62023CJ0143_RES
Byla C‑143/23
KIirFApriešVolkswagen Bank GmbHirMercedes-Benz Bank AG
(Landgericht Ravensburg (Vokietija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
2025 m. spalio 30 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Vartotojų apsauga – Kredito sutartis, skirta motorinei transporto priemonei įsigyti – Direktyva 2008/48/EB – 10 straipsnio 2 dalies l punktas – Reikalavimai, taikomi sutartyje nurodytinai informacijai – Pareiga nurodyti palūkanų už pavėluotus mokėjimus normą – 14 straipsnio 1 dalis – Teisė atsisakyti sutarties – Termino atsisakyti sutarties pradžia, kai nenurodoma palūkanų už pavėluotus mokėjimus norma – Piktnaudžiavimas teise atsisakyti sutarties – Pasekmės, kylančios pasinaudojus teise atsisakyti kredito sutarties, susietos su transporto priemonės pirkimo sutartimi – Vartotojo pareigos kreditoriui – Kompensacijos už finansuojamo turto vertės sumažėjimą skaičiavimo metodas – 14 straipsnio 3 dalies b punktas – Palūkanų mokėjimas atsisakius kredito sutarties, susietos su prekių tiekimo sutartimi“
Vartotojų apsauga – Vartojimo kredito sutartys – Direktyva 2008/48 – Reikalavimai, taikomi sutartyje nurodytinai informacijai – Pareiga nurodyti palūkanų už pavėluotus mokėjimus normos konkretų procentinį dydį – Informacijos apie palūkanų už pavėluotus mokėjimus normą nenurodymas sutartyje ir nepranešimas apie šią normą vartotojui vėliau – Neprasidėjęs sutarties atsisakymo terminas
(Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2008/48 7, 9 ir 31 konstatuojamosios dalys, 10 straipsnio 2 dalies l punktas, 14 straipsnio 1 dalies antros pastraipos b punktas)
(žr. 66–75 punktus ir rezoliucinės dalies 1 punktą)
Vartotojų apsauga – Vartojimo kredito sutartys – Direktyva 2008/48 – Reikalavimai, taikomi sutartyje nurodytinai informacijai – Pareiga nurodyti palūkanų už pavėluotus mokėjimus normos konkretų procentinį dydį – Informacijos apie palūkanų už pavėluotus mokėjimus normą nenurodymas sutartyje ir nepranešimas apie šią normą vartotojui vėliau – Neprasidėjęs sutarties atsisakymo terminas – Vartotojo piktnaudžiavimas teise atsisakyti sutarties, atsižvelgiant į jo elgesį nuo sutarties sudarymo iki jos atsisakymo – Nebuvimas
(Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2008/48 10 straipsnio 2 dalies l punktas ir 14 straipsnio 1 dalis)
(žr. 78, 79, 82–85 punktus, rezoliucinės dalies 2 punktą)
Vartotojų apsauga – Vartojimo kredito sutartys – Direktyva 2008/48 – Teisė atsisakyti sutarties – Pasekmės, kylančios pasinaudojus teise atsisakyti kredito sutarties, susietos su transporto priemonės pirkimo sutartimi – Kompensacijos už vertės sumažėjimą, kurią kreditoriui turi sumokėti vartotojas grąžindamas transporto priemonę, dydis – Apskaičiavimo metodas – Nacionalinė jurisprudencija, pagal kurią iš transporto priemonės pardavimo kainos atskaičiuojama pirkimo kaina, prekiautojo mokama grąžinant transporto priemonę – Nepriimtinumas – Sąlyga
(Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2008/48 3 straipsnio n punktas, 10 straipsnio 2 dalies l punktas ir 14 straipsnio 1 dalis)
(žr. 89–100 punktus ir rezoliucinės dalies 3 punktą)
Vartotojų apsauga – Vartojimo kredito sutartys – Direktyva 2008/48 – Teisė atsisakyti sutarties – Pasekmės, kylančios pasinaudojus teise atsisakyti kredito sutarties, susietos su transporto priemonės pirkimo sutartimi – Šias pasekmes reglamentuojančių normų visiškas suderinimas – Nebuvimas
(Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2008/48 35 konstatuojamoji dalis, 2 straipsnio 1 dalis, 3 straipsnio n punktas ir 14 straipsnio 3 dalies b punktas)
(žr. 103–110 punktus ir rezoliucinės dalies 4 punktą)
