62024TJ0643
РЕШЕНИЕ НА ОБЩИЯ СЪД (преюдициален състав)
11 февруари 2026 година (
*1
)
„Преюдициално запитване — Данъчни въпроси — Обща система на ДДС — Облагаеми сделки — Понятие „възмездна доставка на услуги“ — Член 2, параграф 1, буква в), член 24, параграф 1 и член 25, букви а) и в) от Директива 2006/112/ЕО — Данъчна основа — Понятие „насрещна престация“ — Член 73 и член 78, първа алинея, буква a) от Директива 2006/112 — Носители на сродни права — Разгласяване на звукозаписи и аудио-визуални програми без разрешение — Възнаграждение, изплатено на организация за колективно управление — Увеличение“
По дело T‑643/24
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Curtea de Apel Bucureşti (Апелативен съд Букурещ, Румъния) с акт от 13 септември 2024 г., постъпил в Съда на 22 ноември 2024 г., в рамките на производство по дело
Centrul Român pentru Administrarea Drepturilor Artiștilor Interpreți (Credidam)
срещу
Cristian General Serv SRL,
ОБЩИЯТ СЪД (преюдициален състав),
състоящ се по време на разискванията от S. Papasavvas, председател, M. Sampol Pucurull, G. Steinfatt, D. Petrlík е W. Valasidis (докладчик), съдии,
генерален адвокат: J. Martín y Pérez de Nanclares,
секретар: V. Di Bucci,
предвид това, че на 12 декември 2024 г. на основание член 50б, трета алинея от Статута на Съда на Европейския съюз Съдът прехвърли преюдициалното запитване на Общия съд,
предвид това, че делото е от сферата по член 50б, първа алинея, буква а) от Статута на Съда на Европейския съюз и не повдига самостоятелен тълкувателен въпрос по смисъла на член 50б, втора алинея от посочения статут,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
като има предвид становищата, представени:
–
за Credidam, от Ş. Gheorghiu, изпълнителен директор, подпомаган от A. Lascu, avocată,
–
за румънското правителство, от E. Gane, M. Chicu и L. Ghiță, в качеството на представители,
–
за Европейската комисия, от M. Herold и E. Stamate, в качеството на представители,
след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 3 декември 2025 г.,
постанови настоящото
Решение
1
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 2, параграф 1, буква в), член 24, параграф 1 и член 25, буква а) от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност (ОВ L 347, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 9, том 3, стр. 7).
2
Запитването е отправено в рамките на спор между Centrul Român pentru Administrarea Drepturilor Artiștilor Interpreți (Credidam), чиято дейност е да осигурява колективно управление на авторски и сродни на тях права в Румъния, и Cristian General Serv SRL, учредено по румънското право дружество, което стопанисва къща за гости, по повод на облагането с данък върху добавената стойност (ДДС) на цялата или на част от сумата, дължима от това дружество на Credidam за това, че е предоставяло на своите клиенти звукозаписи и аудио-визуални програми без разрешение.
Правна уредба
Правото на Съюза
3
Член 2, параграф 1 от Директива 2006/112 гласи:
„Следните сделки подлежат на облагане с ДДС:
[…]
в)
доставката на услуги, извършвана възмездно на територията на държава членка от данъчнозадължено лице, действащо в това си качество;
[…]“.
4
Член 24 от Директива 2006/112 предвижда:
„1.   „Доставка на услуги“ означава всяка сделка, която не представлява доставка на стоки.
[…]“.
5
Според член 25 от Директива 2006/112:
„Доставката на услуги, наред с другото, може да включва една от следните сделки:
а)
прехвърляне на права върху нематериална вещ, независимо дали при това се оформя документ за собственост;
б)
поемане на задължението […] за толериране на действие или състояние;
в)
извършването на услуги […] на основание на закон“.
6
Член 73 от Директива 2006/112 гласи:
„По отношение на доставката на стоки или услуги, различни от посочените в членове 74—77, данъчната основа включва всичко, което представлява насрещна престация, получена или която следва да бъде получена от доставчика срещу доставката, от клиента или трето лице, включително субсидии, пряко свързани с цената на доставката“.
