėliau suvartotus kitose valstybėse, reikia laikyti – kas atrodytų logiška – Italijoje suvartotu cukrumi, ar vis dėlto darytina prielaida, kad šis cukrus buvo suvartotas valstybėje, kurioje buvo suvartoti minėti maisto produktai.
20. Tokiomis aplinkybėmis Giudice di pace di Genova
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikė Teisingumo Teismui tris prejudicinius klausimus.
21. 2000 m. balandžio 13 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi Teisingumo Teismas sustabdė procesą, kol bus užbaigta byla, kurioje buvo priimtas 2002 m. kovo 14 d. sprendimas Italija prieš Tarybą
(C-340/98, Rink .
p. I-2663), kuriame buvo nagrinėjamas reglamentų Nr. 1360/98 ir Nr. 1361/98 galiojimo klausimas. Šis sprendimas buvo perduotas Giudice di pace di Genova, kuris 2002 m. rugpjūčio 19 d. nutartimi, Teisingumo Teismo sekretoriate gauta 2002 m. liepos 30 d., pranešė, kad Teisingumo Teismas atsakė tik į pirmąjį iš trijų prašyme priimti prejudicinį sprendimą pateiktų klausimų.
22. Giudice di pace di Genova
manymu, lieka neatsakytas antras klausimas, kuriuo siekiama išsiaiškinti, kaip aiškintina sąvoka „suvartojimas tam tikrame regione“, ir ar į šią sąvoka patenka cukrus, esantis perdirbtame produkte, kuris vėliau buvo suvartotas kitoje valstybėje. Šio teismo teigimu, taip pat nėra atsakyta į jo trečią klausimą, kuris yra susijęs su antruoju ne tik dėl to, kad reglamentas Nr. 1361/98 nebuvo pakankamai pagrįstas, bet ir todėl, kad šiame reglamente išvestinės intervencinės kainos nėra nustatytos nė vienam Italijos regionui.
23. Tokiomis aplinkybėmis Giudice di pace di Genova, neatsisakydamas dviejų paskutinių savo 2000 m. vasario 28 d. prašyme priimti prejudicinį sprendimą pateiktų klausimų, prašo Teisingumo Teismo atsakyti į tokius prejudicinius klausimus:
„1) Ar reglamentas Nr. 1785/81 aiškintinas taip, kad tam tikrą regioną laikant tokiu, kuriame yra deficitas, turi būti vadovaujamasi tokia apskaičiavimo metodika, pagal kurią suvartotu šiame regione laikomas cukrus, esantis perdirbtame produkte, net jeigu šis produktas buvo suvartotas kitoje valstybėje; ar tam tikrą regioną laikant regionu, kuriame yra deficitas, vis dėlto turi būti vadovaujamasi tokia apskaičiavimo metodika, pagal kurią suvartotu šiame regione nelaikomas cukrus, esantis perdirbtame produkte, jeigu šis produktas buvo suvartotas kitoje valstybėje?
2) Ar < ... > reglamentas Nr. 1361/98 < … > galioja, jeigu jis pagal < ... > reglamento Nr. 1785/81 3 straipsnio 1 dalį, 5 straipsnio 3 dalį ir 6 straipsnio 2 dalį jokiam Italijos regionui nenustato išvestinės intervencinės kainos ir nenurodo tokio reglamentavimo motyvų?“
24. 2002 m. rugsėjo 3 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi bylos nagrinėjimas buvo atnaujintas.
Dėl prejudicinių klausimų
25. Dviem savo klausimais, kurie nagrinėtini kartu, Giudice di pace di Genova
iš esmės siekia sužinoti, ar reglamentas Nr. 1361/98 negalioja dėl to, kad, pritaikius netinkamą cukraus suvartojimo apskaičiavimo metodiką, 1998–1999 prekybos metais Italijos teritorija nebuvo priskirta šio reglamento 1 straipsnyje išvardytiems Bendrijos regionams, kuriuose buvo deficitas. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat siekia sužinoti, ar šis reglamentas negalioja dėl to, kad jame nėra pagrindžiama, kodėl Italijos regionams nebuvo nustatytos išvestinės intervencinės kainos.
Dėl minėto Sprendimo Italija prieš Tarybą taikymo
26. Konstatuotina, kad, priešingai nei teigia Taryba ir Komisija, minėtas Sprendimas Italija prieš Tarybą
nepateikia atsakymo į klausimą apie reglamento Nr. 1361/98 galiojimą dėl Bendrijos teisės aktų leidėjo pasirinktos numatomo cukraus suvartojimo apskaičiavimo metodikos.
