62012CC0003_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Įžanga
1. Ši byla susijusi su 1989 m. gruodžio 21 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 4045/89 dėl valstybių narių atliekamo sandorių, sudarančių Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo Garantijų skyriaus finansavimo sistemos dalį, patikrinimo ir panaikinančio Direktyvą 77/435/EEB(2) 2 straipsnio 4 dalies ir 6 straipsnio išaiškinimu.
2. Šio reglamento tikslas – suteikti gaires ir padėti valstybėms narėms atlikti su Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo Garantijų skyriaus (toliau – EŽŪOGF Garantijų skyrius) finansuojamų sandorių valdymu susijusias užduotis, t. y. įsitikinti, kad tie sandoriai buvo įvykdyti teisėtai, užkirsti kelią galimiems pažeidimams ir bausti už juos, taip pat atgauti dėl pažeidimų ar aplaidumo prarastas sumas. Jo nuostatos daugiausia skirtos kompetentingų nacionalinių institucijų atliktiniems tokią finansinę pagalbą gavusių įmonių komercinių dokumentų patikrinimams apibrėžti ir sustiprinti(3) .
3. Pirma, prašymu priimti prejudicinį sprendimą Conseil d’État
(Valstybės taryba) (Prancūzija) Teisingumo Teismo pirmą kartą prašo apibrėžti sąvokos „patikrinimų laikotarpis“, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 4045/89 2 straipsnio 4 dalį, – laikotarpis, kuris pagal šią nuostatą „prasideda liepos 1 d. ir tęsiasi iki kitų metų birželio 30 d.“ ir per kurį turi būti atlikti patikrinimo veiksmai(4), – ribas.
4. Šis prašymas pateiktas nagrinėjant ginčą dėl patikrinimo, kuris buvo pradėtas 2000 m. gegužės mėn. – per pirmąjį „patikrinimų laikotarpį“, bet kuris dėl tikrinamo ūkio subjekto kaltės vietoje galėjo būti atliktas tik po kelių mėnesių, t. y. 2001 m. sausio mėn., taigi per kitą „patikrinimų laikotarpį“(5) .
5. Šioje byloje prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nori, kad Teisingumo Teismas, pirma, patikslintų, kokių veiksmų ir tyrimų būtina imtis per Reglamente Nr. 4045/89(6) numatytą patikrinimų laikotarpį, ir, antra, nurodytų, ar tikrinamo ūkio subjekto elgesys ir (arba) aplaidumas gali turėti įtakos šioje srityje.
6. Antra, Teisingumo Teismo klausiama, ar tikrinamo ūkio subjekto veiksmai gali turėti įtakos patikrinimo rezultatams. Šiuo klausimu reikia apibrėžti, ar tuomet, kai dėl suinteresuotojo asmens tapo neįmanoma atlikti patikrinimo, kompetentingos institucijos gali pareikalauti grąžinti pagalbą, kuri šiuo atveju atrodo nepagrįstai gauta, ir, jei taip, ar toks reikalavimas patenka į nuobaudų, numatytų to paties reglamento 6 straipsnio 2 dalyje, kategoriją.
7. Taigi ekonominis interesas, susijęs su Europos Bendrijų finansinių interesų apsauga aptariamoje srityje, yra didelis, kaip rodo su laikotarpiu, kuriuo klostėsi ginčas pagrindinėje byloje, susiję skaičiai(7) .
II – Teisės aktai
A – Reglamentas Nr. 729/70
8. 1970 m. balandžio 21 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 729/70 dėl bendrosios žemės ūkio politikos finansavimo(8) 7 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad „turi būti imamasi priemonių užkirsti kelią bet kokiems pažeidimams ir bausti už juos bei atgauti dėl tokių pažeidimų ar aplaidumo prarastas sumas; kad reikia apibrėžti atsakomybės už tokius pažeidimus arba aplaidumą finansines pasekmes“.
9. Šio reglamento 8 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Valstybės narės, vadovaudamosi nacionaliniais įstatymais ir kitais teisės aktais, imasi būtinų priemonių:
– įsitikinti, kad [EŽŪOGF] finansuojami sandoriai buvo iš tikrųjų įvykdyti ir vykdomi teisingai,
– užkirsti kelią pažeidimams, bausti už juos,
– atgauti dėl pažeidimų ar aplaidumo prarastas sumas.
10. Valstybės narės informuoja Komisiją apie priemones, kurių buvo imtasi šiems tikslams pasiekti, ir ypač apie administracinių ir teisminių procedūrų būklę.“
B – Reglamentas Nr. 4045/89
11. Reglamento Nr. 4045/89 1 konstatuojamojoje dalyje primenamos trejopos užduotys, valstybėms narėms patikėtos pagal minėtą Reglamento Nr. 729/70 8 straipsnį.
12. 2 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad „įmonių, gaunančių ar pervedančių lėšas, komercinių dokumentų patikrinimas gali būti labai veiksminga sandorių, kurie sudaro EŽŪOGF Garantijų skyriaus finansavimo sistemos dalį, priežiūros priemonė; kadangi šis patikrinimas papildo kitus patikrinimus, kuriuos jau atlieka valstybės narės; kadangi, be to, nacionalinių nuostatų, susijusių su patikrinimu, kurios yra išsamesnės už apibrėžtas reglamente, šis reglamentas neapima“.
13. Reglamento Nr. 4045/89 1 straipsnio 1 dalyje nurodyta, kad šis reglamentas „taikomas subjektų, gaunančių ar pervedančių lėšas, kurios tiesiogiai ar netiesiogiai yra susijusios su EŽŪOGF Garantijų skyriaus finansavimo sistema (toliau – įmonės), komercinių dokumentų patikrinimui, padedančiam nustatyti, ar sandoriai, kurie sudaro dalį EŽŪOGF Garantijų skyriaus vykdomos finansavimo sistemos, buvo iš tikrųjų įvykdyti ir vykdomi teisingai“.
14. Pakeistoje 1 straipsnio 2 dalyje(9) patikslinama, kad šiame reglamente „komerciniai dokumentai“ – tai visos buhalterinės knygos, registrai, kvitai ir patvirtinamieji dokumentai, sąskaitos, gamybos ir kokybės įrašai bei korespondencija, susijusi su įmonės komercine veikla, taip pat komerciniai duomenys, nepriklausomai nuo jų formos, įskaitant elektronine forma saugomus duomenis, jei tie dokumentai ar duomenys yra tiesiogiai ar netiesiogiai susiję su šio straipsnio 1 dalyje nurodytais sandoriais“.
15. Reglamento Nr. 4045/89 2 straipsnio 1, 2 ir 4 dalyse numatyta:
„1. Valstybės narės atlieka sistemingą įmonių komercinių dokumentų patikrinimą atsižvelgdamos į sandorių, kurie bus tikrinami, pobūdį. Valstybės narės užtikrina, jog įmonių parinkimas patikrinimui garantuoja priemonių, užkertančių ir išaiškinančių EŽŪOGF Garantijų skyriaus finansavimo sistemos pažeidimus, efektyvumą. Inter alia, parenkant atsižvelgiama į finansinę įmonės reikšmę toje sistemoje ir kitus rizikos faktorius.
2. < … >
Kiekvienam einamajam patikrinimo laikotarpiui < ... > valstybės narės < ... > įmones tikrinimui pasirenka vadovaudamosi rizikos analize, naudojama eksporto grąžinamųjų išmokų sektoriuje ir visoms kitoms praktiškai naudingomis priemonėms. Valstybės narės pateikia Komisijai savo siūlymus dėl rizikos analizės naudojimo. < … > [(10) ].
< … >
4. Patikrinimų laikotarpis prasideda liepos 1 d. ir tęsiasi iki kitų metų birželio 30 d.
Patikrinimas apima mažiausiai 12 mėnesių laikotarpį, pasibaigiantį ankstesnio patikrinimo laikotarpiu; jis gali būti išplėstas valstybės narės nustatytiniems laikotarpiams, einantiems prieš arba po to 12 mėnesių laikotarpio [(11) ].“
16. Iš šio reglamento 4 straipsnio matyti, kad „įmonės saugo komercinius dokumentus ne trumpiau nei trejus metus, skaičiuojant nuo metų, kuriais jie buvo surašyti, pabaigos“, ir kad „valstybės narės gali nustatyti ilgesnį šių dokumentų laikymo laikotarpį“.
17. Šio reglamento 6 straipsnyje nustatyta:
„1. Valstybės narės užtikrina, kad už patikrinimą atsakingi pareigūnai turėtų teisę patys konfiskuoti komercinius dokumentus ar nurodyti juos konfiskuoti. Šia teise naudojamasi remiantis atitinkamomis nacionalinėmis nuostatomis ir ji neturi įtakos taisyklių, reglamentuojančių procesinius veiksmus, susijusius su dokumentų konfiskavimu baudžiamosiose bylose, taikymui.
