62023CJ0409
PRESUDA SUDA (četvrto vijeće)
17. listopada 2024. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Zaštita potrošača – Direktiva 2008/48/EZ – Područje primjene – Ugovori o potrošačkim kreditima – Iznimke – Članak 2. stavak 2. točka (f) – Ugovori o kreditu prema kojima se kredit odobrava bez kamata i bez bilo kakvih drugih naknada ili koji predviđaju neznatne naknade – Usluga odgođenog plaćanja ‚Kupite sada, platite kasnije’ – Zakašnjele uplate – Zatezne kamate i troškovi izvansudske naplate”
U predmetu C‑409/23,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Hoge Raad der Nederlanden (Vrhovni sud Nizozemske), odlukom od 30. lipnja 2023., koju je Sud zaprimio 4. srpnja 2023., u postupku
Riverty GmbH, pravni sljednik Arvato Finance BV,
protiv
MI,
SUD (četvrto vijeće),
u sastavu: C. Lycourgos, predsjednik trećeg vijeća, u svojstvu predsjednika četvrtog vijeća, S. Rodin i O. Spineanu‑Matei (izvjestiteljica), suci,
nezavisni odvjetnik: J. Richard de la Tour,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani postupak,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za Riverty GmbH, pravnog sljednika Arvato Finance BV, I. M. A. Lintel, advocate,
–
za nizozemsku vladu, M. K. Bulterman i M. H. S. Gijzen, u svojstvu agenata,
–
za češku vladu, M. Smolek, S. Šindelková i J. Vláčil, u svojstvu agenata,
–
za njemačku vladu, J. Möller, M. Hellmann i J. Simon, u svojstvu agenata,
–
za austrijsku vladu, A. Posch, J. Schmoll i M. Winkler‑Unger, u svojstvu agenata,
–
za finsku vladu, M. Pere, u svojstvu agenta,
–
za norvešku vladu, K. H. Aarvik, I. R. Norum i S. Runde, u svojstvu agenata,
–
za Europsku komisiju, P. Ondrůšek i F. van Schaik, u svojstvu agenata,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 2. stavka 2. točke (f) i stavka 3. točke (g) Direktive 2008/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2008. o ugovorima o potrošačkim kreditima i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 87/102/EEZ (SL 2008., L 133, str. 66.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 13., str. 58. i ispravak SL 2014., L 283, str. 66.).
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između društva Riverty GmbH, kao pravnog sljednika društva Arvato Finance BV (u daljnjem tekstu: Arvato), pružatelja usluge odgođenog plaćanja, i osobe MI, potrošačice koja se odlučila za tu uslugu prilikom kupnje na internetu.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
Uvodne izjave 10. i 13. Direktive 2008/48 glase:
„(10)
Definicije sadržane u ovoj Direktivi određuju opseg usklađivanja. Obveza država članica da provedu odredbe ove Direktive trebala bi stoga biti ograničena na opseg određen tim definicijama. Međutim, ova Direktiva ne bi trebala dovoditi u pitanje primjenu od strane država članica, u skladu s pravom Zajednice, odredaba ove Direktive na područja koja nisu obuhvaćena njezinim područjem primjene. Tako bi država članica mogla zadržati ili uvesti novo nacionalno zakonodavstvo koje odgovara odredbama ove Direktive ili određenim odredbama o ugovorima o kreditu izvan područja primjene ove Direktive, primjerice o ugovorima o kreditu koji obuhvaćaju iznose niže od 200 [eura] ili više od 75000 [eura]. […]
[…]
(13)
Ova se Direktiva ne bi trebala primjenjivati na određene vrste ugovora o kreditu, kao što su debitne kartice s odgođenom naplatom, prema čijim uvjetima se kredit mora otplatiti u roku od tri mjeseca i kada su naplative samo neznatne pristojbe.”
4
Člankom 2. navedene direktive naslovljenim „Područje primjene” predviđa se:
„1.   Ova se Direktiva primjenjuje na ugovore o kreditu.
