62024CJ0516
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (трети състав)
12 март 2026 година (
*1
)
„Преюдициално запитване — Пространство на свобода, сигурност и правосъдие — Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси — Регламент (ЕО) № 4/2009 — Компетентност във връзка със задължения за издръжка — Член 12 — Висящ процес — Определяне на първия сезиран съд — Член 9, буква a) — Понятие „документ, равностоен“ на документ за образуване на производството — Подаване на молба за правна помощ пред съд на една държава членка от взискателя по вземане за издръжка с оглед на предявяване на иск за изменение на задължението за издръжка към него — Последващо подаване от длъжника на издръжката на молба за изменение на задължението му за издръжка пред съд на друга държава членка — Последващо предявяване на иска от взискателя по вземане за издръжка пред първия съд след предоставянето от същия на правната помощ — Квалификация на тази молба за правна помощ като „равностоен документ“ — Условия“
По дело C‑516/24 [Winderwill] (
i
)
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Amtsgericht Schleswig (Районен съд Шлезвиг, Германия) с акт от 22 юли 2024 г., постъпил в Съда на 24 юли 2024 г., в рамките на производство по дело
BC, представляван от своя законен представител,
срещу
LG,
СЪДЪТ (трети състав),
състоящ се от C. Lycourgos, председател на състава, O. Spineanu —Matei (докладчик), S. Rodin, N. Piçarra и N. Fenger, съдии,
генерален адвокат: R. Norkus,
секретар: E. Sartori, администратор,
предвид изложеното в писмената фаза на производството и в съдебното заседание от 18 юни 2025 г.,
като има предвид становищата, представени:
–
за BC, от A. Kröner, Rechtsanwältin,
–
за LG, от M. Horn, Rechtsanwältin,
–
за германското правителство, от J. Möller, M. Hellmann и A. Sahner, в качеството на представители,
–
за чешкото правителство, от A. Pagáčová, M. Smolek и J. Vláčil, в качеството на представители,
–
за Европейската комисия, от B. Ernst, M. Wasmeier и W. Wils, в качеството на представители,
след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 2 октомври 2025 г.,
постанови настоящото
Решение
1
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 9, буква а) от Регламент (ЕО) № 4/2009 на Съвета от 18 декември 2008 година относно компетентността, приложимото право, признаването и изпълнението на съдебни решения и сътрудничеството по въпроси, свързани със задължения за издръжка (OB L 7, 2009 г., стр. 1).
2
Запитването е отправено в рамките на спор между BC, ненавършило пълнолетие дете, и неговия баща, LG, относно изменението на задължението за издръжка, което има последният.
Правна уредба
Конвенцията от Лугано II
3
Член 27 от Конвенцията относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела, подписана на 30 октомври 2007 г. (наричана по-нататък „Конвенцията от Лугано II“), чието сключване е одобрено от името на Европейската общност с Решение 2009/430/ЕО на Съвета от 27 ноември 2008 г. (ОВ L 147, 2009 г., стр. 1), гласи:
„1.   Когато дела с един и същи предмет и между същите страни са заведени в съдилищата на различни държави, обвързани по настоящата конвенция, всеки друг съд, различен от първия сезиран, спира разглеждането на делото служебно, докато бъде установена компетентността на първия сезиран съд.
2.   Когато бъде установена компетентността на първия сезиран съд, всеки друг съд, различен от първия сезиран съд, се отказва от компетентност в полза на този съд“.
4
Съгласно член 30, точка 1 от тази конвенция:
„За целите на настоящия раздел съдът ще се счита за сезиран:
в момента, когато документът за образуване на производството или равностоен документ е внесен в съда, при условие че ищецът впоследствие не е пропуснал да предприеме изискуемите стъпки, за да се осъществят действия по отношение на ответника […]“.
Правото на Съюза
Регламент (ЕО) № 44/2001
5
Член 27 от Регламент (ЕО) № 44/2001 на Съвета от 22 декември 2000 година относно компетентността, признаването и изпълнението на съдебни решения по граждански и търговски дела (ОВ L 12, 2001 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 3, стр. 74), гласи:
„1.   Когато дела с един и същ предмет и между същите страни, са заведени в съдилищата на различни държави членки, всеки съд, различен от първия сезиран съд, спира разглеждането на делото служебно, докато бъде установена компетентността на първия сезиран съд.
