Laikina versija
GENERALINIO ADVOKATO
MACIEJ SZPUNAR IŠVADA,
pateikta 2025 m. spalio 2 d.(1)
Byla C‑496/24
Stichting Onderhandelingen Thuiskopievergoeding,
Stichting de Thuiskopie
prieš
HP Nederland BV,
Dell BV,
Stichting Overlegorgaan Blanco Informatiedragers
(Hoge Raad der Nederlanden (Aukščiausiasis Teismas, Nyderlandai) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Teisės aktų derinimas – Intelektinė nuosavybė – Autorių teisės ir gretutinės teisės – Direktyva 2001/29/EB – 2 straipsnis – Teisė atgaminti kūrinį – 3 straipsnis – Teisė viešai paskelbti kūrinius – 5 straipsnio 2 dalies b punktas ir 5 straipsnio 5 dalis – Išimtys ir apribojimai – Atgaminimas asmeniniam naudojimui – Teisinga kompensacija – Kūrinių viešas paskelbimas internete – Mokama srautinio duomenų siuntimo (streaming) paslauga – Kopija, skirta naudoti neprisijungus prie tinklo “
Įžanga
1.        Sąjungos autorių teisėje kaip viena iš daugelio autoriams suteiktų išimtinių teisių išimčių, be kita ko, numatyta išimtis, leidžianti fiziniams asmenims be leidimo atgaminti kūrinius savo asmeniniam naudojimui. Siekiant atlyginti dėl šios išimties autorių patiriamus nuostolius, atsirandančius dėl to, kad naudotojai nebeprivalo įsigyti daugiau kūrinių egzempliorių, Sąjungos teisėje šiuo tikslu numatyta kompensacija. Pagal valstybių narių praktiką ši kompensacija dažniausiai finansuojama taikant vadinamąjį mokestį už kopijavimą asmeniniam naudojimui, imamą iš atminties laikmenų ir įrenginių, kuriuos fiziniai asmenys gali naudoti saugomiems kūriniams atgaminti, gamintojų ar importuotojų. Vėliau šis mokestis įtraukiamas į tokių įrenginių ir laikmenų kainą, kurią sumoka jų pirkėjai, todėl galutinė finansinė dėl minėtos išimties taikomos kompensacijos našta iš esmės tenka teisę ja naudotis turintiems asmenims. Teisingumo Teismas yra pripažinęs tokią sistemą suderinama su Sąjungos teise(2).
2.        Mokestis už kopijavimą asmeniniam naudojimui, už kurio rinkimą ir mokėjimą kompensacijos forma yra atsakingos valstybių narių nurodytos institucijos, autoriams yra reikšmingas ir pastovus pajamų šaltinis. Dėl to kyla pagunda išplėsti nagrinėjamos išimties taikymo sritį, taigi ir pajamų iš mokesčio už kopijavimą asmeniniam naudojimui šaltinius, išeinant už atitinkamose teisės aktų nuostatose numatytų ribų ir nesilaikant šio mokesčio nustatymo tikslų bei motyvų, pagal gerai žinomą posakį, kad kai rankose turi tik plaktuką, viską laikai vinimis. Atrodo, kad Nyderlandų institucijos, atsakingos už mokesčio už kopijavimą asmeniniam naudojimui rinkimą, pasidavė tokiai iliuzijai, pripažinusios, kad šis mokestis, taigi ir nagrinėjama išimtis, taikomi kūrinių kopijų suteikimo naudotis neprisijungus prie tinklo paslaugai, kurią teikia užsakomųjų srautinio duomenų siuntimo (streaming) paslaugų teikėjai(3).
3.        Vis dėlto reikia nepamiršti, kad kompensacija už išimtį, susijusią su atgaminimu asmeniniam naudojimui, nėra savitikslė. Ja siekiama atlyginti nuostolius tais atvejais, kai šios išimties taikymas yra leistinas ir pateisinamas, o kartais net būtinas. Tačiau ja nesiekiama pakeisti įprastų sutartinių mechanizmų, kai autoriai gali įgyvendinti savo išimtines teises ir taip gauti pajamų iš kūrinių naudojimo, net jei šios pajamos, jų nuomone, nėra pakankamai didelės. Šioje byloje Teisingumo Teismas turės galimybę patikslinti minėtos išimties taikymo ribas, atsižvelgdamas į savo ankstesnę jurisprudenciją, susijusią su panašiomis situacijomis.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
4.        2001 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/29/EB dėl autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimo(4) 2, 3, 5 ir 6 straipsniuose, be kita ko, nustatyta:
„2 straipsnis
Valstybės narės nustato išimtinę teisę leisti arba uždrausti tiesiogiai ar netiesiogiai, laikinai ar nuolat bet kuriuo būdu ir bet kuria forma atgaminti visą arba iš dalies:
a) autoriams – savo kūrinius;
<...>
3 straipsnis
1.      Valstybės narės nustato autoriams išimtinę teisę leisti arba uždrausti bet kokį savo kūrinių viešą skelbimą laidais ar bevielėmis ryšio priemonėmis, įskaitant savo kūrinių padarymą viešai prieinamais tokiu būdu, kad visuomenės nariai galėtų juos pasiekti individualiai pasirinktoje vietoje ir pasirinktu laiku.
