62006CC0311
GENERALINIO ADVOKATO
M. POIARES MADURO IŠVADA,
pateikta 2008 m. vasario 28 d. (
1
)
Byla C-311/06
Consiglio Nazionale degli Ingegneri
prieš
Ministero della Giustizia ir Marco Cavallera
„Diplomų pripažinimas — Direktyva 89/48/EEB — Studijų diplomo lygiavertiškumo patvirtinimas — Inžinierius“
1.
Šiuo prašymu priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismo prašoma nurodyti, kaip reikia aiškinti 1988 m. gruodžio 21 d. Tarybos direktyvą 89/48/EEB dėl bendrosios aukštojo mokslo diplomų, išduotų po bent trejų metų profesinio mokymo ir lavinimo, pripažinimo sistemos (
2
) (toliau – direktyva). Konkrečiau kalbant, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar atsižvelgiant į direktyvos tikslus abipusio pripažinimo pagrindu Italijoje galima pripažinti Bendrijos piliečio, kuris visą akademinį mokymą ir lavinimą baigė savo kilmės valstybėje, Italijoje, ir kuris, patvirtinus jo diplomo lygiavertiškumą Ispanijoje, gavo diplomą, jam suteikiantį teisę pradėti dirbti pagal profesiją šioje šalyje, ispanišką diplomą tam, kad jis galėtų dirbti pagal inžinieriaus profesiją savo kilmės valstybėje, nors nebaigė akademinio mokymo ir lavinimo Ispanijoje ir šioje valstybėje neįgijo profesinės patirties.
I — Faktinės ir teisinės ginčo aplinkybės
2.
1999 m. kovo 9 d. Italijos pilietis M. Cavallera, baigęs trejų metų trukmės studijas, gavo Turino universiteto (Italija) inžinieriaus mechaniko (laurea in ingegneria meccanica) diplomą. Paskui jis paprašė Ispanijos švietimo ministerijos pripažinti jo aukštojo mokslo baigimą patvirtinančio dokumento lygiavertiškumą. 2001 m. spalio 17 d. patvirtinus lygiavertiškumą M. Cavallera buvo įtrauktas į Katalonijos inžinierių asociaciją (Collegio degli Ingegneri) ir taip jam suteikta teisė dirbti pagal inžinieriaus profesiją Ispanijoje.
3.
Iš tiesų iki Karaliaus dekreto Nr. 285/2004 (
3
) įsigaliojimo 2004 m. rugsėjo mėn. užsienio universitetų diplomų lygiavertiškumo patvirtinimo procedūrą Ispanijoje reglamentavo Karaliaus dekretas Nr. 86/1987. Pagal Dekreto Nr. 86/1987 (
4
) 1 straipsnį tam, kad būtų patvirtintas lygiavertiškumas, iš pradžių Ispanijoje akademiniais tikslais turi būti oficialiai pripažįstamas užsienyje įgytų aukštojo mokslo diplomų galiojimas. Pagal minėto dekreto 2 straipsnį prieš tai gali tekti išlaikyti papildomus egzaminus tuo atveju, kai diplomu patvirtintas mokymas ir lavinimas yra nelygiavertis mokymui ir lavinimui, kurį baigus išduodamas ispaniškas diplomas.
4.
Ši procedūra skiriasi nuo profesinės kvalifikacijos pripažinimo procedūros, įtvirtintos Karaliaus dekrete Nr. 1665/1991, kuris perkelia Direktyvą 89/48 į Ispanijos teisės sistemą. Kadangi M. Cavallera Italijoje neturi diplomo, šioje valstybėje jam suteikiančio teisę pradėti dirbti pagal inžinieriaus mechaniko profesiją, o turi tik aukštojo mokslo baigimą patvirtinantį dokumentą, išduotą, baigus trejų metų trukmės universitetinį mokymą ir lavinimą, jam taikoma tik lygiavertiškumo patvirtinimo procedūra. Taigi, remiantis Karaliaus dekretu Nr. 86/1987, buvo priimtas sprendimas dėl jo akademinių studijų lygiavertiškumo patvirtinimo, kuriuo pripažinta, kad Italijos universiteto mokymas ir lavinimas yra lygiavertis Ispanijos universiteto mokymui ir lavinimui.
5.
Iš tiesų norėdamas, kad diplomas būtų pripažintas pagal direktyvą, iš pradžių jis turėtų išlaikyti Italijos valstybinį egzaminą, kuris pagal 1925 m. spalio 25 d. (
5
) Karaliaus dekretą Nr. 2537 ir 2001 m. birželio 5 d. (
6
) Respublikos prezidento dekretą (RPD) Nr. 328 yra būtinas siekiant pradėti dirbti pagal inžinieriaus profesiją Italijoje.
6.
Tačiau Ispanijoje priimto sprendimo dėl lygiavertiškumo patvirtinimo pakanka norint šioje valstybėje dirbti pagal inžinieriaus profesiją. Kitaip nei Italijoje, Ispanijoje nereikalaujama išlaikyti valstybinį egzaminą. Ispanijoje pradėti dirbti pagal inžinieriaus techniko profesiją galima tik turint oficialų universiteto diplomą bei priklausant inžinierių profesinei asociacijai. Kaip ir Italijoje, šis įtraukimas į profesinę asociaciją yra paprastas administracinis formalumas. Kadangi pagal Ispanijos karaliaus dekreto Nr. 86/1987 4 straipsnio 1 dalį patvirtinus lygiavertiškumą „užsienio diplomas nuo jo suteikimo ir nuo to momento, kai buvo suteiktas atitinkamas patvirtinimas, turi tokias pačias pasekmes nacionalinėje teritorijoje kaip ir Ispanijos akademinis diplomas arba lygis, kurio atžvilgiu buvo patvirtintas lygiavertiškumas pagal galiojančius teisės aktus“, M. Cavallera galėjo būti įtrauktas į Katalonijos inžinierių asociaciją, jam suteikiant teisę dirbti pagal inžinieriaus mechaniko profesiją Ispanijoje.
7.
Taigi turėdamas ispanišką inžinieriaus mechaniko diplomą 2002 m. kovo 6 d. M. Cavallera kompetentingų Italijos valdžios institucijų paprašė pripažinti šį dokumentą Italijoje, kad galėtų pirmą kartą dirbti pagal inžinieriaus profesiją.
8.
2002 m. spalio 23 d. Dekretu Italijos teisingumo ministras patenkino M. Cavallera prašymą pripažindamas jo ispaniško dokumento galiojimą įrašymo į Alesandrijos inžinierių asociacijos sąrašą tikslais.
9.
Nacionalinė inžinierių taryba (Consiglio nazionale degli Ingegneri), ieškovė pagrindinėje byloje, apskundė ministerijos dekretą dėl ispaniško diplomo pripažinimo Lacijaus regioniniam administraciniam teismui (Tribunale Amministrativo Regionale per il Lazio (TAR Lazio)). Ji tvirtina, kad pagal direktyvą Italijos valdžios institucijos negalėjo pripažinti M. Cavallera diplomo, todėl, kad pagal nacionalinę teisę norint dirbti pagal inžinieriaus profesiją, be akademinio diplomo, kurį turi M. Cavallera, reikalaujama išlaikyti valstybinį egzaminą.
