62003CC0195_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Įvadinė dalis
1. Šioje byloje dėl prejudicinio sprendimo nagrinėjamas faktines aplinkybes galima apibūdinti šnekamosios kalbos terminu „cigarečių kontrabanda“. Iš esmės kalbama apie tokį atvejį, kai į Bendrijos muitų teritoriją įvežtos cigaretės buvo deklaruotos kaip virtuvės reikmenys („cookware“) ir vėliau paimtos iš muitinės priežiūros.
2. Pagrindinėje byloje Hof van Beroep te Antwerpen (2) (Belgija) (toliau – taip pat ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas) apeliacine tvarka nagrinėja bylą dėl M. Papismedov ir kitų kaltinamųjų įvykdytų įvairių nusikaltimų, susijusių su muitų sistema. Dėl šios nagrinėjamos baudžiamosios bylos prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pateikia Teisingumo Teismui įvairius klausimus, susijusius su muitinės priežiūros bei Bendrijos muitinės kodekse nustatytos skolos muitinei atsiradimo sąvoka (3) .
II – Teisinis pagrindas
A – Bendrijos teisės aktai
3. Muitinės priežiūros sąvoka Muitinės kodekso 4 straipsnio 13 dalyje apibrėžta taip:
„priemonėmis, kurias paprastai taiko ši institucija, siekdama užtikrinti, kad būtų laikomasi muitinės veiklos taisyklių ir, atitinkamais atvejais, kitų teisės aktų nuostatų, taikomų prekėms, kurios yra muitinės prižiūrimos.“
4. Muitinės kodekso 4 straipsnio 17 dalis numato tokią muitinės deklaracijos sąvoką:
„nustatytos formos ir nustatytu būdu atliekamas veiksmas, kuriuo asmuo pareiškia savo pageidavimą, kad prekėms būtų įforminta muitinės procedūra.“
5. Muitinės kodekso 4 straipsnio 19 dalyje apibrėžta tokia prekių pateikimo muitinei sąvoka:
„nustatytu būdu muitinei pateikiamas pranešimas apie prekių pristatymą į muitinės įstaigą arba bet kurią kitą muitinės nustatytą arba patvirtintą vietą.“
6. Muitinės priežiūros vykdymo pradžios ir pabaigos momentai reglamentuoti Muitinės kodekso 37 straipsnyje:
„1. Į Bendrijos muitų teritoriją įvežtos prekės nuo jų įvežimo momento yra muitinės prižiūrimos. Jos gali būti muitinės tikrinamos vadovaujantis galiojančiomis nuostatomis.
2. Jos lieka taip prižiūrimos tiek laiko, kiek atitinkamais atvejais reikia jų muitiniam statusui nustatyti, o ne Bendrijos prekių atveju, nepažeidžiant 82 straipsnio 1 dalies, – tol, kol pakeičiamas prekių muitinis statusas, jos įvežamos į laisvąją zoną, padedamos į laisvąjį sandėlį, reeksportuojamos ar sunaikinamos vadovaujantis 182 straipsniu.“
7. Muitinės kodekso 38–42 straipsniai nustato asmens, gabenančio į Bendriją prekes, įvežtas į Bendrijos muitų teritoriją, prievoles nuo sienos perėjimo iki prekių pateikimo muitinei imtinai. Šiuose straipsniuose numatyta:
„38 straipsnis
1. Asmuo, gabenantis į Bendriją prekes, įvežtas į Bendrijos muitų teritoriją, turi nedelsdamas, laikydamasis muitinės nustatyto maršruto ir vykdydamas jos nurodymus, jeigu jie duoti, šias prekes pristatyti:
a) į muitinės nustatytą muitinės įstaigą arba į bet kurią kitą muitinės nustatytą arba patvirtintą vietą;
< … >
40 straipsnis
Prekės, kurios vadovaujantis 38 straipsnio 1 dalies a punktu pristatomos į muitinės įstaigą arba į kitą muitinės nustatytą arba patvirtintą vietą, turi būti pateiktos muitinei asmens, kuris jas įvežė į Bendrijos muitų teritoriją arba, atitinkamais atvejais, asmens, prisiėmusio atsakomybę už jau įvežtų prekių gabenimą.“
8. Muitinės kodekso 202 ir paskesni straipsniai nustato skolos muitinei atsiradimą, kai importuojant prekes į Bendrijos muitų teritoriją padaromi muitų teisės aktų pažeidimai. Su tuo susiję ypač šie straipsniai:
„202 straipsnis
1. Importo skola muitinei atsiranda:
a) neteisėtai įvežant į Bendrijos muitų teritoriją importo muitais apmokestinamas prekes < ... >
< ... >
Taikant šį straipsnį neteisėtu įvežimu laikomas bet koks prekių įvežimas pažeidžiant 38–41 straipsnių ir 177 straipsnio antrosios įtraukos nuostatas.
2. Skola muitinei atsiranda neteisėto prekių įvežimo momentu.
3. Skolininkais laikomi:
– asmuo, neteisėtai įvežęs tokias prekes,
< ... >
203 straipsnis
1. Importo skola muitinei atsiranda:
– neteisėtai paimant iš muitinės priežiūros importo muitais apmokestinamas prekes.
2. Skola muitinei atsiranda prekių paėmimo iš muitinės priežiūros momentu.
3. Skolininkais laikomi:
– asmuo, paėmęs prekes iš muitinės priežiūros,
– bet kurie asmenys, dalyvavę taip paimant prekes ir žinoję arba, yra pagrindo manyti, turėję žinoti, kad prekės paimamos iš muitinės priežiūros,
– bet kurie asmenys, įsigiję arba laikę atitinkamas prekes ir jų įsigijimo arba gavimo metu žinoję arba, yra pagrindo manyti, turėję žinoti, kad prekės buvo paimtos iš muitinės priežiūros, ir
– atitinkamais atvejais asmuo, turėjęs vykdyti prievoles, susijusias su laikinuoju prekių saugojimu arba su prekėms įformintos muitinės procedūros taikymu.
204 straipsnis
1. Importo skola muitinei atsiranda:
a) neįvykdžius bent vienos iš prievolių, susijusių su importo muitais apmokestinamų prekių laikinuoju saugojimu arba su joms įformintos muitinės procedūros taikymu < ... >
< … >
straipsnyje nenurodytais atvejais, nebent nustatyta, kad minėti pažeidimai neturi esminės įtakos tinkamam laikinojo prekių saugojimo arba atitinkamos muitinės procedūros taikymui.
2. Skola muitinei atsiranda arba tuo momentu, kai nustojama vykdyti prievolę, kurios nevykdymas sąlygoja skolos muitinei atsiradimą, arba tuo momentu, kai prekėms įforminama atitinkama muitinės procedūra, jeigu po to nustatoma, kad faktiškai nebuvo laikytasi reikalavimų, kurių privaloma laikytis įforminant prekėms tokią procedūrą arba taikant joms sumažintą arba nulinę importo muito normą dėl prekių galutinio vartojimo.
3. Skolininku laikomas asmuo, kuris esamomis aplinkybėmis turi vykdyti prievoles, susijusias su importo muitais apmokestinamų prekių laikinuoju saugojimu arba su joms įformintos muitinės procedūros taikymu, arba asmuo, kuris turi laikytis reikalavimų, kurių privaloma laikytis įforminant prekėms atitinkamą procedūrą.“
B – Nacionalinės teisės aktai
9. Belgijos muitų teisėje, 1997 m. liepos 18 d. Bendrojo muitų ir akcizo mokesčių įstatymo(4)
( Algemene Wet inzake Douane en Accijnzen, toliau – AWDA) 257 straipsnio 3 dalyje, iš esmės nustatyta, kad kiekvienas, kuris be išankstinio muitus ir akcizo mokesčius administruojančios institucijos leidimo atlieka su prekėmis kitus nei aiškiai nustatyti atitinkamuose dokumentuose sankcionuotus veiksmus, pažeidžia įstatymą.
III – Pagrindinės bylos faktinės aplinkybės, prašymas priimti prejudicinį sprendimą ir procesas
10. 2001 m. birželio 10 d. į Antverpeno uostą įplaukė konteinerių pakrautas laivas, kurio patikrinimo procedūra buvo atlikta vietos muitinėje. Pagal šiuo tikslu pateiktus transportavimo dokumentus viename iš iškrautų konteinerių turėjo būti 406 kartoninės dėžės virtuvės reikmenų („cookware“). Toks krovinys buvo nurodytas prieš laivo atvykimą pateiktoje elektroninėje prekių deklaracijoje („goederencomptabiliteit“). Pagal šią deklaraciją prekės iš Kinijos Liaudies Respublikos buvo siunčiamos gavėjui į Belgiją.
11. Kitą dieną, 2001 m. birželio 11 d., muitinė patikrino konteinerį. Tuomet buvo nustatyta, kad konteineryje yra tik 29 dėžės virtuvės reikmenų, esančių pirmose dviejose krovinio eilėse. Už jų buvo tokios pačios kartoninės dėžės su juodais plastikiniais maišais, kurių kiekviename buvo po dvi mažesnes dėžes su cigaretėmis. Po patikrinimo konteineris vėl buvo uždarytas, užplombuotas ir atiduotas prižiūrėti.
12. Taip pat 2001 m. birželio 11 d. siuntinys buvo deklaruotas pagal vadinamąją Bendrijos išorinio tranzito procedūrą. Šiuo tikslu patvirtintame vadinamajame „T 1 dokumente“ vėl buvo nurodyta, kad
konteinerio krovinys – virtuvės reikmenys. Tranzito procedūros vykdytojas buvo bendrovė Transocean System Transport BVBA.
Remiantis tranzito dokumento duomenimis, įmonė United Logistic Partners BVBA
turėjo nuvežti konteinerį į paskirties vietą – muitinės sandėlį, esantį Merksime (Belgija).
13. Tačiau kitą dieną vienas iš kaltinamųjų konteinerį nugabeno į Schoten (Belgija) esantį sandėlį, kuris neturėjo leidimo saugoti muitinės prižiūrimų prekių. Šiame sandėlyje Belgijos muitinės pareigūnai, slapta sekę krovininį automobilį, jį sulaikė. Per sandėlio kratą su kitais daiktais buvo konfiskuotas visas konteinerio krovinys, įskaitant 7 090 000 cigarečių.
