62024CJ0286_RES
Byla C‑286/24
Meliá Hotels International, S.A.
prieš
Associação Ius Omnibus
(Supremo Tribunal de Justiça prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
2026 m. sausio 29 d. Teisingumo Teismo (antroji kolegija) sprendimas
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Pagal nacionalinę teisę nagrinėjami ieškiniai dėl žalos, patirtos dėl valstybių narių ir Europos Sąjungos konkurencijos teisės nuostatų pažeidimo, atlyginimo – Direktyva 2014/104/ES – 5 straipsnio 1 dalis – Taikymo sritis – Specialusis ieškinys dėl dokumentų atskleidimo prieš pareiškiant galimą ieškinį dėl žalos atlyginimo – Reikalavimo atlyginti žalą patikimumo vertinimas“
Konkurencija – Ieškiniai dėl žalos, patirtos dėl konkurencijos taisyklių pažeidimo, atlyginimo – Direktyva 2014/104 – Nuostatos, kuriomis reglamentuojamas atsakovo arba trečiojo asmens turimų svarbių įrodymų atskleidimas – Taikymo sritis – Nacionalinėje teisėje numatytas ieškinys, kuriuo siekiama galimybės susipažinti su įrodymais prieš pareiškiant ieškinį dėl žalos atlyginimo – Įtraukimas
(Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/104 5 straipsnio 1 dalis)
(žr. 25–48 punktus, rezoliucinės dalies 1 punktą)
Konkurencija – Ieškiniai dėl žalos, patirtos dėl konkurencijos taisyklių pažeidimo, atlyginimo – Direktyva 2014/104 – Nurodymas atskleisti atsakovo arba trečiojo asmens turimus svarbius įrodymus – Sąlygos – Ieškovo reikalavimo atlyginti žalą patikimumo įrodymas – Ieškovas, turintis įrodyti pažeidimo, žalos ir priežastinio ryšio tarp šio pažeidimo ir šios žalos tikėtinumą – Komisijos sprendimas, kuriuo konstatuojamas pažeidimas, pasireiškiantis vertikaliu ribojimu dėl tikslo – Sprendimas, kuriuo įrodomas šio pažeidimo tikėtinumas – Sprendimas, kuriame gali būti reikšmingų įrodymų žalos ir priežastinio ryšio tikėtinumui įvertinti – Sprendimas, priimtas per susitarimo procedūrą – Nereikšmingumas
(Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/104 5 straipsnio 1 dalis)
(žr. 53–72 punktus, rezoliucinės dalies 2 punktą)
Konkurencija – Ieškiniai dėl žalos, patirtos dėl konkurencijos taisyklių pažeidimo, atlyginimo – Direktyva 2014/104 – Nurodymas atskleisti atsakovo arba trečiojo asmens turimus svarbius įrodymus – Sąlygos – Ieškovo reikalavimo atlyginti žalą patikimumo įrodymas – Ieškovas, turintis įrodyti pažeidimo, žalos ir priežastinio ryšio tarp šio pažeidimo ir šios žalos tikėtinumą – Reikalaujamas įrodomosios galios lygis – Pagrįstai priimtinas pažeidimo, žalos ir priežastinio ryšio egzistavimas
(Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/104 5 straipsnio 1 dalis)
(žr. 74–88 punktus, rezoliucinės dalies 3 punktą)
Santrauka
Gavęs Supremo Tribunal de Justiça (Aukščiausiasis Teismas, Portugalija) prašymą priimti prejudicinį sprendimą, Teisingumo Teismas išaiškino Direktyvos 2014/104 (
1
) nuostatas, kuriomis reglamentuojamas atsakovo ar trečiojo asmens turimų įrodymų atskleidimas nacionaliniuose teismuose nagrinėjant ieškinį dėl žalos, patirtos dėl konkurencijos taisyklių pažeidimo, atlyginimo.
2020 m. vasario 21 d. Europos Komisija viešbučių verslu užsiimančiai įmonei Meliá Hotels International, S.A. (toliau – Meliá) skyrė baudą už SESV 101 straipsnio ir EEE susitarimo (
2
) 53 straipsnio pažeidimą dėl to, kad ji pagal sutartis vykdė vertikalius veiksmus, kuriais vartotojai buvo diferencijuojami pagal jų pilietybę ar gyvenamąją šalį (
3
).
