62003CC0124_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Nagrinėdamas ginčą dėl sprendimo neleisti importuoti į Europos bendriją cukraus, nugriebto pieno miltelių ir kakavos mišinio, skirto šokoladinio pieno gamybai, partijos, College van Beroep voor het bedrijfsleven (Administracinis prekybos ir pramonės teismas) (Nyderlandai) pateikė Teisingumo Teismui keturis prejudicinius klausimus, susijusius su 1992 m. birželio 16 d. Tarybos direktyva 92/46/EEB, nustatančia sveikatos taisykles žalio pieno, termiškai apdoroto pieno ir pieno pagrindo produktų gamybai ir tiekimui į rinką(2) . Šie klausimai yra dėl direktyvos taikymo sritį apibrėžiančių sąvokų „pienas, skirtas pieno pagrindo produktams gaminti“ ir „pieno pagrindo produktai“ aiškinimo.
I – Teisinis pagrindas
A – Bendrijos teisės aktai
2. Pagal Direktyvos 92/46 1 straipsnio 1 dalį ši direktyva „nustato žalio pieno, termiškai apdoroto pieno, pieno pagrindo produktams gaminti skirto pieno ir žmonėms vartoti skirtų pieno pagrindo produktų gamybos bei pateikimo į rinką sveikatos taisykles“.
3. Pagal Direktyvos 92/46 2 straipsnio 2 punktą „pienas, skirtas pieno pagrindo produktams gaminti“ šioje direktyvoje turi būti suprantamas kaip „perdirbti skirtas žalias pienas arba skystas ar šaldytas pienas, gautas iš žalio pieno, kuriam taikytas arba netaikytas patvirtintas fizinis apdorojimas, pavyzdžiui, terminis apdorojimas arba termizavimas, arba kurio sudėtis pakeista, tačiau tik įdedant ir (arba) pašalinant natūralias pieno sudedamąsias dalis“. To paties 2 straipsnio 4 punkte „pieno pagrindo produktai“ apibrėžiami kaip „pieno produktai, kurie gaminami vien tik iš pieno, į kurį galima įdėti šių produktų gamybai būtinų medžiagų, jei šios medžiagos nėra naudojamos siekiant iš dalies arba visiškai pakeisti kurią nors pieno sudedamąją dalį, ir sudėtiniai pieno produktai, kurių nė viena dalis nepakeičia arba nėra skirta pakeisti kurios nors pieno sudedamosios dalies ir kuriuose pienas arba pieno produktai produkto savybių atžvilgiu sudaro pagrindinę kiekio dalį“.
4. Direktyvos 92/46 22 straipsnyje, patenkančiame į III skyrių, susijusį su importu iš trečiųjų šalių, nustatyta, kad „žalio pieno, termiškai apdoroto pieno ir pieno pagrindo produktų, kuriems taikoma ši direktyva, importui iš trečiųjų šalių taikytinos sąlygos turi bent jau atitikti II skyriuje Bendrijos produkcijai nustatytas sąlygas“. Idant ši nuostata būtų vienodai taikoma, direktyvoje yra numatyta, jog tam, kad pieną ir pieno pagrindo produktus būtų galima importuoti į Bendriją, jie turi būti „atvežami iš trečiosios šalies, nurodytos pagal 3 dalies a punkto nuostatą sudarytiname sąraše“ ir „būti lydimi veterinarijos pažymėjimo, atitinkančio pavyzdį, kuris turi būti nustatytas 31 straipsnyje nurodyta tvarka, pasirašyto eksportuojančios šalies kompetentingos institucijos ir patvirtinančio, kad pienas arba pieno pagrindo produktai atitinka II skyriaus reikalavimus ar papildomas sąlygas arba suteikia tokias pačias garantijas, minimas 3 dalyje, ir yra iš B priede numatytas garantijas suteikiančių įmonių“ (23 straipsnio 2 dalies a ir b punktai)(3) .
5. Galiausiai 1997 m. gruodžio 18 d. Tarybos direktyvoje 97/78/EB buvo nustatyti principai, reglamentuojantys iš trečiųjų šalių į Bendriją įvežamų produktų veterinarinių patikrinimų organizavimą(4) .
