62005CC0458_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1. Genom denna begäran om förhandsavgörande ombeds domstolen än en gång att tolka begreppet ekonomisk enhet i den mening som avses i rådets direktiv 2001/23/EG av den 12 mars 2001 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagares rättigheter vid överlåtelse av företag, verksamheter eller delar av företag eller verksamheter. (2)
2. Oberster Gerichtshof (Österrike) har frågat domstolen huruvida en enhet bestående av en del av den administrativa personalen och en del av den arbetskraft som hyrs ut av ett bemanningsföretag kan utgöra en ekonomisk enhet, på vilken direktiv 2001/23 således skall tillämpas vid övergång till ett annat bemanningsföretag.
I – Tillämpliga bestämmelser
A – Gemenskapsrätten
3. Enligt skäl 3 i direktiv 2001/23 är syftet med direktivet att skydda arbetstagarna vid byte av arbetsgivare, särskilt för att säkerställa att deras rättigheter skyddas.
4. Direktivet ersätter rådets direktiv 77/187/EEG,(3) vars innehåll har ändrats för att skapa klarhet och överskådlighet.
5. Enligt artikel 1.1 a i direktiv 2001/23, som i sak återger innehållet i artikel 1.1 i direktiv 77/187, skall direktiv 2001/23 tillämpas ”vid överlåtelse[*] av ett företag, en verksamhet eller en del av ett företag eller en verksamhet till en annan arbetsgivare genom lagenlig överlåtelse[*] eller fusion”.(4) [* I överensstämmelse med andra språkversioner av direktivet används i stället för uttrycket ”överlåtelse … genom lagenlig överlåtelse” nedan uttrycket ”övergång … till följd av avtal”. Övers. anm.] Enligt artikel 1.1 b i detta direktiv skall med övergång ”förstås [övergång] av en ekonomisk enhet, som behåller sin identitet och varmed förstås en organiserad gruppering av tillgångar vars syfte är att bedriva ekonomisk verksamhet, vare sig denna utgör huvud- eller sidoverksamhet”
6. Enligt artikel 2.2 andra stycket c i nämnda direktiv får medlemsstaterna inte utesluta tillfälliga anställningsförhållanden från räckvidden av direktiv 2001/23, om det rör sig om övergång av ett företag som bedriver uthyrning av arbetskraft.
7. I syfte att säkerställa att anställningsavtal eller anställningsförhållanden fortsätter att gälla i förhållande till förvärvaren,(5) slås i artikel 3.1 första stycket i nämnda direktiv den principen fast att överlåtarens(6) rättigheter och skyldigheter, på grund av ett anställningsavtal eller ett anställningsförhållande som gäller vid tidpunkten för övergången av företaget, verksamheten eller en del av företaget eller verksamheten, skall övertas av förvärvaren vid övergången.
B – Den nationella rätten
8. I Österrike har direktiv 2001/23 genomförts genom lagen om anpassning av lagstiftning om anställningsavtal (Arbeitsvertragsrechts‑Anpassungsgesetz, nedan kallad AVRAG).(7)
9. Det föreskrivs enligt 3 § första stycket AVRAG att när en del av en verksamhet övergår till en annan arbetsgivare blir denne arbetsgivare och övertar alla rättigheter och skyldigheter på grund av de anställningsförhållanden som gäller vid tidpunkten för övergången. Av detta följer att förvärvaren skall ansvara för de utestående fordringar som grundas på det anställningsförhållande som gäller vid tidpunkten för övergången.
10. Enligt fast rättspraxis vid Oberster Gerichtshof skall denna bestämmelse tolkas i enlighet med direktiv 2001/23 och med beaktande av EG‑domstolens rättspraxis på området.
II – Bakgrunden och förfarandet vid den nationella domstolen
A – De faktiska omständigheterna
11. Företaget Mayer & Co GmbH (nedan kallat Mayer) är ett företag som bedriver uthyrning av arbetskraft. Företaget bestod, före den övergång som är i fråga i målet vid den nationella domstolen, bland annat av en verkställande direktör, S, en ledningsassistent, S, tillika maka till den förstnämnde, en filialchef och kundrådgivare.
