62024CJ0564
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (viides jaosto)
5 päivänä maaliskuuta 2026 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Kuluttajansuoja – Direktiivi 2011/83/EU – Kuluttajan ja elinkeinonharjoittajan välinen etäsopimus – Kuluttajan käsite – Kuluttajan ja elinkeinonharjoittajan välisen yhteyden muodostuminen sellaisen toisen elinkeinonharjoittajan välityksellä, jolle kuluttaja on antanut toimeksiannon – 2 artiklan 7 alakohta – Kuluttajan peruuttamisoikeus – 9 artiklan 1 kohta – Oikeuden väärinkäyttö
Asiassa C‑564/24,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Kammergericht Berlin (Berliinin osavaltion ylioikeus, Saksa) on esittänyt 9.4.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 20.8.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
Eisenberger Gerüstbau GmbH
vastaan
JK,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (viides jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja M. L. Arastey Sahún (esittelevä tuomari) sekä tuomarit J. Passer, E. Regan, D. Gratsias ja B. Smulders,
julkisasiamies: A. Biondi,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
Tšekin hallitus, asiamiehinään M. Smolek, S. Šindelková ja J. Vláčil,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään P. Kienapfel ja I. Rubene,
kuultuaan julkisasiamiehen 18.9.2025 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee kuluttajan oikeuksista, neuvoston direktiivin 93/13/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 1999/44/EY muuttamisesta sekä neuvoston direktiivin 85/577/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 97/7/EY kumoamisesta 25.10.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/83/EU (EUVL 2011, L 304, s. 64) 2 artiklan 7 alakohdan, 9 artiklan 1 kohdan ja 14 artiklan 4 kohdan a alakohdan ja 5 kohdan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä Saksan oikeuden mukaisesti perustettu yritys Eisenberger Gerüstbau GmbH ja toisaalta JK ja jossa on kyse korvauksen maksamisesta kyseisen yrityksen suorittamasta rakennustelineiden käyttöön antamisesta ja pystyttämisestä.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
3
Direktiivin 2011/83 johdanto-osan 4, 5, 7, 14, 17, 20 ja 57 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(4)
– – Etäsopimusten ja muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa tehtyjen kuluttajasopimusten tiettyjen näkökohtien yhdenmukaistaminen on välttämätöntä, jotta saataisiin aikaan todelliset kuluttajan sisämarkkinat, joilla vallitsee asianmukainen tasapaino kuluttajansuojan korkean tason ja yritysten kilpailukyvyn välillä, samalla varmistaen, että toissijaisuusperiaatetta kunnioitetaan.
(5)
– – Siksi kuluttajille annettavien tietojen ja peruuttamisoikeuden täysi yhdenmukaistaminen etäsopimusten ja muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa tehtävien sopimusten osalta edistää kuluttajansuojan korkeaa tasoa ja parantaa elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisten sisämarkkinoiden toimivuutta.
– –
(7)
Joidenkin keskeisten sääntelynäkökohtien täysi yhdenmukaistaminen lisäisi tuntuvasti oikeusvarmuutta sekä kuluttajien että elinkeinonharjoittajien kannalta. – – Lisäksi kuluttajat hyötyisivät korkeatasoisesta kuluttajansuojasta koko [Euroopan] unionissa.
– –
(14)
Tämän direktiivin ei pitäisi vaikuttaa sopimusoikeuden alalla annettuun kansalliseen lainsäädäntöön sellaisten sopimusoikeudellisten näkökohtien osalta, joita ei säännellä tällä direktiivillä. Tästä syystä tämän direktiivin ei pitäisi vaikuttaa kansalliseen lainsäädäntöön, jolla säännellään esimerkiksi sopimuksen tekemistä tai sen pätevyyttä (esimerkiksi suostumuksen puuttuessa). Samoin tämän direktiivin ei pitäisi vaikuttaa kansalliseen lainsäädäntöön, joka liittyy yleisiin sopimuksia koskeviin oikeuskeinoihin, yleistä taloudellista järjestystä koskeviin sääntöihin, kuten kohtuuttomia hintoja tai kiskontahintoja koskeviin sääntöihin, ja hyvän tavan vastaisia oikeustoimia koskeviin sääntöihin.
– –
(17)
Kuluttajan määritelmän olisi katettava luonnolliset henkilöt, jotka toimivat muussa kuin heidän elinkeino- tai ammattitoimintaansa liittyvässä tarkoituksessa. Jos kuitenkin kyseessä on kahta päämäärää palveleva sopimus eli sopimus tehdään tarkoituksessa, joka kuuluu osittain henkilön ammattitoimintaan ja osittain muuhun kuin ammattitoimintaan ja kun ammattitoimintaan liittyvä tarkoitus on niin vähäinen, ettei se ole vallitseva sopimuskokonaisuudessa, kyseistä henkilöä olisi myös pidettävä kuluttajana.
– –
(20)
– – Etämyyntiä varten luodun myynti- tai palveluntarjontajärjestelmän käsitteeseen olisi kuuluttava kolmannen osapuolen eli muun kuin elinkeinonharjoittajan tarjoamat järjestelmät, joita elinkeinonharjoittaja käyttää, kuten esimerkiksi verkkosivustot. Tähän ei kuitenkaan olisi kuuluttava tapaukset, joissa verkkosivustot antavat vain elinkeinonharjoittajaa, hänen tavaroitaan ja/tai palvelujaan koskevia tietoja sekä hänen yhteystietonsa.
– –
(57)
Jäsenvaltioiden on säädettävä tämän direktiivin rikkomisesta seuraamukset ja varmistettava, että ne pannaan täytäntöön. Seuraamusten olisi oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia.”
4
Direktiivin 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tämän direktiivin tarkoituksena on myötävaikuttaa sisämarkkinoiden moitteettomaan toimintaan saavuttamalla kuluttajansuojan korkea taso ja lähentämällä kuluttajien ja elinkeinonharjoittajien välisiä sopimuksia koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten tiettyjä osia.”
5
Mainitun direktiivin 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan
1)
’kuluttajalla’ luonnollista henkilöä, joka tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvia sopimuksia tehdessään toimii tarkoituksessa, joka ei kuulu hänen elinkeino- tai ammattitoimintaansa;
2)
’elinkeinonharjoittajalla’ luonnollista henkilöä tai joko yksityisessä tai julkisessa omistuksessa olevaa oikeushenkilöä, joka tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvia sopimuksia tehdessään toimii tarkoituksessa, joka kuuluu hänen elinkeino- tai ammattitoimintaansa, sekä elinkeinonharjoittajan nimissä tai puolesta toimivaa henkilöä;
– –
6)
’palvelusopimuksella’ muuta sopimusta kuin kauppasopimusta, jonka mukaisesti elinkeinonharjoittaja suorittaa tai sitoutuu suorittamaan kuluttajalle palvelun ja kuluttaja maksaa tai sitoutuu maksamaan palvelun hinnan;
7)
’etäsopimuksella’ sopimusta, joka tehdään elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välillä etämyyntiä varten luodussa myynti- tai palveluntarjontajärjestelmässä ilman, että elinkeinonharjoittaja ja kuluttaja ovat samanaikaisesti fyysisesti läsnä, ja käyttäen pelkästään yhtä tai useampaa etäviestintä sopimuksen tekemiseen asti, sopimuksen tekemisen ajankohta mukaan lukien;
8)
’muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa tehdyllä sopimuksella’ elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välistä sopimusta,
a)
joka tehdään sekä elinkeinonharjoittajan että kuluttajan ollessa samanaikaisesti fyysisesti läsnä paikassa, joka ei ole elinkeinonharjoittajan toimitila;
b)
josta kuluttaja on tehnyt tarjouksen a alakohdassa tarkoitetuissa olosuhteissa;
c)
joka tehdään elinkeinonharjoittajan toimitiloissa tai etäviestimien avulla välittömästi sen jälkeen, kun kuluttajaan on otettu henkilökohtaisesti erikseen yhteyttä paikassa, joka ei ole elinkeinonharjoittajan toimitila, elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan ollessa samanaikaisesti fyysisesti läsnä; tai
d)
joka tehdään elinkeinonharjoittajan järjestämän tutustumiskäynnin aikana, jonka tarkoituksena tai seurauksena on tavaroiden tai palvelujen esitteleminen ja myyminen kuluttajalle;
– –
15)
’liitännäissopimuksella’ sopimusta, jonka mukaan kuluttaja hankkii etäsopimukseen tai muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa tehtyyn sopimukseen liittyviä tavaroita tai palveluja, jotka elinkeinonharjoittaja tai kolmas osapuoli toimittaa tai suorittaa kyseisen kolmannen osapuolen ja elinkeinonharjoittajan välisen järjestelyn perusteella.”
