Väliaikainen versio
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (viides jaosto)
30 päivänä huhtikuuta 2026 (*)
Ennakkoratkaisupyyntö – Kilpailu – Ammattilaisjalkapalloilu – Kansallisen urheilun lajiliiton ja useiden seurojen sen seurauksena, että sarjakausi 2019/2020 keskeytettiin covid-19-pandemian vuoksi, tekemä no-poach-sopimus – SEUT 101 artiklan 1 kohta – Tarkoitukseen tai vaikutukseen perustuva kilpailunrajoitus – Työmarkkinat – Seurojen harjoittama pelaajien rekrytointi – Työsopimuksensa yksipuolisesti irtisanoneet pelaajat – Työsopimuksen voimassaolon päättyminen – Sopimuksen sisältö – Sopimuksen taloudellinen ja oikeudellinen asiayhteys – Objektiiviset tavoitteet, joihin kyseisellä sopimuksella pyritään kilpailun kannalta – Oikeuttaminen – Edellytykset – Yleisen edun mukaisten hyväksyttävien päämäärien tavoittelu – Tarpeellisuus – Oikeasuhteisuus
Asiassa C‑133/24,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Tribunal da Concorrência, Regulação e Supervisão (kilpailu-, sääntely- ja valvonta-asioiden tuomioistuin, Portugali) on esittänyt 18.12.2023 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 16.2.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Liga Portuguesa de Futebol Profissional (LPFP),
CD Tondela – Futebol, SAD,
Clube Desportivo Feirense – Futebol, SAD,
Académico de Viseu Futebol Clube –
Futebol, SAD,
Os Belenses – Sociedade Desportiva de Futebol, SAD,
Boavista Futebol Clube –
Futebol SAD,
Sporting Clube de Braga –
Futebol, SAD,
Sporting Clube da Covilhã – Futebol, SDUQ, Lda.,
Estoril Praia – Futebol, SAD,
Gil Vicente Futebol Clube – Futebol, SDUQ, Lda.,
Leixões Sport Clube –
Futebol, SAD,
Clube Desportivo de Mafra – Futebol, SDUQ, Lda.,
União Desportiva Oliveirense – Futebol, SAD,
Futebol Clube de Paços de Ferreira, SDUQ, Lda.,
Futebol Clube de Penafiel, SAD,
Portimonense Futebol, SAD,
Rio Ave Futebol Clube – Futebol, SDUQ, Lda.,
Santa Clara Açores – Futebol, SAD,
Varzim Sport Club – Futebol, SDUQ, Lda.,
União Desportiva Vilafranquense –
Futebol SAD,
Futebol Clube de Famalicão – Futebol, SAD,
Associação Académica de Coimbra – Organismo Autónomo de Futebol, SDUQ, Lda.,
Moreirense Futebol Clube – Futebol, SAD,
Marítimo da Madeira, Futebol, SAD,
Vitória Sport Clube – Futebol, SAD,
Futebol Clube do Porto – Futebol, SAD,
Sporting Clube de Portugal – Futebol, SAD,
Sport Lisboa e Benfica – Futebol, SAD,
vastaan
Autoridade da Concorrência,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (viides jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja M. L. Arastey Sahún sekä tuomarit J. Passer (esittelevä tuomari), E. Regan, D. Gratsias ja B. Smulders,
julkisasiamies: N. Emiliou,
kirjaaja: hallintovirkamies L. Carrasco Marco,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 13.2.2025 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–        Liga Portuguesa de Futebol Profissional (LPFP), CD Tondela – Futebol, SAD, Clube Desportivo Feirense – Futebol, SAD, Académico de Viseu Futebol Clube –
Futebol, SAD, Os Belenenses – Sociedade Desportiva de Futebol, SAD, Boavista Futebol Clube –
Futebol, SAD, Sporting Clube de Braga –
Futebol, SAD, Sporting Clube da Covilhã – Futebol, SDUQ, Lda., Estoril Praia – Futebol, SAD, Gil Vicente Futebol Clube – Futebol, SDUQ, Lda., Leixões Sport Clube –
Futebol, SAD, Clube Desportivo de Mafra – Futebol, SDUQ, Lda., União Desportiva Oliveirense – Futebol, SAD, Futebol Clube de Paços de Ferreira, SDUQ, Lda., Futebol Clube de Penafiel, SAD, Portimonense Futebol, SAD, Rio Ave Futebol Clube – Futebol SDUQ, Lda., Santa Clara Açores – Futebol, SAD, Varzim Sport Club – Futebol, SDUQ, Lda., União Desportiva Vilafranquense –
Futebol SAD, Futebol Clube de Famalicão – Futebol, SAD, Associação Académica de Coimbra – Organismo Autónomo de Futebol, SDUQ, Lda., edustajinaan A. Cantanhede Gonçalves, M. J. Faria ja L. M. Soares Romão, advogados,
–        Moreirense Futebol Clube – Futebol, SAD, edustajanaan G. Ribeiro Dias, advogado,
–        Marítimo da Madeira, Futebol, SAD, edustajinaan J. A. Martins ja J. Pinto de Almeida, advogados,
–        Vitória Sport Clube – Futebol, SAD, edustajinaan G. Gama Lobo ja J. Pinto de Almeida, advogados,
–        Futebol Clube do Porto, Futebol, SAD, edustajanaan A. Domingues, advogado,
–        Sporting Clube de Portugal – Futebol, SAD, edustajinaan G. Banha Coelho, C. Homem Ferreira Morais, L. D. Silva Morais ja L. Tomé Feteira, advogados,
–        Sport Lisboa e Benfica, Futebol, SAD, edustajinaan R. Bordalo Junqueiro, R. Pacheco Bettencourt ja M. Stock da Cunha, advogados,
–        Autoridade da Concorrência, edustajinaan D. Cardoso, A. Cruz Nogueira ja A. C. Salgueiro, advogadas,
–        Portugalin hallitus, asiamiehinään C. Alves ja P. Barros da Costa,
–        Kreikan hallitus, asiamiehenään K. Boskovits,
–        Puolan hallitus, asiamiehinään B. Majczyna ja D. Lutostańska,
–        Euroopan komissio, asiamiehinään S. Baches Opi, P. Caro de Sousa ja F. van Schaik,
kuultuaan julkisasiamiehen 15.5.2025 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Ennakkoratkaisupyyntö koskee SEUT 101 artiklan tulkintaa.
2        Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä Liga Portuguesa de Futebol Profissional (Portugalin ammattilaisjalkapalloliiga, jäljempänä LPFP) ja joukko portugalilaisia ammattilaisjalkapalloseuroja sekä toisaalta Autoridade da Concorrência (kilpailuviranomainen, Portugali) ja jossa on kyse sellaisen päätöksen laillisuudesta, jossa kilpailuviranomainen totesi olennaisilta osin, että LPFP ja Portugalin ylimmällä ja toiseksi ylimmällä
sarjatasolla kilpailleet ammattilaisjalkapalloseurat olivat rikkoneet SEUT 101 artiklaa ja kansallista kilpailuoikeutta tekemällä covid-19-pandemiasta ja siitä, että sarjakausi 2019/2020 keskeytettiin määrittämättömäksi ajaksi, johtuneessa tilanteessa pelaajien palkkaamista koskevan niin sanotun no-poach-sopimuksen.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
3        SEUT 101 artiklassa määrätään seuraavaa:
”1.      Sisämarkkinoille soveltumattomia ja kiellettyjä ovat sellaiset yritysten väliset sopimukset, yritysten yhteenliittymien päätökset sekä yritysten yhdenmukaistetut menettelytavat, jotka ovat omiaan vaikuttamaan jäsenvaltioiden väliseen kauppaan ja joiden tarkoituksena on estää, rajoittaa tai vääristää kilpailua sisämarkkinoilla tai joista seuraa, että kilpailu estyy, rajoittuu tai vääristyy sisämarkkinoilla, ja erityisesti sellaiset sopimukset, päätökset ja menettelytavat:
a)      joilla suoraan tai välillisesti vahvistetaan osto- tai myyntihintoja taikka muita kauppaehtoja;
b)      joilla rajoitetaan tai valvotaan tuotantoa, markkinoita, teknistä kehitystä taikka investointeja;
c)      joilla jaetaan markkinoita tai hankintalähteitä;
d)      joiden mukaan eri kauppakumppaneiden samankaltaisiin suorituksiin sovelletaan erilaisia ehtoja kauppakumppaneita epäedulliseen kilpailuasemaan asettavalla tavalla;
e)      joiden mukaan sopimuksen syntymisen edellytykseksi asetetaan se, että sopimuspuoli hyväksyy lisäsuoritukset, joilla niiden luonteen vuoksi tai kauppatavan mukaan ei ole yhteyttä sopimuksen kohteeseen.
2.      Tämän artiklan mukaan kielletyt sopimukset ja päätökset ovat mitättömiä.
3.      Voidaan kuitenkin julistaa, että 1 kohdan määräykset eivät koske
–        yritysten välistä sopimusta tai yritysten välisten sopimusten ryhmää,
–        yritysten yhteenliittymän päätöstä tai yritysten yhteenliittymien päätösten ryhmää,
–        yhdenmukaistettua menettelytapaa tai yhdenmukaistettujen menettelytapojen ryhmää,
joka osaltaan tehostaa tuotantoa tai tuotteiden jakelua taikka edistää teknistä tai taloudellista kehitystä jättäen kuluttajille kohtuullisen osuuden näin saatavasta hyödystä:
a)      asettamatta asianomaisille yrityksille rajoituksia, jotka eivät ole välttämättömiä mainittujen tavoitteiden toteuttamiseksi;
b)      antamatta näille yrityksille mahdollisuutta poistaa kilpailua merkittävältä osalta kysymyksessä olevia tuotteita.”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
4        LPFP on portugalilainen yksityisoikeudellinen yhdistys, jonka sääntömääräisenä tarkoituksena on säännellä ja järjestää ammattilaisjalkapalloiluun liittyvää toimintaa Portugalissa. Erityisesti LPFP sääntelee ja järjestää ammattilaisjalkapallokilpailuja Federação Portuguesa de Futebolin (Portugalin jalkapalloliitto) sille antaman valtuutuksen nojalla. Näitä kilpailuja ovat muun muassa Primeira Liga (ylin kansallinen mestaruussarja) ja Segunda Liga (toiseksi ylin kansallinen mestaruussarja).
5        Sarjakautena 2019/2020, joka oli alun perin määrä pelata 1.7.2019 ja 30.6.2020 välisenä aikana, Primeira Ligaan osallistui 18 portugalilaista ammattilaisjalkapalloseuraa. Segunda Ligassa piti puolestaan olla mukana 13 muuta, niin ikään portugalilaista seuraa.
6        Maailman terveysjärjestö (WHO) julisti 11.3.2020 covid-19-epidemian pandemiaksi.
7        Portugalin viranomaiset ilmoittivat 12.3.2020 toimenpiteistä covid-19-pandemian leviämisen riskin hillitsemiseksi, mukaan lukien väestön eristäminen ja yleisöä palvelevien laitosten sulkeminen. LPFP määräsi samana päivänä sarjakauden 2019/2020 ja kaikkien sen yhteydessä järjestettävien kilpailujen keskeyttämisestä toistaiseksi, mukaan lukien muun muassa Primeira Liga ja Segunda Liga. Kummassakin sarjassa oli tuolloin vielä pelaamatta kymmenen sarjakierrosta.
