62023CJ0143_RES
Predmet C-143/23
KIiFAprotivVolkswagen Bank GmbHiMercedes-Benz Bank AG
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Landgericht Ravensburg (Njemačka))
Presuda Suda (četvrto vijeće) od 30. listopada 2025.
„Zahtjev za prethodnu odluku – Zaštita potrošača – Ugovor o kreditu za kupnju motornog vozila – Direktiva 2008/48/EZ – Članak 10. stavak 2. točka (l) – Zahtjevi u vezi s informacijama koje treba navesti u ugovoru – Obveza preciznog navođenja zatezne kamatne stope – Članak 14. stavak 1. – Pravo odustajanja – Početak roka za odustajanje od ugovora u slučaju nenavođenja informacije o zateznoj kamatnoj stopi – Zlouporabnost korištenja pravom odustajanja od ugovora – Posljedice korištenja pravom odustajanja u okviru ugovora o kreditu povezanog s ugovorom o kupoprodaji vozila – Obveze potrošača prema vjerovniku – Metoda izračuna kompenzacijske naknade za gubitak vrijednosti financirane robe – Članak 14. stavak 3. točka (b) – Plaćanje kamata nakon odustajanja od ugovora o kreditu povezanog s ugovorom o isporuci robe”
Zaštita potrošača – Ugovori o potrošačkim kreditima – Direktiva 2008/48 – Zahtjevi u pogledu informacija koje treba navesti u ugovoru – Obveza navođenja zatezne kamatne stope u obliku konkretnog postotka – Nepostojanje informacije o zateznoj kamatnoj stopi u ugovoru ili naknadnog priopćenja te stope potrošaču – Nezapočinjanje roka za povlačenje
(Direktiva 2008/48 Europskog parlamenta i Vijeća, uv. izj. 7., 9. i 31., čl. 10. st. 2. t. (l) te čl. 14. st. 1. drugi podst. t. (b))
(t. 66.-75. i t. 1. izreke)
Zaštita potrošača – Ugovori o potrošačkim kreditima – Direktiva 2008/48 – Zahtjevi u pogledu informacija koje treba navesti u ugovoru – Obveza navođenja zatezne kamatne stope u obliku konkretnog postotka – Nepostojanje informacije o zateznoj kamatnoj stopi u ugovoru ili naknadnog priopćenja te stope potrošaču – Nezapočinjanje roka za povlačenje – Potrošačevo zlouporabno korištenje pravom odustajanja zbog njegova ponašanja između sklapanja ugovora i odustajanja od njega – Nepostojanje
(Direktiva 2008/48 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 10. st. 2. t. (l) te čl. 14. st. 1.)
(t. 78., 79., 82.-85. i t. 2. izreke)
Zaštita potrošača – Ugovori o potrošačkim kreditima – Direktiva 2008/48 – Pravo odustajanja – Posljedice odustajanja od ugovora o kreditu povezanog s ugovorom o kupoprodaji vozila – Kompenzacijska naknada za gubitak vrijednosti koju potrošač prilikom vraćanja vozila treba platiti vjerovniku – Metoda izračuna – Nacionalna sudska praksa kojom se predviđa da se od prodajne cijene vozila odbije kupovna cijena koju je trgovac platio u trenutku vraćanja vozila – Nedopuštenost – Uvjet
(Direktiva 2008/48 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 3. t. (n), čl. 10. st. 2. t. (l) te čl. 14. st. 1.)
