62020CC0620
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
M. CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA
представено на 3 март 2022 година (
1
)
Дело C‑620/20 P
International Management Group (IMG)
срещу
Европейска комисия
„Обжалване — Финансов регламент — Защита на финансовите интереси на Европейския съюз — Сътрудничество за развитие — Изпълнение на бюджета при непряко управление от международна организация — Решение да не се възлага изпълнението на бюджета на дадено образувание поради съмнения относно неговия статут — Отмяна — Обезщетяване — Достатъчно съществено нарушение на правна норма, която предоставя права на частноправните субекти — Принцип на добра администрация — Изпълнение на съдебно решение за отмяна“
1.
Финансовите правила допускат използването на механизма на непряко управление за изпълнение на средства от бюджета на Съюза. През 2013 г. Комисията прави именно това, като възлага управлението на определени фондове за сътрудничество за развитие на образуванието International Management Group (наричано по-нататък „IMG“), чийто статут на международна организация е предмет на спора по настоящото производство.
2.
През 2014 г. Комисията замразява отношенията с IMG поради наличието на съмнения относно правния ѝ статут, а през 2015 г. я уведомява, че няма да сключва с нея нови договори за делегиране при непряко управление.
3.
IMG обжалва тези решения на Комисията пред Общия съд, който отхвърля жалбата (
2
). В производството по обжалване обаче Съдът уважава жалбата на IMG, отменя решенията на Комисията и връща делото на Общия съд за произнасяне по искането за обезщетение на това образувание (
3
).
4.
След връщането на делото на Общия съд същият отхвърля изцяло иска за обезщетение (
4
). IMG обжалва пред Съда това решение на Общия съд.
I. Правна уредба
5.
Препращам към изложението на приложимите разпоредби на финансовите правила за непрякото управление на бюджета на Съюза, възпроизведени в решение по дела C‑183/17 P и C‑184/17 P, които не е необходимо да повтарям.
6.
В това решение са посочени приложимите разпоредби от Регламент (ЕО, Евратом) № 1605/2002 (
5
) (по-специално, членове 53 и 53г), от Регламент (ЕО, Евратом) № 2343/2002 (
6
) (в частност член 43), от Регламент № 966/2012 (
7
) (по-конкретно член 58, параграф 1 и членове 84—86) и от Делегиран регламент (ЕС) № 1268/2012 (
8
) (по-специално член 43).
II. Обстоятелствата, предхождащи спора
7.
Обстоятелствата, предхождащи спора, са подробно изложени в решение по дела C‑183/17 P и C‑184/17 P, както и в обжалваното решение, към които препращам.
8.
Ще възпроизведа следните факти, изложени в първото от посочените решения (
9
):
„–
Според устава, приложен към представената на Съда преписка, IMG е учредена на 25 ноември 1994 г. [като] международна организация с наименование „International Management Group — Infrastructure for Bosnia and Herzegovina“ и седалище в Белград (Сърбия), за да могат участващите във възстановяването на Босна и Херцеговина държави да разполагат с образувание, посветено на тази цел. Оттогава IMG постепенно разширява дейността си, и след това на 13 юни 2012 г. сключва с Кралство Белгия споразумение за седалището.
–
На 7 ноември 2013 г. на основание член 84 от Регламент № 966/2012 Комисията приема Решение за изпълнение C(2013) 7682 окончателен относно годишна програма за действие за 2013 г. в полза на Мианмар/Бирма, финансирана от общия бюджет на Европейския съюз (наричано по-нататък „първоначалното решение“).
–
Член 1 от това решение гласи, че годишната програма за действие за 2013 г. в полза на Мианмар/Бирма, уточнена в приложения 1 и 2 към него, е одобрена.
–
Член 3 от посоченото решение предвижда, че задачи по съвместно изпълнение на бюджета могат да бъдат възложени на посочените в приложения 1 и 2 към него образувания, при условие че бъде сключено споразумение за делегиране.
–
В приложение 2 към същото решение е описана втората акция, включена в програмата за действие за 2013 г. в полза на Мианмар/Бирма. В раздели 5 и 8 от това приложение по същество се посочва, че тази акция представлява програма за развитие на търговията, чиято стойност, оценена на 10 милиона евро, ще бъде финансирана от Европейския съюз и която ще бъде изпълнявана посредством съвместно управление с IMG. В точка 8.3.1 от същото приложение IMG е представена като международна организация, която вече е установена в Мианмар/Бирма и е приобщена към изпълнението на финансирани от Съюза проекти в тази държава.
–
На 17 февруари 2014 г. OLAF уведомява Комисията, че е започнала разследване във връзка с правния статут на IMG.
–
На 24 февруари 2014 г. генералният секретар на Комисията предава тази информация на генералния директор на ГД „Международно сътрудничество и развитие“ на същата институция, като му обръща внимание върху възможността да се предприемат предпазни административни мерки на основание член 7, параграф 6 от Регламент № 883/2013.
–
На 26 февруари 2014 г. този генерален директор приема предпазни административни мерки на основание на посочената разпоредба, като ги обосновава със съмненията относно статута на IMG, възникнали в резултат на първоначалния анализ на OLAF (наричани по-нататък „предпазните мерки от 26 февруари 2014 г.“). Тези предпазни мерки се състоят основно във временна забрана, от една страна, за сключване на каквото и да е ново споразумение за делегиране с IMG за непряко управление на бюджета на Съюза на основание Регламент № 966/2012 и от друга страна, за разширяване на което и да е вече сключено споразумение за делегиране с IMG за непряко управление на бюджета на Съюза на основание Регламент № 1605/2002.
–
На 25 април 2014 г. същият генерален директор изпраща на IMG писмо (наричано по-нататък „писмото от 25 април 2014 г.“), в което я уведомява за три нови документа в преписката на Комисията, свързани, първо, с факта, че пет държави — членки на Съюза, които IMG представя като свои членове, не се считат за такива, второ, с факта, че генералният секретар на Организацията на обединените нации (OОН) е обяснил, че IMG не е специализирана агенция на OОН, и трето, с факта, че има несигурност относно правомощията на лицата, представлявали някои държави, присъствали при подписването на учредителния акт на IMG. Генералният директор на ГД „Международно сътрудничество и развитие“ на Комисията посочва също, че предвид съмненията, предизвикани от тези данни във връзка с правния статут на IMG, той е дал указания на службите си да спрат временно по отношение на нея процедурите, позволяващи изпълнението на задачи по изпълнението на бюджета от международни организации.
–
На 15 декември 2014 г. Комисията получава доклад, изготвен от OLAF след приключване на нейното разследване (наричан по-нататък „докладът на OLAF“), заедно с редица препоръки. В този доклад OLAF по същество приема, че IMG не е международна организация по смисъла на финансовите правила от 2002 г. и от 2012 г., и препоръчва на Комисията да наложи санкции на IMG и да пристъпи към възстановяване на сумите, изплатени ѝ в това качество.
–
На другия ден Комисията приема решението от 16 декември 2014 г., като се основава на член 84 от Регламент № 966/2012. Според член 1 от това решение приложение 2 към първоначалното решение е заменено с ново приложение, в което в раздели 1 и 4.3 по същество е посочено, че предвиденото в това първоначално решение изпълнение на програмата за развитие на търговията ще се осъществява при непряко управление вече не от IMG, а от Deutsche Gesellschaft für Internationale Zusammenarbeit GmbH (наричано по-нататък „GIZ“).