10.
TAR Lazio ieškinį atmetė, manydamas, kad Teisingumo ministerija nepadarė teisinės klaidos. Tačiau Valstybės Taryba (Consiglio di Stato), į kurią buvo kreiptasi su apeliaciniu skundu dėl šio sprendimo, mano, kad direktyva M. Cavallera padėčiai netaikoma, nes jis Ispanijoje negavo jokio diplomo direktyvos 1 straipsnio a punkto prasme.
11.
Direktyvos 1 straipsnyje įtvirtinta:
„Šioje direktyvoje taikomi šie sąvokų apibrėžimai:
a)
diplomas – tai bet kuris diplomas, pažymėjimas ar kitas oficialią kvalifikaciją įrodantis dokumentas arba tokių diplomų, pažymėjimų ar kitų įrodančių dokumentų rinkinys:
—
išduotas valstybės narės kompetentingos institucijos, paskirtos pagal jos pačios įstatymus ir kitus teisės aktus,
—
patvirtinantis, kad jį turintis asmuo yra sėkmingai baigęs ne mažiau kaip trejų metų trukmės kursus po vidurinės mokyklos arba lygiavertės trukmės vakarinius ar neakivaizdinius kursus universitete, aukštojo mokslo įstaigoje arba kitoje panašaus lygio įstaigoje, taip pat, jei reikia, kad, be kursų, baigtų po vidurinės mokyklos, jis papildomai yra sėkmingai įgijęs profesinį išsilavinimą, ir
—
patvirtinantis, kad jį turintis asmuo turi profesinę kvalifikaciją, reikalingą norint pradėti dirbti arba toliau dirbti pagal reglamentuojamą profesiją toje valstybėje narėje,
jeigu tuo diplomu, pažymėjimu ar kitu oficialią kvalifikaciją įrodančiu dokumentu patvirtintas mokymas ir išsilavinimas buvo įgytas iš esmės Bendrijoje arba jį turintis asmuo turi valstybės narės, pripažinusios trečiosios šalies diplomą, pažymėjimą ar kitą oficialią kvalifikaciją įrodantį dokumentą, patvirtinimą apie trejų metų profesinę patirtį <…>;
b)
priimančioji valstybė narė – tai bet kuri valstybė narė, kurioje kokios nors valstybės narės pilietis paduoda paraišką leisti dirbti pagal reglamentuojamą profesiją – ne ta valstybė narė, kur jis gavo diplomą ar anksčiau dirbo pagal tą profesiją <…>“
12.
Direktyvos 89/48 2 straipsnio pirmojoje pastraipoje nurodyta:
„Ši direktyva yra taikoma bet kuriam valstybės narės piliečiui, kuris nori kaip savarankiškai dirbantis asmuo arba samdomas darbuotojas priimančiojoje valstybėje narėje dirbti pagal reglamentuojamą profesiją.“
13.
Direktyvos 3 straipsnio pirmojoje pastraipoje numatyta:
„Tais atvejais, kai norint priimančiojoje valstybėje narėje pradėti ar toliau dirbti pagal reglamentuojamą profesiją reikia turėti diplomą, kompetentinga institucija negali, remdamasi tuo, kad kvalifikacija nėra pakankama, atsisakyti leisti valstybės narės piliečiui pradėti ar toliau dirbti pagal tą profesiją tomis pačiomis sąlygomis, kurios taikomos saviems piliečiams <…>“
14.
Turėdamas abejonių dėl to, kaip reikia aiškinti Bendrijos teisę, būtent Direktyvą 89/48, Consiglio di Stato kreipėsi į Teisingumo Teismą pagal EB 234 straipsnį pateikdamas šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar Direktyva 89/48/EEB taikoma tuo atveju, kai Italijos pilietis: a) baigęs trejų metų studijas gavo inžinieriaus diplomą Italijoje; b) gavo savo itališko diplomo lygiavertiškumo atitinkamam ispaniškam diplomui patvirtinimą; c) buvo įrašytas į Ispanijos inžinierių sąrašą, bet niekada nedirbo pagal šią profesiją Ispanijoje; d) remdamasis Ispanijos lygiavertiškumo patvirtinimo dokumentu, paprašo įrašyti jį į Italijos inžinierių sąrašą?
2.
Teigiamai atsakius į pirmąjį klausimą, ar Direktyvą 89/48/EEB atitinka vidaus teisės nuostata (Įstatyminio dekreto Nr. 115/1992  (
7
) 1 straipsnis), pagal kurią Italijoje nepripažįstami valstybės narės diplomai, kurie yra tik ankstesnio itališko diplomo pripažinimo rezultatas?“
II — Teisinė analizė
15.
Taigi pagrindinis šioje byloje kilęs klausimas – nustatyti, kiek Bendrijos pilietis savo kilmės valstybėje narėje gali remtis direktyvos nuostatomis prašydamas pripažinti diplomą, kurį jis gavo paprasčiausiai patvirtinus jo kilmės valstybėje narėje baigtų universitetinių studijų lygiavertiškumą, jam nebaigus papildomo akademinio ar profesinio mokymo ir lavinimo diplomą išdavusioje valstybėje narėje.
16.
Šioje byloje reikia paeiliui išnagrinėti direktyvos taikymo sritį ir ar ja gali remtis pilietis, atsidūręs tokioje situacijoje, kaip ta, kurioje iškilo pateikti prejudiciniai klausimai.
A — Dėl direktyvos taikymo ginčui
17.
Direktyva 89/48 nustato bendrąją diplomų, o konkrečiau kalbant, profesinės kvalifikacijos pripažinimo sistemą tarp valstybių narių, pagrįstą abipusio pripažinimo principu. Pagal direktyvos 2 straipsnį ji skirta bet kuriam „valstybės narės piliečiui, kuris nori <…> priimančiojoje valstybėje narėje dirbti pagal reglamentuojamą profesiją“. Direktyvos 1 straipsnio b punkte priimančioji valstybė narė apibrėžiama kaip „bet kuri valstybė narė, kurioje kokios nors valstybės narės pilietis paduoda paraišką leisti dirbti pagal reglamentuojamą profesiją – ne ta valstybė narė, kur jis gavo diplomą ar anksčiau dirbo pagal tą profesiją“. Šioje byloje reikia laikyti, jog šios sąlygos yra įvykdytos, nes M. Cavallera iš tikrųjų yra Bendrijos pilietis, turintis Ispanijoje išduotą diplomą, jam leidžiantį šioje valstybėje pradėti dirbti pagal inžinieriaus profesiją, kurį jis prašo pripažinti Italijoje, t. y. priimančioje valstybėje narėje, kuri kartu yra jo kilmės valstybė.
18.