14. M. Papismedov, dalyvavusiam konteinerio iškrovime Schoten, bei kitiems susijusiems asmenimis dėl šių faktų buvo iškelta baudžiamoji byla Rechtbank van eerste aanleg Antwerpen . Šiems asmenims buvo pareikšti kaltinimai, be kita ko, dėl su konfiskuotomis cigaretėmis susijusių nusikalstamų veiksmų pagal AWDA. 257 straipsnio 3 dalį. Šie asmenys, paėmę tranzito procedūros metu gabenamas prekes iš muitinės priežiūros, buvo kaltinami neteisėtu cigarečių importu į Bendrijos muitų teritoriją.
15. Dėl šių faktų Antverpeno pirmosios instancijos teismas ( Rechtbank van eerste aanleg te Antwerpen ) 2001 m. birželio 30 d. nuosprendžiu aštuonis kaltinamuosius pripažino kaltais ir paskyrė nuo šešių iki dešimties mėnesių laisvės atėmimo bausmes. Be to, šiems kaltinamiesiems kaip solidariems skolininkams teismas paskyrė piniginę bausmę, dešimt kartų didesnę už cigarečių importo skolą muitinei. M. Papismedov buvo vienas iš nuteistųjų.
16. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nagrinėja šią bylą kaip apeliacinė instancija. Jo nuomone, sprendimas dėl apeliacinio skundo priklauso nuo to, ar importavus cigaretes atsirado skola muitinei Muitinės kodekso 202, 203 arba 204 straipsnių prasme. Abejodamas dėl Bendrijos teisės aktų aiškinimo, 2003 m. gegužės 7 d. sprendimu Hof van Beroep te Antwerpen
Teisingumo Teismui pateikė šiuos prejudicinius klausimus:
„1. Ar laikytina, kad prekės, kurių pavadinimas arba komercinis pavadinimas bendrojoje deklaracijoje nurodytas neteisingai (šiuo atveju „virtuvės reikmenys“ vietoj „cigaretės“) arba prekės, kurios buvo deklaruotos neteisingu pavadinimu arba komerciniu pavadinimu, joms taikant muitinės procedūrą (pvz., išorinio Bendrijos muitų tranzito procedūrą), yra teisėtai įvežtos į Bendrijos muitų teritoriją, ir todėl yra muitinės prižiūrimos (laikinas saugojimas arba muitinės procedūra), nepaisant to, kad tyčia arba netyčia buvo nurodytas neteisingas prekių pavadinimas arba komercinis pavadinimas?
2. Jeigu atsakymas į pirmą klausimą teigiamas ir jeigu prekės tyčia arba netyčia deklaruotos neteisingu pavadinimu arba komerciniu pavadinimu paimamos iš muitinės priežiūros, ar atsiranda skola muitinei pagal Bendrijos muitinės kodekso 203 straipsnį ir ar asmuo, turintis įvykdyti pareigas, kylančias iš laikino prekių saugojimo arba prekėms (net jeigu jos neteisingai pavadintos) įformintos muitinės procedūros yra skolininkas?
3. Jei atsakymas į pirmą klausimą teigiamas ir muitinei nustačius, kad muitinės prižiūrimos prekės tyčia arba netyčia deklaruotos neteisingu pavadinimu arba komerciniu pavadinimu, jų (iki tol) nepaėmus iš muitinės priežiūros ir joms dar esant muitinės žinioje, ar aiškintina, kad skola muitinei dėl neteisingu pavadinimu arba komerciniu pavadinimu deklaruotų prekių atsiranda pagal Bendrijos muitinės kodekso 204 straipsnį, ar reikėtų laikytis pozicijos, kad skola muitinei dėl šių prekių dar neatsirado?
4. Jei atsakymas į pirmą klausimą neigiamas, ar tyčia arba netyčia neteisingu pavadinimu arba komerciniu pavadinimu deklaruotos prekės turi būti laikomos neteisėtai įvežtomis į Bendrijų muitų teritoriją (kitaip tariant, pažeidžiant Bendrijos muitinės kodekso 38–41 straipsnių ir 177 straipsnio pirmosios pastraipos antros įtraukos nuostatas), ir todėl skola muitinei dėl šių prekių atsiranda pagal Bendrijos muitinės kodekso 202 straipsnį, o bendrąją deklaraciją arba deklaraciją pateikęs asmuo, siekdamas įforminti prekėms muitinės procedūrą, nurodydamas neteisingą prekių pavadinimą arba komercinį pavadinimą, gali būti laikomas skolininku, tik jeigu jis atitinka „skolininko“ sąvoką Bendrijos muitinės kodekso 202 straipsnio 3 dalies prasme?“
17. Proceso metu kaltinamasis M. Papismedov, Belgijos vyriausybė, Suomijos vyriausybė ir Komisija Teisingumo Teismui pateikė savo rašytines pastabas.
IV – Teisingumo Teismui pateiktų pastabų santrauka
18. M. Papismedov nuomone, pirmą klausimą reikia pakeisti ir pateikti į jį tokį a tsakymą: jeigu nurodomas neteisingas prekių pavadinimas arba komercinis pavadinimas, tai laikoma neteisėtu prekių įvežimu į Bendrijos muitų teritoriją Muitinės kodekso 202 straipsnio prasme. Todėl M. Papismedov Teisingumo Teismui siūlo į pirmą klausimą atsakyti neigiamai, į ketvirtą klausimą – teigiamai, o antrą ir trečią klausimus palikti neatsakytus, nes jie neturi prasmės.
19. Suomijos vyriausybė ir Komisija iš esmės laikosi vienodo požiūrio, jog esant tokioms faktinėms aplinkybėms, kokios yra pagrindinėje byloje, skola muitinei atsiranda Muitinės kodekso 202 straipsnio prasme.
20. Tačiau Belgijos vyriausybė mano, kad prievolė pateikti prekes muitinei neapima prievolės nurodyti šių prekių teisingą pavadinimą ir kad muitinei pateiktos prekės su neteisingu pavadinimu vis dėlto yra teisėtai įvežtos į Bendrijos muitų teritoriją, todėl neatsiranda skola Muitinės kodekso 202 straipsnio prasme. Belgijos vyriausybės teigimu, jeigu muitinės patikrinimo metu išaiškėja, kad prekės bendrojoje deklaracijoje nurodomos neteisingu pavadinimu ir vėliau yra paimamos iš muitinės priežiūros, skola muitinei atsiranda Muitinės kodekso 203 straipsnio prasme. Dėl šių aplinkybių ketvirtas klausimas turi likti neatsakytas.
V – Teisinis vertinimas
21. Šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą papildo Teisingumo Teismo nagrinėtų bylų, susijusių su Muitinės kodekso 202 ir paskesnių straipsnių išaiškinimu, sąrašą(5) . Tačiau Hof van Beroep te Antwerpen
nagrinėjamoje byloje kyla daug klausimų, dėl kurių Teisingumo Teismas iki šiol dar nebuvo priėmęs išsamaus sprendimo. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui ypač svarbu teisingai atskirti Muitinės kodekse reglamentuotus konkrečius veiksmus, galinčius turėti įtakos importo skolos muitinei atsiradimui.
22. Paprastai importo skola muitinei atsiranda tuomet, kai prekės, šnekamąja kalba, yra „išmuitinamos“, t. y., pagal Muitinės kodekso 201 straipsnio 1 dalies a punktą, kai importo muitais apmokestinamos prekės yra išleidžiamos į laisvą apyvartą(6) .
23. Tačiau kai padaromi atitinkami muitų teisės aktų pažeidimai, importo skolos muitinei atsiradimą reglamentuoja Muitinės kodekso 202–205 straipsniai. Atsižvelgiant į aplinkybes, šių straipsnių 2 ir 3 dalyse nustatyti skirtingi muitinės skolos atsiradimo momentai bei skirtingi skolininkai.
24. Kadangi kai kurie kaltinamieji dalyvavo ne visoje 2001 m. birželio 10–12 d. vykusioje operacijoje, o tik atskiruose jos veiksmuose, tik keli iš kaltinamųjų gali būti laikomi skolininkais dėl importuotų cigarečių. Tai priklauso nuo to, kokios Muitinės kodekso nuostatos yra taikomos.
A – Dėl pirmo klausimo: muitinės priežiūra
25. Pirmu klausimu, kuris padės atsakyti į kitus klausimus, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar importuotos prekės yra muitinės prižiūrimos, jeigu bendrojoje deklaracijoje arba muitinės deklaracijoje, pateiktoje atliekant muitinės tikrinimo procedūrą, nurodytas neteisingas prekių pavadinimas.
26. Atsakant į šį klausimą, pirmiausia reikia nustatyti muitinės priežiūros taikymo sąlygas. Taip pat reikia išnagrinėti, ar neteisingai užpildyta muitinės deklaracija gali turėti įtakos muitinės priežiūros taikymui.
1. Muitinės priežiūros taikymo sąlygos
27. Remiantis Muitinės kodekso 37 straipsnio 1 dalies 1 sakiniu, muitinės priežiūra taikoma iš karto po prekių įvežimo į Bendrijos muitinės teritoriją.
28. Priešingai nei muitinės deklaracijos (Muitinės kodekso 4 straipsnio 17 dalis) bei prekių pateikimo muitinei (Muitinės kodekso 4 straipsnio 19 dalis) atvejais, kai muitinei būtina pateikti nustatytos formos paaiškinimą, prekių įvežimas į Bendrijos muitų teritoriją yra tik veiksmas, t. y. realus aktas .
29. Todėl muitinės priežiūros taikymui nėra svarbu nei tai, kad atitinkamos prekės (nagrinėjamoje byloje – cigaretės) importuojamos sąmoningai, nei tai, kad jos importuojamos teisėtai .
30. Pirma, nesvarbu, ar prekes įvežę asmenys tiksliai žinojo, kokios rūšies prekes jie importavo į Bendrijos teritoriją. Muitinei suteikti tikrinimo įgaliojimai gali būti vykdomi ne tik tada, kai atitinkamos prekės sąmoningai yra importuojamos, tačiau šie įgaliojimai turi būti vykdomi ypač tuo atveju, kai prekės, gabenamos net ir sąžiningų asmenų, nesąmoningai įvežamos į Bendrijos rinką, vengiant mokėti importo mokesčius(7) . Be to, prekių įvežimo į Bendrijos muitų teritoriją momentu taip pat nereikšminga ir bet kokia muitinės turima informacija, kad tokios prekės yra. Paprastai muitinės įstaiga atkreipia dėmesį į prekes tik pateikiant jas muitinei (žr. Muitinės kodekso 19 straipsnio 4 dalį ir 40 straipsnį).