–
На 16 януари 2015 г. правната служба на Комисията изготвя записка, озаглавена „Правен анализ на [доклада на OLAF] по разследването […] относно [IMG]“ (наричана по-нататък „становището на правната служба“).
–
На 8 май 2015 г. Комисията изпраща на IMG писмо, за да я информира за начина, по който смята да постъпи, за да се съобрази с доклада на OLAF; в него тя я уведомява, че независимо че не следва повечето от препоръките на OLAF, е решила, наред с други мерки, докато няма абсолютна сигурност по въпроса за статута на международна организация на IMG, службите ѝ вече да не сключват с нея нови споразумения за делегиране за непряко управление с международна организация, предвидено в Регламент № 966/2012. Именно тази част от посоченото писмо е решението от 8 май 2015 г., посочено в точка 1 от настоящото решение“.
III. Решението по дела С‑183/17 и С‑184/17
9.
IMG подава пред Общия съд две жалби срещу решенията на Комисията от 16 декември 2014 г. (жалба Т‑29/15) и от 8 май 2015 г. (жалба Т‑381/15). С двете жалби се иска отмяна на посочените решения, а с втората от тях — и поправяне на причинените вреди.
10.
На 2 февруари 2017 г. Общият съд се произнася с две решения, с които отхвърля съответно жалби Т‑29/15 и Т‑381/15.
11.
IMG подава жалби пред Съда срещу тези решения. С произнасянето си по тях в решение по дела С‑183/18 Р и С‑184/17 Р Съдът уважава второто основание на същите и отменя първоинстанционните решения.
12.
Съдът приема, че Общият съд е допуснал грешка при прилагане на правото, „като обосновава приемането на спорните решения [на Комисията] със съмненията, които [същата] продължава да има относно статута на IMG на „международна организация“ по смисъла на финансовите правила от 2002 г. и от 2012“ (
10
).
13.
Според Съда мотивите, които Общият съд излага, за да приеме за основателни съмненията на Комисията, не могат да бъдат обосновани от правна страна (
11
).
14.
Съдът постановява, че уважаването на съответното второ основание на всяка от жалбите има следните последици:
–
Грешката при прилагане на правото, допусната от Общия съд, предполага отмяната в цялост на решенията по дела T‑29/15 и T‑381/15.
–
По двете жалби може да бъде постановено решение, доколкото IMG е поискала отмяна на решенията от 16 декември 2014 г. и от 8 май 2015 г.
–
Тези две решения са опорочени от същата грешка при прилагане на правото като решенията по дела T‑29/15 и T‑381/15, поради което също следва да бъдат отменени изцяло.
–
По иска за обезщетение за вреди, причинени на IMG с решението от 8 май 2015 г., обратно, не може да бъде постановено решение, поради което делото трябва да бъде върнато на Общия съд.
15.
IMG подава до Съда искане за тълкуване на точки 1—3 от диспозитива на решението по дела C‑183/17 P и C‑184/17 P. В искането се твърди, че Комисията не е имала основание да се съмнява в статута ѝ на международна организация по смисъла на финансовите правила от 2002 г. и 2012 г.
16.
Съдът отхвърля искането за тълкуване на IMG (
12
), като уточнява по-специално че се е ограничил до обявяването за погрешни на изложените от Комисията въз основа на конкретни правни елементи съмнения относно статута на международна организация на IMG. За сметка на това той в никакъв случай не се е произнесъл по въпроса дали — въз основа на анализ, който не е опорочен от грешка при прилагане на правото, и на всички релевантни обстоятелства — трябва, или не трябва да се приеме, че IMG се ползва с такъв статут (
13
).
IV. Обжалваното решение
17.
След постановяването на решение на Съда по дела C‑183/17 P и C‑184/17 P и получаването на становищата на страните Общият съд постановява обжалваното решение, с което отхвърля иска за обезщетение на IMG за вредите, за които тя твърди, че са причинени от решението от 8 май 2015 г.
18.
В обжалваното решение Общият съд:
–
Обявява иска за недопустим в частта му за поправяне на редица вреди, които са прибавени към фигуриращите в жалбата или чието естество е променено. По-конкретно Общият съд обявява за недопустими исканията на IMG за поправяне в натура на определени имуществени и неимуществени вреди, за които твърди, че е претърпяла вследствие на решението от 8 май 2015 г.
–
Приема за допустим иска в частта му за имуществени вреди, оценени на три милиона евро, от една страна, и за неимуществени вреди, определени на символичната стойност от едно евро, от друга страна.
–
Постановява, че макар и незаконосъобразно поради мотивите, изложени в решение по дела C‑183/17 P и C‑184/17 P, решението от 8 май 2015 г. не нарушава каквато и да било „правна норма, която има за цел да предостави права на частноправни субекти“. Поради това приема за неоснователно твърдението на IMG, че финансовите правила от 2002 г. и 2012 г. трябва да се тълкуват, в светлината на разбирането в международното публично право за понятието „международна организация“, в смисъл, че предоставят на образуванията, на които Комисията е признала такъв статут, „придобито право“ да бъдат третирани като такива.
–
Посочва, че дори да се приеме, че признаването на статут на международна организация на дадено образувание може да бъде окончателно в международното публично право, принципът на добро финансово управление, закрепен в членове 310 и 317 ДФЕС, задължава Комисията да вземе всички необходими мерки за защита на финансовите интереси на Съюза особено когато възлага задачи по изпълнението на бюджета на международни организации.
–
Добавя, че от решението на Съда по дела C‑183/17 P и C‑184/17 P (т. 88—90) следва, че дори да е признала на определено образувание статута на международна организация по смисъла на финансовите правила от 2002 г. и 2012 г., Комисията може впоследствие да постави под въпрос този статут, когато това е обосновано.
–
Отхвърля като неоснователно твърдението на IMG, че трябва да се приеме, че обявената от Съда незаконосъобразност на решението от 8 май 2015 г. е равностойна на нарушение на принципа на добра администрация, закрепен в член 41 от Хартата, и по-конкретно на задължението статутът ѝ на международна организация по смисъла на финансовите правила от 2002 г. и 2012 г. да бъде разгледан внимателно и безпристрастно, въз основа на всички относими правни и фактически елементи (
14
).
–
Накрая постановява, че нарушението на финансовите правила от 2002 г. и от 2012 г., на което IMG се позовава, в никакъв случай не изглежда „достатъчно съществено“ по смисъла на съдебната практика, тъй като IMG не е доказала, че Комисията не разполага със свобода на преценка при тяхното прилагане.
19.
В крайна сметка Общият съд отхвърля наличието на достатъчно съществено нарушение на правна норма, която има за цел да предостави права на частноправни субекти, поради което приема, че искът за обезщетение на IMG трябва да се отхвърли изцяло.
V. Други процесуални действия с евентуално значение за спора
20.
Едновременно с развитието на производството пред Общия съд по дело T‑381/15 RENV Комисията и IMG си разменят кореспонденция, свързана с изпълнението на решението по дела C‑183/17 P и C‑184/17 P. От тази размяна се установява, че те тълкуват по различен начин неговата правна основа:
–
Според Комисията отмяната на решенията от 14 декември 2014 г. и от 8 май 2015 г. се основава на липсата на мотиви.