Vartotojų teisių gynimo asociacija Associação Ius Omnibus jurisdikciją turinčiame Portugalijos teisme pareiškė specialų ieškinį, siekdama, kad Meliá atskleistų dokumentus, kurie gali būti svarbūs Portugalijoje gyvenančių, nuo Komisijos konstatuotų antikonkurencinių veiksmų nukentėjusių vartotojų vardu galimai pareiškiant kolektyvinį ieškinį dėl žalos atlyginimo.
Pirmosios ir antrosios instancijos teismams patenkinus šį specialų ieškinį, Meliá pateikė skundą Portugalijos Aukščiausiajam Teismui.
Šiomis aplinkybėmis Portugalijos Aukščiausiasis Teismas nusprendė pateikti Teisingumo Teismui kelis prejudicinius klausimus dėl Direktyvos 2014/104 5 straipsnio 1 dalies, pagal kurią reikalaujama, kad valstybės narės užtikrintų, jog bylose dėl žalos, patirtos dėl konkurencijos taisyklių pažeidimo, atlyginimo ieškovas galėtų nacionalinio teismo prašyti, kad šis nurodytų atsakovui arba trečiajam asmeniui atskleisti reikšmingus įrodymus, su sąlyga, kad jis savo reikalavimo atlyginti žalą patikimumą pagrindžia pateikdamas pagrįstai turimus pakankamus faktinius duomenis ir įrodymus.
Šiomis aplinkybėmis Portugalijos Aukščiausiasis Teismas iš esmės klausia, ar Direktyvos 2014/104 5 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip:
–
ji taikoma nacionalinėje teisėje numatytam ieškiniui, kuriuo siekiama gauti įrodymų prieš pareiškiant ieškinį dėl žalos, patirtos dėl konkurencijos taisyklių pažeidimo, atlyginimo,
–
tam, kad ieškovas įrodytų savo reikalavimo atlyginti žalą patikimumą, reikia pateikti įrodymų, jog labiau tikėtina nei netikėtina, kad yra įvykdytos atsakomybės už konkurencijos teisės pažeidimą atsiradimo sąlygos, ir
–
Komisijos sprendimo, kuriuo konstatuojamas Sąjungos konkurencijos teisės pažeidimas, pasireiškiantis vertikaliu ribojimu dėl tikslo, pakanka reikalavimo atlyginti žalą patikimumui įrodyti ir ar atsakymui į šį klausimą turi įtakos aplinkybė, kad šis sprendimas buvo priimtas pasibaigus susitarimo procedūrai.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirma, atlikęs pažodinį, sisteminį ir teleologinį aiškinimą Teisingumo Teismas patvirtino, kad Direktyvos 2014/104 5 straipsnio 1 dalis taikoma išankstiniam ieškiniui, kaip antai numatytam Portugalijos teisėje, pagal kurią dėl konkurencijos taisyklių pažeidimo nukentėję asmenys gali gauti prieigą prie reikšmingų įrodymų prieš šiuo pagrindu pareikšdami ieškinį dėl žalos atlyginimo.
Teisingumo Teismo teigimu, šį aiškinimą, be kita ko, patvirtina Direktyvos 2014/104 tikslai palengvinti naudojimąsi teise į žalos atlyginimą, atsižvelgiant į būtinybę pašalinti šiems ginčams būdingą informacijos asimetriją, ir taip užtikrinti konkurencijos teisės įgyvendinimo privačiame sektoriuje veiksmingumą.
Antra, Teisingumo Teismas nagrinėjo prejudicinį klausimą, ar Direktyvos 2014/104 5 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje numatyta sąlyga, pagal kurią prašomų įrodymų gavimas priklauso nuo to, ar ieškovas pateikia pagrįstą paaiškinimą, pagrindžiantį jo reikalavimo atlyginti žalą patikimumą, yra įvykdyta, kai Komisija yra priėmusi sprendimą, kuriuo konstatuojamas Sąjungos konkurencijos teisės pažeidimas, pasireiškiantis vertikaliu ribojimu dėl tikslo, ir ar atsakymui į šį klausimą turi įtakos aplinkybė, kad šis sprendimas buvo priimtas pasibaigus susitarimo procedūrai.
