62013CC0331
GENERALINIO ADVOKATO
MELCHIOR WATHELET IŠVADA,
pateikta 2014 m. gegužės 15 d. (
1
)
Byla C‑331/13
Ilie Nicolae Nicula
prieš
Administraţia Finanţelor Publice a Municipiului Sibiu,
Administraţia Fondului pentru Mediu
(Tribunalul Sibiu (Rumunija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Su Sąjungos teise nesuderinamo mokesčio grąžinimas — Grąžinamos sumos ribojimas dėl nacionalinės teisės aktų pakeitimo“
I – Įžanga
1.
Ši byla yra viena iš daugelio su Rumunija susijusių bylų dėl aplinkos taršos mokesčio už motorines transporto priemones atitikties SESV 110 straipsniui (
2
). Konkrečiai kalbant, joje keliamas klausimas, ar Rumunijos mokesčių administratorius turi teisę dėl naujo mokesčio, pavadinto aplinkos mokesčiu, kurio toks pats pobūdis ir objektas kaip aplinkos taršos mokesčio, pasilikti sumą, kuri sumokėta kaip Sąjungos teisei prieštaraujantis aplinkos taršos mokestis.
II – Teisinis pagrindas
A – Sąjungos teisė
2.
SESV 110 straipsnyje numatyta:
„Jokia valstybė narė tiesiogiai ar netiesiogiai neapmokestina kitų valstybių narių gaminių jokiais savo vidaus mokesčiais, didesniais už tuos, kuriais ji tiesiogiai ar netiesiogiai apmokestina panašius vietos gaminius.
Be to, jokia valstybė narė neapmokestina kitų valstybių narių gaminių tokio pobūdžio vidaus mokesčiais, kurie suteiktų netiesioginę apsaugą kitiems gaminiams.“
3.
Byloje Tatu (EU:C:2011:219) Teisingumo Teismas nusprendė, jog šis straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad „juo valstybei narei draudžiama įvesti aplinkos taršos mokestį už pirmą kartą šioje valstybėje narėje registruojamas variklines transporto priemones, jei ši mokestinė priemonė yra tokia, kad ja atgrasoma nuo kitose valstybėse narėse pirktų naudotų transporto priemonių eksploatavimo šioje valstybėje narėje, tačiau neatgrasoma nuo tokio paties amžiaus ir nusidėvėjimo transporto priemonių pirkimo nacionalinėje rinkoje“ (
3
).
B – Rumunijos teisė
4.
Vyriausybės nepaprastojo potvarkio Nr. 9/2013 dėl aplinkos mokesčio motorinėms transporto priemonėms (toliau – OUG Nr. 9/2013) 4 straipsnyje nustatyta:
„Mokestis mokamas vieną kartą tokia tvarka:
a)
kai daromas įrašas į kompetentingų valdžios institucijų registrus apie Rumunijos pirmojo motorinės transporto priemonės savininko nuosavybės teisių įgijimą ir suteikiamas registravimo pažymėjimas ir registracijos numeriai;
b)
kai motorinė transporto priemonė vėl įtraukiama į nacionalinį motorinių transporto priemonių parką tuo atveju, jei ją atsiimant iš nacionalinio motorinių transporto priemonių parko savininkui buvo grąžinta likusi mokesčio dalis [...];
c)
kai perduodama nuosavybės teisė į naudotą motorinę transporto priemonę, už kurią nebuvo sumokėtas nei specialus mokestis, taikomas automobiliams ir motorinėms transporto priemonėms, nei motorinėms transporto priemonėms taikomas taršos mokestis, nei motorinėms transporto priemonėms taikomas mokestis už išmetamus teršalus pagal jų registracijos momentu galiojančius teisės aktus;
d)
kai perduodama nuosavybės teisė į naudotą motorinę transporto priemonę, dėl kurios valdžios institucija nurodė grąžinti specialų mokestį, taikomą automobiliams ir motorinėms transporto priemonėms, motorinėms transporto priemonėms taikomą taršos mokestį, motorinėms transporto priemonėms taikomą mokestį už išmetamus teršalus arba ją registruoti nesumokėjus minėtų mokesčių.“
5.
Šio nepaprastojo potvarkio 12 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Tuo atveju, kai specialus mokestis, taikomas automobiliams ir motorinėms transporto priemonėms, motorinėms transporto priemonėms taikomas taršos mokestis arba motorinėms transporto priemonėms taikomas mokestis už išmetamus teršalus, kuris jau sumokėtas, yra didesnis nei mokestis, mokėtinas pagal šias nuostatas dėl aplinkos mokesčio, apskaičiuotas [Rumunijos lėjomis (RON)] taikant registravimo arba nuosavybės teisės į naudotą motorinę transporto priemonę perdavimo momentu galiojantį valiutos keitimo kursą, sumos, atitinkančios skirtumą, palyginti su sumokėtu mokesčiu, gali būti grąžinamos tik apmokestinamajam asmeniui pagal šio potvarkio taikymo metodologinėse taisyklėse nustatytą procedūrą. Grąžintinas skirtumas nustatomas remiantis šiame potvarkyje įtvirtinta apskaičiavimo formule naudojant elementus, į kuriuos buvo atsižvelgta naudotos motorinės transporto priemonės registravimo arba nuosavybės teisės į ją perdavimo momentu.“
III – Ginčas pagrindinėje byloje ir prejudicinis klausimas
6.
Vyriausybės nepaprastuoju potvarkiu Nr. 50/2008 dėl transporto priemonių taršos mokesčio (toliau – OUG Nr. 50/2008), įsigaliojusiu 2008 m. liepos 1 d., įvestas aplinkos taršos mokestis M1–M3 ir N1–N3 kategorijų transporto priemonėms. Pareiga mokėti šį mokestį kildavo būtent pirmą kartą registruojant transporto priemonę Rumunijoje ir taip buvo apmokestintos importuotos naudotos transporto priemonės.
7.
Teisingumo Teismas nusprendė, kad šis aplinkos taršos mokestis prieštaravo SESV 110 straipsniui, nes „[buvo] atgrasoma nuo kitose valstybėse narėse nei Rumunija pirktų naudotų transporto priemonių importo ir jų eksploatavimo Rumunijoje“ (
4
). Dėl tos pačios priežasties Teisingumo Teismas nusprendė, kad tas pats taikytina ir aplinkos taršos mokesčiui, įvestam Potvarkiu Nr. 9/2012 (
5
), kuriuo 2012 m. sausio 13 d. panaikintas OUG Nr. 50/2008, o po to pats Potvarkis Nr. 9/2012 panaikintas 2013 m. kovo 15 d. Potvarkiu OUG Nr. 9/2013.
