62023CJ0643
TEISINGUMO TEISMO (šeštoji kolegija) SPRENDIMAS
2024 m. lapkričio 14 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Direktyva 2011/7/ES – Kova su pavėluotu mokėjimu komerciniuose sandoriuose – 2 straipsnio 3 punktas – Įmonės sąvoka – Savarankiškos profesinės veiklos vykdymas – Aktorė – Atstovavimo sutartis – Mokėjimo įsakymo procedūra“
Byloje C‑643/23
dėl Tribunal da Relação de Lisboa (Lisabonos apeliacinis teismas, Portugalija) 2023 m. liepos 4 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2023 m. spalio 26 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Agenciart – Management Artístico Lda
prieš
CT
TEISINGUMO TEISMAS (šeštoji kolegija),
kurį sudaro šeštosios kolegijos pirmininko pareigas einantis Teisingumo Teismo pirmininko pavaduotojas T. von Danwitz, teisėjai A. Kumin (pranešėjas) ir I. Ziemele,
generalinis advokatas P. Pikamäe,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
CT, atstovaujamos advogado P. Mendes Ferreira,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos M. Ioan ir M. Narciso,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2011 m. vasario 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2011/7/ES dėl kovos su pavėluotu mokėjimu, atliekamu pagal komercinius sandorius (OL L 48, 2011, p. 1), 2 straipsnio 3 punkto išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Agenciart – Management Artístico Lda (toliau – Agenciart) ir CT ginčą dėl Agenciart reikalaujamo komisinio atlyginimo sumokėjimo pagal atstovavimo sutartį.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
3
Direktyvos 2011/7 5 ir 10 konstatuojamosiose dalyse nurodyta:
„(5)
Įmonės vidaus rinkoje turėtų galėti prekiauti tokiomis sąlygomis, kurios užtikrintų, kad tarpvalstybinės operacijos nebūtų pavojingesnės nei vidaus pardavimai. Iš esmės dėl skirtingų taisyklių taikymo vidaus ir tarpvalstybinėms operacijoms atsirastų konkurencijos iškraipymai.
<…>
(10)
Tai, kad ši direktyva taikoma laisvosioms profesijoms, neturėtų valstybių narių įpareigoti jų vertinti kaip įmonių ar komersantų vadovaujantis tikslais, nepatenkančiais į šios direktyvos taikymo sritį.“
4
Šios direktyvos 1 straipsnio „Tikslas ir taikymo sritis“ 1 ir 2 dalyse numatyta:
„1.   Šios direktyvos tikslas – kovoti su pavėluotu mokėjimu, atliekamu pagal komercinius sandorius, siekiant užtikrinti tinkamą vidaus rinkos veikimą ir taip didinti įmonių, visų pirma [mažų ir vidutinių įmonių (MVĮ)], konkurencingumą.
2.   Ši direktyva taikoma visiems mokėjimams, kuriais atlyginama už komercinius sandorius.“
5
Minėtos direktyvos 2 straipsnyje nustatyta:
„Šioje direktyvoje vartojamų terminų apibrėžtys:
1.
komerciniai sandoriai – įmonių sandoriai arba įmonių ir viešosios valdžios institucijų sandoriai, kurių pagrindu už atlygį turi būti perduotos prekės arba suteiktos paslaugos;
<…>
3.
įmonė – organizacija, išskyrus viešosios valdžios instituciją, vykdanti savo nepriklausomą ekonominę ar profesinę veiklą, net jeigu tą veiklą vykdo vienas asmuo;
<…>“
Portugalijos teisė
6
Direktyva 2011/7 į Portugalijos teisę perkelta 2013 m. gegužės 10 d.Decreto-lei no 62/2013 (Dekretas įstatymas Nr. 62/2013).
7
Dekreto įstatymo Nr. 62/2013 3 straipsnyje nustatyta:
„Šiame dekrete:
<…>
b)
„komerciniai sandoriai“: tai sandoriai tarp įmonių arba įmonių ir valstybės valdymo institucijų, kurių pagrindu už atlygį turi būti perduotos prekės ar suteiktos paslaugos;
<…>
d)
„įmonė“: bet kuris subjektas, išskyrus viešosios valdžios instituciją, vykdantis nepriklausomą ekonominę ar profesinę veiklą, net jeigu tą veiklą vykdo vienas asmuo;
<…>“
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
8
Agenciart yra komercinė bendrovė, veikianti menininkų atstovavimo ir jos atstovaujamų aktorių meninės karjeros valdymo srityje. Iki 2017 m. birželio 30 d. ji buvo CT atstovė.
