62024CJ0744
PRESUDA SUDA (sedmo vijeće)
23. travnja 2026. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Ugovori o potrošačkim kreditima – Direktiva 2008/48/EZ – Članak 3. točka (j) – Članak 10. stavak 2. točka (f) – Pojam ‚stopa zaduživanja’ – Pojam ‚iznos dobivenog kredita’ – Članak 3. točka (g) – Pojam ‚ukupni troškovi kredita za potrošača᾽ – Naplata kamata na iznos koji odgovara trošku kredita – Premija osiguranja”
U predmetu C‑744/24,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Sąd Rejonowy we Włodawie (Općinski sud u Włodawi, Poljska), odlukom od 20. rujna 2024., koju je Sud zaprimio 24. listopada 2024., u postupku
P. W.
protiv
Bank Polska Kasa Opieki S. A.,
SUD (sedmo vijeće),
u sastavu: F. Schalin, predsjednik vijeća, M. Gavalec i Z. Csehi (izvjestitelj), suci,
nezavisna odvjetnica: L. Medina,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za osobu P. W., A. Bieniek, adwokat,
–
za Bank Polska Kasa Opieki S. A., A. Cudna‑Wagner, radca prawny, i B. Miąskiewicz, adwokat,
–
za poljsku vladu, B. Majczyna, u svojstvu agenta,
–
za Europsku komisiju, P. Kienapfel, P. Ondrůšek i M. Owsiany‑Hornung, u svojstvu agenata,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnu odvjetnicu, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 3. točke (j) i članka 10. stavka 2. točaka (f) i (g) Direktive 2008/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2008. o ugovorima o potrošačkim kreditima i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 87/102/EEZ (SL 2008., L 133, str. 66.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 13., str. 58. i ispravak SL 2014., L 283, str. 66.), kako je izmijenjena Direktivom (EU) 2021/2167 Europskog parlamenta i Vijeća od 24. studenoga 2021. (SL 2021., L 438, str. 1.; u daljnjem tekstu: Direktiva 2008/48), u vezi s načelom djelotvornosti te člankom 3. stavcima 1. i 2., člankom 4. stavkom 1. i člankom 5. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim odredbama u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24. i ispravak SL 2024./90009, L).
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između osobe P. W., potrošača, i Banka Polska Kasa Opieki S. A., bankovne institucije (u daljnjem tekstu: banka), u vezi s plaćanjem tražbine koja proizlazi iz ugovora o potrošačkom kreditu.
Pravni okvir
Pravo Unije
Direktiva 93/13
3
Člankom 1. stavkom 1. Direktive 93/13 određuje se:
„Svrha ove Direktive je uskladiti zakone i druge propise država članica koji se odnose na nepoštene odredbe u ugovorima koji se sklapaju između prodavatelja robe ili pružatelja usluga i potrošača.”
4
U članku 3. te direktive propisuje se:
„1.   Ugovorna odredba o kojoj se nisu vodili pojedinačni pregovori smatra se nepoštenom ako u suprotnosti s uvjetom o dobroj vjeri, na štetu potrošača prouzroči znatniju neravnotežu u pravima i obvezama stranaka, proizašlih iz ugovora.
2.   Uvijek se smatra da se o nekoj odredbi nije pojedinačno pregovaralo ako je ona sastavljena unaprijed pa potrošač nije mogao utjecati na njezin sadržaj, posebno u kontekstu unaprijed formuliranog standardnog ugovora.
[…]”
5
U skladu s člankom 4. te direktive:
„1.   Ne dovodeći u pitanje članak 7., nepoštenost ugovorne odredbe procjenjuje se tako da se u obzir uzimaju priroda robe ili usluga na koje se ugovor odnosi u vrijeme kada je ugovor sklopljen, sve popratne okolnosti sklapanja ugovora i sve ostale odredbe tog ugovora ili nekog drugog ugovora o kojem on ovisi.
2.   Procjena o tome jesu li neke odredbe nepoštene ne odnosi se na definiciju glavnog predmeta ugovora ni na primjerenost cijene i naknade na jednoj strani, i isporučene usluge i robu, na drugoj, sve dok su te odredbe jasno i razumljivo sastavljene.”
6
Članak 5. Direktive 93/13 glasi kako slijedi:
„U slučaju ugovora u kojima se potrošaču sve ili određene odredbe nude u pisanom obliku, te odredbe uvijek moraju biti sročene jasno i razumljivo. Ako postoji sumnja oko značenja neke odredbe, prednost ima tumačenje koje je najpovoljnije za potrošača. Ovo pravilo o tumačenju ne primjenjuje se u kontekstu postupka utvrđenog u članku 7. stavku 2.”
Direktiva 2008/48
7
Uvodne izjave 19., 31. i 43. Direktive 2008/48 glase:
„(19)
Kako bi se potrošačima omogućilo da odluke donose potpuno upoznati s činjenicama, treba im odgovarajuće informacije o uvjetima i troškovima kredita te o njihovim obvezama, a koje potrošači mogu ponijeti sa sobom i razmotriti, pružiti prije donošenja odluke o ugovoru o kreditu. Kako bi se osigurala najveća moguća transparentnost i mogućnost usporedbe ponuda, takve informacije trebaju obuhvaćati posebno efektivnu kamatnu stopu [(EKS)] koja se primjenjuje na taj kredit, određenu na isti način diljem Zajednice. Budući da se [EKS] u ovoj fazi može naznačiti samo primjerom, takav bi primjer trebao biti reprezentativan. […]
[…]
(31)
S ciljem omogućavanja potrošačima da se upoznaju sa svojim pravima i obvezama prema ugovoru o kreditu, isti bi trebao sadržavati sve potrebne informacije u jasnom i sažetom obliku.