2.   Ova Direktiva ne primjenjuje se na:
[…]
(c)
ugovore o kreditu koji obuhvaćaju ukupan iznos kredita manji od 200 [eura] ili viši od 75000 [eura];
[…]
(f)
ugovore o kreditu prema kojima se kredit odobrava bez kamata i bez bilo kakvih drugih naknada i ugovore o kreditu prema čijim uvjetima se kredit mora otplatiti u roku od tri mjeseca, a plaćaju se samo neznatne naknade;
[…]”
5
U skladu s člankom 3. navedene direktive naslovljenim „Definicije”:
„Za potrebe ove Direktive primjenjuju se sljedeće definicije:
[…]
(c)
‚ugovor o kreditu’ znači ugovor u kojem vjerovnik odobrava ili obećava odobriti potrošaču kredit u obliku odgode plaćanja, zajma ili slične financijske nagodbe […]
[…]
(g)
‚ukupni troškovi kredita za potrošača’ znači svi troškovi, uključujući i kamate, provizije, pristojbe ili bilo koju drugu vrstu naknade koju potrošač mora platiti u vezi s ugovorom o kreditu i koji su poznati vjerovniku, osim troškova javnog bilježnika; troškovi u pogledu dodatnih usluga koje se odnose na ugovor o kreditu, a posebno premije osiguranja, također su uključeni ako je, povrh toga, sklapanje ugovora o pružanju drugih usluga obvezno s ciljem dobivanja kredita ili dobivanja kredita prema uvjetima koje vrijede na tržištu;
[…]
(i)
‚efektivna kamatna stopa’ znači ukupne troškove kredita za potrošača, izražene kao godišnji postotak ukupnog iznosa kredita, uključujući, prema potrebi, i troškove iz članka 19. stavka 2.;
[…]”
6
U skladu s člankom 5. te direktive naslovljenim „Informacije prije sklapanja ugovora”:
„1.   Pravodobno, prije nego što se potrošač obveže ugovorom o kreditu ili ponudom, vjerovnik i, kada je to primjereno, kreditni posrednik, na temelju kreditnih uvjeta i odredaba koje nudi vjerovnik i, prema potrebi, želja i informacija koje je izrazio odnosno dostavio potrošač, potrošaču pružaju sve informacije koje su mu potrebne za uspoređivanje različitih ponuda s ciljem donošenja informirane odluke o tome hoće li sklopiti ugovor o kreditu. Takve informacije, na papiru ili nekom trajnom mediju, daju se putem obrasca Standardnih informacija o kreditu za potrošače u Europskoj uniji navedenog u Prilogu II. […]
Predmetne informacije definiraju:
[…]
(g)
efektivnu kamatnu stopu i ukupan iznos koji potrošač treba platiti, […]
[…]
(l)
kamatnu stopu koja se primjenjuje u slučaju zakašnjelih uplata i mjere njezine prilagodbe te, prema potrebi, bilo kakve pristojbe koje se plaćaju za neispunjavanje obveze plaćanja;
[…]”
7
Člankom 10. Direktive 2008/48, naslovljenim „Informacije koje treba uključiti u ugovore o kreditu”, u stavku 2. predviđa se:
„Ugovor o kreditu jasno i sažeto definira:
[…]
(g)
efektivnu kamatnu stopu i ukupan iznos koji potrošač treba platiti […]
[…]
(l)
kamatnu stopu koja se primjenjuje u slučaju zakašnjelih uplata, kako je primjenljiva u trenutku sklapanja ugovora o kreditu i mjere za njezinu prilagodbu te, prema potrebi, sve druge eventualne pristojbe koje se moraju platiti zbog neispunjavanja obveze plaćanja;
[…]”
8
U skladu s člankom 19. te direktive naslovljenim „Izračun efektivne kamatne stope”:
„1.   Efektivna kamatna stopa, izjednačujući na godišnjoj osnovi sadašnju vrijednost svih obveza (povlačenja tranše, otplata i pristojba), budućih ili postojećih, dogovorenih između vjerovnika i potrošača, izračunava se u skladu s matematičkom formulom navedenom u dijelu I. Priloga I.
2.   U svrhu izračuna te efektivne kamatne stope određuju se ukupni troškovi kredita za potrošača, uz iznimku svih pristojbi koje je potrošač dužan platiti za nesukladnost s bilo kojom od obveza utvrđenih ugovorom o kreditu i svih drugih pristojba osim kupovne cijene koju je obvezan platiti za kupnju proizvoda ili usluga bilo da se transakcija provodi u gotovini ili na kredit.
Troškove upravljanja računom na kojem su vidljive i transakcije uplata i povlačenja tranše, troškove uporabe sredstava plaćanja i za transakcije uplata i za povlačenja tranše, te sve druge troškove koji se odnose na transakcije uplata treba obuhvatiti ukupnim troškovima kredita za potrošača osim ako je otvaranje računa neobvezno i ako su troškovi računa jasno i zasebno pokazani u ugovoru o kreditu ili u bilo kojem drugom ugovoru sklopljenim s potrošačem.