2.   Когато бъде установ[ена] компетентността на първия сезиран съд, всеки друг съд, различен от първия сезиран съд, се отказва от компетентност в полза на този съд“.
6
Член 30, точка 1 от този регламент има следния текст:
„За целите на настоящия раздел, съдът се счита сезиран:
1)
в момента, когато документът за образуване на производството или равностоен документ е внесен в съда, при условие че ищецът впоследствие не е пропуснал да предприеме изискуемите стъпки, за да се осъществят действия по отношение на ответника […]“.
Регламент № 4/2009
7
Съображения 15 и 36 от Регламент № 4/2009 гласят:
„(15)
За да се защитят интересите на взискателите по вземания за издръжка и да се улесни доброто упражняване на правосъдие в Европейския съюз, следва да бъдат адаптирани правилата относно компетентността, произтичащи от Регламент [№ 44/2001]. […]
[…]
(36)
Предвид процесуалните разходи уместно е да се предвиди много благоприятен режим за предоставяне на правна помощ, а именно пълно поемане на процесуалните разходи, свързани със задължения за издръжка по отношение на деца под 21 години, открити с посредничеството на централните органи. Във връзка с това съществуващите правила за предоставяне на правна помощ в Европейския съюз съгласно Директива 2003/8/ЕО [на Съвета от 27 януари 2003 година за подобряване на достъпа до правосъдие при презгранични спорове чрез установяването на минимални общи правила за правната помощ при такива спорове (OB L 26, 2003 г., стр. 41; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр. 41] следва да бъдат допълнени със специфични правила, като по този начин се създаде [особен] режим на правна помощ при задължения за издръжка […]“.
8
Член 9 от Регламент № 4/2009, озаглавен „Сезиране на съда“, има следния текст:
„За целите на настоящата глава съдът се смята за сезиран:
а)
в момента, когато документът за образуване на производството или равностоен документ е внесен в съда, при условие че ищецът впоследствие не е пропуснал да предприеме изискуемите стъпки, за да може ответникът да бъде уведомен или да получи копие от акта, или
б)
ако преди внасянето му в съда за документа трябва да бъде връчено уведомление или копие — в момента, когато е получен от отговорната за връчването служба, при условие че ищецът впоследствие не е пропуснал да предприеме изискуемите стъпки, за да внесе документа в съда“.
9
Член 12 от този регламент, озаглавен „Висящ процес (Lis pendens)“, предвижда:
„1.   Когато искове с едни и същи предмет [и основание] и между едни и същи страни са заведени в съдилища на различни държави членки, съдът, сезиран след първия сезиран съд, спира служебно производството до установяване на компетентността на първия сезиран съд.
2.   След установяване на компетентността на първия сезиран съд, всеки друг сезиран съд се отказва от компетентност в полза на този съд“.
10
Член 44 от посочения регламент, озаглавен „Право на правна помощ“, гласи:
„1.   Страните по спор, попадащ в обхвата на настоящия регламент, се ползват с действителен достъп до правосъдие в друга държава членка, включително в рамките на процедури по изпълнение и по обжалване, при условията, определени в настоящата глава.
[…]
2.   За осигуряване на такъв действителен достъп държавите членки предоставят правна помощ в съответствие с настоящата глава, освен ако се прилага параграф 3.
3.   В случаите по глава VII държавата членка не е задължена да предоставя правна помощ, ако и доколкото процедурите на тази държава членка дават възможност на страните да водят делото, без да е необходима такава помощ, и централният орган предоставя необходимите услуги безплатно.
4.   Условията за получаване на достъп до правна помощ не са по-огранич[ителни] от условията, определени за съответните вътрешни дела.
[…]“.
11
Член 46 от същия регламент, със заглавие „Безплатна правна помощ при искове за издръжка на деца, подадени чрез централните органи“, гласи следното:
„1.   Замолената държава членка предоставя безплатна правна помощ при всички искове по задължения за издръжка на лице, ненавършило 21 години, произтичащи от отношението родител—дете и предявена от взискател съгласно член 56.