[…]
(43)
[…] Unatoč jednoobraznoj matematičkoj formuli za njezin izračun, [EKS predviđen Direktivom Vijeća 87/102/EEZ od 22. prosinca 1986. o usklađivanju zakona i drugih propisa država članica u vezi s potrošačkim kreditima (SL 1987., L 42, str. 48.)] još uvijek se ne može u cijelosti usporediti diljem Zajednice. U pojedinačnim državama članicama u izračunu te stope u obzir se uzimaju različiti čimbenici troškova. Stoga bi ova Direktiva trebala jasno i sveobuhvatno definirati ukupne troškove kredita za potrošača.”
8
Članak 1. Direktive 2008/48, naslovljen „Predmet”, glasi kako slijedi:
„Svrha ove Direktive jest usklađivanje određenih aspekata zakona i drugih propisa država članica o ugovorima koji obuhvaćaju potrošačke kredite.”
9
Članak 3. te direktive, naslovljen „Definicije”, određuje:
„Za potrebe ove Direktive primjenjuju se sljedeće definicije:
[…]
(g)
‚ukupni troškovi kredita za potrošača’ znači svi troškovi, uključujući i kamate, provizije, pristojbe ili bilo koju drugu vrstu naknade koju potrošač mora platiti u vezi s ugovorom o kreditu i koji su poznati vjerovniku, osim troškova javnog bilježnika; troškovi u pogledu dodatnih usluga koje se odnose na ugovor o kreditu, a posebno premije osiguranja, također su uključeni ako je, povrh toga, sklapanje ugovora o pružanju drugih usluga obvezno s ciljem dobivanja kredita ili dobivanja kredita prema uvjetima koje vrijede na tržištu;
(h)
‚ukupan iznos koji plaća potrošač’ znači zbroj ukupnog iznosa kredita i ukupnih troškova kredita za potrošača;
(i)
‚[EKS]’ znači ukupne troškove kredita za potrošača, izražene kao godišnji postotak ukupnog iznosa kredita, uključujući, prema potrebi, i troškove iz članka 19. stavka 2.
(j)
‚stopa zaduživanja’ znači kamatna stopa izražena kao fiksni ili varijabilni postotak koja se primjenjuje godišnje na iznos dobivenog kredita [(drawn down)];
[…]
(l)
‚ukupni iznos kredita’ znači gornja granica ili ukupan zbroj koji se stavlja potrošaču na raspolaganje prema ugovoru o kreditu;
[…]”
10
Člankom 10. te direktive, naslovljenim „Informacije koje treba uključiti u ugovore o kreditu”, propisuje se:
„1.   Ugovori o kreditu sastavljaju se na papiru ili na nekom drugom trajnom mediju.
Sve ugovorne stranke dobivaju primjerak ugovora o kreditu. Ovaj članak ne dovodi u pitanje bilo kakva nacionalna pravila koja se odnose na valjanost sklapanja ugovora o kreditu koji su u skladu s pravom Zajednice.
2.   Ugovor o kreditu jasno i sažeto definira:
[…]
(d)
ukupan iznos kredita i uvjete koji uređuju povlačenje novca na temelju ugovora o kreditu;
[…]
(f)
stopu zaduživanja, uvjete koji uređuju primjenu te stope te, kada su ti podaci dostupni, bilo koji indeks ili referentnu stopu koji se primjenjuje na inicijalnu stopu zaduživanja, kao i razdoblja, uvjete i postupke promjene te stope zaduživanja te, ako se u različitim okolnostima primjenjuju različite stope zaduživanja, gore navedene informacije u odnosu na sve stope koje se primjenjuju;
(g)
[EKS] i ukupan iznos koji je potrošač dužan platiti izračunan u trenutku sklapanja ugovora o kreditu; treba spomenuti sve pretpostavke primijenjene u izračunu te stope;
[…]”
11
Člankom 19. Direktive 2008/48, naslovljenim „Izračun [EKS‑a]”, u stavcima 1. i 2. propisuje se:
„1.   [EKS], izjednačujući na godišnjoj osnovi sadašnju vrijednost svih obveza (povlačenja tranše, otplata i pristojba), budućih ili postojećih, dogovorenih između vjerovnika i potrošača, izračunava se u skladu s matematičkom formulom navedenom u dijelu I. Priloga I.
2.   U svrhu izračuna [tog EKS‑a] određuju se ukupni troškovi kredita za potrošača, uz iznimku svih pristojbi koje je potrošač dužan platiti za nesukladnost s bilo kojom od obveza utvrđenih ugovorom o kreditu i svih drugih pristojba osim kupovne cijene koju je obvezan platiti za kupnju proizvoda ili usluga bilo da se transakcija provodi u gotovini ili na kredit.
Troškove upravljanja računom na kojem su vidljive i transakcije uplata i povlačenja tranše, troškove uporabe sredstava plaćanja i za transakcije uplata i za povlačenja tranše, te sve druge troškove koji se odnose na transakcije uplata treba obuhvatiti ukupnim troškovima kredita za potrošača osim ako je otvaranje računa neobvezno i ako su troškovi računa jasno i zasebno pokazani u ugovoru o kreditu ili u bilo kojem drugom ugovoru sklopljen[o]m s potrošačem.”