–
IMG, обратно, счита, че отмяната задължава Комисията да признае статута ѝ на международна организация по смисъла на финансовите правила от 2002 г. и 2012 г.
21.
В хода на тази размяна, на 18 юли 2019 г. Комисията изпраща на IMG писмо, в което посочва, че според нея с решение по дела C‑183/17 P и C‑184/17 P Съдът не е направил извода, че IMG е международна организация. Вследствие на това изпълнението на решението не изисква „автоматичното признаване на IMG за международна организация, а преоценка на правния ѝ статут с оглед на наличната информация и на приложимите финансови правила“ (
15
).
22.
IMG подава жалба срещу това писмо пред Общия съд (Т‑645/19), с която иска, от една страна, неговата отмяна и от друга страна, поправяне на причинените ѝ с него вреди.
23.
С определение от 9 септември 2020 г. (
16
) Общият съд отхвърля жалбата по дело T‑645/19 като недопустима. IMG подава жалба пред Съда (С‑619/20 Р) срещу това определение.
24.
Последно, IMG предявява пред Общия съд нов иск за извъндоговорна отговорност срещу Комисията (дело Т‑752/20, IMG/Комисия, което все още е висящо), с който претендира обезщетение за имуществените и неимуществените вреди, които твърди, че е претърпяла вследствие на действията на Комисията и на OLAF в рамките на разследването, на което е била обект.
VI. Исканията на страните и производството пред Съда по жалба С‑620/20 Р
25.
IMG иска от Съда:
–
да отмени решението на Общия съд от 9 септември 2020 г. по дело T‑381/15/RENV,
–
да уважи исканията на жалбоподателя, направени пред първата инстанция и преформулирани съответно:
–
да осъди ответника да изплати обезщетение за имуществените и неимуществените вреди, както е уточнено в становището ѝ след връщането на дело T‑381/15 RENV,
–
да осъди ответника да заплати всички съдебни разноски.
26.
Комисията иска от Съда да отхвърли жалбата и да осъди IMG да заплати съдебните разноски.
27.
Съдът решава да съедини производствата по жалба C‑619/20 P и жалба C‑620/20 P за целите на съдебното решение.
28.
По указание на Съда, настоящото заключение ще се ограничи до анализа на дело С‑620/20 Р.
VII. Анализ на жалба С‑620/20 Р
А.
Предварителни бележки: основанието, въведено от Комисията
29.
С писмо от 16 юни 2021 г. Комисията е уведомила Секретариата на Съда за обстоятелство, което квалифицира като „нов факт от съществено значение“, и по-конкретно писмото до IMG от 8 юни 2021 г. за оценката (отрицателна) за статута ѝ на международна организация, извършена за изпълнение на решение по дела C‑183/17 P и C‑184/17 P в светлината на финансовите правила от 2002 г., 2012 г. и 2018 г.
30.
В съответствие с тази оценка — която се прилага с обратно действие считано от 2014 г. — IMG не може да изпълнява задачи по изпълнение на средства на Съюза при условията на непряко управление от международна организация.
31.
Комисията счита, че това обстоятелство би могло да лиши от предмет жалби C‑619/20 P и C‑620/20 P, поради което го въвежда като (ново) основание в съответствие с член 127 от Процедурния правилник на Съда.
32.
IMG възразява срещу това искане на Комисията и освен това подава до Общия съд жалба за отмяна на решението на Комисията, съдържащо се в писмото от 8 юни 2021 г. (
17
)
33.
С това ново основание Комисията понастоящем иска от Съда да се произнесе относно качеството на международна организация на IMG и да обяви, че предметът на жалбата е отпаднал.
34.
Искането на Комисията е недопустимо в рамките на настоящото производство по обжалване, тъй като:
–
На първо място, законосъобразността на решението на Комисията от 8 юни 2021 г. е предмет на спор пред Общия съд по дело Т‑509/21, което все още е висящо.
–
На второ място, предмет на спора по настоящото дело са само последиците от установената в решение по дела C‑183/17 P и C‑184/17 P незаконосъобразност. За произнасянето по него е необходимо да се установи дали тази незаконосъобразност е породила отговорност на Съюза. Този въпрос не губи смисъла си, нито пък IMG своя правен интерес от предявяването на иск за обезщетение във връзка с минало положение просто защото през 2021 г. Комисията е решила, че IMG не е международна организация по смисъла на финансовите правила на Съюза.
–
На трето място, предметът на жалбата не може да бъде различен от този на обжалваното решение (
18
).
Б.
По първото основание: нарушение на решението по дела C‑183/17 P и C‑184/17 P
1. Доводи на страните
35.
IMG твърди, че в обжалваното решение Общият съд не се придържа към постановеното от Съда в решение по дела C‑183/17 P и C‑184/17 P.
36.
Според нея Общият съд, вместо да приеме за установена незаконосъобразността на решението от 8 май 2015 г., приема, че Комисията може да продължава да поставя под въпрос статута ѝ на международна организация, независимо че в решение по дела C‑183/17 P и C‑184/17 P е постановено, че съмненията на Комисията относно естеството на IMG са неоснователни.
37.
Комисията оспорва доводите на IMG и моли това основание да бъде отхвърлено.
2. Анализ
38.
Член 61, втора алинея от Статута на Съда предвижда, че „[к]огато делото е върнато на Общия съд, този съд е обвързан от всяко решение на Съда по правни въпроси“.
39.
Според мен Общият съд не нарушава тази разпоредба, нито се отклонява от постановеното в решение по дела C‑183/17 P и C‑184/17 P, като отхвърля предявения от IMG иск за обезщетение, след като приема, че от това решение не произтича задължението посоченото образувание да бъде считано за призната международна организация по смисъла на финансовите правила от 2002 г. и от 2012 г., за да му бъдат възлагани задачи за изпълнение на бюджета и да получава съответните средства в рамките на непряко управление.
40.
По-конкретно, обратно на твърдяното от IMG, от решение по дела C‑183/17 P и C‑184/17 P не следва, че щом Комисията веднъж е признала на дадено образувание статута на международна организация, тя вече не може преразглежда този статут.
41.
Обратно, от решение по дела C‑183/17 P и C‑184/17 P и от последващото определение по дело C‑183/17 P‑INT се извлича, че признаването от страна на Комисията на статут на международна организация за целите на финансовите правила от 2002 г. и от 2012 г. няма окончателен характер и може при определени условия да бъде преразглеждано.
42.
Особено категорично в това отношение е определение C‑183/17 P‑INT. Както вече посочих, в него Съдът очертава обхвата на решението по дела C‑183/17 P и C‑184/17 P, като постановява, че не се е произнасял след преценка на всички релевантни обстоятелства дали IMG е имала статут на международна организация. Това е въпрос, който е следвало да бъде решен от Общия съд.
43.
Както правилно се посочва в обжалваното решение, отмяната от Съда на решението на Общия съд и на решението на Комисията не означава, че финансовите правила предоставят на жалбоподателя право да продължава да бъде признат като международна организация и следователно да сключва с Комисията споразумения за делегиране при условията на непряко управление.
44.
Нещо повече, може да се добави, че Комисията има задължение да преразглежда статута на международна организация като IMG, преди да ѝ възложи непрякото управление на средства от бюджета на Съюза, винаги когато са налице съмнения относно нейното естество.
45.
Следователно първото основание трябва да се отхвърли по същество.
В.