Kelios valstybės narės nurodė, jog šios sąlygos nėra tenkinamos remiantis kai kuriomis kalbinėmis versijomis, kurios minėtose nuostatose bei 3 straipsnio pirmojoje pastraipoje ir 3 straipsnio pirmosios pastraipos a punkte nurodo kitos nei priimančioji valstybės narės pilietį (
8
). Tačiau atsižvelgiant į direktyva siekiamą tikslą šie kalbinių versijų variantai negali būti aiškinami pažodžiui. Teisingumo Teismas seniai nurodė, kad laisvas darbuotojų judėjimas ir įsisteigimo teisė yra pagrindinės laisvės, kurių nebūtų galima visiškai įgyvendinti, jei valstybės narės galėtų atsisakyti leisti remtis Bendrijos teisės nuostatomis tiems savo piliečiams, kurie pasinaudojo šioje teisėje numatytomis lengvatomis ir įgijo profesinę kvalifikaciją ne savo pilietybės, bet kitoje valstybėje narėje (
9
). Taigi valstybės narės pilietis gali savo valstybėje remtis direktyva. Šie kalbinių versijų variantai iš tikrųjų turi būti aiškinami kaip primenantys, jog norint taikyti Bendrijos teisę reikia, kad egzistuotų išorės elementas. Kadangi M. Cavallera turi ispanišką diplomą, kurį jis prašo pripažinti Italijoje, galima manyti, kad jo padėtis akivaizdžiai susijusi su Bendrijos teise, todėl vien nurodyti straipsniai, mano nuomone, neleidžia faktinių bylos aplinkybių pašalinti iš direktyvos taikymo srities.
19.
Pateikus šį patikslinimą, tam, kad Direktyva 89/48 būtų taikoma, dar reikia, kad M. Cavallera turimas dokumentas atitiktų joje nurodytą „diplomo“ sąvoką. Pagal direktyvos 1 straipsnio a punktą norint dokumentą ir (arba) profesinę patirtį, kuriuos prašoma pripažinti, laikyti diplomu, turi būti įvykdytos trys kumuliacinės sąlygos.
20.
Pirmiausia diplomas turi būti išduotas valstybės narės kompetentingos institucijos. Šioje byloje reikia laikyti, kad ši sąlyga įvykdyta, nes diplomą išdavė Ministerio de Educación y Ciencia (Švietimo ir mokslų ministerija), kuri pagal Ispanijos teisės aktus turi įgaliojimus išduoti pramonės inžinieriaus techniko diplomus. Antra, diplomas turi patvirtinti, kad (jį turintis asmuo) yra „baigęs ne mažiau kaip trejų metų trukmės kursus po vidurinės mokyklos arba lygiavertės trukmės vakarinius ar neakivaizdinius kursus universitete, aukštojo mokslo įstaigoje arba kitoje panašaus lygio įstaigoje, taip pat, jei reikia, kad, be kursų, baigtų po vidurinės mokyklos, jis papildomai yra sėkmingai įgijęs profesinį išsilavinimą“ (
10
). Trečia, diplomas turi suteikti galimybę pradėti dirbti pagal profesiją kilmės valstybėje, t. y. jis turi leisti realiai dirbti pagal profesiją jį išdavusioje valstybėje. Pastarasis reikalavimas taip pat turi būti laikomas įvykdytu, jei įvykdytas antrasis reikalavimas. Iš tiesų atsakovo turimas ispaniškas diplomas jam leidžia diplomą suteikusioje valstybėje, šiuo atveju Ispanijoje, dirbti pagal inžinieriaus mechaniko profesiją.
21.
Taigi pagrindiniai direktyvos 1 straipsnio a punkto aiškinimo skirtumai iš esmės susiję su antrąja sąlyga, kuri reikalauja, kad diplomas patvirtintų ne mažiau kaip trejų metų trukmės kursus po vidurinės mokyklos.
22.
Asmenys, prieštaraujantys direktyvos taikymui šioje byloje, daugiausia remiasi šia aplinkybe, prieštaraudami tam, kad atsakovo Ispanijoje įgytas dokumentas būtų laikomas diplomu. Grįsdami savo argumentus jie iš esmės teigia, kad Italijos valdžios institucijoms M. Cavallera pateiktas prašymas dėl pripažinimo grindžiamas ne diplomu, gautu įgijus ispanišką akademinį ar profesinį mokymą ir lavinimą, bet paprasčiausiai Ispanijos priimtu sprendimu pripažinti itališko aukštojo mokslo baigimą patvirtinančio dokumento lygiavertiškumą ispaniškajam. Taigi vien patvirtinus lygiavertiškumą atsakovui buvo leista pradėti dirbti pagal inžinieriaus profesiją Ispanijoje.
23.
Iš tiesų akivaizdu, jog atsakovas Ispanijoje nei studijavo, nei dirbo, tiksliau – šioje valstybėje jis nebaigė jokio profesinio ar akademinio mokymo ir lavinimo. Taigi inžinieriaus mechaniko diplomą Ispanijoje jis gavo „paprasčiausiai“ patvirtinus itališko universitetinio ir akademinio diplomo lygiavertiškumą Ingeniero Tecnico Industrial, Especialidad en Mécanica diplomui. Kitaip tariant, ispaniškas diplomas buvo suteiktas per administracinę lygiavertiškumo patvirtinimo procedūrą, jo itališką aukštojo mokslo baigimą patvirtinantį dokumentą pakeitus ispanišku profesinę kompetenciją patvirtinančiu dokumentu.
24.
Todėl viskas priklauso nuo pasirinkto direktyvoje nurodytos „diplomo“ sąvokos aiškinimo. Vadovaujantis griežtu aiškinimu sprendimas patvirtinti lygiavertiškumą nėra lygiavertis diplomui direktyvos prasme, todėl, remiantis šiuo sprendimu, negali būti suteiktas pripažinimas abipusiškumo pagrindu pagal direktyvoje įtvirtintą bendrąją sistemą. Atvirkščiai, vadovaujantis plačiu aiškinimu toks sprendimas gali būti laikomas diplomu minėtos direktyvos prasme. Jei būtų pritarta pastarajai prielaidai, atsižvelgiant į Bendrijos piktnaudžiavimo draudimo principą vis dėlto neišvengiamai kiltų klausimas, ar M. Cavallera gali remtis direktyva suteikiamomis teisėmis.
25.
Nuo šiol reikia pripažinti, kad tiek griežto, tiek plataus direktyvos aiškinimo pasirinkimas Teisingumo Teismui suteikia dvi lygiavertes galimybes, jei aiškinant plačiai taikomas piktnaudžiavimo draudimo principas. Šie samprotavimai, kaip bus paaiškinta, atitinka dvi priemones, iš kurių Bendrijos teismas gali bet kurią pasirinkti siekdamas identiško rezultato. Tačiau aš pirmenybę teikčiau plačiam šio dokumento, būtent „diplomo“ sąvokos, aiškinimui. Toks pasirinkimas naudingas ne tik dėl to, kad leidžia išsaugoti valstybių narių diskreciją, susijusią su galimybe pradėti dirbti ir toliau dirbti pagal profesijas, kurioms taikoma direktyva, bet ypač dėl to, kad jį taikant, kaip bus paaiškinta toliau, iš direktyvos taikymo srities nėra pašalinamos situacijos, kurios visiškai atitinka laisvo judėjimo tikslą.
26.
