62016CC0267
GENERALINIO ADVOKATO
PAOLO MENGOZZI IŠVADA,
pateikta 2017 m. rugsėjo 12 d. (
1
)
Byla C‑267/16
Albert Buhagiar,
Wayne Piri,
Stephanie Piri,
Arthur Taylor,
Henry Bonifacio,
Colin Tomlinson,
Darren Sheriff,
prieš
Gilbert Licudi QC MP Minister for Justice
(Supreme Court of Gibraltar (Gibraltaro Aukščiausiasis Teismas, Jungtinė Karalystė) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Jurisdikcija – Valstybės narės teismo sąvoka – Gibraltaras – Akto dėl Jungtinės Karalystės stojimo sąlygų 29 straipsnis – Muitų sąjunga – Direktyva dėl ginklų įsigijimo ir laikymo kontrolės – Direktyva 91/477 – Medžiotojams ir sportinio šaudymo atstovams taikomų nuostatų aiškinimas – Europos šaunamojo ginklo leidimas – Laisvas prekių judėjimas – Laisvė teikti paslaugas – Laisvas asmenų judėjimas“
I. Įvadas
1.
Šioje byloje Supreme Court of Gibraltar (Gibraltaro Aukščiausiasis Teismas, Jungtinė Karalystė) Teisingumo Teismui pateikė prejudicinius klausimus, kuriais siekia sužinoti, ar 1991 m. birželio 18 d. Tarybos direktyva 91/477/EEB dėl ginklų įsigijimo ir laikymo kontrolės (
2
), iš dalies pakeista 2008 m. gegužės 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2008/51/EB (
3
) (toliau – Direktyva 91/477), taikoma Gibraltaro teritorijai.
2.
Konkrečiau kalbant, atsižvelgdamas į ypatingą Gibraltaro, kuris nėra Sąjungos muitų teritorijos dalis, statusą, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas kelia klausimą, ar, nepaisant to, kad Direktyva 91/477, atrodo, yra susijusi su prekybą prekėmis reglamentuojančiomis Sąjungos teisės nuostatomis, todėl Gibraltarui ji netaikoma, tam tikros šios direktyvos nuostatos, susijusios su Europos šaunamojo ginklo leidimu (toliau – EŠGL), išduodamu medžiotojams ir sportinio šaudymo atstovams, su ginklais keliaujantiems keliose valstybėse narėse, vis dėlto galėtų būti taikomos Gibraltarui.
3.
Kaip nurodysiu šioje išvadoje, manau, kad šiuo atveju taip nėra.
II. Teisinis pagrindas
4.
SESV 355 straipsnyje nustatyta:
„Be Europos Sąjungos sutarties 52 straipsnio nuostatų dėl Sutarčių teritorinės taikymo srities, taikomos šios nuostatos:
<…>
3.   Sutarčių nuostatos taikomos Europos teritorijoms, už kurių išorės santykius atsako kuri nors valstybė narė.
<…>“
5.
Akto dėl Danijos Karalystės, Airijos ir Jungtinės Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Arijos Karalystės stojimo sąlygų ir Sutarčių pritaikomųjų pataisų (
4
) (toliau – 1972 m. stojimo aktas) 28 straipsnyje nustatyta:
„Bendrijos institucijų aktai dėl EEB sutarties II priede išvardytų produktų ir produktų, kuriems, juos importuojant į Bendriją, turi būti taikomos konkrečios taisyklės dėl bendrosios žemės ūkio politikos įgyvendinimo, taip pat aktai dėl valstybių narių įstatymų dėl apyvartos mokesčių suderinimo netaikomi Gibraltarui, jei Taryba, remdamasi Komisijos pasiūlymu, vieningai nenusprendžia kitaip.“
6.
Remiantis 1972 m. stojimo akto 29 straipsniu kartu su jo I priedo I dalies 4 punktu, Gibraltaras nėra Bendrijos muitų teritorijos dalis.
7.
Direktyvos 91/477 3–7 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
„<…> kadangi Komisija baltojoje knygoje „Vidaus rinkos sukūrimas“ nurodė, jog asmenų ir gabenamų daiktų saugos tikrinimo panaikinimas, be kita ko, apima ginklams skirtų teisės aktų suderinimą;
kadangi panaikinus ginklų laikymo tikrinimą prie Bendrijos vidaus sienų yra būtina priimti veiksmingas taisykles, leidžiančias valstybėse narėse kontroliuoti šaunamųjų ginklų įsigijimą ir laikymą bei jų perdavimą kitai valstybei narei <…>;
kadangi abipusis pasitikėjimas užtikrinant asmenų saugą, kurį tos taisyklės sukurs tarp valstybių narių, bus didesnis, jeigu jos bus paremtos iš dalies suderintais teisės aktais; kadangi dėl to būtų naudinga apibrėžti kategoriją šaunamųjų ginklų, kuriuos privatiems asmenims įsigyti ir laikyti turi būti uždrausta arba kuriems įsigyti ir laikyti reikia oficialaus leidimo, arba kurių įsigijimą ir laikymą reikia deklaruoti;
kadangi turint ginklą patekti iš vienos valstybės narės į kitą iš esmės turėtų būti uždrausta; kadangi nukrypti nuo minėtojo draudimo priimtina tik tuomet, kai yra parengta tam tikra tvarka, užtikrinanti, kad valstybėms narėms būtų pranešta apie tai, jog į jų teritoriją bus įvežtas šaunamasis ginklas;
kadangi medžioklei ir sportiniam šaudymui reikėtų nustatyti lankstesnes taisykles, siekiant neriboti laisvo asmenų judėjimo labiau, nei tai yra būtina.“
8.
Direktyvos 91/477 1 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Šioje direktyvoje „šaunamasis ginklas“ reiškia bet kurį nešiojamą vamzdinį šaunamąjį ginklą, kuris yra sukonstruotas arba gali būti perdirbtas taip, kad degiojo propelento varomąja jėga iš jo paleidžiamas užtaisas, kulka ar sviedinys, išskyrus atvejus, kai tokiam ginklui taikoma išimtis dėl I priedo III dalyje nurodytos priežasties. Šaunamųjų ginklų klasifikacija pateikta I priedo II dalyje.“
<…>“
9.
Direktyvos 91/477 1 straipsnio 4 dalyje numatyta:
„[EŠGL] – tai dokumentas, kurį asmens, teisėtai įsigijusio šaunamąjį ginklą ir juo besinaudojančio, prašymu išduoda valstybės narės valdžios institucijos. [EŠGL] galiojimo laikas yra ne ilgesnis kaip penkeri metai. Galiojimo laikas gali būti pratęstas. Jeigu jame yra įrašyti D kategorijai priskirti šaunamieji ginklai, ilgiausias [EŠGL] galiojimo laikas yra dešimt metų. [EŠGL] yra įrašoma II priede nurodyta informacija. [EŠGL] – tai dokumentas, kurio negalima perleisti ir kuriame įrašomas (‑i) šio leidimo turėtojo laikomas (‑i) ir naudojamas (‑i) šaunamasis ginklas arba šaunamieji ginklai. <…> [EŠGL] nurodoma ne tik tai, kaip pasikeitė šaunamojo ginklo laikymo aplinkybės ar jo charakteristikos, bet ir tai, kad jis buvo pamestas arba pavogtas.“
10.
