62007CC0045
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
YVES BOT
prednesené 20. novembra 2008 (
1
)
Vec C-45/07
Komisia Európskych spoločenstiev
proti
Helénskej republike
„Nesplnenie povinnosti členským štátom — Články 10 ES, 71 ES a článok 80 ods. 2 ES — Námorná bezpečnosť — Kontrola lodí a prístavných zariadení — Medzinárodné dohody — Právomoci Spoločenstva a členských štátov“
1.
Touto žalobou Komisia Európskych spoločenstiev žiada Súdny dvor, aby rozhodol, že Helénska republika si tým, že predložila Medzinárodnej námornej organizácii (IMO) návrh týkajúci sa kontroly zhody lodí a prístavných zariadení s požiadavkami kapitoly XI-2 Medzinárodného dohovoru o bezpečnosti ľudského života na mori z roku 1974 (ďalej len „dohovor SOLAS“) a Medzinárodného kódexu bezpečnosti lodí a prístavných zariadení (ďalej len „kódex ISPS“) (
2
), nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článkov 10 ES, 71 ES a článku 80 ods. 2 ES.
2.
Helénska republika predložila svojím návrhom výboru pre námornú bezpečnosť IMO kontrolné zoznamy („check lists“) a ďalšie nástroje, ktoré sa jej zdali vhodné na účely pomoci členským štátom dohovoru SOLAS, pri ich kontrole zhody lodí a prístavných zariadení s požiadavkami uvedenými v tomto dohovore, ako aj v kódexe ISPS.
3.
Komisia zastáva názor, že Helénska republika porušila právo Spoločenstva tým, že konala individuálne v oblasti, ktorá patrí do výlučnej vonkajšej právomoci Európskeho spoločenstva, a tak spochybnila zásadu jednotného vonkajšieho zastupovania Spoločenstva.
4.
V týchto návrhoch vysvetlím dôvody, na základe ktorých zastávam názor, že táto žaloba o nesplnenie povinnosti je opodstatnená.
I — Právny rámec
5.
Podľa znenia článku 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 725/2004 z 31. marca 2004 o zvýšení bezpečnosti lodí a prístavných zariadení (
3
) s nadpisom „Ciele“:
„1.   Hlavným cieľom tohto nariadenia je predstaviť [stanoviť — neoficiálny preklad] a vykonávať opatrenia Spoločenstva zamerané na zvýšenie bezpečnosti lodí využívaných v medzinárodnom obchode a v domácej lodnej preprave a súvisiacich prístavných zariadení tvárou v tvár hrozbám úmyselných protizákonných činov.
2.   Toto nariadenie je určené tiež na to, aby poskytlo základ pre harmonizovanú interpretáciu, zavádzanie a monitorovanie zo strany Spoločenstva osobitných opatrení na zvýšenie námornej bezpečnosti prijatých Diplomatickou konferenciou IMO dňa 12. decembra 2002, ktorá zmenil [dohovor SOLAS] a ustanovil [kódex ISPS].“
6.
Článok 9 nariadenia č. 725/2004 s nadpisom „Vykonávanie a kontrola zhody“ je formulovaný takto:
„Členské štáty vykonávajú administratívne a kontrolné úlohy vyžadované podľa ustanovení osobitných opatrení na zvýšenie námornej bezpečnosti dohovoru SOLAS a kódexu ISPS. Zabezpečujú, že sú rozmiestnené a účinne poskytnuté všetky potrebné prostriedky na vykonávanie ustanovení tohto nariadenia.
…“
7.
V prílohe I k nariadeniu č. 725/2004 sa uvádza text zmien zavádzajúcich novú kapitolu XI-2 do prílohy dohovoru SOLAS v jej aktualizovanom znení. V prílohe II tohto nariadenia sa uvádza text kódexu ISPS v jeho aktualizovanom znení.
II — Konanie pred podaním žaloby
8.
Keďže Komisia zastávala názor, že národný návrh, predložený 18. marca 2005 Helénskou republikou výboru pre námornú bezpečnosť IMO zasahuje do oblasti, ktorá patrí do výlučnej vonkajšej právomoci Spoločenstva, Komisia zaslala tomuto členskému štátu 10. mája 2005 výzvu, na ktorú Helénska republika odpovedala 7. júla 2005.