8.
2009 m. I. Nicula įsigijo motorinę transporto priemonę, kurios markė ir modelis BMW 320i, pirmą kartą registruotą kitoje Europos Sąjungos valstybėje narėje, t. y. Vokietijoje. Tam, kad ši motorinė transporto priemonė būtų registruojama Rumunijoje, reikėjo sumokėti 5153 RON (apie 1200 eurų) aplinkos taršos mokestį pagal OUG Nr. 50/2008.
9.
I. Nicula pateikė Rumunijos mokesčių administravimo institucijai prašymą grąžinti šią sumą ir, kadangi prašymas buvo atmestas, pateikė skundą Rumunijos teismui.
10.
Sprendimu administracinėje byloje Nr. 1497/CA/2012 Tribunalul Sibiu (Rumunija) patenkino I. Nicula skundą, pateiktą prieš Agenţia Fondului pentru Mediu (mokesčio gavėja) nurodė šiai atsakovei grąžinti mokestį ir, remdamasis Sprendimu Tatu (EU:C:2011:219), konstatavo, kad aplinkos taršos mokestis nesuderinamas su SESV 110 straipsniu, bei atmetė skundą, pateiktą prieš Administraţia Finanţelor Publice Sibiu (mokesčio surinkėja).
11.
2013 m. sausio 25 d., gavęs apeliacinį skundą dėl šio sprendimo, Curtea de Apel Alba‑Iulia jį panaikino ir grąžino bylą pirmosios instancijos teismui nagrinėti iš naujo, o dėl naujos sprendimo priėmimo procedūros šis teismas nurodė, kad tokio pobūdžio ginčuose byla dėl pažeidžiant Sąjungos teisę surinkto mokesčio grąžinimo gali būti iškeliama ne tik tokio mokesčio gavėjui, bet ir jo surinkėjui.
12.
Po to, kai byla vėl buvo įtraukta į Tribunalul Sibiu registrą siekiant priimti naują sprendimą, 2013 m. kovo 15 d. įsigaliojo OUG Nr. 9/2013 dėl aplinkos mokesčio.
13.
Pareiškėjo atveju aplinkos mokestis už jo transporto priemonę pagal OUG Nr. 9/2013 lygus 8126,44 RON, o anksčiau sumokėtas taršos mokestis lygus 5153 RON.
14.
Todėl, remiantis OUG Nr. 9/2013 12 straipsnio 1 dalimi, I. Nicula nebeturi teisės susigrąžinti aplinkos taršos mokesčio ir su juo susijusių palūkanų, nes atitinkamą sumą mokesčių administravimo ir aplinkos institucijos pasilieka kaip aplinkos mokestį, kadangi aplinkos mokestis yra didesnis už jau sumokėtą aplinkos taršos mokestį.
15.
Tokiomis aplinkybėmis Tribunalul Sibiu nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:
„Ar Europos Sąjungos sutarties 6 straipsnio, Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 17, 20, 21 straipsnių ir SESV 110 straipsnio nuostatos, taip pat teisinio saugumo principas ir non reformatio in peius principas, įtvirtinti Sąjungos teisėje ir Teisingumo Teismo praktikoje [Sprendimai Belgocodex, C‑381/97, EU:C:1998:589 ir Belbouab, 10/78, EU:C:1978:181], gali būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiami tokie teisės aktai, kaip antai [OUG] Nr. 9/2013?“
IV – Procesas Teisingumo Teisme
16.
2013 m. birželio 18 d. Teisingumo Teismui buvo pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą. Rašytines pastabas pateikė I. Nicula, Rumunijos vyriausybė ir Europos Komisija.
17.
2013 m. gruodžio 20 d. laišku Rumunijos vyriausybė paprašė skirti bylą didžiajai kolegijai. Pagal Statuto 16 straipsnio trečią pastraipą Teisingumo Teismas šį prašymą patenkino. Per teismo posėdį Rumunijos vyriausybė šį prašymą pagrindė būtinybe užtikrinti Teisingumo Teismo praktikos, susijusios su naudotų importuotų transporto priemonių apmokestinimu, nuoseklumą.
18.
2014 m. vasario 14 d., remdamasis Procedūros reglamento 101 straipsniu, Teisingumo Teismas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo paprašė vėliausiai 2014 m. kovo 5 d. pateikti paaiškinimus dėl OUG Nr. 9/2013 taikytinumo ginčui pagrindinėje byloje. 2014 m. kovo 4 d. Teisingumo Teismas gavo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo atsakymą.
19.
2014 m. kovo 25 d. įvyko teismo posėdis, per kurį I. Nicula, Rumunijos vyriausybė ir Komisija pateikė savo žodines pastabas.
V – Analizė
A – Dėl priimtinumo
20.
Rumunijos vyriausybė mano, kad šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą nepriimtinas, nes atsakymas į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimą nenaudingas sprendžiant ginčą pagrindinėje byloje. Anot Rumunijos vyriausybės, OUG Nr. 9/2013 netaikomas ginčui pagrindinėje byloje dėl dviejų priežasčių.
21.
Pirma, Rumunijos vyriausybė mano, kad galimo pagal ankstesnius nei OUG Nr. 9/2013 norminius teisės aktus sumokėtų mokesčių ir aplinkos mokesčio skirtumo grąžinimo neteisminė procedūra, įtvirtinta šio nepaprastojo potvarkio 12 straipsnyje, visiškai nesusijusi su prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiu teismu ir netaikoma ginčui pagrindinėje byloje.
22.
Vis dėlto Rumunijos vyriausybė mano, kad ši neteisminė grąžinimo procedūra netrukdo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui nurodyti grąžinti visą I. Nicula sumokėtą aplinkos taršos mokesčio sumą.
23.
Antra, Rumunijos vyriausybė mano, kad pagal principą tempus regit actum OUG Nr. 9/2013, įsigaliojęs 2013 m. kovo 15 d., netaikomas prašymui grąžinti I. Nicula 2009 m. sumokėtą taršos mokestį. Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas neturėtų taikyti šio nepaprastojo potvarkio 12 straipsnio.
24.
Atsižvelgdamas į šiuos argumentus, Teisingumo Teismas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo paprašė pateikti poziciją dėl OUG Nr. 9/2013, būtent dėl jo 12 straipsnio, taikytinumo ginčui pagrindinėje byloje.
25.
