62011CC0367
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
PEDRO CRUZ VILLALÓN
föredraget den 19 juli 2012 (
1
)
Mål C-367/11
Déborah Prete
mot
Office national de l’emploi
(begäran om förhandsavgörande från Cour de cassation (Belgien))
”Fri rörlighet för arbetstagare — Förmåner för unga personer som söker sitt första arbete — Arbetssökandes rätt att erhålla förmåner — Krav på minst sex års studier i värdmedlemsstaten för att förmånen ska beviljas — Indirekt diskriminering — Proportionalitet”
1.
Den belgiska domstolen Cour de cassation har framställt denna begäran om förhandsavgörande och vill att EU-domstolen än en gång ska uttala sig om det belgiska systemet med sociala förmåner som syftar till att underlätta för unga arbetssökande att komma in på arbetsmarknaden (nedan kallat särskild arbetslöshetsersättning). Efter domarna i målen Deak, (
2
) Kziber, (
3
) kommissionen mot Belgien, (
4
) D’Hoop (
5
) och Ioannidis (
6
) har de belgiska bestämmelserna ändrats flera gånger för att successivt anpassas till kraven på fri rörlighet för personer och arbetstagare. Den senaste ändringen väcker emellertid fortfarande frågor, eftersom den innebär att den som ansöker om ovannämnda ersättning tidigare ska ha studerat minst sex år vid en belgisk utbildningsanstalt. Detta villkor omfattar medborgare i andra medlemsstater som har genomgått utbildning i andra stater än Belgien, vilket är fallet med klaganden i målet vid den nationella domstolen.
2.
I förevarande mål ges domstolen tillfälle att utveckla sin rättspraxis rörande sociala förmåner för arbetssökande. Inom detta område har det efter domen i målet Collins (
7
) successivt skett en utveckling av rättspraxis och av lagstiftningen, men det finns trots det fortfarande behov av klargöranden från domstolen. Det gäller särskilt kravet på anknytning mellan den arbetssökande och värdmedlemsstaten, vilket är en grannlaga fråga som motiverar denna begäran om förhandsavgörande.
I – Tillämpliga bestämmelser
A – Unionsrätten
3.
I artikel 18 EG (artikel 21 FEUF) föreskrivs att ”[v]arje unionsmedborgare skall ha rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier, om inte annat följer av de begränsningar och villkor som föreskrivs i detta fördrag och i bestämmelserna om genomförande av fördragen”.
4.
Artikel 39 EG (artikel 45 FEUF), som handlar om fri rörlighet för arbetstagare, har följande lydelse:
”1.   Fri rörlighet för arbetstagare skall säkerställas inom gemenskapen.
2.   Denna fria rörlighet skall innebära att all diskriminering av arbetstagare från medlemsstaterna på grund av nationalitet skall avskaffas vad gäller anställning, lön och övriga arbets- och anställningsvillkor.
3.   Den skall, med förbehåll för de begränsningar som grundas på hänsyn till allmän ordning, säkerhet och hälsa, innefatta rätt att
a)
anta faktiska erbjudanden om anställning,
b)
förflytta sig fritt inom medlemsstaternas territorium för detta ändamål,
...”
5.
I förordning (EEG) nr 1612/68 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen (vilken nyligen upphävts genom förordning (EG) nr 492/11) (
8
) föreskrivs följande i artiklarna 3 och 7:
”Artikel 3
1.   Enligt denna förordning skall de regler som gäller enligt lagar och andra författningar i en medlemsstat inte gälla
—
när de inskränker rätten för utländska medborgare att ansöka om och erbjuda anställning, eller rätten för utländska medborgare att påbörja och fullfölja anställning, eller gör dessa till föremål för villkor som inte gäller för deras egna medborgare, eller
—
när reglernas uteslutande eller huvudsakliga syfte eller effekt, även om de gäller oavsett nationalitet, är att utestänga medborgare i andra medlemsstater från den erbjudna anställningen.
...
Artikel 7
1.   En arbetstagare som är medborgare i en medlemsstat får inom en annan medlemsstats territorium inte på grund av sin nationalitet behandlas annorlunda än landets egna arbetstagare i fråga om anställnings- och arbetsvillkor, speciellt vad avser lön, avskedande och, om han eller hon skulle bli arbetslös, återinsättande i arbete eller återanställning.
2.   Arbetstagaren skall åtnjuta samma sociala och skattemässiga förmåner som landets medborgare.
...”
B – Nationella bestämmelser
6.
Enligt artikel 36.1 i kunglig kungörelse av den 25 november 1991 om regler för arbetslöshetsersättningen måste den unge arbetstagaren uppfylla följande villkor för att vara berättigad till särskild arbetslöshetsersättning:
”1.
