62005CC0289_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Įžanga
1. Šiame prašyme priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismo prašoma išaiškinti 2000 m. liepos 28 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1685/2000, nustatančio išsamias 2000 m. liepos 28 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1260/1999 įgyvendinimo taisykles dėl struktūrinių fondų bendrai finansuojamos veiklos išlaidų tinkamumo, priedo 1 taisyklės 1.7 punktą(2) . Rovaniemio hallinto-oikeus, Suomija, klausia, kokiomis sąlygomis pridėtinės išlaidos gali būti iš dalies atlyginamos kaip išlaidos, priskiriamos iš struktūrinių fondų bendrai finansuojamai veiklai.
II – Teisinis pagrindas
2. Ginčas kyla iš Bendrijos teisės aktų, reglamentuojančių struktūrinius fondus(3) . Struktūriniais fondais teikiama įvairių formų parama, skirta stiprinti ekonominę ir socialinę sanglaudą, o ypač mažinti regionų plėtros skirtumus ir nepalankiausias sąlygas turinčių regionų atsilikimą(4) . Ši parama yra teikiama Bendrijai bendrai finansuojant įvarius valstybių narių parinktus projektus.
3. Iš struktūrinių fondų finansuojamos veiklos įgyvendinimo teisinis pagrindas bendrais bruožais yra sudarytas, kaip nurodyta toliau.
4. 1999 m. birželio 21 d. Tarybos reglamente (EB) Nr. 1260/1999, nustatančiame bendrąsias nuostatas dėl struktūrinių fondų (OL L 161, 1999, p. 1)(5), numatyti trys Bendrijos struktūrinės politikos prioritetai:
– 1 tikslu siekiama skatinti menkiau išsivysčiusių regionų plėtrą ir struktūrinius pokyčius; regionai, nurodyti 1 tiksle, yra regionai, kurių BVP vienam gyventojui yra mažesnis nei 75 % Bendrijos vidurkio. Vadinamieji atokiausieji regionai(6) ir kai kurie itin retai gyvenami Suomijos ir Švedijos regionai patenka į šio tikslo taikymo sritį;
– 2 tiksle nurodyti regionai yra tie, kuriems iškyla struktūrinių problemų ir kurių socialinė ir ekonominė pertvarka turi būti remiama. Tai ypač atsiliekančios kaimo vietovės, ekonominį sąstingį patiriančios teritorijos, kurios priklauso nuo žuvininkystės pramonės ir sunkumų patiriančios miesto teritorijos 7 .
– 3 tikslu remiamos švietimo, mokymo ir užimtumo politikos ir sistemų derinimas bei modernizavimas, ypač skirtas kovai su ilgalaikiu nedarbu, jaunimo nedarbu ir pažeidžiamų grupių integracija į darbo rinką.
5. Pagalba teikiama bendrai finansuojant programas, įgyvendinančias minėtus tikslus. Taip pat iš įvairių struktūrinių fondų finansuojamos novatoriškos priemonės ir Bendrijos programos, pvz., Interreg programa, kuri yra nagrinėjama šioje byloje(7) .
6. Konkretus iš Struktūrinių fondų bendrai finansuojamos veiklos įgyvendinimas vykdomas remiantis trimis principais. Pirmasis yra papildymo principas. Bendrijos indėliu siekiama papildyti valstybių narių priemones(8) . Tai suponuoja, kad Bendrijos finansinis indėlis papildo nacionalinį, regioninį arba net vietiniame finansavimą(9) . Antrasis principas yra Bendrijos paramos sistemos principas. Paskirti partneriai parengia tam tikro regiono planą, kuriame išsamiai išdėstomi visi projektai ir jų tariamos pasekmės bei poveikis ir pagal kurį vėliau vykdomas finansavimas(10) . Trečiasis yra partnerystės principas. Kiekvienos projekte ir programos finansavime dalyvaujančios šalies – t. y. Komisijos ir valstybės narės, paskirtos kompetentingai nacionalinei, regioninei ar vietinei valdžios institucijai nustatoma konkreti atsakomybė ir jos privalo įgyvendinti priemones konsultuodamosi ir glaudžiai bendradarbiaudamos(11) .
