62016TO0170
BENDROJO TEISMO (pirmoji kolegija) NUTARTIS
2017 m. spalio 11 d. (
*1
)
„Ieškinys dėl panaikinimo – Valstybės pagalba – Valstybės narės teritorinės valdžios institucijos suteiktos mokesčių lengvatos – Valstybės pagalbos schemos, pripažintos nesuderinamomis su vidaus rinka – Sprendimo vykdymas – Pareiga patikrinti individualią pagalbos gavėjų situaciją – Nepareikšta Komisijos pozicija – Aktas, dėl kurio negalima pareikšti ieškinio – Nepriimtinumas“
Byloje T‑170/16
Guardian Glass España, Central Vidriera, SLU, įsteigta Ljodijuje (Ispanija), atstovaujama advokatų M. Araujo Boyd, D. Armesto Macías ir A. Lamadrid de Pablo,
ieškovė,
prieš
Europos Komisiją, atstovaujamą L. Flynn, B. Stromsky ir P. Němečková,
atsakovę,
dėl pagal SESV 263 straipsnį pateikto prašymo panaikinti Komisijos sprendimą, kuris tariamai priimtas 2015 m. liepos 15 d. dokumentu „Mokestiniai ginčai Baskijoje (Alava). Neformalus pranešimas apie papildomus argumentus, susijusius su atitiktimi 1998 m. regioninės pagalbos teikimo gairėms“,
BENDRASIS TEISMAS (pirmoji kolegija),
kurį sudaro pirmininkė I. Pelikánová, teisėjai P. Nihoul (pranešėjas) ir J. Svenningsen,
kancleris E. Coulon,
priima šią
Nutartį
Ginčo aplinkybės
Dėl Alavos provincijos priimto mokesčių kredito
1
Nuo 1994 m. iki 1997 m. Alavos, Biskajos, Gipuskoa provincijos, esančios Baskijos autonominėje srityje (Ispanija), patvirtino šešias mokesčių schemas, kurios yra dviejų rūšių: 45 % investicijų sumos dydžio mokesčių kreditas įmonėms ir laipsniškas ketverius metus naujoms įmonėms taikomas mokesčio bazės sumažinimas.
2
Ši byla yra susijusi su šešiomis mokesčių schemomis, kurios nurodytos 1 punkte: būtent Alavos provincijos patvirtinta schema, pagal kurią, laikantis tam tikrų sąlygų, minėtos provincijos įmonėms leidžiama suteikti 45 % investicijų sumos dydžio mokesčių kreditą.
3
Nagrinėjamos mokesčių schemos, kiek tai susiję su Alavos provincijos patvirtintu 45 % investicijų sumos dydžio mokesčių kreditu įmonėms, galiojo iki 1999 m., o kiek tai susiję su kitomis mokesčių schemomis, – iki 2000 m.
4
Nė apie vieną mokesčių schemą nebuvo pranešta Europos Bendrijų Komisijai.
Dėl Komisijos atlikto nagrinėjamos mokesčių schemos tyrimo
5
Gavusi skundus Komisija sužinojo apie nagrinėjamų mokesčių schemų egzistavimą.
6
1999 m. rugpjūčio 17 d. ir rugsėjo 29 d. raštais Komisija pranešė Ispanijos institucijoms apie savo sprendimą pradėti SESV 108 straipsnio 2 dalyje nustatytą oficialią tyrimo procedūrą dėl šešių mokesčių schemų, t. y. dėl Alavos, Biskajos, Gipuskoa provincijų patvirtinto 45 % investicijų sumos dydžio mokesčių kredito įmonėms (OL C 351, 1999, p. 29), Alavos, Biskajos, Gipuskoa provincijų patvirtinto laipsniško ketverius metus naujoms įmonėms taikomo mokesčio bazės sumažinimo (OL C 55, 2000, p. 2) ir Alavos provincijos patvirtinto 45 % investicijų sumos dydžio mokesčių kredito įmonėms (OL C 71, 2000, p. 8).
7
1999 m. lapkričio 3 d. ir gruodžio 6 d. buvo pateikti ieškiniai dėl sprendimų pradėti oficialią tyrimo procedūrą panaikinimo.
8
Bendrasis Teismas atmetė šiuos ieškinius dėl panaikinimo savo 2002 m. spalio 23 d. Sprendimu Diputación Foral de Guipúzcoa ir kt. / Komisija (T‑269/99, T‑271/99 ir T‑272/99, EU:T:2002:258) ir 2002 m. spalio 23 d. Sprendimu Diputación Foral de Álava ir kt. / Komisija (T‑346/99–T‑348/99, EU:T:2002:259).
9
2001 m. liepos 11 d. Komisija oficialų tyrimo etapą baigė priimdama šešis sprendimus, kuriuose ji nustatė, pirma, kad nagrinėjamos mokesčių schemos yra neteisėta valstybės pagalba, nes jos, pirma, buvo įgyvendinamos pažeidžiant išankstinio pranešimo Komisijai pareigą, kuri numatyta SESV 108 straipsnio 3 dalyje, ir, antra, jos nebuvo suderinamos su vidaus rinka.
10
Dėl Alavos provincijos patvirtinto 45 % investicijų sumos dydžio mokesčių kredito įmonėms Komisija 2001 m. liepos 11 d. Sprendimo 2002/820/EB dėl pagalbos schemos, kurią Ispanija įgyvendino Alavos provincijos įmonėms suteikdama 45 % investicijų sumos dydžio mokesčių kreditą įmonėms (OL L 296, 2002, p. 1, toliau – 2001 m. sprendimas), 1 straipsnyje nustatė, kad ši mokesčių schema nebuvo suderinama su vidaus rinka.
11
Šio 2001 m. sprendimo 2 straipsnyje Komisija pareikalavo iš Ispanijos Karalystės panaikinti Alavos provincijos suteiktą 45 % investicijų sumos dydžio mokesčių kreditą įmonėms, jeigu jis dar tebetaikomas.
12
Šio 2001 m. sprendimo 3 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje Komisija nurodė Ispanijos Karalystei sustabdyti bet kokios dar neišmokėtos pagalbos išmokos mokėjimą.
13
Galiausiai, 2001 m. sprendimo 3 straipsnio 1 dalies pirmoje pastraipoje ir 2 dalyje Komisija nurodė Ispanijos Karalystei susigrąžinti iš pagalbos gavėjų individualios pagalbos išmokas, kurios jiems buvo išmokėtos vadovaujantis šiomis sąlygomis:
„1.   Ispanija imasi visų būtinų priemonių, kad iš 1 straipsnyje nurodytų pagalbos gavėjų būtų išieškota [susigrąžinta] neteisėtai jiems suteikta pagalba.
