62021CC0766(01)
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
NICHOLASA EMILIOUJA,
predstavljeni 6. junija 2024 (
1
)
Zadeva C‑766/21 P
Evropski parlament
proti
Axa Assurances Luxembourg SA,
Bâloise Assurances Luxembourg SA,
La Luxembourgeoise SA,
Nationale-Nederlanden Schadeverzekering Maatschappij NV
„Pritožba – Arbitražna klavzula v pogodbi, ki jo sklene Evropska unija – Člena 123 in 166 Poslovnika Splošnega sodišča – Tožena stranka, ki se ni spustila v postopek – Zamudna sodba – Ugovor zoper zamudno sodbo – Člena 41 in 56 Statuta Sodišča Evropske unije – Dopustnost pritožbe in nasprotne pritožbe“
I. Uvod
1.
Ta postopek se nanaša na pritožbo Evropskega parlamenta zoper sodbo Splošnega sodišča z dne 29. septembra 2021 v zadevi Parlament/Axa Assurances Luxembourg in drugi (
2
) ter na nasprotno pritožbo, ki jo je zoper to sodbo vložila družba Nationale-Nederlanden Schadeverzekering Maatschappij NV (v nadaljevanju: NN).
2.
V teh sklepnih predlogih – svojih drugih sklepnih predlogih, saj je bil ustni postopek po 18. januarju 2024, ko sem izdal prvo mnenje (
3
), obnovljen – bom obravnaval vprašanje, ali bi bilo treba pritožbo Parlamenta razglasiti za nedopustno glede na načela, ki izhajajo iz sodbe Sodišča Eulex Kosovo/SC z dne 18. januarja 2024. (
4
)
II. Pravni okvir
3.
Člen 41 Statuta Sodišča Evropske unije (v nadaljevanju: Statut) določa:
„Če tožena stranka, ki je bila k temu pravilno vabljena, ne predloži pisnega odgovora na tožbo, se sodba izda v njeno škodo zaradi izostanka. Pritožba zoper sodbo se lahko vloži v enem mesecu po uradnem obvestilu o njej.“
4.
Prvi odstavek člena 56 Statuta določa:
„Pri Sodišču se lahko vloži pritožba v dveh mesecih po uradnem obvestilu o odločbi, proti kateri je pritožba vložena, proti končnim odločitvam Splošnega sodišča in delnim odločitvam tega sodišča o vsebinskih vprašanjih ali odločitvam o procesnih vprašanjih glede nepristojnosti ali nedopustnosti.“
5.
Člen 123 Poslovnika Splošnega sodišča, naslovljen „Zamudna sodba“, določa:
„1.   Če Splošno sodišče ugotovi, da tožena stranka, ki ji je bila tožba pravilno vročena v odgovor, ni odgovorila v [predpisani] obliki ali roku, lahko tožeča stranka v roku, ki ga določi predsednik, Splošnemu sodišču predlaga, naj njenim predlogom ugodi.
[…]
3.   Splošno sodišče v zamudni sodbi ugodi predlogom tožeče stranke, razen če je očitno nepristojno za odločanje o tožbi ali če je ta tožba očitno nedopustna ali očitno brez pravne podlage.
[…]“
6.
Člen 166 Poslovnika Splošnega sodišča, naslovljen „Ugovor zoper zamudno sodbo“, določa:
„1.   V skladu s členom 41 Statuta se lahko zoper zamudno sodbo vloži ugovor.
2.   Tožena stranka, ki se ni spustila v postopek, vloži ugovor v enem mesecu od vročitve zamudne sodbe.
3.   Po vročitvi ugovora predsednik nasprotni stranki določi rok, v katerem lahko ta predloži pisna stališča.
[…]
5.   Splošno sodišče odloči s sodbo, zoper katero ni ugovora.“
III. Ozadje teh sklepnih predlogov
7.
Najpomembnejši vidiki dejanskega in pravnega ozadja spora do izdaje mojih prvih sklepnih predlogov so navedeni v točkah od 13 do 31 navedenih sklepnih predlogov. Ne zdi se mi potrebno, da bi jih tukaj ponavljal.
8.