7
Съгласно член 78 от Директива 2006/112:
„Данъчната основа включва следните елементи:
а)
данъци, мита, налози и такси с изключение на самия данък върху добавената стойност;
[…]“.
Националното право
Данъчният кодекс
8
Членове 268 и 271 от Legea nr. 227/2015 privind Codul fiscal (Закон № 227/2015 за приемане на Данъчен кодекс) от 8 септември 2015 г. (Monitorul Oficial al României, част I, бр. 688 от 10 септември 2015 г.), в редакцията, приложима към фактите по делото в главното производство (наричан по-нататък „Данъчният кодекс“), транспонират в румънското право членове 2, 24 и 25 от Директива 2006/112.
9
Съгласно член 286 от Данъчния кодекс:
„[…]
4. Данъчната основа не включва следните елементи:
[…]
b)
сумите, представляващи обезщетение за вреди, определени с окончателно или окончателно и неотменимо съдебно решение, в зависимост от случая, неустойките и всяка друга претендирана сума за пълно или частично неизпълнение на договорни задължения, ако тя се събира в допълнение към договорените цени и/или тарифи; […]“.
Закон за авторското право и сродните му права
10
Член 112 от Legea № 8/1996 privind dreptul de autor și drepturile conexe (Закон № 8/1996 за авторското право и сродните му права) от 14 март 1996 г. (Monitorul Oficial al României, част I, бр. 60 от 26 март 1996 г.), в редакцията, приложима към фактите по делото в главното производство (наричан по-нататък „Законът за авторското право и сродните му права“), гласи:
„1.   Артистите изпълнители и продуцентите на звукозаписи имат право на еднократно справедливо възнаграждение за прякото или непрякото използване на звукозаписи, публикувани с търговска цел, или за тяхното възпроизвеждане чрез излъчване или чрез всякакви средства за публично разгласяване.
2.   Размерът на това възнаграждение се определя чрез методики в съответствие с процедурата, предвидена в членове 163—165.
3.   Изплащането на еднократното възнаграждение се извършва съгласно условията, предвидени в член 168.
[…]
5.   За целите на настоящия закон се счита, че звукозапис е публикуван с търговска цел, когато е предоставен на публиката чрез продажба или чрез кабелни или безжични средства, позволяващи на всяко лице да има достъп на мястото и в момента, които избере индивидуално“.
11
Член 145 от Закона за авторското право и сродните му права предвижда:
„1.   Колективното управление е задължително за упражняването на следните права:
[…]
d)
правото на еднократно справедливо възнаграждение, признато на артистите изпълнители или изпълнителите и на продуцентите на звукозаписи за публичното разгласяване и излъчване на звукозаписи, публикувани с търговска цел, или за възпроизвеждането на такива звукозаписи,
[…]
2.   За посочените в параграф 1 категории права организациите за колективно управление представляват и носителите на права, които не са ги упълномощили за това“.
12
Член 146 от Закона за авторското право и сродните му права гласи:
„1.   Следните права могат да бъдат предмет на колективно управление:
[…]
b)
правото на публично разгласяване на творби, с изключение на музикални произведения, и на аудио-визуални артистични изпълнения;
[…]
2.   За категориите права, посочени в параграф 1, организациите за колективно управление представляват само носителите на авторски права, които са ги упълномощили и разработват методики […], или договарят пряко лицензионни споразумения с ползвателите.
[…]“.
Методика
13
Decizia nr. 120/2016 privind publicarea în Monitorul Oficial al României, част I, a Deciziei civile nr. 784A din 26 octombrie 2016 a Curţii de Apel Bucureşti — Secţia a IV-a civilă, pronunţată în Dosarul nr. 2.013/2/2016 (Решение № 120/2016 относно обнародването в румънския държавен вестник, част I, на гражданско решение № 784A от 26 октомври 2016 г. на Апелативен съд Букурещ — четвърти граждански състав, постановено по дело № 2.013/2/2016) (Monitorul Oficial al României, част I, № 952 от 25 ноември 2016 г.), въвежда в действие методиката, приета от Oficiul Român pentru Drepturile de Autor (Румънска служба за авторски права), посочена по-конкретно в член 112, параграф 2 от Закона за авторското право и сродните му права (наричана по-нататък „методиката“).