<…>
2.   Pagalba susigrąžinama nedelsiant pagal nacionalinės teisės procedūras, jeigu jos leidžia nedelsiant ir veiksmingai įvykdyti šį sprendimą. <…>“
14
Nurodydama susigrąžinti pagal pagalbos schemą suteiktą pagalbą, kuri buvo pripažinta nesuderinama su vidaus rinka, Komisija 2001 m. sprendimo 98 konstatuojamoje dalyje paaiškino:
„Šis sprendimas susijęs su pagalbos schema ir turi būti vykdomas nedelsiant, įskaitant bet kokios individualios pagalbos, išmokėtos taikant minėtą pagalbos schemą, susigrąžinimą. Komisija taip pat pažymi, kad kaip visuomet šis sprendimas nepanaikina galimybės individualią pagalbą pripažinti visiškai ar iš dalies suderinama su bendrąja rinka remiantis jai būdingais požymiais vėlesniu Komisijos sprendimu ar taikant išimties reglamentus.“
Ieškiniai dėl 2001 m. sprendimo panaikinimo
15
2001 m. rugsėjo 25 d., spalio 22 d. ir gruodžio 21 d. buvo pateikti ieškiniai dėl šešių 2001 m. liepos 11 d. Komisijos sprendimų panaikinimo.
16
2009 m. rugsėjo 9 d. Bendrasis Teismas savo sprendimais Diputación Foral de Álava ir kt. / Komisija (T‑227/01–T‑229/01, T‑265/01, T‑266/01 ir T‑270/01, EU:T:2009:315) ir Diputación Foral de Álava ir kt. (T‑230/01–T‑232/01 ir T‑267/01–T‑269/01, nepaskelbtas Rink., EU:T:2009:316) patvirtino šešių 2001 m. liepos 11 d. Komisijos sprendimų teisėtumą.
17
Pirmas sprendimas, nurodytas 16 punkte, susijęs su trimis 2001 m. liepos 11 d. Komisijos sprendimais, kuriais konstatuojamas Alavos, Biskajos, Gipuskoa provincijų taikomo 45 % investicijų sumos dydžio mokesčių kredito įmonėms nesuderinamumas su vidaus rinka.
18
Antras sprendimas, nurodytas 16 punkte, priimtas dėl trijų 2001 m. liepos 11 d. Komisijos sprendimų, susijusių su Alavos, Biskajos, Gipuskoa provincijų taikomu laipsnišku ketverius metus naujoms įmonėms taikomos mokesčio bazės sumažinimu.
19
2009 m. lapkričio 26 d. buvo pateikti apeliaciniai skundai dėl dviejų 16 punkte minėtų sprendimų.
20
2011 m. liepos 28 d. Teisingumo Teismas savo sprendimais Diputación Foral de Vizcaya ir kt. / Komisija (C‑471/09 P–C‑473/09 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2011:521) ir Diputación Foral de Vizcaya ir kt. / Komisija (C‑474/09 P–C‑476/09 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2011:522) atmetė dėl šių dviejų sprendimų pateiktus apeliacinius skundus.
Dėl 2001 m. sprendimo vykdymo kontrolės
21
2001 m. spalio 12 d. Komisija paprašė Ispanijos Karalystės pateikti informaciją dėl priemonių, kurių ėmėsi siekdama laikytis 2001 m. liepos 11 d. sprendimų.
22
Kadangi pateikti atsakymai jos netenkino, 2003 m. lapkričio 19 d. Komisija kreipėsi į Teisingumo Teismą su ieškiniu dėl įsipareigojimų neįvykdymo pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį.
23
2006 m. gruodžio 14 d. Teisingumo Teismas nusprendė, kad per nustatytą terminą nesiėmusi būtinų priemonių įgyvendinti visų 2001 m. liepos 11 d. Komisijos priimtų sprendimų Ispanijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų (2006 m. gruodžio 14 d. Sprendimo Komisija / Ispanija, C‑485/03–C‑490/03, EU:C:2006:777).
24
Priėmus 23 punkte nurodytą sprendimą Ispanijos institucijos pradėjo dalies pagalbos susigrąžinimą iš pagalbos gavėjų. Jos nusprendė, kad kitos pagalbos dalies susigrąžinti nereikėjo, kadangi ji atitiko vidaus rinką, buvo taikomos taisyklės dėl pagalbos de minimis ir buvo atsižvelgta į atgaline data pritaikytą mokesčio atskaitą.
25
Manydama, kad tokiu būdu Ispanijos Karalystė nevisiškai įvykdė jos 2001 m. liepos 11 d. sprendimus, 2011 m. balandžio 18 d. Komisija kreipėsi į Teisingumo Teismą su antru ieškiniu dėl įsipareigojimų neįvykdomo pagal SESV 260 straipsnio 2 dalį.
26
2013 m. spalio 30 d., įgyvendindama įsipareigojimų neįvykdymo procedūrą, Komisija informavo Teisingumo Teismą, kad, jos manymu, 2013 m. spalio 15 d. pagalba buvo visiškai susigrąžinta. Taigi, jos nuomone, nebuvo būtina skirti Ispanijos Karalystei reguliariai mokamą baudą, jai reikėjo skirti tik vienkartinę baudą (2014 m. gegužės 13 d. Sprendimo Komisija / Ispanija, C‑184/11, EU:C:2014:316, 16 ir 17 punktai).
27
Savo 2014 m. gegužės 13 d. Sprendime Komisija / Ispanija (C‑184/11, EU:C:2014:316) Teisingumo Teismas nusprendė, kad Ispanijos Karalystė neįvykdė įsipareigojimų pagal SESV 260 straipsnio 1 dalį. Jis įpareigojo ją sumokėti 30 mln. eurų dydžio vienkartinę baudą, skirtą už įsipareigojimų neįvykdymo laikotarpį.
Dėl ieškovės padėties
28
Ieškovė, Guardian Glass España, Central Vidriera, SLU, yra Ljodijo mieste (Alavos provincija, Ispanija) įsteigta įmonė.
29
1994–1996 m. mokestiniais laikotarpiais ieškovei buvo leista taikyti 45 % investicijų sumos dydžio mokesčių kreditą įmonėms pagal projektą, kuriam skirta 45664899,69 euro dydžio suma, dėl lietinio stiklo gamybos krosnies ir su ja susijusių įrenginių statybos.