12
Članak 22. ove direktive, pod naslovom „Usklađivanje i imperativna narav ove Direktive”, glasi:
„1.   Ako ova Direktiva sadrži usklađene odredbe, države članice ne smiju zadržati niti uvoditi nove odredbe u svoje nacionalno pravo osim onih utvrđenih ovom Direktivom. Međutim, članak 16.a stavci 3. i 4. ne sprečavaju države članice da zadrže ili uvedu strože odredbe radi zaštite potrošača.
[…]
3.   Nadalje, države članice osiguravaju da se odredbe koje one donesu u provedbi ove Direktive ne mogu zaobići kao rezultat načina formuliranja ugovora, posebno integriranjem povlačenja tranše ili ugovora o kreditu koji potpadaju pod područje primjene ove Direktive u ugovore o kreditu čija bi narav ili svrha omogućili izbjegavanje njegove primjene.
[…]”
13
U skladu s dijelom I. Priloga I. navedenoj direktivi:
„[…]
Osnovna jednadžba kojom se utvrđuje [EKS], jednaka je, na godišnjoj osnovi, ukupnoj sadašnjoj vrijednosti povlačenja tranše s jedne strane i ukupne sadašnje vrijednosti otplata i plaćanja pristojba s druge strane […]”
Poljsko pravo
Zakon o Građanskom zakoniku
14
U skladu s člankom 3851. stavkom 1. ustawe Kodeks cywilny (Zakon o Građanskom zakoniku) od 23. travnja 1964., u verziji primjenjivoj na glavni postupak (Dz. U. iz 2022., poz. 1360):
„Odredbe ugovora sklopljenog s potrošačem o kojima se nije pojedinačno pregovaralo ne obvezuju potrošača ako njegova prava i obveze određuju na način protivan dobrim običajima, pri čemu očito povređuju njegove interese (nedopuštene odredbe). Ova odredba ne utječe na odredbe kojima se određuju glavne obveze stranaka, uključujući cijenu ili naknadu, ako su sastavljene na nedvosmislen način.”
Zakon o potrošačkim kreditima
15
Ustawom o kredycie konsumenckim (Zakon o potrošačkim kreditima) od 12. svibnja 2011. (Dz. U. 2011. br. 126, poz. 715) u poljski pravni poredak prenesena je Direktiva 2008/48.
16
Članak 5. točke 6., 6.a i 10. tog zakona, u verziji primjenjivoj na glavni postupak (u daljnjem tekstu: Zakon o potrošačkim kreditima), glasi kako slijedi:
„(6)   ukupni troškovi kredita’ – svi troškovi koje potrošač mora platiti u vezi s ugovorom o kreditu, osobito:
(a)
kamate, naknade, provizije, porezi i marže, ako su poznati vjerovniku, i
(b)
troškovi u pogledu dodatnih usluga, osobito osiguranja, ako je njihovo plaćanje nužno za dobivanje kredita ili za dobivanje kredita prema ponuđenim uvjetima,
osim troškova javnog bilježnika koje snosi potrošač;
(6.a)   nekamatni troškovi kredita – svi troškovi koje potrošač snosi u vezi s ugovorom o potrošačkom kreditu, osim kamata;
[…]
(10)   stopa zaduživanja – kamatna stopa izražena kao fiksni ili varijabilni postotak koja se primjenjuje godišnje na iznos dobivenog kredita.”
17
Člankom 30. navedenog zakona predviđa se:
„1.   Ugovor o potrošačkom kreditu mora sadržavati:
[…]
6)
stopu zaduživanja, uvjete koji uređuju primjenu te stope kao i razdoblja, uvjete i postupke promjene kamatne stope kredita, uključujući indeks ili referentnu stopu koji se primjenjuju na početnu kamatnu stopu; ako se ugovorom o potrošačkom kreditu predviđaju različite kamatne stope, te se informacije navode za sve stope koje se primjenjuju tijekom razdoblja važenja ugovora;
[…]”
18
U članku 45. stavku 1. Zakona o potrošačkim kreditima određuje se:
„U slučaju da vjerovnik povrijedi članak 29. stavak 1., članak 30. stavak 1. točke 1. do 8., 10., 11. i 14. do 17., članke 31. do 33., članak 33.a i članke 36.a do 36.c, potrošač, nakon podnošenja pisane izjave vjerovniku, vraća kredit bez kamata i drugih troškova kredita koji se duguju vjerovniku, u rokovima i na način utvrđen ugovorom.”
Glavni postupak i prethodna pitanja
19
Osoba P. W. i banka sklopili su 26. svibnja 2022. ugovor o potrošačkom kreditu koji odgovara tipskom ugovoru. Osoba P. W. i banka nisu pojedinačno pregovarali o ugovornim odredbama. Iznos potrošačkog kredita koji je tako ugovorila osoba P. W. iznosio je 150000 poljskih zlota (PLN) (oko 34400 eura). Od tog iznosa osobi P. W. stvarno je isplaćeno 133214,92 poljska zlota (oko 30550 eura), dok je preostalih 16785,08 poljskih zlota (oko 3850 eura) bilo namijenjeno plaćanju osiguranja kredita, opisanog kao „dobrovoljno”. Sklapanje tog dobrovoljnog osiguranja popraćeno je smanjenjem kamatne stope kredita.