8        Portugalin viranomaiset julistivat 18.3.2020 poikkeustilan terveystilanteen heikennyttyä nopeasti. Tämä johti siihen, että tietyt oikeudet, kuten oikeus liikkua maan sisällä, oikeus poistua maasta ja työntekijöiden oikeudet, lakkautettiin väliaikaisesti osittain. Samaan aikaan toteutettiin useita poikkeustoimenpiteitä, joilla pyrittiin erityisesti auttamaan työnantajia ja työntekijöitä, joihin pandemian sosiaaliset, taloudelliset ja rahoitukselliset seuraukset kohdistuivat.
9        LPFP ja Sindicato de Jogadores Profissionais de Futebol (ammattilaisjalkapalloilijoiden yhdistys, Portugali; jäljempänä SJPF) aloittivat 21.3.2020 neuvottelut, joiden tarkoituksena oli löytää yhdessä mahdollisia ratkaisuja pandemian aiheuttamiin urheilullisiin, sosiaalisiin, taloudellisiin ja rahoituksellisiin haasteisiin Portugalin ammattilaisjalkapalloilussa. Neuvotteluissa käsiteltiin erityisesti sarjakauden 2019/2020 loppuunsaattamisen edellytyksiä.
10      LPFP ja SJPF julkaisivat 7.4.2020 kumpikin lehdistötiedotteen neuvottelujensa tilasta. LPFP ilmoitti lehdistötiedotteessaan aluksi saaneensa SJPF:n hyväksynnän oikeudellisille toimenpiteille, jotka oli tarkoitus sisällyttää ammattilaisjalkapalloilijoita koskevaan työehtosopimukseen ja joihin kuului muun muassa pelaajien työsopimusten sekä pelaajien laina- tai luovutussopimusten, jotka olivat voimassa mainitun lehdistötiedotteen antamisajankohtana, jatkaminen sarjakauden 2019/2020 loppuun, jolla tarkoitetaan kyseisellä kaudella järjestettävien kilpailujen viimeisen virallisen ottelun ajankohtaa. LPFP täsmensi tämän jälkeen, että SJPF:n kanssa ei sitä vastoin ollut päästy sopimukseen käsiteltävänä olleista taloudellisista kysymyksistä, joihin kuului seurojen ja pelaajien tai näiden sijasta työmarkkinaosapuolten mahdollisuus sopia palkanalennustoimenpiteistä. Myös SJPF mainitsi samana päivänä antamassaan lehdistötiedotteessa kyseisen sopimuksen puuttumisen. LPFP muistutti vielä, että tällaisen sopimuksen puuttumisen vuoksi seuroilla oli vapaus muun muassa turvautua yksinkertaistettuun lomauttamiseen tai käydä yksittäisiä neuvotteluja pelaajiensa kanssa, minkä jälkeen se katsoi, että
”[LPFP] toivoo edelleen voivansa yhteistyössä [SJPF:n] kanssa vahvistaa kirjallisesti toimenpiteet, joilla täydennetään [SJPF:n] kanssa jo tehtyä työehtosopimusta – –”
11      Samana päivänä LPFP ja Primeira Ligan seurat, joista suurinta osaa edusti niiden puheenjohtaja, kävivät videoneuvottelun, jonka aikana ne tekivät sopimuksen, joka koski sellaisten pelaajien palkkaamista, jotka olivat irtisanoneet yksipuolisesti työsopimuksensa covid-19-pandemian vuoksi. Videoneuvottelun päätteeksi LPFP julkaisi lehdistötiedotteen, jonka otsikko oli ”[Primeira Ligan] seurojen puheenjohtajat päättivät yksipuolisia irtisanomisia koskevasta säännöstä” ja jonka sanamuoto oli seuraava:
”[Primeira Ligan] seurojen puheenjohtajat, jotka kokoontuivat tänään videoneuvotteluun [LPFP:n] puheenjohtajan kanssa, ovat arvioineet vallitsevaa tilannetta ja päättäneet keskustelujensa jälkeen ilmoittaa julkisesti, että yksikään seura ei ota palvelukseensa pelaajaa, joka irtisanoo yksipuolisesti työsopimuksensa covid-19-pandemiasta tai siitä johtuvista poikkeuksellisista päätöksistä, kuten sarjakauden pidentämisestä, aiheutuviin vaikeuksiin vedoten.”
12      LPFP ja Segunda Ligaan osallistuvat seurat, joita edustivat pääosin niiden puheenjohtajat, kävivät 8.4.2020 videoneuvottelun, jonka jälkeen LPFP antoi lehdistötiedotteen otsikolla ”[Segunda Ligan] seurojen puheenjohtajat ottavat käyttöön yksipuolisia irtisanomisia koskevan säännön”. Tässä lehdistötiedotteessa on ensimmäinen kappale, jonka sanamuoto on sama kuin tämän tuomion edellisessä kohdassa mainitussa lehdistötiedotteessa, ja kaksi muuta kappaletta, joissa todetaan seuraavaa:
”Tämän toimenpiteen toteuttivat ja siitä ilmoittivat eilen [Primeira Ligan] seurojen puheenjohtajat, joihin [Segunda Ligan seurojen] vastuuhenkilöt nyt yhtyvät. Voimansa vaikeuksien edessä yhdistäen ja yhdellä äänellä puhuen Segunda Ligan seurojen puheenjohtajat voivat – edelleen yhdessä [LPFP:n] kanssa – selviytyä tästä koko alan kannalta vaikeasta ajanjaksosta.
Vastuuhenkilöt katsovat enemmän kuin koskaan, että seurojen kohtaamat ongelmat ja haasteet ovat yhteisiä ja siten myös toimien on oltava yhteisiä.”
13      Kansainvälinen jalkapalloliitto (FIFA) puolestaan julkaisi 7.4.2020 kiertokirjeen nro 1714, joka sisältää asiakirjan ”Covid-19: jalkapalloilua koskevat sääntelykysymykset”, jonka oli laatinut työryhmä, johon kuuluivat sen omien edustajien lisäksi myös FIFAn jäseninä olevien kansallisten jalkapalloliittojen, maanosaliittojen, Euroopan jalkapalloseurojen yhdistyksen, kansainvälisen ammattilaisjalkapalloilijoiden yhdistyksen (FIFPro) sekä maailman ammattilaisjalkapalloliigojen yhdistyksen edustajat. Kyseisessä asiakirjassa FIFA kaavaili muun muassa, että kansalliset jalkapalloliitot voitaisiin valtuuttaa muuttamaan kansallisten sarjakausiensa ja pelaajien rekisteröintijaksojen (ns. siirtoikkunat) ajankohtia. FIFA myös ehdotti, että seuroja ja pelaajia kannustetaan yhteistyöhön palkkojen alentamista koskevien sopimusten aikaansaamiseksi, tai vaihtoehtoisesti, että seurojen ja pelaajien tekemät sopimukset ”jäädytetään” sarjakauden keskeyttämisen ajaksi.
14      Portugalin viranomaiset antoivat 23.4.2020 asetuksen, jolla otettiin urheilun alalla käyttöön poikkeuksellisia ja väliaikaisia toimenpiteitä, mukaan lukien portugalilaisille urheilun lajiliitoille annettu lupa muuttaa sääntöjään sarjakauden 2019/2020 aikana pandemian aiheuttamista vaikeuksista selviämiseksi.
15      Kyseiset viranomaiset tekivät 30.4.2020 päätöksen, jossa vahvistettiin strategia rajoitustoimenpiteistä luopumiseksi ja johon sisältyi muun muassa mahdollisuus jatkaa sarjakautta 2019/2020 Primeira Ligan loppuun saattamiseksi.
16      LPFP, SJPF ja Associação Nacional de Treinadores de Futebol (kansallinen jalkapallovalmentajien yhdistys, Portugali) allekirjoittivat 4.5.2020 yhteisymmärryspöytäkirjan. Tätä yhteisymmärryspöytäkirjaa edeltäneissä perusteluissa mainitaan pandemian aiheuttama epätyypillinen ja poikkeuksellinen terveydellinen hätätilanne ja sosiaaliset häiriöt, minkä jälkeen siinä viitataan tämän tuomion edellisessä kohdassa mainitussa päätöksessä
annettuun mahdollisuuteen käynnistää Primeira Liga uudelleen ja sitten ”[Primeira Ligan] pelastamiseen noudattaen erityisesti kilpailun vakauden ja urheilullisten ansioiden periaatteita – –”. Itse yhteisymmärryspöytäkirjassa puolestaan määrätään muun muassa, että ”sarjakausi 2019/2020 päättyy kyseisen kauden viimeisen virallisen ottelun järjestämispäivää seuraavana päivänä” ja että ”seurojen ja pelaajien välisiä – – urheilualan työsopimuksia, joiden voimassaolo päättyy kuluvan sarjakauden aikana – –, pidetään automaattisesti jatkettuina kauden päättymiseen saakka – –”.
17      Kilpailuviranomainen määräsi 26.5.2020 LPFP:n 7. ja 8.4.2020 julkaisemissa lehdistötiedotteissa, sellaisina kuin ne selostettiin edellä 10–12 kohdassa, mainittujen toimenpiteiden soveltamisen keskeyttämisestä 90 päivän ajaksi. LPFP ja asianomaiset seurat noudattivat tätä määräystä 2.6.2020.
18      Sopimuspuolet muuttivat 8.6.2020 LPFP:n ja SJPF:n tekemää työehtosopimusta lisätäkseen siihen 7 a artiklan, jonka otsikko on ”Covid-19:n seurauksena kilpailukalenteriin tehtävien muutosten vaikutus urheilualan työsuhteeseen” ja joka kuuluu seuraavasti:
”1.      Työehtosopimuksen osapuolet tekevät tämän sopimuksen sen [LPFP:n] kanssa tehdyn pöytäkirjan mukaisesti, jossa määrätään, että sarjakausi 2019/2020 päättyy kyseisen kauden viimeisen virallisen ottelun järjestämispäivää seuraavana päivänä.
2.      Elleivät sopimusosapuolet toisin sovi, [Primeira Ligaan] osallistuvien seurojen ja pelaajien väliset urheilualan työsopimukset, joiden voimassaolo päättyy kuluvan sääntömääräisen sarjankauden aikana, katsotaan automaattisesti jatketuiksi edellisessä kohdassa määritettyyn
kuluvan kauden päättymisajankohtaan asti.
– –
4.      Edellä 1 kohdassa tarkoitettu sopimuksen jatkaminen merkitsee sopimusosapuolten kaikkien oikeuksien ja velvollisuuksien, mukaan lukien urheilualan työnantajan velvollisuus maksaa pelaajalle kuluvalle sarjakaudelle sovittu kuukausipalkka tai tietty suhteellinen osuus tästä palkasta siinä tapauksessa, että sarjakausi päättyy ennen kuin palkka olisi maksettava kokonaisuudessaan, säilymistä ennallaan – –
– –”
19      Portugalin jalkapalloliitto vahvisti 18.6.2020 sarjakauden 2019/2020 uudeksi päättymispäiväksi 2.8.2020.
20      Kilpailuviranomainen teki 28.4.2022 päätöksen, jossa se katsoi, että toimenpiteitä, joihin viitataan LPFP:n 7. ja 8.4.2020 julkaisemissa lehdistötiedotteissa, sellaisina kuin ne selostettiin edellä 10–12 kohdassa, oli pidettävä sopimuksena, jonka tarkoituksena oli rajoittaa kilpailua, jota siihen osallistuvat ammattilaisjalkapalloseurat olisivat voineet harjoittaa ilman tällaista sopimusta sellaisten pelaajien, joilla on edellytykset pelata Primeira Ligassa ja Segunda Ligassa, rekrytoinnin markkinoilla.