9.
Keďže Komisia s touto odpoveďou nebola spokojná, 19. decembra 2005 vydala odôvodnené stanovisko, na ktoré Helénska republika odpovedala 21. februára 2006.
10.
Keďže Komisiu stále nepresvedčili argumenty uvádzané Helénskou republikou, rozhodla sa podať túto žalobu.
III — Žaloba
11.
Svojou žalobou Komisia navrhuje, aby Súdny dvor:
—
určil, že Helénska republika si tým, že predložila IMO návrh týkajúci sa kontroly zhody lodí a prístavných zariadení s požiadavkami kapitoly XI-2 dohovoru SOLAS a kódexu ISPS, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článkov 10 ES, 71 ES a článku 80 ods. 2 ES, ako aj
—
zaviazal Helénsku republiku na náhradu trov konania.
12.
Helénska republika navrhuje, aby Súdny dvor:
—
zamietol žalobu a
—
zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.
13.
Uznesením predsedu Súdneho dvora z 2. augusta 2007 bolo Spojenému kráľovstvu Veľkej Británie a Severného Írska povolené vstúpiť do konania ako vedľajší účastník podporujúci v konaní Helénsku republiku.
IV — Hlavné tvrdenia účastníkov konania
14.
Vychádzajúc z judikatúry odvodzovanej od rozsudku z 31. marca 1971, Komisia/Rada, nazývaného „AETR“ (
4
), Komisia uvádza, že od prijatia nariadenia č. 725/2004, ktoré začleňuje do práva Spoločenstva kapitolu XI-2 prílohy dohovoru SOLAS, ako aj kódex ISPS, má Spoločenstvo výlučnú právomoc preberať medzinárodné záväzky v oblasti pokrytej týmto nariadením. Podľa Komisie z toho vyplýva, že Spoločenstvo má výlučnú právomoc na zabezpečenie riadneho používania pravidiel obsiahnutých v dohovore SOLAS alebo kódexu ISPS na úrovni Spoločenstva a na prejednávanie ich správneho vykonávania alebo ďalšieho vývoja s ostatnými členmi IMO. Členské štáty teda už nemajú právomoc prezentovať pred IMO národné stanoviská k veciam, ktoré patria do výlučnej právomoci Spoločenstva, pokiaľ na to neboli Spoločenstvom výslovne splnomocnené.
15.
Helénska republika sa bráni tým, že sa dovoláva nasledujúcich argumentov.
16.
Po prvé zastáva názor, že sa podriadila povinnosti lojálnej spolupráce, ktorú jej ukladá článok 10 ES, keď 1. marca 2005 predložila sporný návrh výboru Marsec, uvádzanému v článku 11 nariadenia č. 725/2004, na účel jeho prejednania na schôdzi tohto výboru 14. marca 2005 a vypracovania stanoviska Spoločenstva. Helénska republika poznamenáva, že Komisia, konajúca prostredníctvom svojho zástupcu, predsedajúceho výboru Marsec, však tento návrh nezapísala na program rokovania tejto schôdze. Vyvodzuje z toho, že Komisia si nesplnila povinnosť lojálnej spolupráce, ktorá jej vzniká podľa článku 10 ES.
17.
Po druhé Helénska republika poznamenáva, že predloženie jej návrhu IMO predstavuje akt vykonaný v rámci jej členstva v predmetnej medzinárodnej organizácii. Aktívna účasť člena v medzinárodnej organizácii pritom podľa nej neznamená to isté čo dojednávanie medzinárodných záväzkov, pričom judikatúra odvodená od vyššie uvedeného rozsudku AETR sa vzťahuje iba na tento posledný uvedený prípad. Predloženie gréckeho návrhu teda nezasahuje do výlučnej právomoci Spoločenstva.
18.
Po tretie otázku vypracovania a predkladania návrhov IMO upravuje džentlmenská dohoda prijatá Radou Európskej únie v roku 1993. Táto džentlmenská dohoda umožňuje členským štátom predkladať návrhy IMO nielen kolektívne, ale tiež individuálne, pokiaľ k predmetnej otázke neexistuje stanovisko Spoločenstva.
