Неокончателна редакция
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
M. SZPUNAR
представено на 13 ноември 2025 година(1)
Дело C‑298/23
Inter IKEA Systems BV
срещу
Algemeen Vlaams Belang VZW,
S,
T,
U,
V,
Vrijheidsfonds VZW
(Преюдициално запитване, отправено от
Nederlandstalige Ondernemingsrechtbank Brussel (Нидерландскоезичен стопански съд Брюксел, Белгия)
„ Преюдициално запитване — Марки — Действие на марката — Права, предоставени от марката — Право на противопоставяне на използването от трето лице на идентичен или сходен знак — Основателна причина — Използване на такъв знак от трето лице в рамките на политическа кампания “
I.      Въведение
1.        Свободата на политически дебат е съществен елемент на всяко демократично общество. Политическите участници използват различни начини на изразяване, като преувеличаване или хумор, за да достигнат до възможно най-широк кръг избиратели, да привлекат вниманието върху обществено
значими въпроси, да подчертаят способността си да ги разрешават, или пък да критикуват конкурентите си. Тези дебати обаче подлежат на ограничения с оглед на приложимите спрямо тях правила и правата на други лица. Както обаче показва настоящият случай, понякога е трудно да се определят тези граници, доколкото те са резултат от претегляне между различни права и противоположни интереси. Настоящото преюдициално запитване се отнася до тълкуването на разпоредбите на Директива (ЕС) 2015/2436(2) и Регламент (ЕС) 2017/1001(3) и така дава възможност на Съда да уточни релевантните критерии за постигане на баланс между свободата на изразяване на мнение и правата, предоставени на притежателите на марки с репутация.
II.    Правна уредба
А.      Правото на Съюза
1.      Директива 2015/2436
2.        Член 10 от Директива 2015/2436 е озаглавен „Права, предоставени от марката“ и предвижда следното:
„1.      Регистрацията на марка предоставя на притежателя ѝ изключителни права.
2.      Без да се засягат правата на притежателите, придобити преди датата на подаване на заявката или датата на приоритет на регистрираната марка, притежателят на регистрирана марка има право да възпрепятства всяко трето лице да използва в търговската дейност без негово съгласие всеки знак за стоки или услуги, когато:
a)      знакът е идентичен с марката и е използван за стоки или услуги, идентични с тези, за които марката е регистрирана;
б)      знакът е идентичен или сходен с марката и е използван за стоки или услуги, идентични или сходни със стоките или услугите, за които марката е регистрирана, ако съществува вероятност от объркване в общественото съзнание; вероятността от объркване включва вероятността от свързване на знака с марката;
в)      знакът е идентичен или сходен с марката, независимо дали е използван за стоки или услуги, които са идентични, сходни или не са сходни със стоките или услугите, за които е регистрирана марката, ако последната се ползва с известност в държавата членка и ако използването без основание на този знак би довело до несправедливо облагодетелстване от отличителния характер или известността на марката или би им навредило.
3.      По силата на параграф 2 в частност може да се забрани:
a)      поставянето на знака върху стоки или тяхната опаковка;
б)      предлагането на стоки, пускането им на пазара или складирането им за тези цели със знака, или предлагането или предоставянето на услуги с този знак;
в)      вносът или износът на стоки с този знак;
г)      използването на знака като търговско или фирмено наименование или като част от търговско или фирмено наименование;
д)      използването на знака в търговски книжа и в рекламна дейност;
е)      използването на знака в сравнителна реклама по начин, който е в противоречие с Директива 2006/114/ЕО[(4)].
[…]
6.      Параграфи 1, 2, 3 и 5 не засягат разпоредбите, приложими в държава членка, отнасящи се до защитата срещу използването на знак за цели, различни от тези за отличаване на стоки или услуги, когато използването без основание на този знак би довело до несправедливо облагодетелстване от отличителния характер или известността на марката или би им навредило“.
2.      Регламент 2017/1001
3.        Член 9 от Регламент 2017/1001 е озаглавен „Права, предоставени от марка на ЕС“ и предвижда:
„1.      Регистрацията на марка на ЕС предоставя на притежателя ѝ изключителни права.
2.      Без да се засягат правата на притежателите, придобити преди датата на подаване на заявката или датата на приоритета на марката на ЕС, притежателят на тази марка на ЕС има право да забрани на всяко трето лице да използва в търговската дейност без негово съгласие всеки знак за стоки или услуги, когато:
a)      знакът е идентичен с марката на ЕС и е използван за стоки или услуги, идентични с тези, за които е регистрирана марката на ЕС;
б)      знакът е идентичен или сходен с марката на ЕС и е използван във връзка със стоки или услуги, идентични или сходни със стоките или услугите, за които е регистрирана марката на ЕС, ако съществува вероятност от объркване в съзнанието на хората; вероятността от объркване включва възможност за свързване на знака с марката;
в)      знакът е идентичен или сходен с марката на ЕС, независимо дали е използван за стоки или услуги, които са идентични, сходни или не сходни с тези, за които е регистрирана марката на ЕС, ако последната се ползва с известност в Съюза и ако използването без основание на този знак би довело до несправедливо облагодетелстване от отличителния характер или от репутацията на марката на ЕС или би ги увредило.
3.      По-специално може да бъде забранено съгласно параграф 2:
a)      да се поставя знакът върху стоките или върху техните опаковки;
б)      да се предлагат стоки или да се пускат на пазара, или да се съхраняват за тези цели под знака, или да се предлагат или предоставят услуги под знака;
в)      да се внасят или да се изнасят стоки под знака;
г)      да се използва знак[ът] като търговско или фирмено наименование или като част от търговско или фирмено наименование;
д)      да се използва знакът в деловите книжа и в рекламата;
е)      да се използва знакът в сравнителната реклама по начин, който е в противоречие с [Директива 2006/114].
[…]“.
Б.      Конвенцията на Бенелюкс
4.        Член 2.20 от Конвенцията на Бенелюкс за интелектуалната собственост (марки и дизайни или модели)(5)(наричана по-нататък „Конвенцията на Бенелюкс“) е озаглавен „Права, предоставени от марката“ и гласи:
„1.      Регистрацията на марка по член 2.2 предоставя на притежателя ѝ изключителни права.
2.      Без да се засягат правата на притежателите, придобити преди датата на подаване на заявката или датата на приоритет на регистрираната марка, и без да се накърнява възможността за прилагане на общата уредба относно гражданската отговорност, притежателят на регистрирана марка има право да възпрепятства всяко трето лице да използва без негово съгласие всеки знак, когато:
[…]
с.      знакът е идентичен или сходен с марката, независимо дали е използван за стоки или услуги, които са идентични, сходни или не са сходни със стоките или услугите, за които е регистрирана марката, ако последната се ползва с известност на територията на Бенелюкс
и ако използването без основание на този знак в търговската дейност би довело до несправедливо облагодетелстване от отличителния характер или известността на марката или би им навредило;
d.      знакът се използва за цели, различни от тези за отличаване на стоките или услугите, когато използването на този знак без основание би довело до несправедливо облагодетелстване от отличителния характер или известността на марката или би им
навредило.
[…]“.
III. Фактите в главното производство, преюдициалният въпрос и производството пред Съда
5.        Inter IKEA Systems BV (наричано по-нататък „IKEA“), което се ползва с известност сред широката общественост със своите сглобяеми мебели, тип „направи си сам“, доставяни в комплект с инструкции, е притежател на три марки на Бенелюкс и на една марка на Съюза, регистрирани за няколко класа стоки и услуги.
6.        На 14 ноември 2022 г. политическата партия Vlaams Belang представя на пресконференция пред обществеността своя програма за реформа на политиката в областта на убежището и имиграцията в Белгия, озаглавена „IKEA-PLAN —
Immigratie Kan Echt Anders“ („План-IKEA — имиграцията наистина може да бъде и различна“), която включва 15 политически предложения, описани като „готови за сглобяване“. На илюстрациите, придружаващи тази презентация, фигурират притежаваните от IKEA марки, както и фигурки, които съвпадат с използваните на инструкциите за сглобяване на стоките на дружеството. На уебсайт е публикуван документ с по-подробно разписан политически план, в който се споменава тази презентация. Освен това за тази пресконференция се съобщава в каналите в социалните медии на Vlaams Belang и впоследствие се препредава от заинтересовани лица.
7.        На 22 ноември 2022 г. IKEA предявява пред Nederlandstalige Ondernemingsrechtbank Brussel (Нидерландскоезичен стопански съд Брюксел, Белгия), който е запитващата юрисдикция, иск за установяване на нарушение срещу Vrijheidsfonds и Algemeen Vlaams Belang, две  сдружения с нестопанска цел, както и срещу физически лица, представляващи Vlaams Belang(6). Запитващата юрисдикция допуска иска единствено по отношение на Vrijheidsfonds, което води кампанията на Vlaams Belang от името и за сметка на тази политическа партия или на нейните лидери.
8.        Запитващата юрисдикция посочва, че Vrijheidsfonds е признало, че е използвало притежаваните от IKEA марки без съгласието му, и се ангажира да преустанови използването им до постановяване на решението на запитващата юрисдикция, с което се слага край на главното производство. Vrijheidsfonds е използвало репутацията на тези марки, за да подсили посланието си и да увеличи разпространението си, което представлявало „основание“ по смисъла на член 9, параграф 2, буква в) от Регламент
2017/1001, както и на член 10, параграф 2, буква в) и на член 10, параграф 6 от Директива 2015/2436.
9.        В това отношение запитващата юрисдикция приема, че макар изключителното право на притежателя на марка да е право на собственост, гарантирано в член 17, параграф 2 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“), то все пак не е абсолютно.
10.      Всъщност според тази юрисдикция упражняването на това право се свежда до хипотезите, при които използването на марката от трето лице, по-специално когато тя се ползва с репутация, засяга нейните функции. Освен това, доколкото е свързана със специалното правило, функцията на марката като указание за произход може да бъде засегната само при наличие на вероятност от объркване в съзнанието на потребителя по отношение на произхода на стоката, носеща знака. Засягане на свързаната с инвестициите функция на марката би било налице само когато използването от трето лице на идентичен или сходен с марката знак за стоки или услуги, идентични или сходни с тези, за които марката е регистрирана, създава съществени затруднения за използването на марката от нейния притежател за придобиването или поддържането на репутация, която може да привлече потребители или да създаде постоянна клиентела. По подобен начин засягане на рекламната функция на марката би овластило притежателя да забрани използването на марката само ако това използване засяга марката като средство за увеличаване на продажбите или като инструмент за търговски стратегии на нейния притежател.
