BENDROJO TEISMO (dešimtoji išplėstinė kolegija) SPRENDIMAS
2024 m. gruodžio 4 d.(*)
„ Dempingas – Galutinio antidempingo muito, nustatyto tam tikroms importuojamoms Kinijos kilmės austoms arba siūtoms stiklo pluošto medžiagoms, taikymo išplėtimas iš Maroko siunčiamiems produktams – Vengimo tyrimas – Vengimas – Europos ir Viduržemio jūros regiono šalių susitarimas dėl EB ir Maroko asociacijos – Reglamento (ES) 2016/1036 22 straipsnio a punktas – Piktnaudžiavimas įgaliojimais – Sąlygos vengimui nustatyti – Reglamento 2016/1036 13 straipsnis – Pasikeitimas dėl veiksmų, proceso ar veiklos, kurių negalima paaiškinti jokia kita pakankamai pagrįsta priežastimi ar pateisinančiomis ekonominėmis aplinkybėmis, išskyrus muito nustatymą – Surinkimo operacijos – Užbaigimo operacijos – Sąvoka „pridėtinė vertė“ – Importuojamas panašus produktas arba šio produkto dalys, kuriems vis dar taikomos subsidijos – Teisės klaida – Akivaizdi vertinimo klaida – Nediskriminavimo principas – Vienodas požiūris – Gero administravimo principas – Reglamento 2016/1036 18 straipsnio 1 ir 3 dalys – Naudojimasis turimais faktais “
Byloje T‑245/22
PGTEX Morocco, įsteigta Tanžere (Marokas), atstovaujama avocats P. Vander Schueren, E. Gergondet ir A. Nosowicz,
ieškovė,
palaikoma
LM Wind Power A/S, įsteigtos Koldinge (Danija), atstovaujamos avocats B. Servais ir V. Crochet,
įstojusios į bylą šalies,
prieš
Europos Komisiją, atstovaujamą G. Luengo ir J. Zieliński,
atsakovę,
palaikomą
Tech-Fab Europe e.V., įsteigtos Frankfurte prie Maino (Vokietija), atstovaujamos avocats L. Ruessmann ir J. Beck,
įstojusios į bylą šalies,
BENDRASIS TEISMAS (dešimtoji išplėstinė kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkė O. Porchia (pranešėja), teisėjai M. Jaeger, L. Madise, P. Nihoul ir S. Verschuur,
posėdžio sekretorė I. Kurme, administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
įvykus 2024 m. sausio 16 d. posėdžiui,
priima šį
Sprendimą
1        SESV 263 straipsniu grindžiamu ieškiniu ieškovė PGTEX Morocco prašo panaikinti 2022 m. vasario 24 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentą (ES) 2022/302, kuriuo galutinio antidempingo muito, nustatyto Komisijos įgyvendinimo reglamentu (ES) 2020/492 su pakeitimais, padarytais Komisijos įgyvendinimo reglamentu (ES) 2020/776, tam tikroms importuojamoms Kinijos Liaudies Respublikos (toliau – KLR) kilmės austoms ir (arba) siūtoms stiklo pluošto medžiagoms (toliau – SPM), taikymas išplečiamas iš Maroko siunčiamoms importuojamoms SPM, deklaruojamoms arba nedeklaruojamoms kaip Maroko kilmės, ir baigiamas tyrimas dėl galimo antidempingo priemonių, nustatytų Įgyvendinimo reglamentu (ES) 2020/492 importuojamoms Egipto kilmės SPM, vengimo importuojant iš Maroko siunčiamas SPM, deklaruojamas arba nedeklaruojamas kaip Maroko kilmės (OL L 46, 2022, p. 49; toliau – ginčijamas įgyvendinimo reglamentas).
I.      Ginčo aplinkybės
2        Ieškovė, – pagal Maroko teisę įregistruota bendrovė, įsteigta laisvojoje zonoje Tanžere (Marokas) ir priklausanti Kinijos bendrovių grupei PGTEX, – yra tam tikrų austų ir (arba) siūtų stiklo pluošto medžiagų (SPM) eksportuojanti gamintoja, vykdanti eksportą visų pirma į Europos Sąjungą.
3        SPM – tai medžiagos iš austų ir (arba) ištisinėmis gijomis siūtų stiklo pluošto pusverpalių ar verpalų (toliau – stiklo pluošto pusverpaliai) su kitais elementais ar be jų, išskyrus įmirkytus ar iš anksto įmirkytus produktus ir tinklines medžiagas, kurių akučių ilgis ir plotis didesni nei 1,8 milimetro (mm), o svoris didesnis nei 35 gramai vienam kvadratiniam metrui (g/m²). Šie produktai naudojami įvairiais tikslais, visų pirma, gaminant vėjo jėgainių mentes ir laivus, sunkvežimius ir sporto įrangą, taip pat vamzdynų rekonstrukcijos sistemose.
4        2019 m. vasario 21 d. Europos Komisija pagal 2016 m. birželio 8 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) 2016/1036 dėl apsaugos nuo importo dempingo kaina iš Europos Sąjungos narėmis nesančių valstybių (OL L 176, 2016, p. 21; toliau – pagrindinis antidempingo reglamentas) 5 straipsnį inicijavo antidempingo tyrimą dėl Kinijos ir Egipto kilmės SPM importo į Sąjungą (toliau – antidempingo tyrimas).
5        Atlikus antidempingo tyrimą buvo priimtas 2020 m. balandžio 1 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentas (ES) 2020/492, kuriuo tam tikroms importuojamoms Kinijos Liaudies Respublikos ir Egipto kilmės austoms ir (arba) siūtoms stiklo pluošto medžiagoms nustatomi galutiniai antidempingo muitai (OL L 108, 2020, p. 1). Šiuo įgyvendinimo reglamentu iš Kinijos importuojamoms SPM Komisija nustatė 99,7 % likutinį antidempingo muitą.
6        Siekiant atsižvelgti į Komisijos patvirtintus kompensacinius muitus, antidempingo muitai buvo peržiūrėti 2020 m. birželio 12 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentu (ES) 2020/776, kuriuo tam tikroms importuojamoms Kinijos Liaudies Respublikos ir Egipto kilmės SPM nustatomi galutiniai kompensaciniai muitai ir iš dalies keičiamas Įgyvendinimo reglamentas 2020/492 (OL L 189, 2020, p. 1). Taigi, likutinis antidempingo muitas Kinijos kilmės SPM buvo 69 %.
7        2021 m. gegužės 19 d. Komisija gavo pagal pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio 3 dalį ir 14 straipsnio 5 dalį pateiktą prašymą ištirti galimą antidempingo priemonių, nustatytų importuojamoms Kinijos ir Egipto kilmės SPM, vengimą importuojant iš Maroko siunčiamus produktus, deklaruojamus arba nedeklaruojamus kaip Maroko kilmės, ir nustatyti reikalavimą registruoti tokius importuojamus produktus.
8        Nagrinėjamą prašymą pateikė Komisiją palaikanti įstojusi į bylą šalis Tech-Fab Europe e.V., t. y. Sąjungos SPM gamintojų asociacija.
9        Informavusi valstybes nares ir konstatavusi, kad yra pakankamai įrodymų tyrimui (toliau – vengimo tyrimas) pagal pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio 3 dalį inicijuoti, Komisija priėmė 2021 m. gegužės 28 d. Įgyvendinimo reglamentą (ES) 2021/864, kuriuo inicijuojamas tyrimas dėl galimo antidempingo priemonių, nustatytų Įgyvendinimo reglamentu 2020/492 tam tikroms importuojamoms SPM, vengimo importuojant iš Maroko siunčiamas tam tikras SPM, deklaruojamas arba nedeklaruojamas kaip Maroko kilmės, ir įpareigojama tokius importuojamus produktus registruoti (OL L 190, 2021, p. 82).
10      Atliekant vengimo tyrimą buvo nagrinėjamas 2019 m. sausio 1 d. – 2020 m. gruodžio 31 d. laikotarpis (toliau – tiriamasis laikotarpis). Iki 2019 m. SPM iš Maroko į Sąjungą nebuvo eksportuojamos dideliais kiekiais. Iš nurodyto laikotarpio surinkta duomenų siekiant ištirti, be kita ko, tariamą prekybos pobūdžio pasikeitimą nustačius antidempingo priemones nagrinėjamajam produktui ir ar vykdomi veiksmai, procesas ar veikla, kurių negalima paaiškinti jokia kita pakankamai pagrįsta priežastimi ar pateisinančiomis ekonominėmis aplinkybėmis, išskyrus muito nustatymą. Siekiant išnagrinėti, ar dėl importo sumažėjo galiojančių priemonių taisomasis poveikis kainų ir (arba) kiekio požiūriu ir ar būta dempingo, surinkta išsamesnių duomenų apie laikotarpį nuo 2020 m. sausio 1 d. iki gruodžio 31 d. (toliau – ataskaitinis laikotarpis).
11      Vykstant vengimo tyrimui PGTEX grupė, kurią sudaro ieškovė ir su ja susijusios bendrovės Kinijoje, t. y. PGTEX China Co, Ltd (toliau – PGTEX China) ir Chongqing Polycomp International Corporation (CPIC), pateikė užpildytą įmonių, prašančių taikyti išimtį, prašymo formą (toliau – prašymo taikyti išimtį forma). PGTEX China taip pat užpildė eksportuojantiems gamintojams skirtą formą. 2021 m. rugsėjo 8 d. minėta grupė atsakė į 2021 m. rugpjūčio 13 d. Komisijos išsiųstą prašymą pateikti papildomos informacijos (toliau – atsakymas į prašymą pateikti papildomos informacijos).
12      2021 m. spalio 5 d. raštu Komisija informavo ieškovę apie savo ketinimą pagal pagrindinio antidempingo reglamento 18 straipsnį remtis turimais faktais. 2021 m. spalio 12 d. ieškovė atsakė į šį raštą (toliau – atsakymas į raštą dėl 18 straipsnio taikymo).
13      2021 m. spalio 15 d. ieškovė pateikė papildomos informacijos, siekdama įrodyti, kad Maroke atliekamas perdirbimas negali būti laikomas surinkimo operacija ir kad jis pats savaime yra ekonomiškai pagrįstas (toliau – papildomi dokumentai).
14      2021 m. gruodžio 20 d. Komisija pateikė bendrąjį faktų atskleidimo dokumentą (toliau – BFAD), kuriame rekomendavo antidempingo priemones, taikomas importuojamoms Kinijos ir Egipto kilmės SPM, išplėsti iš Maroko siunčiamoms importuojamoms SPM, ir atmetė ieškovės prašymą atleisti nuo šių muitų. 2022 m. sausio 7 d. ieškovė pateikė pastabų dėl BFAD (toliau – pastabos dėl BFAD).
15      Be to, 2021 m. gruodžio 29 d., laikydamasi nuomonės, kad BFAD, remiantis turimais faktais, neatsakyta į pastabas, pateiktas atsakyme į raštą dėl 18 straipsnio taikymo, ieškovė paprašė, kad dalyvautų bylas nagrinėjantis pareigūnas. 2022 m. sausio 10 d. įvyko klausymas Komisijoje, o sausio 12 d. – klausymas dalyvaujant bylas nagrinėjančiam pareigūnui. Jis savo ataskaitą pateikė 2022 m. sausio 25 d.
16      2022 m. vasario 24 d. Komisija priėmė ginčijamą įgyvendinimo reglamentą.
II.    Šalių reikalavimai
17      Ieškovė Bendrojo Teismo prašo:
–        panaikinti ginčijamą įgyvendinimo reglamentą tiek, kiek jis su ja susijęs,
–        priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
18      LM Wind Power A/S, įstojusi į bylą ieškovės pusėje, Bendrojo Teismo prašo:
–        pripažinti ieškinį priimtinu,
–        priteisti iš Komisijos išlaidas, susijusias su jos įstojimu į bylą.
19      Komisija Bendrojo Teismo prašo:
–        atmesti ieškinį kaip nepagrįstą,
–        priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.
20      Komisijos pusėje įstojusi į bylą šalis Bendrojo Teismo prašo:
–        atmesti ieškinį,
–        priteisti iš ieškovės išlaidas, susijusias su jos įstojimu į bylą.
III. Dėl teisės
21      Grįsdama šį ieškinį ieškovė nurodo ieškinio keturis pagrindus, susijusius:
–        pirma, su Europos ir Viduržemio jūros regiono šalių susitarimo, steigiančio Europos Bendrijų bei jų valstybių narių ir Maroko Karalystės asociaciją (OL L 70, 2000, p. 2), su pakeitimais (toliau – Asociacijos susitarimas) pažeidimu, pagrindinio antidempingo reglamento 22 straipsnio a punkto pažeidimu ir piktnaudžiavimu įgaliojimais, nes ginčijamu įgyvendinimo reglamentu antidempingo priemonės nustatomos Maroko lengvatinės kilmės SPM, kurias jis eksportuoja į Sąjungą, nenustačius, kad importas buvo vykdomas dempingo kaina pagal 1994 m. Bendrojo susitarimo dėl muitų tarifų ir prekybos (GATT) (OL L 336, 1994, p. 11; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 21 t., p. 91) VI straipsnį, ir tokioms priemonėms neatitinkant Susitarimo dėl GATT VI straipsnio įgyvendinimo (OL L 336, 1994, p. 103; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 21 t., p. 189; toliau – 1994 m. Antidempingo kodeksas);
–        antra, su pareigos motyvuoti, teisės į gynybą ir teisės į gerą administravimą pažeidimu, akivaizdžiomis vertinimo klaidomis ir pagrindinio antidempingo reglamento 18 straipsnio 1 ir 3 dalių pažeidimu, kiek tai susiję su naudojimusi turimais faktais;
–        trečia, su akivaizdžiomis vertinimo klaidomis ir pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio 1 dalies pažeidimu, nes Komisija nusprendė, kad jos gamybos vietos Maroke įkūrimo negalima paaiškinti jokia kita pakankamai pagrįsta priežastimi ar pateisinančiomis ekonominėmis aplinkybėmis, išskyrus antidempingo muitų nustatymą, taip pat su teisės į gerą administravimą pažeidimu, nes Komisija rūpestingai ir nešališkai neišnagrinėjo visų svarbių aplinkybių nagrinėjamoje byloje;
–        ketvirta, su akivaizdžiomis vertinimo klaidomis ir pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio 1 ir 2 dalių pažeidimu, nediskriminavimo ir vienodo požiūrio principų, taip pat teisės į gerą administravimą pažeidimu, nes Komisija padarė išvadą, kad Maroke vykdomas gamybos procesas yra surinkimo operacija.
22      Pirmiausia reikia išnagrinėti ieškinio pirmąjį, trečiąjį ir ketvirtąjį pagrindus, o paskui, jei prireiks, – antrąjį pagrindą.
A.      Dėl ieškinio pirmojo pagrindo
23      Grįsdama ieškinio pirmąjį pagrindą ieškovė, kaip ir jos pusėje įstojusi į bylą šalis, iš esmės nurodo tris prieštaravimus.
24      Pirmuoju prieštaravimu ieškovė pirmiausia teigia, kad pagal taikytinas Asociacijos susitarimo taisykles jos gaminamos SPM laikomos Maroko „kilmės“ produktais. Tų SPM lengvatinė kilmė buvo patvirtinta Maroko valdžios institucijų pagal Asociacijos susitarimo 4 protokolo 16 ir 17 straipsnius pateiktu kilmės įrodymu, t. y. EUR.1 sertifikatais, kurių galiojimą patvirtino Maroko muitinė. Be to, ši lengvatinė kilmė neginčijama.
25      Taigi, ginčijamu įgyvendinimo reglamentu nustačius antidempingo muitus ieškovės importuojamoms SPM, kurios laikomos Maroko lengvatinės kilmės produktais, pasibaigus ne antidempingo tyrimui, o vengimo tyrimui, buvo pažeistas Asociacijos susitarimo 9 straipsnis, kuriuo draudžiama tokiems produktams nustatyti muitus ir lygiaverčio poveikio mokesčius, taip pat to susitarimo 24 straipsnis, kuriuo, taikant to susitarimo 9 straipsnio išimtį, leidžiama tokiems produktams skirti antidempingo priemones, jei Sąjunga konstatuoja, kad importas vykdomas dempingo kaina, kaip tai suprantama pagal GATT VI straipsnį, ir kad antidempingo priemonės nustatomos laikantis 1994 m. Antidempingo kodekso.
26      Ieškovės teigimu, ratifikuodama Asociacijos susitarimą, Sąjunga įsipareigojo antidempingo muitus Maroko „kilmės“ importuojamiems produktams nustatyti tik konstatavusi dempingo faktą pagal GATT VI straipsnį ir 1994 m. Antidempingo kodeksą. Ji pridūrė, kad tokiu būdu Sąjunga atsisakė galimybės įvesti antidempingo priemones po to, kai pagal Asociacijos susitarimą dėl Maroko „kilmės“ produktų buvo atliktas vengimo tyrimas.
27      Šiuo klausimu ieškovė pažymi neteigianti, jog pagal Asociacijos susitarimo 24 straipsnį draudžiama atlikti bet kokį vengimo tyrimą. Ji tvirtina, jog tam, kad būtų galima nustatyti antidempingo priemones importuojamiems produktams, kurie pagal Asociacijos susitarimą laikomi Maroko lengvatinės kilmės produktais, Komisija turi konstatuoti, kad egzistuoja dempingas, kaip tai suprantama pagal GATT VI straipsnį, ir šios išvados negalima padaryti atliekant patį vengimo tyrimą. Vis dėlto Asociacijos susitarimo 24 straipsniu neužkertamas kelias atlikti vengimo tyrimą dėl produktų, kurie nėra laikomi Maroko lengvatinės kilmės produktais, kaip paprastai būtų tuo atveju, kai tariamą vengimo praktiką sudaro nedideli pakeitimai, perkrovimo operacijos arba pardavimo kanalų pertvarkymas, siekiant pasinaudoti kitam gamintojui nustatyta mažesne muito norma.