<...>
5 straipsnis
<...>
2.      Valstybės narės 2 straipsnyje nustatytai atgaminimo teisei gali nustatyti išimtis arba apribojimus šiais atvejais:
<...>
b)       kai atgaminama asmeniniam naudojimui bet kurioje laikmenoje ir atgaminantys fiziniai asmenys nesiekia tiesioginių ar netiesioginių komercinių tikslų, su sąlyga, kad teisių turėtojai gautų teisingą kompensaciją, priklausomą nuo 6 straipsnyje nurodytų techninių apsaugos priemonių taikymo ar netaikymo atitinkamam kūriniui ar objektui;
<...>
5.      Šio straipsnio 1, 2, 3 ir 4 dalyse nustatytos išimtys ir apribojimai taikomi tik tam tikrais specialiais atvejais, kurie neprieštarauja įprastiniam kūrinio ar kito objekto naudojimui ir nepagrįstai nepažeidžia teisėtų teisių turėtojų interesų.
6 straipsnis
<...>
3.       Šioje direktyvoje „techninės apsaugos priemonės“ – tai bet kokia technologija, įtaisas ar sudedamoji dalis, kurie normaliai veikdami turi paskirtį užkirsti kelią arba riboti veiksmus, atliekamus su kūriniais ar kitais objektais, kurių neleidžia įstatymų numatytų autorių teisių ar teisių, gretutinių autorių teisėms, turėtojai <...>. Techninės apsaugos priemonės laikomos veiksmingomis tais atvejais, kai saugomo kūrinio ar kito objekto naudojimą teisių turėtojas kontroliuoja taikydamas priėjimo kontrolės arba apsaugos procesą, pvz., kodavimą, elementų perstatymą arba kitą kūrinio ar objekto transformaciją arba kopijų kontrolės mechanizmą, užtikrinantį siekiamą apsaugą“.
Nyderlandų teisė
5.        Direktyva 2001/29 į Nyderlandų teisę perkelta Auteurswet 1912 (1912 m. Autorių teisių įstatymas) nuostatomis. Atgaminimo asmeniniam naudojimui išimtis numatyta šio įstatymo 16c straipsnyje. Šio straipsnio 2 dalyje numatyta mokėti teisingą kompensaciją teisę ją gauti turintiems subjektams, finansuojamą iš mokesčio už kopijavimą asmeniniam naudojimui, renkamo iš atminties laikmenų ir įrenginių, kurie gali būti naudojami kūriniams atgaminti asmeniniam naudojimui, importuotojų ir gamintojų. Pagal minėto įstatymo 16d ir 16e straipsnius už šio mokesčio surinkimą atsakinga Stichting de Thuiskopie (toliau – SdT), o jo bazę ir dydį nustato pagal Nyderlandų teisę įsteigtas fondas Stichting Onderhandelingen thuiskopievergoeding (toliau – SONT), į jį įeina autorių teisių turėtojų interesus atstovaujančių organizacijų ir minėto mokesčio mokėtojų atstovai. SONT nustatytas 2018–2020 m. mokesčio už kopijavimą asmeniniam naudojimui tarifas kaip „vieną iš šaltinių, į kurį reikia atsižvelgti“, apėmė, be kita ko, „mokamas srautinio duomenų siuntimo paslaugas“.
Faktinės aplinkybės, procesas ir prejudiciniai klausimai
6.        HP Nederland B. V. ir
Dell B. V. privalo mokėti mokestį už kopijavimą asmeniniam naudojimui. Stichting Overlegorgaan Blanco Informatiedragers atstovauja visiems subjektams, privalantiems mokėti šį mokestį. Šie subjektai pareiškė ieškinį SdT ir SONT Rechtbank Den Haag (Hagos apylinkės teismas, Nyderlandai), prašydami pripažinti, kad mokestis už kopijavimą asmeniniam naudojimui neapima kopijos suteikimo naudoti neprisijungus prie tinklo (offline streaming copies) paslaugos, kuri teikiama teikiant užsakomąją muzikos ar audiovizualinių kūrinių srautinio siuntimo (streaming) internetu paslaugą.
7.        Pagal prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nustatytas faktines aplinkybes tokia paslauga grindžiama tuo, kad užsakomosios srautinio siuntimo paslaugos prenumeratorius gali iš prieinamų kūrinių katalogo pasirinkti kai kuriuos iš jų, siekdamas juos naudoti neprisijungęs prie tinklo (t. y. būdamas „offline“). Tada paslaugų teikėjas padaro pasirinktų kūrinių kopijas tam tikroje prenumeratoriaus įrenginio ar įrenginių atminties dalyje, kuri šiuo tikslu padaroma prieinama paslaugų teikėjui. Ši kopija užšifruojama taip, kad prenumeratorius paprastai gali naudoti kūrinį tik per paslaugų teikėjo programėlę ir neturi galimybės disponuoti šia kopija, t. y. negali sukurti kitų kopijų, pakeisti jos vietos ar savavališkai perkelti jos į kitą įrenginį ar laikmeną. Pasibaigus kopijos suteikimo naudotis laikotarpiui ir bet kuriuo atveju pasibaigus pagrindinės paslaugos (streaming) teikimui, kopija pašalinama iš įrenginio. Be to, paslaugų teikėjas gali ją pašalinti paslaugos teikimo taisyklėse numatytais atvejais.