7. Reglamente Nr. 1260/1999 įtvirtinta išsami reglamentavimo sistema paramos veiksmingumui užtikrinti. Be to, aiškiai apibrėžiami į Bendrijos biudžeto įgyvendinimą įtrauktų šalių (valstybių narių, jų vykdomosios valdžios organų ir Komisijos) įgaliojimai. Iš šių nuostatų matyti, kad reglamentu sukuriama decentralizuota sistema.
8. Valstybės narės užtikrina patikimą Bendrijos fondų valdymą. Joms tenka pirminė atsakomybė už patikimą finansinį įgyvendinimą per:
– vadovaujančiąją instituciją, atsakančią už veiksmingą bei teisingą atitinkamos programos valdymą ir įgyvendinimą(12),
– mokėjimo instituciją, patvirtinančią išlaidas(13) ir atsakingą už mokėjimo paraiškų rengimą ir teikimą bei mokėjimų iš Komisijos gavimą(14),
– tam tikrų nacionalinių taisyklių taikymą reikalavimus atitinkančioms išlaidoms, kai nėra nustatyta Bendrijos taisyklių (15) .
9. Be to, valstybės narės visų pirma prisiima atsakomybę už finansinę pagalbos kontrolę(16) . Jos turi užtikrinti kokybišką finansinį valdymą ir kontrolės planus ir joms suteiktų lėšų panaudojimo būdus(17) . Valstybės narės privalo bendradarbiauti su Komisija, kad užtikrintų Bendrijos lėšų naudojimą pagal patikimo finansinio valdymo principus(18) .
10. Komisija įgyvendina savo įgaliojimus dėl Bendrijos biudžeto vykdymo kontroliuodama, ar valstybės narės tinkamai vykdo joms pavestas funkcijas. Tam Komisija:
– priima reikalingus sprendimus, patvirtinančius fondų įnašus, jeigu įvykdyti teisiniai reikalavimai(19),
– užtikrina, kad valstybėse narėse veiktų efektyvios valdymo ir kontrolės sistemos, siekiant veiksmingai ir tinkamai panaudoti Bendrijos lėšas(20),
– atlieka patikrinimą vietoje ir auditą, būtent atliekant tyrimus, ir finansinius pataisymus, jei randama neatitikimų arba trūkumų, kurių valstybė narė neatliko(21) .
11. Siekdama tinkamai atlikti savo funkcijas, Komisija gali įtvirtinti minimalius kontrolės sistemų reikalavimus. Komisija gali įtvirtinti tokias Bendrijos nuostatas, kurios, jos manymu, yra reikalingos, užtikrinant vienodą ir teisingą struktūrinių fondų visoje Bendrijoje įgyvendinimą(22) . Išsamios įgyvendinimo nuostatos, kurias šiuo klausimu nustatė Komisija, pirma, yra nuostatų rinkiniai, kurie suteikia teisę Komisijai patikrinti, ar valstybių narių valdymo ir kontrolės sistemos atitinka teisės aktus(23), o antra, tai nuostatų rinkiniai, įtvirtinantys struktūrinių fondų bendrai finansuojamos veiklos išlaidų tinkamumo sąlygas(24) .
12. Šiame kontekste svarbios šios nuostatos:
13. Reglamento (EB) Nr. 1685/2000 priedo 1 taisyklės 1.7 punktas įtvirtina:
„1 taisyklė: realiai apmokėtos išlaidos
1. Galutinių naudos gavėjų atlikti mokėjimai
1.1. Galutinių naudos gavėjų mokėjimai, remiantis Reglamento (EB) Nr. 1260/1999 32 straipsnio 1 dalies trečiąja pastraipa, toliau – Bendras reglamentas, atliekami grynaisiais pinigais pagal 1.4 punkte nurodytas išimtis.
< … >
1.4. 1.5–1.7 punktuose nustatytomis sąlygomis, nusidėvėjimas, įnašai natūra ir pridėtinės išlaidos taip pat gali būti 1.1 punkte minėtų mokėjimų dalis. Tačiau veiklai skirtas struktūrinių fondų bendras finansavimas negali viršyti bendrų tinkamų išlaidų, išskyrus įnašus natūra, tos veiklos pabaigoje.
< … >
1.7. Pridėtinės išlaidos yra tinkamos, jeigu jos paremtos realiomis sąnaudomis, kurios yra susijusios su struktūrinių fondų bendrai finansuojamos veiklos įgyvendinimu, ir yra deramai pagrįstu sąžiningu ir teisingu būdu proporcingai paskirstytos veiklai.