2.   Независимо от параграф 1 компетентният орган на замолената държава членка може да откаже предоставянето на безплатна правна помощ по отношение на молби, различни от тези по член 56, параграф 1, букви а) и б), ако прецени, че молбата или всякакъв вид обжалване е явно неоснователно“.
Германското право
Закон за производствата по семейни дела и за охранителните производства
12
Член 113, параграф 1 от Gesetz über das Verfahren in Familiensachen und in den Angelegenheiten der freiwilligen Gerichtsbarkeit (Закон за производствата по семейни дела и за охранителните производства) от 17 декември 2008 г. (BGBl. 2008 I, стр. 2586), в редакцията му, приложима към спора по главното производство, предвижда в първо изречение, че някои разпоредби на този закон не се прилагат в спорните производства по брачни и семейни дела. Второ изречение на тази разпоредба гласи, че в това отношение общите разпоредби на Zivilprozessordnung (Граждански процесуален кодекс), както и разпоредбите на този кодекс относно производствата пред регионалните съдилища (Landgerichte) се прилагат mutatis mutandis.
ZPO
13
Член 114, параграф 1 от Гражданския процесуален кодекс в редакцията му, приложима към спора по главното производство (наричан по-нататък „ZPO“), гласи:
„Страна, която поради своето лично и финансово положение не е в състояние да заплати разноските по съдебно производство, или може да заплати разноските само частично или на вноски, се ползва, по нейно искане, от правна помощ, ако предвиденото съдебно производство или защита има достатъчно изгледи за успех и не представлява злоупотреба с право. […]“.
14
Член 117 от ZPO предвижда:
„1.   Молбата за предоставяне на правна помощ трябва да бъде подадена пред съда, пред който е предявен искът; тази молба може да бъде подадена чрез декларация в секретариата. Молбата трябва да съдържа обстоятелствата по спора и доказателствените средства. […]
2.   Към молбата се прилагат декларация от съответната страна относно нейното лично и имотно състояние (семейно положение, професия, имущество, доходи и задължения), както и съответните доказателства. Декларацията и удостоверителните документи могат да бъдат предоставени на насрещната страна само със съгласието на страната, освен ако съгласно гражданското право насрещната страна има право на информация относно доходите и имуществото на молителя. Молителят трябва да има възможност да представи становището си, преди декларацията му да бъде изпратена на насрещната страна. Той следва да бъде уведомен за изпращането на декларацията му.
[…]“.
15
Член 118, параграф 1 от ZPO има следния текст:
„На насрещната страна се предоставя възможност да изрази становище по въпроса дали според нея са изпълнени условията за предоставяне на правна помощ, освен ако това се окаже неподходящо поради особени причини. Това становище може да бъде дадено чрез декларация в секретариата. Съдът може да призове страните в съдебно заседание, ако може да бъде постигнато споразумение; спогодбата трябва да бъде записана от съда в протокола от заседанието. […]“.
16
Съгласно член 167 от ZPO:
„Ако с връчването се дава срок или ако давностният срок започва да тече отново или спира съгласно член 204 от Bürgerliches Gesetzbuch (Граждански кодекс, RGBl. 1896, стр. 195), то това действие настъпва още с постъпването на молбата или декларацията, когато връчването се извършва след това“.
Гражданският кодекс
17
Член 204, параграф 1, точка 14 от Гражданския кодекс в редакцията му, приложима към фактите по главното производство, гласи:
„Давностният срок спира да тече […]
14.
от момента на уведомяването за уважаването на първата молба за правна помощ, а ако уведомяването е скоро след подаването на молбата, давностният срок спира да тече от момента на подаването ѝ“.
Спорът по главното производство и преюдициалният въпрос
18
BC, който живее в Швеция и не е навършил пълнолетие към момента на настъпване на фактите по главното производство, е син на LG, който пребивава в Германия.
19
На 17 декември 2021 г. BC, представляван от Bundesamt für Justiz (Федерална служба по правосъдие, Германия), подава до Amtsgericht Schleswig (Районен съд Шлезвиг, Германия), който е запитващата юрисдикция, молба за правна помощ с цел впоследствие да подаде молба за изменение на издръжката, дължима му от LG. Към молбата за правна помощ е приложена молба за изменение на задължението за издръжка и се посочва, че последната ще бъде подадена в случай на предоставяне на поисканата правна помощ.
