61994CC0267_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1 I detta mål har Republiken Frankrike yrkat ogiltigförklaring av kommissionens förordning (EG) nr 1641/94 av den 6 juli 1994(1) om ändring av rådets förordning (EEG) nr 2658/87 om tulltaxe- och statistiknomenklaturen och om Gemensamma tulltaxan(2).
2 I övervägandena till den angripna förordningen (nedan kallad "förordningen") förklaras det att "räckvidden för" undernummer 2303 10 19 "bör preciseras närmare genom att kompletterande anmärkning 1 till kapitel 23 [i den kombinerade nomenklaturen, vilken ingår som bilaga till förordning nr 2658/87] ersätts med anmärkningen i artikel 1 i den här förordningen", som har en helt annan text.
3 Såväl den första som den andra anmärkningen avser huvudsakligen tullklassificeringen av en produkt som kallas "återstoder från framställningen av majsstärkelse" ("corn gluten feed") som tillverkas i stora mängder i Förenta staterna och som sedan importeras tullfritt till gemenskapen. Denna situation oroade den franska regeringen och föranledde denna att väcka talan i detta mål.
4 En fråga som kan förefalla teknisk - nämligen formuleringen av en enkel anmärkning som utgör en komplettering av ett visst tullundernummer - innehåller i själva verket en känslig handelsfråga som är av obestridlig ekonomisk betydelse och som har varit föremål för svåra förhandlingar mellan kommissionen och Förenta staternas regering. Såväl de vändpunkter som förekom under förhandlingarna som den lösning som de ledde fram till har föranlett både olika uttalanden i Europaparlamentet(3) och reaktioner från de ekonomiska intressen som berörs.
5 Sammanfattningsvis är parterna inte överens om tullklassificeringen av produkten i fråga: kommissionen klassificerar, genom hela den angripna förordningen, produkten under KN-nummer 2303 (återstoder från stärkelseframställning), medan den franska regeringen däremot vill klassificera den under KN-nummer 2309 (beredningar av sådana slag som används vid utfordringen av djur). Tvisten skulle kunna lösas till fördel för kommissionens uppfattning om förordningen skulle anses giltig, eftersom denna, i fråga om ändringen av anmärkningen, innebär att "corn gluten feed" utan svårighet kan hänföras till KN-nummer 2303.
6 Den franska regeringen har ifrågasatt förordningen av följande skäl:
a) Den angripna förordningen har till följd att KN-numret för en vara ändras.
b) Genom att anta förordningen har kommissionen överskridit den behörighet den har fått att tolka Europeiska gemenskapernas kombinerade nomenklatur, eftersom den genom denna förordning i verkligheten har genomfört en ändring av tullklassificeringen som den inte hade behörighet att göra.
c) Genom att agera på detta sätt har kommissionen åsidosatt de åtaganden som gemenskapen gjort enligt den internationella konventionen om systemet för harmoniserad varubeskrivning och kodifiering (konvention upprättad i Bryssel den 14 juni 1983).
d) Förordningen står i strid med en väsentlig formföreskrift då den inte är motiverad.
e) Slutligen har kommissionen genom att anta denna förordning gjort sig skyldig till maktmissbruk.
De bakomliggande reglerna
7 Den klassificering av varor som sker vid tillämpningen av den Gemensamma tulltaxan och för gemenskapens statistik omfattar det som kallas den "kombinerade nomenklaturen", vilken har införts genom nämnda förordning nr 2658/87. Denna text har ofta ändrats och det är just en av dessa ändringar som är föremål för talan i målet.
8 Parterna är överens om att tvisten rör kapitel 23 i den kombinerade nomenklaturen angående "Återstoder och avfall från livsmedelsindustrin; beredda fodermedel". De KN-nummer som berörs är de följande:
"23 03 Återstoder från stärkelseframställning och liknande återstoder, betmassa, bagass och annat avfall från sockerframställning, drav, drank och annat avfall från bryggerier eller brännerier, även i form av pelletar:
2303 10 - Återstoder från stärkelseframställning och liknande återstoder:
- - Återstoder från framställning av majsstärkelse (med undantag av koncentrerat majsstöpvatten):
2303 10 11 - - - Med ett proteininnehåll beräknat på torrsubstansen av mer än 40 viktprocent
2303 10 19 - - - Med ett proteininnehåll beräknat på torrsubstansen av högst 40 viktprocent
23 09
Beredningar av sådana slag som används vid utfodring av djur." [Översättarens anmärkning: vid översättningen har ingen svensk version funnits att tillgå. Översättningen har grundats på texten i kommissionens förordning nr 2448/95 av den 10 oktober 1995 om tulltaxe- och statistiknomenklaturen och om Gemensamma tulltaxan.]
9 Undernummer 2303 10 11 och 2303 10 19 (vilka, som har framgått ovan, endast skiljer sig från varandra genom de proportioner proteiner som de produkter de berör innehåller) hade tidigare varit föremål för en kompletterande anmärkning enligt vilken båda endast omfattar
"återstoder från framställningen av majsstärkelse, medan blandningar av sådana återstoder med produkter som erhållits från andra växter eller produkter av majs som har framställts på annat sätt än genom den våta metoden är undantagna".[Vid översättningen har den svenska versionen inte funnits att tillgå. Översättningen har därför grundats på texten i ovannämnda förordning nr 2448/95.]
10 Den första ändring som gjorts av denna kompletterande anmärkning har skett genom kommissionens förordning (EEG) nr 3492/91 av den 29 november 1991(4). Sedan dess lyder texten som följer (ändringarna anges i kursiv stil):
"Nr 2303 10 11 och 2303 10 19 omfattar endast återstoder från framställningen av majsstärkelse medan blandningar av sådana återstoder med produkter som erhållits från andra växter eller produkter av majs som har framställts på annat sätt än genom den våta metoden är undantagna. Varor enligt dessa nummer kan emellertid innehålla återstoder från extraktion av majsgroddolja med den våta metoden.
Dessa varors stärkelsehalt får inte överstiga 28 viktprocent beräknat på torrsubstansen, enligt den metod som är intagen i bilaga I, avdelning 1 till kommissionens direktiv 72/199/EEG(5) och deras fetthalt får inte överstiga 4,5 viktprocent beräknat på torrsubstansen, enligt bilaga I, metod A, i kommissionens direktiv 84/4/EEG"(6). [Översättarens anmärkning: vid översättningen har ingen svensk version funnits att tillgå. Översättningen har därför grundats på texten i kommissionens ovannämnda förordning nr 2448/95.]