31. Toks visiškai objektyvus Muitinės kodekso 37 straipsnio 1 dalies aiškinimas yra privalomas taip pat ir muitinės priežiūros sąvokos prasme. Būtent Muitinės kodekso 4 straipsnio 13 dalyje įtvirtinta nuostata dėl muitinės priežiūros pagrįstai suteikia teisę muitinės įstaigoms į Bendriją įvežtų prekių atžvilgiu taikyti priemones, kuriomis siekiama užtikrinti, kad būtų laikomasi muitinės veiklos taisyklių ir tam tikrais atvejais – kitų teisės aktų nuostatų (žr. Muitinės kodekso 37 straipsnio 1 dalies 2 sakinį). Ši nuostata dėl muitinės priežiūros daugeliu atvejų praktiškai būtų neveiksminga, jeigu būtų taikoma tik sąmoningai įvežtoms prekėms; tokiu atveju būtų neįmanoma tinkamai patikrinti prekių įvežimo operacijos.
32. Antra, Muitinės kodekso 37 straipsnio 1 dalyje nustatytas muitinės priežiūros vykdymo pradžios momentas taip pat nesusijęs su teisėtu prekių įvežimu į Bendrijos muitų teritoriją. Skirtingai, nei tikriausiai manė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, pateikdamas savo pirmąjį prejudicinį klausimą, nėra jokio priežastinio ryšio tarp teisėto
prekių įvežimo į Bendrijos muitinės teritoriją ir muitinės priežiūros vykdymo pradžios momento. Remiantis Muitinės kodekso 202 straipsnio 1 dalies antrąja pastraipa, galima daryti net priešingą išvadą, kad prekės į muitų teritoriją įvežamos teisėtai
tik tuo atveju, kai, tik gabenant prekes per sieną, papildomai įvykdomos ir Muitinės kodekso 38–41 straipsniuose nustatytos prievolės. Ypač svarbu įvykdyti reikalavimus dėl prekių pateikimo muitinei pagal Muitinės kodekso 40 straipsnį.
33. Tačiau įvežtos prekės jau prieš
jų pateikimą muitinei yra muitinės prižiūrimos. Tai ypač svarbu tuomet, kai nėra atsakingos muitinės įstaigos tiesiogiai prie išorinės Bendrijos teritorijos sienos. Tokiu atveju būtent muitinės įstaiga, vykdydama muitinės priežiūrą, turi teisę kontroliuoti, kaip laikomasi maršrutų (pvz., muitinės kelių), nustatytų prekėms gabenti nuo sienos perėjimo punkto iki muitinės įstaigos(8) . Kitu atveju nuostata dėl muitinės priežiūros praktiškai vėl būtų neveiksminga, ir būtų neįmanoma tinkamai patikrinti prekių įvežimo operacijos.
34. Bendroji deklaracija ir deklaracija, reikalinga muitinės procedūrai įforminti, nėra svarbesnės sąlygos pradėti vykdyti muitinės priežiūrą nei prekių pateikimas muitinei. Tai aišku ne tik iš susijusių nuostatų formuluotės, bet ir iš Muitinės kodekso sistemos. Nes ir su bendrąja deklaracija, ir su muitinės sankcionuotų veiksmų, pavyzdžiui, tranzito procedūrai skirtos deklaracijos, įforminimu susijusios nuostatos numato prekių pateikimą
muitinei pagal Muitinės kodekso 43 straipsnio 1 dalį ir 48 straipsnį, o muitinės priežiūra, kaip buvo nurodyta, susijusi vien tik su prekių įvežimu
į Bendrijos muitų teritoriją, taigi ji prasideda dar prieš prekių pateikimą muitinei.
2. Neteisingos deklaracijos įtaka muitinės priežiūros taikymui
35. Be to, svarbu išnagrinėti, ar neteisinga prekių deklaracija, kaip yra šiuo atveju („virtuvės reikmenys“ vietoj „cigaretės“), gali turėti įtakos tolesniam muitinės priežiūros taikymui, ar muitinės priežiūra baigiasi, deklaracijoje nurodžius neteisingą prekių pavadinimą.
36. Vien iš Muitinės kodekso 37 straipsnio 2 dalies matyti, kad neteisinga prekių deklaracija neturi tokio poveikio – muitinės priežiūra nepakinta. Pagal šią nuostatą prekės lieka muitinės prižiūrimos tiek laiko, kiek reikia jų muitiniam statusui nustatyti. Ne Bendrijos prekių atveju muitinės priežiūra vykdoma tol, kol pakeičiamas
prekių muitinis statusas, taigi paprastai tol, kol prekės išleidžiamos į laisvą apyvartą (žr. Muitinės kodekso 4 straipsnio 7 dalies antrosios įtraukos bei 79 ir paskesnių straipsnių nuostatas)(9) . Vien tik išleidimui į laisvą apyvartą įforminta muitinės deklaracija
dar nepakeičia prekių muitinio statuso(10) ; jis pakeičiamas tik prekių išleidimo
iš muitinės įstaigos momentu Muitinės kodekso 4 straipsnio 20 dalies, taip pat 73 ir 74 straipsnių bei 79 straipsnio 2 dalies prasme, taigi prekių „išdavimo“ momentu, sumokėjus skolą muitinei arba pateikus garantiją(11) .
37. Šiuo atveju išleidimui į laisvą apyvartą reikalingos muitinės deklaracijos įforminimo etapas net nebuvo pasiektas. Buvo įforminta tik išorinio tranzito procedūra, t. y. atskira procedūra, kurią reikia atskirti nuo išleidimo į laisvą apyvartą (žr. Muitinės kodekso 4 straipsnio 16 dalies a ir b punktus) ir kuri pati savaime nelemia jokio prekių muitinio statuso pakeitimo. Tai yra
atidėto apmokestinimo procedūra, leidžianti prekes gabenti į paskirties vietą ir ten jas „išmuitinti“(12) ; išorinio tranzito procedūros tikslas yra prekių pateikimas muitinei ir jų muitinio statuso nustatymas paskirties muitinės įstaigoje (žr. Muitinės kodekso 92, 40 bei 42 straipsnius).
38. Tik tarp kitko bus pastebėta, kad neteisinga prekių deklaracija nėra Muitinės kodekso 203 straipsnio 1 dalyje nustatytas prekių paėmimas, kuriuo nutraukiamas muitinės priežiūros vykdymas. Pagal nusistovėjusią Bendrijos teismų praktiką prekių paėmimas yra tuomet, kai dėl tam tikro veiksmo ar neveikimo kompetentingai muitinės įstaigai sutrukdoma, kad ir laikinai, prieiti prie muitinės priežiūroje esančių prekių ir atlikti tikrinimą, numatytą Muitinės kodekso 37 straipsnio 1 dalyje(13) . Taigi vien aplinkybė, kad prekės yra neteisingai deklaruotos, nėra prekių paėmimas, nes tokia aplinkybė nepanaikina realios galimybės muitinei sulaikyti
įvežamas prekes.
3. Išvada
39. Remiantis tuo, kas pasakyta, į Bendrijos muitų teritoriją įvežtos prekės yra muitinės prižiūrimos, net jeigu ir muitinės įstaigai – tyčia ar netyčia – nurodomas neteisingas prekių pavadinimas.
B – Dėl ketvirto klausimo: Muitinės kodekso 202 straipsnis
40. Prieš atsakant į antrą ir trečią klausimus, naudinga atsakyti į ketvirtą prejudicinį klausimą, nes tokia tvarka atitinka prekių įvežimo operacijos eigą ir Muitinės kodekso atitinkamų
nuostatų išdėstymą.
41. Ketvirtas klausimas susijęs su tomis pagrindinės bylos faktinėmis aplinkybėmis, kai prekės (virtuvės reikmenys ir cigaretės) buvo įvežtos į Antverpeno uostą ir kai vienas iš kaltinamųjų vietinei muitinės įstaigai pateikė atitinkamus paaiškinimus apie importuotas prekes. Pateikdamas šį iš dviejų dalių susidedantį klausimą, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nori išsiaiškinti, ar, viena vertus, atsiranda importo skola muitinei pagal Muitinės kodekso 202 straipsnio 1 dalies a punktą, jeigu, kirtus sieną, muitinės deklaracijoje nurodomas neteisingas prekių pavadinimas, ir, kita vertus, ar tas asmuo, kuris nurodė neteisingą prekių pavadinimą, gali būti laikomas muitinės skolininku.
42. Priešingai, nei nurodyta prašyme priimti prejudicinį sprendimą, svarbu atsakyti į ketvirtą klausimą ir tuo atveju, jei į pirmą klausimą, kaip ir šioje išvadoje, atsakyta teigiamai. Prekės yra muitinės prižiūrimos jau nuo jų įvežimo į Bendrijos muitų teritoriją momento(14) . Tuo tarpu muitinės priežiūra nėra faktinis pagrindas, galintis leisti taikyti Muitinės kodekso 202 straipsnį arba neleisti jo taikyti. Šios nuostatos atžvilgiu nesvarbu, ar taikoma muitinės priežiūra.
1. Importo skolos muitinei atsiradimas pagal Muitinės kodekso 202 straipsnį
43. Remiantis Muitinės kodekso 202 straipsnio 1 dalies a punktu, importo skola muitinei atsiranda, neteisėtai įvežus į Bendrijos muitų teritoriją importo muitais apmokestinamas prekes(15) . Muitinės kodekso 202 straipsnio 1 dalies antrojoje pastraipoje įtvirtintos teisinės sąvokos prasme neteisėtu įvežimu laikomas bet koks prekių įvežimas, pažeidžiant 38–41 straipsnių ir 177 straipsnio antrosios įtraukos nuostatas.
44. Taigi atsakant į ketvirto klausimo pirmą dalį svarbu nustatyti, ar muitinės deklaracijoje nurodytas neteisingas prekių pavadinimas kvalifikuojamas kaip Muitinės kodekso 38–41 straipsniuose nustatytų prievolių nevykdymas(16) .