Inte längre omfattas av skolplikt.
2.
a)
Antingen ha avslutat studier på gymnasienivå eller i teknisk påbyggnadsskola eller yrkesskola vid en skolinrättning som har organiserats, subventionerats eller erkänts av en av [de belgiska] gemenskaperna,
…
j)
eller vara innehavare av en handling från en av gemenskaperna som fastställer likvärdigheten med ett sådant studieintyg som nämns i punkt b) eller en examen som ger behörighet till högre utbildning. Denna punkt är endast tillämplig när minst sex års studier tidigare fullgjorts vid en skolinrättning som har organiserats, subventionerats eller erkänts av en av [de belgiska] gemenskaperna,
...”
7.
Punkten j ovan infördes genom kunglig kungörelse av den 11 februari 2003, till följd av EU-domstolens dom i målet D’Hoop.
II – Faktiska omständigheter
8.
Déborah Prete är fransk medborgare. Hon är född år 1981 och sedan år 2001 gift med en belgisk medborgare. Samma år som hon gifte sig bosatte hon sig i Belgien tillsammans med sin man och kort därefter, den 1 februari 2002, skrev hon in sig som arbetssökande vid den belgiska arbetsförmedlingen.
9.
Den 3–8 juni 2002 och den 5 september 2002 hade Déborah Prete tidsbegränsade anställningar.
10.
Den 1 juni 2003 ansökte hon hos de belgiska myndigheterna om särskild arbetslöshetsersättning. Det är en ersättning för unga som nyligen har avslutat sina studier och söker sitt första arbete. Ansökan avslogs genom ett beslut av den 11 september 2003 med motiveringen att hon inte hade studerat minst sex år i Belgien, i enlighet med kunglig kungörelse av den 25 november 1991.
11.
Déborah Prete hade genomgått gymnasieutbildning i Frankrike och där erhållit en yrkesexamen (”baccalauréat professionnel”) med sekreterarinriktning. Det innebar att hon inte uppfyllde ett av de viktigaste villkoren i ovannämnda kungliga kungörelse.
12.
Déborah Prete överklagade myndighetens beslut att avslå hennes ansökan till förstainstansdomstolen Tribunal du travail de Tournai, vilken biföll hennes överklagande. Myndigheten som var motpart i målet, Office national de l’emploi (nedan kallad ONEM), överklagade emellertid förstainstansdomstolens dom. Domstolen i andra instans, Cour du travail de Mons, fastställde i sin dom ONEM:s beslut att avslå Déborah Pretes ansökan. Déborah Prete överklagade denna dom till Cour de cassation, som har framställt denna begäran om förhandsavgörande.
III – Begäran om förhandsavgörande vid EU-domstolen
13.
Den 11 juli 2011 inkom en begäran om förhandsavgörande från den belgiska domstolen Cour de cassation till EU-domstolen. I denna begäran har Cour de cassation hänskjutit följande två tolkningsfrågor till domstolen:
”1)
Utgör artiklarna 12, 17, 18 och, i den utsträckning den är tillämplig, artikel 39 i fördraget om upprättandet av Europeiska gemenskapen, i den genom Amsterdamfördraget konsoliderade versionen av den 2 oktober 1997, hinder för en nationell bestämmelse som den i artikel 36.1.2 j i den belgiska kungliga kungörelsen av den 25 november 1991 om regler för arbetslöshetsersättningen enligt vilken det ställs upp ett absolut och exklusivt villkor som innebär att en ung person – som är unionsmedborgare och som inte är arbetstagare enligt artikel 39 i fördraget – måste ha fullgjort sex års studier vid en skolinrättning som har organiserats, erkänts eller subventionerats av en av Belgiens gemenskaper för att ha rätt till särskild arbetslöshetsersättning, när vederbörande har fullgjort sina gymnasiestudier i Europeiska unionen, men inte vid en skolinrättning som har organiserats, subventionerats eller erkänts av en av Belgiens gemenskaper och som har erhållit antingen en handling utfärdad i en av Belgiens gemenskaper som fastställer studiernas likvärdighet med ett studieintyg utfärdat av behörig nämnd för studier vid skolinrättningar i någon av dessa gemenskaper, eller en examen som ger tillgång till högre utbildning?
2)
För det fall frågan besvaras jakande, ska de omständigheterna att den unga person som avses i den första frågan, som inte har fullgjort sex års studier vid en belgisk skolinrättning, bor i Belgien med sin belgiske make och är inskriven som arbetssökande vid en belgisk arbetsförmedling, beaktas vid bedömningen av anknytningen mellan den unga personen och den belgiska arbetsmarknaden, med hänsyn till artiklarna 12, 17, 18 och, i den utsträckning den är tillämplig, artikel 39 i fördraget? I vilken utsträckning ska varaktigheten av bosättningen, äktenskapet och inskrivningen som arbetssökande beaktas?”