По второто основание: нарушение на понятието за международна организация, предвидено във финансовите правила
1. Доводи на страните
46.
IMG критикува обжалваното решение, като твърди, че същото: а) тълкува погрешно понятието за международна организация, предвидено във финансовите правила; б) нарушава международното признаване и йерархията на нормите; и в) не се придържа към даденото в решение по дела C‑183/17 P и C‑184/17 тълкуване на финансовите правила на Съюза.
47.
Според IMG Общият съд е смесил квалифицирането на образуванието като международна организация с неговата способност да гарантира финансовото управление на Съюза. Комисията трябва да осигури доброто финансово управление на средствата от бюджета на Съюза, но не може да отрича самото съществуване на дадена международна организация, т.е. нейната противопоставимост в международното право.
48.
Комисията отхвърля доводите на IMG и иска второто основание да бъде отхвърлено като неотносимо или явно неоснователно.
2. Анализ
49.
По силата на точка 4 от диспозитива на решение по дела C‑183/17 P и C‑184/17 след връщането на делото Общият съд е следвало да се произнесе „по искането за обезщетение на [IMG] във връзка с евентуално причинените вреди на това образувание с решение на Комисията[, съдържащо се в писмото ѝ от 8 май 2015 г.]“.
50.
За да се произнесе по този иск, Общият съд не е трябвало да се произнася относно статута на IMG като международна организация в светлината на нормите на международното публично право, които обвързват Съюза. За него е било достатъчно, както е направил в точки 78—80 от обжалваното решение, да посочи, че понятието за международна организация, използвано във финансовите правила от 2002 г. и от 2012 г., е понятието, залегнало в международното право, но че тези правила използват същото със специфичната цел за изпълнение на бюджета на Съюза.
51.
Според мен Общият съд правилно е постановил (
19
), че когато разглежда въпроса дали ищецът е международна организация за целите на сключването на договори за делегиране при непряко управление, Комисията „трябва не само да вземе предвид принципите на международното право относно международните организации, но и да вземе всички необходими мерки за защита на финансовите интереси на Съюза в съответствие с горепосочения принцип [на добро финансово управление]“ (
20
).
52.
Следователно по това дело характерът на IMG на международна организация според международното право не е релевантен елемент за определяне на извъндоговорната отговорност на Съюза. Такава отговорност ще е налице само ако незаконосъобразността на отмененото от Съда решение на Комисията (от 8 май 2015 г.) може да бъде квалифицирана като достатъчно съществено нарушение на правна норма на Съюза, която предоставя права на частноправните субекти.
53.
Дори когато са обвързващи за Съюза, нормите на международното право, на които IMG се позовава, не предоставят на международна организация правото статутът ѝ да не може да бъде преразглеждан, след като веднъж е бил признат от Съюза (
21
). Преоценката, която Комисията извършва при наличието на достатъчно доказателства, е в съответствие със задачата да се гарантира доброто финансово управление на бюджета на Съюза.
54.
Освен това международна организация не може да претендира, че участието ѝ в непрякото управление на средства от бюджета на Съюза през определен период от време ѝ гарантира правото да продължава да прави това за в бъдеще.
55.
При прилагане на финансовите правила от 2002 г. и от 2012 г. Комисията разполага с широко право на преценка, което ѝ позволява да избира измежду международните организации най-подходящите за изпълнение на непряко управление на средствата от нейния бюджет съобразно изискванията на принципа на доброто финансово управление.
56.
Останалите доводи на IMG във връзка с признаването на международните организации са неотносими, тъй като се основават на погрешната предпоставка, че в решение по дела C‑183/17 P и C‑184/17 P Съдът е признал това качество на IMG.
57.
Във всеки случай след приемането от Комисията на новото ѝ решение от 8 юни 2021 г. (
22
), срещу което IMG е подала жалба за отмяна T‑509/21, в рамките на производството по нея пред Общия съд трябва да се реши дали това образувание може да бъде квалифицирано като международна организация за целите на непрякото управление на средства от бюджета на Съюза. Логично, Съдът не може да се произнесе преди постановяването на решение от Общия съд по тази жалба.
58.
Следователно второто основание трябва да се отхвърли по същество, от една страна, и като неотносимо, от друга страна.
Г.
По третото основание: нарушение на принципа на добра администрация
1. Доводи на страните
59.
IMG твърди, че Общият съд погрешно е приел (т. 90—93 от обжалваното решение), че не е налице нарушение на принципа на добра администрация, което е основание за възникване на извъндоговорната отговорност на Комисията.
60.
Според IMG неоснователният характер на съмненията относно статута ѝ, който обосновава отмяната от Съда на решението на Комисията от 8 май 2015 г., означава, че тази институция е допуснала незаконосъобразност и е нарушила принципа на добра администрация (член 41 от Хартата), като не е изпълнила задължението си да разгледа внимателно и безпристрастно нейното положение.
61.
Комисията отхвърля тези доводи на IMG и предлага основанието да бъде отхвърлено.
2. Анализ
62.
Третото основание изхожда от погрешна предпоставка, което обременява последващото му разгръщане: отново извежда от решение по дела С‑183/17 P и C‑184/17 P, че Комисията трябва да признае автоматично и неотменимо качеството на IMG на международна организация за целите на непрякото управление на средства от бюджета на Съюза.
63.
IMG приравнява допусната от Комисията незаконосъобразност в решението ѝ от 8 май 2015 г. на нарушение на принципа на добра администрация, за да поддържа, че това нарушение поражда автоматично извъндоговорната отговорност на Съюза.
64.
Както ще посоча по-подробно при обсъждането на четвъртото основание (което се припокрива с разглежданото в момента), за да възникне извъндоговорна отговорност на Съюза, не е достатъчно обикновено нарушение на принципа на добра администрация. Тази отговорност трябва да произтича от достатъчно съществено нарушение.
65.
В рамките на това основание IMG не излага доводи, които да доказват наличието на достатъчно съществено нарушение. По-конкретно не се посочва поради каква причина грешката при прилагане на правото и грешката в преценката, довели Съда до отмяната на решението на Комисията от 8 май 2015 г., представляват достатъчно съществено нарушение на принципа на добра администрация (по-специално във връзка със задължението да действа безпристрастно).
66.
Следователно третото основание трябва да се отхвърли по същество.
Д.
По четвъртото основание: погрешно тълкуване на понятието за достатъчно съществено нарушение на правна норма, която има за цел да предостави права на частноправните субекти
1. Доводи на страните
67.
Според IMG в точки 87—98 от обжалваното решение Общият съд е приложил погрешно условието за достатъчно съществено нарушение на правна норма, която има за цел да предостави права на частноправните субекти, като изискване за ангажиране на извъндоговорната отговорност на Съюза.
68.
Тя е на мнение, че международните организации, на които Комисията признава възможността да осъществяват непряко управление на средства на Съюза, имат право, в изпълнение на финансовите правила от 2002 г. и от 2012 г., техният статут да не бъде преразглеждан от Комисията впоследствие.
69.
IMG счита освен това, че Комисията не е разполагала с никаква свобода на преценка и че самото нарушение на правото статутът ѝ да не бъде поставян под въпрос, съставлява достатъчно съществено нарушение на правна норма, предназначена да предостави права на частноправните субекти.
70.