45. Muitinės deklaracijoje nurodytas neteisingas prekių pavadinimas nepažeidžia Muitinės kodekso 38 straipsnio. Pagal šią nuostatą, kirtus sieną, prekes reikia, nedelsiant bei laikantis muitinės nustatyto maršruto, pristatyti į nustatytą vietą. Paprastai tai susiję su ta muitinės įstaiga, kurioje gali būti vykdoma prekių apskaita. Taigi pagal Muitinės kodekso 38 straipsnį reikalaujama
ne pateikti deklaraciją, o tik įvykdyti realų veiksmą, būtent pristatyti prekes, laikantis nustatytų laiko ir vietos nurodymų. Todėl neteisinga deklaracija nepatenka į Muitinės kodekso 38 straipsnio taikymo sritį paprasčiausiai todėl, kad tai nėra faktinė aplinkybė, kuriai šis straipsnis taikomas.
46. Šiuo atveju taip pat nėra pagrindo nustatyti, kad pažeistas Muitinės kodekso 39 straipsnis. Kitaip nei Muitinės kodekso 38 straipsnyje, šioje nuostatoje numatyta prievolė informuoti muitinės įstaigą, jeigu dėl nenumatytų aplinkybių arba force majeure
neįmanoma įvykdyti minėtos prekių pristatymo prievolės. Tačiau tai išimtį numatanti norma, pagal kurią prekių pristatymo prievolė pakeičiama į prievolę suteikti informaciją. Jeigu prekės pristatomos tinkamai, laikantis Muitinės kodekso 38 straipsnio 1 dalies a punkto nuostatų, neatsiranda prievolė suteikti informaciją Muitinės kodekso 39 straipsnio prasme.
47. Taip pat šiuo atveju nėra jokio pagrindo nustatyti, kad pažeistas Muitinės kodekso 41 straipsnis.
48. Tačiau galimas Muitinės kodekso 40 straipsnyje nustatytos prievolės pateikti prekes muitinei pažeidimas. Nuo to momento, kai prekės yra įvežamos ir apskritai nepateikiamos muitinei, neabejotinai yra pažeidžiamas Muitinės kodekso 40 straipsnis. Tačiau kyla klausimas, ar tik esminė klaida, nurodant muitinei pateiktų prekių pavadinimą, laikoma Muitinės kodekso 40 straipsnyje nustatytos prievolės pateikti prekes muitinei pažeidimu. Abu šie aspektai toliau bus nagrinėjami išsamiau.
a) Muitinei pateiktos prekės neteisingu pavadinimu turinio prasme
49. Dėl prekių, muitinei pateiktų iš esmės neteisingu pavadinimu („virtuvės reikmenys“ vietoj „cigaretės“ arba „virtuvės reikmenys“ vietoj „virtuvės reikmenys ir cigaretės“), Muitinės kodekso 40 straipsnis yra pažeidžiamas tik tuo atveju, jeigu prievolė pateikti prekes muitinei taip pat apima ir teisingo prekių pavadinimo
nurodymą.
50. Remiantis Muitinės kodekso 4 straipsnio 19 dalimi, prekių pateikimas muitinei suprantamas kaip nustatytu būdu muitinei pateikiamas pranešimas apie prekių pristatymą į muitinės įstaigą arba bet kurią kitą muitinės nustatytą arba patvirtintą vietą. Prekių pateikimo muitinei momentu pirmą kartą muitinės įstaigai nurodoma, jog įvežtos prekės pristatomos į Bendrijos muitų teritoriją. Šiame etape įpareigotas asmuo dar neprivalo informuoti muitinės įstaigos apie įvežtų prekių rūšį ir kiekį. Remiantis būtent aukščiau nurodytu apibrėžimu, prekių pateikimas muitinei nėra muitinei pateikiamas pranešimas apie tai, kokios prekės pristatomos į muitinės įstaigą. Svarbu yra pranešti tik apie prekių įvežimą į muitinės įstaigą. Tai ypač aiškiai matyti iš Muitinės kodekso 4 straipsnio 19 dalies versijos anglų bei portugalų kalbomis, kur prekių pristatymas muitinei verčiamas kaip „notification < … > of the arrival of goods“ arba „comunicação < … > da chegada de mercadorias“.
51. Muitinės kodekso sistema pagrindžia tokį aiškinimą. Taigi Bendrijos teisės aktų leidėjai manė, kad prasminga prekių pateikimą muitinei ir bendrąją deklaraciją reglamentuoti atskirai kaip savarankiškas normas, jas priskiriant atskiriems skyriams(17), ir nustatytų prievolių neįvykdymo atveju skolos muitinei atsiradimą reguliuoti skirtingomis nuostatomis(18) .
52. Žinoma, pagal Muitinės kodekso 43 straipsnį abi deklaracijos yra susijusios turinio ir laiko atžvilgiu; taip pat ir praktikoje paprastai jos pateikiamos kartu arba kaip viena deklaracija. Atrodo, kad taip buvo ir pagrindinėje byloje.
53. Tačiau teisiniu požiūriu būtina abi šias deklaracijas atskirti vieną nuo kitos, ir logiška abiem deklaracijoms nustatyti skirtingus turinio reikalavimus. Bendrojoje deklaracijoje(19) bei vėliau įforminamoje muitinės deklaracijoje privaloma nurodyti tikslų įvežamų prekių pavadinimą. Tačiau prekių pateikimo muitinei etape pakanka tik pareikalauti muitinei pateikiamo bendro pobūdžio pranešimo apie įvežtų prekių pristatymą į nustatytą vietą.
54. Tokie skirtingi turinio reikalavimai, nustatyti prekių pateikimui muitinei ir
bendrajai deklaracijai, matyti taip pat ir iš abiejų deklaracijų prasmės ir tikslo. Bendroji deklaracija padeda vykdyti prekių apskaitą ir išmuitinimą tuo atveju, kai prekės, pateikus jas muitinei, yra paimamos iš muitinės priežiūros. Kita vertus, prekių pateikimas muitinei tik pradiniame etape turi užtikrinti, kad muitinės įstaiga iš anksto galėtų prižiūrėti prekių įvežimo operaciją arba tęsti savo priežiūrą po prekių pristatymo į muitinės įstaigą, atlikdama konkrečius tikrinimus.
55. Vykdant prekių įvežimo operacijos priežiūrą ir patikrinimą, privaloma ir pakankama, jei iš pradžių muitinės įstaiga tik sužino, kad
prekės – nesvarbu, kokios rūšies ir kiek jų, – yra įvežtos ir į kurią vietą
įvežtos prekės yra pristatomos. Taigi neteisingas prekių nurodymas, pateikiant prekes muitinei, nepakeičia fakto, kad įvežtos prekės pristatomos į nurodytą vietą ir
muitinės įstaigos gali jas sulaikyti (20) .
56. Taip pat iš nuorodos Muitinės kodekso 4 straipsnio 19 dalyje į prekių pateikimą muitinei „nustatytu būdu“ negalima spręsti, kad, pateikiant prekes muitinei, turi būti nurodomi papildomi (ir teisingo turinio) duomenys apie įvežtas prekes. Bendrijos teisės aktai, ypač Reglamentas, nustatantis Muitinės kodekso įgyvendinimą(21), nieko detaliau nenumato apie prekių pateikimo muitinei formą ir turinį. Jeigu leistinos nacionalinės teisės taikymą reglamentuojančios teisės normos nenustato papildomų reikalavimų, galima pateikti prekes muitinei bet kokiu būdu, net ir atliekant pagrįstus veiksmus.
57. Taigi reikia pažymėti, kad Muitinės kodekso 40 straipsnyje nustatyta prievolė pateikti prekes muitinei neapima
prievolės nurodyti šių prekių teisingą pavadinimą turinio prasme. Kai muitinei pateiktos
prekės yra įforminamos, nurodžius net ir neteisingą pavadinimą turinio prasme, nėra pažeidžiamas Muitinės kodekso 40 straipsnis.
b) Prekės, apskritai nepateiktos muitinei
58. Nuo aukščiau išnagrinėtos situacijos skiriasi atvejai, kai prekės (pvz., cigaretės) apskritai nėra pateikiamos muitinei, nesvarbu, ar tokias prekes įvežė sąžiningi krovinį gabenantys asmenys, nežinoję apie tai, ar tokių prekių kilmė visiškai sąmoningai nebuvo nurodyta, siekiant išvengti importo mokesčių.
59. Sprendime Viluckas
Teisingumo Teismas teisingai konstatavo, kad į Bendrijos muitų teritoriją įvežtų prekių pateikimas muitinei Muitinės kodekso 4 straipsnio 19 dalies prasme apima visas prekes, taip pat ir paslėptas arba gabenamas specialiai įrengtose slėptuvėse, ir kad krovininio automobilio vairuotojui bei jo bendrakeleiviui, įvežusiems prekes į Bendrijos muitų teritoriją, prievolė pateikti prekes muitinei taip pat galioja ir tuo atveju, kai prekės, minėtiems asmenims nežinant, buvo transporto priemonėje paslėptos arba gabenamos slėptuvėje(22) . Jeigu tokios prekės nepateikiamos muitinei, jos yra neteisėtai įvežtos į Bendrijos muitų teritoriją Muitinės kodekso 202 straipsnio 1 dalies a punkto prasme(23) .
60. Todėl svarbu kiekvienu atveju išnagrinėti, ar prekių pateikimas muitinei apima prekes, kurios nebuvo aiškiai įvardytos nustatytame pranešime apie prekių pateikimą muitinei, taigi ar šios prekės apskritai laikytinos nustatyto pranešimo apie prekių pateikimą muitinei dalyku (24) .
Tačiau, vadovaujantis EB 234 straipsniu, Teisingumo Teismas, nagrinėdamas bylą, nėra kompetentingas taikyti Bendrijos teisės normų pagrindinėje byloje. Tačiau jis turi teisę prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui pateikti visus Bendrijos teisės išaiškinimo elementus, būtinus, kad šis teismas galėtų nuspręsti, ar prekės, pavyzdžiui, kaip pagrindinėje byloje, konfiskuotos cigaretės, aiškiai nenurodytos muitinės deklaracijoje, buvo įtrauktos į pranešimą apie prekių pateikimą muitinei.