21      Tribunal da Concorrência, Regulação e Supervisãon (kilpailu-, sääntely- ja valvonta-asioiden tuomioistuin, Portugali), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, käsiteltäväksi saatettiin LPFP:n ja Primeira Ligaan ja Segunda Ligaan osallistuvien ammattilaisjalkapalloseurojen kyseisestä päätöksestä nostama kanne.
22      Ennakkoratkaisupyynnössä kyseinen tuomioistuin selostaa ensin ne oikeudelliset puitteet, joita sovelletaan sellaisten pelaajien rekrytointiin ja rekisteröintiin, joilla on edellytykset pelata Primeira Ligassa ja Segunda Ligassa, sekä covid-19-pandemian seuraukset portugalilaisten ammattilaisjalkapalloseurojen urheilullisen, taloudellisen ja rahoituksellisen tilanteen ja sitten pelaajien ammatinharjoittamisen kannalta, minkä jälkeen se esittää lähinnä epäilynsä siitä, miten kilpailuviranomainen tulkitsi ja sovelsi 28.4.2022 antamassaan päätöksessä SEUT 101 artiklan 1 kohtaa.
23      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo tältä osin aluksi, että yleisesti ja abstraktisti toimintaa, jossa yritykset sopivat keskenään, etteivät ne houkuttele tai ota palvelukseensa toistensa työntekijöitä ja rajoittavat näin tällaisten työntekijöiden mahdollisuuksia ammatilliseen liikkuvuuteen ja heidän neuvotteluvoimaansa työnantajaansa nähden tai poistavat ne kokonaan, on pidettävä SEUT 101 artiklan 1 kohdan kannalta sopimuksena, jolla ”ostajina” työntekijöiden rekrytoinnin ”markkinoilla” toimivat talouden toimijat jakavat ”työvoimaresurssit” keskenään. Se katsoo lisäksi, että tällainen sopimus on sisällöltään rinnastettavissa SEUT 101 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettuihin sopimuksiin ja että sitä voidaan näin ollen sen haitallisuus huomioon ottaen pitää sopimuksena, jonka ”tarkoituksena” on rajoittaa kilpailua, jota osallistuvat yritykset voisivat ilman kyseistä sopimusta harjoittaa rekrytointimarkkinoilla ja jolla voi olla keskeinen rooli tietyillä aloilla, joilla työntekijöiden osaaminen on olennaista, kuten ammattilaisurheilussa.
24      Tämän jälkeen ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin selittää epäilevänsä nyt käsiteltävässä asiassa kuitenkin sitä, voidaanko SEUT 101 artiklan 1 kohdan oikean tulkinnan perusteella katsoa, että pääasiassa kyseessä olevan kaltainen sopimus on kilpailun kannalta riittävän haitallinen, jotta sitä voitaisiin pitää tarkoitukseen perustuvana kilpailunrajoituksena.
25      Kyseinen tuomioistuin katsoo erityisesti yhtäältä, että taloudelliseen ja oikeudelliseen asiayhteyteen, jossa pääasiassa kyseessä oleva sopimus tehtiin – sikäli kuin se voidaan ottaa huomioon –, liittyy joukko ammattilaisjalkapalloilulle ominaisia seikkoja, joihin covid-19-pandemiasta ja siitä kyseiselle alalle, ammattilaisjalkapalloseuroille ja pelaajille aiheutuneista sosiaalisista, taloudellisista ja rahoituksellisista seurauksista johtunut tilanne kytkeytyi. Se huomauttaa tältä osin lähinnä, että covid-19-pandemia ja sen aiheuttamat mullistukset johtivat siihen, että toimivaltainen urheilun lajiliitto määräsi sarjakauden 2019/2020 keskeyttämisestä, ja että pääasiassa kyseessä oleva sopimus on osa sellaisten toimenpiteiden kokonaisuutta, josta eri sidosryhmät, kuten lajiliitot, työmarkkinaosapuolet, seurat ja viranomaiset, neuvottelivat tai päättivät tämän keskeyttämisen jälkeen, jotta sarjakausi voitaisiin mahdollisuuksien mukaan aloittaa uudelleen ja alan tilanne yleisemminkin
normalisoida.
26      Toisaalta kyseinen tuomioistuin katsoo, että tässä yhteydessä ne objektiiviset päämäärät, jotka pääasiassa kyseessä olevalla sopimuksella pyrittiin saavuttamaan kilpailun kannalta, ovat luonteeltaan kaksijakoisia. Sopimus nimittäin varmasti rajoitti kilpailua, jota osallistuvat seurat olisivat ilman sopimusta voineet käydä pelaajien rekrytoinnin markkinoilla. Koska kyseisellä sopimuksella pyrittiin säilyttämään joukkueiden kokoonpanojen vakaus sinä aikana, kun sarjakausi 2019/2020 oli keskeytetty määrittämättömäksi ajaksi, sen tarkoituksena oli kuitenkin myös mahdollistaa seurajoukkuekilpailujen uudelleen aloittaminen tilaisuuden koettaessa ja siten palauttaa ”stadioneilla käytävä kilpailu” olosuhteissa, joissa Primeira Ligan ja Segunda Ligan reiluus voidaan taata.
27      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii vielä, voidaanko pääasiassa kyseessä oleva sopimus – riippumatta siitä, onko se riittävän haitallinen kilpailulle, jotta sitä voidaan pitää sopimuksena, jonka ”tarkoituksena” on kilpailun rajoittaminen – rinnastaa toimintaan, jonka unionin tuomioistuin katsoi muun muassa 19.2.2002 antamassaan tuomiossa Wouters ym. (C‑309/99, EU:C:2002:98) ja 18.7.2006 antamassaan tuomiossa Meca‑Medina ja Majcen v. komissio (C‑519/04 P, EU:C:2006:492) voivan tietyin edellytyksin jäädä SEUT 101 artiklan 1 kohdassa määrätyn kiellon soveltamisalan ulkopuolelle.
28      Tässä tilanteessa Tribunal da Concorrência, Regulação e Supervisão päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Voidaanko etäyhteyksin Zoom- tai Microsoft Teams ‑alustan kautta 7.4.2020 tehtyä jäsenvaltion ammattilaisjalkapalloilun ylimmän sarjatason kaikkien urheiluseurojen välistä sopimusta, johon seuraavana päivänä liittyi suurin osa kyseisen jäsenvaltion ammattilaisjalkapalloilun toiseksi ylimmän sarjatason joukkueista ja johon molemmissa tapauksissa osallistui ammattilaisjalkapalloilutoimintaa asianomaisessa jäsenvaltiossa järjestävä ja sääntelevä järjestö sekä jolla seurat sopivat, etteivät ne tee sopimuksia sellaisten mainittujen sarjojen ammattilaisjalkapalloilijoiden kanssa, jotka ovat yksipuolisesti irtisanoneet työsopimuksensa vedoten covid-19-pandemian aiheuttamiin seurauksiin tai siihen liittyviin poikkeuksellisiin päätöksiin, kuten sarjakauden pidentämiseen, pitää tässä ennakkoratkaisupyynnössä kuvatuissa olosuhteissa urheilusääntönä 18.7.2006 annettuun tuomioon Meca-Medina ja Majcen v. komissio (C‑519/04 P, EU:C:2006:492) perustuvassa oikeuskäytännössä tarkoitetulla tavalla?
2)      Voidaanko etäyhteyksin Zoom- tai Microsoft Teams ‑alustan kautta 7.4.2020 tehtyyn jäsenvaltion ammattilaisjalkapalloilun ylimmän sarjatason kaikkien urheiluseurojen väliseen sopimukseen, johon seuraavana päivänä liittyi suurin osa kyseisen jäsenvaltion ammattilaisjalkapalloilun toiseksi ylimmän sarjatason joukkueista ja johon molemmissa tapauksissa osallistui ammattilaisjalkapalloilutoimintaa asianomaisessa jäsenvaltiossa järjestävä ja sääntelevä järjestö sekä jolla seurat sopivat, etteivät ne tee sopimuksia sellaisten mainittujen sarjojen ammattilaisjalkapalloilijoiden kanssa, jotka ovat yksipuolisesti irtisanoneet työsopimuksensa vedoten covid-19-pandemian aiheuttamiin seurauksiin tai siihen liittyviin poikkeuksellisiin päätöksiin, kuten sarjakauden pidentämiseen, perustuvaa sääntöä tässä ennakkoratkaisupyynnössä eriteltyine piirteineen ja tavoitteineen sekä kuvatuissa olosuhteissa pitää 19.2.2002 annettuun tuomioon Wouters ym. (C‑309/99, EU:C:2002:98, 97 kohta) ja 18.7.2006 annettuun tuomioon Meca-Medina ja Majcen v. komissio (C‑519/04 P, EU:C:2006:492, 42 kohta) perustuvan oikeuskäytännön valossa oikeasuhteisena ja tarkoitukseensa soveltuvana ja siten SEUT 165 artiklassa säädetty huomioon ottaen SEUT 101 artiklan 1 kohdan mukaisena?
3)      Onko SEUT 101 artiklan 1 kohta esteenä sellaiselle tulkinnalle, että piirteiltään ja tavoitteiltaan tässä ennakkoratkaisupyynnössä kuvatun kaltaista ja kuvatuissa olosuhteissa etäyhteyksin Zoom- tai Microsoft Teams ‑alustan kautta 7.4.2020 tehtyä ammattilaisjalkapalloilun ylimmän sarjatason kaikkien urheiluseurojen välistä sopimusta, johon seuraavana päivänä liittyi suurin osa jäsenvaltion ammattilaisjalkapalloilun toiseksi ylimmän sarjatason joukkueista ja johon molemmissa tapauksissa osallistui ammattilaisjalkapalloilutoimintaa asianomaisessa jäsenvaltiossa järjestävä ja sääntelevä järjestö sekä jolla sovittiin seurojen kesken, etteivät ne tee sopimuksia mainittujen sarjojen ammattilaisjalkapalloilijoiden kanssa, jos he ovat yksipuolisesti irtisanoneet työsopimuksensa vedoten covid-19-pandemian aiheuttamiin seurauksiin tai siihen liittyviin poikkeuksellisiin päätöksiin, kuten sarjakauden pidentämiseen, voidaan pitää tarkoitukseen perustuvana kilpailun rajoituksena sen vuoksi, että se ilmentää riittävää vahingollisuutta kilpailulle?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Alustavat toteamukset
29      Aluksi on muistutettava, että siltä osin kuin urheilutoiminta on taloudellista toimintaa, siihen voidaan soveltaa taloudelliseen toimintaan sovellettavia unionin oikeuden säännöksiä ja määräyksiä (tuomio 21.12.2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 83 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 4.10.2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 75 kohta).