Komisija, grįsdama griežtą diplomo sąvokos aiškinimą, pagal kurį pirmiau apibūdintas sprendimas dėl lygiavertiškumo patvirtinimo negali būti prilyginamas diplomui, remiasi Direktyvos 2005/36/EB (
11
), kuri pakeitė Direktyvą 89/48, dvylikta konstatuojamąja dalimi. Minėtoje konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad ji netaikoma: „<…> sprendimų dėl kvalifikacijos pripažinimo, priimtų pagal šią direktyvą kitose valstybėse narėse, pripažinimui valstybėse narėse <…> siekiant įgyti savo valstybėje narėje teisių, skirtingų nei tos, kurios pripažįstamos įgijus kvalifikaciją toje valstybėje narėje, nebent (asmuo) pateikia įrodymų, kad priimančioje valstybėje narėje (jis) įgijo papildomą profesinę kvalifikaciją“.
27.
Šis argumentas neįtikina. Pirmiausia, sprendimas, kuriuo remiasi M. Cavallera, yra ne direktyva pagrįstas „sprendimas dėl pripažinimo“, bet pagal nacionalinę teisę priimtas sprendimas dėl lygiavertiškumo patvirtinimo. Iš tiesų itališkas diplomas nėra „diplomas“ direktyvos 1 straipsnio a punkto prasme. Šioje byloje iškilo būtent ši problema, nes trejų metų trukmės kursus patvirtinantis M. Cavallera Italijoje gautas diplomas vis dėlto nesuteikia galimybės pradėti dirbti pagal inžinieriaus profesiją Italijoje. Tokiomis aplinkybėmis trečiasis reikalavimas, keliamas tam, kad dokumentas būtų laikomas diplomu direktyvos prasme, nėra įvykdytas. Todėl lygiavertiškumas buvo patvirtintas, o vėliau įtraukimas į inžinierių asociaciją Ispanijoje atliktas remiantis ne Direktyva 89/48, bet vien nacionaline teise.
28.
Be to, remiantis šia konstatuojamąja dalimi aiškinimo tikslais siekiant nustatyti, ar nagrinėjamas sprendimas atitinka diplomo sąvoką Direktyvos 89/48 prasme, sukeliamas tam tikras prieštaravimas. Iš tiesų toks pagrindas gali būti svarbus, tik jeigu jau daroma prielaida, kad sprendimas dėl lygiavertiškumo patvirtinimo nėra šia direktyva apibrėžtas diplomas. Kitaip tariant, jeigu jau buvo pasirinktas griežtas diplomo aiškinimas. Šiomis aplinkybėmis tai reiškia, kad norint išaiškinti šią sąvoką, reikia pradėti nuo diplomo sąvokos aiškinimo. Mano nuomone, tokie samprotavimai turi tam tikrų trūkumų.
29.
Atvirkščiai, griežtas aiškinimas gali būti labiau pateisinamas direktyvos pirma ir penkta konstatuojamosiomis dalimis, pagal kurias iš esmės matyti, kad profesinę kompetenciją patvirtinantis dokumentas negali būti prilyginamas diplomui, jei nebuvo įgyta visa ar dalis kvalifikacijos diplomą išdavusioje valstybėje narėje.
30.
Be to, ši pozicija, panašu, buvo patvirtinta Bendrijos teismo praktikoje. Visų pirma sprendime Dieter Kraus Teisingumo Teismas nusprendė, kad valstybės narės pilietis šioje valstybėje gali remtis kitoje valstybėje narėje gautu diplomu tik ir vien tik tuo atveju, jei šis dokumentas „įrodo, jog (asmuo) turi papildomos kvalifikacijos (palyginti su kilmės valstybėje narėje baigtu mokymu ir lavinimu) ir todėl patvirtina jį turinčio asmens gebėjimą eiti konkrečias pareigas <…>“ (
12
).
31.
Šioje byloje iš to galima daryti išvadą, jog tam, kad būtų taikoma direktyva, bent dalis akademinio mokymo ir lavinimo turėjo būti įgyta Ispanijoje arba šioje valstybėje turėjo būti įgyta profesinės patirties. Tačiau, kaip buvo įrodyta ir kaip pabrėžė Komisija, šioje valstybėje M. Cavallera neįgijo ir jam nebuvo suteikta jokia specifinė kvalifikacija ar kompetencija, nebent būtų manoma, kad vien patvirtinus lygiavertiškumą įgytas profesinę kompetenciją patvirtinantis dokumentas prilygsta tokios profesinės kvalifikacijos įgijimui.
32.
Tačiau pasirinkus tokį aiškinimą atsiranda grėsmė iš direktyvos taikymo srities pašalinti situacijas, kurios iš tikrųjų visiškai atitinka laisvo judėjimo tikslus. Iš tiesų sprendimui dėl lygiavertiškumo patvirtinimo turi būti galima taikyti bendrąją diplomų pripažinimo sistemą, kai juos priima valstybė narė, kurios teritorijoje visų pirma dirbant pagal profesiją buvo įgyta profesinė kompetencija. Tokiomis aplinkybėmis šios valstybės teritorijoje piliečio įgytą akademinę kvalifikaciją ir profesinę patirtį patvirtinantis lygiavertiškumo patvirtinimo dokumentas turi leisti šiam asmeniui dirbti pagal savo profesiją kitoje valstybėje narėje pagal direktyvą abipusiškumo pagrindu pripažinus jo profesinę kvalifikaciją (
13
). Kitaip sakant, mano nuomone, sprendimas dėl lygiavertiškumo patvirtinimo tam tikromis aplinkybėmis gali būti priskiriamas diplomui, nes priešingu atveju būtų pažeidžiami direktyvos siekiami tikslai. Tačiau pasirinkus griežtą aiškinimą šios situacijos galėtų būti sistemingai pašalinamos iš direktyvos taikymo srities.
33.
Be to, kadangi abipusis diplomų pripažinimas grindžiamas abipusio pasitikėjimo principu, per griežtas direktyvos aiškinimas šiems principams gali kelti grėsmę. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas nuolat primindavo, kad „skirtingai nei specifinėms profesijoms taikomomis sektorinėmis direktyvomis, Direktyva 89/48 nesiekiama suderinti galimybės pradėti dirbti ar dirbti pagal įvairias profesijas, kurioms ji taikoma, sąlygų. Valstybėms narėms paliekama kompetencija nustatyti minėtas sąlygas neviršijant Bendrijos teisės apibrėžtų ribų“ (
14
).
34.
Šiomis aplinkybėmis reikia manyti, kad Ispanija gali laisvai nuspręsti dėl galimybės dirbti pagal inžinieriaus profesiją Ispanijoje tiek remdamasi sprendimu dėl kitos valstybės narės teritorijoje baigto lavinimo ir mokymo lygiavertiškumo patvirtinimo, tiek diplomu, išduotu baigus jos suteikiamą lavinimą ir mokymą, nes direktyva tik reikalaujama, kad dokumentas patvirtintų, jog „jį turintis asmuo yra sėkmingai baigęs ne mažiau kaip trejų metų trukmės kursus po vidurinės mokyklos <…> turi profesinę kvalifikaciją, reikalingą norint pradėti dirbti arba toliau dirbti pagal reglamentuojamą profesiją toje valstybėje narėje“ (
15
).
35.
