62002CJ0336_LT
Šalys
Sprendimo motyvai
Rezoliucinė dalis
Šalys
Byloje C‑336/02,
dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pagal EB 234 straipsnį,
pateikto Landgericht Düsseldorf (Vokietija) 2002 m. rugpjūčio 8 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2002 m. rugsėjo 23 d., byloje
Saatgut-Treuhandverwaltungsgesellschaft mbH
prieš
Brangewitz GmbH,
TEISINGUMO TEISMAS (pirmoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas P. Jann, teisėjai A. Rosas ir S. von Bahr (pranešėjas), R. Silva de Lapuerta ir K. Lenaerts,
generalinis advokatas D. Ruiz‑Jarabo Colomer,
sekretorė M. Múgica Azarmendi, vyriausioji administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2004 m. sausio 8 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
– Saatgut-Treuhandverwaltungsgesellschaft mbH, atstovaujamos Rechtsanwalt
K. von Gierke,
– Brangewitz GmbH, atstovaujamos Rechtsanwalt
M. Miersch, padedamo Patentanwalt
R. Wilhems ir Rechtsanwalt
M. Timmermann,
– Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos W. D. Plessing ir A. Tiemann,
– Nyderlandų vyriausybės, atstovaujamos S. Terstal,
– Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos G. Braun, padedamo Rechtsanwalt
R. Bierwagen,
susipažinęs su 2004 m. vasario 17 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
Sprendimo motyvai
1. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1994 m. liepos 27 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 2100/94 dėl augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje (OL L 227, p. 1) 14 straipsnio 3 dalies šeštosios įtraukos ir 1995 m. liepos 24 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1768/95, įgyvendinančio Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 3 dalyje numatytos žemės ūkio išimties taisykles (OL L 173, 14 p.), 9 straipsnio išaiškinimo.
2. Šis prašymas buvo pateiktas ginče tarp Saatgut-Treuhandverwaltungsgesellschaft mbH
(toliau – STV ) ir Brangewitz GmbH
(toliau – Brangewitz ) dėl informacijos apie Reglamento Nr. 2100/94 ir (ar) nacionalinės teisės saugomų augalų rūšių augalinės medžiagos apdorojimą, kurią Brangewitz
kaip perdirbėjas privalo pateikti STV
prašymu.
Teisinis pagrindas
Bendrijos teisės aktai
3. Iš Reglamento Nr. 2100/94 1 straipsnio matyti, kad jis nustato augalų veislių teisinės apsaugos sistemą Bendrijoje kaip vienintelę ir išimtinę Bendrijos pramoninės nuosavybės teisių taikymo augalų rūšims formą.
4. Pagal minėto reglamento 11 straipsnio 1 dalį „selekcininku“ vadinamas asmuo, turintis teisę į augalų veislių teisinę apsaugą Bendrijoje ir tą veislę sukūręs arba atradęs ir išskyręs asmuo arba jo teisių perėmėjas“.
5. Pagal Reglamento Nr. 2100/94 13 straipsnio 1 ir 2 dalis:
„1. Augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje poveikį sudaro augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje savininko ar savininkų, toliau vadinamų „savininku“, teisė atlikti 2 dalyje nustatytus veiksmus.
2. Nepažeidžiant 15 ir 16 straipsnių nuostatų, savininko leidimas yra būtinas, kad su saugomos augalų veislės dauginamąja medžiaga arba saugomos veislės surinkta augaline medžiaga, toliau bendrai vadinamų „medžiaga“, būtų galima atlikti šiuos veiksmus:
a) gaminti ar dauginti (veisti);
b) paruošti dauginimui;
c) siūlyti parduoti;
d) parduoti ar kitaip pateikti į rinką;
e) eksportuoti iš Bendrijos;
f) importuoti į Bendriją;
g) laikyti atsargas a–f punktuose nurodytais tikslais.
Savo leidimą savininkas gali susieti su sąlygomis ir apribojimais.“
6. Vis dėlto Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 1 dalis numato:
„Nepaisant 13 straipsnio 2 dalies nuostatų ir siekiant užtikrinti žemės ūkio gamybą, ūkininkams leidžiama dauginimo tikslams lauke savo ūkyje naudoti augalinę medžiagą, gautą nuėmus dauginamosios medžiagos, išskyrus hibridines ar sintetines veisles, kurioms yra taikoma augalų veislių teisinė apsauga Bendrijoje, derlių.“ (Pataisytas vertimas)
7. To paties Reglamento 14 straipsnio 2 dalyje nurodoma, kad šis leidimas, paprastai dar vadinamas „ūkininkų privilegija“, taikomas tik išvardytoms žemės ūkio augalų rūšims. Šios rūšys sugrupuotos į keturias kategorijas: pašariniai augalai, javai, bulvės, aliejiniai ir pluoštiniai augalai.