19.
Po štvrté Helénska republika zastáva názor, že v prípade, keď — ako je to v prejednávanej veci — nebolo dosiahnuté stanovisko Spoločenstva, ochrana záujmov Spoločenstva sa zabezpečuje aktívnou účasťou členských štátov v rámci IMO, a nie povinnosťou zdržať sa konania. Akákoľvek povinnosť pasívnej účasti, ktorá by sa prejavila neúčasťou na procese vypracovávania predpisov IMO, by mala za následok obmedzenie, znehodnotenie a nakoniec stratu postavenia člena tejto organizácie. Okrem toho v prípade, keď — ako je to v prejednávanej veci — Spoločenstvo nie je členom IMO, povinnosť zdržať sa konania by o to viac nezabezpečovala ochranu záujmu Spoločenstva, práve preto, že neúčasť členských štátov na legislatívnom procese by neumožňovala brániť tento záujem, z čoho by mali prospech tretie štáty.
20.
Po piate Helénska republika poukazuje na to, že samotné nariadenie č. 725/2004 vo svojom článku 9 ods. 1 udeľuje členským štátom výlučnú zodpovednosť za vykonávanie bezpečnostných požiadaviek stanovených týmto nariadením a založených na zmenách dohovoru SOLAS, ako aj kódexu ISPS za ich vlastných podmienok. Tak znenie, ako aj obsah sporného návrhu sú pritom v súlade s duchom právnych predpisov Spoločenstva, ktoré ponechávajú členským štátom širokú právomoc posúdenia na vyvinutie najlepších postupov k technickým otázkam.
21.
Po šieste z pojednávania vyplynulo, že podľa názoru Helénskej republiky, článok 307 ES potvrdzuje dôvodnosť jej tvrdení.
22.
Spojené kráľovstvo uvádza tri konkrétne tvrdenia. Uvádza, že výlučná právomoc Spoločenstva v oblasti námornej bezpečnosti je obmedzená na oblasti, ktoré patria do pôsobnosti nariadenia č. 725/2004 a smernice Európskeho parlamentu a Rady 2005/65/ES z 26. októbra 2005 o zvýšení bezpečnosti prístavov (
5
). Spojené kráľovstvo tiež poukazuje na to, že povinnosť spolupráce stanovená v článku 10 ES nezahŕňa povinnosť členských štátov uľahčiť pristúpenie Spoločenstva k medzinárodným organizáciám, najmä pokiaľ, ako v prípade IMO, medzinárodná organizácia nie je oprávnená na základe aktu o jej zriadení prijať za členov také subjekty, akým je Spoločenstvo. Spojené kráľovstvo nakoniec uvádza, že Komisia sa mala pokúsiť prezentovať grécky návrh výboru Marsec a umožniť diskusiu o tejto veci, aby si splnila svoju povinnosť lojálnej spolupráce podľa článku 10 ES.
V — Posúdenie
23.
Na úvod treba pripomenúť zásady vyvodené Súdnym dvorom v už citovanom rozsudku AETR, ako aj prínos nadväzujúcej judikatúry, pokiaľ ide jednak o existenciu implicitnej vonkajšej právomoci a jednak o výlučnú povahu takejto právomoci.
24.
V bodoch 16 až 18 a 22 už citovaného rozsudku AETR Súdny dvor rozhodol, že právomoc Spoločenstva uzatvárať medzinárodné zmluvy vyplýva nielen z explicitného udelenia oprávnenia Zmluvou ES, ale môže vyplynúť aj z iných ustanovení Zmluvy a iných aktov prijatých v rámci týchto ustanovení inštitúciami Spoločenstva. Konkrétne vždy, keď Spoločenstvo na vykonanie spoločnej politiky uvedenej v Zmluve prijalo ustanovenia, ktoré v akejkoľvek forme zakladajú spoločné pravidlá, členské štáty už nemajú právo jednotlivo a ani spoločne vstupovať s tretími štátmi do takých zmluvných záväzkov, ktoré by mohli mať vplyv na tieto pravidlá. Pri prijímaní týchto spoločných pravidiel iba Spoločenstvo môže vstupovať do zmluvných záväzkov dohodnutých s tretími štátmi a plniť ich s účinkami pre celý rozsah pôsobnosti právneho poriadku Spoločenstva. Okrem toho, keďže pravidlá Spoločenstva sú ustanovené na dosiahnutie cieľov Zmluvy, členské štáty nemôžu mimo rámca spoločných inštitúcií preberať záväzky, ktoré by sa mohli dotknúť uvedených pravidiel alebo narušiť ich dosah. (
6
)
25.
