Laikina versija
TEISINGUMO TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS
2026 m. balandžio 16 d.(*)
„ Apeliacinis skundas – Viešoji tarnyba – Pareigūnai – Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatai – 24 straipsnis – Pagalbos prašymas – 12a straipsnis – Sąvoka „psichologinis priekabiavimas“ – Pasyvus arba kolektyvinis priekabiavimas – Pagalbos prašymo atmetimas – Ieškinys dėl panaikinimo ir žalos atlyginimo “
Byloje C-343/23 P
dėl 2023 m. gegužės 31 d. pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį pateikto apeliacinio skundo
Jean-Marc Colombani, gyvenantis Audergeme (Belgija), atstovaujamas avocate N. de Montigny,
apeliantas,
dalyvaujant kitai proceso šaliai –
Europos išorės veiksmų tarnybai (EIVT), atstovaujamai A. Ireland ir R. Spáč, padedamų abogada L. Lence de Frutos ir avocat M. Troncoso Ferrer,
atsakovei pirmojoje instancijoje,
TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkė K. Jürimäe, antrosios kolegijos teisėjo pareigas einantis Teisingumo Teismo pirmininkas K. Lenaerts, teisėjai F. Schalin, M. Gavalec ir Z. Csehi (pranešėjas),
generalinis advokatas R. Norkus,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
susipažinęs su 2025 m. balandžio 10 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
1        Savo apeliaciniu skundu Jean-Marc Colombani prašo panaikinti 2023 m. kovo 22 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Colombani / EIVT (T-113/22, EU:T:2023:154; toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo šis atmetė SESV 270 straipsniu grindžiamą jo ieškinį, kuriuo jis prašė, pirma, panaikinti 2021 m. birželio 15 d. sprendimą, kuriuo Europos išorės veiksmų tarnyba (EIVT) iš dalies atmetė jo 2021 m. vasario 18 d. pagalbos prašymą, pateiktą pagal Europos Sąjungos pareigūnų tarnybos nuostatų (toliau – Pareigūnų tarnybos nuostatai) 24 straipsnį, ir 2021 m. vasario 9 d. šalių sudarytą draugišką susitarimą (toliau – draugiškas susitarimas) bei implicitinį sprendimą paaukštinti apeliantą į AD 14 lygį atgaline data nuo 2018 m. sausio 1 d., apie kurį jis sužinojo gavęs 2021 m. gegužės mėn. darbo užmokesčio lapelį, ir, antra, atlyginti turtinę ir neturtinę žalą, kurią jis patyrė dėl EIVT veiksmų.
Teisinis pagrindas
2        Pareigūnų tarnybos nuostatų 12a straipsnyje numatyta:
„1.      „Pareigūnai susilaiko nuo bet kokios formos psichologinio ar seksualinio priekabiavimo.
2.      Psichologinį ar seksualinį priekabiavimą patyrusiam pareigūnui institucijos veiksmai neturi turėti jokių žalingų padarinių. Apie psichologinį ar seksualinį priekabiavimą paliudijusiam pareigūnui institucijos veiksmai neturi turėti jokių žalingų padarinių, jeigu pareigūnas buvo sąžiningas.
3.      „Psichologinis priekabiavimas“ – tai netinkamas elgesys, kuris trunka tam tikrą laikotarpį, kartojasi ar yra sistemingas, ir kurį sudaro fizinis elgesys, šnekamoji ar rašytinė kalba, gestai ar kiti veiksmai, kurie yra tyčiniai, ir kurie gali pakenkti [kenkia] bet kurio asmens asmenybei, orumui ar fizinei arba psichinei sveikatai.
<...>“
3        Pareigūnų tarnybos nuostatų 24 straipsnis suformuluotas taip:
„Sąjunga padeda visiems pareigūnams, ypač ieškiniuose dėl bet kurio asmens [imantis veiksmų prieš asmenį], kuris grasina, įžeidinėja arba šmeižia ar išreiškia savo pyktį, arba kenkia asmeniui ar turtui, kuris, atsižvelgiant į jo postą ar pareigas, priklauso nuo jo arba jo šeimos nario [kėsinasi į asmenį ar turtą, jeigu šie veiksmai nukreipti prieš pareigūną ar jo šeimos narius dėl pareigūno statuso ar pareigų].
Jos solidariai atlygina žalą, kurią tokiais atvejais patyrė pareigūnas, jeigu pareigūnas žalą padarė arba netyčia ar dėl didelio neatsargumo [jeigu jis tyčia ar dėl didelio neatsargumo nėra pats padaręs šios žalos] ir negalėjo gauti kompensacijos iš žalą padariusio asmens.“
Bylos aplinkybės
4        Skundžiamo sprendimo 2–20 punktuose bylos aplinkybės išdėstytos, kaip nurodyta toliau.
„2      Ieškovas yra EIVT pareigūnas.
3      Savo profesinę veiklą jis pradėjo Prancūzijos diplomatinėje tarnyboje. 1990 m. gegužės 1 d. pradėjo dirbti Europos Bendrijų Komisijoje. 2010 m. rugsėjo mėn. jis buvo paskirtas į EIVT, ten iki 2015 m. vasario mėn. dirbo vykdomojo generalinio sekretoriaus A padėjėju. Nuo 2015 m. kovo mėn. iki 2016 m. rugpjūčio mėn. ieškovas iš pradžių buvo vykdomojo generalinio sekretoriaus B padėjėjas, o vėliau patarėjas. 2016 m. birželio 1 d. ieškovas buvo paskirtas vykdomojo generalinio sekretoriaus C patarėju. Nuo 2017 m. sausio 1 d. jis eina generalinio sekretoriaus pavaduotojo, atsakingo už bendrą saugumo ir gynybos politiką (BSGP) ir reagavimą į krizes, t. y. iš pradžių D, o nuo 2020 m. gegužės 1 d. – E, patarėjo pareigas.
4      Kadangi jo pavardė nebuvo įtraukta į pareigūnų, kuriuos siūloma paaukštinti į AD 14 lygį per 2017 m. paaukštinimo procedūrą, sąrašą, ieškovas pareiškė ieškinį Bendrajame Teisme, ginčydamas 2017 m. lapkričio 9 d. EIVT sprendimą jo nepaaukštinti. 2019 m. spalio 10 d. Sprendimu Colombani / EIVT (T-372/18, <...> EU:T:2019:734) Bendrasis Teismas panaikino minėtą sprendimą, motyvuodamas tuo, kad bendrosios įgyvendinimo nuostatos, kurias EIVT taikė per 2017 m. paaukštinimo procedūrą, buvo neteisėtos, nes pagal jas nebuvo galima objektyviai palyginti pareigūnų nuopelnų.
5      2020 m. rugpjūčio 6 d. ieškovas kreipėsi į Bendrąjį Teismą su ieškiniu dėl EIVT sprendimo nevykdyti 2019 m. spalio 10 d. Sprendimo Colombani / EIVT (T-372/18, <...> EU:T:2019:734) panaikinimo ir dėl sprendimų atmesti jo kandidatūrą į Europos Sąjungos delegacijų Korėjoje, Uzbekijoje ir Šiaurės Makedonijoje vadovo pareigas panaikinimo. Jis taip pat prašė panaikinti EIVT sprendimą neleisti jam susipažinti su dokumentais, susijusiais su šiomis procedūromis, visų pirma su per pirminės atrankos procedūrą atrinktų kandidatų lyginamaisiais duomenimis. 2021 m. vasario 12 d. Nutartimi Colombani / EIVT (T-507/20, EU:T:2021:95) ši byla buvo išbraukta iš Bendrojo Teismo registro sudarius [draugišką susitarimą].