28      Bet kuriuo atveju dėl Sąjungos sudarytų tarptautinių susitarimų viršenybės Sąjungos antrinės teisės aktų atžvilgiu pastaruosius reikia aiškinti kuo labiau atsižvelgiant į tuos susitarimus (1996 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo Komisija / Vokietija, C‑61/94, EU:C:1996:313, 52 punktas). Vadinasi, Komisija negali aiškinti, kad vien tai, jog egzistuoja Sąjungos antrinės teisės aktai, pateisina Asociacijos susitarimu prisiimtų įsipareigojimų nepaisymą. Be to, Asociacijos susitarimo 24 straipsnyje esančia nuoroda į „susijusius vidaus teisės aktus“ negalima remtis siekiant pateisinti šio susitarimo pažeidimą.
29      Antruoju prieštaravimu ieškovė teigia, kad ginčijamu įgyvendinimo reglamentu pažeidžiamas pagrindinio antidempingo reglamento 22 straipsnio a punktas, nes juo nustatomi antidempingo muitai Maroko „kilmės“ importuojamiems produktams, neleidžiant taikyti Asociacijos susitarime nustatytų specialiųjų taisyklių.
30      Trečiuoju prieštaravimu ieškovė tvirtina, kad ginčijamas įgyvendinimo reglamentas yra ydingas dėl piktnaudžiavimo įgaliojimais, nes vienintelis jo tikslas yra apeiti Asociacijos susitarime specialiai numatytą antidempingo priemonių nustatymo procedūrą. Jos nuomone, Komisija puikiai žinojo, kad pagal Asociacijos susitarimą antidempingo muitų nustatymui taikoma speciali procedūra, atitinkanti GATT VI straipsnio reikalavimus, tačiau ji sąmoningai pasinaudojo pagrindiniame antidempingo reglamente numatyta vengimo procedūra, kad išvengtų šios procedūros. Be to, ieškovė pabrėžia, kad GATT VI straipsnyje vengimo tyrimų nenumatyta.
31      Galiausiai šiuo klausimu ieškovė priduria, kad nors Komisijos tikslas, kurio ji siekė priimdama ginčijamą įgyvendinimo reglamentą, yra užtikrinti priemonių, taikomų importuojamoms Kinijos kilmės SPM, veiksmingumą, šiuo įgyvendinimo reglamentu nustatomi lygiaverčio poveikio muitai ir mokesčiai importuojamoms Maroko kilmės SPM, pažeidžiant Asociacijos susitarimo 9 straipsnį ir pagrindinio antidempingo reglamento 22 straipsnį.
32      Komisija, kaip ir jos pusėje įstojusi į bylą šalis, su ieškovės argumentais nesutinka.
1.      Pirminės pastabos
a)      Dėl Asociacijos susitarimo
33      Europos ir Viduržemio jūros regiono šalių susitarimas, steigiantis Europos Bendrijų bei jų valstybių narių ir Maroko Karalystės asociaciją, sudarytas Briuselyje 1996 m. vasario 26 d. ir Europos Bendrijų vardu patvirtintas 2000 m. sausio 24 d. Tarybos ir Komisijos sprendimu 2000/204/EB, EAPB dėl Europos ir Viduržemio jūros šalių susitarimo, įkuriančio Europos Bendrijų bei jų valstybių narių ir Maroko karalystės asociaciją, patvirtinimo (OL L 70, 2000, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 11 sk., 33 t., p. 175). Remiantis minėto susitarimo 96 straipsniu, jis įsigaliojo 2000 m. kovo 1 d., kaip matyti iš Europos Bendrijų oficialiajame leidinyje paskelbtos informacijos (OL L 70, 2000, p. 228).
34      Pagal Asociacijos susitarimo 1 straipsnio 1 dalį, juo įsteigiama asociacija tarp, pirma, Europos Bendrijų, Europos anglies ir plieno bendrijos (Asociacijos susitarime su Maroku kartu vadinamos Bendrija) ir jų valstybių narių ir, antra, Maroko Karalystės.
35      Pagal Asociacijos susitarimo 1 straipsnio 2 dalies antrą įtrauką, to susitarimo tikslas, inter alia, yra nustatyti „laipsniško prekybos prekėmis, paslaugomis ir kapitalu liberalizavimo sąlygas“.
36      Asociacijos susitarimo II antraštinėje dalyje esančiame 6 straipsnyje dėl laisvo prekių judėjimo numatyta, kad „Bendrija ir Marokas palaipsniui sukuria laisvosios prekybos erdvę per ne ilgesnį kaip dvylikos metų nuo šio susitarimo įsigaliojimo dienos pereinamąjį laikotarpį, laikydamiesi toliau nurodytų sąlygų ir 1994 m. [GATT] bei kitų daugiašalių susitarimų dėl prekybos prekėmis, pridėtų prie Pasaulio prekybos organizacijos (PPO) steigimo sutarties, nuostatų <…>“.
37      Šiuo tikslu Asociacijos susitarimo 9 straipsnyje, pagal šio susitarimo II antraštinės dalies I skyrių, kuriame jis išdėstytas, taikomame pramonės gaminiams, numatyta, kad „Maroko kilmės produktus leidžiama importuoti į Bendriją be muitų ir lygiaverčio poveikio mokesčių“.
38      Kaip nurodyta Asociacijos susitarimo 29 straipsnyje, „siekiant įgyvendinti šio susitarimo II antraštinę dalį susitarimo 4 protokole apibrėžta „produkto kilmės“ samprata ir išdėstyti su šiuo siekiu susiję administracinio bendradarbiavimo būdai“.
39      Nukrypstant nuo Asociacijos susitarimo 9 straipsnio, šio susitarimo 24 straipsniu, esančiu jo III skyriuje dėl bendrųjų nuostatų, bet kuriai iš šalių leidžiama imtis atitinkamų priemonių prieš dempingą. Visų pirma šioje nuostatoje numatyta, kad „[j]ei viena iš Šalių nustato, kad jos santykiuose su kita Šalimi vyksta dempingas, kaip tai suprantama pagal [GATT] VI straipsnį, ji gali imtis atitinkamų priemonių prieš tokią praktiką laikydamasi [1994 m. Antidempingo kodekso] ir susijusių savo vidaus teisės aktų bei šio susitarimo 27 straipsnyje numatytomis sąlygomis ir tvarka“.
b)      Dėl Sąjungos teisės nuostatų dėl antidempingo priemonių vengimo
40      Pagal pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnyje numatytas Sąjungos teisės nuostatas dėl antidempingo priemonių vengimo institucijoms tam tikromis sąlygomis leidžiama išplėsti antidempingo muitų, kuriuos jos nustatė trečiosios šalies kilmės produkto importui, taikymą panašių produktų, kilusių, be kita ko, iš kitos šalies, importui, siekiant neleisti išvengti antidempingo priemonių taikymo.
41      Kalbant konkrečiau, pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnis „Vengimas“ suformuluotas taip:
„1.      Kai galiojančių priemonių yra vengiama, pagal šį reglamentą nustatyti antidempingo muitai gali būti išplečiami panašaus produkto, kuris gali būti ir nežymiai pakeistas, ir nepakeistas, importui iš trečiųjų valstybių, arba nežymiai pakeisto panašaus produkto importui iš valstybės, kuriai taikoma priemonė; arba tų produktų sudėtinėms dalims.
Kai galiojančių priemonių vengiama, antidempingo muitai, neviršijantys pagal 9 straipsnio 5 dalį nustatyto likutinio antidempingo muito, gali būti išplečiami importui iš bendrovių, kurios turi naudos individualiais muitais valstybėse, kurioms taikomos priemonės.
Vengimas apibrėžiamas kaip prekybos tarp trečiųjų valstybių ir Sąjungos arba individualių bendrovių valstybėje, kuriai nustatytos priemonės, ir Sąjungos būdo pokytis, atsiradęs dėl veiksmų, proceso ar veiklos, kurių negalima paaiškinti jokiomis kitomis pagrįstomis priežastimis ar ekonominiu pagrindimu, kaip tik antidempingo muito nustatymu, ir kai yra įrodymų dėl žalos arba kad ištaisantysis muito poveikis yra mažinamas panašaus produkto kainų ir (arba) kiekių prasme, bei yra dempingo įrodymų, lyginant su anksčiau panašiam produktui nustatytomis, jei būtina pagal 2 straipsnio nuostatas, normaliosiomis vertėmis.
Trečioje pastraipoje minimi veiksmai, procesas ar veikla, inter alia, apima:
a)      nežymius atitinkamo produkto pakeitimus, siekiant jam pritaikyti muitinės kodus, kuriems paprastai netaikomos priemonės, su sąlyga, kad pakeitimai nepakeičia esminių produkto savybių;
b)      produkto, kuriam taikomos priemonės, gabenimą per trečiąsias valstybes;
c)      eksportuotojo ar gamintojo pardavimo būdų ar kanalų pertvarkymą valstybėje, kuriai taikomos priemonės, siekiant galiausiai eksportuoti savo produktus į Sąjungą per gamintojus, kurie naudojasi individualių muitų tarifais, žemesniais už tuos, kurie taikomi gamintojo produktams;
d)      esant 2 dalyje nurodytoms aplinkybėms, dalių surinkimą surinkimo operacijomis Sąjungoje ar trečiojoje valstybėje.
2.      Surinkimo operacijos Sąjungoje ar trečiojoje valstybėje laikomos galiojančių priemonių vengimu, jeigu:
a)      tos operacijos prasidėjo arba žymiai suintensyvėjo jau pradėjus arba prieš pat pradedant antidempingo tyrimą, o nagrinėjamos sudedamosios dalys yra iš valstybės, kuriai taikomos priemonės; <…>
b)      tokios sudedamosios dalys sudaro 60 % ar daugiau visos surenkamo produkto sudedamųjų dalių vertės, tačiau vengimu nelaikomas atvejis, kai surinkimo ar baigimo operacijai panaudotų sudedamųjų dalių pridėtinė vertė sudaro daugiau nei 25 % gamybos sąnaudų; <…>
c)      taisomasis muito poveikis yra mažinamas surinkto panašaus produkto kainų ir (arba) kiekių prasme ir yra dempingo įrodymų, lyginant su anksčiau panašiam ar artimam produktui nustatytomis normaliosiomis vertėmis. <…>“
42      Iš pagrindinio antidempingo reglamento 20 konstatuojamosios dalies matyti, kad šio reglamento 13 straipsnis nėra grindžiamas 1994 m. Antidempingo kodeksu, o buvo priimtas vienašališkai Sąjungos. Iš tikrųjų, nors vengimo klausimas buvo aptartas per su Pasaulio prekybos organizacija (PPO)-GATT susijusias derybas, nebuvo pasiekta jokio susitarimo šioje srityje. Tai reiškia, kad vengimą reglamentuojančios Sąjungos teisės nuostatos yra Sąjungos antidempingo teisės aktais reglamentuojama reguliavimo sistema, nors jai būdinga sava specifika (generalinio advokato G. Pitruzzella išvados byloje Komisija / Kolachi Raj Industrial, C‑709/17 P, EU:C:2019:303, 37 ir 38 punktai).
43      Be to, iš pagrindinio antidempingo reglamento 20 konstatuojamosios dalies matyti, kad šio reglamento 13 straipsnis buvo priimtas siekiant reglamentuoti tokią veiklą, net jei tai tebūtų produktų surinkimas Sąjungoje ar trečiojoje valstybėje, kai tokios veiklos pagrindinis tikslas – vengti antidempingo priemonių. Dabartinei ekonomikos padėčiai būdinga didėjanti tarptautinės prekybos globalizacija, dėl kurios vis auga įmonių galimybė prekių gamybą perkelti į skirtingas šalis, ir tampa vis svarbiau, kad Sąjunga turėtų prekybos apsaugos priemonių, kad būtų galima veiksmingai reaguoti į problemas, kylančias dėl tokios verslo aplinkos, užtikrinant veiksmingą Sąjungos pramonės apsaugą nuo dempingo kaina importuojamų produktų. Tarp šių priemonių kovos su priemonių vengimu taisyklės atlieka esminį vaidmenį užtikrinant Sąjungos priimtų antidempingo priemonių veiksmingumą (šiuo klausimu žr. generalinio advokato G. Pitruzzella išvados byloje Komisija / Kolachi Raj Industrial, C‑709/17 P, EU:C:2019:303, 1 ir 73 punktus).
2.      Dėl ieškinio pirmojo pagrindo, grindžiamo Asociacijos susitarimo ir pagrindinio antidempingo reglamento 22 straipsnio a punkto pažeidimu bei piktnaudžiavimu įgaliojimais, nes ginčijamu įgyvendinimo reglamentu nustatomos antidempingo priemonės ieškovės į Sąjungą eksportuojamoms Maroko lengvatinės kilmės SPM, nenustačius, kad importas vykdomas dempingo kaina, pagal GATT VI straipsnį, ir nesuderinus šių priemonių su 1994 m. Antidempingo kodeksu, pagrįstumo
44      Nagrinėjamu atveju, siekiant atsakyti į šį ieškinio pagrindą, reikia iš esmės nustatyti, ar Komisija galėjo remtis pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnyje nustatytomis kovos su vengimu taisyklėmis, siekdama išplėsti antidempingo muitų, kuriuos ji nustatė importuojamam trečiosios šalies (šiuo atveju – Kinijos) kilmės produktui, taikymą panašių produktų, kilusių, be kita ko, iš kitos šalies (šiuo atveju – Maroko), importui, neatsižvelgdama į tai, kad Sąjunga su Maroko Karalyste yra pasirašiusi asociacijos susitarimą.
45      Pirma, reikia priminti, kaip pabrėžta šio sprendimo 40 punkte, kad pagal pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnį institucijoms tam tikromis sąlygomis leidžiama išplėsti antidempingo muitų, kuriuos jos nustatė trečiosios šalies kilmės produkto importui, taikymą panašių produktų, kilusių, be kita ko, iš kitos šalies, importui, siekiant neleisti išvengti antidempingo priemonių taikymo.
46      Be to, remiantis jurisprudencija, vienintelis reglamento, nustatančio antidempingo muito taikymo išplėtimą, tikslas yra užtikrinti jo veiksmingumą ir užkirsti kelią jo vengimui, todėl priemonė, kuria išplečiamas galutinio antidempingo muito taikymas, tik papildo pirminį aktą, kuriuo nustatomas toks muitas, užtikrinantis galutinių priemonių veiksmingą taikymą (šiuo klausimu žr. 2019 m. rugsėjo 12 d. Sprendimo Komisija / Kolachi Raj Industrial, C‑709/17 P, EU:C:2019:717, 96 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
47      Antra, reikėtų pabrėžti, kad, kaip matyti iš šio sprendimo 34–37 punktuose nurodytų nuostatų aiškinimo, Asociacijos susitarimu siekiama laipsniškai sukurti Sąjungos ir Maroko laisvosios prekybos erdvę. Susitarimas buvo sudarytas siekiant skatinti laisvą prekių judėjimą tarp Sąjungos ir Maroko, visų pirma panaikinant muitus ir lygiaverčio poveikio mokesčius.
48      Taigi Asociacijos susitarimas ir pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnis yra dvi Sąjungos prekybos politikos priemonės, kuriomis siekiama skirtingų tikslų ir kurios turi skirtingus pagrindus. Pirmoji priemonė yra bendradarbiavimo priemonė, skirta skatinti laisvą Maroko kilmės prekių judėjimą Sąjungoje, o antroji – prekybos apsaugos priemonė, skirta bausti už nesąžiningą prekybos praktiką, kuri galėtų pakenkti jau galiojančių antidempingo priemonių, taikomų trečiosioms šalims, veiksmingumui.
49      Nagrinėjamu atveju Komisija, nustačiusi, kad PGTEX grupė Maroke taikė praktiką, kuria buvo siekiama išvengti antidempingo muito, nustatyto Įgyvendinimo reglamentu 2020/492 iš Kinijos importuojamoms SPM, ginčijamu įgyvendinimo reglamentu išplėtė šio antidempingo muito taikymą iš Maroko siunčiamoms SPM. Be to, išplėstas muitas, turintis vienintelį tikslą – užtikrinti Kinijos Liaudies Respublikai nustatyto antidempingo muito veiksmingumą, negali būti atskirtas nuo pastarojo, nes jį papildo (šiuo klausimu pagal analogiją žr. 2005 m. lapkričio 8 d. Sprendimo Jersey Produce Marketing Organisation, C‑293/02, EU:C:2005:664, 70 punktą).
50      Taigi, ginčijamu įgyvendinimo reglamentu Komisija siekia, kad PGTEX grupei priklausančios Kinijos įmonės nesinaudotų Maroko Karalystės, sudariusios su Sąjunga asociacijos susitarimą, teritorija, norėdamos išvengti antidempingo muito, nustatyto iš Kinijos importuojamoms SPM.
51      Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad Asociacijos susitarime nėra nuostatų, kuriomis vienai iš to susitarimo šalių būtų draudžiama priimti kovos su vengimu priemones. Taigi, kalbant apie šio sprendimo 50 punkte nurodytą elgesį, tas susitarimas netrukdo Sąjungai patikrinti, ar tenkinamos visos pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio taikymo sąlygos, ir, jei nustatoma, kad tos sąlygos iš tikrųjų tenkinamos, imtis kovos su vengimu priemonių, kad būtų užkirstas kelias tokiam elgesiui.
52      Aiškinant kitaip, Sąjunga galėtų netekti prekybos apsaugos priemonės, kuri yra itin svarbi siekiant užtikrinti veiksmingą Sąjungos pramonės apsaugą ir paversti Maroką „laisvąja erdve“, kurioje ekonominės veiklos vykdytojai galėtų vykdyti bet kokias operacijas, siekdami išvengti antidempingo priemonių, o tai šiuo atveju prieštarautų abipusiams Maroko Karalystės ir Sąjungos įsipareigojimams, prisiimtiems pagal Asociacijos susitarimą.
53      Taigi, atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia konstatuoti, kad Komisija galėjo taikyti pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnyje numatytas kovos su vengimu taisykles, todėl ieškinio pirmasis pagrindas turi būti atmestas.
