62015CO0129
TEISINGUMO TEISMO (devintoji kolegija) NUTARTIS
2016 m. liepos 7 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą — Viešieji prekių pirkimai — Direktyva 2004/18/EB — 1 straipsnio 9 dalis — Sąvoka „įstaiga, kurios veiklą reglamentuoja viešoji teisė“ — Pelno siekianti sveikatos priežiūros įstaiga, kurios visas kapitalas priklauso privatiems asmenims — Pajamos, kurias daugiau nei 50 % ar 30 % sudaro valstybės sveikatos draudimo sistemos mokėjimai už medicinos paslaugas — 7 straipsnio b punktas — Numatoma pirkimo sutarties vertė — Nepasiekta vertės riba — Aiškus tarptautinis susidomėjimas — Informacijos nepateikimas — Teisingumo Teismo procedūros reglamento 53 straipsnio 2 dalis — Akivaizdus nepriimtinumas“
Byloje C‑129/15
dėl Administrativen sad Sofia-grad (Sofijos miesto administracinis teismas, Bulgarija) 2015 m. kovo 4 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2015 m. kovo 16 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
H. M.
prieš
Agentsia za darzhavna finansova inspektsia (ADFI)
TEISINGUMO TEISMAS (devintoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas C. Lycourgos, teisėjai E. Juhász (pranešėjas) ir C. Vajda,
generalinis advokatas H. Saugmandsgaard Øe,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į išklausius generalinį advokatą priimtą sprendimą priimti sprendimą byloje motyvuota nutartimi pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 53 straipsnio 2 dalį,
priima šią
Nutartį
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/18/EB dėl viešojo darbų, prekių ir paslaugų pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo (OL L 134, 2004, p. 114; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 7 t., p. 132, klaidų ištaisymas OL L 339, 2014 11 26, p. 14), iš dalies pakeistos 2011 m. lapkričio 30 d. Komisijos reglamentu (ES) Nr. 1251/2011 (OL L 319, 2011, p. 43; toliau – Direktyva 2004/18), 1 straipsnio 9 dalies išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant privačios sveikatos priežiūros įstaigos direktoriaus H. M. ir Agentsia za darzhavna finansova inspektsia (Valstybinė finansų priežiūros agentūra) ginčą dėl pastarosios H. M. paskirtos administracinės sankcijos teisėtumo.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
3
Direktyvos 2004/18 2 konstatuojamojoje dalyje numatyta:
„Sutartys, sudarytos valstybėse narėse valstybės, regioninės ar vietos valdžios institucijų arba kitų viešosios teisės reguliuojamų subjektų vardu, turi atitikti Sutartyje numatytus principus, ypač laisvo prekių judėjimo, įsisteigimo laisvės ir laisvo paslaugų judėjimo, bei iš jų kylančius principus, pavyzdžiui, lygiateisiškumo, nediskriminavimo, abipusio pripažinimo, proporcingumo ir skaidrumo principus. Tačiau viešosioms sutartims, kurių vertė viršija tam tikrą sumą, šių principų pagrindu patartina nustatytas nacionalinių procedūrų, sudarant tokias sutartis, derinimą Bendrijos mastu, kad būtų užtikrintas šių principų veiksmingumas ir sudarytos sąlygos konkurencijai atliekant viešuosius pirkimus. Šios derinimo nuostatos turėtų būti aiškinamos remiantis tiek minėtomis taisyklėmis ir principais, tiek ir kitomis Sutarties nuostatomis.“
4
Šios direktyvos 1 straipsnio „Sąvokų apibrėžimai“ 9 dalyje nustatyta:
„Perkančiosios organizacijos“ – tai valstybės, regionų ar vietos valdžios institucijos, įstaigos, kurių veiklą reglamentuoja viešoji teisė, tų institucijų ir (arba) įstaigų, kurių veiklą reglamentuoja viešoji teisė, asociacijos.
„Įstaiga, kurios veiklą reglamentuoja viešoji teisė“ reiškia bet kurią įstaigą, kuri:
a)
skirta specialiai viešiesiems interesams, kurie yra nepramoninio ir nekomercinio pobūdžio, tenkinti;
b)
juridinio asmens statusą; ir
c)
didžiąja dalimi yra finansuojama iš valstybės, regionų ar vietos valdžios institucijų ar kitų įstaigų, kurių veiklą reglamentuoja viešoji teisė, lėšų; arba yra valdoma šių institucijų ir kitų minėtų įstaigų; arba turinti administraciją, valdymo ar priežiūros organą, kurio daugiau kaip pusė narių yra paskirti valstybės, regiono ar vietos valdžios institucijų arba kitų įstaigų, kurių veiklą reglamentuoja viešoji teisė.