8.        Rechtbank Den Haag (Hagos apylinkės teismas) 2019 m. rugsėjo 18 d. sprendimu ieškinį atmetė. Vis dėlto Gerechtshof Den Haag (Hagos apeliacinis teismas, Nyderlandai) 2022 m. kovo 22 d. sprendimu panaikino tokį sprendimą. Jis nusprendė, kad tuo atveju, kai teikiama tokia kopijos suteikimo naudotis neprisijungus prie tinklo paslauga, kaip antai aprašyta šios išvados 7 punkte, nėra atgaminimo asmeniniam naudojimui, kaip tai suprantama pagal Autorių teisių įstatymo 16c straipsnį ir Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punktą. SdT ir SONT dėl tokio sprendimo pateikė kasacinį skundą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.
9.        Tokiomis aplinkybėmis Hoge Raad der Nederlanden (Nyderlandų Aukščiausiasis Teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar atgaminimas, kuriam būdingi [šios išvados 7 punkte] nurodyti požymiai (offline streaming copy), atsižvelgiant, be kita ko, į trijų pakopų testą ([Direktyvos 2001/29] 5 straipsnio 5 dalis), gali būti laikomas atgaminimu, kai „atgaminantys fiziniai asmenys nesiekia tiesioginių ar netiesioginių komercinių tikslų“, kaip tai suprantama pagal [šios] direktyvos 5 straipsnio 2 dalies b punktą?
2.      Ar [Direktyvos 2001/29] tikslams, įskaitant tikslą siekti aukšto lygio autorių teisių apsaugos, deramos pusiausvyros tarp teisių turėtojų ir naudotojų interesų, o taip pat nuoseklaus ir techniniu požiūriu neutralaus išimčių ir apribojimų taikymo valstybėse narėse, prieštarauja tokios nacionalinės teisės normos, pagal kurias kopijavimui asmeniniam naudojimui taikoma išimtis neapima neprisijungus pasiekiamų srautinio siuntimo (offline streaming) kopijų?
3.      Ar atsakant į kurį nors ar abu pirmiau nurodytus klausimus svarbu tai, ar teisių turėtojai gauna kompensaciją už kiekvieną sukurtą, neprisijungus pasiekiamą srautinio siuntimo (offline streaming) kopiją, ir ar jie gauna kompensaciją, grindžiamą tuo, kiek kartų srautinio siuntimo paslaugos naudotojas paleidžia neprisijungus pasiekiamą kopiją?“
10.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismas gavo 2024 m. liepos 17 d. Rašytines pastabas pateikė šalys pagrindinėje byloje, Prancūzijos vyriausybė ir Europos Komisija. Tų pačių šalių atstovai dalyvavo 2025 m. birželio 19 d. surengtame posėdyje.
Analizė
11.      Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas suformulavo tris prejudicinius klausimus, tačiau jie susiję su ta pačia problema, todėl siūlau juos nagrinėti kartu. Minėtas teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punktas turi būti aiškinamas taip, kad užsakomosios saugomų kūrinių padarymo prieinamų internete srautinio perdavimo (streaming) būdu paslaugos prenumeratorius atgamina šiuos kūrinius asmeniniam naudojimui, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, kai naudojasi papildoma kūrinių suteikimo naudotis neprisijungus prie tinklo paslauga, kurią teikiant šie kūriniai įrašomi į prenumeratoriaus įrenginio atmintį, paslaugų teikėjas, pasitelkdamas technines priemones, kaip jos suprantamos pagal šios direktyvos 6 straipsnį, išlaiko visišką šių kūrinių buvimo vietos, kopijavimo ir ištrynimo kontrolę, o prenumeratorius juos gali tik naudoti (klausytis arba peržiūrėti) atitinkamame įrenginyje tiek laiko, kiek jie padaryti prieinami. Pateikiant atsakymą į šį klausimą papildomai siūlyčiau išaiškinti minėtos direktyvos 3 straipsnį.
12.      Mano analizė grindžiama prielaida, kad yra įvykdytos abi Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punkte numatytos išimties taikymo sąlygos, dėl kurių, atrodo, pagrindinėje byloje nesiginčijama, t. y. kad prenumeratorius, apie kurį kalbama šioje byloje, yra fizinis asmuo ir kad jis nagrinėjamą paslaugą naudoja asmeniniais tikslais.
13.      Taip pat neginčijama, kad prenumeratorius pats neatgamina kūrinio ir kad tokį atgaminimą prenumeratoriaus pageidavimu atlieka paslaugų teikėjas. Vis dėlto Teisingumo Teismas tokiu atveju yra leidęs taikyti Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punkte numatytą išimtį ir pripažinęs, kad šios nuostatos žodžiai „atgaminantys fiziniai asmenys“ taip pat apima atvejus, kai šie fiziniai asmenys naudojasi trečiojo asmens paslaugomis(5).
14.      Vis dėlto fizinis asmuo gali pasinaudoti minėta išimtimi tik su sąlyga, kad prieš tai gavo prieigą prie kūrinio tokia forma, kuri yra atgaminimo šaltinis(6), be to, ši prieiga turi būti teisėta, t. y. gauta autorių teisių turėtojui davus sutikimą(7). O jeigu fizinis asmuo prieigą prie kūrinio gauna tik po jo atgaminimo, negalima laikyti, kad kūrinį atgamino šis fizinis asmuo, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punktą. Juk kūrinį atgamino asmuo, suteikiantis prieigą prie kūrinio, o jeigu tai daroma per atstumą, nematerialia forma ir už prieigą suteikiančio asmens privataus rato ribų, tai yra kūrinio padarymas viešai prieinamo, kaip tai suprantama pagal tos direktyvos 3 straipsnį(8).