30      Ainoastaan tiettyjen erityissääntöjen, jotka yhtäältä on annettu yksinomaan muista kuin taloudellisista syistä ja jotka toisaalta koskevat yksinomaan urheiluun sellaisenaan liittyviä kysymyksiä, on katsottava olevan vailla mitään yhteyttä taloudelliseen toimintaan. Tämä koskee erityisesti sääntöjä ulkomaisten pelaajien sulkemisesta niiden joukkueiden kokoonpanon ulkopuolelle, jotka osallistuvat maitaan edustavien joukkueiden välisiin kilpailuihin, tai sellaisten luokitteluperusteiden vahvistamisesta, joita käytetään henkilökohtaisiin kilpailuihin osallistuvien urheilijoiden valitsemiseksi (tuomio 21.12.2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 84 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 4.10.2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 76 kohta).
31      Samalla tavalla tällaisten yhdistysten antamat säännöt ja ne antaneiden yhdistysten toiminta laajemmin kuuluvat kilpailuoikeutta koskevien EUT-sopimuksen määräysten soveltamisalaan silloin, kun kyseisten määräysten soveltamisedellytykset täyttyvät (tuomio 21.12.2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 87 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 4.10.2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 78 kohta). Sama koskee sääntöjä ja toimintatapoja, jotka ammattilaisjalkapalloseurat ovat pääasian tilanteen tavoin ottaneet käyttöön, mahdollisesti yhteistyössä toimivaltaisen kansallisen lajiliiton kanssa.
32      Nyt käsiteltävässä asiassa LPFP:n 7. ja 8.4.2020 julkaisemissa lehdistötiedotteissa mainittujen kaltaiset toimenpiteet, jotka selostettiin edellä 10–12 kohdassa, eivät kuulu toimenpiteisiin, joihin voitaisiin soveltaa edellä 30 kohdassa tarkoitettua poikkeusta, jonka osalta unionin tuomioistuin on toistuvasti muistuttanut, että poikkeuksen on rajoituttava sen varsinaiseen tavoitteeseen ja että siihen ei voida vedota kaiken urheilutoiminnan sulkemiseksi unionin talousoikeutta koskevien EUT-sopimuksen määräysten soveltamisalan ulkopuolelle (ks. analogisesti tuomio 21.12.2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 89 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 4.10.2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 79 kohta).
33      Koska joukkueiden kokoonpano on yksi kilpailujen, joissa ammattilaisjalkapalloseurat kohtaavat toisensa, olennaisista muuttujista ja koska nämä kilpailut synnyttävät taloudellista toimintaa, pääasiassa kyseessä olevien toimenpiteiden – koskivatpa ne pelaajien rekrytointia, mahdollisia seurasiirtoja tai pelaajien mahdollisuuksia ammatilliseen liikkuvuuteen – on sitä vastoin katsottava vaikuttavan suoraan kyseisen taloudellisen toiminnan harjoittamisen edellytyksiin ja sitä harjoittavien ammattilaisjalkapalloseurojen väliseen kilpailuun (ks. vastaavasti ja analogisesti tuomio 4.10.2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 81 kohta).
34      Tällaiset toimenpiteet voivat siten kuulua SEUT 101 artiklan soveltamisalaan.
Kolmas kysymys
35      Kolmannella kysymyksellään, joka on aiheellista käsitellä ensimmäisenä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko SEUT 101 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että sopimusta, jolla jäsenvaltion ammattilaisjalkapallokilpailuihin osallistuvat seurat ovat yhteistyössä asianomaisen kansallisen lajiliiton kanssa sitoutuneet olemaan rekrytoimatta toistensa pelaajia, jos kyseiset pelaajat ovat irtisanoneet työsopimuksensa yksipuolisesti vedoten covid-19-pandemian tai siihen liittyvien poikkeuksellisten päätösten, kuten sarjakauden pidentämisen, aiheuttamiin vaikeuksiin, on pidettävä sopimuksena, jonka tarkoituksena on rajoittaa kilpailua.
36      Tältä osin vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että jotta tietyssä yksittäistapauksessa voitaisiin katsoa, että sopimus, yritysten yhteenliittymän päätös tai yhdenmukaistettu menettelytapa kuuluu SEUT 101 artiklan 1 kohdassa määrätyn kiellon soveltamisalaan, on kyseisen määräyksen sanamuodon mukaan osoitettava, että tällaisen toiminnan tarkoituksena on kilpailun estäminen, rajoittaminen tai vääristäminen tai että toiminnalla on tällainen vaikutus (tuomio 21.12.2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 158 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 4.10.2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 124 kohta).
37      Tätä varten on ensimmäisenä tarkastelun kohteena tutkittava kyseessä olevan toiminnan tarkoitusta. Jos tällaisen tutkinnan päätteeksi käy ilmi, että kyseisellä toiminnalla on kilpailunvastainen tarkoitus, sen vaikutusta kilpailuun ei ole tarpeen tutkia. Vaikutus on siis tutkittava toisena tarkastelun kohteena ainoastaan siinä tapauksessa, että toiminnalla ei voida katsoa olevan tällaista kilpailua rajoittavaa tarkoitusta (tuomio 21.12.2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 159 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 4.10.2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 125 kohta).
38      Kilpailunvastaisen tarkoituksen käsitettä on tulkittava suppeasti, vaikka sitä ei voidakaan pitää poikkeuksena suhteessa kilpailunvastaisen vaikutuksen käsitteeseen (tuomio 21.12.2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 161 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 4.10.2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 126 kohta).
39      Niinpä kyseisellä käsitteellä on ymmärrettävä viitattavan yksinomaan tiettyihin yritysten välisen toiminnan yhteensovittamisen muotoihin, jotka ilmentävät sellaista riittävää haitallisuutta kilpailulle, että niiden vaikutusten tutkimista voidaan pitää tarpeettomana. Tiettyjen yritysten välisen toiminnan yhteensovittamisen muotojen voidaan nimittäin jo luonteensa puolesta katsoa haittaavan tavanomaisen
kilpailun toimivuutta (tuomio 21.12.2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 162 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 4.10.2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 127 kohta).
40      Tällaisena pidettävää toimintaa ovat ensinnäkin tietyt kilpailulle erityisen vahingolliset kollusiiviset toimintatavat, kuten horisontaaliset kartellit, joissa vahvistetaan hintoja, jaetaan markkinoita, rajoitetaan tuotantokapasiteettia tai jaetaan asiakkaita. Tämäntyyppinen toiminta on nimittäin omiaan johtamaan hintojen nousuun tai tuotannon ja siten tarjonnan vähenemiseen, mistä seuraa voimavarojen huono käyttö käyttäjäyritysten ja kuluttajien vahingoksi (ks. vastaavasti tuomio 21.12.2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 163 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
41      Myös muuntyyppisellä toiminnalla voidaan joissakin tapauksissa katsoa olevan kilpailunvastainen tarkoitus, vaikka se ei välttämättä ole yhtä haitallista kilpailulle. Tämä pätee muun muassa tietyntyyppisiin muihin horisontaalisiin sopimuksiin kuin kartelleihin, esimerkiksi sellaisiin, jotka johtavat kilpailevien yritysten sulkemiseen pois markkinoilta, tai tietyntyyppisiin yritysten yhteenliittymien päätöksiin (tuomio 21.12.2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 164 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 4.10.2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 128 kohta). Tällaisen luonnehdinnan tekemiseksi on kuitenkin osoitettava, että toimintatavat ovat riittävän haitallisia kilpailulle siinä mielessä, että niillä on ilmeinen kilpailunvastainen logiikka, kuten julkisasiamies esittää ratkaisuehdotuksensa 28 kohdassa.
42      Kuten SEUT 101 artiklan 1 kohdan a ja c alakohdasta, joissa viitataan muun muassa ”osto- tai myyntihintojen” vahvistamiseen ja ”markkinoiden tai hankintalähteiden” jakamiseen, ilmenee, tällaiset kartellit, horisontaaliset sopimukset ja yritysten yhteenliittymien päätökset voivat koskea paitsi asianomaisten yritysten kaupan pitämiä tavaroita tai palveluja eli siis tarjontaa myös kaikenlaisia resursseja, joita yritykset tarvitsevat tavaroiden tai palvelujen tuottamiseksi, eli siis kysyntää. Mainittujen yritysten kollusiivista käyttäytymistä voi siten olla esimerkiksi toimittajien jakaminen, yritysten kollektiivisen markkinavoiman käyttäminen sen hinnan vahvistamiseksi, jolla ne ostavat tuotantopanoksiaan, tai olennaisen kilpailutekijän, jollaisena voidaan tietyillä aloilla tai tietyillä markkinoilla pitää korkeatasoisten työntekijöiden, kuten ammattilaisjalkapalloilun tapauksessa jo koulutettujen pelaajien, rekrytointia, rajoittaminen tai hallinta (tuomio 4.10.2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 129 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
43      Sen määrittämiseksi, kuuluuko tietyssä tapauksessa sopimus, yritysten yhteenliittymän päätös tai yhdenmukaistettu menettelytapa sellaiseen yhteensovittamisen muotoon, jonka on jo luonteensa vuoksi katsottava haittaavan tavanomaisen kilpailun toimivuutta, on tutkittava ensiksi kyseisen sopimuksen, päätöksen tai menettelytavan sisältöä, toiseksi sen taloudellista ja oikeudellista asiayhteyttä ja kolmanneksi sillä tavoiteltuja päämääriä (ks. vastaavasti tuomio 21.12.2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 165 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 29.7.2024, Banco BPN v. BIC Português ym., C‑298/22, EU:C:2024:638, 44 kohta).
44      Tältä osin ensinnäkin yksittäistapauksessa kyseessä olevan sopimuksen, yritysten yhteenliittymän päätöksen tai yhdenmukaistetun menettelytavan sisällön tutkiminen edellyttää sen määrittämistä, onko sen eri näkökohtien valossa siitä seuraavalla yhteistoiminnalla sellaisia ominaispiirteitä, joiden perusteella sen voidaan katsoa kuuluvan sellaiseen yritysten välisen yhteensovittamisen muotoon, jonka on jo luonteensa vuoksi katsottava haittaavan tavanomaisen kilpailun toimivuutta, mistä on kyse erityisesti silloin, kun yhteensovittaminen, jolla on tällaisia ominaisuuksia, on nimenomaan näiden ominaisuuksien vuoksi omiaan johtamaan kilpailuolosuhteisiin, jotka eivät vastaa tavanomaisia olosuhteita kyseisellä alalla tai kyseisillä markkinoilla (ks. vastaavasti tuomio 29.7.2024, Banco BPN v. BIC Português ym., C‑298/22, EU:C:2024:638, 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
45      Kyseessä olevan toiminnan taloudellisen ja oikeudellisen asiayhteyden osalta on otettava huomioon kyseessä olevien tavaroiden tai palvelujen luonne sekä kyseessä olevan alan tai alojen taikka markkinoiden rakenteelle ja toiminnalle ominaiset tosiasialliset olosuhteet. Sitä vastoin kyseisen toiminnan vaikutuksia kilpailuun – olivatpa ne todellisia tai mahdollisia ja negatiivisia tai positiivisia – ei ole tarpeen tutkia eikä varsinkaan näyttää toteen (tuomio 21.12.2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 166 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; tuomio 27.6.2024, komissio v. Servier ym., C‑176/19 P, EU:C:2024:549, 288 ja 453 kohta ja tuomio 4.10.2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 131 kohta).