2. Valstybės narės imasi reikalingų priemonių, kad būtų nubausti fiziniai ar juridiniai asmenys, kurie neįvykdo savo įsipareigojimų pagal šį reglamentą.“
C – Reglamentas Nr. 2988/95
18. 1995 m. gruodžio 18 d. Tarybos reglamento (EB, Euratomas) Nr. 2988/95 dėl Europos Bendrijų finansinių interesų apsaugos(12) 1 straipsnio 2 dalyje apibrėžiama, kad „pažeidimas“ – tai bet kuris Bendrijos teisės aktų nuostatų pažeidimas, susijęs su ekonominės veiklos vykdytojo veiksmų ar neveikimo, dėl kurio Bendrijų bendrajam biudžetui ar jų valdomiems biudžetams padaroma žala < ... > [, be kita ko,] darant nepagrįstas išlaidas“.
19. Šio reglamento 3 straipsnyje numatyta, kad patraukimo atsakomybėn senaties terminas – ketveri metai nuo tada, kai buvo padarytas toks pažeidimas, tačiau patikslinama, kad, pirma, atskirų sektorių taisyklėse gali būti nustatytas trumpesnis senaties terminas, tačiau ne trumpesnis kaip treji metai ir, antra, valstybės narės išlaiko teisę taikyti ilgesnį laikotarpį.
20. Pagal Reglamento Nr. 2988/95 II antraštinėje dalyje „Administracinės priemonės ir nuobaudos“ esantį 4 straipsnį:
„1. Įvykdžius bet kokį pažeidimą, neteisingai įgyta nauda paprastai panaikinama:
– įpareigojant sumokėti nustatytas sumas arba grąžinti neteisėtai įgytas sumas,
< ... >
2. Taikant 1 dalyje nurodytas priemones apsiribojama įgytos naudos panaikinimu ir, jei taip yra numatyta, palūkanomis, kurias galima nustatyti pagal vienodą palūkanų normą.
3. Jeigu nustatoma, kad veiksmais buvo siekiama gauti naudos, kuri neatitinka konkrečiu atveju taikomų Bendrijos teisės tikslų, dirbtinai sukuriant sąlygas, būtinas tokiai naudai gauti, toji nauda, atsižvelgiant į kiekvieną konkretų atvejį, panaikinama arba sutrukdoma ją gauti.
4. Šiame straipsnyje numatytos priemonės nelaikomos nuobaudomis.“
21. Toje pačioje II antraštinėje dalyje esančio 5 straipsnio 1 dalies b punkte numatyta, kad padarius tyčinius pažeidimus arba pažeidimus dėl aplaidumo gali būti skiriamos šioje dalyje nurodytos administracinės nuobaudos, be kita ko, „reikalavimas sumokėti didesnę sumą negu neteisėtai gautos arba vengiamos mokėti sumos, tam tikrais atvejais pridėjus palūkanas; ši pa pildoma suma nustatoma remiantis konkrečiose taisyklėse nurodytu procentu, bet ji negali būti didesnė nei yra būtina, kad darytų atgrasinančios [atgrasomosios] priemonės poveikį“.
III – Ginčas pagrindinėje byloje, prejudiciniai klausimai ir procesas Teisingumo Teisme
22. Syndicat OP 84, ūkininkų organizacija, kuriai priklauso 48 vaisių ir daržovių augintojai ir kurios buveinė yra Prancūzijoje, nuo 1997 m. liepos 1 d. iki 1998 m. gruodžio 31 d. įgyvendino veiklos programą. Dėl to ji gavo pagalbą, patenkančią į EŽŪOGF Garantijų skyriaus finansavimo sistemą.
23. 2000 m. gegužės 30 d. raštu kompetentingos nacionalinės institucijos šiai organizacijai pranešė apie patikrinimą vietoje pagal Reglamento Nr. 4045/89 nuostatas. Tačiau patikrinimo veiksmai galėjo būti iš tikrųjų atlikti tik nuo 2001 m. sausio 22 d. iki 2001 m. sausio 24 d. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas patikslina, kad atsakomybė už šį vėlavimą atlikti patikrinimą tenka tikrinamai organizacijai.
24. Per šį patikrinimą konstatuota, kad tam tikri veiksmai, dėl kurių Syndicat OP 84
pretendavo į Bendrijos pagalbą, neatitiko nustatytų kriterijų, nes, kaip vėliau pripažino ši organizacija, buvo išimtinai individualaus pobūdžio. Be to, buvo nustatyta, kad Syndicat OP 84
narių įnašai į veiklos fondą buvo nedelsiant grąžinti jiems ir kad tokios šio fondo finansavimo sąlygos neatitinka 1996 m. spalio 28 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 2200/96 dėl bendro vaisių ir daržovių rinkos organizavimo(13) 15 straipsnio.
25. Šiuo pagrindu Office national interprofessionnel des fruits et légumes et de l’horticulture (Nacionalinis tarpšakinis vaisių, daržovių ir sodininkystės biuras, toliau – ONIFLHOR) 2001 m. spalio 30 d. raštu pareikalavo iš Syndicat OP 84
grąžinti visas 1997 ir 1998 m. gautas sumas. 2003 m. sausio 14 d. jis priėmė vykdomąjį dokumentą dėl grąžintinų sumų.
26. 2006 m. lapkričio 7 d. sprendimu Marselio administracinis teismas panaikino dėl Syndicat OP 84
priimtą vykdomąjį dokumentą.
27. Tačiau Marselio administracinis apeliacinis teismas 2008 m. gruodžio 8 d. sprendimu, pirma, panaikino Marselio administracinio teismo sprendimą ir, antra, atmetė pirmosios instancijos teisme pateiktus Syndicat OP 84
reikalavimus.
28. Grįsdama savo kasacinį skundą, pateiktą Conseil d’État, Syndicat OP 84
nurodė, jog administracinis apeliacinis teismas padarė teisės klaidą nuspręsdamas, kad institucijos, nepažeisdamos Reglamento Nr. 4045/89 nuostatų, galėjo pradėti patikrinimą per 1999 m. liepos 1 d.–2000 m. birželio 30 d. patikrinimų laikotarpį ir jį tęsti 2000 m. liepos 1 d.–2001 m. birželio 30 d. patikrinimų laikotarpiu remdamosi tuo, kad dėl Syndicat OP 84
elgesio veiksmingas patikrinimas per pirmąjį laikotarpį tapo neįmanomas.
29. Manydama, kad, norint atsakyti į šį kasacinio skundo pagrindą, kyla Reglamento Nr. 4045/89 nuostatų aiškinimo klausimas, kuris turi esminę reikšmę bylos sprendimui, bet dėl kurio kyla didelių sunkumų, 2012 m. sausio 2 d. pateiktu sprendimu Conseil d’État
nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1. Ar „patikrinimų laikotarpis“ nuo liepos 1 d. iki kitų metų birželio 30 d., minimas reglamento [Nr. 4045/89] 2 straipsnio 4 dalyje, turi būti suprantamas kaip laikotarpis, per kurį už patikrinimą atsakinga administracija turi pranešti apie numatomą patikrinimą augintojų organizacijai, pradėti ir baigti visus patikrinimo vietoje ir dokumentų tikrinimo veiksmus bei pranešti patikrinimo rezultatus, ar kaip laikotarpis, per kurį turi būti atlikti tik kai kurie iš šių procedūrinių veiksmų?
2. Jei dėl augintojų organizacijos veiksmų arba neveikimo veiksmingai neįmanoma atlikti pradėto patikrinimo per vieną patikrinimų laikotarpį, ar administracija gali, nors ir nėra aiškių minėto reglamento nuostatų šiuo klausimu, tęsti patikrinimą kitu patikrinimų laikotarpiu taip nepadarydama procedūros pažeidimo, kuriuo tikrinamas asmuo galėtų remtis skųsdamas sprendimą, priimtą remiantis to patikrinimo rezultatais?
3. Jei atsakymas į pirmesnį klausimą būtų neigiamas, ar administracija gali reikalauti grąžinti gautą paramą, jei veiksmingas patikrinimas neįmanomas dėl augintojų organizacijos veiksmų arba neveikimo, ir visų pirma ar tokia priemonė yra viena iš galimų nuobaudų pagal reglamento 6 straipsnį?“
30. Rašytines pastabas Teisingumo Teismui pateikė Établissement national des produits de l’agriculture et de la mer
(Nacionalinė žemės ūkio ir jūros produktų įstaiga, toliau – FranceAgriMer )(14), Prancūzijos bei Lenkijos vyriausybės ir Komisija. Posėdis nebuvo surengtas.
