62019CC0862
GENERALINIO ADVOKATO
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA IŠVADA,
pateikta 2020 m. spalio 29 d. (
1
)
Byla C-862/19 P
Čekijos Respublika
prieš
Europos Komisiją
„Apeliacinis skundas – Europos socialinis fondas (ESF) – Europos regioninės plėtros fondas (ERPF) – Dalinis veiksmų programoms skirtos paramos panaikinimas Čekijos Respublikoje – Direktyva 2004/18/EB – 16 straipsnio b punktas – Speciali išimtis – Viešojo paslaugų pirkimo sutartys dėl transliuoti skirtos programų medžiagos“
1.
Apeliacinis skundas yra susijęs su Direktyvos 2004/18/EB (
2
) 16 straipsnio b punkto išaiškinimu; pagal šį punktą direktyva netaikoma viešojo pirkimo sutartims, „skirtoms įsigyti, vystyti, gaminti arba bendrai gaminti programų medžiagą, skirtą transliuotojams transliuoti“.
2.
Čekijos Respublikos institucijos tiesiogiai sudarė tam tikras sutartis, bendrai finansuojamas ERPF ir ESF (
3
) lėšomis, siekiant, kad būtų pagamintos televizijos reklamos, skatinančios naudotis Europos fondais. Komisija nusprendė, kad sudarytoms sutartims Direktyvos 2004/18 16 straipsnio b punktas negali būti taikomas, todėl padarė atitinkamą finansinę pataisą; šį sprendimą Čekijos Respublika užginčijo Bendrajame Teisme.
3.
Savo 2019 m. rugsėjo 12 d. sprendime (
4
) Bendrasis Teismas atmetė Čekijos Respublikos ieškinį; dabar Teisingumo Teisme pateiktas apeliacinis skundas dėl šio sprendimo.
4.
Ginčą lemia dvi priešingos pozicijos: a) Čekijos Respublika teigia, kad nagrinėjama išimtis (
5
) gali būti taikoma bet kuriai perkančiajai organizacijai, jeigu ji paiso sutarčių dalyko; b) Komisija tvirtina, kad išimtis taikoma tik sutartims, kurias sudarė transliuotojai, o nagrinėjamoje byloje taip nėra.
5.
Nors svarbu nustatyti, kuriam iš šių dviejų aiškinimų turi būti teikiama pirmenybė; vis dėlto problema (ir jos sprendimas) apskritai nebesvarbi, nes manau, kad naujoje Direktyvoje 2014/24 ES (
6
) pritariama Komisijos pozicijai (
7
).
I. Teisinis pagrindas
A.
Direktyva 92/50/EEB (
8
)
6.
1 straipsnyje nustatyta:
„Šioje direktyvoje:
a)
viešojo paslaugų pirkimo sutartys – tai atlygintinio piniginio pobūdžio sutartys, kurias raštu sudaro paslaugų teikėjas ir perkančioji organizacija, išskyrus:
<…>
iv)
radijo ir televizijos transliuotojų [vykdomo] programų medžiagos įsigijimo, kūrimo, gamybos arba bendros gamybos sutartis ir sutartis dėl transliavimo laiko;
<…>“
B.
Direktyva 2004/18
7.
25 konstatuojamojoje dalyje buvo numatyta:
„Sudarant [viešojo pirkimo] sutartis dėl tam tikrų audiovizualinių paslaugų transliacijos srityje turėtų būti atsižvelgta į svarbius kultūrinius ir socialinius aspektus, dėl kurių joms negali būti taikomos viešojo pirkimo taisyklės. Dėl šių priežasčių turi būti padaryta išimtis viešosioms paslaugų [viešojo paslaugų pirkimo] sutartims, skirtoms pirkti, vystyti, gaminti arba bendrai gaminti paruoštas naudoti programas, taip pat kitas paruošiamąsias paslaugas, pavyzdžiui, susijusias su scenarijais arba menine veikla, reikalinga programai kurti, ir sutartis dėl transliacijos laiko. Tačiau ši išimtis neturi būti taikoma aprūpinant technine įranga, skirta rengti, bendrai rengti ir transliuoti šias programas. Transliacija turi būti apibrėžiama kaip perdavimas ir platinimas, naudojant bet kokią elektroninio tinklo formą.“
8.
16 straipsnyje buvo numatyta:
„Ši direktyva netaikoma viešojo paslaugų pirkimo sutartims:
<…>
b)
skirtoms įsigyti, vystyti, gaminti arba bendrai gaminti programų medžiagą, skirtą transliuotojams transliuoti, ir sutartims dėl transliacijos laiko.
<…>“
C.
Direktyva 2014/24
9.
23 konstatuojamojoje dalyje numatyta:
„Žiniasklaidos paslaugų teikėjų skiriamų [sudaromų] tam tikrų audiovizualinių ir radijo žiniasklaidos paslaugų viešųjų [viešojo pirkimo] sutarčių atveju turėtų būti leidžiama atsižvelgti į kultūrinės ar socialinės svarbos aspektus, dėl kurių viešųjų pirkimų taisykles taikyti būtų netikslinga. Dėl tų priežasčių turėtų būti galima taikyti išimtį viešojo paslaugų pirkimo sutartims, kurias skiria [sudaro] patys žiniasklaidos paslaugų teikėjai paruoštų naudoti programų ir kitų parengiamųjų paslaugų, kaip antai susijusių su programos gamybai būtinais scenarijais ar meniniais pasirodymais, įsigijimui, kūrimui, gamybai ar bendrai gamybai. Taip pat turėtų būti paaiškinta, kad ta išimtis lygiai taip pat turėtų būti taikoma transliuojamosios žiniasklaidos paslaugų ir užsakomųjų paslaugų (nelinijinių paslaugų) atveju. Vis dėlto ta išimtis neturėtų būti taikoma techninės įrangos, būtinos tokių programų gamybai, bendrai gamybai ir transliavimui, tiekimo atveju.“
10.
10 straipsnyje nustatyta:
„Ši direktyva netaikoma viešojo paslaugų pirkimo sutartims dėl:
<…>
b)
audiovizualinės arba radijo žiniasklaidos paslaugų teikėjų skiriamoms [sudaromoms] sutartims dėl programų medžiagos, skirtos audiovizualinės žiniasklaidos paslaugoms arba radijo žiniasklaidos paslaugoms teikti, įsigijimo, kūrimo, gaminimo ar bendro gaminimo arba sutartims dėl transliacijos laiko ar programų transliavimo, skiriamoms [sudaromoms su] audiovizualinės ar radijo žiniasklaidos paslaugų teikėj[ais].
<…>“
II. Bylos aplinkybės
11.
Bylos aplinkybės nurodytos skundžiamo sprendimo 1–6 punktuose ir jas galima apibendrinti taip:
–
2007 m. spalio 12 d. Sprendimu C(2007) 5113, 2007 m. gruodžio 27 d. Sprendimu C(2007) 6920 ir 2008 m. rugsėjo 25 d. Sprendimu C(2008) 5344 Komisija patvirtino atitinkamai veiksmų programas „Švietimas konkurencingumo skatinimo srityje“, „Mokslo tyrimai ir taikomoji veikla diegiant naujoves“ ir „Techninė pagalba“, kurias Čekijos Respublika pasiūlė pagal Reglamento (EB) Nr. 1083/2006 32 straipsnį (
9
),
–
2014 m. balandžio mėn., vykdant nurodytas veiksmų programas, Komisija atliko transliavimo paslaugų viešojo pirkimo sutarčių, bendrai finansuojamų Čekijos Respublikos naudojantis ERPF ir ESF lėšomis, auditą. Ji nustatė, kad keturios iš šių sutarčių sudarytos tiesiogiai, Regioninės plėtros, švietimo, jaunimo ir sporto ministerijai nepaskelbus apie jas viešo skelbimo,
–
Komisija teigia, kad tiesiogiai sudaryti šių sutarčių nebuvo galima, nes joms negalėjo būti taikoma Direktyvos 2004/18 16 straipsnio b punkte numatyta išimtis; ši išimtis taikytina tik perkančiosioms organizacijoms, kurios yra transliuotojos,
–
vykstant 2016 m. birželio 17 d. Komisijos pradėtai finansinių pataisų procedūrai Čekijos Respublika teigė, kad išimtis taikoma bet kuriai perkančiajai organizacijai,
–
galiausiai Komisija 2017 m. liepos 6 d. Įgyvendinimo sprendimu C(2017) 4682 final panaikino dalį ESF paramos, teikiamos veiksmų programai „Švietimas konkurencingumo skatinimo srityje“, ir dalį ERPF paramos, skirtos veiksmų programoms „Mokslo tyrimai ir taikomoji veikla diegiant naujoves“ ir „Techninė pagalba“; ji patvirtino atitinkamas finansines pataisas, taikomas Čekijos Respublikai.
III. Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
12.
Čekijos Respublika Komisijos sprendimą užginčijo Bendrajame Teisme; ji pakartojo savo aiškinimą, pateiktą dėl Direktyvos 2004/18 16 straipsnio b punkto. Šią valstybę palaikė Lenkijos Respublika.
13.