12. Mayer sysselsatte även 180 arbetstagare, arbetskraft som företaget hyrde ut. Av dessa 180 arbetstagare hade cirka 60 avdelats för att arbeta för företaget Fa. Industrie Logistik Linz GmbH & Co KG:s (nedan kallat ILL) räkning. ILL var Mayers viktigaste kund.
13. År 2001 erbjöd ILL ledningsassistenten S en möjlighet att bilda ett nytt bemanningsföretag, eftersom Mayer befann sig i en situation med ekonomiska svårigheter. Princess Personal Service GmbH (nedan kallat PPS) bildades följaktligen i syfte att uppfylla ILL:s behov. Makarna S. tillträdde då befattningarna som industrichef och försäljningschef vid PPS. ILL avslutade arbetsförhållandet med Mayer och blev PPS:s viktigaste kund.
14. 40 av de 60 arbetstagare som omfattades av Mayers uthyrningsverksamhet, vilka utförde arbeten hos ILL för denna kunds räkning, övergick till PPS. Dessutom övergick filialchefen vid Mayer, kundrådgivare, andra kunder samt arbetskraft som hyrdes ut och utförde arbeten hos dessa kunder till det nya företaget. Sammanlagt övergick en tredjedel av de anställda vid Mayer till PPS.
15. Anställningsförhållandena mellan Mayer och dess personal upphörde den 30 november 2002 och anställningsförhållandena mellan PPS och samma personal inleddes den 1 december 2002.
16. Genom ett beslut av den 19 december 2002 blev företaget Mayer föremål för ett förenklat konkursförfarande.
B – Förfarandet
17. Eftersom Mayer inte hade betalat ut de senaste lönerna för 25 av de anställda som hade övergått till PPS, beslutade dessa att väcka talan mot PPS vid Landesgericht Wels för att utverka betalning av lönerna.
18. De anställda har grundat sina anspråk på det förhållandet att det har skett en övergång av en del av Mayer till PPS, eftersom Mayers administrativa personal samt kunder till Mayer och dess anställda som utförde arbetsuppgifter åt dessa kunder hade övergått till PPS. Dessa anställda anser följaktligen att alla rättigheter och skyldigheter på grund av Mayers tidigare anställningsförhållanden hade övergått på PPS och att detta företag är skyldigt att betala de löner som inte har betalats av Mayer.
19. Genom ett avgörande av den 4 maj 2004 biföll Landesgericht Wels sökandenas talan. Domstolen i första instans ansåg att det hade skett en övergång av en del av en verksamhet, enligt 3 § första stycket AVRAG. PPS skall följaktligen garantera betalningen av de löner som inte har betalats ut av Mayer.
20. PPS överklagade detta avgörande till Oberlandesgericht Linz, som genom dom av den 12 oktober 2004 fastställde det avgörande som hade meddelats av domstolen i första instans.
21. PPS inkom med ett överklagande till Oberster Gerichtshof. PPS anser att det inte har skett en övergång av en del av en verksamhet, eftersom det endast är övergång av en varaktigt organiserad ekonomisk enhet som kan medföra en övergång av rättigheter och skyldigheter på grund av anställningsförhållanden. Enligt PPS föreligger det inte någon sådan ekonomisk enhet i detta fall.
III – Tolkningsfrågan
22. Oberster Gerichtshof har beslutat att förklara målet vilande och att ställa följande tolkningsfråga till domstolen:
”Föreligger det en övergång av en verksamhet eller del av en verksamhet i den mening som avses i artikel 1 i [direktiv 2001/23] när en kontorsanställd, en filialchef, kundrådgivare och den verkställande direktören, i samverkan mellan två bemanningsföretag som bedriver uthyrning av arbetskraft, övergår från det ena bemanningsföretaget, som inte har en avgränsbar organisationsstruktur, till det andra bemanningsföretaget och där utövar jämförbart arbete, samtidigt som cirka en tredjedel av den uthyrda arbetskraften samt de därtill knutna kunderna (med olika storlek på uppdragen varvid den uthyrda arbetskraften motsvarar mellan tre och femtio arbetstagare) helt eller delvis övergår tillsammans med de förstnämnda, likaså i samverkan mellan de båda företagen?”