IV – Vertinimas
A – Pirminės pastabos
31. Pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką(15), skirtą SESV 4 straipsnio 2 dalies d punktui, bendra žemės ūkio politika (BŽŪP) – tai sritis, kurioje Europos Sąjunga ir valstybės narės dalijasi kompetencija(16), todėl valstybės narės išlaikė tam tikrus įgaliojimus ir gali papildyti priemones, kurių šioje srityje imasi Sąjungos teisės aktų leidėjas.
32. Taigi valstybių narių kompetencija išlieka svarbi, ypač kalbant apie piniginių lėšų, kurias, siekdama įgyvendinti BŽŪP, skiria Sąjunga, kontrolę. Iš tikrųjų, kadangi iš Sąjungos biudžeto nacionalinėms institucijoms suteikiamos didelės išmokos, kurias jos paskirsto ūkininkams ir kitiems šios srities ūkio subjektams, valstybės narės privalo imtis visų būtinų priemonių siekdamos užtikrinti, kad šių sumų panaudojimas atitiktų Sąjungos teisės aktų apibrėžtus tikslus(17) . Ši kontrolė vykdoma pagal nacionalines taisykles, bet turi būti laikomasi šios srities Sąjungos teisės nuostatų, jei jos yra priimtos. Kitaip tariant, nacionalinėje teisėje apibrėžiamos šios kontrolės sąlygos, kompetentingų institucijų įgaliojimai ir taikytinos nuobaudos, nebent Sąjungos teisės aktų leidėjas šiuo atžvilgiu yra patvirtinęs specialias nuostatas.
33. Siekdamas užtikrinti tinkamą BŽŪP įgyvendinimą, ypač kovoti su galimais pažeidimais šioje srityje, Sąjungos teisės aktų leidėjas priėmė aktus, įtvirtinančius vienodus patikrinimo pagrindus. Reglamentu Nr. 4045/89, kaip ir juo panaikinta Direktyva 77/435/EEB(18), buvo sukurta sistema, kuria siekiama užtikrinti reguliarų tų lėšas gaunančių ar pervedančių įmonių, kurios turi didelę finansinę reikšmę EŽŪOGF Garantijų skyriaus sistemoje arba yra susijusios su kitais rizikos veiksniais, komercinių dokumentų tikrinimą(19) . Dėl to šiame reglamente apibrėžiami ūkio subjektai, kurie turi būti tikrinami, patikrinimų laikotarpiai ir patikrinimo sąlygos. Be to, tam tikri Reglamente Nr. 4045/89 numatyti įpareigojimai ūkio subjektams yra minimalūs(20) .
34. Nors yra bendroji sistema, valstybėms narėms paliekama laisvė, laikantis bendrųjų Sąjungos teisės principų, taikyti griežtesnes patikrinimo priemones. Tai, kad šioje srityje Sąjungos teisės nuostatų reikalavimai yra minimalūs, aiškiai rodo Reglamento Nr. 4045/89 2 konstatuojamoji dalis, kurioje nustatyta, kad, pirma, reglamente įtvirtintas patikrinimo mechanizmas „papildo kitus patikrinimus, kuriuos jau atlieka valstybės narės“(21), ir, antra, šis reglamentas „nacionalinių nuostatų, susijusių su patikrinimu, kurios yra išsamesnės už apibrėžtas reglamente, < ... > neapima“. Ši kryptis, jau nurodyta Reglamente Nr. 729/70(22), buvo patvirtinta Reglamentą Nr. 4045/89 pakeitusio Reglamento Nr. 485/2008(23) preambulėje.
35. Pažymėtina, kad pagrindinė Reglamento Nr. 4045/89 paskirtis – apibrėžti valstybių narių pareigas Sąjungai, o ne pagalbą gaunančių įmonių teises šių valstybių atžvilgiu. Be to, prejudiciniais klausimais keliamos problemos man atrodo grindžiamos klaidinga prielaida, nes ji kyla iš argumento, kad nagrinėjamomis nuostatomis siekiama apriboti kompetentingų institucijų įgaliojimus, palyginti su taikytinoje nacionalinėje teisėje įtvirtintais įgaliojimais, įmonių, kurios pagal šį reglamentą gali būti tikrinamos, atžvilgiu. Konkrečiai kalbant, manau, kad iš reglamento, kurį prašoma išaiškinti, nuostatų negali kilti jokių pasekmių, susijusių su nacionalinių institucijų įgaliojimų atlikti patikrinimus senaties terminu.
36. Kaip pažymėjo FranceAgriMer
ir Prancūzijos vyriausybė, įmonių, kurios gali būti tikrinamos, teisinis saugumas užtikrinamas nustatant patraukimo atsakomybėn senaties terminą, kuris negali būti trumpesnis nei ketveri metai(24) pagal Reglamento Nr. 2988/95 3 straipsnį(25) . Tačiau manau, kad Reglamente Nr. 4045/89 numatytos taisyklės, susijusios su komercinių dokumentų saugojimo trukme, nėra tokio apsauginio pobūdžio, nes aišku, kad šių taisyklių tikslas – pagal Bendrijos teisę nustatyti įpareigojimą atitinkamoms įmonėms, nebent pagal nacionalinę teisę šiuo atžvilgiu būtų nustatyti griežtesni įpareigojimai, o ne nustatyti laikotarpį, kuriam pasibaigus šiam įpareigojimui būtų taikomas senaties terminas.
B – Dėl pirmojo ir antrojo prejudicinių klausimų
37. Dviem pirmaisiais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimais keliamos problemos yra panašios, todėl manau, kad į juos reikia atsakyti kartu.
38. Savo pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo teiraujasi, ar sąvoka „patikrinimų laikotarpis“, kaip ji apibrėžta pagal Reglamento Nr. 4045/89 2 straipsnio 4 dalį, turi būti suprantama kaip laikotarpis, per kurį turi būti įvykdyti visi patikrinimo etapai: pagalbos gavėjui pranešta apie numatomą patikrinimą, pradėtas patikrinimas, baigti visi patikrinimo vietoje ir dokumentų tikrinimo veiksmai ir suinteresuotajam asmeniui pranešta apie patikrinimo rezultatus, ar kaip laikotarpis, per kurį turi būti atlikti tik kai kurie iš šių procedūrinių veiksmų. Kitaip tariant, Teisingumo Teismo prašoma apibrėžti, kokius veiksmus patikrinimus atliekantys pareigūnai turi būtinai atlikti per laikotarpį nuo tų metų, kai pradedamas patikrinimas, liepos 1 d. iki kitų metų birželio 30 d.
39. Tiesa, iš pirmo žvilgsnio atrodo, jog Reglamento Nr. 4045/89 2 straipsnio 4 dalies pirmos pastraipos formuluotė „patikrinimų laikotarpis prasideda liepos 1 d. ir tęsiasi iki kitų metų birželio 30 d.“ patvirtina, kad patikrinimų laikotarpio sąvoka negali būti aiškinama plačiai, nes nėra aiškiai numatyta galimybė pasibaigus šiam laikotarpiui atlikti patikrinimo veiksmus, priešingai negu pagal šios dalies antrą pastraipą, kuria suteikiama galimybė išplėsti tikrinamus veiklos laikotarpius(26) .
40. Vis dėlto pritariu FranceAgriMer, Prancūzijos ir Lenkijos vyriausybėms bei Komisijai ir manau, kad nagrinėjama nuostata turi būti aiškinama ne tik pagal jos tekstą, bet ir atsižvelgiant į sistemą, kurioje ji įtvirtinta, ir šios sistemos bendruosius tikslus.
41. Kalbant apie šiuos tikslus, primintina, jog Reglamente Nr. 4045/89 minima nemažai aktų, skirtų su EŽŪOGF Garantijų skyriaus išlaidomis susijusių sandorių kontrolei užtikrinti, kad būtų apsaugoti finansiniai Bendrijų interesai(27) . Iš Reglamento Nr. 4045/89 preambulės taip pat aiškiai matyti, jog juo siekiama sustiprinti valstybėms narėms pavestų patikrinimų veiksmingumą, kad būtų užkirstas kelias šioje srityje galimiems pažeidimams ir jie būtų panaikinti – aiškinant minėtą reglamentą šiam tikslui, kiek įmanoma, turi būti teikiama pirmenybė.
42. Be to, pažymėtina, kad Reglamento Nr. 4045/89 1 straipsnyje numatyta, kokius patikrinimo veiksmus valstybės narės įpareigojamos atlikti, o jo 2 straipsnio 1 ir 2 dalyse apibrėžiama tokio patikrinimo apimtis, t. y. patikslinami įmonių, kurių patikrinimas turi būti atliktas, atrankos kriterijai(28) ir nurodoma, koks valstybių narių ir Komisijos bendradarbiavimas šiuo atžvilgiu turi vykti.