20
Още преди запитващата юрисдикция да се произнесе по молбата на BC за правна помощ, на 28 януари 2022 г. LG сезира Eskilstuna Tingsrätt (Първоинстанционен съд Ескилстюна, Швеция) с искане за изменение на задължението си за издръжка към BC.
21
След като на 27 май 2022 г. молбата за правна помощ на BC е уважена, той подава пред запитващата юрисдикция посочената в точка 19 от настоящото решение молба за изменение. Тя е връчена на LG на 21 юли 2022 г.
22
В Швеция Eskilstuna tingsrätt (Първоинстанционен съд Ескилстюна) отхвърля подадената от LG молба за изменение поради липса на международна компетентност. Högsta domstolen (Върховен съд, Швеция) отменя това решение и връща делото за ново разглеждане на Eskilstuna tingsrätt (Първоинстанционен съд Ескилстюна), който с определение от 6 май 2024 г. спира производството на основание член 12, параграф 1 от Регламент № 4/2009.
23
Запитващата юрисдикция по същество излага, че трябва да определи дали тя, а не последно посоченият по-горе шведски съд, има международна компетентност да разгледа делото по главното производство в качеството на „първи сезиран съд“ по смисъла на член 12 във връзка с член 9, буква а) от Регламент № 4/2009. Това може да е така, само ако се приеме, че молбата за правна помощ, подадена от BC преди сезирането на шведския съд от LG, е „документ, равностоен“ на документ за образуване на производството по смисъла на този член 9, буква а). В това отношение нямало единна позиция в националната съдебна практика и доктрина.
24
При тези обстоятелства Amtsgericht Schleswig (Районен съд Шлезвиг) решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Представлява ли молба за правна помощ с приложен към нея просто проект на молба, която се отнася за изменение на решение по дело за издръжка и която следва да бъде надлежно подадена само ако исканата помощ бъде предоставена, „равностоен документ“ по смисъла на член 9, буква а) от [Регламент № 4/2009], с който съответният национален съд се смята за сезиран и компетентността му за установена?“.
По преюдициалния въпрос
25
С въпроса си запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 9, буква а) от Регламент № 4/2009 трябва да се тълкува в смисъл, че подадена до съд молба за правна помощ, към която е приложен проект на молба, която ищецът възнамерява да подаде по същество във връзка със задължение за издръжка, ако поисканата правна помощ бъде предоставена, представлява „равностоен документ“ по смисъла на тази разпоредба.
26
В самото начало следва да се отбележи, първо, че запитващата юрисдикция посочва, че в рамките на спора по главното производство между BC и LG по повод на искане за изменение на задължението за издръжка, дължима от LG, тя трябва да се произнесе по въпроса за международната си компетентност, в положение, при което шведски съд в рамките на спор между LG и BC относно искане за изменение на издръжката е спрял производството на основание член 12, параграф 1 от Регламент № 4/2009.
27
Тази разпоредба предвижда, че когато искове с едни и същи предмет и основание и между едни и същи страни са заведени в съдилища на различни държави членки, съдът, сезиран след първия сезиран съд, спира производството служебно до установяване на компетентността на първия сезиран съд.
28
В конкретния случай от формулировката и мотивите на поставения въпрос е видно, че като иска да се установи дали именно шведският съд, спрял производството в изпълнение на посочената разпоредба, е бил сезиран първи с оглед на правилото за сезиране, предвидено в член 9, буква а) от Регламент № 4/2009, запитващата юрисдикция счита, че е налице хипотезата на висящ процес между спора по главното производство и спора, с който е сезирана тази шведска юрисдикция, като в тези спорове между BC и LG същите имат различни становища по въпроса дали издръжката, която LG дължи на BC, трябва да бъде изменена.