Atsakyme, kurį Teisingumo Teismas gavo 2014 m. kovo 13 d., prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas patvirtino, kad OUG Nr. 9/2013 12 straipsnis taikytinas ginčui pagrindinėje byloje. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas teigė, kad vyriausybės pateiktas šio nepaprastojo potvarkio aiškinimas neturi jokio teisinio pagrindo ir dėl tokio aiškinimo šio potvarkio 12 straipsnis netenka prasmės.
26.
Remiantis Teisingumo Teismo praktika, „pagal [SESV 267] straipsnyje nurodytą procedūrą, grindžiamą aiškiu nacionalinių teismų ir Teisingumo Teismo funkcijų atskyrimu, bet koks nagrinėjamų faktinių aplinkybių įvertinimas priskiriamas nacionalinio teismo kompetencijai. Be to, tik nacionalinis teismas, nagrinėjantis bylą ir turintis prisiimti atsakomybę dėl priimtino teismo sprendimo, atsižvelgdamas į konkrečias aplinkybes vertina tiek prejudicinio sprendimo reikalingumą savo sprendimui priimti, tiek Teisingumo Teismui pateikiamų klausimų reikšmingumą. Todėl Teisingumo Teismas iš principo turi priimti sprendimą tuo atveju, jei pateikti klausimai susiję su [Sąjungos] teisės išaiškinimu“ (
6
).
27.
Kadangi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas patvirtino, kad OUG Nr. 9/2013 taikytinas ginčui pagrindinėje byloje, reikia atmesti Rumunijos vyriausybės prieštaravimus dėl šio prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimtinumo.
B – Dėl esmės
28.
Prejudicinį klausimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar tokios nuostatos, kaip antai OUG Nr. 9/2013, atitinka SESV 110 straipsnį, lygybės prieš įstatymą ir diskriminacijos uždraudimo principus, įtvirtintus Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 20 ir 21 straipsniuose, teisės į nuosavybę principą, įtvirtintą šios Chartijos 17 straipsnyje, ir teisinio saugumo, įstatymo negaliojimo atgaline data ir non reformatio in peius principus.
1. Šioje byloje taikytini Sąjungos teisės principai ar nuostatos
29.
I. Nicula kaltinimo esmė yra tokia, kad vadovaujantis OUG Nr. 9/2013 12 straipsniu paliekama galioti dėl aplinkos taršos mokesčio sukurta į Rumuniją importuotų naudotų transporto priemonių ir Rumunijos rinkoje jau esančių transporto priemonių, kurioms šiuo pagrindu mokestis netaikomas, diskriminacija. Mano nuomone, kaip nurodyta bylose Tatu (EU:C:2011:219), Nisipeanu (EU:C:2011:466), Druţu (EU:C:2011:478), Micşa (EU:C:2011:479), Vijulan (EU:C:2011:477) ir Câmpean ir Ciocoiu (EU:C:2014:229), taikytina norma yra SESV 110 straipsnis, pagal kurį draudžiami diskriminaciniai mokesčiai, ir taikytinas principas, pagal kurį pažeidžiant Sąjungos teisę, būtent SESV 110 straipsnį, bet kokie surinkti mokesčiai turi būti grąžinami mokesčių mokėtojui.
30.
Remiantis Chartijos 52 straipsnio 2 dalimi, „šios Chartijos pripažintos teisės, reglamentuojamos Sutartyse, įgyvendinamos jose nustatytomis sąlygomis ir neperžengiant jose nustatytų ribų“. Todėl, kai Teisingumo Teismas aiškina Sąjungos teisę, nereikia nagrinėti kitų Chartijoje nustatytų taisyklių ar principų taikytinumo byloje. Tas pats pasakytina ir apie kitus bendruosius principus, nurodytus prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo, kuris vis dėlto šiomis taisyklėmis ir principais gali remtis, pavyzdžiui, nagrinėdamas OUG Nr. 9/2013 konstitucingumą pagal Rumunijos teisę.
2. Teisingumo Teismui pateikti argumentai
31.
I. Nicula mano, kad įvedus naują aplinkos taršos mokestį, pavadintą „aplinkos mokesčiu“, ir Rumunijos mokesčių administratoriui suteikus teisę mokesčių mokėtojui grąžinti tik skirtumą, susidariusį tarp aplinkos mokesčio sumos ir jau sumokėto aplinkos taršos mokesčio sumos, OUG Nr. 9/2013, be kita ko, siekiama užkirsti kelią bet kokiai galimybei susigrąžinti aplinkos taršos mokestį, kuriuo buvo apmokestinama iki aplinkos mokesčio įvedimo.
32.
Be to, I. Nicula mano, kad pats aplinkos mokestis prieštarauja SESV 110 straipsniui, nes dėl jo įtvirtinama diskriminacija tarp:
—
pirma, kitoje nei Rumunija valstybėje narėje pirktų naudotų transporto priemonių savininkų, kaip antai I. Nicula, kurie jas registruodami Rumunijoje sumokėjo aplinkos taršos mokestį ir jo dar nesusigrąžino, kuriems aplinkos mokestis yra nedelsiant mokėtinas įskaitant visą ar dalį anksčiau sumokėto mokesčio, ir
—
antra, Rumunijoje jau registruotų transporto priemonių savininkų, kurie aplinkos mokestį turi mokėti tik galimo nuosavybės teisės perdavimo trečiajam asmeniui atveju.
33.
Be to, I. Nicula teigia, kad aplinkos mokestis yra ir diskriminacinė mokestinė prievolė, nes pagal OUG Nr. 9/2013 neužtikrinama, kad už naudotas transporto priemones, importuotas iš kitos valstybės narės, mokėtinas mokestis neviršys mokesčio, įtraukto į panašių Rumunijoje jau registruotų transporto priemonių vertę, sumos.
34.
Rumunijos vyriausybė tvirtina, kad OUG Nr. 9/2013 visiškai atitinka Sprendime Tatu (EU:C:2011:219) nustatytas taisykles. Ji mano, kad aplinkos mokestis grindžiamas objektyviais ir skaidriais kriterijais, kaip antai transporto priemonės variklio darbiniu tūriu, Europos išmetamųjų teršalų standartu ar išmetamo anglies dioksido kiekiu. Be to, mokesčio dydžiu tinkamai atsižvelgiama į realią naudoto automobilio rinkos vertę, apskaičiuojamą transporto priemonės pateikimo rinkai momentu, ir mokestis gali būti ginčijamas administracine ar teismine tvarka, siekiant įrodyti didesnį nuvertėjimą, nei nustatytas pritaikius nuvertėjimo normatyvus. Todėl Rumunijos vyriausybė teigia, kad importuotoms transporto priemonėms nustatytas aplinkos mokestis neviršija likusios mokėti mokesčio sumos, apskaičiuotos pagal nacionalinėje teritorijoje jau registruotų panašių naudotų transporto priemonių vertę.
