62023CJ0239_RES
Дело C‑239/23
Karl und Georg Anwander GbR Güterverwaltung
срещу
Land Baden-Württemberg
(Преюдициално запитване, отправено от Verwaltungsgericht Sigmaringen)
Решение на Съда (втори състав) от 17 октомври 2024 година
„Преюдициално запитване — Обща селскостопанска политика (ОСП) — Финансиране от Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) — Регламент (ЕС) № 1305/2013 — Членове 31 и 32 — Плащания за райони с природни или други специфични ограничения — Планински райони — Компенсаторна добавка — Национални административни разпоредби, които изключват плащането на тази добавка за отговарящи на условията райони, разположени в област на същата държава членка, различна от областта, в която се намира седалището на земеделското стопанство — Разпоредби, в които седалището на земеделското стопанство е използвано като условие за предоставяне на посочената компенсаторна добавка“
Селско стопанство — Обща селскостопанска политика — Финансиране от ЕЗФРСР — Подпомагане на развитието на селските райони — Плащания за райони с природни или други специфични ограничения — Условие за предоставяне — Изключване на отговарящи на условията райони, разположени извън областта на държава членка, предвиждаща такова плащане в програмата си за развитие на селските райони — Допустимост — Условие, свързано със седалището на стопанството на земеделския стопанин — Недопустимост
(член 40, параграф 2 ДФЕС, член 2, параграф 1, втора алинея, буква б), членове 31, 32, 60, 65 и 66 от Регламент № 13056/2013 на Европейския парламент и на Съвета, изменен с Регламент 2017/2393)
(вж. т. 46—51, 57, 58, 60, 61, 63—65; т. 1 от диспозитива)
Селско стопанство — Обща селскостопанска политика — Финансиране от ЕЗФРСР — Подпомагане на развитието на селските райони — Плащания за райони с природни или други специфични ограничения — Право на плащане, предоставено пряко от правото на Съюза — Условие
(член 13 и член 31, параграф 1, първа алинея и параграф 2 от Регламент № 1305/2013 на Европейския парламент и на Съвета, изменен с Регламент 2017/2393)
(вж. т. 68—73; т. 2 от диспозитива)
Селско стопанство — Обща селскостопанска политика — Финансиране от ЕЗФРСР — Подпомагане на развитието на селските райони — Плащания за райони с природни или други специфични ограничения — Длъжник на плащането
(член 2, параграф 1, втора алинея, буква б) и член 31, параграф 1 от Регламент № 1305/2013 на Европейския парламент и на Съвета, изменен с Регламент 2017/2393)
(вж. т. 75—77; т. 3 от диспозитива)
Резюме
Сезиран с преюдициално запитване от Verwaltungsgericht Sigmaringen (Административен съд, Зигмаринген, Германия), Съдът уточнява условията за отпускане на плащания за планинските райони и за други райони с природни или други специфични ограничения, предвидени в член 31 от Регламент № 1305/2013 (
1
).
Дружеството Karl und Georg GbR Anwander Güterverwaltung управлява млекодобивно стопанство в Германия, в граничния район между Land Baden-Württemberg (провинция Баден-Вюртемберг) и Freistaat Bayern (провинция Бавария). Седалището на стопанството му е в Баден-Вюртемберг. То разполага с около 100 хектара в тази федерална провинция и с около 27 хектара в Бавария. Всички тези площи са разположени в планински район и са класифицирани от органите на посочените провинции като площи, отговарящи на условията за подпомагане от Европейския съюз за планинските райони.
През 2019 г. дружеството подава до компетентния орган на провинция Баден-Вюртемберг заявление за подпомагане за всички тези площи. Заявлението е отхвърлено за разположените в Бавария площи, с мотива че те не се намират в Баден-Вюртемберг.
След като жалбата му по административен ред срещу този частичен отказ на компетентния орган е отхвърлена, дружеството сезира запитващата юрисдикция, за да му бъде отпусната помощ за площите в Бавария. В този контекст посочената юрисдикция иска от Съда да установи обхвата на свободата на преценка, с която разполагат държавите членки и техните региони, за да определят условията за отпускане на компенсаторни добавки за планински райони и за други райони с природни или други специфични ограничения. Освен това тя иска да се установи, от една страна, дали Регламент № 1305/2013 предоставя пряко на съответните земеделски стопани право да им бъде изплатена такава добавка, и от друга страна, спрямо кой орган може съответно да се предяви правото на плащане.