6
Saman direktiivin 3 artiklan 5 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tämä direktiivi ei vaikuta kansalliseen yleiseen sopimusoikeuteen, kuten sopimuksen pätevyyttä, tekemistä tai vaikutuksia koskeviin sääntöihin, ellei yleisen sopimusoikeuden näkökohtia säännellä tällä direktiivillä.”
7
Direktiivin 2011/83 4 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Ellei tässä direktiivissä toisin säädetä, jäsenvaltiot eivät saa kansallisessa lainsäädännössään pitää voimassa tai ottaa käyttöön tässä direktiivissä vahvistetuista säännöksistä poikkeavia säännöksiä eivätkä myöskään tiukempia tai sallivampia säännöksiä kuluttajan suojan erilaisen tason varmistamiseksi.”
8
Direktiivin 6 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Ennen kuin kuluttaja tulee sidotuksi etäsopimukseen tai muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa tehtyyn sopimukseen taikka vastaavaan tarjoukseen, elinkeinonharjoittajan on toimitettava kuluttajalle selvällä ja ymmärrettävällä tavalla seuraavat tiedot:
– –
h)
jos peruuttamisoikeus on olemassa, kyseisen oikeuden käyttämiseen liittyvät ehdot, määräajat ja menettelyt 11 artiklan 1 kohdan mukaisesti, sekä liitteessä I olevassa B osassa vahvistettu malliperuuttamislomake;
– –”
9
Direktiivin 9 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jollei 16 artiklassa säädettyjen poikkeusten soveltamisesta muuta johdu, kuluttajalla on oikeus perusteluja esittämättä ja ilman, että hänelle koituu muita kustannuksia kuin ne, joista säädetään 13 artiklan 2 kohdassa ja 14 artiklassa, peruuttaa etäsopimus tai muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa tehty sopimus 14 päivän kuluessa.
2.   Rajoittamatta 10 artiklan soveltamista tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitettu peruuttamisen määräaika päättyy 14 päivän kuluttua:
a)
palvelusopimuksen ollessa kyseessä sopimuksen tekopäivästä;
– –
3.   Jäsenvaltiot eivät saa kieltää sopimuspuolia täyttämästä sopimusvelvoitteitaan peruuttamisen määräajan kuluessa. – –”
10
Direktiivin 10 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jos elinkeinonharjoittaja ei ole 6 artiklan 1 kohdan h alakohdan mukaisesti antanut kuluttajalle tietoja peruuttamisoikeudesta, peruuttamisen määräaika päättyy 12 kuukauden kuluttua 9 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun alkuperäisen peruuttamisen määräajan päättymisestä.
2.   Jos elinkeinonharjoittaja on antanut kuluttajalle tämän artiklan 1 kohdassa tarkoitetut tiedot 12 kuukauden kuluessa 9 artiklan 2 kohdassa tarkoitetusta päivästä, peruuttamisen määräaika päättyy 14 päivän kuluttua päivästä, jona kuluttaja vastaanottaa nämä tiedot.”
11
Direktiivin 2011/83 11 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kuluttajan on ennen peruuttamisen määräajan päättymistä ilmoitettava elinkeinonharjoittajalle päätöksestään peruuttaa sopimus. Kuluttaja voi tätä varten joko
a)
käyttää liitteessä I olevassa B osassa vahvistettua malliperuuttamislomaketta; tai
b)
antaa minkä tahansa muun yksiselitteisen ilmoituksen päätöksestään peruuttaa sopimus.
Jäsenvaltiot eivät saa asettaa malliperuuttamislomakkeelle muita muotovaatimuksia kuin liitteessä I olevassa B osassa säädetyt vaatimukset.”
12
Kyseisen direktiivin 12 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Peruuttamisoikeuden käyttäminen lakkauttaa osapuolten velvoitteet
a)
täyttää kyseinen etäsopimus tai muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa tehty sopimus; tai
b)
tehdä etäsopimus tai muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa tehtävä sopimus tapauksissa, joissa kuluttaja on tehnyt tarjouksen.”
13
Direktiivin 13 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään seuraavaa:
”Elinkeinonharjoittajan on palautettava kaikki kuluttajalta saadut maksut, tapauksen mukaan toimituskustannukset mukaan luettuina, ilman aiheetonta viivytystä ja joka tapauksessa viimeistään 14 päivän kuluttua päivästä, jona elinkeinonharjoittaja saa tietää kuluttajan päätöksestä peruuttaa sopimus 11 artiklan mukaisesti.”
14
Direktiivin 14 artiklassa säädetään seuraavaa:
”– –
4. Kuluttaja ei ole velvollinen maksamaan
a)
sellaisten palvelujen suorittamisesta tai veden, kaasun tai sähkön toimittamisesta, jos niitä ei pidetä kaupan tiettynä tilavuutena tai määrättynä määränä, tai kaukolämmön toimittamisesta, jotka on suoritettu kokonaan tai osittain peruuttamisen määräajan aikana, jos
i)
elinkeinonharjoittaja ei ole toimittanut tietoja 6 artiklan 1 kohdan h tai j alakohdan mukaisesti; tai
ii)
kuluttaja ei ole 7 artiklan 3 kohdan ja 8 artiklan 8 kohdan mukaisesti nimenomaisesti pyytänyt, että palvelun suorittaminen alkaa peruuttamisen määräajan aikana; tai
– –
5. Edellä 13 artiklan 2 kohdassa ja tässä artiklassa säädettyä lukuun ottamatta kuluttajalle ei aiheudu vastuita peruuttamisoikeuden käyttämisestä.”
15
Direktiivin 2011/83 15 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.   Jos kuluttaja käyttää tämän direktiivin 9–14 artiklan mukaisesti oikeuttaan peruuttaa etäsopimus tai muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa tehty sopimus, kaikki liitännäissopimukset peruuntuvat automaattisesti ilman, että kuluttajalle koituu mitään kustannuksia tämän direktiivin 13 artiklan 2 kohdassa ja 14 artiklassa tarkoitettuja kustannuksia lukuun ottamatta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta kulutusluottosopimuksista [ja neuvoston direktiivin 87/102/ETY kumoamisesta 23.4.2008 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2008/48/EY (EUVL 2008, L 133, s. 66)] 15 artiklan soveltamista.
2.   Jäsenvaltioiden on säädettävä tällaisten sopimusten peruuntumista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä.”