Negalutinis įstaigų ir jų kategorijų, kurių veiklą reglamentuoja viešoji teisė, ir kurios atitinka kriterijus, nurodytus šios dalies antros pastraipos a, b ir c punktuose, sąrašas pateikiamas III priede. Valstybės narės reguliariai praneša Komisijai apie bet kokius minėtų sąrašų pakeitimus.“
5
Šios direktyvos 7 straipsnyje „Viešojo pirkimo sutarčių vertės ribos“ nustatytos apskaičiuotos vertės ribos, kurias pasiekus viešojo pirkimo sutartis turi būti sudaroma pagal šios direktyvos taisykles; viešojo prekių pirkimo sutarčių, kurias kaip perkančiosios organizacijos sudaro kitos nei centrinės valdžios institucijos, atveju riba klostantis faktinėms aplinkybėms buvo 200000 eurų.
6
Tos pačios direktyvos 9 straipsnyje „Viešųjų sutarčių, preliminariųjų susitarimų ir dinaminių pirkimo sistemų numatomos vertės apskaičiavimo metodai“ numatyta:
<…>
5.   <…>
b)
Jei dėl pasiūlymo įsigyti panašias prekes tuo pačiu metu gali būti sudarytos sutartys atskiroms dalims, taikant 7 straipsnio a ir b dalis, atsižvelgiama į visą numatomą visų tokių dalių vertę.
Kai visų dalių bendra vertė yra lygi ar viršija 7 straipsnyje nustatytą ribą, ši direktyva taikoma sudarant sutartį dėl kiekvienos dalies.
Tačiau perkančiosios organizacijos gali netaikyti šios direktyvos dalims, kurių numatoma vertė be PVM yra mažesnė nei 80000 eurų, jei bendra tų dalių verčių suma neviršija 20 % visų dalių bendros vertės.
<…>
7.   Viešojo prekių ar paslaugų pirkimo sutarčių, kurios pagal savo prigimtį yra nuolat vykdomos arba per tam tikrą laiką ketinamos pratęsti, atveju numatoma sutarties vertė apskaičiuojama, remiantis:
a)
arba visa faktine to paties tipo viena po kitos einančių sutarčių, sudarytų per ankstesnį dvylikos mėnesių arba pakoreguotų finansinių metų laikotarpį, verte, jei įmanoma, atsižvelgiant į kiekio ar vertės pokyčius, kurie galėtų įvykti per 12 mėnesių nuo pradinės pirkimo sutarties sudarymo;
b)
arba visa numatyta viena po kitos einančių sutarčių, sudarytų per 12 mėnesių nuo pirmojo pristatymo arba per finansinius metus, jei jie yra ilgesni nei 12 mėnesių, verte.
Pasirenkant būdą numatomai viešosios sutarties vertei apskaičiuoti neturi būti siekiama išvengti šios direktyvos taikymo.
<…>“
Bulgarijos teisė
7
Pagrindinės bylos aplinkybėms taikytinos redakcijos Zakon za obshtestvenite porachki (Viešųjų pirkimų įstatymas, DV Nr. 28, 2004 m. balandžio 6 d.) redakcijos 7 straipsnio 4 punkte numatyta:
„Perkančiosios organizacijos yra:
<…>
3.
Įstaigos, kurių veiklą reglamentuoja viešoji teisė“.
8
Šio įstatymo 8 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Perkančiosios organizacijos privalo organizuoti viešojo pirkimo procedūrą, kai tenkinami įstatyme numatyti kriterijai;
<…>
3)
Kai perkančioji organizacija yra kolektyvinis subjektas ar juridinis asmuo, 2 dalyje nurodytus įgaliojimus vykdo šį kolektyvinį subjektą ar juridinį asmenį atstovaujantis asmuo.“
9
Šio įstatymo papildomų nuostatų 1 straipsnio 21 punkte numatyta:
„„Įstaiga, kurios veiklą reglamentuoja viešoji teisė“, yra juridinis asmuo, nepaisant jo pramoninio ir komercinio pobūdžio, skirtas specialiai viešiesiems interesams tenkinti ir atitinkantis bent vieną iš šių sąlygų:
а)
jo veikla yra daugiau kaip 50 % finansuojama iš valstybės biudžeto, valstybės socialinės apsaugos ar Nacionalinės ligonių kasos biudžetų, savivaldybių biudžetų arba kitų perkančiųjų organizacijų, kaip jos suprantamos pagal 7 straipsnio 1 ar 3 punktą, lėšų;
b)
daugiau kaip pusę jo valdymo ar priežiūros organą sudarančių narių skiria perkančiosios organizacijos, kaip jos suprantamos pagal 7 straipsnio 1 ar 3 punktą;
c)
jo valdymas kontroliuojamas perkančiųjų organizacijų, kaip jos suprantamos pagal 7 straipsnio 1 ar 3 punktą; ši valdymo kontrolė egzistuoja, kai kuris nors asmuo gali kokiu nors būdu daryti lemiamą įtaką kito asmens veiklai.