11.      Запитващата юрисдикция отбелязва, че защитата срещу използването за други видове стоки и услуги освен това е ограничена от възможността третото лице да изтъкне използване с „основание“.
12.      Тази юрисдикция твърди, че понятието „основание“ трябва да се тълкува в съответствие с основния принцип на свобода на изразяване на мнение, защитен в член 10 от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи, подписана в Рим на 4 ноември 1950 г. (наричана по-нататък „ЕКПЧ“), и в член 11 от Хартата, и че следователно настоящото дело се отнася до конфликт между основни права от един и същи ранг, а именно свободата на изразяване на мнение и правото на собственост.
13.      В това отношение тази юрисдикция отбелязва, че по време на подготвителните работи по Директива 2015/2436 Европейският парламент е възнамерявал да включи пародийното използване на марка сред изключенията от изключителното право(7), както е предвидено във Федералния закон за марките в Съединените американски щати —
Lanham Act от 1946 г. (15 U.S.C.1125). Това предложение обаче не е възприето и обстоятелствата, които могат да попаднат в обхвата на понятието „основание“, когато става въпрос за пародията на марка, все още не са определени.
14.      Според същата юрисдикция в решение Leidseplein Beheer и de Vries(8) Съдът обаче се отказва от ограничителното тълкуване на това понятие и дава уточнения, сочещи, че то „може не само да включва в обхвата си обективно императивни съображения, но и да се отнася до субективните интереси на трето лице, което използва знак, идентичен или сходен на марката с репутация“.
15.      Запитващата юрисдикция подчертава също, че понятието „основание“ се тълкува по различен начин в Нидерландия и Белгия, като белгийските съдилища тълкуват това понятие много ограничително.
16.      Тази юрисдикция отбелязва също, че в решение Moët Hennessy Champagne Service/Cedric Art(9) Съдът на Бенелюкс е приел, че „художественото използване представлява основание по смисъла на [член 2.20, параграф 2, буква d) от Конвенцията на Бенелюкс] за използването на знак, идентичен или сходен на марката, за цели, различни от целите за отличаване на стоки или услуги, ако художественото изразяване е оригиналният резултат от процес на творческо оформяне, който не е предназначен да засяга марката или да нанася вреди на нейния притежател“.
17.      Формулировката на тълкувателните въпроси, довели до това решение, е почти същата като тази на настоящото преюдициално запитване. Без да се произнася по релевантността на посочените в тези въпроси специфични критерии, Съдът на Бенелюкс е възприел широко тълкуване на понятието „основание“, като е приел, че основанието, свързано със свободата на изразяване на мнение, може да бъде отхвърлено само ако третото лице е имало намерение да навреди на притежателя на марката.
18.      При тези обстоятелства с акт от 4 май 2023 г., постъпил в Съда на 8 май 2023 г., Nederlandstalige Ondernemingsrechtbank Brussel (Нидерландскоезичен стопански съд Брюксел) решава да спре производството и да отправи до Съда следния преюдициален въпрос:
„Може ли свободата на изразяване на мнение, включително свободата на изразяване на политически мнения и на политическа пародия, гарантирана в член 10 от [ЕКПЧ] и в член 11 от [Хартата], да представлява „основание“ за използването на идентичен или сходен с ползваща се с известност марка знак по смисъла на член 9, параграф 2, буква в) от [Регламент 2017/1001] и член 10, параграф 2, буква в) и параграф 6 от [Директива 2015/2436]?
Какви критерии трябва да вземе предвид националният съд, ако е необходимо да направи преценка на баланса между тези основни права и какво значение трябва да се придава на всеки един критерий?
По-специално, може ли националният съд да вземе предвид следните критерии и/или има ли допълнителни критерии:
–        степента, в която изразеното мнение е с търговски характер или с търговска цел,
–        степента, в която между страните са от значение мотивите за конкуренцията,
–        степента, в която изразеното мнение е от общ интерес, социално значимо или провокира дебат,
–        връзката между горните критерии,
–        степента на известност на марката — предмет на иска,
–        обхвата на непозволеното използване, неговия интензитет и систематичност, както и какво е разпространението на това използване по отношение на място, време и обхват, като се отчита доколко то е свързано с посланието на изразеното мнение,
–        степента, в която изразеното мнение и съпътстващите го обстоятелства, като например начинът, по който то е озаглавено, и рекламирането му, увреждат репутацията, отличителния характер и имиджа на марките — предмет на иска („рекламна функция“),
–        степента, в която изразеното мнение представлява собствен оригинален принос и доколко е направен опит да се избегне объркване или асоцииране с марките — предмет на иска, или впечатлението, че съществува търговска или друга връзка между изразеното мнение и притежателя на марката („функция за указване на произхода“), като се има предвид и начинът, по който притежателят на марката е изградил специфичен имидж и репутация в областта на рекламата и комуникацията?“.
19.      Писмени становища представят IKEA, Vrijheidsfonds, както и Европейската комисия. Същите заинтересовани страни са представлявани в проведеното на 10 юни 2025 г. съдебно заседание.
IV.    Анализ
20.      С преюдициалния си въпрос запитващата юрисдикция иска по същество от Съда да установи кои са критериите, които трябва да се вземат предвид, за да се прецени наличието на „основание“ по смисъла на член 9, параграф 2, буква в) от Регламент
2017/1001, както и на член 10, параграф 2, буква в) и параграф 6 от Директива 2015/2436, що се отнася до използването на знак от сдружение, което действа от името и за сметка на политическа партия с цел разпространение и популяризиране на нейната програма.
21.      Преди да започна анализа на този въпрос, следва да се разгледа неговата допустимост, тъй като тя се оспорва от IKEA.
А.      По допустимостта
22.      В писменото си становище IKEA изтъква, че обжалва решението, с което е отправено настоящото преюдициално запитване, и че поради това запитващата юрисдикция не трябва да разглежда спора в главното производство поради деволутивното
действие на въззивната жалба и че следователно липсва основание за произнасяне по същество. Освен това, като се позовава на определение Nationale Loterij(10), IKEA твърди, че макар актът за преюдициално запитване да не е оттеглен, няма основание да се дава отговор на запитването, тъй като основанието за отправяне на преюдициално запитване е не формулирането на консултативни становища по общи или хипотетични въпроси, а необходимостта от отговор за ефективното решаване на спор.
23.      Съгласно постоянната съдебна практика Съдът трябва да бъде обвързан от акта за преюдициално запитване, който трябва да произвежда действието си, освен ако не бъде отменен(11). Като посочва, че жалбата на IKEA е отхвърлена като недопустима,
запитващата юрисдикция счита, че Съдът следва да се произнесе по преюдициалния въпрос, и не отменя преюдициалното запитване.
24.      Освен това, за разлика от делото, по което е постановено определение Nationale Loterij(12), което се отнася до спор, решен от въззивна юрисдикция, поела по този начин отговорност да гарантира спазването на правото на Съюза(13), спорът в настоящото дело още не е разрешен, по-специално що се отнася до аспектите, посочени в преюдициалния въпрос.
25.      Следователно преюдициалният въпрос е допустим и Съдът трябва да се произнесе по запитването.
Б.      По същество
1.      Обхватът на преюдициалния въпрос
26.      Настоящото преюдициално запитване се отнася до тълкуването на разпоредбите на Директива 2015/2436 и на Регламент
2017/1001. Всъщност, от една страна, притежаваните от IKEA марки на Бенелюкс попадат в обхвата на системата на защита на Конвенцията на Бенелюкс, приета на основание на директивите относно марките(14), поради което Директива 2015/2436 определя режима, приложим към тези марки, и от друга страна, марката на Съюза, притежавана от IKEA, попада в обхвата
на Регламент 2017/1001.
27.      Както следва от член 10, параграф 1 от Директива 2015/2436 и от член 9, параграф 1 от Регламент
2017/1001, регистрацията на национална марка или на марка на Съюза предоставя на притежателя ѝ изключителни права върху нея. Тези два правни инструмента обаче предвиждат, че упражняването на това право подлежи на определени ограничения.
28.      В това отношение изключителното право е предоставено, за да може притежателят на марката да защити специфичните си интереси като притежател на тази марка, т.е. да гарантира, че марката може да изпълнява присъщите си функции. Следователно упражняването на това право трябва да бъде запазено за случаите, в които използването на знака от трето лице засяга или може да засегне някоя от функциите на марката. Сред тези функции фигурира както основната функция на марката, която е да гарантира на потребителите произхода на съответната стока или услуга, така и по-специално функцията да гарантира качеството на тази стока или услуга, или функциите, свързани с комуникации, инвестиции или реклама(15).
29.      Следователно съгласно член 10, параграф 2, букви а) и б) от Директива 2015/2436 и член 9, параграф 2, букви а) и б) от Регламент
2017/1001 притежателят на национална марка или марка на Съюза може да се противопостави на използването на идентичен знак за стоки или услуги, идентични с тези, за които марката е била регистрирана, а когато съществува вероятност от объркване — на използването на знак, идентичен или сходен с марката, за стоки или услуги, идентични или сходни с такива стоки или услуги.
30.      В правната система в областта на националните марки и марките на Европейския съюз защитата на марките с репутация е по-широка от тази на обикновените марки(16). Така съгласно член 10, параграф 2, буква в) от Директива 2015/2436 и член 9, параграф 2, буква в) от Регламент
2017/1001 притежателят на марка с репутация може да се противопостави на използването на знак от трето лице дори при липса на идентичност между знака и марката и на вероятност от объркване. Тези разпоредби предвиждат също, че притежателите на марки с репутация могат да забранят използването в търговската дейност от трети лица на знаци, идентични или сходни с тези марки, ако това използване би довело до несправедливо облагодетелстване от отличителния характер или от репутацията на тези марки („паразитизъм“ или „получаване наготово“) или би увредило такъв отличителен характер („размиване“, „обезличаване“ или „заглушаване“) или такава репутация („опетняване“ или „влошаване“)(17).
31.      Въпреки това
както Директива 2015/2436, така и Регламент
2017/1001 като цяло целят да се постигне баланс между, от една страна, интереса на притежателя на марката от запазване на нейната основна функция и от друга — интереса на останалите икономически оператори от достъп до знаци, с които да могат да обозначават своите стоки и услуги.
32.      Интересите на трето лице да използва в търговската дейност знак, сходен на марка с репутация, са отчетени с възможността за ползвателя на посочения знак да изтъкне „основание“(18). Всъщност, когато притежателят на марката с репутация е доказал, че е налице някое от нарушенията, посочени в член 10, параграф 2, буква в) от Директива 2015/2436 и в член 9, параграф 2, буква в) от Регламент
2017/1001, третото лице, което използва сходен на марката с репутация знак, следва да докаже, че има основание за използването на такъв знак(19).