6      Draugiškame susitarime EIVT įsipareigojo paaukštinti ieškovą priskirdama jį prie AD 14 lygio 1 pakopos atgaline data nuo 2018 m. sausio 1 d. (draugiško susitarimo 1 punktas). Be to, EIVT įsipareigojo pateikti ieškovui informaciją apie kvalifikaciją ir profesinę patirtį tų kandidatų, kuriuos komisija laikė geriausiai atitinkančiais pirminės atrankos kriterijus, į kuriuos vėliau buvo atsižvelgta lyginant kandidatų, atrinktų per pirminės atrankos procedūras į Sąjungos delegacijos Šiaurės Makedonijoje, Alžyre, Azerbaidžane ir Norvegijoje vadovo pareigas bei EIVT direktoriaus Šiaurės Afrikai ir Artimiesiems Rytams pareigas, kvalifikaciją ir nuopelnus, laikantis taikytinų teisės normų ir, ypač kiek tai susiję su duomenų apsaugos taisyklėmis, atsižvelgiant į EIVT duomenų apsaugos pareigūno nuomonę (draugiško susitarimo 2 punktas).
7      2021 m. vasario 18 d. ieškovas pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 24 straipsnį pateikė pagalbos prašymą asmenims, kurie vienas po kito buvo jo vadovai: buvusiai EIVT vykdomajai generalinei sekretorei C, vienam iš buvusių EIVT generalinių sekretorių pavaduotojų D ir vienam iš dabartinių EIVT generalinių sekretorių pavaduotojų E, taip pat Biudžeto ir administracijos generaliniam direktoriui F.
8      2021 m. vasario 22 d. elektroniniu laišku, skirtu F, ieškovas paprašė jo patvirtinti, kad EIVT neprieštarauja tam, kad prie [šio] pagalbos prašymo pridėti dokumentai būtų atskleisti Belgijos teisminėms ir administracinėms institucijoms vykstant skundo nagrinėjimo procedūrai auditorat du travail de Bruxelles (Briuselio darbo auditorių kolegija, Belgija). Be to, šiame elektroniniame laiške ieškovas nurodė, kad nori įsitikinti, jog EIVT iš esmės neprieštarauja tam, kad vienam ar keliems Europos Parlamento nariams jis nurodytų minėtame prašyme apibendrintas faktines aplinkybes. 2021 m. vasario 23 d. elektroniniu laišku pateiktame atsakyme F paragino ieškovą pateikti prašymą pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 19 straipsnį ir nurodyti konkrečius dokumentus, taip pat adresatus, kuriems numatoma perduoti dokumentus, ir perdavimo tikslą. Dėl ieškovo ketinimo prašyti tam tikrų Parlamento narių įsikišti F nurodė, kad tokiam veiksmui netaikoma Pareigūnų tarnybos nuostatų 19 straipsnyje numatyta procedūra. 2021 m. vasario 24 d. elektroniniame laiške, skirtame F, ieškovas paprašė EIVT nurodyti, ar prie jo pagalbos prašymo pridėti tam tikri dokumentai „galėtų būti perduoti auditorat du travail de Bruxelles (Briuselio darbo auditorių kolegija)“.
9      2021 m. kovo 1 d. ieškovas Bendrajame Teisme pareiškė ieškinį dėl sprendimų atmesti jo pateiktą kandidatūrą, pirma, į direktoriaus Šiaurės Afrikai ir Artimiesiems Rytams pareigas ir, antra, į Sąjungos delegacijos Kanadoje vadovo pareigas, panaikinimo. 2022 m. liepos 6 d. Sprendimu Colombani / EIVT (T-129/21, <...> EU:T:2022:424) Bendrasis Teismas atmetė šį ieškinį. [Ieškovas pateikė apeliacinį skundą dėl šio Bendrojo Teismo sprendimo, 2023 m. lapkričio 16 d. Sprendimu Colombani / EIVT (C-595/22 P, EU:C:2023:884) Teisingumo Teismas atmetė šį apeliacinį skundą].
10      2021 m. balandžio 28 d. elektroniniu laišku Žmogiškųjų išteklių direktorė G perdavė ieškovui jo pagalbos prašymo pirminę analizę, joje buvo nurodyta, kad paskyrimų tarnyba ketina pradėti administracinį tyrimą dėl C ir E. O dėl esą vykusio psichologinio priekabiavimo, kurį sudarė D ir F veiksmai, [šioje] pirminėje analizėje nurodyta, kad teiginiai dėl priekabiavimo nepagrįsti prima facie įrodymais.
11      2021 m. gegužės 7 d. elektroniniu laišku ieškovas pateikė Žmogiškųjų išteklių direktorei savo pastabas dėl [minėtos] pirminės analizės.
12      2021 m. gegužės mėn. ieškovo darbo užmokesčio lapelyje pirmą kartą buvo nurodyta, kad jis priskirtas prie AD 14 lygio 2 pakopos. Be to, tame darbo užmokesčio lapelyje buvo pateiktas atgaline data patikslintas ieškovo darbo užmokestis kaip priskirto prie AD 14 lygio nuo 2018 m. sausio mėn.
13      Sprendimu iš dalies atmesti pagalbos prašymą, kurį pasirašė Žmogiškųjų išteklių direktorė, paskyrimų tarnyba atmetė pagalbos prašymą, kiek jis susijęs su ieškovo teiginiais dėl psichologinio priekabiavimo, kurį jis esą patyrė dėl D ir F veiksmų, motyvuodama tuo, kad šie teiginiai nebuvo pagrįsti prima facie įrodymais.
14      2021 m. rugpjūčio 1 d. ieškovas pateikė, pirma, skundą (užregistruotas numeriu R/412/21) dėl implicitinio sprendimo iš dalies atmesti jo pagalbos prašymą, išplaukiančio iš jam pateiktos 2021 m. balandžio 28 d. pirminės analizės, ir, antra, skundą (užregistruotas numeriu R/413/21) dėl implicitinio sprendimo paaukštinti jį priskiriant prie AD 14 lygio atgaline data nuo 2018 m. sausio 1 d., apie kurį jis sužinojo gavęs 2021 m. gegužės mėn. darbo užmokesčio lapelį.
15      2021 m. rugpjūčio 25 d. ieškovas sužinojo apie sprendimą iš dalies atmesti pagalbos prašymą.
16      2021 m. rugsėjo 13 d. ieškovas pateikė skundą dėl [šio sprendimo] (užregistruotas numeriu R/460/21).
17      2021 m. lapkričio 25 d. raštu, kurį pasirašė <...> F, EIVT oficialiai informavo ieškovą apie paskyrimų tarnybos sprendimą paaukštinti jį priskiriant prie AD 14 lygio 1 pakopos atgaline data nuo 2018 m. sausio 1 d. pagal SESV 266 straipsnio 1 dalį, vykdant 2021 m. vasario 12 d. Nutartį Colombani / EIVT (T-507/20, <...> EU:T:2021:95) ir vadovaujantis draugišku susitarimu, kartu nurodydama, kad šis sprendimas paaukštinti buvo įgyvendintas ir įtrauktas į ieškovo bylą Komisijos personalo valdymo informacinėje sistemoje <...> nuo 2021 m. kovo 30 d., o automatinis perkėlimas į aukštesnę pakopą įvyko 2020 m. sausio 1 d.
18      2021 m. lapkričio 26 d. sprendimu EIVT vykdomasis generalinis sekretorius L, kaip paskyrimų tarnyba, atmetė skundus R/412/21 ir R/460/21.
19      2021 m. lapkričio 29 d. ieškovas pateikė skundą (užregistruotas numeriu R/618/21) dėl to, kad EIVT nevykdė draugiško susitarimo, kiek tai susiję pirmiausia su šio susitarimo 2 punktu.