(t. 89.-100. i t. 3. izreke)
Zaštita potrošača – Ugovori o potrošačkim kreditima – Direktiva 2008/48 – Pravo odustajanja – Posljedice odustajanja od ugovora o kreditu povezanog s ugovorom o kupoprodaji vozila – Potpuno usklađivanje pravila o tim posljedicama – Nepostojanje
(Direktiva 2008/48 Europskog parlamenta i Vijeća, uv. izj. 35. i čl. 2. st. 1., čl. 2. st. 3. t. (n) te čl. 14. st. 3. t. (b))
(t. 103.-110. i t. 4. izreke)
Zaštita potrošača – Ugovori o potrošačkim kreditima – Direktiva 2008/48 – Pravo odustajanja – Posljedice odustajanja od ugovora o kreditu povezanog s ugovorom o kupoprodaji vozila – Nacionalni propis koji predviđa obvezu potrošača da vjerovniku plati kamate za razdoblje između isplate sredstava i vraćanja vozila – Dopuštenost
(Direktiva 2008/48 Europskog parlamenta i Vijeća, uv. izj. 8. i čl. 14. st. 1., čl. 14. st. 3. t. (b))
(t. 113.-119. i t. 5. izreke)
Kratak prikaz
Povodom zahtjeva za prethodnu odluku koji mu je uputio Landgericht Ravensburg (Zemaljski sud u Ravensburgu, Njemačka), Sud se, u odnosu na Direktivu 2008/48 (
1
), izjašnjava o trenutku od kojeg počinje teći rok za odustajanje od ugovora kao i o mogućnosti da se potrošačevo korištenje pravom odustajanja od ugovora o kreditu povezanog s ugovorom o kupoprodaji vozila kvalificira kao zlouporaba. Sud osim toga ispituje posljedice korištenja tim pravom i konkretno određuje obveze koje potrošač ima prema vjerovniku.
U skladu sa svojim zahtjevima od 1. ožujka 2019. i 30. studenoga 2017., osobe KI i FA sklopile su, prvonavedena s društvom Mercedes Benz Bank, a drugonavedena s društvom Volkswagen Bank (u daljnjem tekstu: dotične banke), ugovore o kreditu radi kupovine motornog vozila u privatne svrhe. Trgovcima od kojih su kupljena vozila, koji su postupali u svojstvu kreditnih posrednika dotičnih banaka, izravno su isplaćeni iznosi kreditâ. Ni u jednom od ugovora o kreditu nije, u obliku brojčanog postotka, bila navedena zatezna kamatna stopa koja se primjenjivala u trenutku njihova sklapanja.
Nakon što su uplatile predujmove i isplatile mjesečne obroke kredita, osobe KI i FA navele su u dopisima od 31. listopada 2019. i 20. srpnja 2020. da se koriste svojim pravom odustajanja od dotičnih ugovorâ o kreditu. Naime, smatrale su da rok za odustajanje od ugovora predviđen nacionalnim pravom još nije počeo teći zbog toga što u tim ugovorima nije bila navedena zatezna kamatna stopa u obliku konkretnog postotka.
Osobe KI i FA pokrenule su postupak pred sudom koji je uputio zahtjev želeći ishoditi povrat mjesečnih obroka kredita plaćenih do njihova odustanka od dotičnih ugovora o kreditu i predujma uplaćenog trgovcu kao i utvrđenje da povodom tog odustajanja ne duguju nikakav iznos na temelju tih ugovora, bilo da je riječ o pozajmljenoj glavnici ili kamatama. Što se tiče osobe KI, ona je također tvrdila da ne duguje nikakvu naknadu za smanjenje vrijednosti kupljenog vozila.
Sud koji je uputio zahtjev postavlja prije svega pitanje može li vjerovnik, u slučaju da se zajmoprimac koristi svojim pravom odustajanja od ugovora o kreditu povezanog s ugovorom o kupoprodaji vozila, zahtijevati kompenzacijsku naknadu za gubitak vrijednosti tog vozila i, ako je to slučaj, u kojem iznosu. Nadalje, postavlja pitanje o trenutku od kojeg počinje teći rok za odustajanje od ugovora u slučaju nenavođenja informacije o primjenjivoj zateznoj kamatnoj stopi u trenutku sklapanja dotičnih ugovora o kreditu. Usto, sud koji je uputio zahtjev dvoji o mogućnosti da se potrošačevo korištenje svojim pravom odustajanja od ugovora smatra zlouporabom ako taj potrošač nastavi koristiti vozilo sve dok nacionalni sudovi ne donesu odluku o valjanosti odustajanja i odbija isplatiti kompenzacijsku naknadu zbog gubitka vrijednosti vozila koji je posljedica tog korištenja. Naposljetku, postavlja pitanje o tome provodi li se Direktivom 2008/48 potpuno usklađivanje obveze dužnika da plati kamate na glavnicu, uključujući u slučaju kad je financirani kredit povezan s ugovorom o kupoprodaji robe. U slučaju niječnog odgovora, sud koji je uputio zahtjev pita se je li u skladu s tom direktivom to da dužnik, nakon odustajanja od ugovora o kreditu povezanog s ugovorom o kupoprodaji vozila, mora platiti kamatu predviđenu prvim ugovorom za razdoblje od uplate sredstava prodavatelju vozila na temelju kredita do dana vraćanja tog vozila vjerovniku ili prodavatelju.