29
Второ, важно е да се припомни, че доколкото в областта на задълженията за издръжка разпоредбите на Регламент № 4/2009 относно правилата за компетентност заменят тези на Регламент № 44/2001, практиката на Съда по тълкуване на разпоредбите на последния регламент важи и за тълкуването на тези на Регламент № 4/2009, когато тези разпоредби могат да се квалифицират като „съответни“ или „еквивалентни“ (вж. в този смисъл решения от 18 декември 2014 г., Sanders и Huber, C‑400/13 и C‑408/13, EU:C:2014:2461, т. 23, и от 6 юни 2024 г., Geterfer, C‑381/23, EU:C:2024:467, т. 23 и 24). Това важи и що се отнася до практиката на Съда по тълкуването на еквивалентните разпоредби на Конвенцията от Лугано II и на Регламенти № 44/2001 и № 4/2009 (вж. в този смисъл решение от 20 декември 2017 г., Schlömp, C‑467/16, EU:C:2017:993, т. 42 и 47).
30
Съдът вече е постановил, че член 12 от Регламент № 4/2009 е еквивалентен на член 27 от Регламент № 44/2001 и на член 27 от Конвенцията от Лугано II (вж. в този смисъл решения от 20 декември 2017 г., Schlömp, C‑467/16, EU:C:2017:993, т. 44 и 46, и от 6 юни 2024 г., Geterfer, C‑381/23, EU:C:2024:467, т. 26). Впрочем текстът на член 9, буква a) от Регламент № 4/2009 е почти идентичен на този на член 30, точка 1 от Регламент № 44/2001 и на член 30, точка 1 от Конвенцията от Лугано II (вж. в този смисъл решения от 20 декември 2017 г., Schlömp, C‑467/16, EU:C:2017:993, т. 45 и 46).
31
Въз основа на тези предварителни бележки следва да се припомни, че правилото за висящ процес, предвидено в член 12 от Регламент № 4/2009, цели в интерес на доброто правораздаване, както този интерес е припомнен по-конкретно в съображение 15 от този регламент, да намали възможността за паралелни производства пред съдилищата на различни държави членки и да предотврати постановяването на несъвместими съдебни решения, когато няколко съдилища са компетентни да разгледат един и същ спор. Механизмът за решаване на случаите на висящ процес, предвиден в този член 12, е обективен и автоматичен и се основава на хронологичния ред, в който са сезирани съответните съдилища (вж. в този смисъл решение от 6 юни 2024 г., Geterfer, C‑381/23, EU:C:2024:467, т. 27 и 29), така че съдът, пред който една от страните е поела инициативата най-напред да отнесе спора, да се счита за компетентен.
32
В този контекст член 9 от Регламент № 4/2009 определя по еднакъв и самостоятелен начин момента, към който следва да се приеме, че един съд е бил сезиран за целите на прилагането на член 12 от този регламент, за да се ограничи рискът от провеждане на паралелни производства в различни държави членки (вж. по аналогия решения от 4 май 2017 г., HanseYachts, C‑29/16, EU:C:2017:343, т. 29, и от 20 декември 2017 г., Schlömp, C‑467/16, EU:C:2017:993, т. 50). Този член 9 има за цел в частност да се преодолеят проблемите, произтичащи от националните различия по отношение на датата, от която дадено дело се счита за висящо, която дата трябва да бъде установена по самостоятелен начин. По-нататък, посоченият член 9 цели да намали правната несигурност, причинена от голямото многообразие на правни уредби, които съществуват в държавите членки, за определяне на датата на сезиране на даден съд, посредством материалноправна норма, позволяваща да се идентифицира тази дата по прост и уеднаквен начин (вж. по аналогия решение от 4 май 2017 г., HanseYachts, C‑29/16, EU:C:2017:343, т. 30).
33
По силата на същия член 9, буква а) сезирането на съда се извършва в момента, когато документът за образуване на производството или равностоен документ е внесен в съда, при условие че ищецът впоследствие не е пропуснал да предприеме изискуемите стъпки, за да може ответникът да бъде уведомен или да получи копие от документа. Запитващата юрисдикция изпитва съмнения относно тълкуването на тази разпоредба, и по-специално това на съдържащото се в нея понятие „равностоен документ“.