20      2021 m. lapkričio 30 d. sprendimu paskyrimų tarnyba atmetė skundą R/413/21.“
Ieškinys Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
5        2022 m. kovo 3 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo ieškovo ieškinį, kuriuo jis prašė, pirma, panaikinti sprendimą iš dalies atmesti pagalbos prašymą, taip pat draugišką susitarimą ir implicitinį sprendimą paaukštinti jį priskiriant prie AD 14 lygio atgaline data nuo 2018 m. sausio 1 d., apie kurį jis sužinojo gavęs 2021 m. gegužės mėn. darbo užmokesčio lapelį, ir, antra, atlyginti turtinę ir neturtinę žalą, kurią jis patyrė dėl EIVT veiksmų.
6        Grįsdamas reikalavimą panaikinti sprendimą atmesti jo pagalbos prašymą, ieškovas rėmėsi penkiais pagrindais. Penktasis ieškinio pagrindas nėra svarbus šiam apeliaciniam skundui, nes apeliaciniame skunde apeliantas neginčija Bendrojo Teismo atlikto šio pagrindo nagrinėjimo. Pirmasis–ketvirtasis ieškinio pagrindai buvo grindžiami šiais aspektais: pirmasis – tarnybiniu nusižengimu, rūpestingumo pareigos, Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) ir Pareigūnų tarnybos nuostatų pažeidimu, antrasis – tuo, kad esama prima facie įrodymų dėl ieškovo patirto priekabiavimo tikrumo, trečiasis – piktnaudžiavimu įgaliojimais ir Chartijos 47 straipsnio pažeidimu ir ketvirtasis – piktnaudžiavimu įgaliojimais ir SESV 227 straipsnio bei Chartijos 44 straipsnio pažeidimu.
7        Skundžiamo sprendimo 54 ir 65 punktuose Bendrasis Teismas atmetė atitinkamai ieškinio antrojo pagrindo pirmą ir antrą dalis, grindžiamas atitinkamai D ir F priskirtinų veiksmų vertinimo klaidomis, ir padarė išvadą, kad tokių klaidų nepadaryta. Šiuo klausimu jis pažymėjo, kad paskyrimų tarnyba galėjo pagrįstai manyti, jog ieškovas nepateikė šių dviejų asmenų psichologinio priekabiavimo prima facie įrodymų.
8        Skundžiamo sprendimo 70 ir 72 punktuose Bendrasis Teismas atmetė pirmojo pagrindo pirmą dalį, grindžiamą tuo, kad ieškovui neteisėtai netaikytos laikinosios apsaugos priemonės, ir konstatavo, kad EIVT neprivalėjo pradėti administracinio tyrimo dėl D ir F ar imtis kitų laikinųjų apsaugos priemonių – neoficialių apsaugos priemonių ar finansinės pagalbos.
9        Skundžiamo sprendimo 75 punkte Bendrasis Teismas kaip nereikšmingą atmetė pirmojo pagrindo antrą dalį, grindžiamą ieškovui pareikštų grasinimų neteisėtumu. Jis nusprendė, kad esą patirti grasinimai, susiję su informacijos atskleidimu Belgijos teisminėms institucijoms ir Parlamento nariams, net darant prielaidą, kad jie įrodyti, neturi įtakos sprendimui iš dalies atmesti pagalbos prašymą, kiek jis susijęs su D ir F.
10      Skundžiamo sprendimo 89, 92 ir 93 punktuose Bendrasis Teismas atmetė pirmojo pagrindo trečią dalį, grindžiamą sprendimą iš dalies atmesti pagalbos prašymą priėmusios institucijos šališkumu ir interesų konfliktu. Šiuo klausimu jis nusprendė, kad net jei gali kilti abejonių dėl šį sprendimą priėmusios institucijos objektyvaus nešališkumo, EIVT vykdomajam generaliniam sekretoriui peržiūrėjus minėtą sprendimą šis pažeidimas buvo ištaisytas. Be to, net jei tą patį sprendimą būtų pasirašęs asmuo, neturintis hierarchinio ryšio su F, pagalbos prašymo nagrinėjimo rezultatas negalėjo būti kitoks – šis prašymas vis tiek būtų buvęs atmestas, kiek jis buvo nukreiptas prieš F.
11      Galiausiai skundžiamo sprendimo 107 punkte Bendrasis Teismas atmetė ieškinio trečiąjį ir ketvirtąjį pagrindus, grindžiamus piktnaudžiavimu įgaliojimais, kaip nereikšmingus ir bet kuriuo atveju kaip nepagrįstus.
12      Kadangi visi ieškovo nurodyti pagrindai, kuriais jis grindžia savo prašymą panaikinti sprendimą, kuriuo iš dalies atmestas pagalbos prašymas, buvo atmesti, Bendrasis Teismas atmetė šį prašymą ir prašymą atlyginti žalą.
Apeliacinės bylos šalių reikalavimai
13      Apeliantas Teisingumo Teismo prašo:
–        tenkinti apeliacinį skundą ir panaikinti skundžiamą sprendimą,
–        išnagrinėti bylą ir panaikinti sprendimą iš dalies atmesti pagalbos prašymą,
–        priteisti iš EIVT simbolinę 1 EUR sumą neturtinei žalai atlyginti,
–        priteisti iš EIVT bylinėjimosi išlaidas, apelianto patirtas šioje ir pirmojoje instancijose.
14      EIVT Teisingumo Teismo prašo:
–        atmesti apeliacinį skundą kaip nepriimtiną arba mažų mažiausiai kaip nepagrįstą,
–        palikti galioti visą skundžiamą sprendimą ir
–        priteisti iš apelianto bylinėjimosi išlaidas, patirtas šiame procese ir procese pirmojoje instancijoje.
15      Apelianto apeliacinis skundas susijęs tiek su sprendimu, kuriuo Bendrasis Teismas atmetė jo reikalavimą dėl panaikinimo, tiek su sprendimu, kuriuo jis atmetė jo reikalavimus dėl žalos atlyginimo.
Dėl apeliacinio skundo
16      Grįsdamas apeliacinį skundą apeliantas nurodo keturis pagrindus: pirmasis iš esmės grindžiamas teisės klaida nagrinėjant jo pagalbos prašymo dalyką ir sąvokos „priekabiavimas“ pažeidimu, antrasis – teisės klaidomis vertinant D ir F priskirtinas faktines aplinkybes, trečiasis – Pareigūnų tarnybos nuostatų 24 straipsnio pažeidimu ir ketvirtasis – neatsižvelgimu į tai, kad buvo priimtas sprendimas atmesti pateiktą prašymą, ir į teisės klaidą, padarytą analizuojant Pareigūnų tarnybos nuostatų 17 ir 19 straipsnius.
17      EIVT pirmiausia teigia, kad visas apeliacinis skundas nepriimtinas, ir tvirtina, kad apeliantas prašo Teisingumo Teismo iš naujo įvertinti faktines aplinkybes, tačiau nepateikia realios teisinės skundžiamo sprendimo kritikos.
18      Vis dėlto vertinant apeliacinio skundo pagrindus ir argumentus, su kuriais jie susiję, reikia išnagrinėti kiekvieną iš nurodytų konkrečių nepriimtinumo pagrindų.
Dėl pirmojo pagrindo
Šalių argumentai
19      Pateikdamas pirmąjį pagrindą apeliantas iš esmės teigia, kad Bendrojo Teismo motyvai, išdėstyti nagrinėjant pirmojoje instancijoje pateiktą ieškinio antrąjį pagrindą, grindžiamą tuo, kad esama prima facie įrodymų dėl jo patirto priekabiavimo tikrumo, grindžiami klaidinga prielaida, todėl juose padaryta teisės klaida.