46      Kun otetaan huomioon ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tältä osin esittämät seikat, on täsmennettävä, että vaikka tietyn toiminnan taloudellista ja oikeudellista asiayhteyttä on joka tapauksessa tarkasteltava – kuten edellä 43 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä ilmenee –, toiminnan asiayhteyden huomioon ottamisen aste voi kuitenkin riippua kyseisen toiminnan laadusta, kuten julkisasiamies esittää ratkaisuehdotuksensa 42, 43 ja 66 kohdassa.
47      Unionin tuomioistuin on siten todennut, että silloin, kun kyse on kollusiivisista toimintatavoista, jotka voivat kuulua kilpailun kannalta erityisen haitalliseen yhteensovittamisen muotoon, kuten horisontaalisista kartelleista, jotka johtavat markkinoiden jakamiseen tai näiden markkinoiden potentiaalisesti kilpailevien yritysten poissulkemiseen, tällaisten toimintatapojen taloudellisen ja oikeudellisen asiayhteyden tarkastelu voidaan rajoittaa siihen, mikä osoittautuu ehdottoman tarpeelliseksi tarkoitukseen perustuvan kilpailunrajoituksen olemassaolon toteamiseksi (ks. vastaavasti tuomio 20.1.2016, Toshiba Corporation v. komissio, C‑373/14 P, EU:C:2016:26, 28 ja 29 kohta ja tuomio 26.10.2023, EDP – Energias de Portugal ym., C‑331/21, EU:C:2023:812, 100–102 kohta).
48      Sitä vastoin silloin, kun on kyse muuntyyppisistä toimintatavoista, jotka eivät välttämättä ole yhtä haitallisia kilpailulle mutta jotka voivat kuitenkin olla riittävän haitallisia, jotta niillä voidaan katsoa olevan kilpailunvastainen tarkoitus, on tutkittava perusteellisemmin kaikki edellä 45 kohdassa tarkoitetut seikat, mikä edellyttää tarvittaessa merkityksellisten lainsäädännöllisten ja institutionaalisten puitteiden huomioon ottamista.
49      Kummassakin tapauksessa kyseessä olevan toimintatavan tosiasiallisen taloudellisen ja oikeudellisen asiayhteyden tutkimisen avulla on voitava varmistua siitä, että edellytykset sille, että kyseessä olevaa toimintatapaa voidaan pitää riittävän haitallisena sen luonnehtimiseksi tarkoitukseltaan kilpailunvastaiseksi, täyttyvät. On nimittäin mahdollista, että tällainen luonnehdinta voidaan hyväksyä vain tietyissä olosuhteissa, jotka liittyvät muun muassa kyseessä olevien tavaroiden tai palvelujen luonteeseen, markkinoiden toiminnan todellisiin olosuhteisiin ja niiden rakenteeseen. Tämän asiayhteyden huomioon ottaminen voi käänteisesti johtaa sen toteamiseen, että kyseiseen toimintaan liittyvät erityiset olosuhteet ovat omiaan osoittamaan, ettei toiminta ole riittävän haitallista tällaisen luonnehdinnan perustelemiseksi (ks. vastaavasti tuomio 29.7.2024, Banco BPN v. BIC Português ym., C‑298/22, EU:C:2024:638, 48 kohta).
50      Kyseessä olevalla toiminnalla tavoiteltujen tavoitteiden osalta on tämän jälkeen määritettävä ne objektiiviset tavoitteet, jotka kyseisellä toiminnalla pyritään kilpailun kannalta saavuttamaan. Sitä vastoin se, että mukana olevat yritykset ovat toimineet ilman subjektiivista aikomusta estää kilpailu taikka rajoittaa tai vääristää sitä, ja se, että ne ovat pyrkineet tiettyihin hyväksyttäviin tavoitteisiin, ei ole SEUT 101 artiklan 1 kohdan soveltamisen kannalta ratkaisevaa (tuomio 21.12.2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 167 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 4.10.2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 132 kohta).
51      Lisäksi kaikkien edellytettävien seikkojen tarkastelusta on joka tapauksessa ilmettävä ne täsmälliset syyt, joiden vuoksi voidaan katsoa, että kyseessä oleva toiminta on riittävän haitallista kilpailulle ja että sen tarkoituksena on kilpailun estäminen, rajoittaminen tai vääristäminen (ks. vastaavasti tuomio 21.12.2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 168 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 4.10.2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 133 kohta).
52      Nyt käsiteltävässä asiassa on ensinnäkin mainittava pääasiassa kyseessä olevan sopimuksen sisällöstä, että itse ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämän kolmannen kysymyksen sanamuodosta ja edellä 11 ja 12 kohdassa mieleen palautetuista kyseisen tuomioistuimen toteamuksista ilmenee, että kyseessä on sopimus, jolla joukko jäsenvaltion kansallisiin ammattilaisjalkapallokilpailuihin osallistuvia seuroja sitoutui yhteistyössä asianomaisen kansallisen lajiliiton kanssa olemaan palkkaamatta toistensa pelaajia, jotka ovat irtisanoneet työsopimuksensa yksipuolisesti vedoten covid-19-pandemian ja siihen liittyvien poikkeuksellisten päätösten, kuten sarjakauden pidentämisen, aiheuttamiin vaikeuksiin.
53      Tehdessään tällaisen sopimuksen sen osapuolina olevat ammattilaisjalkapalloseurat yhteensovittavat yhdessä vahvistettujen yksityiskohtaisten sääntöjen mukaisesti – tässä tapauksessa kahden jäsenvaltiossa järjestettävän korkeatasoisen urheilukilpailun osalta – käyttäytymistään ”tuotannontekijöiden markkinoilla”, jollaisena
jo koulutettujen tai koulutettavina olevien pelaajien rekrytointia voidaan taloudellisesta näkökulmasta pitää. Tällaisella yhteensovittamisella
seurat luopuvat kaikista mahdollisuuksista päättää itsenäisesti sellaisen pelaajan rekrytoimisesta, joka oli irtisanonut yksipuolisesti työsopimuksensa toisen seuran kanssa covid-19-pandemiaan liittyvistä syistä, tai kieltävät itseltään tällaisen rekrytoimisen. Tällaisella sopimuksella, jota voidaan pitää no-poach-sopimuksena, rajoitetaan ilmeisellä tavalla sellaista kilpailutekijää, jolla on keskeinen rooli korkean tason ammattilaisurheilussa, eli mahdollisuutta rekrytoida jo tietyn seuran kanssa sopimussuhteessa olevia pelaajia, kun taas ilman tällaista rajoitusta seurat voisivat nimenomaan kilpailla keskenään kyseisillä markkinoilla (ks. vastaavasti tuomio 4.10.2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 138, 145 ja 146 kohta).
54      No-poach-sopimukset voidaan rinnastaa SEUT 101 artiklan 1 kohdan c alakohdassa tarkoitettuihin hankintalähteiden jakamista koskeviin horisontaalisiin sopimuksiin, jotka – kuten edellä 42 kohdasta ilmenee – ovat haitallisia kilpailulle, koska niillä pyritään sementoimaan keinotekoisesti työntekijöiden muodostamien ”resurssien” jakautuminen osallistuvien yritysten kesken (ks. vastaavasti tuomio 4.10.2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 146 kohta), mikä johtaa näiden resurssien mahdollisesti tehottomaan jakautumiseen markkinoilla.
55      Lisäksi tällaisilla sopimuksilla vähennetään näiden työntekijöiden mahdollisuuksia tarjota palvelujaan muille yrityksille ja rajoitetaan siten heidän neuvotteluasemaansa markkinoilla, myös suhteessa yritykseen, jonka palveluksessa he ovat. Vaikka no-poach-sopimusten sisältö poikkeaa sellaisten sopimusten sisällöstä, joilla tällaiset yritykset sopisivat keskenään suoraan pelaajiensa palkkojen määrittämisestä eli henkilöstöresurssiensa ”ostohinnoista”, minkä seurauksena kilpailu tältä osin poistuisi tai rajoittuisi, no-poach-sopimuksilla voi siten kuitenkin olla välillinen ja mahdollinen vaikutus tällaisiin hintoihin.
56      Sopimuksen sisällön tutkiminen ei kuitenkaan yksinään riitä tällaisen luonnehdinnan tekemiseen – kuten edellä 43 ja 49 kohdassa mainitusta vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee –, vaikka sopimus liittyisikin tietyntyyppiseen toimintaan, jonka voidaan yleisesti katsoa olevan omiaan rajoittamaan kilpailua jo tarkoituksensa perusteella.
57      Toisena osana on tutkittava kyseessä olevan toiminnan taloudellista ja oikeudellista asiayhteyttä, jonka osalta on ensinnäkin muistutettava, että sen tosiasiallisen asiayhteyden konkreettinen tutkiminen, johon urheiluun liittyvä taloudellinen toiminta kuuluu, voi edellyttää, että huomioon otetaan – muiden seikkojen ohella ja siltä osin kuin ne osoittautuvat merkityksellisiksi – kyseessä olevan urheilulajin luonne, sen järjestäytymis- ja toimintatapa, tapa, jolla urheilulajia harjoitetaan, tapa, jolla lajin parissa toimivat toimijat ovat vuorovaikutuksessa keskenään, sekä niiden urheilulajista eri tasoilla vastaavien rakenteiden tai elinten rooli, joiden kanssa unioni toimii yhteistyössä SEUT 165 artiklan 3 kohdan mukaisesti (ks. vastaavasti tuomio 21.12.2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 104 ja 105 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
58      Nyt käsiteltävässä asiassa pääasiassa kyseessä oleva sopimus on edellä 52 kohdassa mainitulla tavalla jäsenvaltion kansallisiin ammattilaisjalkapallokilpailuihin osallistuvien seurojen yhteistyössä asianomaisen kansallisen lajiliiton kanssa tekemä sopimus siitä, etteivät ne palkkaa pelaajia, jotka ovat irtisanoneet työsopimuksensa yksipuolisesti covid-19-pandemiaan liittyvistä syistä.
Kuten edellä 53 kohdassa mainittiin, se koskee siis kilpailutekijää, jolla on keskeinen merkitys korkean tason ammattilaisjalkapalloilussa.
59      Ammattilaisjalkapalloseurojen kaltaisten yritysten välillä mahdollisesti käytävään kilpailuun liittyy kuitenkin tiettyjä erityispiirteitä. Vaikka yritykset voivat kilpailla keskenään eri markkinoilla, kuten lipunmyynti otteluiden katsojille, yhteistyökumppaneiden etsintä ja sitouttaminen sekä tiettyjen sellaisten oikeudellisten tai taloudellisten oikeuksien hyödyntäminen, jotka liittyvät kilpailuihin, joihin ne osallistuvat, ja niiden käyttämiin pelaajiin, yritysten keskinäinen asema kyseisillä markkinoilla riippuu kuitenkin tietyssä määrin niiden ensisijaisesta ja pääasiallisesta toiminnasta, joka on niiden osallistuminen urheilukilpailuihin.