IV – Prövning
23. Den nationella domstolen har ställt sin fråga till domstolen för att få klarhet i huruvida direktiv 2001/23 skall tillämpas i en situation där en enhet bestående av en del av den administrativa personalen och en del av den arbetskraft som hyrs ut av ett bemanningsföretag övergår till ett annat sådant företag, som också det bedriver uthyrning av arbetskraft, för att där utöva jämförbart arbete åt samma kunder.
24. Oberster Gerichtshof önskar således få klarhet i huruvida den omständigheten att denna enhet övergår till ett annat företag som också det bedriver uthyrning av arbetskraft kan anses utgöra en övergång av en ekonomisk enhet i den mening som avses i detta direktiv.
25. Nämnda domstol ställer sig tveksam till huruvida kriteriet ekonomisk enhet skall tillämpas på ett företag som bedriver uthyrning av arbetskraft, eftersom detta slag av företag per definition har få anställda i sin rörelse i meningen organisatorisk enhet och eftersom dess ekonomiska verksamhet i huvudsak har till föremål att ordna arbete åt arbetstagare inom de företag som använder sig av denna arbetskraft.
26. Enligt artikel 1.1 a och b i direktiv 2001/23 förutsätter en övergång av ett företag, en verksamhet eller en del av ett företag eller en verksamhet att tre villkor är uppfyllda. För det första skall övergången avse en ekonomisk enhet. Vidare skall denna enhet behålla sin identitet efter övergången. Slutligen skall övergången ha skett till följd av avtal.
27. De frågor som uppkommer avser följaktligen huruvida en del av den administrativa personalen i ett företag som bedriver uthyrning av arbetskraft och en del av den arbetskraft som hyrs ut kan anses utgöra en ekonomisk enhet, huruvida denna enhet behåller sin identitet efter en övergång, såsom den som är i fråga i målet vid den nationella domstolen, och slutligen huruvida övergången har skett till följd av avtal.
A – De kriterier som har utvecklats i rättspraxis
1. Huruvida det föreligger en ekonomisk enhet
28. Såsom jag har angett skall direktiv 2001/23, enligt dess artikel 1.1 a, tillämpas ”vid [övergång] av ett företag, en verksamhet eller en del av ett företag eller en verksamhet till en annan arbetsgivare [till följd av avtal] eller fusion”.
29. I syfte att klargöra begreppen ett företag, en verksamhet eller en del av ett företag eller en verksamhet har domstolen förenat dessa i ett och samma begrepp, nämligen ekonomisk enhet.(8) Jag konstaterar att även del av ett företag eller en verksamhet definieras som en ekonomisk enhet.
30. Domstolen har vidare angett att en ekonomisk enhet skall förstås som en varaktigt organiserad ekonomisk enhet vars verksamhet inte är begränsad till utförandet av ett visst arbete. Begreppet avser följaktligen en organisation av personer och beståndsdelar som kan bedriva en ekonomisk verksamhet genom vilken ett särskilt syfte eftersträvas.(9)
31. Domstolen har även slagit fast att ”[e]n sådan enhet … i och för sig [måste] vara tillräckligt strukturerad och oberoende, men den behöver inte nödvändigtvis ha betydande materiella eller immateriella tillgångar”.(10)
32. Av domstolens rättspraxis framgår dessutom att den nationella domstolen, i sin bedömning av kriterierna för att det skall föreligga en övergång, skall ta hänsyn till vilket slags företag eller verksamhet det rör sig om. Jag drar av detta slutsatsen att den vikt som skall tillmätas dessa olika kriterier, i den mening som avses i direktiv 2001/23, med nödvändighet varierar med hänsyn till den verksamhet som bedrivs och även till de produktions- eller driftsmetoder som används.(11)
33. Domstolen har i detta hänseende angett att ett kollektiv av arbetstagare som varaktigt förenas i en gemensam verksamhet, på de områden där verksamheten i huvudsak baserar sig på arbetskraft, kan utgöra en ekonomisk enhet, när andra produktionsfaktorer saknas.(12)
34. Domstolen har även slagit fast att den omständigheten att en enda anställd står för verksamheten i fråga inte räcker för att utesluta tillämpningen av direktiv 77/187.(13) En ekonomisk enhet kan följaktligen reduceras så att den består av en enda anställd.