11 Genom denna andra ändring, vilken är den som nu ifrågasätts, som kommissionen har gjort i den kompletterande anmärkningen har kommissionen till texten från 1991 lagt en viktig precisering, som är formulerad på följande sätt (de nya delarna anges i kursiv stil):
"Kompletterande anmärkning 1 till kapitel 23 i Kombinerade nomenklaturen i bilagan till förordning (EEG) nr 2658/87 skall ersättas med följande kompletterande anmärkning:
'1. Nr 2303 10 19 omfattar endast återstoder från framställningen av majsstärkelse, och inbegriper inte blandningar av sådana återstoder och produkter som erhållits från andra växter eller produkter av majs som har framställts på annat sätt än genom den våta metoden för stärkelseframställning.
Dessa återstoder kan emellertid innehålla återstoder från extraktion av majsgroddolja med den våta metoden, högst 15 viktprocent sållningsavfall från majsblandningar som framställts med den våta metoden samt återstoder av majsstöpvatten som framställts med den våta metoden, såsom återstoder av majsstöpvatten som använts vid framställning av alkohol eller av andra produkter som erhållits från stärkelse.
Dessa varors stärkelsehalt får inte överstiga 28 viktprocent beräknat på torrsubstansen, enligt den metod som är intagen i bilaga I, avdelning 1 till kommissionens direktiv 72/199/EEC, och deras fetthalt får inte överstiga 4,5 viktprocent beräknat på torrsubstansen enligt metod A i bilaga I till kommissionens direktiv 84/4/EEG'."
12 Detta innebär med andra ord att från den 1 juli 1994 skall, enligt den nya kompletterande anmärkning som förordningen innehåller, följande fodermedel läggas till undernummer 2303 10 19 och således klassificeras som återstoder från stärkelseframställning:
a) sållningsavfall från majsblandningar som framställts med den våta metoden, dock endast i en proportion av högst 15 viktprocent av återstoden och
b) återstoder av majsstöpvatten som framställts med den våta metoden, "såsom återstoder av majsstöpvatten som använts vid framställning av alkohol eller av andra produkter som erhållits från stärkelse".
13 Om innehållet i den nya kompletterande anmärkningen är juridiskt riktigt skall "corn gluten feed" klassificeras i undernummer 2303 10 19 i den kombinerade nomenklaturen, medan den, om så inte är fallet, skall klassificeras i KN-nummer 2309, vilket är vad den franska regeringen föreslår.
14 Valet av det ena eller det andra KN-numret har följder i fråga om tullbehandlingen. Den franska regeringens uppfattning innebär att importen av produkten i fråga beläggs med tullar, vilka däremot inte är tillämpliga om produkten omfattas av det KN-nummer som kommissionen har åberopat.
15 Den talan om ogiltigförklaring som den franska regeringen har väckt avser således endast de nya delar som har införts i den kompletterande anmärkningen genom den omtvistade förordningen, det vill säga att sållningsavfall från majsblandningar och återstoder av majsstöpvatten har tillagts, båda enligt den ordalydelse som återgetts ovan. Den formulering som den kompletterande anmärkningen på sin tid fått genom den ovan nämnda förordning nr 3492/91(7) är således inte föremål för prövning.
Bristande motivering av förordning nr 1641/94
16 Trots att det inte i första hand har framställts som något avgörande skäl för att rättsakten skulle vara ogiltig, måste argumentet att den ifrågasatta förordningen inte är motiverad prövas före de andra argumenten, såsom är fallet med varje påstående om att en normativ rättsakt står i strid med väsentliga formföreskrifter.
17 Skyldigheten att motivera de gemenskapsakter som är av normativ karaktär anges redan i fördraget, och bristande uppfyllelse av denna skyldighet innebär obestridligen att väsentliga formföreskrifter för utarbetandet av rättsakter har åsidosatts. I artikel 190 i EG-fördraget föreskrivs nämligen att "förordningar, direktiv och beslut som antas ... av rådet eller av kommissionen skall vara motiverade och hänvisa till de förslag eller yttranden som skall inhämtas enligt detta fördrag".
18 Denna skyldighet, vilken är väletablerad inom gemenskapsrätten, har fått ny betydelse och vikt efter det att fördraget om Europeiska unionen(8) har trätt i kraft. I förklaring nr 17 som bifogats fördragets slutakt, förklaras att "insyn i beslutsprocessen stärker institutionernas demokratiska karaktär och allmänhetens förtroende för förvaltningen".
19 För att medborgarna skall kunna uppfatta den insyn som måste råda vid antagandet av gemenskapens normativa rättsakter, krävs det uppenbarligen att dessa är motiverade på ett tillräckligt sätt och med all den klarhet som behövs, samt att inte någon viktig omständighet som förekommit vid lagstiftningsförfarandet har utelämnats vid sammanställningen av motiven.
20 Den ifrågasatta förordningen är uppenbarligen motiverad, eftersom dess ingress innehåller en serie skäl som förklarar varför den har antagits. Ingressen innehåller nämligen följande förklaringar:
"För att säkerställa en enhetlig tillämpning av Kombinerade nomenklaturen är det nödvändigt att anta bestämmelser för klassificering av återstoder från stärkelseframställning.
KN-nummer 2303 10 19 omfattar endast återstoder från framställningen av majsstärkelse, och inbegriper inte blandningar av sådana återstoder och produkter som erhållits från andra växter eller produkter av majs som har framställts på annat sätt än genom den våta metoden för stärkelseframställning.
Dessa återstoder kan emellertid innehålla återstoder från extraktion av majsgroddolja med den våta metoden, högst 15 viktprocent sållningsavfall från majsblandningar som framställts med den våta metoden samt återstoder av majsstöpvatten som framställts med den våta metoden, såsom återstoder av majsstöpvatten som använts vid framställning av alkohol eller av andra produkter som erhållits från stärkelse.
Återstoder från framställningen av majsstärkelse med den våta metoden har en stärkelsehalt som inte överstiger 28 viktprocent beräknat på torrsubstansen, enligt den metod som är intagen i bilaga I, avdelning 1 till kommissionens direktiv 72/199/EEG, ändrat genom direktiv 93/28/EEG, och en fetthalt som inte överstiger 4,5 viktprocent beräknat på torrsubstansen enligt metod A i bilaga I till kommissionens direktiv 84/4/EEG.