V svojih prvih sklepnih predlogih – v katerih sem se na zahtevo Sodišča osredotočil na dopustnost nasprotne pritožbe in nekatera druga procesna vprašanja – sem Sodišču predlagal, naj (i) ugotovi, da je odgovor družbe NN na pritožbo Parlamenta dopusten, in (ii) zavrne nasprotno pritožbo družbe NN kot nedopustno. Podredno, če bi Sodišče prve stopnje presodilo, da je nasprotna pritožba družbe NN dopustna, sem predlagal, naj Sodišče točki 1 in 3 izreka izpodbijane sodbe razveljavi zaradi kršitve člena 123(3) Poslovnika Splošnega sodišča. (
5
)
9.
Istega dne, kot so bili izdani moji prvi sklepni predlogi, je Sodišče (četrti senat) izdalo zgoraj navedeno sodbo v zadevi Eulex Kosovo, katere glavne vidike bom zdaj na kratko obravnaval.
10.
Tožeča stranka v tej zadevi je s tožbo pred Splošnim sodiščem zahtevala razveljavitev odločbe, ki jo je sprejela misija Eulex Kosovo, in povračilo škode, ki naj bi jo utrpela zaradi ravnanja misije Eulex Kosovo. Misija Eulex Kosovo je v odgovoru na to tožbo vložila ugovor nepristojnosti in nedopustnosti, vendar odgovora na tožbo ni vložila v predpisanem roku.
11.
Tožeča stranka je pri Splošnem sodišču predlagala, naj njenim predlogom ugodi. Splošno sodišče je v zamudni sodbi odločilo v škodo misije Eulex Kosovo. (
6
)
12.
Misija Eulex Kosovo je na podlagi člena 166 Poslovnika Splošnega sodišča vložila ugovor zoper zamudno sodbo in kmalu zatem vložila zoper to sodbo tudi pritožbo pri Sodišču.
13.
Sodišče je s sodbo zavrnilo pritožbo, ker „pritožba zoper zamudno sodbo, zoper katero je vložen ugovor, ni dopustna“. Sodišče je zlasti ugotovilo, da „ker je posledica [vložitve takega ugovora zoper zamudno sodbo] ponovno odprtje postopka pred Splošnim sodiščem, ni mogoče šteti, da je zamudna sodba [zoper katero je bil vložen ugovor] končna odločitev v smislu člena 56 [Statuta]“. (
7
)
14.
Glede na sodbo Eulex Kosovo je Sodišče (tretji senat) v tej zadevi s sklepom z dne 20. marca 2024 odločilo, da se ponovno odpre ustni del postopka in opravi obravnava, da bi stranke lahko razpravljale ter da bi generalni pravobranilec prišel do ugotovitve o pomenu zgoraj navedenih delov te sodbe in o njihovem morebitnem vplivu na ta postopek, zlasti v zvezi z dopustnostjo pritožbe Parlamenta. V tem okviru je Sodišče strankam postavilo tudi vprašanji, na kateri je treba odgovoriti na obravnavi.
15.
Axa Assurances Luxembourg SA, Bâloise Assurances Luxembourg SA, La Luxembourgeoise SA (v nadaljevanju: ostale tožene stranke), NN (
8
) in Parlament so na obravnavi pred Sodiščem 17. aprila 2024 predstavili svoja stališča in odgovorili na vprašanja.
IV. Analiza
16.
Menim, da je pritožba, ki jo je vložil Parlament, dopustna. Kot bom pojasnil v nadaljevanju, v nasprotju s trditvami, ki so jih na obravnavi navedle tožene stranke, nasprotna ugotovitev ni skladna ne z ustreznimi postopkovnimi pravili EU ne s sodbo Eulex Kosovo.
A.
Izpodbijana sodba kot sveženj sodb
17.
Na začetku želim poudariti, da izpodbijana sodba ni v celoti zamudna sodba v smislu člena 41 Statuta. To izhaja, prvič, iz jasnega besedila te določbe: „Če tožena stranka, ki je bila k temu pravilno vabljena, ne predloži pisnega odgovora na tožbo, se sodba izda v njeno škodo zaradi izostanka.“ (
9
)
18.
Zato je sodba zamudna samo v delu, ki se nanaša na družbo NN, saj je to stranka, ki „n[i] predloži[la] pisnega odgovora na tožbo“. Preostali del sodbe se v tem pogledu razlikuje, saj so ostale tožene stranke na prvi stopnji ustrezno sodelovale v tem postopku.
19.
Drugič, sestavljena narava izpodbijane sodbe se odraža tudi v njeni strukturi in vsebini. Razdeljena je na dva dela: prvi se nanaša na predloge Parlamenta zoper družbo NN (točke od 45 do 61 obrazložitve ter točki 1 in 3 izreka sodbe), drugi pa na predloge Parlamenta zoper ostale tri tožene stranke (točke od 62 do 138 obrazložitve ter točki 2 in 4 izreka sodbe). Torej sta oba dela sodbe ločena in neodvisna.
