62005CJ0286_SV
Parter
Domskäl
Domslut
Parter
I mål C-286/05,
angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 234 EG, som framställts av Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg (Tyskland), genom beslut av den 30 juni 2005 som inkom till domstolen den 18 juli 2005, i målet
Reinhold Haug
mot
Land Baden-Württemberg,
meddelar
DOMSTOLEN (fjärde avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden K. Schiemann samt domarna E. Juhász och M. Ilešič (referent),
generaladvokat: P. Léger,
justitiesekreterare: R. Grass,
efter det skriftliga förfarandet,
med beaktande av de yttranden som har avgetts av:
– R. Haug, genom F. Schulze, Rechtsanwalt,
– Land Baden-Württemberg, genom N. Philippi, i egenskap av ombud,
– Europeiska gemenskapernas kommission, genom F. Erlbacher och L. Visaggio, båda i egenskap av ombud,
med hänsyn till beslutet, efter att ha hört generaladvokaten, att avgöra målet utan förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1. Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 2.2 i rådets förordning (EG, Euratom) nr 2988/95 av den 18 december 1995 om skydd av Europeiska gemenskapernas finansiella intressen (EGT L 312, s. 1).
2. Begäran har framställts i ett mål mellan jordbrukaren Reinhold Haug och Land Baden-Württemberg, företrätt av Landratsamt Tuttlingen (förvaltningsmyndighet i distriktet Tuttlingen) avseende upphävande av ett beslut om beviljande av stöd och skyldighet att återbetala hela det erhållna stödet.
Tillämpliga bestämmelser
3. I artikel 1.2 i förordning nr 2988/95 föreskrivs följande:
”Med oegentligheter avses varje överträdelse av en bestämmelse i gemenskapsrätten som är följden av en handling eller en underlåtenhet av en ekonomisk aktör och som har lett eller skulle ha kunnat leda till en negativ ekonomisk effekt för gemenskapernas allmänna budget eller budgetar som de förvaltar, antingen genom en otillbörlig utgift eller genom minskning eller bortfall av inkomster som kommer från de egna medel som uppbärs direkt för gemenskapernas räkning.”
4. I artikel 2.2 andra meningen i denna förordning föreskrivs följande:
”Om förändringar senare görs i de bestämmelser om administrativa sanktioner som finns i en gemenskapsrättsakt, skall de bestämmelser som är minst ingripande tillämpas retroaktivt.”
5. I artikel 4 i den nämnda förordningen föreskrivs följande:
”1. Varje oegentlighet medför som en allmän regel att den förmån som erhållits på ett otillbörligt sätt dras in
– genom förpliktelse att betala tillbaka utestående belopp eller de belopp som uppburits på ett otillbörligt sätt,
…
2. Tillämpningen av de åtgärder som anges i punkt 1 skall begränsas till indragning av den förmån som erhållits samt, om så föreskrivs, ränta som kan beräknas på en fast räntesats.
…
4. De åtgärder som anges i denna artikel skall inte anses som sanktioner.”
6. I artikel 5.1 i samma förordning föreskrivs följande:
”De oegentligheter som begås uppsåtligen eller som orsakas av oaktsamhet kan medföra följande administrativa sanktioner:
…
b) betalning av ett belopp som överstiger de summor som otillbörligen mottagits eller som inte betalas samt, i förekommande fall, ränta. Detta ytterligare belopp skall bestämmas med ett procenttal som skall fastställas genom särskilda regler och får inte överskrida den nivå som är absolut nödvändig för att ge beloppet en avskräckande effekt,
c) förlust, helt eller delvis, av en förmån som beviljats genom tillämpning av gemenskapsregler, även om aktören endast delvis dragit fördel av denna förmån,
…”
7. Artikel 9.2 i kommissionens förordning (EEG) nr 3887/92 av den 23 december 1992 om fastställande av tillämpningsföreskrifter för det integrerade administrations- och kontrollsystemet för vissa av gemenskapens stödsystem (EGT L 391, s. 36; svensk specialutgåva, område 3, volym 47, s. 107) innehåller bestämmelser om skillnader mellan arealen av de jordområden som uppgivits i ansökan om stöd avseende arealen (arealstöd) och den areal för vilken samtliga villkor som fastställs i reglerna är uppfyllda (fastställd areal). Denna bestämmelse har följande ordalydelse:
”Om det konstateras att den faktiskt fastställda arealen är mindre än den areal som anges i ansökan om arealstöd, skall den vid kontrollen faktiskt fastställda arealen användas vid stödberäkningen. Utom vid fall av force majeure skall dock den vid kontroll faktiskt fastställda arealen reduceras med
– två gånger den överskjutande areal som konstateras om denna utgör mer än 2 % eller två hektar men högst 10 % av den fastställda arealen,
– 30 % om den överskjutande areal som konstateras utgör mer än 10 % men högst 20 % av den fastställda arealen.