8. Pagal Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 3 dalį „siekiant, kad įsigaliotų 1 dalyje nurodytas nukrypimas ir kad būtų apsaugoti teisėti selekcininko ir ūkininko interesai, prieš įsigaliojant šiam reglamentui, sąlygos pagal 114 straipsnį priimtose įgyvendinimo taisyklėse turi būti nustatytos remiantis“ atitinkamais kriterijais. Tarp šių kriterijų paminėtini jokių kiekybinių apribojimų ūkininko valdymui nebuvimas, ūkininko teisė apdoroti augalinę medžiagą auginimui pačiam ar pasinaudojant jam teikiamomis paslaugomis, ūkininkų, išskyrus smulkius ūkininkus, prievolė mokėti savininkui teisėtą mokestį, kuris yra gerokai mažesnis už tos pačios veislės dauginamosios medžiagos, auginamos tame pačiame plote, licencinį mokestį, ir išimtinė savininkų atsakomybė už 14 straipsnio taikymo kontrolę.
9. Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 3 dalies šeštoji įtrauka kartu su minėtais kriterijais taip pat numato ūkininkų bei perdirbėjų pareigą informuoti:
„Reikalingą informaciją savininkams jų prašymu teikia ūkininkai ir perdirbimo paslaugų teikėjai; taip pat lygiavertę informaciją gali teikti oficialios institucijos, kontroliuojančios žemės ūkio produkciją, jei tokia informacija buvo gauta įprastu būdu jiems atliekant savo užduotis, be papildomų mokėjimų ar išlaidų. Šios nuostatos dėl duomenų apie asmenį nepažeidžia Bendrijos ir nacionalinės teisės aktų dėl asmenų apsaugos dėl duomenų apie asmenį tvarkymo ir laisvo judėjimo.“
10. Iš Reglamento Nr. 2100/94 preambulės septynioliktos ir aštuonioliktos konstatuojamųjų dalių išplaukia, kad „naudojimasis augalų veislių teisine apsauga Bendrijoje turi būti sąlygojamas apribojimų, nusakomų nuostatose, priimtose visuomenės labui“, kad „tai apima ir žemės ūkio gamybos užtikrinimą“ ir kad „tas tikslas reikalauja leisti ūkininkams tam tikromis sąlygomis dauginimui naudoti derliaus produktą“.
11. Pagal Reglamento Nr. 1768/95 1 straipsnį reglamentu yra nustatomos sąlygų, sudarančių galimybę taikyti Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 1 dalyje numatytą leidžiančią nukrypti nuostatą, įgyvendinimo taisyklės.
12. Reglamento 2 straipsnis numato:
„1. 1 straipsnyje nurodytas sąlygas įgyvendina tiek turėtojas, atstovaujantis selekcininką, tiek ūkininkas taip, kad apsaugotų teisėtus vienas kito interesus.
2. Laikoma, kad teisėti interesai neapsaugoti, jeigu vienam ar keliems iš šių interesų daromas nepalankus poveikis neatsižvelgus į poreikį išlaikyti deramą pusiausvyrą tarp jų visų arba į poreikį išlaikyti proporcingumą tarp atitinkamų sąlygų tikslo ir faktiško tų sąlygų įgyvendinimo poveikio.“
13. Reglamento Nr. 1768/95 9 straipsnio 1 ir 2 dalys numato:
„1. Informacijos, kurią perdirbėjas privalo teikti turėtojui, remdamasis pagrindinio reglamento 14 straipsnio 3 dalies šeštąja įtrauka, detalės gali būti sutarties tarp turėtojo ir atitinkamo perdirbėjo objektas.
2. Jeigu tokia sutartis nebuvo sudaryta arba netaikoma, perdirbėjas, nepažeisdamas informacijos reikalavimų, keliamų pagal kitus Bendrijos teisės aktus arba pagal valstybių narių teisės aktus, turėtojo prašymu privalo jam pateikti reikšmingą informaciją. Toliau pateikti punktai laikomi reikšminga informacija:
a) perdirbėjo vardas ir pavardė, jo nuolatinė gyvenamoji vieta ir jo verslo pavadinimas ir registracijos adresas;
b) faktas, ar perdirbėjas suteikė augalinių produktų, priklausančių vienai ar kelioms turėtojo veislėms, apdorojimo sodinimui paslaugą, jeigu ta veislė ar veislės buvo deklaruotos ar kitokiu būdu žinomos perdirbėjui;
c) jeigu perdirbėjas suteikė šią paslaugą, augalinių produktų, priklausančių atitinkamai veislei arba veislėms, kiekis, kurį perdirbėjas apdorojo sodinimui, ir visas kiekis, gautas ją apdorojus;
d) c punkte minimo apdorojimo datos bei vietos; ir
e) asmens ar asmenų, kuriems jis suteikė c punkte minimą apdorojimo paslaugą, vardai, pavardės, adresai ir atitinkami kiekiai.“
Nacionalinės teisės aktai
14. 1985 m. Sortenschutzgesetz
(1985 m. įstatymas dėl augalų veislių teisinės apsaugos) 10a straipsnio 6 dalis (1997 m. liepos 25 d. redakcija, BGBl. 1997 I, p. 3165), kuri apibrėžia pareigą informuoti apie Vokietijos teisės saugomas augalų veisles, numato:
„Ūkininkai, kurie naudojasi teise auginti augalinę medžiagą, taip pat kaip ir jų įgalioti perdirbėjai, privalo informuoti augalų veislių, kurioms taikoma teisinė apsauga, savininkus apie auginimo plotus.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
15. Prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikęs teismas nurodo, kad STV
yra augalų veislių savininkų organizacija.