3.   Izračun efektivne kamatne stope temelji se na pretpostavci da će taj ugovor o kreditu ostati valjan tijekom dogovorenog vremenskog razdoblja te da će i vjerovnik i potrošač ispuniti svoje obveze prema uvjetima i datumima definiranima u tom ugovoru o kreditu.
[…]”
9
Člankom 22. navedene direktive, naslovljenim „Usklađivanje i imperativna narav ove Direktive”, u stavku 3. određuje se:
„Nadalje, države članice osiguravaju da se odredbe koje one donesu u provedbi ove Direktive ne mogu zaobići kao rezultat načina formuliranja ugovora, posebno integriranjem povlačenja tranše ili ugovora o kreditu koji potpadaju pod područje primjene ove Direktive u ugovore o kreditu čija bi narav ili svrha omogućili izbjegavanje njegove primjene.”
10
Prilog II. toj direktivi naslovljen je „Standardne europske informacije o potrošačkim kreditima”. Tim prilogom predviđa se nekoliko informacija koje se moraju dostaviti potrošaču o, među ostalim, identitetu i pojedinostima za kontaktiranje vjerovnika ili kreditnog posrednika, glavnim značajkama kreditnog proizvoda te troškovima kredita i srodnim troškovima. U toj zadnjoj točki nalaze se troškovi koje je potrošač dužan platiti u slučaju zakašnjelih uplata.
Nizozemsko pravo
11
Burgerlijk Wetboekom (Građanski zakonik) u članku 57. stavku 1. točki (g) i stavku 2. Knjige 7. određuje se:
„1.   Za potrebe ove glave primjenjuju se sljedeće definicije:
[…]
(g)
‚ukupni troškovi kredita za potrošača’: svi troškovi, uključujući i kamate, provizije, pristojbe ili bilo koju drugu vrstu naknade koju potrošač mora platiti u vezi s ugovorom o kreditu i koji su poznati vjerovniku, osim troškova javnog bilježnika; […]
[…]
2.   Ukupni troškovi kredita za potrošača iz stavka 1. točke (g) obuhvaćaju i troškove u pogledu dodatnih usluga koje se odnose na ugovor o kreditu, a posebno premije osiguranja, također su uključeni ako je, povrh toga, sklapanje ugovora o pružanju drugih usluga obvezno s ciljem dobivanja kredita ili dobivanja kredita prema uvjetima koje vrijede na tržištu.”
12
U skladu s člankom 58. stavkom 2. točkom (e) Knjige 7. tog zakonika:
„[…]
2.   Ova se glava ne primjenjuje na:
[…]
(e)
ugovore o kreditu prema kojima se kredit odobrava bez kamata i bez bilo kakvih drugih naknada i ugovore o kreditu prema čijim uvjetima se kredit mora otplatiti u roku od tri mjeseca, a plaćaju se samo neznatne naknade; […]”
Glavni postupak i prethodna pitanja
13
Društvo Riverty je pravni sljednik društva Arvato, koje je poslovalo pod nazivom AfterPay. AfterPay je bio pružatelj istoimene usluge odgođenog plaćanja koja se prilikom kupnje na internetu nudila za proviziju za plaćanje u iznosu od jednog eura.
14
Prema općim uvjetima plaćanja koje je koristio Arvato, izbor plaćanja tom uslugom podrazumijevao je da nakon prihvata zahtjeva za korištenje navedene usluge trgovac ustupa AfterPayu prava u vezi s iznosom koji klijent duguje na ime narudžbe koju je izvršio na internetu. Taj klijent može ispuniti svoju obvezu plaćanja samo AfterPayu te u tu svrhu prima račun u kojemu se navodi dugovani iznos, odvojeno od dostave te narudžbe. Plaćanje treba izvršiti u roku od četrnaest dana računajući od dana izdavanja računa, osim ako je pisanim putem ugovoren drukčiji rok.
15
U slučaju neplaćanja u određenom roku, dugovani odnos dospijeva odmah a da pritom navedenom klijentu nije potrebno uputiti dodatno pismo opomene. U takvom slučaju, Arvato si pridržava pravo obračuna administrativnih troškova čiji se iznos povećava sa svakom opomenom za plaćanje, mjesečnih zakonskih kamata na dugovani iznos i svih razumnih troškova sudske ili izvansudske naplate. Minimalni iznos obračunan na ime troškova izvansudske naplate je 40 eura.