Remiantis šiuo straipsniu nelabai svarbu, pagal kokias taisykles ar procedūras diplomas buvo išduotas ir kurioje teritorijoje buvo įgytas mokymas ir lavinimas, su sąlyga, kad tai buvo atlikta daugiausia Bendrijos teritorijoje (
16
). Taip platus direktyvos aiškinimas užtikrina valstybėms narėms suteiktos diskrecijos, susijusios su (dokumento) priskyrimu „diplomui“, laikymąsi. Kadangi, Ispanijos nuomone, M. Cavallera turi pakankamai profesinės kompetencijos, būtinos jos teritorijoje dirbti, sunku paneigti, kad Ispanijos M. Cavallera suteiktas dokumentas yra „diplomas“ (
17
).
36.
Norint tuo įsitikinti, pakanka priminti, kad Direktyvos 89/48 3 straipsnio pirmosios pastraipos a punktas valstybėms narėms draudžia neleisti piliečiui pradėti dirbti pagal profesiją, jei jis „turi diplomą, reikalaujamą kitoje valstybėje narėje norint pradėti <…> dirbti pagal tą profesiją jos teritorijoje“.
37.
Dėl visų šių priežasčių, man atrodo, kad direktyva turi būti taikytina šioje byloje. Tačiau galimybė direktyvą taikyti nėra tas pats, kas galimybė ja remtis. Iš tiesų, kaip buvo pabrėžta, dėl šios bylos faktinių aplinkybių išskirtinumo, kurį parodo visų pirma tai, kad kilmės valstybė ir priimanti valstybė yra ta pati, reikia atlikti išsamesnę analizę dėl galimybės remtis direktyva, būtent dėl piktnaudžiavimo teise.
B — Galimybė remtis direktyva
38.
Teisė į abipusį diplomų pripažinimą Bendrijos teritorijoje yra susijusi su Sutartimi užtikrinamu laisvu asmenų judėjimu. Norint dirbti pagal profesiją pateiktas prašymas priimančioje valstybėje pripažinti kitoje valstybėje narėje gautą diplomą savaime nėra piktnaudžiavimas Bendrijos teise. Tačiau „Sutarties teikiamos teisės negali leisti asmenims, kuriems jos skirtos, prisidengiant apeiti nacionalinius įstatymus ir drausti valstybėms narėms imtis priemonių, būtinų užkirsti kelią tokiam piktnaudžiavimui“ (
18
).
39.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, suabejojęs dėl to, ar Bendrijos teisę atitinka vidaus norma (1992 m. Įstatyminio dekreto Nr. 115 1 straipsnis), kuria atsisakoma Italijoje pripažinti valstybės narės išduotą diplomą, kuris yra tik anksčiau Italijoje gauto diplomo lygiavertiškumo patvirtinimo rezultatas, papildomai iškėlė šią problemą.
40.
Tačiau jei valstybė narė nori remtis šiuo principu griežtiems nacionalinės teisės aktams pagrįsti, nesant jokių imperatyviais bendrojo intereso sumetimais pagrįstų pateisinimų, ji dar turi užtikrinti, kad nagrinėjamai situacijai būdinga aplinkybė iš tiesų atitinka teismų praktikoje apibrėžto piktnaudžiavimo sąlygas. Tam reikia konkrečiai išnagrinėti kiekvieną atskirą situaciją siekiant patikrinti, ar įvykdytos piktnaudžiavimo sąlygos.
41.
Jei patikrinti, ar pagrindinėje byloje yra piktnaudžiavimo požymių, turi nacionalinis teismas, vis dėlto priimdamas prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismas gali pateikti gaires, kurios padėtų nacionaliniam teismui išspręsti bylą (
19
). Kadangi Teisingumo Teismas dar neturėjo progos pasakyti savo nuomonės dėl šio klausimo atsižvelgiant į bendrąją diplomų pripažinimo sistemą, atrodo, svarbu pateikti nuorodas, susijusias su piktnaudžiavimui būdingų bendrų kriterijų įgyvendinimu šioje išskirtinėje srityje.
42.
Remiantis šiomis nuorodomis, bus lengviau nacionaliniam teismui pateikti argumentus, leidžiančius nustatyti, ar apribojimus nustatantys nacionalinės teisės aktai atitinka Bendrijos teisę.
1. Piktnaudžiavimo nustatymas atsižvelgiant į bendrąją abipusio diplomų pripažinimo sistemą
43.
Bendrijos teisėje egzistuoja piktnaudžiavimo draudimo principas, pagal kurį „teisės subjektai negali piktybiškai arba apgaulės būdu pasinaudoti Bendrijos teisės nuostatomis“ (
20
). Šiuo metu šio principo turinys yra santykinai tiksliai išaiškintas Teisingumo Teismo praktikoje (
21
).
44.
Piktnaudžiavimas reiškia, kad egzistuoja du tarpusavyje susiję ir objektyviomis aplinkybėmis pagrįsti kriterijai (
22
). Norint padaryti išvadą, jog egzistuoja piktnaudžiavimas, reikia, pirma, kad iš visų objektyvių aplinkybių būtų aišku, jog, nepaisant formalaus Bendrijos teisės aktuose numatytų sąlygų laikymosi, šiais teisės aktais siekiamas tikslas nebuvo pasiektas, ir, antra, kad iš šių aplinkybių būtų aišku, jog pagrindinis atliktos operacijos tikslas – iš Bendrijos teisės aktų gauti naudos dirbtinai sukuriant jai gauti būtinas sąlygas (
23
).
45.
Pirmiausia dėl pirmojo kriterijaus, susijusio su gauto rezultato ir Bendrijos nuostata siekiamo tikslo neatitikimu, reikia išnagrinėti, ar Italijoje pripažinus ispanišką diplomą bus gauta nauda, prieštaraujanti bendrosios diplomų pripažinimo sistemos siekiamam tikslui.
46.
Šiuo pirmuoju piktnaudžiavimo nustatymo etapu reikia tiksliai išskirti direktyva siekiamus tikslus. Visų pirma abipusiu pripažinimu siekiama palengvinti laisvą asmenų judėjimą, Bendrijos teritorijoje sudarant palankias sąlygas tiek įsisteigimo laisvei, tiek laisvam paslaugų teikimui ir darbuotojų judėjimo laisvei.
47.
Iš tiesų šis tikslas įgyvendinamas trimis atžvilgiais. Jis reiškia, kad tinkamą kvalifikaciją turintis pilietis gali dirbti pagal savo profesiją kitoje valstybėje narėje, nepaisant teisės aktų skirtumų kilmės valstybėje narėje ir priimančioje valstybėje narėje (
24
). Jis taip pat reiškia, kad pilietis gali pasirinkti valstybę, kurioje jis nori įgyti profesinę kvalifikaciją (
25
). Galiausiai jis skirtas leisti valstybės narės mokymo institucijoms teikti savo paslaugas kitų valstybių narių piliečiams ir net kitų valstybių narių teritorijoje (
26
). Kitaip tariant, diplomų pripažinimo sistema taikoma piliečiui, siekiančiam „kaip savarankiškai dirbančiam asmeniui arba samdomam darbuotojui dirbti pagal profesiją kitoje valstybėje narėje nei ta, kurioje jis įgijo profesinę kvalifikaciją“ (
27
), piliečiui, norinčiam „įgyti profesinę kvalifikaciją kitoje valstybėje narėje nei ta (kurios jis turi pilietybę)“ (
28
), arba „kitoje valstybėje narėje (įgyti) papildomą savo pagrindiniam išsilavinimui universitetinę kvalifikaciją“ (
29
).