35.
Rumunijos vyriausybė primena ir tai, kad aplinkos mokestis privalomas ir mokėtinas nacionaliniame transporto priemonių parke jau esančių transporto priemonių pirmo nuosavybės teisės perdavimo momentu iki minėto mokesčio įvedimo, įskaitant ir už transporto priemones, už kurias ankstesni aplinkos taršos mokesčiai nebuvo mokami, kaip to buvo reikalaujama pagal sprendimus Tatu (EU:C:2011:219) ir Nisipeanu (EU:C:2011:466).
36.
Todėl Rumunijos vyriausybė daro išvadą, kad toks nacionalinės teisės aktas, kaip antai OUG Nr. 9/2013, neprieštarauja SESV 110 straipsniui.
37.
Komisijos nuomone, OUG Nr. 9/2013 nustatyta sistema prieštarauja SESV 110 straipsniui, nes ji taikoma atgaline data apmokestinamiesiems įvykiams, vykusiems prieš įsigaliojant OUG Nr. 9/2013, ir taip paliekama galioti Teisingumo Teismo sprendime Tatu (EU:C:2011:219) konstatuota diskriminacinė praktika.
3. Vertinimas
38.
Pirmiausia primintina, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką teisė susigrąžinti pažeidžiant Sąjungos teisę valstybėje narėje surinktus mokesčius yra Sąjungos teisės nuostatomis, kuriomis tokie mokesčiai draudžiami, jos subjektams suteikiamų teisių pasekmė ir papildymas. Todėl iš principo valstybė narė turi sugrąžinti pažeidžiant Sąjungos teisę surinktus mokesčius (
7
). Be to, kai valstybėje narėje mokesčiai surinkti pažeidžiant Sąjungos teisę, subjektai turi teisę ne tik į taip surinkto mokesčio grąžinimą, bet ir nuo mokesčio sumokėjimo momento teisę gauti su mokesčiu susijusias palūkanas (
8
).
39.
Yra tik viena šios taisyklės išimtis, t. y. mokesčio perkėlimas kitiems subjektams (
9
) ir, nesant reglamentuojančių Sąjungos teisės aktų, jai taikomos nacionalinės procedūros taisyklės ir turi būti laikomasi lygiavertiškumo ir veiksmingumo principų (
10
).
40.
Šiuo klausimu primintina, kad Teisingumo Teismas jau nusprendė, jog visomis OUG Nr. 50/2008 redakcijomis buvo nustatyta apmokestinimo sistema, pagal kurią atgrasoma nuo kitose valstybėse narėse pirktų naudotų transporto priemonių registravimo Rumunijoje, taigi šis potvarkis prieštarauja SESV 110 straipsniui (
11
).
41.
Todėl Rumunija turi grąžinti aplinkos taršos mokestį I. Nicula.
42.
Tai reiškia, kad valstybės narės gali nustatyti transporto priemonėms taikomus naujus mokesčius aplinkos politikos ar bendrosios politikos sumetimais priimdamos naujus teisės aktus, jeigu šie mokesčiai neatgraso nuo prekių iš kitų valstybių narių importo nacionalinių produktų naudai ir taip nepažeidžiamas SESV 110 straipsnis (
12
).
43.
Manau, būtent po to, kai buvo priimtas Sprendimas Tatu (EU:C:2011:219), tam, kad įvykdytų savo pareigas pagal Sąjungos teisę, Rumunijos valdžios institucijos turėjo pasirinkti vieną iš dviejų galimybių: arba panaikinti aplinkos taršos mokestį ir grąžinti kaip šį mokestį surinktas sumas jį jau sumokėjusiems mokesčių mokėtojams ir nustatyti SESV 110 straipsnį atitinkantį naują mokestį ar jo nenustatyti, arba išlaikyti aplinkos taršos mokestį (nesvarbu, kaip pavadintą), bet iš karto jį rinkti ir iš Rumunijoje jau registruotų naudotų automobilių savininkų.
44.
Rumunijos vyriausybė nepasirinko nė vienos iš šių galimybių, o priimdama OUG Nr. 9/2013 nustatė sistemą, pagal kurią visas transporto priemones, nesvarbu, ar jos importuotos, ar ne, apmokestino nauju mokesčiu nuo būsimos datos ir mokesčių administratoriui leido pasilikti neteisėtai surinktas aplinkos taršos mokesčio sumas iki artimiausio atitinkamos transporto priemonės nuosavybės teisės perdavimo, kai turės būti mokamas aplinkos mokestis.
45.
Iš tikrųjų, kaip tvirtina prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, OUG Nr. 9/2013 12 straipsniu ribojamas pagal OUG Nr. 50/2008 surinkto aplinkos taršos mokesčio grąžinimas, t. y. grąžinamas tik aplinkos mokesčio sumos ir aplinkos taršos mokesčio sumos skirtumas. Taigi anksčiau sumokėto mokesčio suma įskaitoma kaip aplinkos mokestis, o, kiek tai susiję su Rumunijoje jau registruotomis transporto priemonėmis tuo metu, kai įsigaliojo OUG Nr. 50/2008, šiuo pagrindu joms nebuvo taikomas šis mokestis, aplinkos mokestis tampa mokėtinas tik nuo artimiausio šių transporto priemonių nuosavybės teisės perdavimo.
46.
Todėl kyla klausimas, ar valstybė narė gali atsisakyti grąžinti Sąjungos teisei prieštaraujantį mokestį, nustatydama naują mokestį, galbūt mokėtiną ateityje, ir priimdama teisės aktus, pagal kuriuos mokesčių administratoriui leidžiama pasilikti surinktą mokestį, pripažintą prieštaraujančiu Sąjungos teisei, iki to momento, kol naujas mokestis tampa mokėtinas, ir tuo pačiu momentu kompensuoti skirtumą.
47.