Įstaiga, kurios veiklą reglamentuoja viešoji teisė, taip pat gali būti sveikatos priežiūros įstaiga, kuri yra komercinė bendrovė ir kuri daugiau nei 30 % jos pajamų praėjusiais metais gavo iš valstybės biudžeto, savivaldybės biudžeto ar Nacionalinės ligonių kasos biudžeto.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
10
H. M. vadovauja sveikatos priežiūros įstaigai, įregistruotai kaip ribotos atsakomybės komercinė bendrovė, kurios visas kapitalas priklauso privačiam asmeniui, kuris taip pat yra verslininkas. Tikrinimus atliekančios institucijos atstovas po šios įstaigos veiklos patikrinimo konstatavo, atsižvelgęs į įvairių tiekėjų pateiktas sąskaitas, kad 2012 m. sausio 10 d.–2012 m. gruodžio 19 d. laikotarpiu įstaiga įsigijo medicinos reikmenų už iš viso už 339052,76 Bulgarijos levo (BGN) be pridėtinės vertės mokesčio, nors 2012 metais aptariama sveikatos priežiūros įstaiga, Viešųjų pirkimų registre neįregistruota kaip perkančioji organizacija, nevykdė jokios viešojo pirkimo sutarties sudarymo procedūros. Be to, konstatuota, kad 66,27 % šios įstaigos pajamų 2011 m. gauta iš Nacionalinės ligonių kasos, kuri yra perkančioji organizacija pagal Viešųjų pirkimų įstatymą, mokėjimų.
11
Patikrinimą atlikęs atstovas, manydamas, kad ši sveikatos priežiūros įstaiga buvo įstaiga, kurios veiklą reglamentuoja viešoji teisė, kaip ji suprantama pagal Viešųjų pirkimų įstatymo papildomų nuostatų 1 dalies 21 punkto c papunkčio antrą pastraipą, nusprendė, kad jos vadovas nevykdė viešojo pirkimo sutarties sudarymo procedūros, nors turėjo tai padaryti. Taigi 2013 m. liepos 12 d. aktu šis atstovas konstatavo, kad padarytas atitinkamų Viešųjų pirkimų įstatymo nuostatų administracinis pažeidimas. Vadovaujantis šiuo aktu ir minėto įstatymo atitinkama nuostata, minėtam direktoriui paskirta 3000 BGN bauda. Jis šią sankciją apskundė kompetentingam teismui, o šis tą skundą atmetė. Tada H. M. padavė kasacinį skundą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.
12
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės nurodo, kad pagrindinėje byloje keliamas klausimas, ar sveikatos priežiūros įstaiga, kurios visas kapitalas priklauso privatiems asmenims ir kuri, be kitų lėšų, gauna Nacionalinės ligonių kasos mokėjimus už jos suteiktas paslaugas, yra perkančioji organizacija. Šiuo klausimu reikėtų nustatyti, ar nacionalinės teisės akte, kaip antai nagrinėjamame pagrindinėje byloje, galima numatyti papildomus kriterijus, palyginti su nustatytais Direktyvos 2004/18 1 straipsnio 9 dalyje; jei į klausimą būtų atsakyta teigiamai, taip būtų išplėstas asmenų, įgaliotų vykdyti viešojo pirkimo sutarčių sudarymo procedūras, ratas.
13
Dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamo klausimo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad aptariamos sveikatos priežiūros įstaigos pajamos iš Nacionalinės ligonių kasos, kurios dėl to yra valstybės lėšos, 2011 m. mokestiniu laikotarpiu sudarė daugiau nei 66 % šios įstaigos pajamų. Tuo remiantis, taikant Viešųjų pirkimų įstatymo papildomų nuostatų 1 straipsnio 21 punkto pirmos pastraipos a papunktį, reikia pripažinti, kad, nepaisant nuosavybės formos, ši įstaiga yra perkančioji organizacija. Tokią išvadą lemia ne tik tai, kad didžiąją dalį jos pajamų sudaro valstybės lėšos, bet ir tai, kad jos teikiamos medicinos paslaugos priskirtinos prie bendruosius interesus tenkinančios veiklos.