20      Anot apelianto, siekdamas įvertinti, ar esama prima facie įrodymų dėl D ir F priskirtino psichologinio priekabiavimo tikrumo, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 31, 34, 38 ir 39 punktuose neatsižvelgė į tai, kad kolektyviniai ir pasyvūs veiksmai taip pat gali būti laikomi tokiu priekabiavimu, ir taip Pareigūnų tarnybos nuostatų 24 straipsnio taikymo sritį susiaurino iki priekabiavimo siaurąja prasme. Todėl to sprendimo 47, 53, 59, 60 ir 61 punktuose Bendrasis Teismas klaidingai konstatavo, kad šis priekabiavimas gali būti susijęs tik su galimo priekabiautojo individualiu, asmeniniu ir aktyviu elgesiu.
21      Šiuo klausimu apeliantas priduria, kad Bendrasis Teismas nurodė, jog EIVT atmetė jo pagalbos prašymą dėl to, kad nebuvo D ir F priskirtinų priekabiavimo veiksmų. Vis dėlto apeliantas pabrėžia, kad šis pagalbos prašymas taip pat buvo susijęs su F pasyvumu, nes jis toleravo C išreikštą akivaizdžiai neteisėtą diskriminavimą. O toks F pasyvumas de facto prisidėjo prie to, kad priekabiavimas tęsėsi ir sustiprėjo. Būtent dėl to, kad dalyvavo keli asmenys, ir dėl jų pavaldumo ryšių su šio priekabiavimo iniciatore C apeliantas iš esmės teigia, kad priekabiavimas buvo kolektyvinio pobūdžio.
22      Šiomis aplinkybėmis, remdamasis 2022 m. kovo 30 d. Sprendimo KF / EIB (T-299/20, EU:T:2022:171) 126 ir 127 punktais, apeliantas tvirtina, kad Bendrasis Teismas neatsižvelgė į tai, jog priekabiavimą gali vykdyti „<...> keli toje pačioje institucijoje dirbantys asmenys, veikiantys suderintai ar bent jau nedviprasmiškai“. Toks sąvokos „priekabiavimas“ aiškinimas reiškia, kad EIVT „bendrai išanalizavo“ atitinkamų asmenų „įvairius veiksmus“, kurie, anot apelianto, „rodo priekabiavimą“, nes priešingu atveju būtų iškreiptas skundo dalykas. Taigi, anot apelianto, Bendrasis Teismas taip pat negalėjo apsiriboti individualia veiksmų analize, neatsižvelgdamas į kontekstą.
23      Be to, remdamasis keliais pasyvaus atitinkamai D ir F elgesio atvejais, apeliantas iš esmės tvirtina, kad Bendrasis Teismas klaidingai aiškino sąvoką „priekabiavimas“, apribodamas ją aktyviu elgesiu, ir reikalavo iš apelianto aktyviai įrodyti pasyvų elgesį. Apeliantas tvirtina, kad, priešingai, nei skundžiamo sprendimo 47 ir 60 punktuose konstatavo Bendrasis Teismas, jis neprivalėjo įrodyti aktyvaus, tiesioginio, konkretaus ir individualaus savo vadovų elgesio, kiek tai susiję su jo atstūmimu.
24      EIVT atsikerta, kad pirmasis pagrindas yra nepriimtinas, nes apeliantas nepateikia jokių teisinių argumentų savo teiginiui, kad Bendrasis Teismas susiaurino Pareigūnų tarnybos nuostatų 24 straipsnio taikymo sritį, pagrįsti, ir kad bet kuriuo atveju šis pagrindas yra nepagrįstas.
Teisingumo Teismo vertinimas
25      Pirma, dėl apelianto argumentų, pateiktų grindžiant pirmąjį pagrindą, priimtinumo konstatuotina, kad šiais argumentais apeliantas prašo Teisingumo Teismo priimti sprendimą, be kita ko, dėl sąvokos „psichologinis priekabiavimas“, o tai yra teisės klausimas. Vadinasi, pirmasis pagrindas yra priimtinas.
26      Antra, pažymėtina, kad Bendrasis Teismas turėjo priimti sprendimą dėl sąvokos „priekabiavimas“, kaip ji suprantama pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 12a straipsnio 3 dalį, nagrinėdamas prašymą panaikinti sprendimą iš dalies atmesti pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 24 straipsnį pateiktą pagalbos prašymą.
27      Šiomis aplinkybėmis pažymėtina, kad iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, jog administracija privalo pradėti administracinį tyrimą, kad išsiaiškintų faktines aplinkybes, o paskui prireikus galėtų imtis tinkamų pagalbos priemonių, jei yra pakankamai prima facie įrodymų dėl pagalbos prašyme pateiktų teiginių (šiuo klausimu žr. 2023 m. gruodžio 7 d. Sprendimo HV ir HW / ECDC, C-615/22 P, EU:C:2023:961, 46 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
28      Vadinasi, kai pagalbos prašyme pateikti teiginiai susiję su psichologiniu priekabiavimu, pagalbos prašantis asmuo turi pateikti prima facie šio priekabiavimo įrodymų, atsižvelgdamas į Pareigūnų tarnybos nuostatų 12a straipsnio 3 dalyje pateiktą sąvokos „psichologinis priekabiavimas“ apibrėžtį.
29      Šiuo klausimu primintina, kad ši sąvoka, kaip ji suprantama pagal šią nuostatą, apibrėžiama kaip „netinkamas elgesys“, kurį sudaro fizinis elgesys, šnekamoji ar rašytinė kalba, gestai ar kiti veiksmai, kurie „trunka tam tikrą laikotarpį, kartojasi ar yra sistemingi“, – tai reiškia, kad psichologinis priekabiavimas turi būti suprantamas kaip ilgai trunkantis procesas, o veiksmai turi būti pasikartojantys ar tęstiniai ir „tyčiniai“, ne „atsitiktiniai“. Be to, tam, kad patektų į šią sąvoką, toks fizinis elgesys, šnekamoji ar rašytinė kalba, gestai ar kiti veiksmai turi kenkti asmens asmenybei, orumui ar fizinei arba psichinei sveikatai (2020 m. lapkričio 12 d. Sprendimo Pethke / EUIPO, C-382/19 P, EU:C:2020:917, 96 punktas ir 2022 m. birželio 2 d. Sprendimo EM / Parlamentas, C-299/21 P, EU:C:2022:429, 102 punktas).
30      Taigi iš paties Pareigūnų tarnybos nuostatų 12a straipsnio 3 dalies teksto matyti, kad, kaip išvados 20 punkte pažymėjo generalinis advokatas, sąvoka „psichologinis priekabiavimas“ apibrėžta plačiai ir bendrai. Šiomis aplinkybėmis ji gali apimti bet kokį elgesį ar veiksmą, kuris atitinka abi pirmesniame šio sprendimo punkte nurodytas sąlygas.
31      Viena vertus, negalima atmesti galimybės, kad keli asmenys gali kolektyviai vykdyti „psichologinį priekabiavimą“, kaip jis suprantamas pagal šią nuostatą, kai jų veiksmai yra vienas ir tas pats priekabiavimas ir kiekvienas iš jų prie to prisideda savo individualiu ir asmeniniu elgesiu. Vis dėlto, kaip matyti iš šio sprendimo 27 ir 28 punktų, asmuo, manantis, kad patyrė kolektyvinį psichologinį priekabiavimą, turi pateikti ne tik kiekvieno galimo priekabiautojo individualaus ir asmeninio elgesio, bet ir tam tikro jų veiksmų derinimo prima facie įrodymus. Jeigu galimi priekabiautojai tarpusavyje nekoordinuoja veiksmų, tai, kad asmuo neįsikišo, kad užkirstų kelią kito asmens netinkamam elgesiui, apie kurį žinojo, iš esmės nereiškia, kad jis pats vykdė psichologinį priekabiavimą.