Skundžiamu sprendimu ieškinys buvo atmestas.
14.
Bendrasis Teismas pažymėjo, kad siaurai aiškintina išimtis (
10
) jau buvo numatyta Direktyvos 92/50 1 straipsnio a punkto iv papunktyje, dėl kurio Teisingumo Teismas Sprendime Bayerischer Rundfunk ir kt. (
11
) pateikė išaiškinimą, leidžiantį patvirtinti Komisijos poziciją.
15.
Konkrečiai kalbant, Bendrasis Teismas nurodė, kad pagal tą teismo sprendimą išimtis grindžiama su viešąja paslauga susijusiu transliuotojų uždaviniu, taigi ji netaikoma perkančiosioms organizacijoms, kurios šio konkretaus uždavinio nevykdo (
12
).
16.
Bendrasis Teismas nusprendė, kad Čekijos Respublikos argumentai šios išvados nepaneigia. Čekijos Respublika ne tik nurodė, kad Sprendimas Bayerischer Rundfunk nagrinėjamai bylai nereikšmingas, bet ir pažymėjo, kad atsižvelgiant į pažodinio, sisteminio ir teleologinio aiškinimo kriterijus pagal minėtą nuostatą negalima apriboti išimties taikymo srities ir taikyti ją tik visuomeniniams transliuotojams.
17.
Dėl Sprendimo Bayerischer Rundfunk reikšmės Bendrasis Teismas pažymi, kad nors jame Teisingumo Teismas išsakė savo poziciją dėl kitokių klausimų nei pateikti nagrinėjamoje byloje, jis paaiškino, kokioms viešojo pirkimo sutartims taikoma Sąjungos teisė. Teisingumo Teismo patikslinimas, kad išimtis taikoma tik jeigu sutartys sudarytos perkančiosios organizacijos, kaip ji suprantama pagal Direktyvą 92/50, nereiškia, kad ji taikoma visoms perkančiosioms organizacijoms (
13
).
18.
Be to, Bendrasis Teismas primena, kad tame sprendime akcentuota, jog Direktyvos 92/50 1 straipsnio a punkto iv papunktis panašus į Direktyvos 2004/18 16 straipsnio b punktą, todėl pastarajai nuostatai reikia taikyti jurisprudenciją, suformuotą dėl pirmosios nuostatos (
14
).
19.
Žinoma, Bendrasis Teismas nurodo, kad žodžių junginio „skirta transliuoti“ nebuvo Direktyvos 92/50 1 straipsnio a punkto iv papunktyje. Vis dėlto išnagrinėjus parengiamuosius dokumentus matyti, kad ši sąvoka pridėta dėl „teisės aktų leidėjo siekio aiškiai nurodyti transliuotojų sudaromas viešojo paslaugų pirkimo sutartis, susijusias su programų medžiaga, skirta transliuoti bet kuriuo elektroninių ryšių tinklu, įskaitant internetą, o tai atspindi minėtos direktyvos 25 konstatuojamosios dalies paskutinio sakinio esmę“ (
15
).
20.
Bendrasis Teismas teigia, kad paslaugos, kurios yra nuostatoje nurodytų sutarčių dalykas, sutampa su paslaugomis, minimomis išimtyje, numatytoje Reglamentu (EB) Nr. 213/2008 (
16
) iš dalies pakeistos Direktyvos 2004/18 II priedo B dalies 3 išnašoje, kurioje nėra žodžių junginio „skirta transliuoti“.
21.
Taigi, kadangi „dėl priežasčių, susijusių su direktyvos vidaus nuoseklumu, turi būti pripažįstama, kad Direktyvos 2004/18 16 straipsnio b punkte numatytos išimties taikymo sritis yra tokia pati kaip išimties, nustatytos tos direktyvos II priedo B dalies 3 išnašoje, pirma nurodyta sąvoka „skirta transliuoti“ negali būti aiškinama taip, kad ja siekiama išplėsti nagrinėjamos išimties taikymo sritį“ (
17
).
22.
Bendrasis Teismas pripažįsta, kad remiantis vien Direktyvos 2004/18 16 straipsnio b punktu „negalima vienareikšmiškai išaiškinti šios nuostatos ir kad yra keli galimi jos pažodinio aiškinimo būdai“ (
18
). Kadangi nuostatos įvairios kalbinės versijos skiriasi, pažodiniu teisės normos aiškinimu grindžiami argumentai netenka prasmės (
19
).
23.
Dėl sisteminio aiškinimo Bendrasis Teismas pažymi, kad kriterijus, kurį teisės aktų leidėjas taikė nustatydamas direktyvos 16 straipsnyje įtvirtintas išimtis, nėra vien sutarties turinio kriterijus: taip pat numatyti subjektyvūs apribojimai, pavyzdžiui, nagrinėjamos išimties ir d punkte numatytos išimties atveju (
20
).
24.
Bendrasis Teismas neigia, kad atsižvelgiant į nuostatos sistemą visos sutartys, nurodytos tame pačiame Direktyvos 2004/18 16 straipsnio punkte, turi būti apibrėžiamos vienodai, atsižvelgiant į jų dalyką, jas sudarančią perkančiąją organizaciją ar paslaugų pagal jas teikėją. Taigi perkančiosios organizacijos, kurios nėra transliuotojos, gali tiesiogiai sudaryti sutartis dėl transliavimo laiko, tačiau ne šioje byloje nagrinėjamas sutartis (
21
).
25.
Dėl teleologinio aiškinimo Bendrasis Teismas mano, kad išimtis apima tik transliuotojų sudarytas viešojo pirkimo sutartis, nes jos tikslas yra konkrečiai užtikrinti tik tai, kad šie transliuotojai galėtų įvykdyti su viešąja paslauga susijusius uždavinius (
22
). Išimtimi negali remtis kiti viešieji subjektai, vykdantys kitus, su viešąja paslauga nesusijusius uždavinius kultūros ar socialinėje srityje (
23
).
26.
Pastaruoju klausimu Bendrasis Teismas laikosi nuomonės, kad dėl tokio išaiškinimo nagrinėjama nuostata išlieka veiksminga, nes išimtis taikoma ne visoms sutartims dėl transliuoti skirtos programų medžiagos, o tik sutartims dėl paslaugų, susijusių su pačių transliuotojų funkcija. Išimtis turi turėti poveikį tik pastarosioms sutartims, be to, ją privaloma aiškinti siaurai (
24
).
27.
Kadangi išimties tikslas susijęs su transliuotojų uždaviniu teikti viešąją paslaugą, perkančiųjų organizacijų, kurios nėra transliuotojos, padėtis ne tokia pati kaip transliuotojų, todėl negalima vertinti, ar pažeistas vienodo požiūrio principas (
25
).
28.
Pagal Direktyvą 2014/24, netaikomą ratione temporis, nagrinėjamos nuostatos kitaip aiškinti negalima (
26
).
IV. Procesas Teisingumo Teisme
29.
2019 m. lapkričio 26 d. Čekijos Respublika pateikė apeliacinį skundą; ji prašo panaikinti skundžiamą sprendimą ir Komisijos sprendimą, taip pat priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
30.
Komisija prašo atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš Čekijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.
V. Analizė
A.
Pirminės pastabos
31.
Čekijos Respublika pateikia vienintelį apeliacinio skundo pagrindą; ji tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė tariamą teisės klaidą aiškindamas Direktyvos 2004/18 16 straipsnio b punktą.
32.
Apeliacinio skundo pagrindą sudaro keturios dalys, susijusios atitinkamai su nagrinėjamos nuostatos geneze ir jos pažodiniu, teleologiniu bei sisteminiu aiškinimu (
27
).
33.
Kaip nurodžiau, Bendrajame Teisme daugiausia buvo ginčijamasi dėl to, ar išimtis turi poveikį tik perkančiosioms organizacijoms, kurios yra transliuotojos (taip teigia Komisija), ar, priešingai, taip pat bet kurioms kitoms perkančiosioms organizacijoms (taip tvirtina Čekijos Respublika).
34.
Ginčijamas klausimas negali būti aiškesnis, taip pat negali labiau skirtis šalių pozicijos, kurioms pagrįsti šalys turi svarių motyvų.
35.
Taigi Teisingumo Teismui tenka spręsti sudėtingą problemą, kokį išaiškinimą pateikti atsižvelgiant į gana atviras ir nekonkrečias teisės normas (ir net prieštaringas, nes įvairios kalbinės versijos skiriasi), kad atsakymas būtų nedviprasmiškas.
B.
Pirmoji vienintelio apeliacinio skundo pagrindo dalis: Direktyvos 2004/18 16 straipsnio b punkto genezė
1. Šalių pozicijos
36.
Pirma, Čekijos Respublika teigia, kad Komisijos pasiūlyme, pagal kurį buvo priimta Direktyva 92/50, išimtis buvo numatyta tik transliuotojų perkamos programų medžiagos įsigijimui. Per teisėkūros procedūrą išimtis buvo išplėsta, įtraukiant į jos taikymo sritį taip pat ir transliuotojų vykdomą programų medžiagos kūrimą, gamybą arba bendrą gamybą. Taigi pagal Direktyvos 92/50 1 straipsnio a punkto iv papunktį transliuotojas yra subjektas, teikiantis programų medžiagos kūrimo, gamybos arba bendros gamybos paslaugas, todėl negali būti perkančioji organizacija; dėl to išimtis tapo platesnė (
28
).