16
Dana 27. veljače 2019. ili malo prije toga dana, osoba MI kupila je u svojstvu potrošača tri proizvoda u internetskoj trgovini u ukupnom iznosu do 37,97 eura (u daljnjem tekstu: kupovna cijena proizvoda). Kao način plaćanja tom prilikom odabrala je uslugu AfterPay.
17
Istoga dana Arvato je poslao pregled plaćanja na elektroničku adresu koju je ta potrošačica navela u iznosu od 38,97 eura, koji čini kupovna cijena proizvoda i provizija za plaćanje u iznosu od jednog eura, u kojem se dospijeće plaćanja određuje na 13. ožujka 2019. Također je naveo da neplaćanje u tom roku dovodi do povećanja dugovanog iznosa za 40 eura na ime troškova izvansudske naplate, u skladu s mjerodavnim nizozemskim propisom.
18
Između 15. ožujka i 6. prosinca 2019. Arvato je navedenoj potrošačici poštom poslao šest opomena za plaćanje. U tim dopisima navodila se obveza plaćanja kupovne cijene proizvoda i određivali administrativni troškovi nastali nepoštovanjem te obveze, prvo u iznosu od 9,50 eura i potom u iznosu od 12,50 eura. U posljednjem dopisu poslanom 6. prosinca 2019. Arvato je od iste potrošačice zahtijevao plaćanje kupovne cijene proizvoda u roku od petnaest dana od primanja tog dopisa te je za slučaj neplaćanja pridržao pravo obračuna dodatnog iznosa od 40 eura na ime troškova naplate.
19
Arvato je Kantonrechteru te Arnhem (Sud u Arnhemu, Kantonski odjel, Nizozemska) podnio zahtjev za nalaganje osobi MI plaćanja iznosa od 80,20 eura uvećanog za zakonske kamate izračunane na iznos od 38,97 eura počevši od 9. listopada 2020. Potom je Arvato smanjio tako zatraženi iznos jer je odustao od svoje naknade od jednog eura.
20
U skladu s nacionalnim pravom, Kantonrechter te Arnhem (Sud u Arnhemu, Kantonski odjel) podnio je Hoge Raadu der Nederlanden (Vrhovni sud Nizozemske), koji je sud koji je uputio zahtjev, nekoliko „prethodnih pitanja”. Među njima su pitanja jesu li zatezne kamate, to jest kamate uz iznimku onih u vezi s naknadom za stavljanje na raspolaganje kredita, i troškovi izvansudske naplate koje potrošač duguje u slučaju neispunjenja ugovora o kreditu dio troškova kredita ili te kamate i druge naknade treba uzeti u obzir kako bi se ocijenilo je li taj ugovor o kreditu ugovor koji se „odobrava bez kamata i bez bilo kakvih drugih naknada” ili ugovor „za koji se plaćaju samo neznatne naknade” u smislu članka 2. stavka 2. točke (f) Direktive 2008/48, ili naprotiv, prilikom ispitivanja navedenih pitanja treba uzeti u obzir zakonsku ili ugovornu prirodu tih kamata i drugih naknada te njihove iznose u odnosu na zakonske stope.
21
Sud koji je uputio zahtjev ističe da je pojam „ukupni troškovi kredita za potrošača”, propisan u članku 3. točki (g) Direktive 2008/48, u nizozemsko pravo prenesen „najdoslovnije moguće”, u članku 57. stavku 1. točki (g) i stavku 2. Knjige 7. Građanskog zakonika. Prema mišljenju tog suda, članak 58. stavak 2. točka (e) Knjige 7. tog zakonika preuzima tekst članka 2. stavka 2. točke (f) te direktive u pogledu isključenja ugovora o kreditu koji se „odobrava bez kamata i bez bilo kakvih drugih naknada” i ugovora „prema čijim uvjetima se kredit mora otplatiti u roku od tri mjeseca, a plaćaju se samo neznatne naknade” u smislu potonje odredbe.
22
U odgovoru na dio pitanja koje mu je uputio Kantonrechter te Arnhem (Sud u Arnhemu, Kantonski odjel), sud koji je uputio zahtjev smatra da je ugovor u kojem je određen rok za plaćanje ugovor o kreditu kada ispunjava uvjete propisane mjerodavnim nacionalnim propisom za potrebe takve kvalifikacije i da pojam „druge naknade” u smislu članka 58. stavka 2. točke (e) Knjige 7. Građanskog zakonika mora tumačiti „kombinirano” s onim „ukupni troškovi kredita za potrošača” u smislu članka 57. stavka 1. točka (g) Knjige 7. tog zakonika.