43. Minėto 2 straipsnio formuluotė rodo, kad jo tikslas – apibrėžti vienodos patikrinimo sistemos, veikiančios prižiūrint Komisijai, kuriai kasmet pranešama apie nacionalines patikrinimo programas ir jų rezultatus, taikymo ribas(29) . Pagal Reglamento Nr. 4045/89 2 konstatuojamąją dalį šia sistema nesiekiama sutrukdyti valstybėms narėms taikyti savo pačių priemonių, išsamesnių nei šio reglamento nuostatos, kalbant apie tikrinamų įmonių atranką arba patikrinimo priemonių apibrėžtis. Taigi šis reglamentas nesukuria šioms įmonėms teisės būti tikrinamoms tik pagal jame numatytas sąlygas ir iš anksto nustatytu laikotarpiu. Iš tikrųjų, jei finansinę pagalbą gaunančiai įmonei būtų pripažinta tokia teisė, tai būtų nesuderinama su SESV 325 straipsniu dėl kovos su sukčiavimu.
44. Konkrečiai kalbant, mano nuomone, „patikrinimų laikotarpio“ apibrėžties pagal Reglamento Nr. 4045/89 2 straipsnį tikslas – tiesiog apibrėžti laiko tarpą, per kurį turi būti patikrintas tam tikras skaičius įmonių, atitinkančių šioje nuostatoje nustatytus kriterijus. Šia apibrėžtimi nesiekiama apriboti nacionalinių institucijų galimybės prieš šį laikotarpį arba po jo įgyvendinti joms pagal nacionalinę teisę suteiktus įgaliojimus. Siekiant užtikrinti, kad patikrinimai bus atliekami tinkamai, nustatomi pageidautini terminai ir siekiama sukurti darnią patikrinimo veiksmų programą.
45. Taigi šios nuostatos aiškinimas negali turėti įtakos sprendžiant nacionalinius administracinius ginčus, kurie, kaip pagrindinėje byloje, kyla įmonei pareiškus ieškinį dėl nacionalinės institucijos priimto sprendimo, nes šis straipsnis skirtas būtent valstybėms narėms, o ne šiems asmenims. Tačiau būtų kitaip, jei nacionalinių įstatymų leidėjas nacionalinės teisės aktuose, kuriais įmonėms suteikiama individualių teisių(30), būtų pakartojęs Reglamento Nr. 4045/89 nuostatas.
46. Tuo pačiu klausimu Komisija nurodo, kad Reglamento Nr. 4045/89 2 straipsnio 4 dalimi siekiama ne suteikti ūkio subjektams teisių, o suderinti valstybių narių veiksmus bei priežiūros ir derinimo vaidmenį, kurį Komisija turi atlikti pagal šį reglamentą(31) . Nagrinėjant parengiamuosius darbus(32) patvirtinama, kad yra ryšys tarp žodžių „patikrinimų laikotarpis“ ir momentų, kuriais Komisija turi įsikišti norėdama įsitikinti, kad valstybės narės kiek įmanoma laikėsi numatytų patikrinimų, apie kuriuos jos turi jai pranešti iš anksto, programos ir metinės vykdymo ataskaitos, kurią jos turi jai pateikti atlikusios patikrinimus. Reglamento Nr. 4045/89 9 ir 10 straipsniuose įtvirtintame informacijos teikimo kalendoriuje(33) paaiškinamos minėto 2 straipsnio 4 dalyje nustatytos šio laikotarpio datos, t. y. vienų metų liepos 1 d. ir kitų metų birželio 30 d.
47. Pritariu Komisijos nuomonei, kad šia nuostata siekiama užtikrinti patikrinimų „kampanijų“ periodiškumą ir sistemiškumą, o ne įpareigoti pasiekti rezultatus iki patikrinimų laikotarpio pabaigos. Vis dėlto savaime aišku, kad valstybės narės turi laikytis lojalaus bendradarbiavimo principo, įtvirtinto ESS 4 straipsnio 3 dalyje. Tai reiškia, jog valstybės narės turi veikti kuo veiksmingiau, kad patikrinimus, kuriuos jos įpareigotos atlikti pagal Reglamentą Nr. 4045/89, būtų galima atlikti pagal iš anksto nustatytas programas ir per numatytus terminus. Man atrodo, jog tokia situacija, kad per nustatytą patikrinimų laikotarpį nebūtų atliktas nė vienas atitinkamos įmonės patikrinimo veiksmas, galėtų būti atitinkamos valstybės narės padarytas pažeidimas, jei kalbėsime apie pareigą imtis visų reikiamų priemonių iš Sąjungos teisės kylančių pareigų vykdymui užtikrinti.
48. Jei paaiškėja, kaip antai pagrindinėje byloje, kad nacionalinės institucijos, nors ir būdamos rūpestingos, negalėjo patikrinimo užbaigti laiku, šiuo atveju – kadangi, kaip minėta, apie patikrinimą buvo pranešta 2000 m. gegužės 30 d. – 2000 m. birželio 30 d., manau, kad valstybė narė informacijos apie atitinkamą patikrinimą pateikimą, kalbant apie Reglamento Nr. 4045/89 9 straipsnio 1 dalyje numatytą metinę ataskaitą, gali tiesiog nukelti į kitų metų, einančių po numatytų metų, sausio 1 d., t. y. nagrinėjamu atveju – į 2002 m. sausio 1 d., o ne 2001 m. sausio 1 d.(34)
49. Vien praktiniu aspektu FranceAgriMer
ir į bylą įstojusios vyriausybės, be kita ko, teisingai pažymėjo, kad patikrinimą atliekančios nacionalinės institucijos gali susidurti su praktiniu sunkumu per griežtai apribotą vienų metų trukmės laikotarpį atlikti visus pirmajame prejudiciniame klausime išvardytus veiksmus ir tyrimus ir padaryti tai visų per tam tikrą patikrinimų laikotarpį tikrinamų įmonių atžvilgiu(35) .
50. Savo antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo iš esmės teiraujasi, ar Reglamento Nr. 4045/89 2 straipsnio 4 dalis turi būti aiškinama taip, kad kompetentingos nacionalinės institucijos patikrinimo veiksmus, iš tikrųjų pradėtus per patikrinimų laikotarpį, gali tęsti per kitą patikrinimų laikotarpį ir tai nebus procedūrinis pažeidimas, kuriuo tikrinamas ūkio subjektas galėtų remtis skųsdamas sprendimą, priimtą remiantis šio patikrinimo rezultatais, ypač tokiu išskirtiniu atveju, kai dėl šio ūkio subjekto veiksmų arba neveikimo iš tikrųjų nebuvo įmanoma atlikti šio patikrinimo per pirmąjį patikrinimų laikotarpį.
51. Šis klausimas nuo ankstesniojo skiriasi tuo, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konkrečiau nurodo atvejus, kaip antai pagrindinėje byloje, kai patikrinimas dėl tikrinamo pagalbos gavėjo veiksmų negalėjo būti visiškai atliktas iki patikrinimų laikotarpio, per kurį buvo pradėtas, pabaigos.
52. Šiomis aplinkybėmis, kai yra išorinių kliūčių, kaip antai pagrindinėje byloje, mano nuomone, a fortiori turi būti galimybė atlikti patikrinimo veiksmus net po kitų metų, einančių po patikrinimo veiksmų pradžios metų, birželio 30 d., arba, kitaip tariant, per kitą patikrinimų laikotarpį, nes, kaip minėta, Reglamento Nr. 4045/89 2 straipsnio 4 dalyje nenustatytas imperatyvus terminas, bet nustatytas kalendorius, kurio valstybės narės turi kiek įmanoma laikytis.
53. Iš tikrųjų, jei būtų pritarta kitokiam aiškinimui, Reglamente Nr. 4045/89 numatyta patikrinimo priemonė netektų veiksmingumo, nes pagrindinis jos tikslas – leisti atgauti sumas, prarastas dėl pažeidimo arba aplaidumo, kaip numatyta minėto reglamento 1 konstatuojamojoje dalyje.