34
В това отношение следва да се припомни, че съгласно постоянната съдебна практика разпоредбите относно компетентността като тази на член 9, буква а) от Регламент № 4/2009 не следва да бъдат тълкувани като обикновено препращане към вътрешното право на държавите членки, а самостоятелно, с оглед на техния текст, в зависимост от целите и от системата на този регламент, както и от общите принципи, които произтичат от съвкупността от националните правни системи (вж. в този смисъл решение от 18 декември 2014 г., Sanders и Huber, C‑400/13 и C‑408/13, EU:C:2014:2461, т. 24 и 25 и цитираната съдебна практика, и по аналогия решение от 7 май 2020 г., Rina, C‑641/18, EU:C:2020:349, т. 30).
35
От текста на член 9, буква а) от Регламент № 4/2009 следва, че понятието „равностоен документ“ трябва да се преценява спрямо понятието „документ за образуване на производството“, с уточнението, че в съответствие с определението му в общоупотребимия език терминът „равностоен“ означава не че равностойният документ трябва да е идентичен на документа за образуване на производството, а че той трябва да представлява съпоставим документ, изпълняващ същата функция.
36
В областта на задълженията за издръжка, визирани от Регламент № 4/2009, документът за образуване на производството има за цел да започне спор по същество в рамките на производство, което по принцип е състезателно, между един или няколко ищци и един или няколко ответници. Впрочем от условието, съдържащо се в края на член 9, буква а) от този регламент, след внасянето както на равностойния документ, така и на документа за образуване на производството, ищецът да не е пропуснал да предприеме изискуемите стъпки, за да може ответникът да бъде уведомен или да получи копие от съответния документ, следва, че спорът трябва да е започнат в рамките на състезателно производство.
37
Важно е също така да се припомни, както беше посочено в точка 31 от настоящото решение, че правилата за висящ процес, предвидени в член 12 от посочения регламент, целят спазване на хронологичния ред на сезиране на съдилищата и следователно изборът на съд от страната, която е поела инициативата първа да започне съответния спор.
38
При тези условия следва да се приеме, че за целите на определянето на първия сезиран съд в случай на висящ процес понятието „равностоен документ“ обхваща всеки документ, който има тясна връзка със съществото на съответния спор, така че да може да се приеме, по начин, сравним с документ за образуване на производството, че този спор е започнат, макар и частично или предварително, за да се даде възможност за състезателно обсъждане между страните по посочения спор.
39
При това положение от текста на член 9, буква а) от Регламент № 4/2009 не произтича, че понятията „равностоен документ“ и „документ за образуване на производството“ са взаимно изключващи се, тъй като тази разпоредба при всякакви обстоятелства би възпрепятствала възможността равностоен документ и документ за образуване на производството да се следват във времето. Всъщност понеже терминът „равностоен“ не означава „идентичен“, не е изключено да е възможно равностоен документ да предхожда документа за образуване на производството, при положение че са налице елементите на равностойност, позволяващи да се приеме, както е видно от предходната точка от настоящото решение, че спорът е започнат, а именно тясна връзка със съществото на делото и наличието на състезателно производство.
40
В това отношение Съдът вече е постановил, че когато две последователни производства се характеризират във връзката помежду си със самостоятелност или ясно прекъсване, не може да се счита, че инициативата за спора е поета при внасянето на документа, с който е започнато първото от тези производства, и следователно този документ не може да се квалифицира като „равностоен документ“ по смисъла на член 9, буква a) от Регламент № 4/2009 (вж. в този смисъл решение от 4 май 2017 г., HanseYachts, C‑29/16, EU:C:2017:343, т. 35).
41
За сметка на това, когато две последователни състезателни производства не се характеризират във връзката помежду си със самостоятелност или ясно прекъсване, а са тясно свързани по същество, целта за спазване на хронологичния ред, в който са сезирани съответните съдилища, и следователно на избора на съд от страната, която е поела инициативата да започне спора, не би била постигната, ако се приеме, че между датите на сезиране на един и същ съд в държава членка с две последователни състезателни производства, тясно свързани по същество, ответникът може чрез сезиране на съд в друга държава членка да заобиколи този избор, като се възползва от факта, че в рамките на първото от тези две производства е бил уведомен за второто производство, което се предвижда да бъде образувано по същество.