35. Jag är följaktligen av den uppfattningen att det avgörande, vid en övergång av ett företag eller en del av ett företag vars verksamhet i huvudsak baserar sig på arbetskraft, inte är enhetens organisatoriska karaktär, utan snarare bedrivandet av en självständig ekonomisk verksamhet.
2. Huruvida den ekonomiska enheten behåller sin identitet
36. Det avgörande kriteriet för prövningen av huruvida det föreligger en övergång i den mening som avses i direktiv 2001/23 är huruvida enheten i fråga behåller sin identitet, vilket är fallet i synnerhet när den arbetsgivare till vilken den ekonomiska enheten har övergått faktiskt fortsätter eller återupptar driften .(14)
37. För att kunna avgöra huruvida villkoren är uppfyllda för att det skall föreligga en övergång och huruvida den ekonomiska enheten har behållit sin identitet finns det anledning att beakta den specifika karaktären hos företaget eller verksamheten i fråga och pröva huruvida det har skett en övergång av alla tillgångar som är nödvändiga för att fortsätta den ekonomiska verksamheten.(15)
38. När det rör sig om en övergång av en ekonomisk enhet där de tillgångar med vilka verksamheten bedrivs i huvudsak baserar sig på arbetskraft, skall det prövas huruvida en huvuddel – i förhållande till antal och kompetens – av personalstyrkan har övergått till den nye arbetsgivaren, personal som hans föregångare särskilt hade avdelat för att bedriva den ekonomiska verksamheten.(16)
39. Det skall även beaktas hur lika de verksamheter är som har bedrivits före och efter övergången.(17)
3. Huruvida övergången sker till följd av avtal
40. Domstolen har slagit fast att begreppet övergång till följd av avtal skall bedömas mot bakgrund av systematiken i och syftet med direktiv 77/187.(18) I syfte att bevara direktivets ändamålsenliga verkan har domstolen tolkat begreppet övergång till följd av avtal mycket extensivt.
41. De fall i vilka domstolen har slagit fast att nämnda direktiv var tillämpligt är talrika och av varierande slag.(19) Domstolen har exempelvis bedömt att varken avsaknaden av ett avtalsförhållande mellan den gamle och den nye arbetsgivaren eller avsaknaden av en överföring av egendom kan ha en avgörande betydelse för tillämpningen av direktiv 77/187.(20)
42. Domstolen anser således att direktivet är tillämpligt i samtliga fall när det som ett led i ett avtalsförhållande sker ett byte av den fysiska eller juridiska person som är ansvarig för verksamhetens drift och som tar på sig en arbetsgivares skyldigheter gentemot företagets anställda.(21)
43. Det avgörande kriteriet för att fastställa att det rör sig om en övergång till följd av avtal är följaktligen inte att det finns ett avtalsförhållande mellan den gamle och den nye arbetsgivaren, utan att det har skett ett byte av den person som är ansvarig för företagets drift.
44. Efter det att dessa kriterier har klargjorts skall det prövas huruvida den övergång som är i fråga i målet vid den nationella domstolen uppfyller de villkor som krävs för att direktiv 2001/23 skall kunna tillämpas.
B – Tillämpningen av rättspraxis i förevarande fall
1. Huruvida det föreligger en ekonomisk enhet
45. I artikel 1.2 i rådets direktiv 91/383/EEG(22) definieras tillfälliga anställningsförhållanden som arbetsförhållanden mellan ett företag som bedriver uthyrning av arbetskraft, vilket är arbetsgivaren, och arbetstagaren, som får i uppdrag att arbeta för och under kontroll av ett företag som tar hans tjänster i anspråk. Ett kännetecken för ett sådant företag är följaktligen att det föreligger ett trepartsförhållande mellan arbetsgivaren, den anställde och kunden.
