62024CJ0284_RES
Vec C‑284/24
LD
proti
Criminal Injuries Compensation Tribunal a i.
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal High Court (Írsko)]
Rozsudok Súdneho dvora (piata komora) z 2. októbra 2025
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Justičná spolupráca v trestných veciach – Smernica 2004/80/ES – Článok 12 ods. 2 – Odškodňovanie obetí úmyselných násilných trestných činov – Spravodlivé a primerané odškodnenie – Vnútroštátna právna úprava vylučujúca náhradu za bolesť a utrpenie“
Justičná spolupráca v trestných veciach – Smernica 2004/80 – Odškodňovanie obetí úmyselných násilných trestných činov – Povinnosť členských štátov zaviesť systémy odškodňovania obetí – Spravodlivé a primerané odškodnenie obetí – Vnútroštátny systém odškodňovania obetí, ktorý v súvislosti s nemajetkovou ujmou vylučuje akúkoľvek náhradu za bolesť a utrpenie týchto obetí – Neprípustnosť
(Smernica Európskeho parlamentu a Rady 2012/29, článok 2 ods. 1 písm. a); smernica Rady 2004/80, odôvodnenia 2, 10 a 14 a článok 12 ods. 2 a článok 18 ods. 2)
(pozri body 20 – 32, 34 – 39 a výrok)
Zhrnutie
Súdny dvor, na ktorý bol podaný návrh na začatie prejudiciálneho konania, sa vyjadril k tomu, či je v súlade so smernicou 2004/80 (
1
) systém odškodňovania obetí úmyselných násilných trestných činov, ktorý, podobne ako írsky systém, pokiaľ ide o nemajetkovú ujmu, v zásade vylučuje akékoľvek odškodnenie za bolesť a utrpenie týchto obetí.
Dňa 12. júla 2015 sa LD stal obeťou násilného trestného útoku, ktorý spáchala skupina osôb pred jeho bydliskom v Dubline (Írsko). Dňa 1. októbra toho istého roku podal na Criminal Injuries Compensation Tribunal (Súd pre odškodňovanie obetí trestných činov, Írsko) žiadosť o odškodnenie podľa írskeho systému odškodňovania obetí. V tejto žiadosti uviedol, že v dôsledku tohto útoku utrpel najmä závažné poranenie oka, ktoré viedlo k čiastočnej strate zraku, ktorá je trvalého charakteru. Okrem toho trpí psychickými problémami a úzkosťou. Po tom, čo súd pre odškodňovanie obetí trestných činov konštatoval, že LD v dôsledku úmyselného násilného trestného činu, ktorého bol obeťou, utrpel ujmu na zdraví a majetkovú ujmu, priznal mu sumu 645,62 eura na náklady, ktoré mu vznikli priamo v dôsledku tohto trestného činu.
Dňa 2. augusta 2019 LD podal žalobu na High Court (Vyšší súd, Írsko), vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, pričom najmä tvrdil, že írsky systém odškodňovania obetí je nezlučiteľný so smernicou 2004/80, keďže nestanovuje spravodlivé a primerané odškodnenie, a to z dôvodu vylúčenia náhrady „všeobecnej“ škody vrátane odškodnenia za bolesť a utrpenie. (
2
)
Keďže vnútroštátny súd mal pochybnosti o výklade článku 12 ods. 2 tejto smernice, podal na Súdny dvor návrh na začatie prejudiciálneho konania.
Posúdenie Súdnym dvorom
Pokiaľ ide o odškodnenie nemajetkovej ujmy spôsobenej obetiam úmyselných násilných trestných činov, Súdny dvor spresnil, že hoci je pravda, že článok 12 ods. 2 smernice 2004/80 neobsahuje výslovný odkaz na takúto ujmu, široká formulácia tohto ustanovenia nijako neobmedzuje rozsah odškodnenia, ktoré je v ňom stanovené, pokiaľ ide o ujmu, ktorú môže pomôcť nahradiť.