15.      Būtent tokia situacija susiklostė šios išvados 7 punkte apibūdintos paslaugos atveju, nes prenumeratorius įgyja galimybę naudoti kopiją būdamas neprisijungęs prie tinklo (offline streaming copy) dėl to, kad buvo sukurta tokia kopija. Nesvarbu, kad jis gali turėti prieigą prie tų pačių kūrinių ir jų srautinio siuntimo būdu, nes srautinis siuntimas nėra atgaminimo šaltinis, o faktinis naudojimasis prieiga prie konkrečių kūrinių jų srautinio siuntimo būdu nėra būtinas, kad šių kūrinių kopijas būtų galima naudoti neprisijungus prie tinklo(9).
16.      Todėl manęs neįtikina SdT ir SONT argumentas, kad prenumeratorių prieigos prie kūrinių jų srautinio siuntimo būdu pakanka, kad būtų galima laikyti, jog kopijų padarymui prieinamų neprisijungus prie tinklo taikoma Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punkte numatyta išimtis. Aišku, komerciniu požiūriu kopijų suteikimo naudotis neprisijungus prie tinklo paslauga yra papildoma ir susijusi su pagrindine srautinio duomenų siuntimo paslauga, nes tik pastarosios paslaugos prenumeratoriai gali naudotis pirmąja paslauga ir abi jos apima tą patį kūrinių katalogą. Vis dėlto techniniu požiūriu tai yra atskira ir nepriklausoma paslauga(10). Kitaip tariant, tai yra du galimos prieigos prie tų pačių kūrinių būdai, tačiau jie yra savarankiški ir vienas nėra kito atgaminimas. Autorių teisių požiūriu šios dvi paslaugos yra skirtingi kūrinių naudojimo veiksmai, juolab kad šių kūrinių naudojimo sąlygos abiem atvejais iš esmės skiriasi. Srautinio duomenų siuntimo paslaugai teikti reikalinga nuolatinė prieiga prie pakankamai greito interneto ryšio ir jai dažnai taikomi geografiniai apribojimai (geoblocking). Šių dviejų nepatogumų nekyla tuo atveju, kai kopija suteikiama naudotis neprisijungus prie tinklo.
17.      Taigi šioje byloje nagrinėjama situacija yra analogiška situacijai, nagrinėtai byloje, kurioje buvo priimtas Sprendimas VCAST. Teikiant šią paslaugą atlikto atgaminimo negalima laikyti tokiu, kurį atliko fiziniai asmenys (prenumeratoriai), kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punktą, nes tokį atgaminimą reikėtų priskirti paslaugų teikėjui, kuris taip padaro kūrinius prieinamus savo prenumeratoriams. Taigi šis atgaminimas yra šių kūrinių padarymo viešai prieinamų veiksmo dalis, kad visuomenės nariai galėtų juos pasiekti individualiai pasirinktoje vietoje ir pasirinktu laiku, kaip tai suprantama pagal šios direktyvos 3 straipsnį, o šį veiksmą atlieka paslaugų teikėjas.
18.      Šiuo klausimu SdT ir SONT bei Prancūzijos vyriausybės pateiktas argumentas, kad kopija, skirta naudoti neprisijungus prie tinklo, yra fizinio asmens atliktas atgaminimas, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punktą, nes būtent prenumeratorius inicijuoja šios kopijos sukūrimą, yra klaidingas. Kūrinių padarymas viešai prieinamų taip, kad visuomenės nariai galėtų juos pasiekti individualiai pasirinktoje vietoje ir pasirinktu laiku, kaip nurodyta šios direktyvos 3 straipsnyje, vyksta naudotojo prašymu. Vadinasi, pastarasis turi inicijuoti kūrinio padarymo prieinamu procesą, išreikšdamas tokį pageidavimą, šiuo atveju – pageidavimą, kad būtų sukurta kopija, skirta naudoti neprisijungus prie tinklo. Vis dėlto tai nereiškia, kad bet koks kūrinio kopijos padarymas prieinamos naudotojo prašymu automatiškai tampa į minėtos direktyvos 5 straipsnio 2 dalies b punkto taikymo sritį patenkančiu atgaminimu, kurį fizinis asmuo atlieka asmeniniam naudojimui. Dėl tokio aiškinimo didelė šios direktyvos 3 straipsnyje įtvirtinto reglamentavimo dalis netektų prasmės.
19.      Vis dėlto ši byla nuo bylos, kurioje buvo priimtas Sprendimas VCAST, skiriasi dviem svarbiais aspektais. Pirma, toje byloje nagrinėta veikla buvo vykdoma be autorių teisių turėtojų leidimo, o šioje byloje nagrinėjamu atveju nėra jokios informacijos, kuri rodytų, kad kopijų suteikimo naudotis neprisijungus prie tinklo paslauga būtų neteisėta. Antra, skirtingai nei byloje, kurioje buvo priimtas Sprendimas VCAST, šiuo atveju tai nėra dviejų skirtingų subjektų atliekamas pirminis ir antrinis kūrinio padarymas prieinamo. Kūrinius padaro prieinamus srautinio siutimo būdu ir suteikdamas galimybę naudotis kopija neprisijungus prie tinklo tas pats subjektas, ir tai yra pirminis veiksmas – kūriniai skaitmeniniu pavidalu iš paslaugų teikėjo serverio perduodami tiesiai į prenumeratoriaus įrenginį. Todėl šiuo atveju netaikytina Teisingumo Teismo jurisprudencija, pagal kurią autorių teisių saugomų kūrinių paskelbimas laikomas viešu, jeigu jis skirtas naujai visuomenei arba kai tai daroma konkrečia technine forma(11). Toks principas taikomas tik antriniam kūrinių padarymui prieinamų, kai kitas subjektas jau buvo juos padaręs viešai prieinamus(12).