B.      Dėl ieškinio trečiojo ir ketvirtojo pagrindų
54      Šie ieškinio pagrindai susiję su pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio taikymo sąlygų vertinimu šioje byloje.
55      Šiuo klausimu reikėtų priminti, kad, kaip matyti iš ginčijamo įgyvendinimo reglamento 32 konstatuojamosios dalies, pagal pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio 1 dalį Komisija įvertino, ar šiuo atveju buvo vengiama priemonių, ir iš eilės išnagrinėjo šiuos klausimus:
–        ar pasikeitė Kinijos, Egipto, Maroko ir Sąjungos tarpusavio prekybos pobūdis (pirmoji sąlyga);
–        ar šis pasikeitimas įvyko dėl veiksmų, proceso ar veiklos, kurių negalima paaiškinti jokia kita pakankamai pagrįsta priežastimi arba pateisinančiomis ekonominėmis aplinkybėmis, išskyrus galiojančių antidempingo priemonių nustatymą (antroji sąlyga);
–        ar rasta žalos įrodymų arba įrodymų, kad galiojančių antidempingo priemonių taisomasis poveikis mažinamas tiriamojo produkto kainų arba kiekio požiūriu (trečioji sąlyga), ir
–        ar yra dempingo įrodymų, palyginti su pirmiau nustatytomis nagrinėjamojo produkto normaliosiomis vertėmis (ketvirtoji sąlyga).
56      Be to, ginčijamo įgyvendinimo reglamento 33 konstatuojamojoje dalyje nurodyta:
„Kadangi iš prašyme [inicijuoti tyrimą] <…> pateiktų įrodymų matyti, kad Maroke atliekamos surinkimo operacijos, Komisija[, nagrinėdama antrąją iš nagrinėjamų sąlygų,] konkrečiai išnagrinėjo, ar įvykdyti pagrindinio [antidempingo] reglamento 13 straipsnio 2 dalyje nustatyti kriterijai, visų pirma:
–        ar surinkimo operacijos prasidėjo arba labai suintensyvėjo jau inicijavus antidempingo tyrimą, ar prieš pat jį inicijuojant, o nagrinėjamos dalys yra iš šalies, kuriai taikomos priemonės, <…>
–        ar tokios dalys sudaro ne mažiau kaip 60 % visos surenkamo produkto dalių vertės ir ar įvežtų dalių pridėtinė vertė atliekant surinkimo ar užbaigimo operacijas buvo didesnė nei 25 % gamybos sąnaudų.“
57      Šioje byloje ieškovė neginčija šio sprendimo 55 punkte nurodytos pirmosios, trečiosios ir ketvirtosios sąlygų vertinimo. Vis dėlto ji nesutinka su tame pačiame punkte nurodytos antrosios sąlygos vertinimu.
1.      Pirminės pastabos
58      Reikia priminti, kad pagal jurisprudenciją bendros prekybos politikos srityje, ypač kiek tai susiję su prekyba apsaugos priemonėmis, Sąjungos institucijos dėl ekonominių, politinių ir teisinių aplinkybių, kurias jos privalo išnagrinėti, sudėtingumo turi plačią diskreciją. Vykdant tokio vertinimo teisminę kontrolę, reikia tik patikrinti, ar buvo laikytasi procedūros taisyklių, ar tikslios faktinės aplinkybės, kuriomis grindžiamas ginčytinas pasirinkimas, ar nepadaryta akivaizdžios klaidos vertinant šias aplinkybes ir ar nebuvo piktnaudžiauta įgaliojimais (žr. 2017 m. sausio 26 d. Sprendimo Maxcom / Chin Haur Indonesia, C‑247/15 P, C‑253/15 P ir C‑259/15 P, EU:C:2017:61, 54 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
2.      Dėl ieškinio trečiojo pagrindo, grindžiamo akivaizdžiomis vertinimo klaidomis ir pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio 1 dalies pažeidimu, nes Komisija nusprendė, kad ieškovės gamybos vietos Maroke įkūrimo negalima paaiškinti jokia kita pakankamai pagrįsta priežastimi ar pateisinančiomis ekonominėmis aplinkybėmis, išskyrus antidempingo muitų nustatymą, taip pat teisės į gerą administravimą pažeidimu, nes Komisija rūpestingai ir nešališkai neišnagrinėjo visų svarbių aplinkybių nagrinėjamoje byloje, pagrįstumo
59      Šį ieškinio pagrindą iš esmės galima padalyti į dvi dalis.
60      Kalbant apie pirmą dalį, ieškovė, kaip ir jos pusėje įstojusi į bylą šalis, pirmiausia teigia, kad ginčijamas įgyvendinimo reglamentas yra pagrįstas akivaizdžiomis vertinimo klaidomis ir juo pažeidžiama pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio 1 dalis, nes Komisija padarė išvadą, kad ieškovės gamybos vietos Maroke įkūrimo negalima paaiškinti jokia kita pakankamai pagrįsta priežastimi ar pateisinančiomis ekonominėmis aplinkybėmis, išskyrus antidempingo muitų nustatymą.
61      Pirma, ieškovė teigia, kad atliekant vengimo tyrimą ji išsamiai paaiškino ir įrodė, kad jos gamybos vietos Maroke įkūrimas buvo pagrįstas ir pateisinamas ekonominėmis aplinkybėmis. Jos teigimu, ši gamybos vieta buvo įkurta, be kita ko, pagal PGTEX grupės, kurios narė ji yra, ilgalaikį plėtros planą. Šiame plane numatyta [konfidencialu](1). Ji mano, kad Komisija, atmesdama aiškius ir patikimus įrodymus, jog sprendimas įkurti ieškovės gamybos vietą Maroke buvo pagrįstas ekonominiais ir logistiniais aspektais, o ne antidempingo ir antisubsidijų tyrimų inicijavimu, rėmėsi tik laiko koreliacija. Ji priduria, kad Komisija taip pat neatsižvelgė į jos pateiktus įrodymus, kuriais ji paaiškino, kad jos gamybos vietos Maroke įkūrimas buvo atidėtas [konfidencialu].
62      Antra, ieškovė tvirtina, kad nors jos gamybos vieta Maroke buvo įkurta 2019 m. spalio mėn., prieš tai buvo atlikti keli parengiamieji etapai, iš kurių matyti, kad sprendimas įkurti tą gamybos vietą priimtas gerokai anksčiau, nei buvo inicijuotas bet koks tyrimas, ir kad jos įkūrimo tikslas ar paskirtis nebuvo išvengti Sąjungos prekybos apsaugos priemonių. Visų pirma, jos teigimu, sprendimas įkurti gamybos vietą Maroke buvo priimtas [konfidencialu].
63      Trečia, ieškovė tvirtina, kad Komisija suklydo atmetusi jos pusėje įstojusios į bylą šalies argumentą, kad jos gamybos vieta Maroke buvo įsteigta siekiant aptarnauti [konfidencialu]. Papildomais dokumentais patvirtinama, kad diskusijos dėl gamyklos įkūrimo Maroke vyko dar [konfidencialu] mėn., visų pirma siekiant aprūpinti stambų vietos pirkėją. Ieškovė taip pat pažymi, kad 2021 m. sausio 10 d. surengtame klausyme dėl BFAD ji paaiškino, kad jos įsisteigimo Maroke tikslas buvo reaguoti į padidėjusią [konfidencialu] paklausą, kad ataskaitinis laikotarpis sutapo su gamyklos paleidimo etapu ir kad šiam etapui įtakos turėjo COVID‑19 pandemija, dėl kurios kvalifikacinio audito ir gamyklos audito procesai Maroke vyko vėluojant.
64      Ketvirta, ieškovė teigia, kad ginčijamas įgyvendinimo reglamentas yra klaidingas, nes jame teigiama, jog PGTEX China 2019 m. metinėje ataskaitoje aiškiai patvirtinama, kad gamybos vieta Maroke buvo įkurta atsižvelgiant į galimą antidempingo muitų nustatymą. Jos teigimu, toje ataskaitoje pažymima, kad jos gamybos vieta buvo įkurta ne tik „siekiant aktyviai imtis priemonių po Sąjungos inicijuoto antidempingo tyrimo [Kinijos Liaudies Respublikos] atžvilgiu“, bet ir „toliau optimizuoti ir pritaikyti savo internacionalizavimo strategiją, konsoliduoti ir padidinti [konfidencialu] produktų rinkos dalį, patenkinti pirkėjų paklausą ir apsaugoti pirkėjų aprūpinimą“. Taigi ataskaitoje kalbama ne apie „vengimą“, o apie „priemones“, kurių imtasi reaguojant į antidempingo tyrimą ir kurios buvo pagrįstos „internacionalizacijos strategija“, „pirkėjų paklausa“ ir siekiu „užtikrinti pasiūlą pirkėjams“. Ieškovė tvirtina, kad ta ataskaita siekta nuraminti investuotojus ir jiems parodyti, kad jai nėra taikomos antidempingo ar kompensacinės priemonės, nes PGTEX grupė jau buvo numačiusi aptarnauti Sąjungos rinką per gamyklą Maroke.
65      Šiuo klausimu ieškovės pusėje įstojusi į bylą šalis priduria, kad iš pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio sakinio dalies „kurių negalima paaiškinti jokiomis kitomis pagrįstomis priežastimis ar ekonominiu pagrindimu, kaip tik muito nustatymu“, matyti, kad muito nustatymas turi būti pagrindinė ar net vienintelė nagrinėjamų veiksmų, proceso ar veiklos priežastis. Nepakanka, kad muito nustatymas būtų viena iš veiksmų, proceso ar veiklos priežasčių. Turi būti įrodyta, kad kitos galimos priežastys ar ekonominiai pagrindimai nėra pakankami, taigi muito nustatymas yra pagrindinė veiksmų, proceso ar veiklos priežastis.
66      Be to, ieškovės pusėje įstojusi į bylą šalis teigia, kad ieškovė nėra vienintelė Maroke įsikūrusi įmonė, vykdanti tiekimą vėjo jėgainių menčių gamintojams. Jos teigimu, pagal Asociacijos susitarimą iš Maroko į Sąjungą importuojamiems produktams muitai netaikomi, o iš Kinijos importuojamoms SPM taikomi įprastiniai muitai, kurie gali siekti 7 %. Taigi, sąlygos gaminti ir eksportuoti SPM į Sąjungą būtų palankesnės Maroke nei Kinijoje. Vadinasi, ieškovės gamykla Maroke buvo įkurta nepriklausomai nuo antidempingo tyrimo inicijavimo, ir ieškovė siekė patenkinti didėjančią SPM paklausą Maroke ir tiekti SPM į Sąjungą, kad jai nebūtų taikomi įprastiniai muitai. Taigi, ieškovės pusėje įstojusios į bylą šalies teigimu, be muitų nustatymo, yra pakankamai kitų priežasčių ar pateisinančių ekonominių aplinkybių ieškovei įsikurti Maroke, nes ši įmonė buvo įkurta, nors dėl importuojamų Kinijos kilmės SPM nebuvo inicijuota jokio antidempingo tyrimo.
67      Antra dalimi ieškovė teigia, kad ginčijamu įgyvendinimo reglamentu pažeidžiama teisė į gerą administravimą, nes Komisija rūpestingai ir nešališkai neišnagrinėjo visų svarbių aplinkybių nagrinėjamoje byloje, o ypač dėl to, kad Komisija, pirma, atsisakė atsižvelgti į dokumentus, iš kurių matyti, kad ieškovės įsikūrimas Maroke buvo numatytas gerokai anksčiau nei buvo inicijuotas antidempingo ar kompensacinis tyrimas, antra, neatsižvelgė į Maroko valdžios institucijų pastabas, kad ryšiai su šiomis institucijomis buvo užmegzti dar [konfidencialu], taigi prieš inicijuojant bet kokį tyrimą, trečia, atmetė jos pusėje įstojusios į bylą šalies argumentus ir kitus byloje pateiktus įrodymus, iš kurių matyti, kad jos gamykla Maroke buvo įkurta siekiant aptarnauti [konfidencialu], ir, ketvirta, tinkamai neišnagrinėjo PGTEX China 2019 m. metinės ataskaitos.
68      Komisija, kaip ir jos pusėje įstojusi į bylą šalis, su ieškovės argumentais nesutinka.
69      Prieš nagrinėjant šio ieškinio pagrindo abi dalis iš eilės, reikia priminti, kaip Komisija šiuo atveju įvertino antrąją sąlygą, būtiną, kad būtų galima konstatuoti vengimo faktą (žr. šio sprendimo 55 punktą). Visų pirma, tikslinga trumpai aptarti ginčijamo įgyvendinimo reglamento konstatuojamąsias dalis, kuriose Komisija laikėsi nuomonės, kad ieškovės gamybos vietos Maroke įkūrimo nebuvo galima paaiškinti jokia kita pakankamai pagrįsta priežastimi ar pateisinančiomis ekonominėmis aplinkybėmis, išskyrus antidempingo muitų nustatymą.
a)      Dėl vertinimo, ar nėra kitų pakankamai pagrįstų ieškovės gamybos vietos Maroke įkūrimo priežasčių ar pateisinančių ekonominių aplinkybių, išskyrus antidempingo muitų nustatymą ginčijamame įgyvendinimo reglamente
70      Ginčijamo įgyvendinimo reglamento 59 konstatuojamojoje dalyje konstatavus, kad „Maroko SPM eksporto į Sąjungą apimties padidėjimas <…> [buvo] Maroko ir Sąjungos prekybos pobūdžio pasikeitimas, kaip apibrėžta pagrindinio [antidempingo] reglamento 13 straipsnio 1 dalyje, kartu su dideliu Kinijos stiklo pluošto pusverpalių eksporto į Maroką apimties padidėjimu 2020 m., palyginti su 2019 m.“, minėto įgyvendinimo reglamento 60 konstatuojamojoje dalyje Komisija priminė, kad „[p]agrindinio [antidempingo] reglamento 13 straipsnio 1 dalyje reikalaujama, kad prekybos pobūdžio pasikeitimas būtų susijęs su praktika, procesu ar veikla, kurių negalima paaiškinti jokia kita pakankamai pagrįsta priežastimi ar pateisinančiomis ekonominėmis aplinkybėmis, išskyrus muito nustatymą“.
71      Taigi Komisija išnagrinėjo antrąją sąlygą, būtiną, kad būtų galima konstatuoti vengimo faktą, susijusį su ieškovės gamybos vietos Maroke įkūrimu.
72      Šiuo klausimu ginčijamo įgyvendinimo reglamento 61 konstatuojamojoje dalyje Komisija konstatavo, kad, „[r]emiantis <…> Maroko valdžios institucijų pateikta informacija, pirmasis kontaktas su „PGTEX Group“ dėl gamyklos Maroke atidarymo užmegztas 2019 m. kovo 20 d., t. y. praėjus mėnesiui po <…> antidempingo tyrimo inicijavimo“, kad „[ieškovės gamykla buvo] įsteigta 2019 m. spalio 2 d., praėjus maždaug septyniems mėnesiams po tyrimo inicijavimo“, ir kad „[š]is laiko sutapimas <…> [leido Komisijai manyti], kad <…> [ieškovės] įsteigimo priežastis buvo antidempingo tyrimas ir galimas antidempingo muito nustatymas“.
73      Ginčijamo įgyvendinimo reglamento 62 konstatuojamojoje dalyje Komisija pridūrė, kad, „[r]emiantis <…> [ieškovės] pateiktu pardavimo sandorių sąrašu, 2020 m. visas <…> [pastarosios] pardavimas eksportui buvo nukreiptas į Sąjungos rinką ir tik nedidelė bendrovės 2020 m. produkcijos dalis buvo parduota [Maroko] vidaus rinkoje“ ir kad, „[b]e to, 2020 m. visas jos pardavimas eksportui buvo skirtas pirkėjams Sąjungoje, kuriems seniau produktą tiekė „PGTEX China“. Tai leido Komisijai manyti, kad „[ieškovės] įsteigimo priežastis buvo antidempingo tyrimas ir galimas paskesnis galutinio antidempingo muito nustatymas“ ir kad šią prielaidą „aiškiai patvirtina 2019 m. „PGTEX China“ metinė ataskaita“.
74      Be to, ginčijamo įgyvendinimo reglamento 64 konstatuojamojoje dalyje Komisija atmetė PGTEX grupės pateiktą argumentą, kad buvo pagrįsta priežastis ir ekonominės aplinkybės steigti ieškovės bendrovę. Šiuo klausimu ji visų pirma pažymėjo, kad „iš dokumentų, kuriuos „PGTEX Group“ pateikė 2021 m. spalio 15 d., matyti, kad [minėta] grupė jau gerokai iki [antidempingo] tyrimo nagrinėjo, kurioje šalyje steigti bendrovę“, ir kad „[s]varstytos įvairios galimos šalys, įskaitant Maroką“. Vis dėlto, Komisijos teigimu, ieškovė „galiausiai įsteigta 2019 m. spalio 2 d., praėjus maždaug 7 mėnesiams po <…> [minėto] tyrimo inicijavimo“, ir „[š]is laiko sutapimas [parodė], kad <…> [šis] tyrimas buvo priežastis įsteigti [ieškovės bendrovę]“; „[t]ą taip pat patvirtino Maroko valdžios institucijų pareiškimas, kuriame teigiama, kad jų kontaktas su PGTEX dėl gamyklos atidarymo užmegztas 2019 m. kovo 20 d., t. y. iš karto po <…> [nagrinėjamo] tyrimo inicijavimo“ ir kad „[t]ai parodė, jog oficialūs ryšiai su Maroko valdžios institucijomis siekiant įsteigti bendrovę Maroke užmegzti 2019 m. kovo mėn., t. y. iškart po <…> [to] tyrimo inicijavimo“.