32      Kita vertus, konstatuotina, kad sąvoka „elgesys“, kaip ji suprantama pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 12a straipsnio 3 dalį, gali apimti ne tik aktyvius, bet ir pasyvius veiksmus, kaip antai pareigūno ar tarnautojo marginalizavimą ar atskyrimą jo darbo vietoje ir darbo santykiuose ar netgi neveikimą. Kaip išvados 31 punkte iš esmės pažymėjo generalinis advokatas, „pasyvus“ psichologinis priekabiavimas turi būti „netinkamas elgesys“, todėl turi turėti komponentą, pagal kurį reikalaujama kaltininko įsitraukimo, pavyzdžiui, atsisakyti bendrauti su žmogumi, jį ignoruoti arba izoliuoti. Taigi „pasyvus“ elgesys gali būti laikomas „psichologiniu priekabiavimu“, jeigu jis atspindi tyčinį individualų elgesį, o ne „atsitiktinį“, kuris trunka tam tikrą laiką ir kenkia asmens asmenybei, orumui ar fizinei arba psichinei sveikatai.
33      Nagrinėjamu atveju apeliantas mano, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, apribodamas sąvoką „priekabiavimas“ tik, pirma, „individualiu“ ir „asmeniniu“ elgesiu ir, antra, „aktyviais“ veiksmais.
34      Šiems argumentams negalima pritarti.
35      Pažymėtina, kad skundžiamo sprendimo 47, 53 ir 59–61 punktuose Bendrasis Teismas iš esmės konstatavo, jog grįsdamas savo pagalbos prašymą apeliantas turėjo pateikti prima facie įrodymų, patvirtinančių individualų ir asmeninį tame prašyme nurodyto asmens elgesį. Kaip išvados 46 ir 47 punktuose pažymėjo generalinis advokatas, Bendrasis Teismas neatmetė pačios pasyvaus ir (arba) kolektyvinio priekabiavimo galimybės. Jis tik teigė, kad nagrinėjamu atveju nesama tokio priekabiavimo prima facie įrodymų, nes neįrodyta, kad D ir F asmeniškai įsitraukė į tokį elgesį.
36      Darytina išvada, kad, priešingai, nei teigia apeliantas, Bendrasis Teismas nepadarė teisės klaidos aiškindamas ir taikydamas sąvoką „priekabiavimas“, taigi ir nagrinėdamas apelianto pagal Pareigūnų tarnybos nuostatų 24 straipsnį pateikto pagalbos prašymo dalyką.
37      Be to, apelianto argumentai, susiję su įrodinėjimo pareiga, taip pat yra nepagrįsti. Iš tiesų iš šio sprendimo 27 ir 28 punktų matyti, kad pagalbos prašantis asmuo turi pateikti prima facie įrodymų. Nagrinėjamu atveju skundžiamo sprendimo 46–53 punktuose Bendrasis Teismas nurodė, kad apelianto pateikti įrodymai negalėjo paneigti administracijos vertinimų įtikinamumo ir kad apeliantas nepateikė prima facie įrodymų, pagrindžiančių, kad prie jo buvo priekabiaujama. Todėl negalima priekaištauti Bendrajam Teismui, kad jis perkėlė įrodinėjimo pareigą ar kad apeliantui nustatė neproporcingą įrodinėjimo pareigą.
38      Konkrečiau kalbant, iš skundžiamo sprendimo 45 punkto, be kita ko, matyti, kad Bendrasis Teismas reikalavo, kad apeliantas pateiktų ne neigiamus įrodymus, o bent prima facie įrodymus. Nesant jokių prima facie įrodymų, apeliantas negali pagrįstai remtis vien administracijos neveikimu ir reikalauti perkelti įrodinėjimo pareigą.
39      Vadinasi, apeliacinio skundo pirmąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl antrojo pagrindo
40      Antrąjį pagrindą sudaro dvi dalys.
Dėl antrojo pagrindo pirmos dalies
–       Šalių argumentai
41      Antrojo pagrindo pirmoje dalyje apeliantas iš esmės tvirtina, kad Bendrasis Teismas atmetė jo ieškinio antrojo pagrindo pirmą dalį, grindžiamą D priskirtinų faktinių aplinkybių vertinimo klaida, nes, kaip matyti iš apeliacinio skundo pirmojo pagrindo, taikė pernelyg siaurą „psichologinio priekabiavimo“ sąvoką ir padarė teisės klaidų vertindamas šias faktines aplinkybes.
42      Pirma, apeliantas teigia, kad Bendrasis Teismas iškraipė skundžiamo sprendimo 47 punkte minėtų I parodymų turinį; remiantis šiais parodymais, per 2017 m. pokalbį D pateikė „kelis teigiamus komentarus dėl [apelianto] darbo kokybės“ ir tvirtino, kad su apeliantu „buvo elgiamasi įprastai“, tačiau jam „bus sudėtinga gauti pareigas, jei ir toliau [jų] sieks“. Šiuo klausimu apeliantas teigia, kad papildinio „jų“ pridėjimas prie veiksmažodžio „siekti“ keičia I parodymų prasmę. Iš tiesų, anot apelianto, I patvirtino, kad imtasi atsakomųjų priemonių ir kad jas toleravo aukščiausioji vadovybė dėl C vykdytos politikos atskirti apeliantą dėl to, kad jis išdrįso imtis veiksmų prieš EIVT.
43      Antra, apeliantas tvirtina, kad Bendrasis Teismas neatsižvelgė į jo glaudžius profesinius santykius su C, kai analizavo argumentą dėl D apeliantui pateikto pasiūlymo dėl Sąjungos delegacijos Vienoje (Austrija) vadovo pavaduotojo, atsakingo už Europos saugumo ir bendradarbiavimo organizaciją (ESBO), pareigų. Apeliantas teigia, kad šios bylos aplinkybėmis bet kuris objektyvus asmuo būtų manęs, kad šis pasiūlymas yra ypač trikdantis. Vis dėlto Bendrasis Teismas klaidingai reikalavo įrodyti hierarchinį, tiesioginį ir glaudų apelianto ir C ryšį, kad būtų įrodytas jos netinkamas elgesys su apeliantu. Be to, Bendrasis Teismas iškraipė įrodymus, kai nusprendė, kad D nurodė apeliantui nežinantis apie jo „administracinius sunkumus“.
44      Trečia, apeliantas pabrėžia, kad skundžiamo sprendimo 49 punkte konstatuotos faktinės aplinkybės yra prieštaringos. Nors Bendrasis Teismas nurodė, kad apeliantas atmetė D pasiūlymą dėl darbo vietos, jis nepripažino, kad D galėjo daryti įtaką įdarbinimo į tokias pareigas procedūrai.
45      Ketvirta, dėl pirminėje vertinimo ataskaitos versijoje, kurią Bendrasis Teismas analizavo skundžiamo sprendimo 50 ir 51 punktuose, išdėstytų priekaištų apeliantas pabrėžia, kad tai, jog menkinamų pastabų neliko, nereiškia, kad jų apskritai nebuvo. Apeliantas pabrėžia šių pastabų ir pirminėje ataskaitos versijoje išdėstytų teigiamų aspektų prieštaringumą.