V tejto súvislosti Súdny dvor upresnil, že ak by totiž členské štáty mohli preberať medzinárodné záväzky, ktoré sa dotýkajú spoločných pravidiel, ohrozilo by to dosiahnutie cieľov sledovaných týmito pravidlami, ako aj úloh Spoločenstva a cieľov Zmluvy. (
7
)
26.
Podmienky, za akých môže byť dosah spoločných pravidiel dotknutý alebo narušený medzinárodnými záväzkami prijatými členskými štátmi, a teda podmienky, za akých Spoločenstvo nadobúda výlučnú vonkajšiu právomoc z dôvodu výkonu svojej vnútornej právomoci, zhrnul Súdny dvor v rozsudkoch nazvaných „Otvorené nebo“ (
8
), a následne ich pripomenul vo svojich už citovaných rozsudkoch z 2. júna 2005, Komisia/Luxembursko, ako aj zo 14. júla 2005, Komisia/Nemecko.
27.
To je prípad, keď tieto medzinárodné záväzky spadajú do oblasti uplatňovania spoločných pravidiel alebo v každom prípade do oblasti už z väčšej časti pokrytej takými pravidlami, a to aj keď neexistuje žiaden rozpor medzi uvedenými pravidlami a záväzkami. (
9
)
28.
Preto pokiaľ Spoločenstvo zahrnulo do svojich vnútorných legislatívnych aktov ustanovenia týkajúce sa zaobchádzania so štátnymi príslušníkmi tretích štátov, alebo výslovne udelilo svojim inštitúciám právomoc rokovať s tretími štátmi, získalo výlučnú vonkajšiu právomoc v rozsahu pokrytom týmito aktmi. (
10
)
29.
Podľa názoru Súdneho dvora to rovnako platí aj pri neexistencii výslovných ustanovení oprávňujúcich jeho orgány na rokovanie s tretími štátmi, ak Spoločenstvo vykonalo v určenej oblasti kompletné zosúladenie, pretože takto prijaté spoločné pravidlá by mohli byť dotknuté v zmysle už citovaného rozsudku AETR, ak by si členské štáty ponechali právomoc rokovať s tretími štátmi. (
11
)
30.
Domnievam sa, že tieto skutočnosti vychádzajúce z judikatúry Súdneho dvora by Súdny dvor mali doviesť k tomu, aby prejednávanú žalobu o nesplnenie povinnosti vyhlásil za dôvodnú.
31.
Zastávam totiž stanovisko, že Helénska republika tým, že predložila výboru pre námornú bezpečnosť IMO kontrolné zoznamy („check lists“) a ďalšie prostriedky, ktoré považovala za vhodné na účely pomoci členským štátom dohovoru SOLAS pri ich kontrole zhody lodí a prístavných zariadení s požiadavkami uvedenými v tomto dohovore, ako aj v kódexe ISPS, zasiahla do oblasti, ktorá patrí do výlučnej vonkajšej právomoci Spoločenstva. Táto oblasť sa týka zvýšenia bezpečnosti lodí a prístavných zariadení a je presne vymedzená nariadením č. 725/2004.
32.
Pri prijímaní tohto nariadenia na základe článku 80 ods. 2 ES zákonodarca Spoločenstva chcel, aby bol cieľ spočívajúci v „zabezpečen[í] bezpečnos[ti] lodnej prepravy Európskeho spoločenstva a občanov, ktorí ju využívajú, a životného prostredia, tvárou v tvár úmyselným protizákonným činom, ako sú napríklad teroristické činy, pirátstvo alebo podobné činy“ (
12
), predmetom spoločných pravidiel na úrovni Spoločenstva, a to v rámci tej časti spoločnej dopravnej politiky, ktorá sa týka námornej dopravy.
33.
