62024TJ0093
PRESUDA OPĆEG SUDA (treće prošireno vijeće, koje zasjeda u sastavu od pet sudaca)
21. siječnja 2026. (
*1
)
„Tržišno natjecanje – Zabranjeni sporazumi – Tržište bioetanola i etanola – Odluka kojom se utvrđuje povreda članka 101. UFEU‑a i članka 53. Sporazuma o EGP‑u – Raspodijeljeni ‚hibridni’ postupak – Pretpostavka nedužnosti – Nepristranost”
U predmetu T‑93/24,
Lantmännen ek för, sa sjedištem u Stockholmu (Švedska),
Lantmännen Biorefineries AB, sa sjedištem u Norrköpingu (Švedska),
koje zastupa R. Bachour, S. Perván Lindeborg, M. Nicolin, odvjetnici, i A. Van Cauwelaert, solicitor,
tužitelji,
protiv
Europske komisije, koju zastupaju T. Baumé i P. Berghe, u svojstvu agenata,
tuženik,
OPĆI SUD (treće prošireno vijeće, koje zasjeda u sastavu od pet sudaca),
u sastavu, tijekom vijećanja: de P. Škvařilová-Pelzl, predsjednica, I. Nõmm, G. Steinfatt, D. Kukovec (izvjestitelj) i R. Meyer, suci,
tajnik: M. Zwozdziak‑Carbonne, administratorica,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
nakon rasprave održane 9. srpnja 2025.,
donosi sljedeću
Presudu
1
Svojom tužbom na temelju članka 263. UFEU‑a tužitelji, društva Lantmännen ek för i Lantmännen Biorefineries AB, zahtijevaju od Općeg suda da poništi Odluku Europske komisije C(2023) 8320 final od 7. prosinca 2023. u vezi s postupkom na temelju članka 101. UFEU‑a i članka 53. Sporazuma o EGP‑u (predmet AT.40054 – Ethanol Benchmarks) (u daljnjem tekstu: pobijana odluka). Komisija je u pobijanoj odluci utvrdila da su tužitelji povrijedili navedene odredbe time što su sudjelovali u jedinstvenoj i trajnoj povredi čiji je cilj bio usklađeno utjecati na mehanizam određivanja veleprodajnih cijena na europskom tržištu etanola, s obzirom na to da je navedena odluka donesena u okviru raspodijeljenog „hibridnog” postupka koji se sastojao od donošenja, kao prvo, odluke o nagodbi i, kao drugo, odluke kojom se okončava redovni postupak.
Okolnosti spora
2
Lantmännen ek för je društvo majka društva Lantmännen Biorefineries koje svoju poslovnu djelatnost posvećuje proizvodnji i stavljanju na tržište etanola. Etanol je proizveden sintezom vode i etilena ili od regenativnih sirovina kao što su šećer, žitarice, škrob ili celuloza koje sadržavaju biomasu. Etanol se koristi kao aditiv u proizvodnji fosilnih goriva ili kao tradicionalni sastojak u proizvodnji pića i proizvodnji farmaceutskih, kemijskih i kozmetičkih proizvoda.
3
Komisija je 7. prosinca 2015. pokrenula istražni postupak radi donošenja odluke na temelju poglavlja III. Uredbe Vijeća (EZ) br. 1/2003 od 16. prosinca 2002. o provedbi pravila o tržišnom natjecanju koja su propisana člancima [101. i 102. UFEU‑a] (SL 2003., L 1, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 165. i ispravak SL 2016., L 173, str. 108.). Cilj tog postupka bio je utvrditi jesu li tužitelji, zajedno s društvima Alcogroup S. A., Alcodis S. A. (u daljnjem tekstu zajedno: Alcogroup) i Abengoa, usklađeno manipulirali izračunom referentnih vrijednosti cijena koje je izradilo i objavilo društvo S&P Global Platts.
4
U svibnju 2016., stranke u postupku, Abengoa i Alcogroup (u daljnjem tekstu zajedno „stranke u istražnom postupku”), izrazile su interes za sudjelovanje u pregovorima s ciljem postizanja nagodbe. Sastanci Komisije sa strankama u istražnom postupku s ciljem postizanja nagodbe održani su između lipnja 2016. i lipnja 2017. Komisija je tijekom tih sastanaka obavijestila stranke u istražnom postupku o prigovorima koje je namjeravala protiv njih istaknuti te im je priopćila glavne dokaze u spisu na kojima je temeljila te prigovore.