20.
Razlog za to je dejstvo, da je Splošno sodišče v drugem delu sodbe obravnavalo predloge tožeče stranke s celovito presojo upoštevnih dejstev in prava, v prvem delu pa je njene predloge obravnavalo na podlagi preizkusa iz člena 123(3) Poslovnika Splošnega sodišča, ki, kot sem navedel v svojih prvih sklepnih predlogih, zahteva, da se presoja „omeji na nizko stopnjo preverjanja“. (
10
)
21.
Zato je treba izpodbijano sodbo obravnavati kot „sveženj sodb“. Na pravni položaj štirih toženih strank vpliva na individualen in poseben način. (
11
) Parlament bi namreč lahko zoper vsako toženo stranko vložil ločeno tožbo, zaradi česar bi Splošno sodišče izdalo štiri ločene sodbe.
22.
Kot je Parlament pravilno ugotovil na obravnavi, dejstvo, da štiri tožene stranke zavezuje ista pogodba, ne izključuje možnosti, da bi se njihov pravni položaj lahko razlikoval. To še toliko bolj velja v obravnavani zadevi, saj zadevna pogodba določa obliko solidarne, vendar nedeljive odgovornosti med štirimi zavarovalnicami. Poleg tega nobena določba pogodbe, vključno z arbitražno klavzulo iz člena I.19 pogodbe, ne določa, da bi moral Parlament hkrati ukrepati proti vsem toženim strankam.
23.
Dejstvo, da se je Parlament odločil ukrepati proti toženim strankam v okviru istega sodnega postopka, v tem pogledu ne spremeni ničesar. Ni nujno, da je izid postopka, kakršen je ta, enak za vse vpletene tožene stranke. Tožene stranke bi lahko na primer izbrale različne vrste obrambe ali pa bi se nekatere izmed njih odločile za poravnavo s tožečo stranko, ki bi lahko v zameno umaknila del svojih zahtevkov. (
12
)
24.
Sodba Eulex Kosovo ne vzbuja dvoma o zgoraj navedenem. Kot je navedeno v točkah od 10 do 12 zgoraj, je ta spor dejansko zadeval eno samo toženo stranko, ki odgovora na tožbo ni predložila v predpisanem roku. Celoten postopek na prvi stopnji je bil izveden v nenavzočnosti in posledično je bila celotna sodba zamudna sodba. Tako je bila celotna sodba predmet postopka, ki ga je sprožila tožena stranka na podlagi člena 166 Poslovnika Splošnega sodišča. (
13
)
25.
V obravnavanem primeru ni tako, saj je družba NN v tožbi na podlagi člena 166 Poslovnika Splošnega sodišča (
14
) zahtevala razveljavitev le točk 1 in 3 izreka izpodbijane sodbe. Navsezadnje tudi ni moglo biti drugače: to sta edina dela sodbe, izdana – z uporabo izrazov iz člena 41 Statuta – v škodo družbe NN zaradi izostanka.
B.
Delna pravnomočnost izpodbijane sodbe
26.
Iz zgoraj navedenega izhaja, da zgolj dejstvo, da ena od toženih strank v zadevnem sporu ni vložila odgovora na tožbo na prvi stopnji, sodbi Splošnega sodišča ne odvzame njene dokončnosti glede predlogov Parlamenta zoper ostale tožene stranke.
27.
Kar zadeva te tožene stranke, je ta sodba „končna odločitev“ v smislu prvega odstavka člena 56 Statuta in jo je zato mogoče izpodbijati pred Sodiščem. V zvezi s temi deli izpodbijane sodbe – če uporabim izraz, ki ga je Sodišče uporabilo v točki 29 sodbe Eulex Kosovo – ni na voljo nobeno drugo pravno sredstvo.
28.
Zlasti teh delov ni mogoče izpodbijati v okviru postopka, ki ga je na podlagi člena 166 Poslovnika Splošnega sodišča sprožila tožena stranka, ki se ni spustila v postopek. Nasprotna ugotovitev bi namreč privedla do precej nenavadnega položaja. Splošno sodišče bi moralo ponovno preučiti ne le vprašanja, ki jih je presojalo z nizko stopnjo preverjanja upoštevnih dejstev in prava (v zvezi z družbo NN), (
15
) temveč tudi tista, glede katerih je opravilo celovito presojo (v zvezi z ostalimi toženimi strankami).