Räckvidden för det berörda undernumret bör preciseras närmare genom att kompletterande anmärkning 1 till kapitel 23 ersätts med anmärkningen i artikel 1 i den här förordningen.
Tullkodexkommittén - sektionen för tulltaxe- och statistiknomenklatur har inte avgett något yttrande inom den frist som fastställts av dess ordförande."
21 Det framgår emellertid att denna ingress i realiteten endast innehåller bokstavliga upprepningar av den text som angetts i föregående bestämmelser och tillkännagivanden av vad som föreskrivs i själva förordningen. Med undantag för hänvisningen till att "tullkodexkommittén" inte har avgett något yttrande (ett betydelsefullt utelämnande som jag kommer att analysera längre fram)(9), anges det inte något som helst skäl för att anta en ny formulering av den kompletterande anmärkningen.
22 Om skyldigheten att "motivera" en rättsakt innebär att en gemenskapsinstitution inte kan anta denna utan att dessförinnan ha angett de verkliga skäl som har föranlett den att göra detta, är förordningen inte motiverad. Med andra ord framgår det då inte vilka de verkliga motiven för rättsakten är.
23 Detta utelämnande av skälen framgår klart av de detaljuppgifter som den franska regeringen har lämnat i sin ansökan angående de vedermödor som präglat förhandlingarna mellan kommissionen och Förenta staterna samt angående de kompromisser som kommissionen accepterat vid slutet av förhandlingarna. Dessa detaljer kan man för övrigt också sluta sig till av andra senare normativa texter, i vilka kommissionen paradoxalt nog har tillkännagett de verkliga motiv som hade föranlett den att ändra texten i den kompletterande anmärkningen.
24 Av de argument som kommissionen har framfört a posteriori i sitt svaromål angående nödvändigheten att utfärda förordningen för att undvika en handelskonflikt med Förenta staterna, framgår således de verkliga skäl som legat bakom förordningen, vilka inte förekommer i ingressen till förordningen.
25 Den intressekonflikt som förelåg mellan de båda parterna i dessa förhandlingar har förstärkts genom åren. En första skrivelse angående en överenskommelse, vilken undertecknats i Genève den 15 oktober 1991 av företrädarna för den amerikanska regeringen och företrädarna för Europeiska gemenskapernas kommission(10), ledde till den ovan angivna ändringen av den kompletterande anmärkningen. Till följd av denna ändring hänfördes, genom ovannämnda förordning nr 3492/91, till undernummer 2303 10 19 återstoder från extraktion av majsgroddolja med den våta metoden(11).
26 Enligt det officiella svar som kommissionen avgav i skrivelse av den 16 juli 1993 till Frankrikes minister för jordbruk och fiske(12) har förhandlingarna sedan fortsatt och lett till följande resultat:
"Ett avtal om klargörande av det medgivande som lämnats inom GATT angående återstoder från extraktion av gluten av majs som används som fodermedel (corn gluten feed) har slutits mellan kommissionen och den amerikanska förvaltningen under november månad förra året. Texten för detta avtal har bifogats utbytet av skrivelser daterade den 23 november och den 4 december 1992 mellan ambassadör Hills och vice ordföranden Andriessen. ... Godkännandet av avtalet måste åtföljas av nödvändiga anpassningar av gemenskapens tullagstiftning enligt de förfaranden som föreskrivs i ämnet." [Vid översättningen har ingen svensk version funnits att tillgå.]
27 Det är således uppenbart att kommissionen när den antog förordningen endast har verkställt ett "avtal" eller en överenskommelse som den dessförinnan hade slutit med ett tredje land men att den har underlåtit att i ingressen till förordningen nämna denna omständighet, vilken varit av avgörande betydelse för själva uppkomsten av denna normativa rättsakt.
28 Det var inte förrän några månader senare som kommissionen, i ingressen till förordning (EG) nr 2019/94 av den 2 augusti 1994 om import av restprodukter från tillverkningen av majsstärkelse från Förenta staterna(13), förklarade varför den nya förordningen hade antagits.
"Europeiska gemenskapen och Förenta staterna har inom ramen för GATT kommit överens om att förtydliga tulldefinitionen av restprodukter från tillverkningen av majsstärkelse".
29 Sammanfattningsvis är det uppenbart att den omtvistade förordningen i sak avser ett "avtal" som kommissionen har slutit med ett tredje land om tullklassificeringen av en viss produkt. Denna materiella grund framgår emellertid inte av ingressen till förordningen, i vars "redogörelse för motiven" inte bara denna avgörande omständighet har utelämnats, utan det inte heller förklaras för dem till vilka förordningen är riktad vilka verkliga sakskäl som har varit avgörande för ändringen av den kompletterande anmärkningen.
30 Mot denna bakgrund har avsaknaden av en ordentlig redogörelse för motiven för förordningen en dubbel karaktär:
a) avsaknaden av motiv följer av den omständigheten att de skäl som angetts i ingressen till förordningen i själva verket endast är en repetition av innehållet i de regler som instiftas genom förordningen och inte ger någon ytterligare omständighet som underlättar förståelsen av förordningen;
b) denna brist är desto allvarligare eftersom ingressen inte innehåller den minsta hänvisning till de sakliga omständigheter som motiverar antagandet av förordningen och således döljer för adressaterna såväl att förordningen har sitt ursprung i en konvention, som dess syfte och de olika leden i utvecklingen av gemenskapens vilja, i vilken ett tredje land medverkat på ett avgörande sätt.
31 Detta första formfel måste enligt min mening leda till att den berörda rättsakten ogiltigförklaras. Enligt de villkor som har uppställts i rättspraxis från domstolen skall den motivering som föreskrivs i artikel 190 i fördraget anpassas till karaktären hos rättsakten i fråga och på ett klart och otvetydigt sätt visa hur institutionen i fråga har resonerat(14). I detta fall har så inte skett, eftersom den synbara motiveringen av förordningen inte berör det som skall göras offentligt genom motiveringen: Det rör sig således inte om ett enkelt misstag eller en oavsiktlig ofullständighet, som på grund av att den endast är av mindre betydelse inte i sig skulle vara tillräcklig för att föranleda en så pass allvarlig rättslig följd som att rättsakten ogiltigförklaras.