Ocjena Suda
Kao prvo, izjašnjavajući se o trenutku od kojeg počinje teći rok za odustajanje od ugovora (
2
), Sud podsjeća na to da on počinje teći tek od onoga dana kad je potrošač primio informacije predviđene člankom 10. Direktive 2008/48 (
3
). Stoga u slučaju kada se pokaže da je informacija koju je vjerovnik potrošaču pružio na temelju članka 10. stavka 2. te direktive nepotpuna ili netočna, taj rok počinje teći samo ako nepotpunost ili netočnost te informacije ne može utjecati na sposobnost potrošača da ocijeni opseg prava i obveza koji su mu propisani tom direktivom. Međutim, situaciju za koju je karakteristično pružanje nepotpune ili netočne informacije treba razlikovati od situacije u kojoj nije dana informacija koja je trebala biti dana.
Kad je riječ navođenju, u ugovoru o kreditu, zatezne kamatne stope koja se primjenjivala u trenutku sklapanja tog ugovora, Sud podsjeća na to da obveza navođenja te stope u obliku konkretnog postotka (
4
) potrošaču omogućava da se upozna s posljedicama svojeg eventualnog kašnjenja s plaćanjem. Naime, navođenje te kamatne stope, izražene u obliku konkretnog postotka, neophodno je da bi potrošač mogao ocijeniti opseg svoje ugovorne obveze, osobito u pogledu financijskih posljedica koje mogu nastati zbog neispunjenja obveze plaćanja ili kašnjenja s njezinim ispunjenjem. Stoga je ta informacija takve prirode da ne utječe samo na potrošačevu odluku da sklopi ugovor nego i na njegovu mogućnost organiziranja otplate ugovorenog kredita. Slijedom toga, Sud odlučuje da rok za odustajanje od ugovora, predviđen člankom 14. stavkom 1. Direktive 2008/48, ne počinje teći ako zatezna kamatna stopa koja je primjenjiva u trenutku sklapanja ugovora o kreditu u njemu nije navedena u obliku konkretnog postotka i to sve dok ta informacija nije propisno priopćena potrošaču.
Kao drugo, Sud razmatra pitanje potrošačeve eventualne zlouporabe prava odustajanja od ugovora. Nakon što je podsjetio na to da se osobe ne mogu prijevarno ili zlouporabno pozivati na odredbe prava Unije, ističe da vjerovnik ne može valjano smatrati da je potrošač – zbog znatnog proteka vremena između sklapanja ugovora i korištenja pravom odustajanja od ugovora – zloupotrijebio to pravo ako se jedna od obveznih informacija iz članka 10. stavka 2. Direktive 2008/48 ne nalazi u ugovoru o kreditu niti je propisno priopćena kasnije, neovisno o pitanju je li taj potrošač znao za postojanje svojeg prava odustajanja. U tim se okolnostima vjerovnik ne može pozivati na zlouporabu prava odustajanja od ugovora kad u ugovoru o kreditu, u obliku konkretnog postotka, nije navedena zatezna kamatna stopa koja se primjenjuje u trenutku njegova sklapanja, koja se nalazi među informacijama koje moraju obvezno biti navedene. U tom slučaju rok za odustajanje zapravo nije počeo teći. Posljedično, Sud zaključuje da se članku 14. stavku 1. Direktive 2008/48 protivi mogućnost vjerovnika da se valjano pozove na potrošačevu zlouporabu prava odustajanja od ugovora zbog njegova ponašanja do kojeg je došlo između sklapanja ugovora i korištenja pravom odustajanja od ugovora, pa čak i nakon tog korištenja, ako informacija, u obliku konkretnog postotka, o zateznoj kamatnoj stopi koja se primjenjuje u trenutku sklapanja tog ugovora nije bila navedena u ugovoru o kreditu niti je propisno priopćena kasnije.