16. STV
kreipėsi į Brangewitz
prašydama informacijos apie ūkiniais metais nuo 1997–1998 iki 1999–2000 atliktą nuimtos 500 veislių rūšių augalinės medžiagos, kurios viena dalis saugoma pagal Reglamentą Nr. 2100/94, o kita dalis – pagal nacionalinę teisę, perdirbimą auginimo tikslais.
17. Negavusi prašomos informacijos, STV
prieš Brangewitz
pareiškė ieškinį Landgericht Düsseldorf .
18. Iš nutarimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad grįsdama savo ieškinį, STV
pateikė daug Brangewitz
klientų pateiktų deklaracijų apie augalinės medžiagos dauginimą bei pastarosios išrašytas „sąskaitas“ ir „važtaraščius“. Sąskaitose valymas, apdorojimas ir dezinfekavimas skaičiuojami atsižvelgiant į kiekvieno iš išvardytų javų tipo kiekį. Sąskaitose taip pat yra ir duomenų apie apdorotas augalų veisles.
19. Prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo teigimu, STV
tvirtina, kad iš deklaracijų apie augalinės medžiagos auginimą, sąskaitų bei važtaraščių matyti, kad Brangewitz
įvykdė mažiausiai 71 saugomų augalų veislių, kurių savininkas ar išimtinės licencijos turėtojas įgaliojo STV
užtikrinti jų teisių įgyvendinimą, augalinės medžiagos sėklų apdorojimą. Iš to darytina išvada, kad Brangewitz
turėtų pateikti informaciją apie auginimo tikslais su augalinės medžiagos sėklomis atliktus apdorojimo veiksmus.
20. Brangewitz
teigia, kad STV
neturi bendros teisės į informaciją.
21. Prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikęs teismas mano, kad STV
argumentai tikrai parodo, kad 1997–1998 ir 1999–2000 ūkiniais metais Brangewitz
kaip perdirbėjas dirbo su mažiausiai 71 saugomos rūšies veisle. Vis dėlto iš šių argumentų neaišku, ar Brangewitz
apdorojo visas augalų veisles, apie kurias ieškovas prašė informacijos.
22. Vis dėlto, prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikusio teismo teigimu, STV
tvirtina, kad pagal kartu skaitomas Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 3 dalies šeštosios įtraukos ir Reglamento Nr. 1768/95 9 straipsnio nuostatas nebūtina, kad iš jos argumentų būtų aišku, jog Brangewitz
atliko visų augalų veislių, apie kurias buvo prašoma informacijos, apdorojimą.
23. Viena vertus, minėtas teismas, nurodydamas 2003 m. balandžio 10 d. generalinio advokato Ruiz-Jarabo Colomer išvadą byloje Schulin
(C‑305/00, Rink .
p. I‑3525), svarsto, ar nereikėtų teigti, kad perdirbėjas privalo suteikti informaciją tik tuo atveju, jei yra duomenų, patvirtinančių, kad jis apdorojo nagrinėjamas saugomas augalų veisles.
24. Antra vertus, jei tik tie perdirbėjai, kurie apdorojo saugomų augalų veislių dauginamąją medžiagą, privalo informuoti savininką apie augalinės medžiagos apdorojimą auginimo tikslais, prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikęs teismas svarsto, ar ši pareiga informuoti apima visus ūkininkus, kuriems perdirbėjas apdorojo nagrinėjamas veisles, ar tik savininkui žinomus ūkininkus, kuriems jis įrodė, kad jie pateikė perdirbėjui apdoroti saugomas veisles.
25. Šiomis aplinkybėms, Landgericht Dusseldorf
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1) Ar turi būti aiškinama, kad (Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 3 dalies šeštosios įtraukos bei Reglamento Nr. 1768/95 9 straipsnio) nuostatos numato, kad pagal Reglamentą Nr. 2100/94 saugomos veislės savininkas gali reikalauti iš perdirbėjo < ... > informacijos neatsižvelgiant į tai, ar yra duomenų, kad < ... > perdirbėjas atliko su saugoma augalų veisle tokius veiksmus?
2) Tuo atveju, jei yra duomenų apie pirmame punkte minimus faktus, ar perdirbėjas privalo < … > pagal kartu skaitomas Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 3 dalies šeštosios įtraukos ir Reglamento Nr. 1768/95 9 straipsnio nuostatas pateikti informaciją apie visus ūkininkus, kuriems jis < ... > apdoroja nagrinėjamas veisles; ar privalo ją pateikti tik tiek, kiek tai susiję su ūkininkais, apie kuriuos veislių savininkas turi duomenų, kad < … > perdirbėjas apdorojo nagrinėjamas saugomas veisles?“
Dėl pirmo klausimo
26. Pirmu klausimu prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikęs teismas iš esmės klausia, ar turi būti aiškinama, kad Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 3 dalies šeštosios įtraukos ir Reglamento Nr. 1768/95 9 straipsnio nuostatos numato augalų veislių savininko, kuris naudojasi Bendrijos teisine apsauga, teisę prašyti perdirbėjo suteikti šiose nuostatose nurodytą informaciją tuo atveju, kai jis neturi duomenų, kad pastarasis apdorojo arba ketino apdoroti augalinę medžiagą, ūkininkų gautą auginant saugomos veislės, išskyrus hibridines ar sintetines veisles, priklausančios savininkui ir vienai iš Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 2 dalyje nurodytų žemės ūkio augalų rūšių, dauginamąją medžiagą, auginimo tikslais.