46      EIVT tvirtina, kad antrojo pagrindo pirma dalis yra akivaizdžiai nepriimtina, nes apeliantas tik pakartoja argumentus, kuriuos pateikė Bendrajame Teisme, tačiau nekritikuoja Bendrojo Teismo skundžiamame sprendime pateiktų motyvų ir ginčija tai, kaip Bendrasis Teismas vertino jam pateiktus įrodymus, o tai nepatenka į Teisingumo Teismo jurisdikciją apeliaciniame procese. Bet kuriuo atveju ši pirma dalis yra nepagrįsta.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
47      Pirma, dėl tariamo I parodymų, minėtų skundžiamo sprendimo 47 punkte, iškraipymo pažymėtina: nors įrodymų iškraipymas gali pasireikšti priešingu dokumento turiniui išaiškinimu, norint nustatyti tokį iškraipymą nepakanka įrodyti, kad dokumentas galėjo būti aiškinamas kitaip, nei jį išaiškino Bendrasis Teismas. Šiuo tikslu būtina įrodyti, kad Bendrasis Teismas akivaizdžiai viršijo šio dokumento protingo vertinimo ribas, visų pirma aiškindamas jį priešingai jo tekstui (2021 m. vasario 25 d. Sprendimo Dalli / Komisija, C-615/19 P, EU:C:2021:133, 139 punktas; 2023 m. kovo 23 d. Sprendimo PV / Komisija, C-640/20 P, EU:C:2023:232, 134 punktas ir 2024 m. gruodžio 12 d. Sprendimo DD / FRA, C-130/22 P, EU:C:2024:1018, 48 punktas).
48      Nagrinėjamu atveju apeliantas tik teigė, kad prie veiksmažodžio „siekti“ pridėjęs papildinį „jų“ Bendrasis Teismas pakeitė I parodymų prasmę, taigi jis neįrodė, kad Bendrasis Teismas akivaizdžiai viršijo protingo šių parodymų vertinimo ribas.
49      Taigi argumentą, susijusį su šių parodymų turinio iškraipymu, reikia atmesti kaip nepagrįstą.
50      Antra, kiek tai susiję su tuo, kad Bendrasis Teismas iškraipė pasiūlymą dėl Sąjungos delegacijos Vienoje vadovo pavaduotojo, atsakingo už ESBO, pareigų, pažymėtina, kad apeliantas nepateikė jokių argumentų, leidžiančių įrodyti, kad Bendrasis Teismas akivaizdžiai viršijo bylos medžiagoje esančių įrodymų protingo vertinimo ribas. Iš tiesų apeliantas tik pateikė galimą kitokį Bendrajam Teismui pateiktų faktinių aplinkybių ir įrodymų aiškinimą. Taigi, prisidengdamas įrodymų iškraipymu apeliantas iš tikrųjų siekia, kad būtų iš naujo įvertintos pirmojoje instancijoje pateiktos faktinės aplinkybės ir įrodymai.
51      Kaip matyti iš SESV 256 straipsnio ir Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmos pastraipos, apeliacinį skundą galima paduoti tik teisės klausimais. Todėl tik Bendrasis Teismas yra kompetentingas nustatyti ir vertinti turinčias reikšmės bylai faktines aplinkybes ir jam pateiktus įrodymus. Faktinių aplinkybių ir įrodymų vertinimas, išskyrus tuos atvejus, kai jie buvo iškreipti, nėra teisės klausimas, dėl kurio galima paduoti apeliacinį skundą Teisingumo Teismui (2023 m. rugsėjo 21 d. Sprendimo China Chamber of Commerce for Import and Export of Machinery and Electronic Products ir kt. / Komisija, C-478/21 P, EU:C:2023:685, 157 punktas ir 2025 m. gruodžio 18 d. Sprendimo Hamoudi / Frontex, C-136/24 P, EU:C:2025:977, 59 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
52      Vadinasi, šio sprendimo 50 punkte nurodytus argumentus reikia atmesti kaip nepriimtinus.
53      Trečia, dėl argumentų, susijusių su tariamu skundžiamo sprendimo 49 punkte konstatuotų faktinių aplinkybių prieštaringumu, taip pat su pirminėje vertinimo ataskaitos versijoje, kurią Bendrasis Teismas analizavo to sprendimo 50 ir 51 punktuose, pateiktais priekaištais, konstatuotina, kad šiais argumentais apeliantas, prisidengdamas teiginiais dėl prieštaringumo, iš tikrųjų siekia užginčyti Bendrojo Teismo atliktą vertinimą ir konstatuotas faktines aplinkybes, kiek tai susiję su jam pateiktais įrodymais. Savo argumentuose apeliantas neteigė ir juo labiau neįrodė, kad šie įrodymai buvo iškraipyti.
54      Taigi, atsižvelgiant į šio sprendimo 51 punkte primintą jurisprudenciją, šiuos argumentus reikia atmesti kaip nepriimtinus.
55      Todėl reikia atmesti visą antrojo pagrindo pirmą dalį.
Dėl apeliacinio skundo antrojo pagrindo antros dalies
–       Šalių argumentai
56      Antrojo pagrindo antroje dalyje apeliantas iš esmės tvirtina, kad Bendrasis Teismas atmetė jo ieškinio antrojo pagrindo pirmą dalį, grindžiamą F priskirtinų faktinių aplinkybių vertinimo klaida, nes, kaip matyti iš apeliacinio skundo pirmojo pagrindo, taikė pernelyg siaurą „psichologinio priekabiavimo“ sąvoką ir padarė teisės klaidų vertindamas šias faktines aplinkybes.
57      Pirma, apeliantas kritikuoja skundžiamo sprendimo 57 punkte pateiktą vertinimą ir teigia, kad iš bylos medžiagos matyti EIVT praktika pateikti neigiamą ir klaidingą apelianto administracinės istorijos vaizdą ir diskredituoti kiekvieną jo veiksmą. Anot apelianto, Bendrasis Teismas turėjo laikyti, kad šių bylos medžiagos aplinkybių pakanka administracinio tyrimo pradėjimui pateisinti.
58      Antra, apeliantas tvirtina, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 62 punkte neatsižvelgė į F, atsakingo už administravimą, be kita ko, išteklius, įdarbinimo ir atrankos procedūras, vaidmenį ir funkcijas.
59      Trečia, apeliantas teigia, kad skundžiamo sprendimo 63 punkte Bendrasis Teismas iškraipė jo ieškinio turinį, kiek tai susiję su argumentu, kad F bandė priversti jį išeiti iš darbo ir pereiti į kitą darbo vietą.
60      Ketvirta, apeliantas iš esmės priekaištauja Bendrajam Teismui dėl to, kad jis skundžiamo sprendimo 64 punkte 2020 m. kovo 23 d. apelianto atstovei skirtą raštą išnagrinėjo atskirai, o ne atsižvelgdamas į bendrą bylos kontekstą.
61      EIVT mano, kad antrojo pagrindo antra dalis yra akivaizdžiai nepriimtina ir bet kuriuo atveju akivaizdžiai nepagrįsta.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
62      Dėl antrojo pagrindo antros dalies konstatuotina, kad ja apeliantas iš tikrųjų siekia, kad būtų iš naujo įvertintos faktinės aplinkybės, bet neįrodo faktinių aplinkybių iškraipymo ir juo nesiremia, o tai, vadovaujantis šio sprendimo 51 punkte priminta jurisprudencija, nepriklauso Teisingumo Teismo kompetencijai nagrinėjant apeliacinį skundą.
63      Taigi antrojo pagrindo antrą dalį reikia atmesti kaip nepriimtiną, vadinasi, atmesti visą antrąjį pagrindą.
Dėl trečiojo pagrindo
64      Trečiasis pagrindas suskirstytas į tris dalis.
Dėl trečiojo pagrindo pirmos dalies
–       Šalių argumentai
65      Trečiojo pagrindo pirmoje dalyje apeliantas priekaištauja, kad Bendrasis Teismas atmetė jo ieškinio pirmojo pagrindo pirmą dalį, grindžiamą tuo, kad jam neteisėtai netaikytos laikinosios apsaugos priemonės. Apeliantas iš esmės tvirtina, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, kad EIVT nepažeidė rūpestingumo pareigos jo atžvilgiu, ir nesilaikė jurisprudencijos dėl nekaltumo prezumpcijos vienovės. Šiuo klausimu apeliantas nurodo argumentą, kad skundžiamo sprendimo 37 ir 69–72 punktuose Bendrasis Teismas apribojo jo skundo, kuris buvo susijęs ne tik su D ir F, apimtį.