32 Man kan helt klart inte kräva att det i redogörelsen för motiven för en rättsakt skall anges de olika faktiska och rättsliga omständigheter, vilka ibland kan vara både mångfaldiga och sammansatta, som ligger bakom rättsakten, när denna systematiskt ingår i ett större sammanhang. Det är å andra sidan logiskt att redogörelsen för motiven för en normativ rättsakt åtminstone innehåller den omständighet som varit allra viktigast bland dem som verkligen haft betydelse för rättsaktens tillkomst. I detta fall är det emellertid just den avgörande omständigheten som har utelämnats, vilket innebär ett brott mot de minimikrav på insyn som måste råda under hela förfarandet för utarbetande och offentliggörande av gemenskapens normativa rättsakter.
33 Då avsaknaden av motivering av förordningen i fråga utgör ett "åsidosättande av väsentliga formföreskrifter" i den mening som avses i artikel 173 i fördraget och således kan ligga till grund för en talan om ogiltigförklaring, står det klart att den kan leda till ogiltighet. Domstolen skall således i enlighet med artikel 174 i fördraget förklara den angripna förordningen "ogiltig".
Kommissionens behörighet att anta förordningen
34 Om kommissionen i förordningen hade inskränkt sig till att förtydliga eller tolka ett visst KN-nummer eller undernummer skulle någon invändning inte kunna riktas mot den, eftersom den enligt artikel 9.1 a i ovannämnda förordning nr 2658/87 är behörig att göra detta.
35 I denna bestämmelse ges nämligen kommissionen behörighet att i enlighet med det förfarande som föreskrivs i artikel 10 vidta tillämpningsåtgärder för den kombinerade nomenklaturen, särskilt vad gäller "klassificeringen av varor" (första strecksatsen) och "förklarande anmärkningar" (andra strecksatsen).
36 Om den angripna förordningen däremot innehåller en ändring av den kombinerade nomenklaturen som sådan, kan kommissionen inte använda metoden med "förklarande anmärkningar" för detta ändamål (och för övrigt inte heller utfärda förordningar om klassificering), eftersom de förklarande anmärkningarna och tillämpningsåtgärderna i allmänhet har som enda syfte att precisera innehållet i KN-numren och undernumren i den gemensamma tulltaxan utan att innebära någon ändring av texten(15).
37 Behörigheten att fastställa (och således att ändra) den gemensamma tulltaxenomenklaturen ankommer i princip på rådet, vilket domstolen har förklarat i den dom som den meddelat den 27 september 1988 i målet kommissionen mot rådet(16). I domen har domstolen angett följande:
"... Det kan i vilket fall som helst konstateras att det är nödvändigt att fastställa en tullnomenklatur för att kunna tillämpa tullarna. Det vore nämligen omöjligt att hänföra varor till bestämda KN-nummer om det inte fanns ett system för att klassificera dem. Av detta följer att, i brist på uttrycklig föreskrift i fördraget, den behörighet att genomföra ändringar i taxan som rådet har getts nödvändigtvis förutsätter att rådet också har behörighet att fastställa och ändra den nomenklatur som avser tillämpningen av den gemensamma tulltaxan.
Av detta konstaterande följer att rådet vad gäller taxan har en allmän behörighet, vilken som sådan grundas på såväl artikel 28 som på artikel 113 i fördraget, i den mån denna behörighet är oberoende av frågan om ändringen av tullarna inom den gemensamma tulltaxan har genomförts självständigt (artikel 28) eller inom ramen för tull- och handelsavtal eller andra åtgärder inom den gemensamma handelspolitiken (artikel 113)."
38 Även om kommissionen på eget initiativ kan delta i tillämpningen och tolkningen av den kombinerade nomenklaturen (förutsatt att den följer vissa processuella villkor)(17) och den för detta ändamål kan stödja sig på förordningar om klassificering eller förklarande anmärkningar, förblir den funktion som kommissionen har i detta avseende inte desto mindre underställd de gränser som domstolen redan vid flera tillfällen tidigare har uttalat sig om.
39 I domstolens domar av den 18 september 1990 i målet Visman Nederland(18) och av den 13 december 1994 i målet GoldStar Europe(19) har domstolen förklarat att den behörighet som rådet har anförtrott kommissionen, i samarbete med tullexperter från medlemsstaterna, innehåller ett stort utrymme för skönsmässig bedömning. Detta ger kommissionen möjlighet att precisera innehållet i de KN-nummer som skall beaktas vid klassificeringen av en viss vara, med det enda förbehållet att de bestämmelser som kommissionen antar inte får innebära att texten i taxan ändras.
40 Detta innebär ändå inte att domstolen har bortsett ifrån den behörighet i övrigt som kommissionen anförtros i artikel 9 i förordning nr 2658/87, enligt vilken kommissionen, med vissa inskränkningar och begränsningar(20), kan delta i lagstiftningsförfarandet vid ändring av nomenklaturen.
41 Denna normativa behörighet skall emellertid inte förväxlas med den behörighet som föreskrivs i artikel 9.1 a och som endast avser "tillämpning". Den behörigheten, vilken är den som kommissionen har grundat sig på i detta fall, innebär inte att kommissionen kan ändra eller förvanska texten i nomenklaturen, varken direkt eller indirekt.
42 Som jag kommer att få tillfälle att redogöra för längre fram, har kommissionen, då den i förordningen ändrar den kompletterande anmärkningen angående undernummer 2303 10 19, inte inskränkt sig till att förtydliga en redan föreliggande definition utan att ändra dess huvuddrag. Om så hade varit fallet skulle dess behörighet inte ha kunnat ifrågasättas. Tvärtom har kommissionen med en tolkningsåtgärd som täckmantel i själva verket ändrat den kombinerade nomenklaturen och därmed även den gemensamma tulltaxan och samtidigt också den tull som avser en viss produkt.
43 Genom att förfara på detta sätt har kommissionen överskridit sin behörighet, vilket kan föranleda att själva förordningen ogiltigförklaras, eftersom den behörighet att precisera innebörden av ett KN-nummer eller undernummer som rådet gett kommissionen inte innebär att denna kan ändra dessa. För att komma till denna slutsats måste det rent logiskt först visas i vilken utsträckning förordningen har inneburit att innehållet i undernumret i fråga har ändrats.
Den ändring av KN-numret för en viss vara som sker i förordningen
44 Det "tekniska förtydligandet" av ett undernummer måste begränsas till att förtydliga det som är underförstått i beskrivningen eller tolka denna enligt de metoder för tolkning av text som följer av den tillämpade logiken. För detta ändamål måste kommissionen vända sig till nomenklaturkommittén, vilken skall avge ett yttrande angående de problem som kan uppkomma.