75      Galiausiai ginčijamo įgyvendinimo reglamento 66 konstatuojamojoje dalyje Komisija atmetė ieškovės pusėje įstojusios į bylą šalies argumentą, kad PGTEX grupė savo gamyklą Maroke atidarė, norėdama aptarnauti [konfidencialu], todėl jos steigimą paaiškinti galima kitomis ekonominėmis aplinkybėmis nei antidempingo muitų vengimas. Šiuo klausimu ji nurodė, pirma, įrodymus, iš kurių matyti, kad minėto steigimo negalima paaiškinti kitomis ekonominėmis aplinkybėmis, išskyrus galiojančius antidempingo muitus, pavyzdžiui, PGTEX China 2019 m. metinę ataskaitą, ir, antra, pabrėžė, kad visas ieškovės pardavimas eksportui buvo nukreiptas į Sąjungą ir tik nedidelė bendrovės produkcijos dalis buvo parduota Maroko rinkoje.
76      Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, ginčijamo įgyvendinimo reglamento 67 konstatuojamojoje dalyje Komisija priėjo prie išvados, kad „atlikus [vengimo] tyrimą nenustatyta jokios kitos pagrįstos priežasties ar pateisinančios ekonominės aplinkybės įsteigti SPM gamyklą Maroke, išskyrus tai, kad taip būtų išvengta šiuo metu galiojančių antidempingo muitų mokėjimo“.
b)      Dėl pirmos dalies, grindžiamos akivaizdžiomis vertinimo klaidomis ir pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio 1 dalies pažeidimu, nes Komisija padarė išvadą, kad ieškovės gamybos vietos Maroke įkūrimo negalima paaiškinti jokia kita pakankamai pagrįsta priežastimi ar pateisinančiomis ekonominėmis aplinkybėmis, išskyrus antidempingo muitų nustatymą
77      Ieškovė nesutinka su ginčijamo įgyvendinimo reglamento 67 konstatuojamojoje dalyje padaryta išvada (žr. šio sprendimo 76 punktą), iš esmės teigdama, kad tyrimo metu ji išsamiai paaiškino ir įrodė, kad jos gamybos vietos Maroke įkūrimas buvo pagrįstas ir pateisinamas kitomis ekonominėmis aplinkybėmis, o ne siekiu išvengti galiojančių prekybos apsaugos priemonių. Jos teigimu, Komisija, atmesdama aiškius ir patikimus įrodymus, kad sprendimas įkurti ieškovės gamybos vietą Maroke buvo pagrįstas ekonominiais ir logistiniais aspektais, o ne antidempingo tyrimo inicijavimu, rėmėsi tik laiko koreliacija.
78      Kalbant apie ieškovės gamybos vietos Maroke įkūrimo datą, pirmiausia reikia pažymėti, kad, kaip teisingai teigia Komisija, iš ieškovės pateiktų įrodymų, t. y. elektroninių laiškų, kuriais tarp PGTEX, CPIC ir pirkėjų buvo keičiamasi nuo [konfidencialu], matyti, kaip iš tiesų pripažįsta ir pati ieškovė, kad Marokas, kaip ir kitos šalys, svarstytas kaip galima vieta gamyklai įkurti. Vis dėlto, kaip ieškovė patvirtino per teismo posėdį, iš šio susirašinėjimo nematyti, kad faktinis sprendimas įkurti ieškovės gamybos vietą Maroke buvo priimtas [konfidencialu], t. y. prieš inicijuojant antidempingo tyrimą. CPIC vadovų susirašinėjimas po vizito į Maroką [konfidencialu] taip pat neįrodo, kad sprendimas įkurti tokią gamybos vietą Maroke buvo priimtas [konfidencialu]. Visų pirma reikia pažymėti, kad prie papildomų dokumentų pridėta „galimybių studija“, kurios data, kaip teigiama, yra [konfidencialu], yra tik vidaus pranešimas, susijęs su posėdžiais, skirtais CPIC investicijoms Maroke įvertinti. Iš šio dokumento nematyti, kad sprendimas įkurti šią gamybos vietą Maroke buvo priimtas tuo metu.
79      Antra, iš Maroko valdžios institucijų pateiktos informacijos aiškiai matyti, kad „[ieškovės gamykla] buvo įsteigta 2019 m. spalio mėn.“. Tiesa, nors tos institucijos pabrėžia, kad, kaip ir tuo atveju, kai įkuriama bet kokia kita įmonė, prieš įkuriant ieškovės gamybos vietą „buvo atlikti keli parengiamieji etapai, pavyzdžiui, galimybių studijos, iš kurių matyti, kad sprendimas įsteigti PGTEX buvo priimtas gerokai anksčiau nei nustatytos priemonės ir jo tikslas ar paskirtis nebuvo išvengti [Sąjungos] prekybos apsaugos priemonių“, jos vis dėlto teigia, kad „PGTEX ir [jų] ryšiai dėl PGTEX gamyklos įkūrimo Maroke užmegzti 2019 m. kovo 20 d., t. y. iškart po [antidempingo tyrimo inicijavimo]“. Taigi Komisija nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos, kai ginčijamo įgyvendinimo reglamento 64 konstatuojamojoje dalyje konstatavo, jog „oficialūs ryšiai su <…> [tomis] valdžios institucijomis siekiant įsteigti bendrovę Maroke užmegzti 2019 m. kovo mėn., t. y. iškart po <…> [minėto] tyrimo inicijavimo“.
80      Trečia, ieškovės argumentai, kodėl jos gamybos vietos įkūrimas Maroke buvo atidėtas iki 2019 m. spalio mėn. (žr. šio sprendimo 61 punktą), tik patvirtina Komisijos išvadą, kad šios gamybos vietos įkūrimas buvo užbaigtas praėjus septyniems mėnesiams po antidempingo tyrimo inicijavimo.
81      Vadinasi, kaip Komisija teisingai konstatavo ginčijamo įgyvendinimo reglamento 64 konstatuojamojoje dalyje, tarp antidempingo tyrimo inicijavimo ir ieškovės gamybos vietos Maroke įkūrimo yra laiko sutapimas. Remiantis jurisprudencija, tokiu laiko sutapimu galima pagrįsti prielaidą, jog gamyklos įkūrimu šalyje, iš kurios eksportuojamos prekės, siekiama išvengti prekybos politikos priemonių taikymo (šiuo klausimu žr. 1989 m. gruodžio 13 d. Sprendimo Brother International, C‑26/88, EU:C:1989:637, 29 punktą).
82      Iš jurisprudencijos taip pat aišku, kad esant tokiam laiko sutapimui atitinkamas ekonominės veiklos vykdytojas turi įrodyti, kad buvo kita pagrįsta priežastis, išskyrus siekį išvengti pasekmių, kylančių dėl atitinkamų priemonių, įsteigti gamybos vietą šalyje, iš kurios eksportuojamos prekės (šiuo klausimu žr. 1989 m. gruodžio 13 d. Sprendimo Brother International, C‑26/88, EU:C:1989:637, 29 punktą).
83      Šiuo klausimu ieškovė iš esmės tvirtina, kad jos gamybos vietos Maroke įkūrimu buvo siekiama įgyvendinti PGTEX grupės, kurios narė ji yra, parengtą ilgalaikį plėtros planą [konfidencialu]. Visų pirma, šio įkūrimo tikslas – aprūpinti stambų vietos pirkėją ir apskritai reaguoti į padidėjusią [konfidencialu] paklausą. Vadinasi, atmetusi ieškovės pusėje įstojusios į bylą šalies argumentą, kad minėta grupė įsteigė savo gamyklą Maroke siekdama aptarnauti [konfidencialu], Komisija padarė klaidą.
84      Be to, siekdama įrodyti šio sprendimo 83 punkte nurodytus teiginius, ieškovė remiasi savo susirašinėjimu su CPIC ir pirkėjais bei prie papildomų dokumentų pridėtu PGTEX grupės plėtros planu dėl [konfidencialu] ir 2021 m. sausio 10 d. klausymo dėl BFAD skaidrėmis.
85      Vis dėlto šiuo klausimu, viena vertus, reikėtų pažymėti, kad ieškovės prie papildomų dokumentų pridėtame susirašinėjime nėra jokios nuorodos į tikrą PGTEX grupės plėtros planą [konfidencialu]. Iš tiesų, kaip pažymėta šio sprendimo 78 punkte, šis susirašinėjimas tiesiog įrodo, kad Marokas, kartu su kitomis šalimis, buvo svarstytas kaip galima vieta gamyklai įkurti.
86      Kita vertus, net jei pagal PGTEX grupės plėtros planą dėl [konfidencialu] būtų galima nustatyti, kad šis planas buvo iš tikrųjų įgyvendintas, to nepakanka siekiant įrodyti, kad toks planas apėmė Maroką. Ieškovė nepateikė jokio dokumento, susijusio su minėtos grupės plėtros planais Maroke. Kaip buvo patvirtinta per teismo posėdį, 2021 m. sausio 10 d. klausymo dėl BFAD skaidrėse, kuriose nėra jokių nagrinėjamo plano įgyvendinimo įrodymų, tiesiog pateikiamas nepagrįstas ieškovės teiginys, kad jos gamykla Maroke [konfidencialu].
87      Be to, reikia pabrėžti, kad ieškovė neginčija įrodymų, kuriais remdamasi Komisija atmetė argumentą, kad PGTEX grupė savo gamyklą Maroke įsteigė siekdama aptarnauti [konfidencialu] rinkas. Visų pirma, ieškovė neginčija ginčijamo įgyvendinimo reglamento 62 konstatuojamojoje dalyje išdėstytos išvados, kad „[r]emiantis <…> [jos] pateiktu pardavimo sandorių sąrašu, 2020 m. visas <…> [jos] pardavimas eksportui buvo nukreiptas į Sąjungos rinką ir tik nedidelė bendrovės 2020 m. produkcijos dalis buvo parduota <…> [Maroko] rinkoje“.
88      Taip pat ieškovės teiginys, kad PGTEX China 2019 m. metinėje ataskaitoje nurodyta, jog jos gamybos vieta Maroke buvo įkurta siekiant ne tik „aktyviai imtis priemonių po Sąjungos inicijuoto antidempingo tyrimo [Kinijos Liaudies Respublikos] atžvilgiu“, bet ir „toliau optimizuoti ir pritaikyti savo internacionalizavimo strategiją“, neprieštarauja Komisijos išvadai, kad šią gamybos vietą nuspręsta įkurti siekiant aktyviai reaguoti į Sąjungos antidempingo tyrimą [Kinijos Liaudies Respublikos] atžvilgiu. Šis teiginys taip pat negali būti pakankamas, kad būtų įrodyta kita pagrįsta priežastis, dėl kurios ieškovė buvo įsisteigusi Maroke, išskyrus siekį išvengti nagrinėjamų antidempingo priemonių, kaip nustatyta šio sprendimo 82 punkte nurodytoje jurisprudencijoje.
89      Taigi, reikia konstatuoti, kad ieškovei nepavyko paneigti ginčijamo įgyvendinimo reglamento 67 konstatuojamojoje dalyje išdėstytos Komisijos išvados, kad „atlikus [vengimo] tyrimą nenustatyta jokios kitos pagrįstos priežasties ar pateisinančios ekonominės aplinkybės įsteigti SPM gamyklą Maroke, išskyrus tai, kad taip būtų išvengta šiuo metu galiojančių antidempingo muitų mokėjimo“.
90      Vadinasi, ieškovė negali kaltinti Komisijos padarius akivaizdžią vertinimo klaidą ar pažeidus pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio 1 dalį.
91      Taigi šią dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą.
c)      Dėl antros dalies, grindžiamos teisės į gerą administravimą pažeidimu, nes Komisija rūpestingai ir nešališkai neišnagrinėjo visų svarbių aplinkybių nagrinėjamoje byloje
92      Ieškovė priekaištauja Komisijai, kad ši rūpestingai ir nešališkai neišnagrinėjo visų svarbių aplinkybių nagrinėjamoje byloje. Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją prekybos apsaugos priemonių srityje, kurioje Sąjungos institucijos turi plačią diskreciją (žr. šio sprendimo 58 punktą), Sąjungos teisės tvarkos suteikiamų garantijų paisymui per administracines procedūras tenka dar didesnė reikšmė. Viena iš šių garantijų, be kita ko, yra kompetentingos institucijos pareiga rūpestingai ir nešališkai išnagrinėti visas svarbias aplinkybes nagrinėjamoje byloje (žr. 2020 m. balandžio 2 d. Sprendimo Hansol Paper / Komisija, T‑383/17, nepaskelbtas Rink., EU:T:2020:139, 110 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
93      Šiuo klausimu iš ieškinio trečiojo pagrindo pirmos dalies analizės matyti, kad, pirma, nei ieškovės pateikti dokumentai, nei Maroko valdžios institucijų pastabos neįrodo, jog ieškovės gamybos vietos Maroke įkūrimas buvo numatytas gerokai anksčiau, nei buvo inicijuotas antidempingo tyrimas Kinijos Liaudies Respublikos atžvilgiu, antra, Komisija neklydo atmesdama ieškovės pusėje įstojusios į bylą šalies argumentą, kad PGTEX grupė įkūrė gamyklą Maroke siekdama aptarnauti [konfidencialu] rinkas, ir jos įkūrimo nebuvo galima paaiškinti jokiomis kitomis pateisinančiomis ekonominėmis aplinkybėmis, išskyrus siekį išvengti antidempingo muitų, ir, trečia, Komisija teisingai išnagrinėjo PGTEX China 2019 m. metinę ataskaitą.
94      Tokiomis aplinkybėmis ieškovė negali pagrįstai remtis tuo, kad Komisija neįvykdė savo pareigos rūpestingai ir nešališkai išnagrinėti visas svarbias aplinkybes nagrinėjamoje byloje.
95      Vadinasi šią dalį, taigi ir visą trečiąjį ieškinio pagrindą, reikia atmesti.
3.      Dėl ieškinio ketvirtojo pagrindo, grindžiamo akivaizdžiomis vertinimo klaidomis ir pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio 1 ir 2 dalių, nediskriminavimo ir vienodo požiūrio principų, taip pat teisės į gerą administravimą pažeidimu, nes Komisija padarė išvadą, kad Maroke ieškovės vykdomas gamybos procesas yra surinkimo operacija, pagrįstumo
96      Šį ieškinio pagrindą sudaro dvi dalys. Pirma dalimi ieškovė siekia užginčyti išvadą, kad Maroke buvo vykdomos surinkimo operacijos, kaip tai suprantama pagal pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio 2 dalį. Antra dalimi ji siekia užginčyti Komisijos atliktą pridėtinės vertės kriterijaus, numatyto minėto reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punkte, vertinimą.
a)      Dėl pirmos dalies, grindžiamos akivaizdžiomis vertinimo klaidomis, pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio 1 ir 2 dalių pažeidimu ir teisės į gerą administravimą pažeidimu, nes Komisija padarė išvadą, kad Maroke ieškovės vykdomas gamybos procesas yra surinkimo operacija
97      Ieškovė, kaip ir jos pusėje įstojusi į bylą šalis, nesutinka su ginčijamo įgyvendinimo reglamento 73, 74 ir 76 konstatuojamosiose dalyse padaryta Komisijos išvada, kad jos SPM iš stiklo pluošto pusverpalių, kuriuos visus ji įsigyja iš savo patronuojančiosios bendrovės Kinijoje, yra gaminamos Maroke per siuvimo ir mezgimo procesą, t. y. užbaigimo operaciją, kuri patenka į surinkimo operacijų sąvoką, kaip ji suprantama pagal pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnį.
98      Šiuo klausimu ieškovė pirmiausia pateikia paaiškinimų apie gamybos proceso pobūdį ir kitą Maroke vykdomą veiklą. Be kita ko, ji paaiškina, kad SPM Maroke gaminamos iš nedažytų pusverpalių taikant siuvimo ir mezgimo procesą, o pusverpaliai ir SPM yra du skirtingi produktai, kurių sudėtis, savybės ir galutinis naudojimas skiriasi ir kurie gaminami dviejose visiškai skirtingose pramonės šakose; kad SPM gamybos procesas apima kelis etapus, kurie turi būti kruopščiai suplanuoti ir suderinti, kad būtų išgautos norimos savybės, atsižvelgiant į konkrečią paskirtį; kad SPM gamyboje atliekamas projektavimo, produktų sertifikavimo, gamyklos ir įrangos auditas, taip pat atrankiniai tyrimai, kad būtų laikomasi griežtų pirkėjų reikalavimų, o SPM praktiškai gaminamos pagal užsakymą laikantis kiekvieno pirkėjo reikalavimų; kad SPM gamybai reikalinga speciali įranga ir ekspertinės žinios, taip pat specialūs mokymai, kurie apima daugiau nei vien surinkimo operacijas ir kurie yra būtini atsižvelgiant į konkrečius SPM naudojimo būdus, ir kad didelių trūkumų, dėl kurių pirkėjai negalėtų naudoti SPM, sąrašas patvirtina, jog jų gamybos procesas yra kompleksiškas.
99      Taigi, ieškovės teigimu, Komisija suklydo ginčijamo įgyvendinimo reglamento 76 konstatuojamojoje dalyje apibrėžusi SPM gamybos Maroke procesą ir su juo susijusią veiklą kaip užbaigimo operaciją, kuri patenka į surinkimo operacijų sąvoką, kaip ji suprantama pagal pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnį. Ieškovė mano, kad, nors šių dviejų sąvokų nereikėtų painioti, minėtas gamybos procesas nėra nei surinkimo, nei užbaigimo operacija.
100    Šiuo klausimu ieškovė pirmiausia teigia, kad Komisija suklydo, nes sutapatino sąvokas „surinkimo operacija“ ir „užbaigimo operacija“. Jos nuomone, šios sąvokos skiriasi, nes jas nurodant pagrindiniame antidempingo reglamente jos atskirtos jungtuku „arba“, o jis žymi alternatyvą. Taigi nėra jokio pagrindo teigti, kad to reglamento 13 straipsnio 2 dalyje pateikta apibrėžtis taikytina surinkimo ir užbaigimo operacijoms.
101    Antra, ieškovė teigia, kad atsižvelgiant į tai, jog „surinkimas“ turėtų būti suprantamas kaip „procesas, kurio metu sujungiami mašinos ar gaminio elementai“, SPM gamybos procesas Maroke ir su juo susijusi veikla yra kur kas platesnė nei paprastas elementų sujungimas, todėl jų negalima laikyti surinkimo operacija.