20
Ukupan iznos koji je osoba P. W. trebala otplatiti iznosio je 207073,53 poljska zlota (oko 47500 eura), a u skladu s člankom 6. stavkom 1. ugovora o kreditu ukupni troškovi kredita iznosili su 73858,61 poljski zlot (oko 16950 eura). Taj trošak obuhvaćao je kamate u iznosu od 57073,53 poljska zlota (oko 13100 eura) kao i premiju osiguranja, navedenog u prethodnoj točki, u iznosu od 16785,08 poljskih zlota (oko 3850 eura). Kamatna stopa iznosila je 8,49 % godišnje (uključujući osnovnu stopu od 4,36 % i maržu od 4,13 %). Ta kamatna stopa primijenjena je na iznos koji je stvarno isplaćen osobi P. W. na temelju ugovora, uvećan za premiju osiguranja. EKS naveden u ugovoru o kreditu iznosio je 12,57 %. Njegovo trajanje utvrđeno je na 96 mjeseci.
21
Dopisom od 18. kolovoza 2023., u skladu s člankom 45. stavkom 1. Zakona o potrošačkim kreditima, osoba P. W. podnijela je banci izjavu kako bi ostvarila pravo na takozvanu sankciju „besplatnog kredita”. Naime, prema njezinu mišljenju, banka nije ispunila svoje obveze, osobito zbog nepreciznog utvrđivanja osnovice kamata, navođenja pogrešnog EKS‑a i mogućnosti vjerovnika da jednostrano izmijeni naknade i provizije. Stoga je zatražila povrat već plaćenog iznosa na ime troškova kredita u iznosu od 14428,83 poljska zlota (oko 3310 eura), kojem zahtjevu banka nije udovoljila.
22
Dana 25. listopada 2023. osoba P. W. podnijela je Sądu Rejonowy we Włodawie (Općinski sud u Włodawi, Poljska), sudu koji je uputio zahtjev, tužbu kojom je tražila, s jedne strane, da se utvrdi da se kredit vraća bez kamata i drugih s njime povezanih troškova, u rokovima i na način utvrđen ugovorom, te, s druge strane, da se banci naloži da joj isplati iznos od 30051,76 poljskih zlota (oko 6900 eura), odnosno iznos već otplaćenih ugovornih kamata uvećan za iznos premije osiguranja, zajedno sa zakonskim zateznim kamatama. U prilog svojem zahtjevu osoba P. W. među ostalim je istaknula da je kamatna stopa primijenjena na iznos koji odgovara nekamatnom trošku kredita.
23
Banka smatra da je EKS pravilno izračunan. U svojem zahtjevu za kredit osoba P. W. željela je da banka u kredit uključi trošak osiguranja, što je imalo za posljedicu povećanje iznosa kredita. Banka također ističe da je u ugovoru o kreditu bila sadržana informacija da se kamatna stopa primjenjuje na tako utvrđeni iznos. Dodaje da osoba P. W. nije platila nikakvu proviziju i da se troškovi kredita sastoje isključivo od ugovornih kamata i premije osiguranja, pri čemu su ti troškovi detaljno opisani u „[i]nformacijskom obrascu o potrošačkom kreditu”, koji čini sastavni dio ugovora o kreditu.
24
Sud koji je uputio zahtjev izražava sumnje u pogledu usklađenosti s Direktivom 2008/48 te prakse banke koja se sastoji u naplati kamata na iznos koji, osim glavnice kredita, uključuje i nekamatne troškove kredita, odnosno na iznos koji u cijelosti nije isplaćen zajmoprimcu. U tom pogledu pojašnjava da „nekamatni troškovi kredita” u smislu članka 5. točke 6.a Zakona o potrošačkim kreditima uključuju, među ostalim, pristojbe, provizije, poreze i marže ako su vjerovniku poznate, kao i troškove dodatnih usluga, osobito osiguranja, kada su nužni za dobivanje kredita ili za njegovo dobivanje pod uvjetima predviđenima ponudom.
25
U tim je okolnostima Sąd Rejonowy we Włodawie (Općinski sud u Włodawi) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Treba li članak 10. stavak 2. točku (f) u vezi s člankom [3.] točkom (j) [Direktive 2008/48], u vezi s načelom djelotvornosti prava Unije i ciljem te direktive te s obzirom na članak 3. stavke 1. i 2. te članak 4. stavak 1. [Direktive 93/13] tumačiti na način da mu se protivi praksa da se u ugovore o potrošačkom kreditu, čiji sadržaj nije rezultat pojedinačnih pregovora između prodavatelja robe ili pružatelja usluga (vjerovnika) i potrošača (zajmoprimca), uključe odredbe kojima se predviđa primjena kamatne stope ne samo na iznos isplaćen potrošaču nego i na nekamatne troškove kredita (odnosno na provizije ili druge troškove koji nisu sastavni dio iznosa kredita isplaćenog potrošaču, ali čine ukupan iznos koji je potrošač dužan platiti u izvršenju svoje obveze iz ugovora o potrošačkom kreditu)?
2.
Treba li članak 10. stavak 2. točke (f) i (g) [Direktive 2008/48], u vezi s načelom djelotvornosti prava Unije i ciljem te direktive, te s obzirom na članak 5. [Direktive 93/13] tumačiti na način da mu se protivi praksa da se u ugovore o potrošačkom kreditu, čiji sadržaj nije rezultat pojedinačnih pregovora između prodavatelja robe ili pružatelja usluga (vjerovnika) i potrošača (zajmoprimca), uključe odredbe u kojima su navedeni samo kamatna stopa kredita i ukupna brojčano iskazana vrijednost kapitaliziranih kamata koje je potrošač dužan platiti u izvršenju svoje obveze iz ugovora, a da se pritom potrošača izričito ne obavijesti o tome da je osnovica za izračun kapitaliziranih kamata drukčija od iznosa kredita koji je stvarno isplaćen potrošaču, te osobito da je riječ o zbroju iznosa kredita isplaćenog potrošaču i nekamatnih troškova kredita (odnosno provizija ili drugih troškova koji nisu sastavni dio iznosa kredita isplaćenog potrošaču, ali čine ukupan iznos koji je potrošač dužan platiti u izvršenju svoje obveze iz ugovora o potrošačkom kreditu)?”