30
2007 m. spalio 22 d.Dirección General de Hacienda de la Diputacion foral de Álava (Alavos viešųjų finansų generalinis direktoratas, Ispanija) pranešė ieškovei apie savo direction générale des impôts du Conseil foral d’Álava, Espagne) a notifié à la requérante sa Resolución 1943/2007, de 19 de octubre, sobre ejecución de la Decisión de la Comisión C(2001) 1759 final, de 11 de julio de 2001, relativa al régimen de ayudas estatales ejecutado por España a favor de las empresas de Álava en forma de crédito fiscal del 45 % de las inversiones, en relación con la entidad Guardian Llodio, SLU, como contiunadora de Guardian Llodio, SA, con NIF: B-01.000.702 (Sprendimas 1943/2007 dėl 2001 m. sprendimo vykdymo, kiek tai susiję su ieškove, toliau – Sprendimas 1943/2007). Šiame sprendime ji nurodė, kad ieškovė grąžintų jai suteikto mokesčio kredito dalį, ir teigė, jog kita dalis turi būti laikoma pagalba investicijoms, kuri yra suderinama su vidaus rinka pagal gaires dėl regioninės valstybės pagalbos (OL C 74, 1998, p. 9, toliau – 1998 m. gairės).
31
2007 m. lapkričio 21 d. ieškovė dėl Sprendimo 1943/2007 pareiškė skundą Organismo Jurídico-Administrativo de (Alavos mokesčių tarnyba), vėliau teisminį ieškinį Tribunal Superior de Justicia del País Vasco (Baskijos aukštesnysis teisingumo teismas) ir, galiausiai, apeliacinį skundą Tribunal Supremo (Ispanijos Aukščiausiam Teismui).
32
2012 m. vasario 7 d. Alavos generalinis viešųjų finansų direktoratas pranešė ieškovei apie antrą sprendimą, būtent Resolución 324/2012, de 2 de febrero, sobre ejecución complementaria de la Decisión de la Comisión C(2001) 1759 final, de 11 de julio de 2001, relativa al régimen de ayudas estatales ejecutado por España a favor de las empresas de Álava en forma de crédito fiscal del 45 % de las inversiones, en relación con la entidad Guardian Llodio, SLU, como contiunadora de Guardian Llodio, SA, con NIF: B-01.000.702 (Sprendimas 324/2012 dėl papildomų 2001 m. sprendimo įgyvendinimo priemonių, kiek tai susiję su ieškove, toliau – Sprendimas 324/2012). Šiuo sprendimu ji paprašė ieškovės grąžinti mokesčio kredito dalį, kuri Sprendime 1943/2007 buvo pripažinta nesuderinama su vidaus rinka, vadinasi, grąžinti visą gautą pagalbą.
33
Ieškovė taip pat pateikė ieškinį dėl Sprendimo 324/2012 Ispanijos teismuose, šie jį iš dalies patenkino.
34
2012 m. gegužės 25 d. Ispanijos institucijos pateikė Komisijai banko pažymas, kuriomis patvirtinama, jog ieškovė grąžino gautą pagalbą.
35
2014 m. liepos 14 d.Diputación Foral de Álava (Foral de Álava vietos valdžios institucija, Ispanija) Ispanijos teismuose pateikė atsiliepimą į ieškinį dėl Sprendimo 324/2012. Jame nurodė, kad dar nebuvo atliktas galutinis ieškovės padėties vertinimas, „nes Komisija, kuri, atsižvelgdama į pateiktus kaltinimus ir dokumentus, [turėjo] priimti sprendimą dėl pagalbos suderinamumo, dar nenustatė, ar investicijos [galėjo] būti laikomos atitinkančiomis skatinamojo poveikio kriterijų, kaip to reikalaujama pagal [1998 m.] gaires, kad investicijoms būtų galima taikyti atskaitymą, kaip regioninę pagalbą“.
36
2015 m. sausio 16 d. ieškovė kreipėsi į Komisiją su prašymu ją informuoti apie visus jos kontaktus su Ispanijos institucijomis dėl jai suteiktos pagalbos. Rašte ji nurodė, kad manė turinti teisę susipažinti su bylos dokumentais, teisę būti išklausytai, teisę į gynybą ir teisę būti informuotai apie bet kurį Komisijos priimtą sprendimą dėl minėtos pagalbos.
37
2015 m. vasario 9 d. raštu Komisijos Konkurencijos generalinis direktoratas (DG) atsakė ieškovei primindamas dvišalį valstybės pagalbos susigrąžinimo procedūros, kuri vyksta tarp Komisijos ir Ispanijos institucijų, pobūdį ir atmetė galimybę, kad pagalbos gavėjai palaiko tiesioginį ryšį su Komisijos tarnybomis.
38
2015 m. kovo 16 d. raštu ieškovė paprieštaravo Komisijai.
39
Po to, kai buvo pareikštas ieškinys dėl Sprendimo 324/2012, Tribunal Superior de Justicia del País Vaso (Baskijos aukštesnysis teisingumo teismas, Ispanija) nusprendė, kad buvo pažeistos ieškovės gynybos teisės, nes prieš priimant minėtą sprendimą ji nebuvo išklausyta. Todėl ieškovė buvo paraginta atvykti į Foral d’Álava tarybą.
40
2016 m. vasario 19 d. ieškovei atvykus į teismą antrą kartą, administracija įteikė jai 2015 m. liepos 15 d. dokumentą „Mokestiniai ginčai Baskijoje (Alava). Neformalus pranešimas apie papildomus argumentus, susijusius su atitiktimi [1998 m. gairėms]“ (toliau – ginčijamas aktas).
Dėl ginčijamo akto
41
Ginčijamas aktas nėra pasirašytas, jame nenurodyti jo rengėjai ir jo antraštėje nenurodyta Komisija. Jis pateikiamas su raštu, iš kurio aišku, kad jį Ispanijos Karalystės nuolatinei atstovybei Europos Sąjungoje atsiuntė Komisijos Konkurencijos generalinio direktorato pareigūnas.
42
Ginčijamame akte yra du skyriai: bendrasis skyrius ir skyrius, kuriame apibūdinama individuali kiekvienos aptariamos įmonės padėtis.
43
Ginčijamo akto pirmame skyriuje nurodyta:
–
Baskijos institucijos pateikia Komisijos tarnyboms papildomą informaciją dėl pagalbos gavėjų pateiktų kaltinimų, kiek tai susiję su 45 % mokesčių kredito pagalbos schemos atitiktimi 1998 m. gairėms;
–
nors pagalbos išieškojimas buvo baigtas 2013 m. spalį, Komisijos Konkurencijos generalinio direktorato Alavos provincijos institucijų prašymu pakartotinai išnagrinėjo bylos medžiagą;
–
Komisijos tarnybos išimties tvarka leido Ispanijos institucijoms įrodyti sumų, kurias prašoma atskaityti iš susigrąžintinų sumų, išmokėtų pagal pagalbos schemą, suderinamumą ne tik su pagalbos schemomis, kurias, vadovaujantis įprasta praktika, buvo leista įgyvendinti, bet ir su 1998 m. gairėmis;
–
jokioje išnagrinėtoje bylos medžiagoje nėra pakankamai įrodymų, kad būtų galima konstatuoti, jog egzistavo skatinamasis poveikis investicijoms arba, kitaip tariant, jog prašymas suteikti pagalbą buvo pateiktas iki projektų įgyvendinimo pradžios, kaip to reikalaujama pagal 1998 m. gairių 4.2 punktą.