29.
Poleg tega bi moralo to storiti kljub temu, da ostale tožene stranke ne sodelujejo v postopku ugovora zoper zamudno sodbo. Člen 166 Poslovnika Splošnega sodišča namreč jasno določa, da lahko v postopku, ki ga sproži tožena stranka z ugovorom zoper zamudno sodbo, svoja stališča predloži le „druga stranka“ (to je tožeča stranka). Menim, da bi bil takšen položaj težko skladen s potrebo po varstvu pravice do obrambe ostalih toženih strank in načelom enakosti orožij.
30.
Vsekakor je mogoče trditi, da uporaba ednine v izrazu „stranka“ v tej določbi – ki je, naj dodam, skladna v vseh jezikovnih različicah Poslovnika Splošnega sodišča – v nekaterih primerih ne izključuje nujno možnosti, da je strank več.
31.
Vendar bi bila takšna razlaga člena 166 Poslovnika Splošnega sodišča v nasprotju z logiko v njem predvidenega mehanizma. Postopek, določen v tej določbi, namreč ni niti oblika pritožbe niti obnova postopka. Gre prej za postopkovni instrument, ki omogoča ponovno odprtje postopka v zadevi (
16
) in stranki, ki se ni spustila v postopek, omogoča, da se pridruži postopku, tako da se lahko o zadevi, o kateri je bilo začasno odločeno inaudita altera parte (
17
), končno odloči po kontradiktornem postopku, v katerem se spoštuje načelo kontradiktornosti. (
18
) S tega vidika je jasno, da v postopek, sprožen na podlagi člena 166 Poslovnika Splošnega sodišča, ni treba vključiti ostalih toženih strank, ker so se že opredelile.
32.
V zvezi s tem bi mimogrede dodal še, da bi drugačna razlaga člena 166 Poslovnika Splošnega sodišča pomenila tveganje za zlorabe postopka. V postopkih, sproženih proti številnim sotoženim strankam, bi se namreč ena od njih lahko strateško odločila, da ne bo sodelovala v prvem postopku, tako da bi v primeru poraza ostalih toženih strank ugovor zoper zamudno sodbo vsem toženim strankam omogočil „drugi poskus“ v njihovi zadevi. V tem novem postopku bi imele tožene stranke tudi prednost, saj bi vedele, zakaj doslej navedene trditve niso prepričale Splošnega sodišča. (
19
) Poleg tega bi se v takšnih okoliščinah bistveno zmanjšala učinkovitost določb Poslovnika o trditvenem bremenu strank. (
20
)
33.
Zato ni podlage za stališče, da se začasna narava dela zamudne sodbe razširi na druge dele sodbe, v katerih je Splošno sodišče preučilo zadeve v okviru kontradiktornega postopka ter izdalo sodbo ob popolni seznanitvi z argumenti glede dejanskega stanja in prava, ki so jih predložile vse zadevne stranke. Zato je te dele sodbe mogoče izpodbijati s pritožbo, vloženo pri Sodišču v skladu s členom 56 Statuta.
C.
Rok za vložitev pritožbe
34.
Na obravnavi so tožene stranke predlagale tudi drugačno razlago zadevnega postopkovnega okvira. Trdile so, da je za druge tožene stranke izpodbijana sodba res pravnomočna (kot je trdil tudi Parlament), vendar je ni mogoče izpodbijati s pritožbo, dokler ni končan postopek ugovora zoper zamudno sodbo, ki ga je sprožila družba NN. Po njihovem mnenju bi bilo to potrebno, da bi se zagotovilo pravico družbe NN do obrambe in se izognilo nevarnosti nasprotujočih si odločitev o istih vprašanjih.
35.
Navedene trditve me ne prepričajo.
36.
Besedilo prvega odstavka člena 56 Statuta zelo jasno določa, da je treba pritožbo zoper (med drugim) končno odločitev Splošnega sodišča vložiti „v dveh mesecih po uradnem obvestilu o odločbi, proti kateri je pritožba vložena“. Nobena določba Statuta, Poslovnika Splošnega sodišča ali Poslovnika Sodišča ne določa nobene izjeme od tega pravila. (
21
)
37.
Trditev toženih strank naj bi bila tudi neskladna z načelom učinkovitega izvajanja sodne oblasti, in sicer vsaj v dveh vidikih.