Ako je uvedené v piatom odôvodnení nariadenia č. 725/2004, tento bezpečnostný cieľ by mal byť dosiahnutý „prijatím vhodných opatrení v oblasti politiky námornej dopravy vytvárajúcich spoločné normy pre interpretáciu, zavádzanie a monitorovanie[ (
13
)] ustanovení prijatých Diplomatickou konferenciou [IMO] dňa 12. decembra 2002 v rámci spoločenstva“, teda osobitných opatrení na posilnenie bezpečnosti námornej dopravy v rámci dohovoru SOLAS, ako aj kódexu ISPS. Článok 1 ods. 2 tohto nariadenia v tejto súvislosti stanovuje, že nariadenie je určené na to, aby „poskytlo základ pre harmonizovanú interpretáciu, zavádzanie a monitorovanie zo strany Spoločenstva[ (
14
)] [týchto] osobitných opatrení“.
34.
Keďže Spoločenstvo vykonáva svoju vnútornú právomoc v oblasti námornej dopravy a, konkrétnejšie, keďže boli prijaté spoločné pravidlá, pokiaľ ide o zvýšenie bezpečnosti lodí a prístavných zariadení, nadobudlo Spoločenstvo v tomto rozsahu vonkajšiu právomoc, ktorá má výlučnú povahu.
35.
Treba totiž konštatovať, že keďže Spoločenstvo harmonizovalo podmienky interpretácie, zavádzania a monitorovania osobitných pravidiel prijatých pod záštitou IMO a začlenených do nariadenia č. 725/2004, spoločné pravidlá stanovené týmto nariadením by mohli byť dotknuté, ak by si členský štát zachoval možnosť individuálne navrhnúť IMO, aby prijala nové pravidlá týkajúce sa zavádzania a monitorovania požiadaviek uvádzaných v kapitole XI-2 dohovoru SOLAS, ako aj v kódexe ISPS.
36.
Konkrétne predloženie návrhu, akým je návrh sporný v prejednávanej veci, IMO spúšťa proces, ktorý môže viesť k tomu, že táto medzinárodná organizácia prijme v odvetví vykonávania a kontroly predpisov uvádzaných v kapitole XI-2 dohovoru SOLAS, ako aj v kódexe ISPS nové pravidlá. Tieto nové pravidlá by mohli mať nepriamo dosah na nariadenie č. 725/2004 práve preto, že toto nariadenie zahŕňa kapitolu XI-2 dohovoru SOLAS, ako aj kódex ISPS do práva Spoločenstva a harmonizuje na úrovni Spoločenstva vykonávanie a kontrolu týchto opatrení.
37.
Z toho vyplýva, že v oblasti pokrytej nariadením č. 725/2004 sú členské štáty zbavené svojej právomoci konať samostatne na medzinárodnej úrovni, či už ide o dojednávanie nových záväzkov, alebo navrhovanie ich zmien alebo doplnení existujúcich predpisov. Keďže členské štáty sa pri prijímaní tohto nariadenia rozhodli pre vymedzenie spoločných pravidiel na úrovni Spoločenstva, nemožno im priznať možnosť meniť, hoci len nepriamo, ich dosah bez toho, aby bol takýto krok výsledkom vôle Spoločenstva.
38.
Navyše sa mi zdá, že taký postup štátu, aký v tomto konaní spochybňuje Komisia, predstavuje porušenie článku 10 ES. V tejto súvislosti pripomínam, že tento článok ukladá členským štátom, aby uľahčovali Spoločenstvu dosiahnutie jeho úloh a zdržali sa akýchkoľvek opatrení, ktoré by mohli ohroziť dosiahnutie cieľov Zmluvy ES. (
15
) Rovnako poznamenávam, že podľa Súdneho dvora sa táto povinnosť lojálnej spolupráce uplatňuje vo všeobecnosti a nie je závislá ani od výlučnej alebo nevýlučnej povahy dotknutej právomoci Spoločenstva, ani od prípadného práva členských štátov preberať záväzky voči tretím štátom. (
16
)
39.
Za okolností, akými sú okolnosti prejednávanej veci, zastávam názor, že členský štát je viazaný povinnosťou zdržať sa konania, ktorá môže zaniknúť iba v prípade spoločného postupu, o ktorom sa rozhodlo na úrovni Spoločenstva.