B – Nacionalinės teisės aktai
6. Direktyva 92/46 buvo perkelta į Nyderlandų teisę Warenwetbesluit Zuivel (5) (sprendimas dėl pieno produktų), kurio 4 straipsnyje nustatyta, kad pienas, skirtas pieno pagrindo produktams gaminti, termiškai apdorotas pienas ir pieno pagrindo produktai turi būti gaminami, apdorojami ir parduodami higienos taisykles atitinkančiomis sąlygomis.
7. Warenwetregeling Zuivelbereiding (6) (teisės aktas dėl pieno produktų gamybos) 16 straipsnyje nustatyta, kad į Nyderlandus galės būti importuoti tik pienas ir pieno produktai iš trečiosios šalies, nurodytos Sprendime 95/340 pateiktame sąraše ir turintys veterinarijos sertifikatą, atitinkantį Sprendime 95/343 nustatytą pavyzdį.
8. Pagal Warenwetregeling Veterinaire controles (derde landen)
(nutarimas dėl veterinarinių patikrinimų (trečiųjų šalių)) 4 straipsnį Rijksdienst voor de keuring van Vee en Vlees (Galvijų ir mėsos patikrinimo tarnyba) yra kompetentinga atlikti Direktyvoje 97/78 numatytus patikrinimus. Galiausiai Warenwetbesluit Invoer levensmiddelen uit derde landen (7) (sprendimas dėl maisto produktų iš trečiųjų šalių importo) nustatytos maisto produktams ir gėrimams iš trečiųjų šalių, kuriems nėra skirtas joks Bendrijos teisės aktas, taikytinos taisyklės. Šios prekės gali būti importuotos į Nyderlandus tik tuo atveju, jei sveikatos požiūriu jos tinka žmonių mitybai.
C – Faktinės aplinkybės, pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
9. Pagrindinėje byloje bendrovės Artrada (Freezone) N.V. (toliau – Artrada ), Videmecum B.V . ir Jac. Meisner Internationaal Expeditiebedrijf B.V.
ginčijasi su Rijksdienst voor de keuring van Vee en Vlees .
10. Artrada
Aruboje turi gamyklą, kurioje, be kitų produktų, yra gaminami cukraus, pieno miltelių ir kakavos mišiniai. Videmecum B.V. yra visas Artrada
vežimo operacijas atliekanti dukterinė įmonė, kurios 100 % akcijų priklauso Artrada. Jac. Meisner Internationaal Expeditiebedrijf BV yra muitinės tarpininkas, kuris Videmecum B.V. vardu teikia Artrada
produkcijos išleidimo į laisvą apyvartą Bendrijos rinkoje deklaracijas.
11. 2001 m. sausio 26 d. Jac. Meisner Internationaal Expeditiebedrijf B.V.
pateikė dvi importo iš Arubos deklaracijas dėl 167 475 kg mišinio, kurį sudaro 75,75 % cukraus, 15,15 % nugriebto pieno miltelių ir 9,1 % kakavos, partijos pateikimo į laisvą apyvartą. Šio produkto sudedamosios dalys negali būti atskirtos; iš jo yra gaminamas šokoladinis pienas Vokietijoje ir Belgijoje esančiose gamyklose.
12. 2001 m. vasario 23 d. sprendimu Rijksdienst voor de keuring van Vee en Vlees atsisakė išduoti leidimą išleisti į laisvą apyvartą ginčijamą produkto partiją, nes produktas turi gyvūninės kilmės sudedamąją dalį ir neturi veterinarijos sertifikato.
13. Pareiškėjai Rijksdienst voor de keuring van Vee en Vlees sprendimą apskundė VWS-commissie bezwaarschriften Awb
(Sveikatos, gerovės ir sporto ministerijos komisija, įgaliota priimti skundus). 2001 m. rugpjūčio 2 d. sprendimu ši komisija pripažino skundą nepriimtinu tiek, kiek jis yra susijęs su Videmecum ir Jac. Meisner Internationaal Expeditiebedrijf B.V., ir atmetė tą jo dalį, kuria jis yra susijęs su Artrada . Dėl Direktyvos 92/46 VWS‑commissie bezwaarschriften Awb
nusprendė, kad mišinyje esantys pieno milteliai turi būti laikomi „pienu, skirtu pieno pagrindo produktams gaminti“ pagal 2 straipsnio 2 punktą ir kad jie turi atitikti direktyvoje nustatytas sąlygas. Kadangi Nyderlandų Antilų ir Arubos nėra šioje direktyvoje nustatytame trečiųjų šalių sąraše, VWS-commissie bezwaarschriften Awb
nutarė, kad negalima leisti importuoti ginčijamo mišinio.
