62023CC0383
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
L. MEDINA
представено на 12 септември 2024 година (
1
)
Дело C‑383/23
Anklagemyndigheden
срещу
ILVA A/S
(Преюдициално запитване, отправено от Vestre Landsret (Западен областен съд, Дания)
„Преюдициално запитване — Защита на личните данни — Регламент (ЕС) 2016/679 — Член 83 — Административни наказания „глоба“ или „имуществена санкция“ — Глоби или имуществени санкции, различни от административните наказания „глоба“ или „имуществена санкция“ — Понятието „предприятие“ — Членове 101 и 102 ДФЕС — Дружество майка и дъщерно дружество — Нарушение на Регламент 2016/679 от дъщерно дружество — Изчисляване на размера на имуществената санкция — Вземане предвид на общия оборот на групата, в която участва съответното дружество — Наказателно производство“
1.
С настоящото преюдициално запитване, отправено от Vestre Landsret (Западен областен съд, Дания), се иска тълкуване на член 83, параграфи 4—6 от Регламент (ЕС) 2016/679 (
2
). То е отправено в рамките на наказателно производство, образувано от Anklagemyndigheden (прокуратура, Дания) срещу дружеството ILVA A/S (наричано по-нататък „ILVA“) (
3
), за това, че в качеството си на администратор на лични данни на не по-малко от 350000 бивши клиенти не е изпълнило задълженията си по член 5, параграф 1, буква д), член 5, параграф 2 и член 6 от ОРЗД.
2.
Делото се отнася до въпроса дали с оглед на съображение 150 от ОРЗД терминът „предприятие“, съдържащ се в член 83, параграфи 4—6 от този регламент, трябва да се тълкува в смисъл, съответстващ на понятието „предприятие“ съгласно конкурентното право на Съюза (членове 101 и 102 ДФЕС). Това повдига въпроса дали, когато на дадено дружество се налага имуществена санкция за нарушение на ОРЗД, следва да се вземе предвид общият годишен оборот на стопанския субект (или група), част от който е дружеството нарушител, а не само общият годишен оборот на самото това дружество.
3.
Особеността на настоящото дело се състои в това, че в случая по главното производство имуществената санкция е наложена не от упражняващ надзорните си правомощия национален надзорен орган за защита на данните, а от съд в наказателно производство. Всъщност законодателят на Съюза е включил в ОРЗД специална разпоредба в това отношение, която е приложима по-специално за Дания.
I. Правна уредба
А.
Правото на Съюза
4.
Съгласно съображения 150 и 151 от ОРЗД:
„(150)
С цел да се засилят и хармонизират административните наказания за нарушения на настоящия регламент, всеки надзорен орган следва да има правомощието да налага административни наказания „глоба“ или „имуществена санкция“. В настоящия регламент следва да се посочат нарушенията и максималният размер и критериите за определяне на съответните административни наказания „глоба“ или „имуществена санкция“, които следва да се определят от компетентния надзорен орган във всеки отделен случай, като се вземат предвид всички обстоятелства, свързани с конкретната ситуация, по-специално при надлежно отчитане на естеството, тежестта и продължителността на нарушението и на последиците от него, както и на мерките, предприети, за да се гарантира спазване на задълженията по настоящия регламент и за да се предотвратят или смекчат последиците от нарушението. Когато имуществената санкция се налага на предприятие, понятието „предприятие“ следва да се разбира като предприятие в съответствие с членове 101 и 102 от ДФЕС за тези цели. […]
(151)
Правните системи на Дания и Естония не позволяват налагането на административните наказания „глоба“ или „имуществена санкция“, посочени в настоящия регламент. Правилата относно административните наказания „глоба“ или „имуществена санкция“ могат да се прилагат по такъв начин, че в Дания глобата или имуществената санкция да се налага от компетентни национални съдилища като наказание, а в Естония глобата или имуществената санкция да се налага от надзорния орган в рамките на процедура за нарушение, при условие че това прилагане на правилата в посочените държави членки има ефект, равностоен на административни наказания „глоба“ или „имуществена санкция“, налагани от надзорни органи. Поради това компетентните национални съдилища следва да вземат под внимание препоръката на надзорния орган, иницииращ глобата или имуществената санкция. Във всички случаи наложените глоби или имуществени санкции следва да са ефективни, пропорционални и възпиращи“.
5.
Член 83 от ОРЗД, озаглавен „Общи условия за налагане на административни наказания „глоба“ или „имуществена санкция“, предвижда:
„1.   Всеки надзорен орган гарантира, че наложените административни наказания „глоба“ или „имуществена санкция“ в съответствие с настоящия член за извършени нарушения на настоящия регламент, посочени в параграфи 4, 5 и 6, във всеки конкретен случай са ефективни, пропорционални и възпиращи.
2.   В зависимост от обстоятелствата във всеки конкретен случай административните наказания „глоба“ или „имуществена санкция“ се налагат в допълнение към мерките, посочени в член 58, параграф 2, букви а)—з) и й), или вместо тях. Когато се взема решение дали да бъде наложено административно наказание „глоба“ или „имуществена санкция“ и се определя нейният размер, във всеки конкретен случай надлежно се разглеждат следните елементи:
[…]
3.   Ако администратор или обработващ лични данни умишлено или по небрежност наруши няколко разпоредби на настоящия регламент при една и съща операция по обработване или при свързани операции, общият размер на административната глоба или имуществената санкция не може да надвишава сумата, определена за най-тежкото нарушение.
4.   Нарушенията на посочените по-долу разпоредби подлежат, в съответствие с параграф 2, на административно наказание „глоба“ или „имуществена санкция“ в размер до 10000000 EUR или, в случай на предприятие — до 2 % от общия му годишен световен оборот за предходната финансова година, която от двете суми е по-висока:
[…]
5.   Нарушенията на посочените по-долу разпоредби подлежат, в съответствие с параграф 2, на административно наказание „глоба“ или „имуществена санкция“ в размер до 20000000 EUR или, в случай на предприятие — до 4 % от общия му годишен световен оборот за предходната финансова година, която от двете суми е по-висока:
[…]
6.   Нeспазването на разпореждане на надзорния орган, както е посочено в член 58, параграф 2, подлежи, в съответствие с параграф 2 от настоящия член, на административно наказание „глоба“ или „имуществена санкция“ в размер до 20000000 EUR или, в случай на предприятие — до 4 % от общия му годишен световен оборот за предходната финансова година, която от двете суми е по-висока.
[…]
8.   Упражняването от надзорния орган на правомощията му по настоящия член зависи от съответните процедурни гаранции в съответствие с правото на Съюза и правото на държавата членка, включително ефективна съдебна защита и справедлив съдебен процес.
[…]“.
Б.
Националното право
6.
Член 41 от Lov nr. 502 af 23. maj 2018 om supplerende bestemmelser til forordning om beskyttelse af fysiske personer i forbindelse med behandling af personoplysninger og om fri udveksling af sådanne oplysninger (Закон № 502 от 23 май 2018 г. за определяне на допълнителни правила към Регламента за защита на физическите лица във връзка с обработването на лични данни и относно свободното движение на такива данни) предвижда:
„[Параграф 1.] Ако не подлежи на по-тежко наказание по друг закон, с глоба/имуществена санкция или с лишаване от свобода до шест месеца се наказва всеки, който наруши разпоредбите относно:
[…]
4)
съдържащите се в членове 5—7 и 9 от [ОРЗД] основни принципи на обработването, включително условията за даване на съгласие,
[…]
Параграф 3. При налагането на наказание по параграфи 1 и 2 се прилагат разпоредбите на член 83, параграф 2 от [ОРЗД].
[…]
Параграф 6. Дружествата и др. (юридически лица) може да носят наказателна отговорност по реда на глава 5 от [Straffeloven (Наказателен кодекс)] […]“.