14.
Ombudet för Déborah Prete, den belgiska och den tjeckiska regeringen samt kommissionen har inkommit med skriftliga yttranden.
IV – Tolkningsfrågorna från Cour de cassation
15.
Det ska inledningsvis påpekas att den hänskjutande domstolens två tolkningsfrågor i grund och botten rör en och samma sak, nämligen huruvida det skett ett åsidosättande av en eller flera rättigheter till fri rörlighet. Den första frågan handlar om huruvida det föreligger en inskränkning, och den andra om huruvida detta är motiverat, i det fall de belgiska bestämmelserna verkligen innebär en inskränkning.
16.
Den hänskjutande domstolen undrar även vilken av friheterna som är tillämplig i förevarande fall. I den första frågan hänvisar den hänskjutande domstolen till artiklarna 12, 17, 18 och 39 EG och den gör det på ett sådant sätt att det framgår att den även vill veta vilken bestämmelse som är relevant.
17.
Förevarande fall handlar om en fransk arbetssökande som bor i Belgien och som där har gift sig med en belgisk medborgare. Hon har ansökt om en särskild arbetslöshetsersättning som beviljas unga personer som nyligen har avslutat sina studier och som försöker komma in på den belgiska arbetsmarknaden. Här föreligger således flera olika roller (studerande, arbetssökande, arbetstagare och maka till en medborgare i en medlemsstat) som skulle kunna innebära att olika friheter är aktuella.
18.
Med utgångspunkt i denna syn på det tolkningsproblem som den hänskjutande domstolen har aktualiserat, ska jag till att börja med behandla det tidsmässiga och materiella tillämpningsområdet för de bestämmelser som är relevanta i förevarande fall. Därefter ska jag göra en bedömning av huruvida den aktuella friheten har åsidosatts och det gör jag i två steg. I det första steget undersöker jag huruvida det föreligger en inskränkning av friheten i fråga och i det andra prövar jag Konungariket Belgiens motivering, nämligen att det inte finns någon anknytning mellan klaganden och värdmedlemsstaten.
V – Bedömning
A – Det tidsmässiga och materiella tillämpningsområdet för de bestämmelser som är relevanta i förevarande mål
19.
Det måste till att börja med klarläggas huruvida den situation som Déborah Prete befinner sig i omfattas av bestämmelserna i det nu gällande fördraget om Europeiska unionens funktionssätt, vilket trädde i kraft den 1 december 2009, eller av bestämmelserna i det upphävda fördraget om Europeiska gemenskapen.
20.
Det framgår av handlingarna i målet att Déborah Prete ansökte om särskild arbetslöshetsersättning den 1 juni 2003. Den 11 september samma år avslog de belgiska myndigheterna hennes ansökan. De bestämmelser som är tillämpliga på Déborah Pretes ansökan är således de som gällde vid den aktuella tiden, det vill säga fördraget om Europeiska gemenskapen. Det är således bestämmelserna i det fördraget som ska tolkas i förevarande mål.
21.
Nästa fråga är då vilka artiklar i fördraget om Europeiska gemenskapen som är tillämpliga här. Å ena sidan har Déborah Prete ansökt om en ersättning som syftar till att göra det lättare för unga personer att komma in på arbetsmarknaden, vilket innebär att hon skulle kunna betraktas som arbetssökande. Å andra sidan framgår det av handlingarna i målet att hon hade arbetat innan hon ansökte om ersättningen, även om det bara hade skett vid ett fåtal tillfällen och under mycket kort tid. Till detta kommer den omständigheten att Déborah Prete är gift med en belgisk medborgare och ansökte om ersättningen efter att hon uppfyllt villkoret att ha studerat vid en utbildningsanstalt, vilket skulle kunna motivera en tillämpning av artikel 18 EG.
22.