1.8. 1.4–1.7 punktų nuostatos yra taikomos atskiriems 1.2 punkte minėtiems gavėjams, Sutarties 87 straipsnyje numatytų pagalbos schemų ir valstybių narių paskirtų įstaigų skirtos pagalbos atveju.
1.9. Valstybės narės, nustatydamos tinkamas išlaidas pagal 1.5–1.7 punktus, gali taikyti griežtesnes nacionalines taisykles.
2. Išlaidų įrodymas
Paprastai galutinių naudos gavėjų mokėjimai turi būti pateisinti gautomis sąskaitomis-faktūromis. Jeigu to negalima padaryti, mokėjimai turi būti pateisinti lygiavertės įrodomosios vertės apskaitos dokumentais.“
III – Pagrindinė byla
14. Ieškovė pagrindinėje byloje Länsstyrelsen i Norrbottens län (25) 2002 m. spalio mėn. pateikė prašymą atsakovei pagrindinėje byloje Lapin liitto (26) suteikti iš viso 95 880,72 SEK paramą programos Interreg III A Nord patirtoms techninės paramos pridėtinėms išlaidoms už 2001 m. padengti(27) .
15. Atsakovė, remdamasi Reglamentu Nr. 1685/2000, atmetė šį prašymą. Prašomos atlyginti pridėtinės išlaidos nebuvo paskirstytos projekte deramai pagrįstu ir teisingu būdu. Be to, pridėtinės išlaidos nebuvo pagrįstos realiomis sąnaudomis ir atlikti mokėjimai nebuvo įrodyti sąskaitomis.
16. 2003 m. rugsėjo mėn. Länsstyrelsen i Norrbottens antrą kartą pateikė prašymą suteikti 56 854 SEK paramą pridėtinėms išlaidoms už 2001 m. padengti, o už 2002 m. – 186 982 SEK(28) . Apskaičiuodama šias išlaidas ieškovė naudojo naują modelį, pagal kurį pridėtinės išlaidos buvo apskaiči uotos proporcingai kiekvieno Bendrijos projekte dirbančio asmens išdirbtam darbo laikui.
17. 2003 m. lapkričio 24 d. Sprendimu Lapin liitto
atmetė šį prašymą remdamasi tuo, kad ieškovė neįrodė kitų išlaidų sąsajų su Bendrijos projektu(29) .
18. Tuomet Länsstyrelsen i Norrbottens län
pateikė skundą Lapin liitto .
19. Pastaroji šį skundą atmetė 2004 m. vasario 6 d. Sprendimu, motyvuodama tuo, kad ieškovė nepateikė pakankamai išsamių duomenų, įrodančių projektui tenkančią techninės paramos sąnaudų dalį.
20. Ieškovė pateikė ieškinį Hallinto‑oikeus
dėl pridėtinių išlaidų apmokėjimo. Manydamas, kad nagrinėjamai bylai išspręsti būtinas Reglamento Nr. 1685/2000 priedo 1 taisyklės 1.7 punkto išaiškinimas, 2005 m. liepos 15 d. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas sustabdė bylos nagrinėjimą ir kreipėsi į Teisingumo Teismą dėl prejudicinio sprendimo priėmimo.
IV – Įvertinimas
21. Iš esmės šis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, kokiomis sąlygomis pagal Bendrijos teisę gali būti teikiama parama pridėtinėms (netiesioginėms) išlaidoms padengti.
22. Reglamento Nr. 1260/1999 32 straipsnio 1 dalies trečiosios pastraipos ir Reglamento Nr. 1685/2000(30) priedo 1 taisyklės 1.7 punkto nuostatos yra pagrįstos išlaidų apmokėjimo principu. Tai reiškia, kad galutinių naudos gavėjų mokėjimai turi būti atliekami grynaisiais ir būti susiję su iš tiesų apmokėtomis išlaidomis. Tam tikrais konkrečiais atvejais nusidėvėjimo išlaidos, atlyginimas natūra ir pridėtinės išlaidos taip pat gali būti šių mokėjimų dalis(31) . Pridėtinių išlaidų apmokėjimas kaip tinkamos išlaidos iš tiesų yra išimtis ir todėl turi būti aiškinamas griežtai tiek apimties, tiek taikymo būdo prasme (priskyrimo būdas, rašytiniai priskyrimą patvirtinantys įrodymai).