16
Direktiivin 24 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on säädettävä seuraamuksista, joita sovelletaan tämän direktiivin nojalla annettujen kansallisten säännösten rikkomiseen, ja toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet seuraamusten täytäntöönpanon varmistamiseksi. Seuraamusten on oltava tehokkaita, oikeasuhteisia ja varoittavia.”
Saksan oikeus
17
Siviilikoodeksin (Bürgerliches Gesetzbuch, jäljempänä BGB) 242 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Velallisen on toteutettava suoritus lojaalisti hyvän liiketavan edellyttämällä tavalla.”
18
BGB:n 312c §:ssä säädetään seuraavaa:
”(1)   ’Etäsopimuksilla’ tarkoitetaan sopimuksia, joissa elinkeinonharjoittaja tai elinkeinonharjoittajan nimissä tai puolesta toimiva henkilö ja kuluttaja käyttävät sopimuksen neuvottelemiseen ja tekemiseen pelkästään etäviestimiä, ellei sopimusta tehdä etämyyntiä varten luodussa myynti- tai palveluntarjontajärjestelmässä.
(2)   Tässä laissa etäviestimillä tarkoitetaan kaikkia viestintävälineitä, joita voidaan käyttää sopimuksen valmisteluun tai tekemiseen ilman sopimuspuolten samanaikaista fyysistä läsnäoloa, kuten kirjeet, kuvastot, puhelut, faksit, sähköpostit tai matkapuhelinpalvelun kautta lähetetyt viestit (SMS) sekä radio- ja televiestimet.”
19
BGB:n 357 §:ssä säädetään seuraavaa:
”(1)   Saadut suoritukset on palautettava viimeistään 14 vuorokauden kuluttua.
– –
(8)   Jos kuluttaja peruuttaa palvelujen tarjoamista – – koskevan sopimuksen, – – kuluttajan on maksettava korvaus suoritetusta palvelusta sopimuksen peruuttamiseen saakka, jos kuluttaja on nimenomaisesti vaatinut, että elinkeinonharjoittaja aloittaa palvelun suorittamisen ennen peruuttamisen määräajan päättymistä. Oikeus saada ensimmäisessä virkkeessä tarkoitettu korvaus on olemassa vain, jos elinkeinonharjoittaja on antanut kuluttajalle tiedot siviililain täytäntöönpanosta annetun lain (Einführungsgesetz zum Bürgerlichen Gesetzbuche) 246a §:n 1 momentin 2 kohdan ensimmäisen virkkeen 1–3 alakohdassa säädetyllä tavalla. – – Korvaus on laskettava sovitun kokonaishinnan perusteella. Jos sovittu kokonaishinta on kohtuuttoman korkea, korvaus on laskettava suoritetun palvelun markkina-arvon perusteella.
– –”
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
20
Eisenberger Gerüstbau vuokraa ammattimaisesti rakennustelineitä, jotka se pystyttää ja lopuksi purkaa asiakkaidensa lukuun. JK, joka työskentelee liittovaltion virkamiehenä Saksassa, omistaa Berliinissä kiinteistön, jolle on rakennettu kerrostalo.
21
JK päätti vuonna 2020 korottaa kyseisen rakennuksen ullakkoa omiin asuintarkoituksiinsa lisäämällä siihen kaksi uutta kerrosta, joissa oli yhteensä neljä huoneistoa. Hän antoi tätä varten erään arkkitehdin tehtäväksi korotuksen suunnittelun ja töiden valvonnan, ja arkkitehdin oli tarkoitus myös laatia luettelo tältä osin tarvittavista töistä, pyytää tarjouksia alan yrityksiltä ja myöhemmin osallistua sopimusten tekemiseen laatimalla sopimusluonnoksia. Näiden tehtävien yhteydessä arkkitehti lähetti Eisenberger Gerüstbaulle muun muassa rakennustelineiden käyttöön antamista ja pystyttämistä koskevan yksityiskohtaisen tarjouseritelmän ja pyysi tätä tekemään tarjouksen sen pohjalta. Kyseinen yritys hyväksyi tarjouseritelmän ja ilmoitti yksikköhinnat sekä arvioidun hinnan, jonka bruttomäärä oli 45663,18 euroa, allekirjoitti tarjouseritelmän 24.4.2020 ja palautti sen arkkitehdille.
22
Arkkitehti valitsi Eisenberger Gerüstbaun suorittamaan rakennustelineiden käyttöön antamiseen ja pystyttämiseen liittyvät työt. Hän laati tämän jälkeen sopimusluonnoksen, joka perustui 24.4.2020 päivättyyn tarjoukseen, ja toimitti luonnoksen molemmille osapuolille eli Eisenberger Gerüstbaulle ja JK:lle sähköpostitse 14.12.2020. Luonnokseen ei sisältynyt mitään mainintaa siitä, että JK:lla olisi oikeus peruuttaa sopimus. Eisenberger Gerüstbau allekirjoitti sopimusluonnoksen 14.12.2020 tekemättä siihen muutoksia ja toimitti sen JK:lle. Myös JK allekirjoitti luonnoksen 15.12.2020 ja lähetti molempien osapuolten allekirjoittaman kappaleen Eisenberger Gerüstbaulle postitse (jäljempänä kyseessä oleva sopimus).
23
Eisenberger Gerüstbau antoi JK:lle 1.1.2021 sähköpostitse ehdotuksen kyseessä olevaan sopimukseen tehtävästä lisäyksestä, joka koski kahta uutta rakennustelinettä, joiden bruttohinta oli 7730 euroa, joka käsitti kyseisten varustusten pystyttämisen, purkamisen ja varaamisen neljän viikon ajaksi, ja joista perittäisiin lisäksi 517,65 euron viikoittainen bruttomääräinen lisävuokra niiden viidennestä käyttöviikosta alkaen. JK allekirjoitti omasta puolestaan lisäsopimustarjouksen ja lähetti sen Eisenberger Gerüstbaulle sähköpostilla 22.1.2021. Eisenberger Gerüstbau aloitti telineiden pystyttämisen tammikuussa 2021.
24
Eisenberger Gerüstbau antoi 26.1.2021 rakennustelineet JK:n käyttöön kiinteistöön suunniteltujen rakennustöiden suorittamista varten. JK maksoi toukokuun 2021 loppuun mennessä Eisenberger Gerüstbaulle ennakkomaksuja koskevien laskujen perusteella yhteensä 95937,84 euroa.
25
JK ilmoitti 7.12.2021 päivätyllä kirjeellä Eisenberger Gerüstbaulle peruuttavansa kyseessä olevan sopimuksen ja lisäsopimuksen tekemistä koskevat tahdonilmaisunsa, kieltäytyvänsä suorittamasta muita maksuja tältä osin ja vaativansa ennakkomaksujen palauttamista kyseiseen määrään saakka. Kaikki JK:n suunnittelemat rakennustyöt, joihin telineitä tarvittiin, saatettiin päätökseen joulukuussa 2021. JK:n pyynnöstä telineet purettiin 20.12.2021.
26
Eisenberger Gerüstbau nosti Landgericht Berlinissä (Berliinin alueellinen alioikeus, Saksa) JK:ta vastaan kanteen, jossa se vaati tätä maksamaan korvauksen, jonka se katsoi olevan maksamatta kanteen nostamisajankohtana – määrältään 101000,25 euroa – ja joka perustui rakennustelineiden pystytystä koskevaan sopimukseen. JK nosti oikeudenkäynnissä vastakanteen, jolla hän vaati 95937,84 euron ennakkomaksujen palauttamista.
27
Landgericht Berlin hylkäsi 19.5.2023 antamallaan tuomiolla kanteen mutta hyväksyi vastakanteen kokonaisuudessaan.