33.      Така понятието „основание“, чрез което запитващата юрисдикция се стреми да съчетае правото на собственост и свободата на изразяване на мнение, е в основата на настоящото дело.
34.      Преди да пристъпя към тълкуване на това понятие, мисля, че ще бъде от полза да припомня накратко общите условия за прилагане на разпоредбите на правото в областта на марките, за да мога — метафорично казано — да „подготвя почвата“ за по-нататъшния анализ.
35.      Използването на знак, идентичен или сходен с марка, по-специално с марка с репутация, на което притежателят може да се противопостави на основание член 10, параграф 2 от Директива 2015/2436 и член 9, параграф 2 от Регламент
2017/1001, трябва, от една страна, да се извършва „в търговската дейност“, а от друга страна, да е направено за „стоки или услуги“. В този контекст е важно да се отбележи, че разграничението между тези две условия за прилагане не е ясно и както ще изложа по-нататък(20), в някои случаи те, изглежда, се припокриват отчасти.
36.      Макар преюдициалният въпрос да не се отнася до общите условия за прилагане на член 10, параграф 2 от Директива 2015/2436 и на член 9, параграф 2 от Регламент
2017/1001, тези разпоредби не са без значение за търсенето на справедливо равновесие между предоставените от марката права и свободата на изразяване. Всъщност авторите от академичните среди отбелязват, че при определени хипотези, които, изглежда, визират конфликт между правото на собственост и свободата на изразяване, не е налице конфликт, тъй като използването на знака не е направено в търговската дейност(21) или за стоки или услуги(22).
37.      Освен това разглеждането на тези две общи условия би могло да се окаже от полза за запитващата юрисдикция, доколкото искът, с който е сезирана, се основава както на разпоредбите на правото относно марките във връзка с изключителното право на притежателя, така и на член 2.20, параграф 2, буква d) от Конвенцията на Бенелюкс относно нарушенията, посочени в член 10, параграф 6 от Директива 2015/2436 и произтичащи от използването на знак, направено „за цели, различни от тези за отличаване на стоки или услуги“, което не изисква това използване да е част от търговската дейност(23).
38.      В това отношение в съдебното заседание страните по главното производство не постигнаха съгласие дали в случая са налице съответните две условия. Според Vrijheidsfonds въпросното използване не е свързано с дейност от частен характер, а с
търговската дейност, доколкото целта на това използване е била да се реализира икономическа изгода. За разлика от това IKEA поддържа, че притежаваните от него марки не са били използвани за отличаване на стоки и услуги, така че искът му трябвало да се преценява с оглед на член 2.20, параграф 2, буква d) от Конвенцията на Бенелюкс, чийто текст съответства на този на член 10, параграф 6 от Директива 2015/2436.
39.      Важно е да се отбележи, че преюдициалният въпрос се отнася и до последната разпоредба, както и до съдържащото се в нея понятие
„основание“.
40.      Член 10 от Директива 2015/2436 предвижда в параграф 6 по-специално, че параграфи
1 и 2 не засягат националните разпоредби, отнасящи се до защитата срещу използването на знак за цели, различни от тези за отличаване на стоки или услуги, когато използването без основание
на този знак би довело до несправедливо облагодетелстване от отличителния характер или известността на марката или би им навредило.
41.      Така законодателят на Съюза е искал да припомни, че защитата на дадена марка срещу използването на знак за цели, различни от тази за отличаване на стоки или услуги, не попада в обхвата на постигнатото от правото на Съюза хармонизиране. Прочитът на член 10, параграф 6 от Директива 2015/2436 в светлината на съображение 40 от нея(24) и на съдебната практика относно сходната разпоредба от предшестващия тази директива акт потвърждава това тълкуване(25).
42.      Следователно, когато знакът не се използва за отличаване на стоки или услуги, следва да се вземат предвид правните системи на държавите членки, за да се определят обхватът и евентуално съдържанието на защитата, предоставена на притежателите на марки. В тази област държавите членки могат да решат дали да приемат законодателство; ако приемат законодателство, при определените от тях условия могат да изискват съществуването на идентичност, на сходство или на друга връзка между знака и марката(26), както и да решат дали да възприемат понятието
„основание“.
43.      На този етап следва да се направят две бележки.
44.      На първо място, Директива 2015/2436 не предвижда правни последици за използването — със или без основателна причина — на знак за цели, различни от отличаването на стоки или услуги. Освен това, доколкото a priori понятието „основание“, съдържащо се в член 10, параграф 6 от тази директива, няма собствен правен смисъл, не би било възможно чрез тълкуване на правото на Съюза да се установят критериите за преценка на наличието на „основание“ по смисъла на тази разпоредба. Ето защо предлагам тази разпоредба да не се тълкува.
45.      На второ място, държава членка може да реши да въведе понятието
„основание“ в националното си законодателство относно защитата на марките срещу използването на знак за цели, различни от тези за отличаване на стоки или услуги, и да приеме, че това понятие е използвано по смисъла на член 10, параграф 2, буква в) от Директива 2015/2436. В този случай тълкуването на тази разпоредба би могло да бъде от полза за националния съд, сезиран с иск, основан на това законодателство. Това законодателство обаче, от една страна, не би попаднало в приложното поле на тази директива и при липсата на други приложими разпоредби на правото на Съюза би се вписало извън това право. Във втория случай Хартата не би била приложима(27). От друга страна, при проверката на наличието на „основание“ на базата на съизмерването на свободата на изразяване с други права, националният съд трябва да вземе предвид факта, че това претегляне не се извършва в случаите, когато знакът се използва „в търговската дейност“ и „за стоки и услуги“ по смисъла на Директива 2015/2436. Следователно резултатът от това претегляне може да не е идентичен с резултата от търсенето на справедливо равновесие между свободата на изразяване на мнение и правата, предоставени по силата на тази директива. Както ще посоча по-нататък(28), съгласно практиката на Европейския съд по правата на човека (наричан по-нататък „ЕСПЧ“) упражняването на тази свобода, която се основава на използването на знак извън областта на търговията, може да се ползва от по-широка защита от защитата в тази област.
46.      За изчерпателност и за да се даде полезен отговор на запитващата юрисдикция, ще разгледам дали използването на знак, сходен или идентичен с марка, в контекста на провеждането на политическа кампания от сдружение от името и за сметка на политическа партия и нейните ръководители представлява използване в търговската дейност и за стоки или услуги по смисъла на разпоредбите на правото в областта на марките.
2.      Използването на знак в търговската дейност и за стоки или услуги
47.      От акта за преюдициално запитване и от проведените в съдебното заседание устни състезания е видно, че предметът на дейност на Vrijheidsfonds се състои във финансова и материална подкрепа на Vlaams Belang(29). Именно в това си качество Vrijheidsfonds провежда въпросната кампания от името и за сметка на тази политическа партия. Освен това ответниците в главното производство, изглежда, са съгласни, че разглежданите марки са използвани за подсилване на посланието на посочената политическа партия, за „увеличаване на отзвука“ от него и за неговото разпространение.
48.      За да се определи дали като част от политическа кампания използването на знак, сходен или идентичен с марка, от сдружение, което е провело тази кампания от името и за сметка на политическа партия, представлява използване в търговската дейност и за стоки или услуги, на което притежателят на тази марка може да се противопостави съгласно член 10, параграф 2, буква в) от Директива 2015/2436 и член 9, параграф 2, буква в) от Регламент
2017/1001, следва да се анализират следните обстоятелства: на първо място, фактът, че знакът се използва от сдружение с нестопанска цел; на второ място, сдружението действа от името и за сметка на трето лице и на трето място, то действа за разпространение на политическо послание в интерес на това трето лице.
а)      Използването на знак от организация с нестопанска цел
49.      Съгласно постоянната съдебна практика използването на знак се извършва в търговската дейност, доколкото е свързано с делови отношения, насочени към реализиране на икономическа изгода, а не с дейност от частен характер(30). Притежателят на марка може по принцип да се позове на изключителните права, предоставени от тази марка, само по отношение на икономическите оператори и следователно само в контекста на търговска дейност(31). Ако поради обема, честотата или другите си характеристики извършените сделки излизат извън сферата на частна дейност, този, който ги извършва, се поставя в контекста на търговската дейност(32).
50.      В това отношение, от една страна, поради самото си естество дейност, която се вписва в рамките на политическа кампания, не се извършва в частната сфера. Това несъмнено се отнася до пресконференция, организирана с цел да се гарантира възможно най-широко разпространение на обявяването на нова политическа програма, която впоследствие става достъпна онлайн.
51.      От друга страна, може да се постави въпросът дали подобна дейност, макар да излиза извън сферата на частната дейност, има необходимия икономически аспект, за да се счита, че е част от търговската дейност.
52.      Все пак обстоятелството, че Vrijheidsfonds има нестопанска цел, не е определящо, за да се установи дали това сдружение е използвало съответните марки в търговската дейност.
53.      Макар Съдът все още да не е имал повод да разгледа въпроса за използването на марките от организации с нестопанска цел в контекста на търговската дейност, на което притежателят може да се противопостави по силата на разпоредбите, посочени в настоящия преюдициален въпрос, той е дал полезни насоки в това отношение в решение Verein Radetzky-Orden(33), което се отнася до понятието за реално използване.
54.      За да се поставят съображенията относно това понятие в своя контекст, следва да се припомни, че марката подлежи на отмяна, ако през непрекъснат период от пет години тя не е била реално използвана в държавата членка във връзка със стоките или услугите, за които е регистрирана, и не съществуват основателни причини за неизползването(34).
55.      В това отношение, от една страна, независимо от евентуалния финансов аспект на дейността на сдружение с нестопанска цел — въпрос, на който ще се върна по-късно(35), Съдът е уточнил, че дадена марка се използва реално, когато такова сдружение я използва в отношенията си с потребителите за оповестяване на мероприятия, в своите делови книжа, както и върху рекламните си материали, и когато неговите членове я поставят върху значки, които носят при събирането и разпределянето на дарения(36). В този контекст Съдът е подчертал, че предлагането на стоки или услуги с нестопанска цел не е определящо. Всъщност обстоятелството, че дадено сдружение с благотворителна цел не преследва реализирането на печалба, не изключва възможността то да се стреми към създаване и впоследствие — запазване, на излаз на пазар за стоките или услугите си, за които е била регистрирана марката(37). Според Съда не може и да се изключи възможността заявените от сдружение с нестопанска цел марки да имат смисъл, доколкото те са годни да осигурят защита на сдружението срещу евентуално използване от трети лица в стопанския живот на еднакви или подобни знаци(38).