26
Dopisom od 20. studenoga 2025. banka je navela da je prihvatila zahtjev tužitelja iz glavnog postupka, kako je naveden u točki 22. ove presude. U odgovoru na pitanje koje je postavio Sud, sud koji je uputio zahtjev pojasnio je dopisom od 18. prosinca 2025. da je glavni postupak još uvijek u tijeku.
O prethodnim pitanjima
Dopuštenost
27
Banka osporava dopuštenost prethodnih pitanja.
28
Prvo, banka smatra da su pitanja koja je postavio sud koji je uputio zahtjev hipotetska jer se temelje na pogrešnoj pretpostavci da se o ugovornim odredbama na koje se odnose ta pitanja nije pregovaralo. Usto, drugo pitanje nije relevantno jer informacije koje su pružene osobi P. W. u pogledu činjenice da troškovi dobrovoljnog osiguranja proizvode kamate jasno i razumljivo proizlaze iz ugovora o kreditu i informativnog obrasca.
29
Nadalje, hipotetski karakter prethodnih pitanja proizlazi iz činjenice da se glavni predmet ne odnosi na proviziju ili druge troškove koje naplaćuje banka, nego na premiju dobrovoljnog osiguranja koja se, daleko od toga da predstavlja trošak kredita koji zajmoprimac snosi u korist banke, izravno uplaćuje na račun osiguravatelja. Dakle, u skladu s definicijom „ukupnih troškova kredita za potrošača” iz članka 3. točke (g) Direktive 2008/48, takva premija odgovara trošku dodatnih usluga povezanih s ugovorom o kreditu te, prema toj definiciji, pripada zasebnoj kategoriji troškova.
30
Naposljetku, banka tvrdi da sud koji je uputio zahtjev nije Sudu pružio činjenične ili pravne elemente koji su mu potrebni da bi mogao dati koristan odgovor na postavljena pitanja, tako da zahtjev ne ispunjava uvjete iz članka 94. Poslovnika Suda. Konkretno, sud koji je uputio zahtjev ograničio se na iznošenje stajališta stranaka, a da ih nije provjerio, te je nedosljedno upotrijebio pojam „nekamatni troškovi kredita”, primjenjujući kriterij prema kojem te troškove čine svi iznosi koji su uključeni u kredit, a nisu izravno isplaćeni potrošaču. Taj sud stoga ne uzima u obzir činjenicu da ni sredstva korištena za otplatu zajmova, odnosno za konsolidaciju dugova, nisu isplaćena potrošaču kako bi njima raspolagao po vlastitoj volji, iako nema sumnje da mogu proizvoditi kamatu.
31
U tom pogledu, valja podsjetiti na to da, prema ustaljenoj sudskoj praksi, pitanja o tumačenju prava Unije koja nacionalni sud uputi u pravnom i činjeničnom okviru koji utvrđuje pod vlastitom odgovornošću i čiju točnost Sud nije dužan provjeravati, uživaju presumpciju relevantnosti. Odbijanje Suda da odluči o prethodnom pitanju koje je uputio nacionalni sud moguće je samo u slučaju kad je očito da zahtijevano tumačenje prava Unije nema nikakve veze s činjeničnim stanjem ili predmetom glavnog postupka, kad je problem hipotetske naravi ili kad Sud ne raspolaže činjeničnim i pravnim elementima koji su mu potrebni da bi pružio koristan odgovor na postavljena pitanja (presuda od 19. prosinca 2024., Tudmur, C‑185/24 i C‑189/24, EU:C:2024:1036, t. 26. i navedena sudska praksa).
32
U ovom slučaju iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da je pred sudom koji je uputio zahtjev osoba P. W. podnijela tužbu protiv banke kojom je, među ostalim, zahtijevala da se utvrdi da se kredit vraća bez kamata i drugih s njime povezanih troškova, zato što su na iznos koji odgovara nekamatnom trošku kredita naplaćene ugovorne kamate. Taj sud pojašnjava da ima dvojbe u pogledu usklađenosti s Direktivom 2008/48 te prakse banke koja joj omogućuje naplatu kamata na iznos koji uključuje glavnicu kredita i nekamatne troškove kredita, iako iznos koji odgovara tim troškovima nije isplaćen zajmoprimcu.
33
U tom kontekstu navedeni sud svojim pitanjima traži od Suda tumačenje više odredaba Direktive 2008/48, u vezi s načelom djelotvornosti i određenim odredbama Direktive 93/13.
34
Ta se pitanja stoga doista odnose na tumačenje odredbi prava Unije relevantnih za rješavanje spora u glavnom postupku. S obzirom na to da sud koji je uputio zahtjev sam pod vlastitom odgovornošću utvrđuje pravni i činjenični okvir sporova u glavnom postupku, Sud nije dužan provjeravati pretpostavke na kojima se temelje navedena pitanja.
35
S druge strane, kako bi Sud mogao dati tumačenje prava Unije koje je korisno za nacionalni sud, članak 94. Poslovnika predviđa da zahtjev za prethodnu odluku mora sadržavati, među ostalim, sažeti prikaz predmeta spora, kao i relevantne činjenice kako ih je utvrdio sud koji je uputio zahtjev ili barem prikaz činjeničnih okolnosti na kojima se temelje pitanja. Isto tako, taj zahtjev mora sadržavati prikaz razloga koji su naveli navedeni sud da se zapita o tumačenju ili valjanosti određenih odredaba prava Unije kao i pojašnjenje veze koja po mišljenju tog suda postoji između tih odredaba i nacionalnog zakonodavstva primjenjivog u glavnom postupku.