5
U lipnju 2017. Komisija je strankama u istražnom postupku priopćila raspon vjerojatnih kazni u smislu članka 10.a stavka 2. prvog podstavka točke (d) Uredbe Komisije (EZ) br. 773/2004 od 7. travnja 2004. o postupcima koje Komisija provodi u skladu s člancima [101. i 102. UFEU‑a] (SL 2004., L 123, str. 18.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 1., str. 298.).
6
Društva Abengoa i Alcogroup odbila su prihvatiti najveći iznos predviđene novčane kazne unutar raspona vjerojatnih novčanih kazni. Stoga je redovni postupak u odnosu na njih nastavljen u travnju 2018.
7
Tužitelji, koji su bili prethodno obaviješteni o nastavku redovnog postupka u pogledu društava Abbengoa i Alcogroup, potvrdili su u ožujku 2018. da su spremni prihvatiti maksimalni iznos novčane kazne i podnijeti službeni zahtjev za nagodbu.
8
Tužitelji su 16. srpnja 2018. Komisiji podnijeli prijedlog nagodbe.
9
Komisija je 24. srpnja 2018. u okviru redovnog postupka donijela obavijest o utvrđenim činjenicama upućenu društvima Abengoa i Alcogroup. Ona su podnijela svoja očitovanja na navedenu obavijest te su u siječnju 2020. sudjelovala na raspravi u tom pogledu.
10
Komisija je 2. ožujka 2021. društvima Abengoa i Alcogroup uputila dopis o činjenicama kojima se potkrjepljuju prigovori iz obavijesti od 24. srpnja 2018., navedene u točki 9. ove presude, kao i, u srpnju 2021., dodatni dopis uz prethodno navedeni dopis o činjenicama.
11
Društvo Abengoa, koje je navelo da se suočava s financijskim poteškoćama, 13. rujna 2021. obavijestilo je Komisiju o svojem interesu za nastavak postupka nagodbe kako bi ostvarilo predvidljivost u pogledu ishoda postupka u vezi s povredom koja mu se stavlja na teret i osiguralo ulaganja potrebna za njegovo restrukturiranje.
12
U tom kontekstu, Komisija je obavijestila društvo Alcogroup o nastavku postupka nagodbe u pogledu društva Abengoa te je pozvala društva Alcogroup i Abebgoa da izraze interes za nastavak postupka nagodbe. Samo je društvo Abengoa, koje je zatim 28. listopada 2021. podnijelo prijedlog za nagodbu, prihvatilo Komisijin poziv.
13
Komisija je 11. studenoga 2021. donijela obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku upućenu tužiteljima i društvu Abengoa u kontekstu postupka nagodbe.
14
Tužitelji su 25. studenoga 2021. obavijestili Komisiju da nemaju drugog izbora nego povući se iz postupka nagodbe jer obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku od 11. studenoga 2021. ne odražava ni njihov prijedlog nagodbe ni pregovore usmjerene na postizanje takve nagodbe. Stoga je samo društvo Abengoa od tog trenutka sudjelovalo u postupku nagodbe.
Odluka o nagodbi
15
Komisija je 10. prosinca 2021. donijela Odluku C(2021) 8913 final (u daljnjem tekstu: odluka o nagodbi) kojom je društvu Abengoa, koje je jedini adresat odluke o nagodbi, izrečena novčana kazna u iznosu od 20 milijuna eura zbog sudjelovanja u zabranjenom sporazumu povezanom s mehanizmom određivanja veleprodajnih cijena na europskom tržištu etanola u razdoblju od 6. rujna 2011. do 16. svibnja 2014.
16
U uvodnoj izjavi 4. odluke o nagodbi, Komisija upućuje na tužitelje i društvo Alcogroup koristeći izraz „druge stranke u istražnom postupku” i navodi, prvo, da oni nisu adresati navedene odluke i, drugo, da odluka o nagodbi ne utvrđuje niti pokušava utvrditi, čak ni na preliminarnoj osnovi, odgovornost „drugih stranaka u istražnom postupku” zbog njihova sudjelovanja u bilo kakvom kaznenom djelu. Daljnja navođenja nedostatka utjecaja odluke o nagodbi na kvalifikaciju postupanja „drugih stranaka u istražnom postupku” i na njihovu odgovornost u tom pogledu umetnute su u uvodne izjave 41. i 49. te odluke.