23
Međutim, sud koji je uputio zahtjev smatra da ni Direktiva 2008/48 ni sudska praksa Suda u vezi s tom direktivom ne omogućavaju odgovor na pitanje treba li zatezne kamate i troškove izvansudske naplate smatrati troškovima kredita i treba li ih uzeti u obzir kako bi se odredilo je li taj ugovor ugovor o kreditu „koji se odobrava bez kamata i bez bilo kakvih drugih naknada” ili ugovor o kreditu „prema čijim uvjetima se plaćaju samo neznatne naknade”, u smislu članka 2. stavka 2. točke (f) te direktive.
24
U tom pogledu, kada je riječ, kao prvo, o nacionalnom pravnom okviru, taj sud pojašnjava da su zatezne kamate i troškovi izvansudske naplate o kojima je riječ u glavnom postupku kamate i troškovi koji su zajmodavcu nastali u svrhu izvansudskog podmirenja njegova potraživanja. Iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da, kada je dužnik fizička osoba koja ne djeluje s ciljem svoje trgovačke ili profesionalne djelatnosti, Građanski zakonik propisuje da naknada koja se zahtijeva na ime troškova izvansudske naplate odgovara postotku glavnog duga i ne može biti niža od 40 eura niti viša od 6775 eura.
25
Iz tog zahtjeva također proizlazi da, kada je riječ o ugovorima o kreditu koji ulaze u područje primjene Direktive 2008/48, nizozemski propis zabranjuje zajmodavcu da zahtijeva naknadu kredita koja je veća od maksimalne naknade dopuštene zakonom, da ta maksimalna naknada uključuje zatezne kamate i troškove izvansudske naplate te da zajmodavac zbog toga ne može zahtijevati naknadu na ime troškova izvansudske naplate koja dovodi do toga da naknada za kredit prelazi dopušteni maksimum.
26
Kada je riječ, s druge strane, o relevantnim odredbama Direktive 2008/48, sud koji je uputio zahtjev iz tumačenja članka 5. stavka 1. točke (l) u vezi s člankom 10. stavka 2. točke (l) te direktive i Priloga II. toj direktivi zaključuje da troškovi koji se duguju u slučaju zakašnjelih uplata, u što ulaze zatezne kamate i troškovi izvansudske naplate koji se zahtijevaju u ovom slučaju, moraju biti uključeni u „ukupne troškove kredita za potrošača” iz članka 3. točke (g) navedene direktive.
27
Sud koji je uputio zahtjev dodaje da, iako iz članka 19. stavka 3. te direktive proizlazi da se pristojbe koje se duguju u slučaju neispunjenja ugovorne obveze ne uzimaju u obzir u izračunu efektivne kamatne stope (EKS), to ipak ne znači da te pristojbe ne mogu biti dio ukupnih troškova kredita za potrošača.
28
Međutim, sud koji je uputio zahtjev pojašnjava da bi se moglo smatrati i da navedene pristojbe mogu biti uključene u „ukupne troškove kredita za potrošača” samo ako uvjeti odobrenja kredita i druge okolnosti koje su povezane sa sklapanjem ugovora omogućavaju pretpostavku da je pravo na te pristojbe dio poslovnog modela zajmodavca.
29
Kada je riječ o iznimci predviđenoj u članku 2. stavku 2. točki (f) Direktive 2008/48, taj sud ističe da bi on mogao biti lišen svoje biti ako bi se presudilo da kamate i druge naknade predviđene u toj odredbi moraju uključivati kamate i troškove izvansudske naplate koji se duguju na temelju zakona u slučaju neplaćanja.
30
U tim je okolnostima Hoge Raad der Nederlanden (Vrhovni sud Nizozemske) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Ubrajaju li se zatezne kamate i izvansudski troškovi u ukupne troškove kredita za potrošača u smislu članka 3. točke (g) Direktive [2008/48] i treba li ih uzeti u obzir prilikom ocjene je li riječ o ugovorima o kreditu prema kojima se kredit odobrava ‚bez kamata i bez bilo kakvih drugih naknada’ ili ugovorima o kreditu prema kojima se ‚plaćaju samo neznatne naknade’ u smislu članka 2. stavka 2. točke (f) te direktive?
2.
Razlikuje li se odgovor na prvo pitanje ovisno o tome duguju li se zatezne kamate i izvansudski troškovi na temelju zakona ili su oni ugovoreni? Ako je riječ o ugovorenim zateznim kamatama i izvansudskim troškovima, predstavlja li ikakvu razliku to jesu li te kamate i troškovi veći od onog što bi se dugovalo na temelju zakona da nema ugovora?”