56.      Ако, за да не загуби изключителното право, което черпи от своята марка, сдружението с нестопанска цел може да се позове на направеното използване за обозначаване и насърчаване на продажбата на своите стоки или услуги, то, както
и всеки друг притежател на марка, би трябвало също да може да се позове на своето изключително право, за да се защити срещу използването ѝ с нестопанска цел от трето лице с цел идентифициране или рекламиране на неговите стоки или услуги. Следователно за тази цел подобно използване на знак от това трето лице също трябва да се счита за осъществено в търговската дейност.
57.      Това тълкуване се потвърждава от по-общата практика на Съда относно условията за преценка на реалното използване на дадена марка. Всъщност тази преценка трябва да се основава на съвкупността от факти и обстоятелства, които могат да установят действителното използване за търговски цели на последната(39). Припомням(40), че според Съда използване, направено от сдружение с нестопанска цел с оглед идентифициране или рекламиране на неговите стоки или услуги сред обществеността и за отличаването им от продуктите или услугите с различен произход, представлява такова използване за търговски цели.
58.      От изложените по-горе съображения следва, че сдружение с нестопанска цел може също да използва знак в търговската дейност, когато този знак се използва публично и с цел идентифициране и рекламиране на неговите стоки или услуги.
59.      За пълнота и отново що се отнася до неговата нестопанска цел, Vrijheidsfonds посочва в съдебното заседание, че белгийският парламент отпуска на политическите партии средства в зависимост от изборния им успех. Следователно съществува косвена, но разпознаваема връзка между усилията, посветени на политическите кампании, и средствата, които се предоставят на дадена политическа партия или на организациите, които я подкрепят. Това е още една причина да се приеме, че Vrijheidsfonds е използвало знаци в контекст, подобен на този на търговската дейност. Всъщност в подобно положение в решение Verein Radetzky-Orden(41) Съдът обръща внимание на обстоятелството, че различни видове сдружения с нестопанска цел, които на пръв поглед доставят безвъзмездно своите услуги, в действителност са финансирани чрез субсидии или получават заплащане под различни форми.
60.      С оглед на обстоятелството, че Vrijheidsfonds признава, че е провело кампанията от името и за сметка на Vlaams Belang, сега се поставя въпросът дали използването се счита за направено в търговската дейност и когато трето лице използва знак, идентичен или сходен с марка, не в свой интерес, а в интерес на друго лице.
б)      Използването на знак от името и за сметка на трето лице
61.      Що се отнася до въпроса дали може да се приеме, че самото заинтересовано лице е използвало знак, идентичен с марка, дори когато е действало в икономически интерес на трето лице, Съдът е уточнил, че за установяването на използване в търговската дейност е без значение собствеността на стоките, върху които е поставена марката(42).
62.      Ако с оглед на съображенията, които представих в точка 57 от настоящото заключение, интересът на трето лице, квалифициран като „икономически“, може да се състои в създаване или запазване на пазар за стоки или услуги с нестопанска цел, обстоятелството, че Vrijheidsfonds е използвало въпросните знаци, за да подсили посланието на политическа партия и да го отличи от посланието на други партии, само по себе си не позволява да се приеме, че това използване не е било извършено в търговската дейност.
63.      Отбелязвам, че Съдът следва същата логика като посочената в точка 61 от настоящото заключение в подкрепа на тълкуването, че използването на знак от трето лице е извършено „за стоки или услуги“ по смисъла на разпоредбите на правото в областта на марките, и когато третото лице действа за сметка на друго лице, на което принадлежат съответните стоки или услуги(43).
64.      Така стигам до разглеждането на условието за прилагане на член 10, параграф 2 от Директива 2015/2436 и на член 9, параграф 2 от Регламент
2017/1001 относно използването на знак за стоки или услуги. Всъщност би могъл да се постави въпросът дали използването на знак за разпространяване на  политическо послание е направено „за стоки или услуги“ по смисъла на разпоредбите на правото на Европейския съюз в областта на марките.
в)      Използването на знак за политически цели
65.      Използването, на което притежателят може да се противопостави въз основа на правото на марките, трябва да се прави не само в търговската дейност, но и за стоки или услуги.
66.      Условието за използване на знак за стоки или услуги е изрично предвидено в уводната част на член 10, параграф 2 от Директива 2015/2436 и на член 9, параграф 2 от Регламент 2017/1001(44). Като се има предвид неговият общ характер, това условие се прилага и за марките с репутация, а особеността на защитата, предоставена на такива марки, се състои във факта, че притежателят има право да забрани използването на знак, идентичен или сходен с неговата марка, и за стоки или услуги, напълно различни от тези, за които марката е регистрирана. Освен това посоченото условие произтича от сравнението на приложното поле на член 10, параграф 2, буква в) и на член 10, параграф 6 от тази директива. Всъщност приложното поле на тези две разпоредби зависи от това дали марката се използва, за да се разграничат съответните стоки или услуги като произхождащи от определено предприятие, т.е. като марка, или използването е за други цели(45).
67.      Освен това, както посочих(46), знакът се използва и „в търговската дейност“, когато се използва публично от сдружение с нестопанска цел и с оглед създаване или запазване на пазар за стока или услуга на трето лице. Така, когато трябва да се квалифицира използването от организация с нестопанска цел, двете условия за прилагане, предвидени в член 10, параграф 2 от Директива 2015/2436 и в член 9, параграф 2 от Регламент
2017/1001, изглежда, отчасти се припокриват.
68.      Относно преценката дали използването е направено „за стоки или услуги“, от посочената в точка 63 от настоящото заключение съдебна практика следва, че използването на знак, идентичен или сходен с марка, за стоки или услуги на трето лице или на лицето, за сметка на което това трето лице действа, представлява поведение, на което притежателят на марката може да се противопостави съгласно член 10, параграф 2 от Директива 2015/2436 и член 9, параграф 2 от Регламент 2017/1001(47).
69.      Освен това, видно от решение Google France и Google(48), начините на използване, посочени в член 10, параграф 3 от Директива 2015/2436 и в член 9, параграф 3 от Регламент 2017/1001, на които притежателят на марка може да се противопостави, са начини на използване „за стоки или услуги“. Това решение се отнася до актовете преди посочените директива и регламент, в които сред начините на използване, на които притежателят може да се противопостави, се посочват само поставянето на знака върху стоки или тяхната опаковка, предлагането за продажба на стоки или услуги с този знак, вносът или износът на стоки с този знак, използването на знака в деловите книжа и в рекламата.
70.      При действието на актовете, които понастоящем са в сила, неизчерпателното изброяване на начините на използване на знак, което притежателят може да забрани, вече включва по-специално и използването „като търговско или фирмено наименование“. На пръв поглед добавянето на това използване би могло да наведе на мисълта, че законодателят е искал да ограничи релевантността на условието за използване на знак „за стоки или услуги“. От съображенията на тези актове обаче е видно(49), че това допълнение е утвърдено от практиката на Съда, съгласно която използването на фирмено наименование, търговско наименование или
наименование на търговски обект, което се ограничава до идентифициране на дадено дружество или до означаване на търговско предприятие, не може да се счита за извършено „за стоки или услуги“. Има обаче използване „за стоки или услуги“, когато третото лице използва посочения знак по начин, по който се установява връзка между знака, представляващ фирменото, търговското
наименование или наименованието на търговски обект, и стоките, с които третото лице търгува, или услугите, които същото предоставя(50). Следователно знакът се използва „за стоки или услуги“ не само когато пряко и със сигурност е използван за идентифициране или за реклама на стоки или услуги на трето лице, но и когато се използва в непряка връзка с такива стоки или услуги.
71.      От това стигам до извода, че използването на знак, който няма никаква връзка със стоките или услугите на лице, различно от притежателя, не може да се счита за използване „за стоки или услуги“(51). Така, от една страна, когато знак, идентичен или сходен с марка, е използван изключително във връзка със стоките или услугите на притежателя на тази марка, дори за да критикува притежателя или неговите стоки или услуги, това използване не се извършва при обстоятелства, които позволяват на притежателя да се противопостави на това по силата на разпоредбите на правото относно марките. От друга страна, дори пародийното използване на знак, идентичен или сходен с марка, се извършва „за стоки или за услуги“, доколкото се извършва във връзка със стоките или услугите на лице, различно от притежателя.
72.      В случая считам, както отбелязва IKEA в съдебното заседание, че не съществува никаква връзка между притежаваната от IKEA марка и използването на тази марка. Освен това според мен няма никакво съмнение, че съответните знаци са били използвани не за започване на дебат относно IKEA или неговите стоки, а в интерес на политическа партия, за да се популяризира политическото ѝ послание и да се отличи от това на други белгийски партии.
73.      Поставя се въпросът дали Vrijheidsfonds е използвало знак за стока или услуга.
74.      В това отношение е вярно, че организирането на политически срещи, определено като „организиране на събирания на хора за различни политически цели или за обсъждане на релевантни въпроси“, представлява услуга от клас 45 по смисъла на Ницската спогодба, включена в рубрика 450238, като класовете от тази спогодба описват стоките и услугите, за които може да се търси защита на дадена марка в търговската дейност. По-общо,
клас 45 обхваща персонални и социални услуги, извършвани от трети лица с цел удовлетворяване на нуждите на индивидите, така че рубрика 450238, изглежда, се отнася до услуга, свързана с логистиката на политическа среща, предоставена на лице, което желае да я организира или да участва в нея. В случая обаче притежаваните от IKEA марки са били използвани не за услуга, състояща се в организиране на пресконференция, а за програмата на политическа партия, която по време на такава конференция е била популяризирана със знаци, идентични или сходни с тези марки.
75.      Сама по себе си дадена политическа програма не представлява нито стока, нито услуга. Тя има информативна роля, като очертава целите и плана за действие на организацията, която я е изготвила или приела. Обстоятелството, че знакът, под който програмата е оповестена, може да бъде свързан в съзнанието на потребителите с тази организация, не означава, че знакът е използван „за стоки или услуги“(52).
76.      Обратно, когато даден знак се използва при обстоятелства, установяващи връзка със стоките или услугите на посочената организация, то следва да се квалифицира като използване „за стоки или услуги“. Например използването за стоки може да се състои в поставяне на знака, под който се популяризира програма, върху предмети, разпространявани сред привържениците на политическа партия, а използването за услуги може да се изразява в организирането на събитие със същия знак. Използването на знак в реклама, направена от или за организация, която разпространява такива предмети или организира такива събития, според мен също представлява използване „за стоки или услуги“.