Vartotojų apsauga – Vartojimo kredito sutartys – Direktyva 2008/48 – Teisė atsisakyti sutarties – Pasekmės, kylančios pasinaudojus teise atsisakyti kredito sutarties, susietos su transporto priemonės pirkimo sutartimi – Nacionalinės teisės aktai, numatantys vartotojo pareigą mokėti kreditoriui palūkanas už laikotarpį nuo kredito sumos pervedimo iki transporto priemonės grąžinimo – Leistinumas
(Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2008/48 8 konstatuojamoji dalis, 14 straipsnio 1 dalis ir 3 dalies b punktas)
(žr. 113–119 punktus ir rezoliucinės dalies 5 punktą)
Santrauka
Išnagrinėjęs Landgericht Ravensburg (Ravensburgo apygardos teismas, Vokietija) prašymą priimti prejudicinį sprendimą, Teisingumo Teismas atsakė į su Direktyva 2008/48 (
1
) susijusius klausimus apie termino atsisakyti sutarties pradžios momentą ir galimybę pripažinti piktnaudžiavimu vartotojo pasinaudojimą teise atsisakyti su transporto priemonės pirkimo sutartimi susietos vartojimo kredito sutarties. Jis taip pat išnagrinėjo pasinaudojimo šia atsisakymo teise pasekmes ir paaiškino, be kita ko, kokias pareigas vartotojas turi įvykdyti kreditoriui.
Remdamiesi savo 2019 m. kovo 1 d. ir 2017 m. lapkričio 30 d. prašymais, KI ir FA sudarė atitinkamai su Mercedes-Benz Bank AG ir Volkswagen Bank GmbH (toliau bankai atsakovai) kredito sutartis privačioms reikmėms skirtai motorinei transporto priemonei įsigyti. Kredito sumos buvo tiesiogiai pervestos prekiautojams automobiliais, iš kurių buvo nupirktos transporto priemonės ir kurie veikė kaip bankų atsakovų kredito tarpininkai. Nė vienoje iš šių kredito sutarčių nebuvo nurodyta procentiniu dydžiu išreikšta sutarties sudarymo dieną taikyta palūkanų už pavėluotus mokėjimus norma.
Sumokėję avansus ir dalį mėnesinių kredito įmokų, 2019 m. spalio 31 d. ir 2020 m. liepos 20 d. raštais KI ir FA pareiškė pasinaudojantys savo teise atsisakyti kredito sutarties. Jų nuomone, nacionalinėje teisėje numatytas sutarties atsisakymo terminas dar neprasidėjo, nes sutartyse nebuvo nurodytas konkretus palūkanų už pavėluotus mokėjimus normos procentinis dydis.
KI ir FA kreipėsi į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą, jie siekė atgauti iki kredito sutarčių atsisakymo sumokėtas mėnesines kredito įmokas ir prekiautojams automobiliais pervestus avansus, taip pat prašė pripažinti, kad dėl sutarties atsisakymo nebėra nieko skolingi pagal šias sutartis, t. y. nei pagrindinės kredito sumos, nei palūkanų. KI taip pat prašė pripažinti, kad neprivalo mokėti kompensacijos už nupirktos transporto priemonės nuvertėjimą.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui pirmiausia kilo klausimas, ar kredito gavėjui pasinaudojus teise atsisakyti kredito sutarties, susietos su transporto priemonės pirkimo sutartimi, kreditorius gali reikalauti kompensacijos už šios transporto priemonės vertės sumažėjimą ir, jie taip, kokio dydžio. Be to, jis siekė išsiaiškinti, kada pradedamas skaičiuoti terminas atsisakyti sutarties, jeigu nenurodyta kredito sutarties sudarymo momentu taikoma palūkanų už pavėluotus mokėjimus norma. Šis teismas taip pat nurodė abejojantis, ar vartotojo pasinaudojimas teise atsisakyti sutarties gali būti pripažintas piktnaudžiavimu, jeigu vartotojas ir toliau naudojasi transporto priemone, kol nacionaliniai teismai priims sprendimą dėl sutarties atsisakymo pagrįstumo, ir atsisako mokėti kompensaciją už transporto priemonės nuvertėjimą dėl naudojimo. Galiausiai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iškėlė klausimą, ar Direktyva 2008/48 buvo visiškai suderinta kredito gavėjo pareiga mokėti palūkanas už pagrindinę kredito sumą, taip pat tada, kai suteiktas kreditas yra susietas su prekių pirkimo sutartimi. Jeigu būtų atsakyta neigiamai, šis teismas siekė išsiaiškinti, ar su šia direktyva suderinama tai, kad kredito gavėjas, pasinaudojęs teise atsisakyti kredito sutarties, susietos su transporto priemonės pirkimo sutartimi, privalo sumokėti pirmojoje sutartyje numatytas kredito palūkanas už laikotarpį nuo kredito sumos pervedimo transporto priemonės pardavėjui momento iki transporto priemonės grąžinimo kreditoriui arba pardavėjui momento.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirmiausia dėl termino atsisakyti sutarties (