27. Dėl suvartojimo sąvokos aiškinimo iš Sprendimo Italija prieš Tarybą
71–78 punktų matyti, kad Teisingumo Teismas nagrinėjo tik tariamą Komisijos ir Tarybos vėlesnės padėties vertinimui Italijoje taikomos metodikos pasikeitimą.
28. Teisingumo Teismas šio sprendimo 73 punkte konstatavo, kad taikoma metodika lygino turimus produkcijos kiekius, į kuriuos buvo įtraukti A ir B cukrus bei galimas perteklius C cukraus forma ir prognozuojamas suvartojimas.
29. Vis dėlto Sprendime Italija prieš Tarybą
nebuvo nagrinėjama numatomo suvartojimo apskaičiavimo metodika ir kartu reglamento Nr. 1361/98 galiojimas dėl to, kad šiame reglamente Italija, pritaikius netinkama laikomą šio suvartojimo apskaičiavimo metodiką, 1998–1999 prekybos metais nebuvo laikoma regionu, kuriame yra deficitas.
30. Priešingai, iš minėto Sprendimo Italija prieš Tarybą
56–63 punktų, kuriuose Teisingumo Teismas nagrinėjo argumentą, susijusį su nepakankamu reglamento Nr. 1361/98 motyvavimu atsižvelgiant į EB sutarties 190 straipsnį (po pakeitimų – EB 253 straipsnis), matyti, kad jo motyvavimas pripažintas atitinkančiu šios normos reikalavimus. Šio sprendimo 63 punkte Teisingumo Teismas nustatė, kad taikomų teisės normų ir nagrinėjamos rinkos vystymosi kontekste minėtame reglamente pateikti motyvai, kodėl Italijos teritorija 1998–1999 prekybos metais buvo priskirta regionams, kuriuose nebuvo deficito, nepaisant šių motyvų glaustumo, atitinka Teisingumo Teismo praktikoje suformuotus pareigos motyvuoti reikalavimus.
31. Todėl reglamento Nr. 1361/98 galiojimo klausimas dėl to, kad buvo pažeista pareiga motyvuoti sprendimą nenustatyti išvestinių intervencinių kainų jokiam Italijos regionui, negali būti keliamas.
Dėl numatomo suvartojimo apskaičiavimo metodikos
32. Pirmiausia primintina, kad numatomas suvartojimas per ateinančius prekybos metus yra vienas iš dviejų elementų, į kuriuos Bendrijos institucijos turi atsižvelgti, nagrinėdamos klausimą, ar tam tikrame regione galima tikėtis deficito, ar pertekliaus situacijos. Deficitas reglamento Nr. 1785/81 prasme konstatuotinas tuomet, kai turimos produkcijos bendras kiekis yra mažesnis už suvartojimą (žr. 2000 m. liepos 6 d. Teisingumo Teismo sprendimo Eridania,
C-289/97, Rink .
p. I-5409, 46 punktą ir minėto sprendimo Italija prieš Tarybą
76 punktą).
33. Sąvoka „suvartojimas“ nėra apibrėžta teisės normose, reglamentuojančiose bendrą cukraus sektoriaus rinkų organizavimą. Nors reglamento Nr. 779/96, kuris atitinkamu laikotarpiu buvo taikytinas pagrindinėje byloje, II priedo 8 punkte pateikiama bendro suvartojimo apskaičiavimo metodika, šiame priede nepateikiamas sąvokos „suvartojimas“ apibrėžimas, kurį reikia vartoti nustatant, ar tam tikrame regione yra deficitas ar perteklius. Šiuo priedu visų pirma siekiama nustatyti bendrą modelį duomenims, naudojamiems įvairiuose bendro rinkų organizavimo mechanizmuose, pateikti.
34. Tačiau aišku, kad Taryba ir Komisija, siekdamos nustatyti, ar tam tikrame regione yra deficitas ar perteklius, vadovaujasi šio priedo 8 punkte pateikta „bendro suvartojimo“ sąvoka. Taip jos apskaičiuoja bendrą suvartojimą, iš bendro turimo cukraus atimdamos visus eksporto į kitas valstybes nares, į trečiąsias valstybes ir atsargų kiekius. Iš to išplaukia, kad atsižvelgiama į iš kitų valstybių narių ar trečiųjų valstybių įvežtą, perdirbtuose produktuose esantį cukrų, tačiau perdirbtuose produktuose esantis ir į kitas valstybes nares eksportuotas cukrus nėra laikomas suvartotu atitinkamoje valstybėje narėje.