20.      Todėl pritariu Komisijos nuomonei, kad pagrindinėje byloje susiklosčiusią situaciją reikėtų vertinti atsižvelgiant ne į Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punktą, o į jos 3 straipsnį.
21.      Tokį aiškinimą patvirtina keletas papildomų argumentų.
22.      Pirma, SdT ir SONT per teismo posėdį išsakytas požiūris, kad Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punkte nereikalaujama, jog norint taikyti šią nuostatą teisių turėtojai turi būti praradę kūrinių naudojimo kontrolę, nėra teisingas. Kontrolės praradimas yra neatsiejamas autorių teisių išimties bruožas, nes išimtis reiškia, kad naudotojai gali atlikti veiksmus, kurie paprastai priklauso autorių teisių monopoliui, be autorių teisių turėtojų sutikimo, taigi ir jiems nekontroliuojant. Toje nuostatoje nurodyta išimtis leidžia fiziniams asmenims atgaminti kūrinius asmeniniam naudojimui. Taigi, viena vertus, atgaminimas pagal šią išimtį iš esmės yra nekontroliuojamas autorių teisių turėtojų. Tačiau, kita vertus, naudotojai turi turėti techninę galimybę taip atgaminti kūrinį, t. y. jie turi turėti tokią prieigą prie kūrinio (teisėtą prieigą, kaip pabrėžė Teisingumo Teismas), kad jį būtų galima nusikopijuoti.
23.      Vis dėlto šioje byloje nagrinėjamu atveju taip nėra. Dėl naudojamų techninių priemonių srautinio duomenų siuntimo paslaugos teikėjai, veikiantys autorių teisių turėtojų vardu kaip jų licencijų turėtojai, išlaiko kūrinių, kurie yra prieinami kaip kopijos, skirtos naudoti neprisijungus prie tinklo, atgaminimo kontrolę. Juk šias kopijas padaro paslaugos teikėjas ir jos saugomos naudotojo įrenginyje griežtai apibrėžtomis ir veiksmingai kontroliuojamomis sąlygomis. Taigi, priešingai nei teigia SdT ir SONT bei Prancūzijos vyriausybė, techninėmis priemonėmis nesiekiama apsisaugoti, kad naudotojai neperžengtų Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punkte numatytos išimties ribų; jomis siekiama neleisti jiems pasinaudoti šia išimtimi atgaminant kūrinius be autorių teisių turėtojų sutikimo. Taigi kalbama ne apie autorių teisių išimties taikymą, o apie įprastą šių teisių naudojimą.
24.      Taip pat yra visiškai klaidinga SdT ir SONT išsakyta pozicija, kad autorių teisių turėtojų sutikimas dėl to, kad būtų daromos naudojimui neprisijungus prie tinklo skirtos kopijos, neturi jokios teisinės galios ir tuo remdamiesi šie subjektai negali už tai imti mokesčio, nes šių kopijų sukūrimui taikoma Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punkte numatyta išimtis, todėl teisių turėtojams priklauso šioje nuostatoje numatyta teisinga kompensacija.
25.      Šios šalys iš anksto daro prielaidą, kad skirtų naudoti neprisijungus prie tinklo kopijų darymas patenka į minėtos išimties taikymo sritį, ir iš to daro išvadą, kad ši išimtis riboja autorių teisių turėtojų veiksmų galimybes. Visgi iš tikrųjų kaip tik yra atvirkščiai: šaltinis, iš kurio atsiranda kopija, skirta naudoti neprisijungus prie tinklo, priklauso ne naudotojams, o autorių teisių turėtojų licenciatui, todėl naudotojai negali kopijos atgaminti pagal minėtą išimtį ir turi prašyti licencijos turėtojo, kad jis suteiktų šią kopiją, o šis už tai gali reikalauti mokesčio.
26.      Sprendimai, kuriais remiasi SdT ir SONT(13), susiję ne su Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punkte numatytos išimties taikymo srities nustatymu, o su joje numatytos teisingos kompensacijos apskaičiavimo būdu. Taigi jie grindžiami numanoma prielaida, kad šios išimties taikymo sąlygos yra įvykdytos, ir būtent tokiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad galimas teisių turėtojų sutikimas neturi įtakos teisei į teisingą kompensaciją. Kaip pažymėjo Teisingumo Teismas, „jeigu teisių turėtojas leidžia fiziniam asmeniui naudoti [rinkmeną, kurioje yra saugomų kūrinių,] ir suteikia prieigą prie j[os], paprasta galimybė naudoti šias rinkmenas siekiant atgaminti saugomus kūrinius pateisina mokesčio už kopijavimą asmeniniam naudojimui taikymą“(14). Vis dėlto šioje byloje nagrinėjamas atvejis, kai autorių teisių turėtojas arba jo licenciatas fiziniams asmenims padaro prieinamas rinkmenas su saugomais kūriniais, tačiau šie asmenys neturi galimybės naudoti šių rinkmenų šiems kūriniams atgaminti, todėl mokesčio už kopijavimą asmeniniam naudojimui taikymas nėra pagrįstas.