14
Be to, Direktyvos 2004/18 1 straipsnio 9 dalyje pateikta sąvoka stipriai skiriasi nuo pateiktosios Viešųjų pirkimų įstatyme. Nors, atsižvelgiant į kriterijus, apibrėžtus šios direktyvos 1 straipsnio 9 dalies a–c punktuose, kalbama apie įstaigą, kurios veiklą reglamentuoja viešoji teisė, kai jie tenkinami kumuliatyviai, pagal minėtą įstatymą įstaiga, kurios veiklą reglamentuoja viešoji teisė, laikoma bet kuri įstaiga, kuri tenkina bent vieną iš analogiškų kriterijų. Be to, priešingai, nei numatyta Direktyvoje 2004/18, tai, kad įstaiga yra komercinio ar pramoninio pobūdžio, netrukdo jos laikyti įstaiga, kurios veiklą reglamentuoja viešoji teisė, kaip ji suprantama pagal Bulgarijos teisę.
15
Konkrečiai tariant, Viešųjų pirkimų įstatymo papildomų nuostatų 1 straipsnio 21 punkto antros pastraipos c papunktis akivaizdžiai nesuderinamas su Direktyvoje 2004/18 numatytais kriterijais, turint mintyje, kad šios direktyvos 1 straipsnio 9 dalies antros pastraipos c punkte vartojamas žodžių junginys „kuri <...> didžiąja dalimi yra finansuojama iš valstybės, regionų ar vietos valdžios institucijų ar kitų įstaigų, kurių veiklą reglamentuoja viešoji teisė, lėšų“ reiškia didesnį nei 50 % finansavimą, o tai yra daug daugiau nei nacionaliniame įstatyme nustatyta 30 % riba.
16
Šiomis aplinkybėmis Administrativen sad Sofia-grad (Sofijos miesto administracinis teismas, Bulgarija) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar Direktyvos 2004/18 1 straipsnio 9 dalį reikia aiškinti taip, kad tam tikra įstaiga, komercinė bendrovė, yra „įstaiga, kurios veiklą reglamentuoja viešoji teisė“, vien dėl to, kad per 30 % [jos] pajamų iš praėjusių metų veiklos gauta iš Nacionalinės ligonių kasos apmokėtos medicininės veiklos, vykdytos realios konkurencijos su kitomis sveikatos priežiūros įstaigomis sąlygomis?
2.
Ar Direktyvos 2004/18 1 straipsnio 9 dalį reikia aiškinti taip, kad medicinos paslaugų teikimas, kurį pelno siekiančios privačios komercinės bendrovės atlieka realios konkurencijos sąlygomis, gali būti laikomas „viešųjų interesų tenkinimu“?
3.
Ar Direktyvos 2004/18 1 straipsnio 9 dalį reikia aiškinti taip, kad jai prieštarauja Viešųjų pirkimų įstatymo papildomų nuostatų 1 dalies 21 punktas, pagal kurį tam, kad įstaiga galėtų būti kvalifikuojama kaip įstaiga, kurios veiklą reglamentuoja viešoji teisė, pakanka, kad būtų tenkinama viena iš direktyvoje nustatytų kumuliatyvių sąlygų?“
Dėl prejudicinių klausimų
17
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 53 straipsnio 2 dalį, jeigu byla akivaizdžiai nepriklauso Teisingumo Teismo jurisdikcijai arba jeigu prašymas, ieškinys ar apeliacinis skundas yra akivaizdžiai nepriimtinas, išklausęs generalinį advokatą, Teismas bet kada gali nuspręsti priimti sprendimą motyvuota nutartimi ir netęsti proceso.
18
Šioje byloje reikia taikyti šią nuostatą.