36
Iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da, iako je sud koji je uputio zahtjev iznio svoja utvrđenja vrlo sažeto, za razliku od različitih stajališta stranaka u glavnom postupku, s obzirom na elemente iznesene u točkama 32. i 33. ove presude, Sud ipak raspolaže elementima potrebnima za davanje korisnog odgovora na postavljena pitanja.
37
Iz navedenog slijedi da su prethodna pitanja dopuštena.
Meritum
38
Uvodno, s obzirom na to da sud koji je uputio zahtjev premiju osiguranja o kojoj je riječ u glavnom postupku kvalificira kao „nekamatni trošak kredita”, najprije valja podsjetiti na to da taj pojam nije predviđen Direktivom 2008/48, nego poljskim pravom i, točnije, člankom 5. točkom 6.a Zakona o potrošačkim kreditima (vidjeti u tom smislu presudu od 26. ožujka 2020., Mikrokasa i Revenue Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty, C‑779/18, EU:C:2020:236, t. 40. i 42.).
39
Sud se na taj pojam pozvao u presudi od 26. ožujka 2020., Mikrokasa i Revenue Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty (C‑779/18, EU:C:2020:236), navodeći u njezinoj točki 40. da on predstavlja potkategoriju „ukupnih troškova kredita” u smislu članka 3. točke (g) Direktive 2008/48, koji obuhvaćaju sve troškove, uključujući kamate.
40
Nadalje, valja istaknuti da se prethodna pitanja odnose na ukupan trošak kredita odobrenog osobi P. W. koji, osim kamata, obuhvaća i iznos od 16785,08 poljskih zlota namijenjen plaćanju osiguranja kredita, opisanog kao dobrovoljno. Sud koji je uputio zahtjev izražava sumnje u pogledu usklađenosti s Direktivom 2008/48 prakse banke koja se sastoji u naplati kamata na iznos isplaćen osobi P. W. na temelju ugovora, uvećan za nekamatne troškove kredita, pri čemu pojašnjava da potonji uključuju, među ostalim, troškove dodatnih usluga povezanih s ugovorom, osobito osiguranja, kada su nužni za dobivanje kredita ili za njegovo dobivanje pod uvjetima predviđenima ponudom.
41
U tom pogledu valja istaknuti da „dobrovoljni” karakter osiguranja kredita o kojem je riječ u glavnom postupku podrazumijeva da ono nije bilo potrebno za dobivanje samog zajma. Međutim, s obzirom na to da je ugovaranje tog osiguranja kredita popraćeno smanjenjem kamatne stope kredita, navedeno osiguranje kredita bilo je potrebno za dobivanje kredita pod uvjetima predviđenima u njegovoj ponudi. U tim okolnostima premija osiguranja, koja je u skladu s člankom 6. stavkom 1. ugovora o kreditu dio ukupnih troškova kredita, stoga spada u pojam „ukupnih troškova kredita za potrošača” u smislu članka 3. točke (g) Direktive 2008/48.
42
Naposljetku, s obzirom na to da sud koji je uputio zahtjev „nekamatne troškove kredita” izjednačava s iznosom koji nije isplaćen zajmoprimcu, valja naglasiti da kvalifikacija određenog iznosa, koji zajmoprimac mora snositi u skladu s ugovorom o kreditu, kao „ukupnih troškova kredita za potrošača”, kako je predviđena člankom 3. točkom (g), ne ovisi o tome je li taj iznos isplaćen na bankovni račun zajmoprimca.
43
Naime, okolnost da se pozajmljeni iznosi najprije uplaćuju na bankovni račun zajmoprimca prije nego što se upotrijebe za plaćanje kupnje robe ili usluga ili za podmirenje određenih troškova, ili da ih zajmodavac izravno uplaćuje vjerovnicima zajmoprimca, neizvjesna je i kao takva ne može utjecati na njihovu kvalifikaciju kao troškova kredita.
Prvo pitanje
44
U skladu s ustaljenom sudskom praksom, u okviru suradnje između nacionalnih sudova i Suda ustanovljene u članku 267. UFEU‑a, na Sudu je da nacionalnom sudu pruži koristan odgovor koji će mu omogućiti da donese odluku u postupku koji se pred njim vodi. U tom smislu, Sud će, prema potrebi, preoblikovati pitanja koja su mu postavljena. U tu svrhu Sud može iz svih podataka koje mu je dostavio nacionalni sud, a osobito iz obrazloženja odluke kojom se upućuje prethodno pitanje, izvesti propise i načela prava Unije koje treba tumačiti uzimajući u obzir predmet spora (vidjeti presude od 29. studenoga 1978., Redmond, 83/78, EU:C:1978:214, t. 26.; od 28. studenoga 2000., Roquette Frères, C‑88/99, EU:C:2000:652, t. 18. i od 2. prosinca 2025., Russmedia Digital i Inform Media Press, C‑492/23, EU:C:2025:935, t. 44. i navedenu sudsku praksu).
45
U ovom slučaju pred sudom koji je uputio zahtjev pokrenut je spor u okviru kojeg treba odlučiti o usklađenosti s Direktivom 2008/48 prakse banke koja se sastoji u naplati kamata na iznos koji, osim glavnice kredita, uključuje i nekamatne troškove kredita, odnosno na iznos koji u cijelosti nije isplaćen zajmoprimcu.