2
) pradžios Teisingumo Teismas priminė, kad jis pradedamas skaičiuoti tik nuo tos dienos, kai vartotojas gauna, be kita ko, Direktyvos 2008/48 10 straipsnyje numatytą informaciją (
3
). Paaiškėjus, kad kreditoriaus pagal šios direktyvos 10 straipsnio 2 dalį vartotojui pateikta informacija yra neišsami arba klaidinga, šis terminas pradedamas skaičiuoti tik tuo atveju, jeigu šios informacijos neišsamus ar klaidingas pobūdis negali turėti įtakos vartotojo galimybei įvertinti savo teisių ir pareigų pagal šią direktyvą apimtį. Vis dėlto, atvejį, kai pateikta neišsami ar klaidinga informacija, reikia skirti nuo atvejo, kai reikalaujama informacija apskritai nepateikiama.
Dėl kredito sutarties sudarymo momentu galiojusios palūkanų už pavėluotus mokėjimus normos nurodymo šioje sutartyje Teisingumo Teismas priminė, kad pareiga nurodyti šios normos konkretų procentinį dydį (
4
) leidžia vartotojui suprasti galimo pavėluoto mokėjimo pasekmes. Iš tiesų, nurodyti šios palūkanų normos konkretų procentinį dydį yra būtina, kad vartotojas galėtų įvertinti savo sutartinio įsipareigojimo apimtį, visų pirma, finansines pasekmes, galinčias kilti jam neįvykdžius mokėjimo prievolės ar vėluojant ją įvykdyti. Taigi ši informacija gali turėti įtakos ne tik vartotojo sprendimui sudaryti sutartį, bet ir jo gebėjimui planuoti gauto kredito grąžinimą. Taigi Teisingumo Teismas nusprendė, kad Direktyvos 2008/48 14 straipsnio 1 dalyje numatytas sutarties atsisakymo terminas nepradedamas skaičiuoti, jeigu kredito sutartyje nenurodytas jos sudarymo dieną galiojusios palūkanų už pavėluotus mokėjimus normos konkretus procentinis dydis, ir neskaičiuojamas tol, kol ši informacija vartotojui tinkamai nepateikiama.
Antra, Teisingumo Teismas išnagrinėjo klausimą dėl galimo vartotojo piktnaudžiavimo teise atsisakyti sutarties. Priminęs, kad teisės subjektai negali sukčiaudami ar piktnaudžiaudami remtis Sąjungos teisės normomis, jis pabrėžė, kad kreditorius negali pagrįstai manyti, jog vartotojas piktnaudžiavo teise atsisakyti sutarties todėl, kad nuo sutarties sudarymo iki pasinaudojimo teise atsisakyti sutarties praėjo daug laiko, jeigu kredito sutartyje nebuvo vieno iš Direktyvos 2008/48 10 straipsnio 2 dalyje nurodytos privalomos informacijos elementų ir jis nebuvo tinkamai pateiktas vėliau, neatsižvelgiant į tai, ar vartotojas žinojo apie savo teisę atsisakyti sutarties, ar ne. Taigi kreditorius negali reikšti piktnaudžiavimu teise atsisakyti sutarties grindžiamo prieštaravimo, jeigu kredito sutartyje nėra nurodyta jos sudarymo dieną galiojusios palūkanų už pavėluotus mokėjimus normos konkretaus procentinio dydžio – jis yra vienas iš privalomų nurodyti elementų. Tokiu atveju terminas atsisakyti sutarties nebuvo prasidėjęs. Atsižvelgdamas į tai, Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad pagal Direktyvos 2008/48 14 straipsnio 1 dalį kreditorius negali veiksmingai reikšti prieštaravimo, grindžiamo tuo, kad vartotojas piktnaudžiavo teise atsisakyti sutarties, atsižvelgiant į jo elgesį per laikotarpį nuo sutarties sudarymo iki pasinaudojimo teise jos atsisakyti arba po pasinaudojimo šia teise, jeigu kredito sutartyje nėra nurodyta jos sudarymo dieną galiojusios palūkanų už pavėluotus mokėjimus normos konkretaus procentinio dydžio ir apie jį nebuvo tinkamai pranešta vėliau.