42
В случая запитващата юрисдикция трябва да определи дали молбата за правна помощ, подадена от BC пред нея преди предявяването на иска на LG в Швеция, може да се квалифицира като „равностоен документ“ по смисъла на член 9, буква а) от Регламент № 4/2009 на документа за образуване на производството, който BC е подал пред тази юрисдикция, след като последната му е предоставила поисканата правна помощ и LG е предявил този иск. Затова когато се произнася по преюдициално запитване, Съдът може да даде пояснения с цел да насочи националната юрисдикция при нейното решение (решение от 15 януари 2026 г., bluechip, C‑822/24, EU:C:2026:13, т. 37 и цитираната съдебна практика).
43
При условие запитващата юрисдикция да извърши необходимите проверки, от писменото становище на германското правителство, както и от отговорите, дадени от това правителство в съдебното заседание, произтича, първо, че в съответствие с член 117 от ZPO, приложим mutatis mutandis към спорно производство по семейни дела като това по главното производство по силата на член 113, параграф 1 от Закона за производствата по семейни дела и за охранителните производства, в редакцията му, приложима към спора по главното производство, ищец като BC може да поиска правна помощ от съда по същество, като изложи по-конкретно обстоятелствата по спора и доказателствените средства.
44
Второ, предвид факта, че съгласно член 114, параграф 1 от ZPO на ищец като BC може да бъде предоставена правна помощ само ако предвиденото съдебно производство има достатъчно изгледи за успех и не представлява злоупотреба с право, ищецът трябва по принцип да приложи към молбата си за правна помощ проект на искова молба или да включи в нея съществените елементи на исковата молба, която възнамерява да подаде в случай на предоставяне на поисканата правна помощ, така че да позволи на сезираната юрисдикция да провери дали са изпълнени условията за предоставяне на тази помощ.
45
Трето, от член 118, параграф 1 от ZPO следва, че насрещната страна трябва да има възможност да изрази становище по въпроса дали тези условия са изпълнени, освен ако това се окаже неподходящо поради особени причини, което предполага — както посочва германското правителство в съдебното заседание — сезираната юрисдикция да уведоми насрещната страна за молбата за правна помощ, което уведомление поначало са извършва под формата на обикновено съобщаване, без да се засяга възможността на този съд да извърши връчване.
46
Впрочем, както посочва запитващата юрисдикция в преюдициалното си запитване, от разпоредбата на член 204 от Гражданския кодекс, в редакцията ѝ, приложима към фактите по главното производство, във връзка с тази на член 167 от ZPO, следва, че връчването на молба за правна помощ прекъсва давностния срок, считано от датата на подаване на тази молба, в случай че тя е била връчена незабавно след това подаване.
47
От германското право, както е изложено в точки 43—46 от настоящото решение, изглежда, че освен ако са налице особени причини в обратния смисъл, за молба за правна помощ, съдържаща по-конкретно съществените елементи на исковата молба, която ще бъде подадена по същество в случай на предоставяне на поисканата правна помощ, насрещната страна трябва да бъде уведомена, за да има тя възможност да изрази становище по въпроса дали предвиденият съдебен иск има достатъчно изгледи за успех по същество и дали не представлява злоупотреба с право.
48
Така се оказва, че в германското спорно производство по семейни дела производството за правна помощ е по принцип производство inter partes, тясно свързано с бъдещото състезателно производство по същество, тъй като позволява, от една страна, на насрещната страна да се запознае с обобщените искания и доводи, на които поискалото правна помощ лице възнамерява да се позове по същество, както и да изрази становище по този въпрос, и от друга страна, на сезирания съд — да извърши анализ prima facie по същество, за да реши дали да предостави поисканата правна помощ. Такава тясна връзка се потвърждава по-нататък от факта, че връчена молба за правна помощ има за последица спиране на давностния срок.
49
При тези условия трябва да се приеме, като запитващата юрисдикция извърши проверка на изложеното в точки 43—46 от настоящото решение германско право, че в този правен ред подадена до съд молба за правна помощ би могла да се квалифицира като „равностоен документ“ по смисъла на член 9, буква а) от Регламент № 4/2009.