46
Prema tome, valja smatrati da svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 3. točke (g) i (j) Direktive 2008/48, u vezi s člankom 10. stavkom 2. te direktive, tumačiti na način da mu se protivi uključivanje u ugovore o potrošačkom kreditu odredaba kojima se predviđa primjena kamatne stope ne samo na ukupan iznos kredita nego i na iznose namijenjene plaćanju troškova povezanih s tim kreditom, koji stoga ulaze u ukupne troškove kredita za potrošača.
47
Valja podsjetiti na to da, prema članku 1. Direktive 2008/48, ona ima za cilj usklađivanje određenih aspekata pravila država članica u području ugovora o potrošačkom kreditu.
48
Usto, iz članka 22. stavka 1. te direktive proizlazi da, ako ona sadržava usklađene odredbe, države članice ne smiju zadržati niti uvesti nacionalne odredbe drukčije od onih predviđenih navedenom direktivom.
49
Kao što to proizlazi iz definicija navedenih u članku 3. te direktive, pojam „ukupni troškovi kredita za potrošača” povezan je s pojmovima „ukupan iznos kredita” i „ukupan iznos koji plaća potrošač” radi izračuna EKS‑a (presuda od 16. srpnja 2020., Soho Group, C‑686/19, EU:C:2020:582, t. 38.).
50
Članak 3. te direktive ne sadržava u vezi s tim pojmovima nikakvo upućivanje na nacionalno pravo, pri čemu svaki od njih treba smatrati autonomnim pojmom prava Unije koji treba tumačiti ujednačeno na njezinu području (presuda od 16. srpnja 2020., Soho Group, C‑686/19, EU:C:2020:582, t. 39. i navedena sudska praksa).
51
Najprije, kad je riječ o pojmu „ukupni iznos kredita” u smislu Direktive 2008/48, on je u članku 3. točki (l) definiran kao gornja granica ili ukupan zbroj koji se stavlja potrošaču na raspolaganje prema ugovoru o kreditu.
52
Nadalje, kao što to proizlazi iz sudske prakse Suda, radi osiguranja široke zaštite potrošača, zakonodavac Unije u članku 3. točki (g) te direktive odlučio se za široku definiciju pojma „ukupni troškovi kredita za potrošača” na način da oni obuhvaćaju sve troškove, uključujući i kamate, pristojbe i bilo koju drugu vrstu naknade koju potrošač mora platiti u vezi s ugovorom o kreditu, koji su poznati vjerovniku, osim troškova javnog bilježnika (presuda od 26. ožujka 2020., Mikrokasa i Revenue Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty, C‑779/18, EU:C:2020:236, t. 39. i navedena sudska praksa). Usto, na temelju članka 3. točke (i) navedene direktive, EKS odgovara „ukupnim troškovima kredita za potrošača”, izraženima kao godišnji postotak ukupnog iznosa kredita, uzimajući prema potrebi u obzir troškove iz članka 19. stavka 2. te direktive.
53
Naposljetku, valja istaknuti da, s obzirom na to da je pojam „ukupan iznos koji plaća potrošač” definiran u članku 3. točki (h) Direktive 2008/48 kao „zbroj ukupnog iznosa kredita i ukupnih troškova kredita za potrošača”, iz toga proizlazi da se pojmovi „ukupan iznos kredita” i „ukupni troškovi kredita za potrošača” međusobno isključuju i da, prema tome, „ukupan iznos kredita” ne može uključivati nijedan od iznosa koji ulaze u ukupne troškove kredita za potrošača (presude od 21. travnja 2016., Radlinger i Radlingerová, C‑377/14, EU:C:2016:283, t. 85. i od 16. srpnja 2020., Soho Group, C‑686/19, EU:C:2020:582, t. 42.).
54
Stoga Direktiva 2008/48 sadržava cjelovit koncept raščlambe iznosa obuhvaćenih ugovorima o potrošačkom kreditu (presuda od 16. srpnja 2020., Soho Group, C‑686/19, EU:C:2020:582, t. 43.).
55
Kad je riječ o „kamatnoj stopi”, koja je u članku 3. točki (j) Direktive 2008/48 definirana kao „kamatna stopa […] koja se primjenjuje […] na iznos dobivenog kredita [(drawn down)]”, valja istaknuti da ukupni iznos kredita i iznos povlačenja kredita obuhvaćaju sve iznose koji su stavljeni na raspolaganje potrošaču, čime su isključeni iznosi koji se isplaćuju vjerovniku s osnova troškova povezani s predmetnim kreditom i koji nisu stvarno isplaćeni tom potrošaču (presuda od 21. travnja 2016., Radlinger i Radlingerová, C‑377/14, EU:C:2016:283, t. 91.).
56
Naime, u točkama 87. i 88. presude od 21. travnja 2016., Radlinger i Radlingerová (C‑377/14, EU:C:2016:283), nakon što je istaknuo da izračun EKS‑a ovisi o ukupnom iznosu kredita i da, u skladu s Direktivom 2008/48, osnovna jednadžba kojom se definira EKS na godišnjoj osnovi izražava jednakost između, s jedne strane, zbroja diskontiranih vrijednosti povlačenja tranše i, s druge strane, zbroja diskontiranih vrijednosti iznosa otplata i plaćanja troškova, Sud je stoga ocijenio da iznos povlačenja tranše, u smislu dijela I. Priloga I. toj direktivi, odgovara ukupnom iznosu kredita u smislu njezina članka 3. točke (l).