54. Kad ir kokia būtų Teisingumo Teismo pozicija šiuo klausimu, pridursiu, jog negalima pritarti tam, kad tikrinamas ūkio subjektas galėtų išvengti galimo patraukimo atsakomybėn vien dėl atsisakymo bendradarbiauti, kuris trukdo patikrinimą atliekantiems pareigūnams atlikti tyrimus(36) . Iš tikrųjų, remiantis posakiu nemo auditur propriam turpitudinem allegans, kurį Teisingumo Teismas jau yra taikęs(37), ūkio subjektas negali remtis tariamu pažeidimu vykdant patikrinimo procedūrą – be to, šis pažeidimas, manau, nebuvo padarytas – ir nurodyti, kad tam tikri veiksmai buvo atlikti pasibaigus pradiniam patikrinimų laikotarpiui, jei būtent dėl jo kaltės šie veiksmai buvo atlikti vėliau. Neveikimas arba kliūčių sudarymas siekiant vilkinti procedūrą, kad ir kaip būtų, negali būti toleruojamas arba net skatinamas.
55. Todėl manau, jog Reglamento Nr. 4045/89 2 straipsnio 4 dalis turi būti aiškinama taip, kad joje įtvirtinta sąvoka „patikrinimų laikotarpis“ neturi būti suprantama kaip laikotarpis, per kurį turi būti atlikti visi patikrinimo veiksmai. Taigi veiksmai, kurie buvo pradėti per patikrinimų laikotarpį, kaip jis apibrėžiamas pagal šią nuostatą, gali būti tęsiami per kitą patikrinimų laikotarpį, jei kompetentingos institucijos, nors ir būdamos rūpestingos, neturėjo galimybės jų atlikti laiku. Kad ir kaip būtų, net jei Teisingumo Teismas nepritartų mano siūlomam požiūriui, negalima pripažinti, kad tikrinamas pagalbos gavėjas gali skųstis dėl tariamo procedūrinio pažeidimo, jei dėl jo paties veiksmų arba neveikimo nebuvo galimybės šių veiksmų visiškai atlikti per pirmąjį iš šių laikotarpių.
C – Dėl trečiojo prejudicinio klausimo
56. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo prašo į jo trečiąjį klausimą atsakyti tik tuo atveju, jei į antrąjį klausimą būtų atsakyta neigiamai, t. y. jei patikrinimą atliekančios institucijos tuo atveju, kai dėl pagalbos gavėjo veiksmų arba neveikimo buvo neįmanoma atlikti veiksmingo patikrinimo, savo veiksmų per kitą patikrinimų laikotarpį tęsti negalėtų.
57. Iš esmės jis nori nustatyti, ar tokiu atveju šios institucijos gali iš tikrinamo ūkio subjekto, kuris taip atsisako bendradarbiauti, reikalauti grąžinti gautą pagalbą. Be to, jis kelia klausimą, ar tokia priemonė yra nuobauda, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 4045/89 6 straipsnio 2 dalį.
58. Atsižvelgdamas į tai, kad į antrąjį klausimą siūlau atsakyti teigiamai, kaip ir FranceAgriMer
ir Prancūzijos vyriausybė, manau, jog nereikia atsakyti į šį dvigubą klausimą, nes šiuo atveju jis neturi reikšmės.
59. Vis dėlto, jei Teisingumo Teismas į ankstesnį prejudicinį klausimą atsakytų neigiamai, noriu dar papildomai pateikti šias pastabas.
60. Dėl trečiojo prejudicinio klausimo pirmos dalies manau, kad kompetentingos nacionalinės institucijos turi turėti galimybę reikalauti grąžinti gautą pagalbą, jei, kaip buvo pagrindinėje byloje, dėl šios pagalbos gavėjo veiksmų veiksmingas patikrinimas tapo neįmanomas, – nesvarbu, ar tai būtų tam tikri veiksmai, sukčiavimas arba vilkinimas, ar net neveikimas arba aplaidumas(38) .
61. Kaip pažymėjo Prancūzijos vyriausybė, aiškindamas kitus su žemės ūkiu susijusius Bendrijos teisės aktus Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad jei negalima atlikti veiksmingo patikrinimo, šis patikrinimas laikytinas negalimu atlikti dėl pareiškėjo kaltės, todėl pagalbos prašymas turi būti atmestas, išskyrus nenugalimos jėgos atvejus(39) .
62. Pritariu FranceAgriMer
ir Prancūzijos vyriausybės požiūriui, jog EŽŪOGF Garantijų skyriaus teikiamos pagalbos gavėjai privalo pateikti juos tikrinantiems pareigūnams visą naudingą informaciją, kad būtų įrodytas tiek šios pagalbos suteikimo pagrįstumas, tiek taip finansuotų sandorių teisėtumas(40) . Nepateikus tokių įrodymų, – nesvarbu, ar pagalbos gavėjai jų nepateiktų dėl aplaidumo, ar a fortiori
tyčia(41), – šios institucijos gali teisėtai daryti išvadą, kad atitinkama pagalba buvo gauta nepagrįstai, ir nurodyti ją grąžinti.
63. Pažymėtina, kad pagal bendruosius teisės principus turi būti galimybė atgauti pagalbą, net jei tikrinamas ūkio subjektas neveikė iš blogos valios, nes pagalba laikoma gauta nepagrįstai, jei suinteresuotasis asmuo negali įrodyti, kad įvykdė jos gavimo sąlygas.
64. Tokia išvada peršasi atsižvelgiant į būtinybę skatinti Reglamente Nr. 4045/89 numatytų patikrinimo priemonių tinkamą veikimą ir veiksmingumą ir siekiant išsaugoti pačią EŽŪOGF Garantijų skyriaus finansuojamų sandorių sistemą.
65. Dėl trečiojo prejudicinio klausimo antros dalies man atrodo, kad gautos pagalbos grąžinimas tokiomis aplinkybėmis nepatenka į Reglamento Nr. 4045/89 6 straipsnio 2 dalies nuostatų, pagal kurias valstybės narės imasi reikalingų priemonių, kad būtų nubausti fiziniai ar juridiniai asmenys, kurie nevykdo savo įsipareigojimų pagal šį reglamentą, taikymo sritį.
66. Šiuo klausimu Lenkijos vyriausybė teisingai pažymi, kad Sąjungos teisėje daromas skirtumas tarp priemonių, kuriomis įpareigojama grąžinti nepagrįstai gautą naudą, ir nuobaudų, kurios gali būti skiriamos dėl tyčia arba dėl nepakankamo atidumo padarytų pažeidimų.
67. Konkrečiai kalbant, Reglamento Nr. 2988/95, kuris yra tokios pat paskirties norminis aktas kaip ir Reglamentas Nr. 4045/89 ir kuriame nustatyti bendrieji principai, į kuriuos nagrinėjamu atveju reikia atsižvelgti(42), II antraštinėje dalyje aiškiai nustatytas skirtumas tarp „administracinių priemonių“ ir „nuobaudų“, kurios gali būti skiriamos už Bendrijų finansinių interesų pažeidimą. Pagal šio reglamento 4 straipsnio 1 ir 2 dalis, padarius bet kokį „pažeidimą“(43), neteisingai įgyta nauda paprastai panaikinama, be kita ko, įpareigojant grąžinti neteisėtai įgytas sumas ir, jei tai numatyta, sumokėti palūkanas. Šio straipsnio 4 dalyje aiškiai nurodyta, kad „šiame straipsnyje numatytos priemonės nelaikomos nuobaudomis“. Reglamento Nr. 2988/95 5 straipsnyje, priešingai, išvardytos „administracinės nuobaudos“, kurios gali būti skiriamos padarius tyčinius pažeidimus arba pažeidimus dėl aplaidumo, pavyzdžiui, administracinė bauda arba reikalavimas sumokėti papildomą sumą, nustatomą procentais nuo neteisėtai gautų sumų, jei reikia, pridėjus palūkanas(44) .
68. Kaip pažymi FranceAgriMer
ir Prancūzijos bei Lenkijos vyriausybės, iš nusistovėjusios Teisingumo Teismo praktikos taip pat matyti, kad pareiga grąžinti naudą, nepagrįstai gautą remiantis Bendrijos teisės aktais, nėra nuobauda. Tokia pareiga yra tiesiog neišvengiama pasekmė, kylanti kompetentingoms institucijoms konstatavus, kad sąlygos, kurias pagal Sąjungos teisę reikia įvykdyti norint gauti numatytą naudą, iš tikrųjų nebuvo įvykdytos(45) .
69. Tokio požiūrio turi būti laikomasi ir kalbant apie skirtumą tarp įpareigojimo grąžinti nepagrįstai gautą pagalbą ir Reglamento Nr. 4045/89 6 straipsnio 2 dalyje numatytų nuobaudų. Sandorio, kuris buvo finansuojamas iš šitaip gautos pagalbos, neteisėtumas, net tariamas, padaro šią pagalbą nepagrįstą, todėl pateisinama tai, kad tikrinamas pagalbos gavėjas turi ją grąžinti, tačiau šis grąžinimas neturi piniginio pobūdžio administracinės nuobaudos požymių. Pažymėtina, kad taip yra, net jei grąžinti pagalbą yra nurodoma vien dėl to, kad suinteresuotasis asmuo nepateikė įrodymų, kurių kompetentingos institucijos reikalavo siekdamos patikrinti, ar įvykdytos atitinkamos pagalbos suteikimo sąlygos.