40.
Helénska republika popiera, že by nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článkov 10 ES, 71 ES a článku 80 ods. 2 ES. Argumenty, ktoré uvedený štát uvádza na obranu, ma však nepresvedčili.
41.
Pokiaľ ide v prvom rade o výčitku adresovanú Komisii, že ona samotná nesplnila svoju povinnosť lojálnej spolupráce tým, že na program rokovania schôdze výboru Marsec zo 14. marca 2005 nezapísala grécky návrh, zdá sa mi, vzhľadom na doklady v spise, že Helénska republika sa skôr snažila informovať o svojom národnom návrhu adresovanom IMO ostatné členské štáty, než vyjadriť postoj Spoločenstva k tejto veci. Predsedníctvo tohto výboru sa teda mohlo domnievať, že nie je vhodné zaradiť uvedený návrh na program rokovania schôdze zo 14. marca 2005 bez toho, aby takéto odmietnutie predstavovalo porušenie článku 10 ES.
42.
Z vyjadrení predložených Súdnemu dvoru ďalej tiež vyplýva, že Komisia pristúpila ku koordinácii Spoločenstva, ktorej predmetom bolo najmä uplatňovanie kapitoly XI-2 dohovoru SOLAS, ako aj kódexu ISPS, s cieľom predložiť na 80. zasadnutí výboru pre námornú bezpečnosť IMO postoj Spoločenstva. Komisia tak predložila Rade 27. apríla 2005 pracovný dokument nazvaný „IMO — European Community position to be adopted by the Council on maritime issues for the 80th session of the Maritime Safety Committee (MSC 80) meeting in London from 11 to 20 May 2005“ (
17
). Tento dokument bol preskúmaný skupinou odborníkov, zvolanou predsedníctvom 29. apríla 2005, a potvrdený pracovnou skupinou pre námorné záležitosti v rámci Rady 3. mája 2005. (
18
) Súčasne zo spisu vyplýva, že Helénska republika bola zo strany Komisie viackrát vyzvaná na stiahnutie svojho národného návrhu predloženého IMO 18. marca 2005, ale bez úspechu. Skutočnosť, že v dokumente, ktorý vyjadruje stanovisko Spoločenstva, sa neuvádza odkaz na tento návrh, možno vnímať ako výsledok tohto prístupu Helénskej republiky.
43.
Za týchto okolností zastávam názor, že Komisii nemožno vytýkať, že nesplnila svoju povinnosť podporovať koordináciu Spoločenstva.
44.
Okrem toho súhlasím s názorom Komisie, podľa ktorého vzhľadom na to, že právny poriadok Spoločenstva nie je založený na zásade vzájomnosti, prípadné nesplnenie povinnosti lojálnej spolupráce, ktorú stanovuje článok 10 ES, zo strany tejto inštitúcie nemôže v žiadnom prípade umožňovať členskému štátu, aby ospravedlnil svoje vlastné porušenia práva Spoločenstva, v danom prípade porušenie výlučnej vonkajšej právomoci Spoločenstva.
45.
Po druhé sa nedomnievam, na rozdiel od Helénskej republiky, že judikatúru odvodzovanú z už citovaného rozsudku AETR by bolo možné obmedziť na prípad, keď členský štát porušil výlučnú vonkajšiu právomoc Spoločenstva tým, že dohodol medzinárodný záväzok. Úvahy rozvinuté Súdnym dvorom počas konaní vo veciach, ktoré mu boli predložené, spočívajú v predchádzaní tomu, aby členské štáty zasahovali individuálne alebo kolektívne do oblasti, ktorá patrí do výlučnej vonkajšej právomoci Spoločenstva. Tak je to v prípade, keď štátnym zásahom môžu byť dotknuté spoločné pravidlá alebo zmenený ich obsah. Ako som už predtým uviedol, taký krok, aký urobila Helénska republika pred IMO, spúšťa proces, ktorý môže viesť k tomu, že táto medzinárodná organizácia prijme nové pravidlá, ktoré samy môžu mať dosah na existujúcu právnu úpravu Spoločenstva.
46.