102    Trečia, ieškovės teigimu, darant prielaidą, kad pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio 2 dalis taikoma užbaigimo operacijoms, Komisija ginčijamame įgyvendinimo reglamente klaidingai nusprendė, kad ieškovės atliktos operacijos yra užbaigimo operacijos, t. y. operacijos, kurių tikslas – ką nors užbaigti. Ji pabrėžia, kad ne tik užbaigia pusverpalių pavertimo SPM procesą. Ji teigia, kad, priešingai, ji iš pusverpalių sukuria visiškai naują produktą, kurio fizinės ir techninės savybės, galutinė paskirtis ir tarifinis klasifikavimas skiriasi. Visų pirma, SPM gamybos procesą Maroke galima palyginti su panašiu, bet paprastesniu medvilninių audinių gamybos iš medvilnės verpalų procesu. Pusverpaliai siuvami ir mezgami tokiu pat būdu, kaip ir medvilnės verpalai medvilniniams audiniams. Lygiai taip pat, kaip šie audiniai yra ne tik „užbaigti“ medvilnės verpalai, taip ir SPM yra ne tik „užbaigti“ pusverpaliai, o kompleksiško gamybos proceso, kuriam reikia specialios įrangos ir ekspertinių žinių, rezultatas. Be to, iš esmės skirtingą „pusverpalių“ ir „SPM“ pobūdį pripažino ir Sąjungos pramonė 2019 m. pateiktame antidempingo skunde dėl importuojamų Kinijos ir Egipto kilmės SPM, ir pati Komisija, nustatydama prekybos apsaugos priemones pusverpaliams ir SPM.
103    Komisija, kaip ir jos pusėje įstojusi į bylą šalis, su ieškovės argumentais nesutinka.
104    Nagrinėjamu atveju ginčijamo įgyvendinimo reglamento 73 konstatuojamojoje dalyje Komisija pažymėjo, kad „[p]agrindinė SPM žaliava yra stiklo pluošto pusverpaliai“, kad „[ieškovė] 100 % stiklo pluošto pusverpalių pirko iš savo susijusios patronuojančiosios bendrovės Kinijoje“, kad „[p]er siuvimo ir mezgimo procesą, kuris yra užbaigimo operacija Maroke, šie stiklo pluošto pusverpaliai buvo perdirbti į SPM“ ir kad, „[r]emiantis <…> [ieškovės] pateikta informacija, stiklo pluošto pusverpaliai sudar[ė] beveik 100 % visos surinkto <…> arba užbaigto produkto dalių vertės, kaip apibrėžta pagrindinio [antidempingo] reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punkte“.
105    Taigi ginčijamo įgyvendinimo reglamento 74 konstatuojamojoje dalyje Komisija padarė išvadą, kad „procesas Maroke yra užbaigimo operacija (surinkimo operacija) ir kad įvykdytas pagrindinio [antidempingo] reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punkte nustatytas 60 % kriterijus“.
106    Be to, ginčijamo įgyvendinimo reglamento 76 konstatuojamojoje dalyje Komisija patikslino, kad „73 konstatuojamojoje dalyje aprašytą praktiką galima apibūdinti kaip užbaigimo operaciją, kuri patenka į surinkimo operacijų sąvoką pagal pagrindinio [antidempingo] reglamento 13 straipsnį“.
107    Taip pat reikia priminti, kad, pagal pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio 1 dalies ketvirtą pastraipą, „[t]rečioje pastraipoje minimi veiksmai, procesas ar veikla[, kurie gali būti laikomi priemonių vengimu], inter alia, apima[,] <…> esant 2 dalyje nurodytoms aplinkybėms, dalių surinkimą surinkimo operacijomis Sąjungoje ar trečiojoje valstybėje“.
108    Pagal pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punktą, „[s]urinkimo operacijos Sąjungoje ar trečiojoje valstybėje laikomos galiojančių priemonių vengimu, jeigu <…> tokios sudedamosios dalys sudaro 60 % ar daugiau visos surenkamo produkto sudedamųjų dalių vertės, tačiau vengimu nelaikomas atvejis, kai surinkimo ar baigimo operacijų metu įvežtų sudedamųjų dalių pridėtinė vertė sudaro daugiau nei 25 % gamybos sąnaudų“.
109    Šiuo atveju reikia nustatyti, ar sąvoka „surinkimo operacija“ turi būti aiškinama plačiai, kaip teigia Komisija ir jos pusėje įstojusi į bylą šalis, kad ji galėtų apimti užbaigimo operacijas, ar, kaip tvirtina ieškovė, siaurai, kad sąvoka „surinkimo operacija“ užbaigimo operacijų neapimtų.
110    Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, kaip pabrėžia Komisija, pagrindiniame antidempingo reglamente neapibrėžta nei sąvoka „surinkimo operacija“, nei sąvoka „užbaigimo operacija“. Jame taip pat nenurodyta, ar sąvoka „surinkimo operacija“ apima užbaigimo operacijas.
111    Pagal suformuotą jurisprudenciją aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į jos tekstą, bet ir į kontekstą, ir teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus (žr. 2019 m. rugsėjo 12 d. Sprendimo Komisija / Kolachi Raj Industrial, C‑709/17 P, EU:C:2019:717, 82 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
112    Kalbant apie kontekstą, pažymėtina, kad, priešingai nei surinkimo operacijos, užbaigimo operacijos nepatenka į pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio 1 dalies ketvirtoje pastraipoje išvardytus veiksmus, procesą ar veiklą, kurie gali būti laikomi priemonių vengimu, kaip tai suprantama pagal to reglamento 13 straipsnio 1 dalies trečią pastraipą.
113    Vis dėlto sąvoka „baigimas“, kuri, kaip patvirtinta per teismo posėdį, yra savarankiška sąvoka, vartojama Sąjungos kovos su priemonių vengimu teisės aktuose, yra vartojama pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punkte, pagal kurį vengimu nelaikomas atvejis, „kai surinkimo ar baigimo operacijų metu įvežtų sudedamųjų dalių pridėtinė vertė sudaro daugiau nei 25 % gamybos sąnaudų“. Be to, šiuo klausimu reikia pažymėti, kad užbaigimo operacijos nėra minimos jokioje kitoje šio reglamento nuostatoje.
114    Vis dėlto nuoroda į baigimą pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punkte, t. y. šios nuostatos dalyje, kurioje nurodytos sąlygos, kuriomis laikoma, kad surinkimo operacija vengiama galiojančių priemonių, patvirtina Komisijos nuomonę, kad užbaigimo operacijos patenka į to reglamento 13 straipsnio 2 dalies taikymo sritį. Užbaigimo operacijos gali būti aiškinamos kaip surinkimo operacijų atmaina.
115    Viena vertus, toks aiškinimas atitinka tikslą, kuriuo grindžiamos Sąjungos kovos su priemonių vengimu taisyklės, t. y. užtikrinti Sąjungos priimtų antidempingo priemonių veiksmingumą ir užkirsti kelią jų vengimui (žr. šio sprendimo 46 punktą). Kita vertus, tokį aiškinimą taip pat patvirtina aplinkybė, kad, kaip matyti iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos, teisės aktų leidėjas norėjo Sąjungos institucijoms suteikti plačią diskreciją dėl vengimo operacijų apibrėžties (šiuo klausimu žr. 2014 m. rugsėjo 4 d. Sprendimo Simon, Evers & Co., C‑21/13, EU:C:2014:2154, 48 punktą).
116    Be to, tokio aiškinimo negalima paneigti ieškovės teiginiu, kad, kadangi sąvokos „surinkimas“ ir „užbaigimas“ yra skirtingos, abi yra paminėtos pagrindiniame antidempingo reglamente ir atskirtos jungtuku „arba“, sąvokos „užbaigimo operacija“ negalima tapatinti su sąvoka „surinkimo operacija“. Iš tikrųjų, nors abi nagrinėjamos sąvokos yra skirtingos, kaip tai patvirtina jungtuko „arba“ vartojimas (šiuo klausimu žr. 2013 m. gegužės 17 d. Sprendimo Trelleborg Industrie ir Trelleborg / Komisija, T‑147/09 ir T‑148/09, EU:T:2013:259, 83 punktą), tai netrukdo sąvokos „užbaigimas“ laikyti sąvoka, kurią galima įtraukti į sąvoką „surinkimas“, ir atitinkamai pripažinti, kad užbaigimo operacijos gali būti įtrauktos į surinkimo operacijas, kaip tai suprantama pagal minėto reglamento 13 straipsnio 2 dalį. Be to, pagal jurisprudenciją su sąvoka „surinkimas“ siejamos įvairios operacijos (1989 m. gruodžio 13 d. Sprendimo Brother International, C‑26/88, EU:C:1989:637, 20 punktas).
117    Atitinkamai reikia pažymėti, kad pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnis taikomas tiek surinkimo operacijoms, tiek užbaigimo operacijoms, o pastarosios yra pirmųjų atmaina.
118    Atsižvelgiant į tai, reikia nustatyti, ar šiuo atveju Maroke ieškovės atliktas „siuvimo ir mezgimo“ procesas gali būti laikomas, kaip nurodyta ginčijamo įgyvendinimo reglamento 73, 74 ir 76 konstatuojamosiose dalyse, „užbaigimo operacija, kuri patenka į surinkimo operacijų sąvoką pagal pagrindinio [antidempingo] reglamento 13 straipsnį“ (žr. šio sprendimo 104–106 punktus).
119    Ieškovė šią prielaidą ginčija. Šiuo klausimu, kaip nurodyta šio sprendimo 102 punkte, ji teigia, kad SPM gamybos procesas Maroke ir su juo susijusi veikla yra kur kas platesnė nei tik sudedamųjų dalių sujungimas (arba surinkimas) ir užbaigimo operacijos. Visų pirma, ji pabrėžia, kad ji ne tik užbaigia pusverpalių pavertimą SPM, bet ir iš pusverpalių sukuria visiškai naują produktą, kurio fizinės ir techninės savybės, galutinė paskirtis ir tarifinis klasifikavimas skiriasi. Be to, ji teigia, kad SPM yra ne tik „užbaigti“ pusverpaliai, o kompleksiško gamybos proceso, susidedančio iš kelių etapų, rezultatas, kuriam reikia specialios įrangos ir ekspertinių žinių bei specialių mokymų. Galiausiai, didelių trūkumų, dėl kurių SPM negalima naudoti, sąrašas patvirtina, kad jų gamybos procesas yra kompleksiškas, o SPM gaminamos pagal užsakymą laikantis kiekvieno pirkėjo reikalavimų.
120    Iš pat pradžių reikia pažymėti, kad pagrindiniame antidempingo reglamente nenustatytas bendrasis kriterijus, grindžiamas procesui būdingo kompleksiškumo nebuvimu, kad surinkimo operaciją būtų galima laikyti vengimu, kaip nurodyta šio reglamento 13 straipsnio 1 dalies trečioje pastraipoje. Aplinkybės, kuriomis laikoma, kad surinkimo operacija Sąjungoje arba trečiojoje valstybėje vengiama galiojančių priemonių, aprašytos šio straipsnio 2 dalyje, kurioje nurodoma, kokią dalį sudaro naudojamos sudedamosios dalys, kilusios iš šalies, kuriai taikomos priemonės, ir kokia yra tų dalių pridėtinė vertė per atitinkamą operaciją.
121    Taigi, kaip teisingai pabrėžia Komisija, net ir darant prielaidą, kad jos yra nustatytos, ieškovės nurodytos aplinkybės, kad SPM yra nauji produktai, kurių fizinės ir techninės savybės, galutinė paskirtis ir tarifinis klasifikavimas skiriasi, ir tai, kad SPM yra kompleksiško gamybos proceso, susidedančio iš kelių etapų, rezultatas, kuriam reikia specialios įrangos bei ekspertinių žinių ir specialių mokymų, neturi jokios įtakos tam, ar SPM gamybos procesas Maroke laikytinas surinkimo, ar užbaigimo operacija. Tas pats pasakytina ir apie aplinkybes, kad SPM gali būti skirtingai naudojamos įvairiuose pramonės sektoriuose, kad joms sudarytas labai ilgas galimų trūkumų, dėl kurių pirkėjai negalėtų jų naudoti, sąrašas ir kad jos gaminamos pagal užsakymą laikantis kiekvieno pirkėjo reikalavimų, todėl joms taip pat atliekamas nuodugnus projektavimo ir sertifikavimo auditas.
122    Taigi Komisija nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos ir nepažeidė pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio 1 ir 2 dalių, nes ieškovės Maroke atliktas operacijas nagrinėjo remdamasi „užbaigimo“, o ne „surinkimo“, sąvoka ir laikėsi nuomonės, kad minėtos operacijos buvo užbaigimo operacijos. Galiausiai ieškovės pateikti įrodymai neleidžia konstatuoti, kad buvo pažeistas gero administravimo principas.
123    Taigi šią dalį reikia atmesti kaip nepagrįstą.
b)      Dėl antros dalies, grindžiamos akivaizdžiomis vertinimo klaidomis, pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio 2 dalies pažeidimu ir teisės į gerą administravimą bei nediskriminavimo ir vienodo požiūrio principų pažeidimais vertinant surinkimo operacijų pridėtinės vertės ribas
124    Grįsdama šią ieškinio ketvirtojo pagrindo dalį, ieškovė iš esmės nurodo tris prieštaravimus.
125    Pirmuoju prieštaravimu ieškovė teigia, kad ginčijamas įgyvendinimo reglamentas grindžiamas akivaizdžiomis vertinimo klaidomis ir juo pažeidžiamas pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punktas, nes vertinant naudojamų sudedamųjų dalių pridėtinės vertės ribą, kaip tai suprantama pagal šią nuostatą, pastoviosios sąnaudos, ypač nusidėvėjimo sąnaudos ir nuomos išlaidos, koreguojamos atsižvelgiant į pajėgumų naudojimo laipsnį.
126    Pirma, ieškovė tvirtina, kad pastoviųjų sąnaudų koregavimas atsižvelgiant į pajėgumų naudojimą yra teisiškai neleistinas ir faktiškai klaidingas.
127    Viena vertus, ieškovė teigia, kad nėra jokios teisinės nuostatos, leidžiančios Komisijai koreguoti pastoviąsias sąnaudas atsižvelgiant į pajėgumų naudojimo laipsnį. Kalbant konkrečiau, jos nuomone, pastoviųjų sąnaudų koregavimas atsižvelgiant į pajėgumų naudojimą yra nenuoseklus, nes pastoviosios sąnaudos iš esmės nepriklauso nuo pagamintų kiekių ar naudotų pajėgumų. Taigi Komisijos atliktas koregavimas prieštarauja apskaitos srityje nusistovėjusiai sąvokos „pastoviosios sąnaudos“ apibrėžčiai ir iškraipo pridėtinės vertės apskaičiavimą.
128    Dublike ieškovė taip pat ginčija Komisijos pasiūlytą sąvokos „pridėtinė vertė“ aiškinimą atsižvelgiant į pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punkto kontekstą ir tikslą. Pirmiausia ji teigia, kad minėta sąvoka patenka į tame pačiame minėtos nuostatos sakinyje esančios gamybos „sąnaudų“ sąvokos kontekstą. Kadangi pastaroji sąvoka apibrėžta pagrindinio antidempingo reglamento 2 straipsnyje, nuoroda į sąnaudas šio reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punkto kontekste reikštų, kad sąvokos „pridėtinė vertė“ ir „patirtos sąnaudos“ yra tapačios ir kad „patirtų sąnaudų“ koregavimas pridėtinės vertės atžvilgiu gali būti atliekamas tik remiantis minėto reglamento 2 straipsnio 5 dalimi. Vis dėlto, ieškovės teigimu, šiame straipsnyje nėra numatytas koregavimas, kai sąnaudos apskaičiuojamos remiantis apskaitos dokumentais, parengtais pagal bendrai pripažintus apskaitos principus ir pagrįstai atsižvelgiant į sąnaudas, susijusias su nagrinėjamojo produkto gamyba ir pardavimu, net jei šios sąnaudos atrodo mažos ar didelės atsižvelgiant į faktinį pajėgumų naudojimo koeficientą. Tas pats draudimas taikomas ir pridėtinei vertei, patenkančiai į sąnaudų kontekstą.
129    Kita vertus, ieškovė teigia, kad nebuvo faktinio pagrindo koreguoti pastoviųjų sąnaudų. Ji mano, kad taikant šį metodą visapusiškai atsižvelgti į nusidėvėjimo sąnaudas ir nuomos išlaidas būtų galima tik tuo atveju, jeigu ji veiktų visu pajėgumu, o to praktiškai niekada nebūna, ir kad nusidėvėjimo sąnaudos būtų koreguojamos, nes į SPM mašinų, kurios nebuvo eksploatuojamos visus 2020 m., nusidėvėjimo sąnaudas nebūtų galima atsižvelgti. Ji priduria, kad Komisijos ginčijamo įgyvendinimo reglamento 81 konstatuojamojoje dalyje pateiktas pastoviųjų sąnaudų koregavimo pagrindimas neatitinka faktinių aplinkybių, nes ji nepareiškė, kad jos mašinos buvo eksploatuojamos 300 dienų. Jos teigimu, SPM mašinos nusidėvėjo tik nuo jų sumontavimo momento ir tik tiek laiko, kiek jos buvo eksploatuojamos. Taigi ieškovė tvirtina, kad jos Komisijai praneštos nusidėvėjimo sąnaudos atspindi faktinį SPM mašinų eksploatavimo ir nusidėvėjimo laikotarpį.
130    Antra, ieškovė teigia, kad nebuvo jokio pagrindo neįtraukti 2 etapo gamyklos nuomos išlaidų į nuomos išlaidas, į kurias atsižvelgiama apskaičiuojant pridėtinę vertę, remiantis tuo, kad šioje gamykloje bus [konfidencialu], vienintelis ieškovės gaminamas produktas. Taigi ji mano, kad nebuvo jokio pagrindo neįtraukti 2 etapo gamyklos nuomos išlaidų, kadangi tiek 1 etapo gamykla, tiek 2 etapo gamykla buvo naudojamos nagrinėjamajam produktui gaminti. Jos nuomone, prie galutinio produkto pridėtinės vertės prisideda visos nuomos išlaidos.