37.
Antra, Čekijos Respublika pažymi, kad Direktyvos 2004/18 parengiamieji dokumentai patvirtina, jog teisės aktų leidėjas norėjo akcentuoti sutarties dalyką ir naudojimą, o ne tai, kas yra perkančioji organizacija ar tiekėjas (
29
).
38.
Galiausiai Čekijos Respublika tvirtina, kad Komisijos pasiūlymas (aiškiai apriboti išimties taikymą ir taikyti ją tik perkančiosioms organizacijoms, kurios yra transliuotojos) taip pat buvo atmestas rengiant Direktyvą 2014/24, nes šios direktyvos 10 straipsnio b punkte numatyta išimtis nesiejama su tuo, kas yra perkančioji organizacija. Pagaliau Čekijos Respublika laikosi nuomonės, kad teisės aktų leidėjas ne tik dar kartą atmetė Komisijos bandymus apriboti išimties taikymą, bet ir nusprendė išimtį išplėsti (
30
).
39.
Komisija teigia, kad paskesnėse teisės akto redakcijose pakeitimai padaryti dėl to, kad reikėjo atsižvelgti į technikos raidą (padidėjusią transliavimo internetu apimtį) ir teisės aktų pokyčius (pradėti taikyti ES teisės aktai, skirti ryšio paslaugų teikėjams), bet turinys iš esmės nepakeistas. Be to, jis iš esmės atitinka pradinio Komisijos pasiūlymo turinį, kiek tai susiję su perkančiųjų organizacijų, kurioms gali būti taikoma išimtis, grupe (
31
).
2. Vertinimas
40.
Šioje apeliacinio skundo dalyje Čekijos Respublika pateikia savo pastabas dėl teisės aktų, galiojusių iki nuostatos priėmimo, tačiau nenurodo, kurie konkrečiai skundžiamo sprendimo punktai, jos nuomone, yra netinkami. Taigi šią pagrindo dalį būtų galima pripažinti nepriimtina, nes ji neatitinka reikalavimo tiksliai nurodyti skundžiamo sprendimo punktus, kuriuose, kaip manoma, padaryta teisės klaida. Jeigu ši dalis nebūtų pripažinta nepriimtina, išnagrinėsiu jos turinį.
41.
Teisės norma, galiojusi prieš pradedant taikyti Direktyvos 2004/18 16 straipsnio b punktą, yra Direktyvos 92/50 1 straipsnio a punkto iv papunktis; pagal šį papunktį sąvoka „viešojo pirkimo sutartys“, kurioms taikyta ta direktyva, neapėmė „radijo ir televizijos transliuotojų [vykdomo] programų medžiagos įsigijimo, kūrimo, gamybos arba bendros gamybos sutar[čių] ir sutar[čių] dėl transliavimo laiko“.
42.
Pradiniame Komisijos pasiūlyme buvo minimas tik „programų medžiagos įsigijimas“, nenurodant kūrimo, gamybos ar bendros gamybos (
32
). Buvo siūloma direktyvą transliuotojams taikyti tik tada, kai jie vykdo veiklą, kuri nėra „konkreti transliavimo veikla“ (
33
).
43.
Manau, kad vėliau žodžiai „kūrimas, gamyba ar bendra gamyba“ įterpti siekiant kuo aiškiau patikslinti, kas yra konkreti transliavimo veikla. Kaip ir Komisija, manau, kad teisės aktų leidėjas ne išplėtė nagrinėjamą išimtį subjektyviu požiūriu, o tik pareikalavo, kad perkančiosios organizacijos, norinčios sudaryti sutartį dėl programų įsigijimo arba dėl jų kūrimo, gamybos ar bendros gamybos, turėtų transliuotojų statusą.
44.
Dėl Direktyvos 2004/18 pažymėtina, kad Komisijos pasiūlyme išimtys buvo numatytos sutartims, „skirtoms įsigyti, vystyti, gaminti arba bendrai gaminti programų medžiagą, skirtą transliuotojams transliuoti, ir sutartims dėl transliacijos laiko“ (
34
).
45.
Tokia formuluotė (beveik tokia pati kaip Direktyvos 92/50 1 straipsnio a punkto iv papunkčio) buvo pateikta galutinės redakcijos Direktyvos 2004/18 16 straipsnio b punkte, po sąvokos „programų medžiagą“ įterpus žodžius „skirtą transliuoti“.
46.
Dėl šių įterptų žodžių aiškinant nuostatą atsirado sunkumų. Nuostatą galima aiškinti kaip darančią nuorodą į transliuotojus (versija vokiečių kalba) arba tik kaip apibūdinančią programų medžiagą, dėl kurios įsigijimo, kūrimo, gamybos ar bendros gamybos sudaroma sutartis (versija ispanų kalba ir, žinoma, versijos, kuriose tokie žodžiai neįterpti) (
35
).
47.
Laikausi nuomonės, kad žodžių „skirtą transliuoti“ įterpimą galima pateisinti ne taip, kaip jį pateisina Bendrasis Teismas (
36
), o tuo, kas numatyta Direktyvos 2004/18 25 konstatuojamojoje dalyje, nes joje nurodyta, kad turi būti „padaryta išimtis viešosioms [viešojo pirkimo] paslaugų sutartims, skirtoms pirkti, vystyti, gaminti arba bendrai gaminti paruoštas naudoti programas“ (
37
).
48.
Manau, kad kalbant apie „tam tikr[as] audiovizualin[es] paslaug[as] transliacijos srityje“, kaip nurodyta tos konstatuojamosios dalies pradžioje, „paruoštos naudoti programos“ yra „paruoštos transliuoti programos“, t. y. paruoštos tikslui, kuriam jos savaime yra skirtos, įvykdyti.
49.
Patikslinimas paaiškinamas tuo, kad konstatuojamojoje dalyje išimtis numatyta tik programoms ir „kit[oms] paruošiam[osioms] paslaug[oms], pavyzdžiui, susijus[ioms] su scenarijais arba menine veikla, reikalinga programai kurti, ir sutart[imis] dėl transliacijos laiko“, tačiau ne „aprūpin[imui] technine įranga, skirta rengti, bendrai rengti ir transliuoti šias programas“.
50.
Taigi išimtis taikoma tik pačioms programoms ir paruošiamajai veiklai, tačiau ne įrenginiams, kurių reikia programoms kurti ir veiklai vykdyti.
51.
Galiausiai Direktyvos 2004/18 16 straipsnio b punkte numatyta „programų medžiaga, skirta <…> transliuoti“, yra „paruoštos naudoti programos“, minimos direktyvos 25 konstatuojamojoje dalyje. Taip suprantami pradiniame Komisijos pasiūlyme įterpti žodžiai turėtų būti aiškinami kaip apibrėžiantys transliuotojams skirtą programų medžiagą, o ne jos transliuotojus.
52.
Bet kuriuo atveju išnagrinėjus išimtį reglamentuojančios teisės normos genezę negalima padaryti galutinių išvadų, nors esu linkęs pritarti Komisijos pozicijai. Jei teisingai aiškinu Direktyvos 92/50 1 straipsnio a punkto iv papunktį, žodžiais „skirta transliuoti“ veikiau nurodomas sutarčių, kurioms taikoma išimtis, dalykas, o ne sutartį sudarantys subjektai (šie siaurai suprantami subjektai yra „transliuotojai“).
53.
Toks aiškinimas a posteriori patvirtinamas Direktyvoje 2014/24. Net jeigu ši direktyva ratione temporis netaikoma, gali būti naudinga atsižvelgti į jos turinį, nes ji yra paskutinė grandis vertinant išimtį.
54.
Pagal Komisijos pasiūlymą išimtis taikoma „transliuotoj[ų] skiriamoms [sudaromoms] sutartims dėl programų medžiagos, skirtos garso ir vaizdo paslaugoms teikti, įsigijimo, kūrimo, gaminimo ar bendro gaminimo“, taip pat „garso ir vaizdo paslaugų teikėjams skiriamoms [su garso ir vaizdo paslaugų teikėjais sudaromoms] sutartims dėl transliacijos laiko“ (
38
).
55.
Komisija manė, kad nebūtina plačiau aiškinti pasiūlymą pagrindžiančių priežasčių; tai būtų nepateisinama, jeigu ji būtų ketinusi iš esmės keisti pagal Direktyvą 2004/18 galiojančią išimčių sistemą.
56.
Remiantis teisės aktų leidėjo galiausiai priimta teisės norma (Direktyvos 2014/24 10 straipsnio b punktu), ši direktyva netaikoma „audiovizualinės arba radijo žiniasklaidos paslaugų teikėjų skiriamoms [sudaromoms] [viešojo paslaugų pirkimo] sutartims dėl programų medžiagos, skirtos audiovizualinės žiniasklaidos paslaugoms arba radijo žiniasklaidos paslaugoms teikti, įsigijimo, kūrimo, gaminimo ar bendro gaminimo arba sutartims dėl transliacijos laiko ar programų transliavimo, skiriamoms [sudaromoms su] audiovizualinės ar radijo žiniasklaidos paslaugų teikėj[ais].“ (
39
)
57.