Po tretie, pokiaľ ide o tvrdenie založené na tom, že džentlmenská dohoda, ktorú prijala Rada v roku 1993, umožňuje členským štátom predložiť návrhy IMO nielen kolektívne, ale tiež individuálne, ak neexistuje spoločné stanovisko, tomuto aktu je obtiažne priznať právnu silu, ktorú mu chce priznať Helénska republika. Z pripomienok predložených Súdnemu dvoru Komisiou totiž vyplýva, že „džentlmenská dohoda“ je vyhlásením tejto inštitúcie zapísaným v zápisnici, ktorú Rada vyhotovila na schôdzi pracovnej skupiny pre záležitosti dopravy zo 14. decembra 1993. Ide teda o nezáväzný akt, ktorý navyše nemožno stotožňovať s medziinštitucionálnou dohodou. Okrem toho obsah tohto vyhlásenia, ako aj ďalšie výpisy zo zápisníc citované v dokladoch predložených Súdnemu dvoru skôr potvrdzujú tézu Komisie, ku ktorej sa prikláňam a ktorú je možné zhrnúť takto: výlučná právomoc Spoločenstva nebráni aktívnej účasti členských štátov na činnosti IMO, pokiaľ stanoviská, ktoré tieto členské štáty prijmú v rámci tejto medzinárodnej organizácie, boli predtým predmetom koordinácie Spoločenstva.
47.
Po štvrté skutočnosť, že Spoločenstvo nemá postavenie člena IMO, neumožňuje podľa môjho názoru členským štátom predkladať tejto medzinárodnej organizácii národné návrhy v oblasti, ktorá patrí do výlučnej vonkajšej právomoci Spoločenstva. V tejto súvislosti súhlasím s názorom Komisie, podľa ktorého, ak jej medzinárodná organizácia neumožňuje konať ako riadnemu zástupcovi Spoločenstva v oblasti výlučnej právomoci Spoločenstva, takáto právomoc môže byť vykonávaná prostredníctvom členských štátov konajúcich spoločne v záujme Spoločenstva a na základe súhlasu Spoločenstva. (
19
) Pred medzinárodnou organizáciou, ktorej členom Spoločenstvo nie je, teda môže byť vyjadrené stanovisko Spoločenstva, aké bolo spomínané vyššie. Nevyhnutnosť takého postoja navyše zákonodarca Spoločenstva pripomenul v článku 10 ods. 4 nariadenia č. 725/2004, ktorý stanovuje, že „na účely tohto nariadenia a s cieľom znížiť riziko konfliktu medzi námornou legislatívou Spoločenstva a medzinárodnými nástrojmi, členské štáty a Komisia spolupracujú prostredníctvom koordinačných stretnutí a/alebo akýchkoľvek iných vhodných prostriedkov, aby definovali, ak je to vhodné, spoločnú pozíciu alebo postup na príslušných medzinárodných fórach“.
48.
Po piate nesúhlasím s argumentom, ktorý z článku 9 ods. 1 nariadenia č. 725/2004 vyvodzuje záver, podľa ktorého sa výlučná právomoc Spoločenstva nevzťahuje na vykonávanie požiadaviek uvedených v kapitole XI-2 dohovoru SOLAS, ako aj kódexu ISPS, tak ako boli zahrnuté do tohto nariadenia, zo strany členských štátov.
49.
Treba totiž pripomenúť, že harmonizácia podmienok vykonávania a kontroly osobitných opatrení na zvýšenie námornej bezpečnosti prijatých diplomatickou konferenciou IMO 12. decembra 2002 predstavuje práve podľa článku 1 ods. 2 nariadenia č. 725/2004 jeden z hlavných cieľov tohto nariadenia. Okrem toho článok 9 ods. 1 uvedeného nariadenia predstavuje v tomto type nariadenia klasické ustanovenie, ktoré si pre svoje uplatňovanie vyžaduje využitie administratívneho aparátu členských štátov. Decentralizované uplatňovanie práva Spoločenstva podľa môjho názoru nemôže mať za následok, že členským štátom bude v oblasti, ktorá patrí do výlučnej právomoci Spoločenstva, priznaná právomoc na to, aby sa na medzinárodnej úrovni podieľali na harmonizácii kontrolných pravidiel, keďže táto harmonizácia musí podľa nariadenia č. 725/2004 najprv prejsť procesom v rámci Spoločenstva.