77.      Запитващата юрисдикция следва да провери дали Vrijheidsfonds е използвало знаци, идентични или сходни с марките с репутация, „в търговската дейност“ и „за стоки или услуги“. При утвърдителен отговор това би означавало, че член 10, параграф 2, буква в) от Директива 2015/2436 и член 9, параграф 2, буква в) от Регламент
2017/1001 по принцип са приложими по спора в главното производство. За сметка на това, ако тази юрисдикция стигне до извода, че това използване не отговаря на общите условия за прилагане на тези разпоредби, тя ще трябва да разгледа иска в главното производство с оглед по-специално на разпоредбата от Конвенцията на Бенелюкс относно нарушенията, посочени в член 10, параграф 6 от тази директива.
78.      След това запитващата юрисдикция следва да провери дали IKEA успява да докаже, че използването без негово съгласие от Vrijheidsfonds на притежаваните от него марки допринася за тяхното размиване и опетняване, или представлява акт на паразитизъм.
79.      В това отношение тази юрисдикция не поставя въпрос на Съда относно тълкуването на член 10, параграф 2, буква в) от Директива 2015/2436 и на член 9, параграф 2, буква в) от Регламент
2017/1001, доколкото тези разпоредби уточняват видовете нарушения, на които притежателят на марка с репутация може да се противопостави. Освен това от акта за преюдициално запитване и от писменото му становище е видно, че за да обоснове използването на притежаваните от IKEA марки, Vrijheidsfonds се позовава на свободата на изразяване на мнение като „основание“, като преценката за наличието на такова основание се извършва след установяването на някое от нарушенията, посочени в тези разпоредби. С оглед на обстоятелството, че този довод не може да повлияе на тази констатация, ще съсредоточа анализа си върху тълкуването на понятието „основание“.
80.      Независимо от извода, до който ще стигне запитващата юрисдикция, тълкуването на понятието „основание“ ще ѝ бъде от полза, за да реши спора, с който е сезирана, тъй като това понятие се използва във всички посочени по-горе разпоредби.
3.      По наличието на „основание“
а)      Обхватът на преюдициалния въпрос
81.      Що се отнася до първата част от преюдициалния въпрос, която се отнася до свободата на изразяване, IKEA изтъква, че е формулирана много общо и предлага тя да се преформулира, за да обхване единствено положението, при което трето лице използва марка с единствената цел да използва репутацията ѝ, за да подсили политическо послание. Що се отнася до втората част от този въпрос, IKEA счита, че тя също следва да бъде преформулирана, тъй като се отнася до някои критерии за преценка на наличието на „основание“, които са ирелевантни, докато в нея липсват други релевантни критерии.
82.      В това отношение следва да се припомни, че възможността за определяне на въпросите, които да се поставят на Съда, е дадена единствено на националния съд и страните не биха могли да променят съдържанието им(53).
83.      Освен това, независимо от общия си характер, първата част от преюдициалния въпрос не е без значение, като се има предвид отговорът, който следва да се даде на втората част. Всъщност не е ясно дали и евентуално в каква степен доводите, основани на упражняването на свободата на изразяване, трябва да се вземат предвид при преценката дали е налице „основателна причина“.
84.      При това положение, като се има предвид втората част от преюдициалния въпрос, за да се даде полезен отговор на запитващата юрисдикция, ще съсредоточа анализа си върху използването на знак за разпространение и популяризиране на политическа програма. Всъщност тази юрисдикция иска да се установи кои са релевантните критерии за съвместяване — в рамките на преценката за наличие на „основание“ — на правото на собственост и свободата на изразяване на мнение, и освен това, както ще покажа, обстоятелството, че тази свобода се упражнява в политически контекст, не е без значение с оглед на претеглянето на засегнатите основни права.
б)      Правото на марките и свободата на изразяване на мнение
85.      С първата част от преюдициалния си въпрос запитващата юрисдикция иска да се установи дали използването на понятието „основание“ по смисъла на член 9, параграф 2, буква в) от Регламент
2017/1001 и на член 10, параграф 2, буква в) от Директива 2015/2436 може да служи за механизъм, който позволява изпълнение на изискванията за защита на свободата на изразяване на мнение, гарантирана в член 11 от Хартата в областта на правото на марките.
86.      В това отношение актовете от правото на Съюза в областта на марките не дават определение на понятието „основание“ и поради това то следва да се тълкува в светлината на общия разум и на целите на системата, от която то е част(54).
87.      Съдът приема, че това понятие е израз на общата цел на нормативните актове за марките, а именно да се постигне баланс между, от една страна, интереса на притежателя на марката от запазване на нейната основна функция и от друга —
интереса на третото лице да използва в търговската дейност такъв знак, за да обозначи стоките и услугите, които предлага(55). Следователно това понятие може не само да включва в обхвата си обективно императивни съображения, но и да се отнася до субективните интереси на трето лице(56).
88.      Въпросът, който се поставя, е дали използването на знак с цел подсилване на политическо послание може да представлява „основание“ и дали свободата на изразяване на мнение предоставя подходяща аналитична схема, за да се установи наличието на такова
основание.
89.      Този въпрос се състои в това, че както защитата на правата, свързани с дадена марка, така и отчитането като „основание“ на интереса на трето лице имат търговско измерение. Следва да се констатира, че a priori правната уредба в областта на марките не е най-подходящата за преодоляване на напрежението между свободния политически дебат и правата на друго лице, което не желае да участва на пазара на идеи. Тази правна уредба обаче трябва да се прилага, когато дейността на трето лице се основава на използването на знак, който съответства на марка с репутация и засяга тази марка.
90.      В това отношение правата на притежателя на марка са защитени от член 17 от Хартата, в параграф 2 от който изрично се споменава интелектуалната собственост. Също така член 1 от Протокол № 1 към ЕКПЧ гарантира правото на защита на собствеността и тази защита важи и за правата върху интелектуална собственост, включително за марките(57).
91.      Освен това член 10 от ЕКПЧ и член 11 от Хартата гарантират свободата на изразяване на мнение на „всеки“, без да правят разграничение в зависимост от това дали преследваната цел е стопанска, или нестопанска. Следователно тези разпоредби имат значение не само за някои видове информация, идеи или начини на изразяване от политическо естество, но и за информация с търговски характер(58). Независимо от това дали знакът се използва като марка в контекста на провеждането на политическа кампания, не виждам причина да се счита, че поведение, насочено към разпространяване и популяризиране на политическо послание, не може да се ползва от защитата, гарантирана от тези разпоредби. Освен това, що се отнася до изразените идеи и информация, член 11 от Хартата защитава, освен тяхното съдържание, и начина им на изразяване, така че изборът на определен стил или символ в политическия живот попада в обхвата на тази разпоредба.
92.      Когато става въпрос за няколко основни права, между тях следва да бъде постигнат баланс с оглед на изискванията, предвидени в член 52, параграф 1 от Хартата(59).
93.      Търсенето на такова равновесие е включено и в предвидения в ЕКПЧ механизъм за защита на свободата на изразяване, член 10, параграф 2 от който гласи, че упражняването на тази свобода може да бъде предмет на ограниченията, предвидени в закона, които са необходими в едно демократично общество, по-специално „за защита на репутацията или на правата на другите“. ЕСПЧ признава, че при разглеждането на необходимостта от намеса в едно демократично общество с оглед на „защитата на репутацията или на правата на другите“, може да се наложи той да провери дали националните органи са постигнали справедлив баланс при защитата на две ценности, гарантирани от тази конвенция, които могат да се окажат в конфликт по определени дела(60).
94.      Ето защо, за да се изпълнят изискванията за защита на основните права, правото на Съюза трябва да осигури справедливо равновесие между засегнатите права и свободи. Правото в областта на марките обаче не предвижда изрично възможността за ограничаване на правата, предоставени от дадена марка, в интерес на трети лица, които възнамеряват да упражнят свободата си на изразяване на мнение.
95.      Всъщност по същество, като описват действията на третите лица, на които притежателят на марка може да се противопостави, член 10 от Директива 2015/2436 и член 9 от Регламент
2017/1001 очертават границите на изключителното право на притежателя, докато в членове 14 от тях се посочват ограниченията на действието на марката.
96.      Идеята за допълване на списъка с ограничения на действието на марката, като се предвиди ограничаване в полза на някои форми на упражняване на свободата на изразяване на мнение, е предложена в хода на подготвителните работи по Директива 2015/2436(61) и на Регламент 2017/1001(62), но това предложение не е прието. Следователно, за разлика от авторското право — област, в която член 5, параграф 3, буква к) от Директива 2001/29/ЕО(63) предвижда изключение от принципа на закрила на произведението на основания, свързани с карикатура, пародия и имитация — при сегашното състояние на правото на Съюза приложимата към марките правна уредба не съдържа подобна разпоредба.
97.      В самото начало е важно да се отбележи, че самият факт, че в общите условия за прилагане на член 10, параграф 2 от Директива 2015/2436 и член 9, параграф 2 от Регламент
2017/1001 се очертава обхватът на предоставените от дадена марка изключителни права, и по-специално от марка с репутация, произтича от търсенето на справедлив баланс между правата на притежателите на марки и правата на други лица, включително свободата на изразяване на мнение. От тази гледна точка общите условия, съгласно които монополът на притежателя на марката обхваща единствено използването на знак „в търговската дейност“ и „за стоки и услуги“, позволяват от приложното поле на правото относно марките да се изключат някои начини на използване на знак, в контекста на които се засяга свободата на изразяване на мнение. Като се има предвид обаче тенденцията тези условия да се тълкуват функционално(64), съществуват множество положения, в които свободата на изразяване на мнение е поставена под въпрос и които попадат в това приложно поле.
98.      A priori би могло също да се твърди, че доводите относно упражняването на свободата на изразяване на мнение не могат да бъдат изтъкнати, за да се обоснове използването на марки с репутация, тъй като с предоставянето на засилена и строго ограничена защита на съответните три вида засягане законодателят на Съюза вече е претеглил правата на притежателите на такива марки и свободата на изразяване на мнение.
99.      При все това, на първо място, трябва да се констатира, че случаят не е такъв, тъй като понятието „основание“ позволява да се отговори на субективните интереси на трети лица във всеки отделен случай, което още повече засилва неговата цел да защитава основните права.