45 Den franska regeringen har i sin ansökan på ett mycket noggrant sätt beskrivit de olika leden i framställningen av stärkelse av rå majs med den våta metoden. I sitt svaromål (första stycket i delen "fakta") har kommissionen inte anfört någon invändning mot denna beskrivning.
46 Även om frågan i högsta grad är teknisk, är det för att lösa tvisten nödvändigt att analysera framställningsprocessen. Det är nämligen endast med utgångspunkt i denna analys som det är möjligt att avgöra om den nyhet som har införts i den förklarande anmärkningen till undernummer 2310 10 19 står i överensstämmelse med den gällande tullklassificeringen eller ej.
47 De på varandra följande leden i framställningsprocessen har parterna beskrivit på ett samstämmigt sätt. De kan sammanfattas på följande sätt:
a) Vid ankomsten till fabriken torrengörs majs i lös vikt genom en sållning avsedd att ta bort skadade korn, orenheter och damm.
b) När majskornen har rengjorts på detta sätt läggs de därefter i blöt i stora kar med vatten med en temperatur av 50_C, till vilket tillsätts sulfatdioxid till en proportion av 0,1 till 0,2 procent. Efter denna stöpning förlorar majsen stärkelse medan stöpvattnet tillförs lösliga ämnen såsom mineraler och proteiner. En ytterligare åtgärd för att förånga det koncentrerade stöpvattnet medför att näringsämnena återvinns.
c) Efter stöpningen krossas majsen grovt för att avskilja groddarna och ur dem utvinna majsolja genom en mekanisk pressning, efter vilken återstoderna av groddarna formas till foderkakor.
d) Efter den föregående åtgärden avskiljs kornen, som befriats från groddar, från sitt skal och andra delar som innehåller cellulosa.
48 "Corn gluten feed" består av de sistnämnda underprodukterna, som tillsatts stöpvatten som inte varit föremål för åtgärden att förångas [under b)] samt en mindre andel foderkakor av groddar.
49 Den produkt som framställs vid rengöringen, stöpningen och avskiljandet av groddar och majskornens fiberdelar är en uppslamning som är rik på gluten och stärkelse. Genom centrifugering återvinner man dels gluten, av vilken det proteinrika "corn gluten meal" (det består till ungefär 60 procent av protein och hör till undernummer 2303 10 11) framställs, dels stärkelse i praktiskt taget rent tillstånd.
50 Den stärkelse som erhållits vid slutet av denna framställningsprocess kan antingen saluföras i pulverform eller användas i en ny bearbetningsprocess för att erhålla alkohol eller andra organiska produkter genom hydrolys, varvid glykos framställs som kan användas för att slutligen framställa etanol.
51 Det vatten som används vid den sistnämnda industriella processen kallas i den förklarande anmärkningen för "stöpvatten" även om den franska regeringen föredrar att kalla det för "bottensats från jäsning". Om detta vatten tillsätts "corn gluten feed" (vilket är den andra förändring som tillåts genom förordningen) ökas produktens energivärde.
52 På samma sätt ökar också tillsättningen av sållningsavfall från majsblandningar energivärdet hos "corn gluten feed" (denna tillsats, högst 15 viktprocent, är den första förändring som tillåts genom den förklarande anmärkningen).
53 Kan en produkt vilken tillsätts dessa beståndsdelar vid slutet av den framställningsprocess som jag just har beskrivit anses vara "återstoder från framställning av majsstärkelse" i den mening som avses i undernummer 2303 10?
54 Det framgår av de handlingar som den franska regeringen har inkommit med i målet och närmare bestämt av protokollet från det 179:e mötet med nomenklaturkommittén, vilket ägde rum den 20, 21 och 22 januari 1992(21), att denna kommitté då hade beslutat att lämna ett negativt svar. Nomenklaturkommittén är ett specialorgan som i förordning nr 2658/87 anförtros den enhetliga tillämpningen av den kombinerade nomenklaturen. Enligt kommittén hör "corn gluten feed" (som den franska regeringen har hävdat) till KN-nummer 2309 och inte till KN-nummer 2303 (som kommissionen har hävdat).
55 Kommittén anser nämligen att en produkt som består av ungefär en tredjedel återstoder från framställning av majsstärkelse, ungefär en tredjedel återstoder från extraktion av majsgroddolja med den våta metoden och ungefär en tredjedel lösningar av stöpvatten från etanolframställning inte på något sätt kan hänföras till KN-nummer 2303.
56 Enligt kommittén erhålls denna sista tredjedel genom en teknisk process som är helt annorlunda och således främmande för den egentliga framställningen av majsstärkelse. Det rör sig om en produkt som härleds från framställning av alkohol av säd.
57 Det är av detta skäl som "corn gluten feed" måste hänföras till KN-nummer 2309, eftersom den företer en specifik sammansättning av fetter och proteiner avsedd som foder åt vissa särskilda djurarter.
58 Detta yttrande är det enda som nomenklaturkommittén har kommit att avge, då den, efter att av sin ordförande ha anmodats att göra detta, inte lyckades avge ytterligare ett inom den frist som den hade tilldelats(22). Det kan inte bortses från dess värde som teknisk bedömning av ett organ sammansatt av specialister på området.
59 Oberoende av nomenklaturkommitténs yttrande anser jag att den franska regeringen har rätt när den, i överensstämmelse med det ovan analyserade yttrandet, hävdar att en produkt bestående av återstoder från framställning av majsstärkelse, sållningsavfall från majsblandningar och biprodukter från framställning av alkohol genom jäsning av glykos (även om denna glykos i sin tur kommer från majsstöpvatten) inte kan hänföras till KN-nummer 2303, utan i stället måste klassificeras under KN-nummer 2309, vilket avser beredningar av sådana slag som används för utfodring av djur, åtminstone så länge inte det ena eller det andra KN-numret har ändrats.
60 Denna slutsats grundas på två slag av överväganden, av vilka det första gäller sållningsavfall från majsblandningar och det andra tillsatsen av biprodukter från framställning av alkohol.
61 I fråga om tillsatsen av majsrester som återstår efter sållningen, är det nödvändigt att avgöra vad dessa rester verkligen består av. Domstolen har vid upprepade tillfällen förklarat vad som skall förstås med "återstoder" i fråga om tullklassificering, och gör skillnad på "återstoder" och "avfall"(23).