14
Точка 3.12 от методиката предвижда, че когато се извършва използване на защитени произведения без предварително предоставяне на лиценз за това, размерът на възнаграждението, дължимо от ползвателя на артистите изпълнители или изпълнителите и на продуцентите на звукозаписи, се равнява на тройния размер на възнаграждението, което този ползвател би дължал, ако притежаваше лиценз.
Спорът по главното производство и преюдициалните въпроси
15
Жалбоподателят по главното производство, Credidam, в качеството си на организация за колективно управление на авторски и сродни на тях права в Румъния, получава и разпределя съответстващите на тези права дължими възнаграждения. Той следи за правото на артистите изпълнители, изпълнителите и продуцентите на звукозаписи на „справедливо възнаграждение“ по смисъла на член 145, параграф 1, буква d) от Закона за авторското право и сродните му права за публичното разгласяване и излъчване на звукозаписи, публикувани с търговска цел, или за възпроизвеждането на такива звукозаписи. Той управлява и възнаграждението на носителите на права, които са го упълномощили за публично разгласяване на артистични изпълнения в аудио-визуалната област, на основание член 146, параграф 1, буква b) от този закон.
16
Credidam счита, че за периода от 1 октомври 2019 г. до 31 декември 2022 г. (наричан по-нататък „спорният период“) Cristian General Serv му дължи сума в размер на 4166,19 румънски леи (RON) (около 845 евро), с включен ДДС, за публично разгласяване в стопанисваната от него къща за гости на звукозаписи или възпроизвеждане на такива и на артистични изпълнения в аудио-визуалната област (наричани по-нататък „разглежданите защитени произведения“), без предварително да му е предоставен лиценз за това.
17
За да определи сумата, посочена в точка 16 по-горе, Credidam, съобразно методиката, утроява възнаграждението, което Cristian General Serv би дължало, ако разполагаше с лиценз. То преценява, че цялото възнаграждение трябва да бъде обложено с ДДС.
18
На 25 ноември 2022 г. Credidam сезира Tribunalul București (Окръжен съд Букурещ, Румъния) с иск на основание гражданска деликтна отговорност срещу Cristian General Serv, което да бъде осъдено, от една страна, да заплати посочената в точка 16 по-горе сума и от друга страна, да сключи с него договор с предмет предоставяне на лицензи за публично разгласяване на произведения от вида на посочените в точка 15 по-горе.
19
Предявеният от Credidam иск е отхвърлен с решение от 19 април 2023 г., като по отношение на искането за плащане Tribunalul București (Окръжен съд Букурещ) приема, че Cristian General Serv не е извършвало търговска дейност през спорния период, така че, макар да е разполагало с обект за тази цел, то не е разгласявало разглежданите защитени произведения. Що се отнася до искането да се разпореди сключването на договор за разрешение — неизключителен лиценз, тази юрисдикция приема, че Законът за авторското право и сродните му права не дерогира принципа на свобода на договаряне и че във всички случаи заличаването на стопанисвания от това дружество обект от регистъра през февруари 2023 г. е пречка за сключването на договор за неизключителен лиценз като поискания от Credidam.
20
Credidam обжалва решението от 19 април 2023 г. пред запитващата юрисдикция, Curtea de Apel Bucureşti (Апелативен съд Букурещ, Румъния). То поддържа всички свои искания и в това отношение по същество счита, че е представило доказателства за публичното разгласяване от Cristian General Serv на разглежданите защитени произведения.
21
При разглеждането на исканията на Credidam запитващата юрисдикция си задава въпроса дали претендираната пред нея от същото сума подлежи изцяло или частично на облагане с ДДС. Тя уточнява, че обстоятелствата по делото в главното производство се различават от тези по делата, по които са постановени решения от 18 януари 2017 г., SAWP (C‑37/16, EU:C:2017:22), от 21 януари 2021 г., UCMR — ADA (C‑501/19, EU:C:2021:50), и от 4 юли 2024 г., Credidam (C‑179/23, EU:C:2024:571).