14. Ieškinys dėl šio sprendimo buvo pateiktas Rechtbank de Rotterdam, kuris 2002 m. kovo 4 d. sprendimu ieškinį pripažino pagrįstu ir panaikino skundžiamą sprendimą tuo pagrindu, kad jis nebuvo priimtas kompetentingos institucijos. Tačiau teismas nepanaikino teisinių pasekmių. Direktyvą 92/46 aiškindamas pagal Komisijos Žemės ūkio generalinio direktorato darbinį dokumentą (VI 88272/83‑NL), Rechtbank nusprendė, kad mišinys, būdamas pusgaminiu, negali būti laikomas „pieno pagrindo produktu“ pagal direktyvos 2 straipsnio 4 punktą, nes ši nuostata yra skirta tik baigtiems produktams. Tačiau jis nusprendė, kad pieno milteliai šiame mišinyje yra „pienas, skirtas pieno pagrindo produktams gaminti“ pagal direktyvos 2 straipsnio 2 punktą. Pasak Rechtbank, toks sprendimas labiau atitinka žmonių sveikatos apsaugą, kuri yra pagrindinis direktyvos tikslas. Jis nusprendė, kad negali būti leista importuoti mišinio, nes jo kilmės šalies nėra trečiųjų šalių sąraše.
15. Artrada, Videmecum B.V.
ir Jac. Meisner Internationaal Expeditiebedrijf B.V., dėl šio sprendimo pateikė apeliacinį skundą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui, kuris paskelbė pastarųjų dviejų bendrovių apeliacinį skundą nepriimtinu – manydamas, kad byloje jos neturi tiesioginio intereso, – ir, įvertinęs išdėstytas šalių pozicijas, pateikė Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.a)	Ar Direktyvos 92/46/EEB 2 straipsnio < ... > 2 punkte pateikta sąvoka „pienas, skirtas pieno pagrindo produktams gaminti“ aiškintina ta prasme, kad ji apima (taip pat) pieno sudedamąsias dalis tokio produkto, kurį sudaro taip pat ir ne pieno sudedamosios dalys ir kurio pieno sudedamoji dalis negali būti atskirta nuo ne pieno sudedamųjų dalių?
b) Teigiamai atsakius į 1 klausimo a punktą, ar Direktyvos 92/46/EEB 22 straipsnis aiškintinas ta prasme, kad importo iš trečiųjų šalių atveju ši direktyva taikoma tik produkto pieno sudedamajai daliai, ir todėl netaikoma produktui, kurio sudedamoji dalis ji yra?
2.a) Ar Direktyvos 92/46/EEB 2 straipsnio < ... > 4 punkte įtvirtinta sąvoka „pieno pagrindo produktai“ apima tik baigtus produktus ar taip pat ir pusgaminius, kurie turi būti perdirbami prieš juos parduodant vartotojui?
b) Jeigu Direktyvos 92/46/EEB 2 straipsnio < ... > 4 punktas apima taip pat ir pusgaminius, kokiais kriterijai remiamasi nustatant, ar pienas ar pieno produktas yra pagrindinė sudedamoji produkto dalis dėl kiekio arba savybių atžvilgiu Direktyvos 92/46/EEB 2 straipsnio < ... > 4 punkto prasme?“
16. Artrada, Rijksdienst voor de keuring van Vee en Vlees, Graikijos vyriausybė ir Komisija pateikė rašytines pastabas ir atvyko į 2004 m. birželio 24 d. posėdį.
II – Vertinimas
A – Išankstinės pastabos
17. Visų pirma svarbu priminti, kad Direktyvos 92/46 taikymo tikslu Aruba yra trečioji šalis, nors ji ir yra viena iš asocijuotų „šalių ir teritorijų“, minimų ES sutarties ketvirtojoje dalyje(8) .