17
Tužitelji su pojedinačno navedeni u uvodnim izjavama 4., 13., 18., 24. i 40. odluke o nagodbi. Isto tako, u nekoliko uvodnih izjava te odluke upućuje se na „druge stranke u istražnom postupku” u odjeljcima koji se odnose na uvodne napomene („1. Introduction”), opis upravnog postupka („3. Procedure”), opis protupravnih postupanja („4. Description of the conduct”), pravnu ocjenu navedenog postupanja („5. Legal assessment”) i korektivne mjere („8. Remedies”). Osim toga, Komisija u članku 1. izreke odluke o nagodbi utvrđuje povredu članka 101. UFEU‑a i članka 53. Sporazuma o EGP‑u zbog njihova redovito usklađenog postupanja s „drugim strankama u istražnom postupku”.
Nastavak redovnog postupka u odnosu na tužitelje i njegovo zatvaranje u odnosu na društvo Alcogroup
18
Dopisom od 28. veljače 2022. Komisija je obavijestila tužitelje o svojoj odluci da se u odnosu na njih vrati u redovni postupak.
19
Dana 7. srpnja 2022. Komisija je donijela obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama upućenu društvu Alcogroup i tužiteljima.
20
Dana 10. studenoga 2022. tužitelji su podnijeli svoja očitovanja u odnosu na obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama od 7. srpnja 2022. Društvo Alcogroup je 3. studenoga 2022. podnijelo svoja očitovanja.
21
Komisija je 20. travnja 2023. tužiteljima uputila dopis u kojem ih je obavijestila da, nakon njihove prepiske i uzimajući u obzir očitovanja o obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku od 7. srpnja 2022., razmatra mogućnost skraćivanja trajanja povrede, tako da će datum završetka povrede biti 25. ožujka 2014. umjesto 16. svibnja 2014., kako je to prvotno zabilježeno u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku. Budući da je takvo smanjenje imalo određeni utjecaj na izračun iznosa novčane kazne, Komisija je obavijestila žalitelje o mogućnosti da podnesu svoja očitovanja u tom pogledu u roku od pet dana.
22
Komisija je 20. travnja 2023. tužiteljima poslala i zahtjev za pružanje informacija o vrijednosti njihovih prihoda od prodaje tijekom razdoblja povrede i o podacima o prihodu za 2022. Tužitelji su 27. travnja 2023. dostavili odgovor na taj zahtjev za pružanje informacija.
23
U dopisu od 2. svibnja 2023. Komisija je tužiteljima navela da se dokazi prikupljeni protiv društva Alcogroup u pogledu njihove odgovornosti za povredu nisu smatrali dostatnima za cijelo razdoblje iz obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku od 7. srpnja 2022. (vidjeti točku 19. ove presude).
24
Tužitelji su 4. svibnja 2023. podnijeli svoja očitovanja o mogućnosti skraćivanja trajanja povrede i o posljedicama koje bi iz toga proizašle za izračun iznosa novčane kazne (vidjeti točku 21. ove presude).
25
Budući da je rok određen za podnošenje očitovanja na dopis od 2. svibnja 2023. naveden u točki 23. ove presude istekao, Komisija je 23. svibnja 2023. donijela Odluku C(2023) 3486 final kojom je okončan redovni postupak u pogledu društva Alcogroup.
26
Komisija je 12. lipnja 2023. tužiteljima uputila dopis kako bi pojasnila način na koji namjerava izračunati vrijednost prihoda od prodaje u svrhu eventualne novčane kazne a da oni pritom nisu podnijeli očitovanja u tom pogledu.
Pobijana odluka
27
Komisija je 7. prosinca 2023. donijela pobijanu odluku, u kojoj je utvrđeno da su tužitelji, jedini adresati te odluke, povrijedili članak 101. stavak 1. UFEU‑a i članak 53. stavak 1. Sporazuma o EGP‑u time što su sudjelovali u jedinstvenoj i trajnoj povredi čiji je cilj bio usklađeno utjecati na mehanizam formiranja veleprodajnih cijena u europskom sektoru etanola. Komisija je tužiteljima izrekla novčanu kaznu u iznosu od 47,718 milijuna eura.
Opis određivanja cijena na europskom tržištu etanola u pobijanoj odluci
28
Proizvod na koji se odnosi povreda na koju se odnosi pobijana odluka jest etanol koji se, pomiješan s benzinom, upotrebljava u proizvodnji biogoriva (na engleskom jeziku obično se naziva fuel‑grade ethanol).