Direktyvos 91/477 3 straipsnyje nustatyta:
„Valstybės narės atsižvelgdamos į teises, kurios valstybių narių nuolatiniams gyventojams suteiktos pagal 12 straipsnio 2 dalies nuostatas, savo teisės aktuose gali nustatyti griežtesnes nuostatas, nei numatytos šioje direktyvoje.“
11.
Direktyvos 91/477 8 straipsnio 3 dalyje nustatyta:
„3.   Jei valstybė narė savo teritorijoje draudžia įsigyti ir laikyti B, C arba D kategorijai priskirtą šaunamąjį ginklą arba nustato, kad jam įsigyti ir laikyti reikia gauti oficialų leidimą, ji apie tai praneša kitoms valstybėms narėms, kurios apie tai padaro atitinkamą įrašą kiekviename [EŠGL], jų išduotame tokiam šaunamajam ginklui pagal 12 straipsnio 2 dalį.“
12.
Direktyvos 91/477 11 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„1.   Nepažeidžiant 12 straipsnio nuostatų šaunamuosius ginklus galima perduoti iš vienos valstybės narės į kitą tik tada, kai yra laikomasi tolesnėse straipsnio dalyse nustatytos tvarkos. Šios nuostatos taip pat taikomos perduodant šaunamuosius ginklus, kai jie parduodami pristatant juos pirkėjui paštu.“
13.
Direktyvos 91/477 12 straipsnio 1 ir 2 dalyse nurodyta:
„1.   Jeigu 11 straipsnyje numatyta tvarka netaikoma, vykstant per kelias ar daugiau valstybių narių šaunamojo ginklo laikyti neleidžiama, jeigu suinteresuotas asmuo nėra gavęs oficialaus kiekvienos tokios valstybės narės leidimo.
Valstybės narės tokį oficialų leidimą, kuris turi būti pratęsiamas, gali suteikti vienai arba kelioms kelionėms ne ilgesniam kaip vienerių metų laikotarpiui. Šie oficialūs leidimai įrašomi į [EŠGL], kurį keliautojas privalo pateikti kiekvieną kartą, kai to paprašo valstybių narių valdžios institucijos.
2.   Nepaisant 1 dalies nuostatų, medžiotojai (C ir D kategorijų ginklų atveju) ir šauliai (B, C ir D kategorijų ginklų atveju), vykdami per dvi valstybes nares ar daugiau tam, kad galėtų užsiimti savo veikla, be išankstinio leidimo gali turėti vieną arba kelis ginklus, jei jie turi Europos šaunamųjų ginklų leidimą, kuriame įrašytas toks šaunamasis ginklas arba šaunamieji ginklai, ir jei jie gali įrodymais pagrįsti savo kelionės priežastis, pvz., pateikti kvietimą ar kitokį dokumentą, kuris pagrįstų medžioklę ar sportinio šaudymo veiklą valstybėje narėje, į kurią jie vyksta.
Valstybės narės negali reikalauti už [EŠGL] pripažinimą sumokėti mokesčius ar įmokas.
Vis dėlto ši išimtis netaikoma, kai vykstama į valstybę narę, kuri nurodytuosius šaunamuosius ginklus draudžia įsigyti ir laikyti arba kuri pagal 8 straipsnio 3 dalį nustato, kad jiems įsigyti ir laikyti reikia oficialaus leidimo; tokiu atveju [EŠGL] daromas įrašas.
<…>“
14.
Direktyvos 91/477 I priede pateikta šaunamojo ginklo apibrėžtis, o paskui šie šaunamieji ginklai suskirstyti į tokias kategorijas: A kategorija – uždrausti šaunamieji ginklai, B kategorija – šaunamieji ginklai, kuriems įsigyti reikia oficialaus leidimo, C kategorija – šaunamieji ginklai, kuriuos reikia deklaruoti, ir D kategorija – kiti šaunamieji ginklai.
15.
II priede išvardyti skyriai, kurie turi būti EŠGL. Šio priedo f punkte nurodyti įrašai:
„Šiame [EŠGL] nurodyta teisė vykti į kitą valstybę narę turint vieną ar keletą B, C arba D kategorijai priskirtų šaunamųjų ginklų įgyjama tada, kai iš jau aplankytos valstybės narės iš anksto yra gautas vienas arba keletas atitinkamų oficialių leidimų. [EŠGL] gali būti padarytas įrašas apie tokį arba tokius leidimus.
Pirmiau nurodytas iš anksto gaunamas oficialus leidimas iš esmės nėra būtinas, kai su C arba D kategorijos šaunamuoju ginklu vykstama medžioti arba kai su B, C ar D kategorijos šaunamuoju ginklu vykstama dalyvauti sportinio medžioklinio šaudymo renginiuose, jei vykstantis asmuo turi [EŠGL] ir gali nurodyti savo kelionės priežastį.
Jeigu valstybė narė, laikydamasi 8 straipsnio 3 dalies nuostatų, kitą valstybę narę informuoja, kad laikyti tam tikrus B, C arba D kategorijai priskirtus šaunamuosius ginklus yra draudžiama arba jiems įsigyti būtinas oficialus leidimas, yra daromas vienas iš šių įrašų:
„Vykti į … (nurodoma (‑os) valstybė (‑ės)) su šaunamuoju ginklu … (identifikavimas) yra draudžiama.“
„Norint vykti į … (nurodoma (‑os) valstybė (‑ės)) su šaunamuoju ginklu … (identifikavimas) būtina gauti oficialų leidimą.““
III. Pagrindinė byla, prejudiciniai klausimai ir procesas Teisingumo Teisme
16.
Visi pareiškėjai pagrindinėje byloje yra Gibraltaro sportinio šaudymo asociacijos „Gibraltar Target Shooting Association“ nariai. 2015 m. gegužės 19 d. raštu tos asociacijos pirmininkas A. Buhagiar kreipėsi į kitą proceso šalį, Gibraltaro teisingumo ministrą (toliau – teisingumo ministras), prašydamas išduoti EŠGL kiekvienam pareiškėjui pagrindinėje byloje.
17.
2015 m. birželio 2 d. teisingumo ministras atsakė, jog, atsižvelgdama į Europos Komisijos ir Jungtinės Karalystės vyriausybės poziciją, pagal kurią Direktyva 91/477 Gibraltarui netaikoma, Gibraltaro vyriausybė nusprendė jos neperkelti. Todėl teisingumo ministras neturi galimybės išduoti prašomų EŠGL pareiškėjams pagrindinėje byloje. Po šio atsisakymo pareiškėjai pagrindinėje byloje kreipėsi į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą.
18.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas primena, kad pagal SESV 355 straipsnio 3 dalį visa Sąjungos teisė taikoma Gibraltarui, išskyrus 1972 m. stojimo akto 28–30 punktuose nustatytas išimtis. Šio akto 29 straipsnyje, taikomame kartu su 1 priedo 1 dalies 4 punktu, nustatyta, kad Gibraltaras nėra Sąjungos muitų teritorijos dalis.