22
При тези обстоятелства Curtea de Apel București (Апелативен съд Букурещ) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Трябва ли член 2, параграф 1, буква в), член 24, параграф 1 и член 25, буква а) от Директива [2006/112] да се тълкуват в смисъл, че носителите на сродни права извършват възмездна доставка на услуги, когато ползвателят извършва публично разгласяване на защитени произведения без да притежава издадено за тази цел разрешение?
2)
Зависи ли отговорът на първия въпрос от обстоятелството, че съгласно националното право притежателят на такова сродно право няма възможност да се противопостави на използването, а има право само на еднократно справедливо възнаграждение, или [зависи] от метода за изчисляване, използван за определяне на дължимите суми?“.
По допустимостта на преюдициалното запитване
23
Както посочва в становището си Европейската комисия, запитващата юрисдикция не е уточнила в преюдициалното запитване дали счита за установено наличието на публично разгласяване на разглежданите защитени произведения.
24
В това отношение следва да се припомни, че въпросите, които са свързани с тълкуването на правото на Европейския съюз и са поставени от националния съд в нормативната и фактическа рамка, която той определя на своя отговорност и проверката на чиято точност не е задача на Общия съд, се ползват с презумпция за релевантност. Общият съд може да откаже да се произнесе по отправено от национална юрисдикция запитване само ако е очевидно, че исканото тълкуване на правото на Съюза няма никаква връзка с действителността или предмета на спора по главното производство, когато проблемът е от хипотетично естество или пък когато Общият съд не разполага с необходимите данни от фактическа и правна страна, за да бъде полезен с отговора на поставените му въпроси (вж. по аналогия решение от 11 януари 2024 г., Global Ink Trade, C‑537/22, EU:C:2024:6, т. 20 и цитираната съдебна практика).
25
В конкретния случай несъмнено от точка 2 от преюдициалното запитване, чието съдържание е предадено в точка 19 по-горе, е видно, че първата инстанция, Tribunalul București (Окръжен съд Букурещ), е постановила, че Cristian General Serv не е извършвало търговска дейност през спорния период, което повдига въпроса за самото материално съществуване на доставките на услуги, във връзка с които запитващата юрисдикция се обръща към Общия съд.
26
Същевременно е важно да се отбележи, че въпреки това в преюдициалното запитване запитващата юрисдикция не изразява съмнения относно съществуването на тези доставки на услуги.
27
При това положение, обръщайки внимание на запитващата юрисдикция върху факта, че тя е единствено компетентна да се произнесе по точността и правната квалификация на фактите по делото в главното производство, следва да се приеме, че понеже тази юрисдикция посочва, че не разполага с достатъчно елементи предвид съдебната практика, цитирана в точка 21 по-горе, за да реши спора, с който е сезирана, и предвид презумпцията за релевантност, с която се ползват преюдициалните въпроси, не е очевидно, че поисканото от посочената юрисдикция тълкуване на Директива 2006/112 няма никаква връзка с действителността или предмета на спора в главното производство, нито че поставеният от тази юрисдикция проблем е от хипотетично естество (вж. по аналогия решение от 12 септември 2024 г., НАРЕ-БГ, C‑429/23, EU:C:2024:742, т. 42).
28
Следователно поставените въпроси са допустими.
По същество
29
От преюдициалното запитване е видно, на първо място, че възнаграждението на носителите на сродни права в румънското право произтича от закона и уточняващата го методика, и на второ място, че запитващата юрисдикция иска да се установи дали, в хипотезата на възмездна доставка на услуги, при обстоятелства като тези по делото в главното производство, с ДДС трябва да се облага само възнаграждението, което дължи разполагащ с лиценз ползвател, или тройният размер на това възнаграждение, дължим поради разгласяването без лиценз на защитените произведения.
30
Следователно, за да се даде полезен отговор на запитващата юрисдикция, трябва да се тълкуват и член 25, буква в) от Директива 2006/112, който се отнася за извършването на услуги на основание на закон, както и член 73 и член 78, първа алинея, буква а) от тази директива, отнасящи се до данъчната основа за ДДС.