44
Ginčijamo akto antrame skyriuje pateiktas ieškovės kaltinimų vertinimas remiantis pateikta informacija, kadangi kitų pagalbos gavėjų kaltinimai buvo užtušuoti.
45
Remiantis ginčijamu aktu negalima įrodyti, kad ieškovė investavo po to, kai pateikė prašymą dėl pagalbos.
46
Ginčijamo akto rengėjas nurodo, kad, kaip matyti iš jo turimos informacijos, ieškovė pateikė savo prašymą dėl pagalbos 1995 m. vasario 17 d. ir kad šiame prašyme ji nurodė įgyvendinant investicijų projektą planuojamas patirti sąnaudas laikotarpiu nuo 1994 m. iki 1996 m. Jis pažymi, kad savo 1995 m. balandžio 8 d. sprendimu Alavos provincijos institucijos suteikė pagalbą ne tik investicijoms, numatytoms laikotarpiu nuo 1995 m. iki 1996 m., bet ir sąnaudoms, kurių įmonė patyrė prieš pateikdama prašymą dėl pagalbos (nuo 1994 m. ir 1995 m.).
47
Ginčijamajame akte nurodyta, kad šios sąnaudos apėmė „parengiamųjų arba galimybių studijų“ ir kompiuterinės programinės įrangos ir kito kilnojamojo turto įsigijimo sąnaudas prieš pateikiant prašymą dėl pagalbos. Minėtas akto rengėjas patikslina, kad ieškovė pasiūlė atskaityti sąnaudas, susijusias su šia antra kategorija, motyvuodama tuo, kad jos nebuvo susijusios su investicijų projektu ir todėl nepaneigė jų skatinamojo poveikio.
48
Ginčijamo akto rengėjas taip pat daro nuorodą į 2007–2013 m. regioninės valstybės pagalbos teikimo gaires (OL C 54, 2006, p. 13, toliau – 2006 m. gairės). Jis nurodo, kad buvo paprašyta pateikti įrodymus, siekiant nustatyti, ar ieškovė buvo mažoji, ar vidutinė įmonė (MVĮ), nes ankstesnėje byloje, susijusioje su pagalbos išmokų, kurios buvo išmokėtos pagal tą pačią pagalbos schemą, susigrąžinimu iš pagalbos gavėjo, pateikti kaltinimai dėl sąnaudų, skirtų galimybių studijoms atlikti, atitikties buvo priimti, nes buvo įvykdytos gairių 51 punkte nustatytos sąlygos.
49
Ginčijamajame akte patikslinama, kad pagal 2006 m. gairių 51 punktą leidžiama subsidijuoti sąnaudas, susijusias su parengiamosios studijos atlikimu, jeigu pagalbos gavėja yra MVĮ. Jame nustatyta, kad ieškovė negalėjo būti laikoma MVĮ laikotarpiu nuo 1994 m. iki 1996 m. Ginčijamo akto rengėjas padarė išvadą, kad „investuota buvo iki prašymo dėl pagalbos pateikimo datos“ ir kad „[š]ios investicijos nebuvo skirtos vien parengiamosioms studijoms atlikti“.
Procesas ir šalių reikalavimai
50
Ieškovė pareiškė šį ieškinį; jį Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2016 m. balandžio 19 d.
51
2016 m. liepos 20 d. Ispanijos Karalystė pateikė prašymą įstoti į bylą Komisijos pusėje.
52
2016 m. liepos 22 d. Bendrojo Teismo kanceliarijai pateiktu atskiru dokumentu Komisija pateikė nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 130 straipsnio 1 dalį.
53
Ieškovė pateikė pastabas dėl nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo (jas Bendrojo Teismo kanceliarija gavo 2016 m. rugsėjo 6 d.).
54
Taikydamas Procedūros reglamento 89 straipsnio 3 dalyje numatytą pirmą proceso organizavimo priemonę, Bendrasis Teismas 2016 m. lapkričio 24 d. raštu paprašė Komisijos pateikti ginčijamo akto originalo nuorašą ir susirašinėjimo su Ispanijos institucijomis dėl ieškovei suteiktos pagalbos medžiagą. Komisija šį reikalavimą įvykdė per nustatytą terminą.
55
Taikydamas antrą proceso organizavimo priemonę, Bendrasis Teismas 2017 m. kovo 8 d. raštu paprašė Komisijos atsakyti į jame nurodytus klausimus. Komisija šį reikalavimą įvykdė per nustatytą terminą. Po to, kai buvo gauti Komisijos atsakymai, ieškovės buvo paprašyta pateikti rašytines pastabas. Pastaroji šį prašymą patenkino per nustatytą terminą.
56
Ieškinyje ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
–
pripažinti pagrįstais ieškinyje nurodytus panaikinimo pagrindus ir panaikinti ginčijamą aktą;
–
nurodyti pradėti oficialią tyrimo procedūrą pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį;
–
priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
57
Pastabose dėl nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo Komisija Bendrojo Teismo prašo:
–
pripažinti ieškinį nepriimtinu,
–
priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
58
Savo pastabose dėl nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo ieškovė Bendrojo Teismo prašo atmesti nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą.
Dėl teisės
59
Pagal Procedūros reglamento 130 straipsnio 1 ir 7 dalis, jei atsakovas prašo, Bendrasis Teismas gali priimti sprendimą dėl nepriimtinumo arba kompetencijos nebuvimo, nepradėjęs bylos nagrinėti iš esmės.
60
Kadangi Komisija prašė priimti sprendimą dėl nepriimtinumo, šioje byloje Bendrasis Teismas mano, kad bylos medžiagoje yra pakankamai informacijos, ir nutaria priimti sprendimą ir netęsti proceso.
Dėl nepriimtinumu grindžiamo prieštaravimo
61
Grįsdama nepriimtinumu grindžiamą prieštaravimą, Komisija teigia, kad, pirma, dėl ginčijamo akto negali būti pareikštas ieškinys dėl panaikinimo. Antra, ji iš esmės mano, kad ieškovė neturi teisės pareikšti ieškinį ir ji taip pat neturi būtino suinteresuotumo pareikšti ieškinį dėl panaikinimo.
62
Kiek tai susiję su tuo, kad ginčijamas sprendimas yra aktas, kurį galima ginčyti, Komisija iš esmės teigia, kad ginčijamas aktas neturi sprendimo požymių. Tuo atveju, jeigu Bendrasis Teismas laikytų ginčijamą aktą sprendimu, ji subsidiariai mano, kad šis sprendimas paprasčiausiai patvirtina 2001 m. sprendimą, kuris tapo galutinis; kadangi ginčijamas aktas yra tik patvirtinamasis sprendimas, negali būti pareikštas ieškinys dėl jo panaikinimo.