48.
Direktyva 89/48 ir su ja susijusiomis sektorinės direktyvomis taip aiškiai siekiama palengvinti realų laisvo asmenų judėjimo įgyvendinimą. Taigi diplomų pripažinimas yra glaudžiai susijęs su realiu Sutarties pripažintų laisvių įgyvendinimu, siekiant šioje srityje palengvinti „ekonominę bei socialinę tarpusavio sąveiką Bendrijoje“ (
30
). Todėl vienos valstybės narės pilietis, kuris nei dirbo, nei mokėsi, nei gavo diplomą baigęs mokymą ir lavinimą kitoje nei jo kilmės valstybėje narėje, negali remtis Direktyva 89/48 suteiktomis teisėmis (
31
).
49.
Dėl šios priežasties šiai ekonominei ir socialinei tarpusavio sąveikai, kurios siekiama diplomų pripažinimo sistema, mažiausiai reikia, kad visa ar dalis lavinimo ir mokymo būtų įgyta diplomą išdavusios valstybės narės teritorijoje arba kad tai būtų jos suteikiamas mokymas ir lavinimas, arba, dar bendriau, kad būtų įgyta akademinė ar profesinė patirtis, teritorine ar materialine prasme susijusi su diplomą, kurį prašoma pripažinti kitoje valstybėje narėje, išdavusia valstybe nare.
50.
Taigi negalima teigti, jog laisvu asmenų judėjimu siekiamiems tikslams prieštarauja aplinkybė, kad mokymas ir lavinimas, leidęs gauti diplomą, kurį prašoma pripažinti, buvo įgytas valstybės narės teritorijoje, kur siekiama remtis šiuo diplomu tuo atveju, kai minėtas mokymas ir lavinimas susijęs su kita valstybe nare visų pirma todėl, kad jis suteikiamas pagal šios valstybės švietimo sistemą. Šiomis aplinkybėmis teisių į laisvą judėjimą įgyvendinimas turi būti laikomas realiu, jei Bendrijos pilietis galėjo įgyti akademinį ir (arba) profesinį mokymą ir lavinimą, suteikiamą pagal kitos nei jo kilmės valstybės narės valstybė sistemą (
32
). Be to, tokia aplinkybė visiškai atitinka laisvo paslaugų teikimo tikslą, nes nekliudoma teikti valstybės narės institucijos švietimo paslaugos kitos valstybės narės teritorijoje. Iš tiesų Direktyva 89/48 ilgainiui siekiama įkurti Europos darbo rinką, kuri neįmanoma be Europos lygmens švietimo rinkos.
51.
Be to, tai, kad Bendrijos pilietis ketino pasinaudoti palankesne galimybe pradėti dirbti pagal profesiją kitoje valstybėje narėje nei valstybė, kurioje jis studijavo, savaime visiškai atitinka Bendrijos tikslus.
52.
Tačiau, kai pilietis valstybėje A, kur įgijo visą mokymą ir lavinimą, kurio pagrindu jis negali pradėti dirbti pagal pageidaujamą profesiją šioje valstybėje ar kitoje valstybėje narėje C, siekia remtis valstybėje narėje B gautu diplomu, šioje valstybėje jam suteikiančiu tokią galimybę, tačiau jam neįgijus jokios profesinės ar akademinės patirties, susijusios su diplomą suteikusia valstybe nare, kitaip tariant, jam nestudijavus pagal minėtos valstybės B suteikiamą mokymo ir lavinimo programą ar nedirbus, galima pagrįstai abejoti dėl realaus laisvo judėjimo įgyvendinimo, nes priimančioje valstybėje narėje nebuvo vykdoma jokia veikla. Apskritai ekonominė ir socialinė tarpusavio sąveika laisvo darbuotojų judėjimo pagrindu neegzistuoja.
53.
Nors rezultatas, kurį minėtas pilietis pasiekia remdamasis direktyva, tenkina formalias jos taikymo sąlygas, jis neatitinka nei savarankiškai dirbančio darbuotojo ar samdomo darbuotojo darbo pagal profesiją kitoje valstybėje narėje nei ta, kur įgijo profesinę kvalifikaciją, nei profesinės kvalifikacijos įgijimo kitoje valstybėje narėje nei ta, kurios jis turi pilietybę, nei jo pagrindinį mokymą ir lavinimą papildančios profesinės kvalifikacijos įgijimo kitoje valstybėje narėje ar jai kontroliuojant. Šiomis aplinkybėmis, jei asmuo galėtų remtis abipusiu pripažinimu, jis savo kilmės valstybėje pradėtų dirbti pagal profesiją, kuriai, remiantis taikoma nacionaline teise, jis neturi būtinos profesinės kvalifikacijos. Tačiau direktyvos dešimtoje konstatuojamojoje dalyje aiškiai nurodyta, kad įgyvendinta bendrąja pripažinimo sistema „nesiekiama nei iš dalies keisti valstybės narės teritorijoje pagal tam tikrą profesiją dirbančiam asmeniui taikomų taisyklių, įskaitant profesinės etikos taisykles, nei netaikyti migrantams šių taisyklių“. Tokiu atveju ir, nepaisant formalaus Bendrijos teisės taikymo sąlygų laikymosi, gautas rezultatas akivaizdžiai prieštarauja direktyvos siekiamam tikslui.
54.
Tačiau vien gauto rezultato ir bendrąja diplomų pripažinimo sistema siekiamo tikslo nesutapimas negali apibūdinti piktnaudžiavimo. Iš tiesų dar reikia, kad iš Bendrijos teisės nuostatų gauta nauda negalėtų būti objektyviai pateisinama jokiu kitu vertinimu, tik noru apeiti nacionalinės teisės nuostatas siekiant pradėti dirbti pagal profesiją valstybėje narėje neatitinkant reikalavimų.
55.
Norint įvertinti šią sąlygą galima „atsižvelgti į visiškai dirbtinį šių operacijų pobūdį“ (
33
) (šioje byloje tai būtų lygiavertiškumo patvirtinimas ir pripažinimas), siekiant nustatyti, ar gali būti laikoma, kad įvairių nurodytų tikslų atžvilgiu jos turi kitą pateisinimą, o ne vien siekį apeiti taikytinus nacionalinės teisės aktus.
56.
Šioje byloje, nepaisant bet kokio realaus laisvo judėjimo įgyvendinimo, panašu, kad buvo dirbtinis darinys. Gautas rezultatas visiškai nepalengvina ekonominės ir socialinės tarpusavio sąveikos, juo tik siekiama leisti piliečiui pradėti dirbti pagal profesiją savo kilmės valstybėje narėje neįgijus kvalifikacijos pagal šios valstybės narės reikalavimus ir nesant būtinybės įgyti profesinės ir (arba) akademinės kompetencijos pagal kitos valstybės narės sistemą. Tai atitinka naudos iš Bendrijos teisės gavimą faktinėje situacijoje, kuri realybėje yra visiškai vidinė, bet kuri dirbtinai buvo perkelta į Bendrijos teisės taikymo sritį.