23. Prieš nagrinėdamas aplinkybes, kuriomis taikoma ši išimtis, norėčiau pabrėžti, kad valstybės narės gali taikyti griežtesnes nacionalines taisykles nustatydamos, ar pridėtines išlaidas galima priskirti tinkamoms išlaidoms. Tokią kompetenciją valstybėms narėms suteikia Reglamento Nr. 1685/2000 priedo 1 taisyklės 1.9 punktas(32) . Tai reiškia, kad 1 taisyklės 1.7 punktu galima remtis tik tokiu atveju, jei valstybė narė neįtvirtino griežtesnių nacionalinių nuostatų, pagal kurias nustatomos tinkamos išlaidos pagal 1.9 punktą.
24. Kitaip tariant, šios išvados 2–13 punktuose aprašyti Reglamentai Nr. 1260/1999, Nr. 438/2001 ir Nr. 1685/2000 nustato minimalias sąlygas, kurios turi būti įvykdytos, kad tam tikros išlaidos būtų padengiamos iš struktūrinių fondų. Jei tokios sąlygos tenkinamos, atitinkamos išlaidos gali būti apmokamos pagal Bendrijos teisę. Tai neturi įtakos tam, kad pagal atitinkamas nacionalinės teisės nuostatas paramos pridėtinėms išlaidoms padengti sąlygos gali būti griežtesnės.
25. Atsakant į klausimą, kokiomis aplinkybėmis pridėtinės (netiesioginės) išlaidos galėtų būti laikomos tinkamomis išlaidomis pagal Bendrijos teisę, būtina išnagrinėti Reglamento Nr. 1685/2000 priedo 1 taisyklės 1.7 punkto formuluotę ir minėtus reglamentus pagrindžiančią sistemą. Pagal šią nuostatą pridėtinės (netiesioginės) išlaidos privalo būti:
– pagrįstos realiomis sąnaudomis,
– susijusios su struktūrinių fondų bendrai finansuojamos veiklos įgyvendinimu,
– deramai pagrįstu sąžiningu ir teisingu būdu proporcingai paskirstytos veiklai.
26. Dėl pirmojo aspekto pakanka nurodyti Reglamento Nr. 1260/1999 32 straipsnio 1 dalies pirmąją ir antrąją pastraipas:
„ < ... > Tarpiniai mokėjimai ir likučio apmokėjimas yra susiję su faktiškai sumokėtomis išlaidomis, kurios turi atitikti galutinių naudos gavėjų mokėjimus, pagrįstus gautomis sąskaitomis faktūromis arba apskaitos dokumentais, kurie turi tokią pat įrodomąją vertę“(33) .
Todėl, kaip teisingai pažymėjo Komisija, teorinės išlaidos negali būti apmokamos.
27. Dėl antrojo aspekto Suomijos vyriausybė pabrėžė, kad nustatant tinkamas išlaidas turi būti laikomasi priežastingumo principo. Iš to, anot Suomijos vyriausybės, galima daryti išvadą, kad tik tos pridėtinės išlaidos, kurios išties išplaukia iš Bendrijos veiklos, gali būti laikomos tinkamomis. Išlaidos, kurios nėra susijusios su veikla, neturėtų būti padengiamos.
28. Anot Komisijos, už atitinkamų Bendrijos projektų įgyvendinimą atsakingi asmenys taip pat turi sugebėti įrodyti, kad pridėtinės išlaidos buvo būtinos projektui įgyvendinti.
29. Reglamento Nr. 1260/1999 30 straipsnis numato, kad veiklos išlaidos tam tikrus fondų įnašui gauti nustatytus reikalavimus atitinka tik tuo atveju, jeigu ši veikla yra tam tikros pagalbos dalis. Kitaip tariant, išlaidos turi būti patirtos dėl Europos Sąjungos finansuojamo projekto. Reikia įrodyti, kad išlaidos yra iš tikrųjų susijusios su projekto įgyvendinimu ir tai nėra išlaidos, patirtos vykdant įprastą veiklą ir nesusijusios su projekto įgyvendinimu.