29
U skladu s pobijanom odlukom, ugovori o prodaji etanola na europskom tržištu sklapaju se ili dugoročno ili na „spot” tržištu. Znatan broj sporazuma o prodaji etanola u Europskoj uniji ostvaruje se na temelju dugoročnih bilateralnih ugovora i natječajnih postupaka. Cijena tih ugovora često se sastoji od fiksnog i promjenjivog dijela, pri čemu potonji općenito kao referentnu vrijednost uzima indekse koje je objavio S&P Global Platts.
30
Smatra se da su transakcije izvršene na „spot” tržištu (često na engleskom jeziku pod nazivom „spot trades”) neposredne za isporuku na određeni datum („spot date”). „Spot” tržište najvažnijeg etanola u Europskom gospodarskom prostoru (EGP) tijekom referentnog razdoblja bilo je tržište „barže Amsterdam‑Rotterdam‑Avers” (u daljnjem tekstu: zona Rotterdam), pri čemu je S&P Global Platts uzeo u obzir njegovu djelatnost prilikom izrade svojih referentnih vrijednosti cijena.
31
Društvo S&P Global, američko poduzeće sa sjedištem u Londonu (Ujedinjena Kraljevina), tijekom referentnog razdoblja bilo je organizirano u nekoliko odjela, među kojima je i S&P Global Platts, najvažnija agencija za praćenje cijena na tržištu etanola. Naime, tijekom referentnog razdoblja 90 % bilateralnih ugovora o prodaji etanola upotrebljavalo je indekse koje je objavio S&P Global Platts kao referentnu vrijednost.
32
Društvo S &P Global Platts stavlja na raspolaganje javnosti referentne vrijednosti cijena na europskom tržištu etanola (Platts ethanol benchmarks) čiji je cilj odraziti cijene transakcija koje se odvijaju u zoni Rotterdam. U tu svrhu društvo S&P Global Platts koristi postupak utvrđivanja referentnih vrijednosti pod nazivom „Market‑on‑Close” (u daljnjem tekstu: postupak MOC).
33
Postupak MOC temelji se na informacijama prikupljenima od sudionika, uključujući sve ponude za kupnju i prodaju, namjere trgovanja i potvrđene transakcije dobrovoljno priopćene tijekom dana, a posebno u razdoblju između 16 i 16:30 (Londonko vrijeme), poznatom kao „MOC‑ov prozor” (MOC window).
34
Iako društvo S&P Global Platts uključuje informacije iz različitih izvora u svoje utvrđivanje referentnih vrijednosti cijena etanola, ono daje prednost informacijama dobivenima tijekom „MOC‑ova prozora”.
35
Prema Komisijinu mišljenju, s obzirom na to da se indeksi cijena etanola često koriste kao referentna vrijednost u dugoročnim ugovorima o prodaji etanola, iskrivljavanje – čak i minimalno – u cijenama priopćenima za utvrđivanje navedenih indeksa moglo bi znatno utjecati na tržišnu cijenu etanola i stoga na prihode poduzetnika koji su stranke takvih dugoročnih ugovora o prodaji.
Ponašanja koja se tužiteljima stavljaju na teret u pobijanoj odluci
36
U pobijanoj odluci utvrđeno je da su tužitelji, društva Abengoa i Alcogroup sklopili sporazume ili usklađeno djelovali s ciljem umjetnog povećanja, održavanja ili sprečavanja smanjenja razine referentnih vrijednosti etanola koje je objavilo društvo S&P Global Platts.
37
Prema Komisijinoj analizi, protupravno postupanje je dvostruko. S jedne strane, tužitelji su uskladili svoje pregovaračko postupanje prije, tijekom i nakon „MOC‑ova prozora” s društvima Abengoa i Alcogroup. S druge strane, tužitelji su se složili s društvima Abengoa i Alcogroup da ograniče ponudu fizičkog etanola u zoni Rotterdam koja bi mogla biti dostupna za pregovore u „MOC‑ovu prozoru”. Kako bi proveli protupravno postupanje, žalitelji su redovito razmjenjivali poslovno osjetljive informacije s društvima Abengoa i Alcogroup.
38
Komisija zaključuje da je usklađeno postupanje, opisano u točki 37. ove presude, imalo za cilj i moglo dovesti do povećanja cijena za prodaju etanola tužiteljâ, društava Abengoa i Alcogroup u okviru ugovora o opskrbi etanolom sklopljenima s njihovim klijentima, s obzirom na to da se u tim ugovorima upućuje na indekse koje je objavilo društvo S&P Global Platts.