131    Trečia, ieškovė teigia, kad Komisija dėl klaidingų priežasčių atmetė tris skirtingus jos pasiūlytus pridėtinės vertės apskaičiavimo metodus. Konkrečiai pirmasis metodas dėl ginčijamo įgyvendinimo reglamento 83 konstatuojamojoje dalyje nurodytų priežasčių buvo atmestas padarius akivaizdžią vertinimo klaidą. Šiuo klausimu ieškovė pažymi, jog ji paaiškino, kodėl kovo mėnuo iš pradžių nebuvo nurodytas kaip pirmasis gamybos mėnuo. Taigi Komisija neturėjo įrodymų, leidžiančių abejoti pateiktais duomenimis. Dėl antrojo ir trečiojo metodų ieškovė teigia, kad Komisijos naudotas [konfidencialu] pajėgumų naudojimo koeficientas buvo nustatytas remiantis bendrais pajėgumais, atsižvelgiant į visas SPM mašinas ir ypač į tas, kurios nebuvo eksploatuojamos visus 2020 metus. Taigi, ieškovės teigimu, šis lygis iš tikrųjų mažiau atspindi pajėgumų naudojimo koeficientą per visus 2020 metus. Ji teigė, kad Komisija negalėjo atmesti jos pasiūlytų sprendinių motyvuodama tuo, kad jie neatspindi pajėgumų naudojimo koeficiento per visus 2020 m., nesukeldama abejonių dėl savo pačios metodo.
132    Antruoju prieštaravimu ieškovė teigia, kad pastoviųjų sąnaudų koregavimas siekiant atspindėti pajėgumų naudojimą naudojant [konfidencialu] 1 etapo gamyklos nusidėvėjimo sąnaudas ir nuomos išlaidas yra diskriminacinis. Iš esmės ji priekaištauja Komisijai, kad ši diskriminavo ją Sąjungos pramonės atžvilgiu, nes, apskaičiuodama tikslinę kainą pradiniame tyrime, nepakoregavo šios pramonės gamybos sąnaudų, nepaisant to, kad tiriamuoju laikotarpiu ši pramonė pranešė apie mažą pajėgumų naudojimą.
133    Trečiuoju prieštaravimu ieškovė teigia, kad ginčijamu įgyvendinimo reglamentu pažeidžiama jos teisė į gerą administravimą, nes jame rūpestingai ir nešališkai neišnagrinėtos visos svarbios aplinkybės nagrinėjamoje byloje, o sąnaudos koreguojamos neatsižvelgiant į jos pateiktus paaiškinimus dėl mašinų naudojimo sąnaudų ir nuomos išlaidų.
134    Komisija, kaip ir jos pusėje įstojusi į bylą šalis, nesutinka su ieškovės argumentais.
135    Iš esmės ši dalis yra susijusi su surinkimo ar užbaigimo operacijai panaudotų sudedamųjų dalių pridėtinės vertės nustatymu, kaip tai suprantama pagal pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punktą.
136    Pagal pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punktą „vengimu nelaikomas atvejis, kai surinkimo ar baigimo operacijai panaudotų sudedamųjų dalių pridėtinė vertė sudaro daugiau nei 25 % gamybos sąnaudų“.
137    Prieš pradedant nagrinėti tris ieškovės nurodytus prieštaravimus, kuriais ji grindžia šią dalį, reikia priminti atitinkamas ginčijamo įgyvendinimo reglamento konstatuojamąsias dalis.
1)      Dėl pridėtinės vertės apskaičiavimo ginčijamame įgyvendinimo reglamente
138    Ginčijamo įgyvendinimo reglamento 77 konstatuojamojoje dalyje Komisija priminė, kad, ieškovės teigimu, „jos pridėtinės vertės sąnaudos viršytų 25 % ribą“. Šiuo klausimu ji patikslino, kad „[d]u pagrindiniai sąnaudų elementai [ieškovei] apskaičiuojant pridėtinę vertę buvo nusidėvėjimo sąnaudos ir nuomos išlaidos, įtrauktos į ataskaitinio laikotarpio finansinius duomenis, kuriuos <…> [ieškovė] pateikė prašymo taikyti išimtį formoje“.
i)      Dėl nusidėvėjimo sąnaudų
139    Kalbant apie nusidėvėjimo sąnaudas, kaip matyti iš ginčijamo įgyvendinimo reglamento 78 konstatuojamosios dalies, ieškovė tvirtino, kad „jos patalpose buvo įrengta mažiau nei dešimt SPM mašinų ir kad 2020 m. kiekviena iš šių SPM mašinų veikė 300 dienų iš 360 dienų“. Taigi „[a]taskaitinio laikotarpio nusidėvėjimo sumą ji apskaičiavo remdamasi šiais trimis elementais: įsigijimo verte, 9,5 % nusidėvėjimo procentine dalimi, siekiant atsižvelgti į numatomą naudingo tarnavimo laiką[, ir] pirmiau minėto[mi]s 300 veikimo dienų iš visų 360 dienų“.
140    Iš ginčijamo įgyvendinimo reglamento 79 konstatuojamosios dalies matyti, kad Komisija nesutiko su tokiu ieškovės taikytu nusidėvėjimo sąnaudų skaičiavimo būdu skaičiuojant pridėtinę vertę, kaip apibrėžta pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punkte.
141    Šiuo klausimu ginčijamo įgyvendinimo reglamento 79 konstatuojamojoje dalyje pažymėta:
„300 dienų elemento naudojimas nusidėvėjimo [sąnaudų] sumai apskaičiuoti gali būti priimtinas pagal tarptautinius apskaitos standartus, tačiau dėl to <…> [ieškovės] apskaičiuota nusidėvėjimo suma apskaičiuojant pridėtinę vertę buvo pervertinta dėl įvairių priežasčių. Pirma, <…> 2020 m. SPM mašinų pajėgumų naudojimas (faktinė gamyba kilogramais, padalyta iš faktinių gamybos pajėgumų kilogramais) buvo mažas. Todėl, atsižvelgiant į mažą gamybos pajėgumų naudojimą, nustatyta, kad nurodytos nusidėvėjimo sąnaudos buvo pervertintos. Antra, keturios SPM mašinos tik 2019 m. lapkričio mėn. buvo išsiųstos iš Šanchajaus į Tanžerą ir 2020 m. negalėjo veikti 300 dienų, atsižvelgiant į vežimo tarp Šanchajaus ir Tanžero laiką, taip pat į laiką, kurio reikia kiekvienai iš šių keturių SPM mašinų iškrauti, įrengti ir išbandyti. Trečia, <…> [ieškovė] prašymo taikyti išimtį formoje tvirtino, kad gaminti pradėjo tik 2020 m. balandžio mėn. Tokiu atveju bendras kiekvienos įrengtos SPM mašinos eksploatavimo laikas galėtų būti ne daugiau kaip 270 dienų (nuo 2020 m. balandžio mėn. iki 2020 m. gruodžio mėn.), net neatsižvelgiant į neveikimo laiką dėl sustabdymų, susijusių su reikalaujama technine priežiūra, poilsio dienomis ir atostogomis. Todėl Komisija padarė išvadą, kad nusidėvėjimo sąnaudos, į kurias reikia atsižvelgti skaičiuojant pridėtinės vertės sąnaudas[,] turėtų būti gerokai mažesnės už <…> [ieškovės] apskaičiuotas nusidėvėjimo sąnaudas.“
142    Iš ginčijamo įgyvendinimo reglamento 82 ir 83 konstatuojamųjų dalių matyti, kad Komisija taip pat atmetė toliau nurodytus PGTEX grupės pasiūlytus tris alternatyvius metodus, t. y.:
–        pakoreguoti pajėgumus, kad būtų atsižvelgta į tuos mėnesius, kuriais atitinkamos SPM mašinos nebuvo eksploatuojamos;
–        naudoti tik 2020 m. gruodžio mėn., t. y. tiriamojo laikotarpio mėnesio, kuriuo veikė dauguma SPM mašinų, išskyrus mašiną [konfidencialu], sąnaudų duomenis;
–        naudoti 2020 m. liepos–gruodžio mėn. sąnaudų duomenis, nes [konfidencialu].
143    Visų pirma, ginčijamo įgyvendinimo reglamento 83 konstatuojamojoje dalyje nustatyta:
–        „2021 m. spalio 12 d. rašto 7.2 priede <…> [ieškovė] nenurodė 2020 m. kovo mėnesio kaip gamybos mėnesio. <…> [Ji] pirmą kartą nurodė 2021 m. spalio 12 d., kad gamyba buvo vykdoma 2020 m. kovo mėn., tačiau ši gamyba 2020 m. kovo mėn. buvo įtraukta tik į jos 2020 m. balandžio mėn. gamybos duomenis. Tai reiškia, kad Komisija negalėjo atmesti kitų klaidų ir (arba) vėlavimo registruojant mėnesio gamybą. <…>
–        [T]aip pat nebuvo galima naudoti tik 2020 m. gruodžio mėn. sąnaudų duomenų, nes 2020 m. gruodžio mėn. pajėgumų naudojimo koeficientas nebuvo tipiškas visų 2020 m. pajėgumų naudojimo koeficientas[.]
–        2020 m. liepos–gruodžio mėn. laikotarpio sąnaudų duomenų taip pat nebuvo galima naudoti dėl tos pačios priežasties, kaip nurodyta prie antros siūlomos alternatyvos[– p]ajėgumų naudojimo koeficientas 2020 m. liepos–gruodžio mėn. nebuvo tipiškas visų 2020 m. pajėgumų naudojimo koeficientas.“
144    Taigi ginčijamo įgyvendinimo reglamento 83 konstatuojamojoje dalyje Komisija padarė išvadą, kad „pajėgumų naudojimo koeficientas per visus 2020 m. buvo tinkamiausias rodiklis siekiant pagrįstai sumažinti visiškai apskaitytą nusidėvėjimo normą apskaičiuojant pridėtinę vertę“.
ii)    Dėl nuomos išlaidų
145    Kalbant apie nuomos išlaidas, ginčijamo įgyvendinimo reglamento 88 konstatuojamojoje dalyje Komisija pažymėjo:
„pildydama prašymo taikyti išimtį formą <…> [, ieškovė] nepateikė nuomos sutarčių, nepaisant didelių nuomos išlaidų, kurias ji patyrė 2020 metais. Prašymo taikyti išimtį formoje ji informavo Komisiją, kad visas SPM mašinas įrengė vienoje vietoje (gamykla – 1 etapas). Ji iš pradžių teigė, kad tik nuomojosi šią vieną gamyklą, nes nurodė, kad „turi tik vieną gamybos vietą“, nepaisant prašymo nurodyti visų savo gamybos vietų adresus prašymo taikyti išimtį formoje. Tačiau vėliau <…> [ieškovė], atsakydama į <…> raštą dėl informacijos neišsamumo [prašymą pateikti papildomos informacijos], pateikė dvi nuomos sutartis, kuriose nurodyta, kad ataskaitiniu laikotarpiu <…> [ji] nuomojosi dvi atskiras patalpas iš dviejų skirtingų nekilnojamojo turto savininkų. Kadangi <…> [ieškovė] anksčiau prašymo taikyti išimtį formoje tvirtino, kad 2020 m. veikusios SPM mašinos buvo įrengtos tik vienoje iš šių dviejų nuomojamų gamyklų, 2020 m. už antrąją gamyklą (gamykla – 2 etapas) sumokėtos nuomos sumos neturėjo būti įtrauktos į nuomos išlaidas ir pridėtinės vertės sąnaudas. Be to, apskaičiuodama pridėtinės vertės sąnaudas, Komisija dėl mažo pajėgumų naudojimo taip pat negalėjo naudoti bendrų 1 etapo gamyklos nuomos išlaidų, nes gamykla buvo panaudota nevisiškai – 2020 m. pirmąjį ketvirtį SPM mašinos negamino, o kitus 2020 m. ketvirčius veikė ne visu pajėgumu. Dėl pirmiau nurodytų priežasčių Komisija nenaudojo visų nuomos išlaidų, apie kurias buvo pranešta.“
146    PGTEX grupė Komisijai teigė, kad ji padarė akivaizdžių vertinimo klaidų ir pažeidė pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio 2 dalį, nes neatsižvelgė į visas nuomos išlaidas (ginčijamo įgyvendinimo reglamento 80 konstatuojamoji dalis).
147    Vis dėlto, kaip matyti iš ginčijamo įgyvendinimo reglamento 90 konstatuojamosios dalies, „Komisija atmetė šį tvirtinimą remdamasi toliau pateiktais teiginiais, kuriuos tyrimo metu pateikė „PGTEX Group“. Joje pažymėta:
„Pirma, atsakydama į raštą dėl informacijos neišsamumo [prašymą pateikti papildomos informacijos], „PGTEX Group“ nurodė tik 1 etapo gamyklą, susijusią su [konfidencialu]. Antra, atsakydama į raštą dėl informacijos neišsamumo [prašymą pateikti papildomos informacijos], <…> [ji] nurodė, kad jos visos SPM mašinos, kurios buvo eksploatuojamos 2020 m., buvo įrengtos 1 etapo gamykloje. Todėl Komisija padarė išvadą, kad nė viena iš šių 2020 m. eksploatuotų mašinų nebuvo įrengta 2 etapo gamykloje. Tą taip pat patvirtino kiti <…> [tos grupės] teiginiai jos atsakymuose į raštą dėl informacijos neišsamumo [prašymą pateikti papildomos informacijos].“
148    Taigi ginčijamo įgyvendinimo reglamento 91 konstatuojamojoje dalyje Komisija padarė išvadą, kad „[p]akoregavus nurodytas nusidėvėjimo sąnaudas ir nuomos išlaidas, atsižvelgiant į pirmiau paaiškintus elementus, nustatyta, kad tokiu būdu apskaičiuota vidutinė pridėtinė vertė per ataskaitinį laikotarpį buvo mažesnė nei pagrindinio reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punkte nustatyta 25 % riba“, ir kad „[n]ustatyta, jog kai kurie kiti sąnaudų elementai taip pat buvo pervertinti, tačiau nebuvo koreguojami, nes dėl tokių koregavimų pridėtinės vertės procentas būtų buvęs dar mažesnis“.
2)      Dėl pirmojo prieštaravimo, grindžiamo akivaizdžiomis vertinimo klaidomis ir pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punkto pažeidimu
149    Šio prieštaravimo esmė – preliminarus klausimas, kaip turi būti nustatyta pridėtinė vertė, kaip ji suprantama pagal pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punktą, ir ar ją nustatydama Komisija turi atsižvelgti į surinkimo ar užbaigimo operacijas atliekančios įmonės apskaitytas sąnaudas arba gali jas pakoreguoti atsižvelgdama į įmonės faktinius gamybos pajėgumus.
150    Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagrindiniame antidempingo reglamente nepateikiama jokios sąvokos „pridėtinė vertė“ apibrėžties.
151    Nagrinėjamu atveju, nors šalys sutinka dėl pridėtinės vertės apibrėžties, kaip ji suprantama pagal pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punktą, t. y. kaip vertė, įtraukta į produktą, pagamintą atlikus surinkimo ar užbaigimo operaciją, jos nesutaria dėl to, ar ši sąvoka sutampa su sąvoka „patirtos sąnaudos“ ar net sąvoka „apskaitytos sąnaudos“, ar skiriasi nuo pastarosios. Visų pirma, nors ieškovė mano, kad sąvokos „pridėtinė vertė“ ir „patirtos sąnaudos“ yra tapačios ir kad su pridėtine verte susijusios sąnaudos gali būti koreguojamos tik remiantis pagrindais, nurodytais pagrindinio antidempingo reglamento 2 straipsnio 5 dalyje, kurioje vis dėlto nenumatomas gamybos pajėgumų naudojimo koeficientas kaip koregavimo kriterijus, Komisija, kita vertus, teigia, kad sąvoka „pridėtinė vertė“ skiriasi nuo sąvokos „patirtos sąnaudos“, ir kad tiek šio reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punkto tikslas, tiek jo formuluotė reikalauja, kad apskaitytos pastoviosios sąnaudos būtų koreguojamos siekiant įvertinti panaudotų sudedamųjų dalių pridėtinę vertę, ypač jei gamybos pajėgumų naudojimas yra itin mažas.
152    Kaip primenama šio sprendimo 111 punkte, pagal suformuotą jurisprudenciją aiškinant Sąjungos teisės nuostatą reikia atsižvelgti ne tik į jos tekstą, bet ir į kontekstą, ir teisės akto, kuriame ji įtvirtinta, tikslus (žr. 2019 m. rugsėjo 12 d. Sprendimo Komisija / Kolachi Raj Industrial, C‑709/17 P, EU:C:2019:717, 82 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
153    Nagrinėjamu atveju iš pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punkto matyti, kad Komisija turi nustatyti, ar „įvežtų dalių pridėtinė vertė atliekant surinkimo ar užbaigimo operacijas buvo didesnė nei 25 % gamybos sąnaudų“.
154    Tai, kad sąvoka „sąnaudos“ vartojama tame pačiame pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punkto sakinyje, kaip ir pridėtinė vertė, nėra pakankamas pagrindas daryti išvadą, kad, kaip teigia ieškovė, sąvokos „pridėtinė vertė“ ir „patirtos sąnaudos“ yra tapačios ir kad gamybos sąnaudos, į kurias reikia atsižvelgti apskaičiuojant pridėtinę vertę, kaip ji suprantama pagal minėtą nuostatą, gali būti koreguojamos tik to paties reglamento 2 straipsnio 5 dalyje numatytais pagrindais ir sąlygomis.