Det här är inte första gången som domstolen ges tillfälle att pröva villkoren för att uppbära särskild arbetslöshetsersättning i Belgien mot bakgrund av de grundläggande friheterna. Redan på 1980-talet prövade domstolen dessa ersättningar och fann då att de kunde betraktas som ”sociala förmåner” i den mening som avses i artikel 7.2 i förordning nr 1612/68. (
9
) I domen i målet D’Hoop bekräftade domstolen att dessa förmåner inte bara omfattas av förordning nr 1612/68, utan även av principen om förbud mot diskriminering på grund av nationalitet som föreskrivs i artikel 12 EG. (
10
) Senare slog domstolen i domen i målet Collins fast att ett avslag på en ansökan från en arbetssökande som är medborgare i en annan medlemsstat om en ersättning som syftar till att underlätta inträde på arbetsmarknaden kan prövas mot bakgrund av artikel 39 EG om fri rörlighet för arbetstagare. (
11
) Vad beträffar den särskilda arbetslöshetsersättningen i Belgien slog domstolen i domen i målet Ioannidis fast att det ”inte längre [är] möjligt att utesluta en ekonomisk förmån som är avsedd att underlätta tillträdet till arbete på en medlemsstats arbetsmarknad från tillämpningsområdet för artikel 39.2 EG”. (
12
) Eftersom Déborah Prete har ansökt om en förmån i egenskap av arbetssökande är artikel 39.2 EG den bestämmelse som vid första påseendet förefaller vara relevant.
23.
Den omständigheten att man ska ha studerat för att vara berättigad till förmånen, eller den omständigheten att Déborah Prete är gift med en belgisk medborgare, motiverar inte att förevarande mål prövas mot bakgrund av den fria rörligheten för personer. Om det föreligger en omständighet som innebär att klaganden har rätt till en ekonomisk frihet, vilket den fria rörligheten för arbetstagare är, ska denna enligt fast rättspraxis vid domstolen äga företräde framför den fria rörligheten för personer enligt artikel 18 EG.
24.
Det finns emellertid ytterligare en aspekt som bör belysas. Déborah Prete hade förvärvsarbetat vid flera tillfällen innan hon ansökte om ersättningen även om det sammanlagt rörde sig om en mycket kort tid, närmare bestämt en vecka och en dag. Det finns därför anledning att fråga sig om denna omständighet innebär att Déborah Prete bör betraktas som ”arbetstagare” och inte som ”arbetssökande”, vilket skulle innebära en annan tolkning av de bestämmelser som är tillämpliga i förevarande fall.
25.
I detta sammanhang har domstolen vid upprepade tillfällen klargjort att ”arbetstagare” är ett självständigt begrepp och att det inte innefattar arbete som kan anses vara ”marginellt och sidoordnat”. (
13
) I domen i målet Raulin slog domstolen fast att hänsyn skulle tas till den oregelbundna och kortvariga karaktären på det arbete som faktiskt hade utförts inom ramen för en behovsanställning. (
14
) Även om det utan tvekan ankommer på den hänskjutande domstolen att mot bakgrund av de faktiska omständigheter som har redovisats i målet pröva huruvida det enbart rör sig om en tillfällig verksamhet, är de uppgifter som har tillhandahållits här tillräckligt klargörande för att den hänskjutande domstolen ska kunna ges ett svar och för att det ska kunna uteslutas att Déborah Prete är ”arbetstagare” i EG-fördragets strikta bemärkelse.
26.
Under dessa förhållanden och mot bakgrund av att den verksamhet som Déborah Prete bedrev år 2002 var av tillfällig, och därmed av marginell och sidoordnad, karaktär, anser jag att hon bör betraktas som arbetssökande med de konsekvenser som är förknippade med detta.
B – Huruvida det föreligger en inskränkning av den fria rörligheten för arbetstagare i ett fall med en arbetssökande
27.
Det ska nu undersökas huruvida en nationell bestämmelse, enligt vilken en särskild arbetslöshetsersättning endast kan beviljas om personen i fråga har varit bosatt i Belgien i minst sex år och där genomgått grundskole- eller gymnasieutbildning, utgör en inskränkning av den fria rörligheten för arbetstagare, som i det här fallet gäller en arbetssökande.
28.
Den omständigheten att Déborah Prete är arbetssökande och inte arbetstagare innebär att det här bör göras en särskild prövning mot bakgrund av de bestämmelser och den rättspraxis som är tillämpliga på den kategorin av personer.
29.
Det finns även anledning att fråga sig huruvida förordning nr 1612/68 och närmare bestämt artiklarna 3 och 7 i denna förordning, har någon betydelse i förevarande mål. Svaret på denna fråga bör vara nekande. I ovannämnda förordning säkerställs principen om icke-diskriminering av arbetstagare och deras familjemedlemmar vad beträffar tillgång till ”sociala förmåner”. (
15
) Det är emellertid inte denna förordning som ligger till grund för säkerställandet av denna princip när det gäller arbetssökande, utan det sker direkt genom fördraget. Före domen i målet Collins ansåg domstolen att den kategorin av personer inte hade tillgång till sociala förmåner. Även om domstolen genom nämnda dom ändrade ståndpunkt mot bakgrund av bestämmelserna om medborgarskap i fördraget, uttalade den sig inte uttryckligen om hur dessa bestämmelser påverkar förordning nr 1612/68. (
16
) Den rätt som Déborah Prete gör gällande bygger således direkt på artikel 39 EG, tolkad mot bakgrund av unionsmedborgarskapet.