IMG твърди също, че Общият съд е допуснал грешка в точки 90—92 от обжалваното решение, като е приел, че Комисията не е извършила нарушение на принципа на добра администрация. Нарушението е настъпило вследствие на това, че Комисията не е действала с безпристрастността, която посоченият принцип предполага, което представлява достатъчно съществено нарушение на правна норма, която има за цел да предостави права на частноправните субекти.
71.
Комисията оспорва доводите на IMG и иска това основание да бъде отхвърлено, като твърди, че то е частично недопустимо поради липса на яснота, що се отнася до твърдяното нарушение на принципа на добра администрация.
2. Анализ
72.
Според Съда, за да се породи извъндоговорната отговорност на Съюза, посочена в член 340, втора алинея от ДФЕС, трябва да са налице следните условия (
23
):
–
противоправно поведение на институция на Съюза, което трябва да бъде достатъчно съществено нарушение на правна норма, която има за цел да предостави права на физически или юридически лица,
–
наличие на вреди, и
–
причинно-следствена връзка между поведението на институцията и твърдените вреди.
73.
Когато едно от тези условия не е изпълнено, искът трябва да се отхвърли изцяло, без да е нужно да се разглеждат останалите условия (
24
).
74.
Съдът е постановил, че „[…] само достатъчно съществено, а не каквото и да е нарушение на норма на правото на Съюза, защитаваща частноправните субекти, може да породи извъндоговорна отговорност на Съюза. Освен това, когато на институция или орган на Съюза е предоставено право на преценка, само явно и грубо нарушение от съответната инстанция на границите, които са наложени на това право, може да представлява достатъчно съществено нарушение на правото на Съюза“ (
25
).
75.
Следователно достатъчно съществено нарушение на правна норма, която има за цел да предостави права на физически или юридически лица, ще бъде налице тогава, когато естеството на нарушението позволява на съответната институция да бъде вменено явно и грубо незачитане на ограниченията, наложени на нейното право на преценка.
76.
В това отношение елементите, които трябва да бъдат взети предвид, са по-конкретно сложността на положенията, степента на яснота и прецизност на нарушената правна норма и обхватът на свободата на преценка, която нарушената норма предоставя на съответната институция на Съюза (
26
).
77.
Когато институция на Съюза разполага със значително ограничена свобода на преценка или дори не разполага с такава, самото нарушаване на правото на Съюза може да е достатъчно, за да се установи наличието на достатъчно съществено нарушение и да се породи извъндоговорна отговорност на Съюза (
27
).
78.
Не съществува обаче автоматизъм между липсата на право на преценка на съответната институция и наличието на достатъчно съществено нарушение. Дадено нарушение ще се счита за доказано само когато става въпрос за нередност, която при аналогични обстоятелства не би допуснала действаща разумно и с дължима грижа администрация (
28
).
79.
Преценката на доводите на IMG, изложени в разглежданото основание, с които Комисията е упрекната в двойно нарушение — от една страна, на финансовите правила от 2002 г. и от 2012 г. и от друга страна, на принципа (или на правото) на добра администрация — трябва да се извърши в съответствие с тези критерии.
а) Нарушение на финансовите правила от 2002 г. и от 2012 г.
80.
Според мен Общият съд правилно е приел, че „[…] разпоредбите на финансовите правила от 2002 г. и от 2012 г. относно непрякото управление, в които се споменават международните организации, не са правни норми, имащи за цел да предоставят на образувания, на които Комисията е признала статут на международна организация, правото този статут да не бъде поставян под въпрос […]“ (
29
).
81.
На практика, финансовите правила от 2002 г. и от 2012 г.:
–
Предоставят на Комисията правомощието да възлага на образувания — трети страни (в случая международни организации), непрякото управление на средства от бюджета на Съюза. Тези правила не предоставят правото на тези образувания да бъдат избирани за непрякото управление, нито им гарантират непрекъснатост на тяхната дейност като непреки изпълнители на бюджета на Съюза, извън случаите на конкретен акт на възлагане.
–
Предоставят на Комисията широко право на преценка при вземане на решение, в съответствие с общия интерес на Съюза, с кои международни организации възнамерява да осъществява непрякото управление на средства на Съюза, след установяване на това им качество (
30
).
–
Дават на Комисията право да преразглежда мотивирано статута на международна организация на съответните образувания или да извършва нова преценка дали е целесъобразно да продължава да им възлага непрякото управление на средства на Съюза (
31
).
82.
Така, приемайки за установени посочените предпоставки, тази част от четвъртото основание следва да бъде отхвърлена по две причини:
–
На първо място, както вече посочих, финансовите правила не предоставят на IMG право да продължава да бъде призната като международна организация и следователно да сключва с Комисията нови споразумения за делегиране при непряко управление.
–
На второ място, дори да се приеме (quod non), че тези правила предоставят посоченото право на споменатите международни организации, грешката на Комисията при приемане на решението ѝ от 8 май 2015 г. не съставлява явно и грубо незачитане на ограниченията, наложени на нейното право на преценка.
83.
Ще припомня, че в решение от 8 май 2015 г. Комисията уведомява IMG, че докато не съществува абсолютна сигурност относно статута на международна организация на това образувание, нейните служби няма да сключват с него нови споразумения за делегиране при условията на непряко управление с международни организации.
84.
Вярно е, че по отношение на съмненията това решение не отговаря на изискванията за преценка, която да го обоснове надлежно, както Съдът посочва в решение по дела C‑183/17 P и C‑184/17 P. Неговата отмяна се дължи на непълнота на доказателствата, които Комисията е представила, за да го обоснове.
85.
Този порок обаче, който е резултат от погрешна преценка на Комисията, не е бил очевиден, а е установен след състезателен правен дебат, в който са били налице разумни доводи както „за“, така и „против“ (
32
). Следователно не може да се твърди, че Комисията явно е надхвърлила ограниченията, наложени на нейното право на преценка.
б) Нарушение на принципа на добра администрация
86.
Правото (принципът) на добра администрация се съдържа в член 41, параграф 1 от Хартата, съгласно който „[в]секи има право засягащите го въпроси да бъдат разглеждани от институциите, органите, службите и агенциите на Съюза безпристрастно, справедливо и в разумен срок“ (
33
).
87.
Това право е проявление на общ принцип на правото на Съюза (
34
). Както се посочва в Разясненията относно Хартата (
35
), „[ч]лен 41 се основава на съществуването на Съюза като правова общност, чиито характеристики са развити в съдебната практика, която е утвърдила добрата администрация като общ принцип на правото“.
88.
Задължението за полагане на грижа, неразривно свързано с принципа на добра администрация, се прилага общо спрямо дейността на Комисията и означава, че същата трябва да действа старателно и предпазливо. Както Съдът постановява, „общностните административни органи могат да носят извъндоговорна отговорност за незаконосъобразно поведение, когато при действията си не полагат в пълна степен дължимата грижа и с това причиняват вреда“ (
36
).
89.
Според Съда, „когато дадена страна изтъква явна грешка в преценката, допусната от компетентната институция, съдът на Европейския съюз трябва да провери дали тази институция е разгледала внимателно и безпристрастно всички релевантни елементи на конкретния случай, на които се основава тази преценка […]. Това задължение за полагане на дължимата грижа всъщност е неразривно свързано с принципа на добра администрация и се прилага общо спрямо действията на администрацията на Съюза“ (
37
).
90.