70. Tokiomis aplinkybėmis reikalaujant grąžinti pagalbą, manau, daugiausia siekiama ištaisyti finansinę žalą, padarytą EŽŪOGF Garantijų skyriui ir atitinkamai bendram Sąjungos biudžetui(46), ir atkurti teisingą konkurenciją tarp ūkio subjekto, kuris neteisėtai gavo naudos, ir ūkio subjektų, kurie nepagrįstai nepasinaudojo ja(47) . Šiuo atveju kompetentingos institucijos, veikiančios Sąjungos vardu, turi atgauti Bendrijos finansinę pagalbą, kuri buvo suteikta neteisėtomis sąlygomis, ir net neturi diskrecijos vertinti, ar reikia reikalauti šio grąžinimo(48) .
71. Tokį požiūrį patvirtina ir nepagrįsto praturtėjimo draudimas, kuriuo Teisingumo Teismas ne kartą rėmėsi savo praktikoje(49) ir kurį jis įtvirtino kaip bendrąjį Sąjungos teisės principą(50) . Neginčijama, kad asmuo, be teisinio pagrindo gavęs finansinės naudos, privalo gautas sumas grąžinti tokio dydžio, kokie buvo nuostoliai, padaryti šiuo atveju Sąjungai(51) .
72. Siekdamas išsamumo, pažymėsiu, kad nuobauda, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 4045/89 6 straipsnį, galėtų būti skiriama kartu su reikalavimu grąžinti(52) . Tačiau, remiantis bendraisiais Sąjungos teisės principais – nuobaudų teisėtumo ir proporcingumo principais(53), tokia nuobauda tikrinamam ūkio subjektui gali būti skiriama, tik jei Sąjungos teisėje arba nacionalinėje teisėje yra priimtos konkrečios nuostatos(54) ir nustatytoji nuobauda atitinka iš Reglamento Nr. 4045/89 kylančių įsipareigojimų nevykdymą.
73. Įpareigojimas grąžinti pagalbą, gautą pažeidžiant nustatytas sąlygas, priešingai, turi būti suvokiamas kaip tiesioginė ir nedelsiant atsirandanti šio neteisėto gavimo, kurio konstatavimas savaime yra pakankamas teisinis pagrindas, pasekmė.
74. Taigi manau, kad tuo atveju, jei į antrąjį klausimą būtų atsakyta neigiamai, į trečiąjį klausimą reikėtų atsakyti, pirma, kad jei dėl tikrinamo ūkio subjekto elgesio arba neveikimo veiksmingas patikrinimas tapo neįmanomas, kompetentingos nacionalinės institucijos gali reikalauti grąžinti gautą pagalbą, nes tokiomis aplinkybėmis šios institucijos neturėjo galimybės patikrinti, ar buvo įvykdytos šiai pagalbai suteikti būtinos sąlygos, ir, antra, kad šis reikalavimas grąžinti pagalbą nėra nuobauda, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 4045/89 6 straipsnio 2 dalį.
V – Išvada
75. Atsižvelgdamas į išdėstytus argumentus, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Conseil d’État pateiktus prejudicinius klausimus:
1989 m. gruodžio 21 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 4045/89 dėl valstybių narių atliekamo sandorių, sudarančių Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo Garantijų skyriaus finansavimo sistemos dalį, patikrinimo ir panaikinančio Direktyvą 77/435/EEB 2 straipsnio 4 dalis negali būti aiškinama taip, kad visi patikrinimo veiksmai turi būti atlikti per „patikrinimų laikotarpį“, kuris pagal šią nuostatą „prasideda liepos 1 d. ir tęsiasi iki kitų metų birželio 30 d.“, o turi būti aiškinama taip, kad veiksmai, kurie buvo pradėti per vieną patikrinimų laikotarpį, gali būti tęsiami kitu patikrinimų laikotarpiu. Kad ir kaip būtų, tikrinamas ūkio subjektas, skųsdamas sprendimą, priimtą remiantis šio patikrinimo rezultatais, negali remtis tariamu procedūriniu pažeidimu, jei dėl jo paties veiksmų arba neveikimo tapo neįmanoma atlikti šio patikrinimo per pirmąjį iš šių laikotarpių.
Į trečiąjį prejudicinį klausimą atsakyti nereikia.
Jei į antrąjį klausimą būtų atsakyta neigiamai, į trečiąjį klausimą reikėtų atsakyti taip, kad jei kompetentingos institucijos negalėjo atlikti veiksmingo patikrinimo dėl pagalbos gavėjo, gavusio pagalbą Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo Garantijų skyriaus finansuojamiems sandoriams, elgesio arba neveikimo, šios institucijos gali reikalauti grąžinti šią pagalbą, jei negalėjo būti įrodytas jos suteikimo pagrįstumas, ir tokia priemonė negali būti vertinama kaip nuobauda, kaip ji suprantama pagal Reglamento Nr. 4045/89 6 straipsnio 2 dalį.
(1) .
(2)  –	OL L 388, p. 18; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 9 t., p. 208 . Šis reglamentas, kelis kartus keistas, buvo kodifikuotas ir panaikintas 2008 m. gegužės 26 d. Tarybos reglamentu (EB) Nr. 485/2008 dėl valstybių narių atliekamo sandorių, sudarančių Europos žemės ūkio garantijų fondo finansavimo sistemos dalį, patikrinimo (OL L 143, p. 1, ypač 1 konstatuojamoji dalis ir I priedas).
(3)  –	Be kita ko, žr. Reglamento Nr. 4045/89 1, 3 ir 5 konstatuojamąsias dalis.
(4)  –	Ši problema yra kitokia (nors ir panaši) nei problema, keliama Teisingumo Teismo nagrinėjamose sujungtose bylose Viniflhor
(C-671/11–C-676/11), kuriose tas pats prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašė, kad Teisingumo Teismas nurodytų, kaip valstybė narė gali įgyvendinti Reglamento Nr. 4045/89 2 straipsnio 4 dalyje suteikiamą galimybę išplėsti patikrinimo laikotarpį, t. y. laikotarpį, kuris bus tikrinamas, šios valstybės nustatytiniems „laikotarpiams, einantiems prieš arba po to 12 mėnesių laikotarpio“, – šis klausimas buvo užduotas atsižvelgiant, be kita ko, į šioje byloje nagrinėjamą sąvoką „patikrinimų laikotarpis“.
(5)  –	Nagrinėjamu atveju pirmasis laikotarpis tęsėsi nuo 1999 m. liepos 1 d. iki 2000 m. birželio 30 d., kitas laikotarpis po pirmojo – nuo 2000 m. liepos 1 d. iki 2001 m. birželio 30 d.
(6)  –	Iš prejudicinių klausimų matyti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konkrečiai klausia, ar per šį laikotarpį kompetentingos institucijos privalo pranešti atitinkamam ūkio subjektui apie numatomą patikrinimą, pradėti patikrinimą, atlikti visus reikalingus veiksmus vietoje, išnagrinėti gautus įrodymus ir pranešti apie rezultatus.
(7)  –	Galutinėje metinėje ataskaitoje dėl Bendrijų finansinių interesų apsaugos ir kovos su sukčiavimu (COM(2001) 255 galutinis, p. 8 ir 88) Europos Komisija pažymėjo, kad 2000 m. valstybių narių konstatuoti sukčiavimai ir pažeidimai, susiję su EŽŪOGF Garantijų skyriaus išmokomis, siekė 474,5 mln. EUR, arba 1,17% EŽŪOGF biudžeto.
(8)  –	OL L 94, p. 13.
(9)  –	1994 m. gruodžio 12 d. Tarybos reglamente (EB) Nr. 3094/94, iš dalies keičiančiame Reglamentą (EEB) Nr. 4045/89 (OL L 328, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 17 t., p. 24),
įtvirtinta nuostatos redakcija.
(10)  –	Ten pat. Pagal Reglamento Nr. 3094/94 2 konstatuojamąją dalį „[Reglamento Nr. 4045/89] 2 straipsnyje nustatytos taisyklės dėl įmonių parinkimo tikrinimui turėtų būti pakeistos, siekiant [, be kita ko,] suteikti valstybėms narėms daugiau lankstumo pasirenkant įmones“.
(11)  –	Ten pat.
(12)  –	OL L 312, p. 1; 2004 m. s pecialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 1 t., p. 340 .