28
Eisenberger Gerüstbau valitti tuomiosta Kammergericht Berliniin (Berliinin osavaltion ylioikeus, Saksa), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin.
29
Kammergericht Berlin katsoo, että kyseessä oleva sopimus, joka tehtiin neuvottelukumppanina toimineen arkkitehdin välityksellä, ei kuulu BGB:n 312c §:n 1 momentin, jolla direktiivin 2011/83 2 artiklan 7 alakohta on saatettu osaksi Saksan oikeutta, soveltamisalaan.
30
Kammergericht Berlin täsmentää tältä osin olevan totta, että kyseessä olevan sopimuksen tekemiseen saakka yhtäältä Eisenberger Gerüstbau sekä toisaalta JK ja arkkitehti olivat kommunikoineet yksinomaan etäviestintävälineillä eli postitse tai sähköpostitse. Se, että JK käytti elinkeinonharjoittajana toimivaa arkkitehtia sopimuksen valmistelemiseksi, sulkee kyseisen tuomioistuimen mukaan kuitenkin pois BGB:n 312c §:ssä tarkoitetun suojan soveltamisen.
31
BGB:n 312c §:n esitöiden ja Bundesgerichtshofin (liittovaltion ylin yleinen tuomioistuin, Saksa) oikeuskäytännön mukaan kyseisellä säännöksellä, joka perustuu myös direktiivin 2011/83 johdanto-osan 37 perustelukappaleeseen, pyritään suojaamaan kuluttajaa, joka ei voi tutkia kyseistä tavaraa tai palvelua ennen sopimuksen tekemistä ja joka ei voi saada tältä osin lisätietoja.
32
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen käsiteltäväksi saatetun kaltaisessa tapauksessa, jossa kuluttaja käyttää neuvottelut käyvänä välittäjänä elinkeinonharjoittajaa, jolla on riittävä taitotieto sopimuksen kohteena olevien suoritusten osalta ja joka on kuluttajan käytettävissä vastatakseen sopimusta koskeviin mahdollisiin kysymyksiin, ei kuitenkaan ole kyseisen tuomioistuimen mukaan kyse siitä, etteikö kuluttajalla olisi tietoa.
33
Kuluttajalla ei ole ennakkoratkaisua pyytävän tuomioistuimen mielestä peruuttamisoikeutta sopimuksen yhteydessä, jos neuvottelut käyvänä välittäjänä toimiva elinkeinonharjoittaja määrittää suorituksen kohteen ja ottaa yhteyttä elinkeinonharjoittajaan, joka on kuluttajan kanssa tehtävän sopimuksen toinen osapuoli, ainoastaan tiettyjen sopimusehtojen selventämiseksi.
34
Jos kuluttajalla ei ole oikeutta peruuttaa pääsopimuksen tekemistä koskevaa tahdonilmaisuaan, tätä oikeutta ei voida kyseisen tuomioistuimen mielestä myöskään tunnustaa tällaista sopimusta täydentävien sopimusten tai sopimuslisäysten osalta.
35
Jos JK:n oikeus peruuttaa kyseessä oleva sopimus kuitenkin tunnustetaan nyt käsiteltävässä asiassa, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, ettei Eisenberger Gerüstbaulla ole oikeutta saada vastiketta suoritetusta palvelusta eikä sillä ole BGB:n 357 §:n 8 momentin ja direktiivin 2011/83 14 artiklan 4 kohdan a alakohdan ja 5 kohdan perusteella myöskään oikeutta hyvitykseen.
36
Kyseinen tuomioistuin katsoo, että sitä, että kuluttaja, joka on peruuttanut sopimuksen sen käsiteltäväksi saatetun asian kaltaisissa olosuhteissa, kieltäytyy maksamasta hyvitystä elinkeinonharjoittajalle, jonka kanssa hän oli sopimussuhteessa, voitaisiin pitää lojaliteettiperiaatteen vastaisena.
37
Mainittu tuomioistuin pohtii kuitenkin sitä, onko tämä arviointi sopusoinnussa 17.5.2023 annetun tuomion DC (Peruuttaminen sopimuksen täyttämisen jälkeen) (C‑97/22, EU:C:2023:413) kanssa, jossa unionin tuomioistuin katsoi, että direktiivin 2011/83 14 artiklan 4 kohdan a alakohtaa ja 5 kohtaa on tulkittava siten, että niissä vapautetaan kuluttaja velvollisuudesta maksaa muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa tehdyn sopimuksen perusteella suoritetut palvelut, jos elinkeinonharjoittaja ei ole toimittanut kuluttajalle kyseisen 14 artiklan 4 kohdan a alakohdan i alakohdassa tarkoitettuja tietoja ja jos kuluttaja on käyttänyt peruuttamisoikeuttaan kyseisen sopimuksen täyttämisen jälkeen.
38
Tässä tilanteessa Kammergericht Berlin päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko kyseessä direktiivin 2011/83 2 artiklan 7 alakohdassa tarkoitettu etäsopimus, joka voidaan kyseisen direktiivin 9 artiklan 1 kohdan mukaan peruuttaa, myös silloin, kun kuluttajaa avustaa ennen sopimuksen tekemistä tai sen tekemisessä elinkeinonharjoittaja, jolle kuluttaja on antanut palveluntarjoajasta riippumattoman toimeksiannon?
2)
Jos unionin tuomioistuin vastaa ensimmäiseen kysymykseen myöntävästi:
onko kyseessä direktiivin 2011/83 2 artiklan 7 alakohdassa tarkoitettu etäsopimus, joka voidaan kyseisen direktiivin 9 artiklan 1 kohdan mukaan peruuttaa, myös silloin, kun jokin seuraavista lisäedellytyksistä täyttyy:
a)
kuluttajan ja palveluntarjoajan välinen yhteydenpito alkoi kuluttajaa avustaneen elinkeinonharjoittajan aloitteesta
b)
kuluttajaa avustanut elinkeinonharjoittaja on ennen sopimuksen tekemistä vaikuttanut sen sisällön olennaisiin osiin (esimerkiksi työluettelon laatiminen tai sopimusehdotuksen tekeminen)?
3)
Jos ensimmäisessä kysymyksessä ja toisen kysymyksen a tai b kohdassa kuvatuissa tapauksissa kyseessä ei unionin tuomioistuimen näkemyksen mukaan ole etäsopimus, joka voidaan peruuttaa:
Jos sopimuspuolet tämän sopimuksen tekemisen jälkeen ja jälleen yksinomaan etäviestintä käyttäen tekevät toisen sopimuksen, jonka kohteena ovat palveluntarjoajan lisäpalvelut, joilla on ensimmäiseen sopimukseen nähden toissijainen merkitys:
Onko tässä lisäsopimuksessa itsessään kyse direktiivin 2011/83 2 artiklan 7 alakohdassa tarkoitetusta etäsopimuksesta, joka voidaan kyseisen direktiivin 9 artiklan 1 kohdan mukaan peruuttaa, vai onko se samoin kuin pääsopimus, jota se täydentää, sopimus, joka ei ole etäsopimus ja jota ei voida peruuttaa?