155    Viena vertus, ieškovės siūlomu aiškinimu neatsižvelgiama į tai, kad, nors pagrindinio antidempingo reglamento 2 straipsnio 5 dalimi Sąjunga ketino įgyvendinti 1994 m. Antidempingo kodekso 2 straipsnio 2 dalies 1 punkto 1 papunktyje nustatytus konkrečius įpareigojimus (šiuo klausimu žr. 2013 m. vasario 7 d. Sprendimo Acron / Taryba, T‑118/10, nepaskelbtas Rink., EU:T:2013:67, 66 punktą), šio reglamento 13 straipsnyje įtvirtinta vengimą reglamentuojanti Sąjungos teisės nuostata nėra pagrįsta minėtu kodeksu ir todėl turi būti laikoma specialia reguliavimo sistema Sąjungos teisėje.
156    Taigi pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punkto aiškinimui atsižvelgiant į kitas to paties reglamento nuostatas, kaip antai jo 2 straipsnio 5 dalį, kuria į Sąjungos teisę perkeliami konkretūs 1994 m. Antidempingo kodekse nustatyti įpareigojimai, reikia rasti kitokį pagrindimą nei grindžiamas vien tuo, kad žodžiai „gamybos sąnaudos“ vartojami tame pačiame sakinyje, kaip ir žodžiai „pridėtinė vertė“.
157    Kita vertus, ieškovės siūlomas aiškinimas neatitinka tikslo, kuriuo grindžiamos pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnyje įtvirtintos kovos su priemonių vengimu nuostatos, t. y. užtikrinti Sąjungos priimtų antidempingo priemonių veiksmingumą ir užkirsti kelią jų vengimui (žr. šio sprendimo 46 punktą). Iš tiesų, tokioje situacijoje, kaip ieškovės šioje byloje, kai nusidėvėjimo sąnaudos buvo apskaičiuotos ir apskaitytos remiantis maksimaliu teoriniu visų [konfidencialu] SPM mašinų veikimu per visą ataskaitinį laikotarpį, t. y. 2020 m., nors tuo laikotarpiu SPM mašinos iš tikrųjų veikė tik [konfidencialu] pajėgumu, tokiu būdu apskaitytos nusidėvėjimo sąnaudos ne visos virsta panaudotų sudedamųjų dalių pridėtine verte. Vadinasi, panaikinus galimybę koreguoti nusidėvėjimo sąnaudas atsižvelgiant į mažą mašinų pajėgumų naudojimą, įmonė galėtų išpūsti panaudotų sudedamųjų dalių pridėtinės vertės dydį. Iš tiesų, nenaudojant mašinų patiriama nusidėvėjimo sąnaudų, kurios yra apskaitomos, tačiau nesukuriama per surinkimo ar užbaigimo operaciją panaudotų sudedamųjų dalių vertės.
158    Taigi pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio kontekstas ir tikslas reikalauja, kad apskaičiuojant pridėtinę vertę būtų atsižvelgiama tik į sąnaudas, susijusias su faktine SPM gamyba, arba netgi tik į nusidėvėjimo sąnaudas ir nuomos išlaidas, susijusias su mašinų, faktiškai naudojamų gaminant per ataskaitinį laikotarpį faktiškai panaudotas sudedamąsias dalis, veikimu.
159    Atsižvelgiant į tai, reikia nustatyti, ar Komisijos atliktas nusidėvėjimo sąnaudų ir nuomos išlaidų koregavimas šioje byloje yra grindžiamas akivaizdžia vertinimo klaida.
160    Kaip ieškovė pareiškė per teismo posėdį, ji priekaištauja Komisijai, kad ši pakoregavo nusidėvėjimo sąnaudas ir nuomos išlaidas, apie kurias ji jai pranešė, taikydama [konfidencialu] pajėgumų naudojimo koeficientą visiems 2020 metams.
161    Ieškovės teigimu, nors Komisijos atlikto nusidėvėjimo sąnaudų ir nuomos išlaidų koregavimo tikslas buvo atspindėti faktinį SPM mašinų naudojimą, šis koeficientas to tikslo neatitiko, nes jis buvo nustatytas remiantis maksimaliu teoriniu visų ieškovės SPM mašinų, įskaitant ir tas, kurios nebuvo eksploatuojamos, pajėgumu. Taigi ieškovė mano, kad, jei Komisija norėjo pakoreguoti sąnaudas, ji turėjo atsižvelgti į jai pateiktus kitus nusidėvėjimo sąnaudų apskaičiavimo metodus, ypač į pirmąjį metodą, pagal kurį ji iš esmės siūlo koreguoti sąnaudas atsižvelgiant į ataskaitinio laikotarpio mėnesių, kuriais kiekviena SPM mašina faktiškai veikė, skaičių.
162    Šiuo klausimu pirmiausia reikia pabrėžti, kad pagal šio sprendimo 58 punkte nurodytą jurisprudenciją bendros prekybos politikos srityje, ypač kiek tai susiję su prekybos apsaugos priemonėmis, Sąjungos institucijos turi plačią diskreciją dėl ekonominių, politinių ir teisinių aplinkybių, kurias jos privalo išnagrinėti, kompleksiškumo. Vykdant tokio vertinimo teisminę kontrolę reikia tik patikrinti, ar laikytasi procedūros taisyklių, ar tikslios faktinės aplinkybės, kuriomis grindžiamas ginčytinas pasirinkimas, ar nepadaryta akivaizdžios klaidos vertinant šias aplinkybes ir ar nebuvo piktnaudžiauta įgaliojimais.
163    Antra, kaip matyti iš ginčijamo įgyvendinimo reglamento 78 konstatuojamosios dalies (žr. šio sprendimo 139 punktą), nusidėvėjimo sąnaudos, apie kurias ieškovė pranešė Komisijai, buvo pagrįstos maksimaliu teoriniu jos mašinų pajėgumu. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, nors ieškovė ieškinyje patvirtina, kad jos Komisijai pateiktos nusidėvėjimo sąnaudos atspindi faktinį SPM mašinų naudojimo ir nusidėvėjimo laikotarpį, ji nepateikia jokių įrodymų, galinčių pagrįsti šį teiginį. Be to, tam tikri bylos duomenys šiam teiginiui prieštarauja. Viena vertus, teiginys neatrodo labai patikimas, atsižvelgiant į atsakyme į raštą dėl 18 straipsnio pateiktą tvirtinimą, kad ieškovė „neužregistravo dienų, kuriomis veikė [SPM] mašinos, skaičiaus“. Kita vertus, šiam tvirtinimui prieštarauja pati ieškovė, nes ieškinyje ji pripažįsta, kad jos 2020 m. faktiškai patirtos pastoviosios sąnaudos, susijusios su SPM gamyba, „apskaitomos remiantis bendrai pripažintais vietos apskaitos principais“ ir kad „[Komisija], jokiu būdu to neginčydama, pripažįsta, kad „300 dienų elemento naudojimas nusidėvėjimo sumai apskaičiuoti gali būti priimtinas pagal tarptautinius apskaitos standartus“.
164    Trečia, kaip teigia Komisija, nusidėvėjimo sąnaudos, apskaičiuotos remiantis maksimaliu teoriniu visų [konfidencialu] SPM mašinų veikimu per visą ataskaitinį laikotarpį, gali būti laikomos panaudotų sudedamųjų dalių pridėtine verte tik jei mašinos per visą minėtą laikotarpį iš tikrųjų veikė savo maksimaliu teoriniu pajėgumu, tačiau šiuo atveju taip nebuvo dėl ginčijamo įgyvendinimo reglamento 79 konstatuojamojoje dalyje nurodytų priežasčių (žr. šio sprendimo 141 punktą) ir visų pirma dėl to, kad šis laikotarpis sutapo su ieškovės gamybos vietos paleidimo etapu.
165    Taigi, manydama, kad ieškovės pateiktos nusidėvėjimo sąnaudos ir nuomos išlaidos negali patikimai atspindėti panaudotų sudedamųjų dalių pridėtinės vertės, Komisija šias sąnaudas pakoregavo. Tam ji rėmėsi ieškovės nurodytu ir jos neginčijamu pajėgumų naudojimo koeficientu (ginčijamo įgyvendinimo reglamento 81 ir 83 konstatuojamosios dalys).
166    Priešingai nei teigia ieškovė ir kaip teisingai pažymi Komisija, atsižvelgiant į tai, kad tiek nusidėvėjimo sąnaudos, kurias ji apskaičiavo remdamasi maksimaliu teoriniu pajėgumu, tiek pajėgumų naudojimas buvo apskaičiuoti remiantis tuo pačiu SPM mašinų skaičiumi, tarsi jos būtų veikusios per visą ataskaitinį laikotarpį; vieno iš šių rodiklių panaudojimas kitam koreguoti nėra faktinė klaida.
167    Be to, trys alternatyvūs pridėtinės vertės apskaičiavimo būdai, kuriuos Komisijai pasiūlė ieškovė, neleido geriau atspindėti panaudotų sudedamųjų dalių pridėtinės vertės.
168    Šiuo klausimu pakanka pažymėti, kad, pateikdama pirmąjį pridėtinės vertės apskaičiavimo metodą, ieškovė siūlė Komisijai pakoreguoti nusidėvėjimo sąnaudas (apskaičiuotas remiantis ne ilgesniu kaip 12 mėnesių veikimo laikotarpiu), atsižvelgiant į 2020 m. mėnesių, kuriais kiekviena mašina faktiškai veikė, skaičių. Tam, kad šis metodas tiksliai atspindėtų faktiškai sukurtą panaudotų sudedamųjų dalių vertę, nusidėvėjimo sąnaudos turėtų būti apskaičiuojamos pagal faktinio mašinų naudojimo mėnesių skaičių (bet ne 12 mėnesių, kaip siūlo skaičiuoti ieškovė), o tai, be kita to, reiškia, kad reikia žinoti, kiek mėnesių minėtos mašinos buvo faktiškai naudojamos.
169    Vis dėlto iš ginčijamo įgyvendinimo reglamento 83 konstatuojamosios dalies pirmos įtraukos ir iš bylos medžiagos matyti, kad ieškovė 2020 m. kovo mėn. gamybą įtraukė tik į 2020 m. balandžio mėn. gamybos duomenis. Atitinkamai balandžio mėn. gamybos duomenys neatitinka faktinės to mėnesio gamybos, nes dalis balandžio mėn. produkcijos buvo faktiškai pagaminta kovo mėn.
170    Taigi, kadangi ieškovės pateikti mėnesiniai gamybos duomenys neleido tiksliai nustatyti mėnesių, kuriais SPM mašinos buvo faktiškai naudojamos per ataskaitinį laikotarpį, Komisija pagrįstai atmetė pirmąjį ieškovės jai pasiūlytą pridėtinės vertės apskaičiavimo metodą.
171    Dėl antrojo pridėtinės vertės apskaičiavimo metodo, pagal kurį naudojami 2020 m. gruodžio mėn. sąnaudų duomenys, ir trečiojo metodo, pagal kurį naudojami 2020 m. liepos–gruodžio mėn. sąnaudų duomenys, pažymėtina, kad, kaip aiškiai pažymėjo Komisija, tyrimas apima visus 2020 kalendorinius metus, apibrėžtus kaip ataskaitinis laikotarpis, jei būtų remiamasi vieno mėnesio (t. y. gruodžio mėn.) arba šešių mėnesių (t. y. 2020 m. liepos–gruodžio mėn.) duomenimis, tai neatspindėtų 2020 m. dvylika mėnesių vykdytų operacijų ir nepadėtų užpildyti atotrūkio tarp būdo, kuriuo buvo apskaičiuotos vieno ar šešių mėnesių nusidėvėjimo sąnaudos (remiantis maksimaliu teoriniu pajėgumu), ir faktinio mašinų našumo, t. y. panaudotų sudedamųjų dalių pridėtinės vertės.
172    Atsižvelgiant į visas pirmiau išdėstytas aplinkybes, reikia konstatuoti, kad Komisija nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos ir nepažeidė pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio, kai pakoregavo ieškovės apskaičiuotas nusidėvėjimo sąnaudas atsižvelgdama į faktinių pajėgumų naudojimo koeficientą per ataskaitinį laikotarpį ir atmetė tris alternatyvius ieškovės pasiūlytus pridėtinės vertės apskaičiavimo metodus.
173    Šios išvados negali paneigti ieškovės argumentas, kad nebuvo jokio pagrindo neįtraukti 2 etapo gamyklos nuomos išlaidų į nuomos išlaidas, į kurias atsižvelgiama apskaičiuojant pridėtinę vertę (žr. šio sprendimo 130 punktą). Iš tiesų reikia pažymėti, kad, kaip matyti iš ginčijamo įgyvendinimo reglamento 90 konstatuojamosios dalies (žr. šio sprendimo 147 punktą), visos 2020 m. veikusios SPM mašinos buvo 1 etapo gamykloje ir, kaip ieškovė pripažino per teismo posėdį, SPM mašinos 2 etapo gamykloje buvo sumontuotos tik po 2020 metų.
174    Be to, pati ieškovė pripažįsta, kad 2 etapo gamyklos plane nurodyta [konfidencialu]. Taip pat šiuo klausimu per teismo posėdį Komisija, ieškovei neprieštaraujant, pažymėjo, kad pastaroji nebuvo pareiškusi, jog 2020 m. SPM iš tikrųjų buvo [konfidencialu].
175    Vadinasi, Komisija galėjo konstatuoti, kad šioje 2 etapo gamykloje nebuvo vykdoma jokia reali gamybinė veikla, todėl su ja susijusios nuomos išlaidos nevirto panaudotų sudedamųjų dalių pridėtine verte. Kadangi tokios išlaidos nėra susijusios su faktine SPM gamyba, dėl šio sprendimo 158 punkte nurodytos priežasties apskaičiuojant pridėtinę vertę į jas nebuvo galima atsižvelgti.
176    Reikia konstatuoti, kad Komisija nepadarė akivaizdžios vertinimo klaidos, kai 2 etapo gamyklos nuomos išlaidų neįtraukė į nuomos išlaidas, į kurias buvo atsižvelgta apskaičiuojant pridėtinę vertę.
177    Taigi, atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, šį prieštaravimą reikia atmesti.
3)      Dėl antrojo prieštaravimo, grindžiamo nediskriminavimo ir vienodo požiūrio principų pažeidimu
178    Ieškovė iš esmės teigia, kad Komisijos atliktas pastoviųjų sąnaudų koregavimas, siekiant atspindėti pajėgumų naudojimą, naudojant [konfidencialu] 1 etapo gamyklos nusidėvėjimo sąnaudas ir nuomos išlaidas, yra diskriminacinis, palyginti su tuo, kaip Komisija pasielgė antidempingo tyrime apskaičiuodama Sąjungos pramonei padarytos žalos skirtumą (žr. šio sprendimo 132 punktą).
179    Šiuo klausimu pirmiausia reikia pažymėti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją vienodo požiūrio ar nediskriminavimo principo laikymasis reikalauja, kad panašios situacijos nebūtų vertinamos skirtingai, o skirtingos – vienodai, jei toks vertinimas negali būti objektyviai pagrįstas (žr. 2007 m. gruodžio 13 d. Sprendimo Asda Stores, C‑372/06, EU:C:2007:787, 62 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
180    Šiuo atveju, ieškovės teigimu, Komisija diskriminavo ją Sąjungos pramonės atžvilgiu, nes antidempingo tyrime apskaičiuodama žalos skirtumą pagal tikslinę kainą ji nepakoregavo ieškovės gamybos sąnaudų, nors nustatė mažą gamybos pajėgumų naudojimo laipsnį, o ginčijamame įgyvendinimo reglamente ji tokį koregavimą atliko, kad nustatytų pridėtinę vertę.
181    Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad, kaip matyti iš reglamento, kuriuo nustatomas pradinis antidempingo muitas, t. y. Įgyvendinimo reglamento 2020/492, žalos skirtumas, t. y. Sąjungos pramonės patirtos žalos pašalinimo lygis, buvo nustatytas remiantis šios gamybos sąnaudomis pagal pagrindinį antidempingo reglamentą. Vis dėlto siekiant apskaičiuoti dėl importo dempingo kaina Sąjungos pramonės patirtos žalos skirtumą ir siekiant apskaičiuoti per surinkimo ar užbaigimo operaciją panaudotų sudedamųjų dalių pridėtinę vertę, kaip tai suprantama pagal minėto reglamento 13 straipsnio 2 dalies b punktą, norint nustatyti, ar buvo vengiama antidempingo priemonių, į gamybos sąnaudas atsižvelgiama skirtingomis aplinkybėmis ir skirtingais tikslais, todėl ieškovė, siekdama pakankamai pagrįsti šį prieštaravimą, turėjo paaiškinti, kaip, atsižvelgdama į šias sąnaudas alternatyviu būdu, Komisija galėjo pažeisti nediskriminavimo ir vienodo požiūrio principus. Vis dėlto ieškovė, iš esmės tik teigdama, kad nėra jokio pagrindo Sąjungos pramonės padėtį antidempingo tyrime vertinti kitaip nei jos pačios padėtį vengimo tyrime ir kad pagrindiniame antidempingo reglamente nurodytos sąnaudos yra sąnaudos, kurios gali būti apibrėžtos tik vienodai, pakankamų paaiškinimų šiuo klausimu nepateikė.
182    Vadinasi, šį prieštaravimą reikia atmesti.
4)      Dėl trečiojo prieštaravimo, grindžiamo teisės į gerą administravimą pažeidimu
183    Kalbant apie šį prieštaravimą, iš šio sprendimo 149–182 punktuose pateiktos kitų prieštaravimų analizės matyti, kad, priešingai nei teigia ieškovė, Komisija rūpestingai ir nešališkai išnagrinėjo visus svarbius elementus nagrinėjamoje byloje ir pakoregavo sąnaudas atsižvelgusi į ieškovės pateiktus paaiškinimus dėl mašinų naudojimo ir nuomos išlaidų.
184    Taigi, šis prieštaravimas turi būti atmestas.
c)      Išvada
185    Kadangi visi prieštaravimai, kuriais ieškovė grindė šią dalį, atmesti, ši dalis, taigi, ir visas ieškinio ketvirtasis pagrindas, turi būti atmesti.