100. На второ място, Директива 2015/2436 и Регламент 2017/1001 признават необходимостта от претегляне, при прилагането им, на правата, предоставени от марката, с основните права и свободи, и по-специално със свободата на изразяване на мнение(65). В този смисъл Съдът изрично отхвърля идеята, че „в областта на изкуството, културата и литературата съществува постоянна загриженост за запазване на свободата на изразяване, която не съществува в областта на марките“(66), и приема, че свободата на изразяване на мнение трябва да се вземе предвид при прилагането на някое от основанията за отказ на регистрация на марка.
101. На трето място, освен понятието „основание“, правото на Европейския съюз в областта на марките не съдържа механизъм, позволяващ да се отговори на необходимостта от постигане на баланс между правата, предоставени от дадена марка с репутация, и свободата на изразяване на мнение.
102. Всъщност член 14, параграф 1, буква в) от Директива 2015/2436 и от Регламент
2017/1001 посочват сред ограниченията на действието на марката ограничението, което се отнася до използването на марката в търговската дейност с цел идентифициране или посочване на стоки или услуги като такива на притежателя на тази марка. Освен това от параграф 2 от тези членове следва, че притежателят не може да забрани такова използване, при условие че то се извършва в съответствие с почтените практики в областта на производството или търговията.
103. В това отношение е важно да се отбележи, че според доктрината някои форми на упражняване на свободата на изразяване на мнение могат да попадат в обхвата на това ограничение(67). На пръв поглед, тъй като доводите, свързани с упражняването на тази свобода, могат да бъдат изтъкнати, за да се направи позоваване на посоченото ограничение, не е необходимо да се разрешава на третите лица да изтъкват същите доводи като „основание“.
104. В това отношение член 14, параграф 1, буква в) от Директива 2015/2436 и от Регламент
2017/1001 се отнасят до използването като показател на марката („за целите на идентифицирането или обозначаването на стоки или услуги като негови собствени“), без обаче да обхващат по-широка гама от други видове поведение, изразяващи се в използването на знак изключително във връзка със стоки или услуги на трето лице.
105. Що се отнася до подобно поведение, липсата на клауза, която да ограничава правата, предоставени от дадена марка, за да се гарантира зачитането на свободата на изразяване на мнение, не изглежда да поражда особено съмнение, когато става въпрос за обикновени марки, чиято защита зависи по-специално от двойната идентичност или от вероятността от объркване, тъй като тези изисквания ограничават обхвата на изключителното право на притежателя и оставят достатъчна свобода на действие, за да се съвместят конфликтните права. Посочените изисквания обаче са ирелевантни с оглед на засилената защита на марките с репутация. Ето защо отхвърлянето на тълкуването, че доводите, изведени от упражняването на свободата на изразяване на мнение, могат да представляват „основание“, би премахнало всяка възможност за претегляне на тази свобода и правата на притежателите на марки с репутация.
106. Така при липсата на други разпоредби, които позволяват правата, предоставени от марка с репутация, да се съгласуват със свободата на изразяване, когато марката не се използва за обозначаване на стоки или услуги на нейния притежател, използването на понятието „основание“ трябва да служи за механизъм, позволяващ да се изпълнят изискванията за защита на засегнатите основни права.
107. В това отношение държа да уточня, че упражняването на свободата на изразяване на мнение само по себе си не представлява „основание“. Същите причини обаче като тези, които водят до даване на предимство на защитата на тази свобода при претеглянето ѝ с правата на другите, могат надлежно да се приемат за такова основание.
108. Ето защо предлагам на първата част от преюдициалния въпрос да се отговори, че използването на понятието „основание“ по смисъла на член 9, параграф 2, буква в) от Регламент
2017/1001 и на член 10, параграф 2, буква в) от Директива 2015/2436 може да служи за механизъм, който позволява изпълнение на изискванията за защита на свободата на изразяване на мнение, гарантирана в член 11 от Хартата в областта на правото на марките.
109. Това съображение ми дава основание да разгледам критериите за преценка на наличието на „основание“, базирано на свободата на изразяване на мнение.
в)      Критериите за преценка на наличието на „основание“
110. С втората част от преюдициалния си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска от Съда да установи критериите, позволяващи да се установи наличието на „основание“ по смисъла на член 9, параграф 2, буква в) от Регламент
2017/1001 и на член 10, параграф 2, буква в) от Директива 2015/2436, което би могло да принуди притежателя на марка с репутация да търпи неразрешеното ѝ използване от трето лице, за да разпространява и популяризира политическа програма.
111. Осемте критерия за преценка на наличието на „основание“, изброени в преюдициалния въпрос, изглежда, са дадени като пример, тъй като някои от тях не съответстват на фактите по главното производство(68) и преюдициалният въпрос има широка формулировка („има ли допълнителни критерии“). Ето защо ще се съсредоточа върху най-релевантните и необходими критерии за разрешаване на дилемата, пред която е изправена запитващата юрисдикция.
112. Най-напред, практиката на Съда предоставя полезни насоки относно критериите за преценка на наличието на „основание“.
113. В решение Interflora и Interflora British Unit(69) след разглеждането на използването на ключови думи за включването в каталог в интернет Съдът е приел, че когато показваната в интернет реклама, изхождаща от ключова дума, която съответства на марка с репутация, без да предлага просто имитация на стоките или услугите на притежателя на тази марка, без да нанася вреда на репутацията или на отличителния характер на марката и без освен това да засяга функциите на посочената марка, предлага алтернатива на стоките или услугите на притежателя на марката с репутация, едно такова използване по принцип спада към една нормална и лоялна конкуренция в сектора на съответните стоки или услуги и следователно не е лишено от „основание“.
114. В този ред на мисли, в решение Leidseplein Beheer и de Vries Съдът подчертава, че за да определи дали използването от трето лице на знак, сходен на дадена марка с репутация, още преди тя да бъде заявена за регистрация, може да се квалифицира като „основание“, в частност трябва да се вземе предвид намерението на ползвателя на посочения знак и да се определи дали знакът е използван добросъвестно(70). В това отношение Съдът приема, че следва да се определи дали използването на знак не е опит за облагодетелстване от репутацията на съответната марка, а е необходимо при реално разширяване на гамата стоки на трето лице, което вече е използвало този знак преди това(71).
115. От изложените в съдебната практика съображения могат да се направят два извода.
116. На първо място, намерението на трето лице да постигне резултата, който разпоредбите, чието тълкуване иска запитващата юрисдикция, целят да забранят, а именно използването на знак с цел „неоснователно облагодетелстване“ от отличителния характер на марката или от нейната репутация или да им се „нанесе вреда“, не може да представлява „основание“. Всъщност установяването на наличието на едно от тези посегателства обуславя приложимостта на посочените разпоредби и следователно не би могло да позволи на трето лице да елиминира предвидената в тях защита. В този смисъл използването на знак с намерение за възползване от марка с репутация не може без друга валидна обосновка да представлява основание.
117. На второ място, наличието на такава валидна обосновка може да се допусне по-специално когато използването на даден знак се налага поради обективно императивни съображения или поради субективни интереси на трето лице, включително икономическия и търговски смисъл от това използване. Не трябва обаче да става въпрос за абсолютна необходимост, а за мотив, който с оглед на интереса на притежателя и предвид общоприетите стандарти за поведение в сектора, в който извършва дейност третото лице, обосновава притежателят да бъде задължен да търпи използването на знак, който е идентичен или сходен с неговата марка.
118. Освен това, както вече посочих(72), преценката за наличието на „основание“, която почива и на упражняването на свободата на изразяване на мнение, означава да се намери баланс между тази свобода и правата на притежателя на марка с репутация.
119. Съгласно практиката на ЕСПЧ относно претеглянето на правото на собственост и свободата на изразяване на мнение особено релевантен критерий е дали и доколко въпросното изразяване има принос при обсъждане от общ интерес(73). В практиката си в областта на политическата реч и политическия дебат ЕСПЧ обръща внимание и на формата на изразяването и евентуалния му сатиричен характер(74).
120. В това отношение в преюдициалния въпрос се посочва по-специално свободата на изразяване на политически възгледи, както и политическата пародия, което може да подскаже, че Vrijheidsfonds е използвало тези форми на изразяване.
121. От постоянната практика на ЕСПЧ следва, че макар член 10, параграф 2 от ЕКПЧ да не оставя никаква възможност за ограничения на свободата на изразяване на мнение например в областта на политическата реч и в областта на въпросите от общ интерес, договарящите държави разполагат с широка свобода на преценка, когато уреждат свободата на изразяване на мнение в областта на търговията, като се има предвид, че обхватът на тази свобода трябва да се релативизира, когато става въпрос не за строго „търговско“ изразяване на дадено лице, а за участието му в дебат, свързан с общия интерес(75).
122. В това отношение е вярно, че политическата програма, разпространявана  чрез използване на притежаваните от IKEA марки, засяга изключително чувствителна тема, а именно политиката в областта на убежището и имиграцията в една от държавите членки, която представлява законен интерес за обществеността.
123. Дейността на IKEA обаче не се отнася до съдържанието на политическа програма, а до разпространението на тази програма с неговите търговски марки. Така преценката, която националният съд трябва да извърши, за да установи наличието на „основание“ в спора по главното производство, се отнася не до политическата програма като такава, а до използването на знак, съответстващ на марки с репутация, за да се увеличи видимостта на тази програма и на политическата партия, която я предлага.
124. От тази гледна точка и освен ако не се установи друго при проверките, които следва да извърши запитващата юрисдикция, използването на притежаваните от IKEA марки не е обосновано от неговия принос при обсъждане от общ интерес. Всъщност обсъждането
на политиката в областта на убежището и имиграцията по никакъв начин не се отнася до разглежданите марки, техния притежател или неговите стоки. Освен това изглежда, че обсъждането се отнася до въпрос, който, както твърди IKEA в съдебното заседание, противоречи на политическия му неутралитет. В това отношение е важно да се подчертае, че трето лице, което иска да се позове на „основание“, трябва да докаже, че изразяването, което се основава на използването на знак в областта на политическата реч и политическия дебат, е насочено към марката, притежателя или неговите стоки или услуги или че самият притежател с предходното си поведение се е ангажирал в разглежданото обсъждане от общ интерес.
125. Що се отнася до отношението на конкуренция между притежателя на марка с репутация и третото лице, което използва идентичен или сходен с нея знак, което е сред посочените от запитващата юрисдикция критерии, считам, че ограниченията на свободата на изразяване на мнение в контекста на дебата между различните участници на политическата сцена трябва да се разглеждат с максимална предпазливост. Всъщност конкуренцията между политическите партии е естествена и предполага критика на изказванията на конкурентите. За сметка на това ми се струва по-трудно да се предостави същото равнище на защита на действията на политически участник, насочени към включване на политически неутрална организация в дебат, за да се засили собственото ѝ послание.