Manau, kad, kitaip nei ankstesnės redakcijos nuostatoje (Direktyvoje 2004/18), naujoje nuostatoje panaikinamos anksčiau buvusios abejonės, nes pagal ją išimtis taikoma tik sutartims, kurias sudarė perkančiosios organizacijos, turinčios audiovizualinės arba radijo žiniasklaidos subjekto statusą (
40
).
58.
Jeigu teisės aktų leidėjas būtų manęs, kad nauja nuostata iš esmės pakeičiama ankstesnė, būtų tai nurodęs 23 konstatuojamojoje dalyje, kurioje pateikiamos išimtį pagrindžiančios priežastys. Akivaizdu, kad šioje konstatuojamojoje dalyje beveik pakartojama Direktyvos 2004/18 25 konstatuojamosios dalies formuluotė.
59.
Vis dėlto yra vienas skirtumas: Direktyvos 2004/18 25 konstatuojamojoje dalyje nurodoma, kad turi būti „padaryta išimtis <…> sutartims, skirtoms pirkti, vystyti, gaminti arba bendrai gaminti <…> programas“, neminint galimų perkančiųjų organizacijų, o Direktyvos 2014/24 23 konstatuojamojoje dalyje kalbama apie „žiniasklaidos paslaugų teikėjų
skiriam[as] [sudaromas] tam tikrų audiovizualinių ir radijo žiniasklaidos paslaugų vieš[ąsias] [viešojo pirkimo] sutar[tis]“, ir priduriama, kad „turėtų būti galima taikyti išimtį viešojo paslaugų pirkimo sutartims, kurias skiria [sudaro] patys žiniasklaidos paslaugų teikėjai <…> programų <…> įsigijimui, kūrimui, gamybai ar bendrai gamybai“ (
41
).
60.
Taigi manau, kad formuluotės pakeitimą galima aiškinti ne kaip taisyklės pakeitimą, o veikiau kaip reikšmės, kuri išimčiai jau buvo suteikta Direktyvoje 2004/18, paaiškinimą.
61.
Apibendrinant pažymėtina, kad išnagrinėjus, kaip keitėsi išimtis (pradedant Direktyva 92/50, paskui aptariant Direktyvą 2004/18, taikomą nagrinėjant šį ieškinį, ir baigiant dabar galiojančia Direktyva 2014/24), galima pritarti Komisijos ginamai pozicijai ir perimtai skundžiamame sprendime.
62.
Vadinasi, pirmoji apeliacinio skundo pagrindo dalis, kurioje Čekijos Respublika tik nurodo, kad Bendrojo Teismo pateiktas išaiškinimas „prieštarauja teisėkūros procedūros rezultatams ir akivaizdžiam teisės aktų leidėjo ketinimui“ (
42
), turi būti pripažinta nepagrįsta.
C.
Antroji vienintelio apeliacinio skundo pagrindo dalis: Direktyvos 2004/18 16 straipsnio b punkto pažodinis aiškinimas
1. Šalių pozicijos
63.
Čekijos Respublika pažymi, kad „žodžiai „transliuotojai“ ir „transliuoti skirta programų medžiaga“ versijoje vokiečių kalba (tačiau ne tik joje) yra susiję“, priešingai, nei teigia Bendrasis Teismas (
43
).
64.
Bet kuriuo atveju Čekijos Respublika tvirtina, kad net jeigu Bendrasis Teismas būtų teisus, išimtis būtų taikoma ne tik transliuotojams, turintiems perkančiosios organizacijos statusą, nes jeigu programų medžiagą kuriantis, gaminantis ar bendrai gaminantis subjektas yra transliuotojas, jis negali būti viešąjį pirkimą vykdanti perkančioji organizacija (
44
).
65.
Galiausiai Čekijos Respublika ginčija Direktyvos 2014/24 10 straipsnio b punkto išaiškinimą, kurį Bendrasis Teismas pateikė skundžiamame sprendime (
45
).
66.
Komisija, pirma, teigia, kad įterpus žodžius „skirta transliuoti“ dauguma Direktyvos 2004/18 16 straipsnio b punkto kalbinių versijų tapo dviprasmiškos gramatiniu požiūriu. Taigi dėl kalbinių versijų skirtumų nuostatos pažodinio aiškinimo vertė pagrįstai sumažėja (
46
).
67.
Antra, Komisija neigia, kad išimtis taikoma tais atvejais, kai transliuotojas teikia vieną iš savo paslaugų, todėl negali būti perkančioji organizacija. Komisija mano, kad toks argumentas nepagrįstas, be to, jam pritarus būtų pasiekta absurdiškų ir audiovizualinių paslaugų rinkos veikimui prieštaraujančių rezultatų (
47
).
68.
Komisija tvirtina, kad jeigu teisės aktų leidėjas būtų norėjęs taikyti išimtį taip, kaip teigia Čekijos Respublika, būtų buvę nenaudinga įterpti žodį „transliuotojams“. Be to, jeigu šis žodis būtų siejamas su „transliuoti skirta programų medžiaga“, susidarytų nelogiška situacija ją transliuojant internetu: perkančioji organizacija, kuri nėra transliuotoja, galėtų tiesiogiai sudaryti sutartį dėl transliuotojui (televizijos ar radijo) transliuoti skirtos programų medžiagos gamybos, tačiau to negalėtų padaryti, jeigu norėtų, kad būtų gaminama tokia pati programų medžiaga, skirta transliuoti internetu (
48
).
2. Vertinimas
69.
Kitaip nei pirmojoje apeliacinio skundo pagrindo dalyje, antrojoje dalyje Čekijos Respublika nurodo, kuriuos skundžiamo sprendimo punktus laiko netinkamais. Vis dėlto, kaip paaiškinsiu toliau, dėl jos kritikos negalima šio pagrindo pripažinti pagrįstu, nes Bendrojo Teismo šiuo klausimu padaryta išvada yra teisinga.
70.
Nelengva rasti Sąjungos teisės normą, kurios prasmė galėtų taip iš esmės skirtis atsižvelgiant į kalbą, kuria yra suformuluota.
71.
Pagal Direktyvos 2004/18 16 straipsnio b punkto versiją ispanų kalba, atsižvelgiant į sakinio sintaksinę konstrukciją, darytina išvada, kad, kai kalbama apie: a) apie „programų medžiag[os], skirt[os] transliuotojams transliuoti, [įsigijimą, vystymą, gamybą ar bendrą gamybą]“, apskritai turimas mintyje sutarčių, kurioms taikoma išimtis, dalykas; ir b) šį dalyką taip pat sudaro „sutartys dėl transliacijos laiko“.
72.
Taigi sutarčių, kurioms taikoma išimtis, dalykas yra dvejopas: pirma, transliuoti skirtos programų medžiagos įsigijimas, vystymas, gamyba ar bendra gamyba; antra, transliacijos laikas.
73.
Dėl sutarčių, kurioms taikoma išimtis, dalyką sudarančių veiksmų subjekto pažymėtina, kad jis taip pat yra dvejopas: pirma, transliuotojai, konkrečiai nurodyti minint transliuoti skirtos programų medžiagos įsigijimą, vystymą, gamybą ar bendrą gamybą; antra, bet kuris kitas subjektas, vis dėlto susijęs tik su sutartimis, kurių dalykas yra transliacijos laikas.
74.
Taigi pažodžiui aiškinant nuostatos versiją ispanų kalba reikėtų pritarti Komisijos ginamam aiškinimui, kurį pateikė Bendrasis Teismas.
75.
Vis dėlto atsižvelgiant į nuostatos versiją vokiečių kalba (
49
) pirmenybę reikėtų teikti priešingam aiškinimui. Vokiečių kalba suformuluotoje nuostatoje transliuotojai (Rundfunk- oder Fernsehanstalten) yra ne subjektai, įsigyjantys, vystantys, gaminantys ar bendrai gaminantys transliuoti skirtą programų medžiagą, o subjektai, kurie šią medžiagą transliuoja. Sutarčių, kurioms taikoma išimtis, dalykas išlieka dvejopas (programų medžiagos įsigijimas, vystymas, gamyba ar bendra gamyba, taip pat transliacijos laikas), tačiau subjektas abiem atvejais yra vienas, nes juo gali būti bet kuris subjektas. Išimtis apibrėžiama tik pagal jos dalyką – būtent tokį variantą ir palaiko Čekijos Respublika.
76.
Manau, kad nuostatos versijos prancūzų (
50
), anglų (
51
), italų (
52
) ir portugalų (
53
) kalbomis atitinka versiją vokiečių kalba, nors Bendrasis Teismas nusprendė, kad, konkrečiai kalbant, versijos anglų ir prancūzų kalbomis taip pat gali būti suprantamos taip, kaip nurodo Komisija (
54
).
77.