Šiuo aspektu Teisingumo Teismas visų pirma pažymėjo, kad pagal Direktyvos 2014/104 5 straipsnio 1 dalį iš esmės reikalaujama, kad dėl konkurencijos teisės pažeidimo nukentėjęs asmuo, grįsdamas savo prašymą atskleisti įrodymus, pateiktų pagrįstą paaiškinimą, kuriame būtų nurodyti pagrįstai turimi faktiniai duomenys ir įrodymai, pakankami jo reikalavimo atlyginti žalą patikimumui, t. y. pažeidimo, žalos ir priežastinio ryšio tarp šio pažeidimo ir žalos buvimo tikėtinumui, pagrįsti.
Dėl pažeidimo tikėtinumo įrodymo Teisingumo Teismas taip pat pažymėjo, kad Komisijos sprendimas, kuriuo konstatuojamas SESV 101 straipsnio pažeidimas, leidžia nacionaliniam teismui konstatuoti, kad nagrinėjamo pažeidimo buvimas ir a fortiori tikėtinumas yra įrodyti, nes nacionalinis teismas negali priimti sprendimų, kurie prieštarautų tokiam sprendimui. Kita vertus, minėto sprendimo savaime nepakanka reikalavimo atlyginti žalą patikimumui bet kokiomis aplinkybėmis pagrįsti. Dar reikia įrodyti žalos ir priežastinio ryšio tikėtinumą.
Dėl žalos tikėtinumo įrodymo Teisingumo Teismas taip pat priminė, kad Direktyvos 2014/104 17 straipsnio 2 dalyje įtvirtinta nuginčijama prezumpcija, susijusi su žala, padaryta dėl kartelio, kuris, kaip matyti iš šios direktyvos 2 straipsnio 14 punkto, turi būti suprantamas kaip horizontalus dviejų ar daugiau konkurentų konkurencijos apribojimas. Todėl tokia nuginčijama prezumpcija negali būti taikoma vertikaliam konkurencijos apribojimui, susijusiam su nekonkuruojančiomis įmonėmis, veikiančiomis skirtinguose gamybos ar platinimo grandinės lygmenyse.
Taigi, nors Komisijai priėmus sprendimą, kuriuo konstatuojamas draudžiamas kartelis, pažeidimu padarytos žalos tikėtinumas turi būti laikomas įrodytu, nebent atsakovas paneigtų prezumpciją, taip nėra tuo atveju, kai Komisija yra priėmusi sprendimą, kuriuo konstatuojamas SESV 101 straipsnio pažeidimas, pasireiškiantis vertikaliu apribojimu, net jei tai yra konkurencijos ribojimas dėl tikslo. Vis dėlto tokiame sprendime gali būti elementų, svarbių vertinant žalos ir priežastinio ryšio tikėtinumą.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad Direktyvos 2014/104 5 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad Komisijos sprendimo, kuriuo konstatuojamas Sąjungos konkurencijos teisės pažeidimas, pasireiškiantis vertikaliu ribojimu dėl tikslo, nepakanka reikalavimo atlyginti žalą patikimumui įrodyti, nes tam reikia įrodyti ne tik tokiame sprendime nustatyto pažeidimo tikėtinumą, bet ir žalos bei priežastinio ryšio tarp žalos ir pažeidimo tikėtinumą. Tai, kad šis sprendimas buvo priimtas pasibaigus susitarimo procedūrai, nekeičia atsakymo.
Galiausiai Teisingumo Teismas konstatavo, kad siekiant įrodyti reikalavimo atlyginti žalą patikimumą, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2014/104 5 straipsnio 1 dalį, nereikia pateikti įrodymų, jog labiau tikėtina nei netikėtina, kad yra įvykdytos atsakomybės už konkurencijos teisės pažeidimą atsiradimo sąlygos. Ieškovui pakanka įrodyti, kad prielaida, jog šios sąlygos įvykdytos, yra pagrįstai priimtina.
Pabrėždamas, kad patikimumo sąvoka, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 2014/104 5 straipsnio 1 dalį, Sąjungos teisėje turi būti aiškinama autonomiškai, Teisingumo Teismas pažymėjo, kad pagal įprastą reikšmę reikalavimo atlyginti žalą patikimumo sąvoka nereikalauja įrodyti ypač didelės tikimybės, kad atsakomybės atsiradimo sąlygos yra įvykdytos, bet, priešingai, ji reiškia, kad reikia ir pakanka įtikinti nacionalinį teismą, priimantį sprendimą dėl prašymo atskleisti įrodymus, kad prielaida, jog šios trys sąlygos įvykdytos, yra pagrįstai priimtina.