O prethodnim pitanjima
Uvodna očitovanja
31
Uvodno valja primijetiti da iz očitovanja nizozemske vlade proizlazi da se Direktiva 2008/48 prema nizozemskom nacionalnom zakonodavstvu primjenjuje na ugovore o kreditu čiji je ukupni iznos kredita niži od 200 eura.
32
Također valja utvrditi da, kako bi se odgovorilo na pitanja koja je postavio sud koji je uputio zahtjev, valja ispitati dva aspekta. Prvi se u bitnome odnosi na tumačenje pojmova „kamate” i „druge naknade” u smislu članka 2. stavka 2. točke (f) Direktive 2008/48 te na pitanje jesu li zakonska ili ugovorna osnova kamata i troškova izvansudske naplate koje zajmodavac zahtijeva u slučaju neispunjenja obveze plaćanja koju potrošač ima na temelju ugovora o kreditu i, po potrebi, njihov iznos, korisni kriteriji za to tumačenje. Drugi aspekt se odnosi na tumačenje pojma „ukupni trošak kredita za potrošača” predviđen u članku 3. točki (g) te direktive.
33
Kao što to proizlazi iz zahtjeva za prethodnu odluku, sud koji je uputio zahtjev povezuje pojam „druge naknade” u smislu članka 2. stavka 2. točke (f) Direktive 2008/48 i pojam „ukupni troškovi kredita za potrošača” u smislu članka 3. točke (g), te direktive, dvojeći o tome ulaze li zatezne kamate i troškovi izvansudske naplate u oba pojma.
34
Međutim, članak 2. stavak 2. točka (f) Direktive 2008/48 doprinosi ograničavanju područja primjene i eventualno može učiniti beskorisnim odgovor na pitanje ulaze li zatezne kamate i troškovi izvansudske naplate u pojam „ukupni troškovi kredita za potrošača” u smislu članka 3. točke (g) navedene direktive.
35
Stoga valja prije svega tumačiti članak 2. stavak 2. točku (f) Direktive 2008/48 i ispitati relevantnost zakonske ili ugovorne prirode kamata i pristojbi koje se plaćaju za neispunjavanje obveze plaćanja te, eventualno, njihova iznosa za potrebe tog tumačenja, prije nego što se zatim po potrebi ispita doseg pojma „ukupni troškovi kredita za potrošača” u smislu članka 3. točke (g) te direktive.
Drugi dio prvog pitanja i drugo pitanje
36
Drugim dijelom prvog pitanja i drugim pitanjem, koje valja ispitati zajedno i kao prvo, sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 2. stavak 2. točku (f) Direktive 2008/48 tumačiti na način da zatezne kamate i troškovi izvansudske naplate koje potrošač duguje u slučaju zakašnjenja ili neispunjenja obveze plaćanja koju ima na temelju ugovora o kreditu ulaze u pojmove „kamate” i „druge naknade” u smislu te odredbe. Taj sud također pita jesu li zakonska ili ugovorna osnova tih kamata i drugih naknada i činjenica da su ovisno o slučaju navedene kamate i druge ugovorne naknade više nego što bi bile na temelju zakona relevantni elementi za potrebe tog tumačenja.
37
U tom pogledu valja pojasniti da su zatezne kamate i troškovi izvansudske naplate o kojima je riječ u glavnom postupku, kao što to pojašnjava sud koji je uputio zahtjev, kamate i pristojbe koje se plaćaju za neispunjavanje obveze plaćanja.
38
U skladu s člankom 2. stavkom 2. točkom (f) Direktive 2008/48, ugovori o kreditu „prema kojima se kredit odobrava bez kamata” i „bez bilo kakvih drugih naknada i ugovor[i] o kreditu prema čijim uvjetima se kredit mora otplatiti u roku od tri mjeseca, a plaćaju se samo neznatne naknade” isključeni su iz područja primjene te direktive.
39
Kako bi se protumačila ta odredba i, konkretno, pojmovi „kamata” i „druge naknade” koji se u njoj nalaze, valja uzeti u obzir, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, ne samo njezin tekst nego i kontekst u kojem se nalazi kao i ciljeve te svrhu akta kojeg je ona dio (vidjeti u tom smislu presudu od 11. siječnja 2024., Inditex, C‑361/22, EU:C:2024:17, t. 43. i navedenu sudsku praksu).