30.
När det nu slagits fast att det endast är fördraget som är tillämpligt här bör det erinras om att i artikel 39.2 EG förbjuds all diskriminering av arbetstagare från medlemsstaterna på grund av nationalitet vad gäller anställning, lön och övriga arbets- och anställningsvillkor. Som bekant omfattar detta förbud även arbetssökande och det avser såväl direkt som indirekt diskriminering på grund av nationalitet. (
17
) Sedan domen i målet Collins, då domstolen ändrade sin rättspraxis, förbjuder denna bestämmelse även alla former av diskriminering när det gäller tillgång till förmåner som syftar till att göra det lättare att komma in på arbetsmarknaden.
31.
I förevarande mål föreskrivs i artikel 36.1.2 i kunglig kungörelse av den 25 november 1991, i synnerhet i punkt j, att för att en person ska vara berättigad till särskild arbetslöshetsersättning måste denne dessförinnan ha fullgjort minst sex års studier vid en skolinrättning som har organiserats, erkänts eller subventionerats av en av [de belgiska] gemenskaperna. Detta villkor är även tillämpligt på arbetssökande som har genomgått utbildning i en annan medlemsstat och som har fått sin examen erkänd i Belgien, vilket är fallet med Déborah Prete.
32.
Redan i domen i målet D’Hoop, vilket handlade om en belgisk medborgare som hade studerat i Frankrike, slog domstolen fast att kravet på att studierna ska ha fullgjorts vid en belgisk skolinrättning innebär att ”vissa nationella medborgare missgynnas endast på grund av att de har använt sig av sin rätt till fri rörlighet för att studera i en annan medlemsstat”. (
18
) Kort därefter slog domstolen i domen i målet Ioannidis, vilket handlade om en medborgare i en annan medlemsstat som hade ansökt om särskild arbetslöshetsersättning i Belgien, fast att villkoret att studierna ska ha fullgjorts i Belgien ”riskerar att principiellt missgynna medborgare från andra medlemsstater”. (
19
) Domstolen drog där vidare slutsatsen att detta villkor [att studierna ska ha fullgjorts vid en belgisk skolinrättning] ”lättare [kan] uppfyllas av belgiska medborgare”. (
20
)
33.
Konungariket Belgien ändrade sina nationella bestämmelser till följd av domarna i målen D’Hoop och Ioannidis, men införde samtidigt det ovannämnda kravet på sex års studier vid en belgisk skolinrättning, vilket innebär att belgiska medborgare fortfarande har en mer gynnad ställning än medborgare i andra medlemsstater. Såväl villkoret i sig som den långa tidsrymd som det omfattar har en avskräckande verkan på medborgare i andra medlemsstater som vill utöva sin rätt till fri rörlighet.
34.
Mot bakgrund av ovanstående argument anser jag således att artikel 36.1.2 i kunglig kungörelse av den 25 november 1991, i synnerhet punkt j, tillämpad på en arbetssökande som ansöker om särskild arbetslöshetsersättning, utgör en inskränkning av den fria rörligheten för arbetstagare som föreskrivs i artikel 39 EG.
35.
Det återstår nu att pröva huruvida den inskränkning som föreskrivs i den belgiska lagstiftningen kan anses vara motiverad mot bakgrund av EG-fördraget, och det är detta som den andra tolkningsfrågan från Cour de cassation handlar om.
C – Huruvida inskränkningen är motiverad
36.
I sin andra och sista fråga undrar den hänskjutande domstolen huruvida omständigheter som varaktigheten av Déborah Pretes bosättning i Belgien, hennes äktenskap med en belgisk medborgare och inskrivningen som arbetssökande hos de belgiska myndigheterna är tillräckliga för att det inte ska anses motiverat att inskränka den fria rörligheten för arbetstagare. Med andra ord undrar den hänskjutande domstolen vilken grad av integration i värdmedlemsstaten som en person ska ha uppnått för att vara berättigad till särskild arbetslöshetsersättning.
37.