61. Kaip gairė nagrinėjamam atvejui gali būti sprendimas Viluckas,
nustatantis, kad (daugiau nekonkretinamas) pranešimas apie prekių pateikimą muitinei visuomet susijęs su tomis prekėmis, kurios yra laikomos įprastai
prekių saugojimui skirtose transporto priemonės vietose(25) . Tai atitinka prekių pateikimą muitinei reglamentuojančių nuostatų prasmę ir tikslą. Todėl tik tokių prekių atžvilgiu muitinės įstaiga turi galimybę tikslingai vykdyti Bendrijos teisės normomis suteiktus tikrinimo įgaliojimus(26) bei užtikrinti veiksmingą importo operacijos priežiūrą(27) .
62. Esant tokioms faktinėms aplinkybėms, kokios buvo byloje Viluckas,
muitinės įstaiga neturi galimybių iš karto efektyviai vykdyti savo tikrinimo įgaliojimų, nes toje byloje kontrabandinės cigaretės buvo gabenamos ne įprastai kroviniams gabenti skirtoje vietoje, o specialiai tam įrengtoje slėptuvėje, esančioje krovininio automobilio priekabos stoge(28) . Todėl nebūtinai buvo galima tikėtis, jog muitinės įstaiga, vykdydama įprastinę tikrinimo procedūrą, būtų suradusi šias prekes. Panaši situacija yra tuomet, kai prekės paslėptos, pavyzdžiui, transporto priemonės variklio skyriuje, sėdynės viduje arba už transporto priemonės ratų.
63. Tačiau šioje byloje Teisingumo Teismui nurodytu atveju labiau tikėtina, kad muitinės įstaigos galės surasti nedeklaruotas arba neteisingai deklaruotas prekes. Šiuo atveju cigaretės buvo laikomos toje pačioje vietoje kaip ir virtuvės reikmenys bei supakuotos tokiose pačiose (nors ne šiems produktams laikyti skirtose) kartoninėse dėžėse. Cigaretės nebuvo paslėptos kokiuose nors ypatinguose įrenginiuose arba tokioje vietoje, kurioje prekės paprastai nėra laikomos.
64. Apibendrinant reikia pažymėti, kad prievolė pateikti prekes muitinei taip pat apima ir paslėptas arba specialiai įrengtose slėptuvėse gabenamas prekes. Šios prekės yra laikomos pranešimo apie prekių pateikimą muitinei dalyku tuomet, kai jos yra aiškiai nurodytos tokiame pranešime arba laikomos įprastai prekių saugojimui skirtose transporto priemonės vietose. Kitais atvejais pažeidžiamas Muitinės kodekso 40 straipsnis.
c) Išvada
65. Į ketvirto klausimo pirmą dalį reikia atsakyti taip:
Remiantis Muitinės kodekso 202 straipsnio 1 dalies a punktu, importo skola muitinei neatsiranda, kai prekės yra pateiktos muitinei, net jeigu ir nurodytas neteisingas prekių pavadinimas turinio prasme.
Tačiau paslėptos arba slėptuvėje gabenamos prekės, kurios aiškiai nenurodytos muitinės įstaigai ir nelaikomos įprastai prekių saugojimui skirtose transporto priemonės vietose, nėra laikomos pranešimo apie prekių pateikimą muitinei dalyku Muitinės kodekso 40 straipsnio kartu su 4 straipsnio 19 dalimi prasme; tokių prekių atžvilgiu atsiranda importo skola muitinei pagal Muitinės kodekso 202 straipsnio 1 dalies a punktą.
2. Skolininkas Muitinės kodekso 202 straipsnio 3 dalies prasme
66. Ketvirto klausimo antroje dalyje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, viena vertus, ar tas asmuo, kuris pateikė turinio prasme neteisingą bendrąją deklaraciją arba neteisingą deklaraciją, skirtą muitinės procedūrai įforminti, yra laikomas skolininku, ir kita vertus, ar asmuo gali būti laikomas skolininku, „tik jeigu jis atitinka „skolininko“ sąvoką Muitinės kodekso 202 straipsnio 3 dalies prasme“.
67. Muitinės kodekso 202 straipsnio 3 dalyje yra nustatytos išsamios taisyklės, kada asmenys laikomi turinčiais importo skolą muitinei Muitinės kodekso 202 straipsnio 1 dalies prasme. Jeigu atkreipiamas dėmesys ne tik į Muitinės kodekso 202 straipsnio 3 dalį, bet ir 203, 204 ir 205 straipsnių trečiose dalyse nustatytas atitinkamas nuostatas, tuomet yra visiškai aišku, kad kiekviena iš jų yra išsamus galimų skolininkų sąrašas, sudarytas pagal kiekvieno atitinkamo straipsnio taikymo sritį. Todėl muitinės įstaiga dėl pažeidimų, nustatytų Muitinės kodekso 202 straipsnio 1 dalies a punkte, turi teisę laikyti skolininkais tik tuos asmenis, kurie atitinka Muitinės kodekso 202 straipsnio 3 dalyje nustatytus reikalavimus(29) .
68. Tai, kad asmuo pateikė neteisingą bendrąją deklaraciją
arba deklaraciją, skirtą muitinės procedūrai įforminti, neturi reikšmės Muitinės kodekso 202 straipsnio nuostatų taikymui. Būtent tokio pobūdžio deklaracijoms netaikomos Muitinės kodekso 202 straipsnio 1 dalies antrojoje pastraipoje nurodytos nuostatos. Priešingai, remiantis Muitinės kodekso 202 straipsnio 3 dalies pirmąja įtrauka, muitinės skolininku laikomas toks asmuo, kuris į Bendrijos muitų teritoriją įvežė prekes, pažeisdamas Muitinės kodekso 38 straipsnio 1 dalies a punkte nustatytą prievolę pristatyti prekes į muitinės įstaigą
arba 40 straipsnyje nustatytą prievolę pateikti prekes muitinei .
69. Žinoma, kaip jau buvo minėta(30), bendrosios deklaracijos pateikimo momentas tiesiogiai susijęs su prekių pateikimo muitinei momentu (taip pat žr. Muitinės kodekso 43 straipsnio 2 dalies 1 sakinį) arba net su juo sutampa. Jeigu dėl šios priežasties pateikiant turinio prasme neteisingą bendrąją deklaraciją, tuo pačiu metu
pažeidžiama Muitinės kodekso 40 straipsnyje nustatyta prievolė pateikti prekes muitinei (pavyzdžiui, taip visuomet yra tuo atveju, kai paslėptos arba slėptuvėje gabenamos prekės, net nenurodytos muitinės įstaigai pateiktame pranešime, nebuvo pateiktos muitinei(31) ), tai asmuo, pateikęs bendrąją deklaraciją, laikomas skolininku pagal Muitinės kodekso 202 straipsnio 3 dalies pirmą įtrauką. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas privalo išnagrinėti, ar taip yra jo nagrinėjamoje byloje.
C – Dėl antro ir ketvirto klausimo: Muitinės kodekso 203 ir 204 straipsniai
70. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas antru ir trečiu klausimais siekia ne tik gauti informacijos apie Muitinės kodekso 203 ir 204 straipsnių nuostatų išaiškinimą; abu šie klausimai taip pat susiję su šių nuostatų tarpusavio ryšiu. Šių nuostatų atskyrimas, be kita ko, turi praktinės reikšmės, nes tik Muitinės kodekso 204 straipsnio pirmos dalies pabaigoje yra numatyta ištaisymo galimybė, kai nustatoma, jog muitų teisės aktų pažeidimai neturi esminės įtakos tinkamam laikinojo prekių saugojimo arba atitinkamos muitinės procedūros taikymui.
1. Dėl trečio klausimo: Muitinės kodekso 204 straipsnio materialinė taikymo sritis
71. Trečias klausimas taip pat susijęs su tomis pagrindinės bylos faktinėmis aplinkybėmis, kai vienas iš kaltinamųjų pateikė muitinės įstaigai nustatytos formos deklaracijas apie įvežtas prekes (įvardytas kaip „virtuvės reikmenys“). Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas šiuo klausimu siekia iš esmės išsiaiškinti, ar atsiranda skola muitinei pagal Muitinės kodekso 204 straipsnį, jeigu muitinei pateiktos prekės yra deklaruojamos neteisingu pavadinimu turinio prasme, tačiau vis dėlto yra muitinės prižiūrimos.
72. Pagal Muitinės kodekso 204 straipsnio 1 dalies a punktą importo skola muitinei atsiranda, neįvykdžius bent vienos iš prievolių, susijusių su importo muitais apmokestinamų prekių laikinuoju saugojimu arba su joms įformintos muitinės procedūros taikymu.
73. Prekių laikinasis saugojimas prasideda nuo prekių pateikimo muitinei momento (žr. Muitinės kodekso 50 straipsnį). Vadovaujantis Muitinės kodekso 43 straipsniu, bendrosios deklaracijos pateikimas laikomas viena iš prievolių, susijusių su prekių laikinuoju saugojimu. Kaip jau minėta(32), pateikiant bendrąją deklaraciją, skirtingai nei pateikiant prekes muitinei, svarbu konkrečiai nurodyti prekių pavadinimą. Taigi, jeigu bendrojoje deklaracijoje nurodomos kitokios prekės, nei iš tikrųjų yra įvežamos (visiškai kitos rūšies prekės, pavyzdžiui, „virtuvės reikmenys“ vietoj „cigaretės“ arba „virtuvės reikmenys“ vietoj „virtuvės reikmenys ir cigaretės“), nėra įvykdoma Muitinės kodekso 43 straipsnyje nustatyta prievolė.
74. Žinoma, atitinkamos prekės neabejotinai visuomet yra muitinės prižiūrimos laikinojo saugojimo metu pagal Muitinės kodekso 204 straipsnio 1 dalies a punktą; ši nuostata numato sankciją būtent už pažeidimą prievolių, susijusių su prekių laikinuoju saugojimu arba su joms įformintos muitinės procedūros taikymu, tai yra prievolių, kurios patenka į muitinės priežiūros normų taikymo sritį laiko atžvilgiu (Muitinės kodekso 37 straipsnis).
75. Tačiau nebūtinai dėl prievolių neįvykdymo Muitinės kodekso 204 straipsnio 1 dalies a punkto prasme (pvz., dėl turinio prasme neteisingos bendrosios deklaracijos) būtų apribojamas muitinės priežiūros taikymas. Tai aišku iš palyginimo su Muitinės kodekso 203 straipsnio nuostatomis. Kaip Teisingumo teismas jau yra konstatavęs sprendime Hamann International (33), Muitinės kodekso 203 ir 204 straipsniai turi skirtingas taikymo sritis. Pirmoji nuostata yra susijusi su veiksmais, dėl kurių prekės yra paimamos iš muitinės priežiūros, o antroji nuostata – su prievolių pažeidimais, neturinčiais reikšmės muitinės priežiūros taikymui.