II. Фактите в основата на главното производство и преюдициалните въпроси
7.
Срещу ILVA е повдигнато обвинение пред датските съдилища за това, че в периода от май 2018 г. до януари 2019 г. е нарушило задълженията си по член 5, параграф 1, буква д), член 5, параграф 2 и член 6 от ОРЗД в качеството си на администратор на лични данни във връзка със съхраняването на лични данни, отнасящи се до негови бивши клиенти.
8.
ILVA управлява верига от мебелни магазини и е част от Lars Larsen Group (наричана по-нататък „групата“). Общият оборот на групата през финансовата 2016/2017 г. възлиза на 6,57 млрд. датски крони (DKK) (около 881 млн. евро). В рамките на този оборот оборотът на дъщерното дружество ILVA възлиза на 1,8 млрд. DKK (около 241 млн. евро).
9.
По препоръка на Datatilsynet (Агенция за защита на данните, Дания, която е датският орган по защита на данните или „надзорният орган“ съгласно ОРЗД) прокурорът иска на ILVA да бъде наложена имуществена санкция в размер на 1,5 милиона DKK (около 201000 евро). Взетият предвид за изчисляването на размера на тази имуществена санкция оборот е не този на ILVA, а общият оборот на цялата група.
10.
С решение от 12 февруари 2021 г. Retten i Aarhus (Първоинстанционен съд, Орхус) признава ILVA за виновно по повдигнатото обвинение, но постановява, че то е действало по небрежност, противно на твърденията на прокурора. Посоченият съд осъжда ILVA да заплати имуществена санкция в размер на 100000 DKK (около 13400 евро). Освен това според този съд, доколкото обвиненията са повдигнати само срещу ILVA, а не срещу цялата група, не е необходимо да се взема предвид оборотът на тази група, за да се изчисли размерът на имуществената санкция. Той посочва също така, че ILVA е извършвало самостоятелна дейност по търговия на дребно и че групата не е създала това дъщерно дружество единствено с цел да му възложи обработката на личните данни на групата.
11.
Прокурорът протестира това решение пред Vestre Landsret (Западен областен съд, Дания), който е запитващата юрисдикция. Тази юрисдикция иска да се установи дали терминът „предприятие“, съдържащ се в член 83, параграфи 4—6 от ОРЗД, трябва да се разбира в смисъл, че за определянето на имуществената санкция в случай на нарушение на ОРЗД от страна на дружество следва да се взема предвид оборотът на групата, от която е част това дружество.
12.
Прокурорът поддържа именно това. Той твърди, че от съображение 150 от ОРЗД следва, че въпросният термин трябва да се тълкува в съответствие с членове 101 и 102 ДФЕС.
13.
От своя страна ILVA твърди, че при определянето на имуществената санкция за нарушение на ОРЗД от страна на дадено предприятие не следва да се взема предвид общият оборот на групата, от която е част това предприятие. В конкретния случай обвинението е повдигнато само срещу ILVA, което е дъщерно дружество, а не срещу дружеството майка.
14.
Запитващата юрисдикция счита, че ОРЗД не дава ясен отговор на този въпрос.
15.
При тези обстоятелства Vestre Landsret (Западен областен съд, Дания) решава да спре производството и да постави на Съда следните преюдициални въпроси:
„1)
Трябва ли терминът „предприятие“, съдържащ се в член 83, параграфи 4—6 от [ОРЗД], да се разбира като предприятие по смисъла на членове 101 и 102 ДФЕС, разглеждани във връзка със съображение 150 от този регламент, както и на практиката на [Съда] в областта на конкурентното право на Съюза, така че терминът „предприятие“ да обхваща всеки субект, който извършва икономическа дейност, независимо от правния му статут и начин на финансиране?
2)
При утвърдителен отговор на въпрос 1, трябва ли член 83, параграфи 4—6 от [ОРЗД] да се тълкува в смисъл, че при налагането на имуществена санкция на предприятие следва да се взема предвид общият годишен световен оборот на стопанския субект, част от който е предприятието, или трябва да се взема предвид само общият годишен световен оборот на самото предприятие?“.
III. Производството пред Съда
16.
ILVA и Европейската комисия представят писмени становища. На 19 юни 2024 г. е проведено съдебно заседание с участието и на двете страни.
IV. Анализ
А.
Въведение
17.
Конкретните разпоредби на ОРЗД, които са от значение за настоящото дело (
4
) и са приложими по-специално за Дания, следва да се разгледат на фона на факта, че Агенцията за защита на данните по принцип не може да налага административни наказания „глоба“ или „имуществена санкция“ за нарушения на законодателството за защита на данните. Вместо това Агенцията за защита на данните трябва да се обърне към полицията, ако счете това за необходимо (
5
). Полицията съответно провежда разследване и преценява дали има основания за повдигане на официално обвинение. Ако това е така, сезира се съдът, който разглежда случая и определя размера на глобата или имуществената санкция.
Б.
Разглеждане на поставените въпроси
18.
Според мен е уместно двата въпроса заедно да се разгледат. С тези въпроси запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали терминът „предприятие“, съдържащ се в член 83, параграфи 4—6 от ОРЗД, трябва в светлината на съображение 150 от този регламент да се тълкува като съответстващ на понятието „предприятие“ по смисъла на членове 101 и 102 ДФЕС. Това поставя въпроса дали, когато на дадено дружество се налага имуществена санкция за нарушение на ОРЗД, следва да се вземе предвид общият годишен оборот на цялото предприятие (стопанския субект или групата, в случая Lars Larsen Group, т.е. около 881 млн. евро), част от което е дружеството нарушител (
6
), а не само общият годишен оборот на самото това дружество (ILVA, т.е. около 241 млн. евро).
1. Решение Deutsche Wohnen
19.
Член 83 от ОРЗД предоставя правното основание за налагането на глоби и имуществени санкции за нарушения на този регламент. ОРЗД не съдържа определение на понятието „предприятие“ за целите на правоприлагането, но в съображение 150 от този регламент се посочва, че за тълкуването на това понятие следва да се използват принципите на конкурентното право на Съюза (
7
).
20.
Наскоро Съдът имаше възможност да тълкува някои (но не всички) параграфи на член 83 от ОРЗД и да засегне някои въпроси, които са свързани с въпросите, поставени по настоящото дело.
21.
В решение Deutsche Wohnen (
8
) Съдът постановява по-специално, че „от член 83, параграфи 4—6 от ОРЗД, който урежда изчисляването на административните наказания за изброените в тези параграфи нарушения, следва, че ако адресатът на административното наказание е предприятие или част от предприятие по смисъла на членове 101 и 102 ДФЕС, максималният размер на имуществената му санкция ще се изчислява като процент от общия годишен световен оборот на съответното предприятие за предходната финансова година“.
22.
Съдът ясно посочва, че максималният размер на имуществената санкция се основава на общия годишен световен оборот (
9
) на „предприятието“, като този термин трябва да се разбира в съответствие с конкурентното право на Съюза (членове 101 и 102 ДФЕС). По този начин Съдът отбелязва, че при определянето на максималния размер на имуществените санкции по ОРЗД законодателят на Съюза се е опитал да създаде мост между правилата на ОРЗД и правилата на конкурентното право на Съюза.
23.
Всъщност в това отношение член 83, параграфи 4—6 от ОРЗД е сходен с член 23, параграф 2 от Регламент (ЕО) № 1/2003 (
10
), доколкото и в двете разпоредби се определя законоустановен таван за глобите и имуществените санкции съгласно съответните регламенти.
24.