Zahtjevi stranaka
39
Tužitelji od Općeg suda zahtijevaju da:
–
u potpunosti ili djelomično poništi pobijanu odluku;
–
naloži Komisiji snošenje troškova.
40
Komisija od Općeg suda zahtijeva da:
–
odbije tužbu,
–
naloži tužiteljima snošenje troškova.
Pravo
41
U prilog svojoj tužbi tužitelji ističu dva tužbena razloga, od kojih se prvi temelji na povredi njihova prava na pretpostavku nedužnosti, a drugi na Komisijinoj povredi zahtjeva nepristranosti koji proizlazi iz načela dobre uprave.
Prvi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi prava tužiteljâ na pretpostavku nedužnosti
42
U prilog prvom tužbenom razlogu tužitelji tvrde da je Komisija povrijedila njihovo pravo na pretpostavku nedužnosti time što je primijenila raspodijeljeni „hibridni” postupak sa samo jednim poduzetnikom koji sudjeluje u nagodbi i time što je donijela odluku o nagodbi u pogledu društva Abengoa. Teret koji je na njima i, u konačnici, pobijana odluka stoga su inherentno manjkavi.
43
Povreda pretpostavke nedužnosti tužiteljâ konkretizira se činjenicom da je Komisija počinila dvije veće, ozbiljne i nepopravljive pogreške koje opravdavaju poništenje pobijane odluke.
44
S jedne strane, Komisija je pogrešno odlučila primijeniti raspodijeljeni „hibridni” postupak sa samo jednim poduzetnikom koji sudjeluje u nagodbi (prvi i treći dio prvog tužbenog razloga). U tom kontekstu tužitelji ističu da Komisija nije mogla donijeti odluku o nagodbi u pogledu društva Abengoa prije završetka redovnog postupka a da pritom ne povrijedi njihovo pravo na pretpostavku nedužnosti.
45
S druge strane, tužitelji smatraju da je Komisija povrijedila njihovo pravo na pretpostavku nedužnosti prilikom sastavljanja odluke o nagodbi, s obzirom na to da je potonja sadržavala jasna i nedvosmislena upućivanja na sudjelovanje „drugih stranaka u istražnom postupku” koje se nisu nagodile u pogledu protupravnog postupanja na koje se odnosi ta odluka i njihove odgovornosti u odnosu na to postupanje, upućivanja koja nisu bila nužna za utvrđivanje odgovornosti društva Abengoa (drugi dio prvog tužbenog razloga).
Prvi i treći dio prvog tužbenog razloga, koji se odnose na primjenu raspodijeljenog „hibridnog” postupka
46
U okviru prvog i trećeg dijela prvog tužbenog razloga, koje valja analizirati zajedno, tužitelji tvrde, s jedne strane, da primjena „hibridnog” postupka koji je raspodijeljen tijekom određenog vremenskog razdoblja, dok je samo društvo Abengoa sudjelovalo u postupku nagodbe, podrazumijeva povredu njihova prava na pretpostavku nedužnosti i, s druge strane, da u okolnostima ovog slučaja nije dano nikakvo prihvatljivo opravdanje u pogledu pokretanja takvog postupka.
47
Komisija osporava argumentaciju tužiteljâ.
48
U tom pogledu valja utvrditi, kao prvo, da se argumentacija tužiteljâ temelji na pretpostavci prema kojoj primjena raspodijeljenog „hibridnog” postupka samo s jednim poduzetnikom koji sudjeluje u postupku nagodbe može predstavljati povredu pretpostavke nedužnosti neovisno o konkretnoj analizi odluke o nagodbi. Međutim, s obzirom na sudsku praksu, takva je pretpostavka pogrešna.
49
Najprije valja istaknuti da se člankom 10.a Uredbe br. 773/2004 ne isključuje i da mu se ne protivi mogućnost da Komisija primjenjuje „hibridni” postupak u okviru primjene članka 101. UFEU‑a (vidjeti u tom smislu presudu od 2. veljače 2022., Scania i dr./Komisija, T‑799/17, EU:T:2022:48, t. 98. i 99.).