Tokį aiškinimą patvirtina Direktyvos 2014/104 5 straipsnio 1 dalyje vartojamos reikalavimo atlyginti žalą patikimumo sąvokos kontekstinė analizė. Pirma, pagal bendrą šios nuostatos, siejamos, be kita ko, su šios direktyvos 6, 14 ir 15 konstatuojamosiomis dalimis, sistemą reikalavimo atlyginti žalą patikimumo įrodymas lemia ne žalos atlyginimą išnagrinėjus ieškinį dėl esmės, o įpareigojimą iš anksto atskleisti įrodymus, kuris būtinas tokio ieškinio veiksmingumui užtikrinti. Taigi įrodinėjimo lygis, reikalaujamas siekiant gauti įrodymus, reikalingus ieškiniui dėl esmės pareikšti, turi būti žemesnis, nei reikalaujama siekiant nustatyti, ar įvykdytos atsakomybės dėl esmės atsiradimo sąlygos.
Kita vertus, iš Direktyvos 2014/104 5 straipsnio 1 dalies ir šios direktyvos 16 konstatuojamosios dalies matyti, kad reikalavimo atlyginti žalą patikimumas turi būti nustatomas remiantis tik ieškovui pagrįstai prieinamais faktiniais duomenimis ir įrodymais, o tai atspindi Sąjungos teisės aktų leidėjo norą nenustatyti ieškovui pernelyg didelės įrodinėjimo pareigos, bet tiesiog reikalauti, kad jis įtikintų, jog dėl konkurencijos teisės pažeidimo jam buvo padaryta žala.
Teisingumo Teismo teigimu, šis aiškinimas taip pat yra vienintelis, suderinamas su Direktyvos 2014/104 tikslais, pagal kuriuos visų pirma siekiama pašalinti informacijos asimetriją, būdingą ieškiniams dėl žalos, patirtos dėl konkurencijos teisės pažeidimo, atlyginimo. Įrodymus, reikalingus reikalavimui atlyginti žalą pagrįsti, dažnai turi vien tik priešinga ginčo šalis arba tretieji asmenys, o ieškovui jie nėra pakankamai žinomi arba prieinami.
Tai, kad ieškovas, grįsdamas savo prašymą atskleisti įrodymus, reikalingus ieškiniui dėl žalos atlyginimo pagrįsti, turi įrodyti, jog labiau tikėtina nei netikėtina, kad yra įvykdytos atsakomybės už konkurencijos teisės pažeidimą atsiradimo sąlygos, yra griežtas teisinis reikalavimas, galintis nepagrįstai trukdyti veiksmingai pasinaudoti teise į žalos atlyginimą. Toks įrodinėjimo reikalavimas nesuderinamas su tikslu palengvinti ieškinių dėl žalos atlyginimo pareiškimą, nes dėl reikalaujamo įrodymų lygio ieškovui taptų beveik neįmanoma arba pernelyg sudėtinga pareikšti ieškinį dėl žalos atlyginimo.
Taigi Direktyvos 2014/104 tikslai patvirtina reikalavimo atlyginti žalą patikimumo sąvokos ir ieškovui tenkančios įrodinėjimo pareigos aiškinimą, pagal kurį ieškovas, remdamasis jam pagrįstai prieinamais įrodymais, turi įtikinti nacionalinį teismą, priimantį sprendimą dėl jo prašymo atskleisti įrodymus, kad prielaida, jog trys kumuliacinės atsakomybės už konkurencijos teisės pažeidimą atsiradimo sąlygos įvykdytos, yra pagrįstai priimtina.
(
1
)	2014 m. lapkričio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2014/104/ES dėl tam tikrų taisyklių, kuriomis reglamentuojami pagal nacionalinę teisę nagrinėjami ieškiniai dėl žalos, patirtos dėl valstybių narių ir Europos Sąjungos konkurencijos teisės nuostatų pažeidimo, atlyginimo (OL L 349, 2014, p. 1).
(
2
)	1992 m. gegužės 2 d. Europos ekonominės erdvės susitarimas (OL L 1, 1994, p. 3; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 52 t., p. 3; toliau – EEE susitarimas).
(
3
)	Sprendimas C(2020) 893 final dėl procedūros pagal [SESV] 101 straipsnį ir EEE susitarimo 53 straipsnį (byla AT.40528 – Meliá (Holiday Pricing).