(13)  –	OL L 297, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 3 sk., 20 t., p. 55.
(14)  –	FranceAgriMer  – įstaiga, perėmusi Office national interprofessionnel des fruits, des légumes, des vins et de l’horticulture
(Nacionalinis tarpšakinis vaisių, daržovių, vyno ir sodininkystės biuras, VINIFLHOR) teises, o ši savo ruožtu perėmė ONIFLHOR teises.
(15)  –	Žr., be kita ko, sprendimus, cituojamus mano 2013 m. vasario 6 d. išvados Teisingumo Teismo nagrinėjamoje byloje Panellinios Syndesmos Viomichanion Metapoiisis Kapnou
(C-373/11) 11 išnašoje.
(16)  –	Pagal SESV 2 straipsnio 2 dalį: „Kai Sutartys konkrečioje srityje suteikia Sąjungai kompetenciją, kurią ji dalijasi su valstybėmis narėmis, Sąjunga ir valstybės narės gali toje srityje priimti teisiškai privalomus aktus.“
(17)  –	Reglamento Nr. 729/70 8 konstatuojamojoje dalyje taip pat buvo nurodyta, kad Komisijos pareigūnų vykdomi patikrinimai turėjo tik „papildyti pačių valstybių narių iniciatyva vykdomus patikrinimus, kurie išlieka pagrindiniai“.
(18)  –	1977 m. birželio 27 d. Tarybos direktyva 77/435/EEB dėl valstybių narių atliekamo sandorių, sudarančių Europos žemės ūkio orientavimo ir garantijų fondo Garantijų skyriaus finansavimo sistemos dalį, patikrinimo (OL L 172, p. 17). Reglamento Nr. 4045/89 3 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad juo siekiama paskatinti valstybes nares sustiprinti komercinių dokumentų patikrinimą, kuris iki tol buvo vykdomas pagal minėtą direktyvą.
(19)  –	Žr. Reglamento Nr. 4045/89 6 konstatuojamąją dalį ir 1 straipsnio 2 dalį.
(20)  –	Taigi šio reglamento 4 straipsnio 2 dalyje leidžiama valstybėms narėms nustatyti daugiau įpareigojimų šioje srityje.
(21)  –	Reglamento Nr. 4045/89 2 straipsnio 5 dalyje pažymima, kad „patikrinimas, atliekamas pagal šį reglamentą, nedaro įtakos patikrinimams, atliekamiems pagal [1972 m. vasario 7 d. Tarybos] Reglamento (EEB) Nr. 283/72 [dėl pažeidimų ir finansuojant žemės ūkio politiką nepagrįstai išmokėtų sumų grąžinimo bei dėl informavimo sistemos šioje srityje sukūrimo (OL L 36 p. 1)] 6 straipsnį ar reglamento [Nr. 729/70] 9 straipsnį“.
(22)  –	Reglamento Nr. 729/70 9 straipsnio 2 dalyje buvo nurodyta, kad jame numatyti patikrinimai turėjo būti atliekami „nepažeidžiant valstybių narių patikrinimų, atliekamų pagal nacionalinius įstatymus ir kitus teisės aktus“.
(23)  –	3 konstatuojamoje dalyje iš esmės pakartojama Reglamento Nr. 4045/89 2 konstatuojamoji dalis, tik vartojami kiti terminai, nes EŽŪOGF Garantijų skyrių nuo 2007 m. sausio 1 d. pakeitė Europos žemės ūkio garantijų fondas (EŽŪGF).
(24)  –	Žr. 2004 m. birželio 24 d. Sprendimą Handlbauer
(C-278/02, Rink. p. I-6171, 40 punktas) dėl to, kad šia norma dėl senaties termino ir kitomis tokio pobūdžio normomis siekiama užtikrinti teisinį saugumą, ir 2010 m. gruodžio 22 d. Sprendimą Corman
(C-131/10, Rink. p. I-14199, 54 punktas) dėl to, kad šia nuostata įtvirtintas senaties terminas yra minimalus.
(25)  –	Pagal šį straipsnį minėtas terminas turi būti ne trumpesnis kaip treji metai, bet valstybės narės gali numatyti ilgesnį laikotarpį.
(26)  –	Šioje Reglamente Nr. 3094/94 įtvirtintos redakcijos antroje pastraipoje apibrėžti ūkio subjekto, kuris gali būti tikrinamas, veiklos laikotarpiai: „patikrinimas apima mažiausiai 12 mėnesių laikotarpį, pasibaigiantį ankstesnio patikrinimo laikotarpiu; jis gali būti išplėstas valstybės narės nustatytiniems laikotarpiams, einantiems prieš arba po to 12 mėnesių laikotarpio“. Čia kalbama apie kitos rūšies laikotarpį, kurį pats prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas minėtose dar nagrinėjamose bylose Viniflhor
įvardija kaip „tikrinamą laikotarpį“.
(27)  –	Konkrečiai kalbant, šis reglamentas turi būti vertinamas kartu su Reglamentu Nr. 2988/95, kuriame, kaip Teisingumo Teismas priminė 2012 m. birželio 5 d. Sprendimo Bonda (C-489/10) 33 punkte, „įtvirtintas bendrasis teisinis pagrindas visose srityse, kurias apima Bendrijos politikos kryptys“, ir nurodoma, kokių pasekmių atsiranda padarius „pažeidimą“, kaip jis apibrėžiamas pagal minėto reglamento 1 straipsnio 2 dalį.
(28)  –	Šiuo atžvilgiu pabrėžiu, kad pagal šį reglamentą neįpareigojama visų įmonių tikrinti per 2 straipsnio 4 dalyje nurodytą „patikrinimų laikotarpį“. Juo tiesiog nustatomi kiekybiniai ir kokybiniai kriterijai, apibrėžiantys kiekvienai valstybei narei tenkančią tikrinimo pareigą.
(29)  –	Panaši informavimo pareiga buvo nustatyta Reglamento Nr. 729/70 8 straipsnio 1 dalies antroje pastraipoje.
(30)  –	Pavyzdžiui, Prancūzijos žemės ūkio kodekso R. 622-49 ir R. 622-50 straipsniai.
(31)  –	Žr. minėto reglamento 10 konstatuojamąją dalį.
(32)  –	Pradiniame pasiūlyme (COM(89) 290 galutinis) 4 straipsnio 2 dalis buvo suformuluota kaip galutinėje Reglamento Nr. 4045/89 redakcijoje, bet iš dalies pakeistame pasiūlyme buvo nurodyta, kad „patikrinimų laikotarpis prasideda liepos 1 d. ir tęsiasi iki kitų metų birželio 30 d. Valstybė narė gali pradėti patikrinimus iki liepos 1 d., kai tik Komisija pritaria išankstinei programai, numatytai šio reglamento 10 straipsnyje.“ (išskirta mano)
(33)  –	10 straipsnio 1–3 dalyse numatyta, kad kasmet iki balandžio 15 d. valstybės narės sudaro išankstinę patikrinimų, kuriuos jos atliks per kitą patikrinimų laikotarpį, programą ir ją pateikia Komisijai, kuri turi ją išnagrinėti per ne ilgesnį nei šešių savaičių laikotarpį. 9 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad, „ pasibaigus patikrinimo laikotarpiui, iki sausio 1 d.
valstybės narės nusiunčia Komisijai išsamią ataskaitą apie šio reglamento taikymą kitam patikrinimo laikotarpiui“ (išskirta mano).
(34)  –	Komisija teisingai pažymi, kad pagal 1990 m. birželio 29 d. Komisijos reglamento (EB) Nr. 1863/90 dėl išsamių Reglamento Nr. 4045/89 taikymo sąlygų (OL L 170, p. 23), iš dalies pakeisto 1995 m. gruodžio 19 d. Komisijos reglamentu (EB) Nr. 2992/95 (OL L 312, p. 11), II priedo 4 punkto g papunktį aiškiai numatyta galimybė užbaigti patikrinimus, vykdytus per laikotarpį, buvusį prieš laikotarpį, kurį apima valstybės narės teikiama metinė ataskaita, nes šioje nuostatoje kalbama apie „patikrinimų, atliktų per laikotarpį, buvusį prieš laikotarpį, kurį apima ši ataskaita, rezultatus, kuriais nebuvo disponuojama teikiant šio ankstesnio laikotarpio ataskaitą“.
(35)  –	Kaip pažymi Lenkijos vyriausybė, dėl patikrinimo aplinkybių gali prireikti, kad veiksmai, pradėti per pradinį patikrinimų laikotarpį, jam pasibaigus būtų tęsiami, be kita ko, konstatavus pažeidimus, dėl kurių reikia išsamesnių tyrimų, arba laukiant kryžminio patikrinimo, atliekamo nacionaliniu arba net tarpvalstybiniu lygmeniu, rezultatų.