Съображения на Съда
На първо място, що се отнася до условията за предоставяне на компенсаторна добавка на земеделски стопани в планински райони и в други райони с природни или други специфични ограничения, Съдът най-напред се произнася по възможността даден регион на държава членка да ограничи отпускането на тази добавка до отговарящите на условията райони, разположени на негова територия.
В това отношение той подчертава, че планинските райони и другите райони с ограничения, за които земеделският стопанин може да получи компенсаторна добавка, са определени въз основа на член 32 от Регламент № 1305/2013 в съответните национални или регионални програми. От това следва, че когато държава членка е избрала да изготви пакет от регионални програми, съответните региони трябва да изберат мерките за постигане на целите за развитие на селските райони, сред които евентуално предвидената в член 31 от този регламент мярка, и да ги включат в съответните си програми. Всъщност различните регионални програми имат отделен и самостоятелен характер.
Така, когато се реши съответните мерки да се програмират на регионално равнище, за структурата на Регламент № 1305/2013 е присъщо свободата на преценка, с която разполагат регионите на държавите членки, да може да се прилага само в техните регионални програми и в този случай само с оглед на територията на съответната регионална единица. Също така регион на държава членка не може нито да определи отговарящите на условията райони, нито да предостави компенсаторни добавки за такива райони извън своята територия, тъй като за посочената структура е присъщо териториално ограничение на предоставянето на посочените добавки.
Второ, Съдът счита, че предоставянето на тази добавка все пак не може да зависи от мястото, където е седалището на стопанството на земеделския стопанин. Всъщност установените в член 32 от Регламент № 1305/2013 критерии за определяне на районите, които отговарят на условията за подпомагане, са свързани с биофизичните или природните характеристики на съответните райони, т.е. обективни обстоятелства, произтичащи от природните дадености на разглежданите райони.
От една страна обаче, седалището на стопанството на земеделски стопанин не е сред тези критерии и няма никаква връзка с биофизичните или природните характеристики на даден район, които водят до неговото съответствие с условията за подпомагане като район с ограничения. От друга страна, когато държава членка или регион на държава членка предвиди в програмата си за развитие на селските райони допълнително условие за получаването на плащания, при упражняване на признатата си свобода на преценка те се отклоняват от изчерпателно изброените в членове 31 и 32 от Регламент № 1305/2013 условия, свързани с определянето на отговарящите на условията за подпомагане райони и със статута на активен земеделски стопанин, като по този начин накърняват полезното действие на тези разпоредби и нарушават принципа на недопускане на дискриминация, закрепен в член 40, параграф 2 ДФЕС
На второ място, що се отнася до наличието на право на плащане на такава добавка, което произтича пряко от Регламент № 1305/2013, Съдът припомня, че несъмнено държавите членки или техните региони могат да изберат какво да включат в програмите си за развитие на селските райони. Освен това плащането на компенсаторна добавка по смисъла на член 31 от Регламент № 1305/2013 не може да се квалифицира като мярка, която държавите членки или техните региони трябва задължително да включат в своите програми.
От текста на член 31, параграф 1, първа алинея и параграф 2 от Регламент № 1305/2013 обаче следва, че когато държава членка или регион на държава членка предвижда плащания за райони с ограничения, които са определени като отговарящи на условията за подпомагане, всеки „активен земеделски стопанин“ по смисъла на член 9 от Регламент № 1307/2013 има право да му бъде изплатена такава добавка.
Когато обаче в съответната програма за развитие на селските райони не е предвидено плащане за такива райони, не може да възникне право на изплащане на компенсаторна добавка в полза на земеделските стопани, които стопанисват земеделски площи в тези райони.
На последно място, що се отнася до изискуемостта на добавката, Съдът посочва, че правото на активен земеделски стопанин на изплащане на компенсаторна добавка може да бъде предявено само срещу административно-териториалната единица, която в своята програма за развитие на селските райони е решила да изплаща компенсаторни добавки само за отговарящите на условията райони, разположени на нейната територия.
(
1
)	Регламент (ЕС) № 1305/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 17 декември 2013 година относно подпомагане на развитието на селските райони от Европейския земеделски фонд за развитие на селските райони (ЕЗФРСР) и за отмяна на Регламент (ЕО) № 1698/2005 на Съвета (ОВ L 347, 2013 г., стр. 487 и поправка в ОВ L 130, 2016 г., стр. 1), изменен с Регламент (ЕС) 2017/2393 на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2017 г. (ОВ L 350, 2017 г., стр. 15) (наричан по-нататък „Регламент № 1305/2013“).