Teisingumo Teismui pateiktos pastabos
27. STV
ir Vokietijos vyriausybė tvirtina, kad savininkai perdirbėjų atžvilgiu naudojasi teise į informaciją, susijusią su jiems priklausančiomis augalų rūšimis. Grįsdami šį teiginį, jie remiasi Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 3 dalies šeštosios įtraukos ir Reglamento Nr. 1768/95 9 straipsnio nuostatų formuluotėmis ir bendra stuktūra, bei jų dalyku, tikslu ir proporcingumo principu.
28. STV
ir Vokietijos vyriausybės nuomone, iš Reglamentų Nr. 2100/94 ir Nr. 1768/95 formuluočių ir bendros struktūros matyti, kad vienintelė perdirbėjo pareigos pateikti informaciją apie augalinės medžiagos sėklų ruošimą auginimui sąlyga yra savininko prašymas.
29. Dėl nagrinėjamų nuostatų išaiškinimo STV
tvirtina, kad perdirbėjo pareigos dalykas ir tikslas yra ūkininkų pateiktos informacijos kontrolė. Jei savininko teisė į informaciją perdirbėjo atžvilgiu apsiribotų tik gavusiais dauginamąją medžiagą ūkininkais, nebūtų įmanoma patikrinti ūkininko, nenurodžiusio, kad jis augino augalinę medžiagą ir kad jis atidavė derliaus sėklas apdorojimui, ir, jei taip, kuriai įmonei.
30. Dėl nagrinėjamų reglamentų paskirties Vokietijos vyriausybė tvirtina, kad teisė į informaciją, kuria naudojasi savininkas perdirbėjo atžvilgiu, nėra suprantama kaip teisė, papildanti teisę į kompensaciją, tačiau kaip išimtinis ir pradinis teisinis santykis tarp minėtų savininko ir perdirbėjo. Jei ši teisė į informaciją, kuria naudojasi savininkas, priklausytų nuo jo pateiktų įrodymų apie jam priklausančių saugomų augalų rūšių apdorojimą, vienintelis minėtos teisės tikslas būtų patvirtinti jau žinomą informaciją, ir tai nebūtų savarankiška teisė į informaciją perdirbėjo atžvilgiu.
31. Dėl proporcingumo principo taikymo STV
pastebi, kad dėl Reglamento Nr. 2100/94 suteiktos teisės be leidimo ruošti sėklas, gautas nuėmus auginamų saugomų augalinių rūšių derlių, perdirbėjų suteikiamos paslaugos yra pelno siekianti veikla, galinti būti labai pelninga. Informacijos prašymas iš perdirbėjų nereikalautų ypatingų sąnaudų ar neproporcingų išlaidų. Priešingai, blogesnėje padėtyje būtų savininkai, nes negaudami atlyginimų už licencijas ir už augalinės medžiagos auginimą, jie negalėtų tęsti savo veiklos.
32. Brangewitz
mano, kad nepakanka svarstyti tik perdirbėjo statuso. Jis tvirtina, kad perdirbėjas privalo pateikti informaciją, tik jei savininkas įrodo, kad jo saugoma rūšis buvo šio perdirbėjo apdorota. Jei būtų kitaip, kiekvieną perdirbėją iš skirtingų savininkų galėtų užplūsti neribotas informacijos prašymų kiekis.
33. Nyderlandų vyriausybė mano, kad Reglamente Nr. 2100/94 įtvirtintamas bendrasis principas pasiekti pusiausvyrą tarp teisėtų ūkininko bei perdirbėjo ir savininko interesų. Todėl ji prieina prie išvados, kad savininkas turėtų gauti informaciją iš ūkininkų ar perdirbėjų, jei jis turi duomenų, leidžiančių manyti, kad saugomų rūšių dauginamoji medžiaga buvo panaudota ar apdorota.
34. Komisija pastebi, kad perdirbėjai nesusiduria su savininkais nei kaip sėklų pirkėjai, nei kaip asmenys, turintys mokėti atlygį. Nagrinėjamų reglamentų prasme jie savo kaip perdirbėjų veiklą vykdo tik ūkininkų atžvilgiu. Todėl šiuo atžvilgiu Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 3 dalies šeštojoje įtraukoje minima perdirbėjų grupė neturėtų būti didesnė nei toje pačioje nuostatoje minimų ūkininkų, kurių atžvilgiu jie vykdo savo veiklą, grupė.
35. Komisija mano, kad iš Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 3 dalies šeštosios įtraukos ir Reglamento Nr. 1768/95 9 straipsnio 2 dalies, ir ypač iš pastarosios nuostatos b punkto, matyti, kad pareigą informuoti turi tik tie perdirbėjai, kurie apdorojo saugomas augalines rūšis ir kurie tai žino ar gali žinoti. Todėl asmeniui, kuris norėtų gauti informaciją, reikėtų įrodyti, kad yra reikšmingų duomenų, rodančių, kad tam tikras perdirbėjas su saugomomis sėklomis atliko tam tikrus apdorojimo veiksmus.