Be to, kaip pabrėžė Bendrasis Teismas (
55
), versijose bulgarų ir slovėnų kalbomis net nėra žodžių junginio „skirta transliuoti“ (
56
). Dėl tokio praleidimo formuluotės dar labiau skiriasi ir pažodinis nuostatos aiškinimas, jeigu jo reikėtų, tampa ne itin naudingas (
57
).
78.
Iš tiesų kalbinių versijų skirtumai tokie dideli, kad bet koks bandymas naudotis pažodiniu vienos iš tų teisės normos versijų aiškinimu, kaip kriterijumi siekiant nustatyti tikrą jos reikšmę, tampa neveiksmingas (
58
).
79.
Bendrasis Teismas teisingai tai suprato ir nepadarė jokios teisės klaidos, kai nurodė, kad atsižvelgiant į tai, jog įvairios kalbinės versijos yra nevienareikšmės (jis galėjo teigti, kad net prieštaraujančios viena kitai), pirmenybė neturi būti teikiama tai versijai, kurią siūlė Čekijos Respublika, ir reikia remtis likusiais aiškinimo kriterijais (
59
).
80.
Taigi antroji apeliacinio skundo pagrindo dalis turi būti atmesta.
D.
Trečioji vienintelio apeliacinio skundo pagrindo dalis: Direktyvos 2004/18 16 straipsnio b punkto teleologinis aiškinimas
1. Šalių pozicijos
81.
Pirma, Čekijos Respublika teigia, kad išimties tikslas nurodytas Direktyvos 2004/18 25 konstatuojamojoje dalyje; joje transliuotojai nemini, o turėtų būti nurodyti, jeigu tik jie galėtų būti perkančiosios organizacijos (
60
).
82.
Antra, Čekijos Respublika ginčija Bendrojo Teismo poziciją, kad žodžiai „skirta transliuoti“ atitinka ketinimą aiškiai nurodyti transliuotojų sudaromas paslaugų sutartis dėl programų medžiagos, skirtos transliuoti bet kuriuo elektroninių ryšių tinklu, įskaitant internetą. Čekijos Respublika mano, kad tokį rezultatą būtų galima pasiekti ir nesant minėtų žodžių (
61
).
83.
Trečia, Čekijos Respublika pažymi, kad Bendrasis Teismas išvadą dėl išimties tikslo padarė remdamasis Sprendimo Bayerischer Rundfunk aiškinimu, pateiktu neatsižvelgiant į kontekstą (
62
).
84.
Komisija tvirtina, kad pagal Direktyvos 2004/18 25 konstatuojamąją dalį išimties tikslas yra atsižvelgti į tam tikras kultūrines ir socialines priežastis, dėl kurių negali būti taikomos viešojo pirkimo taisyklės.
85.
Ji mano, kad transliuotojai, kurie yra perkančiosios organizacijos (t. y. visuomeniniai transliuotojai), teikia konkrečią bendrojo intereso paslaugą, o ją teikiant turi būti paisoma objektyvumo, nepriklausomumo, nešališkumo ir neutralumo principų. Taigi šių transliuotojų padėtis labai išskirtinė, nepalyginama su kitų perkančiųjų organizacijų, kurios, nebūdamos transliuotojos, rečiau ar dažniau remia arba gamina programų medžiagą ir neprivalo griežtai atsižvelgti (kaip visuomeniniai transliuotojai) į socialines, kultūrines, politines, švietimo, meno ir kitas priežastis. Šioms perkančiosioms organizacijoms užtenka apsaugoti objektyvumą ir pliuralizmą, užtikrinamus pagal viešųjų pirkimų teisės aktus (
63
).
86.
Dėl sąvokos „skirta transliuoti“ Komisija nurodo, kad Čekijos Respublikos argumentas prieštarauja nuostatos genezei. Kaip pažymima skundžiamame sprendime, ši sąvoka įtraukta siekiant užtikrinti teisinį saugumą, susijusį su transliavimu internetu (
64
).
87.
Galiausiai Komisija teigia, kad Bendrojo Teismo nuorodos į Sprendimą Bayerischer Rundfunk pateiktos analizuojant daug aspektų, o sprendimas priimtas remiantis ne tik minėtu sprendimu. Be to, Komisija pritaria Bendrojo Teismo pateiktam Sprendimo Bayerischer Rundfunk išaiškinimui (
65
).
2. Vertinimas
88.
Pažymėjęs, kad pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją išimtys, kuriomis viešojo pirkimo sutarčių srityje nukrypstama nuo Sąjungos teisės materialinės taikymo srities, turi būti aiškinamos siaurai (
66
), Bendrasis Teismas, remdamasis Sprendimu Bayerischer Rundfunk, padarė išvadą, jog išimties tikslas yra užtikrinti, kad būtų įvykdytas visuomeninių transliuotojų su viešąja paslauga susijęs uždavinys.
89.
Manau, kad šis vertinimas iš esmės yra tinkamas, net jeigu (kaip pažymi Čekijos Respublika) Direktyvos 2004/18 25 konstatuojamojoje dalyje transliuotojai aiškiai neminimi. Dėl Sprendimo Bayerischer Rundfunk pažymėtina, kad nors jis nėra visiškai lemiamas nagrinėjamos bylos baigčiai, nes priimtas kitokiomis aplinkybėmis, jame pateikta paaiškinimų, kaip suprasti išimtį; šiuos paaiškinimus nagrinėsiu toliau (
67
).
90.
Kadangi Sąjungos teisės taikymo srityje išimtys turi būti aiškinamos siaurai, atrodo pagrįsta daryti išvadą, kad „svarbūs kultūriniai ir socialiniai aspektai“, kurie pagal Direktyvos 2004/18 25 konstatuojamąją dalį pateisina tai, kad būtų „padaryta išimtis“ viešojo pirkimo sutartims, skirtoms tam tikrai veiklai vykdyti, yra svarbūs tik tiek, kiek jie susiję su subjektais, kuriems būdinga šią veiklą vykdyti kaip pagrindinę ar tipinę veiklą.
91.
Iš tiesų de lege ferenda niekas netrukdo išimtį taikyti ne tik transliuotojams, bet ir kitoms valdžios institucijoms (perkančiosioms organizacijoms), kurios kartais siekia sudaryti sutartis dėl transliuoti skirtos programų medžiagos įsigijimo, vystymo, gamybos ar bendros gamybos paslaugų. Šios valdžios institucijos gali būti teisėtai suinteresuotos visuomenei transliuoti tam tikras programas, kurias laiko reikalingomis dėl kultūrinių ar socialinių priežasčių.
92.
Vis dėlto, kadangi Sąjungos teisės taikymo išimtis reikia aiškinti siaurai, turi būti pripažįstama, kad taikant išimtį siekiama pirmenybę teikti ne sutartims, susijusioms su bet kuriuo viešosios paslaugos uždaviniu, „o konkrečiai visuomeninių transliuotojų uždaviniui, susijusiam su viešąja paslauga“ (
68
).
93.
Manau, kad pasirenkant tikslą, kurio siekiama taikant išimtį, svarbesnis buvo subjektyvusis, o ne objektyvusis aspektas. Nuspręsta, kad „negalima“ Direktyvoje 2004/18 įtvirtintų bendrųjų teisės normų taikyti sutartims, būdingesnėms transliavimo srityje paprastai veikiančioms perkančiosioms organizacijoms, ir taip suteikti šioms organizacijoms galimybę greičiau įgyvendinti veiksmus toje srityje.
94.
Laikausi nuomonės, kad šis tikslas netaikomas likusiems viešiesiems subjektams, kurie daug rečiau turi sudaryti paslaugų sutartis siekdami įsigyti (arba vystyti, gaminti ar bendrai gaminti) audiovizualines programas, skirtas transliuoti. Šių subjektų atveju priežastys, dėl kurių Direktyvoje 2004/18 įtvirtinta sistema negali būti jiems taikoma, nėra tos pačios.
95.
Be to, kaip teigia Komisija (
69
), dauguma valdžios institucijų visada gali pasinaudoti Direktyvos 2004/18 31 straipsnio 1 dalies b punkte joms suteikiama galimybe: sudaryti sutartis surengiant derybų procedūrą ir iš anksto nepaskelbiant apie konkursą, „kai dėl techninių, meninių priežasčių arba dėl priežasčių, susijusių su išskirtinių teisių apsauga, sutartis gali būti sudaroma tik su konkrečiu ūkio subjektu“.
96.
Čekijos Respublika taip pat tvirtina, kad net pritarus Bendrojo Teismo pateiktam išaiškinimui visiškai nepagrįsta išimties netaikyti taip pat ir tais atvejais, kai transliuotojai yra ne perkančiosios organizacijos, o transliuoti skirtos programų medžiagos tiekėjai.
97.
Šiuo klausimu sutinku su Komisija, kad aplinkybė, jog transliuotojai gali būti tiekėjai, neturi įtakos išvadai, kad, kiek tai susiję su perkančiosiomis organizacijomis, išimtis taikoma tik transliuotojams, o ne bet kurioms kitoms perkančiosioms organizacijoms (
70
) (toks atvejis nagrinėjamas šioje byloje).
98.
