62022TJ0181_RES
Predmet T-181/22
Pharol, SGPS SA
protiv
Europske komisije
Presuda (šesto vijeće) od 2. listopada 2024.
„Tržišno natjecanje – Zabranjeni sporazumi – Portugalsko i španjolsko tržište telekomunikacija – Klauzula o zabrani tržišnog natjecanja na iberskom tržištu unesena u ugovor kojim Telefónica stječe udjele koje je Portugal Telecom imao u brazilskom operateru mobilne telefonije Vivo – Djelomično poništenje prvotne odluke – Odluka kojom se mijenja iznos novčane kazne – Pravomoćnost – Nedonošenje dodatne obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku – Određivanje vrijednosti prodaja – Izuzeće prodaja usluga za koje stranke nisu u mogućem tržišnom natjecanju”
Sudski postupak – Pravomoćnost – Doseg
(t. 23.-29.)
Tržišno natjecanje – Upravni postupak – Poštovanje prava obrane – Obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku – Djelomično poništenje odluke kojom je izrečena novčana kazna – Donošenje odluke o izmjeni djelomično poništene odluke bez dodatne obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku – Dopuštenost – Pretpostavke – Slanje, u dopisu o činjeničnom stanju, pojašnjenja o novim elementima metode određivanja izmijenjenog iznosa novčane kazne – Dopuštenost – Obveza održavanja novog saslušanja – Nepostojanje
(Uredba Vijeća br. 1/2003, čl. 27. st. 1. t. (c); Uredba Komisije br. 773/2004, čl. 12. st. 1., Obavijest Komisije 2011/C 308/06, t. 111.)
(t. 33.-53.)
Tržišno natjecanje – Novčane kazne – Iznos – Određivanje – Određivanje osnovnog iznosa – Određivanje vrijednosti prodaja – Prodaja ostvarena u izravnoj ili neizravnoj vezi s povredom – Ograničavanje samo na prodaju na koju zabranjeni sporazum stvarno utječe – Nepostojanje – Prodaje ostvarene na tržištu bez, čak i potencijalnog, tržišnog natjecanja između stranaka zabranjenog sporazuma – Isključenje vrijednosti prihoda od prodaje – Ocjena postojanja potencijalnog tržišnog natjecanja – Kriterij – Nepostojanje nepremostivih prepreka – Teret dokazivanja
(čl. 101. UFEU-a; Uredba Vijeća br. 1/2003, čl. 23. st. 2.; Obavijest Komisije 2006/C 210/02, t. 13.)
(t. 69.-73., 79.-87., 98., 100., 102., 113., 126., 132., 137., 156., 169., 177., 191., 201.)
Tržišno natjecanje – Novčane kazne – Iznos – Određivanje – Sudski nadzor – Neograničena nadležnost suda Unije – Doseg – Utvrđivanje iznosa izrečene novčane kazne – Kriteriji za ocjenu
(čl. 101. st. 1. i čl. 261. UFEU-a; Uredba Vijeća br. 1/2003, čl. 23. st. 3. i čl. 31.)
(t. 212.)
Kratak prikaz
Svojom presudom Opći sud odbija tužbu za poništenje koju je podnijelo društvo Pharol, SGPS SA protiv odluke Europske komisije (
1
) o izmjeni odluke kojom je izrečena novčana kazna zbog povrede članka 101. UFEU-a dvama telekomunikacijskim operatorima, među kojima i tužitelju. Time je Opći sud dao pojašnjenja u pogledu metode izračuna osnovnog iznosa novčane kazne potvrđujući Komisijin pristup kojim se u svrhu utvrđivanja vrijednosti prihoda od prodaje isključuju prodaje usluga u odnosu na koje stranke nisu u potencijalnom tržišnom natjecanju. Opći sud također pojašnjava okolnosti u kojima Komisija mora donijeti dodatnu obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku, kao i o pravomoćnosti ranije presude Općeg suda (
2
) kojom je taj sud djelomično poništio prvotnu odluku Komisije (
3
) o istom protutržišnom djelovanju.
U srpnju 2010. društvo Portugal Telecom, SGPS SA (poslije preimenovano u Pharol, SGPS SA) i društvo Telefónica, SA potpisali su sporazum kojim društvo Telefónica stječe udjel koji je društvo Portugal Telecom držao u brazilskom operateru mobilne telefonije, društvu Vivo Participações, SA. U skladu s klauzulom iz tog sporazuma, strane su se obvezale da neće izravno ili neizravno, putem društava kćeri, sudjelovati ili ulagati u projekte iz telekomunikacijskog sektora koji bi mogli biti u tržišnom natjecanju s drugom stranom na iberskom tržištu u razdoblju od konačnog zaključenja transakcije do 31. prosinca 2011. (u daljnjem tekstu: klauzula). Smatrajući da ta klauzula predstavlja sporazum o zabrani tržišnog natjecanja protivan članku 101. UFEU-a, Komisija je 2013. donijela odluku kojom im je izrekla novčanu kaznu.