C.      Dėl ieškinio antrojo pagrindo, grindžiamo pareigos motyvuoti, teisės į gynybą ir teisės į gerą administravimą pažeidimu, akivaizdžiomis vertinimo klaidomis ir pagrindinio antidempingo reglamento 18 straipsnio 1 ir 3 dalių pažeidimu, kiek tai susiję su naudojimusi turimais faktais
186    Šį ieškinio pagrindą sudaro dvi dalys. Pirma dalimi ieškovė teigia, kad Komisija, jos atžvilgiu naudodamasi turimais faktais, pažeidė pareigą motyvuoti, teisę į gynybą ir teisę į gerą administravimą. Antra dalimi ji teigia, kad ginčijamas įgyvendinimo reglamentas yra pagrįstas akivaizdžiomis vertinimo klaidomis ir juo pažeidžiamos pagrindinio antidempingo reglamento 18 straipsnio 1 ir 3 dalys, kiek tai susiję su naudojimusi minėtais faktais.
187    Grįsdama pirmą dalį, ieškovė iš esmės nurodo tris prieštaravimus.
188    Pirmuoju prieštaravimu ieškovė teigia, kad Komisija, be jokio paaiškinimo atmetusi įrodymus, kuriuos ji pateikė atsakyme į raštą dėl 18 straipsnio ir pastabose dėl BFAD, neįvykdė savo pareigos motyvuoti, kiek tai susiję su naudojimusi turimais faktais. Šiuo klausimu ji pabrėžia, kad, nepaisant jos atsakymų į kiekvieną iš penkių ginčijamo įgyvendinimo reglamento 36 konstatuojamojoje dalyje nurodytų punktų, šiame rašte, BFAD ir šiame įgyvendinimo reglamente pateikti teiginiai išlieka tapatūs.
189    Be to, dublike ieškovė tvirtina, kad Komisijos atsiliepime į ieškinį pateikti motyvai, kuriais ji paaiškina ginčijamame įgyvendinimo reglamente pasirinktą požiūrį, yra nauji ir todėl nepriimtini, jeigu jie nėra įtraukti į šį įgyvendinimo reglamentą.
190    Antruoju prieštaravimu ieškovė teigia, kad jai nebuvo suteikta galimybė susipažinti su priežastimis, dėl kurių Komisija nusprendė naudotis turimais faktais, ir nebuvo suteikta galimybė veiksmingai pateikti pastabų šiuo klausimu, todėl ginčijamu įgyvendinimo reglamentu buvo pažeista jos teisė į gynybą.
191    Trečiuoju prieštaravimu ieškovė teigia, kad ginčijamu įgyvendinimo reglamentu pažeidžiama teisė į gerą administravimą, pagal kurią reikalaujama, kad kompetentinga institucija rūpestingai ir nešališkai išnagrinėtų visas svarbias aplinkybes nagrinėjamoje byloje. Jos nuomone, šiame įgyvendinimo reglamente Komisija neatsižvelgė į informaciją, pateiktą atsakyme į raštą dėl 18 straipsnio ir pastabose dėl BFAD.
192    Grįsdama antrą dalį ieškovė teigia, kad Komisija padarė akivaizdžių vertinimo klaidų, nes ginčijamame įgyvendinimo reglamente nusprendė, kad ji nepateikė „reikalingos informacijos“, kaip tai suprantama pagal pagrindinio antidempingo reglamento 18 straipsnio 1 dalį.
193    Pirma, ieškovė teigia, kad pateikė paaiškinimus dėl visos prašomos informacijos.
194    Antra, ieškovė tvirtina, kad ginčijamo įgyvendinimo reglamento 36 konstatuojamojoje dalyje nurodytos informacijos negalima apibūdinti kaip reikalingos, kaip tai suprantama pagal pagrindinio antidempingo reglamento 18 straipsnio 1 dalį ir jurisprudenciją. Jos nuomone, šią informaciją Komisija galėjo gauti kitais būdais ir patikrinti vizitų metu ir atlikdama nuotolines kryžmines patikras.
195    Trečia, ieškovė teigia, kad ginčijamu įgyvendinimo reglamentu pažeidžiama pagrindinio antidempingo reglamento 18 straipsnio 3 dalis, nes Komisija nusprendė naudotis turimais faktais vien dėl to, kad jos pateiktoje informacijoje buvo tam tikrų netikslumų. Ji pažymi, kad net jei ši informacija būtų laikoma turinčia „tam tikrų netikslumų“, tai nebūtų pakankama priežastis naudotis turimais faktais. Ji priduria, kad nusprendusi taikyti minėto reglamento 18 straipsnio 1 dalį Komisija neatsižvelgė į jos pateiktus duomenis, susijusius su gamybos sąnaudomis, ir naudojosi turimais faktais, visų pirma susijusiais su gamybos pradžios data, nors, kilus abejonių tik dėl pateiktų duomenų patikimumo, ji turėjo taikyti šio reglamento 18 straipsnio 3 dalį ir atitinkamai naudotis šiais duomenimis.
196    Komisija, kaip ir jos pusėje įstojusi į bylą šalis, mano, kad šis ieškinio pagrindas yra visiškai nereikšmingas ir bet kuriuo atveju nepagrįstas.
197    Grįsdama šio ieškinio pagrindo nereikšmingumą, Komisija teigia, kad atlikdama vengimo tyrimą ji inicijavo procedūrą pagal pagrindinio antidempingo reglamento 18 straipsnį, motyvuodama tuo, kad informacija, susijusi su ginčijamo įgyvendinimo reglamento 36 konstatuojamojoje dalyje nurodytais penkiais punktais, galėjo byloti apie perkrovimo faktą, tačiau galiausiai, atsižvelgdama į ieškovės pateiktos informacijos neišsamumą ir prieštaringumą, ji nusprendė, kad tokio perkrovimo fakto įrodyti neįmanoma, ir sutelkė dėmesį į surinkimo ar užbaigimo įrodymą. Ji patikslina, kad šiam įrodymui ji nesinaudojo jokiais turimais faktais pagal pagrindinio antidempingo reglamento 18 straipsnį, išskyrus tam tikrus statistinius duomenis, gautus iš Eurostato, ir ieškovės duomenis, kurių ji vis dėlto neginčijo.
198    Pirmiausia reikia priminti, kad pagal pagrindinio antidempingo reglamento 13 straipsnio 3 dalį tyrimą turi pradėti Komisija, remdamasi įrodymais, leidžiančiais prima facie preziumuoti vengimo veiksmus. Jei vykstant tyrimui nustatyti faktai leidžia daryti išvadą, kad toks vengimas egzistuoja, Komisija siūlo Tarybai išplėsti antidempingo priemonių taikymą (2014 m. rugsėjo 4 d. Sprendimo Simon, Evers & Co., C‑21/13, EU:C:2014:2154, 31 punktas).
199    Vis dėlto nė viena pagrindinio antidempingo reglamento nuostata nesuteikia Komisijai teisės vykdant vengimo tyrimą dėl vengimo priversti atitinkamus gamintojus ar eksportuotojus dalyvauti tyrime ar suteikti informacijos. Taigi Komisija yra priklausoma nuo savanoriško suinteresuotųjų šalių bendradarbiavimo teikiant jai reikalingą informaciją (2014 m. rugsėjo 4 d. Sprendimo Simon, Evers & Co., C‑21/13, EU:C:2014:2154, 32 punktas).
200    Dėl šios priežasties Sąjungos teisės aktų leidėjas pagrindinio antidempingo reglamento 18 straipsnio 1 dalyje numatė, kad tais atvejais, kai kuri nors suinteresuotoji šalis atsisako suteikti informacijos ar kitokiu būdu nesuteikia reikalingos informacijos per šiame reglamente nurodytą laiką arba smarkiai kliudo atlikti tyrimą, preliminarios ar galutinės, teigiamos ar neigiamos išvados gali būti daromos remiantis turimais faktais (2014 m. rugsėjo 4 d. Sprendimo Simon, Evers & Co., C‑21/13, EU:C:2014:2154, 33 punktas).
201    Be to, jurisprudencijoje išaiškinta, kad pagrindinio antidempingo reglamento 18 straipsnio 1 dalis yra susijusi su naudojimusi institucijų turimais faktais nesinaudojant vienos ar kelių suinteresuotųjų šalių duomenimis (šiuo klausimu žr. 2015 m. balandžio 30 d. Sprendimo VTZ ir kt. / Taryba, T‑432/12, nepaskelbtas Rink., EU:T:2015:248, 35 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
202    Nagrinėjamu atveju ginčijamo įgyvendinimo reglamento 36 konstatuojamojoje dalyje pažymėta:
„[Komisijos teigimu,] <…> [ieškovės] ir dviejų su ja susijusių Kinijos bendrovių <…> [prašymo taikyti išimtį formos] atsakymai, įskaitant atsakymus į raštą dėl informacijos neišsamumo [prašymą pateikti papildomos informacijos], buvo neišsamūs dėl šių priežasčių:
–        [minėtoje formoje] <…> [ieškovė] nepateikė reikiamos informacijos. Visų pirma ji nepateikė būtinų pagrindinių dokumentų dėl [konfidencialu] pardavimo sandorių. Todėl Komisija negalėjo patikrinti tvirtinimo, kad <…> [ieškovė] gamybą pradėjo tik 2020 m. balandžio mėn.;
–        be to, nepaisant fakto, kad Komisija paprašė išsamiai paaiškinti, kodėl trūksta pardavimo sąskaitų faktūrų numerių, buvo gautas tik bendras paaiškinimas dėl šių trūkstamų pardavimo sąskaitų faktūrų numerių. Komisija taip pat pažymėjo, kad pardavimo sandorių sąraše nurodyta bendra ataskaitinio laikotarpio apyvarta skiriasi nuo jos 2020 m. teisės aktų nustatytose finansinėse ataskaitose nurodytos apyvartos. Todėl Komisija negalėjo patvirtinti nurodytos pardavimo eksportui į Sąjungą apimties. Šiuo klausimu Komisija taip pat pažymėjo, kad, remiantis Eurostato importo statistiniais duomenimis, nurodytas pardavimas eksportui buvo didesnis už bendrą importą į Sąjungą iš Maroko ir kad <…> [ieškovė] buvo vienintelis žinomas gamintojas Maroke, eksportavęs tiriamąjį produktą į Sąjungą;
–        taip pat buvo pateikta prieštaringos informacijos apie faktinę <…> [ieškovės] gamybos pradžią. Informacija apie faktinę gamybos pradžią 2020 m. buvo reikalinga siekiant nustatyti, kokią dalį sudarė patirtos pagrindinės sąnaudos (pvz., nusidėvėjimo sąnaudos ir nuomos išlaidos), kurias būtų galima priskirti nagrinėjamojo produkto gamybai;
–        be to, atsakant į raštą dėl informacijos neišsamumo [prašymą pateikti papildomos informacijos] nepateikta jokio tinkamo priežasčių, dėl kurių 2020 m. liepos mėn. labai padidėjo gamybos apimtis, kuri buvo maždaug [konfidencialu] didesnė nei pirmesnio mėnesio (2020 m. birželio mėn.), paaiškinimo, nepaisant to, kad abiem mėnesiais elektros energijos suvartojimas buvo daugmaž toks pat;
–        „PGTEX China“ nepateikė prašomos informacijos iš <…> [GTS] apie pirkimus iš CPIC ir pardavimus <…> [ieškovei].“
203    Taigi, kaip matyti iš ginčijamo įgyvendinimo reglamento 37 konstatuojamosios dalies, 2021 m. spalio 5 d. Komisija pagal pagrindinio antidempingo reglamento 18 straipsnio 4 dalį pranešė PGTEX grupei, kad dėl minėto reglamento 36 konstatuojamojoje dalyje aprašyto neišsamaus elementų sąrašo gali būti taikomas minėtas straipsnis ir naudojamasi turimais faktais. Ji taip pat paragino grupę pateikti pastabų dėl galimo šio straipsnio taikymo.
204    Kaip matyti iš ginčijamo įgyvendinimo reglamento 39 konstatuojamosios dalies, Komisija „išanalizavo 2021 m. spalio 12 d. „PGTEX Group“ kartu su raštu pateiktą informaciją ir dokumentus“ ir „padarė išvadą, kad nebuvo pateikta nei patenkinamų atsakymų, nei įtikinamų patvirtinamųjų dokumentų dėl daugumos elementų, kuriuos Komisija nurodė 2021 m. spalio 5 d. rašte“.
205    Taigi, kaip matyti iš ginčijamo įgyvendinimo reglamento 40 konstatuojamosios dalies, „Komisija <…> nusprendė, kad „PGTEX Group“ pateikta informacija buvo iš dalies neišsami ir prieštaringa, todėl Komisija negalėjo ja visapusiškai remtis“, bet „į <…> [minėtos grupės] pateiktus duomenis nebuvo visiškai neatsižvelgta“ ir ji „analizuodama iš pradžių naudojosi <…> [šios grupės] pateiktais ir pardavimo, ir sąnaudų duomenimis“.
206    Be to, ginčijamo įgyvendinimo reglamento 41 konstatuojamojoje dalyje Komisija patikslino, kad „[p]agal pagrindinio [antidempingo] reglamento 18 straipsnio 1 dalies pirmą sakinį ir 18 straipsnio 5 dalį „PGTEX Group“ pateikta informacija buvo papildyta duomenimis iš tokių duomenų bazių kaip „Global Trade Atlas“ (toliau – GTA) ir Eurostato <…>. Iš Eurostato gauti importo duomenys, o GTA naudotasi nustatant stiklo pluošto pusverpalių eksporto iš [Kinijos] ir Egipto į Maroką apimtį.“
207    Taigi iš ginčijamo įgyvendinimo reglamento 36 konstatuojamosios dalies antros įtraukos ir 41 konstatuojamosios dalies bendro aiškinimo matyti, kad Komisija, siekdama kompensuoti nepakankamą ieškovės pateiktos informacijos patikimumą, kiek tai susiję su šio įgyvendinimo reglamento 36 konstatuojamosios dalies antroje įtraukoje nurodyta pardavimo eksportui į Sąjungą apimtimi, rėmėsi iš Eurostato gautais importo duomenimis ir iš „Global Trade Atlas“ (GTA) duomenų bazės gautais duomenimis apie stiklo pluošto pusverpalių eksporto iš Kinijos ir Egipto į Maroką apimtis. Komisija naudojosi šiais statistiniais duomenimis, be kita ko, tam, kad nustatytų, ar šiuo atveju pasikeitė prekybos pobūdis.
208    Iš ginčijamo įgyvendinimo reglamento 40 konstatuojamosios dalies taip pat matyti, kad į PGTEX grupės pateiktus duomenis nebuvo visiškai neatsižvelgta ir Komisija analizuodama iš pradžių naudojosi šios grupės pateiktais ir pardavimo, ir sąnaudų duomenimis (žr. šio sprendimo 205 punktą).
209    Šiuo atveju ieškovė neginčija Komisijos naudotų turimų faktų, kaip tai suprantama pagal pagrindinio antidempingo reglamento 18 straipsnio 1 dalį. Konkrečiai kalbant apie Eurostato ir GTA duomenų bazės duomenis, kuriais Komisija rėmėsi darydama išvadą, kad nagrinėjamu atveju prekybos pobūdis pasikeitė, ieškovė savo rašytinėse pastabose nepateikia jokių argumentų, kuriais būtų aiškiai pagrįstos abejonės dėl šių duomenų teisingumo. Iš tiesų ji tik teigia, kad ginčijamo įgyvendinimo reglamento 83 konstatuojamojoje dalyje Komisija atmetė kovo mėn. kaip gamybos pradžios momentą, taigi ir pirmąjį alternatyvų nusidėvėjimo sąnaudų apskaičiavimo metodą, būtent remdamasi šio įgyvendinimo reglamento 36 konstatuojamojoje dalyje išdėstytais argumentais.
210    Taigi, iš ieškinio ketvirtojo pagrindo antros dalies analizės (žr. šio sprendimo 168–170 punktus) matyti, kad Komisija atmetė pirmąjį alternatyvų nusidėvėjimo sąnaudų apskaičiavimo metodą ne remdamasi turimais faktais pagal pagrindinio antidempingo reglamento 18 straipsnio 1 dalį, o dėl to, kad ieškovės apskaityti mėnesiniai gamybos duomenys ne visada atitiko faktinę mėnesio gamybą ir negalėjo būti laikomi patikimais.
211    Be to, apklausta per teismo posėdį ieškovė nepateikė jokių kitų argumentų, kuriais užginčytų turimus faktus, Komisijos naudotus pagal pagrindinio antidempingo reglamento 18 straipsnio 1 dalį, todėl ji negali teigti, jog šios nuostatos taikymas daro neigiamą poveikį jos padėčiai.
212    Taigi, nenagrinėjant dalių, kuriomis grindžiamas šis ieškinio pagrindas, pagrįstumo, ieškinio antrąjį pagrindą reikia atmesti kaip nereikšmingą.
213    Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia atmesti visą ieškinį.
IV.    Dėl bylinėjimosi išlaidų
214    Pagal Bendrojo Teismo procedūros reglamento 134 straipsnio 1 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi ieškovė pralaimėjo bylą, be savo bylinėjimosi išlaidų ji turi padengti Komisijos patirtas bylinėjimosi išlaidas pagal jos pateiktus reikalavimus.
215    Pagal Procedūros reglamento 138 straipsnio 3 dalį įstojusios į bylą šalys padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais,
BENDRASIS TEISMAS (dešimtoji išplėstinė kolegija)
nusprendžia:
1.      Atmesti ieškinį.
2.      Nurodyti PGTEX Morocco padengti savo ir Europos Komisijos patirtas bylinėjimosi išlaidas.
3.      Nurodyti LM Wind Power A/S ir Tech-Fab Europe e.V.  padengti savo bylinėjimosi išlaidas.
O. Porchia
M. Jaeger
L. Madise
P. Nihoul
S. Verschuur
Paskelbta viešame teismo posėdyje Liuksemburge 2024 m. gruodžio 4 d.
Parašai
Turinys
*      Proceso kalba: anglų.
1 Konfidencialūs duomenys nepateikiami.