Šiomis aplinkybėmis, nors ši byla susijusi su aplinkos taršos mokesčio grąžinimu, o ne su apmokestinimu aplinkos mokesčiu, reikia išnagrinėti, ar OUG Nr. 9/2013 4 ir 12 straipsniais, pagal kuriuos aplinkos taršos mokesčio grąžinimas nukeliamas iki datos, kai tampa mokėtinas aplinkos mokestis, ir jeigu aplinkos taršos mokesčio suma viršija aplinkos mokesčio sumą, vykdoma pareiga grąžinti pažeidžiant Sąjungos teisę surinktus mokesčius ir panaikinti SESV 110 straipsniu draudžiamą diskriminaciją, kuri buvo nustatyta pagal OUG Nr. 50/2008. Nors per teismo posėdį I. Nicula ir Rumunijos vyriausybė daug diskutavo dėl aplinkos mokesčio apskaičiavimo metodo, ši byla susijusi tik su aplinkos taršos mokesčio grąžinimu. Todėl aplinkos mokesčio apskaičiavimo metodo atitiktis SESV 110 straipsniui nėra prejudicinio klausimo dalis.
a) Teisingumo Teismo praktikos, susijusios su naudotomis importuotomis motorinėmis transporto priemonėmis, nuoseklumas
48.
Per teismo posėdį Rumunijos vyriausybė savo prašymą paskirti šią bylą nagrinėti didžiajai kolegijai grindė, pirma, Sprendimo Nádasdi ir Németh (
13
) ir, antra, sprendimų Tatu (
14
) ir Nisipeanu (
15
) nenuoseklumu.
49.
Anot Rumunijos vyriausybės, neįmanoma suderinti Sprendimo Nádasdi ir Németh, kuriame Teisingumo Teismas nusprendė, kad „[pirmą kartą į Vengriją importuotų naudotų transporto priemonių] palyginimas su naudotais automobiliais, pradėtais eksploatuoti Vengrijoje iki Registracijos mokesčio įstatymo įsigaliojimo, nėra reikalingas“ (
16
), ir sprendimų Tatu ir Nisipeanu, kuriuose Teisingumo Teismas išnagrinėjo aplinkos taršos mokesčio importuotoms naudotoms transporto priemonėms ir panašioms naudotoms transporto priemonėms, kurios įregistruotos nacionalinėje teritorijoje prieš įsigaliojant OUG Nr. 50/2008 (
17
), neutralumą.
50.
Primenu, kad, priešingai nei bylos Nádasdi ir Németh, Tatu ir Nisipeanu, ši byla susijusi su ieškiniu dėl pripažinto nesuderinamu su SESV 110 straipsniu mokesčio grąžinimo, o ne su aplinkos mokesčio atitiktimi šiam straipsniui. Todėl Rumunijos vyriausybės nurodytas vienodos Teisingumo Teismo praktikos klausimas nekyla, o sprendimai, kuriais reikia remtis dėl šioje byloje nagrinėjamo aplinkos taršos mokesčio, neginčytinai yra sprendimai Tatu ir Nisipeanu, priimti gerokai vėliau nei Sprendimas Nádasdi ir Németh.
b) Dėl tokios taisyklės, kokia numatyta OUG Nr. 9/2013 4 straipsnyje, atitikties SESV 110 straipsniui
51.
Nustatyta, jog pagal SESV 110 straipsnio pirmą pastraipą reikalaujama, kad vidaus apmokestinimas būtų visiškai neutralus jau esančių nacionalinėje rinkoje produktų ir panašių importuotų produktų konkurencijos atžvilgiu (
18
).
52.
Todėl reikia išnagrinėti, ar pagal OUG Nr. 9/2013 4 straipsnį importuotos naudotos transporto priemonės ir iki OUG Nr. 50/2008 įsigaliojimo Rumunijoje registruotos naudotos transporto priemonės, kurioms šiuo pagrindu aplinkos taršos mokestis netaikomas, apmokestinamos tokiu pačiu mokesčiu.
53.
Mano nuomone, 4 straipsnio c ir d punktų formuluotėse nėra diskriminacijos, kuri buvo konstatuota Sprendime Tatu (EU:C:2011:219), nes prieš įsigaliojant OUG Nr. 50/2008 Rumunijoje registruotos naudotos transporto priemonės, kurioms šiuo pagrindu netaikytas aplinkos taršos mokestis, apmokestintos nauju mokesčiu taip pat kaip naudotos transporto priemonės, dėl kurių Rumunijos teismas po to, kai buvo priimtas Sprendimas Tatu, nurodė arba grąžinti aplinkos taršos mokestį, arba registruoti neimant aplinkos taršos mokesčio.
54.
Aplinkos mokestis ne tik iš esmės taikytinas abiem minėtoms kategorijoms, bet ir tampa mokėtinas tuo pačiu laiku, t. y. būsimo nuosavybės teisės perdavimo momentu.
55.
Remiantis tokiu vertinimu, I. Nicula turėtų būti grąžintas su Sąjungos teise nesuderinamas aplinkos taršos mokestis, o naujuoju aplinkos mokesčiu prireikus jis gali būti apmokestinamas tik ateityje perduodant jo transporto priemonės nuosavybės teisę.
56.
Kadangi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad nagrinėjamoje byloje taikytinas ir OUG Nr. 9/2013 12 straipsnis, reikia išnagrinėti ir šiame straipsnyje nustatytos taisyklės, pagal kurią aplinkos taršos mokestis (šiuo atveju sumokėtas I. Nicula) jam gali būti grąžinamas tik jeigu jis viršija ir tiek, kiek viršija aplinkos mokestį, mokėtiną už nagrinėjamą transporto priemonę, atitiktį Sąjungos teisei.
c) Dėl tokios taisyklės, kokia nustatyta OUG Nr. 9/2013 12 straipsnyje, atitikties SESV 110 straipsniui ir pareigos grąžinti pažeidžiant Sąjungos teisę sumokėtą mokestį
57.
Primenu, kad OUG Nr. 50/2008 įtvirtinta diskriminacija pasireiškė tuo, kad dėl aplinkos taršos mokesčio „už importuotas transporto priemones, kurios yra labai senos ir nusidėvėjusios, <…> [buvo] renkamas mokestis, kurio dydis [galėjo] būti apie 30 % jų rinkos vertės, nors panašios transporto priemonės, parduodamos vidaus naudotų transporto priemonių rinkoje, [nebuvo] apmokestinamos jokiu panašiu mokesčiu“ (
19
). Tuo remdamasis, Teisingumo Teismas nusprendė, kad dėl aplinkos taršos mokesčio „[buvo] atgrasoma nuo kitose valstybėse narėse nei Rumunija pirktų naudotų transporto priemonių importo ir jų eksploatavimo Rumunijoje“ (
20
).
58.