Ta je odluka djelomično poništena dvjema presudama Općeg suda od 28. lipnja 2016. (
4
) u dijelu u kojem je iznos izrečenih novčanih kazni određen na temelju vrijednosti prihoda od prodaje koju je utvrdila Komisija. Prema mišljenju Općeg suda, Komisija je u svrhu utvrđivanja vrijednosti prihoda od prodaje trebala definirati usluge u pogledu kojih stranke nisu bile u potencijalnom tržišnom natjecanju na iberijskom tržištu, pri čemu je trebala razmotriti elemente koje su strane iznijele u svojim odgovorima na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku kako bi dokazala da između njih ne postoji takvo tržišno natjecanje u pogledu određenih usluga tijekom razdoblja primjene klauzule.
Nakon tih presuda Komisija je donijela novu odluku u kojoj je ponovno izračunala vrijednost prihoda od prodaje i izmijenila iznos novčane kazne izrečene tužitelju. U tom je kontekstu on Općem sudu podnio tužbu za poništenje te odluke.
Ocjena Općeg suda
Kao prvo, tužitelj tvrdi da je Komisija, tumačeći klauzulu u pobijanoj odluci na način da zabranjuje stranama da poduzmu pripremne radnje za ulazak na tržište, povrijedila pravomoćnost presude Portugal Telecom/Komisija (
5
), s obzirom na to da takvo tumačenje klauzule nije bilo predviđeno Odlukom iz 2013., niti se o njemu raspravljalo u okviru predmeta u kojem je donesena ta presuda.
U tom pogledu Opći sud podsjeća na to da se, s jedne strane, pravomoćnost odnosi samo na činjenična i pravna pitanja koja su stvarno ili nužno riješena predmetnom sudskom odlukom i, s druge strane, da se ta pravomoćnost ne odnosi samo na izreku te odluke, već obuhvaća i njezino obrazloženje koje predstavlja nužnu potporu njezinoj izreci i koje je, slijedom toga, neodvojivo od te izreke.
Međutim, u presudi Portugal Telecom/Komisija Opći sud nije odlučio o tome zabranjuju li se klauzulom pripremne radnje, s obzirom na to da područje primjene te klauzule nije definirano u odnosu na vrstu mjera koje ona zabranjuje, nego u odnosu na usluge koje su njome obuhvaćene. Stoga se ne može smatrati da je Komisija, tumačeći klauzulu na način da zabranjuje te radnje, povrijedila pravomoćnost te presude.
Kao drugo, tumačeći klauzulu na način da zabranjuje pripremne radnje, Komisija je, prema tužiteljevu mišljenju, osobito povrijedila njegova prava obrane zbog nedonošenja dodatne obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku. Naime, takvim bi se tumačenjem proširilo područje primjene klauzule i izmijenila Odluka iz 2013., što je novi element koji se ističe protiv tužitelja, a o kojem je on trebao imati mogućnost podnošenja očitovanja.
Opći sud najprije ističe da je dodatna obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku nužna samo ako su izneseni novi prigovori ili ako se izmijeni inherentna priroda predmetne povrede. Nasuprot tomu, običan dopis o utvrđenim činjenicama dovoljan je ako su prigovori istaknuti protiv poduzetnika na koje se odnosi obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku samo potkrijepljeni novim dokazima na koje se Komisija namjerava osloniti.
U ovom je slučaju Komisija donijela obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku (u daljnjem tekstu: obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku iz 2011.) u okviru postupka koji je doveo do Odluke iz 2013. Nakon što je Opći sud djelomično poništio tu Odluku iz 2013. Komisija nije izdala dodatnu obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku prije donošenja pobijane odluke, nego je predmetnim društvima poslala dopis o utvrđenim činjenicama. U tom pogledu, poništenje akta Unije ne utječe nužno na valjanost pripremnih akata. Doista, valjanost obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku iz 2011. nije dovedena u pitanje presudom Portugal Telecom/Komisija, s obzirom na to da je njome Odluka iz 2013. poništena samo u dijelu u kojem je njome određen iznos novčane kazne izrečene tužitelju na temelju vrijednosti prihoda od prodaje koju je utvrdila Komisija. Stoga se toj presudi ne protivi uzimanje u obzir navoda iz obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku iz 2011. u pogledu područja primjene klauzule radi provođenja nadzora nad poštovanjem tužiteljevih prava obrane.