57.
Direktyvos nuostatoms prieštaraujančia nauda turi būti laikoma galimybė neatitinkant taikomuose nacionalinės teisės aktuose numatytų sąlygų pradėti dirbti pagal reglamentuojamą profesiją valstybėje narėje remiantis diplomu, gautu kitoje valstybėje narėje, kur nebuvo įgyta jokios profesinės kvalifikacijos baigus papildomą akademinį mokymą ir lavinimą pagal šios valstybės narės švietimo sistemą ir (arba) įgijus su šia valstybe nare susijusios profesinės patirties, kai negalima remtis jokiu kitu pateisinimu, susijusiu su laisvo judėjimo tikslu.
58.
Jei nacionalinis teismas padarys išvadą, jog M. Cavallera piktnaudžiaudamas pasinaudojo Bendrijos teise, jis turės nuspręsti, kad pastarasis negali remtis direktyvos nuostatomis, net jei jo dokumentas atitinka formalias sąlygas, kad būtų laikomas diplomu direktyvos prasme. Tačiau vien šios išvados nepakanka, kad būtų galima pripažinti, jog vidaus teisė, kuria siekiama apriboti diplomų pripažinimą, yra suderinama su Bendrijos teise, norint ją taikyti šioje byloje.
2. Italijos apribojimus nustatančių teisės aktų, susijusių su kova su piktnaudžiavimu, atitikties sąlygos
59.
Antrasis argumentavimo etapas yra glaudžiai susijęs su pirmuoju. Nacionalinis teismas turės įvertinti, ar Italijos teisės aktuose numatytas abipusio diplomų pripažinimo apribojimas gali būti „pateisintas kova su išimtinai dirbtiniais dariniais, ir, jei reikia, ar jis yra proporcingas šiam tikslui“ (
34
).
60.
Atsižvelgiant į pirmiau apibūdintus tikslus tam, kad diplomų pripažinimo apribojimas galėtų būti „pateisinamas kova su piktnaudžiavimais, specifinis tokio apribojimo tikslas turi būti sudaryti kliūtis tokiam elgesiui, kuriam būdingas dirbtinių, neturinčių ekonominio pagrindo darinių kūrimas“ (
35
), t. y. darinių, įrodančių, kad judėjimo laisvės niekada realiai nebuvo įgyvendintos. Taigi šie dariniai parodo, jog išimtinis operacijų tikslas – apeiti nacionalinės teisės aktus, susijusius su galimybe pradėti dirbti pagal profesiją.
61.
Italijos teisės aktai, kuriais atsisakoma pripažinti „valstybės narės diplomą, esantį tik ankstesnio itališko diplomo pripažinimo rezultatu“, greičiausiai gali padėti siekti šio tikslo.
62.
Tačiau teisės aktai dar turi būti proporcingi siekiamam tikslui ir neviršyti to, kas būtina jam pasiekti. Šioje byloje viskas priklausys nuo žodžių junginio „tik <…> rezultatas“ aiškinimo. Kaip buvo nurodyta, jei pilietis gali pateisinti profesinės patirties įgijimą diplomą išdavusios valstybės narės teritorijoje, abipusio diplomų pripažinimo pagrindu jis turi turėti galimybę juo remtis savo kilmės valstybėje.
63.
Nacionalinis teismas turės patikrinti, ar įtvirtinęs (žodžių junginį) „tik <…> rezultatas“ teisės aktų leidėjas nepašalina tokių situacijų tik numatydamas aplinkybę, kuriai esant valstybės narės pilietis negali diplomą išdavusioje valstybėje narėje įrodyti jokios papildomos jau anksčiau įgytajai Italijoje profesinės ar akademinės patirties. Tačiau šie teisės aktai neturi būti taikomi, kai prašymas dėl pripažinimo gali būti pateisinamas vienu iš pirmiau nurodytų laisvo judėjimo tikslų.
64.
Taigi, kai tenkinamos formalios abipusio diplomų pripažinimo sąlygos, nacionalinės teisės aktai gali apriboti tokį pripažinimą tik ir vien tik, jeigu jie pateisinami kovos su piktnaudžiavimu, kuriam visų pirma būdingi dirbtiniai dariniai, pagrindais ir su sąlyga, jog jie yra proporcingi šiam specifiniam tikslui.
III — Išvada
65.
Atsižvelgdamas į pirmiau nurodytus vertinimus aš siūlau Teisingumo Teismui į pateiktus prejudicinius klausimus atsakyti taip:
„1.
Pagrindinėje byloje nagrinėjamas sprendimas dėl lygiavertiškumo patvirtinimo yra diplomas 1988 m. gruodžio 21 d. Tarybos direktyvos 89/48/EEB dėl bendrosios aukštojo mokslo diplomų, išduotų po bent trejų metų profesinio mokymo ir lavinimo, pripažinimo sistemos 1 straipsnio a punkto prasme, nes jis atitinka šiame straipsnyje nustatytas objektyvias sąlygas.
2.
Tačiau direktyva turi būti aiškinama taip, kad ja negali būti grindžiamas prašymas dėl diplomo pripažinimo, jei juo piktnaudžiaujama.
Tokiam piktnaudžiavimui nustatyti reikia, pirma, kad, nepaisant formalaus atitinkamose direktyvos nuostatose numatytų sąlygų taikymo, pateikus prašymą gauta nauda prieštarautų šių nuostatų siekiamam tikslui, ir antra, iš visų objektyvių aplinkybių taip pat turi išplaukti, kad nagrinėjamų operacijų pagrindinis tikslas gauti šią naudą.
Direktyvos nuostatoms prieštaraujančia nauda turi būti laikoma galimybė neatitinkant taikomuose nacionalinės teisės aktuose numatytų sąlygų pradėti dirbti pagal reglamentuojamą profesiją valstybėje narėje remiantis diplomu, gautu kitoje valstybėje narėje, kur nebuvo įgyta jokios profesinės kvalifikacijos baigus papildomą akademinį mokymą ir lavinimą pagal šios valstybės narės švietimo sistemą ir (arba) įgijus su šia valstybe nare susijusios profesinės patirties, kai negalima remtis jokiu kitu pateisinimu, susijusiu su laisvo judėjimo tikslu.
3.
Kai tenkinamos formalios abipusio diplomų pripažinimo sąlygos, nacionalinės teisės aktai gali apriboti tokį pripažinimą tik ir vien tik, jeigu jie pateisinami kovos su piktnaudžiavimu, kuriam visų pirma būdingi dirbtiniai dariniai, pagrindais ir su sąlyga, jog jie yra proporcingi šiam specifiniam tikslui.“
(
1
)	Originalo kalba: prancūzų.
(
2
)	OL L 19, p. 16.
(
3
)	2004 m. vasario 20 d. Karaliaus dekretas (BOE, 2004 m. kovo 4 d.).
(
4
)	1987 m. sausio 16 d. Karaliaus dekretas (BOE, 1987 m. sausio 23 d.).