19.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, Teisingumo Teismas patikslino šio neįtraukimo poveikį 2003 m. rugsėjo 23 d. Sprendime Komisija / Jungtinė Karalystė (C‑30/01, EU:C:2003:489, 59 punktas), kuriame nurodė, kad direktyvos, kurių teisinis pagrindas – SESV 114 ir SESV 115 straipsniai ir kurių pagrindinis tikslas yra laisvas prekių judėjimas, Gibraltaro teritorijai netaikomos.
20.
Vis dėlto, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, pareiškėjai pagrindinėje byloje pateikė dar nenagrinėtų argumentų.
21.
Visų pirma jie teigia, kad atsižvelgiant į 1972 m. stojimo akte nustatytų leidžiančių nukrypti nuostatų tikslą ir į principą, pagal kurį šios išimtys aiškinamos siaurai, su laisvu prekių judėjimu susiję Sąjungos teisės aktai, kuriais nepažeidžiamas 1972 m. stojimo akte nustatytų leidžiančių nukrypti nuostatų tikslas, turėtų būti taikomi Gibraltarui. Anot pareiškėjų pagrindinėje byloje, tai pasakytina ir apie Direktyvos 91/477 nuostatas dėl EŠGL, taikomas medžiotojams ir sportinio šaudymo atstovams. Šis EŠGL suteikiamas vieninteliu tikslu – keliauti tarp valstybių narių siekiant dalyvauti sporto renginiuose, kai dėl atitinkamų prekių nesudaromi komerciniai sandoriai.
22.
Antra, pareiškėjai pagrindinėje byloje teigia, kad EŠGL reglamentuojančios nuostatos susijusios su laisve teikti paslaugas. Jos taikomos Gibraltarui, todėl turėtų būti perkeltos į šios teritorijos nacionalinę teisę. Toks neperkėlimas yra Gibraltare gyvenančių medžiotojų ir sportinio šaudymo atstovų diskriminacija, kaip tai suprantama pagal SESV 56 straipsnį, nes jie patiria papildomų išlaidų ir jiems nustatyti papildomi administraciniai terminai, kai Sąjungoje keliauja su šaunamaisiais ginklais, siekdami dalyvauti medžioklės ar sportinio šaudymo renginiuose ar varžybose. Iš tikrųjų šie šaunamieji ginklai yra ne prekės, dėl kurių vykdoma prekyba, o jų veiklai būtina sportinė įranga.
23.
Galiausiai, pareiškėjai pagrindinėje byloje subsidiariai ginčija Direktyvos 91/477 galiojimą. Jie teigia, kad Direktyvos 91/477 nuostatos dėl EŠGL susijusios su asmenų judėjimo laisve. Tai patvirtina šios direktyvos 7 konstatuojamoji dalis. Todėl nustatytas netinkamas Direktyvos 91/477 teisinis pagrindas. Iš tikrųjų direktyva grindžiama Europos ekonominės bendrijos steigimo sutarties 100a straipsniu (paskui – EB 95 straipsnio 1 dalis, dabar – SESV 114 straipsnis), nors EEB sutarties 100a straipsnio 2 dalyje nenumatyta galimybė priimti su laisvu asmenų judėjimu susijusius aktus.
24.
Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Jeigu Direktyvos [91/477] nuostatos dėl EŠGL susijusios tik su laisvu prekių judėjimu, ar jos vis dėlto gali būti taikomos Gibraltarui, nes jos nesusijusios su prekyba arba komerciniais sandoriais, todėl nepatenka į Gibraltarui 1972 m. stojimo aktu nustatytų nukrypti leidžiančių nuostatų taikymo sritį?
2.
Ar Gibraltarui taikytinos Direktyvos [91/477] nuostatos dėl EŠGL, skirtos medžiotojams ir sportinio šaudymo atstovams, nes jos susijusios su laisvu paslaugų judėjimu?
3.
Ar Direktyvos [91/477] nuostatos dėl EŠGL, skirtos medžiotojams ir sportinio šaudymo atstovams, negalioja, nes jos susijusios su laisvu asmenų judėjimu, todėl priimtos remiantis netinkamu teisiniu pagrindu?“
25.
Dėl šių klausimų pastabas raštu pateikė pareiškėjai pagrindinėje byloje, teisingumo ministras, Jungtinės Karalystės vyriausybė, Europos Parlamentas, Europos Sąjungos Taryba ir Europos Komisija. Suinteresuotosios šalys buvo išklausytos per 2017 m. gegužės 16 d. posėdį.
IV. Dėl Teisingumo Teismo jurisdikcijos
26.
Gibraltaro Aukščiausiasis Teismas pirmą kartą kreipiasi į Teisingumo Teismą. Nors pagal Sąjungos teisę Gibraltaras ir turi ypatingą statusą, nei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, nei suinteresuotosios šalys nekėlė klausimo, ar Gibraltaro Aukščiausiasis Teismas turi teismo statusą, kaip tai suprantama pagal SESV 267 straipsnį.
27.
Pritariu šiai pozicijai.
28.
Visų pirma, nustatyta, kad Sutarčių nuostatos Gibraltarui taikomos pagal SESV 355 straipsnio 3 dalį, nes Jungtinė Karalystė atsako už šios Europos teritorijos išorės santykius.
29.
Šiuo klausimu pažymėtina, kad pagal 1972 m. stojimo akto 1 straipsnio 3 dalį su Bendrijų institucijų įgaliojimais ir kompetencija susijusios nuostatos taikomos šiai Sutarčiai. Todėl Teisingumo Teismo jurisdikcija priimti prejudicinį sprendimą, suteikta pagal SESV 267 straipsnį, taikoma ir 1972 m. stojimo aktui (
5
).
30.
Toliau reikia akcentuoti tai, kad Teisingumo Teismas pripažino kitų Europos teritorijų, kurioms taikomos įvairios SESV 355 straipsnio dalys, teisminių institucijų teismo statusą, kaip tai suprantama pagal SESV 267 straipsnį. Taigi, kiek tai susiję su Normanų salomis ir Meno sala, dėl kurių SESV 355 straipsnio 5 dalies c punkte nurodyta, kad Sutartys joms taikomos tik tiek, kiek reikia įgyvendinti susitarimus dėl šių salų, nurodytus 1972 m. stojimo akte, Teisingumo Teismas pripažino, kad šiose teritorijose įsteigti teismai įgalioti jam pateikti prašymus priimti prejudicinį sprendimą, kad būtų užtikrintas vienodas šiose teritorijose taikytinos Sąjungos teisės taikymas (
6
). Šis požiūris netiesiogiai patvirtintas nagrinėjant Alandų salų teismo pateiktą prašymą priimti prejudicinį sprendimą, nes, kaip žinoma, Sąjungos teisės taikymas šioje Suomijos Respublikos teritorijoje reglamentuojamas SESV 355 straipsnio 4 dalyje (
7
).
31.
Šioje byloje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia sužinoti, kokia apimtimi Direktyva 91/477gali būti taikoma Gibraltaro teritorijai, atsižvelgiant į jos statusą.