76. Be to, Muitinės kodekso 204 straipsnio taikymas praktiškai būtų neveiksmingas, jeigu jis būtų taikomas tik padarius prievolių pažeidimus, turinčius esminės įtakos muitinės priežiūros taikymui. Tuomet nuostata praktiškai būtų nepagrįsta. Jeigu dėl pažeidimo Muitinės kodekso 204 straipsnio 1 dalies prasme tuo pačiu metu prekės būtų paimamos iš muitinės priežiūros, Muitinės kodekso 203 straipsnio 1 dalyje nustatytos sąlygos būtų taip pat įvykdomos bet kuriuo atveju, o 203 straipsnį, vadovaujantis vien tik Muitinės kodekso tekstu(34), reikėtų taikyti tik kaip specialią normą 204 straipsnio atžvilgiu.
77. Galima prievolės neįvykdymo įtaka muitinės priežiūros taikymui gali kraštutiniu atveju tapti netiesiogiai reikšminga ištaisymo nuostatai, esančiai Muitinės kodekso 204 straipsnio 1 dalies pabaigoje. Iš Muitinės kodekso įgyvendinimą nustatančio reglamento 859 straipsnyje pateikto išsamaus nuostatų, skirtų trūkumams ištaisyti(35), sąrašo išplaukia, kad ištaisymo galimybės nėra, jeigu buvo bandoma neteisėtai paimti prekes iš muitinės priežiūros(36) . Tačiau tai reiškia, kad net prievolių neįvykdymas, neturintis ir negalintis turėti esminės įtakos muitinės priežiūros taikymui, yra vienas iš Muitinės kodekso 204 straipsnio 1 dalyje numatytų atvejų (tačiau yra numatyta galimybė ištaisyti trūkumus).
78. Apibendrinant reikia pridurti, kad pagal Muitinės kodekso 204 straipsnį importo skola muitinei, deklaracijoje nurodžius turinio prasme neteisingą prekių pavadinimą, atsiranda nepaisant to, ar šiuo pažeidimu apribojamas muitinės priežiūros taikymas.
2. Dėl antro klausimo antros dalies: Muitinės kodekso 203 straipsnio taikymo sritis asmenų atžvilgiu
79. Antras klausimas susijęs su tomis pagrindinės bylos faktinėmis aplinkybėmis, kai prekės buvo išvežtos iš Antverpeno jūrų uosto ir nugabentos į kitą vietą nei tranzito dokumente nurodytas sandėlys, pripažintas paskirties vieta.
80. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas antru klausimu nori išsiaiškinti, ar skolininku dėl atsiradusios importo skolos muitinei pagal Muitinės kodekso 203 straipsnio 1 dalį taip pat gali būti laikomas ir asmuo, privalantis įvykdyti prievoles, susijusias su prekių laikinuoju saugojimu arba su joms įformintos muitinės procedūros taikymu. Šis prejudicinis klausimas yra svarbus, pavyzdžiui, tuomet, kai, kaip ir pagrindinės bylos atveju, tranzito procedūrai prekes deklaruojantis asmuo nėra tas pats asmuo, kuris, išveždamas arba iškraudamas prekes, paėmė jas iš muitinės priežiūros.
81. Visų pirma reikia pažymėti, kad, remiantis Muitinės kodekso 203 straipsnio 3 dalies pirmomis trimis įtraukomis, skolininkais yra laikomi šie asmenys: pirmiausia asmuo, paėmęs prekes iš muitinės priežiūros, antra, asmenys, dalyvavę taip paimant prekes, ir galiausiai asmenys, įsigiję arba laikę atitinkamas prekes.
82. Tačiau skolininku dar yra laikomas „atitinkamais atvejais asmuo, turėjęs vykdyti prievoles, susijusias su laikinuoju prekių saugojimu arba su prekėms įformintos muitinės procedūros taikymu“ (Muitinės kodekso 203 straipsnio 3 dalies ketvirta įtrauka). Todėl Muitinės kodeksas numato iš pirmo žvilgsnio aiškią teisės normą, pagal kurią atsiranda šio asmens, kaip ir prieš tai minėtų asmenų, importo skola muitinei. Tačiau skirtingai, nei numatyta Muitinės kodekso 203 straipsnio 3 dalies ankstesnėse įtraukose, šioje teisės normoje papildomai nustatyta, kad asmuo, privalėjęs įvykdyti prievoles, susijusias su prekių laikinuoju saugojimu arba su joms įformintos muitinės procedūros taikymu, tik atitinkamais atvejais yra laikomas skolininku. Tačiau iš Muitinės kodekso teksto nėra visiškai aišku, ką tai galėtų reikšti.
83. Mano nuomone, žodžiais „atitinkamais atvejais“(37) nėra nustatoma papildoma, taikymo sritį apribojanti sąlyga, skirta pripažinti atitinkamus asmenis skolininkais. Priešingai, šiuo atveju patikslinama, kad ketvirtoji įtrauka logiškai gali būti taikoma tik tuo atveju, kai apskritai egzistuoja toks „asmuo“ šios nuostatos prasme. Tai susiję su tuo atveju, kai, kaip ir pagrindinės bylos atveju, prieš paimant prekes iš muitinės priežiūros, kitas asmuo
pateikė prekes muitinei arba jas deklaravo, įforminant muitinės procedūrą, taigi kai prekių pateikimą muitinei arba prekių deklaracijos įforminimą bei prekių paėmimą iš muitinės priežiūros vykdė ne tas pats asmuo (38) . Priešingai, jeigu prekių pateikimą muitinei arba prekių deklaracijos įforminimą bei prekių paėmimą iš muitinės priežiūros vykdo tas pats asmuo, nereikia net atsižvelgti į Muitinės kodekso 203 straipsnio 3 dalies ketvirtą įtrauką, nes šiam asmeniui neabejotinai taikoma jau pirmos įtraukos nuostata. Taip pat mažai prasmės yra taikyti Muitinės kodekso 203 straipsnio 3 dalies ketvirtą įtrauką, jeigu prekės apskritai nebuvo pateiktos muitinei arba deklaruotos, paėmus jas iš muitinės priežiūros, pavyzdžiui, kai prekės paimamos dar prieš atvykstant į muitinės įstaigą, pvz., nesilaikant muitinės nustatyto maršruto (pvz., muitinės nustatytų kelių); pastaruoju atveju apskritai nėra jokio prievolę turinčio asmens ketvirtos įtraukos prasme.
84. Aiškinant formuluotę „atitinkamais atvejais“ tik kaip patikslinančią, o ne kaip taikymą ribojančią, atsižvelgiama į Muitinės kodekso 202 ir paskesnių straipsnių prasmę bei tikslą. Atsižvelgiant į Bendrijos fiskalinius interesus, būtent galimų skolininkų grupė turi būti kuo labiau išplėsta tam, kad būtų kaip galima geriau užtikrinti muitinės reikalavimų įgyvendinimą.
85. Pagrindinės bylos aplinkybėmis, kai išoriniam Bendrijos tranzitui prekes deklaruojantis asmuo nėra tas pats asmuo, kuris vėliau gabeno arba iškrovė prekes, Muitinės kodekso 203 straipsnio 3 dalies ketvirta įtrauka turi savarankišką taikymo sritį, kuri apibrėžia dar vieną prieš tai esančiose įtraukose nenustatytų muitinės skolininkų grupę.
86. Apibendrinant reikia pažymėti, kad pagrindinės bylos aplinkybėmis, vadovaujantis Muitinės kodekso 203 straipsnio 3 dalies ketvirta įtrauka, importo skola muitinei pagal Muitinės kodekso 203 straipsnio 1 dalį atsiranda ir tam asmeniui, kuris nevykdė prievolių, susijusių su laikinuoju prekių saugojimu arba su prekėms įformintos muitinės procedūros taikymu.
3. Dėl Muitinės kodekso 203 straipsnio ryšio su 204 straipsniu
87. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas antro klausimo pirma dalimi tik iš pirmo žvilgsnio siekia gauti informaciją, kurią lengvai galima sužinoti net iš Muitinės kodekso teksto: remiantis Muitinės kodekso 203 straipsnio 1 dalimi, importo skola muitinei atsiranda neteisėtai paimant importo muitais apmokestinamas prekes iš muitinės priežiūros. Šis teismas teisingai mano, kad išorinio Bendrijos tranzito procedūrai įformintos prekės iš tiesų laikomos neteisėtai paimtomis iš muitinės priežiūros, jeigu jos, kaip ir buvo nagrinėjamoje byloje, nugabenamos į kitą vietą nei tranzito dokumente nurodytas sandėlis, pripažintas paskirties vieta(39) .
88. Tačiau nagrinėjant šią antro klausimo pirmą dalį kartu su kitais klausimais, o ypač su trečiuoju, paaiškėja, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas papildomai dar kreipiasi dėl ryšio tarp Muitinės kodekso 203 ir 204 straipsnių nustatymo ir būtent siekia išsiaiškinti, kuria iš šių abiejų nuostatų reikia vadovautis importo skolos muitinei atsiradimo atveju, jeigu, kaip ir nagrinėjamoje byloje, iš pradžių buvo padarytas muitų teisės aktų pažeidimas pagal Muitinės kodekso 204 straipsnio 1 dalį, o vėliau prekės dar buvo paimtos iš muitinės priežiūros. Taigi svarbiausia išnagrinėti, ar taikomi Muitinės kodekso 203 ar 204 straipsniai arba abi šios teisės normos, jeigu, prieš paimant prekes iš muitinės priežiūros (šiuo atveju: prekių gabenimas į kitą vietą, o ne į nustatytą muitinės sandėlį), jau buvo padarytas pažeidimas Muitinės kodekso 204 straipsnio 1 dalies prasme, kuris vis dėlto neturėjo įtakos muitinės priežiūrai (šiuo atveju nurodytas netinkamas prekių pavadinimas muitinės deklaracijoje – „virtuvės reikmenys“ vietoj „cigaretės“ arba „virtuvės reikmenys“ vietoj „virtuvės reikmenys ir cigaretės“)(40) .