Međutim, Opći sud utvrđuje da se tumačenje klauzule na način da zabranjuje pripremne radnje ne može smatrati novom činjenicom u odnosu na one priopćene u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku iz 2011., njihovom izmjenom ili izmjenom inherentne prirode povrede. Naime, iako se u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku iz 2011. izričito ne navodi da klauzula zabranjuje pripremne radnje, takvo se tumačenje nameće uzimajući u obzir, s jedne strane, trajanje klauzule, koje je bilo prekratko da bi se omogućio stvarni ulazak na predmetna tržišta i, s druge strane, tekst klauzule u engleskoj verziji.
Osim toga, Komisija je upravo radi ponovnog izračuna vrijednosti prihoda od prodaje u skladu s presudom od 28. lipnja 2016., Portugal Telecom/Komisija protumačila klauzulu na način da zabranjuje pripremne radnje. Međutim, utvrđivanje vrijednosti prihoda od prodaje ne nalazi se među elementima o kojima Komisija mora saslušati stranke jer pravo na saslušanje ne obuhvaća takav element povezan s metodom utvrđivanja iznosa novčane kazne.
Kad je riječ o tužiteljevoj argumentaciji prema kojoj mu Komisija nije dala mogućnost da iznese svoje argumente na saslušanju, Opći sud podsjeća na to da pravo na saslušanje postoji tek nakon što Komisija uputi obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku (
6
). Stoga, budući da Komisija nije bila dužna donijeti dodatnu obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku umjesto dopisa o utvrđenim činjenicama, ona nije bila dužna održati saslušanje prije donošenja pobijane odluke.
Kao treće, tužitelj tvrdi da je Komisija počinila pogrešku koja se tiče prava time što je postojanje mogućeg tržišnog natjecanja između stranaka ocijenila na temelju kriterija nepremostivih prepreka ulasku na tržište. Opći sud smatra da Komisija nije počinila takvu pogrešku.
Naime, u presudi Portugal Telecom/Komisija, kojom je poništena Odluka iz 2013., Opći sud presudio je da se prodaja koja nije bila izravno ili neizravno povezana s povredom, odnosno prodaja usluga u kojima stranke nisu bile u potencijalnom tržišnom natjecanju, mora isključiti iz određivanja vrijednosti prihoda od prodaje. Međutim, Opći sud nije pojasnio koji je bio kriterij za ocjenu postojanja mogućeg tržišnog natjecanja u svrhu izračuna novčane kazne, iako je naveo da je za potrebe utvrđenja povrede, kriterij koji je omogućio ocjenu postojanja takvog tržišnog natjecanja, bio onaj o nesavladivim preprekama ulasku na tržište.
Komisija je u pobijanoj odluci smatrala da se kriterij nesavladivih prepreka ulasku također treba koristiti za izračun iznosa novčane kazne. Naime, zahtijevati od Komisije da, kako bi utvrdila vrijednost prodaje, nadilazi razmatranje nesavladivih prepreka ulasku na tržište kako bi se utvrdilo imaju li stranke stvarne i konkretne mogućnosti ulaska na tržište, značilo bi naložiti joj, u svrhu izračuna novčane kazne, obvezu koju nema u svrhu utvrđivanja povrede s obzirom na to da predmetna povreda ima protutržišni cilj.
Prema tome, Opći sud odbija posljednji tužbeni razlog.
(
1
)	Odluka Komisije C(2022) 324 final od 25. siječnja 2022. o izmjeni Odluke C(2013) 306 final, od 23. siječnja 2013. o postupku primjene članka 101. UFEU‑a (predmet AT.39839 – Telefónica/Portugal Telecom) (u daljnjem tekstu: pobijana odluka)
(
2
)	Presuda od 28. lipnja 2016., Portugal Telecom/Komisija (T-208/13, EU:T:2016:368). Protiv ove presude nije podnesena žalba.
(
3
)	Odluka C (2013) 306 final o postupku primjene članka 101. UFEU‑a (predmet AT.39839 – Telefónica/Portugal Telecom) (u daljnjem tekstu: Odluka iz 2013.).
(
4
)	Presude od 28. lipnja 2016., Portugal Telecom/Komisija (T-208/13, EU:T:2016:368) i od 28. lipnja 2016., Telefónica/Komisija (T-216/13, EU:T:2016:369). Protiv potonje je podnesena žalba koju je Sud odbio presudom od 13. prosinca 2017., Telefónica/Komisija (C-487/16 P, neobjavljena, EU:C:2017:961).
(
5
)	Vidjeti bilješku na stranici br. 2.
(
6
)	Članak 12. Uredbe Komisije (EZ) br. 773/2004 od 7. travnja 2004. o postupcima koje Komisija vodi na temelju članaka [101. i 102. UFEU-a] (SL 2004., L 123, str. 18.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 298.)