Teisingumo Teismo vertinimas
36. Pirmiausia primintina, kad pagal Reglamento Nr. 2100/94 13 straipsnio 2 dalį savininko leidimas yra būtinas, kai tai susiję su saugomos augalų veislės dauginamąja medžiaga arba saugomos veislės surinkta augaline medžiaga, o ypač gaminimui ar dauginimui (veisimui) ir atsargų laikymui veisimo tikslais.
37. To paties Reglamento 14 straipsnio nuostatos, kurios, kaip tai išplaukia iš jo septynioliktos ir aštuonioliktos konstatuojamųjų dalių, buvo priimtos dėl viešo intereso užtikrinti žemės ūkio gamybos apsaugą, yra išimtis iš šios taisyklės (žr. minėto sprendimo Schulin
47 punktą).
38. Minėto 14 straipsnio 1 dalis leidžia ūkininkams dauginimo tikslais lauke savo ūkyje naudoti augalinę medžiagą, gautą nuėmus vienos iš to paties straipsnio 2 dalyje išvardytų žemės ūkio augalų dauginamosios medžiagos (toliau – veislė, kuriai taikytina privilegija), kuriai yra taikoma augalų veislių teisinė apsauga Bendrijoje, išskyrus hibridines ar sintetines veisles, derlių.
39. Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 3 dalyje nurodoma, jog sąlygos tam, kad įsigaliotų 1 dalyje nurodyta leidžianti nukrypti nuostata ir būtų apsaugoti teisėti selekcininko ir ūkininko interesai, nustatomos įgyvendinimo reglamente remiantis atitinkamais kriterijais. Tarp jų 14 straipsnio 3 dalies ketvirtoji įtrauka numato, kad išskyrus smulkius ūkininkus, „iš kitų ūkininkų reikalaujama mokėti savininkui teisėtą mokestį“, o šeštoji įtrauka numato, kad „reikalingą informaciją savininkams jų prašymu teikia ūkininkai ir apdorojimo paslaugų teikėjai“.
40. Priešingai nei teigia STV, iš Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio „Nukrypimas nuo augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje“ bendros struktūros bei iš to paties 14 straipsnio 3 dalies formuluotės matyti, kad šeštojoje įtraukoje nekalbama apie visus perdirbėjus.
41. Iš tikrųjų Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 3 dalis, kuri aiškiai numato, kad įgyvendinimo reglamente nustatytos sąlygos, sudarančių galimybę taikyti 1 dalyje nurodytai leidžiančiai nukrypti nuostatai, turi būti aiškinama tos pačios 1 dalies prasme, ir todėl neapima atvejų, kuriems minėta leidžianti nukrypti nuostata negali būti taikoma (žr. minėto sprendimo Schulin 52 punktą).
42. Todėl, pirma, iš Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 2 dalies matyti, kad ši leidžianti nukrypti nuostata yra taikoma tik joje aiškiai nurodytoms žemės ūkio augalų rūšims. Iš to išplaukia, kad, kaip generalinis advokatas pastebėjo išvados 29 punkte, leidžianti nukrypti nuostata taikoma tik perdirbėjams, kurie apdorojo augalinę medžiagą, gautą auginant 14 straipsnio 2 dalyje išvardytus augalus, kadangi leidžianti nukrypti nuostata yra taikoma tik šioms rūšims.
43. Antra, primintina, kad pagal Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 1 dalį iš ūkininkų teisės be išankstinio savininko leidimo auginti augalinę medžiagą, gautą užauginus veislės, kuriai taikytina privilegija, dauginamąją medžiagą, išplaukia jų pareiga minėto savininko prašymu pateikti visą reikalingą informaciją ir, išskyrus smulkius ūkininkus, jam sumokėti teisėtą mokestį. Taip yra apsaugomi ūkininkų ir savininkų abipusiai teisėti interesai jų tiesioginiuose santykiuose.
44. Priešingai, dėl perdirbėjų Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 3 dalies antrojoje įtraukoje yra patikslinama, kad augalinė medžiaga auginimui gali būti apdorojama „paties ūkininko ar per jam teikiamas paslaugas“. Todėl patys ūkininkai sprendžia, ar jie naudosis perdirbėjų teikiamomis paslaugomis, ar patys apdoros augalinę medžiagą. Perdirbėjo teisė apdoroti iš tiesų išplaukia iš ūkinininko teisės pagal minėto straipsnio 1 dalį be išankstinio savininko leidimo naudoti augalinę medžiagą, gautą auginant veislę, kuriai yra taikoma Bendrijos apsauga.
45. Todėl perdirbėjo pareiga pateikti savininkui informaciją taip pat priklauso nuo ūkininko naudojimosi Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 1 dalyje numatyta leidžiančia nukrypti nuostata ir nuo jo sprendimo norint apdoroti augalinę medžiagą kreiptis į perdirbėją.