31
Поради това следва да се приеме, че с двата си въпроса, които трябва да се разгледат заедно, запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 2, параграф 1, буква в), член 24, параграф 1, член 25, букви а) и в), член 73 и член 78, първа алинея, буква а) от Директива 2006/112 трябва да се тълкуват в смисъл, че:
–
носителите на сродни права извършват възмездна доставка на услуги, когато техните защитени произведения биват публично разгласени от ползвател, който не притежава лиценз за това, независимо от обстоятелството, от една страна, че не могат да се противопоставят на това разгласяване, и от друга страна, че тяхното възнаграждение произтича от националния закон и от подзаконови разпоредби, към които този закон препраща;
–
ДДС се прилага върху пълния размер на дължимото на носителите на сродни права възнаграждение за тази доставка на услуги, включително частта от това възнаграждение, която надвишава възнаграждението, което този ползвател би дължал, ако притежаваше лиценз.
32
На първо място, що се отнася до въпроса дали доставка като разглежданата по делото в главното производство отговаря на определението за възмездна доставка на услуги, е важно да се припомни, че доставката на услуги е извършена възмездно по смисъла на член 2, параграф 1, буква в) от Директива 2006/112 само ако между доставчика и получателя съществува правоотношение, в рамките на което се разменят насрещни престации, като полученото от доставчика възнаграждение представлява действителната равностойност на определяема услуга, предоставена на получателя. Случаят е такъв, ако съществува пряка връзка между предоставената услуга и получената равностойност (вж. решение от 24 февруари 2022 г., Suzlon Wind Energy Portugal, C‑605/20, EU:C:2022:116, т. 62 и цитираната съдебна практика).
33
В това отношение най-напред следва да се припомни, както прави генералният адвокат в точки 38 и 48 от заключението си, че на понятието „правоотношение, означаващо размяна на насрещни престации“ трябва да се придава широко значение. Така от съдебната практика следва, че самото използване на регламентирана услуга като паркиране на превозно средство в платен автомобилен паркинг (решение от 20 януари 2022 г., Apcoa Parking Danmark, C‑90/20, EU:C:2022:37) или потребление на електроенергия на адреса на пребиваване (решение от 27 април 2023 г., Fluvius Antwerpen, C‑677/21, EU:C:2023:348), може да породи правоотношение между лицето, което притежава правата, позволяващи предоставянето на тази услуга, и лицето, което използва последната (вж. в този смисъл решения от 20 януари 2022 г., Apcoa Parking Danmark, C‑90/20, EU:C:2022:37, т. 28 и 29, и от 27 април 2023 г., Fluvius Antwerpen, C‑677/21, EU:C:2023:348, т. 30—32).
34
По-нататък, следва да се отбележи, що се отнася до понятието „получено плащане“, че според съдебната практика, посочена в точка 33 по-горе, пълната липса на плащане на дължимите суми не е пречка да се констатира взаимност на правата и задълженията, произтичащи от разглежданата икономическа операция (вж. в този смисъл решения от 20 януари 2022 г., Apcoa Parking Danmark, C‑90/20, EU:C:2022:37, т. 39—43, и от 27 април 2023 г., Fluvius Antwerpen, C‑677/21, EU:C:2023:348, т. 30 и 32).
35
Накрая, що се отнася до понятието „пряка връзка“, както запитваща юрисдикция сама посочва, Съдът вече е имал повод да се произнесе, че фактът, че възнаграждението се събира от организация за колективно управление на авторски и сродни на тях права, не възпрепятства съществуването на пряка връзка по смисъла на съдебната практика, посочена в точка 32 по-горе, щом като тази организация действа за сметка на притежателите на такива права, и щом обстоятелството, че колективното управление на възнаграждението произтича от законово задължение, също не пречи да е налице такава връзка (вж. в този смисъл решение от 21 януари 2021 г., UCMR — ADA, C‑501/19, EU:C:2021:50, т. 37). Той е уточнил също така, че именно законовата уредба установява пряка връзка между доставката на услуги и насрещното задължение за плащане на равностойност, припомняйки, че в член 25, буква в) от Директива 2006/112 изрично е казано, че доставката на услуги може да се изразява по-конкретно в извършването на услуга на основание на закон (вж. в този смисъл решение от 4 юли 2024 г., Credidam, C‑179/23, EU:C:2024:571, т. 40).