63
Siekiant priimti poziciją dėl ginčijamo akto ginčijamumo, reikia išnagrinėti argumentus, kuriais šiuo klausimu šalys apsikeitė. Šie argumentai susiję atitinkamai su privalomomis teisinėmis pasekmėmis, kurių tariamai sukelia ginčijamas aktas, ginčijamo akto forma, tariamu pranešimu apie jį Komisijai, ieškovei suteikta pagalba ir su teisinėmis pasekmėmis, kurias jam priskyrė Ispanijos institucijos.
Dėl ginčijamo akto teisinių pasekmių
64
Komisija teigia, kad ginčijamas aktas nesukelia privalomų teisinių pasekmių, nes jis buvo Ispanijos Karalystės ir jos neformalaus susirašinėjimo, siekiant įveikti sunkumus, susijusius su 2001 m. sprendimo įvykdymu, dalis.
65
Komisijos manymu, ginčijamajame akte pateikiama pozicija, kurią ji priėmė vykdydama sprendimą dėl valstybės pagalbos neatitikimo. Taigi tokia pozicijos išreiškimo forma nėra numatyta aktuose, kurie priimami pagal 2015 m. liepos 13 d. Tarybos reglamentą (ES) 2015/1589, nustatantį išsamias SESV 108 straipsnio taikymo taisykles (OL L 248, 2015, p. 9), ir neturi jokios privalomosios galios pagal 2014 m. vasario 13 d. Sprendime Mediaset (C‑69/13, EU:C:2014:71) išvardytą jurisprudenciją.
66
Ieškovė pažymi, kad, jos manymu, yra atvirkščiai: ginčijamame akte nurodyta, kad Ispanijos Karalystės prašymu Komisija pareiškia savo galutinį vertinimą dėl pagalbos atitikties. Komisija šiuo tikslu turėjo išnagrinėti Ispanijos institucijų pateiktą informaciją, kurios priimdama 2001 m. sprendimą ji neturėjo. Todėl ginčijamas aktas negali būti suprantamas kaip paprasčiausias minėto sprendimo patvirtinimas arba automatinis taikymas.
67
Šiuo klausimu primintina, kad pagal suformuotą jurisprudenciją tik privalomų teisinių pasekmių sukeliantys aktai, darantys poveikį ieškovei – aiškiai pakeičiantys jos teisinę padėtį, yra aktai, dėl kurių gali būti pareikšti ieškiniai dėl panaikinimo, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnį (1981 m. lapkričio 11 d. Sprendimo IBM / Komisija, 60/81, EU:C:1981:264, 9 punktas; 2006 m. rugsėjo 12 d. Sprendimo Reynolds Tobacco ir kt. / Komisija, C‑131/03 P, EU:C:2006:541, 54 punktas ir 2007 m. gruodžio 6 d. Sprendimo Komisija / Ferriere Nord, C‑516/06 P, EU:C:2007:763, 27 punktas).
68
Siekiant nustatyti, ar aktas lemia tokias pasekmes, reikia remtis šio akto turiniu (1981 m. lapkričio 11 d. Sprendimo IBM / Komisija, 60/81, EU:C:1981:264, 9 punktas; 2000 m. birželio 22 d. Sprendimo Nyderlandai / Komisija, C‑147/96, EU:C:2000:335, 27 punktas ir 2010 m. lapkričio 18 d. Sprendimo NDSHT / Komisija, C‑322/09 P, EU:C:2010:701, 46 punktas).
69
Šioje byloje pažymėtina, kad 2001 m. sprendime Komisija išnagrinėjo Alavos provincijos 45 % investicijų sumos dydžio mokesčių kredito įmonėms ypatumus, padarė išvadą dėl šios mokestinės pagalbos neatitikties ir nurodė susigrąžinti pagal minėtą mokestinę pagalbos schemą suteiktą kreditą nenagrinėjant individualių jos suteikimo atvejų.
70
Ši praktika atitinka suformuotą jurisprudenciją, pagal kurią Komisijai identifikavus pagalbos schemą ji neturi atlikti individualių atvejų, kuriais pagal šią pagalbos schemą buvo suteikta pagalba, analizės (šiuo klausimu žr. 2011 m. birželio 9 d. Sprendimo Comitato Venezia vuole vivere ir kt. / Komisija, C‑71/09 P, C‑73/09 P ir C‑76/09 P, EU:C:2011:368, 63 punktą ir nurodytą jurisprudenciją). Taigi pagal šią suformuotą jurisprudenciją Komisija gali pateikti savo nuomonę dėl nagrinėjamos pagalbos schemos ypatumų ir neprivalo nagrinėti kiekvieno konkretaus atvejo.
71
Be to, kai Komisija priima bendrą ir abstraktų sprendimą dėl valstybės pagalbos schemos, kurią ji pripažįsta nesuderinama su vidaus rinka, ir nurodo susigrąžinti pagal šią schemą gautą pagalbą, valstybė narė turi išnagrinėti kiekvienos įmonės, kuriai gali būti taikomas toks susigrąžinimas, individualią situaciją (2011 m. birželio 9 d. Sprendimo Comitato Venezia vuole vivere ir kt. / Komisija, C‑71/09 P, C‑73/09 P ir C‑76/09 P, EU:C:2011:368, 64 punktas).
72
Jeigu įgyvendindama sprendimą valstybės pagalbos srityje valstybė narė susiduria su nenumatytais ir nenumatomais sunkumais, ji turi kreiptis į Komisiją (šiuo klausimu žr. 2013 m. gruodžio 12 d. Sprendimo Komisija / Italija, C‑411/12, nepaskelbtas Rink., EU:C:2013:832, 38 punktą).
73
Pradėdamos tokią diskusiją, kuria siekiama užtikrinti Komisijos sprendimo valstybės pagalbos srityje vykdymą, Komisija ir atitinkama valstybė narė turi sąžiningai bendradarbiauti atsižvelgiant į jų lojalaus bendradarbiavimo pareigą, siekiant įveikti sunkumus laikantis SESV nuostatų, pirmiausia susijusių su valstybės pagalba (2013 m. gruodžio 12 d. Sprendimo Komisija / Italija, C‑411/12, nepaskelbtas Rink., EU:C:2013:832, 38 punktas).
74
Be to, pagal suformuotą jurisprudenciją vykdant Komisijos sprendimą, nacionalinėms institucijoms adresuoti jos raštai, kuriais pagalbos schema pripažįstama neteisėta ir nesuderinama su vidaus rinka ir kuriais įpareigojama susigrąžinti nagrinėjamą pagalbą, bet neidentifikuojami individualūs šios pagalbos gavėjai ir nenurodomos konkrečios grąžintinos sumos, nėra privalomi (šiuo klausimu žr. 2014 m. vasario 13 d. Sprendimo Mediaset, C‑69/13, EU:C:2014:71, 24 punktą).