60      Tällaisille urheilukilpailuille on ominaista muun muassa se, että vaikka kilpailuihin voivat osallistua vain joukkueet, jotka ovat saavuttaneet urheilussa tiettyjä tuloksia, ja vaikka kilpailujen toteuttaminen perustuu siihen, että tällaiset joukkueet kohtaavat toisensa ja karsiutuvat kilpailusta vaiheittain eli urheilullisiin ansioihin perustuen, kilpailujen moitteeton toiminta, jatkuvuus ja menestys perustuvat myös tietyn urheilullisen ja taloudellisen tasapainon ja jossain määrin yhtäläisten mahdollisuuksien säilyttämiseen niihin osallistuvien ammattilaisjalkapalloseurojen välillä, kun otetaan huomioon niiden välinen keskinäinen riippuvuussuhde (ks. vastaavasti tuomio 21.12.2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 143 ja 235 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
61      Tältä osin sen kilpailun, jota ammattilaisjalkapalloseurat voivat käydä, jatkuvuus edellyttää, että aina on olemassa riittävä määrä seuroja, jotka osallistuvat kansallisella ja kansainvälisellä tasolla järjestettäviin eri kilpailuihin, vaikka seurat voivat kauden edetessä asteittain karsiutua tietystä kilpailusta ja vaikka jotkin seurat voivat nousta ylemmälle sarjatasolle tai vastaavasti pudota alemmalle sarjatasolle.
62      Toiseksi unionin tuomioistuin on useaan otteeseen todennut, että kun otetaan huomioon nämä erilaiset erityispiirteet, on perusteltua, että
tietystä urheilulajista vastuussa olevat kansalliset tai kansainväliset liitot voivat oikeudellisen autonomiansa nojalla antaa ja soveltaa sääntöjä, jotka koskevat paitsi yleisesti kyseisen lajin kilpailujen järjestämistä ja kulkua sekä urheilijoiden osallistumista niihin, ja valvoa tällaisten sääntöjen noudattamista (ks. vastaavasti tuomio 21.12.2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 75 ja 142 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
63      Tällaisilla yhteisillä säännöillä, joilla pyritään takaamaan kilpailujen yhtenäisyys ja koordinointi kokonaisaikataulun puitteissa sekä laajemmin edistämään asianmukaisesti ja tehokkaasti yhtäläisiin mahdollisuuksiin ja urheilullisiin ansioihin perustuvien kilpailujen järjestämistä, voidaan oikeutetusti pyrkiä muun muassa sääntelemään edellytyksiä, joilla ammattilaisjalkapalloseurat voivat muodostaa tällaisiin kilpailuihin osallistuvat joukkueensa ja joilla pelaajat itse voivat osallistua niihin (ks. vastaavasti tuomio 4.10.2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 143 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
64      Erityisesti on niin, että koska ammattilaisjalkapalloilun seurajoukkuekilpailujen vuosittainen tai kausittainen toteuttaminen unionissa perustuu – kuten edellä 60 kohdassa todettiin – siihen, että kilpailuun osallistuvat joukkueet kohtaavat toisensa ja karsiutuvat kilpailusta vaiheittain, ja siten pääasiallisesti urheilullisiin ansioihin, mikä voidaan taata vain, jos joukkueet kohtaavat toisensa tietyssä määrin yhtäläiset mahdollisuudet takaavien yhtenäisten normatiivisten ja teknisten edellytysten mukaisesti, voi olla perusteltua, että urheilun lajiliitto pyrkii tietyssä määrin varmistamaan vakauden pelaajistoissa, joista seurat muodostavat joukkueensa tietyllä kaudella, esimerkiksi kieltämällä työsopimusten yksipuolisen päättämisen kunkin kauden tai vuoden aikana (tuomio 4.10.2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 144 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
65      Lajiliiton sääntöjen on kuitenkin oltava sopusoinnussa unionin oikeuden kanssa. Erityisesti tällaisten sääntöjen antamisesta ei saa seurata, että tällaisen lajiliiton jäsenet, joita voidaan pitää yrityksinä, rikkovat SEUT 101 ja SEUT 102 artiklaa. Sääntöjen soveltamisella ei myöskään voida rajoittaa unionin oikeudessa yksityisille annettujen oikeuksien ja vapauksien käyttämistä
(ks. vastaavasti tuomio 21.12.2023, Royal Antwerp Football Club, C‑680/21, EU:C:2023:1010, 103 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
66      Nyt käsiteltävässä asiassa pääasiassa kyseessä oleva sopimus, jonka LPFP ja joukko jalkapalloseuroja tekivät yhteistyössä taloudellisina toimijoina, sementoi osittain näiden seurojen kilpailusuhteet.
67      Kolmanneksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii – kuten edellä 24 ja 25 kohdasta ilmenee –, onko sen tiettyjen muiden
pääasiassa kyseessä olevan sopimuksen taloudelliselle ja oikeudelliselle asiayhteydelle
ominaisten seikkojen vuoksi katsottava, että kyseinen sopimus ei ole kilpailun kannalta riittävän haitallinen, jotta sen tarkoituksena voitaisiin katsoa olevan kilpailun rajoittaminen ja jotta sen todellisten ja mahdollisten kilpailuvaikutusten tutkimatta jättäminen olisi perusteltua.
68      Kuten edellä 7–11, 14–16 ja 18 kohdasta ilmenee, kyseinen tuomioistuin viittaa erityisesti covid-19-pandemiaan, pandemiasta aiheutuneisiin yleisiin seurauksiin, jotka liittyvät muun muassa väestön eristämiseen ja yleisöä palvelevien laitosten sulkemiseen, sekä siitä ammattilaisjalkapalloilulle aiheutuneisiin erityisiin seurauksiin, kuten sarjakauden 2019/2020 keskeyttämiseen ja pandemiasta jalkapalloseuroille aiheutuneisiin lukuisiin käytännöllisiin, urheilullisiin, sosiaalisiin, taloudellisiin ja rahoituksellisiin vaikeuksiin.
69      Tältä osin on todettava, että vaikka pääasiassa kyseessä olevan sopimuksen luonnehdinta SEUT 101 artiklan 1 kohdan kannalta kuuluu viime kädessä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtäviin, unionin tuomioistuin voi ennakkoratkaisupyynnön tutkimisen yhteydessä kuitenkin esittää käytettävissään olevaan asiakirja-aineistoon sisältyvien seikkojen perusteella tiettyjä täsmennyksiä ohjatakseen kyseistä tuomioistuinta sen tulkinnassa ja antaakseen sille edellytykset ratkaista pääasia (ks. vastaavasti tuomio 13.7.2006, Manfredi ym., C‑295/04–C‑298/04, EU:C:2006:461, 48 kohta ja tuomio 25.1.2024, Em akaunt BG, C‑438/22, EU:C:2024:71, 27 kohta).
70      Nyt käsiteltävässä asiassa on ensinnäkin todettava, että pääasiassa kyseessä oleva toiminta eroaa säännöistä, joita tietystä urheilulajista vastaavat kansalliset tai kansainväliset lajiliitot antavat perussääntöjensä ja viranomaisten niille antamien tai tunnustamien tehtävien nojalla. Edellä 10–12 kohdassa selostetuista LPFP:n 7.4. ja 8.4.2020 päivätyistä lehdistötiedotteista näyttää nimittäin ilmenevän, että kyseiseen toimintaan ei alun perin ryhtynyt lajiliitto vaan ammattilaisjalkapalloseurat, jotka ovat yrityksiä.
71      Kyseessä olevaa toimintaa ei voida rinnastaa tällaisiin sääntöihin myöskään siksi, että SEUT 101 artiklan 1 kohdan tarkoituksena on kieltää kaikenlainen yhteensovittaminen, jolla tietoisesti korvataan kilpailuun liittyvät riskit yritysten välisellä käytännön yhteistyöllä, ja että laajemminkin EUT-sopimuksen kilpailua koskevat määräykset perustuvat lähtökohtaan, jonka mukaan jokaisen taloudellisen toimijan on määritettävä itsenäisesti politiikka, jota se aikoo noudattaa markkinoilla (ks. vastaavasti tuomio 14.7.1981, Züchner, 172/80, EU:C:1981:178, 13 kohta ja tuomio 20.11.2008, Beef Industry Development Society ja Barry Brothers, C‑209/07, EU:C:2008:643, 34 kohta).
72      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimittamista tiedoista ilmenee kuitenkin, että vaikka pääasiassa kyseessä olevaan toimintaan ei alun perin ryhtynyt toimivaltainen kansallinen lajiliitto, siihen ryhdyttiin kyseisen liiton puheenjohtajan läsnä ollessa, ja voidaan katsoa, että liitto tuki toimintaa tai jopa hyväksyi sen, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on kuitenkin tarkistettava.
73      Kuten ennakkoratkaisupyynnössä täsmennetään, toiminta liittyi paitsi kyseiseen alaan monilta osin vaikuttaneen myös ennen kaikkea sillä käytävän kilpailun sujumista olennaisesti muuttaneen covid-19-pandemian aiheuttamaan aivan erityiseen tilanteeseen. Erityisesti pandemian ja siitä seuranneen sarjakauden 2019/2020 keskeyttämisen vuoksi vielä pelaamatta olleiden Primeira Ligan ja Segunda Ligan otteluiden järjestäminen oli pääasiassa kyseessä olevan sopimuksen tekohetkellä epävarmaa, ja epävarmuus vaikutti sekä sarjakauden päättymisajankohtaan – siinä tapauksessa, että kausi käynnistetään uudelleen – että tiettyjen pelaajien työsopimusten päättymisajankohtaan. Ilman asianmukaisia toimenpiteitä pelaajat, jotka olisivat irtisanoneet työsopimuksensa yksipuolisesti kyseisen pandemian vuoksi tai joiden työsopimus olisi päättynyt ajankohtana, jona kyseisen sarjakauden oli alun perin määrä päättyä, eli 30.6.2020, olisi voitu vapaasti ottaa toisen seuran palvelukseen tämän jälkeen, mikä olisi väistämättä ja merkittävästi muuttanut eri joukkueiden kokoonpanoa ja näin ollen heikentänyt kilpailun rehellisyyttä. Kuten julkisasiamies esittää ratkaisuehdotuksensa 57 ja 58 kohdassa, tällainen tilanne olisi lisäksi voinut pahentua, jos seurojen, joista tällaiset pelaajat lähtevät, taloudelliset ja rahoitukselliset vaikeudet olisivat estäneet niitä palkkaamasta uusia pelaajia riittävien likvidien varojen puuttumisen vuoksi.
74      Covid-19-pandemian kaltaisen tapahtuman ilmenemisellä ei tosin sellaisenaan voida perustella poikkeamista SEUT 101 artiklan 1 kohdan pakottavasta määräyksestä (ks. vastaavasti ja analogisesti tuomio 26.9.2013, ÖBB-Personenverkehr, C‑509/11, EU:C:2013:613, 49 ja 50 kohta ja tuomio 8.6.2023, UFC – Que choisir ja CLCV, C‑407/21, EU:C:2023:449, 57 kohta).
75      Siltä osin kuin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa SEUT 165 artiklaan, on lisättävä, että arviointiin ei vaikuta se, että sopimus, yritysten yhteenliittymän päätös tai yhdenmukaistettu menettelytapa toteutetaan urheilun alalla. Kyseinen määräys ei nimittäin ole erityissääntö, jolla urheilu jätettäisiin kokonaan tai osittain sellaisten muiden unionin primaarioikeuden määräysten, joita siihen voitaisiin soveltaa, soveltamisalan ulkopuolelle tai jolla velvoitettaisiin kohtelemaan urheilua erityisellä tavalla tällaisen soveltamisen yhteydessä (tuomio 21.12.2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 101 kohta).