50
При това положение, за да се запази тясната връзка между производството по предоставяне на правна помощ и производството по същество за целите на квалифицирането като „равностоен акт“ на молба за правна помощ като разглежданата по главното производство, е необходимо още, първо, поисканата правна помощ да е била предоставена, второ, искът по същество да е предявен в разумен срок след предоставянето на тази помощ, и трето, съдържанието на този иск да съответства по същество на това, което произтича от проекта на молбата по същество, разгледан от съда в хода на производството за правна помощ.
51
В съдебното заседание Комисията подчертава факта — който запитващата юрисдикция следва да провери — че молбите за правна помощ като разглежданата по главното производство поначало са предмет на обикновено съобщаване, а не на връчване. В това отношение е важно да се подчертае, че макар член 9, буква а), in fine от Регламент № 4/2009 да урежда само случаите, в които трябва да се връчи равностойният документ или документът за образуване на производството, наложеното на ищеца задължение да предприеме изискуемите стъпки, за да може ответникът да бъде уведомен или да получи копие от съответния документ, може да се приложи mutatis mutandis към случая, в който този документ е бил предмет на обикновено съобщаване от сезирания съд. От това следва, че сам по себе си фактът, че молба за правна помощ е предадена на насрещната страна чрез обикновено съобщаване, е без значение за квалифицирането на такава молба като „равностоен документ“.
52
Въпреки това, както признава германското правителство в хода на съдебното заседание, тази особеност на германското право може да възпрепятства подобна квалификация, ако се окаже, че насрещната страна не е получила съобщението за молбата за правна помощ и че производството по предоставяне на правна помощ е било лишено от състезателния си характер, без впоследствие насрещната страна да разполага със средства това да бъде поправено. Запитващата юрисдикция следва при необходимост да провери този аспект.
53
Накрая, трябва да се уточни, че квалифицирането на молба за правна помощ като разглежданата по главното производство като „равностоен документ“ по смисъла на член 9, буква а) от Регламент № 4/2009 отчита и значението, което той придава — за да се гарантира действителен достъп до правосъдие — на механизма за правна помощ като елемент, неделим от споровете за издръжка, и в същото време абсолютно необходим за взискателите по вземания за издръжка, които не разполагат с достатъчно средства, за да предявят правата си. Това е отразено както в член 44, така и в член 46 във връзка със съображение 36 от този регламент.
54
С оглед на гореизложените съображения на поставения въпрос следва да се отговори, че член 9, буква а) от Регламент № 4/2009 трябва да се тълкува в смисъл, че подадена до съд молба за правна помощ, към която е приложена под формата на проект молбата, която ищецът възнамерява да подаде по същество във връзка със задължение за издръжка, ако бъде предоставена поисканата правна помощ, представлява „равностоен документ“ по смисъла на тази разпоредба, когато в хода на съответното производство насрещната страна, която е уведомена за тази молба за правна помощ, включително за този проект на молба по същество, има възможност да изрази становище по въпроса дали искът по същество има достатъчно изгледи за успех и не представлява злоупотреба с право, и този иск е предявен в разумен срок след предоставянето на тази помощ, със съдържание, което съответства по същество на съдържанието на посочения проект.
По съдебните разноски
55
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
Поради изложените съображения Съдът (трети състав) реши:
Член 9, буква а) от Регламент (ЕО) № 4/2009 на Съвета от 18 декември 2008 година относно компетентността, приложимото право, признаването и изпълнението на съдебни решения и сътрудничеството по въпроси, свързани със задължения за издръжка,
трябва да се тълкува в смисъл, че
подадена до съд молба за правна помощ, към която е приложена под формата на проект молбата, която ищецът възнамерява да подаде по същество във връзка със задължение за издръжка, ако бъде предоставена поисканата правна помощ, представлява „равностоен документ“ по смисъла на тази разпоредба, когато в хода на съответното производство насрещната страна, която е уведомена за тази молба за правна помощ, включително за този проект на молба по същество, има възможност да изрази становище по въпроса дали искът по същество има достатъчно изгледи за успех и не представлява злоупотреба с право, и този иск е предявен в разумен срок след предоставянето на тази помощ, със съдържание, което съответства по същество на съдържанието на посочения проект.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: немски.
(
i
)	Името на настоящото дело е измислено. То не съвпада с истинското име на никоя от страните в производството.