Som kommissionen mycket riktigt har påpekat har domstolen vid upprepade tillfällen prövat kravet på integration för att rätt till sociala förmåner ska föreligga för den som utövar rätten till fri rörlighet inom unionens territorium, men det är samtidigt viktigt att skilja mellan de olika områden som domstolen har uttalat sig om. Domstolens rättspraxis rörande studerande, vilken återfinns i domar som dem i målen Bidar, (
21
) Förster, (
22
) Morgan (
23
) och kommissionen mot Nederländerna, (
24
) handlar om vilken integration som krävs av den som utövar sin rätt till fri rörlighet i syfte att studera i en annan medlemsstat. Uppenbarligen kan den ståndpunkt som domstolen har intagit i dessa mål inte automatiskt utsträckas till att omfatta arbetssökande, vilkas syften är rent ekonomiska och hänger samman med syftena med en annan rätt till fri rörlighet än den som gäller för studerande. Således är det viktigt att fastställa räckvidden av domstolens praxis och klargöra vilka integrationskriterier som ska tillämpas på arbetssökande som ansöker om en särskild arbetslöshetsersättning.
38.
Den dom som är relevant här är som tidigare nämnts den som domstolen meddelade i målet Collins. (
25
) I det målet ändrade domstolen den rättspraxis som dittills gällt. Till följd av unionsmedborgarskapets ikraftträdande drog den slutsatsen att en förmån som syftar till att underlätta inträdet på arbetsmarknaden är en nationell åtgärd som omfattas av den fria rörligheten för arbetstagare tillämpad på arbetssökande. I domen i målet Collins slog domstolen fast att ett bosättningsvillkor för att få tillgång till sådana förmåner utgör ett hinder för den fria rörligheten för arbetstagare, men tillade att det kan vara motiverat ”om det är grundat på objektiva hänsyn som är oberoende av de berörda personernas nationalitet och som står i proportion till det syfte som eftersträvas med de nationella bestämmelserna”. (
26
)
39.
I den ovannämnda domen angav domstolen att ett av de syften som det kan anses legitimt för en medlemsstat att eftersträva är att det ska finnas ”en anknytning mellan de personer som söker ett sådant bidrag och dess arbetsmarknad”. (
27
) Enligt rättspraxis är det således tillåtet för en värdmedlemsstat att kräva att en arbetssökande som kommer från en annan medlemsstat ska kunna uppvisa en viss grad av integration. Denna integration kan handla om anknytningen mellan den arbetssökande och arbetsmarknaden, men även om anknytningen mellan den arbetssökande och värdmedlemsstaten, exempelvis i form av släktskapsband eller känslomässiga band till medborgare i värdmedlemsstaten eller en långvarig bosättning där.
40.
Tillämpas dessa kriterier i förevarande mål kan det för det första konstateras att den ifrågasatta åtgärden, det vill säga villkoret att man ska ha studerat minst sex år vid en belgisk skolinrättning, är en ”objektiv” åtgärd som är ”oberoende av den berörda personens nationalitet”. Det handlar om ett reglerat villkor där det dessutom i sig inte görs någon åtskillnad mellan belgiska medborgare och andra, vilket innebär att det uppfyller det första av de krav som har angetts i rättspraxis.
41.
Den fråga som väcker störst tvivel är emellertid huruvida den ifrågasatta åtgärden är proportionerlig och jag ska nu behandla den mot bakgrund av en omfattande rättspraxis vid denna domstol.
42.
Ett villkor som innebär att man ska ha studerat minst sex år vid en belgisk skolinrättning fungerar i själva verket som ett objektivt villkor vars syfte är att säkerställa att den som ansöker om särskild arbetslöshetsersättning har tillräcklig anknytning till Belgien. För att denna åtgärd ska anses stå i proportion till de syften som eftersträvas med den måste den vara lämplig, nödvändig och proportionerlig i egentlig mening. Jag har ovan konstaterat att åtgärden objektivt sett har till syfte att säkerställa integrationen (och därmed klarar den lämplighetstestet), men det är mer osäkert om den är nödvändig och proportionerlig i egentlig mening.
43.
Redan i målet D’Hoop, vilket handlade om samma slags ersättning som förevarande mål, förkastade domstolen ett villkor för tillgång till denna ersättning som byggde på i vilken medlemsstat skolinrättningen där personen i fråga hade fullgjort sina studier var belägen. Domstolen fann att ett sådant villkor var ”alltför allmänt hållet och kategoriskt”. Enligt domstolen tillmäts därmed ”en omständighet som inte nödvändigtvis är representativ för den faktiska och verkliga graden av koppling mellan den som begär särskild arbetslöshetsersättning och den geografiska arbetsmarknaden alltför stor betydelse, och övriga representativa omständigheter beaktas inte alls”.
44.