40
Kada je riječ, kao prvo, o tekstu članka 2. stavka 2. točke (f) Direktive 2008/48, valja primijetiti da ta odredba samo upućuje na „kamate” i „druge naknade” a da pritom ne definira te pojmove i ne upućuje na druge pojmove koji se također koriste u kontekstu te direktive, osobito pojmove „pristojbe koje se plaćaju za neispunjavanje obveze plaćanja”, „troškovi u slučaju zakašnjelih uplata”, „troškovi”, „provizije” ili „pristojbe”.
41
Međutim, pojam „kamata” u svojem doslovnom smislu označava istodobno obračunane ili dugovane kamate na plasiranu ili pozajmljenu glavnicu i stoga ima nekoliko mogućih značenja.
42
Pojam „druge naknade” također je generički pojam, koji može obuhvaćati nekoliko kategorija rashoda, tako da taj pojam ima različit sadržaj ovisno o kontekstu u kojem se koristi.
43
Međutim, usporedba različitih jezičnih verzija članka 2. stavka 2. točke (f) Direktive 2008/48 daje nekoliko pokazatelja u pogledu tumačenja koje valja dati pojmovima „kamate” i „druge naknade” u smislu te odredbe. Konkretno, među tim verzijama nalaze se one koje sažetije samo upućuju na nepostojanje kamate ili drugih naknada, poput verzija na njemačkom jeziku („zins- und gebührenfreie Kreditverträge”), na grčkom jeziku („symvaseis pistosis oi opoies einai atokes kai choris alles epivarynseis”), na francuskom jeziku („contrats de crédit sans intérêt et sans autres frais”) ili na nizozemskom jeziku („kredietovereenkomsten zonder rente en andere kosten”). U drugim jezičnim verzijama, osobito u verzijama na španjolskom jeziku („los contratos de crédito concedidos libres de intereses y sin ningún otro tipo de gastos”), na engleskom jeziku („where the credit is granted free of interest and without any other charges”), na hrvatskom jeziku („ugovore o kreditu prema kojima se kredit odobrava bez kamata i bez bilo kakvih drugih naknada”), na talijanskom jeziku („contratti di credito che non prevedono il pagamento di interessi o altre spese”) ili na rumunjskom jeziku („contractele de credit în baza cărora creditul este acordat fără dobândă și fără alte costuri”), izričito se upućuje na to da se kredit odobrava a da se pritom ne predviđaju kamate ili druge naknade.
44
Iz tih drugih verzija izričito proizlazi da primjenjivost članka 2. stavka 2. točke (f) Direktive 2008/48 treba ispitati uzimajući u obzir kamate i druge naknade predviđene u trenutku sklapanja ugovora o kreditu. Međutim, potrošačevo neispunjenje obveze plaćanja i trajanje takvog mogućeg neispunjenja načelno su nepredvidivi u tom trenutku. Stoga kamate i pristojbe koje se plaćaju za neispunjavanje obveze plaćanja nisu dio „kamata” i „drugih naknada” u smislu članka 2. stavka 2. točke (f) Direktive 2008/48, i to neovisno o tome jesu li primjena i visina tih kamata i tih naknada predviđene zakonom ili su određene u ugovoru o kreditu.
45
To tumačenje potkrijepljeno je kontekstom u kojem se nalazi ta odredba i zadanim ciljevima Direktive 2008/48.
46
Tako, kada je riječ, kao drugo, o kontekstu u kojem se nalazi navedena odredba, valja primijetiti da su, u skladu s člankom 19. stavcima 2. i 3. Direktive 2008/48, pristojbe koje se plaćaju za neispunjavanje obveze plaćanja isključene iz izračuna EKS‑a jer se taj izračun zasniva na pretpostavci da će ugovor o kreditu ostati valjan tijekom dogovorenog vremenskog razdoblja te da će i vjerovnik i potrošač ispuniti svoje obveze prema uvjetima i datumima definiranima u tom ugovoru. Stoga valja poći od te pretpostavke kako bi se tumačio članak 2. stavak 2. točka (f) te direktive.
47
Kao treće, tumačenje iz točke 44. ove presude odgovara svrsi članka 2. stavka 2. točke (f) Direktive 2008/48, kojim se poput ostalih odredaba toga članka nastoji ograničiti područje primjene te direktive. Međutim, ako bi se kamate i pristojbe koje se plaćaju za neispunjavanje obveze trebale uzeti u obzir kako bi se utvrdilo ulazi li neki ugovor u područje primjene navedene direktive, ta odredba bila bi uvelike lišena svoje biti i svojega korisnog učinka jer bi se primjenjivala samo u malo vjerojatnim slučajevima u kojima kašnjenje ili neplaćanje ne dovodi do ikakve pravne posljedice za zajmoprimca, odnosno ni nalaganja zateznih kamata ni drugih naknada zbog neispunjenja obveze plaćanja.