38.
Prvič, bistveno bi podaljšala trajanje postopka – in posledično stanje pravne negotovosti – v zvezi z deli spora, ki niso predmet postopka v skladu s členom 166 Poslovnika Splošnega sodišča. Drugič, strankam, ki se nameravajo pritožiti zoper dele sodbe, ki niso izdani v postopku z zamudno sodbo, bi to dejansko omogočilo daljše (in največkrat bistveno daljše) obdobje za pripravo pritožbe. To je v nasprotju z načelom enakosti orožij, saj naj bi imele druge stranke v zadevi pred Splošnim sodiščem (namreč tiste, ki nasprotujejo predlogom pritožnika) le dva meseca časa, da odgovorijo na trditve pritožnika. (
22
)
39.
Prav tako me ne prepriča nevarnost nasprotujočih si odločitev, ki jo navajajo tožene stranke. V ta namen so bili zasnovani posebni postopkovni mehanizmi. Zlasti lahko Splošno sodišče in Sodišče v primerih, kot je ta v obravnavani zadevi, v skladu s členom 54 Statuta, členom 69 Poslovnika Splošnega sodišča in členom 55 Poslovnika Sodišča odredita prekinitev postopka, dokler drugo sodišče ne izda sodbe.
40.
Prav to se je dejansko zgodilo v tem sporu, saj je bil postopek ugovora zoper zamudno sodbo, ki ga je sprožila družba NN, pred Splošnim sodiščem prekinjen do odločitve Sodišča v tem pritožbenem postopku.
41.
V zvezi s tem bi želel tudi poudariti, da možnost različnih izidov v ločenih postopkih v položaju, kot je ta v obravnavani zadevi, ne pomeni nujno obstoja nasprotujočih si odločitev. Kot sem namreč že omenil v točki 23, se lahko stališče različnih toženih strank razlikuje tako z vsebinskega kot s postopkovnega vidika. V vsakem primeru je Sodišče običajno odgovorno, da z odločanjem o pritožbah zoper odločitve, izdane na prvi stopnji, zagotovi doslednost sodne prakse.
42.
Prav tako me niso prepričale trditve o kršitvi pravice do obrambe tožene stranke, ki se ni spustila v postopek. Če prav razumem, je bistvo trditve naslednje: postopek ugovora pred Splošnim sodiščem zoper zamudno sodbo bi lahko izgubil vsakršen pomen, saj lahko Sodišče o zadevnih vprašanjih dokončno odloči v okviru pritožbe, ki jo vložijo ostale tožene stranke.
43.
Ker pa je bila družba NN tožena stranka na prvi stopnji in ima „interes za ugoditev pritožbi ali njeno zavrnitev“, lahko iz razlogov, pojasnjenih v točkah od 44 do 65 mojih prvih sklepnih predlogov, predloži odgovor na pritožbo, ki jo je vložil Parlament. Dejstvo, da je bila na prvi stopnji tožena stranka, ki se ni spustila v postopek, tega ne spremeni. Eden od razlogov za moje stališče v zvezi s tem je, da je bilo treba zaradi podobnosti vprašanj, ki jih je bilo treba obravnavati v obeh postopkih (postopku ugovora zoper zamudno sodbo pred Splošnim sodiščem in pritožbenem postopku pred Sodiščem), zaščititi pravico družbe NN do učinkovitega pravnega sredstva in njeno pravico do izjave.
44.
Zato je družbi NN dovoljeno, da se izreče o vseh vprašanjih, o katerih lahko Sodišče odloči v pritožbenem postopku. V teh okoliščinah ni mogoče govoriti o kršitvi njene pravice do izjave.
45.
Za družbo NN je morda nepraktično, da se njen pravni položaj presoja v dveh ločenih postopkih (neposredno pred Splošnim sodiščem v postopku ugovora zoper zamudno sodbo in posredno pred Sodiščem v pritožbenem postopku), vendar je to preprosto posledica njene lastne odločitve, da se ne spusti v prvotni postopek, ki ga je sprožil Parlament.
46.
Na koncu bi dodal le, da alternativna razlaga zadevnega postopkovnega okvira, ki jo predlagajo tožene stranke, spominja na pregovorno željo po tem, da bi lahko sedele na dveh stolih. Predlagajo namreč, da bi bile ugotovitve Splošnega sodišča glede predlogov Parlamenta v zvezi z ostalimi toženimi strankami obenem „dokončne“, saj zanje ne velja postopek, ki ga je družba NN sprožila na podlagi člena 166 Poslovnika Splošnega sodišča, in da proti njim ne bi bilo mogoče vložiti nobene pritožbe, dokler ta postopek poteka.