89. Visų pirma reikia pažymėti, kad Muitinės kodekso 204 straipsnio 1 dalyje yra aiškiai nurodytas abiejų teisės normų konkurencinis ryšys. Taigi skola muitinei pagal Muitinės kodekso 204 straipsnį atsiranda tik 203 straipsnyje nenurodytais atvejais. Todėl Teisingumo Teismas taip pat ir sprendime Hamann International
nustatė, kad šių abiejų nuostatų taikymo sritys yra skirtingos ir kad sprendimas dėl importo skolos muitinei atsiradimo pagrindų priklauso nuo to, ar atitinkami veiksmai yra laikomi prekių paėmimu iš muitinės priežiūros Muitinės kodekso 203 straipsnio 1 dalies prasme. Tik jeigu tai galima paneigti, reiktų taikyti Muitinės kodekso 204 straipsnio nuostatas(41) .
90. Taigi konkurencinė norma Muitinės kodekso 203 straipsnio naudai taikoma kiekvieną kartą, kai reikia įvertinti tą patį veiksmą . Priešingu atveju kyla abejonė, ar šio kodekso 203 straipsnis kaip speciali norma Muitinės kodekso 204 straipsnio atžvilgiu taikoma ir tuomet, kai reikia įvertinti skirtingus veiksmus, iš kurių vienas reglamentuojamas pagal Muitinės kodekso 204 straipsnį, o vėliau atliktas veiksmas – pagal šio kodekso 203 straipsnį.
91. Kada reikia taikyti Muitinės kodekso 203 straipsnį, priklauso nuo to, kaip yra suprantamas žodis atvejis
šio kodekso 204 straipsnio 1 dalies prasme. Mano nuomone, šią sąvoką reikėtų suvokti kaip nuorodą į atitinkamą veiksmą, o ne visą importo operaciją(42) .
92. Todėl pirmiausia, remiantis Muitinės kodekso 204 straipsnio formuluote, reikia kalbėti apie 203 straipsnyje nurodytą
atvejį. Tačiau Muitinės kodekso 203 straipsnio pirmoje dalyje numatytas tik vienas veiksmas, būtent prekių paėmimas
iš muitinės priežiūros.
93. Antra, būtų labai apribojama Muitinės kodekso 204 straipsnio taikymo sritis ir kartu praktinis normos veiksmingumas, jeigu nuolatos nebūtų galima taikyti šios nuostatos po to, kai prekės paimamos iš muitinės priežiūros. Dėl Bendrijos fiskalinio intereso negalima atsakomybės taikyti solidariai (43) visiems muitinės skolininkams Muitinės kodekso 203 straipsnio 3 dalies ir 204 straipsnio 3 dalies prasme.
94. Ir trečia, reikia pagalvoti apie tai, kad paskesnis prekių paėmimas iš muitinės priežiūros prieš tai padaryto pažeidimo pagal Muitinės kodekso 204 straipsnį ne tik nepanaikina, bet jį netgi pasunkina, nes po tokio prekių paėmimo muitinės įstaiga praranda galimybę tikrinimo metu atskleisti prievolės neįvykdymą Muitinės kodekso 204 straipsnio prasme, pvz., neteisingos deklaracijos pateikimą.
95. Iš viso to, kas pasakyta, galima daryti prielaidą, kad Muitinės kodekso 204 straipsnio 1 dalyje nustatyta konkurencinė norma nesusijusi su tais atvejais, kai 203 ir 204 straipsniuose nustatytos aplinkybės yra įgyvendintos, atlikus skirtingus vienas po kito laiko atžvilgiu einančius veiksmus. Taigi tokiais atvejais Muitinės kodekso 204 straipsnis nekonkuruoja su šio kodekso 203 straipsniu(44) .
96. Būtina atskirti nuo to, kas išdėstyta, faktinio muitų sumokėjimo klausimą. Savaime suprantama, kad, nepaisant daugumos teisinių pagrindų, susijusių su skolos muitinei atsiradimu, muitus galima rinkti tik vieną kartą ir muito sumą reikia sumokėti tik vieną kartą. Jeigu muito sumą yra skolingi keli asmenys, jie už skolą atsako solidariai (Muitinės kodekso 213 straipsnis).
97. Apibendrinant reikia pažymėti, kad importo skola muitinei atsiranda ir pagal Muitinės kodekso 203 straipsnio 1 dalį, ir pagal 204 straipsnio 1 dalies 1 punktą, kai dėl skirtingų, vienas po kito laiko atžvilgiu einančių veiksmų pirmiausia yra neįvykdoma viena iš prievolių, susijusių su importo muitais apmokestinamų prekių laikinuoju saugojimu arba su joms įformintos muitinės procedūros taikymu, o vėliau importo muitais apmokestinamos prekės paimamos iš muitinės priežiūros.
VI – Išvada
98. Atsižvelgiant į pateiktus samprotavimus, į Hof van Beroep te Antwerpen
prašyme priimti prejudicinį sprendimą pateiktus klausimus Teisingumo Teismui siūlau atsakyti taip:
1. Dėl pirmo klausimo:
Į Bendrijos muitų teritoriją įvežtos prekės yra muitinės prižiūrimos, net jeigu muitinės įstaigai tyčia arba netyčia nurodomas neteisingas prekių pavadinimas.
2. Dėl antro ir trečio klausimų:
Importo skola muitinei atsiranda ir pagal Muitinės kodekso 203 straipsnio 1 dalį, ir pagal 204 straipsnio 1 dalies 1 punktą, kai dėl skirtingų vienas po kito laiko atžvilgiu einančių veiksmų pirmiausia yra pažeidžiama viena iš prievolių, susijusių su importo muitais apmokestinamų prekių laikinuoju saugojimu arba su joms įformintos muitinės procedūros taikymu, o vėliau importo muitais apmokestinamos prekės paimamos iš muitinės priežiūros.
Pagrindinės bylos aplinkybėmis, vadovaujantis Muitinės kodekso 203 straipsnio 3 dalies ketvirta įtrauka, importo skola muitinei pagal Muitinės kodekso 203 straipsnio 1 dalį atsiranda ir tam asmeniui, kuris nevykdė prievolių, susijusių su laikinuoju prekių saugojimu arba su prekėms įformintos muitinės procedūros taikymu.
Remiantis Muitinės kodekso 204 straipsniu, importo skola muitinei, deklaracijoje nurodžius turinio prasme neteisingą prekių pavadinimą, atsiranda nepaisant to, ar šiuo pažeidimu apribojamas muitinės priežiūros taikymas.
3. Dėl ketvirto klausimo:
Remiantis Muitinės kodekso 202 straipsnio 1 dalies a punktu, importo skola muitinei neatsiranda, kai prekės yra pateiktos muitinei, net jeigu ir nurodytas neteisingas prekių pavadinimas turinio prasme.
Tačiau paslėptos arba slėptuvėje gabenamos prekės, kurios aiškiai nenurodytos muitinės deklaracijoje ir nelaikomos įprastai prekių saugojimui skirtose transporto priemonės vietose, nėra laikomos pranešimo apie prekių pateikimą muitinei dalyku Muitinės kodekso 40 straipsnio kartu su 4 straipsnio 19 dalimi prasme; tokių prekių atžvilgiu importo skola muitinei atsiranda pagal Muitinės kodekso 202 straipsnio 1 dalies a punktą.
Kadangi, pateikus turinio prasme neteisingą bendrąją deklaraciją, tuo pačiu yra pažeidžiama Muitinės kodekso 40 straipsnyje nustatyta prievolė pateikti prekes muitinei, tai bendrąją deklaraciją pateikęs as muo laikomas skolininku Muitinės kodekso 202 straipsnio 3 dalies, pirmosios įtraukos prasme.
(1) .
(2)  –	Antverpeno apeliacinis teismas.
(3)  –	1992 m. spalio 12 d Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 2913/92, nustatantis Bendrijos muitinės kodeksą (OL L 302, p. 1), su paskutiniais pakeitimais, padarytais II priedo – Akto dėl Čekijos Respublikos, Estijos Respublikos, Kipro Respublikos, Latvijos Respublikos, Lietuvos Respublikos, Vengrijos Respublikos, Maltos Respublikos, Lenkijos Respublikos, Slovėnijos Respublikos ir Slovakijos Respublikos stojimo sąlygų ir Sutarčių, kuriomis yra grindžiama Europos Sąjunga, pritaikomųjų pataisų A.I dalimi (OL L 236, 2003, p. 762). Esminės nuostatos, reikalingos šiam prejudiciniam sprendimui, buvo jau ir Muitinės kodekso ankstesnėje redakcijoje.
(4)  –	1977 m. rugsėjo 21 d. Staatsblad (Belgija), su daliniais pakeitimais, padarytais 1978 m. liepos 6 d. Įstatymu (1978 m. rugpjūčio 12 d. B.S.).
(5)
–	Žr. 2001 m. vasario 1 d. Sprendimą D. Wandel (C‑66/99, Rink. p.  I‑873) ir 2002 m. liepos 11 d. Sprendimą Liberexim
(C‑371/99, Rink. p.  I‑6227), taip pat 2004 m. vasario 12 d. Sprendimą Hamann International
(C‑337/01) bei 2004 m. balandžio 29 d. Sprendimą British American Tobacco (C‑222/01), pastarieji du sprendimai dar nepaskelbti Rinkinyje. Žr. ypač dėl cigarečių kontrabandos 2004 m. kovo 4 d. Sprendimą Viluckas ir kt.
(C‑238/02 ir C‑246/02, dar nepaskelbtas Rinkinyje).
(6)
–	Taip pat žr. sprendimą D. Wandel
(nurodytas 5 išnašoje, 41 punktas).
(7)  –	Žr. šiuo aspektu, pvz., sprendimą Viluckas
(nurodytas 5 išnašoje, 24 punktas).
(8)  –	Šiuo požiūriu ir skiriasi muitinės priežiūra nuo laikinojo saugojimo Muitinės kodekso 50 straipsnio prasme, kuris prasideda nuo prekių pateikimo muitinei momento Muitinės kodekso 40 straipsnio, susijusio su 4 straipsnio 19 punktu, prasme.
(9)  –	Tik išleistos į laisvą apyvartą prekės, skirtos specialiam vartojimui, lieka muitinės prižiūrimos, nesvarbu, kaip pasikeičia muitinis statusas (žr. Muitinės kodekso 82 straipsnio 1 dalies 1 sakinį). Šis ir kiti Muitinės kodekso 37 straipsnio 2 dalyje išvardyti atvejai, kai nutraukiama muitinės priežiūra, čia nėra aiškiai nustatyti.