В обжалваното решение Общият съд е прекалено лаконичен при отхвърляне на доводите на IMG относно прилагането на посочения принцип, като постановява следното:
–
„В настоящото производство обаче след отмяната и връщането на делото за ново разглеждане жалбоподателят се позовава на принципа на добра администрация в подкрепа на довода, че Комисията не може да постави под въпрос статута на международна организация, признат му от нея в миналото. В съдебното заседание в отговор на въпрос на Общия съд жалбоподателят поддържа, че по силата на посочения принцип Комисията е трябвало да разгледа положението му внимателно и безпристрастно с оглед на цялата относима информация“ (т. 90).
–
„Комисията е длъжна да се увери в статута на международна организация на субекта, с който сключва договор за делегиране при непряко управление, дори когато вече е сключила договор от същото естество с този субект, тъй като признаването на такъв статут не може да се счита за окончателно придобито […]. В изпълнение на принципа на добра администрация и на принципа на добро финансово управление […] Комисията не може да бъде упрекната, че не е сключила нови договори за делегиране при непряко управление с дадено образувание, когато статутът му на международна организация може да бъде поставен под въпрос вследствие на данни в този смисъл, доведени до знанието на тази институция“ (т. 91).
–
„Впрочем жалбоподателят не посочва точно поради каква причина грешката при прилагане на правото и явната грешка в преценката, довели Съда до отмяната на спорното решение, представляват нарушение на принципа на добра администрация, по-специално що се отнася до задължението на Комисията да действа безпристрастно, което отговаря на условията, посочени в припомнената в точка 89 [от обжалваното решение] съдебна практика, и което следователно би могло да ангажира отговорността на Съюза“ (т. 92).
91.
IMG упреква Общия съд в неспазване на правото на добра администрация, изразяващо се в конкретното право Комисията да разгледа положението на жалбоподателя с дължимата грижа, старателно и предпазливо. Доказателство за това била отмяната на нейните актове с решение по дела C‑183/17 P и C‑184/17 P.
92.
Комисията отхвърля този упрек, като твърди, че за да възникне извъндоговорна отговорност, не е достатъчно само противоправно поведение: необходимо е също така да бъде доказано, че съответната институция не е действала внимателно или безпристрастно — обстоятелство, което според нея не е доказано от IMG.
93.
След постановяването на решение по дела C‑183/17 P и C‑184/17 P вече е безспорно, че Комисията е допуснала незаконосъобразност в решението от 8 май 2015 г.
94.
Въпреки това незаконосъобразно решение с такива характеристики не нарушава автоматично принципа на добра администрация (в проявлението му на право на лицата засягащите ги въпроси да бъдат разглеждани от институциите на Съюза с дължима грижа) до такава степен, че да породи имуществена отговорност на Съюза.
95.
Несъмнено в решението от 8 май 2015 г. е допусната грешка в преценката на доказателствата, които го обосновават. Комисията приема това решение при упражняване на правото си на преценка въз основа на някои, но не на всички фактори, които a posteriori и след състезателния дебат в рамките на съдебно обжалване ще се окажат необходими за потвърждаване или отхвърляне на качеството на IMG на международна организация.
96.
Не откривам в това достатъчно съществено нарушение на принципа на добра администрация.
97.
Неизпълнението на задължението за полагане на грижа не може да бъде определено, без да бъдат взети предвид областта, обстоятелствата и контекста, в които посоченото задължение се налага на институцията на Съюза, която е субект на това задължение (
38
).
98.
Комисията е действала с цел да гарантира доброто управление на бюджета на Съюза, което е присъщо за администрация, която полага дължима грижа за публичните средства. Макар, повтарям, съмненията относно качеството на IMG на международна организация (и следователно относно способността ѝ да осъществява непряко управление на средства на Съюза) да не са били достатъчно основателни към съответния момент, не може да се отрече, че е съществувало положение на несигурност в това отношение.
99.
Вярно е, че Комисията не е положила достатъчно старание, за да събере през 2015 г. всички данни относно истинското естество на IMG, поради което, както Съдът посочва, се е произнесла на недостатъчна база. Комисията може да бъде упрекната в това, че тогава не е извършила достатъчно изчерпателна проверка като тази, въз основа на която е приела новото решение от 8 юни 2012 г., за да удостовери, че IMG не е международна организация.
100.
Комисията не е трябвало да чака до 8 юни 2021 г., за да изясни окончателно дали IMG има качеството на международна организация. Без съмнение, тя е поискала от IMG информация и последната не я е предоставила, поради което Комисията е трябвало да се обърне към държавите, за които се твърди, че членуват в тази организация, за да я информират за участието ѝ в нея. Проявата на по-голяма административна грижа би била желателна, но не установявам в поведението ѝ достатъчно съществено нарушение на задължението на Комисията за полагане на грижа, свързано с правото на добра администрация, което да може да породи извъндоговорна отговорност на Съюза (
39
).
101.
При не толкова стриктен режим на извъндоговорна отговорност на институциите на Съюза, отколкото произтичащия от практиката на Съда, самата отмяна на дадено решение би могла евентуално да породи задължение за обезщетяване на причинените вреди.
102.
Не е такъв случаят, ако тази извъндоговорна отговорност произтича не от каквото и да било, а от достатъчно съществено нарушение на норма от правото на Съюза, защитаваща частноправните субекти. Освен това, „когато на институция или орган на Съюза е предоставено право на преценка, само явно и грубо нарушение от тяхна страна на границите, които са наложени на това право, може да представлява подобно достатъчно съществено нарушение на правото на Съюза“ (
40
), което, както вече посочих, не е налице в разглеждания случай.
103.
Ето защо считам, че макар Комисията да е приела решението от 8 май 2015 г. без да го подкрепи с необходимите доказателства, тя не е извършила достатъчно съществено нарушение поради неизпълнение на задължението си за полагане на грижа. Нейната грешка — която е безспорна — не може да бъде определена като неизвинима (
41
), нито изводите ѝ, които е можело да бъдат оспорени, са били неоправдани (
42
), независимо от липсата на достатъчно доказателства, които да ги обосноват.
104.
В обобщение, четвъртото основание трябва да бъде отхвърлено по същество.
Е.
По петото, шестото и седмото основание: нарушения, свързани с претърпяната от IMG вреда
1. Доводи на страните
105.
В петото основание IMG твърди, че що се отнася до исканията, съдържащите в точка 40, първо до трето тире от обжалваното решение, Общият съд е нарушил принципа на поправяне в натура, не е изпълнил задължението си за мотивиране, нарушил е условията за допустимост, както и член 76, буква д) и член 84, параграф 1 от своя процедурен правилник.
106.
В шестото основание IMG твърди, че що се отнася до исканията, съдържащи се в точка 40, четвърто тире от обжалваното решение, Общият съд не е изпълнил задължението си за мотивиране и е нарушил член 76, буква д) и член 84, параграф 1 от своя процедурен правилник.
107.
В седмото основание IMG твърди, че що се отнася до неимуществените вреди, Общият съд е нарушил принципа на поправяне в натура, не е изпълнил задължението си за мотивиране, нарушил е член 76, буква д) и член 84, параграф 1 от процедурния си правилник и е нарушил правомощието на съда за пълен съдебен контрол.
108.
Комисията оспорва тези три основания и моли да бъдат отхвърлени.
2. Анализ
109.
Според мен, ако отхвърли предходните основания, Съдът трябва да отхвърли и тези три основания като неотносими.