(36)  –	Pagrindinėje byloje, remiantis FranceAgriMer
parodymais, atrodo, kad Syndicat OP 84
kelis kartus atidėjo patikrinimo vietoje veiksmus, paprašiusi perkelti sutartus susitikimus ir nepateikusi minėtų pareigūnų prašomų įrodymų.
(37)  –	Pavyzdžiui, generalinis advokatas G. Reischl išvados byloje, kurioje buvo priimtas 1981 m. gruodžio 17 d. Sprendimas Hoe prieš Komisiją
(151/80, Rink. p. 3161), p. 3185 ir 3186 pažymėjo, jog „kandidatas, kad ir kaip būtų, negali, remdamasis savo paties padarytais pažeidimais, reikalauti, kad vėliau būtų panaikinta paskyrimo į pareigas procedūra, kurioje jis dalyvavo“ (taip pat žr. minėto sprendimo 18 ir 19 punktus). 1984 d. vasario 9 d. Sprendime Kohler prieš Audito Rūmus
(316/82 ir 40/83, Rink. p. 641, 13 punktas) Teisingumo Teismas taip pat yra pažymėjęs, kad „jei būtų pritarta Audito Rūmų argumentams, tai reikštų, kad jiems leidžiama remtis pažeidimu, kurį jie patys padarė“.
(38)  –	Šiuo atžvilgiu primintina, kad Reglamento Nr. 4045/98 1 konstatuojamojoje dalyje, į kurią perkeltos Reglamento Nr. 729/70 7 konstatuojamosios dalies ir 8 straipsnio 1 dalies nuostatos, numatyta, jog valstybės narės imasi būtinų priemonių, kad būtų atgautos ne tik dėl „pažeidimų“, bet ir dėl „aplaidumo“ prarastos sumos.
(39)  –	2001 m. gruodžio 13 d. Sprendimas Nilsson
(C-131/00, Rink. p. I-10165, 32 punktas). Šiuo atveju atlikti patikrinimo nebuvo įmanoma, nes ūkininkas apskritai netvarkė gyvulių registro.
(40)  –	Šiuo klausimu žr. sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą 7 konstatuojamąją dalį.
(41)  –	Reikia patikslinti, kad iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą 8 ir 9 konstatuojamųjų dalių matyti, jog pagrindinėje byloje nurodymas grąžinti neteisėtai gautą pagalbą buvo grindžiamas ne tik Syndicat OP 84, kuri nepateikė patikrinimą vykdančių institucijų prašomų įrodymų, neveikimu, bet ir paaiškėjusiu pažeidimu, susijusiu su įnašais į atitinkamą veiklos fondą.
(42)  –	2011 m. liepos 21 d. Sprendime Beneo Orafti
(C-150/10, Rink. p. I-6843, 69 punktas ir jame nurodyta teismo praktika) primenama, kad „Sąjungos teisės pažeidimų kontrolės ir nuobaudų srityje Sąjungos teisės aktų leidėjas, priimdamas Reglamentą Nr. 2988/95, įtvirtino nemažai bendrųjų principų ir pareikalavo, kad apskritai visi sektorių reglamentai nepažeistų šių principų“.
(43)  –	Šios sąvokos apibrėžtis, pateikta Reglamento Nr. 2988/95 2 straipsnio 1 dalyje, buvo patikslinta 2006 m. gruodžio 14 d. Komisijos reglamente (EB) Nr. 1848/2006 dėl su bendrosios žemės ūkio politikos finansavimu susijusių pažeidimų ir neteisingai sumokėtų sumų susigrąžinimo bei šios srities informacinės sistemos organizavimo ir panaikinančiame Tarybos reglamentą (EEB) Nr. 595/91 (OL L 355, p. 56).
(44)  –	Minėto reglamento 5 straipsnio 1 dalies b punkte patikslinama, kad suma, kuri grąžinant neteisėtai gautas sumas turi būti sumokėta papildomai kaip nuobauda, pirma, turi būti nustatoma remiantis konkrečiose taisyklėse nurodytu procentu ir, antra, negali būti didesnė, nei būtina, kad darytų atgrasomosios priemonės poveikį.
(45)  –	Be kita ko, žr. 2003 m. gegužės 8 d. Sprendimo Ispanija prieš Komisiją
(C-349/97, Rink. p. I-3851) 269 punktą, pagal kurį „šiuo atveju taikomos priemonės negali būti vertinamos kaip nuobaudos, nes jos yra neišvengiama neteisėtų Ispanijos Karalystės išmokų pasekmė“, ir 2009 m. birželio 4 d. Sprendimo Pometon
(C-158/08, Rink. p. I-4695) 28 punktą, pagal kurį „pareiga grąžinti dėl neteisėtos veiklos gautą naudą nepažeidžia teisėtumo principo. Tokia pareiga yra ne sankcija, o tiesiog pripažinimo, kad buvo dirbtinai sukurtos sąlygos, reikalingos norint gauti pagal Bendrijos taisykles kylančią naudą, pasekmė, o tai reiškia, jog nauda suteikta nepelnytai, ir tai pateisina pareigą ją grąžinti.“ Taip pat žr. minėtą Sprendimą Beneo Orafti
(70 punktas).
(46)  –	Pagal Reglamento Nr. 2988/95 1 straipsnio nuostatas.
(47)  –	Pagal analogiją žr. 1995 m. birželio 8 d. Europos Bendrijų Pirmosios instancijos teismo sprendimą Siemens prieš Komisiją
(T-459/93, Rink. p. II-1675), kurio 96 ir 97 punktuose nurodyta, kad neteisėtos valstybės pagalbos grąžinimu siekiama atkurti padėtį, buvusią iki šios pagalbos suteikimo, o tai reiškia, kad panaikinami visi iš to kilę finansiniai pranašumai, nes jais iškraipoma konkurencija.
(48)  –	Šiuo klausimu žr. 1982 m. gegužės 6 d. Sprendimo BayWa ir kt.
(146/81, 192/81 ir 193/81, Rink. p. 1503) 30 punktą, pagal kurį „kitokiu [Reglamento Nr. 729/70 8 straipsnio 1 dalies] aiškinimu būtų pažeistas vienodas požiūris į skirtingų valstybių narių ūkio subjektus ir Bendrijos teisės taikymas, kuris kiek įmanoma turi būti vienodas visoje Bendrijoje“.
(49)  –	Be kita ko, žr. 1960 m. balandžio 4 d. Sprendimą Mannesmann ir kt. prieš Aukščiausiąją valdžios instituciją
(4/59–13/59, Rink. p. 241) ir 1968 m. liepos 11 d. Sprendimą Danvin prieš Komisiją
(26/67, Rink. p. 463, ypač p. 474).
(50)  –	1990 m. liepos 10 d. Sprendime Graikija prieš Komisiją
(C-259/87, Rink. p. I-2845) Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kiek tai susiję su EŽŪOGF sumokėtomis sumomis, kad nepagrįstas Bendrijos praturtėjimas prieštarauja bendriesiems Bendrijos teisės principams.
(51)  –	Pagal analogiją dėl asmens, kuris patyrė nuostolių padidinęs kito asmens turtą, kai tokiam praturtėjimui nebuvo jokio teisinio pagrindo, žr. 2008 m. gruodžio 16 d. Sprendimą Masdar (UK) prieš Komisiją
(C-47/07 P, Rink. p. I-9761, 44 punktas) ir 2010 m. sausio 21 d. Sprendimą Van Dijk (C-470/08, Rink. p. I-603, 41 punktas).
(52)  –	Taip pat žr. minėto Sprendimo Pometon
29 punktą, pagal kurį, „be to, importuotojas, neteisėtai pasinaudojęs laikinojo įvežimo perdirbti procedūra ir iš jos turėjęs naudos ir dirbtinai sudaręs jos taikymo sąlygas, privalo sumokėti atitinkamiems produktams taikomus mokesčius, kartu prireikus nacionalinės teisės aktuose numatytas administracines, civilines ar baudžiamąsias sankcijas “ (išskirta mano).
(53)  –	Ši dvejopa pareiga primenama Reglamento Nr. 2988/95 5 straipsnio 1 dalies b punkte, kurio turinys minėtas šiame sprendime.
(54)  –	Dėl Reglamente Nr. 2988/95 numatytų administracinių nuobaudų žr. 2010 m. spalio 28 d. Sprendimą SGS Belgium ir kt.
(C-367/09, Rink. p. I-10761, 43 punktas) ir generalinės advokatės J. Kokott išvados toje byloje 35 ir paskesnius punktus.