Съдът доразвива мотивите си и разглежда условията, приложими при определянето на размера на административните глоби и имуществени санкции. В това решение (т. 58) Съдът отбелязва, че „административното наказание е годно да изпълни трите условия, посочени в член 83, параграф 1 от ОРЗД, а именно да е едновременно ефективно, пропорционално и възпиращо, само ако размерът му се определя в зависимост от действителните или обективни икономически възможности на адресата и съответно ако за определянето на размера му налагащият го надзорен орган се основава на понятието за стопанска единица по смисъла на съдебната практика[ (
11
)]“. Макар че в това отношение Съдът говори за „адресат“, подчертавайки съответно връзката между глобата или имуществената санкция и лицето, на което конкретно е вменено нарушението на ОРЗД, по-нататък Съдът се връща към понятието „предприятие“ („стопанска единица“) съгласно конкурентното право на Съюза.
25.
Освен това в точка 59 от въпросното решение Съдът постановява, че „когато в рамките на правомощията си по член 58, параграф 2 от ОРЗД реши да наложи административно наказание съгласно член 83 от Регламента на администратор, който е предприятие или част от предприятие по смисъла на членове 101 и 102 ДФЕС, надзорният орган е длъжен по силата на член 83, разглеждан в светлината на съображение 150 от Регламента, да се основава на понятието „предприятие“ по смисъла на членове 101 и 102 ДФЕС при изчисляването на административните наказания за нарушенията по член 83, параграфи 4—6“ (
12
).
26.
Стигам до заключението, че от решение Deutsche Wohnen следва, че в хипотезата на нарушение на ОРЗД, извършено от администратор или обработващ лични данни, който е предприятие (или част от предприятие), препратката към общия годишен световен оборот на „предприятието“ трябва, при определянето на максималния размер на имуществената санкция, да се разбира в съответствие с членове 101 и 102 ДФЕС. По този начин обаче се изяснява не само въпросът, свързан с максималния размер на имуществената санкция, която евентуално може да бъде наложена на този администратор или обработващ лични данни. Това означава също, че силно нюансираната (и доста специфична за всеки отделен случай) съдебна практика, свързана с понятията „предприятие“ и „стопанска единица“, става до известна степен релевантна и за установяването на условията за определяне на действителната имуществена санкция за това конкретно нарушение на ОРЗД.
27.
В следващите точки ще анализирам влиянието на съдебната практика Deutsche Wohnen в конкретния контекст на настоящото дело, за да предложа рамка, от която да се ръководи запитващата юрисдикция при определянето на имуществената санкция на ILVA.
2. Първа стъпка от анализа след решение Deutsche Wohnen: общ анализ за целите на определянето на максималния размер на имуществената санкция
28.
Както бе посочено в точки 25 и 26 по-горе, от текста на член 83 от ОРЗД, тълкуван в светлината на съображение 150 от същия регламент, и от съдебната практика Deutsche Wohnen следва, че в случаите, когато администраторът или обработващият лични данни е (част от) „предприятие“ по смисъла на членове 101 и 102 ДФЕС, за определянето на максималния размер на имуществената санкция следва да се използва общият оборот на това предприятие като цяло.
29.
Съгласно практиката на Съда в областта на конкуренцията понятието „предприятие“„обхваща всеки субект, който извършва икономическа дейност, независимо от неговия правен статут и начин на финансиране“ (
13
).
30.
От практиката на Съда следва също, че понятието „предприятие“ в членове 101 и 102 ДФЕС може да се отнася до една стопанска единица, дори ако тази стопанска единица се състои от няколко физически или юридически лица. Дали няколко субекта образуват такава единица, зависи до голяма степен от това дали отделните субекти са свободни в способността си да вземат решения или дали водещият субект, тоест дружеството майка, упражнява решаващо влияние върху останалите. Критериите за преценка в това отношение се основават на икономическите, юридическите и организационните връзки между дружеството майка и неговото дъщерно дружество, например размера на участието, връзките от гледна точка на персонал или организация, указанията и наличието на договори между дружествата (
14
).
31.
От съдебната практика става ясно също така, че изводът, че дружеството майка действителното оказва решаващо влияние върху поведението на дъщерното дружество, може да се направи въз основа на съвкупност от непротиворечиви доказателства, дори и нито едно от тези доказателства, разглеждани поотделно, да не е достатъчно, за да се установи съществуването на такова влияние (
15
). В това отношение съдилищата на Европейския съюз се позовават по-специално на правомощието на дружеството майка за назначаване на членовете на различни управителни съвети на дъщерното дружество и на правомощието за свикване на общите събрания на акционерите и за предлагане на освобождаване от длъжност на членовете на управителния съвет или целите управителни съвети на съответните дъщерни дружества (
16
).
32.
От постоянната съдебна практика следва, че в особения случай, когато дружество майка пряко или косвено притежава изцяло или почти изцяло капитала на свое дъщерно дружество, което е извършило нарушение на правилата на Съюза в областта на конкуренцията, от една страна, дружеството майка може да упражнява решаващо влияние върху поведението на дъщерното си дружество, а от друга страна, съществува оборима презумпция, че посоченото дружество майка действително упражнява такова влияние (
17
).
33.
Съгласно точка 2 от акта за преюдициално запитване ILVA е част от Lars Larsen Group. Ако запитващата юрисдикция установи, че дружеството майка на тази група упражнява решаващо влияние върху ILVA, „предприятието“ по смисъла на член 83, параграф 5 от ОРЗД ще се състои от: i) дружеството майка на тази група, ii) ILVA и iii) всяко друго дружество, върху което дружеството майка също упражнява решаващо влияние. Последната категория потенциално включва другите дружества в групата Lars Larsen.
34.
Понятието „оборот“ е изрично споменато в член 83, параграфи 4—6 от ОРЗД във връзка с изчисляването на максималния размер на имуществената санкция, която може да бъде налагана на дружествата. Този максимален размер се отнася за много големи дружества, тъй като ограничението не се прилага, ако имуществената санкция е по-ниска от абсолютната сума, посочена в тези три параграфа от член 83, а именно 10 млн. евро или 20 млн. евро. Следователно таванът, определен въз основа на оборота, е приложим само за дружества с общ световен оборот над 500 млн. евро (
18
).
35.
От това следва, че ако запитващата юрисдикция установи, че дружеството майка на Lars Larsen Group упражнява решаващо влияние върху ILVA, тогава, абстрактно погледнато, максималният размер на имуществената санкция в случая по главното производство трябва да се изчисли въз основа на процент от общия годишен световен оборот за предходната стопанска година на съответното предприятие, т.е. на Lars Larsen Group (част от която група е ILVA).
3. Втора стъпка от анализа след решение Deutsche Wohnen: анализ за целите на определянето на действителния размер на имуществената санкция за нарушенията в случая по главното производство
36.
Въпросът за определянето на максималния размер на глобата или имуществената санкция, както е предвидено от законодателя на Съюза в член 83, параграфи 4—6 от ОРЗД, не следва да се бърка, нито да се смесва с последващата задача на надзорния орган (
19
), която е да определи действителната глоба или имуществена санкция, която да бъде наложена за конкретното(ите) нарушение(я) на ОРЗД.
37.
За тази цел, първо, следва да се отбележи, че в член 83, параграф 1 от ОРЗД са посочени три основни условия (
20
), които трябва да бъдат спазвани от надзорния орган. Всяко от тези условия изисква индивидуална преценка на всички обстоятелства във връзка с въпросното нарушение и на подходящата действителна глоба или имуществена санкция, която да бъде наложена. Освен това член 83, параграф 2 задължава този орган да спазва редица изисквания, за да може да реши „дали да бъде наложено административно наказание „глоба“ или „имуществена санкция“ и [да определи] нейният [подходящ действителен] размер“. Следователно, за да се разбере напълно прилагането на член 83, параграфи 4—6 от ОРЗД в контекста на определянето на действителния размер на глобата или имуществената санкция в конкретен случай, тези параграфи трябва да се тълкуват във връзка с член 83, параграф 1, както и с член 83, параграф 2 от същия регламент. В последната разпоредба, което е по-важно, са изброени конкретните фактори, които надзорният орган трябва да вземе предвид при определянето на действителния размер на глобата или имуществената санкция в конкретен случай.