9
2017 m. gegužės mėn. Agenciart derėjosi su televizijos ir gamybos bendrovėmis dėl CT dalyvavimo kuriant telenovelę ir susitarė dėl jos įsipareigojimų sąlygų ir tvarkos. Šis dalyvavimas prasidėjo 2017 m. birželio mėn. ir baigėsi 2018 m. gegužės mėn. pabaigoje.
10
Už karjeros valdymo paslaugas, kurias suteikė CT dėl jos dalyvavimo kuriant šią telenovelę, Agenciart2019 m. liepos 17 d. išrašė sąskaitą faktūrą 19188 EUR sumai.
11
Kadangi ši sąskaita faktūra nebuvo apmokėta, Agenciart pradėjo mokėjimo įsakymo procedūrą prieš CT; ši jai prieštaravo.
12
Teismas, į kurį kreiptasi pirmiausia, Tribunal Judicial da Comarca de Lisboa – Juízo de execução de Lisboa (Lisabonos apygardos teismo teisėjas, Portugalija), patenkino prieštaravimą dėl vykdymo ir, be kita ko, nusprendė, kad Agenciart negalėjo reikalauti iš CT vykdyti mokėjimą pagal mokėjimo įsakymo procedūrą, nes ji nėra komercinė įmonė.
13
Agenciart pateikė apeliacinį skundą Tribunal da Relação de Lisboa (Lisabonos apeliacinis teismas, Portugalija), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme.
14
Šis teismas patikslino, kad mokėjimo įsakymo procedūros taikymo sritį apibrėžia iš anksto nustatytos objektyvios ir subjektyvios sąlygos. Nagrinėjamu atveju lieka patikrinti, ar įvykdyta Dekreto įstatymo Nr. 62/2013 3 straipsnio d punkte numatyta išankstinė subjektyvi sąlyga dėl „įmonės“ statuso.
15
Šiuo klausimu minėtas teismas nurodė, kad šioje nuostatoje sąvoka „įmonė“, kaip ir Direktyvos 2011/7 2 straipsnio 3 punkte, apibrėžiama kaip „organizacija, <…> vykdanti savo nepriklausomą ekonominę ar profesinę veiklą, net jeigu tą veiklą vykdo vienas asmuo“.
16
Nors, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, Agenciart akivaizdžiai patenka į šią sąvoką, lieka abejonių dėl to, ar CT taip pat į ją patenka. Iš pirmo žvilgsnio tai, kad jos profesija yra būti aktore ir kad atstovavimo sutartyje, kurią ji sudarė su Agenciart, pagrindinis dėmesys skiriamas jos, kaip laisvos profesinės veiklos atstovės, profesinei veiklai skatinti, rodo, kad CT turi būti kvalifikuojama kaip „įmonė“, kaip tai suprantama pagal Dekreto įstatymo Nr. 62/2013 3 straipsnio d punktą.
17
Tokiomis aplinkybėmis, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, CT teigia, kad tinkamas įstatymo ir sąvokos „įmonė“ aiškinimas neleidžia manyti, jog asmuo, vykdydamas savarankišką ekonominę ar profesinę veiklą, veikia komercinėje sferoje vien dėl to, kad pasirašo karjeros valdymo sutartį
18
CT šiuo klausimu rėmėsi 2016 m. gruodžio 15 d. Sprendimu Nemec (C‑256/15, EU:C:2016:954), kuriame Teisingumo Teismas nagrinėjo sąvoką „įmonė“, kaip ji suprantama pagal 2000 m. birželio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2000/35/EB dėl kovos su pavėluotu mokėjimu komerciniuose sandoriuose (OL L 200, 2000, p. 35; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 226) 2 straipsnio 1 punkto trečią pastraipą, vėliau tapusią Direktyvos 2011/7 2 straipsnio 3 punktu, kiek tai susiję su fiziniais asmenimis.
19
To sprendimo 33 ir 34 punktuose Teisingumo Teismas nusprendė: kadangi reikia, kad atitinkamas asmuo veiktų kaip organizacija, vykdanti ekonominę ar savarankišką profesinę veiklą, šis reikalavimas reiškia, kad tas asmuo, neatsižvelgiant į jo formą ir teisinį statusą pagal nacionalinę teisę, vykdo struktūrinę ir tęstinę veiklą.
20
Šiuo klausimu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, Teisingumo Teismo nurodyta sąvoka „tęstinumas“ šiuo atveju nekelia jokių ypatingų sunkumų. Tačiau šis teismas mano, kad kyla abejonių dėl to, ką reiškia „veikimas kaip organizacija“ ir tokios veiklos vykdymas „struktūriškai“.