57
Stoga se ni u ukupni iznos kredita, u smislu članka 3. točke (l) i članka 10. stavka 2. Direktive 2008/48, ni u iznos povlačenja kredita, u smislu članka 3. točke (j) Direktive 2008/48, ne može uključiti nijedan iznos namijenjen podmirenju obveza ugovorenih na temelju predmetnog kredita, poput administrativnih troškova, kamata, provizija i bilo koje druge vrste naknade koju potrošač mora platiti (vidjeti u tom smislu presudu od 21. travnja 2016., Radlinger i Radlingerová, C‑377/14, EU:C:2016:283, t. 86.).
58
To vrijedi i za troškove osiguranja koje je sud koji je uputio zahtjev kvalificirao kao nekamatne troškove kredita, a koji su, kao što to proizlazi iz točaka 39. i 41. ove presude, potkategorija „ukupnih troškova kredita za potrošača” u smislu članka 3. točke (g) Direktive 2008/48.
59
Valja pojasniti da to rješenje, kako proizlazi iz presuda od 21. travnja 2016., Radlinger i Radlingerová (C‑377/14, EU:C:2016:283), od 26. ožujka 2020., Mikrokasa i Revenue Niestandaryzowany Sekurytyzacyjny Fundusz Inwestycyjny Zamknięty (C‑779/18, EU:C:2020:236) i od 16. srpnja 2020., Soho Group (C‑686/19, EU:C:2020:582), nema za posljedicu ograničavanje vrsta troškova ili naknada koje vjerovnik može nametnuti potrošaču u okviru ugovora o kreditu.
60
Naime, vjerovnik može ne primijeniti ugovorenu kamatnu stopu na iznose koji odgovaraju trošku kredita, a da pritom ipak izbjegne postupno umanjenje vrijednosti novca tijekom vremena, tako da primijeni razmjerno višu stopu zaduživanja koja odražava trošak neubiranja kamata na iznose koji odgovaraju trošku kredita. Stoga vjerovnik može kredit učiniti dostupnim i potrošačima koji nemaju nikakav početni kapital za financiranje troškova nametnutih sklapanjem ugovora o kreditu.
61
Takvo je rješenje usto u skladu s ciljevima Direktive 2008/48.
62
Naime, valja podsjetiti na to da je ta direktiva donesena s dvostrukim ciljem osiguranja visoke i jednake razine zaštite interesa svih potrošača u Uniji i olakšavanja uspostave učinkovitog unutarnjeg tržišta potrošačkih kredita. Iz uvodne izjave 19. te direktive proizlazi da je njezin cilj, među ostalim, osigurati potrošaču prije donošenja odluke o ugovoru o kreditu odgovarajuće informacije koje se osobito odnose na EKS u cijeloj Uniji koje će mu omogućiti usporedbu tih stopa (presuda od 16. srpnja 2020., Soho Group, C‑686/19, EU:C:2020:582, t. 49. i navedena sudska praksa).
63
Međutim, kako je u bitnom navedeno u uvodnim izjavama 31. i 43. Direktive 2008/48, informiranje potrošača o ukupnom trošku kredita u obliku stope koja se izračunava prema jedinstvenoj matematičkoj formuli od bitne je važnosti. Naime, s jedne strane, tom se informacijom doprinosi transparentnosti tržišta, što omogućuje potrošaču da usporedi kreditne ponude. S druge strane, ona omogućuje potrošaču da procijeni opseg svoje obveze (presuda od 21. travnja 2016., Radlinger i Radlingerová, C‑377/14, EU:C:2016:283, t. 90. i navedena sudska praksa).
64
Takva bi transparentnost tržišta bila ugrožena ako bi bilo moguće razlikovati više kamatnih stopa i, među ostalim, kamatnu stopu koja se primjenjuje na dobiveni iznos kredita i druge kamatne stope koje se u državama članicama primjenjuju na iznose koji ne ulaze u tu definiciju iznosa dobivenog kredita.
65
S obzirom na prethodna razmatranja, na prvo pitanje valja odgovoriti tako da članak 3. točke (g) i (j) Direktive 2008/48, u vezi s člankom 10. stavkom 2. te direktive, treba tumačiti na način da mu se protivi uključivanje u ugovore o potrošačkom kreditu odredaba kojima se predviđa primjena kamatne stope ne samo na ukupan iznos kredita nego i na iznose namijenjene plaćanju troškova povezanih s tim kreditom, koji stoga ulaze u ukupne troškove kredita za potrošača.
Drugo pitanje
66
S obzirom na to da troškovi osiguranja, kao sastavni dio „ukupnih troškova kredita za potrošača” u smislu članka 3. točke (g) Direktive 2008/48, ne mogu biti uključeni u iznos dobivenog kredita u smislu članka 3. točke (j) te direktive, na drugo pitanje nije potrebno odgovoriti.
Troškovi
67
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (sedmo vijeće) odlučuje:
Članak 3. točke (g) i (j) Direktive 2008/48/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 23. travnja 2008. o ugovorima o potrošačkim kreditima i stavljanju izvan snage Direktive Vijeća 87/102/EEZ, kako je izmijenjena Direktivom (EU) 2021/2167 Europskog parlamenta i Vijeća od 24. studenoga 2021., u vezi s člankom 10. stavkom 2. te direktive,
treba tumačiti na način da mu se:
protivi uključivanje u ugovore o potrošačkom kreditu odredaba kojima se predviđa primjena kamatne stope ne samo na ukupan iznos kredita nego i na iznose namijenjene plaćanju troškova povezanih s tim kreditom, koji stoga ulaze u ukupne troškove kredita za potrošača.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: poljski