38.
Видно от самата му формулировка, параграф 2 от посочения член изисква да се вземат предвид множество обстоятелства във „всеки конкретен случай“, като същевременно оставя на надзорния орган да определи конкретните фактори, които са от значение за разглеждания случай, и да установи тяхната значимост за целите на определянето на действителната глоба или имуществена санкция (
21
).
39.
За разлика от член 83, параграфи 4—6 от ОРЗД (вж. т. 34 от настоящото заключение), нито член 83, параграф 2, нито член 83, параграф 1, нито член 83, параграф 3 от него (
22
) споменават оборота на предприятието. От това следва, че законодателят на Съюза е решил да не включва „оборота“ като конкретен фактор за определянето на действителната имуществена санкция. Вместо това в член 83, параграф 2 са изброени други фактори (
23
), които характеризират поведението на обвинения в нарушение администратор или обработващ лични данни, за да се гарантира, че всяко нарушение се оценява въз основа на всички относими конкретни обстоятелства. По мое мнение от гореизложеното може да се заключи, че законодателят на Съюза се е стремил да направи разграничение между факторите, които са основа за определянето на максималния размер на имуществената санкция (първа стъпка), и изброените изисквания, които са задължителни за надзорния орган, когато той определя действителната имуществена санкция (втора стъпка).
40.
В тази връзка посочвам, че Съдът е подчертал, че „санкция, дори когато няма наказателен характер, може да бъде наложена само ако има ясно и недвусмислено основание“ (
24
). Това важи a fortiori за наказателни производства като това по настоящото дело. В практиката си Съдът се позовава на „принцип[а] на законоустановеност[, който] изисква законът ясно да определи нарушенията и налаганите за тях наказания […] [и на] критериите за преценка на яснотата на закона съгласно практиката на Европейския съд по правата на човека [(наричан по-нататък „ЕСПЧ“)]“ (
25
).
41.
В това отношение Комисията по същество твърди, че в настоящия случай от ОРЗД следва, че въз основа на оборота на предприятието, към което принадлежи дружеството, трябва да се изчислява не само максималният размер на имуществената санкция, а и размерът на действителната имуществена санкция. Съображенията, които бяха изложени в точки 37—40 от настоящото заключение, не позволяват обаче да се заключи, че член 83, параграфи 1—6 от ОРЗД трябва да се тълкува в смисъл, че правилата за определяне на максималния размер на имуществената санкция (първа стъпка) трябва да се използват като основна или единствена референция и при определянето на действителната имуществена санкция (втора стъпка).
42.
Второ, като част от страничния ефект от обвързването на двете области на правото необходимостта от разграничаване между максималния размер на имуществената санкция (първа стъпка) и действителната имуществена санкция (втора стъпка) може да бъде изведена и от конкурентното право на Съюза. Всъщност в конкурентното право на Съюза, що се отнася до максималния размер на имуществената санкция, подобно на член 83 от ОРЗД, Комисията използва оборота за целите на изчисляването на максималния размер на тази санкция (който е определен на 10 % от общия оборот на предприятието за всяко нарушение). Важно е обаче да се отбележи, че самият основен размер не се определя въз основа на оборота (
26
).
43.
Вместо това основният размер се определя по същество като процент от стойността на съответните продажби (които са пряко или косвено свързани с нарушението на конкуренцията), умножен по продължителността (години или периоди, по-малки от една година), плюс от 15 до 25 % от стойността на съответните продажби (като допълнително възпиращо средство при картели). След това този основен размер се увеличава под действието на утежняващи фактори или се намалява под действието на смекчаващи фактори. След това към съответната сума се прилага общият таван от 10 % от оборота (съществува допълнителна възможност за евентуално намаляване на имуществената санкция въз основа на правилата за намаляване и освобождаване от отговорност, споразумение и/или неплатежоспособност). Това ясно показва, че при определянето на действителната имуществена санкция централна роля играят факторите, които пряко характеризират нарушението (като съответните продажби, продължителността на нарушението и специфичните обстоятелства, характеризиращи случая), а не общият годишен световен оборот.
44.
Както вече е отбелязано в правната литература, „няма пряк аналог между методологията за налагане на глоби, използвана от Комисията по отношение на членове 101 [и] 102 ДФЕС, и тази по ОРЗД, тъй като глобите на Съюза в областта на конкуренцията се стремят да отразят ефекта на [антиконкурентното] поведение върху съответния пазар, а не да отчетат оборота сам по себе си. Например по отношение на картелите глобите се основават на стойността на продажбите, свързани с „картелирания продукт“, а не на общия оборот“ (
27
).
45.
Всъщност практиката на Съда потвърждава, че делът на общия оборот, формиран от продажбата на стоките, предмет на нарушението (т.е. „стойността на продажбите“), може да отрази по най-добър начин икономическото значение на това нарушение (
28
). За разлика от това понятието „оборот“ съгласно ОРЗД има за цел да отрази икономическото значение на предприятието (
29
). Тези два подхода не бива да се смесват, тъй като преследват различни цели: първият се стреми да оцени тежестта на нарушението, докато вторият се стреми да оцени икономическото значение на предприятието.
46.
Гореизложените съображения и практиката на Съда (посочена в точка 40 от настоящото заключение) съответно ме водят до заключението, че принципът на законосъобразност трябва да очертава пределите на въздействието, което съдебната практика на Съюза в областта на конкуренцията има върху налагането на действителни имуществени санкции за нарушения на ОРЗД. По-специално трябва да се гарантира, че действителните имуществени санкции по ОРЗД се изчисляват единствено във връзка с действията на нарушителя и отчитат изцяло всички характеристики на конкретното нарушение. Поради това тълкуването на понятията „оборот“ и „предприятие“ при определянето на максималния размер на имуществената санкция не може автоматично да се пренася при изчисляването на действителната имуществена санкция.
47.
За да може имуществената санкция да постигне целта на ОРЗД — засилване на прилагането на правилата на този регламент — и в светлината на практиката на Съда, разгледана по-горе, тълкуването на понятията „предприятие“ и „оборот“ при определянето на размера на действителната имуществена санкция трябва да отговаря на следните изисквания. Когато определя действителния размер на имуществената санкция, надзорният орган трябва, първо, да се основава на всички индивидуални обстоятелства по конкретния случай, както изисква член 83, параграф 2 от ОРЗД, включително на отношенията в рамките на „предприятието“, както са определени в съдебната практика на Съюза в областта на конкуренцията. Второ, в резултат на претеглянето на всички релевантни обстоятелства действителната имуществена санкция трябва да бъде ефективна, пропорционална и възпираща. И на последно място, но не по важност, когато е целесъобразно, трябва да се отчитат аспектите на наказателното право, които са от значение за случая.
48.
Що се отнася до изпълнението на тези изисквания, бих искала да припомня следното.
49.
Както отбелязва генерален адвокат Pitruzzella (
30
), в правото на Съюза понятието „предприятие“ придобива значение и обхват, присъщи на правната уредба, в която то се вписва, и на различните цели, които тази правна уредба преследва. В конкурентното право функционалният характер на понятието „предприятие“ трябва да се разглежда в две отношения. На първо място, това понятие се отнася до вида на осъществяваната икономическа дейност, а не до характеристиките на участниците в тази дейност. Конкуренцията се създава и се влияе от икономическите дейности. По тази причина членове 101 и 102 ДФЕС се отнасят общо за „предприятията“, като се изключва всяко позоваване на тяхната правна структура. На второ място, квалифицирането на дадена дейност като икономическа — и следователно на даден субект като предприятие — за целите на прилагането на конкурентното право зависи от разглеждания контекст. По същия начин установяването на субектите, обхванати от предприятието, зависи от предмета на твърдяното нарушение.