75
Taip Komisija tik išreiškia savo nuomonę dėl aptariamos valstybės narės pasiūlytų vykdymo priemonių, kurios priimtinos Europos Sąjungos teisės požiūriu, pobūdžio atsižvelgdama į šios valstybės narės patirtus sunkumus (šiuo klausimu žr. 2006 m. gegužės 31 d. Sprendimo Kuwait Petroleum(Nyderlandai) / Komisija, T‑354/99, EU:T:2006:137, 69 punktą).
76
Šioje byloje taip pat reikia nustatyti, ar Ispanijos Karalystės ir Komisijos susirašinėjimo dalykas, kaip tai matyti iš ginčijamo akto, patenka, kaip ji teigia, į 2001 m. sprendimo įvykdymo sritį, siekiant įgyvendinti pastarajame sprendime nurodytus elementus.
77
Šiuo klausimu konstatuotina, kad ginčijamajame akte kalbama apie ieškovės suteiktos pagalbos tariamą skatinamąjį poveikį.
78
Ginčijamajame akte nurodoma, kad, siekiant gauti leidimą teikti pagalbą, ši pagalba turi turėti skatinamąjį poveikį. Ginčijamo akto rengėjo nuomone, ši sąlyga reiškia, kad gavėjų prašymai dėl pagalbos turėjo būti pateikti anksčiau, nei įvykdomas jų projektas. Dėl ieškovei išmokėtos pagalbos, nustatyta, kad, kaip matyti iš turimos informacijos, neatrodo, jog ji turėtų skatinamąjį poveikį, nes ieškovė jos paprašė 1995 m. vasario 17 d., siekdama padengti anksčiau nei šią dieną patirtas sąnaudas. Šios sąnaudos sudaro 1161778 eurų sumą ir patenka į dvi išlaidų kategorijas: išlaidos, susijusios su parengiamosios arba galimybių studijos parengimu, ir išlaidos, susijusios su kompiuterinės programinės įrangos ir kito kilnojamojo turto įsigijimu.
79
Atsakant į Ispanijos institucijų pateiktą informaciją, ginčijamajame akte, be kita ko, nurodoma, kad, remiantis 2006 m. gairėmis, su parengiamosios studijos parengimu susijusios sąnaudos gali būti subsidijuojamos, kai pagalbos gavėja yra MVĮ. Jame patikslinama, kad ieškovė negali remtis šia nuostata, nes klostantis faktinėms aplinkybėms jos personalo nesudarė reikalaujamas darbuotojų skaičius ir, be to, jos metinė apyvarta viršijo nustatytą viršutinę ribą, kad ją būtų galima laikyti MVĮ.
80
Konstatuotina, kad įvairios aplinkybės, kurios buvo ką tik paminėtos, klostėsi vykstant Komisijos ir Ispanijos institucijų susirašinėjimui, siekiant užtikrinti 2001 m. sprendimo įvykdymą. Šiame sprendime Komisija iš tiesų padarė išvadą, kad ištirta pagalbos schema galėjo būti laikoma valstybės pagalba investicijoms vadovaujantis apibrėžtimi, kuri nustatyta 1998 m. gairių I priede. Be to, ji nurodė, kad pagal minėtas gaires pagalbos gavėjams sumokėtos sumos turi turėti skatinamąjį poveikį, kad jas būtų galima pripažinti nesuderinamomis su vidaus rinka.
81
Pagal 71 punkte nurodytą jurisprudenciją esant tokioms aplinkybėms, kaip susiklosčiusios šioje byloje, pareiga patikrinti, kiek su skatinamuoju poveikiu susijusi sąlyga yra įvykdyta, kiek tai susiję su konkrečiomis įmonėmis, pasinaudojusiomis Alavos provincijos suteiktu 45 % investicijų sumos dydžio mokesčių kreditu įmonėms, tenka Ispanijos Karalystei. Šiomis aplinkybėmis, kaip nurodyta 72 punkte, ši valstybė narė turėjo kreiptis į Komisiją kilus nenumatytų sunkumų ir sunkumų, kurių negalima numatyti, dėl pastarosios sprendimo taikymo konkrečiais atvejais.
82
Taip ir atsitiko šioje byloje. Nagrinėjamos pagalbos susigrąžinimo etape Ispanijos institucijos išnagrinėjo, ar sąlyga, susijusi su minėtos pagalbos skatinamuoju poveikiu, buvo įvykdyta, kiek tai susiję su ieškovei išmokėta pagalba. Šiomis aplinkybėmis jos paklausė Komisijos, kaip reikia aiškinti šią 2001 m. sprendime nustatytą sąlygą. Siekdamas atsakyti į šį paklausimą ir suteikti joms žinių, kaip reikia aiškinti skatinamojo poveikio reikalavimą, ginčijamo akto rengėjas būtent ir parengė šį aktą ir pateikė jį Ispanijos institucijoms.
83
Taigi, kaip nustatyta 2014 m. vasario 13 d. Sprendime Mediaset (C‑69/13, EU:C:2014:71), priešingai, nei teigia ieškovė savo rašytinėse pastabose, ginčijamas aktas yra Komisijos raštas, kuris buvo adresuotas nacionalinėms institucijoms, vykstant susirašinėjimui dėl neatidėliotino ir veiksmingo Komisijos sprendimo valstybės pagalbos srityje įvykdymo, ir todėl jis negali būti laikomas sukeliančiu privalomų teisinių pasekmių, galinčių paveikti ieškovės interesus ir iš esmės pakeisti jos teisinę padėtį.
Dėl ginčijamo akto formos
84
Komisija teigia, kad ginčijamas aktas, atsižvelgiant į jo formą, negali būti laikomas aktu, turinčiu sprendimo požymių. Tai yra neformalus tam tikrų Komisijos pareigūnų atsakymas į paprastą Ispanijos institucijų prašymą pateikti informaciją.
85
Šiuo klausimu pažymėtina, kad pagal suformuotą jurisprudenciją vertinant, ar galima pareikšti ieškinį dėl panaikinimo, akto priėmimo forma iš esmės nesvarbi (2010 m. lapkričio 18 d. Sprendimo NDSHT / Komisija, C‑322/09 P, EU:C:2010:701, 47 punktas).
86
Taip išvengiama, kad dėl teisės akto rengėjo aktui suteiktos formos arba duoto pavadinimo nebūtų galima pareikšti ieškinio dėl šio akto panaikinimo, nors jis iš tiesų sukelia teisinių pasekmių (2015 m. kovo 4 d. Sprendimo Jungtinė Karalystė / ECB, T‑496/11, EU:T:2015:133, 30 punktas).