I detta hänseende motsvarar ett villkor rörande studietidens längd i Belgien i själva verket ett bosättningsvillkor, eftersom det är uppenbart att en minderårig person fullgör sina studier i den medlemsstat där han eller hon är bosatt. Vidare liknar detta villkor även de som domstolen tidigare har prövat (och förkastat) i de ovannämnda målen D’Hoop och Ioannidis, eftersom en studietid på sex år är tillräckligt lång för att den i de flesta fall ska gynna elever som avslutar sina studier vid belgiska skolinrättningar. Det handlar således om en åtgärd som är ännu mer betungande än den som domstolen tidigare har kritiserat, eftersom den inte bara de facto kräver en anknytning till en belgisk skolinrättning, utan även omfattar en alltför lång tid.
45.
En föregående anknytning på sex år för den som söker arbete är en mycket lång tid, till och med längre än den som krävs för ekonomiskt inaktiva personer, för vilka tidsgränsen som bekant är fem år. (
28
) Domstolen har godtagit denna tidsmässiga anknytning när det gäller studerande, men den har även understrukit att det handlar om ett villkor som bara är tillämpligt på personer som inte utövar en ekonomisk verksamhet. (
29
)
46.
När det gäller arbetssökande förhåller det sig annorlunda. De är visserligen inte ekonomiskt aktiva personer i egentlig mening, men det är odiskutabelt att fördragen enbart på grund av den omständigheten att de söker arbete tillerkänner dessa personer en ställning som liknar den som personer som förflyttar sig av ekonomiska skäl har. Som jag tidigare har påpekat i punkt 30 i detta förslag till avgörande, utsträckte domstolen genom domen i målet Collins det skydd som arbetssökande åtnjöt till att även omfatta förmåner och den förhindrade därmed att denna grupp diskriminerades beträffande tillgång till förmåner som syftar till att underlätta inträde på arbetsmarknaden.
47.
Således handlar det om ett villkor som är alltför allmänt hållet och som lätt kan åtgärdas genom att andra mindre stränga villkor införs, vilket föranleder mig att dra slutsatsen att det rör sig om en oproportionerlig åtgärd. Denna bedömning bekräftas om man ser till omständigheterna i det aktuella fallet.
48.
Som framgår av beslutet att begära förhandsavgörande är Déborah Prete bosatt i Belgien sedan år 2001, då hon gifte sig med en belgisk medborgare. Två år senare ansökte hon om särskild arbetslöshetsersättning efter att ha skrivit in sig på arbetsförmedlingen. Kan det trots att klaganden har den examen som erfordras, har varit lagligen bosatt i Belgien i två år, är gift med en belgisk medborgare och inskriven på arbetsförmedlingen, hävdas att hon inte har en tillräckligt stark anknytning till arbetsmarknaden och till samhällslivet i värdmedlemsstaten? Om det i ett fall som det förevarande enligt de belgiska bestämmelserna inte anses föreligga en tillräcklig integration, förefaller det rimligt att mot bakgrund av dess motivering dra slutsatsen att detta system inte är förenligt med proportionalitetsprincipen.
49.
Att Déborah Prete dessutom är gift med en belgisk medborgare är ytterligare en omständighet som bör beaktas, vilket kommissionen med rätta har påpekat. En nationell åtgärd som förhindrar tillgång till särskild arbetslöshetsersättning för en person som är lagligen bosatt i Belgien och gift med en belgisk medborgare, är en åtgärd som inte tar hänsyn till en arbetssökandes familjeförhållanden. Dessa förhållanden kan visa vilken anknytning som finns till värdmedlemsstaten och även om det i vissa fall enbart kan handla om en personlig koppling, kan de i andra fall utgöra en omständighet som medför en kränkning av den grundläggande rätten till privatliv, vilken erkänts av domstolen just i samband med den fria rörligheten för personer. (
30
) Det är uppenbart att det villkor som har ifrågasatts i förevarande mål inte gör det möjligt för belgiska myndigheter eller domstolar att ta hänsyn till denna omständighet. Mot bakgrund av att det är omöjligt att ta hänsyn till personliga omständigheter som den ovan beskrivna, anser jag att den åtgärd som föreskrivs i artikel 36.1.2 j i kunglig kungörelse av den 25 november 1991 är oförenlig med proportionalitetsprincipen och därför inte motiverar en inskränkning av den fria rörligheten för arbetstagare.
50.
Mot bakgrund av vad som anförts ovan anser jag att ett villkor att man ska ha studerat i minst sex år vid en belgisk skolinrättning utgör en oproportionerlig inskränkning och att dess allmänna karaktär gör det omöjligt att beakta de särskilda omständigheterna i varje enskilt fall, samtidigt som det utesluter andra alternativ som är mindre begränsande och som de belgiska myndigheterna skulle kunna använda sig av för att uppnå det eftersträvade syftet.
VI – Förslag till avgörande
51.