32.
Akivaizdu, kad ši problematika susijusi su vienodu Sąjungos teisės taikymu, kaip tai suprantama pagal šios išvados 30 punkte nurodytą jurisprudenciją. Todėl manau, kad Gibraltaro Aukščiausiasis Teismas turi būti pripažįstamas teismu, turinčiu įgaliojimus pateikti prejudicinius klausimus Teisingumo Teismui pagal SESV 267 straipsnį.
V. Dėl prejudicinių klausimų
33.
Pagal SESV 355 straipsnio 3 dalį Sąjungos teisės nuostatos taikomos Gibraltaro teritorijai, išskyrus 1972 m. stojimo akte aiškiai nustatytas išimtis.
34.
Šios išimtys taikomos Sąjungos teisės nuostatoms, susijusioms su laisvu prekių judėjimu (
8
), bet ne laisve teikti paslaugas (
9
) ar laisvu asmenų judėjimu.
35.
Kaip tai matyti iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą motyvų ir iš prejudicinių klausimų formuluotės, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas neabejoja, kad Direktyva 91/477 bent iš esmės susijusi su laisvu prekių judėjimu, o tai a priori turėtų lemti jos netaikymą Gibraltaro teritorijai pagal 1972 m. stojimo akto 29 straipsnį.
36.
Visiškai pritariu prielaidai, kuria prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas rėmėsi savo svarstymuose, kad Direktyva 91/477 yra Sąjungos teisės nuostatų, susijusių su laisvu prekių judėjimu, dalis.
37.
Šis aiškinimas išplaukia iš Teisingumo Teismo išvadų, kurias jis padarė 2014 m. rugsėjo 4 d. Sprendime Zeman (C‑543/12, EU:C:2014:2143). Iš tikrųjų, atsižvelgdamas į Direktyva 91/477 siekiamus tikslus, jos sistemą ir bendrą struktūrą, Teisingumo Teismas nusprendė, kad šiuo aktu nustatyta veiksminga priemonė, kuria užtikrinamas tam tikrų administracinių reikalavimų, susijusių su šaunamųjų ginklų įsigijimu, laikymu ir judėjimu tarp valstybių narių, suderinimas (
10
). Taigi tai yra priemonė, susijusi su šaunamųjų ginklų kontrole ir judėjimu, nes šie ginklai priskiriami prie prekių kategorijos.
38.
Vis dėlto tokia išvada nėra atsakymas į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimus.
39.
Iš tikrųjų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės kelia klausimą, kokia apimtimi šios direktyvos 12 straipsnio 2 dalis, kurioje reglamentuojama procedūra, susijusi su šaunamųjų ginklų laikymu, kai EŠGL turintys medžiotojai ar sportinio šaudymo atstovai keliauja dviejose ar daugiau valstybių narių, vis dėlto gali būti atsieta nuo Direktyvos 91/477, kaip su laisvu prekių judėjimu susijusios priemonės, bendro pobūdžio, todėl gali būti taikoma Gibraltaro teritorijai. Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo tris skirtingas galimybes.
40.
Pirmoji galimybė reiškia, kad Direktyvos 91/477 12 straipsnio 2 daliai galima netaikyti 1972 m. stojimo akto 29 straipsnyje nustatytos išimties, nes šis straipsnis turi būti aiškinamas siaurai, todėl Gibraltarui netaikomos tik su komerciniais sandoriais ar prekyba susijusios priemonės. Ši galimybė grindžiama teiginiu, kad Direktyvos 91/477 12 straipsnio 2 dalyje reglamentuojama procedūra tokiems komerciniams sandoriams ar prekybai netaikoma.
41.
Antroji ir trečioji galimybės, kurios atitinkamai sutampa su antruoju ir trečiuoju prejudiciniais klausimais, siejamos su papildomomis alternatyvomis. Pirma, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas kelia klausimą, ar Direktyvos 91/477 12 straipsnio 2 dalis gali būti siejama su laisve teikti paslaugas, todėl gali būti taikoma Gibraltaro teritorijai. Antra, formuluojamą klausimą siedamas su Direktyvos 91/477 galiojimu, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Direktyvos 91/477 12 straipsnio 2 dalis gali būti siejama su laisvu asmenų judėjimu ir kokių pasekmių dėl to kiltų.
42.
Nė viena iš šių galimybių neįtikina.
43.
Manau, kad, siekiant atsakyti į tris prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimus, pirmiausia reikia išnagrinėti su EŠGL susijusių Direktyvos 91/477 nuostatų, konkrečiai – 12 straipsnio 2 dalies, pobūdį. Šis nagrinėjimas į antrąjį ir trečiąjį prejudicinius klausimus leis atsakyti taip, kad Direktyvos 91/477 12 straipsnio 2 dalimi siekiama dviejų tikslų, kurių pagrindinis susijęs su laisvu prekių judėjimu. Paskui reikės atsakyti į pirmąjį prejudicinį klausimą, kuriuo siekiama išsiaiškinti, ar, remiantis siauru 1972 m. stojimo akto 29 straipsnio aiškinimu, laisvo prekių judėjimo taikymo sritis yra ribota santykiuose su Gibraltaru. Jau dabar pažymiu, kad šią prielaidą, mano nuomone, reikia atmesti. Galiausiai, jeigu Teisingumo Teismas nepritars pateiktai analizei ir nuspręs, kad Direktyvos 91/477 12 straipsnio 2 dalimi siekiama dviejų tikslų (laisvo prekių judėjimo ir laisvo asmenų judėjimo) ir nė vienas iš jų nėra viršesnis, papildomai pateiksiu kelias pastabas dėl pasekmių, kurių sukeltų toks požiūris pagrindinėje byloje.
A.
Dėl Direktyvos 91/477 12 straipsnio 2 dalies pobūdžio ir laisvės teikti paslaugas ar laisvo asmenų judėjimo
44.
Iš esmės pareiškėjai pagrindinėje byloje teigia, kad Direktyvos 91/477 12 straipsnio 2 dalimi siekiama savarankiško tikslo, nesusijusio su laisvu prekių judėjimu. Visų pirma, šiuo straipsniu siekiama vienintelio tikslo – palengvinti medžiotojų ir sportinio šaudymo atstovų, turinčių šaunamuosius ginklus, judėjimą, kad jie galėtų teikti ir gauti paslaugas Sąjungoje. Arba, antra, Direktyvos 91/477 12 straipsnio 2 dalimi siekiama palengvinti medžiotojų ir sportinio šaudymo atstovų judėjimą su šaunamaisiais ginklais Sąjungoje. Grįsdami savo argumentus, pareiškėjai pagrindinėje byloje remiasi 2014 m. rugsėjo 4 d. Sprendimu Zeman (C‑543/12, EU:C:2014:2143).
45.
Primenu, kad Direktyvos 91/477 12 straipsnyje nustatyta procedūra, susijusi su šaunamųjų ginklų, kuriuos turi per dvi ar kelias valstybes nares vykstantis asmuo, judėjimu.
46.