Om den överskjutande arealen utgör mer än 20 % av den fastställda arealen skall inget arealbaserat stöd beviljas.
…
Vid tillämpningen av denna artikel gäller att om en jordbrukare inte har uppfyllt de skyldigheter han ålagts vad avser jordbruksskiften som lagts i träda för produktion av råvaror för framställning av icke-livsmedelsprodukter, skall dessa vid kontrollen betraktas som arealer som inte kunnat hittas.
Vid tillämpningen av denna artikel avses med fastställd areal den areal för vilken samtliga villkor som fastställs i reglerna är uppfyllda.”
8. Förordning nr 3887/92 upphävdes genom artikel 53.1 första meningen i kommissionens förordning (EG) nr 2419/2001 av den 11 december 2001 om fastställande av tillämpningsföreskrifter för det integrerade administrations- och kontrollsystem för vissa av gemenskapens stödordningar som infördes genom rådets förordning (EEG) nr 3508/92 (EGT L 327, 2001, s. 11; svensk specialutgåva, område 3, volym 46, s. 78). Det föreskrivs emellertid i artikel 53.1 andra meningen i förordning nr 2419/2001 att förordning nr 3887/92 ”skall … fortsätta att tillämpas i fråga om stödansökningar som avser regleringsår eller bidragsperioder som börjar före den 1 januari 2002.”
9. Under rubriken ”Beräkningsgrund” i artikel 31 i förordning nr 2419/2001 föreskrivs följande:
”…
2. Om den i en arealstödsansökan deklarerade arealen vid en administrativ kontroll eller kontroll på plats befinns överskrida den för denna odlingsgrupp fastställda arealen, skall den för denna odlingsgrupp fastställda arealen användas när stödet beräknas, utan att detta påverkar avdrag och avstängningar enligt artiklarna 32–35.
3. Beräkningen av den bidragsberättigande maximiarealen för arealstöd till producenter av jordbruksgrödor skall göras på grundval av den uttagna fastställda arealen och proportionellt i förhållande till varje berörd gröda. Avdrag från betalningar till producenter av jordbruksgrödor för den fastställda uttagna arealen får dock bara göras upp till den nivå som motsvarar den areal som skulle behövas för att producera 92 ton spannmål, i enlighet med artikel 6.7 i [rådets] förordning (EG) nr 1251/1999 [av den 17 maj 1999 om upprättande av ett stödsystem för producenter av vissa jordbruksgrödor (EGT L 160, s. 1)].
…”
10. I artikel 32 i samma förordning, med rubriken ”Avdrag och avstängningar vid överdeklaration”, föreskrivs i punkt 1:
”Om, i fråga om en odlingsgrupp, den deklarerade arealen överskrider den fastställda arealen i enlighet med artikel 31.2, skall stödet beräknas på grundval av den fastställda arealen, minskad med två gånger den konstaterade skillnaden, om denna skillnad utgör mer än 3 % eller två hektar, dock högst 20 % av den fastställda arealen.
Om skillnaden utgör mer än 20 % av den fastställda arealen, skall det inte beviljas något arealrelaterat stöd … för den berörda odlingsgruppen.”