Anot Rumunijos vyriausybės, Rumunija įvykdė sprendimuose Tatu (EU:C:2011:219) ir Nisipeanu (EU:C:2011:466) keliamus reikalavimus priimdama OUG Nr. 9/2013 4 straipsnio c punktą, kuriuo aplinkos mokesčiu apmokestintos ir Rumunijoje jau registruotos transporto priemonės, kurioms nebuvo taikytas aplinkos taršos mokestis, nuo artimiausio šių transporto priemonių nuosavybės teisės perdavimo.
59.
Priešingai, manau, šio nepaprastojo potvarkio 12 straipsnis (kuris, kaip manė Rumunijos vyriausybė, netaikytinas nagrinėjam ginčui) (
21
) nepašalina ankstesniais teisės aktais sukurtos diskriminacijos.
60.
Iš tikrųjų šiuo straipsniu mokesčių administratoriui leidžiama išlaikyti kaip aplinkos taršos mokestį jau sumokėtą sumą iki galimo atitinkamos transporto priemonės nuosavybės teisės perdavimo. Tai daroma neatsižvelgiant į palūkanas, kurios priklausytų aplinkos taršos mokestį sumokėjusiems mokesčių mokėtojams, ir nenumatytas šio mokesčio ir su juo susijusių palūkanų grąžinimo mechanizmas tuo atveju, jei ateityje šios transporto priemonės nuosavybės teisė nebus perduodama.
61.
Kaip teigia I. Nicula, gali įvykti taip, kad naudotos transporto priemonės, kuri OUG Nr. 50/2008 įsigaliojimo momentu jau buvo registruota Rumunijoje, arba kuri, kaip I. Nicula atveju, buvo importuota galiojant šiam nepaprastajam potvarkiui, nuosavybės teisė nebus perduota, nes didelė dalis šių transporto priemonių gali būti labai senos. Taip gali nutikti ir jei atitinkama transporto priemonė pavogta ar sunaikinta.
62.
Todėl, kaip pažymi Komisija, visiems sandoriams, sudarytiems per OUG Nr. 50/2008 galiojimo laikotarpį, aplinkos mokestis taikomas nevienodai. Nors juo apmokestinamos Rumunijoje jau registruotos naudotos transporto priemonės, kurios šiuo pagrindu buvo atleistos nuo aplinkos taršos mokesčio, aplinkos mokestis tampa mokėtinas tik tada, kai, įsigaliojus OUG Nr. 9/2013, pirmą kartą perduodama šios transporto priemonės nuosavybės teisė, o pagal 12 straipsnį, įsigaliojus OUG Nr. 50/2008, mokesčių administratorius gali negrąžinti pažeidžiant SESV 110 straipsnį jau sumokėtos aplinkos taršos mokesčio sumos už naudotas importuotas transporto priemones.
63.
Rumunijos vyriausybė šį nevienodą vertinimą mėgina pagrįsti ir teigia, kad tam tikri panašių situacijų vertinimo skirtumai susiję su teisės aktų pakeitimais, siekiant atkurti teisėtumą po to, kai buvo priimtas Teisingumo Teismo sprendimas, kuriuo nacionalinės teisės nuostata pripažinta neatitinkančia Sąjungos teisės. Nepritariu šiai nuomonei, kuri kelia grėsmę Sąjungos teisės taikymo veiksmingumui ir vienodumui. Priešingai, Teisingumo Teismui konstatavus Sąjungos teisės pažeidimą, valstybės narės šį pažeidimą turi atitaisyti ir pašalinti visus jo padarinius.
64.
Kaip ir Komisija, manau, OUG Nr. 9/2013 12 straipsnis nesuderinamas su SESV 110 straipsniu ir dėl jo nevykdoma Rumunijos pareiga grąžinti pažeidžiant šį Sutarties straipsnį sumokėtą aplinkos taršos mokestį.
65.
Šiomis aplinkybėmis I. Nicula turi būti grąžinta aplinkos taršos mokesčio suma ir su juo susijusios palūkanos.
66.
Taigi į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimą reikia atsakyti, jog SESV 110 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį draudžiama tokia nacionalinė transporto priemonių apmokestinimo sistema, kokia nustatyta pagal OUG Nr. 9/2013 4 ir 12 straipsnius.
C – Dėl sprendimo poveikio apribojimo laiko atžvilgiu
67.
Tuo atveju, jei Teisingumo Teismas nuspręs, kad pagal SESV 110 straipsnį draudžiama tokia kaip nagrinėjamoji apmokestinimo sistema, Rumunijos vyriausybė Teisingumo Teismo prašo apriboti sprendimo poveikį laiko atžvilgiu.
1. Rumunijos vyriausybės argumentai
68.
Rumunijos vyriausybė teigia, kad įvesdama nagrinėjamą apmokestinimo sistemą ji elgėsi sąžiningai ir siekė laikytis sprendimų Tatu (EU:C:2011:219) ir Nisipeanu (EU:C:2011:466). Be to, ji teigia, kad sumokėtų mokesčių grąžinimas sukeltų didelių sunkumų Rumunijos valstybei.
69.
Per teismo posėdį Rumunijos vyriausybė tvirtino, kad pagal OUG Nr. 9/2013 (
22
) visa surinkta suma sudaro 3288565944 RON (apie 750 milijonų eurų). Remiantis jos pačios skaičiavimu, palūkanos už šią sumą viršytų 1583545688 RON (apie 360 milijonų eurų), o iš viso Rumunijos biudžetui tai kainuotų apie 1,1 milijardo eurų. Anot Rumunijos vyriausybės, ši suma sudaro 36,5 % deficito, numatyto 2013 m. biudžete, ir jos grąžinimas gali pakenkti numatytoms aplinkos apsaugos programoms ir projektams.
70.
Be to, Rumunijos vyriausybė pabrėžia, kad 2013 m. Rumunijos biudžeto deficitas yra 2,97 milijardo eurų ir kad surinktų sumų ir su jomis susijusių palūkanų grąžinimas biudžeto deficitą padidintų 0,8 %, o tai keltų grėsmę Sutartyje dėl stabilumo, koordinavimo ir valdysenos ekonominėje ir pinigų Sąjungoje Rumunijai nustatytos pareigos kiek galima sumažinti biudžeto deficitą laikymuisi.
71.