Pagal Direktyvos 91/477 12 straipsnio 1 dalį suinteresuotasis asmuo turi turėti tų valstybių narių išankstinį oficialų leidimą, kuris turi būti nurodytas šios direktyvos 1 straipsnio 4 dalyje apibrėžtame EŠGL.
47.
Nukrypstant nuo šios procedūros, Direktyvos 91/477 12 straipsnio 2 dalyje medžiotojams ir sportinio šaudymo atstovams suteikta teisė Sąjungoje keliauti su šiame straipsnyje išvardytų kategorijų ginklais be išankstinio oficialaus leidimo, jeigu jie turi EŠGL, kuriame įrašytas atitinkamas šaunamasis ginklas ar šaunamieji ginklai ir jeigu jie gali pagrįsti savo kelionės priežastis.
48.
2014 m. rugsėjo 4 d. Sprendime Zeman (C‑543/12, EU:C:2014:2143), atsakydamas į klausimus apie Direktyvos 91/477 nuostatų, susijusių su EŠGL, išduodamu medžiotojams ir sportinio šaudymo atstovams, taikymo sritį, Teisingumo Teismas nusprendė, kad šiomis nuostatomis, žinoma, siekiama palengvinti turinčių ginklus medžiotojų ir sportinio šaudymo atstovų judėjimą tarp valstybių narių, bet šis tikslas nėra viršesnis už šios direktyvos pagrindinį tikslą, kuris susijęs su pačių ginklų įsigijimu, laikymu ir judėjimu.
49.
Nors iš tiesų 2014 m. rugsėjo 4 d. Sprendimo Zeman (C‑543/12, EU:C:2014:2143) 53 ir 57 punktuose atitinkamai akcentuota, kad Direktyva 91/477 akivaizdžiai suteikiama teisė medžiotojams ir sportinio šaudymo atstovams ir kad „<…> [EŠGL] įvedimu siekta palengvinti laisvą medžiotojų ir šaulių, turinčių savo ginklus, judėjimą iš vienos valstybės narės į kitą, kiek tai būtina šiam tikslui įgyvendinti“, 52 punkte nurodyta, kad „[Direktyvos 91/477] 1 straipsnio 4 dalimi, siejama su jos 12 straipsnio 2 dalimi, iš esmės siekiama palengvinti ginklų, skirtų medžioklei arba sportinei veiklai, judėjimą“ (
11
).
50.
Šiuos argumentus patvirtina Direktyvos 91/477 7 konstatuojamoji dalis ir jos struktūra. Iš tikrųjų, pirma, 7 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad medžioklei ir sportiniam šaudymui nustatytos lankstesnės taisyklės neturi riboti laisvo asmenų judėjimo labiau, nei tai yra būtina. Antra, primintina, kad Direktyvos 91/477 12 straipsnio 2 dalis yra šios direktyvos 3 skyriuje „Ginklų judėjimo Bendrijoje formalumai“ (
12
). Be to, medžiotojų ir sportinio šaudymo atstovų, netgi turinčių EŠGL, judėjimas gali būti ribojamas pagal Direktyvos 91/477 8 straipsnio 3 dalį, jeigu valstybė narė savo teritorijoje uždraudžia įsigyti ir laikyti šiame straipsnyje nurodytos kategorijos šaunamąjį ginklą. Tačiau toks draudimas susijęs ne su asmeniniu kriterijumi, taikomu atitinkamų asmenų individualioms savybėms, o su materialiu kriterijumi, t. y. nagrinėjamų ginklų kategorija.
51.
Taigi 2014 m. rugsėjo 4 d. Sprendime Zeman (C‑543/12, EU:C:2014:2143) Teisingumo Teismo pateikta analizė paneigia vieną iš pareiškėjų pagrindinėje byloje nurodytų argumentų, kad Sąjungos antrinės teisės akto pagrindinio tikslo testą riboja ieškinys dėl konkuruojančių teisinių pagrindų.
52.
Iš tiesų šis testas nuolat naudojamas tinkamam Sąjungos antrinės teisės akto pagrindui nustatyti. Primintina, kad pagal šį testą teisinio pagrindo Sąjungos teisės aktui parinkimas turi būti grindžiamas objektyviais kriterijais, kuriems gali būti taikoma teisminė kontrolė ir kuriems priskirtinas teisės akto tikslas ir turinys. Jeigu priemonės nagrinėjimas rodo, kad ja siekiama dvigubo tikslo arba ji turi dvi sudedamąsias dalis, ir jeigu vieną iš šių tikslų arba vieną iš šių dalių galima išskirti kaip pagrindinį (pagrindinę), o kitą tik kaip papildomą, teisės aktas turi būti grindžiamas tik vienu teisiniu pagrindu – tuo, kurio reikalauja pagrindinis ar dominuojantis tikslas arba pagrindinė ar dominuojanti sudedamoji dalis. Kalbant apie priemonę, kuria kartu siekiama kelių tikslų arba kuri turi kelias neatskiriamas sudedamąsias dalis ir nė vienas iš tikslų ar nė viena iš dalių nėra papildomas (papildoma), palyginti su kitu (kita), pažymėtina, jog Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad, kai dėl to taikomos skirtingos Sutarčių nuostatos, tokia priemonė išimties tvarka turi būti pagrįsta atitinkamais skirtingais teisiniais pagrindais (
13
).
53.
Vis dėlto iš jurisprudencijos matyti, kad iš esmės tokį testą Teisingumo Teismas taikė, pavyzdžiui, ir siekdamas nustatyti, į kurią Sąjungos teisės garantuojamą judėjimo laisvę ar į kurias Sąjungos teisės garantuojamas judėjimo laisves turi būti atsižvelgta nagrinėjant nacionalinį teisės aktą, susijusį su keliomis iš šių laisvių (
14
), arba pridėtinės vertės mokesčio srityje kvalifikuoti konkretų sudėtingą sandorį kaip „prekių tiekimą“ ar kaip „paslaugų teikimą“ (
15
). Taigi tai yra bendro pobūdžio testas. Jeigu šis testas taikomas Sąjungos antrinės teisės aktui, jis leidžia nustatyti šio akto tikslą ar tikslus ir visų pirma aiškinti jo nuostatas, o prireikus – nustatyti tinkamą teisinį pagrindą ar tinkamus teisinius pagrindus.
54.
Beje, dar prieš tai, kai buvo priimtas 2014 m. rugsėjo 4 d. Sprendimas Zeman (C‑543/12, EU:C:2014:2143), šis testas taikytas 2003 m. rugsėjo 23 d. Sprendime Komisija / Jungtinė Karalystė (C‑30/01, EU:C:2003:489) dėl tariamo tam tikrų direktyvų neperkėlimo į Gibraltaro teisę; tame sprendime nebuvo keliama klausimo dėl šių teisės aktų teisinio pagrindo, o tai patvirtina išvadą, kad pagrindinio tikslo testas nėra priemonė, taikoma tik siekiant nustatyti Sąjungos antrinės teisės akto tinkamą teisinį pagrindą.
55.