4)
Jos kuluttaja on käyttänyt peruuttamisoikeuttaan sellaisen etäsopimuksen yhteydessä, joka voidaan peruuttaa, sen jälkeen, kun hänen sopimuspuolensa on jo suorittanut palveluja:
voiko kuluttaja olla direktiivin 2011/83 14 artiklan 4 kohdan a alakohdasta ja 5 kohdasta huolimatta velvollinen korvaamaan asianmukaisesti elinkeinonharjoittajalle tämän suorittaman palvelun arvon, jos toisenlainen lopputulos merkitsisi yksittäistapauksen kaikkien olosuhteiden perusteella oikeuksien väärinkäyttöä tai epälojaalia menettelyä?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen ja toinen kysymys
39
Ensimmäisellä ja toisella kysymyksellään, jotka on tutkittava yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko direktiivin 2011/83 2 artiklan 7 alakohtaa tulkittava siten, että sillä, että kuluttajaa avustaa ennen hänen ja elinkeinonharjoittajan välisen sopimuksen tekemistä ja sen tekemisen yhteydessä toinen hänen valitsemansa elinkeinonharjoittaja, jonka aloitteesta yhteys kuluttajan ja ensimmäisen elinkeinonharjoittajan välillä on muodostunut ja joka on vaikuttanut kyseisen sopimuksen sisällön olennaisiin osiin, on merkitystä kyseisen sopimuksen luonnehtimisessa kyseisessä säännöksessä tarkoitetuksi etäsopimukseksi.
40
Aluksi on muistutettava, että mainitun säännöksen mukaan kolmen edellytyksen on täytyttävä kumulatiivisesti, jotta sopimusta voidaan pitää etäsopimuksena. Ensinnäkin sopimus on tehtävä direktiivin 2011/83 2 artiklan 1 alakohdassa tarkoitettua määritelmää vastaavan kuluttajan ja sen 2 alakohdassa tarkoitettua määritelmää vastaavan elinkeinonharjoittajan välillä. Toiseksi sopimus on tehtävä etämyyntiä varten luodussa myynti- tai palveluntarjontajärjestelmässä. Kolmanneksi sopimus on tehtävä ilman, että elinkeinonharjoittaja ja kuluttaja ovat samanaikaisesti fyysisesti läsnä, ja osapuolten välisen sopimussuhteen pitää syntyä yksinomaan yhtä tai useampaa etäviestintä käyttäen sopimuksen tekemiseen asti, sopimuksen tekemisen ajankohta mukaan lukien.
41
Ennakkoratkaisupyynnöstä ei tosin ilmene yksiselitteisesti, mistä näistä edellytyksistä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on epävarma. Kyseinen tuomioistuin täsmensi kuitenkin, että yhtäältä JK ja arkkitehti sekä toisaalta Eisenberger Gerüstbau olivat sopimuksen tekemiseen saakka kommunikoineet yksinomaan etäviestimillä eli postitse tai sähköpostitse, minkä vuoksi se katsoo kolmannen näistä edellytyksistä täyttyvän. Niinpä on tutkittava ainoastaan kaksi ensimmäistä edellytystä.
42
Ensinnäkin on selvitettävä, onko JK:n kaltaista henkilöä, joka omistaa tontin, jolle on rakennettu kerrostalo, ja joka on käyttänyt elinkeinonharjoittajan eli Eisenberger Gerüstbaun palveluksia rakennuttaakseen kaksi uutta kerrosta, joihin kuuluu yhteensä neljä huoneistoa, pidettävä kuluttajana kyseessä olevan sopimuksen osalta.
43
Tältä osin on muistutettava, että direktiivin 2011/83 2 artiklan 1 alakohdan mukaan ”kuluttajalla” tarkoitetaan luonnollista henkilöä, joka kyseisen direktiivin soveltamisalaan kuuluvia sopimuksia tehdessään toimii tarkoituksessa, joka ei kuulu hänen elinkeino- tai ammattitoimintaansa.
44
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan direktiivillä 2011/83 pyritään varmistamaan elinkeinonharjoittajiin nähden heikommassa asemassa olevien kuluttajien suojan korkea taso, koska heitä on pidettävä sopimuskumppaneitaan tiedollisesti ja taloudellisesti heikommassa asemassa olevina ja juridisesti kokemattomampina (ks. vastaavasti tuomio 27.3.2019, slewo, C‑681/17, EU:C:2019:255, 32 kohta ja tuomio 14.5.2020, NK (Omakotitalon suunnittelu)C‑208/19, EU:C:2020:382, 39 kohta).
45
Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY (EYVL 1993, L 95, s. 29) 2 artiklan b alakohdassa tarkoitettu kuluttajan käsite, joka vastaa direktiivin 2011/83 2 artiklan 1 alakohdassa tarkoitettua kuluttajan käsitettä, on objektiivinen ja riippumaton siitä konkreettisesta tietämyksestä, joka asianomaisella henkilöllä voi olla, tai tiedoista, jotka hänellä tosiasiallisesti on (ks. vastaavasti tuomio 3.9.2015, Costea, C‑110/14, EU:C:2015:538, 21 kohta ja tuomio 8.5.2025, Pielatak, C‑410/23, EU:C:2025:325, 36 kohta).
46
Sen tutkimiseksi, voidaanko asianomaista henkilöä pitää kyseisessä säännöksessä tarkoitettuna kuluttajana, kansallisen tuomioistuimen on otettava huomioon kaikki yksittäistapaukseen liittyvät seikat, muun muassa kyseessä olevan sopimuksen kohteena olevan tavaran tai palvelun luonne, joista voi käydä ilmi tarkoitus, jota varten tavara tai palvelu on hankittu (tuomio 8.6.2023, YYY. (Kuluttajan käsite) (C‑570/21, EU:C:2023:456, 55 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
47
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimittamasta selvityksestä ilmenee, että se pohtii, onko sillä, että JK:ta avusti toinen hänen valitsemansa ammattilainen – tässä tapauksessa arkkitehti –, joka vaikutti kyseessä olevan sopimuksen sisällön olennaisiin osiin, merkitystä JK:n luonnehtimisessa kuluttajaksi.
48
Tältä osin on todettava yhtäältä, että – kuten julkisasiamies esittää ratkaisuehdotuksensa 29 kohdassa – se, että kuluttajaa on pääasian tilanteen tavoin avustanut hänen ja toisen elinkeinonharjoittajan välisen sopimuksen neuvottelemisessa ja tekemisessä toinen elinkeinonharjoittaja – tässä tapauksessa arkkitehti –, ei saata kyseenalaiseksi edellä 44 kohdassa tarkoitettua kuluttajan asemaa toiseen elinkeinonharjoittajaan nähden heikompana osapuolena, vaikka kuluttajan ja toisen elinkeinonharjoittajan yhteys syntyi kuluttajaa avustaneen elinkeinonharjoittajan aloitteesta ja vaikka kuluttajaa avustanut elinkeinonharjoittaja vaikutti sopimuksen sisältöön.
49
Toisaalta on niin – kuten edellä 45 kohdassa muistutettiin –, että direktiivin 2011/83 2 artiklan 1 alakohdassa tarkoitetun kuluttajan käsitteen tulkinnan on oltava objektiivinen ja riippumaton siitä konkreettisesta tietämyksestä, joka asianomaisella henkilöllä voi olla, tai tiedoista, jotka hänellä tosiasiallisesti on. Niinpä se, että tällaista henkilöä on avustanut elinkeinonharjoittaja, ei ole omiaan kyseenalaistamaan hänen asemaansa kuluttajana eikä myöskään merkitse sitä, että kyseessä olevalla sopimuksella olisi katsottava olevan ammatti- tai elinkeinotoimintaan liittyvä tarkoitus (ks. vastaavasti tuomio 3.9.2015, Costea, C‑110/14, EU:C:2015:538, 21 ja 25–27 kohta).
50
Siltä varalta, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pitää JK:ta kuluttajana pääasiassa kyseessä olevan sopimuksen yhteydessä, on toiseksi tutkittava, onko tällaista sopimusta – kun otetaan huomioon kyseisen tuomioistuimen ennakkoratkaisupyynnössään JK:n ja Eisenberger Gerüstbaun välisen sopimuksen tekemisestä ja JK:n käyttämän arkkitehdin tässä yhteydessä antamasta avusta esittämät seikat – pidettävä direktiivin 2011/83 2 artiklan 7 alakohdassa tarkoitetussa etämyyntiä varten luodussa myynti- tai palveluntarjontajärjestelmässä tehtynä.