Med hänsyn till vad som anförts ovan föreslår jag att domstolen besvarar den tolkningsfråga som ställts av Cour de cassation enligt följande:
Artikel 39 EG ska tolkas så att den utgör hinder för en åtgärd som den som föreskrivs i artikel 36.1.2 j i kunglig kungörelse av den 25 november 1991 och som innebär att en arbetssökande som är medborgare i en annan medlemsstat måste ha fullgjort minst sex års studier vid en skolinrättning som har organiserats, erkänts eller subventionerats av en av Belgiens gemenskaper för att ha rätt till särskild arbetslöshetsersättning.
(
1
)	Originalspråk: spanska.
(
2
)	Dom av den 20 juni 1985 i mål 94/84, Deak (REG 1985, s. 1873; svensk specialutgåva, volym 8, s. 243).
(
3
)	Dom av den 31 januari 1991 i mål C-18/90, Kziber (REG 1991, s. I-199; svensk specialutgåva, tillägg, s. 9).
(
4
)	Dom av den 12 september 1996 i mål C-278/94, kommissionen mot Belgien (REG 1996, s. I-4307).
(
5
)	Dom av den 11 juli 2002 i mål C-224/98, D’Hoop (REG 2002, s. I-6191).
(
6
)	Dom av den 15 september 2005 i mål C-258/04, Ioannidis (REG 2005, s. I-8275).
(
7
)	Dom av den 23 mars 2004 i mål C-138/02, Collins (REG 2004, s. I-2703).
(
8
)	Rådets förordning (EEG) nr 1612/68 av den 15 oktober 1968 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen (EGT L 257, 19.10.1968, s. 2; svensk specialutgåva, område 5, volym 1, s. 33–43).
(
9
)	Se domen i det ovannämnda målet Deak, punkt 24.
(
10
)	Se domen i det ovannämnda målet D’Hoop, punkt 27 och följande punkter.
(
11
)	Domen i det ovannämnda målet Collins, punkt 63.
(
12
)	Domen i det ovannämnda målet Ioannidis, punkt 22.
(
13
)	Se bland annat dom av den 23 mars 1982 i mål 53/81, Levin (REG 1982, s. 1035; svensk specialutgåva, volym 6, s. 335), punkt 17, av den 3 juli 1986 i mål 66/85, Lawrie-Blum (REG 1986, s. 2121; svensk specialutgåva, volym 8, s. 661), punkt 21, och av den 17 mars 2005 i mål C-109/04, Kranemann (REG 2005, s. I-2421), punkt 12. Se härvidlag generaladvokaten Ruiz-Jarabo Colomers förslag till avgörande i de förenade målen C-22/08 och C-23/08, Vatsouras (REG 2009, s. I-4585), punkterna 23–29.
(
14
)	Dom av den 26 februari 1992 i mål C-357/89, Raulin (REG 1992, s. I-1027), punkt 14.
(
15
)	Se domen i det ovannämnda målet Deak, punkt 24.
(
16
)	Domen i det ovannämnda målet Collins, punkterna 60 och 61. Punkt 3 i domslutet i denna dom visar också vilken räckvidd den har, genom att det där anges att rätten endast bygger på artikel 39 EG.
(
17
)	Se bland annat dom av den 12 februari 1974 i mål 152/73, Sotgiu (REG 1974, s. 153; svensk specialutgåva, volym 2, s. 219), punkt 11, av den 15 mars 2005 i mål C-209/03, Bidar (REG 2005, s. I-2119), punkt 51, och i det ovannämnda målet Ionannidis, punkt 26.
(
18
)	Domen i det ovannämnda målet D’Hoop, punkt 34.
(
19
)	Domen i det ovannämnda målet Ioannidis, punkt 28.
(
20
)	Ibidem.
(
21
)	Domen i det ovannämnda målet Bidar.
(
22
)	Dom av den 18 november 2008 i mål C-158/07, Förster (REG 2008, s. I-8507).
(
23
)	Dom av den 23 oktober 2007 i de förenade målen C-11/06 och C-12/06, Morgan (REG 2007, s. I-9161).
(
24
)	Dom av den 14 juni 2012 i mål C-542/09, kommissionen mot Nederländerna.
(
25
)	Domen i det ovannämnda målet Collins.
(
26
)	Domen i det ovannämnda målet Collins, punkt 66.
(
27
)	Domen i det ovannämnda målet Collins, punkt 71.
(
28
)	Se artikel 24 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG av den 29 april 2004 om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven 64/221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG, samt domen i det ovannämnda målet Förster.
(
29
)	Domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Nederländerna, punkterna 60 och 61.
(
30
)	Se bland annat dom av den 11 juli 2002 i mål C-60/00, Carpenter (REG 2002, s. I-6279), punkterna 41 och 42.