46. Det andra kännetecknet för ett företag som bedriver uthyrning av arbetskraft är att dess verksamhet bestående i tillhandahållande av tjänster, det vill säga tillhandahållande av arbetskraft, endast kräver ett fåtal anställda i den egna rörelsen och väldigt få anläggningstillgångar.
47. Jag anser att det, trots dessa kännetecken, inte råder något tvivel om att ett företag som bedriver uthyrning av arbetskraft kan anses utgöra en ekonomisk enhet.
48. Jag vill nämligen först erinra om att medlemsstaterna, enligt artikel 2.2 andra stycket c i direktiv 2001/23, inte får utesluta anställningsavtal eller anställningsförhållanden från direktivets räckvidd enbart på grund av att det rör sig om tillfälliga anställningsförhållanden och att det företag som övergår är det företag som bedriver uthyrning av arbetskraft.
49. Vidare förutsätts, för att det skall röra sig om en ekonomisk enhet, såsom jag har angett ovan, att det föreligger en ekonomisk verksamhet. I detta fall är denna förutsättning uppfylld, eftersom verksamhetsföremålet för enheten bestående av en del av den administrativa personalen och en del av den arbetskraft som hyrs ut av bemanningsföretaget är att tillhandahålla arbetskraft till de företag som använder sig av denna arbetskraft, mot ersättning, och att på detta sätt få ut en del av Mayers omsättning.(23)
50. Det förefaller slutligen som om enheten bestående av administrativ personal och arbetskraft som hyrs ut har fortsatt att fungera alldeles självständigt inom PPS. Enheten, som har frigjorts från Mayer, har nämligen fortsatt driften av sin ekonomiska verksamhet hos företaget PPS. Enheten fungerar följaktligen lika bra hos Mayer som hos PPS. Den är självständig och existerar oberoende av Mayer.
51. Jag anser följaktligen att en enhet bestående av en del av den administrativa personalen och en del av den arbetskraft som hyrs ut av ett bemanningsföretag som bedriver en självständig ekonomisk verksamhet utgör en ekonomisk enhet i betydelsen en del av verksamhet.
2. Huruvida den ekonomiska enheten har behållit sin identitet
52. Jag har framhållit att det enligt domstolens rättspraxis, för att avgöra huruvida en ekonomisk enhet vars tillgångar med vilka verksamheten bedrivs i huvudsak baserar sig på arbetskraft skall anses behålla sin identitet efter övergången, skall prövas huruvida en huvuddel – i förhållande till antal och kompetens – av personalstyrkan har övergått till den nye arbetsgivaren, personal som före övergången var avdelad för att bedriva den ekonomiska verksamheten.
53. I målet vid den nationella domstolen hade de kontorsanställda, kundrådgivarna och arbetstagarna, som anförtrotts särskilda arbetsuppgifter för kunders räkning, avdelats för att utföra samma arbeten för samma kunders räkning. Det framgår dessutom av handlingarna i målet att alla de arbetstagare som övergick från Mayer till PPS hade tilldelats arbetsuppgifter som kräver särskild kompetens, såsom de som utförs av kranskötare eller förare av gaffeltruckar. Jag drar av detta följaktligen slutsatsen att dessa arbetstagare hade fått en ny anställning på grund av sitt kunnande.
54. Kollektivet av arbetstagare bestod följaktligen efter den övergång som är i fråga i målet vid den nationella domstolen, eftersom den administrativa personalen och den arbetskraft som hyrdes ut behöll sina arbetsuppgifter. Dessutom bestod den kundkrets hos vilken den uthyrda arbetskraften utförde arbeten.