36
Както подчертава генералният адвокат в точка 31 от своето заключение, обстоятелството, че в случая разгласяването на защитени произведения е извършено, без на Credidam предварително да е било предоставено разрешение за такова разгласяване, е довело запитващата юрисдикция до въпроса дали към фактите по делото в главното производство може да се приложи съдебната практика, въведена с решение от 21 януари 2021 г., UCMR — ADA (C‑501/19, EU:C:2021:50).
37
В това отношение е важно да се подчертае, че принципът на данъчна неутралност не допуска в областта на облагането с ДДС да се прави общо разграничение между законните и незаконните сделки, тъй като системата на ДДС има за цел да се облага крайният потребител на стоки или услуги, когато те са били доставени в рамките на облагаеми сделки съгласно Директива 2006/112 (решение от 27 април 2023 г., Fluvius Antwerpen, C‑677/21, EU:C:2023:348, т. 28 и цитираната съдебна практика).
38
В настоящия случай от преюдициалното запитване е видно, че Cristian General Serv е упрекнато в това, че публично е разгласило защитени произведения, без предварително да му е било предоставено разрешение или лиценз за такова разгласяване.
39
Разгласяването на разглежданите защитени произведения дава право на артистите изпълнители, изпълнителите и продуцентите на звукозаписи, участвали в тези произведения, на еднократно и справедливо възнаграждение за прякото или непрякото използване на същите, впрочем без тези артисти изпълнители, изпълнители и продуценти на звукозаписи да могат да се противопоставят на това използване.
40
Според реда и условията за еднократното и справедливо възнаграждение, произтичащи по-специално от точка 3.12 от методиката, размерът на това възнаграждение варира от единичен до троен в зависимост от това дали разгласяването на защитените произведения е било разрешено или не от Credidam, което по силата на членове 145 и 146 от Закона за авторското право и сродните му права осигурява представителството ex lege на носителите на сродни права (вж. т. 11 и 12 по-горе). Вследствие на това, макар разгласяването на разглежданите защитени произведения да е извършено без лиценз, това не променя факта, че непредоставянето на лиценз от организацията за колективно управление на авторското право и сродните му права не е пречка за прилагането на законовата и подзаконовата уредба, регламентираща публичното разгласяване на такива произведения без лиценз, което запитващата юрисдикция трябва да провери.
41
Обстоятелството, че ползвателят на защитените произведения не е платил сумите, които е трябвало да плати, не е пречка за това те да бъдат квалифицирани с оглед на посочената в точка 34 по-горе съдебна практика като равностойност на услугата, предоставяна от организация за колективно управление на авторски и сродните им права от името на носителите на сродни права, което запитващата юрисдикция следва да провери.
42
Фактът, че сумите, дължими от ползвателя на защитените произведения, се претендират от организация за колективно управление на авторски и сродните им права, а не от самите носители на сродни права, също не е пречка, както следва от точка 35 по-горе, да е налице пряка връзка между предоставената услуга и получената равностойност.
43
С оглед на гореизложеното се оказва, че доставка на услуги като описаната от тази юрисдикция отговаря на критериите от съдебната практика, припомнени в точка 32 по-горе, което запитващата юрисдикция трябва да провери.
44
На второ място, що се отнася до въпроса дали ДДС трябва да се налага само върху възнаграждението, което би било дължимо на организацията за колективно управление на авторски и сродните им права от името на носителите на сродни права, ако ползвателят на защитените произведения разполагаше с лиценз, или да се прилага върху тройния размер на това възнаграждение, трябва да се изложат следните съображения.
45
Според постоянната съдебна практика основата за облагане на възмездната доставка на услуги е насрещната престация, реално получена от данъчнозадълженото лице във връзка с нея. Тази насрещна престация представлява субективната, т.е. действително получената стойност, а не стойност, определена според обективни критерии. Освен това посочената насрещна престация трябва да има парично изражение (вж. решение от 7 март 2013 г., Ефир, C‑19/12, непубликувано, EU:C:2013:148, т. 41 и цитираната съдебна практика).