Ako vyplýva z judikatúry Súdneho dvora, nie je možné stanoviť žiadne rozlišovanie podľa druhov ujmy, ktorú obete spáchaných trestných činov utrpeli, ani podľa následkov, ktorým mohli byť tieto obete vystavené. Aj za predpokladu, že by znenie článku 18 ods. 2 smernice 2004/80, ktoré sa najmä vo svojej francúzskej a rumunskej jazykovej verzii týka len „ujmy na zdraví“, mohlo naznačovať existenciu takéhoto rozlišovania, Súdny dvor uviedol, že vo viacerých iných jazykových verziách tohto ustanovenia pojem „ujma“ nie je doplnený žiadnym prídavným menom, ktorého cieľom by bolo obmedziť jeho rozsah. Ustanovenia práva Európskej únie sa majú vykladať a uplatňovať jednotným spôsobom so zreteľom na verzie vyhotovené vo všetkých jazykoch Únie a v prípade rozdielu medzi týmito verziami sa má predmetné ustanovenie vykladať podľa všeobecnej systematiky a účelu právnej úpravy, ktorej je súčasťou.
V tejto súvislosti Súdny dvor na jednej strane poznamenal, že žiadne iné ustanovenie smernice 2004/80 neumožňuje domnievať sa, že treba rozlišovať medzi druhmi ujmy alebo škody, ktorá bola spôsobená obetiam, ktoré patria do jej pôsobnosti. Na druhej strane uviedol, že z odôvodnenia 2 tejto smernice vyplýva, že opatrenia na uľahčenie odškodňovania obetí trestných činov by mali prispieť k dosiahnutiu cieľa, ktorým je zabezpečenie ochrany integrity dotknutých osôb. (
3
) Okrem toho táto smernica rešpektuje základné práva a dodržiava zásady opätovne potvrdené najmä Chartou základných práv Európskej únie. (
4
) Ako však vyplýva z článku 3 ods. 1 Charty, nedotknuteľnosť osoby treba chápať ako fyzickú aj duševnú. Preto odškodnenie stanovené v článku 12 ods. 2 smernice 2004/80 musí byť prípadne spôsobilé prispieť k náhrade akejkoľvek nemajetkovej ujmy vrátane ujmy spôsobenej bolesťou a utrpením.
V dôsledku toho Súdny dvor konštatoval, že článok 12 ods. 2 smernice 2004/80 bráni vnútroštátnemu systému odškodňovania obetí úmyselných násilných trestných činov, ktorý, pokiaľ ide o nemajetkovú ujmu, v zásade vylučuje akékoľvek odškodnenie za bolesť a utrpenie týchto obetí. Bez ohľadu na potrebu zabezpečiť finančnú životaschopnosť vnútroštátnych systémov odškodňovania, z dôvodu ktorej členské štáty nie sú nevyhnutne povinné stanoviť úplnú náhradu majetkovej a nemajetkovej ujmy, ktorú utrpeli uvedené obete, spravodlivé a primerané odškodnenie v zmysle tohto ustanovenia vyžaduje, aby pri určení takéhoto odškodnenia bola zohľadnená závažnosť následkov, ktoré majú spáchané trestné činy pre obete, ako aj náhrada škody, ktorú môžu takéto obete získať na základe zodpovednosti za protiprávne konanie páchateľa trestného činu.
(
1
)	Smernica Rady 2004/80/ES z 29. apríla 2004 o odškodňovaní obetí trestných činov (Ú. v. EÚ L 261, 2004, s. 15; Mim. vyd. 19/007, s. 65). Konkrétne podľa článku 12 ods. 2 tejto smernice majú všetky členské štáty zabezpečiť, aby ich vnútroštátne pravidlá ustanovovali existenciu systému odškodňovania obetí úmyselných násilných trestných činov spáchaných na ich jednotlivých územiach, ktorý zaručuje spravodlivé a primerané odškodnenie obetí.
(
2
)	Írsky systém odškodňovania obetí, ktorý bol zavedený v roku 1974, vo svojom pôvodnom znení stanovoval náhradu takzvanej „všeobecnej“ škody (general damages), ktorá zahŕňala i odškodnenie za bolesť a utrpenie (pain and suffering). Od zmeny tohto systému, ku ktorej došlo 1. apríla 1986, sa už neposkytuje žiadne odškodnenie za bolesť a utrpenie ako takzvanej „všeobecnej“ náhrady škody, pretože rozsah pôsobnosti dotknutých ustanovení pred ich zmenou mal vážny vplyv na financie Írska, ktoré v tom čase prechádzalo obdobím hlbokej hospodárskej recesie.
(
3
)	Pozri odôvodnenie 2 smernice 2004/80.
(
4
)	Pozri odôvodnenie 14 smernice 2004/80.