55. Jag anser därför att den ekonomiska enheten behöll sin identitet efter övergången.
3. Huruvida övergången har skett till följd av avtal
56. Såsom jag har angett förutsätter en övergång till följd av avtal, i den mening som avses i direktiv 2001/23, att det har skett ett byte av den person som är ansvarig för företagets drift, enligt den extensiva tolkning som domstolen har gjort av detta begrepp, i syfte att säkerställa direktivets ändamålsenliga verkan.
57. Omständigheterna i målet vid den nationella domstolen motsvarar väl denna tolkning av domstolen. Det framgår nämligen av beslutet om hänskjutande att PPS, genom att återuppta den verksamhet som bedrevs av en av Mayers ekonomiska enheter och genom att fortsätta dess drift, i samma form, blev ansvarigt för denna ekonomiska enhet och ingick nya anställningsförhållanden med den personal och de arbetstagare som först var anställda av Mayer.
58. En restriktiv tolkning av begreppet övergång till följd av avtal skulle i detta fall för övrigt leda till samma lösning. Den nationella domstolen har i sin fråga till domstolen nämligen angett att den övergång som är i fråga i målet vid den nationella domstolen sker ”i samverkan mellan två bemanningsföretag som bedriver uthyrning av arbetskraft”.
59. Om det för övrigt skulle finnas anledning att betvivla att det föreligger en sådan övergång till följd av avtal, skall andra omständigheter beaktas, vilka leder till samma lösning.
60. Man kan nämligen bara konstatera att Mayer blev föremål för ett förenklat konkursförfarande vid samma tidpunkt som den ovan beskrivna företagsövergången skedde.
61. Det kan följaktligen inte uteslutas att en transaktion har genomförts i syfte att återta en ekonomisk verksamhet och driva den på ett vinstgivande sätt, efter det att den har frigjorts från alla sina tidigare ackumulerade och obetalda skulder.
62. I enlighet med principen om att svek omintetgör allt ( fraus omnia corrumpit) skulle en sådan situation, om den konstaterades av den nationella domstolen, inte kunna få till verkan att den påverkade arbetstagarnas rättigheter, oavsett vilka rättsliga åtgärder som vidtagits för att kringgå gällande bestämmelser, såsom dem i direktiv 2001/23.
63. Mot bakgrund av det ovan anförda anser jag att direktiv 2001/23 skall tillämpas i en situation där en enhet bestående av en del av den administrativa personalen och en del av den arbetskraft som hyrs ut av ett bemanningsföretag övergår till ett annat sådant företag, som också det bedriver uthyrning av arbetskraft, för att där utöva jämförbart arbete åt samma kunder.
V – Förslag till avgörande
64. Mot denna bakgrund föreslår jag att domstolen besvarar den fråga som har ställts av Oberster Gerichtshof på följande sätt:
Rådets direktiv 2001/23/EG av den 12 mars 2001 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagares rättigheter vid överlåtelse av företag, verksamheter eller delar av företag eller verksamheter skall tillämpas när en del av den administrativa personalen och en del av den arbetskraft som hyrs ut av ett bemanningsföretag övergår till ett annat sådant företag, som också det bedriver uthyrning av arbetskraft, för att där utöva jämförbart arbete åt samma kunder.
(1) .
(2)  –	EGT L 82, s. 16.
(3)  –	Rådets direktiv 77/187/EEG av den 14 februari 1977 om tillnärmning av medlemsstaternas lagstiftning om skydd för arbetstagares rättigheter vid överlåtelse av företag, verksamheter eller delar av verksamheter (EGT L 61, s. 26; svensk specialutgåva, område 5, volym 2, s. 91).
(4)  –	Enligt skäl 8 i direktiv 2001/23 motsvarar artikel 1.1 b i direktivet ett klargörande av begreppet mot bakgrund av domstolens rättspraxis. Klargörandet ändrade inte räckvidden av direktiv 77/187.
(5)  –	Enligt artikel 2.1 b i direktiv 2001/23 definieras förvärvaren som ”varje fysisk eller juridisk person som till följd av … [övergången] … blir arbetsgivare i företaget, verksamheten eller en del av företaget eller verksamheten”.