18. Taip pat reikia pažymėti, kad Teisingumo Teismui skirti klausimai yra ne dėl iš trečiųjų šalių kilusiems produktams taikytino režimo – jie yra susiję su išankstiniu direktyvos, kuri skirta tiek Bendrijos, tiek ne Bendrijos produktams, taikymo srities klausimu. Į jos taikymo sritį nepatenkantys produktai neturi atitikti jos nuostatų(9) . Ginčijamas mišinys turi atitikti direktyvos sąlygas tik jei ši direktyva yra jam taikytina.
B – Pirmasis prejudicinis klausimas
19. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, Artrada, Graikijos vyriausybė ir Komisija mano, kad ginčijamas mišinys nėra „pienas, skirtas pieno pagrindo produktams gaminti“ pagal Direktyvos 92/462 straipsnio 2 punktą. Rijksdienst voor de keuring van Vee en Vlees
savo ruožtu teigia, kad mišinys atitinka šioje nuostatoje pateikiamą apibrėžimą, nes jame esantys pieno milteliai yra pienas, skirtas pieno pagrindo produktams gaminti. Rijksdienst voor de keuring van Vee en Vlees
nuomone, toks aiškinimas yra priimtinesnis žmonių sveikatos apsaugos ir pažeidimų prevencijos požiūriu (atskirai importuojami pieno milteliai yra pieno pagrindo produktas, bet, kad direktyva nebebūtų taikoma, pakanka, kad jie įeitų į mišinio sudėtį).
20. Mano nuomone, apibrėžimas „pienas, skirtas gaminti pieno pagrindo produktus“ pagal direktyvos 2 straipsnio 2 punktą neapima pagrindinėje byloje nagrinėjamo mišinio. Šioje nuostatoje daroma prielaida, kad pieno sudėtis nebuvo iš esmės pakeista, ir draudžiama įdėti kitų sudedamųjų dalių, kaip buvo šioje byloje. Be to, dėl tokio plataus 2 straipsnio 2 punkto aiškinimo 4 punkte pateiktas apibrėžimas „pieno pagrindo produktai“, pašalinantis iš direktyvos taikymo srities produktus, kuriuose pienas arba pieno pagrindo produktai nėra pagrindinė sudedamoji dalis, netektų prasmės. Jei sudėtinis produktas gali būti laikomas pienu, skirtu pieno pagrindo produktams gaminti, vien dėl to, kad jame yra pieno miltelių, kiekvienas produktas, kurio sudėtyje yra pieno, atitiktų šį apibrėžimą, taigi 2 straipsnio 4 punkto apribojimas būtų neveiksmingas.
21. Aš atmesčiau teleologinį Rijksdienst voor de keuring van Vee en Vlees
argumentą, nes jo nepatvirtina mano išdėstyti tekstinio ir sisteminio pobūdžio argumentai. Iš Direktyvos 92/46 1 ir 2 straipsnių matyti, kad teisės aktų leidėjas nenorėjo į direktyvos taikymo sritį įtraukti visų produktų, kurių sudėtyje yra tam tikras pieno arba pieno pagrindo produktų kiekis. Rijksdienst
siūlomas aiškinimas gal ir užtikrina geresnę žmonių sveikatos apsaugą, bet jis neatitinka direktyvos tekstinio ir sisteminio nagrinėjimo.
22. Galiausiai sąvoka „pienas, skirtas pieno pagrindo produktams gaminti“ pagal Direktyvos 92/4 2 straipsnio 2 punktą neapima pieno sudedamųjų dalių tokio produkto, kuris turi ir kitų, ne pieno, sudedamųjų dalių ir kurio pieno sudedamoji dalis negali būti atskirta nuo ne pieno sudedamųjų dalių.
23. Dėl šio atsakymo antrojo klausimo nagrinėti nereikia.
C – Trečiasis prejudicinis klausimas
24. Graikijos vyriausybė ir Komisija mano, kad Direktyvos 92/46 2 straipsnio 4 punktas apima tiek baigtus produktus, tiek pusgaminius. Rijksdienst voor de keuring van Vee en Vlees, plačiai aiškinantis direktyvos 2 straipsnio 2 punktą, mano, kad ši nuostata yra skirta tik baigtiems produktams. Artrada
teigia, kad direktyvos 2 straipsnio 4 punktas apima tik baigtus produktus, o tai atitiktų šio straipsnio 1–4 punktus, kuriuose atitinkamai nurodomas pienas, pieno pagrindo produktams gaminti skirtas pienas, termiškai apdorotas geriamasis pienas, pieno pagrindo produktai.