19
Pagal nusistovėjusią teismo praktiką nacionalinio teismo pateiktiems klausimams dėl Sąjungos teisės išaiškinimo, atsižvelgiant į jo paties nurodytą teisinį pagrindą ir faktines aplinkybes, kurių tikslumo Teisingumo Teismas neprivalo tikrinti, taikoma svarbos prezumpcija. Teisingumo Teismas gali atsisakyti priimti sprendimą dėl nacionalinio teismo pateikto prašymo tik jeigu akivaizdu, kad prašomas Sąjungos teisės išaiškinimas visiškai nesusijęs su pagrindinės bylos aplinkybėmis ar dalyku, jeigu problema hipotetinė arba jeigu Teisingumo Teismas neturi informacijos apie faktines ir teisines aplinkybes, būtinos tam, kad naudingai atsakytų į jam pateiktus klausimus (2014 m. lapkričio 6 d. Sprendimo Cartiera dell’Adda, C‑42/13, EU:C:2014:2345, 29 punktas ir jame nurodyta teismo praktika).
20
Reikia pažymėti, kad Sąjungos direktyvose dėl viešojo pirkimo sutarčių sudarymo tvarkos derinimo numatytos specialios procedūros taikomos tik toms sutartims, kurių vertė viršija kiekvienoje iš minėtų direktyvų aiškiai numatytą ribą. Taigi šios direktyvos netaikomos sutartims, kurių vertė nesiekia jose nustatytos ribos (2008 m. gegužės 15 d. Sprendimo SECAP ir Santorso, C‑147/06 ir C‑148/06, EU:C:2008:277, 19 punktas).
21
Kaip matyti iš Teisingumo Teismui pateiktų dokumentų, pagrindinėje byloje aptariama sveikatos priežiūros įstaiga kaltinama tuo, kad 2012 m. sausio 10 d.–2012 m. gruodžio 19 d. laikotarpiu jai buvo patiekta medicinos reikmenų už iš viso 339052,76 BGN be pridėtinės vertės mokesčio, bet dėl šių reikmenų jokia viešojo pirkimo sutarties sudarymo procedūra nevykdyta.
22
Kadangi, remiantis Europos Centrinio Banko duomenimis, euro keitimo į Bulgarijos levą kursas visą tą laikotarpį buvo 1,9558, bendra šių patiektų prekių vertė buvo 173357,58 euro. Be to, Teisingumo Teismui pateiktuose dokumentuose nėra jokios informacijos apie šių sandorių skaičių, kiekvieno jų vertę ar tiekėjų, su kuriais tie sandoriai sudaryti, skaičių.
23
Kaip matyti iš šios nutarties 5 punkto, Direktyvos 2004/18 7 straipsnio b punkte nustatyta suma, taikoma kaip vertės riba prekių pirkimo sutarčių atveju, pagrindinėje byloje nagrinėjamu laikotarpiu buvo 200000 eurų. Iš to išplaukia, kad net tuo atveju, jei būtų galima kumuliatyviai atsižvelgti į visus tuo laikotarpiu atliktus pristatymus, ši riba nebūtų pasiekta.
24
Bet kuriuo atveju pagrindinėje byloje siekiant apskaičiuoti Direktyvos 2004/18 7 straipsnyje numatytą vertės ribą galima kumuliatyviai atsižvelgti į atliktų skirtingų pristatymų sumas tik tuo atveju, jei tie pristatymai atitiko šios direktyvos 9 straipsnyje, būtent jo 5 dalies b punkte ir 7 dalyje, nustatytas sąlygas. Tačiau prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nepateikė jokios informacijos, leidžiančios patvirtinti, kad taip buvo nagrinėjamu atveju.
25
Kadangi minėtos sąlygos neįvykdytos, kiekvieno iš šių pristatymų suma turi būti vertinama atskirai ir individualiai ir dėl to įvairių pagrindinėje byloje nagrinėjamų pirkimo sutarčių vertės bet kuriuo atveju yra stipriai mažesnės už minėtą vertės ribą.
26
Todėl reikia konstatuoti, kad Direktyvos 2004/18 taisyklės netaikomos pagrindinėje byloje nagrinėjamoms prekių pirkimo sutartims. Be to, iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą tiesiogiai nematyti, kad atitinkamose Bulgarijos teisės nuostatose būtų tiesioginė ir besąlygiška nuoroda į šios direktyvos nuostatas.