(10)  –	Taip pat žr. sprendimą D. Wandel (nurodytas 5 išnašoje, 45 punktas), kuriame nustatyta, kad muitinio statuso kaita nesusijusi vien tik su muitinės deklaracija, ir dėl to muitinės priežiūra tęsiasi ir po muitinės deklaracijos priėmimo.
(11)  –	Taip pat žr. sprendimą D. Wandel
(nurodytas 5 išnašoje, 38 punktas).
(12)  –	Taip pat žr. sprendimą Liberexim
(nurodytas 5 išnašoje, 51 punktas), kuriuo remiantis, prekės, kurioms taikoma išorinio Bendrijos muitų tranzito procedūra, turi būti muitinės prižiūrimos iki importo muitų sumokėjimo momento.
(13)  –	Sprendimai D. Wandel
(47 punktas), Liberexim
(55 punktas), Hamann International
(31 punktas) ir British American Tobacco
(47 punktas), taip pat nurodyti 5 išnašoje.
(14)  –	Kaip nurodyta šios išvados 31–34 punktuose, nesvarbu, ar prekės bus deklaruojamos teisėtai.
(15)
–	Šiuo atveju nėra jokio pagrindo taikyti Muitinės kodekso 202 straipsnio 1 dalies a punktą; jį reikėtų taikyti, kai prekės yra laisvoje zonoje arba laisvajame sandėlyje.
(16)  –	Muitinės kodekso 177 straipsnis, kuriuo taip pat remiamasi šio kodekso 202 straipsnio 1 dalies antrojoje pastraipoje, šiuo atveju nėra svarbus: šis straipsnis susijęs su išimtiniais atvejais Muitinės kodekso 202 straipsnio 1 dalies b punkto prasme, ir todėl nėra taikomas nagrinėjamoje byloje (žr. 15 išnašą).
(17)  –	Žr., pirma, Muitinės kodekso trečios dalies 2 skyrių (40 ir paskesnius straipsnius) ir, antra, Muitinės kodekso trečios dalies 3 skyrių (43 ir paskesnius straipsnius).
(18)  –	Nuostatų dėl prekių pateikimo muitinei pažeidimas (Muitinės kodekso 40 straipsnis) lemia skolos muitinei atsiradimą Muitinės kodekso 202 straipsnio 1 dalies a punkto prasme, o nuostatų, susijusių su bendrąja deklaracija, pažeidimo atveju (Muitinės kodekso 43 ir paskesni straipsniai) skola muitinei atsiranda pagal Muitinės kodekso 204 straipsnio 1 dalies a punktą (dėl paskutinio atvejo žr. šios išvados 71 ir paskesnių punktų teiginius, susijusius su trečiu prejudiciniu klausimu).
(19)  –	Reikalavimas bendrojoje deklaracijoje aiškiai nurodyti prekių pavadinimą buvo jau anksčiau nustatytas 1968 m. liepos 30 d. Tarybos direktyvos 68/312/EEB dėl teisės normų ir administracinių nuostatų, susijusių su: 1) į Bendrijos muitų teritoriją įvežtų prekių muitinės apskaita; 2) su šių prekių laikinu saugojimu, derinimo 3 straipsnio 2 dalyje (OL L 194, p. 13, neteko galios 1989 m. sausio 3 d.). Galiojančioje teisėje toks pats reikalavimas išplaukia iš Muitinės kodekso 44 straipsnio 1 dalies nuostatų ir naudojamų deklaracijos formų, kuriose privaloma aiškiai įvardyti prekių rūšį.
(20)  –	Galiausiai pagrindinės bylos faktinės aplinkybės labai aiškiai nurodo, kad prekių pateikimo muitinei tikslas gali būti įvykdomas, nepaisant to, kad pristatytų prekių rūšis buvo neteisingai nurodyta. Todėl Antverpeno jūrų uosto muitinės įstaiga galėjo efektyviai įvykdyti savo tikrinimo įgaliojimus, nors deklaracijoje (iš dalies) ir buvo nurodyta neteisinga įvežtų prekių rūšis.
(21)  –	1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamentas (EEB) Nr. 2454/93, išdėstantis Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą, įgyvendinimo nuostatas (OL L 253, p. 1, toliau – Reglamentas, nustatantis Muitinės kodekso įgyvendinimą).
(22)  –	Sprendimas Viluckas
(nurodytas 5 išnašoje, 22–24 punktai).
(23)  –	Sprendimas Viluckas
(nurodytas 5 išnašoje, 28 punktas).
(24)  –	Sprendimas Viluckas
(nurodytas 5 išnašoje, 28 punktas).
(25)  –	Sprendime Viluckas
(nurodytas 5 išnašoje, 11 ir 28 punktai), būtent ir remiamasi prielaida, kad paslėptos prekės nėra laikomos pranešimo apie prekių pateikimą muitinei dalyku.
(26)  –	Tai, kad, nustatant atskirai kiekvieną muitinės prievolę, reikia atsižvelgti į reikalavimą leisti muitinės įstaigoms veiksmingai vykdyti prekių priežiūrą, išplaukia taip pat iš 1988 m. gruodžio 21 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 4151/88, nustatančio nuostatas dėl į Bendrijos muitų teritoriją įvežtų prekių, trečios ir penktos konstatuojamųjų dalių (OL L 367, p. 1, neteko galios 1994 m. sausio 1 d.). Kiekvienas reglamentas kaip galiojančio Muitinės kodekso pirmtakas turi reikšmės kodekso aiškinimui. Nes, remiantis Muitinės kodekso pirma ir antra konstatuojamosiomis dalimis, kodekse yra apibendrinta, be kita ko, iki tol galiojusi muitų teisė.
(27)  –	Beje, panašiomis nuostatomis paremtos taip pat valstybių narių teisės normos, pvz., Zollrechts-Durchführungsgesetz (Austrija) 37 straipsnis (BGBl I Nr. 126/1998, p. 1542). Pagal minėtą straipsnį prekių pateikimo muitinei dalykas yra tik tos prekės, kurios pristatomos įprastu transporto būdu ir su kuriomis be jokių sunkumų gali susipažinti muitinės įstaiga.
(28)  –	Sprendimas Viluckas
(nurodytas 5 išnašoje, 11 punkte).
(29)  –	Šiuo klausimu taip pat žr. 2004 m. rugsėjo 23 d. Sprendimą Spedition Ulustrans (C‑414/02, dar nepaskelbtas Rinkinyje, 39 punktas) bei 2004 m. gegužės 6 d. generalinio advokato A. Tizzano išvados toje pačioje byloje 20 ir paskesnius punktus.
(30)  –	Šios išvados 52 ir 53 punktai.
(31)  –	Taip pat žr. šios išvados 58–64 punktus.
(32)  –	Šios išvados 49–57 punktai.
(33)  –	5 išnašos 28 punkte nurodytas sprendimas.
(34)  –	Pagal straipsnio formuluotę Muitinės kodekso 204 straipsnio 1 dalis taikoma tik „kitais 203 straipsnyje nenurodytais atvejais“.
(35)  –	1999 m. lapkričio 11 d. Sprendimas Söhl & Söhlke
(C‑48/98, Rink. p.  I‑7877, 43 punktas).
(36)  –	Žr. Reglamento, nustatančio Bendrijos muitinės kodekso įgyvendinimą, 859 straipsnio pirmą įtrauką.
(37)  –	Šis Muitinės kodekse vartojamas žodžių junginys anglų k. skamba „where appropriate“, prancūzų k. „le cas échéant“, italų k. „se del caso“, ispanų k. „en su caso“, portugalų k. „se for caso disso“ ir olandų k. „in voorkomend geval“.
(38)  –	Panašiai kaip ir Muitinės kodekso 203 straipsnio 3 dalies ketvirtoje įtraukoje, šio kodekso 96 straipsnio 2 dalies nuostatos, susijusios su išorinio Bendrijos muitų tranzito procedūra, išplečia galimų skolininkų grupę, paimant prekes iš muitinės priežiūros: remiantis šia nuostata, atitinkamomis sąlygomis prekių vežėjas ir prekių gavėjas taip pat atsako už deramą prekių pristatymą į paskirties muitinės įstaigą.
(39)
–	Žr. taip pat šios išvados 12 ir 13 punktus.
(40)  –	Kitaip nei Muitinės kodekso 203 ir 204 straipsniai, pvz., 202 ir 204 straipsniai skiriasi jau dėl faktinių aplinkybių, nes pirmoji nuostata yra susijusi su neteisėtu prekių įvežimu į Bendrijos muitų teritoriją (pvz., pažeidus prievolę pateikti prekes muitinei Muitinės kodekso 40 straipsnio prasme), o paskutinė nuostata susijusi su teisėtu prekių įvežimu (kartu su prekių pateikimu muitinei).
(41)  –	5 išnašoje, 28 ir 30 punktuose nurodytas sprendimas. Taip pat žr. 2003 m. birželio 12 d. generalinio advokato išvados šioje byloje 57 punktą, kur Muitinės kodekso 204 straipsnis yra kaip rezervinė norma 203 straipsnyje nenumatytiems atvejams.
(42)  –	Šia prasme Teisingumo Teismas sprendime Hamann International
taip pat kalba apie „atitinkamus veiksmus“ (sprendimas nurodytas 5 išnašoje, 30 punktas).
(43)  –	Žr. Muitinės kodekso 213 straipsnį.
(44)  –	Priešingu atveju mažai būtų prasmės, atliekant laiko atžvilgiu vieną po kito einančius veiksmus, netaikyti Muitinės kodekso 203 straipsnio tik dėl to, kad jau dėl prieš tai padaryto pažeidimo atsirado skola muitinei šio kodekso 204 straipsnio prasme. Tuo labiau kai prekių paėmimas iš muitinės priežiūros laikomas svarbesniu veiksmu, o tai, be kita ko, parodo ištaisymo galimybių nebuvimas bei didelė galimų skolininkų grupė (Muitinės kodekso 203 straipsnio 3 dalis). Tokiu atveju nėra prasmės suteikti privilegijos asmeniui, neteisėtai paėmusiam prekes iš muitinės įstaigos, vien dėl to, kad kitas asmuo prieš tai pažeidė prievolę Muitinės kodekso 204 straipsnio 1 dalies prasme.