30. Trečiasis aspektas ypač reikšmingas šioje byloje. Labai svarbu, ar ieškovės pagrindinėje byloje panaudotas pridėtinių išlaidų apskaičiavimo metodas atitinka 1.7 punkto reikalavimus, t. y. kad pridėtinės (netiesioginės) išlaidos turi būti proporcingai paskirstytos veiklai deramai pagrįstu sąžiningu ir teisingu būdu.
31. Ieškovė pagrindinėje byloje rėmėsi savo naudotu metodu, kuriame pridėtinės išlaidos yra paskirstytos pagal vidutinį organizacijos darbuotojų skaičių nagrinėjamais metais taip, kad vidutinės pridėtinės išlaidos apskaičiuojamos asmeniui per metus ir mėnesį. Remiantis tokiu vidutinio dydžio apskaičiavimu, kiekvieno įgyvendinant projektą dirbusio asmens išdirbto laiko išlaidos buvo priskirtos projekto išlaidoms. Ieškovė mano, kad šis metodas atitinka 1.7 punktą.
32. Pirmiausia reikia pakomentuoti Reglamento Nr. 1685/2000 priedo 1 taisyklės 1.7 punkto versijas skirtingomis kalbomis. Tekstas suomių kalba iš esmės skiriasi nuo teksto kitomis kalbomis. Tekstuose prancūzų, anglų, danų, ispanų, portugalų ir italų kalbomis vartojama sąvoka „ pro rata “, kaip ir tekste švedų kalba, kuriame vartojamas žodis „ proportionellt “, o „ pro rata “ nurodoma skliausteliuose. Tekste olandų kalba vartojamas terminas „ verhoudingsgewijs “ („proporcingai“), o vokiečių kalba „ anteilig “ („proporcingas“). Tekste prancūzų kalba nėra jokios nuorodos į šią sąvoką(34) .
33. Kai Bendrijos teisės akto tekstai skirtingomis kalbomis skiriasi, nuostatos tekstas neturėtų būti nagrinėjamas atskirai, o turėtų būti aiškinamas bei taikomas atsižvelgiant į kitas versijas oficialiosiomis kalbomis(35) . Bet kuriuo atveju vienai kalbinei versijai negali būti suteikiama viršenybė kitų kalbinių versijų atžvilgiu, jei jos visos pagrindžia tam tikrą aiškinimą(36) .
34. Kadangi visose kalbinėse versijose – nors ir nevienodai suformuluotos – Reglamento Nr. 1685/2000 priedo 1 taisyklės 1.7 punkte vartojamos „ pro rata “
arba bent jau „proporcingumo“ sąvokas, ši nuostata turi būti aiškinama atsižvelgiant į šias formuluotes.
35. Tai leidžia man daryti prielaidą, kad apskaičiuojant pridėtines išlaidas galima naudoti visų pridėtinių išlaidų procentinę dalį, jei galima įrodyti, kad ši procentinė dalis yra sąžininga ir teisinga ir proporcinga Bendrijos projekto dydžiui. Tokį požiūrį patvirtina Reglamento Nr. 438/2001 1 priedo 7 straipsnis, kuris numato:
„Išlaidų straipsnių, kurie susiję tik su iš dalies bendrai finansuojama veikla, atžvilgiu yra tiksliai parodyta, kaip išlaidos yra paskirstytos tarp bendrai finansuojamos veiklos ir kitų veiklos rūšių. Ta pati taisyklė taikoma toms išlaidoms, kurios yra laikomos tinkamomis neviršijant tam tikrų nustatytų ribų arba sudaro santykinę kitų sąnaudų dalį“.
36. Teisingas pridėtinių išlaidų priskyrimas Bendrijos projektui gali būti įrodomas papildomomis išlaidomis atlyginimams arba kitokiomis papildomomis išlaidomis, pvz., apgyvendinimo išlaidos, kurios pagrįstai gali būti priskirtos projektui. Šiuo pagrindu gali būti nustatyta pridėtinių išlaidų procentinė dalis. Kaip teisingai pažymėjo Komisija, apskaičiuojant pridėtines išlaidas pagal išlaidas atlyginimams, reikia atsižvelgti į tokius aspektus: a) įgyvendinant projektą dirbančių asmenų skaičių; b) įgyvendinant projektą išdirbtų valandų skaičių; c) atlyginimus, mokamus už projektą; d) vidutinį organizacijos darbuotojų skaičių; e) jų išdirbtų valandų skaičių; f) vidutinę atlyginimams išmokėtą sumą. Jei pridėtinių išlaidų apskaičiavimas pagrįstas išmokėtais atlyginimais, tuomet tai turi būti atliekama remiantis iš tiesų išmokėtais atlyginimais, o ne vidutiniais atlyginimais.