50.
Тези наблюдения правилно сочат, че в конкурентното право на Съюза се дава предимство на икономическите съображения и се пренебрегва правната структура на съответния субект. При все това вторият аспект ограничава това виждане дотам, че определянето на субекта, отговорен за нарушението, и съответно на действителната имуществена санкция зависи от самото спорно нарушение.
51.
Следователно един от елементите, характеризиращи понятието „предприятие“, който следва да се вземе предвид при определянето на основния размер на имуществената санкция и неговото коригиране (с цел определяне на действителната имуществена санкция), е степента на участие на други дружества от това предприятие в нарушението на ОРЗД. В това отношение в националната съдебна практика, свързана с конкурентното право на Съюза, се поддържа, че „концептуално въпросът за съществуването на „предприятие“ и въпросът за разпределянето на отговорността между отделните дружества в рамките на „предприятието“ са различни […] (
31
) [и] дадено лице не е отговорно ipso facto за нарушение на член 101 [ДФЕС] само поради факта, че е част от предприятие, което по смисъла на правото на Съюза е отговорно за нарушението, когато това лице нито е участвало в нарушението, нито е имало решаващо влияние върху поведението на съответния пазар на друг(и) член(ове) на предприятието, който(ито) е(са) участвал(и) […]. [П]ри такива обстоятелства е малко вероятно въпросното лице действително да се разглежда като част от това „предприятие“ (
32
).
52.
Според мен горните доводи са от значение и когато се преценява кои лица попадат в обхвата на понятието „предприятие“, за да се определи действителната имуществена санкция за нарушение на ОРЗД. Това важи с особена сила, когато надзорният орган изрично е установил, че дружеството майка не е участвало като администратор или обработващ лични данни във въпросното нарушение (
33
), както е в случая по главното производство.
53.
Въпреки че за целите на определянето на максималните имуществени санкции законодателят на Съюза в известна степен е създал мост между двете области на правото на Съюза, правилата на ОРЗД и правилата на Съюза в областта на конкуренцията очевидно преследват различни цели. Регулаторната схема на ОРЗД е различна от тази на правилата на Съюза в областта на конкуренцията и се основава на понятието за отговорност на администратора (и обработващия лични данни) за законосъобразното обработване на лични данни. С други думи, докато конкурентното право на Съюза е насочено към „предприятията“ (при формулирането на съответните забрани се говори за „предприятия“), ОРЗД се фокусира върху „администраторите“ и „обработващите лични данни“. Припомням също така, че тъй като доктрината за „стопанска единица“ не може да бъде отделена от по-широката логика на конкурентното право на Съюза и неговия предмет, Съдът вече е отказвал да разшири прилагането ѝ по аналогия към други области на правото на Съюза, например към извъндоговорната отговорност, основана на член 340, втора алинея ДФЕС (
34
).
54.
Имайки предвид тези съображения, става ясно защо Съдът ясно е ограничил последиците от конкурентното право на Съюза за прилагането на ОРЗД (и по-специално за глобите и имуществените санкции по ОРЗД). В решение Deutsche Wohnen (т. 53) Съдът постановява, че понятието „предприятие“ по смисъла на членове 101 и 102 ДФЕС „няма отражение върху това дали и при какви условия може да се наложи административно наказание съгласно член 83 от ОРЗД на администратор — юридическо лице, тъй като този въпрос е уреден изчерпателно в член 58, параграф 2 и член 83, параграфи 1—6 от Регламента“. По-нататък той отбелязва (в т. 54), че това понятие е „релевантно единствено за целите на определянето на размера на административното наказание, налагано на администратора съгласно член 83, параграфи 4—6 от ОРЗД [, който се отнася до максималния размер на това наказание]“ (курсивът е мой). Освен това, като постановява (в т. 53), че въпросът дали и при какви условия може да се наложи административно наказание „е уреден изчерпателно в член 58, параграф 2 и член 83, параграфи 1—6 от Регламента“ (курсивът е мой), Съдът допълнително уточнява, че при определянето на конкретния размер на това наказание изискванията на член 83, параграфи 1—6 трябва да се прилагат в тяхната цялост и никой от тези параграфи не е primus inter pares.
55.
Следователно „оборотът“ на „предприятието“ е само един от многобройните елементи, които трябва да се вземат предвид при ангажирането на отговорността на администратора (или обработващия лични данни) и налагането на ефективна, пропорционална и възпираща имуществена санкция по ОРЗД.
56.
Вярно е, че практиката на Съда показва, че съгласно конкурентното право на Съюза в определени ситуации може да е оправдано да се вземе предвид оборотът на дружеството — но само като един от релевантните елементи — при изчисляването на размера на действителната имуществена санкция (например при увеличаване на основния размер на тази санкция с цел възпиране) (
35
).
57.
Ето защо според мен следва да е възможно при определянето на действителната имуществена санкция да се използва понятието „предприятие“ по смисъла на членове 101 и 102 ДФЕС, но само когато това е надлежно обосновано за целите на възпиращото действие и ефективността на имуществената санкция. Всъщност в това отношение използването на това понятие трябва да бъде нюансирано и индивидуализирано във всеки отделен случай. По-конкретно то може да се използва като корекционен механизъм при разглеждането на конкретните обстоятелства на отделния случай, след като е определена имуществената санкция в съответствие с член 83, параграф 2 от ОРЗД. Ето защо запитващата юрисдикция трябва да провери дали в конкретния случай са налице обстоятелства, които биха обосновали подобно увеличаване на имуществената санкция по-специално с цел възпиране.
58.
Въпросът за индивидуализацията на глобите и имуществените санкции съгласно ОРЗД (
36
) е разгледан и от Европейския комитет по защита на данните (ЕКЗД) (
37
). В своите насоки относно изчисляването на административните наказания „глоба“ или „имуществена санкция“ съгласно ОРЗД (
38
), изготвени на основание член 70, параграф 1, буква к) от ОРЗД, ЕКЗД се стреми да уеднакви правомощията на надзорните органи за налагане на глоби и имуществени санкции по ОРЗД в целия Европейски съюз. По-специално ЕКЗД заявява, че счита, че „отправната точка за по-нататъшно изчисляване се определя от три елемента: категоризацията на нарушенията по тяхното естество съгласно член 83, параграфи 4—6 от ОРЗД, тежестта на нарушението […] и оборота на предприятието като имащ отношение елемент, който трябва да се вземе предвид с оглед на налагането на ефективна, възпираща и пропорционална по размер глоба или имуществена санкция съгласно член 83, параграф 1 от ОРЗД“. Макар да не са задължителни за Съда, тези съображения показват, че само всеобхватен подход, който обхваща всички релевантни за конкретния случай елементи, може да гарантира, че глобата или имуществената санкция отговаря на ключовите изисквания по член 83 от посочения регламент, и по-специално, че действително наложената глоба или имуществена санкция е ефективна, пропорционална и възпираща.
59.
Следователно за целите на определянето на размера на действителната имуществена санкция приканвам Съда да приеме, че при прилагането на понятието „предприятие“ в контекста на определянето на действителната имуществена санкция съгласно член 83 от ОРЗД следва да се вземат предвид следните аспекти. Първо, следва да се прецени дали дружеството майка е упражнило правомощията си за вземане на решения по отношение на конкретните дейности на администратора или обработващия лични данни, предмет на нарушението/нарушенията на ОРЗД. Второ, трябва да се провери дали конкретното обработване на данни, което нарушава ОРЗД, се отнася до съответното дружество и/или до цялата група. Трето, необходимо е да се установи дали в нарушението(ята) на ОРЗД е участвало повече от едно дружество от групата.
60.