46
Впрочем от член 78, първа алинея, буква а) от Директива 2006/112 е видно, че самият ДДС не е включен в данъчната основа, което съответно означава, че ДДС винаги автоматично се включва в уговорената цена (решение от 21 март 2024 г., Dyrektor Izby Administracji Skarbowej w Bydgoszczy (Възможност за корекция в случай на грешна ставка), C‑606/22, EU:C:2024:255, т. 27).
47
Това понятие за „договорена цена“, т.е. за „насрещна престация“ на доставката на услуги обаче се тълкува от съда на Съюза като включваща увеличения или допълнителни разходи, когато те произтичат от прилагането на правната уредба към правоотношенията между доставчика на услуги и този, който ги е използвал, макар и незаконно или неправомерно, с други думи, когато тези увеличения или допълнителни разходи илюстрират пряката връзка между доставката на услуги и насрещна престация за нея. Така Съдът постановява, че таксите за контрол за неправилно паркиране, които се дължат от автомобилните водачи, използвали паркомясто, подлежат на облагане с ДДС, въпреки че такива такси са квалифицирани в националното право като санкция (решение от 20 януари 2022 г., Apcoa Parking Danmark, C‑90/20, EU:C:2022:37, т. 30—34 и 46). Той постановява също, че с ДДС се облага и компенсацията, представляваща неправомерно полученото от незаконен потребител на електроенергия предимство (решение от 27 април 2023 г., Fluvius Antwerpen, C‑677/21, EU:C:2023:348, т. 32).
48
В конкретния случай, освен ако запитващата юрисдикция установи друго, от точка 3.12 от методиката, специално посочена в Закона за авторското право и сродните му права, изрично следва, че увеличението на възнаграждението, дължимо от ползвателя на защитени произведения, който не разполага с лиценз, е пряката последица от разгласяването на тези произведения без лиценз, т.е. от доставка на услуги като разглежданата по делото в главното производство.
49
Следователно цената, която трябва да се вземе предвид и да се обложи с ДДС при обстоятелства като тези по делото в главното производство, е законно определената цена в случай на разгласяване без лиценз на произведения като разглежданите защитени произведения, а именно тройният размер на цената, която ползвателят би бил длъжен да заплати в случай на публично разгласяване с лиценз.
50
С оглед на гореизложените съображения на поставените въпроси следва да се отговори, че член 2, параграф 1, буква в), член 24, параграф 1, член 25, букви а) и в), член 73 и член 78, първа алинея, буква а) от Директива 2006/112 трябва да се тълкуват в смисъл, че
–
носителите на сродни права извършват възмездна доставка на услуги, когато техните защитени произведения биват публично разгласени от ползвател, който не притежава разрешение за това, независимо от обстоятелството, от една страна, че те не могат да се противопоставят на това разгласяване, и от друга страна, че тяхното възнаграждение произтича от националния закон и от подзаконови разпоредби, към които този закон препраща;
–
ДДС се прилага върху пълния размер на дължимото на носителите на сродни права възнаграждение за тази доставка на услуги, включително частта от това възнаграждение, която надвишава възнаграждението, което този ползвател би дължал, ако притежаваше лиценз.
По съдебните разноски
51
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
Поради изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (преюдициален състав)
реши:
Член 2, параграф 1, буква в), член 24, параграф 1, член 25, букви а) и в), член 73 и член 78, първа алинея, буква а) от Директива 2006/112/ЕО на Съвета от 28 ноември 2006 година относно общата система на данъка върху добавената стойност
трябва да се тълкуват в смисъл, че:
–
носителите на сродни права извършват възмездна доставка на услуги, когато техните защитени произведения биват публично разгласени от ползвател, който не притежава разрешение за това, независимо от обстоятелството, от една страна, че те не могат да се противопоставят на това разгласяване, и от друга страна, че тяхното възнаграждение произтича от националния закон и от подзаконови разпоредби, към които този закон препраща;
–
ДДС се прилага върху пълния размер на дължимото на носителите на сродни права възнаграждение за тази доставка на услуги, включително частта от това възнаграждение, която надвишава възнаграждението, което този ползвател би дължал, ако притежаваше лиценз.
Papasavvas
Sampol Pucurull
Steinfatt
Petrlík
Valasidis
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 11 февруари 2026 година.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: румънски.