87
Priešingu atveju į akto formą galima atsižvelgti, kai ji gali padėti identifikuoti jo pobūdį (šiuo klausimu žr. 1982 m. gegužės 26 d. Sprendimo Vokietija ir Bundesanstalt für Arbeit / Komisija, 44/81, EU:C:1982:197, 12 punktą ir 2010 m. vasario 12 d. Nutarties Komisija / CdT, T‑456/07, EU:T:2010:39, 58 punktą).
88
Šiuo klausimu pažymėtina, kad šioje byloje ginčijamas aktas yra rašto, kuriame nenurodyta data, formos. Be to, šis raštas yra nepasirašytas ir jame nenurodama Komisija.
89
Iš šių aplinkybių matyti, kad ginčijamas aktas yra neformalus dokumentas, kuriam nesuteikta forma, kurią paprastai naudoja institucija, priimdama aktą, kuriuo sukeliama teisinių pasekmių arba kuriuo siekiama tokių pasekmių.
90
Tas pats pasakytina dėl rengėjo ginčijamam aktui suteikto pavadinimo – „Neformalus pranešimas“.
91
Tokia pat pastaba gali būti suformuluota atsižvelgiant į įvairius ginčijamajame akte vartojamus žodžius, konkrečiai frazes „neatrodo <…>“, „iš pirmo žvilgsnio“ ir „remiantis pateikta informacija“. Tokios frazės rodo, kad šiuo pranešimu pareigūnas, kuris jį parengė, nenorėjo pakeisti atitinkamos įmonės teisinės padėties, o tik, atsakydamas į Alavos provincijos prašymą, norėjo pateikti informacijos dėl 2001 m. sprendimo taikymo tais atvejais, dėl kurių buvo kreiptasi į šias institucijas.
92
Tai, kad ginčijamas aktas nesukelia iš jo esmės išplaukiančių privalomų teisinių pasekmių, patvirtina forma, kuria jis buvo priimtas.
Dėl tariamo Ispanijos institucijų pranešimo apie pagalbą
93
Komisija teigia, kad, nesant pranešimo apie valstybės narės pagalbą, negalima priimti sprendimo dėl minėtos pagalbos atitikties vidaus rinkai. Jos manymu, Ispanijos institucijos galėjo pranešti apie ieškovei suteiktą pagalbą, kad dėl jos priimtų sprendimą, bet jos taip nepadarė. Šios institucijos ją tik informavo apie ieškovės pateiktą prašymą, kad būtų neformaliai „pakartotinai išnagrinėti“ ieškovės argumentai dėl gauto mokesčio kredito atitikties.
94
Ieškovė teigia, kad, jos manymu, Ispanijos institucijos siekė gauti formalų Komisijos sprendimą dėl jai išmokėtų pagalbos išmokų atitikties. Šiuo tikslu šios nacionalinės institucijos perdavė Komisijai informaciją, kurią pastaroji laikė pakankama, – tai įrodė jos pateiktas atsakymas į Ispanijos institucijų prašymą. Todėl, ieškovės manymu, darytina išvada, jog apie pagalbą buvo pranešta.
95
Pagal klostantis pagrindinės bylos aplinkybėms galiojančios redakcijos 1999 m. kovo 22 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 659/1999, nustatančio išsamias EB Sutarties 93 straipsnio taikymo taisykles (OL, L 83, 1999, p. 1), 2 straipsnio 1 dalį atitinkama valstybė narė iš anksto praneša Komisijai apie bet kuriuos planus skirti naują pagalbą.
96
Pagal Reglamento Nr. 659/1999 2 straipsnio 2 dalį valstybė narė savo pranešime pateikia informaciją, kuri būtina tam, kad Komisija priimtų sprendimą.
97
Ši pareiga pateikti pranešimą suteikia galimybę Komisijai laiku ir atsižvelgdama į Sąjungos bendrąjį interesą kontroliuoti visą projektą, kuriuo ketinama suteikti ar pakeisti pagalbą (2003 m. lapkričio 5 d. Nutarties Kronoply / Komisija, T‑130/02, EU:T:2003:293, 49 punktas).
98
Siekiant nustatyti, ar Komisijai buvo pranešta apie ieškovei suteiktą pagalbą, reikia išnagrinėti Ispanijos institucijų ir Komisijos susirašinėjimo turinį iki ginčijamo akto priėmimo.
99
Iš nagrinėjamo susirašinėjimo matyti, kad Ispanijos institucijos ir Komisija susirašinėjo vykstant antrai procedūrai dėl įpareigojimų neįvykdymo ir aptarė tam tikrų pagalbos gavėjų, įskaitant ieškovę, situaciją.
100
2013 m. gegužės 23 d. rašte Ispanijos Karalystės nuolatinė atstovybė Europos Sąjungoje perdavė Komisijos Generaliniam sekretoriatui 2011 m. ieškovės parengtus dokumentus, kuriuose kalbama apie pagalbos, kuria pastaroji pasinaudojo, skatinamąjį poveikį.
101
2013 m. gegužės 28 d., atsakydamas į šį raštą, ginčijamo akto rengėjas išsiuntė Ispanijos Karalystės nuolatinei atstovybei Europos Sąjungoje raštą su dokumentu „Mokestiniai ginčai Baskijoje. Procedūra dėl įsipareigojimų neįvykdymo 2007/2215 (Alava). Neformalus pranešimas atsakant į gegužės 23 d. raštą dėl Guardian Llodio (Alava)“.
102
101 punkte nurodyto dokumento pirmoje dalyje pateikta pirminė ginčijamo akto versija. Minėto dokumento antroje dalyje pateikiami klausimai, kuriais siekiama gauti papildomos informacijos, kad būtų galima išnagrinėti ieškovės pretenzijas dėl pagalbos, kuria ji pasinaudojo, skatinamojo poveikio.
103
2013 m. liepos 31 d. ir 2013 m. spalio 24 d. Komisijos Generaliniam sekretoriatui išsiųstais raštais Ispanijos Karalystės nuolatinė atstovybė Europos Sąjungoje pateikė papildomos informacijos.
104
Tokiomis aplinkybėmis, kaip buvo nurodyta šios nutarties 26 ir 27 punktuose, Komisija Teisingumo Teismui, į kurį buvo kreiptasi su antru ieškiniu dėl įsipareigojimų neįvykdymo, nurodė, kad, jos manymu, Ispanijos Karalystė įvykdė savo pareigą susigrąžinti pagalbą ir Teisingumo Teismas skyrė Ispanijos Karalystei vienkartinę 30 mln. eurų baudą už įsipareigojimų neįvykdymo laikotarpį (2014 m. gegužės 13 d. Sprendimas Komisija / Ispanija, C‑184/11, EU:C:2014:316).
105
2014 m. birželio 10 d. ir 2015 m. vasario 11 d. raštais Ispanijos institucijos Komisijos generaliniam direktoratui pateikė informaciją dėl sumų, kurias reikia susigražinti iš gavėjų, ir dėl pagalbos gavėjų Ispanijos teismuose pareikštų ieškinių dėl nurodymų susigrąžinti panaikinimo.