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågorna
11. Den 22 mars 2000 ansökte Reinhold Haug om arealstöd för vissa jordbruksgrödor för en raps- och en spannmålsodling. Han uppgav i sin ansökan vilka jordbruksskiften som lagts i träda och på vilka det följaktligen skulle odlas produkter som inte var avsedda för konsumtion. Genom beslut av den 18 november 2000 beviljades han av Amt für Landwirtschaft, Landschafts- und Bodenkultur Tuttlingen (verket för jordbruk och markodling i Tuttlingen) (nedan kallat ALLB) enligt gemenskapsordningen för jordbruksgrödor ett arealstöd på sammanlagt 17 772,57 DM. Arealstödet var uppdelat på tre belopp och avsåg raps, spannmål respektive jordbruksskiften som lagts i träda. I det nämnda beslutet föreskrevs att de åtaganden som Reinhold Haug hade gjort vid tidpunkten för ingivandet av ansökan om stöd skulle följas.
12. Till följd av en skrivelse från ALLB av den 13 december 2000 med en begäran, inom ramen för en allmän rimlighetsprövning, om att intyg avseende leveranser av raps avsedd för konsumtion skulle inges, uppgav Reinhold Haug för ALLB den 21 december 2000 att hans son hade begått ett misstag och genom ett förbiseende levererat en del av den raps som borde ha levererats som en sådan råvara som inte är avsedd för konsumtion som raps avsedd för konsumtion.
13. Genom beslut av den 16 februari 2001 upphävde ALLB sitt beslut av den 18 december 2000 avseende utbetalning av stödet på 17 772, 57 DM och krävde att detta belopp, jämte 354,83 DM i ränta, skulle återbetalas. Enligt motiveringen till beslutet hade Reinhold Haug åsidosatt sina åtaganden inom ramen för sin ansökan om stöd. Då skillnaden mellan den areal som uppgetts i denna ansökan och den fastställda arealen översteg 20 procent kunde inget stöd beviljas i enlighet med artikel 9.2 i förordning nr 3887/92.
14. Reinhold Haug överklagade det nämnda beslutet. Han ifrågasatte bland annat det belopp som skulle återbetalas, vilket han ansåg oproportionerligt i förhållande till det misstag som hade begåtts. Enligt hans mening kunde den omständigheten att han hade åsidosatt sina skyldigheter i fråga om arealen avseende de jordbruksskiften som lagts i träda endast medföra att stöden reducerades. I detta avseende åberopade han artikel 31.3 andra meningen i förordning nr 2419/2001, enligt vilken avdrag från betalningar till producenter av jordbruksgrödor för den fastställda uttagna arealen endast får göras upp till den nivå som motsvarar den areal som skulle behövas för att producera 92 ton spannmål, i enlighet med artikel 6.7 i förordning nr 1251/1999. Enligt Reinhold Haug borde denna bestämmelse tillämpas i förevarande fall i enlighet med artikel 2.2 andra meningen i förordning nr 2988/95.
15. Genom beslut av den 13 december 2002 avslog Regierungspräsidium Freiburg Reinhold Haugs överklagande. Han överklagade detta beslut, som även det avslogs genom dom av den 23 november 2004 av Verwaltungsgericht Freiburg. Reinhold Haug har överklagat denna dom till Verwaltungsgerichtshof Baden‑Württemberg.
16. Mot denna bakgrund har Verwaltungsgerichtshof Baden-Württemberg beslutat att vilandeförklara målet och hänskjuta följande tolkningsfrågor till domstolen:
”1. Är artikel 2.2 andra meningen i förordning [nr 2988/95] även tillämplig när, efter det att en oegentlighet i den mening som avses i artikel 1.2 i denna förordning har konstaterats, det endast utkrävs återbetalning av ett felaktigt beviljat stöd (artikel 4.1 i [den nämnda] förordningen) och det felaktigt beviljade stödet enligt en gemenskapsrättslig bestämmelse, som trätt i kraft senare, skulle ha återbetalats till mindre del än enligt de gemenskapsrättsliga bestämmelser som gällde när oegentligheten begicks?