Във връзка с това считам, че следният неизчерпателен списък от елементи е от значение: i) в настоящия случай (
39
) — за разлика от делото, по което е постановено решение Deutsche Wohnen — групата Lars Larsen и/или нейното дружество майка не са участвали в наказателното производство, ii) обвиненията са повдигнати само срещу ILVA, а не срещу групата (
40
), и iii) нарушението на ОРЗД в случая по главното производство се ограничава само до клиентите на ILVA и техните данни, като няма признаци, че нарушението е извършено на равнището на самата група или че обработването на данни от ILVA е свързано с другите дружества от групата. Следва да се подчертае, че по делото, по което е постановено решение Deutsche Wohnen, „засегнатото дружество“ е поело цялата отговорност за обработването на данните, т.е. и за обработването на данните на другите дружества в групата (
41
).
61.
Запитващата юрисдикция, която единствена е компетентна да се произнесе по фактите, обаче трябва да извърши необходимите проверки в това отношение и да разгледа тези елементи, както и значението и тежестта, които следва да им се придадат при определянето на подходящия размер на действителната имуществена санкция на ILVA.
4. Заключителни бележки
62.
Въпреки че запитващата юрисдикция не е отправила въпроси в това отношение, считам, че за да ѝ се даде пълен отговор, е уместно да се спра накратко на някои специфични аспекти на настоящото дело.
63.
Тълкуването на член 83, параграфи 1—6 по делото в главното производство трябва да се извърши по-специално във връзка с член 83, параграф 9 от ОРЗД (
42
) — въпрос, който не е разгледан от Съда в решение Deutsche Wohnen (
43
). Ето защо режимът за определяне на подходяща действителна имуществена санкция по член 83 от ОРЗД трябва в настоящия случай да се тълкува по начин, който е в съответствие с основните гаранции на наказателния процес.
64.
Когато се преценява въздействието на член 83, параграф 9 в настоящия случай, е необходимо да се има предвид и съображение 151 от ОРЗД, съгласно което „правните системи на Дания и Естония[ (
44
)] не позволяват налагането на административните наказания „глоба“ или „имуществена санкция“, посочени в настоящия регламент“. Освен това в съображението се съдържат насоки относно съвместимостта на различните процедури с трите основни условия във връзка с действителната имуществена санкция съгласно режима на ОРЗД, а именно че „[в]ъв всички случаи наложените глоби или имуществени санкции следва да са ефективни, пропорционални и възпиращи“. Поради това е уместно да се разгледа накратко въздействието на правото на Съюза върху налаганите в наказателни производства глоби и имуществени санкции, за да се гарантира, че тези три условия са изпълнени и в специфичен случай като настоящия.
65.
В съдебното заседание ILVA се позовава, от една страна, на член 41 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“). Този член е озаглавен „Право на добра администрация“ и в частност параграф 2, буква в) от него посочва „задължението на администрацията да мотивира своите решения“, но ILVA не излага конкретни доводи в това отношение.
66.
От друга страна, ILVA се позовава и на член 49 от Хартата. Всъщност считам, че при тълкуването на член 83, параграфи 1—6 от ОРЗД следва да се вземе предвид този член от Хартата, който е озаглавен „Принципи на законност и пропорционалност на престъплението и наказанието“ и съответно е релевантен за делото в главното производство. Член 49, параграф 3 от Хартата гласи по-специално, че „тежестта на наказанията не трябва да бъде несъразмерна спрямо престъплението“.
67.
Всъщност от практиката на Съда следва, че принципът на пропорционалност е част от общите принципи на правото на Съюза, които са в основата на общите конституционни традиции на държавите членки и трябва да бъдат спазвани от националните органи, когато прилагат или привеждат в действие правото на Съюза. Той задължава държавите членки да приемат мерки, които са подходящи за постигането на преследваните цели и не надхвърлят необходимото за постигането им (
45
).
68.
Следователно тежестта на санкцията трябва да съответства на тежестта на съответното престъпление, като това изискване произтича не само от член 52, параграф 1 от Хартата, но и от принципа на пропорционалност на наказанията, установен в член 49, параграф 3 от Хартата (
46
).
69.
От разясненията относно Хартата (
47
) е видно, че съгласно член 52, параграф 3 от Хартата, доколкото правото, гарантирано в член 49, е гарантирано от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи, подписана в Рим на 4 ноември 1950 г. (наричана по-нататък „ЕКПЧ“), неговият смисъл и обхват са същите като предвидените в ЕКПЧ. Следователно изискванията на ЕСПЧ по отношение на съразмерността на наказанията са приложими в случай като разглеждания в главното производство на основание член 17, параграф 1, член 51, параграф 1 и член 52, параграфи 1 и 3 от Хартата във връзка едни с други (
48
).
70.
От практиката на Съда става ясно, че принципът на пропорционалност изисква, от една страна, наложеното наказание да съответства на тежестта на нарушението, и от друга страна, при определянето на наказанието и на размера на имуществената санкция да се отчитат конкретните обстоятелства по случая (
49
). Що се отнася до този втори елемент, в съдебната практика се подчертава, че запитващата юрисдикция е длъжна да вземе предвид обективни критерии, като тежестта и продължителността на нарушението, както и евентуалните отегчаващи и смекчаващи обстоятелства, за да гарантира ефективния, възпиращ и пропорционален характер на имуществената санкция (
50
).
71.
Второ, в практиката си ЕСПЧ извършва в такива случаи претегляне на различните разглеждани интереси и взема предвид естеството, тежестта и възпиращия ефект на наказателноправната санкция за жалбоподателя. От тази практика ясно личи, че задължението на държавите да предвиждат наказателноправни норми и да налагат наказания (
51
) с цел защита на обществото (
52
), поражда съответното задължение да гарантират, че наложеното наказание не е прекомерно.
72.
ЕСПЧ е постановил, че „необходимият баланс няма да бъде постигнат, ако въпросното лице понесе особена и прекомерна тежест“; така „финансово задължение, произтичащо от глоба или имуществена санкция, може да подкопае гаранцията, предоставена от тази разпоредба, ако налага прекомерна тежест на лицето или съществено засяга финансовото му положение“ (
53
).
73.
От това следва, че специфичните процесуални аспекти на делото в главното производство, както и правото на Съюза и практиката на ЕСПЧ във връзка с налаганите в наказателни производства глоби и имуществени санкции, задължават запитващата юрисдикция да вземе предвид всички релевантни обстоятелства по делото, когато определя действителната имуществена санкция за нарушенията на ОРЗД. Процесуалните гаранции на лицето нарушител, както и принципът на пропорционалност, така както са тълкувани в практиката на Съда и на ЕСПЧ, изискват да се налагат наказания, които съответстват на тежестта на нарушението, и да се вземат предвид индивидуалните обстоятелства на конкретния случай.
74.
С оглед на тези изисквания запитващата юрисдикция трябва да осигури спазването на принципа на пропорционалност при определянето на действителната имуществена санкция, постигайки съответно справедлив баланс между нуждите на общия интерес на общността от защита на личните данни и нуждите на защитата на основните права (
54
) на администратора, обработващия лични данни или предприятието, от което той е част.
V. Заключение
75.
Предлагам на Съда да отговори на преюдициалните въпроси, поставени от Vestre Landsret (Западен областен съд, Дания), както следва:
„Член 83, параграфи 4—6 от Регламент (ЕС) 2016/679 на Европейския парламент и на Съвета от 27 април 2016 година относно защитата на физическите лица във връзка с обработването на лични данни и относно свободното движение на такива данни и за отмяна на Директива 95/46/ЕО (Общ регламент относно защитата на данните)
трябва да се тълкува в смисъл, че когато се налага имуществена санкция на администратор или обработващ лични данни, който е предприятие (или част от предприятие), понятието „предприятие“ трябва да се тълкува като съответстващо на понятието „предприятие“ по смисъла на членове 101 и 102 ДФЕС за целите на определянето на максималния размер на имуществената санкция. Съответно се взема предвид общият годишен световен оборот на предприятието, част от което е администраторът или обработващият лични данни.