Be to, 2003 m. rugsėjo 23 d. Sprendime Komisija / Jungtinė Karalystė (C‑30/01, EU:C:2003:489) Teisingumo Teismas nusprendė, kad šių direktyvų pagrindinis tikslas – pašalinti kliūtis valstybių narių tarpusavio prekybai prekėmis, todėl joms pagal 1972 m. stojimo akto 29 straipsnį taikoma išimtis dėl laisvo prekių judėjimo Gibraltaro teritorijoje. Nepaisant to, kad tomis direktyvomis siekta ir aplinkosaugos tikslų, šie tikslai buvo vertinami tik kaip papildomi, o to nepakako, kad šias direktyvas būtų galima taikyti Gibraltaro teritorijai. Taigi Teisingumo Teismas nepripažino, kad Jungtinė Karalystė neįvykdė įsipareigojimų, kaip ją kaltino Komisija.
56.
Šioje byloje taip pat galima pagrįstai taikyti analogiškus samprotavimus, kaip teisingai siūlė Teisingumo Teisme pastabas pateikusios Jungtinės Karalystės vyriausybė ir trys institucijos. Kiek tai susiję su Direktyvos 91/477 12 straipsnio 2 dalimi, remiantis šios išvados 48–50 punktuose atliktu vertinimu, laisvo asmenų judėjimo tikslas yra papildomas, palyginti su pagrindiniu ar dominuojančiu šio straipsnio tikslu, susijusiu su šaunamųjų ginklų judėjimu.
57.
Šis vertinimas jau leidžia atsakyti į antrąjį ir trečiąjį prejudicinius klausimus.
58.
Pirma, priešingai, nei teigia pareiškėjai pagrindinėje byloje, dėl laisvės teikti paslaugas konstatuoju, kad nė viena Direktyvos 91/477 nuostata nesiekiama reglamentuoti ar apibrėžti šaudymo centrų ar medžioklės plotų paslaugų teikimo ar naudojimosi jomis, o tai netiesiogiai matyti iš 2014 m. rugsėjo 4 d. Sprendimo Zeman (C‑543/12, EU:C:2014:2143). Nors akivaizdu, kad tokių paslaugų teikimą gali palengvinti medžiotojams ir sportinio šaudymo atstovams suteikta galimybė judėti su šaunamaisiais ginklais, tai yra tik priimtos Direktyvos 91/477 12 straipsnio 2 dalies sukeliama papildoma pasekmė.
59.
Be to, EŠGL yra kelionės dokumentas, bet tikrai ne oficialus leidimas vykdyti šaudymo veiklą ar licencija vykdyti medžiotojo veiklą (
16
). Juo labiau EŠGL nepakeičia sportinio šaudymo centrų ar medžioklės plotų savininkų išduotų leidimų vykdyti šią veiklą. Todėl tikrai negalima remtis analogija tarp išduoto EŠGL ir fizinio ar juridinio asmens suteiktos teisės žvejoti vandens telkinyje, nagrinėtos byloje, kurioje priimtas 1999 m. spalio 21 d. Sprendimas Jägerskiöld (C‑97/98, EU:C:1999:515, 36 punktas), kuriuo pareiškėjai pagrindinėje byloje, mano nuomone, nepagrįstai remiasi.
60.
Todėl manau, kad į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo antrąjį klausimą reikia atsakyti taip, kad Direktyva 91/477 nesusijusi su laisve teikti paslaugas.
61.
Dėl trečiojo prejudicinio klausimo pirmiau pateikta analizė leidžia tvirtinti, jog atsižvelgiant į tai, kad Direktyvos 91/477, įskaitant jos 12 straipsnio 2 dalį, pagrindinį tikslą apima laisvas prekių judėjimas, šis aktas, remiantis šios išvados 52 punkte nurodyta jurisprudencija, yra tinkamai grindžiamas EEB sutarties 100a straipsnio 1 dalimi (dabar – SESV 114 straipsnio 1 dalis), nes Direktyva 91/477 yra valstybių narių administracinių nuostatų, susijusių su šaunamųjų ginklų įsigijimu, laikymu ir judėjimu tarp valstybių narių, suderinimo priemonė, kuria siekiama sukurti vidaus rinką ir užtikrinti jos veikimą.
62.
Kadangi Direktyvos 91/477, įskaitant jos 12 straipsnio 2 dalį, pagrindinis tikslas yra šaunamųjų ginklų judėjimas, dabar reikia išnagrinėti, ar, kaip teigia pareiškėjai pagrindinėje byloje, laisvo prekių judėjimo taikymo sritį pakeičia būtinybė siaurai aiškinti 1972 m. stojimo akto 29 straipsnį.
B.
Dėl 1972 m. stojimo akto 29 straipsnio siauro aiškinimo ir jo poveikio laisvo prekių judėjimo taikymo sričiai, kiek tai susiję su santykiais su Gibraltaru
63.
Pareiškėjai pagrindinėje byloje laikosi pozicijos, kad 1972 m. stojimo akto 29 straipsnis turi būti aiškinamas siaurai.
64.
Šie argumentai atitinka šio straipsnio išaiškinimą, kurį Teisingumo Teismas pateikė 2005 m. liepos 21 d. Sprendime Komisija / Jungtinė Karalystė (C‑349/03, EU:C:2005:488). Iš tikrųjų Teisingumo Teismas nusprendė, kad, nors remiantis 1972 m. stojimo akto 29 straipsniu Gibraltaras nėra Bendrijos muitų teritorijos dalis, ši išimtis turi būti aiškintina siaurai (
17
). Todėl šiame sprendime Teisingumo Teismas nusprendė, kad antrinės teisės aktas, susijęs su atsakingų institucijų savitarpio pagalba akcizų srityje, taikytinas Gibraltaro teritorijai, nors 1992 m. vasario 25 d. Tarybos direktyvos 92/12/EEB dėl bendros tvarkos, susijusios su akcizais apmokestinamais produktais ir jų laikymu, judėjimu ir kontrole (
18
), nuostatos dėl teisės aktų akcizų srityje derinimo nėra taikomos Gibraltarui (
19
).
65.
Turiu pripažinti, kad Sąjungos teisės taikymo Gibraltaro teritorijai išimtis turi būti aiškinama siaurai. Vis dėlto toks siauras aiškinimas nekeičia Bendrijos muitų teritorijos apimties.
66.
Kitaip tariant, tai reiškia, kad, kaip konstatavo Teisingumo Teismas, 1972 m. stojimo akto 29 straipsnyje nustatyta išimtis, t. y. „Gibraltaro neįtraukimas į Bendrijos muitų teritoriją, reiškia, kad nei Sutarties taisyklės dėl laisvo prekių judėjimo, nei antrinės teisės taisyklės laisvo prekių judėjimo srityje, kuriomis siekiama užtikrinti valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų suderinimą pagal [SESV 114 ir 115] straipsnius, jam netaikomos“ (
20
).
67.
Taigi ši išvada neprieštarauja 2005 m. liepos 21 d. Sprendimui Komisija / Jungtinė Karalystė (C‑349/03, EU:C:2005:488, 52 ir 53 punktai), nes toje byloje Teisingumo Teismas išsprendė klausimą tik dėl antrinės teisės akto, nesusijusio su valstybių narių teisės aktų akcizų srityje derinimu, taikytinumo Gibraltaro teritorijai.