Taigi manau, kad Bendrajam Teismui laikantis teleologinio išimties aiškinimo nepadaryta jokios teisės klaidos. Vadinasi, trečioji apeliacinio skundo pagrindo dalis turi būti atmesta.
E.
Ketvirtoji vienintelio apeliacinio skundo pagrindo dalis: Direktyvos 2004/18 16 straipsnio b punkto sisteminis aiškinimas
1. Šalių pozicijos
99.
Čekijos Respublika teigia, kad tai, jog Bendrojo Teismo pateiktas išaiškinimas netikslus, patvirtina aplinkybė, kad nuostatoje taip pat numatyta sutartims dėl transliacijos laiko taikoma išimtis: dėl šių sutarčių „nekyla abejonių, kad transliuotojas privalo turėti ne perkančiosios organizacijos, o tipinės paslaugos teikėjo (t. y. transliacijos laiką užtikrinančio teikėjo) statusą“ (
71
).
100.
Taigi bendras Direktyvos 2004/18 16 straipsnio b punkto tikslas negali būti susijęs tik su transliuotojais, kurie yra perkančiosios organizacijos, nes bent pagal dalį nuostatos tokio apribojimo taikyti negalima. Ši aplinkybė patvirtina, kad „transliuotojų veiklai išimtis taip pat turi būti taikoma tuo atveju, kai pats transliuotojas teikia tipines paslaugas ir vykdant konkursą jis turėtų ne perkančiosios organizacijos, o kandidato statusą“ (
72
).
101.
Komisija tvirtina, kad Čekijos Respublikos argumentus reikia atmesti dėl skundžiamame sprendime išdėstytų priežasčių. Be to, ji pažymi, kad apeliaciniame skunde Čekijos Respublika neginčija Direktyvos 2004/18 II priedo B dalies 3 išnašos prasmės, o ši išnaša patvirtina Bendrojo Teismo argumentą (
73
).
102.
Komisija mano, kad bendras teisės aktų kontekstas šį teiginį patvirtina. Direktyvoje 2004/17/EB (
74
) išimtis nenumatyta, nors srityse, kurioms taikoma ši direktyva, veikiančios perkančiosios organizacijos taip pat gali būti suinteresuotos sudaryti sutartis dėl programų medžiagos gamybos: pavyzdžiui, valstybinių ar pusiau valstybinių įmonių reklama, kurioje reklamuojami energetikos produktai ir paslaugos, nėra išskirtinė (
75
).
2. Vertinimas
103.
Kaip ir pirmojoje vienintelio apeliacinio skundo pagrindo dalyje, šioje dalyje Čekijos Respublika taip pat tiksliai nenurodo skundžiamo sprendimo punktų, kuriuose, jos nuomone, padaryta teisės klaida. Be to, norėdama patvirtinti, kad Bendrasis Teismas neginčija atitinkamo vertinimo, ji nurodo tik šio sprendimo 61 punktą.
104.
Jeigu Teisingumo Teismas nuspręstų, kad dėl šio trūkumo ketvirtoji pagrindo dalis neturi būti atmesta, jos turinį nagrinėsiu atsižvelgdamas į du aspektus: a) prieštaravimą dėl to, kad skundžiamame sprendime pateiktas išaiškinimas neatitinka paties Direktyvos 2004/18 16 straipsnio b punkto; b) išimties išaiškinimą atsižvelgiant į visą Direktyvą 2004/18.
a) Išimtis, vertinama atsižvelgiant į Direktyvos 2004/18 16 straipsnio b punkto kontekstą
105.
Bendrasis Teismas teigia (skundžiamo sprendimo 61 punkte), kad nėra jokių kliūčių įvairias sutartis, nurodytas kiekviename Direktyvos 2004/18 16 straipsnio punkte, apibrėžti pagal jų dalyką, perkančiąją organizaciją ar paslaugos teikėją.
106.
Bendrasis Teismas taip pat paaiškina (skundžiamo sprendimo 59 punkte), kad taip sutartys apibrėžiamos visuose nuostatos punktuose: vienos jų – tik pagal dalyką (
76
), kitos – pagal paslaugų teikėją (
77
) ir galiausiai trečios – ir pagal dalyką, ir pagal sąlygas, susijusias su perkančiąja organizacija (
78
).
107.
Manau, kad Bendrasis Teismas pateikė teisingą atsakymą ir jis nėra nenuoseklus, atsižvelgiant apskritai į Direktyvos 2004/18 16 straipsnio ir konkrečiai į jo b punkto norminę struktūrą.
108.
Kitaip yra, kai pagal šią struktūrą išimtis neapima situacijų, kai transliuotojai dalyvauja ne kaip perkančiosios organizacijos, o kaip „kandidatai“. Iš tiesų būtent tokia situacija yra svarbiausia Čekijos Respublikos skundo dalis, nes skunde nurodoma žala, kuri dėl sisteminio aiškinimo padaryta priėmus Bendrojo Teismo sprendimą (
79
).
109.
Vis dėlto manau, kad toks prieštaravimas visų pirma susijęs su Bendrojo Teismo pateikto išaiškinimo teleologiniu racionalumu, kurį jau išnagrinėjau.
110.
Kiek tai aktualu nagrinėjamoje byloje, laikausi nuomonės, kad skundžiamu sprendimu nepažeidžiama Direktyvos 2004/18 16 straipsnio struktūra ad intra, t. y. jo vidaus nuoseklumas. Taigi nagrinėsiu, ar sprendimas taip pat atitinka visą direktyvą.
b) Išimtis, vertinama atsižvelgiant į bendrą Direktyvos 2004/18 kontekstą
111.
Direktyvos 2004/18 16 straipsnio b punktas negali būti aiškinamas atskirai nuo likusio šio teisės akto turinio. Konkrečiai kalbant, turi būti atsižvelgiama į:
–
pirma, 25 konstatuojamąją dalį, kurią jau išnagrinėjau,
–
antra, Direktyvos 2004/18 II priedo B dalies 3 išnašą, pagal kurią sąvoka „viešojo paslaugų pirkimo sutartis“, kaip ji suprantama pagal tos pačios direktyvos 1 straipsnio 2 dalies d punktą, neapima „sutar[čių], pagal kurias transliuotojai įsigyja, kuria, gamina arba kartu gamina programą, bei transliavimo laiko sutar[čių]“.
112.
Šioje išnašoje nėra žodžių junginio „skirta transliuoti“, todėl jį aiškinant remiamasi Direktyvos 92/50 1 straipsnio a punkto iv papunkčio prasme. Taigi išimtis taikoma tik transliuotojų sudarytoms sutartims, kaip teigia Komisija ir pripažino Bendrasis Teismas.
113.
Nors dėl įvairių Direktyvos 2004/18 16 straipsnio b punkto kalbinių versijų neatitikimų, kurių negalima panaikinti, nereikia sureikšminti šio punkto formuluotės siekiant nustatyti išimties taikymo sritį, 25 konstatuojamoji dalis ir II priedo B dalies 3 išnaša aiškintinos darniai.
114.
Manau, kad dėl išnašos (jos norminė vertė yra tokia pati kaip likusios Direktyvos 2004/18) negali kilti abejonių: išimtis taikoma tik transliuotojų sudarytoms sutartims. Ar ši išnaša yra nesuderinama su 25 konstatuojamąja dalimi, ar galimas suderintas jų aiškinimas? Jeigu taip, sisteminis šių nuostatų aiškinimas lemtų tai, kad jų reikšmė yra vienoda.
115.
Čekijos Respublika teisingai pažymi, kad Direktyvos 2004/18 25 konstatuojamojoje dalyje iš esmės pabrėžiamas sutarčių, kurioms taikoma išimtis, dalykas, o ne subjektas. Vis dėlto, kaip jau nurodžiau (
80
), šis dalykas susijęs su veikla, būdinga transliuotojams. Taigi 25 konstatuojamojoje dalyje išimties taikymo sritis netiesiogiai apribojama – išimtis taikoma būtent tik šiems transliuotojams.
116.
Būtent tokį aiškinimą, grindžiamą Sprendimu Bayerischer Rundfunk, skundžiamo sprendimo 39 punkte pasirinko Bendrasis Teismas.
117.
Nors Sprendimas Bayerischer Rundfunk nesusijęs su šioje byloje nagrinėjamos išimties išaiškinimu (
81
), jame analizuojama Direktyvos 92/50 1 straipsnio a punkto iv papunktyje nustatytos išimties taikymo sritis. Sprendime padaryta išvada, kad minėta direktyva netaikoma „[viešojo pirkimo sutartims, kurių dalykas] su pačiu radijo ir televizijos transliuotojų veikimu susijus[ios] paslaug[os], pavyzdžiui, programų įsigijim[as] ir kūrim[as] [kūrimas ir gamyba], dėl kultūrinių ir socialinių aspektų, paminėtų Direktyvos 92/50 11 konstatuojamojoje dalyje ir detaliai paaiškintų Direktyvos 2004/18 25 konstatuojam[ojoje] dalyje, nes dėl jų taikymas nėra tikslingas“ (
82
).
118.