Когато обаче се определя каква да е действителната имуществената санкция, понятието „предприятие“ трябва да се тълкува във връзка с член 83, параграфи 1 и 2 от Регламент 2016/679 и да се използва като един от множеството релевантни елементи при преценката на конкретните обстоятелства на отделния случай. В това отношение конкретните обстоятелства могат да се отнасят до правомощията на дружеството майка за вземане на решения, обхвата на обработването на данни, с което се нарушават правилата на този регламент, и броя на субектите, които са част от предприятието и са участвали в нарушението.
Освен това, когато във връзка с член 83, параграф 9 от Регламент 2016/679 такава имуществена санкция се налага от национален съд в рамките на наказателно производство, действителният ѝ размер трябва да се преценява с оглед на принципите, които са приложими в наказателното право. В този контекст националният съд трябва да следи за спазването на принципа на пропорционалност при определянето на действителната имуществена санкция, постигайки съответно справедлив баланс между нуждите на общия интерес на общността от защита на личните данни и нуждите на защитата на основните права на администратора, обработващия лични данни или предприятието, от което той е част“.
(
1
)	Език на оригиналния текст: английски.
(
2
)	Регламент на Европейския парламент и на Съвета от 27 април 2016 година относно защитата на физическите лица във връзка с обработването на лични данни и относно свободното движение на такива данни и за отмяна на Директива 95/46/ЕО (Общ регламент относно защитата на данните) (ОВ L 119, 2016 г., стр. 1) (наричан по-нататък „ОРЗД“).
(
3
)	В националните източници делото в главното производство се нарича също така „IDdesign A/S“, тъй като това е предишното наименование на дружеството ILVA.
(
4
)	По-специално член 83, параграф 9 и съображение 151 от ОРЗД.
(
5
)	Вж. Overby, T. The Danish adaptation of the GDPR — Blog Droit Européen, June 2018, p. 4, 5.
(
6
)	Що се отнася до конкретната формулировка на втория преюдициален въпрос (вж. т. 15 от настоящото заключение), тя изглежда съдържа техническа грешка. От контекста обаче може да се заключи, че запитващата юрисдикция е имала предвид не избора между „стопанския субект, част от който е предприятието“, и „самото предприятие“, а между „стопанския субект, част от който е дружеството“, и „самото дружество“ (т.е. юридическото лице, което е нарушило ОРЗД).
(
7
)	Това съображение е цитирано в точка 4 от настоящото заключение.
(
8
)	Решение от 5 декември 2023 г., Deutsche Wohnen (C‑807/21, EU:C:2023:950, т. 57, наричано по-нататък „решение Deutsche Wohnen“ или „съдебна практика Deutsche Wohnen“). Вж. и свързаното с него решение, постановено същия ден, Nacionalinis visuomenės zdravotní centras (C‑683/21, EU:C:2023:949).
(
9
)	Както става ясно от практиката на Съда, „оборотът, независимо че е неопределен и несъвършен, остава подходящ критерий за преценката на размера и икономическата мощ на съответните предприятия“. Вж. решение от 8 декември 2011 г., KME Germany и др./Комисия (C‑272/09 P, EU:C:2011:810, т. 52).
(
10
)	Регламент на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове [101 и 102 ДФЕС] (ОВ L 1, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167).
(
11
)	Решение от 6 октомври 2021 г., Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:800, т. 41 и цитираната съдебна практика).
(
12
)	За национална съдебна практика вж. Landgericht Bonn (Областен съд, Бон, Германия) (решение от 11 ноември 2020 г., DE:LGBN:2020:1111.29OWI1.20.00) и Conseil d'État (Държавен съвет, Франция) (решение от 19 юни 2020 г., FR:CECHR:2020:430810.20200619). И двете решения по същество са в съответствие с тълкуването на Съда (въпреки че са постановени преди постановяването на неговото решение). За обратното тълкуване вж. Bundesverwaltungsgericht (Федерален административен съд, Австрия) (решение от 19 август 2019 г., AT:BVWG:2019:W211.2208885.1.00) и Landgericht Berlin (Областен съд, Берлин, Германия) (решение от 18 февруари 2021 г., DE:LGBE:2021:0218.526OWI.LG212JS.OW.00; това е решението, което в крайна сметка дава основание за постановяването на решението на Съда по дело Deutsche Wohnen). За съдебна практика, която следва и прилага решението на Съда, вж. Bundesverwaltungsgericht (Федерален административен съд, Австрия) (решение от 27 март 2024 г., AT:BVWG:2024:W214.2243436.1.00).
(
13
)	Вж. решение от 23 април 1991 г., Höfner и Elser (C‑41/90, EU:C:1991:161, т. 21). Вж. също например решения от 12 септември 2000 г., Pavlov и др. (C‑180/98—C‑184/98, EU:C:2000:428, т. 74), от 12 юли 2012 г., Compass-Datenbank (C‑138/11, EU:C:2012:449, т. 35), и от 27 април 2017 г., Akzo Nobel и др./Комисия (C‑516/15 P, EU:C:2017:314, т. 47).
(
14
)	Вж. например решение от 20 януари 2011 г., General Química и др./Комисия (C‑90/09 P, EU:C:2011:21, т. 37). Основният релевантен критерий е наличието на „решаващо влияние“, което трябва да се преценява въз основа на фактическите обстоятелства (икономически, организационни и юридически връзки).
(
15
)	Решение от 27 януари 2021 г., The Goldman Sachs Group/Комисия (C‑595/18 P, EU:C:2021:73, т. 67 и цитираната съдебна практика).
(
16
)	Пак там, точка 71.
(
17
)	Пак там, точка 32 и цитираната съдебна практика.
(
18
)	2 % от общия световен оборот на дадено дружество надхвърля 10 млн. евро само ако оборотът на това дружество е над 500 млн. евро. Аналогично, 4 % от общия световен оборот на дадено дружество надхвърля 20 млн. евро само ако оборотът на това дружество е над 500 млн. евро.
(
19
)	В настоящото заключение във връзка с това ще говоря за „надзорния орган“, но — предвид специфичния контекст на делото в главното производство — е ясно, че същото се отнася съответно и за запитващата юрисдикция (която — а не надзорният орган — налага имуществената санкция на ILVA).
(
20
)	„Всеки надзорен орган гарантира, че наложените административни наказания „глоба“ или „имуществена санкция“ в съответствие с настоящия член за извършени нарушения на настоящия регламент, посочени в параграфи 4, 5 и 6, във всеки конкретен случай са ефективни, пропорционални и възпиращи“ (курсивът е мой).
(
21
)	Вж. в това отношение съдебната практика, цитирана в точка 40 от настоящото заключение.
(
22
)	Последната разпоредба се отнася до случаи, в които са нарушени няколко разпоредби на ОРЗД едновременно.
(
23
)	Някои от тези фактори са: естеството, тежестта и продължителността на нарушението, това дали същото е извършено умишлено или по небрежност, действията за смекчаване на последиците от претърпените вреди, евентуалните предишни нарушения от страна на администратора или обработващия лични данни, степента на сътрудничество с надзорния орган, категориите засегнати лични данни и т.н.
(
24
)	Решение от 25 септември 1984 г., Könecke (117/83, EU:C:1984:288, т. 11).
(
25
)	Решение от 18 юли 2013 г., Schindler Holding и др./Комисия (C‑501/11 P, EU:C:2013:522, т. 57 и цитираната съдебна практика).
(
26
)	Вж. точка 32 („Законен максимум“) и точка 13 (във връзка с „основния размер за налаганите глоби“) от Насоките на Комисията относно метода за определяне на глобите, налагани по силата на член 23, параграф 2, буква а) от Регламент № 1/2003 (ОВ C 210/02, 2006 г., стр. 2; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 4, стр. 264, наричани по-нататък „Насоките за определяне на глобите от 2006 г.“).