37. Tai nėra vienintelis galimas teisingas būdas. Iš formuluotės – deramai pagrįstu sąžiningu ir teisingu būdu(37) – aišku, kad pridėtinėms išlaidoms apskaičiuoti ir joms priskirti Bendrijos projektui gali būti naudojama daug metodų.
38. Nacionalinis teismas turi nustatyti, ar Reglamento Nr. 1685/2000 priedo 1 taisyklės 1.7 punkte įtvirtintos sąlygos buvo įvykdytos pagrindinėje byloje.
V – Išvada
39. Siūlau į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimą atsakyti taip:
– 2000 m. liepos 28 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1685/2000, nustatančio išsamias 2000 m. liepos 28 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1260/1999 įgyvendinimo taisykles dėl struktūrinių fondų bendrai finansuojamos veiklos išlaidų tinkamumo, priedo 1 taisyklės 1.7 punktas turi būti aiškinamas taip, kad pridėtines išlaidas leidžiama apskaičiuoti pagal visų pridėtinių išlaidų procentinę dalį, jei įrodoma, kad naudojama procentinė dalis yra teisinga ir proporcinga Bendrijos projekto dydžiui.
– Teisingas pridėtinių išlaidų priskyrimas Bendrijos projektui gali būti įrodomas papildomomis išlaidomis atlyginimams arba kitokiomis papildomomis išlaidomis, pvz., apgyvendinimo išlaidos, kurios pagrįstai gali būti priskirtos projektui. Tokiu pagrindu gali būti nustatoma pridėtinių išlaidų procentinė dalis.
– Nacionalinis teismas turi nustatyti, ar Reglamento Nr. 1685/2000 priedo 1 taisyklės 1.7 punkte įtvirtintos sąlygos buvo įvykdytos pagrindinėje byloje.
(1) .
(2)  –	OL L 193, p. 39.
(3)  –	Keturi struktūriniai fondai yra: Europos regioninės plėtros fondas (ERPF), Europos socialinis fondas (ESF), Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondas (EUŽŪOGF) ir Žuvininkystės orientavimo finansinio instrumentas (ŽOFI).
(4)  –	EB 158 straipsnis.
(5)  –	OL L 161, p. 1.
(6)  –	Prancūzijos užjūrio departamentai, Azorų, Kanarų ir Madeiros salos.
(7)  –	Reglamento Nr. 1260/1999 9 straipsnio e punktas.
(8)  –	Reglamento Nr. 1260/1999 27 konstatuojamoji dalis.
(9)  –	Kartu aiškinami Reglamento Nr. 1260/1999 8 1 dalis ir 29 straipsnis.
(10)  –	Reglamento Nr. 1260/1999 9 straipsnio d punktas.
(11)  –	Reglamento Nr. 1260/1999 8 straipsnis.
(12)  –	Reglamento Nr. 1260/1999 34 straipsnio 1 dalis. Vadovaujančioji institucija taip pat atsako už reagavimą į visas Komisijos pastabas ar reikalavimus imtis priemonių ištaisant valdymo, stebėsenos ir kontrolės sistemą, už operacijų atitiktį Bendrijos politikoms ir už Komisijos reikalaujamos informacijos apie programų stebėseną rinkimą bei ataskaitų rengimą.
(13)  –	Reglamento Nr. 1260/1999 32 straipsnio 3 dalis.
(14)  –	Reglamento Nr. 1260/1999 9 straipsnio o punktas. Mokėjimo institucija taip pat turi užtikrinti, kad galutiniai gavėjai kuo greičiau gautų visą savo fondų įnašo sumą. Reglamento Nr. 1260/1999 32 straipsnio 1 dalies penktoji pastraipa.
(15)  –	Reglamento Nr. 1260/1999 30 straipsnio 3 dalis. Taip pat žr. Reglamento Nr. 1260/1999 preambulės 41 konstatuojamąją dalį.
(16)  –	Reglamento Nr. 1260/1999 38 straipsnio 1 dalis.