62 Det är på det sättet som domstolen i den dom som den meddelat den 22 september 1988 i målet Cargilly(24) förklarat att "som domstolen har slagit fast i domen av den 11 mars 1982 (Fancon, 129/81, Rec. s. 967) framgår det av själva formuleringen av KN-nummer 2304 att begreppet 'återstoder' inte skall förväxlas med begreppet 'avfall'. Av detta följer att det nämnda KN-numret inte täcker alla de produkter som återstår efter extraktion av en vegetabilisk olja. Tvärtom måste det vara fråga om produkter som uppkommit direkt vid extraktionen av olja och inte om produkter som redan fanns i den ursprungliga produkten och som inte har genomgått någon bearbetning vid extraktionen av oljan."
63 Ställd mot dessa argument har kommissionen sett sig tvungen att i sin duplik(25) erkänna att den majskross som återstår efter sållningen inte kan anses som "återstoder från extraktion av stärkelse" i strikt mening. Den anser inte desto mindre att inledningsfrasen för undernummer 2303 10 gör det möjligt att anse att "framställning av majsstärkelse" är en verksamhet som omfattar mer än bara "extraktion av stärkelse" ur majs, så att det inte finns någon anledning att likställa "återstoder" från denna industri med dem som kommer från "extraktion av stärkelse". Kommissionen anser således att det endast är de sistnämnda som omfattas av rättsfallet Cargill.
64 Jag tror inte att denna tolkning håller vid en analys. Enligt min uppfattning utgörs återstoderna från framställning av majsstärkelse(26) av just de återstoder som uppkommer vid extraktion av stärkelse ur majs. Under dessa omständigheter innebär den rättspraxis som jag har hänvisat till ovan att de delar eller rester av majs som redan finns i den ursprungliga produkten och som återstår efter sållningen utan att ha undergått någon förändring inte skulle kunna klassificeras som "återstoder". Det är av det skälet som den nya formulering av den förklarande anmärkningen som har införts genom förordningen innebär en ändring av nomenklaturen, genom att det i denna tillåts att delar som i verkligheten är "avfall" från sållningen av majs blandas in såsom "återstoder" (och detta i betydande proportioner, vilket jag kommer att redovisa nedan).
65 Det är säkerligen oundvikligt att en viss minimal procentandel orenheter blandas in samtidigt med de egentliga återstoderna. I den dom som domstolen den 16 december 1992 har meddelat i målet Krohn,(27) vilket avsåg en talan som motsvarade den som förs i detta mål och vilket avsåg att skapa klarhet i om produkter som härletts vid extraktion av majsolja skulle klassificeras i undernummer 2304 B i den gemensamma tulltaxan när de, förutom återstoder av majskorn i egentlig mening, innehöll andra delar av majsplantan eller annan spannmål, har domstolen slagit fast att en sådan klassificering endast var tillåten om "... de från majskornen avvikande delarna endast förekom i små kvantiteter och det fastställs att det, under normala förhållanden i fråga om produktion, bearbetning, omlastning, transport och lagring, är tekniskt omöjligt att förhindra att de tillkommer utan att detta ger upphov till kostnader som inte står i proportion till återstodernas marknadsvärde".
66 Det är uppenbart att de gränser för den tillåtna variation, med en rimlig tolkning såsom den som domstolen har gjort i målet Krohn, kraftigt har överskridits i den ifrågasatta förordningen, i det att förordningen innebär att förekomsten av upp till 15 viktprocent "sållningsavfall" av majs (vilket som framgått ovan inte är återstoder av majs, utan avfall) godtas.
67 Den förvrängning av nomenklaturen som sker genom förordningen framgår kanske ännu klarare av att den innebär att vissa produkter som härletts vid alkoholproduktion av stöpvatten som använts vid extraktion av stärkelse anses utgöra "återstoder från framställningen av majsstärkelse".
68 I själva texten till undernummer 2303 10 är "koncentrerat majsstöpvatten" undantaget. Detta undernummer omfattar, som jag tidigare både har nämnt och upprepat, "återstoder från framställning av majsstärkelse (med undantag av koncentrerat stöpvatten)". Under dessa omständigheter kan återstoder av stöpvatten som erhållits under en senare bearbetningsprocess, som inte ingår i extraktionsprocessen, ännu mindre klassificeras i detta undernummer.
69 Det skall påpekas att processen för framställning av alkohol (eller andra produkter) av majs är annorlunda och artskild i förhållande till processen för extraktion av majsstärkelse. Den omständigheten att de industriella enheterna för framställning av alkohol och stärkelse är mer eller mindre integrerade i vissa länder (såsom förefaller vara fallet i Förenta staterna), utgör inte ett tillräckligt skäl för att som "återstoder från stärkelseframställning" anse ämnen som, sedan de en gång använts för framställningen av etanol, uppenbarligen är återstoder från framställningen av alkohol (eller andra härledda produkter).
70 Dessa överväganden är enligt min uppfattning tillräckliga för att visa att förordningen inneburit att den kombinerade nomenklaturen har ändrats genom den förvrängning som gjort det möjligt att, i undernummer 2303 10, klassificera produkter som utgör beredningar som avsedda för utfodring av djur.
71 Av tvisten mellan den franska regeringen och kommissionen angående tillförlitligheten i tekniken för analys, kontroll och bevisning rörande sammansättningen av "corn gluten feed" har inte framkommit tillräckligt för att en definitiv slutsats skall kunna dras angående påståendet att det är omöjligt att kontrollera om de gränser som ställts upp i den kompletterande anmärkningen har upprätthållits eller inte. Denna fråga är för övrigt helt utan relevans, eftersom de fel som den franska regeringen anfört som skäl för ogiltighet inverkar på själva innehållet i denna kompletterande anmärkning.
verträdelse av den internationella konventionen om systemet för harmoniserad varubeskrivning och kodifiering
72 Den franska regeringen har hävdat att kommissionen genom att anta förordningen har åsidosatt de skyldigheter som gemenskapen har åtagit sig inom ramen för den internationella konventionen om systemet för harmoniserad varubeskrivning och kodifiering, som antagits i Bryssel den 14 juni 1983 och som godkänts för gemenskapen genom rådets beslut 87/369/EEG av den 7 april 1987(28).