(
27
)	Mayer Brown, Yaros, O. et al. GDPR fines — lessons from competition law. December 2018, p. 4.
(
28
)	Решение от 12 ноември 2014 г., Guardian Industries и Guardian Europe/Комисия (C‑580/12 P, EU:C:2014:2363, т. 59).
(
29
)	В точка 30 от Насоките за налагане на глоби от 2006 г. се предвижда, че „Комисията ще обръща особено внимание на необходимостта да се осигури достатъчния възпиращ ефект на глобите; за тази цел тя може да увеличи размера на налаганите глоби на предприятия, които имат изключително голям оборот извън продажбите на стоките и услугите, с които е свързано нарушението“ (курсивът е мой). Вж. в това отношение решение от 6 февруари 2014 г., Elf Aquitaine/Комисия (T‑40/10, EU:T:2014:61, т. 350—357 и цитираната съдебна практика).
(
30
)	Тези съображения са изложени в заключението му по дело в областта на конкурентното право, Sumal (C‑882/19, EU:C:2021:293, т. 23—25).
(
31
)	Вж. например съдебната практика отпреди Брекзит на Competition Appeal Tribunal (Съд за спорове в областта на конкуренцията, Обединено кралство) по дело Sainsbury’s Supermarkets v Mastercard Incorporated and Others (2016) CAT 11, точка 363(20)—(22).
(
32
)	Пак там, точка 363(23).
(
33
)	От документите по преписката пред Съда става ясно, че случаят е такъв, тъй като прокуратурата не е повдигнала обвинения срещу дружеството майка, „поради липса на основание за това“, а дъщерното дружество (ILVA) „извършва самостоятелна дейност по търговия на дребно и […] дружеството майка не е създало дъщерно дружество с единствената цел да му прехвърли обработването на данните на групата“. За справка вж. точки 5 и 21 от акта на преюдициално запитване.
(
34
)	В решение от 5 септември 2019 г., Европейски съюз/Guardian Europe и Guardian Europe/Европейски съюз (C‑447/17 P и C‑479/17 P, EU:C:2019:672, т. 105 и 106), Съдът постановява, че понятието „предприятие“ по смисъла на доктрината за „стопанска единица“ се използва конкретно за прилагане на съответните разпоредби от правото на конкуренцията на Съюза, и по-специално за посочването на извършителя на нарушение на членове 101 и 102 ДФЕС. Това понятие обаче не е приложимо в производство по иск за обезщетение за вреди на основание член 340, втора алинея ДФЕС. Този иск се предявява по общия ред и се урежда от общи процесуални норми, които в случая съблюдават принципите, изведени от дружественото право, независимо от логиката на отговорността за нарушения на правото относно картелите.
(
35
)	Решение от 17 юни 2010 г., Lafarge/Комисия (C‑413/08 P, EU:C:2010:346, т. 102 и цитираната съдебна практика). Вж. и бележка под линия 29 от настоящото заключение.
(
36
)	Тоест търсенето на баланс между глобата или имуществената санкция и конкретното положение на извършителя на нарушението.
(
37
)	ЕКЗД е независим орган на Съюза с правосубектност на правораздавателен орган, чиято цел е да гарантира последователното прилагане на ОРЗД и да насърчава сътрудничеството между органите за защита на данните в Съюза.
(
38
)	Насоки 04/2022 относно изчисляването на административните наказания „глоба“ или „имуществена санкция“ съгласно ОРЗД, версия 2.1, приета на 24 май 2023 г., точка 48.
(
39
)	В акта за преюдициално запитване по настоящото дело (стр. 3) се посочва, че „[с]ъгласно установения в [националното право] принцип на наказателно преследване, съдът не може да издаде осъдителна присъда за престъпление, което не е включено в обвинителния акт. Да се вземат предвид обстоятелства, свързани с друго лице, срещу което няма повдигнато обвинение, при определянето на по-строго наказание би било в противоречие с прогласения в тази разпоредба принцип“.
(
40
)	Докато в националните насоки за налагане на глоби и имуществени санкции се посочва, че „ако администраторът на данни е дъщерно дружество в група, следва да се провери дали наказателна отговорност може да се търси и от дружеството майка“. Вж. Bødevejledning — Udmåling af bøder til virksomheder (Насоки за налагане на глоби и имуществени санкции — Оценка на имуществените санкции за дружествата), януари 2021 г., стр. 3.
(
41
)	Всъщност по делото, по което е постановено решение Deutsche Wohnen, нарушенията са извършени на равнището на цялата група, част от която е било въпросното дружество. Вж. фактическите разлики между тези две дела, също така по-специално с оглед на точки 10—12 от решение Deutsche Wohnen.
(
42
)	Припомням, че в тази разпоредба се предвижда по-специално, че „[к]огато в правната система на държавата членка не са предвидени административни наказания „глоба“ или „имуществена санкция“, настоящият член може да се прилага по такъв начин, че глобата да се инициира от компетентния назорен орган и да се налага от компетентните национални съдилища, като в същото време се гарантира, че тези правни средства за защита са ефективни и имат ефект, равностоен на административните наказания „глоба“ или „имуществена санкция“, налагани от надзорните органи. Във всички случаи наложените глоби или имуществени санкции са ефективни, пропорционални и възпиращи“.
(
43
)	Поради факта че тази разпоредба не е имала отношение към решаването на това дело.
(
44
)	Оказва се, че в Ирландия административните глоби и имуществени санкции, наложени от надзорния орган за защита на данните, трябва да бъдат потвърдени от съда. Вж. Data Protection Act 2018 (Закон за защита на данните от 2018 г.), чл. 141—143. Освен това с оглед на решение на Vrhovno sodišče (Върховен съд, Словения) от 16 март 2021 г. Словения също не допуска налагането на административни глоби и имуществени санкции.
(
45
)	Вж. в този смисъл решение от 4 октомври 2018 г., Link Logistik N&N (C‑384/17, EU:C:2018:810, т. 40 и цитираната съдебна практика, наричано по-нататък „решение Link Logistik“).
(
46
)	Пак там, точка 42 и цитираната съдебна практика.
(
47
)	ОВ C 303, 2007 г., стр. 17.
(
48
)	Вж. и решение Link Logistik, точка 43.
(
49
)	Решение Link Logistik, точка 45.
(
50
)	Вж. в този смисъл решение от 10 ноември 2022 г., Zenith Media Communications (C‑385/21, EU:C:2022:866, т. 41).
(
51
)	Вж. например ЕСПЧ, 4 декември 2003 г., М.Ч. с/у България, CE:ECHR:2003:1204JUD003927298.
(
52
)	Вж. например ЕСПЧ, 16 декември 1999 г., T. с/у Обединеното кралство, CE:ECHR:1999:1216JUD002472494, § 97, позовавайки се на ЕСПЧ, 23 септември 1998 г., A. с/у Обединеното кралство, CE:ECHR:1998:0923JUD002559994, § 22; и ЕСПЧ, 28 октомври 1998 г., Osman с/у Обединеното кралство, CE:ECHR:1998:1028JUD002345294, § 115.
(
53
)	Вж. например ЕСПЧ, 27 октомври 2015 г., Константин Стефанов с/у България, CE:ECHR:2015:1027JUD003539905, § 55.
(
54
)	Пак там, § 54, 55, 66, 67, 69 и 70. Вж. и ЕСПЧ, 5 юли 2001 г., Phillips с/у Обединено кралство, CE:ECHR:2001:0705JUD004108798, § 35, и ЕСПЧ, 24 юни 2021 г., Imeri с/у Хърватия, CE:ECHR:2021:0624JUD007766814, § 71.