Per teismo posėdį I. Nicula ginčijo ir Rumunijos vyriausybės nurodytų skaičių patikimumą, remdamasis Administraţia Fondului pentru Mediu (Aplinkos fondo administracija) paskelbtais duomenimis, pagal kuriuos, įsigaliojus OUG Nr. 9/2013, surinkto aplinkos mokesčio suma 2013 m. sudarė apie 730 milijonų RON, o ne 3288565944 RON. I. Nicula ginčijo ir 1583545688 RON palūkanų sumą, tačiau kito skaičiaus nepateikė. Anot jo, visa grąžintina suma sudaro tik 0,83 % 2013 m. Rumunijos biudžeto.
72.
Atsakydama Rumunijos vyriausybė neginčijo I. Nicula pateiktų skaičių.
2. Vertinimas
73.
Pirmiausia šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal nusistovėjusią teismo praktiką Sąjungos teisės normos išaiškinimas, kurį pateikia Teisingumo Teismas įgyvendindamas pagal SESV 267 straipsnį jam suteiktą kompetenciją, paaiškina ir patikslina šios normos prasmę ir apimtį, kaip ji turi arba turėjo būti suprantama ir taikoma nuo įsigaliojimo momento. Iš to darytina išvada, kad taip išaiškintą normą pats teismas gali ir turi taikyti net tiems teisiniams santykiams, kurie atsirado ir buvo užmegzti prieš priimant sprendimą dėl prašymo išaiškinti, jei, be to, įvykdytos sąlygos, leidžiančios kompetentinguose teismuose nagrinėti ginčą dėl tos normos taikymo (
23
).
74.
Remdamasis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika, byloje, kurioje priimtas Sprendimas T‑Mobile Austria, savo pateiktoje išvadoje nurodžiau, jog „<…> tik išimtiniais atvejais Teisingumo Teismas, taikydamas bendrąjį Sąjungos teisės teisinio saugumo principą, gali būti priverstas apriboti visų suinteresuotųjų asmenų teisę remtis jo išaiškinta norma siekiant užginčyti sąžiningai susiklosčiusius teisinius santykius. Kad būtų galima nuspręsti dėl tokio apribojimo, turi būti tenkinami du esminiai kriterijai, t. y. suinteresuotųjų asmenų sąžiningumas ir didelių sunkumų rizika“ (
24
).
75.
Mano nuomone, šioje byloje netenkinamas nė vienas iš kriterijų.
76.
Dėl sąžiningumo kriterijaus Rumunijos vyriausybė pažymi, kad OUG Nr. 9/2013 priimtas siekiant užtikrinti, kad Rumunija vykdytų pareigas, kurios jai nustatytos pagal SESV 110 straipsnį, kaip jį išaiškino Teisingumo Teismas sprendimuose Tatu (EU:C:2011:219) ir Nisipeanu (EU:C:2011:466).
77.
Tačiau, pagal OUG Nr. 9/2013 nustačius skirtingą taikymą importuotoms transporto priemonėms ir Rumunijoje jau registruotoms transporto priemonėms, dėl priežasčių, kurias nurodžiau šios išvados 59–64 punktuose, ir toliau paliekama galioti diskriminacija, kuri iš pradžių buvo įtvirtinta OUG Nr. 50/2008, o to Rumunijos vyriausybė negalėjo nežinoti.
78.
Jei sąžiningumo kriterijus netenkinamas, „nebūtina tikrinti, ar tenkinamas <…> antrasis kriterijus, susijęs su rimtų sunkumų rizika“ (
25
). Vis dėlto, galvodamas apie naudą Teisingumo Teismui, pateikiu keletą apmąstymų dėl šio kriterijaus.
79.
Visų pirma primenu, kad Rumunijos vyriausybė jau prašė apriboti Sprendimo Nisipeanu (EU:C:2011:466) poveikį laiko atžvilgiu. Šiuo klausimu Teisingumo Teismas nusprendė, kad „finansinės pasekmės, kurių gali kilti valstybei narei dėl sprendimo, priimto byloje dėl prejudicinio sprendimo, pačios savaime nepateisina tokio sprendimo veikimo laiko atžvilgiu apribojimo <…> Tokio apribojimo prašanti valstybė narė Teisingumo Teismui turi pateikti statistinius duomenis, įrodančius didelių ekonominių sunkumų riziką <…>“ (
26
).
80.
Rumunijos vyriausybės prašymas buvo atmestas dėl to, kad „nesant tikslesnių statistinių duomenų, leidžiančių daryti išvadą, jog yra grėsmė, kad dėl šio sprendimo poveikio Rumunijos ekonomika gali būti sunkiai sutrikdyta, negalima laikyti, kad tenkinama sąlyga, susijusi su dideliais sunkumais“ (
27
).
81.
Mano nuomone, Rumunijos vyriausybės nurodyti skaičiai ir šalių nesutarimas dėl šių skaičiavimų neturi reikšmės, nes ši byla susijusi ne su sumų, surinktų pagal OUG Nr. 9/2013, grąžinimo klausimu, o su sumų, surinktų pagal ankstesnius teisės aktus, be kita ko, OUG Nr. 50/2008, grąžinimu. Todėl, nesant tikslių statistinių duomenų, leidžiančių daryti išvadą, kad dėl šio sprendimo poveikio kyla grėsmė, jog Rumunijos ekonomika bus labai sutrikdyta, manau, kad, kaip ir byloje Nisipeanu (EU:C:2011:466), sąlyga, susijusi su didelių sunkumų buvimu, netenkinama.
82.
Bet kuriuo atveju, kaip minėjau šios išvados 43 punkte, po to, kai buvo priimtas Sprendimas Tatu (EU:C:2011:219), Rumunijos vyriausybė turėjo arba panaikinti aplinkos taršos mokestį ir grąžinti kaip šį mokestį surinktas sumas jį sumokėjusiems mokesčių mokėtojams, arba išlaikyti aplinkos taršos mokestį (nesvarbu, kaip pavadintą), bet iš karto ir nedelsiant juo apmokestinti ir Rumunijoje jau registruotų naudotų automobilių savininkus, kuriems šiuo pagrindu aplinkos taršos mokestis netaikytas.
83.
Kadangi Rumunijos vyriausybė, priimdama OUG Nr. 9/2013, nusprendė išlaikyti aplinkos taršos mokestį, pavadintą aplinkos mokesčiu, tam, kad būtų išvengta biudžeto sutrikdymo ir pašalinta pagal OUG Nr. 50/2008 sukurta diskriminacija, pakako apmokestinti aplinkos mokesčiu už Rumunijoje jau registruotas naudotas transporto priemones, už kurias aplinkos taršos mokestis netaikytas, ir tai padaryti nedelsiant, o ne artimiausio šių transporto priemonių nuosavybės teisės perdavimo momentu.