106
2015 m. birželio 3 d. Alavos provincijos institucijos išsiuntė ginčijamo akto rengėjui raštą, šis pateikė atsakymą kaip aktą, kuris ginčijamas.
107
Šiuo raštu Alavos provincijos institucijos pateikė įmonių, kurios yra šalys Ispanijos teismų nagrinėjamose bylose, sąrašą. Jame patikslinama, kad iš minėtų institucijų šiose bylose laukiama atsakymo į klausimą dėl šioms įmonėms suteiktos pagalbos skatinamojo poveikio. Ieškovė nurodyta tarp minėtų įmonių.
108
Atsižvelgiant į šį susirašinėjimą, negalima teigti, kad Ispanijos Karalystė pranešė apie ieškovei suteiktą pagalbą, dėl kurios pateiktas pranešimas įpareigojo Komisiją pareikšti savo poziciją priimant sprendimą dėl šios pagalbos atitikties.
109
Iš tiesų niekur nenurodoma, kad Ispanijos institucijos siekė pateikti pranešimą apie ieškovei suteiktą pagalbą.
110
Ginčijamajame akte, beje, nėra jokios aiškios nuorodos į SESV 108 straipsnio 3 dalį, kuri yra pareigos pranešti apie pagalbą teisinis pagrindas.
111
O iš sąvokų, vartojamų susirašinėjant, pirmiausia Alavos provincijos institucijų 2015 m. birželio 3 d. rašte, matyti, kad savo prašymais šios institucijos pageidavo iš Komisijos gauti informacijos, kad, pateikdamos pareiškimus, kuriuos jos privalo pateikti Ispanijos teismams, jos galėtų atsakyti į tam tikriems pagalbos gavėjams, kurie užginčijo įsakymus dėl susigrąžinimo, kylančius klausimus.
112
Šiomis aplinkybėmis Alavos provincijos institucijų išsiųstas raštas negali būti vertinamas kaip apimantis pranešimą apie ieškovei išmokėtą pagalbą, į kurį atsižvelgdama Komisija turėtų priimti sprendimą pagal Reglamentą Nr. 659/1999.
Dėl Ispanijos institucijų tariamai pripažinto privalomo poveikio
113
Ieškovė teigia, kad ginčijamas aktas turi sprendimo požymių, nes Ispanijos institucijos jam suteikė privalomą pobūdį Ispanijos teismuose. Jos manymu, šios institucijos pripažino neturinčios kompetencijos galutinai išnagrinėti jos situacijos ir tik savo 2014 m. liepos 14 d. atsiliepime į ieškinį paaiškino, kad „už atitikties vertinimą išimtinė atsakomybė tenka Komisijai“.
114
Šiuo klausimu primintina, kad pagal suformuotą jurisprudenciją privalomų teisinių pasekmių, kurios tiesiogiai ir iš karto daro poveikį ieškovo interesams, iš esmės pakeisdamos jo teisinę padėtį, buvimas turi būti įrodytas remiantis nagrinėjamo akto esme (šiuo klausimu žr. 1981 m. lapkričio 11 d. Sprendimo IBM / Komisija, 60/81, EU:C:1981:264, 9 punktą; 2000 m. birželio 22 d. Sprendimo Nyderlandai / Komisija, C‑147/96, EU:C:2000:335, 27 punktą ir 2010 m. lapkričio 18 d. Sprendimo NDSHT / Komisija, C‑322/09 P, EU:C:2010:701, 46 punktą).
115
Tokių pasekmių buvimas negali būti pagrįstas kitomis aplinkybėmis, konkrečiai tuo, kaip jas gali suvokti akto adresatai. Pagal savo pobūdį toks suvokimas sukelia subjektyvų poveikį. Taigi ieškinio priėmimo sąlygos negali priklausyti nuo aplinkybių, kurias institucijos, įmonės arba fiziniai asmenys gali vertinti skirtingai.
116
Jeigu būtų kitaip, nebūtų galima kontroliuoti aktų teisėtumo, jeigu jų vienas ar keli adresatai nelaikytų privalomais, nors jų esmė rodo, kad iš tiesų jie sukelia privalomų teisinių pasekmių. O aktams būtų taikoma teisėtumo kontrolė atsižvelgiant į tai, kaip juos suvokia jų adresatai, nors jie ir nesukelia jokių teisinių pasekmių, todėl tokia kontrolė nėra nei būtina, nei naudinga.
117
Taigi Ispanijos institucijų galimai turėtu ginčijamo akto sukeltų teisinių pasekmių suvokimu, jeigu jis būtų įrodytas, negalima remtis siekiant vertinti ieškinio dėl ginčijamo akto panaikinimo priimtinumą.
118
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, darytina išvada, kad ginčijamas aktas buvo priimtas vykdant 2001 m. sprendimą ir kad jis nesudaro Ispanijos institucijų pranešimo, dėl kurio būtų galima pradėti atskirą procedūrą pagal valstybės pagalbos srityje taikomas taisykles.
119
Kadangi ginčijamu aktu nesukeliama ir neketinama sukelti privalomų teisinių pasekmių, kurios darytų poveikį ieškovės interesams aiškiai pakeisdamos jos teisinę padėtį, jis negali būti laikomas aktu, kurį galima ginčyti, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnį. Taigi nepriimtinumu grindžiamas prieštaravimas turi būti priimtas, o šis ieškinys atmestas kaip nepriimtinas.
Dėl prašymo leisti įstoti į bylą
120
Pagal Procedūros reglamento 142 straipsnio 2 dalį nebėra reikalo priimti sprendimo dėl Ispanijos Karalystės pateikto prašymo leisti įstoti į bylą, kadangi ieškinys yra nepriimtinas.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
121
Pagal Procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
122
Kadangi ieškovė pralaimėjo bylą, ji turi padengti savo bylinėjimosi išlaidas, taip pat Komisijos bylinėjimosi išlaidas pagal jos pateiktus reikalavimus.
123
Be to, pagal Procedūros reglamento 144 straipsnio 10 dalį Ispanijos Karalystė padengia savo bylinėjimosi išlaidas, susijusias su prašymu leisti įstoti į bylą.
Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (pirmoji kolegija)
nutaria:
1.
Atmesti ieškinį kaip nepriimtiną.
2.
Nereikia priimti sprendimo dėl Ispanijos Karalystės prašymo leisti įstoti į bylą.
3.
Guardian Glass España, Central Vidriera, SLU padengia savo ir Europos Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
4.
Ispanijos Karalystė padengia savo bylinėjimosi išlaidas, susijusias su prašymu leisti įstoti į bylą.
Priimta Liuksemburge 2017 m. spalio 11 d.
Kancleris
E. Coulon
Pirmininkė
I. Pelikánová
(
*1
)	Proceso kalba: ispanų.