Kao treće, Sud smatra da se članku 14. stavku 1. Direktive 2008/48, u vezi s načelom djelotvornosti, protivi nacionalna sudska praksa prema kojoj se, u slučaju potrošačeva korištenja pravom odustajanja od ugovora o kreditu povezanog s ugovorom o kupoprodaji vozila, iznos kompenzacijske naknade za gubitak vrijednosti koji taj potrošač duguje vjerovniku prilikom vraćanja vozila izračunava tako da se od prodajne cijene kakva je kod trgovca bila u trenutku kada je potrošač kupio vozilo odbije kupovna cijena koju je trgovac platio u trenutku njegova vraćanja, pod uvjetom da ta metoda izračuna uključuje elemente koji nisu povezani s korištenjem navedenog vozila od strane tog potrošača.
Kako bi presudio na taj način, Sud naglašava da Direktiva 2008/48 ne sadržava odredbe kojima se uređuju posljedice potrošačeva korištenja svojim pravom odustajanja od ugovora o kreditu povezanog s ugovorom o kupoprodaji vozila. Stoga je na državama članicama da riješe pitanja o vraćanju kreditom financirane robe ili sva druga srodna pitanja, pod uvjetom da nacionalni zakonodavstvo i sudska praksa kojima se uređuju posljedice korištenja pravom odustajanja ne dovode u pitanje ni učinkovitost ni djelotvornost tog prava do te mjere da u praksi onemogućavaju ili pretjerano otežavaju njegovo korištenje. Međutim, to bi bio slučaj ako bi iznos kompenzacijske naknade za gubitak vrijednosti robe, koji potrošač duguje vjerovniku prilikom vraćanja robe, bio neproporcionalan u odnosu na kupovnu cijenu te robe.
U tom smislu, Sud pojašnjava da ocjenu proporcionalnosti kompenzacijske naknade koju je od potrošača moguće zahtijevati nakon korištenja pravom odustajanja od ugovora treba provesti nakon detaljne analize, uzimajući u obzir načine uporabe dotične robe i stanje vozila u trenutku njegova vraćanja, osobito što se tiče mogućeg mehaničkog pogoršanja ili promjene izgleda koji su posljedica te uporabe. U tom pogledu, sama činjenica da tako utvrđena kompenzacijska naknada može biti viša od cijene po kojoj je potrošač kupio vozilo ne može kao takva značiti da je ta naknada neproporcionalna i da metoda izračuna navedene naknade u praksi onemogućava ili pretjerano otežava korištenje pravom odustajanja od ugovora. To vrijedi pod uvjetom da iznos te naknade objektivno odražava stvarno smanjenje vrijednosti tog vozila koje je posljedica toga da ga je potrošač koristio i njegovo stanje u trenutku vraćanja.
S druge strane, na temelju metode izračuna koja se temelji isključivo na razlici u cijeni utvrđenoj između kupnje i preprodaje vozila, koja uključuje elemente koji nisu povezani s njegovim korištenjem, kao što su komercijalne marže i troškovi preprodaje – o kojima jednostrano odlučuje trgovac automobilima – kao i porez na dodanu vrijednost, nije moguće procijeniti smanjenje vrijednosti navedenog vozila koje je posljedica njegove uporabe od strane potrošača. Osim toga, s obzirom na to da ti elementi postoje čak i u slučaju kad vozilo nije bilo registrirano ni korišteno prije ostvarivanja prava odustajanja od ugovora, čini se da upotreba te metode za potrošača znači snošenje tereta koji je isključivo posljedica korištenja njegovim pravom odustajanja od ugovora. U tim okolnostima, metoda izračuna kompenzacijske naknade zbog gubitka vrijednosti robe može dovesti do iznosa naknade koji nije proporcionalan u odnosu na kupovnu cijenu te robe i u praksi onemogućiti ili pretjerano otežati ostvarivanje prava odustajanja od ugovora.