(6)  –	Enligt artikel 2.1 a i direktiv 2001/23 definieras överlåtaren som ”varje fysisk eller juridisk person som till följd av … [övergången] … upphör att vara arbetsgivare i företaget, verksamheten eller en del av företaget eller verksamheten”.
(7)  –	BGBl 456/1993.
(8)  –	Såsom jag har noterat återges detta begrepp efteråt i artikel 1.1 b i direktiv 2001/23.
(9)  –	Se bland annat dom av den 19 september 1995 i mål C‑48/94, Rygaard (REG 1995, s. I‑2745), punkt 20, av den 11 mars 1997 i mål C‑13/95, Süzen (REG 1997, s. I‑1259), punkt 13, och av den 15 december 2005 i de förenade målen C‑232/04 och C‑233/04, Güney Görres och Demir (REG 2005, s. I‑11237), punkt 32.
(10)  –	Se bland annat dom av den 10 december 1998 i de förenade målen C‑127/96, C‑229/96 och C‑74/97, Hernández Vidal m.fl. (REG 1998, s. I‑8179), punkt 27.
(11)  –	Se bland annat dom av den 10 december 1998 i de förenade målen C‑173/96 och C‑247/96, Hidalgo m.fl. (REG 1998, s. I‑8237), punkt 31.
(12)  –	Domen i det ovannämnda målet Süzen, punkt 21.
(13)  –	Se dom av den 14 april 1994 i mål C‑392/92, Schmidt (REG 1994, s. I‑1311), punkt 15.
(14)  –	Se bland annat dom av den 18 mars 1986 i mål 24/85, Spijkers (REG 1986, s. 1119), punkterna 11 och 12, samt domarna i de ovannämnda målen Rygaard, punkt 15, och Süzen, punkt 10.
(15)  –	Se bland annat domen i det ovannämnda målet Hidalgo m.fl., punkt 31 och där angiven rättspraxis.
(16)  –	Se bland annat domen i det ovannämnda målet Hidalgo m.fl., punkt 32 och där angiven rättspraxis.
(17)  –	Se bland annat dom av den 20 november 2003 i mål C‑340/01, Abler m.fl. (REG 2003, s. I‑14023), punkt 33.
(18)  –	Se bland annat dom av den 7 februari 1985 i mål 135/83, Abels (REG 1985, s. 469), punkterna 12 och 13.
(19)  –	Se bland annat punkt 30 i generaladvokaten Ruiz-Jarabo Colomers förslag till avgörande i mål C‑234/98, Allen m.fl., där domstolen meddelade dom den 2 december 1999 (REG 1999, s. I‑8643).
(20)  –	Se domen i det ovannämnda målet Hidalgo m.fl., punkterna 22 och 23 och där angiven rättspraxis, angående avsaknaden av ett avtalsförhållande, och dom av den 17 december 1987 i mål 287/86, Ny Mølle Kro (REG 1987, s. 5465), punkt 12, angående avsaknaden av överföring av egendom.
(21)  –	Se bland annat dom av den 15 juni 1988 i mål 101/87, Bork International (REG 1988, s. 3057), punkt 13, och av den 7 mars 1996 i de förenade målen C‑171/94 och C‑172/94, Merckx och Neuhuys (REG 1996, s. I‑1253), punkt 28 och där angiven rättspraxis.
(22)  –	Direktiv av den 25 juni 1991 om komplettering av åtgärderna för att främja förbättringar av säkerhet och hälsa på arbetsplatsen för arbetstagare med tidsbegränsat anställningsförhållande eller tillfälligt anställningsförhållande (EGT L 206, s. 19).
(23)  –	I detta avseende har domstolen för övrigt slagit fast, i dom av den 11 december 1997 i mål C‑55/96, Job Centre (REG 1997, s. I‑7119), att inom konkurrensrätten omfattar begreppet företag varje enhet som bedriver ekonomisk verksamhet och att verksamhet bestående i arbetsförmedling utgör ekonomisk verksamhet (punkterna 21 och 25).