Trečia, Teisingumo Teismas nusprendė, kad Direktyvos 2008/48 14 straipsnio 1 dalis, siejama su veiksmingumo principu, draudžia nacionalinę jurisprudenciją, pagal kurią vartotojui pasinaudojus teise atsisakyti kredito sutarties, susietos su transporto priemonės pirkimo sutartimi, kompensacijos už vertės sumažėjimą, kurią kreditoriui turi sumokėti vartotojas grąžindamas transporto priemonę, dydis apskaičiuojamas taip: iš pardavimo kainos, prekiautojo taikytos vartotojui įsigyjant transporto priemonę, atimama pirkimo kaina, to paties prekiautojo mokama grąžinant transporto priemonę, kiek šis apskaičiavimo metodas apima su vartotojo naudojimusi šia transporto priemone nesusijusius elementus.
Darydamas šią išvadą, Teisingumo Teismas pabrėžė, kad Direktyvoje 2008/48 nėra nuostatų, reglamentuojančių vartotojo teisės atsisakyti kredito sutarties, susietos su prekių tiekimo sutartimi, įgyvendinimo pasekmes. Taigi valstybės narės pačios turi sureguliuoti klausimus dėl kreditu finansuojamo turto grąžinimo ar kitus susijusius klausimus, su sąlyga, kad nacionalinės teisės nuostatos ir jurisprudencija, numatančios pasinaudojimo teise atsisakyti sutarties pasekmes, nekenks šios teisės funkcionalumui ir veiksmingumui, kad praktiškai netaptų neįmanoma ar pernelyg sudėtinga ja pasinaudoti. Būtent taip įvyktų, jeigu kompensacija, kurią vartotojas, grąžindamas prekę, privalo sumokėti kreditoriui už jos vertės sumažėjimą, būtų neproporcinga šios prekės pirkimo kainai.
Šiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas pažymėjo, kad kompensacijos, kurios gali būti reikalaujama iš vartotojo šiam pasinaudojus teise atsisakyti sutarties, proporcingumas turi būti vertinamas atlikus detalią analizę, kuria būtų atsižvelgta į atitinkamos prekės naudojimo aplinkybes ir transporto priemonės būklę grąžinimo momentu, be kita ko, į dėl naudojimo galbūt atsiradusius mechaninius pažeidimus ar išvaizdos pakeitimus. Šiuo požiūriu vien tai, kad taip nustatyta kompensacija gali pasirodyti didelė, palyginti su vartotojo sumokėta transporto priemonės įsigijimo kaina, savaime neįrodo, kad ši kompensacija yra neproporcinga, o dėl jos apskaičiavimo metodo tampa praktiškai neįmanoma arba pernelyg sudėtinga pasinaudoti teise atsisakyti sutarties. Taip yra su sąlyga, kad kompensacijos dydis objektyviai atspindi faktinį transporto priemonės nuvertėjimą, kurį lėmė vartotojo naudojimasis ja ir jos būklė grąžinimo momentu.
Atvirkščiai, apskaičiavimo metodas, grindžiamas tik konstatuotu transporto priemonės pirkimo ir perpardavimo kainų skirtumu ir apimantis su transporto priemonės naudojimu nesusijusius elementus, kaip antai komercinę maržą ir perpardavimo sąnaudas – jas vienašališkai nustato prekiautojas automobiliais – taip pat pridėtinės vertės mokestį, neleidžia įvertinti šios transporto priemonės nuvertėjimo, kurį lėmė vartotojo naudojimasis ja. Be to, kadangi šie elementai būtų įtraukiami, net jeigu transporto priemonė niekada nebūtų įregistruota ir naudojama iki teisės atsisakyti sutarties įgyvendinimo, atrodo, kad šis metodas sukelia vartotojui išlaidų, grindžiamų vien jo pasinaudojimu savo teise atsisakyti sutarties. Šiomis aplinkybėmis toks kompensacijos už prekės vertės sumažėjimą apskaičiavimo metodas gali lemti neproporcingą šios kompensacijos dydį, palyginti su šios prekės pirkimo kaina, ir dėl jo gali tapti praktiškai neįmanoma arba pernelyg sudėtinga pasinaudoti teise atsisakyti sutarties.