27.      Be to, reikėtų pridurti, kad pagal Direktyvą 2001/29 valstybėms narėms aiškiai neleidžiama priimti nuostatų, kurios įpareigotų autorių teisių turėtojus atsisakyti techninių apsaugos priemonių tokiu atveju, koks nagrinėjamas šioje byloje. Nors pagal šios direktyvos 6 straipsnio 4 dalies antrą pastraipą, siejamą su šios dalies pirma pastraipa, valstybėms narėms leidžiama priimti nuostatas, kuriomis apsaugoma naudotojų teisė pasinaudoti minėtos direktyvos 5 straipsnio 2 dalies b punkte numatyta išimtimi, tos pačios dalies ketvirtoje pastraipoje tokia galimybė nenumatyta kūriniams, padarytiems viešai prieinamais taip, kad visuomenės nariai galėtų juos pasiekti individualiai pasirinktoje vietoje ir pasirinktu laiku, t. y. esant tokiai situacijai, kokia nagrinėjama šioje byloje. Taigi jeigu valstybė narė nustatytų išimtį, kurios taikymo sritis būtų tokia, kokią nurodo SdT ir SONT, tai prieštarautų minėtos direktyvos
6 straipsnio 1 dalyje numatytai techninių apsaugos priemonių saugojimo pareigai.
28.      Antra, pagal Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 5 dalį reikalaujama, kad šioje direktyvoje numatytos išimtinių teisių išimtys: 1) būtų taikomos tik tam tikrais specialiais atvejais; 2) neprieštarautų įprastiniam kūrinio naudojimui ir 3) nepagrįstai nepažeistų teisių turėtojų interesų. Tai yra vadinamasis trijų pakopų testas, kurio ištakos yra Sąjungai privalomoje tarptautinėje teisėje(15).
29.      Manau, kad jeigu tos direktyvos 5 straipsnio 2 dalies b punkte numatyta išimtis apimtų kopijų padarymą prieinamų naudotis neprisijungus prie tinklo, tai prieštarautų minėto testo antrajam punktui. Juk tokia paslauga reiškia įprastą kūrinių naudojimą ir autorių teisių turėtojai gali iš jos gauti finansinės naudos, be to, toks naudojimas nepriklauso nuo kūrinių padarymo prieinamų srautinio siuntimo būdu. Jei tokioms kopijoms būtų taikoma aptariama išimtis, tai trikdytų tokį naudojimą, nes naudotojams sukeltų painiavą ir kiltų abejonių dėl autorių teisių turėtojų ar jų licenciatų renkamų papildomų mokesčių už šių kopijų padarymą prieinamų pagrįstumo. Taigi pagal Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 5 dalį draudžiama, kad nagrinėjama išimtis būtų taikoma šioje byloje nagrinėjamai paslaugai.
30.      Galiausiai, trečia, atrodo, kad pats Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punkto tekstas neleidžia srautinio duomenų siuntimo paslaugoms taikyti mokestį už kopijavimą asmeniniam naudojimui, kai teikiama kopijos suteikimo naudotis neprisijungus prie tinklo paslauga. Toje nuostatoje patikslinama, kad nustatant joje numatytą teisingą kompensaciją, iš kurios finansuojamas mokestis už kopijavimą asmeniniam naudojimui, turi būti atsižvelgiama į šios direktyvos 6 straipsnyje nurodytų techninių priemonių taikymą. Vis dėlto tuo atveju, kai šios išvados 7 punkte aprašytomis sąlygomis teikiamos kūrinių padarymo prieinamų paslaugos, taikomos techninės priemonės leidžia autorių teisių turėtojams arba jų licenciatams išlaikyti visišką kūrinių atgaminimo kontrolę ir taip nepatirti nuostolių, kurių patiriama, kai naudotojai daro kopijas asmeniniam naudojimui. Taigi ir šiuo atveju teisinga kompensacija taip pat nėra pateisinama.
31.      Mano siūlomam aiškinimui neprieštarauja ir antrajame prejudiciniame klausime nurodyti Direktyvos 2001/29 tikslai, kaip antai aukštas autorių teisių apsaugos lygis, teisinga teisių turėtojų ir naudotojų interesų pusiausvyra ir nuoseklus bei techniškai neutralus išimčių taikymas valstybėse narėse.
32.      Kaip jau nurodžiau, taikydami technines priemones teisių turėtojai arba jų licenciatai visiškai kontroliuoja kopijų, skirtų naudoti neprisijungus prie tinklo, padarymą prieinamų ir naudojimą ir gali gauti pajamų iš tokio kūrinių naudojimo būdo. Todėl Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punkte numatytos išimties taikymas tokiai kūrinių padarymo prieinamų formai tiesiog prieštarautų jų interesams, taigi ir aukštam autorių teisių apsaugos lygiui, kurio siekiama šia direktyva.
33.      Be to, šiuo atveju nekalbama apie naudotojų teisėtų interesų arba teisingos jų ir teisių turėtojų interesų pusiausvyros pažeidimą. Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punkte numatyta išimtimi siekiama įteisinti veiksmus, naudotojų atliekamus privačioje sferoje, kurios šie teisių turėtojai negali kontroliuoti. Kai srautinio siuntimo paslaugos teikėjas suteikia kopijas naudotis neprisijungus prie tinklo, tai yra santykiai tarp šio paslaugos teikėjo ir naudotojo, todėl tai nepatenka į pastarojo privačią sferą ir yra kontroliuojama teisių turėtojų. Taigi naudotojai neturi jokio pagrįsto intereso gauti tokią kopiją pagal autorių teisių išimtį.