51
Tältä osin kyseisen direktiivin johdanto-osan 20 perustelukappaleessa todetaan, että etämyyntiä varten luodun myynti- tai palveluntarjontajärjestelmän käsitteeseen olisi kuuluttava kolmannen osapuolen eli muun kuin elinkeinonharjoittajan tarjoamat järjestelmät, joita elinkeinonharjoittaja käyttää, kuten esimerkiksi verkkosivustot, mutta ei tapaukset, joissa verkkosivustot antavat vain elinkeinonharjoittajaa, hänen tavaroitaan ja/tai palvelujaan koskevia tietoja sekä hänen yhteystietonsa
52
Nyt käsiteltävässä asiassa on todettava, että – kuten myös julkisasiamies esittää ratkaisuehdotuksensa 33 kohdassa – unionin tuomioistuimen käytettävissä olevaan asiakirja-aineistoon ei sisälly mitään tietoja, jotka koskisivat Eisenberger Gerüstbaun etämyyntiä varten käyttöön ottamaa myynti- tai palveluntarjontajärjestelmää. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen selostamat tosiseikat viittaavat kuitenkin siihen, että kyseessä olevaa sopimusta ei tehty tällaisessa järjestelmässä. Näistä seikoista nimittäin ilmenee, että kyseessä oleva sopimus tehtiin sellaisen JK:n yksinomaisella vastuulla valmistellun sopimusluonnoksen pohjalta, jossa yksilöidään ne täsmälliset suoritukset, jotka hän halusi antaa Eisenberger Gerüstbaun hoidettavaksi, ja että kyseinen luonnos lähetettiin sähköpostitse Eisenberger Gerüstbaun allekirjoitettavaksi, minkä tämä teki sopimustekstiä muuttamatta. Niinpä on katsottava, että vaikka oletettaisiin, että kyseisellä yrityksellä oli käytössä etämyyntiä varten luotu myynti- tai palveluntarjontajärjestelmä, ei vaikuta siltä, että pääasiassa kyseessä oleva sopimus olisi tehty tällaisessa järjestelmässä, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on kuitenkin tarkistettava.
53
Kaiken edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2011/83 2 artiklan 7 alakohtaa on tulkittava siten, että sillä, että kuluttajaa avustaa ennen hänen ja elinkeinonharjoittajan välisen sopimuksen tekemistä ja sen tekemisen yhteydessä toinen hänen valitsemansa elinkeinonharjoittaja, jonka aloitteesta yhteys kuluttajan ja ensimmäisen elinkeinonharjoittajan välillä on muodostunut ja joka on vaikuttanut kyseisen sopimuksen sisällön olennaisiin osiin, ei ole merkitystä kyseisen sopimuksen luonnehtimisessa kyseisessä säännöksessä tarkoitetuksi etäsopimukseksi.
Kolmas kysymys
54
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kolmannella kysymyksellään lähinnä, onko direktiivin 2011/83 2 artiklan 7 alakohtaa tulkittava siten, että kun sopimuksen, jota ei voida pitää kyseisessä säännöksessä tarkoitettuna etäsopimuksena, osapuolet tekevät kyseiseen sopimukseen yksinomaan etäviestimiä käyttäen lisäyksen, joka koskee lisäsuorituksia, joilla on toissijainen merkitys kyseisessä sopimuksessa määrättyihin suorituksiin nähden, tällainen lisäsopimus on mainitussa säännöksessä tarkoitettu etäsopimus.
55
Tähän kysymykseen vastaamiseksi on aluksi muistutettava, että direktiivin 2011/83 2 artiklan 15 alakohdan mukaan ”liitännäissopimuksella” tarkoitetaan sopimusta, jonka mukaan kuluttaja hankkii etäsopimukseen tai muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa tehtyyn sopimukseen liittyviä tavaroita tai palveluja, jotka elinkeinonharjoittaja tai kolmas osapuoli toimittaa tai suorittaa kyseisen kolmannen osapuolen ja elinkeinonharjoittajan välisen järjestelyn perusteella.
56
Tähän liittyen kyseisen direktiivin 15 artiklassa määritetään etäsopimuksen tai muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa tehdyn sopimuksen peruuttamista koskevan oikeuden käyttämisen vaikutukset liitännäissopimuksiin.
57
Mainitussa direktiivissä ei kuitenkaan säädetä erityisistä säännöistä, jotka koskisivat sopimuksen, jolla muutetaan toista sopimusta, jonka oikeudellinen luonnehdinta etäsopimukseksi on poissuljettu, oikeudellista luonnehdintaa etäsopimukseksi,
58
Niinpä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on sen selvittämiseksi, onko toisen sopimuksen muuttamista koskevaa sopimusta pidettävä direktiivin 2011/83 2 artiklan 7 alakohdassa tarkoitettuna etäsopimuksena, tutkittava, täyttyvätkö edellä 40 kohdassa tarkoitetut edellytykset toisen sopimuksen muuttamisesta tehdyn sopimuksen – tässä tapauksessa kyseessä olevaan sopimukseen tehdyn lisäyksen – osalta.
59
Kolmanteen kysymykseen on siten vastattava, että direktiivin 2011/83 2 artiklan 7 alakohtaa on tulkittava siten, että kun sopimuksen, jota ei voida pitää kyseisessä säännöksessä tarkoitettuna etäsopimuksena, osapuolet tekevät kyseiseen sopimukseen yksinomaan etäviestimiä käyttäen lisäyksen, joka koskee lisäsuorituksia, joilla on toissijainen merkitys kyseisessä sopimuksessa määrättyihin suorituksiin nähden, tällainen lisäsopimus on mainitussa säännöksessä tarkoitettu etäsopimus, jos siinä säädetyt edellytykset täyttyvät.
Neljäs kysymys
60
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee neljännellä kysymyksellään lähinnä, onko direktiiviä 2011/83 tulkittava siten, että jos kuluttaja peruuttaa etäsopimuksen sen peruuttamiselle varatun määräajan, sellaisena kuin se on pidennettynä kyseisen direktiivin 10 artiklan 1 kohdan mukaisesti, loppuvaiheessa, jolloin kyseisen sopimuksen kohteena olevat suoritukset, joita ei voida palauttaa, on jo täytetty, elinkeinonharjoittaja voi pätevästi väittää, että kyseinen kuluttaja on väärinkäyttänyt peruuttamisoikeuttaan.
61
Tältä osin on mainittava, että direktiivin 2011/83 6 artiklan 1 kohdan h alakohdassa säädetään, että ennen kuin kuluttaja tulee sidotuksi etäsopimukseen, elinkeinonharjoittajan on toimitettava kuluttajalle selvällä ja ymmärrettävällä tavalla peruuttamisoikeuden käyttämiseen liittyvät ehdot, määräajat ja menettelyt kyseisen direktiivin 11 artiklan 1 kohdan mukaisesti sekä mainitun direktiivin liitteessä I olevassa B osassa vahvistettu malliperuuttamislomake.
62
Lisäksi direktiivin 2011/83 9 artiklan 1 kohdassa säädetään, että jollei kyseisen direktiivin 16 artiklassa säädettyjen poikkeusten soveltamisesta muuta johdu, kuluttajalla on oikeus perusteluja esittämättä ja ilman, että hänelle koituu muita kustannuksia kuin ne, joista säädetään kyseisen direktiivin 13 artiklan 2 kohdassa ja 14 artiklassa, peruuttaa etäsopimus tai muualla kuin elinkeinonharjoittajan toimitiloissa tehty sopimus 14 päivän kuluessa.