66      Konkrečiau kalbant, apeliantas teigia, kad nusprendęs, jog EIVT pagrįstai nenustatė jam jokių laikinųjų apsaugos priemonių, Bendrasis Teismas iš anksto nulėmė tyrimo rezultatus ir pasekmes atitinkamiems asmenims. Jis nurodo, kad argumentas, jog laikinosios apsaugos priemonės nustatymas pažeistų šių asmenų nekaltumo prezumpciją, panaikintų patį taisyklės, kuria siekiama pateisinti laikinųjų apsaugos priemonių, net taikomų skundo pateikėjui ar asmeniui, dėl kurio atliekamas tyrimas, patvirtinimą, būtent kad nebūtų iš anksto nulemta šio tyrimo baigtis ir pakenkta jo tinkamam elgesiui, tikslą. Anot apelianto, jurisprudencijoje vieningai teigiama, kad tokia priemonė savaime nepažeidžia nekaltumo prezumpcijos ir nėra sankcija.
67      EIVT mano, kad trečiojo pagrindo pirma dalis yra nepagrįsta.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
68      Dėl apelianto teiginio, kad Bendrasis Teismas padarė teisės klaidą, kai nusprendė, jog EIVT nepažeidė rūpestingumo pareigos, pažymėtina, kad pagal suformuotą jurisprudenciją ši pareiga yra sąvoka, atspindinti abipusių teisių ir pareigų pusiausvyrą, kuri Pareigūnų tarnybos nuostatuose įtvirtinta reguliuojant institucijos ir viešosios tarnybos pareigūnų santykius, o ši pusiausvyra visų pirma reiškia, kad vertindama pareigūno padėtį institucija turi atsižvelgti į visus veiksnius, galinčius nulemti jos sprendimą, ir kad tai darydama ji turi atsižvelgti ne tik į tarnybos, bet ir į atitinkamo pareigūno interesus (2020 m. lapkričio 12 d. Sprendimo Fleig / EIVT, C-446/19 P, EU:C:2020:918, 67 punktas ir 2021 m. balandžio 15 d. Sprendimo FV / Taryba, C-875/19 P, EU:C:2021:283, 98 punktas).
69      Atsižvelgdamas į reikalavimą siekti tokios pusiausvyros, skundžiamo sprendimo 69 ir 70 punktuose Bendrasis Teismas teisingai konstatavo, kad, nesant prima facie įrodymų dėl D ir F vykdyto psichologinio priekabiavimo, EIVT neprivalėjo nei pradėti administracinio tyrimo dėl jų, nei imtis daugiau laikinųjų apsaugos priemonių – neoficialių apsaugos priemonių ar finansinės pagalbos. Kaip priminta šio sprendimo 27 punkte, tik tuo atveju, kai administracija turi prima facie įrodymų, ji privalo imtis tinkamų priemonių.
70      Be to, dėl apelianto argumento, kad Bendrasis Teismas iš anksto nulėmė tyrimo rezultatus ir pasekmes atitinkamiems asmenims, pažymėtina, kad šis argumentas grindžiamas klaidingu skundžiamo sprendimo 71 punkto aiškinimu. Konkrečiau kalbant, tame punkte Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad apelianto argumentas, susijęs su 2006 m. balandžio 26 d. Komisijos sprendimu C(2006) 1624/3 dėl asmens orumo apsaugojimo ir kelio psichologiniam ir seksualiniam priekabiavimui užkirtimo Europos Komisijoje, yra nereikšmingas, nes tame sprendime nustatytos apsaugos priemonės neturi įtakos sprendimui pradėti administracinį tyrimą gavus pagalbos prašymą. Be to, Bendrasis Teismas pažymėjo, kad Sprendimas C(2006) 1624/3 savaime nepaneigia jurisprudencijoje nustatytų reikalavimų, susijusių su pagalbos prašymo nagrinėjimu, visų pirma kiek tai susiję su reikalavimu pateikti prima facie įrodymus ir, kaip teigiama, psichologinį priekabiavimą vykdžiusių asmenų nekaltumo prezumpcijos paisymu.
71      Dėl apelianto teiginio, kad Bendrasis Teismas pažeidė jurisprudencijos dėl nekaltumo prezumpcijos vienovę, konstatuotina, kad apeliantas nesiremia jokia jurisprudencija, kurią esą pažeidė Bendrasis Teismas, ir iš skundžiamo sprendimo 70 ir 71 punktų visiškai nematyti, kad Bendrasis Teismas būtų nusprendęs, jog laikinoji apsaugos priemonė savaime pažeidžia nekaltumo prezumpciją arba yra sankcija.
72      Atsižvelgiant į išdėstytus argumentus, trečiojo pagrindo pirmą dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą.
Dėl trečiojo pagrindo antros dalies
–       Šalių argumentai
73      Trečiojo pagrindo antroje dalyje apeliantas priekaištauja, kad Bendrasis Teismas atmetė jo ieškinio pirmojo pagrindo antrą dalį, grindžiamą apeliantui pateiktų grasinimų neteisėtumu.
74      Šiuo klausimu apeliantas nurodo, kad skundžiamo sprendimo 75 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, jog jo argumentai dėl EIVT grasinimų neteisėtumo yra nereikšmingi. Kadangi sprendimas iš dalies atmesti pagalbos prašymą buvo priimtas remiantis Pareigūnų tarnybos nuostatų 24 straipsniu, apeliantas teigia, kad jo pagalbos prašymas buvo laikomas pakankamai rimtu, kad būtų pradėtas ilgas administracinis tyrimas dėl C ir E. Tokiomis aplinkybėmis apeliantas mano, kad buvo ypač netinkama jam priminti, jog dėl jo buvo pradėtos drausminės procedūros, nes atskleidęs esą profesinę informaciją jis galėjo nesilaikyti lojalumo pareigos. Be to, Bendrasis Teismas iškraipė sąvoką „grasinimai“, nes skundžiamo sprendimo 76 punkte konstatavo, kad apelianto nurodytos aplinkybės sprendime, kuriuo iš dalies atmestas pagalbos prašymas, nėra grasinimai.
75      EIVT mano, kad trečiojo pagrindo antra dalis yra nepagrįsta.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
76      Konstatuotina, kad trečiojo pagrindo antra dalis suformuluota neaiškiai ir neturi nuoseklios struktūros, todėl jos turinys neleidžia suprasti apelianto šioje antroje dalyje pateiktų teisinių argumentų.
77      Primintina, kad iš SESV 256 straipsnio 1 dalies antros pastraipos, Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio pirmos pastraipos ir Procedūros reglamento 168 straipsnio 1 dalies d punkto bei 169 straipsnio 2 dalies matyti, kad apeliaciniame skunde turi būti tiksliai nurodytos sprendimo, kurį prašoma panaikinti, skundžiamos dalys ir teisiniai argumentai, konkrečiai pagrindžiantys šį prašymą, antraip apeliacinis skundas ar atitinkamas jo pagrindas gali būti pripažįstamas nepriimtinu (2021 m. balandžio 15 d. Sprendimo FV / Taryba, C‑875/19 P, EU:C:2021:283, 26 punktas ir 2022 m. sausio 25 d. Sprendimo Komisija / European Food ir kt., C-638/19 P, EU:C:2022:50, 75 punktas).