47.
Po mojem mnenju je lahko pravilna le ena od hipotez: s postopkom na podlagi člena 166 Poslovnika Splošnega sodišča je bodisi spet vse „na mizi“ bodisi je zoper dokončne dele izpodbijane sodbe mogoče vložiti pritožbo v standardnem dvomesečnem roku. Iz razlogov, pojasnjenih v teh sklepnih predlogih, sem trdno prepričan, da je slednja možnost pravilna. Zato je treba pritožbo Parlamenta šteti za dopustno.
V. Predlog
48.
Glede na navedeno Sodišču predlagam, naj pritožbo Evropskega parlamenta razglasi za dopustno.
(
1
)	Jezik izvirnika: angleščina.
(
2
)	T‑384/19, EU:T:2021:630 (v nadaljevanju: izpodbijana sodba).
(
3
)	Sklepni predlogi v zadevi Parlament/Axa Assurances Luxembourg in drugi (C‑766/21 P, EU:C:2024:63) (v nadaljevanju: moji prvi sklepni predlogi).
(
4
)	C‑785/22 P, EU:C:2024:52 (v nadaljevanju: sodba Eulex Kosovo).
(
5
)	Te ugotovitve ostanejo veljavne. Zato o povezanih vidikih tega spora ne bom razpravljal.
(
6
)	Sodba z dne 19. oktobra 2022, SC/Eulex Kosovo (T‑242/17 RENV, EU:T:2022:637).
(
7
)	Točki 31 in 32 sodbe Eulex Kosovo.
(
8
)	Družba NN in ostale tožene stranke bodo v nadaljnjem besedilu imenovane „tožene stranke“.
(
9
)	Moj poudarek.
(
10
)	Točka 132 mojih prvih sklepnih predlogov.
(
11
)	Glej po analogiji sodbo z dne 6. novembra 1990, Weddel/Komisija (C‑354/87, EU:C:1990:371, točka 23).
(
12
)	V obravnavani zadevi je bil izid postopka za družbo NN drugačen kot za ostale tožene stranke, čeprav je bilo to po mojem mnenju posledica tega, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo. Glej točke od 120 do 148 mojih prvih sklepnih predlogov.
(
13
)	Glej točko 32 sodbe Eulex Kosovo.
(
14
)	Zadeva T‑384/19 OP, Parlament/Axa Assurances Luxembourg in drugi, v obravnavi.
(
15
)	Glej v zvezi s tem točke od 130 do 132 mojih prvih sklepnih predlogov.
(
16
)	Glej točko 31 sodbe Eulex Kosovo.
(
17
)	Glej v tem smislu točko 40 mojih prvih sklepnih predlogov.
(
18
)	Glede pomena tega načela v sodnih postopkih Unije glej sodbo z dne 15. julija 2021, Komisija/Landesbank Baden-Württemberg in SRB (C‑584/20 P in C‑621/20 P, EU:C:2021:601, točka 57 in navedena sodna praksa).
(
19
)	Če se to razmišljanje privede do absurda, si je mogoče celo predstavljati situacije, v katerih se več sotoženih strank odloči, da ne bodo sodelovale v prvem postopku, nato pa druga za drugo v skladu s členom 166 Poslovnika Splošnega sodišča izpodbijajo sodbe Splošnega sodišča, kar povzroči „kaskado“ postopkov na prvi stopnji. Dokler v postopku ne sodelujejo vse sotožene stranke, je sodba v nekem delu vedno zamudna.
(
20
)	Glej zlasti člen 84 („Novi razlogi“) in člen 85 („Dokazi in dokazni predlogi“) Poslovnika Splošnega sodišča.
(
21
)	Smiselno je poudariti, da oba predpisa vsebujeta številne določbe, ki v določenih okoliščinah omogočajo prekinitev nekaterih rokov, določenih v navedenih predpisih. Glej zlasti člen 55(3), člen 71(2) in člen 147(7) Poslovnika Splošnega sodišča ter člen 46(3), člen 55(5) in člen 186(3) Poslovnika Sodišča.
(
22
)	Glej člen 172 Poslovnika Sodišča, ki tudi določa, da „[r]oka za odgovor na pritožbo ni mogoče podaljšati“.