63
Lisäksi direktiivin 2011/83 9 artiklan 2 kohdan a alakohdan mukaan kyseisen 9 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu peruuttamisen määräaika päättyy 14 päivän kuluttua palvelusopimuksen tekopäivästä, tämän kuitenkaan rajoittamatta kyseisen direktiivin 10 artiklan soveltamista.
64
Kyseisen direktiivin 6 artiklan 1 kohdan h alakohdassa tarkoitettujen tietojen toimittamatta jättäminen johtaa direktiivin 10 artiklan 1 kohdan mukaan alkuperäisen peruuttamisen määräajan pidentämiseen 12 kuukaudella alkuperäisen määräajan päättymisestä lukien.
65
Lisäksi mainitun direktiivin 14 artiklan 4 kohdan a alakohdan i alakohdassa säädetään, että kuluttaja ei ole velvollinen maksamaan palvelujen suorittamisesta, jos elinkeinonharjoittaja ei ole toimittanut saman direktiivin 6 artiklan 1 kohdan h tai j alakohdassa tarkoitettuja tietoja.
66
Lisäksi direktiivin 2011/83 14 artiklan 5 kohdan mukaan on niin, että jollei kyseisen direktiivin 13 artiklan 2 kohdassa ja 14 artiklassa toisin säädetä, kuluttajalle ei aiheudu vastuita peruuttamisoikeuden käyttämisestä.
67
Aluksi on todettava, että esitetty kysymys perustuu olettamaan, jonka mukaan JK täyttää direktiivin 2011/83 9 artiklassa, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin 10 artiklan 1 kohdan kanssa, säädetyt peruuttamisoikeuden käyttämistä koskevat edellytykset.
68
Niinpä on tutkittava, voiko elinkeinonharjoittaja siinä tapauksessa, että kuluttaja JK:n tavoin peruuttaa etäsopimuksen sen peruuttamiselle varatun määräajan, sellaisena kuin se on pidennettynä direktiivin 2011/83 10 artiklan 1 kohdan mukaisesti, kuluessa mutta ajankohtana, jolloin elinkeinonharjoittaja on jo täyttänyt kyseisen sopimuksen mukaiset suoritukset, joita ei voida palauttaa, vedota siihen, että kuluttaja on väärinkäyttänyt peruuttamisoikeuttaan.
69
Unionin tuomioistuin on todennut tältä osin, että unionin säännöstön soveltamista ei voida ulottaa niin laajalle, että sen avulla voitaisiin vilpillisesti tai väärinkäyttönä pidettävällä tavalla hyötyä unionin oikeudessa säädetyistä eduista (tuomio 21.12.2023, BMW Bank ym., C‑38/21, C‑47/21 ja C‑232/21, EU:C:2023:1014, 282 kohta).
70
Väärinkäytön osoittaminen edellyttää yhtäältä sellaista objektiivisten olosuhteiden kokonaisuutta, josta ilmenee, että vaikka unionin säännöstössä vahvistettuja edellytyksiä on muodollisesti noudatettu, säännöstöllä tavoiteltua päämäärää ei ole saavutettu, ja toisaalta sellaista subjektiivista osatekijää, joka koskee tahtoa saada unionin säännöstöstä johtuva etu toteuttamalla keinotekoisesti edellytykset tämän edun saamiseksi (tuomio 21.12.2023, BMW Bank ym., C‑38/21, C‑47/21 ja C‑232/21, EU:C:2023:1014, 285 kohta).
71
Kun kansallinen tuomioistuin tutkii, onko kyse väärinkäytöstä, sen on otettava huomioon kaikki kyseisen yksittäistapauksen tosiseikat ja olosuhteet, mukaan lukien väitettyä väärinkäyttöä myöhemmät tosiseikat ja olosuhteet (tuomio 21.12.2023, BMW Bank ym., C‑38/21, C‑47/21 ja C‑232/21, EU:C:2023:1014, 286 kohta).
72
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen tehtävänä on siten tarkistaa kansallisen lainsäädännön todistelusäännösten mukaisesti ja sikäli kuin tällä ei rajoiteta unionin oikeuden tehokkuutta, ovatko väärinkäytön muodostavat tekijät, sellaisina kuin ne esitettiin edellä 70 kohdassa, olemassa pääasiassa. Unionin tuomioistuin voi kuitenkin ennakkoratkaisussaan tehdä tarvittaessa täsmennyksiä ohjatakseen kansallista tuomioistuinta tämän tulkintatehtävässä (tuomio 21.12.2023, BMW Bank ym., C‑38/21, C‑47/21 ja C‑232/21, EU:C:2023:1014, 287 kohta).
73
Edellä 70 kohdassa tarkoitetun väärinkäytön osoittavista objektiivisista seikoista on mainittava, että – kuten direktiivin 2011/83 1 artiklasta, luettuna sen johdanto-osan neljännen, viidennen ja seitsemännen perustelukappaleen valossa, ilmenee – kyseisellä direktiivillä pyritään varmistamaan kuluttajansuojan korkea taso takaamalla kuluttajille tiedottaminen ja heidän turvallisuutensa elinkeinonharjoittajien kanssa toteutettavissa liiketoimissa. Saman direktiivin tarkoituksena on siten antaa kuluttajille laaja suoja antamalla heille erityisesti etäsopimusten alalla tiettyjä oikeuksia, kuten peruuttamisoikeus. Unionin lainsäätäjän tavoitteena on välttää se, että etäviestimien käyttö johtaisi kuluttajille annettavien tietojen vähenemiseen (ks. vastaavasti tuomio 23.1.2019, Walbusch Walter Busch, C‑430/17, EU:C:2019:47, 34 ja 35 kohta).
74
Erityisesti direktiivin 2011/83 9 artiklan tarkoituksena on antaa kuluttajalle mahdollisuus valita tarpeisiinsa parhaiten sopiva sopimus ja siten irtautua sellaisen sopimuksen vaikutuksista, joka osoittautuu sen tekemisen jälkeen peruuttamisoikeuden käyttämiselle varatun harkinta-ajan aikana sopimattomaksi tällaisiin tarpeisiin. Tässä yhteydessä kyseisen direktiivin 10 artiklan 1 kohdalla pyritään varmistamaan, että kuluttajalle annetaan tiedot peruuttamisoikeuden käyttämisen ehdoista, määräajoista ja menettelyistä sekä malliperuuttamislomake, ja sanktioimaan elinkeinonharjoittajaa, joka ei toimita hänelle näitä tietoja (ks. analogisesti tuomio 21.12.2023, BMW Bank ym., C‑38/21, C‑47/21 ja C‑232/21, EU:C:2023:1014, 288 kohta).
75
Kuten julkisasiamies esittää ratkaisuehdotuksensa 54–56 kohdassa, samoihin tavoitteisiin pyritään myös direktiivin 2011/83 14 artiklan 4 kohdan a alakohdan i alakohdalla, luettuna yhdessä sen 14 artiklan 5 kohdan kanssa, jossa suljetaan pois se, että kuluttajalle, joka ei ole saanut kyseisen direktiivin 6 artiklan 1 kohdan h alakohdassa tarkoitettuja tietoja, aiheutuisi kustannuksia peruuttamisoikeuden käyttämisestä.