126. Общоизвестността на марката — предмет на иска, също посочена от запитващата юрисдикция, не може да постави под въпрос това съображение. Вярно е, че съгласно практиката на ЕСПЧ, на която се позовава Vrijheidsfonds, големите предприятия неизбежно и съзнателно се излагат на внимателен анализ на техните действия и границите на допустимата критика са по-широки по отношение на тях. Все пак, от една страна, тази съдебна практика се отнася до положение, при което някои изявления са насочени към
дадено голямо предприятие. От друга страна, ЕСПЧ признава и наличието на конкурентен интерес от защита на търговския успех и жизнеспособността на предприятията в полза на физическите лица и на стопанския актив в широк смисъл(76). Следователно известността на дадена марка, която е резултат от търговските усилия на притежателя, не може да се използва като довод, отслабващ предоставената защита на тази марка.
127. При тези условия евентуалният принос към обсъждане от общ интерес на изразяването, което се основава на използването на знаци, съответстващи на марки с репутация, за да се разпространява политическа програма, която не се отнася до тези марки, техния притежател или неговите стоки и услуги, не може, предвид интереса на този притежател, да надделее над факта, че това използване трябва да се разглежда като опит
за
възползване от марка с репутация, за да се популяризират собствените интереси. Подобна форма на изразяване не може да се ползва от засилената защита, предоставена на упражняването на свободата, която допринася за обсъждането от общ интерес, и при липсата на друга валидна обосновка не може да се счита за използване с основание.
128. Накрая, ако се върнем на понятието „политическа пародия“ и на значението на потенциалния сатиричен характер на използването на даден знак, следва да се уточни, че това понятие има описателен характер и няма свой присъщ правен смисъл. Всъщност понятието „политическа пародия“, изглежда, се отнася до използването на знак, от една страна, под формата на пародия и от друга страна, в контекста на политически дебат.
129. В това отношение, първо, от съдебната практика на ЕСПЧ относно свободата на изразяване на мнение(77) и от практиката на Съда относно авторското право(78) следва, че пародията има две основни характеристики: от една страна, тя напомня за съществуващо произведение, като същевременно съществено се различава от него, и от друга страна, е проява на хумор или осмиване. Ето защо запитващата юрисдикция следва да провери дали използваните от Vrijheidsfonds знаци се различават съществено от марките на IKEA и дали хумористичният им характер се дължи на усилията на това сдружение или на контекста, в който то ги е поставило, или Vrijheidsfonds е изразило сатирично мнение относно това дружество или неговите стоки.
130. На второ място, следва да се има предвид, че с оглед на разглежданите конкурентни права дори изказванията, които допринасят за обсъждане от общ интерес, трябва да отговарят на изискването за разумно ограничаване. Въпреки това пародийността на тези изказвания може да обоснове използването на преувеличаване или изопачаване на действителността. От тази гледна точка критерият, свързан с потенциално сатиричния характер на използването на знака, е субсидиарен спрямо критерия, свързан с приноса към обсъждането от общ интерес: пародийността на изразяването, почиваща на използването на знак, който допринася за такова обсъждане, може да обоснове определена крайност на това изразяване.
131. От съображения за изчерпателност бих искал да отбележа, че останалите критерии, посочени от запитващата юрисдикция, а именно обхватът на използването на даден знак и степента на вредността му, не се отнасят до наличието на „основание“, а до наличието на нарушение на правата върху марката и следователно са взети предвид при предходните етапи от анализа.
132. С оглед на гореизложеното предлагам на втората част от преюдициалния въпрос да се отговори, че притежателят на марка с репутация не може да бъде принуден по силата на „основание“ да търпи, при липсата на друга валидна обосновка, използването от трето лице на знак, идентичен или сходен с неговата марка, когато евентуалният принос на марката за обсъждането от общ интерес не надделява над факта, че това използване трябва да се разглежда като опит за
възползване от марка с репутация, за да се разпространява и популяризира политическа програма. Такъв е случаят, когато програмата не включва въпроси, свързани с тази марка, нейния притежател или неговите стоки или услуги.
V.      Заключение
133. С оглед на всички изложени по-горе съображения предлагам на Съда да отговори на поставения от Nederlandstalige Ondernemingsrechtbank Brussel (Нидерландскоезичен стопански съд Брюксел, Белгия) въпрос по следния начин:
„Използването на понятието „основание“ по смисъла на член 10, параграф 2, буква в) от Директива (ЕС) 2015/2436 на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2015 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките, както и на член 9, параграф 2, буква в) от Регламент (ЕС) 2017/1001 на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2017 година относно марката на Европейския съюз може да служи за механизъм, който позволява изпълнение на изискванията за защита на свободата на изразяване на мнение, гарантирана в член 11 от Хартата на основните права на Европейския съюз в областта на правото на марките.
Притежателят на марка с репутация не може да бъде принуден по силата на „основание“ да търпи, при липсата на друга валидна обосновка, използването от трето лице на знак, идентичен или сходен с неговата марка, когато евентуалният ѝ принос за обсъждането от общ интерес не надделява над факта, че това използване трябва да се разглежда като опит за възползване от марка с репутация, за да се разпространява и популяризира политическа програма. Такъв е случаят, когато програмата не включва въпроси, свързани с тази марка, нейния притежател или неговите стоки или услуги“.
1      Език на оригиналния текст: френски.
2      Директива на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2015 година за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките (ОВ L 336, 2015 г., стр. 1).
3      Регламент на Европейския парламент и на Съвета от 14 юни 2017 година относно марката на Европейския съюз (ОВ L 154, 2017 г., стр. 1).
4      Директива на Европейския парламент и на Съвета от 12 декември 2006 година относно заблуждаващата и сравнителната реклама (ОВ L 376, 2006 г.,
стр. 21; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 18, стр. 229).
5      Конвенция от 25 февруари 2005 г., подписана в Хага от Кралство Белгия, Великото херцогство Люксембург и Кралство Нидерландия.
6      Видно от писменото становище на Vrijheidsfonds, тази политическа партия представлява фактическо неперсонифицирано сдружение, поради което искът в главното производство е предявен по-специално срещу физическите лица, които представляват всички членове на фактическото сдружение.
7      Макар запитващата юрисдикция да не посочва номера на документа, в който се споменава това предложение, все пак отбелязвам, че както е видно от законодателната резолюция на Европейския парламент от 25 февруари 2014 г. относно предложението за директива на Европейския парламент и на Съвета за сближаване на законодателствата на държавите членки относно марките (ОВ C 285, 2017 г., стр. 262), след първото четене Парламентът предлага изменение на член 14, озаглавен „Ограничаване на действието на марката“, за да се включи сред изключенията от изключителното право на притежателя на марка нейното използване от трети лица „с цел пародия, артистична изява, критика или коментар“.
8      Решение от 6 февруари 2014 г., Leidseplein Beheer и de Vries (C‑65/12, EU:C:2014:49, т. 45 и 46).
9      Решение от 14 октомври 2019 г. (дело A 2018/1).
10      Определение от 24 март 2009 г. (C‑525/06, EU:C:2009:179, т. 10 и 11).
11      Вж. по-специално решение от 16 декември 2008 г., Cartesio (C‑210/06, EU:C:2008:723, т. 89 и цитираната съдебна практика).
12      Определение от 24 март 2009 г. (C‑525/06, EU:C:2009:179, т. 10 и 11).
13      Определение от 24 март 2009 г., Nationale Loterij (C‑525/06, EU:C:2009:179, т. 8 и 9).
14      Вж. в този смисъл решение от 6 февруари 2014 г., Leidseplein Beheer и de Vries (C‑65/12, EU:C:2014:49, т. 43).
15      Вж. в този смисъл решение от 22 септември 2011 г., Interflora и Interflora British Unit, C‑323/09, EU:C:2011:604, т. 37 и 38).
16      Вж. решение от 6 февруари 2014 г., Leidseplein Beheer и de Vries (C‑65/12, EU:C:2014:49, т. 39).
17      Вж. в този смисъл решение от 18 юни 2009 г., L’Oréal и др. (C‑487/07, EU:C:2009:378), т. 39—41).
18      Вж. в този смисъл решение от 6 февруари 2014 г., Leidseplein Beheer и de Vries (C‑65/12, EU:C:2014:49, т. 41—43).
19      Вж. решение от 6 февруари 2014 г., Leidseplein Beheer и de Vries (C‑65/12, EU:C:2014:49, т. 44).
20      Вж. точки 63 и 67 от настоящото заключение.
21      Вж. Bochaczewski, M. Conflicts Between Trade Mark Rights and Freedom of Expression Under EU Trade Mark Law: Reality or Illusion? — International Review of Intellectual Property and Competition Law, 2020, p. 858. В този смисъл вж. също Todorski, T. The Concept of „due Cause“ and its Role in Safeguarding Fundamental Rights under EU Trade Mark Law: How Should the CJEU rule in IKEA, C‑298/23? —
Journal of Intellectual Property Law and Practice, 2024, Vol. 19, No. 11, p. 814. Този автор, без да поставя под съмнение обстоятелството, че условието за прилагане относно използването на знак в търговската дейност може да допринесе за постигането на равновесие между правото на собственост и свободата на изразяване, счита, че този принос е недостатъчен, за да се решат всички проблеми в областта.
22      Вж. Bochaczewski, M. Conflicts Between Trade Mark Rights and Freedom of Expression Under EU Trade Mark Law: Reality or Illusion?, op. cit., 861—867, и Jacques, S. The EU Trade Mark System’s lost Sense of Humour. —
Intellectual Property Quaterly, 2024, No. 1, p. 20.
23      От акта за преюдициално запитване се установява, че този иск се основава и на национални разпоредби относно гражданската отговорност и нелоялната конкуренция, както и на член 9, параграф 2, буква в) и член 17, параграф 2 от Регламент 2017/1001. Съгласно последната разпоредба този регламент не изключва възможността искове, свързани с марка на Съюза, да бъдат подавани въз основа на правото на държавите членки, по-специално относно гражданската отговорност и нелоялната конкуренция.
24      Съгласно това съображение „[Директива 2015/2436] не следва да изключва възможността към марките да бъдат прилагани правни разпоредби на държавите членки извън правото в областта на марките, например разпоредби за нелоялна конкуренция, гражданска отговорност или защита на потребителите“.
25      Вж. в този смисъл решение от 21 ноември 2002 г., Robelco (C‑23/01, EU:C:2002:706, т. 31). Вж. също заключението на генерален адвокат Ruiz-Jarabo Colomer по дело Robelco (C‑23/01, EU:C:2002:212, т. 34).