68.
Tačiau šioje byloje neginčytina, kad Direktyvos 91/477 tikslas – tam tikrų administracinių reikalavimų, susijusių su šaunamųjų ginklų įsigijimu, laikymu ir judėjimu tarp valstybių narių, suderinimas, remiantis EEB sutarties 100a straipsnio 1 dalimi (dabar – SESV 114 straipsnio 1 dalis), kaip Teisingumo Teismas tai priminė 2014 m. rugsėjo 4 d. Sprendime Zeman (C‑543/12, EU:C:2014:2143, 47 punktas).
69.
Priešingai, nei teigia pareiškėjai pagrindinėje byloje, 1972 m. stojimo akto 29 straipsnio siauras aiškinimas nereiškia, kad laisvas prekių judėjimas turi būti aiškinamas siauriau, kiek tai susiję su santykiais su Gibraltaru, nei nustatyta pagal SESV.
70.
Konkrečiau kalbant, neaišku, kaip tokia laisvė gali būti susiaurinta taikant tik komerciniams sandoriams ar prekybai, kad Direktyvos 91/477 12 straipsnio 2 dalį būtų galima taikyti Gibraltarui.
71.
Iš tikrųjų net jeigu būtų pritarta pareiškėjų pagrindinėje byloje teiginiui, kad medžiotojo ar sportinio šaudymo atstovo vykimas su šaunamuoju ginklu nesusijęs su komerciniais sandoriais ar prekyba, vis dėlto ši situacija ir toliau patektų į laisvo prekių judėjimo taikymo sritį. 2015 m. gruodžio 3 d. Sprendime Pfotenhilfe‑Ungarn (C‑301/14, EU:C:2015:793, 46 ir 47 punktai) Teisingumo Teismas priminė, kad muitų sąjunga apima visą prekybą prekėmis ir kad SESV nuostatos dėl laisvo prekių judėjimo taikomos neatsižvelgiant į tai, ar prekės vežamos kertant valstybių sienas pardavimo ar perpardavimo tikslais, ar asmeniniam naudojimui ar vartojimui.
72.
Būtent todėl visi Direktyvoje 91/477 nurodyti šaunamieji ginklai yra susiję su laisvu prekių judėjimu, neatsižvelgiant į tai, ar jų judėjimas Sąjungoje vyksta, pavyzdžiui, dėl prekybos paštu, ar dėl medžiotojo, ar sportinio šaudymo atstovo kelionės.
73.
Jeigu Sąjungos teisėje būtų nustatytas skirtingas teisinis režimas pagal tai, ar prekės parduodamos, ar naudojamos asmeniniu tikslu, iškiltų neįveikiamų praktinių sunkumų. Iš tikrųjų tai, ar tas pats turtas patektų į laisvo prekių judėjimo taikymo sritį, ar ne, atsižvelgiant į jo kartais komercinį, o kartais asmeninį naudojimą, t. y. remiantis subjektyviu kriterijumi, turėtų būti nustatoma kiekvienu konkrečiu atveju.
74.
Atsižvelgiant į pateiktą analizę, 1972 m. stojimo akto 29 straipsnio siauras aiškinimas nereiškia, kad laisvas prekių judėjimas taikomas tik prekėms, dėl kurių sudaromi komerciniai sandoriai ar kuriomis prekiaujama. Todėl visos Direktyvos 91/477 nuostatos patenka į šios laisvės taikymo sritį ir pagal 1972 m. stojimo akto 29 straipsnį Gibraltaro teritorijai netaikomos.
C.
Papildomos pastabos dėl atsakymo į trečiąjį prejudicinį klausimą
75.
Jeigu Teisingumo Teismas nepritars pateiktai analizei ir nuspręs, kad Direktyvos 91/477 12 straipsnio 2 dalimi neatsiejamai siekiama laisvo prekių judėjimo ir laisvo asmenų judėjimo tikslo ir pirmoji laisvė nėra viršesnė už antrąją, akivaizdu, kad ši direktyva negaliotų. Iš tikrųjų tada Direktyva 91/477 būtų grindžiama nepakankamu pagrindu, nes EEB sutarties 100a straipsnio 2 dalyje nurodyta, kad šio straipsnio 1 dalis netaikoma nuostatoms, susijusioms su laisvu asmenų judėjimu.
76.
Tokiu atveju nereikėtų kelti klausimo dėl galimo Direktyvos 91/477 nuostatų, susijusių su EŠGL, atskyrimo nuo kitų jos nuostatų. Nors šalys pagrindinėje byloje savo pastabose šia tema pateikė keletą pasvarstymų, tai buvo praktinio ir subsidiaraus pobūdžio argumentas, susijęs su sprendimo, kuris bus priimtas, vykdymu. Iš tikrųjų galimas vienas iš dviejų variantų: arba, kaip pirma įrodyta, Direktyva 91/477 siekiama pagrindinio tikslo (prekių judėjimas) ir papildomo tikslo (asmenų judėjimas) ir šiuo atveju ji grindžiama tinkamu teisiniu pagrindu, todėl ji Gibraltarui netaikoma, arba Direktyva 91/477 siekiama dviejų lygiaverčių tikslų, o šiuo atveju teisinis pagrindas nepakankamas, todėl Direktyva 91/477 negalioja ir Gibraltaro kompetentingos institucijos turės vykdyti sprendimą, kuris bus priimtas, t. y. perkelti tik tas šios direktyvos nuostatas, kurios būtinos EŠGL parengti (
21
).
77.
Vis dėlto, kol būtų priimtos šios perkėlimo priemonės, kiltų papildomas klausimas, kurio nepateikė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas: ar Gibraltaro medžiotojai ir sportinio šaudymo atstovai, visų pirma pareiškėjai pagrindinėje byloje, gali tiesiogiai remtis Direktyvos 91/477 12 straipsnio 2 dalimi ir reikalauti, kad jiems Teisingumo ministerija išduotų prašomus EŠGL.
78.
Dėl šio aspekto primenu, kad, remiantis suformuota jurisprudencija, visais atvejais, kai direktyvos nuostatos savo turiniu yra besąlyginės ir pakankamai tikslios, asmenys gali jomis remtis nacionaliniuose teismuose prieš valstybę, jei per nurodytą laiką nebuvo perkelta direktyva į nacionalinę teisę ar ji buvo perkelta netinkamai (
22
).
79.
Kaip nurodžiau, pagal Direktyvos 91/477 12 straipsnio 2 dalį medžiotojams ir sportinio šaudymo atstovams suteikiama teisė judėti Sąjungoje su šiame straipsnyje išvardytų kategorijų šaunamaisiais ginklais be išankstinio oficialaus leidimo, jeigu jie turi šios direktyvos 1 straipsnio 4 dalyje apibrėžtą EŠGL, kuriame įrašytas atitinkamas šaunamasis ginklas arba šaunamieji ginklai, ir jeigu gali įrodymais pagrįsti savo kelionės priežastis.
80.