Ketvirta, Teisingumo Teismas konstatavo, kad Direktyva 2008/48 nėra visiškai suderintos normos dėl teisinių pasekmių, kylančių vartotojui pasinaudojus teise atsisakyti su transporto priemonės pirkimo sutartimi susietos kredito sutarties. Šiuo klausimu jis priminė, kad šioje direktyvoje nėra nuostatų, reglamentuojančių vartotojo teisės atsisakyti susietojo kredito sutarties pasekmes prekių tiekimo sutarčiai. Kalbant konkrečiai, Direktyvoje 2008/48 nenurodomas finansuojamų prekių likimas ar galima susietojo kredito sutarties ir transporto priemonės pirkimo sutarties sąveika (
5
). Be to, nė vienoje šios direktyvos nuostatoje nekalbama apie atvejį, kai vartotojas įgyvendina teisę atsisakyti pačios kredito sutarties. Nesant specialių Sąjungos teisės normų atitinkamoje srityje, Direktyvoje 2008/48 numatyta vartotojų apsaugos įgyvendinimo tvarka, vadovaujantis valstybių narių procesinės autonomijos principu, turi būti nustatyta jų vidaus teisės sistemoje. Taigi pačios valstybės narės, laikydamosi lygiavertiškumo ir veiksmingumo principų, turi nustatyti pasekmes, kylančias pasinaudojus teise atsisakyti su prekių tiekimo sutartimi susietos kredito sutarties, įskaitant, prireikus, pareigą sumokėti susikaupusias palūkanas už paskolintą kapitalą ir jos vykdymo tvarką.
Galiausiai, penkta, Teisingumo Teismas pažymėjo, kad Direktyvos 2008/48/EB 14 straipsnio 1 dalis nedraudžia nacionalinės teisės aktų, pagal kuriuos vartotojas, atsisakęs vartojimo kredito sutarties, susietos su transporto priemonės pirkimo sutartimi, privalo sumokėti pirmojoje sutartyje numatytas kredito palūkanas už laikotarpį nuo paskolintų lėšų pervedimo finansuotos transporto priemonės pardavėjui momento iki transporto priemonės grąžinimo kreditoriui arba pardavėjui momento. Iš tiesų, Direktyvos 2008/48 14 straipsnio 3 dalies b punkto pirmu sakiniu siekiama užtikrinti pusiausvyrą tarp vartotojų apsaugos ir laisvo kredito pasiūlymų judėjimo. Šiomis aplinkybėmis galima vartotojo pareiga sumokėti kredito palūkanas už faktinį lėšų suteikimo laikotarpį leidžia palaikyti sutartinę pusiausvyrą ir neleidžia vienai šaliai, pasinaudojus teise atsisakyti sutarties, gauti nepagrįstos naudos kitos šalies sąskaita, ir taip užtikrina teisingą išlaidų ir naudos, atsirandančių vykdant kredito sutartį, nors tik iš dalies ar tik laikinai, paskirstymą. Iš tiesų, pirma, kreditorius vartotojo naudai laikinai atsisakė galimybės naudotis transporto priemonės pardavėjui pervesta kredito suma, o tai prilygsta lėšų užblokavimui ir finansinės rizikos prisiėmimui. Antra, palūkanos už paskolintą kapitalą yra ne bausmė, o atlygis už kredito suteikimą, t. y. mokamą operaciją, neatsižvelgiant į pasinaudojimą teise atsisakyti sutarties.
(
1
)	2008 m. balandžio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2008/48/EB dėl vartojimo kredito sutarčių ir panaikinanti Tarybos direktyvą 87/102/EEB (OL L 133, 2008, p. 66).
(
2
)	Numatyto Direktyvos 2008/48 14 straipsnio 1 dalyje.
(
3
)	Direktyvos 2008/48 14 straipsnio 1 dalies antros pastraipos b punktas
(
4
)	Pagal Direktyvos 2008/48 10 straipsnio 2 dalies l punktą.
(
5
)	Direktyvos 2008/48 14 straipsnio 3 dalies b punkto pirmas sakinys.