35. R. Nicoli teigia, kad tokia suvartojimo apskaičiavimo metodika visiškai klaidinga, nes taip nėra atsižvelgiant į pastaruosius cukraus kiekius.
36. Kalbant apie Teisingumo Teismo vykdomos teisminės Bendrijos institucijų tam tikriems prekybos metams pasirinktos numatomo cukraus suvartojimo apskaičiavimo metodikos kontrolės apimtį, pažymėtina, kad Taryba ir Komisija, valstybių narių pateiktų duomenų pagrindu sudaro prognozes, kurios numatomo suvartojimo atveju orientuotos į einamuosius prekybos metus, o turimų produkcijos kiekių atveju – į ateinančius prekybos metus (žr. minėto sprendimo Eridania
47 punktą).
37. Kadangi taip Bendrijos institucijos turi atlikti kompleksinį ekonominį įvertinimą, šiuo atveju jos turi didelę diskreciją. Nagrinėdamas pasinaudojimo šiuo įgaliojimu teisėtumo klausimą, Bendrijos teismas neturi teisės kompetentingos institucijos atliktų įvertinimų pakeisti savo įvertinimais, o galės apsiriboti tik tuo, kad išnagrinės klausimą, ar šie įvertinimai nėra akivaizdžiai klaidingi; arba – ar jie nėra atlikti akivaizdžiai piktnaudžiaujant įgaliojimais; arba – ar atitinkama Bendrijos institucija nėra akivaizdžiai peržengusi savo diskrecijos ribų (žr. 1997 m. lapkričio 27 d. Teisingumo Teismo sprendimo Somalfruit ir Camar, C-369/95, Rink. p. I-6619, 50 punktą ir 2000 m. gruodžio 14 d. Sprendimo Italija prieš Komisiją, C-99/99, Rink .
p. I-11535, 26 punktą).
38. Todėl, remiantis nusistovėjusia teismų praktika, Reglamento Nr. 1361/98 atveju reikia išnagrinėti, ar, apskaičiuodama numatomą cukraus suvartojimą 1998–1999 prekybos metais ir atsižvelgdama tik į tame regione suvartotą cukrų bei neįtraukdama į skaičiavimus cukraus, esančio perdirbtuose atitinkamame regione ir vėliau eksportuotuose produktuose, Komisija nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos.
39. Kaip pažymėjo Komisija savo rašytinėse pastabose, nustatant didesnes išvestines intervencines kainas regionuose su deficitu siekiama, viena vertus, sudaryti galimybę aprūpinti šiuos regionus cukrumi iš regionų, kuriuose nėra deficito, tam tikra dalimi atsižvelgiant į transporto sąnaudas, kita vertus, užkirsti kelią cukrinių runkelių auginimo sumažėjimui, dėl ko ateinančiais metais deficitas dar padidėtų.
40. Net jeigu R. Nicoli pasiūlyta suvartojimo apskaičiavimo metodika būtų laikoma tinkama pirmesniame punkte nurodytiems tikslams pasiekti, Komisija nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos, taikydama tokią numatomo cukraus suvartojimo apskaičiavimo metodiką, pagal kurią perdirbtuose produktuose esantis ir į kitas valstybes eksportuotas cukrus nėra laikomas suvartotu atitinkamoje valstybėje narėje. Pagal šią metodiką apskaičiuojant suvartojimą, tuo pat metu atsižvelgiama į perdirbtuose produktuose esantį cukrų, kuris importuotas ar įvežtas iš kitų valstybių.
Dėl reglamento Nr. 1361/98 galiojimo
41. Remiantis tuo, kas pasakyta, prejudicinių klausimų nagrinėjimas nesuteikė prielaidų, galinčių turėti įtakos reglamento Nr. 1361/98 galiojimui.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
42. Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų nacionalinio teismo nagrinėjamoje byloje, išlaidų klausimą turi spręsti nacionalinis teismas. Kitų bylos šalių, kurios pateikė Teisingumo Teismui savo pastabas, išlaidos nėra atlygintinos.
Rezoliucinė dalis
Remdamasis šiais motyvais Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
Prejudicinių klausimų nagrinėjimas nesuteikė duomenų, galinčių turėti įtakos 1998 m. birželio 26 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1361/98 dėl išvestinių baltojo cukraus intervencinių kainų, žaliavinio cukraus intervencinių kainų, minimalių A ir B cukrinių runkelių kainų ir kompensacijų saugojimo sąnaudoms padengti 1998–1999 prekybos metams galiojimui.