46. Iš to išplaukia, kad savininko teisė iš perdirbėjo prašyti suteikti reikalingą informaciją iš esmės priklauso nuo pastarojo augalinės medžiagos apdirbimo ūkininko, kuris naudojasi ar naudosis Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 1 dalyje numatyta leidžiančia nukrypti nuostata, sąskaita, arba, kitaip sakant, nuo šio perdirbėjo augalinės medžiagos, ūkininkų gautos nuėmus tokios veislės, kuriai taikytina privilegija, dauginamosios medžiagos derlių, auginimui apdirbimo.
47. Šiuo atžvilgiu konstatuotina, kad nesvarbu žinoti, ar, kaip teigia STV
ir Vokietijos vyriausybė, perdirbėjai dėl savo pačių profesinių interesų apdoroja visų ūkininko pateiktų veislių auginimo medžiagos sėklas, įskaitant, be abejo, ir sėklas tų veislių, kurioms yra taikoma augalinių veislių Bendrijos apsauga, priešingai nei ūkininkai, kurie dėl savo sklypų geografinės padėties, dėl klimato sąlygų bei pardavimo galimybių apgalvotai atrinktų veisles ir nuspręstų dėl augalinės medžiagos panaudojimo.
48. Dėl Reglamento Nr. 1768/95 9 straipsnio 2 dalies išaiškinimo pakanka konstatuoti: kadangi šis reglamentas yra įgyvendinimo reglamentas, tiksliau nurodantis sąlygas, kuriomis taikoma Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 1 dalyje numatyta leidžianti nukrypti nuostata, jo nuostatos bet kuriuo atveju perdirbėjams negali numatyti daugiau pareigų nei numatyta Reglamente Nr. 2100/94 (dėl ūkininkų žr. minėto sprendimo Schulin 60 punktą).
49. Reglamento Nr. 1768/95 9 straipsnio 1 dalis nurodo, kad informacijos, kurią perdirbėjas privalo teikti savininkui, remdamasis Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 3 dalies šeštąja įtrauka, detalės gali būti sutarties tarp „savininko ir atitinkamo perdirbėjo“ objektas. Todėl pirmasis to paties straipsnio 2 dalies sakinys, numatantis, kad jeigu tokia sutartis nebuvo sudaryta arba netaikoma, „perdirbėjas“ savininko prašymu privalo jam pateikti reikšmingą informaciją, turi būti laikomas taikomu, kaip ir minėta 1 dalis, tik atitinkamiems savininkams ir perdirbėjams (dėl ūkininkų žr. minėto Sprendimo Schulin
61 straipsnį).
50. Reglamento Nr. 1768/95 9 straipsnio 2 dalies b punktas, nurodantis, kad perdirbimo paslaugų teikėjas savininkui paprašius privalo nurodyti, ar jis suteikė augalinės medžiagos, priklausančios vienai ar kelioms savininko veislėms, apdorojimo auginimui paslaugą, „jeigu ta veislė ar veislės buvo deklaruotos ar kitokiu būdu žinomos perdirbėjui“, yra pagrįstas ta pačia mintimi. Iš tikrųjų pagal apibrėžimą ši nuostata taikoma tik perdirbėjams, kurie apdorojo augalinę medžiagą, gautą auginant besinaudojančio Bendrijos apsauga savininko veislę.
51. Iš to, kas pasakyta, darytina išvada, kad negali būti aiškinama, jog Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 3 dalis ir Reglamento Nr. 1768/95 9 straipsnio 2 dalis leidžia savininkams reikalauti iš visų perdirbėjų, kad šie jų prašymu suteiktų visą svarbią informaciją.
52. Vis dėlto iš Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 3 dalies, ypač iš jos antrosios ir šeštosios įtraukų, išplaukia, kad perdirbėjo pareigos pateikti savininkui informaciją tikslas yra leisti pastarajam patikrinti, ar ūkininkai pasinaudojo to paties straipsnio 1 dalyje numatyta leidžiančia nukrypti nuostata kokios nors Bendrijos saugomos jo veislės atžvilgiu, ir, jei taip, kokia apimtimi, ypač dėl to, kad būtų galima nustatyti mokėtiną atlyginimą ir kad ši pareiga yra pagrįsta tuo, kad perdirbėjas padeda ūkininkui įgyvendinti jo teisę, numatytą Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 1 dalyje.
53. Todėl, atsižvelgiant, pirma, į tai, kad augalo tyrimas neleistų nustatyti, ar jis buvo gautas panaudojus auginamąją medžiagą, ar įsigijus sėklų, savininkui būtų sunku pasinaudoti savo teise į informaciją ūkininkų atžvilgiu, ir, antra, į pareigą apsaugoti selekcininko ir ūkininko abipusius teisėtus interesus, kurie išplaukia iš Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 3 dalies ir Reglamento Nr. 1768/95 2 straipsnio (žr. minėto sprendimo Schulin 63 punktą), savininkui turi būti leista prašyti iš perdirbėjo informacijos apie kurią nors iš jo veislių, kuriai taikoma privilegija, kai tik jis turi duomenų, kad šis apdorojo ar ketina perdirbti augalinę medžiagą, gautą padauginus šią veislę auginimui. Tiksliau nurodytina, kad ši savininko teisė nepriklauso nuo to, ar apie tas veisles buvo pranešta perdirbėjui, ar jos buvo jam žinomos.