(
5
)	1925 m. spalio 23 d. Karaliaus dekretas Nr. 2537 dėl teisės aktų, susijusių su inžinieriaus ir architekto profesija, patvirtinimo (GURI, Nr. 37, 1926 m. vasario 15 d.).
(
6
)	2001 m. birželio 5 d. Respublikos prezidento dekretas Nr. 328, iš dalies keičiantis ir papildantis teisės aktus dėl leidimo laikyti valstybinį egzaminą bei susijusius testus sąlygų siekiant dirbti pagal tam tikras profesijas, bei teisės aktus, susijusius su atitinkamomis profesinėmis asociacijomis (GURI paprastasis priedas, Nr. 190, 2001 m. rugpjūčio 17 d.).
(
7
)	1992 m. sausio 27 d. Dekretas (GURI, Nr. 40, 1992 vasario 18 d., p. 6).
(
8
)	Žr. Direktyvos 89/48 1 straipsnio b punkto versiją italų ir vengrų kalbomis, Direktyvos 89/48 2 straipsnio pirmosios pastraipos versiją vokiečių ir vengrų kalbomis bei Direktyvos 89/48 3 straipsnio pirmosios pastraipos versiją ispanų, italų ir slovėnų kalbomis.
(
9
)	Žr. visų pirma 1979 m. vasario 7 d. Sprendimą Knoors (115/78, Rink. p. 399, 20 punktas) ir 1993 m. kovo 31 d. Sprendimą Kraus (C-19/92, Rink. p. I-1663, 16 punktas).
(
10
)	Direktyvos 89/48 1 straipsnio a punkto antra įtrauka.
(
11
)	2005 m. rugsėjo 7 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2005/36/EB dėl profesinių kvalifikacijų pripažinimo (OL L 255, p. 22).
(
12
)	Minėto sprendimo Kraus 19 punktas (pabraukta mano) ir 2003 m. rugsėjo 9 d. Sprendimas Burbaud (C-285/01, Rink. p. I-8219, 50 ir 52 punktai).
(
13
)	Šiuo klausimu žr. minėtą sprendimą Kraus (15–18 punktai).
(
14
)	2006 m. rugsėjo 7 d. Sprendimas Price (C-149/05, Rink. p. I-7691, 54 punktas).
(
15
)	Direktyvos 89/48 1 straipsnio a punkto pirmoji pastraipa.
(
16
)	Šiuo klausimu žr. 2007 m. balandžio 19 d. generalinio advokato Y. Bot išvadą, pateiktą byloje Komisija prieš Graikiją (C-274/05, 34–39 punktai, byla dar nagrinėjama Teisingumo Teisme).
(
17
)	Be to, reikia pabrėžti, kad lygiavertiškumo patvirtinimo procedūra nėra taikoma automatiškai ir kad atliekamas tikslus pareiškėjo kvalifikacijos patikrinimas: žr. faktinių aplinkybių metu taikyto 1987 m. sausio 16 d. Karaliaus dekreto Nr. 86/1987 (BOE, 1987 m. sausio 23 d.) 4 ir paskesnius straipsnius.
(
18
)	Žr. minėtą sprendimą Knoors (25 punktas) ir 1990 m. spalio 3 d. Sprendimą Bouchoucha (C-61/89, Rink. p. I-3551, 14 punktas); 1992 m. liepos 7 d. Sprendimą Singh (C-370/90, Rink. p. I-4265, 24 punktas); 1999 m. kovo 9 d. Sprendimą Centros (C-212/97, Rink. p. I-1459, 24 punktas); 2002 m. lapkričio 21 d. Sprendimą X ir Y (C-436/00, Rink. p. I-10829, 41 ir 45 punktai) ir 2003 m. rugsėjo 30 d. Sprendimą Inspire Art (C-167/01, Rink. p. I-10155, 136 punktas).
(
19
)	Visų pirma žr. 2006 m. vasario 21 d. Sprendimą Halifax (C-255/02, Rink. p. I-1609, 76 ir 77 punktai).
(
20
)	1998 m. gegužės 12 d. Sprendimas Kefalas ir kt. (C-367/96, Rink. p. I-2843, 20 punktas); 2000 m. kovo 23 d. Sprendimas Diamantis (C-373/97, Rink. p. I-1705, 33 punktas); minėtas sprendimas Halifax (68 punktas) ir 2006 m. rugsėjo 12 d. Sprendimas Cadbury Schweppes (C-196/04, Rink. p. I-7995, 35 punktas).
(
21
)	Norint priminti teismų praktikos raidą piktnaudžiavimo teise srityje, galima remtis mano išvada minėtoje byloje Halifax (62 punktas).
(
22
)	Dėl piktnaudžiavimo įrodinėjimo remiantis objektyviomis aplinkybėmis ir nesiaiškinant, kokie tariamo piktnaudžiaujančio asmens ketinimai, svarbos žr. mano išvadą minėtoje byloje Halifax (70 ir 71 punktai).
(
23
)	Žr. 2000 m. gruodžio 14 d. Sprendimą Emsland-Stärke (C-110/99, Rink. p. I-11569, 52 ir 53 punktai) ir ta pačia prasme minėtą sprendimą Centros (24 punktas); minėtus sprendimus Halifax (74 ir 75 punktai) ir Cadbury Schweppes (64 punktas).
(
24
)	Dėl konkretesnių klausimų, susijusių su įsisteigimo laisve, žr. minėtą sprendimą Centros (25 punktas); minėtus sprendimus X ir Y (42 punktas) ir Cadbury Schweppes (41 ir 42 punktus).
(
25
)	Šis tikslas turi būti nagrinėjamas atsižvelgiant į EB 3 straipsnio 1 dalies q punktą ir EB 149 straipsnio 2 dalies antrąją pastraipą, kurie susiję su dėstytojų ir studentų mobilumu. Be to, žr. 2002 m. liepos 11 d. Sprendimą D’Hoop (C-224/98, Rink. p. I-6191, 30–32 punktai) ir 2005 m. liepos 7 d. Sprendimą Komisija prieš Austriją (C-147/03, Rink. p. I-5969, 44 punktas).
(
26
)	Žr. generalinio advokato Y. Bot išvados minėtoje byloje Komisija prieš Graikiją 39 punktą.
(
27
)	1998 m. liepos 2 d. Sprendimas Kapasakalis (C-225/95, C-226/95 ir C-227/95, Rink. p. I-4239, 18 punktas).
(
28
)	Minėtas sprendimas Kraus (16 punktas).
(
29
)	Minėtas sprendimas Kraus (17 punktas).
(
30
)	Minėtas sprendimas Cadbury Schweppes (53 punktas).
(
31
)	Visų pirma žr. minėtą sprendimą Kapasakalis (22 punktas).
(
32
)	Žr. generalinio advokato Y. Bot išvados minėtoje byloje Komisija prieš Graikiją 39 punktą.
(
33
)	Minėtas sprendimas Halifax ir kt. (81 punktas).
(
34
)	Minėtas sprendimas Cadbury Schweppes (57 punktas).
(
35
)	Minėtas sprendimas Cadbury Schweppes (55 punktas).