25. Mano nuomone, direktyvos 2 straipsnio 4 punktas apima taip pat ir pusgaminius. Visų pirma jo formulavimas neprieštarauja tokiam aiškinimui, nes pusgaminiai yra pieno pagrindo produktai, nors jų apdirbimas nėra baigtas. Be to, niekas direktyvoje nenurodo, kad teisės aktų leidėjas norėjo pašalinti šiuos produktus iš jos taikymo srities. Jų įtraukimas į direktyvos taikymo sritį labiau atitinka jos sveikatos apsaugos tikslus. Kaip paskelbė Teisingumo Teismas, „Direktyva 92/46 reguliuoja visus etapus nuo pieno gamybos iki produktų vežimo į skirtingas pardavimo vietas“(10) . Tai rodo, kad iš esmės pusgaminiai patenka į direktyvos taikymo sritį.
26. Todėl manau, kad Direktyvos 92/46 2 straipsnio 4 punkto sąvoka „pieno pagrindo produktai“ apima pusgaminius, kurie turi būti vėliau perdirbami prieš juos parduodant vartotojams.
D – Ketvirtasis prejudicinis klausimas
27. Komisijos manymu, pienas būtų pagrindinė produkto dalis pagal direktyvos 2 straipsnio 4 punktą dėl jo didelio kiekio (daugiau nei 50 % produkto) ir todėl, kad jis apibūdina galutinį produktą. Kadangi mišinys yra skirtas šokoladinio pieno gamybai, Komisija mano, jog pienas suteikia produktui savo esmines savybes. Graikijos vyriausybė mano, kad kiekio požiūriu tai yra didžiausia mišinio sudedamoji dalis, kuri yra pagrindinė jo dalis, ir kad mišinio savybių atžvilgiu skonis yra jį apibūdinanti savybė. Kadangi mišinyje yra daug kakavos, skonis bus kakavos, o ne pieno, taigi mišinys neatitinka 2 straipsnio 4 punkto apibrėžimo. Artrada
teigia, kad nugriebto pieno milteliai nėra pagrindinė dalis kiekio atžvilgiu ir neapibūdina produkto, nes pagrindinė produkto dalis yra saldi kakava: kad jis būtų paverstas šokoladiniu pienu, pakanka, jį importavus į Bendrijos teritoriją, pridėti pieno, o ne vandens, kaip teigė Rijksdienst voor de keuring van Vee en Vlees . Ši mano, kad pienas apibūdina galutinį produktą, kuris turi būti laikomas pieno pagrindo produktu, nes mišinys skirtas šokoladinio pieno gamybai.
28. Visų pirma turi būti pažymėta, kad Direktyva 92/46 tokiems pusgaminiams kaip nagrinėjamas mišinys taikoma tik tuo atveju, jei jie atitinka šios direktyvos 2 straipsnio 4 punkto apibrėžimą, t. y. jei pienas arba pieno pagrindo produktas „produkto savybių atžvilgiu sudaro pagrindinę kiekio dalį“. Dėl teisės aktų leidėjo pasirinktų kriterijų neaiškumo klausimo sprendimas nepalengvėja.