Teisingumo Teismas nusprendė, kad ši išimtis atitinka tikslą „garantuoti, kad visuomeniniai transliuotojai savo viešąjį interesą užtikrinančią užduotį galėtų vykdyti nepriklausomai ir nešališkai“ (
83
). Taigi teisės aktų leidėjas atsižvelgė į tokiems transliuotojams būdingas funkcijas, kaip kriterijų siekiant nustatyti išimties taikymo sritį.
119.
Toks Direktyvos 2004/18 25 konstatuojamosios dalies aiškinimas leidžia užtikrinti, kad šios dalies ir II priedo B dalies 3 išnašos turinys, taip pat kalbinių versijų, pagal kurias išimties taikymo sritis ribojama atsižvelgiant į viešojo pirkimo subjektą, o ne į jo dalyką, turinys būtų suprantami darniai.
120.
Žinoma, vertinant atskirai, būtų galima pritarti ir Čekijos Respublikos ginamam 25 konstatuojamosios dalies išaiškinimui. Vis dėlto Komisijos pozicija (ją patvirtino ir Bendrasis Teismas) yra tinkamiausia siekiant išvengti šios konstatuojamosios dalies ir II priedo B dalies 3 išnašos tarpusavio prieštaravimo. Taigi taikant sisteminį Direktyvos 2004/18 aiškinimą, ketvirtąją vienintelio apeliacinio skundo pagrindo dalį, o kartu ir visą ieškinį, reikia atmesti.
VI. Bylinėjimosi išlaidos
121.
Remdamasis Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalimi, pagal to paties reglamento 184 straipsnio 1 dalį taikoma apeliaciniam procesui, siūlau Teisingumo Teismui priteisti iš Čekijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.
VII. Išvada
122.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui:
–
atmesti ieškinį,
–
priteisti iš Čekijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.
(
1
)	Originalo kalba: ispanų.
(
2
)	2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl viešojo darbų, prekių ir paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (OL L 134, 2014, p. 114; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 7 t., p. 132; klaidų ištaisymas OL L 339, 2014, p. 14).
(
3
)	Europos regioninės plėtros fondas ir Europos socialinis fondas.
(
4
)	Byla Čekijos Respublika / Komisija, T-629/17 (nepaskelbtas Rink., EU:T:2019:596; toliau – skundžiamas sprendimas).
(
5
)	Siekdamas išvengti pasikartojimų sąvoką „išimtis“ toliau vartosiu be papildomų būdvardžių.
(
6
)	2014 m. vasario 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl viešųjų pirkimų, kuria panaikinama Direktyva 2004/18/EB (OL L 94, 2014, p. 65).
(
7
)	Žr. šios išvados 53 ir paskesnius punktus.
(
8
)	1992 m. birželio 18 d. Tarybos direktyva dėl viešojo paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (OL L 209, 1992, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 1 t., p. 322).
(
9
)	2006 m. liepos 11 d. Tarybos reglamentas, nustatantis bendrąsias nuostatas dėl Europos regioninės plėtros fondo, Europos socialinio fondo ir Sanglaudos fondo bei panaikinantis Reglamentą (EB) N. 1260/1999 (OL L 210, 2006, p. 25; klaidų ištaisymas OL L 239, 2006, p. 248, OL L 145, 2007, p. 38 ir OL L 301, 2008, p. 40).
(
10
)	Skundžiamo sprendimo 29 ir 30 punktai.
(
11
)	2007 m. gruodžio 13 d. sprendimas (C-337/06, EU:C:2007:786; toliau – Sprendimas Bayerischer Rundfunk).
(
12
)	Skundžiamo sprendimo 39 punktas.
(
13
)	Skundžiamo sprendimo 46 ir 47 punktai.
(
14
)	Skundžiamo sprendimo 48 punktas.
(
15
)	Skundžiamo sprendimo 49 punktas.
(
16
)	2007 m. lapkričio 28 d. Komisijos reglamentas, iš dalies keičiantis Europos Parlamento ir Tarybos reglamentą (EB) Nr. 2195/2002 dėl bendro viešųjų pirkimų žodyno (CPV) ir Europos Parlamento ir Tarybos direktyvas 2004/17/EB ir 2004/18/EB dėl viešųjų pirkimų tvarkos, kad CPV būtų atnaujintas (OL L 74, 2008, p. 1).
(
17
)	Skundžiamo sprendimo 50 punktas.
(
18
)	Skundžiamo sprendimo 54 punktas.
(
19
)	Skundžiamo sprendimo 56 punktas.
(
20
)	Skundžiamo sprendimo 59 punktas.
(
21
)	Skundžiamo sprendimo 61 punktas.
(
22
)	Skundžiamo sprendimo 63 punktas.
(
23
)	Skundžiamo sprendimo 66 punktas.
(
24
)	Skundžiamo sprendimo 68 punktas.
(
25
)	Skundžiamo sprendimo 70 punktas.
(
26
)	Skundžiamo sprendimo 73 punktas.
(
27
)	Šalys dėl faktinių bylos aplinkybių nesiginčija. Vis dėlto Čekijos Respublika atkreipia dėmesį į tai, kad „visose viešojo pirkimo sutartyse <…> viena iš šalių buvo transliuotojas [Ceská televize], kaip programų medžiagos tiekėjas. Dėl šios aplinkybės Čekijos Respublika ir Komisija niekada nesiginčijo“ (apeliacinio skundo 8 punktas). Komisija neigia, kad ginčų dėl šios aplinkybės nekyla, ir tvirtina, jog pirmą kartą ji aiškiai nurodyta apeliaciniame skunde, taigi ji neaptarta vykstant procesui ir jos nenagrinėjo Bendrasis Teismas (Komisijos atsiliepimo į apeliacinį skundą 6 punktas), vadinasi, per šį procesą ji neturi būti vertinama. Bet kuriuo atveju Komisija tvirtina, kad nors transliuotojas buvo tam tikrų sutarčių šalis kartu su privačiomis gamybos bendrovėmis, kiekviena sutartis dėl programų medžiagos gamybos sudaryta tiesiogiai su bendrove, kuri nebuvo transliuotoja (Komisijos atsiliepimo į apeliacinį skundą 8 punktas).
(
28
)	Apeliacinio skundo 14–16 punktai.
(
29
)	Apeliacinio skundo 17–19 punktai.
(
30
)	Apeliacinio skundo 20–22 punktai.
(
31
)	Komisijos atsiliepimo į apeliacinį skundą 16–28 punktai.
(
32
)	Pasiūlymas neapėmė „transliuotojų vykdomo programų medžiagos įsigijimo <…> sutarčių ir sutarčių dėl transliavimo laiko įsigijimo užtikrinant viešąjį interesą <…>“. COM(1990) 372 final, 1 straipsnio a punkto iii papunktis.
(
33
)	Komisijos pasiūlymo aiškinamojo memorandumo 32 punkte teigiama, kad „paprastai sutarčių dėl audiovizualinių kūrinių gamybos, pavyzdžiui, siekiant informuoti, šviesti ar reklamuoti, sudarymas turėtų būti reglamentuojamas direktyva. Vis dėlto ypatingą dėmesį reikia atkreipti į transliuotojų veiklą ir direktyvoje ši veikla turi būti reglamentuojama tik jeigu ji nėra
konkreti transliavimo veikla. Aplinkybė, kad transliuotojai programų medžiagos savo nuožiūra gali gauti iš pageidaujamų subjektų savo nustatyta tvarka, yra labai svarbi kultūriniu ir socialiniu požiūriu. Be to, direktyva apims tik tuos transliuotojus, kurie, kaip viešosios teisės reglamentuojami juridiniai asmenys, yra perkančiosios organizacijos pagal direktyvoje pateiktą šių organizacijų apibrėžtį. Dėl aprašytų priežasčių direktyva neturėtų būti taikoma transliuotojų vykdomam programų medžiagos įsigijimui <…>. Dėl tos pačios priežasties į viešųjų paslaugų koncesijų sąvokos apibrėžtį aiškiai nepatenka teisių vykdyti transliavimo veiklą suteikimas“. Kursyvu išskirta mano.
(
34
)	COM(2000) 275 final, 18 straipsnio b punktas.
(
35
)	Žr. šios išvados 70–77 punktus.
(
36
)	Skundžiamo sprendimo 49 punkte pažymima, kad šių žodžių įterpimas atitinka teisės aktų leidėjo siekį nurodyti programas, skirtas transliuoti visais žiniasklaidos kanalais, įskaitant internetą.
(
37
)	Kursyvu išskirta mano.
(
38
)	COM(2011) 896 final, 10 straipsnio b punktas.
(
39
)	Kursyvu išskirta mano.
(
40
)	Atsižvelgiant į nuostatos versiją vokiečių kalba abejonių net negali kilti: pagal ją išimtis taikoma „von Anbietern von audiovisuellen oder Hörfunkmediendiensten vergebene Aufträge über den Erwerb, die Entwicklung, Produktion oder Koproduktion von Sendematerial, das für audiovisuelle Mediendienste oder Hörfunkmediendienste bestimmt ist <…>“. Kursyvu išskirta mano.
(
41
)	Kursyvu išskirta mano.