76      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on kuitenkin otettava huomioon edellä 73 kohdassa mainitun kaltaiset olosuhteet sen määrittämiseksi, voidaanko pääasiassa kyseessä olevan toiminnan asiayhteyden perusteella, kun sitä tarkastellaan yhdessä sopimuksen sisällön ja sopimuksen objektiivisten tavoitteiden kanssa, katsoa, että toiminnan tarkoituksena on estää, rajoittaa tai vääristää kilpailua.
77      Taloudellisen ja oikeudellisen asiayhteyden, johon tietyssä yksittäistapauksessa kyseessä oleva toiminta kuuluu, ja erityisesti alan tai alojen taikka markkinoiden, joilla kyseinen toiminta tapahtuu, toiminnalle ominaisten tosiasiallisten olosuhteiden huomioon ottamisesta on joka tapauksessa ilmettävä ne täsmälliset syyt, joiden vuoksi kyseinen toiminta ei ole tälle asiayhteydelle ominaisten erityispiirteiden vuoksi riittävän haitallista kilpailulle, jotta sen tarkoituksena voitaisiin katsoa olevan kilpailun estäminen, rajoittaminen tai vääristäminen, samalla tavalla kuin edellä 51 kohdassa mainitun mukaisesti edellytetään siinä tapauksessa, että toimivaltainen viranomainen tai tuomioistuin päätyy vastakkaiseen päätelmään.
78      Riippumatta siitä, minkä päätelmän ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tekee tarkasteltuaan muita taloudelliseen ja oikeudelliseen asiayhteyteen liittyviä seikkoja, joihin se viittaa, siltä osin, onko kyse tarkoitukseen perustuvasta kilpailunrajoituksesta vai ei, tällaisen arvioinnin on perustuttava kilpailuanalyysiin, josta ilmenevät täsmälliset tällaista päätelmää tukevat syyt, kun otetaan huomioon kaikki merkitykselliset tosiseikat ja oikeudelliset seikat.
79      Kolmantena ja viimeisenä osana on tarkasteltava objektiivia tavoitteita, joihin pääasiassa kyseessä olevalla sopimuksella pyritään kilpailun kannalta, ja todettava, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tältä osin esittämät seikat antavat aihetta seuraaviin huomautuksiin.
80      Kyseinen tuomioistuin esittää yhtäältä lähinnä, että pääasiassa kyseessä olevan sopimuksen on katsottava selvän ja täsmällisen sisältönsä perusteella rajoittavan kilpailua, jota kyseisen sopimuksen tehneet ammattilaisjalkapalloseurat olisivat ilman sopimusta voineet käydä pelaajien rekrytoinnin markkinoilla.
81      Kyseisen tuomioistuimen esittämät seikat, joissa kyseinen tavoite johdetaan itse sopimuksen sisällöstä, vahvistavat, että sopimus oli luonnostaan omiaan haittamaan yhtä kilpailun eri muodoista eli pelaajien rekrytoinnin kautta tapahtuvaa kilpailua, jota olisi voitu harjoittaa Primeira Ligaan, joka oli tuolloin keskeytettynä määrittämättömäksi ajaksi mutta jonka käynnistäminen uudelleen oli kuitenkin mahdollista covid-19-pandemiasta johtuvan tilanteen kehittymisestä riippuen, osallistuvien seurojen välillä.
82      Toisaalta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin esittää olennaisilta osin, että pääasiassa kyseessä olevalla sopimuksella pyrittiin edellä 73 kohdassa mainitun kaltaisissa olosuhteissa säilyttämään pelaajiston, josta joukkueet voidaan koota, vakaus sarjakauden 2019/2020 määrittämättömäksi ajaksi keskeyttämisen aikana ja mahdollistamaan näin sarjan jatkuminen tilaisuuden tullen sen rehellisyyden takaavissa olosuhteissa. Kyseinen tuomioistuin muistuttaa tältä osin erityisesti, että sarjakauden oli alun perin määrä päättyä 30.6.2020, että sama ajankohta oli useiden pelaajien ja seurojen välisten työsopimusten päättymisajankohta ja että ilman pääasiassa kyseessä olevaa sopimusta seuroilla olisi ollut oikeus rekrytoida kilpailijoidensa pelaajia sarjan ollessa käynnissä, mukaan lukien sarjakauden alkuperäisen päättymisajankohdan ja sen uudelleen aloittamisen välisenä aikana, mikä olisi mahdollistanut sen, että taloudellisilta resursseiltaan vahvemmat seurat vahvistavat joukkueitaan ja vastaavasti heikentävät kilpailijoitaan, jolloin sarjatilanne ja siten viime kädessä ”stadioneilla käytävä kilpailu” olisi väistämättä vääristynyt.
83      Nämä seikat, joiden perusteella ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että kyseisellä sopimuksella oli tältä osin objektiivisesti kilpailua edistävä tavoite, vaikuttavat merkityksellisiltä, kun otetaan huomioon edellä 60–64 kohdassa mieleen palautetut erityispiirteet, jotka ovat luonteenomaisia ammattilaisjalkapalloilun alalla käytävälle kilpailulle, sekä se tosiasiallinen asiayhteys, jossa mainittu sopimus tehtiin.
84      Kuten kyseisissä kohdissa mainitusta oikeuskäytännöstä ilmenee, seurajoukkuejalkapallokilpailut perustuvat muun muassa urheilullisten ansioiden periaatteelle, joka edellyttää, että kaikkien osallistuvien seurojen tulokset tietyn kilpailun eri vaiheissa ovat vertailukelpoisia.
85      Kuten julkisasiamies huomauttaa ratkaisuehdotuksensa 57–59 kohdassa, tällainen kilpailun, jota seurat voivat käydä, muoto edellyttää välttämättä, että kilpailun rehellisyys ja sen pelaajiston vakaus, josta seurat voivat koota joukkueensa tietyn kilpailun tai kauden aikana, turvataan, mikä edellyttää käytännössä myöhäisten pelaajasiirtojen, jotka voivat muuttaa merkittävästi tietyn joukkueen urheilullista tasoa kilpailun aikana, välttämistä sekä sen kieltämistä, että työsopimus irtisanotaan yksipuolisesti kauden aikana (ks. vastaavasti tuomio 13.4.2000, Lehtonen ja Castors Braine, C‑176/96, EU:C:2000:201, 53 ja 54 kohta ja tuomio 4.10.2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 100 ja 144 kohta), paitsi jos irtisanomiselle on perusteltu syy, kuten se, että seura on jättänyt maksamatta pelaajalle palkan, tai kurinpitorikkomus, joka voi oikeuttaa irtisanomisen.
86      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi siten pätevästi katsoa, että pääasiassa kyseessä olevalla sopimuksella oli samanaikaisesti objektiivisesti kilpailunvastainen tavoite, joka koski kilpailun rajoittamista pelaajien rekrytoinnin markkinoilla, ja objektiivisesti kilpailua edistävä tavoite eli Primeira Ligaan ja Segunda Ligaan osallistuvan pelaajiston vakauden turvaaminen rajoittamalla sitä, että osallistuvat seurat palkkaavat pelaajia, joiden työsopimuksen voimassaolo päättyy tai jotka irtisanovat työsopimuksensa yksipuolisesti covid-19-pandemiaan liittyvistä syistä muun muassa ajanjaksolla, joka sijoittuu sen päivän, jona sarjakauden 2019/2020 olisi pitänyt päättyä, jos sitä ei olisi keskeytetty, ja sen päivän, joka lopulta valittiin uudelleen aloitetun kauden päättymispäiväksi, välille.
87      Kun otetaan huomioon pääasian vastaajan ja komission tältä osin esittämät huomautukset, on lisättävä, että tällainen tilanne eroaa perustavanlaatuisesti tilanteesta, jossa toiminnalla, jolla pyritään objektiivisesti kilpailunvastaiseen päämäärään, on samanaikaisesti muita tavoitteita, jotka voivat olla oikeutettuja mutta jotka ovat kilpailun kannalta neutraaleja (ks. vastaavasti tuomio 21.12.2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 167 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
88      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämistä seikoista ja unionin tuomioistuimen käytettävissä olevasta asiakirja-aineistosta ilmenee siten, että vaikka pääasiassa kyseessä olevan sopimuksen sisällön tarkastelusta ilmenee, että sopimus oli omiaan rajoittamaan ilmeisellä tavalla kilpailua, jota saatettiin käydä pelaajien rekrytoinnin markkinoille osallistuvien jalkapalloseurojen välillä, sen todellisen taloudellisen ja oikeudellisen asiayhteyden tarkastelu, johon kyseinen sopimus kuuluu, puolestaan osoittaa, että sopimus tehtiin yhtäältä alalla, jolla käytävällä kilpailulla on lukuisia erityispiirteitä, ja toisaalta täysin erityisessä asiayhteydessä. Siitä ilmenee lisäksi, että kyseisellä sopimuksella ei pyritty ainoastaan objektiivisesti kilpailunvastaiseen tavoitteeseen eli kilpailun rajoittamiseen pelaajien rekrytoinnin markkinoilla vaan myös saavuttamaan objektiivisesti kilpailua edistävä tavoite eli takaamaan Primeira Ligaan ja Segunda Ligaan osallistuvan pelaajiston vakaus. Niinpä yksinomaan ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on määrittää täsmällisesti ja kantansa perustellen, onko kyseinen sopimus kaikkien merkityksellisten tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen valossa riittävän haitallinen, jotta sen tarkoituksena voidaan katsoa olevan kilpailun rajoittaminen.
89      Kaiken edellä esitetyn perusteella kolmanteen kysymykseen on vastattava, että SEUT 101 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että sopimusta, jolla jäsenvaltion ammattilaisjalkapallokilpailuihin osallistuvat seurat ovat yhteistyössä asianomaisen kansallisen lajiliiton kanssa sitoutuneet olemaan rekrytoimatta toistensa pelaajia, jos kyseiset pelaajat ovat irtisanoneet työsopimuksensa yksipuolisesti vedoten covid-19-pandemian tai siihen liittyvien poikkeuksellisten päätösten, kuten sarjakauden pidentämisen, aiheuttamiin vaikeuksiin, on pidettävä sopimuksena, jonka tarkoituksena on rajoittaa kilpailua, jollei sopimuksen sisällön, sen objektiivisten kilpailua koskevien tavoitteiden sekä sen erityisen taloudellisen ja oikeudellisen asiayhteyden konkreettisesta tarkastelusta ilmene täsmällisiä syitä, joiden perusteella toimivaltainen viranomainen tai tuomioistuin katsoo, ettei tällaista luonnehdintaa voida hyväksyä.
Ensimmäinen ja toinen kysymys
90      Ensimmäisellä ja toisella kysymyksellään, jotka on aiheellista käsitellä yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko SEUT 101 artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että siinä määrättyä kieltoa ei sovelleta sopimukseen, jolla jäsenvaltion ammattilaisjalkapallokilpailuihin osallistuvat seurat ovat yhteistyössä asianomaisen kansallisen lajiliiton kanssa sitoutuneet olemaan rekrytoimatta toistensa pelaajia, jos kyseiset pelaajat ovat irtisanoneet työsopimuksensa yksipuolisesti vedoten covid-19-pandemian tai siihen liittyvien poikkeuksellisten päätösten, kuten sarjakauden pidentämisen, aiheuttamiin vaikeuksiin.