110.
Според постоянната съдебна практика „Съюзът носи извъндоговорна отговорност […] при наличието на […] противоправно поведение на институция на Съюза, наличие на вреди и причинно-следствена връзка между поведението на институцията и твърдените вреди […] [С]лед като едно от тези условия не е изпълнено, искът трябва да се отхвърли изцяло, без да е нужно да се разглеждат другите условия за извъндоговорната отговорност […] (
43
).
111.
Дотук се опитах да аргументирам, че не е налице достатъчно съществено нарушение на правна норма, която предоставя права на IMG. Тъй като не е изпълнено първото от задължителните условия за ангажиране на извъндоговорната отговорност на Съюза, не е необходимо произнасяне по наличието на вреда и нейното количествено определяне.
112.
Поради това предлагам петото, шестото и седмото основание да бъдат отхвърлени като неотносими.
VIII. По съдебните разноски
113.
Съгласно член 138, параграф 1 от Процедурния правилник, приложим към производството по обжалване по силата на член 184, параграф 2 от същия, загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане.
114.
Тъй като Комисията е направила такова искане и исканията на IMG са отхвърлени, последната трябва да бъде осъдена да заплати съдебните разноски.
IX. Заключение
115.
Предвид гореизложените съображения, предлагам на Съда:
1)
Да обяви за недопустимо новото основание, въведено от Комисията.
2)
Да отхвърли по същество първото, третото и четвъртото основание.
3)
Да отхвърли отчасти по същество и отчасти като неотносимо второто основание.
4)
Да отхвърли като неотносими петото, шестото и седмото основание.
5)
Да осъди International Management Group да понесе направените от нея разноски, както и разноските, направени от Европейската комисия, с изключение на тези, свързани с новото основание, въведено от последната.
(
1
)	Език на оригиналния текст: испански.
(
2
)	Решение на Общия съд от 2 февруари 2017 г., IMG/Комисия (T‑381/15, непубликувано, EU:T:2017:57).
(
3
)	Решение на Съда от 31 януари 2019 г., International Management Group/Комисия (съединени дела C‑183/17 P и C‑184/17 P, EU:C:2019:78, наричано по-нататък „решение по дела C‑183/17 P и C‑184/17 P“).
(
4
)	Решение на Общия съд от 9 септември 2020 г., IMG/Комисия (T‑381/15 RENV, непубликувано, EU:T:2020:406), наричано по-нататък „обжалваното решение“.
(
5
)	Регламент на Съвета от 25 юни 2002 година относно Финансовия регламент, приложим за общия бюджет на Европейските общности (ОВ L 248, 2002 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 3, стр. 198), изменен с Регламент (ЕО, Евратом) № 1995/2006 на Съвета от 13 декември 2006 г. (ОВ L 390, 2006 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 7, стр. 137), наричан по-нататък „Финансов регламент 2002“.
(
6
)	Регламент на Комисията от 23 декември 2002 година за определяне на подробни правила за прилагане на Регламент (ЕО, Евратом) № 1605/2002 (ОВ L 357, 2002 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 1, том 4, стр. 3), изменен с Регламент (ЕО, Евратом) № 478/2007 на Комисията от 23 април 2007 г. (ОВ L 111, 2007 г., стр. 13).
(
7
)	Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012 на Европейския парламент и на Съвета от 25 октомври 2012 относно финансовите правила, приложими за общия бюджет на Съюза и за отмяна на Регламент (ЕО, Евратом) № 1605/2002 (ОВ L 298, 2012 г., стр. 1). Регламент № 966/2012 е отменен на свой ред с Регламент (ЕС, Евратом) 2018/1046 на Европейския парламент и на Съвета от 18 юли 2018 година за финансовите правила, приложими за общия бюджет на Съюза, за изменение на регламенти (ЕС) № 1296/2013, (ЕС) № 1301/2013, (ЕС) № 1303/2013, (ЕС) № 1304/2013, (ЕС) № 1309/2013, (ЕС) № 1316/2013, (ЕС) № 223/2014 и (ЕС) № 283/2014 и на Решение № 541/2014/ЕС и за отмяна на Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012 (ОВ L 193, 2018 г., стр. 1).
(
8
)	Делегиран регламент на Комисията от 29 октомври 2012 година относно правилата за прилагане на Регламент (ЕС, Евратом) № 966/2012 (ОВ L 362, 2012 г., стр. 1).
(
9
)	Решение по дела C‑183/17 P и C‑184/17 P, точки 16—28.
(
10
)	Решение по дела C‑183/17 P и C‑184/17 P, точка 97.
(
11
)	Пак там, точки 94—96. В тези точки се посочва:
– Що се касае до съмнението „относно действителното членство на няколко от държавите, представяни от IMG като нейни членове, от констатациите на самия Общ съд се установява, че съмненията на Комисията по този въпрос се отнасят само до „някои“ от членовете на IMG, и по-точно до пет от тях от общо шестнадесет. Такива съмнения обаче, ако се предположи, че са основателни, в международното право не водят до лишаване на образуванието, чиито членове тези държави не са или вече не са, от качеството на „международна организация“, и то още по-малко, когато, както в случая, съответните държави са само много миноритарна част от това образувание“.
– Що се касае до съмненията „относно правомощията на лицата, представлявали някои държави при подписването на учредителния акт на IMG, следва също да се отбележи, че това би могло евентуално да предизвика съмнение относно валидността на акта на подписването от тези държави по-конкретно на учредителния акт на IMG, но не и относно валидността на самото създаване на тази организация, като се има предвид, че посочените евентуални нередовности на представителството се отнасят само до ограничен брой държави участнички“.
– Колкото до „третото обстоятелство относно уведомяването на OLAF от генералния секретар на ООН, че IMG не е специализирана агенция на ООН, достатъчно е да се отбележи, че то е напълно правно ирелевантно. Наистина, както следва от точка 91 от настоящото решение, финансовите разпоредби от 2002 г. и от 2012 г. изобщо не налагат образувание да бъде агенция на ООН, за да може да се квалифицира като „международна организация“. В случая освен това е безспорно, че IMG никога не е твърдяла, че е такава агенция, а твърди, че има качеството на „международна организация от публичния сектор, създадена с междуправителствена спогодба“ […]“.
(
12
)	Определение от 9 юни 2020 г., International Management Group/Комисия (C‑183/17 P‑INT, EU:C:2020:507, наричано по-нататък „определение C‑183/17 P‑INT“).
(
13
)	Пак там, точка 23.
(
14
)	За да направи този извод, Общият съд се основава на три съображения. На първо място, според постоянната съдебна практика този принцип „сам по себе си не предоставя права на частноправните субекти, освен когато представлява израз на конкретни права“. Освен това от извършената преди това от посочената юрисдикция правна преценка произтича, че Комисията може да поставя под въпрос статута на IMG на международна организация по смисъла на финансовите правила от 2002 г. и 2012 г. На последно място, IMG не доказва по какъв начин незаконосъобразността, която мотивира Съда да отмени решението от 8 май 2015 г., представлява нарушение на принципа на добра администрация, и по-конкретно на задължението на Комисията за полагане на грижа.
(
15
)	По-нататък Комисията повтаря искането си IMG да предостави документите, споменати в писмото ѝ от 6 май 2019 г., като уточнява, че в противен случай ще се обърне директно към държавите, които IMG счита за свои членове.