21
Šiuo požiūriu 2016 m. gruodžio 15 d. Sprendimas Nemec (C‑256/15, EU:C:2016:954) buvo susijęs su asmeniu, turinčiu savarankiškai dirbančio amatininko licenciją verstis veikla, susijusia su mechaninių dalių gamyba ir suvirinimu. Tačiau tokios veiklos vykdymas reiškia, kad, be darbo jėgos ir techninių žinių, šis asmuo turi savo įrangą, skirtą amatų veiklai vykdyti, taip pat žaliavas ir įrankius, t. y. susistemintą gamybos priemonių visumą. Tuo remiantis galima atskirti tokio amatininko situaciją nuo tokios aktorės, kokia yra CT, situacijos.
22
Šiomis aplinkybėmis Tribunal da Relação de Lisboa (Lisabonos apeliacinis teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar vienas (fizinis) asmuo, kuris paprastai savarankiškai verčiasi aktoriaus profesija gaudamas už tai piniginį atlygį, nors ir neturi organizuotos išteklių struktūros (kadangi jis tik vykdo šią veiklą, bet neturi savo patalpų, darbuotojų, įrankių ar įrangos, susijusių su jo profesine veikla), turi būti laikomas „įmone“, kaip nustatyta ir suprantama pagal [Direktyvos 2011/7] 5 konstatuojamąją dalį ir 2 straipsnio 3 punktą?“
Dėl prejudicinio klausimo
23
Savo vieninteliu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2011/7 2 straipsnio 3 punktas turi būti aiškinamas taip, kad fizinis asmuo, kuris savarankiškai ir įprastai verčiasi aktoriaus profesija už atlygį, tačiau neturi nei savo patalpų, nei darbuotojų, nei įrankių ar įrangos, skirtų jo profesinei veiklai, patenka į sąvoką „įmonė“, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą.
24
Pagal suformuotą jurisprudenciją Sąjungos teisės nuostatas reikia aiškinti atsižvelgiant ne tik į jų formuluotę, bet ir į kontekstą ir teisės akto, kuriame jos įtvirtintos, tikslus (2023 m. spalio 12 d. Sprendimo INTER CONSULTING, C‑726/21, EU:C:2023:764, 43 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
25
Pirmiausia reikia priminti, kad pagal Direktyvos 2011/7 1 straipsnio 2 dalį ši direktyva taikoma visiems mokėjimams, kuriais atlyginama už „komercinius sandorius“, o ši sąvoka direktyvos 2 straipsnio 1 punkte apibrėžta kaip „įmonių sandoriai arba įmonių ir viešosios valdžios institucijų sandoriai, kurių pagrindu už atlygį turi būti perduotos prekės arba suteiktos paslaugos“.
26
Taigi, priešingai, nei savo rašytinėse pastabose teigia CT, tai, kad tam tikras komercinis sandoris nėra tarpvalstybinis, neturi reikšmės taikant Direktyvą 2011/7.
27
Be to, pagal Direktyvos 2011/7 2 straipsnio 3 punktą „įmonė“ – tai organizacija, išskyrus viešosios valdžios instituciją, vykdanti savo nepriklausomą ekonominę ar profesinę veiklą, net jeigu tą veiklą vykdo vienas asmuo.
28
Šiuo klausimu iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, jog nepakanka, kad asmuo sudarytų sandorį, susijusį su ekonomine veikla, kad jam būtų taikoma sąvoka „įmonė“ ir kad šis sandoris būtų laikomas „komerciniu“; dar reikia, kad toks asmuo veiktų kaip organizacija, vykdanti tokią veiklą arba savarankišką profesinę veiklą (šiuo klausimu žr. 2016 m. gruodžio 15 d. Sprendimo Nemec, C‑256/15, EU:C:2016:954, 33 punktą).
29
Šis reikalavimas reiškia, kad minėtas asmuo vykdo struktūrinę ir tęstinę veiklą, kuri neapsiriboja vienu nereguliariu ir izoliuotu prekių tiekimu ar paslaugų teikimu, o atitinkamas sandoris yra šios veiklos dalis (šiuo klausimu žr. 2016 m. gruodžio 15 d. Sprendimo Nemec, C‑256/15, EU:C:2016:954, 34 punktą).
30
Nagrinėjamu atveju, kaip pažymi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, neginčijama, kad Agenciart ir CT siejantys sutartiniai santykiai reiškė paslaugų teikimą už atlygį ir kad Agenciart turi būti laikoma „įmone“. Vis dėlto, kiek tai susiję su klausimu, ar CT taip pat turi būti laikoma „įmone“, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo abejonė susijusi su tuo, kad net jei CT savarankiškai ir įprastai už atlygį verčiasi aktorės profesija, ji neturi organizuotos išteklių struktūros, nes vykdo šią veiklą neturėdama nei savo patalpų, nei darbuotojų, nei įrankių ar įrangos, skirtų jos profesinei veiklai.