27
Tačiau reikia pažymėti, kad, remiantis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika, sudarant viešojo pirkimo sutartį, kuriai, atsižvelgiant į jos vertę, minėta direktyva netaikoma, vis dėlto taikomos ESV sutarties pagrindinės normos ir bendrieji principai, visų pirma vienodo požiūrio ir nediskriminavimo dėl pilietybės principai ir iš jų išplaukianti skaidrumo pareiga, jei šios sutartys kelia aiškų tarptautinį susidomėjimą (šiuo klausimu žr. 2008 m. gegužės 15 d. Sprendimo SECAP ir Santorso, C‑147/06 ir C‑148/06, EU:C:2008:277, 20 ir 21 punktus; 2014 m. gruodžio 11 d. Sprendimo Azienda sanitaria locale n. 5 „Spezzino“ ir kt., C‑113/13, EU:C:2014:2440, 45 ir 46 punktus; 2014 m. gruodžio 18 d. Sprendimo Generali-Providencia Biztosító, C‑470/13, EU:C:2014:2469, 32 punktą ir 2015 m. balandžio 16 d. Sprendimo Enterprise Focused Solutions, C‑278/14, EU:C:2015:228, 16 punktą).
28
Dėl objektyvių kriterijų, kuriais remiantis galima nustatyti aiškaus tarptautinio susidomėjimo buvimą, Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad tokie kriterijai, be kita ko, gali būti tam tikro dydžio atitinkamos sutarties vertė kartu su darbų atlikimo vieta ar net techninėmis sutarties savybės ir atitinkamų produktų specifinės savybės. Bendrai vertindamas, ar esama aiškaus tarptautinio susidomėjimo, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat gali atsižvelgti į tai, ar kitose valstybėse narėse esantys subjektai yra pateikę skundų, jeigu patikrinama, ar šie skundai tikri, o ne fiktyvūs (šiuo klausimu žr. 2008 m. gegužės 15 d. Sprendimo SECAP ir Santorso, C‑147/06 ir C‑148/06, EU:C:2008:277, 31 punktą ir 2015 m. balandžio 16 d. Sprendimo Enterprise Focused Solutions, C‑278/14, EU:C:2015:228, 20 punktą ir jame nurodytą teismo praktiką).
29
Šiuo klausimu konstatuotina, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas jame nenurodė jokios aplinkybės, kuri suteiktų Teisingumo Teismui informacijos apie aiškaus tarptautinio susidomėjimo egzistavimą pagrindinėje byloje. Reikia priminti, kaip matyti iš Teisingumo Teismo procedūros reglamento 94 straipsnio, kad Teisingumo Teismui prašyme priimti prejudicinį sprendimą turi būti išdėstyti faktiniai duomenys, kuriais grindžiami klausimai, ir nurodytas ryšys tarp šių duomenų ir klausimų. Taigi būtinas aplinkybes, kuriomis remiantis būtų galima patikrinti, ar yra aiškus tarptautinis susidomėjimas, kaip ir apskritai visas aplinkybes, nuo kurių priklauso Sąjungos antrinės ar pirminės teisės akto taikymas, nacionaliniai teismai turi nustatyti prieš kreipdamiesi į Teisingumo Teismą (2014 m. gruodžio 11 d. Sprendimo Azienda sanitaria locale n. 5 „Spezzino“ ir kt., C‑113/13, EU:C:2014:2440, 47 punktą ir 2015 m. balandžio 16 d. Sprendimo Enterprise Focused Solutions, C‑278/14, EU:C:2015:228, 18 punktą).
30
Žinoma, yra atvejų, kai Teisingumo Teismas, kuriam prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas šiuo klausimu aiškios informacijos nepateikė, remdamasis tame sprendime esančiais duomenimis gali padaryti išvadą dėl galimo aiškaus tarptautinio susitarimo egzistavimo (žr. 2014 m. gruodžio 11 d. Sprendimo Azienda sanitaria locale n. 5 „Spezzino“ ir kt., C‑113/13, EU:C:2014:2440, 48 punktą ir 2015 m. balandžio 16 d. Sprendimo Enterprise Focused Solutions, C‑278/14, EU:C:2015:228, 19 punktą). Vis dėlto, kadangi nagrinėjamu atveju tokių duomenų sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą visiškai nėra, Teisingumo Teismas mano, kad tokios išvados negali padaryti.
31
Tokiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas naudingo atsakymo – toks atsakymas į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimus, pateiktus siekiant priimti sprendimą jo nagrinėjamoje byloje, yra SESV 267 straipsnyje numatyto bendradarbiavimo tikslas – negali pateikti.
32
Todėl, taikant Procedūros reglamento 53 straipsnio 2 dalį, prašymas priimti prejudicinį sprendimą turi būti pripažintas akivaizdžiai nepriimtinu.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
33
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (devintoji kolegija) nutaria:
2015 m. kovo 4 d.Administrativen sad Sofia-grad (Sofijos miesto administracinis teismas, Bulgarija) sprendimu pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra akivaizdžiai nepriimtinas.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: bulgarų.