78      Visų pirma šių reikalavimų neatitinka ir turi būti pripažintas nepriimtinu pagrindas, kurio argumentai nėra pakankamai aiškūs ir tikslūs, kad Teisingumo Teismas galėtų vykdyti teisėtumo kontrolę, ypač dėl to, kad esminės aplinkybės, kuriomis grindžiamas pagrindas, pakankamai nuosekliai ir suprantamai neišplaukia iš šio apeliacinio skundo teksto, kuris šiuo klausimu suformuluotas neaiškiai ir dviprasmiškai. Teisingumo Teismas taip pat yra nusprendęs, kad kaip akivaizdžiai nepriimtinas turi būti atmestas apeliacinis skundas, kuriame nėra nuoseklios struktūros, apsiribojama bendrais teiginiais ir nepateikiama tikslių nuorodų į skundžiamo sprendimo punktus, kuriuose galbūt padaryta teisės klaida (2018 m. spalio 4 d. Sprendimo Staelen / Ombudsmenas, C-45/18 P, EU:C:2018:814, 15 punktas ir 2021 m. balandžio 15 d. Sprendimo FV / Taryba, C-875/19 P, EU:C:2021:283, 27 punktas).
79      Taigi, atsižvelgiant į šio sprendimo 77 ir 78 punktuose nurodytą jurisprudenciją, trečiojo pagrindo antrą dalį reikia atmesti kaip nepriimtiną.
Dėl trečiojo pagrindo trečios dalies
–       Šalių argumentai
80      Trečiojo pagrindo trečioje dalyje apeliantas priekaištauja, kad Bendrasis Teismas atmetė jo ieškinio pirmojo pagrindo trečią dalį, grindžiamą šališkumu ir sprendimą iš dalies atmesti pagalbos prašymą priėmusios institucijos interesų konfliktu. Apeliantas
iš esmės teigia, kad per skundo nagrinėjimo procedūrą, kuri, be kita ko, buvo užbaigta praėjus keturiems mėnesiams nuo skundo pateikimo, nebuvo paisoma jo teisės būti išklausytam, todėl šios procedūros eiga neleido ištaisyti aplinkybės, jog jis galutinai prarado teisę į tai, kad jo pagalbos prašymo pirminę analizę atliktų kompetentinga paskyrimų tarnyba tinkamu laiku.
81      Šiomis aplinkybėmis apeliantas priekaištauja, kad Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 85–89 punktuose konstatavo, jog minėta skundo nagrinėjimo procedūra leido ištaisyti pažeidimą, susijusį su šiuo šališkumu ir interesų konfliktu. Be to, apeliantas priduria, kad EIVT generalinis sekretorius, veikdamas kaip paskyrimų tarnyba, taip ir nerado laiko jam atsakyti, nes nemanė, kad yra atsakingas už jo skundo nagrinėjimą.
82      EIVT teigia, kad apeliantas pirmojoje instancijoje nenurodė, jog iš jo buvo atimta teisė būti laiku išklausytam paskyrimų tarnybos. Taigi trečiojo pagrindo trečia dalis yra nepriimtina, nes tai yra naujas pagrindas, pirmą kartą nurodytas apeliaciniame procese, ir bet kuriuo atveju nepagrįstas.
–       Teisingumo Teismo vertinimas
83      Konstatuotina, kad apeliantas neteigė, jog buvo pažeista jo teisė būti išklausytam Bendrajame Teisme. Todėl argumentas, pirmą kartą pateiktas apeliaciniame skunde, turi būti atmestas kaip nepriimtinas.
84      Pagal Procedūros reglamento 170 straipsnio 1 dalies antrą sakinį apeliaciniame skunde negalima keisti Bendrojo Teismo nagrinėtos bylos dalyko.
85      Be to, iš suformuotos jurisprudencijos matyti, kad leisti šaliai Teisingumo Teisme pirmą kartą iškelti pagrindą ir argumentus, kurių ji nebuvo nurodžiusi Bendrajame Teisme, reikštų leisti jai pateikti Teisingumo Teismui, kurio jurisdikcija apeliaciniame procese yra ribota, nagrinėti platesnės apimties ginčą nei tas, kurį nagrinėjo Bendrasis Teismas. Vis dėlto vykstant apeliaciniam procesui Teisingumo Teismo jurisdikcija apsiriboja teisinio sprendimo dėl pirmojoje instancijoje išnagrinėtų teisinių pagrindų vertinimu (žr. 1994 m. birželio 1 d. Sprendimo Komisija / Brazzelli Lualdi ir kt., C‑136/92 P, EU:C:1994:211, 59 punktą; 2019 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo HX / Taryba, C-540/18 P, EU:C:2019:707, 37 punktą ir 2025 m. vasario 27 d. Sprendimo OA / Parlamentas, C-32/24 P, EU:C:2025:118, 22 punktą.
86      Vadinasi, trečiojo pagrindo trečią dalį reikia atmesti kaip nepriimtiną.
87      Taigi, reikia atmesti visą trečiąjį pagrindą.
Dėl ketvirtojo pagrindo
Šalių argumentai
88      Pateikdamas ketvirtąjį pagrindą apeliantas priekaištauja, kad Bendrasis Teismas atmetė jo ieškinio trečiąjį ir ketvirtąjį pagrindus, grindžiamus piktnaudžiavimu įgaliojimais. Jis iš esmės ginčija skundžiamo sprendimo 99–103 punktuose pateiktą Bendrojo Teismo vertinimą. Konkrečiai dėl draudimo kreiptis į Belgijos teismines institucijas arba draudimo prašyti Parlamento nario pagalbos, kuris, jo nuomone, kyla iš sprendimo iš dalies atmesti pagalbos prašymą, apeliantas iš esmės teigia, kad jie yra ne tariami, o bent jau implicitiniai, nesant numanomo leidimo.
89      EIVT ginčija šio pagrindo priimtinumą, motyvuodama tuo, kad jam pagrįsti pateikti argumentai yra labai painūs, todėl neleidžia jai suprasti, dėl ko priekaištaujama Bendrajam Teismui.
Teisingumo Teismo vertinimas
90      Konstatuotina, kad apelianto pateikti argumentai ketvirtajam pagrindui pagrįsti neatitinka šio sprendimo 77 ir 78 punktuose primintų reikalavimų. Iš tiesų šis pagrindas suformuluotas neaiškiai ir dviprasmiškai, o jo turinys neleidžia suprasti apelianto teisių argumentų, kad Teisingumo Teismas šiuo pagrindu galėtų vykdyti teisėtumo kontrolę. Be to, šiuose argumentuose iš esmės daroma nuoroda į faktinių aplinkybių vertinimą, dėl kurio reikia priminti, kad jam negali būti taikoma kontrolė, kurią Teisingumo Teismas turi atlikti apeliacine tvarka, išskyrus atvejus, kai šios aplinkybės būtų iškraipytos.
91      Taigi, ketvirtąjį pagrindą reikia atmesti kaip nepriimtiną.
92      Kadangi nebuvo pritarta nė vienam apelianto pateiktam apeliacinio skundo pagrindui, reikia atmesti visą apeliacinį skundą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
93      Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 184 straipsnio 2 dalį, jeigu apeliacinis skundas yra nepagrįstas, bylinėjimosi išlaidų klausimą sprendžia Teisingumo Teismas. Pagal šio reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
94      Kadangi EIVT prašė priteisti iš apelianto bylinėjimosi išlaidas,
o šis pralaimėjo bylą, jis turi jas padengti.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
1.      Atmesti apeliacinį skundą.
2.      Priteisti iš Jean-Marc Colombani bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
*      Proceso kalba: prancūzų.