61974CJ0009_SV
Parter
Föremål för talan
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
I mål 9/74
har Bayerisches Verwaltungsgericht, tredje avdelningen, till domstolen gett in en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 177 i EEG-fördraget i det mål som pågår vid den nationella domstolen mellan
Donato Casagrande, München,
och
Landeshauptstadt München.
Föremål för talan
Begäran avser tolkningen av artikel 12 första stycket i rådets förordning (EEG) nr 1612/68 av den 19 oktober 1968 (EGT nr L 257, 1968, s. 2).
Domskäl
1 Genom beslut av den 14 december 1973, som inkom till domstolens kansli den 11 februari 1974, har Bayerisches Verwaltungsgericht (förvaltningsdomstol i Bayern) i München i enlighet med artikel 177 i EEG-fördraget ställt en fråga beträffande tolkningen av artikel 12 i rådets förordning (EEG) nr 1612/68 av den 15 oktober 1968 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen.
Det framgår av beslutet att sökanden i målet vid den nationella domstolen, som är italiensk medborgare och barn till en italiensk arbetstagare i Förbundsrepubliken Tyskland, under skolåret 1971-1972 deltagit i undervisningen vid en realskola i München och av staden München, motpart i målet vid den nationella domstolen, begärt förmånen av ett studiestöd om 70 DM i månaden, vilket föreskrivs i artikel 2 i den bayerska lagen om studiestöd (Bayerisches Ausbildungsförderungsgesetz).
Motparten i målet vid den nationella domstolen avslog ansökan om stödet med motiveringen att artikel 3 i den nämnda lagen endast åsyftar tyska medborgare, statslösa och utlänningar som åtnjuter asyl. Frågan ställs därför om denna artikel 3 är förenlig med artikel 12 första stycket i förordning (EEG) nr 1612/68.
2 Även om domstolen inom ramen för förfarandet enligt artikel 177 inte kan uttala sig om tolkningen av eller giltigheten hos nationella lagbestämmelser, är den behörig att tolka artikel 12 i förordning (EEG) nr 1612/68 och meddela huruvida den artikeln avser tillämpningen av sådana stödåtgärder som den omtvistade.
3 I nämnda artikel 12 föreskrivs att "barnen till en medborgare i en medlemsstat som är eller har varit anställd i en annan medlemsstat skall ha tillträde till denna stats allmänna skolor, lärlingsutbildning och yrkesskolekurser på samma villkor som medborgarna i denna stat, om barnen bor där" och att medlemsstaterna skall främja "alla bemödanden att göra det möjligt för dessa barn att delta i utbildningen under bästa möjliga förhållanden".
Enligt femte stycket i förordningens ingress, beaktandemeningen oräknad, har förordningen antagits bland annat med motiveringen att "rätten till fri rörlighet kräver, för att den objektivt sett skall kunna utövas i frihet och värdighet, ... att hinder för arbetstagarens rörlighet avlägsnas, särskilt när det gäller arbetstagarens rätt att få ha sin familj hos sig och förutsättningarna för att familjen skall kunna inlemmas i värdlandet".
4 En förutsättning för detta inlemmande när det gäller barn till en utländsk arbetstagare som önskar delta i högre undervisning, är att detta barn på samma villkor som de barn som är medborgare i staten kan komma i åtnjutande av de förmåner som föreskrivs i värdstatens lagstiftning i syfte att främja utbildningen.
Av texten i artikel 12 andra stycket, enligt vilket medlemsstaterna skall främja alla bemödanden att göra det möjligt för dessa barn att delta i utbildningen under bästa möjliga förhållanden, framgår att artikeln syftar till att uppmuntra särskilda ansträngningar för att säkerställa att barnen på jämställd nivå kan tillgodogöra sig undervisningen och de tillgängliga utbildningsformerna.
Slutsatsen härav blir, att när det i artikel 12 föreskrivs att barnen i fråga skall ha tillträde till värdstatens utbildningssystem "på samma villkor som medborgarna i" den staten, åsyftas inte bara regler om tillträde utan även de allmänna åtgärder som syftar till att underlätta deltagandet i undervisningen.
5 "Staatsanwaltschaft" vid Verwaltungsgericht, som är intervenient i målet vid den nationella domstolen, har också gjort gällande att undervisnings- och utbildningspolitiken faller under medlemsstaternas behörighetsområde.
Eftersom denna politik i Förbundsrepubliken Tyskland till största delen hör till delstaternas behörighetsområde, finns det anledning att ställa frågan om artikel 12 skall tillämpas inte bara på de villkor som bestäms av den lagstiftning som härrör från centralmakten, utan även på de villkor som härrör från åtgärder som vidtagits av myndigheterna i en delstat i en förbundsstat, eller en annan territoriell enhet.
6 Även om undervisnings- och utbildningspolitiken inte i sig utgör en del av de områden för vilka fördraget ger gemenskapsinstitutionerna befogenheter, betyder inte det att utövandet av de befogenheter som gemenskapen tilldelats på något sätt skulle begränsas, om detta utövande skulle kunna påverka de åtgärder som vidtagits för att genomföra en politik, som exempelvis undervisnings- och utbildningspolitiken.
I synnerhet kapitlen I och II i avdelning III i fördraget innehåller flera bestämmelser vilkas tillämpning eventuellt kunde inverka på den politiken.
Vad gäller artikel 12 i förordning (EEG) nr 1612/68 skall de villkor som där föreskrivs tillämpas utan diskriminering mellan barnen till inhemska arbetstagare och barn till arbetstagare från en annan medlemsstat som är bosatta inom territoriet, även om bestämningen av dessa villkor alltså faller under de behöriga myndigheternas kompetens enligt den nationella lagstiftningen.
Eftersom förordningarna enligt artikel 189 i fördraget har allmän giltighet och är till alla delar bindande och direkt tillämpliga i varje medlemsstat, har det ingen vidare betydelse om de ifrågavarande villkoren bestäms av regler som beslutas av centralmakten, av myndigheterna i en delstat i en förbundsstat eller annan territoriell enhet eller av myndigheter som likställs med dessa genom nationell rätt.
Beslut om rättegångskostnader
7 De kostnader som har förorsakats Europeiska gemenskapernas kommission, som har inkommit med yttrande till domstolen, är inte ersättningsgilla.
Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN
-angående de frågor som genom beslut av den 14 december 1973 förts vidare av Bayerisches Verwaltungsgericht i München - följande dom:
När det i artikel 12 i förordning nr 1612/68 föreskrivs att barnen till en medborgare i en medlemsstat som är eller har varit anställd i en annan medlemsstat skall ha tillträde till denna stats utbildningssystem "på samma villkor som medborgarna i" värdstaten, åsyftas inte bara regler om tillträde utan även de allmänna åtgärder som syftar till att underlätta deltagandet i undervisningen.