48
U ovom slučaju Arvato zahtijeva plaćanje kupovne cijene proizvoda u iznosu do 37,97 eura uvećanog za zakonske kamate od 9. listopada 2024. i troškova izvansudske naplate u iznosu od 40 eura, koji se nalazi na donjoj granici raspona predviđenog nizozemskim propisom. Takve kamate i naknade u načelu ne ulaze u pojmove „kamate” i „druge naknade” u smislu članka 2. stavka 2. točke (f) Direktive 2008/48 i stoga se ne trebaju uzeti u obzir kako bi se odredilo ulazi li taj ugovor o kreditu u područje primjene te direktive.
49
Međutim, sud koji je uputio zahtjev i nizozemska vlada ističu da se ne može isključiti da okolnosti sklapanja tog ugovora omogućavaju pretpostavku da pravo na pristojbe koje se plaćaju za neispunjavanje obveze čine dio poslovnog modela zajmodavca, što je situacija u kojoj te troškove treba uzeti u obzir radi ispitivanja primjenjivosti članka 2. stavka 2. točke (f) Direktive 2008/48.
50
U tom pogledu valja podsjetiti na to da se člankom 22. stavkom 3. Direktive 2008/48 nalaže državama članicama da osiguraju da se odredbe koje donesu u provedbi te direktive ne mogu zaobići tekstom ugovora (presuda od 11. rujna 2019., Lexitor, C‑383/18, EU:C:2019:702, t. 30.).
51
Stoga će biti na sudu koji je uputio zahtjev da ispita želi li zajmodavac zapravo zaobići obveze koje ima na temelju Direktive 2008/48 time što već od sklapanja ugovora o kreditu očekuje potrošačevo neispunjenje obveze plaćanja kako bi ostvario ekonomsku prednost pravom na kamate i pristojbe koje se plaćaju za neispunjavanje obveze plaćanja. U tu svrhu će biti na tom sudu da ispita sve okolnosti sklapanja tog ugovora i drugih relevantnih okolnosti, poput osobito, zakonske ili ugovorne osnove kamata i pristojbi koje se plaćaju za neispunjavanje obveze, rokova u kojima te kamate i pristojbe dospijevaju i iznosa navedenih kamata i naknada.
52
S obzirom na sva prethodna razmatranja, na drugi dio prvog pitanja i na drugo pitanje valja odgovoriti da članak 2. stavak 2. točku (f) Direktive 2008/48 treba tumačiti na način da, osim u slučajevima u kojima zajmodavac već od sklapanja ugovora o kreditu očekuje potrošačevo neispunjenje obveze plaćanja kako bi ostvario ekonomsku prednost, zatezne kamate i troškovi izvansudske naplate koje potrošač duguje u slučaju zakašnjenja ili neispunjenja obveze plaćanja koju ima na temelju ugovora o kreditu ne ulaze u pojmove „kamata” i „drugih naknada” u smislu te odredbe, i to načelno neovisno o tome zasnivaju li se te kamate i druge naknade na zakonu ili ugovoru i tome jesu li ovisno o slučaju navedene kamate i druge naknade s osnova ugovora više od onoga što bi se dugovalo na temelju zakona.
Prvi dio prvog pitanja
53
S obzirom na odgovor na drugi dio prvog pitanja i na drugo pitanje, nije potrebno odgovoriti na prvo pitanje.
Troškovi
54
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (četvrto vijeće) odlučuje:
Članak 2. stavak 2. točku (f) Direktive 2008/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2008. o ugovorima o potrošačkim kreditima i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 87/102/EEZ
treba tumačiti na način da:
osim u slučajevima u kojima zajmodavac već od sklapanja ugovora o kreditu očekuje potrošačevo neispunjenje obveze plaćanja kako bi ostvario ekonomsku prednost, zatezne kamate i troškovi izvansudske naplate koje potrošač duguje u slučaju zakašnjenja ili neispunjenja obveze plaćanja koju ima na temelju ugovora o kreditu ne ulaze u pojmove „kamata” i „drugih naknada” u smislu te odredbe, i to načelno neovisno o tome zasnivaju li se te kamate i druge naknade na zakonu ili ugovoru i tome jesu li ovisno o slučaju navedene kamate i druge naknade s osnova ugovora više od onoga što bi se dugovalo na temelju zakona.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: nizozemski