29. Dėl kiekio aš nepalaikau Komisijos ir Graikijos vyriausybės nuomonės, kurios mano, kad pagrindinė dalis yra ta, kuri sudaro daugiau nei 50 % produkto sudėties arba yra didžiausia sudedamoji dalis. Daugelis kalbinių direktyvos versijų nurodo „vieną iš pagrindinių dalių“ (prancūzų, portugalų, italų, vokiečių ir anglų kalbomis; tarp versijų, kurias pažiūrėjau, tik direktyvoje ispanų kalba kalbama apie „pagrindinę dalį“), tai reiškia, kad produktas gali turėti daug pagrindinių dalių. Tai, kuri dalis bus pagrindinė kiekio atžvilgiu, turi būti apibrėžta lyginant su kitomis dalimis, o ne pagal bendrą procentą. Pavyzdžiui, jei mišinyje būtų 33 % pieno, 33 % cukraus, 33 % kakavos ir 1 % smulkintų migdolų, smulkinti migdolai kiekio požiūriu nebūtų pagrindinė dalis, bet kitos trys sudedamosios dalys būtų pagrindinės. Todėl pieno sudedamoji dalis turi būti laikoma pagrindine, jei ji kiekio požiūriu nėra aiškiai nepagrindinė kitų produkto sudedamųjų dalių atžvilgiu; toks aiškinimas labiau atitinka direktyvos sveikatos apsaugos tikslus. Nors nuspręsti turi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, manau, kad produkte, kuriame yra 75,75 % cukraus, 15,15 % nugriebto pieno miltelių ir 9,1 % kakavos, pieno sudedamoji dalis nėra akivaizdžiai nepagrindinė. Be to, pieno miltelių svarba, palyginti su kitomis sudedamosiomis dalimis, be abejo, padidės, įpylus skysčio, būtino šokoladinio pieno gamybai.
30. Dėl produkto savybių manau, kad pusgaminių atveju jos turi būti vertinamos pagal galutinę produkto paskirtį, apie kurią importuotojas turi pranešti kompetentingoms institucijoms. Pagrindinis Direktyvos 92/46 tikslas yra apsaugoti žmonių sveikatą, bet teisės aktų leidėjas nusprendė pašalinti iš jos taikymo srities produktus, kuriuose pieno pagrindo sudedamoji dalis nėra pagrindinė dalis kiekio arba savybių atžvilgiu. Taikant šį kriterijų gali būti gauti prieštaringi rezultatai, nes pusgaminis, priklausomai nuo jo paskirties, bus arba nebus laikomas pieno pagrindo produktu, bet šis prieštaravimas yra direktyvoje nustatyto kriterijaus rezultatas(11) . Savybė apibūdina produktą tuo atveju, kai galutinis produktas yra pieno pagrindo produktas, o tai įrodo, kad pusgaminio pieno sudedamoji dalis yra galutinį produktą apibūdinanti savybė. Galutinis produktas yra pieno pagrindo produktas dėl pieno sudedamosios dalies kiekio arba produktą apibūdinančių savybių, kurios turi būti vertinamos visais aspektais, tokiais kaip skonis, pavadinimas, išvaizda arba tekstūra, požiūriu. Byloje, atrodo, akivaizdu, kad šokoladinis pienas yra pieno pagrindo produktas. Todėl 2 straipsnio 4 punktas yra taikytinas ginčijamam mišiniui neatsižvelgiant į tai, ar jam pagaminti pakanka įpilti vandens ar yra būtina įpilti pieno.
31. Taigi Direktyvos 92/46 2 straipsnio 4 punktas aiškintinas taip, kad pienas arba pieno pagrindo produktas turi būti laikomas pagrindine dalimi dėl jo kiekio, jei jis nėra akivaizdžiai nepagrindinis kitų produkto sudedamųjų dalių atžvilgiu, ir jis turi būti laikomas pagrindine dalimi dėl jo produktą apibūdinančių savybių, jei galutinis produktas, kurio gamybai yra skirtas pusgaminis, yra pieno pagrindo produktas dėl pieno sudedamosios dalies kiekio jame arba dėl jo savybių, kurios turi būti vertinamos visais aspektais, tokiais kaip skonis, pavadinimas, išvaizda arba tekstūra.
III – Išvada
32. Atsižvelgdamas į visus pateiktus samprotavimus, siūlau Teisingumo Teismui atsakyti į College van Beroep voor het bedrijfsleven
klausimus taip:
„1) 1992 m. birželio 16 d. Tarybos direktyvos 92/46/EEB, nustatančios sveikatos taisykles žalio pieno, termiškai apdoroto pieno ir pieno pagrindo produktų gamybai ir tiekimui į rinką, sąvoka „pienas, skirtas pieno pagrindo produktams gaminti“ neapima pieno sudedamųjų dalių tokio produkto, kuris turi ir kitų, ne pieno, sudedamųjų dalių, ir kurio pieno sudedamoji dalis negali būti atskirta nuo ne pieno sudedamųjų dalių.