Om den första frågan besvaras jakande:
2. Är artikel 2.2 andra meningen i förordning [nr 2988/95] tillämplig vad avser relevanta bestämmelser om ränta, när den berörde jordbrukaren inte ålagts någon administrativ sanktionsåtgärd, i den mening som avses i artikel 5.1 [i denna] förordning, utan endast förpliktats att återbetala ett felaktigt beviljat stöd i den mening som avses i artikel 4.1 [i den nämnda] förordningen?”
Prövning av tolkningsfrågorna
17. Inom ramen för det genom artikel 234 EG inrättade samarbetet mellan de nationella domstolarna och EG-domstolen ankommer det på EG-domstolen att ge den nationella domstolen ett användbart svar, så att den kan avgöra det mål som är anhängigt vid den. I detta syfte åligger det EG-domstolen att i förekommande fall omformulera den fråga som har ställts till den (se bland annat dom av den 28 november 2000 i mål C-88/99, Roquette Frères, REG 2000, s. I-10465, punkt 18, och av den 20 maj 2003 i mål C-469/00, Ravil, REG 2003, s. I-5053, punkt 27).
18. Det följer av motiveringen till beslutet om hänskjutande att parterna i tvisten vid den nationella domstolen är ense om att bestämmelsen om retroaktiv tillämpning av de minst ingripande bestämmelserna som föreskrivs i artikel 2.2 andra meningen i förordning nr 2988/95 uttryckligen är begränsad till att avse administrativa sanktionsåtgärder och följaktligen inte är tillämplig på åtgärder i den mening som avses i artikel 4 i denna förordning.
19. Som framgår av beslutet om hänskjutande och av de yttranden som avgetts till domstolen avser tvisten vid den nationella domstolen frågan huruvida förpliktelsen att återbetala hela det inledningsvis beviljade arealstödet, jämte ränta, efter det att det har konstaterats att den överskjutande arealen utgör mer än 20 procent av den fastställda arealen i den mening som avses i artikel 9.2 i förordning nr 3887/92, utgör en åtgärd i den mening som avses i artikel 4 i förordning nr 2988/95 eller en sanktionsåtgärd i den mening som avses i artikel 5 i samma förordning. Parterna i tvisten vid den nationella domstolen är vidare oense om huruvida artikel 31.3 i förordning nr 2419/2001, som har åberopats av Reinhold Haug såsom en mindre ingripande bestämmelse enligt artikel 2.2 andra meningen i förordning nr 2988/95, är av straffrättslig karaktär eller inte.
20. För att ge ett användbart svar, så att den hänskjutande domstolen skall kunna avgöra det mål som är anhängigt vid den, skall tolkningsfrågorna följaktligen omformuleras enligt följande:
Är artikel 2.2 andra meningen i förordning nr 2988/95 tillämplig då det har konstaterats att den överskjutande arealen utgör mer än 20 procent av den fastställda arealen i den mening som avses i artikel 9.2 i förordning nr 3887/92, och det utkrävs återbetalning av hela det inledningsvis beviljade gemenskapsstödet, jämte ränta, då den berörda näringsidkaren gör gällande att detta stöd skulle kunna återbetalas till mindre del i enlighet med artikel 31.3 i förordning nr 2419/2001?
21. Såsom domstolen har fastslagit upprepade gånger utgör lämnandet av oriktiga uppgifter i den ansökan om stöd såsom den som avses i artikel 9.2 i förordning nr 3887/92 avseende de arealer som kan utgöra föremål för stöd en oegentlighet i den mening som avses i artikel 1.2 i förordning 2988/95, och en indragning av stödbeloppet som följer av samma bestämmelse i förordning nr 3887/92 avseende skillnaden mellan den uppgivna arealen och den faktiskt fastställda arealen utgör en administrativ sanktionsåtgärd i den mening som avses i artikel 2.2 i förordning nr 2988/95 (dom av den 17 juli 1997 i mål C-354/95, National Farmers’ Union m.fl., REG 1997, s. I-4559, punkterna 40 och 41, av den 19 november 2002 i mål C-304/00, Strawson och Gagg & Sons, REG 2002, s. I-10737, punkt 46, och av den 16 mars 2006 i mål C-94/05, Emsland-Stärke, REG 2006, s. I-0000, punkt 63. Se även analogt dom av den 1 juli 2004 i mål C-295/02, Gerken, REG 2004, s. I-6369, punkt 50).