31
Šiuo klausimu visų pirma tiek, kiek Direktyvos 2011/7 2 straipsnio 3 punkte apibrėžiant sąvoką „įmonė“ daroma nuoroda į „organizaciją, vykdančią savo nepriklausomą <…> profesinę veiklą “, reikia pažymėti, kad fizinis asmuo, kuris įprastai už atlygį savarankiškai užsiima aktoriaus profesija, vykdo „nepriklausomą profesinę veiklą“, kaip ji suprantama pagal 2 straipsnio 3 dalį. Be to, iš minėto 2 straipsnio 3 punkto formuluotės taip pat matyti, kad šiomis aplinkybėmis neturi reikšmės tai, kad atitinkamą veiklą vykdo tik vienas asmuo.
32
Be to, kalbant apie reikalavimą veikti kaip „organizacijai“ vykdant savarankišką profesinę veiklą, pažymėtina, jog iš šio sprendimo 29 punkte primintos jurisprudencijos matyti, kad nagrinėjama veikla „struktūrinė ir tęstinė“.
33
Iš Direktyvos 2011/7 2 straipsnio 3 dalies formuluotės ir iš šios teismo jurisprudencijos negalima daryti išvados, kad „įmonės“, kaip ji suprantama pagal 2 straipsnio 3 dalį, kvalifikavimas priklauso nuo to, ar atitinkamas asmuo, kaip nustatyta, įprastai vykdo savo veiklą, turi organizuotą struktūrą su ištekliais, kaip antai savo patalpomis, darbuotojais ir šiai veiklai skirtais įrankiais ar įranga. Iš tiesų tam tikruose ekonomikos sektoriuose materialus ar nematerialus turtas sumažinamas iki paprasčiausios jo išraiškos, nes veikla iš esmės grindžiama darbo jėga (pagal analogiją žr. 1998 m. gruodžio 10 d. Sprendimo Hernández Vidal ir kt., C‑127/96, C‑229/96 ir C‑74/97, EU:C:1998:594, 27 punktą).
34
Galiausiai, kadangi reikia, kad sandoris būtų atitinkamos veiklos dalykas, negalima pritarti CT ginamam aiškinimui, pagal kurį, nors aktorius, kaip laisvosios profesijos atstovas, turi būti laikomas „įmone“, kaip ji suprantama pagal Direktyvą 2011/7, kai sudaro sutartį su televizijos kanalu, jis neveikia kaip toks, kai sudaro atstovavimo sutartį, kaip antai nagrinėjamą pagrindinėje byloje.
35
Iš tiesų reikia manyti, kad asmens, besiverčiančio aktoriaus profesija, atstovavimo sutarties sudarymas yra to asmens profesinės veiklos dalis ir yra glaudžiai susijęs su šia veikla, nes jei asmuo nevykdytų šios profesijos, tokios atstovavimo sutarties, kuria būtent ir siekiama skatinti ir valdyti minėtą veiklą, sudarymas neišvengiamai netektų prasmės.
36
Tokį aiškinimą patvirtina Direktyvos 2011/7 2 straipsnio 3 punkto kontekstas ir šia direktyva siekiamas tikslas. Šiuo klausimu, pirma, iš minėtos direktyvos 1 straipsnio 1 dalies matyti, kad jos tikslas yra kovoti su pavėluotu mokėjimu, atliekamu pagal komercinius sandorius, siekiant užtikrinti tinkamą vidaus rinkos veikimą ir taip didinti įmonių, ypač MVĮ, konkurencingumą. Antra, Direktyvos 2011/7 10 konstatuojamojoje dalyje pažymėta, kad laisvųjų profesijų atstovai patenka į šios direktyvos taikymo sritį kaip „įmonės“.
37
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti: Direktyvos 2011/7 2 straipsnio 3 punktas turi būti aiškinamas taip, kad fizinis asmuo, kuris savarankiškai ir įprastai verčiasi aktoriaus profesija už atlygį, tačiau neturi nei savo patalpų, nei darbuotojų, nei įrankių ar įrangos, skirtų jo profesinei veiklai, patenka į sąvoką „įmonė“, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
38
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (šeštoji kolegija) nusprendžia:
2011 m. vasario 16 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2011/7/ES dėl kovos su pavėluotu mokėjimu, atliekamu pagal komercinius sandorius, 2 straipsnio 3 punktas
turi būti aiškinamas taip:
fizinis asmuo, kuris savarankiškai ir įprastai verčiasi aktoriaus profesija už atlygį, tačiau neturi nei savo patalpų, nei darbuotojų, nei įrankių ar įrangos, skirtų jo profesinei veiklai, patenka į sąvoką „įmonė“, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: portugalų.