34.      Kalbant apie technologinį neutralumą, priešingai, nei teigia SdT ir SONT, srautinio duomenų siuntimo paslaugos situacija technologiniu požiūriu visiškai skiriasi nuo šių šalių nurodytų technologijų, kaip antai CD ir DVD arba radijo ar televizijos transliavimo.
35.      Kompaktinių diskų atveju naudotojas vieną kartą sumoka kainą, už kurią gauna nustatyto skaičiaus kūrinių (paprastai kelių ar keliolikos muzikos kūrinių arba vieno audiovizualinio kūrinio) įrašus kartu su fizine laikmena. Šiuos kūrinius jis gali naudoti kaip panorėjęs savo privačioje sferoje, įskaitant jų atgaminimą pagal Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punkte numatytą išimtį. Tuo tarpu radijo ar televizijos transliavimas yra linijinė paslauga, kai būtent transliuotojas nustato, kokie kūriniai bus transliuojami ir kokiu laiku, o radijo klausytojai ar televizijos žiūrovai tuo metu galbūt gali jų klausytis ar juos žiūrėti. Jie taip pat gali padaryti įrašą asmeniniam naudojimui, tačiau tik tų kūrinių, kurie yra transliuojami, ir tik tuo metu, kai jie transliuojami, su sąlyga, kad tai techniškai įmanoma.
36.      Šioje byloje nagrinėjama srautinio siuntimo paslauga yra užsakomoji paslauga, teikiama internetu, kai už palyginti nedidelę fiksuotą kainą(16) vartotojai gali bet kada pasiekti labai daug kūrinių. Tačiau teikiant šią paslaugą neįmanoma įrašyti turinio, kuris padaromas prieinamas srautinio siuntimo būdu, nes dėl tokios galimybės visas projektas ekonomiškai neapsimokėtų, o paslaugų gavėjai galėtų per trumpą laiką nusikopijuoti juos dominančius kūrinius ir nutraukti prenumeratą. Taigi užsakomosios srautinio siuntimo paslaugos funkciniu požiūriu nepanašios į CD, DVD arba radijo ar televizijos transliaciją. Be to, autorių teisių požiūriu tai yra visiškai skirtingos kūrinių naudojimo sritys. Taigi pagal technologinio neutralumo principą nereikalaujama vienodai vertinti srautinio siuntimo paslaugos ir kitų dviejų technologijų.
37.      SdT ir SONT nurodyta problema, susijusi su tariamai nepakankamu atlygiu, kurį licencijų turėtojai moka teisių turėtojams už tokį kūrinių padarymą prieinamų arba, platesne prasme, už kūrinių naudojimą užsakomojo srautinio siuntimo būdu, taip pat nėra pagrindas taikyti Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punkte numatytą išimtį kopijų suteikimo naudotis neprisijungus prie tinklo paslaugai ir jame numatytai teisingai kompensacijai. Kaip jau minėta šios išvados įvade, šia kompensacija siekiama atlyginti žalą, kurią teisių turėtojai patiria dėl naudotojų privačioje sferoje atliekamų veiksmų, kurių jie negali kontroliuoti, įteisinimo. Vis dėlto ja nesiekiama pakeisti įprastų kūrinių naudojimo ir atlyginimo autorių teisių turėtojams už tai mechanizmų. Jei tokio atlygio nepakanka, valstybės narės pagal Direktyvos (ES) 2019/790(17) 18 ir paskesnius straipsnius turi imtis tinkamų priemonių problemai spręsti.
38.      Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau į prejudicinius klausimus atsakyti taip: Direktyvos 2001/29 5 straipsnio 2 dalies b punktas turi būti aiškinamas taip, kad saugomų kūrinių padarymo prieinamų internete srautinio perdavimo būdu užsakomosios paslaugos prenumeratorius neatlieka šių kūrinių atgaminimo asmeniniam naudojimui, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, kai naudojasi papildoma kūrinių padarymo prieinamų neprisijungus prie tinklo paslauga, grindžiama tuo, kad šie kūriniai įrašomi į prenumeratoriaus įrenginio atmintį, ir paslaugos teikėjas techninėmis priemonėmis, kaip tai suprantama pagal minėtos direktyvos 6 straipsnį, išlaiko visišką šių kūrinių vietos, kopijavimo ir ištrynimo kontrolę, o prenumeratorius juos gali tik naudoti (klausytis arba žiūrėti) atitinkamame įrenginyje per kūrinio padarymo prieinamu laikotarpį; šios direktyvos 3 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad toks kūrinio padarymas prieinamo yra paslaugų teikėjo atliekamas kūrinių padarymas viešai prieinamų taip, kad visuomenės nariai galėtų juos pasiekti individualiai pasirinktoje vietoje ir pasirinktu laiku, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.