22. En sådan indragning, som tar sig uttryck i återbetalning av hela det inledningsvis beviljade arealstödet jämte ränta, motsvarar en ”förlust, helt … av en förmån som beviljats genom tillämpning av gemenskapsregler” som avses i artikel 5.1 c i förordning nr 2988/95, vilken uttryckligen betecknas som en administrativ sanktionsåtgärd i denna bestämmelse då den inträder till följd av en oegentlighet som begåtts uppsåtligen eller som orsakats av oaktsamhet.
23. Artikel 2.2 andra meningen i förordning nr 2988/95 skulle följaktligen v ara tillämplig om det konstaterades att den överskjutande arealen utgjorde mer än 20 procent av den fastställda arealen, i den mening som avses i artikel 9.2 i förordning nr 3887/92, och det utkrävdes återbetalning av hela det inledningsvis beviljade gemenskapsstödet, jämte ränta, då det i en gemenskapsbestämmelse genom vilken den sanktionsåtgärd som föreskrivs i artikel 9.2 i förordning nr 3887/92 senare ändrats föreskrevs en återbetalning till mindre del.
24. Det skall emellertid i detta avseende påpekas att det i artikel 31 i förordning nr 2419/2001, till skillnad från i artikel 9.2 i förordning nr 3887/92, inte föreskrivs någon sanktionsåtgärd. Det följer nämligen av rubriken till och ordalydelsen av den förstnämnda bestämmelsen att det i den endast fastställs en beräkningsgrund, och detta utan att det inverkar på de avdrag och avstängningar som avses i förordning nr 2419/2001. Den nämnda bestämmelsen kan därför inte anses utgöra en ändring av den sanktionsåtgärd som följer av artikel 9.2 i förordning nr 3887/92. Denna slutsats stöds dessutom av artikel 32.1 andra stycket i förordning nr 2419/2001, som huvudsakligen motsvarar bestämmelsen i artikel 9.2 andra meningen i förordning nr 3887/92.
25. Frågorna såsom de har omformulerats av domstolen skall således besvaras så, att artikel 2.2 andra meningen i förordning nr 2988/95 inte är tillämplig då det har konstaterats att den överskjutande arealen utgör mer än 20 procent av den fastställda arealen, i den mening som avses i artikel 9.2 i förordning nr 3887/92, och det utkrävs återbetalning av hela det inledningsvis beviljade gemenskapsstödet, jämte ränta, då den berörda näringsidkaren gör gällande att detta stöd skulle kunna återbetalas med ett lägre belopp i enlighet med artikel 31.3 i förordning nr 2419/2001.
Rättegångskostnader
26. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttranden till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Domslut
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (fjärde avdelningen) följande:
Artikel 2.2 andra meningen i rådets förordning (EG, Euratom) nr 2988/95 av den 18 december 1995 om skydd av Europeiska gemenskapernas finansiella intressen är inte tillämplig då det har konstaterats att den överskjutande arealen utgör mer än 20 procent av den fastställda arealen i den mening som avses i artikel 9.2 i kommissionens förordning (EEG) nr 3887/92 av den 23 december 1992 om fastställande av tillämpningsföreskrifter för det integrerade administrations- och kontrollsystemet för vissa av gemenskapens stödsystem, och det utkrävs återbetalning av hela det inledningsvis beviljade gemenskapsstödet, jämte ränta, då den berörda näringsidkaren gör gällande att detta stöd skulle kunna återbetalas till en mindre del i enlighet med artikel 31.3 i kommissionens förordning (EG) nr 2419/2001 av den 11 december 2001 om fastställande av tillämpningsföreskrifter för det integrerade administrations- och kontrollsystem för vissa av gemenskapens stödordningar som infördes genom rådets förordning (EEG) nr 3508/92.