73 Kommissionen skulle närmare bestämt inte ha respekterat de skyldigheter som gemenskapen har enligt artikel 3.1 a ii i konventionen enligt vilken "varje fördragsslutande part ... förbinder sig sålunda med avseende på sin tulltariffnomenklatur och sina statistiska nomenklaturer ... att tillämpa de allmänna reglerna för tolkningen av Harmoniserade systemet och alla anmärkningar till avdelningar, kapitel och undernummer samt att inte ändra omfattningen av avdelningar, kapitel, nummer eller undernummer i Harmoniserade systemet".
74 Parterna i tvisten är överens om att bedömningen av denna grund för talan om ogiltigförklaring logiskt sett beror på hur domstolen ställer sig till de nya element som införts i den kompletterande anmärkningen genom den omtvistade förordningen. Kommissionen har, samtidigt som den har bestritt det antagande som den franska regeringen har gjort (det vill säga att den bestrider att förordningen innehåller någon som helst ändring av den kombinerade nomenklaturen), förkastat den slutsats som denna dragit.
75 För egen del instämmer jag i att den bedömning som domstolen skall göra angående denna grund med nödvändighet beror på hur domstolen dessförinnan ställer sig till innehållet i den kompletterande anmärkningen och jag delar den franska regeringens uppfattning. Om, som jag tror, den kombinerade nomenklaturen har ändrats genom anmärkningens nya text, och detta i det fördolda, har kommissionen brutit mot det åtagande som den har gjort genom att skriva under konventionen i Bryssel den 14 juni 1983 att följa det harmoniserade systemet och att avhålla sig från varje ensidig åtgärd.
Angående maktmissbruk
76 En institution eller myndighet i allmänhet gör sig skyldig till maktmissbruk när den använder den behörighet som den anförtrotts för något annat ändamål än det för vilket behörigheten anförtrotts myndigheten i behörighetshandlingen. I detta fall skulle kommissionen ha gjort sig skyldig till detta om den, när den formulerade om den kompletterande anmärkningen, hade utövat sin behörighet att utfärda regler för ett annat ändamål (också om det är ett legitimt ändamål) än det som teoretiskt sett ligger till grund för behörigheten.
77 Det skulle således vara fråga om maktmissbruk om den kombinerade nomenklaturen, under föregivande av att det var fråga om en tolkningsåtgärd, skulle ändras i det fördolda och om normgivningsprocessen hade använts för att kringgå eller försvåra medverkan från andra organ eller gemenskapsinstitutioner.
78 Det är uppenbarligen svårare att avgöra om rekvisiten för ogiltighet på denna grund är uppfyllda i fråga om normativa rättsakter än när det rör sig om enkla förvaltningsbeslut eller verkställighetsbeslut. Ingenting hindrar emellertid att innehavaren av en normativ behörighet (i detta fall kommissionen) gör sig skyldig till maktmissbruk, i synnerhet om den behörighet som den har givits av ett annat organ (rådet) har anförtrotts den för att för att fylla ut och tolka vissa bestämmelser som det sistnämnda organet har antagit. När denna behörighet används för att uppnå mål (också om dessa är legitima) som innebär att de mål som skall ligga till grund för antagandet av regeltexten kringgås, föreligger det maktmissbruk.
79 Två faktiska omständigheter gör mig övertygad om att kommissionen har handlat på ett sätt som innebär maktmissbruk, även om jag medger att kommissionens yttersta syfte har varit att undvika en handelskonflikt med Förenta staterna. Som den franska regeringen klarsynt har påpekat, finns det inget som hindrar att kommissionen skulle ha kunnat genomföra detta syfte genom att klassificera "corn gluten feed" på ett korrekt sätt (i KN-nummer 2309). Denna klassificering skulle sedan ha kunnat bli föremål för ett tullmedgivande som rådet skulle ha kunnat meddela med stöd av artikel 113 i fördraget och som skulle ha möjliggjort att tillämpa en nolltaxa för denna produkt.
80 Den första faktiska omständighet som ger anledning till invändningar är det sätt på vilket nomenklaturkommitténs yttrande i praktiken har kringgåtts. Enligt förordning nr 2658/87 är detta tekniska organs föregående medverkan obligatorisk på detta område, oavsett om det rör sig om förordningar för klassificering eller för kompletterande anmärkningar. Som jag redan nämnt ovan har detta yttrande aldrig kunnat avges.
81 I det förslag till avgörande som generaladvokat Jacobs har föredragit den 21 september 1994 i målet GoldStar Europe(29) har denne konstaterat att det inte finns någon uttrycklig regel om de allmänna rättsliga verkningarna av att nomenklaturkommittén inte har yttrat sig. Denna brist, som är uppenbar i artikel 10.2 i förordning nr 2658/87, står i kontrast med texten i den föregående förordningen nr 97/69, i vilken möjligheten att kommittén inte yttrar sig uttryckligen förutsetts.
82 När kommittén hade underlåtit att avge yttrande inom den frist som fastställts av dess ordförande hindrade denna frånvaro av yttrande, enligt generaladvokat Jacobs, inte kommissionen från att sätta klassificeringen i kraft. Han tillade att "det i det aktuella fallet inte hade hävdats att den frist som fastställts av den företrädare för kommissionen som var ordförande för kommittén hade varit extremt kort eller att någon annan oriktighet hade förekommit i förfarandet inför kommittén".
83 I den dom som den har meddelat den 13 december 1994 i samma mål förefaller domstolen instämma i denna uppfattning, då den i punkt 18 förklarar att "då tullsamarbetsrådet inte tolkat nomenklaturen, har gemenskapslagstiftaren behörighet att, i förordningar och under kontroll av domstolen, tolka nomenklaturen såsom den skall tillämpas av gemenskapen".
84 Det framgår inte desto mindre av de upplysningar som kommissionen(30) har inkommit med att den frist som fastställts för nomenklaturkommittén måste ha varit extremt kort, eftersom dess ordförande (som är kommissionens företrädare i kommittén) hade underställt den förslaget till förordning under mötet den 23 och 24 juni 1994 för att den skulle avge sitt obligatoriska yttrande, men att samma förordning hade antagits av kommissionen redan den 6 juli 1994 och publicerats i Europeiska gemenskapernas officiella tidning följande dag med retroaktiv verkan från den 1 juli 1994.
85 Kommissionen har förklarat denna skyndsamhet med att förordningen om uppskov med tull på vissa återstoder från stärkelseframställning löpte ut den 30 juni 1994. Denna förklaring är oacceptabel, eftersom den avser ett problem som förelegat i flera månader eller år tidigare. Allt tyder på att kommissionen har velat ställa kommittén inför en situation i vilken det skulle vara svårt, om inte omöjligt, för den att avge sitt yttrande.