(17)  –	Reglamento Nr. 1260/1999 38 straipsnio 1 dalies a, c, d ir f punktai.
(18)  –	Reglamento Nr. 1260/1999 8 straipsnio 4 dalis ir 38 straipsnio 1 dalies g punktas.
(19)  –	Reglamento Nr. 1260/1999 28 straipsnis.
(20)  –	Valstybės narės dėl kiekvienos paramos praneša Komisijai apie esamas valdymo ir kontrolės sistemas, įskaitant tvarką, kuria yra priimamos, tikrinamos ir patvirtinamos paraiškos atlyginti išlaidas, ir tvarką, kuria mokėjimai naudos gavėjams yra leidžiami, atliekami ir apskaitomi. Tuomet Komisija bendradarbiaudama su valstybe nare įsitikina, ar nurodytos valdymo ir kontrolės sistemos atitinka standartus, kurių reikalaujama pagal Reglamentą (EB) Nr. 1260/1999 ir 2001 m. kovo 2 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 438/2001, nustatančio išsamias Tarybos reglamento (EB) Nr. 1260/1999 įgyvendinimo taisykles dėl struktūrinių fondų paramos valdymo ir kontrolės sistemų (OL L 63, p. 21), 4, 5 ir 6 straipsnius.
(21)  –	Reglamento Nr. 1260/1999 38 ir 39 straipsniai.
(22)  –	Reglamento Nr. 1260/1999 30 straipsnio 3 dalis. Taip pat žr. Reglamento Nr. 1260/1999 41 konstatuojamąją dalį.
(23)  –	Reglamentas Nr. 438/2001.
(24)  –	Reglamentas Nr. 1685/2000.
(25)  –	Norboteno krašto vyriausybė.
(26)  –	Laplandijos provincijos taryba.
(27)  –	Ši suma buvo apskaičiuota remiantis pridėtinių darbo užmokesčio ir kitų išlaidų proporcingai krašto vyriausybės tiesioginėms darbo užmokesčio išlaidoms ir kitoms įprastinės veiklos vykdymo išlaidoms.
(28)  –	Jas sudarė išlaidos informacinėms technologijoms ir personalui, pašto ir panašios išlaidos, finansinio valdymo ir apgyvendinimo išlaidos.
(29)  –	Vėliau Lapin Liitto
išmokėjo 6 558,98 SEK už 2001 m. ir 22 203,30 SEK už 2002 m. už projekto dalyvių apgyvendinimo išlaidas, tačiau atmetė kitus prašymus.
(30)  –	Žr. 1 taisyklės 1.1 punktą.
(31)  –	Žr. 1 taisyklės 1.5 ir 1.7 punktus.
(32)  –	Nežinau, ar Suomijos ir Švedijos vyriausybės, kurios pagal Reglamento Nr. 438/2001 19 straipsnį sudarė protokolą dėl bendros tinkamos finansinio valdymo tvarkos, į jį įtraukė nuostatas dėl pridėtinių sąnaudų tinkamumo kaip išlaidų. Nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą tai neminima. Suomija ir Švedija minėtą protokolą dėl bendros tvarkos sudarė 2002 m. spalio 24 ir 31 dienomis. Protokolo pavadinimas: „Memorandum of Understanding för genomförande av programmet för gemenskapsinitiativet Interreg III A Nord“
(33)  –	Žr. Reglamento Nr. 1685/2000 priedo 1 taisyklės 2 punktą.
(34)  –	Tekstas suomių kalba suformuluotas taip: „1.7 Yleiskustannukset ovat tukikelpoisia, ja ne perustuvat rakennerahastoista yhteisrahoitetun toimen kustannuksiin ja ne kohdennetaan toimeen perustellulla oikeudenmukaisella ja tasapuolisella tavalla“.
(35)  –	1967 m. gruodžio 5 d. Sprendimas Van der Vecht
(19/67, Rink. p. 431) ir 1982 m. spalio 6 d. CILFIT
(283/81, Rink. p. 1982, p. 3415, 18 punktas).
(36)  –	1997 m. liepos 17 d. Sprendimas Ferriere Nord prieš Komisiją (C‑219/95, Rink. p. I‑4411, 15 punktas ir jame nurodyta teismų praktika).
(37)  –	Reglamento Nr. 1685/2000 priedo 1 taisyklės 1.7 punktas.