91      Tältä osin unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että kaikki yritysten väliset sopimukset tai yritysten yhteenliittymän päätökset, jotka rajoittavat sopimuspuolina olevien yritysten tai yritysten, joiden on noudatettava tällaista päätöstä, toimintavapautta, eivät välttämättä kuulu SEUT 101 artiklan 1 kohdassa määrätyn kiellon piiriin. Sen taloudellisen ja oikeudellisen asiayhteyden, johon tietyt kyseisistä sopimuksista ja tietyt kyseisistä päätöksistä kuuluvat, tarkastelun perusteella saatetaan nimittäin todeta ensinnäkin, että ne voidaan perustella yhdellä tai useammalla yleisen edun mukaisella hyväksyttävällä tavoitteella, joka ei sellaisenaan ole kilpailunvastainen, toiseksi, että konkreettiset keinot, joihin näiden tavoitteiden toteuttamiseksi turvaudutaan, ovat todella tarpeen tätä varten, ja kolmanneksi, että vaikka osoittautuisi, että näiden keinojen luontaisena seurauksena on kilpailun rajoittuminen tai vääristyminen vähintään potentiaalisesti, kyseinen luontainen seuraus ei mene pidemmälle kuin on tarpeen erityisesti poistamalla kaiken kilpailun (tuomio 21.12.2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 183 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 4.10.2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 149 kohta).
92      Mainittua oikeuskäytäntöä ei kuitenkaan voida soveltaa silloin, kun on kyse menettelytavoista, jotka eivät suinkaan rajoitu siihen, että niiden luontaisena seurauksena on vähintään potentiaalinen kilpailun rajoittuminen, kun tiettyjen yritysten toimintavapautta rajoitetaan, vaan ne ovat kilpailun kannalta siinä määrin vahingollisia, että voidaan katsoa, että jopa niiden tarkoituksena on kilpailun estäminen, rajoittaminen tai vääristäminen (tuomio 21.12.2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 186 kohta ja tuomio 4.10.2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 150 kohta). Tällaisten menettelytapojen vahingollisuus kilpailulle, eli suora tai välillinen vahinko, joka niistä voi aiheuttaa käyttäjille ja väli- tai loppukuluttajille eri aloilla tai markkinoilla, on liian suuri, jotta sitä voitaisiin pitää perusteltuna ja oikeasuhteisena (tuomio 4.10.2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 150 kohta).
93      Siltä osin kuin kyse on menettelytavoista, joiden tarkoituksena on kilpailun estäminen, rajoittaminen tai vääristäminen, niille voidaan siis myöntää poikkeus SEUT 101 artiklan 1 kohdassa määrätystä kiellosta yksinomaan SEUT 101 artiklan 3 kohdan nojalla ja edellyttäen, että kaikki kyseisessä määräyksessä määrätyt edellytykset täyttyvät (tuomio 21.12.2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 187 kohta ja tuomio 4.10.2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 151 kohta).
94      Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on siis ainoastaan siinä tapauksessa, että se päätyy pääasiassa kyseessä olevaa sopimusta koskevan tarkastelunsa päätteeksi siihen, ettei sopimuksen tarkoituksena ole kilpailun rajoittaminen, ja jos sen on mahdollista todeta, että kyseisellä sopimuksella on kuitenkin tällainen vaikutus, tarkistettava, voidaanko kyseisen sopimuksen katsoa jäävän SEUT 101 artiklan 1 kohdan soveltamisalan ulkopuolelle edellä 91 kohdassa mainitun oikeuskäytännön nojalla, kun otetaan huomioon, että tähän oikeuskäytäntöön vetoavan asianosaisen on osoitettava vakuuttavin perusteluin ja todistein, että kaikki kyseisen oikeuskäytännön soveltamisen edellytykset täyttyvät (ks. analogisesti tuomio 21.12.2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 130, 191 ja 205 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
95      Kun otetaan huomioon ennakkoratkaisupyynnössä esitetyt seikat sekä pääasian asianosaisten ja muiden tähän oikeudenkäyntiin osallistuneiden osapuolten tältä osin esittämät huomautukset, on kuitenkin huomattava ensinnäkin, että vaikka pääasiassa kyseessä oleva toiminta muodostuu sopimuksesta, jonka ammattilaisjalkapalloseurat tekivät yhteistyössä asianomaisen kansallisen lajiliiton kanssa, eli siten sopimuksesta, jonka yritykset tekivät yhteistyössä yritysten yhteenliittymän kanssa (ks. vastaavasti tuomio 21.12.2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, 90 kohta), se voi kuulua edellä 91 kohdassa mainitun oikeuskäytännön soveltamisalaan. Kuten kyseisessä oikeuskäytännössä käytetyistä ilmaisuista ilmenee, kyseistä oikeuskäytäntöä nimittäin sovelletaan – toisin kuin pääasian vastaaja ja komissio väittävät –
kaikkeen toimintaan, jolla yritysten yhteenliittymä ja sen jäseninä olevat yritykset yhteensovittavat toimintaansa keskenään – tämän yhteensovittamisen muodosta riippumatta –, eikä ainoastaan sellaiseen toimintaan, joka tapahtuu sellaisten sääntöjen muodossa, joita voidaan pitää yritysten yhteenliittymän päätöksenä.
96      Toiseksi on mainittava, että unionin tuomioistuin on jo useaan otteeseen todennut yleisen edun mukaisesta hyväksyttävästä tavoitteesta, että urheilukilpailujen sääntöjenmukaisuuden varmistamista koskeva tavoite on yleisen edun mukainen hyväksyttävä tavoite, joka on erityisen tärkeä jalkapalloilun osalta ja jolla voidaan muun muassa oikeuttaa periaatteellisesti ja sääntöjen konkreettisesta sisällöstä riippumatta sellaisten sääntöjen antaminen, jotka koskevat kilpailun aikana tapahtuvien pelaajasiirtojen määräaikoja ja joilla pyritään varmistamaan tietyn vakauden säilyminen seurojen pelaajistoissa, joista niiden tietyssä kilpailussa peluuttamat joukkueet kootaan (ks. vastaavasti tuomio 4.10.2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, 100–102 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
97      Niinpä tällaiseen tavoitteeseen pyrkiminen voi lähtökohtaisesti oikeuttaa pääasiassa kyseessä olevan kaltaisella sopimuksella luodut säännöt, ottamatta kuitenkaan kantaa niiden konkreettiseen sisältöön.
98      Kolmanneksi ja viimeiseksi kyseisen sopimuksen tarpeellisuudesta ja oikeasuhteisuudesta sen suppeassa merkityksessä on todettava, että tämän tutkiminen edellyttää – kuten edellä 91 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä ilmenee – aluksi sen määrittämistä, ovatko konkreettiset keinot, joilla tietyssä yksittäistapauksessa pyritään yleisen edun mukaiseen hyväksyttävään tavoitteeseen, sellaisia, joilla kyseinen tavoite voidaan saavuttaa, sitten sen arvioimista, onko kyseisten keinojen käyttäminen tarpeen mainitun tavoitteen saavuttamiseksi – mikä edellyttää sitä, ettei muita tässä tarkoituksessa yhtä tehokkaita mutta kilpailua vähemmän rajoittavia toimenpiteitä ole käytettävissä – ja lopuksi vielä sen varmistamista, että valittujen toimenpiteiden rajoittavat vaikutukset eivät ole suhteettomia kyseiseen tavoitteeseen nähden erityisesti siksi, että niillä poistettaisiin kaikki kilpailu kyseisiltä markkinoilta.
99      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen, joka on ennakkoratkaisupyynnössään esittänyt epäilyjä pääasiassa kyseessä olevan sopimuksen tarpeellisuudesta ja oikeasuhteisuudesta, on siten tutkittava perusteellisesti nämä kolme edellytystä, jotka ovat sopimuksen sopivuus tarkoitukseensa, tarpeellisuus ja oikeasuhteisuus suppeassa merkityksessä, ottaen huomioon osapuolten esittämät perustelut ja todisteet sekä kaikki merkitykselliset tosiseikat ja oikeudelliset seikat.
100    Kaiken edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen on vastattava, että SEUT 101 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että siinä määrättyä kieltoa ei sovelleta sopimukseen, jolla jäsenvaltion ammattilaisjalkapallokilpailuihin osallistuvat seurat ovat yhteistyössä asianomaisen kansallisen lajiliiton kanssa sitoutuneet olemaan rekrytoimatta toistensa pelaajia, jos kyseiset pelaajat ovat irtisanoneet työsopimuksensa yksipuolisesti vedoten covid-19-pandemian tai siihen liittyvien poikkeuksellisten päätösten, kuten sarjakauden pidentämisen, aiheuttamiin vaikeuksiin, mikäli yhtäältä kyseistä sopimusta ei voida pitää sopimuksena, jonka tarkoituksena on rajoittaa kilpailua, ja toisaalta on osoitettu, että sopimus on perusteltu yleisen edun mukaisen hyväksyttävän tavoitteen saavuttamiseksi ja että se vaikuttaa kyseisen tavoitteen kannalta tarkoitukseensa sopivalta, tarpeelliselta ja oikeasuhteiselta.
Oikeudenkäyntikulut
101    Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (viides jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)      SEUT 101 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että sopimusta, jolla jäsenvaltion ammattilaisjalkapallokilpailuihin osallistuvat seurat ovat yhteistyössä asianomaisen kansallisen lajiliiton kanssa sitoutuneet olemaan rekrytoimatta toistensa pelaajia, jos kyseiset pelaajat ovat irtisanoneet työsopimuksensa yksipuolisesti vedoten covid-19-pandemian tai siihen liittyvien poikkeuksellisten päätösten, kuten sarjakauden pidentämisen, aiheuttamiin vaikeuksiin, on pidettävä sopimuksena, jonka tarkoituksena on rajoittaa kilpailua, jollei sopimuksen sisällön, sen objektiivisten kilpailua koskevien tavoitteiden sekä sen erityisen taloudellisen ja oikeudellisen asiayhteyden konkreettisesta tarkastelusta ilmene täsmällisiä syitä, joiden perusteella toimivaltainen viranomainen tai tuomioistuin katsoo, ettei tällaista luonnehdintaa voida hyväksyä.
2)      SEUT 101 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että siinä määrättyä kieltoa ei sovelleta sopimukseen, jolla jäsenvaltion ammattilaisjalkapallokilpailuihin osallistuvat seurat ovat yhteistyössä asianomaisen kansallisen lajiliiton kanssa sitoutuneet olemaan rekrytoimatta toistensa pelaajia, jos kyseiset pelaajat ovat irtisanoneet työsopimuksensa yksipuolisesti vedoten covid-19-pandemian tai siihen liittyvien poikkeuksellisten päätösten, kuten sarjakauden pidentämisen, aiheuttamiin vaikeuksiin, mikäli yhtäältä kyseistä sopimusta ei voida pitää sopimuksena, jonka tarkoituksena on rajoittaa kilpailua, ja toisaalta on osoitettu, että sopimus on perusteltu yleisen edun mukaisen hyväksyttävän tavoitteen saavuttamiseksi ja että se vaikuttaa kyseisen tavoitteen kannalta tarkoitukseensa sopivalta, tarpeelliselta ja oikeasuhteiselta.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: portugali.