(
16
)	Определение от 9 септември 2020 г., IMG/Комисия (T‑645/19, непубликувано, EU:T:2020:388).
(
17
)	Дело Т‑509/21.
(
18
)	По отношение на предмета на спора след обжалването и връщането на делото, в точка 39 от обжалваното решение се посочва, че „в съдебното заседание в отговор на въпрос на Общия съд страните потвърждават, че предметът на настоящия спор не надхвърля поправянето на вредите, произтичащи от решението на Комисията, съдържащо се в писмото от 8 май 2015 г., отменено от Съда, да не сключва с жалбоподателя нови договори за делегиране при непряко управление, „докато няма абсолютна сигурност относно [статута му] на международна организация“ […]“. Курсивът е мой.
(
19
)	Точка 80 от обжалваното решение.
(
20
)	Относно този принцип вж. решения от 16 юли 2020 г., ADR Center/Комисия (C‑584/17 P, EU:C:2020:576, т. 100—102), и от 28 февруари 2019 г., Alfamicro/Комисия (C‑14/18 P, EU:C:2019:159, т. 65—67).
(
21
)	Според Комисията преоценката е често срещана административна практика (която се извършва по-специално при законодателни изменения на финансовите правила, както при Делегиран регламент 2015/2462) и освен в случая с IMG, не е била повод за съдебни спорове.
(
22
)	Точки 29 и 39 от настоящото заключение.
(
23
)	Решения от 28 октомври 2021 г., Vialto Consulting/Комисия (C‑650/19 P, EU:C:2021:879, т. 138), от 5 февруари 2021 г., Dalli/Комисия (C‑615/19 P, EU:C:2021:133, т. 41) и от 5 септември 2019 г., Европейски съюз/Guardian Europe и Guardian Europe/Европейски съюз (C‑447/17 P и C‑479/17 P, EU:C:2019:672, т. 147), от 13 септември 2018 г., Европейски съюз/Kendrion (C‑150/17 P, EU:C:2018:1014, т. 117), и от 4 юли 2000 г., Bergaderm и Goupil/Комисия (C‑352/98 P, EU:C:2000:361, т. 42).
(
24
)	Решения от 5 февруари 2021 г., Dalli/Комисия (C‑615/19 P, EU:C:2021:133, т. 42), и от 5 септември 2019 г., Европейски съюз/Guardian Europe и Guardian Europe/Европейски съюз (C‑447/17 P и C‑479/17 P, EU:C:2019:672, т. 148).
(
25
)	Решение от 4 април 2017 г., Омбудсман/Staelen (C‑337/15 P, EU:C:2017:256, т. 37).
(
26
)	Решение от 30 май 2017 г., Safa Nicu Sepahan/Съвет (C‑45/15 P, EU:C:2017:402, т. 30).
(
27
)	Решения от 28 октомври 2021 г., Vialto Consulting/Комисия (C‑650/19 P, EU:C:2021:879, т. 142), от 20 януари 2021 г., Комисия/Printeos (C‑301/19 P, EU:C:2021:39, т. 103), и от 10 декември 2002 г., Комисия/Camar и Tico (C‑312/00 P, EU:C:2002:736, т. 54).
(
28
)	Решения от 10 септември 2019 г., HTTS/Съвет (C‑123/18 P, EU:C:2019:694, т. 43), от 23 март 2004 г., Омбудсман/Lamberts (C‑234/02 P, EU:C:2004:174, т. 49), и от 4 април 2017 г., Омбудсман /Staelen (C‑337/15 P, EU:C:2017:256, т. 31).
(
29
)	Точка 88 от обжалваното решение.
(
30
)	Решение по дела C‑183/17 P и C‑184/17 P, точка 89: „[…] когато Комисията смята да приеме решението, с което възлага задачи по изпълнението на бюджета на дадено образувание на това основание, тя има задължение да се увери, че то има качеството на международна организация“.
(
31
)	Пак там, точка 90: „[…] когато след приемането на решение, с което възлага задачи по изпълнението на бюджета на дадено образувание в качеството му на международна организация, Комисията приема решения като спорните решения въз основа на данни, които според нея могат да поставят под съмнение това качество, посочените решения трябва да са обосновани както от правна, така и от фактическа страна“.
(
32
)	Според мен в подкрепа на това твърдение е обстоятелството, че в заключението по дела C‑183/17 P и C‑184/17 P (EU:C:2018:782) генералният адвокат Saugmandsgaard Øe приема, че „Общият съд не е упражнил неправилно правомощието си за контрол, когато е стигнал до заключението, че с оглед на представените доказателства по делото е било правомерно и законосъобразно Комисията да реши да не възлага занапред на IMG задачи по изпълнението на бюджета на Съюза, в известен смисъл като предпазна мярка до изясняването на въпроса с правния статут на заинтересованото лице“ (т. 64).
(
33
)	Според Съда институциите, органите, службите и агенциите на Съюза трябва да зачитат основните права, гарантирани от правото на Съюза, сред които е и правото на добра администрация, закрепено в член 41 от Хартата (решения от 21 октомври 2021 г., Парламент/UZ, C‑894/19 P, EU:C:2021:863, т. 51 и 52 и от 27 март 2019 г., August Wolff и Remedia/Комисия (C‑680/16 P, EU:C:2019:257, т. 24 и цитираната съдебна практика).
(
34
)	Решения от 8 май 2014 г., N. (C‑604/12, EU:C:2014:302, т. 49), и от 19 юни 2014 г., Commune de Millau и SEMEA/Комисия (C‑531/12 P, EU:C:2014:2008, т. 97).
(
35
)	ОВ C 303, 2007 г., стр. 17.
(
36
)	Решение от 16 декември 2008 г., Masdar (UK)/Комисия (C‑47/07 P, EU:C:2008:726, т. 91).
(
37
)	Решение от 22 ноември 2017 г., Комисия/Bilbaína de Alquitranes и др. (C‑691/15 P, EU:C:2017:882, т. 35).
(
38
)	Решение от 4 април 2017 г., Омбудсман/Staelen (C‑337/15 P, EU:C:2017:256, т. 40), и от 30 януари 1992 г., Finsider и др./Комисия (C‑363/88 y C‑364/88, EU:C:1992:44, т. 24).
(
39
)	Освен това при аналогични обстоятелства тази нередност би могла да бъде допусната от всяка друга администрация, която изпитва съмнения относно правното естество на дадена организация, която предстои да се включи в непрякото управление на публичните средства.
(
40
)	Решение от 4 април 2017 г., Омбудсман/Staelen (C‑337/15 P, EU:C:2017:256, т. 37).
(
41
)	Решения от 30 януари 1992 г., Finsider и др./Комисия (C‑363/88 y C‑364/88, EU:C:1992:44, т. 22), и от 4 юли 2000 г., Haim (C‑424/97, EU:C:2000:357, т. 42 и 43).
(
42
)	Решение от 22 октомври 1991 г., Nölle (C‑16/90, EU:C:1991:402, т. 13).
(
43
)	Решение от 5 февруари 2021 г., Dalli/Комисия (C‑615/19 P, EU:C:2021:133, т. 42), и от 5 септември 2019 г., Европейски съюз/Guardian Europe и Guardian Europe/Европейски съюз (C‑447/17 P и C‑479/17 P, EU:C:2019:672, т. 148).