84.
Todėl, nors pagal esamą sistemą I. Nicula turi teisę į tai, kad jam būtų grąžintas 2009 m. sumokėtas aplinkos taršos mokestis, Rumunija gali išvengti bet kokios su biudžetu susijusios grėsmės iš dalies pakeisdama OUG Nr. 9/2013 taip, kad nuo OUG Nr. 50/2008 įsigaliojimo momento aplinkos mokesčiu būtų apmokestinami Rumunijoje jau registruotų naudotų transporto priemonių savininkai, kurie anksčiau buvo atleisti nuo aplinkos taršos mokesčio.
85.
Remiantis pateiktais argumentais darytina išvada, kad nereikia riboti teismo sprendimo poveikio laiko atžvilgiu.
VI – Išvada
86.
Teisingumo Teismui siūlau į Tribunalul Sibiu pateiktą prejudicinį klausimą atsakyti taip:
SESV 110 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį draudžiama tokia nacionalinė transporto priemonių apmokestinimo sistema, kokia nustatyta pagal Vyriausybės nepaprastojo potvarkio Nr. 9/2013 dėl aplinkos mokesčio motorinėms transporto priemonėms 4 ir 12 straipsnius.
(
1
)	Originalo kalba: prancūzų.
(
2
)	Žr. sprendimus Tatu (C‑402/09, EU:C:2011:219), Nisipeanu (C‑263/10, EU:C:2011:466), Nutartis Druţu (C‑438/10, EU:C:2011:478), Micşa (C‑573/10, EU:C:2011:479), Vijulan (C‑335/10, EU:C:2011:477) ir Câmpean ir Ciocoiu (C‑97/13 ir C‑214/13, EU:C:2014:229).
(
3
)	61 punktas.
(
4
)	Ten pat (58 punktas). Sprendimu Nisipeanu (EU:C:2011:466) ir nutartimis Druţu (EU:C:2011:478), Micşa (EU:C:2011:479), Vijulan (EU:C:2011:477) pakeistos OUG Nr. 50/2008 redakcijos taip pat pripažintos prieštaraujančiomis Sąjungos teisei.
(
5
)	Žr. Nutarties Câmpean ir Ciocoiu, EU:C:2014:229, 31–33 punktus.
(
6
)	Sprendimas Zurita García ir Choque Cabrera (C‑261/08 ir C‑348/08, EU:C:2009:648, 34 punktas). Taip pat šiuo klausimu žr. sprendimus IKA (C‑326/00, EU:C:2003:101, 27 punktas), Keller (C‑145/03, EU:C:2005:211, 33 punktas), Conseil général de la Vienne (C‑419/04, EU:C:2006:419, 19 punktas) ir Gómez‑Limón Sánchez‑Camacho (C‑537/07, EU:C:2009:462, 24 punktas).
(
7
)	Žr. sprendimus San Giorgio (199/82, EU:C:1983:318, 12 punktas), Metallgesellschaft ir kt. (C‑397/98 ir C‑410/98, EU:C:2001:134, 84 punktas), Test Claimants in the FII Group Litigation (C‑446/04, EU:C:2006:774, 202 punktas) ir Test Claimants in the Franked Investment Income Group Litigation (C‑362/12, EU:C:2013:834, 30 punktas).
(
8
)	Žr. Sprendimą Irimie (C‑565/11, EU:C:2013:250, 29 punktas).
(
9
)	Žr., be kita ko, Sprendimą Lady & Kid ir kt. (C‑398/09, EU:C:2011:540, 20 punktas).
(
10
)	Pavyzdžiui, žr. sprendimus Danfoss ir Sauer‑Danfoss (C‑94/10, EU:C:2011:674, 24 punktas ir nurodyta teismų praktika) ir Irimie (EU:C:2013:250, 23 punktas).
(
11
)	Sprendimas Nisipeanu (EU:C:2011:466, 27–29 punktai). Taip pat, kiek tai susiję su OUG Nr. 9/2012, žr. Nutartį Câmpean ir Ciocoiu (EU:C:2014:229, 31–33 punktai).
(
12
)	Sprendimas Nádasdi ir Németh (C‑290/05 ir C‑333/05, EU:C:2006:652, 49 punktas).
(
13
)	EU:C:2006:652.
(
14
)	EU:C:2011:219.
(
15
)	EU:C:2011:466.
(
16
)	EU:C:2006:652, 49 punktas.
(
17
)	EU:C:2011:219, 38 punktas ir EU:C:2011:466, 20 punktas.
(
18
)	Žr. sprendimus Komisija / Danija (C‑47/88, EU:C:1990:449, 8 ir 9 punktai) ir Tatu (EU:C:2011:219, 34 punktas).
(
19
)	Sprendimas Tatu (EU:C:2011:219, 58 punktas).
(
20
)	Ten pat.
(
21
)	Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas atmetė šią poziciją rašytiniame atsakyme į Teisingumo Teismo atsiųstą prašymą pateikti paaiškinimus.
(
22
)	Atsakydama į mano per teismo posėdį pateiktą klausimą Rumunijos vyriausybė patvirtino, kad ji iš tikrųjų kalbėjo apie sumas, surinktas pagal OUG Nr. 9/2013.
(
23
)	Žr. sprendimus Barreira Pérez (C‑347/00, EU:C:2002:560, 44 punktas), Linneweber ir Akritidis (C‑453/02 ir C‑462/02, EU:C:2005:92, 41 punktas) ir Meilicke ir kt. (C‑292/04, EU:C:2007:132, 34 punktas).
(
24
)	Išvada byloje, kurioje priimtas Sprendimas T‑Mobile Austria (C‑616/11, EU:C:2013:691, 96 punktas). Žr. sprendimus Vroege (C‑57/93, EU:C:1994:352, 21 punktas), Cooke (C‑372/98, EU:C:2000:558, 42 punktas), Skov ir Bilka (C‑402/03, EU:C:2006:6, 51 punktas), Nádasdi ir Németh (EU:C:2006:652, 63 punktas), Brzeziński (C‑313/05, EU:C:2007:33, 56 punktas), Kalinchev (C‑2/09, EU:C:2010:312, 50 punktas) ir Santander Asset Management SGIIC ir kt. (C‑338/11–C‑347/11, EU:C:2012:286, 59 punktas).
(
25
)	Sprendimas Transportes Jordi Besora (C‑82/12, EU:C:2014:108, 47 punktas).
(
26
)	34 punktas.
(
27
)	Ten pat (36 punktas).