50.
Po šieste a na záver uvádzam názor, že tvrdenie založené na článku 307 ES je irelevantné. Nejde tu totiž o spochybnenie práv a povinností vyplývajúcich z dohovoru uzavretého pred pristúpením Helénskej republiky k Európskemu spoločenstvu. Prejednávaná žaloba nesmeruje k tomu, aby bolo tomuto členskému štátu zabránené zúčastňovať sa činností IMO v postavení aktívneho člena tejto organizácie. Ide iba o to, aby Helénskej republike bolo dané na vedomie, že v oblasti, ktorá patrí do výlučnej vonkajšej právomoci Spoločenstva, jej účasť na činnostiach IMO nemôže byť zbavená obmedzení, ktoré vyplývajú z toho, že na úrovni Spoločenstva boli prijaté pravidlá spoločné pre všetky členské štáty.
VI — Návrh
51.
Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor:
—
rozhodol, že Helénska republika si tým, že Medzinárodnej námornej organizácii predložila návrh týkajúci sa kontroly zhody lodí a prístavných zariadení s požiadavkami kapitoly XI-2 Medzinárodného dohovoru o bezpečnosti ľudského života na mori z roku 1974 a Medzinárodného kódexu bezpečnosti lodí a prístavných zariadení, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článkov 10 ES, 71 ES a článku 80 ods. 2 ES, ako aj z nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 725/2004 z 31. marca 2004 o zvýšení bezpečnosti lodí a prístavných zariadení,
—
zaviazal Helénsku republiku na náhradu trov konania a rozhodol, že Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska znáša svoje vlastné trovy konania.
(
1
)	Jazyk prednesu: francúzština.
(
2
)	Návrh z 18. marca 2005 (MSC 80/5/11).
(
3
)	Ú. v. EÚ L 129, s. 6; Mim. vyd. 07/008, s. 74.
(
4
)	Rozsudok 22/70, Zb. s. 263.
(
5
)	Ú. v. EÚ L 310, s. 28.
(
6
)	Pozri tiež rozsudky z 2. júna 2005, Komisia/Luxembursko, C-266/03, Zb. s. I-4805, bod 40, ako aj zo 14. júla 2005, Komisia/Nemecko, C-433/03, Zb. s. I-6985, bod 42.
(
7
)	Rozsudky Komisia/Luxembursko, už citovaný, bod 41, a Komisia/Nemecko, už citovaný, bod 43.
(
8
)	Rozsudky z 5. novembra 2002, Komisia/Spojené kráľovstvo, C-466/98, Zb. s. I-9427; Komisia/Dánsko, C-467/98, Zb. s. I-9519; Komisia/Švédsko, C-468/98, Zb. s. I-9575; Komisia/Fínsko, C-469/98, Zb. s. I-9627; Komisia/Belgicko, C-471/98, Zb. s. I-9681; Komisia/Luxembursko, C-472/98, Zb. s. I-9741; Komisia/Rakúsko, C-475/98, Zb. s. I-9797, a Komisia/Nemecko, C-476/98, Zb. s. I-9855.
(
9
)	Pozri najmä rozsudok zo 14. júla 2005, Komisia/Nemecko, už citovaný, bod 45.
(
10
)	Tamže, bod 46.
(
11
)	Tamže, bod 47.
(
12
)	Druhé odôvodnenie nariadenia č. 725/2004.
(
13
)	Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
(
14
)	Tamže.
(
15
)	Pozri najmä rozsudky zo 14. júla 2005, Komisia/Nemecko, už citovaný, bod 63, ako aj z 24. apríla 2007, Komisia/Holandsko, C-523/04, Zb. s. I-3267, bod 74.
(
16
)	Rozsudok zo 14. júla 2005, Komisia/Nemecko, už citovaný, bod 64 a citovaná judikatúra.
(
17
)	SEC(2005) 586.
(
18
)	Pozri prílohy 2 a 3 vyjadrenia k replike Komisie.
(
19
)	Pozri v tejto súvislosti stanovisko 2/91 z 19. marca 1993, Zb. s. I-1061, bod 5.