54. Iš to, kas pasakyta, darytina išvada, kad į pirmą klausimą reikia atsakyti, jog Reglamento Nr. 2100/94 dėl augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje 14 straipsnio 3 dalies šeštosios įtraukos ir Reglamento Nr. 1768/95 9 straipsnio nuostatos negali būti aiškinamos taip, kad jos numato galimybę augalų veislių savininkui, kuris naudojasi Bendrijos teisine apsauga, prašyti perdirbėjo suteikti šiose nuostatose numatytą informaciją tuo atveju, kai jis neturi duomenų, kad pastarasis apdorojo arba ketino apdoroti augalinę medžiagą, ūkininkų gautą auginant saugomos veislės, išskyrus hibridines ar sintetines veisles, kurios priklauso savininkui ir kurioms taikoma privilegija, augalų rūšių dauginamąją medžiagą, auginimo tikslais.
Dėl antro klausimo
55. Antru klausimu prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 3 dalies šeštosios įtraukos ir Reglamento Nr. 1768/95 9 straipsnio nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad, kai savininkas turi duomenų, jog perdirbėjas apdorojo ar ketino perdirbti augalinę medžiagą, ūkininkų gautą auginant saugomos veislės, išskyrus hibridines ar sintetines veisles, kurios priklauso savininkui ir kurioms taikoma privilegija, augalų rūšių dauginamąją medžiagą, auginimo tikslais, perdirbėjas privalo suteikti naudingą informaciją, susijusią su visais ūkininkais, kuriems jis apdorojo nagrinėjamas augalų rūšis, ar tik tą, kuri susijusi su ūkininkais, apie kuriuos savininkas turi duomenų, kad perdirbėjas jiems apdorojo saugomą veislę.
Teisingumo Teismui pateiktos pastabos
56. Brangewitz teigimu, atsižvelgiant į tai, kad savininkas turi pakankamai galimybių pasinaudoti savo teisėmis ūkininkų, naudojančių jo saugomas veisles, atžvilgiu, informacijos iš perdirbėjų prašymas galėtų tik padėti patikrinti duomenų apie ūkininką tikslumą ir išsamumą.
57. Jei savininkai galėtų klausti perdirbėjų, jie gautų informaciją apie ūkininkus, kurios pastarieji patys neprivalėtų pateikti pagal paprastą informacijos prašymą ir kurią pagal Reglamento Nr. 1768/95 8 straipsnio 5 ir 6 dalis tretieji asmenys gali pateikti savininkams, tik jei ūkininkai suteikia įgaliojimą.
58. STV, Vokietijos vyriausybė ir Komisija mano, kad perdirbėjai, kurie apdoroja saugomos veislės sėklas, privalo savininkui pateikti informaciją apie visus ūkininkus, kurie jam pateikė šią veislę, o ne tik apie tuos, kurie jau yra žinomi savininkui.
59. Nyderlandų vyriausybė mano, jog perdirbėjo pareiga pateikti informaciją turėtų apimti visus ūkininkus, apie kuriuos saugomos rūšies savininkas turi duomenų, iš kurių aišku, kad ūkininkai pateikė perdirbėjams apdoroti tos rūšies sėklas.
Teisingumo Teismo vertinimas
60. Primintina, kad, kaip matyti iš šio sprendimo 46 punkto, savininko teisė iš perdirbėjo prašyti suteikti reikalingą informaciją iš esmės priklauso nuo perdirbėjo atliekamo augalinės medžiagos, ūkininkų gautos nuėmus tokios veislės, kuriai taikytina privilegija, dauginamosios medžiagos derlių, auginimui apdirbimo.
61. Todėl, jei, kaip Teisingumo Teismas konstatavo šio sprendimo 53 punkte, savininkas gali prašyti iš perdirbėjo informacijos apie kurią nors iš jo veislių, kuriai taikoma privilegija, kai tik jis turi duomenų, kad šis apdorojo ar ketina apdoroti augalinę medžiagą, gautą padauginus šią veislę auginimui, iš esmės iš to turėtų išplaukti, kad prireikus perdirbėjas privalo jam pateikti reikalingą informaciją apie visus ūkininkus, kuriems jis perdirbo šią veislę.
62. Iš tiesų, kaip tvirtino Komisija, perdirbėjo pareiga pateikti informaciją, nors ir priklauso nuo ūkininko pasinaudojimo Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 1 dalyje numatyta leidžiančia nukrypti nuostata ir jo sprendimo pasinaudoti perdirbėjo paslaugomis, yra susijusi su jo ruošiamomis augalų veislėmis, o ne su klientu, t. y. ūkininku.
63. Tokį aiškinimą pagrindžia ir Reglamento Nr. 1768/95 9 straipsnio 2 dalis, pagal kurią perdirbėjas savininko prašymu privalo jam pateikti reikšmingą informaciją, pavyzdžiui, ar perdirbėjas apdorojo augalinius produktus, priklausančius vienai ar kelioms savininko veislėms; kiekis, kurį perdirbėjas apdorojo; minėtų apdorojimų datos ir vietos, taip pat asmens ar asmenų, kuriems jis suteikė apdorojimo paslaugą, vardai, pavardės ir adresai. Ši informacija yra būtina tuo atveju, kai savininkas turi tik duomenų, kad perdirbėjas apdorojo ar ketina apdoroti augalinę medžiagą, ūkininkų gautą auginant saugomos veislės savininkui priklausančios rūšies dauginamąją medžiagą auginimui (šiuo klausimu apie ūkininkų pareigą informuoti žr. sprendimo Schulin 64 punktą).