Išvada
39.      Atsižvelgdamas į visa, kas išdėstyta, siūlau taip atsakyti į Hoge Raad der Nederlanden (Nyderlandų Aukščiausiasis Teismas) pateiktus prejudicinius klausimus:
1.      2001 m. gegužės 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2001/29/EB dėl autorių teisių ir gretutinių teisių informacinėje visuomenėje tam tikrų aspektų suderinimo 5 straipsnio 2 dalies b punktas
turi būti aiškinamas taip:
saugomų kūrinių padarymo prieinamų internete srautinio perdavimo būdu užsakomosios paslaugos prenumeratorius neatlieka šių kūrinių atgaminimo asmeniniam naudojimui, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, kai naudojasi papildoma kūrinių padarymo prieinamų neprisijungus prie tinklo paslauga, grindžiama tuo, kad šie kūriniai įrašomi į prenumeratoriaus įrenginio atmintį, ir paslaugų teikėjas, taikydamas technines priemones, kaip tai suprantama pagal minėtos direktyvos 6 straipsnį, išlaiko visišką šių kūrinių buvimo vietos, kopijavimo ir ištrynimo kontrolę, o prenumeratorius juos gali tik naudoti (klausytis ar žiūrėti) atitinkamame įrenginyje per kūrinio padarymo prieinamo laikotarpį.
2.      Šios direktyvos 3 straipsnis
turi būti aiškinamas taip:
1 punkte nurodytas kūrinių padarymas prieinamų neprisijungus prie tinklo yra paslaugų teikėjo atliekamas kūrinių padarymas viešai prieinamų taip, kad visuomenės nariai galėtų juos pasiekti individualiai pasirinktoje vietoje ir pasirinktu laiku, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą.
1      Originalo kalba: lenkų.
2      Žr. 2010 m. spalio 21 d. Sprendimą Padawan (C‑467/08, EU:C:2010:620, rezoliucinės dalies 2 punktas).
3      Šią paslaugą sudaro kūrinių padarymas prieinamų internete taip, kad duomenų rinkmeną su kūriniu sudarantys duomenų rinkiniai, kuriuos persiunčia paslaugų teikėjas, įrašomi į paslaugos gavėjo įrenginio  podėlį ir atgaminami nelaukiant, kol bus įrašyta visa rinkmena, o vėliau pakeičiami kitais rinkiniais. Dėl to galima iš karto naudoti kūrinį, tačiau reikia būti nuolat prisijungus prie tinklo (naudotojas visada turi būti „online“).
4      OL L 167, 2001, p. 10; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 17 sk., 1 t., p. 230.
5      Šiuo klausimu žr., be kita ko, 2017 m. lapkričio 29 d. Sprendimą VCAST (C‑265/16, EU:C:2017:913, 35 punktas; toliau – Sprendimas VCAST) (išskirta mano).
6      Panašiai žr. Sprendimo VCAST 39 punktą.
7      2014 m. balandžio 10 d. Sprendimas ACI Adam ir kt.
(C‑435/12, EU:C:2014:254, 31 punktas).
8      Šiuo klausimu žr. Sprendimą VCAST (40–52 punktai).
9      Šiuo klausimu šioje byloje neturi reikšmės tai, kad yra techninių galimybių įrašyti turinį, kuris padaromas prieinamas srautinio siuntimo būdu. Ši byla susijusi būtent su tokia paslauga, kokia aprašyta šios išvados 7 punkte, kai kūrinio kopiją padaro ne naudotojas, įrašydamas srautinį siuntimą, o paslaugų teikėjas, atgamindamas kūrinį naudotojo įrenginyje.
10      Pavyzdžiui, „Spotify Premium“ paslaugos, kuri yra tipinė užsakomosios srautinio duomenų siuntimo (streaming) paslauga, teikimo taisyklėse numatyta galimybė neprisijungus prie tinklo naudoti iki 10 000 kūrinių kopijų ne daugiau kaip penkiuose įrenginiuose, ir vienintelis reikalavimas yra prisijungti prie tinklo bent kartą per 30 dienų, siekiant patikrinti prenumeratos galiojimą. Taigi praktiškai tai leidžia visiškai nepriklausyti nuo kūrinių padarymo prieinamų jų srautinio siuntimo būdu.
11      Iš naujausių žr. 2024 m. birželio 20 d. Sprendimą GEMA (C‑135/23, EU:C:2024:526, 43 punktas).
12      Žr. 2006 m. gruodžio 7 d. Sprendimą SGAE (C‑306/05, EU:C:2006:764, 40–42 punktai) ir 2013 m. kovo 7 d. Sprendimą ITV Broadcasting ir kt. (C‑607/11, EU:C:2013:147, 24–26, 37–38 punktai).
13      2013 m. birželio 27 d. Sprendimas VG Wort ir kt. (C‑457/11–C‑460/11, EU:C:2013:426); 2015 m. kovo 5 d. Sprendimas Copydan Båndkopi (C‑463/12, EU:C:2015:144).
14      2015 m. kovo 5 d. Sprendimas Copydan Båndkopi (C‑463/12, EU:C:2015:144, 64 punktas) (išskirta mano).
15      Žr. 1996 m. gruodžio 20 d. Ženevoje priimtos PINO autorių teisių sutarties, Europos bendrijos vardu patvirtintos 2000 m. kovo 16 d. Tarybos sprendimu 2000/278/EB (OL L 89, 2000, p. 6), 10 straipsnio 2 dalį.
16      Pavyzdžiui, individuali mėnesinė paslaugos „Spotify Premium“ prenumerata Liuksemburge kainuoja apie 13 EUR, t. y. mažiau nei vidutiniškai kainuoja vienas CD.
17      2019 m. balandžio 17 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl autorių teisių ir gretutinių teisių bendrojoje skaitmeninėje rinkoje, kuria iš dalies keičiamos direktyvos 96/9/EB ir 2001/29/EB (OL L 130, 2019, p. 92).