(
42
)	Apeliacinio skundo 22 punktas.
(
43
)	Apeliacinio skundo 24–27 punktai.
(
44
)	Apeliacinio skundo 28–30 punktai.
(
45
)	Apeliacinio skundo 31–32 punktai.
(
46
)	Komisijos atsiliepimo į apeliacinį skundą 30–38 punktai.
(
47
)	Komisijos atsiliepimo į apeliacinį skundą 39 punktas.
(
48
)	Komisijos atsiliepimo į apeliacinį skundą 43 ir 44 punktai.
(
49
)	Remiantis šia versija, išimtis taikoma viešojo paslaugų pirkimo sutartims, kurių dalykas – „Kauf, Entwicklung, Produktion oder Koproduktion von Programmen, die zur Ausstrahlung durch Rundfunk- oder Fernsehanstalten bestimmt sind, sowie die Ausstrahlung von Sendungen“.
(
50
)	„Concernant l'’achat, le développement, la production ou la coproduction des programmes destinés à la diffusion par des organismes de radiodiffusion et concernant les temps de diffusion“.
(
51
)	„The acquisition, development, production or co-production of programme material intended for broadcasting by broadcasters and contracts for broadcasting time“.
(
52
)	„Aventi per oggetto l’acquisto, lo sviluppo, la produzione o coproduzione di programmi destinati alla trasmissione da parte di emittenti radiotelevisive e appalti concernenti il tempo di trasmissione“.
(
53
)	„À aquisição, desenvolvimento, produção ou co-produção de programas destinados a emissão por parte de organismos de radiodifusão e a tempos de antena“.
(
54
)	Skundžiamo sprendimo 41 punktas; jame nurodyta, kad tokios pat neaiškios yra versijos čekų, slovakų, graikų, vengrų, lietuvių, lenkų ir rumunų kalbomis. Vis dėlto Čekijos Respublika savo apeliacinio skundo 25 punkte teigia, kad remiantis kai kuriomis iš šių versijų (slovakų, prancūzų, graikų, vengrų, anglų, lietuvių, lenkų ir rumunų kalbomis) galima pateikti tik tokį aiškinimą, kokį pateikia ji; šį sąrašą ji papildo versijomis čekų, kroatų ir nyderlandų kalbomis.
(
55
)	Skundžiamo sprendimo 41 punktas.
(
56
)	Čekijos Respublika savo apeliacinio skundo 27 punkte kaltina Bendrąjį Teismą tuo, kad jis rėmėsi šia informacija, siekdamas pateisinti tai, kodėl atmestas jos aiškinimas. Iš tiesų Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 41 punkte pripažįsta, kad dėl tokio praleidimo „tenka apgailestauti“, kaip per teismo posėdį nurodė pati Čekijos Respublika. Vis dėlto kyla abejonių, ar Bendrasis Teismas pagrindė, kodėl atmeta Čekijos Respublikos palaikomą pažodinį aiškinimą, o Čekija tokį nepagrindimą laiko „akivaizdžia klaida“. Bendrasis Teismas pripažįsta, kad tai yra klaida, tačiau laikosi nuomonės, jog aiškinimą atmetė, remdamasis tuo, kad pagal daugumą kalbinių versijų galima pateikti nevienareikšmį aiškinimą, todėl pažodinio aiškinimo kriterijus negali būti lemiamas. Versijose bulgarų ir slovėnų kalbomis padarytos „klaidos“ tik patvirtina, kad pažodinis aiškinimas ne itin naudingas.
(
57
)	Jeigu to neužtektų, Komisija atkreipė dėmesį į tai, kaip suformuluota į Čekijos teisę perkelta išimtis. Jos atsiliepimo į apeliacinį skundą 83 punkte nurodyta, kad Čekijos įstatymo Nr. 137/2006 dėl viešojo pirkimo sutarčių 18 straipsnio 2 dalies d punkte nustatyta, jog, „išskyrus viešojo pirkimo sutartis gynybos ar saugumo srityje, pagal šį įstatymą perkančioji organizacija taip pat neįpareigota sudaryti viešojo pirkimo sutarčių, jei <…> perkančiosios organizacijos sudarytos viešojo pirkimo sutartys yra susijusios su transliuoti arba platinti skirtos programų medžiagos įsigijimu, rengimu, gamyba ar bendra gamyba arba viešojo pirkimo sutartys susijusios su transliacijos laiku“ (kursyvu išskirta Komisijos). Komisija mano, kad remiantis tuo, jog neminimi „transliuotojai“ ir vietoj jų įrašyta sąvoka „perkančiosios organizacijos sudarytos viešojo pirkimo sutartys“, galima pateikti platesnį aiškinimą, nei aiškinant išimtį. Vis dėlto taip aiškinti negalima taikant Sąjungos teisės normas perkeliančius teisės aktus, priimtus valstybių narių, kurios, kaip Slovakijos Respublika, rėmėsi Direktyvos 2004/18 kalbine versija, pagal kurią, kaip teigia Čekijos Respublika, galima pateikti tik jos palaikomą aiškinimą (Komisijos atsiliepimo į apeliacinį skundą 85–86 punktai).
(
58
)	Pagal Teisingumo Teismo suformuotą jurisprudenciją negali vyrauti vien pažodinis vienos ar kelių Sąjungos teisės akto, priimto daugeliu kalbų, kalbinių versijų aiškinimas, nepaisant kitų kalbinių versijų, nes siekiant vienodai taikyti Sąjungos teisės normas jas reikia aiškinti atsižvelgiant į versijas visomis kalbomis. Be daugelio kitų, žr. 2013 m. rugsėjo 26 d. Sprendimo Komisija / Ispanija (C-189/11, EU:C:2013:587) 56 punktą.
(
59
)	Pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją, esant įvairių Sąjungos nuostatos kalbinių versijų neatitikimų, ši nuostata turi būti aiškinama atsižvelgiant į teisės nuostatų, kurių dalis ji yra, tikslą ir bendrą struktūrą. Pavyzdžiui, 2013 m. spalio 24 d. Sprendimo Drozdovs (C-277/12, EU:C:2013:685) 39 punktas.
(
60
)	Apeliacinio skundo 35 punktas.
(
61
)	Apeliacinio skundo 38 ir 39 punktai.
(
62
)	Apeliacinio skundo 40–53 punktai.
(
63
)	Komisijos atsiliepimo į apeliacinį skundą 46–54 punktai.
(
64
)	Komisijos atsiliepimo į apeliacinį skundą 57–59 punktai.
(
65
)	Komisijos atsiliepimo į apeliacinį skundą 60–66 punktai.
(
66
)	Skundžiamo sprendimo 29 punktas, kuriame nurodytas 2017 m. gruodžio 6 d. Sprendimo Compania Naţională de Administrare a Infrastructurii Rutiere (C-408/16, EU:C:2017:940) 45 punktas.
(
67
)	Žr. šios išvados 117 ir 118 punktus.
(
68
)	Skundžiamo sprendimo 66 punktas.
(
69
)	Komisijos atsiliepimo į apeliacinį skundą 72 punktas.
(
70
)	Komisijos atsiliepimo į apeliacinį skundą 68 punktas.
(
71
)	Apeliacinio skundo 54 punktas.
(
72
)	Apeliacinio skundo 55 punktas.
(
73
)	Komisijos atsiliepimo į apeliacinį skundą 78 ir 79 punktai.
(
74
)	2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl subjektų, vykdančių veiklą vandens, energetikos, transporto ir pašto paslaugų sektoriuose, vykdomų pirkimų tvarkos derinimo (OL L 134, 2004, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 7 t., p. 19).
(
75
)	Komisijos atsiliepimo į apeliacinį skundą 80 ir 81 punktai.
(
76
)	Žr. c punkte: sutartys „dėl arbitražo arba taikinimo paslaugų“.
(
77
)	Žr. d punkte: sutartys „dėl finansinių paslaugų, susijusių su vertybinių popierių ar kitų finansinių priemonių emisija, pardavimu, pirkimu ar perleidimu, visų pirma perkančiųjų organizacijų sandoriams [siekiant] gauti pinigų ar kapitalo, ir dėl centrinio banko paslaugų“.
(
78
)	Žr. f punkte: sutartys „dėl moksl[o] tyrimų ir plėtros paslaugų, išskyrus tas, kurių nauda atitenka išimtinai perkančiajai organizacijai ir yra panaudojama jos reikalams [veiklai] vykdyti, su sąlyga, kad už suteiktą paslaugą visiškai atsiskaito perkančioji organizacija“.
(
79
)	Apeliacinio skundo 54 ir 55 punktai.
(
80
)	Šios išvados 90 ir paskesni punktai.
(
81
)	Toje byloje buvo nagrinėjama konkrečiai tai, ar „Vokietijos visuomeniniai transliuotojai <…> yra perkančiosios organizacijos, kurioms taikomi Bendrijos teisės aktai viešųjų pirkimų srityje“. Sprendimo Bayerischer Rundfunk 2 punktas.
(
82
)	Ten pat, 62 punktas. Kursyvu išskirta mano.
(
83
)	Ten pat, 63 punktas.