86 Ännu mer kännetecknande är att kommissionen inte har avvaktat rådets medverkan för att genomföra det åtagande som den hade gjort i förhållande till Förenta staterna. Detta är den andra och den viktigaste omständighet som ligger till grund för min uppfattning att kommissionen gjort sig skyldig till maktmissbruk. Sökanden har fäst särskild vikt vid denna andra omständighet i sin förklaring.
87 I det svar som kommissionen lämnat inför Europaparlamentet den 25 mars 1993 angående den fråga som behandlas i detta mål(31) har dess företrädare, Sir Leon Brittan, erkänt att kommissionen hade slutit flera avtal om "corn gluten feed" med Förenta staterna "inom ramen för de förhandlingar som ledde till Blair House-avtalet år 1992". Han tillade att "kommissionen har godkänt dessa avtal under sitt möte den 9 mars och texten har översänts till rådet ..." (min kursivering).
88 I samma offentliga förklaring upprepade han att "kommissionen har antagit tillämpningstexten för avtalet om corn gluten feed av den 9 mars och översänt den till rådet. Saken har prövats av den kommitté som föreskrivs i artikel 113 och av specialkommittén för jordbruk. Avsikten är att akten i början av juni skall överlämnas till nomenklaturkommittén, som är den kommitté som är behörig att besluta om ändringar i tidigare avtal".
89 I rådets protokoll nr 1772 ("jordbruk") från det möte som har hållits i Luxemburg den 20 till och med den 24 juni 1994(32) står det att rådet har inskränkt sig till att "beakta" det föredrag som kommissionens företrädare har hållit angående formerna för "genomförandet av föravtalet inför Blair House-avtalet år 1992 vad avser import av corn gluten feed". Bland de former som planerades, föreskrevs att "kommissionen skall underställa nomenklaturkommittén ett förslag om formuleringen av de berörda KN-numren. Denna kommitté håller möte den 23 juni 1994".
90 I vilket fall som helst står det klart att rådet aldrig, varken i den kommitté som föreskrivs i artikel 113 eller i specialkommittén för jordbruk, och varken i förväg eller i efterhand, har gett uttryck för något samtycke till kommissionens beslut, såsom det fattats, och detta än mindre som detta meddelats utan att nomenklaturkommitténs yttrande hade avgivits. Det står inte heller klart att rådet har antagit eller ratificerat de internationella åtaganden som kommissionen gjort och som ligger till grund för den ifrågasatta förordningen.
91 Allting tyder tvärtom på att det är just för att kringgå bristen på samtycke från rådet som kommissionen har antagit en förordning som skenbart endast är ett enkelt förtydligande, men som i verkligheten går betydligt längre än så och som därför faller utanför syftet med denna kategori av normativa rättsakter, vilka är avsedda att komplettera men inte ändra innehållet i den kombinerade nomenklaturen.
92 Jag anser således att även denna sista grund för ogiltigförklaring skall godtas.
Förslag till avgörande
Följaktligen föreslår jag att domstolen skall
1) bifalla den talan som den franska regeringen har väckt och ogiltigförklara kommissionens förordning (EEG) nr 1641/94 av den 6 juli 1994 om ändring av rådets förordning (EEG) nr 2658/87 av den 23 juli 1987 om tulltaxe- och statistiknomenklaturen och om Gemensamma tulltaxan, samt
2) förplikta kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
(1) - EGT nr L 172, s. 12.
(2) - EGT nr L 256, s. 1.
(3) - Se exempelvis fråga nr 39 som parlamentsledamoten Dury har ställt till kommissionen (H-0794/93) och fråga nr 11 som hon ställt till rådet (H-0793/93) angående "det hemliga avtalet om corn gluten feed som bilagts Blair House-avtalet", frågor som publicerats i Débats du Parlement européen nr 434, s. 193 och 162 i den spanska utgåvan. Se även i samma ämne den muntliga frågan B3-0505/93 som har ställts till kommissionen av parlamentsledamöterna Pasty och Guillaume från gruppen Europeiska demokratiska alliansen, samt den debatt som följt därefter, som publicerats i Débats du Parlement européen nr 431, s. 98 i den spanska utgåvan.
(4) - EGT nr L 328, s. 80.
(5) - EGT nr L 123, s. 6.
(6) - EGT, nr L 15, s. 28.
(7) - Se punkt 5 ovan.
(8) - EGT nr C 191, s. 101.
(9) - Se punkt 84 nedan.
(10) - Ingår som bilaga I punkt 1 i svaromålet.
(11) - Innehållet i denna anmärkning har återgetts i punkt 10.
(12) - Ingår som bilaga III till svaromålet.
(13) - EGT nr L 203, s. 5.
(14) - Dom av den 14 juli 1994, Grekland mot rådet (C-353/92, Rec. s. I-3411, punkt 19).
(15) - Detta är den exakta lydelsen av det andra övervägandet i sammanställningen av motiven för rådets förordning (EEG) nr 97/69 av den 16 januari 1969 om åtgärder som skall vidtas för den enhetliga tillämpningen av nomenklaturen för den gemensamma tulltaxan (EGT nr L 14, s.1).
(16) - C-165/87, Rec. s. 5545.
(17) - Medverkan av tullkodexkommittén är obligatorisk. Denna kommitté består av företrädare för medlemsstaterna och har en företrädare för kommissionen som ordförande.
(18) - C-265/89, Rec. s. I-3411, punkt 13.
(19) - C-401/93, Rec. s. I-5587, punkt 19.
(20) - I artikel 9.2 första strecksatsen förbjuds kommissionen exempelvis att "ändra tullsatserna".
(21) - Bilaga 4 till ansökan.
(22) - Om de omständigheter under vilka yttrandet infordrades, se punkterna 84 och 85 nedan.
(23) - I den franska versionen av den kombinerade nomenklaturen benämnda "residus" respektive "dechets".
(24) - C-268/87, Rec. s. 5151, punkt 11.
(25) - Sjätte stycket.
(26) - I den franska versionen "amidonnerie du maïs".
(27) - C-194/91, Rec. s. I-6661.
(28) - EGT nr L 198, s. 3.
(29) - Nämnd i fotnot 19, Rec. s. I-5589, punkt 16.
(30) - Svaromålet, punkt 33 och följande.
(31) - Débats du Parlement européen nr 3-431/83.
(32) - Ingår som bilaga II till kommissionens duplik.