Kao četvrto, Sud utvrđuje da se Direktivom 2008/48 ne provodi potpuno usklađivanje pravila o pravnim posljedicama koje mogu nastati povodom potrošačeva korištenja pravom odustajanja od ugovora o kreditu povezanog s ugovorom o kupoprodaji vozila. U tom pogledu, podsjeća na to da ta direktiva ne sadržava odredbe kojima se uređuju posljedice, na ugovor o isporuci robe, potrošačeva korištenja tim pravom u odnosu na ugovor o kreditu povezan s tim ugovorom o isporuci robe. Konkretno, Direktivom 2008/48 precizno se ne navode sudbina financirane robe ni eventualni odnos između povezanog ugovora o kreditu i ugovora o kupoprodaji vozila (
5
). Usto, niti jedna odredba te direktive ne odnosi se na situaciju u kojoj potrošač svoje pravo odustajanja ostvaruje u pogledu samog ugovora o kreditu. Naime, s obzirom na to da ne postoji poseban propis Unije u tom području, pravila za provedbu zaštite potrošača predviđene Direktivom 2008/48 obuhvaćena su unutarnjim pravnim poretkom država članica na temelju načela njihove procesne autonomije. Slijedom toga je na državama članicama da u skladu s načelima ekvivalentnosti i djelotvornosti precizno odrede učinke korištenja tim pravom u okviru ugovora o kreditu povezanog s ugovorom o isporuci robe, uključujući u pogledu, ako je to potrebno, obveze namirenja kamata na pozajmljenu glavnicu kao i pravila njezina ispunjenja.
Kao peto i posljednje, Sud navodi da se članku 14. stavku 1. Direktive 2008/48 ne protivi nacionalni propis na temelju kojeg potrošač, nakon korištenja svojim pravom odustajanja od ugovora o kreditu povezanog s ugovorom o kupoprodaji vozila, mora platiti kamate predviđene prvim ugovorom za razdoblje od isplate sredstava iz kredita prodavatelju financiranog vozila do trenutka vraćanja vozila vjerovniku ili prodavatelju. Naime, člankom 14. stavkom 3. točkom (b) prvom rečenicom Direktive 2008/48 želi se osigurati ravnoteža između zaštite potrošača i slobodnog kretanja kreditnih ponuda. U tim okolnostima, eventualna potrošačeva obveza plaćanja kamata obračunatih uzimanjem u obzir stvarnog razdoblja stavljanja sredstava na raspolaganje omogućuje održavanje ugovorne ravnoteže i njome se izbjegava to da stranka izvršavanjem svojeg prava odustajanja od ugovora ostvari neosnovanu dobit na štetu druge stranke, čime se jamči pravedna raspodjela opterećenja i koristi koji proizlaze iz makar djelomičnog i privremenog izvršenja ugovora o kreditu. Naime, s jedne strane, iznos kredita koji je isplaćen prodavatelju vozila u korist potrošača privremeno nije dostupan vjerovniku, što za njega predstavlja zamrzavanje sredstava i preuzimanje financijskog rizika. S druge strane, kamate koje se obračunavaju na pozajmljenu glavnicu nisu kazna, nego naknada za pristup kreditu, koji je u načelu naplatna transakcija, neovisno o korištenju pravom odustajanja od ugovora.
(
1
)	Direktiva 2008/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2008. o ugovorima o potrošačkim kreditima i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 87/102/EEZ (SL 2008., L 133, str. 66.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 13., str. 58. i ispravak SL 2014., L 283, str. 66.)
(
2
)	Kako je to predviđeno u članku 14. stavku 1. Direktive 2008/48.
(
3
)	Članak 14. stavak 1. drugi podstavak točka (b) Direktive 2008/48
(
4
)	U skladu s člankom 10. stavkom 2. točkom (l) Direktive 2008/48
(
5
)	Članak 14. stavak 3. točka (b) prva rečenica Direktive 2008/48