2014 m. rugsėjo 4 d. Sprendime Zeman (C‑543/12, EU:C:2014:2143, 52–54 punktai) Teisingumo Teismas, remdamasis Direktyvos 91/477 1 straipsnio 4 dalimi ir 12 straipsnio 2 dalimi, padarė išvadą, kad valstybės narės privalo išduoti EŠGL medžiotojams ir sportinio šaudymo atstovams, nes tuo atveju, jeigu toks leidimas jiems nebūtų išduotas, šių kategorijų asmenys negalėtų naudotis jiems šia direktyva akivaizdžiai suteikiama teise, o šios direktyvos 3 straipsnyje nurodyta, kad valstybės narės negali pažeisti šios teisės priimdamos griežtesnes nacionalines nuostatas.
81.
Vadinasi, Direktyvos 91/477 12 straipsnio 2 dalis, atsižvelgiant į jos turinį, yra pakankamai tiksli ir besąlyginė, kaip tai suprantama pagal šios išvados 78 punkte nurodytą jurisprudenciją, kad pareiškėjai pagrindinėje byloje galėtų ja tiesiogiai remtis prieš teisingumo ministrą (
23
).
82.
Taigi, kaip minėta, šie svarstymai būtų reikšmingi tik jeigu Direktyva 91/477 būtų taikoma Gibraltaro teritorijai, o taip, mano nuomone, šiuo atveju nėra dėl pirma nurodytų priežasčių.
VI. Išvada
83.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui į Supreme Court of Gibraltar (Gibraltaro Aukščiausiasis Teismas, Jungtinė Karalystė) pateiktus klausimus atsakyti taip:
1.
1991 m. birželio 18 d. Tarybos direktyvos 91/477/EEB dėl ginklų įsigijimo ir laikymo kontrolės, iš dalies pakeistos 2008 m. gegužės 21 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2008/51/EB, 12 straipsnio 2 dalis iš esmės susijusi su prekių judėjimu ir nereikia išskirti pagal tai, ar šaunamieji ginklai yra komercinių sandorių ar prekybos dalykas, ar ne, todėl visos šios direktyvos nuostatos Gibraltaro teritorijai netaikomos.
2.
Nė viena Direktyvos 91/477 nuostata nesusijusi su laisve teikti paslaugas.
3.
Direktyva 91/477 tinkamai grindžiama Europos ekonominės bendrijos steigimo sutarties 100a straipsnio 1 dalimi (paskui – EB 95 straipsnio 1 dalis, dabar – SESV 114 straipsnis) tiek, kiek ja suderinami tam tikri administraciniai reikalavimai, susiję su šaunamųjų ginklų įsigijimu, laikymu ir judėjimu tarp valstybių narių.
(
1
)	Originalo kalba: prancūzų.
(
2
)	OL L 256, 1991, p. 51; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 13 sk., 11 t., p. 3.
(
3
)	OL L 179, 2008, p. 5.
(
4
)	OL L 73, 1972, p. 14.
(
5
)	Žr. pagal analogiją 1991 m. liepos 3 d. Sprendimą Barr ir Montrose Holdings (C‑355/89, EU:C:1991:287, 8 punktas).
(
6
)	1991 m. liepos 3 d. Sprendimas Barr ir Montrose Holdings (C‑355/89, EU:C:1991:287, 9 ir 10 punktai), 1998 m. liepos 16 d. Sprendimas Pereira Roque (C‑171/96, EU:C:1998:368) ir 2005 m. lapkričio 8 d. Sprendimas Jersey Produce Marketing Organisation (C‑293/02, EU:C:2005:664). Taip pat žr. generalinio advokato A. La Pergola išvadą byloje Pereira Roque (C‑171/96, EU:C:1997:425, 24 punktas).
(
7
)	2003 m. lapkričio 13 d. Sprendimas Lindman (C‑42/02, EU:C:2003:613).
(
8
)	Žr. 2003 m. rugsėjo 23 d. Sprendimą Komisija / Jungtinė Karalystė (C‑30/01, EU:C:2003:489, 59 punktas).
(
9
)	2017 m. birželio 13 d. Sprendimas The Gibraltar Betting and Gaming Association (C‑591/15, EU:C:2017:449, 30 ir 39 punktai).
(
10
)	2014 m. rugsėjo 4 d. Sprendimas Zeman (C‑543/12, EU:C:2014:2143, 43 ir 47 punktai).
(
11
)	Pasviruoju šriftu išskirta mano.
(
12
)	Pasviruoju šriftu išskirta mano.
(
13
)	Žr., be kita ko, 2012 m. liepos 19 d. Sprendimą Parlamentas / Taryba (C‑130/10, EU:C:2012:472, 42–45 punktai).
(
14
)	Kiek tai susiję su laisvo prekių judėjimo ir laisvės teikti paslaugas santykiu, žr., pavyzdžiui, 2010 m. gruodžio 2 d. Sprendimą Ker‑Optika (C‑108/09, EU:C:2010:725, 43 punktas) ir 2010 m. gruodžio 16 d. Sprendimą Josemans (C‑137/09, EU:C:2010:774, 50 punktas). Taip pat dėl šio aspekto, kiek tai susiję su įsisteigimo laisvės ir laisvės teikti paslaugas santykiu, žr., be kita ko, 2016 m. gegužės 26 d. Sprendimą NN (L) International (C‑48/15, EU:C:2016:356, 36 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
15
)	Žr., be kita ko, 2007 m. kovo 29 d. Sprendimą Aktiebolaget NN (C‑111/05, EU:C:2007:195, 27 ir 28 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
(
16
)	Šiuo klausimu žr. 2014 m. rugsėjo 4 d. Sprendimą Zeman (C‑543/12, EU:C:2014:2143, 51 punktas).
(
17
)	2005 m. liepos 21 d. Sprendimas Komisija / Jungtinė Karalystė (C‑349/03, EU:C:2005:488, 51 punktas).
(
18
)	OL L 76, 1992, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 9 sk., 1 t., p. 179.
(
19
)	2005 m. liepos 21 d. Sprendimas Komisija / Jungtinė Karalystė (C‑349/03, EU:C:2005:488, 52 ir 53 punktai).
(
20
)	2003 m. rugsėjo 23 d. Sprendimas Komisija / Jungtinė Karalystė (C‑30/01, EU:C:2003:489, 59 punktas).
(
21
)	Tikslinga priminti, jog, nors teisingumo ministras mano, kad neįmanoma išskaidyti Direktyvos 91/477 nuostatų nepakenkiant viso šio akto nuoseklumui, todėl dalinis šio akto perkėlimas negalimas, pareiškėjai pagrindinėje byloje mano, jog tam, kad EŠGL galiotų, galima atskirai perkelti Direktyvos 91/477 1 straipsnio 1 ir 4 dalis, 2, 4a, 5 ir 12 straipsnius bei I ir II priedus.
(
22
)	Žr., be kita ko, 2017 m. vasario 15 d. Sprendimą British Film Institute (C‑592/15, EU:C:2017:117, 13 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
23
)	Be to, EŠGL privalomi įrašai išvardyti II priede, o EŠGL pavyzdys pateiktas 1993 m. vasario 25 d. Komisijos rekomendacijos dėl Europos šaunamojo ginklo leidimo (OL L 93, 1993, p. 39) priede.