76
Tässä yhteydessä on mainittava olevan totta, että unionin tuomioistuin on todennut direktiivin 2008/48 14 artiklan 1 kohdassa säädetystä peruuttamisoikeudesta, että jotta elinkeinonharjoittaja saataisiin pidättäytymään laiminlyömästä kyseiseen direktiiviin perustuvia velvoitteitaan kuluttajaa kohtaan, se ei voi tilanteessa, jossa se itse ei ole antanut mainitun direktiivin 10 artiklassa tarkoitettuja tietoja ja jossa kuluttaja päättää peruuttaa luottosopimuksen myöhemmin kuin 14 päivän kuluessa sen tekemisestä, moittia kuluttajaa peruuttamisoikeuden väärinkäyttämisestä, vaikka kyseisen sopimuksen tekemisen ja kuluttajan suorittaman peruuttamisen välillä olisi kulunut huomattavan pitkä aika (tuomio 9.9.2021, Volkswagen Bank ym., C‑33/20, C‑155/20 ja C‑187/20, EU:C:2021:736, 126 ja 127 kohta ja tuomio 21.12.2023, BMW Bank ym., C‑38/21, C‑47/21 ja C‑232/21, EU:C:2023:1014, 289 ja 290 kohta).
77
Analogisista syistä ei voida katsoa, että pelkästään se, että kuluttaja käyttää direktiivin 2011/83 9 artiklan 1 kohdassa säädettyä peruuttamisoikeuttaan peruuttamiselle varatun määräajan, sellaisena kuin se on pidennettynä kyseisen direktiivin 10 artiklan 1 kohdan mukaisesti, loppuvaiheessa, riittäisi sellaisenaan osoittamaan tällaisen objektiivisen seikan.
78
Nyt käsiteltävässä asiassa on kuitenkin niin, että sen lisäksi, että kuluttaja käytti peruuttamisoikeuttaan näin 12 kuukauden mittaiseksi alkuperäisen määräajan päättymisestä pidennetyn peruuttamiselle varatun määräajan loppuvaiheessa, sopimuksenteon pohjana oli – kuten edellä 52 kohdassa mainittiin ja kuten julkisasiamies olennaisilta osin korostaa ratkaisuehdotuksensa 61 kohdassa – kuluttajan valitseman välittäjän kyseisen kuluttajan yksinomaisella vastuulla valmistelema ja välittäjän muotoilemat elinkeinonharjoittajalta odotettavia täsmällisiä suorituksia koskevat tiedot sisältävä luonnos, jonka elinkeinonharjoittaja tämän jälkeen allekirjoitti sitä muuttamatta.
79
Tällaisessa tilanteessa ei vaikuta olevan poissuljettua, että se, että kuluttaja käyttää peruuttamisoikeuttaan, ei vastaa edellä 73 kohdassa tarkoitettuja tavoitteita.
80
Nämä seikat puoltavat – toki viime kädessä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen harkintaan kuuluvaa – toteamusta, jonka mukaan asiassa on objektiivinen seikka, joka paljastaa etäsopimuksen peruuttaneen kuluttajan eli tässä tapauksessa JK:n syyllistyneen väärinkäytökseen.
81
Jos näin on, ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tutkittava, liittyykö kuluttajaan sellainen subjektiivinen osatekijä, joka on kyseisen tuomioistuimen esittämistä epäilyistä huolimatta välttämätön edellytys sille, että kyseessä on edellä 69 ja 70 kohdassa mainitussa oikeuskäytännössä tarkoitettu väärinkäyttö. Tältä osin merkityksellisiä voivat olla seikat, jotka osoittavat, että kuluttaja päätti kyseisen oikeuden käyttämisajankohdasta nimenomaisesti ainoana tarkoituksenaan saada täysi hyöty elinkeinonharjoittajan kokonaan tai lähes kokonaan täyttämästä suorituksesta ja välttyä samalla maksamasta minkäänlaista vastiketta siitä.
82
Kaiken edellä esitetyn perusteella neljänteen kysymykseen on vastattava, että direktiiviä 2011/83 on tulkittava siten, että jos kuluttaja peruuttaa etäsopimuksen sen peruuttamiselle varatun määräajan, sellaisena kuin se on pidennettynä kyseisen direktiivin 10 artiklan 1 kohdan mukaisesti, loppuvaiheessa, jolloin kyseisen sopimuksen kohteena olevat suoritukset, joita ei voida palauttaa, on jo täytetty, elinkeinonharjoittaja voi pätevästi väittää, että kyseinen kuluttaja on oman toimintansa perusteella väärinkäyttänyt peruuttamisoikeuttaan, jos olosuhteiden kokonaisuudesta käy ilmi yhtäältä, että se, että kuluttaja käyttää peruuttamisoikeuttaan, ei vastaa kyseisen direktiivin tavoitteita, jotka liittyvät kuluttajalle tiedottamiseen ja hänen turvallisuuteensa elinkeinonharjoittajan kanssa toteutettavissa liiketoimissa, ja toisaalta, että kuluttaja pyrkii toiminnallaan saamaan väärinkäyttönä pidettävällä tavalla etua elinkeinonharjoittajan kustannuksella.
Oikeudenkäyntikulut
83
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (viides jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Kuluttajan oikeuksista, neuvoston direktiivin 93/13/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 1999/44/EY muuttamisesta sekä neuvoston direktiivin 85/577/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 97/7/EY kumoamisesta 25.10.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/83/EU 2 artiklan 7 alakohtaa
on tulkittava siten, että
sillä, että kuluttajaa avustaa ennen hänen ja elinkeinonharjoittajan välisen sopimuksen tekemistä ja sen tekemisen yhteydessä toinen hänen valitsemansa elinkeinonharjoittaja, jonka aloitteesta yhteys kuluttajan ja ensimmäisen elinkeinonharjoittajan välillä on muodostunut ja joka on vaikuttanut kyseisen sopimuksen sisällön olennaisiin osiin, ei ole merkitystä kyseisen sopimuksen luonnehtimisessa kyseisessä säännöksessä tarkoitetuksi etäsopimukseksi.
2)
Direktiivin 2011/83 2 artiklan 7 alakohtaa
on tulkittava siten, että
kun sopimuksen, jota ei voida pitää kyseisessä säännöksessä tarkoitettuna etäsopimuksena, osapuolet tekevät kyseiseen sopimukseen yksinomaan etäviestimiä käyttäen lisäyksen, joka koskee lisäsuorituksia, joilla on toissijainen merkitys kyseisessä sopimuksessa määrättyihin suorituksiin nähden, tällainen lisäsopimus on mainitussa säännöksessä tarkoitettu etäsopimus, jos siinä säädetyt edellytykset täyttyvät.
3)
Direktiiviä 2011/83
on tulkittava siten, että
jos kuluttaja peruuttaa etäsopimuksen sen peruuttamiselle varatun määräajan, sellaisena kuin se on pidennettynä kyseisen direktiivin 10 artiklan 1 kohdan mukaisesti, loppuvaiheessa, jolloin kyseisen sopimuksen kohteena olevat suoritukset, joita ei voida palauttaa, on jo täytetty, elinkeinonharjoittaja voi pätevästi väittää, että kyseinen kuluttaja on oman toimintansa perusteella väärinkäyttänyt peruuttamisoikeuttaan, jos olosuhteiden kokonaisuudesta käy ilmi yhtäältä, että se, että kuluttaja käyttää peruuttamisoikeuttaan, ei vastaa kyseisen direktiivin tavoitteita, jotka liittyvät kuluttajalle tiedottamiseen ja hänen turvallisuuteensa elinkeinonharjoittajan kanssa toteutettavissa liiketoimissa, ja toisaalta, että kuluttaja pyrkii toiminnallaan saamaan väärinkäyttönä pidettävällä tavalla etua elinkeinonharjoittajan kustannuksella.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: saksa.