64. Vis dėlto Reglamentas Nr. 2100/94 neįpareigoja perdirbėjų sužinoti, kurios veislės yra jo apdorotos sėklos. Todėl apie ūkininkus, apie kuriuos savininkas neturi duomenų, kad jiems perdirbėjas apdorojo ar ketina apdoroti tam tikras veisles, pastarasis turi pareigą pateikti savininkui reikšmingą informaciją tik tais atvejais, jei apie veislę perdirbėjui buvo pranešta arba ji jam buvo žinoma, kaip tai numato Reglamento Nr. 1768/95 9 straipsnio 2 dalies b punktas.
65. Iš to darytina išvada, jog, kai savininkas turi duomenų, kad perdirbėjas apdorojo ar ketina apdoroti auginimo medžiagą, ūkininkų gautą auginant saugomos veislės savininkui priklausančios rūšies dauginamąją medžiagą auginimui, perdirbėjas privalo jam pateikti visą reikšmingą informaciją, kiek ji susijusi ne tik su ūkininkais, apie kuriuos savininkas turi duomenų, kad perdirbėjas apdorojo ar ketino apdoroti auginimo medžiagą, bet taip pat ir kiek ji susijusi su visais kitais ūkininkais, kuriems jis ją apdorojo ar numato apdoroti, jei perdirbėjui buvo pranešta apie nagrinėjamą veislę arba ji jam buvo žinoma.
66. Todėl į antrą klausimą reikia atsakyti taip: Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 3 dalies šeštosios įtraukos ir Reglamento Nr. 1768/95 9 straipsnio nuostatos turi būti aiškinamos taip, kad, kai savininkas turi duomenų, jog perdirbėjas apdorojo ar ketino apdoroti augalinę medžiagą, ūkininkų gautą auginant saugomos veislės, išskyrus hibridines ar sintetines veisles, kurios priklauso savininkui ir kurioms taikoma privilegija, augalų rūšių dauginamąją medžiagą, auginimo tikslais, perdirbėjas privalo suteikti naudingą informaciją, ne tik kiek tai susiję su ūkininkais, apie kuriuos savininkas turi duomenų, kad perdirbėjas apdorojo ar ketino apdoroti auginimo medžiagą, bet taip pat ir kiek tai susiję su visais kitais ūkininkais, kuriems jis apdorojo ar numato apdoroti augalinę medžiagą, gautą auginant susijusios veislės dauginamąją medžiagą, jei perdirbėjui buvo pranešta apie nagrinėjamą veislę arba ji jam buvo žinoma.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
67. Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų nacionalinio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti pastarasis teismas. Kitų šalių, kurios pateikė Teisingumo Teismui savo pastabas, išlaidos nėra atlygintinos.
Rezoliucinė dalis
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (pirmoji kolegija), nusprendžia:
1. 1994 m. liepos 27 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 2100/94 dėl augalų veislių teisinės apsaugos Bendrijoje 14 straipsnio 3 dalies šeštosios įtraukos ir 1995 m. liepos 24 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1768/95, įgyvendinančio Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 3 dalyje numatytos žemės ūkio išimties taisykles, 9 straipsnio nuostatos negali būti aiškinamos taip, kad jos numato augalų veislių savininko, kuris naudojasi Bendrijos teisine apsauga, teisę prašyti perdirbėjo suteikti šiose nuostatose numatytą informaciją tuo atveju, kai jis neturi duomenų, kad pastarasis apdorojo arba ketino apdoroti augalinę medžiagą, ūkininkų gautą auginant saugomos veislės, išskyrus hibridines ar sintetines veisles, priklausančias savininkui ir vienai iš Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 2 dalyje nurodytų žemės ūkio augalų rūšių, dauginamąją medžiagą, auginimo tikslais.
2. Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 3 dalies šeštosios įtraukos ir Reglamento Nr. 1768/95 9 straipsnio nuostatos turi būti aiškinamos taip: kai savininkas turi duomenų, kad perdirbėjas apdorojo ar ketino apdoroti augalinę medžiagą, ūkininkų gautą auginant saugomos veislės, išskyrus hibridines ar sintetines veisles, priklausančias savininkui ir vienai iš Reglamento Nr. 2100/94 14 straipsnio 2 dalyje nurodytų žemės ūkio augalų rūšių, dauginamąją medžiagą, auginimo tikslais, perdirbėjas privalo suteikti naudingą informaciją ne tik tiek, kiek tai susiję su ūkininkais, apie kuriuos savininkas turi duomenų, ką jiems perdirbėjas apdorojo ar ketino apdoroti, bet taip pat ir kiek tai susiję su visais kitais ūkininkais, kuriems jis apdorojo ar numato apdoroti augalinę medžiagą, gautą auginant atitinkamos veislės dauginamąją medžiagą, jei perdirbėjui buvo pranešta apie nagrinėjamą veislę arba ji jam buvo žinoma.