26      Вж. в този смисъл решение от 21 ноември 2002 г., Robelco (C‑23/01, EU:C:2002:706, т. 34 и 35).
27      Вж. в този смисъл решение от 19 ноември 2019 г., TSN и AKT (C‑609/17 и C‑610/17, EU:C:2019:981, т. 53).
28      Вж. точка 121 от настоящото заключение.
29      Вж. също по отношение на това сдружение и тази политическа партия решение от 3 септември 2014 г., Deckmyn и Vrijheidsfonds (C‑201/13, EU:C:2014:2132, т. 7).
30      Решение от 16 юли 2015 г., TOP Logistics и др. (C‑379/14, EU:C:2015:497, т. 43).
31      Решение от 30 април 2020 г., A (Нарушение чрез внос на сачмени лагери) (C‑772/18, EU:C:2020:341, т. 23).
32      Решения от 12 юли 2011 г., L’Oréal и др. (C‑324/09, EU:C:2011:474, т. 54), и от 30 април 2020 г., A (Нарушение чрез внос на сачмени лагери) (C‑772/18, EU:C:2020:341, т. 23).
33      Решение от 9 декември 2008 г. (C‑442/07, EU:C:2008:696).
34      Вж. член 19, параграф 1 от Директива 2015/2436 и член 18, параграф 1 от Регламент 2017/1001.
35      Вж. точка 59 от настоящото заключение.
36      Решение от 9 декември 2008 г., Verein Radetzky-Orden (C‑442/07, EU:C:2008:696, т. 24).
37      Решение от 9 декември 2008 г., Verein Radetzky-Orden (C‑442/07, EU:C:2008:696, т. 16 и 17).
38      Решение от 9 декември 2008 г., Verein Radetzky-Orden (C‑442/07, EU:C:2008:696, т. 19).
39      Вж. в този смисъл решение от 19 декември 2012 г., Leno Merken (C‑149/11, EU:C:2012:816, т. 29).
40      Вж. точка 55 от настоящото заключение.
41      Вж. в този смисъл решение от 9 декември 2008 г., Verein Radetzky-Orden (C‑442/07, EU:C:2008:696, т. 18).
42      Вж. решение от 30 април 2020 г., A (Нарушение чрез внос на сачмени лагери) (C‑772/18, EU:C:2020:341, т. 27).
43      Вж. определение от 19 февруари 2009 г., UDV North America (C‑62/08, EU:C:2009:111, т. 47—51), както и решения от 12 юли 2011 г., L’Oréal и др. (C‑324/09, EU:C:2011:474, т. 91), и от 15 декември 2011 г., Frisdranken Industrie Winters (C‑119/10, EU:C:2011:837, т. 32).
44      Въпреки че това условие не е изрично предвидено в актовете, предшестващи Директива 2015/2436 и Регламент
2017/1001, и е въведено в настоящия си вид с Регламент
2015/2424, то е било приложимо и при действието на тези актове. В това отношение вж. по-специално определение от 19 февруари 2009 г., UDV North America (C‑62/08, EU:C:2009:111, т. 42).
45      Решение от 23 февруари 1999 г., BMW (C‑63/97, EU:C:1999:82, т. 20).
46      Вж. точка 58 от настоящото заключение.
47      Вж. също в този смисъл решение от 12 юни 2008 г., O2 Holdings и O2 (UK) (C‑533/06, EU:C:2008:339, т. 34).
48      Вж. решение от 23 март 2010 г. (C‑236/08—C‑238/08, EU:C:2010:159, т. 61 и 65).
49      Вж. съображение 19 от Директива 2015/2436 и съображение 13 от Регламент 2017/1001.
50      Вж. по-специално решение от 11 септември 2007 г., Céline (C‑17/06, EU:C:2007:497, т. 22 и 23).
51      Подобно положение не може да се приравни на положението, при което рекламодател използва в сравнителна реклама, с цел да популяризира своите стоки или услуги, знак, идентичен или сходен с марката на конкурент, за да идентифицира стоките или услугите, предлагани от последния. Всъщност това положение се разглежда като използване за самите стоки или услуги на рекламодателя. Вж. решение от 12 юни 2008 г., O2 Holdings и O2 (UK) (C‑533/06, EU:C:2008:339, т. 35 и 36).
52      Вж. точка 70 от настоящото заключение.
53      Вж. в този смисъл решение от 6 октомври 2015 г., T-Mobile Czech Republic и Vodafone Czech Republic (C‑508/14, EU:C:2015:657, т. 28).
54      Вж. решение от 6 февруари 2014 г., Leidseplein Beheer и de Vries (C‑65/12, EU:C:2014:49, т. 28).
55      Вж. решение от 30 май 2018 г., Tsujimoto/EUIPO (C‑85/16 P и C‑86/16 P, EU:C:2018:349, т. 90).
56      Вж. решение от 6 февруари 2014 г., Leidseplein Beheer и de Vries (C‑65/12, EU:C:2014:49, т. 45).
57      Решение на ЕСПЧ, 11 януари 2007 г., Anheuser-Busch Inc. с/у Португалия (CE:ECHR:2007:0111JUD007304901).
58      Вж. по-специално решение на ЕСПЧ, 24 февруари 1994 г., Coca с/у Испания (CE:ECHR:1994:0224JUD001545089, § 35).
59      Вж. в този смисъл решение от 19 декември 2019 г., Deutsche Umwelthilfe (C‑752/18, EU:C:2019:1114, т. 45). Не е ясно дали освен връзката между притежателя и неговата марка, репутацията на марката и нейният отличителен характер също са защитени от член 17, параграф 2 от Хартата. От член 10, параграф 2 от ЕКПЧ обаче следва, че при претеглянето на засегнатите интереси свободата на изразяване трябва да се съчетае с „правата на другите“, които не трябва непременно да бъдат защитени като основни права.
60      Вж. по-специално решение на ЕСПЧ,
7 февруари 2012 г., Axel Springer AG c/у Германия (CE:ECHR:2012:0207JUD003995408, § 78—84).
61      От законодателната резолюция от 25 февруари 2014 г. е видно, че след първото четене Парламентът предлага да се измени член 14, озаглавен „Ограничаване на действието на марката“, за да се включи сред изключенията от изключителното право на притежателя на марката нейното използване от трето лице „с цел пародия, артистична изява, критика или коментар“.
62      Вж. Законодателна резолюция на Европейския парламент от 25 февруари 2014 година относно предложението за регламент на Европейския парламент и на Съвета за изменение на Регламент (ЕО) № 207/2009 на Съвета относно марката на Общността (COM(2013) 161 — C7‑0087/2013 — 2013/0088(COD). Това ограничение се отнася до използването на марката за обозначаване или посочване на стоки или услуги като такива на притежателя на марката, по‑специално когато това използване „е с цел пародия, артистична изява, критика или коментар“.
63      Директива на Европейския парламент и на Съвета от 22 май 2001 година относно хармонизирането на някои аспекти на авторското право и сродните му права в информационното общество (ОВ L 167, 2001 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 17, том 1, стр. 230).
64      Вж. точки 58 и 70 от настоящото заключение.
65      Вж. съображение 21 от Регламент 2017/1001 и съображение 27 от Директива 2015/2436.
66      Вж. решение от 27 февруари 2020 г., Constantin Film Produktion/EUIPO (C‑240/18 P, EU:C:2020:118, т. 56).
67      Вж. по-специално Sosnitza, O. —
In:
Hildebrandt, U., O. Sosnitza (Eds.). EU Trade Mark Regulation:  Article-by-Article Commentary. Munich:
Beck - Hart, 2023, p. 316.
68      Като пример, що се отнася до критерия, отнасящ се до „собствен своеобразен принос“, използваните от Vrijheidsfonds знаци не се различават осезаемо от притежаваните от IKEA марки.
69      Решение от 22 септември 2011 г., Interflora и Interflora British Unit(C‑323/09, EU:C:2011:604, т. 91).
70      Вж. решение от 6 февруари 2014 г., Leidseplein Beheer и de Vries (C‑65/12, EU:C:2014:49, т. 53—56 и 60).
71      Вж. в този смисъл решение от 6 февруари 2014 г., Leidseplein Beheer и de Vries (C‑65/12, EU:C:2014:49, т. 58 и 59).
72      Вж. точка 92 от настоящото заключение.
73      Вж. решения на ЕСПЧ, 10 януари 2013 г., Ashby Donald и др. c/у Франция (CE:ECHR:2013:0110JUD003676908, § 39—42), и от 19 февруари 2013 г., Neij и Sunde Kolmisoppi c/у Швеция (CE:ECHR:2013:0219DEC004039712). Вж. в този смисъл, що се отнася до тази съдебна практика, Spielmann, D. Copyright in a ‘human rights context’. —
In: Edward, D, A. Komninos, J. MacLennan. Ian S. Forrester —
A Scot without Borders — Liber Amicorum, Vol. 1, Concurrences Review, New York, 2015, 264—267, 269.
74      Класифицирането на дадена форма на изразяване като пародия играе важна роля в практиката на ЕСПЧ относно приемливите ограничения на свободата на изразяване на мнение. Според този съд карикатурата и пародията са форми на художествено изразяване и на социални коментари, които чрез преувеличаване и изопачаване на реалните факти целят естествено да предизвикат и объркат. Ето защо трябва да се обърне особено внимание на всяка намеса в правото на автора — или на всяко друго лице — да се изразява чрез тях. Вж. в този смисъл решения на ЕСПЧ, 14 март 2013 г., Eon с/у Франция (ECLI:CE:ECHR:2013:0314JUD002611810, § 58—60), и от 22 ноември 2016 г., Grebneva и
Alisimchik с/у Русия (CE:ECHR:2016:1122JUD000891805, § 64).
75      Вж. решение на ЕСПЧ, 10 януари 2013 г., Ashby Donald и др. с/у Франция (CE:ECHR:2013:0110JUD003676908, § 39).
76      Вж. решение на ЕСПЧ, 15 февруари 2005 г., Steel и Morris с/у Обединено кралство (CE:ECHR:2005:0215JUD006841601, § 94).
77      Например в решението си от 3 декември 2024 г., Yevstifeyev с/у Русия (CE:ECHR:2024:1203JUD000022618, § 55 и 56), ЕСПЧ квалифицира като „пародия“ форма на изразяване, която възпроизвежда важни съставни елементи на видеоклип и чрез сатира осмива посланието на този видеоклип.
78      Вж. решение от 3 септември 2014 г., Deckmyn и Vrijheidsfonds (C‑201/13, EU:C:2014:2132, т. 20).