2) Direktyvos 92/46 2 straipsnio 4 punkto sąvoka „pieno pagrindo produktai“ apima pusgaminius, kurie turi būti vėliau perdirbami prieš juos parduodant vartotojams.
3) Direktyvos 92/46 2 straipsnio 4 punktas aiškintinas taip, kad pienas arba pieno pagrindo produktas turi būti laikomas pagrindine pusgaminio dalimi dėl kiekio, jei jis nėra akivaizdžiai nepagrindinis kitų produkto sudedamųjų dalių atžvilgiu, ir jis turi būti laikomas pagrindine dalimi savybių atžvilgiu, jei galutinis produktas, kurio gamybai yra skirtas pusgaminis, yra pieno pagrindo produktas dėl pieno sudedamosios dalies kiekio jame arba dėl savybių, kurios turi būti vertinamos visais aspektais, tokiais kaip skonis, pavadinimas, išvaizda arba tekstūra.“
(1) .
(2)
–	OL L 268, p. 1.
(3)
–	Trečiųjų šalių sąrašas ir veterinarijos sertifikato pavyzdys yra nustatyti 1995 m. liepos 27 d. Komisijos sprendime 95/340/EB, sudarančiame laikinąjį trečiųjų šalių, iš kurių valstybės narės leidžia importuoti pieną ir pieno pagrindo produktus, sąrašą ir panaikinančiame Sprendimą 94/70/EB (OL L 200, p. 38), ir 1995 m. liepos 27 d. Komisijos sprendime 95/343/EB, pateikiančiame veterinarijos sertifikatų pavyzdžius importuojant iš trečiųjų šalių termiškai apdorotą pieną, pieno pagrindo produktus ir žalią pieną, skirtus žmonėms vartoti ir gabenamus į surinkimo, standartizacijos centrą, apdorojimo ar perdirbimo įmonę (OL L 200, p. 52).
(4) –								OL L 24, p. 9.
(5)
–	Stbl. 1994, p. 813.
(6)
–	Stcrt. 1994, p. 243.
(7)
–	Stbl. 1993, p. 698.
(8)
–								Kaip matyti iš 1999 m. rugsėjo 21 d. Sprendimo DADI ir Douane-Agenten
(C‑106/97, Rink. p. I‑5983, 30–46 punktai).
(9)
–								Pagal minėtą sprendimą DADI ir Douane-Agenten
direktyvos nuostatos turi būti taikomos visiems Bendrijoje pagamintiems arba parduotiems produktams (33 punktas).
(10)
–								2003 m. lapkričio 13 d. Sprendimas Granarolo (C‑294/01, Rink. p. I‑0000), 42 punktas.
(11)
–								Teisės aktų leidėjas galėtų nustatyti tikslesnius kriterijus. Taip pat reikia pažymėti, kad direktyva, atrodo, netaikoma iš jos taikymo srities pašalintiems produktams (pvz., pica, kurios sudėtyje yra 2 % sūrio), nes pieno sudedamoji dalis laikoma bet kuriuo atveju atitinkančia Direktyvos 92/46 kriterijus, o tai sumažina veterinarinę riziką. Tačiau jei kalbama apie trečiųjų šalių kilmės produktus, niekas negarantuoja, kad panaudotas pienas atitinka direktyvos nuostatas. Tokiais atvejais reikia taikyti išlikusias nacionalines nuostatas, dėl to galėtų atsirasti prekybos iškraipymų ir tam tikro rinkos fragmentavimo rizika. Taigi gali būti būtinas Bendrijos teisės aktų leidėjo įsikišimas, kad būtų užtikrinta, jog veterinarijos sąlygos, kurias turi atitikti ne Bendrijos produktai, būtų tapačios Bendrijos produktams keliamoms sąlygoms. Galiausiai suprantama, kad teisės aktų leidėjas į direktyvos taikymo sritį neįtraukė visų minimalų pieno kiekį turinčių produktų, nes tai galėtų sukelti daug trukdžių ir komercinių ginčų. Tačiau direktyvoje nustatyti kriterijai, pagal kuriuos nustatoma, ar kalbama apie pieno pagrindo produktą, gali turėti prieštaringų pasekmių praktikoje, ir jie neatrodo pagrįsti moksliniais realaus pavojaus žmonių sveikatai tyrimais.