50
Naime, Komisija ima pravo primijeniti „hibridni” pristup i provesti postupak nagodbe u pogledu poduzetnika koji podnose prijedloge za nagodbu, pri čemu nastavlja postupak uređen općim odredbama Uredbe br. 773/2004, umjesto onih kojima se uređuje postupak nagodbe u pogledu poduzetnika koji se ne žele nagoditi (vidjeti u tom smislu presudu od 20. svibnja 2015., Timab Industries i CFPR/Komisija, T‑456/10, EU:T:2015:296, t. 70., 71. i 104.).
51
Sud Unije smatrao je da je Komisija mogla, kao prvo, donijeti odluku o nagodbi u pogledu stranaka koje su se odlučile nagoditi i, kao drugo, odluku donesenu na kraju redovnog postupka u pogledu stranaka koje su odlučile da se neće nagoditi, pod uvjetom da u okviru donošenja odluke o nagodbi osigura poštovanje načela pretpostavke nedužnosti u pogledu stranaka koje ne sudjeluju u nagodbi (vidjeti u tom smislu presude od 18. ožujka 2021., Pometon/Komisija, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, t. 64. i 65. i od 12. siječnja 2023., HSBC Holdings i dr./Komisija, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, t. 88. i 89.).
52
U tom kontekstu, Komisija raspolaže širokom marginom prosudbe za utvrđivanje u kojim bi predmetima moglo biti prikladno razmotriti interes stranaka za sudjelovanje u pregovorima o nagodbi kako bi odlučila hoće li započeti te pregovore, prekinuti ih ili postići konačnu nagodbu u predmetu, kao što to proizlazi iz uvodne izjave 4. Uredbe Komisije (EZ) br. 622/2008 od 30. lipnja 2008. o izmjeni Uredbe br. 773/2004 u vezi s postupcima nagodbe u kartelnim predmetima (SL 2008., L 171, str. 3.; SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 3., str. 243.) (vidjeti u tom smislu presudu od 29. veljače 2016., Deutsche Bahn i dr./Komisija, T‑267/12, neobjavljenu, EU:T:2016:110, t. 417.).
53
Osim toga, može biti objektivno nužno da Komisija u odluci kojom se okončava postupak nagodbe razmotri određene činjenice i ponašanja u vezi sa sudionicima navodnog zabranjenog sporazuma koji su predmet redovnog postupka (presude od 18. ožujka 2021., Pometon/Komisija, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, t. 65. i od 12. siječnja 2023., HSBC Holdings i dr./Komisija, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, t. 89.). U tom okviru, nijedno od upućivanja u pogledu stranaka koje nisu sklopile nagodbu ne može se smatrati konačnim u pogledu njihova sudjelovanja u predmetnom postupanju.
54
Kao drugo, kada je konkretnije riječ o pretpostavci nedužnosti, ona predstavlja opće načelo prava Unije koje je utvrđeno u članku 48. stavku 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja) (presude od 22. studenoga 2012., E.ON Energie/Komisija, C‑89/11 P, EU:C:2012:738, t. 72. i od 18. ožujka 2021., Pometon/Komisija, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, t. 60.). Članak 48. Povelje odgovara članku 6. stavcima 2. i 3. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda potpisane u Rimu 4. studenoga 1950., kao što to proizlazi iz Objašnjenja koja se odnose na tu odredbu Povelje. Iz toga slijedi da, u skladu s člankom 52. stavkom 3. Povelje, kao minimalni prag zaštite valja uzeti u obzir članak 6. stavke 2. i 3. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (presude od 5. rujna 2019., AH i dr. (Pretpostavka nedužnosti), C‑377/18, EU:C:2019:670, t. 41. i od 18. ožujka 2021., Pometon/Komisija, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, t. 61.).
55
U tim okolnostima pretpostavka nedužnosti povrijeđena je ako sudska odluka ili službena izjava koja se odnosi na okrivljenika sadržava jasnu izjavu u skladu s kojom je predmetna osoba počinila kazneno djelo o kojem je riječ, premda nema pravomoćne osuđujuće presude. U tom kontekstu valja istaknuti važnost terminoloških odabira pravosudnih tijela kao i važnost njihovih posebnih okolnosti te prirode i konteksta postupka o kojem je riječ (vidjeti u tom smislu presude od 5. rujna 2019., AH i dr. (Pretpostavka nedužnosti), C‑377/18, EU:C:2019:670, t. 43.; od12. siječnja 2023., HSBC Holdings i dr./Komisija, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, t. 79. i navedenu sudsku praksu i ESLJP, 27. veljače 2014., Karaman protiv Njemačke, CE:ECHR:2014:0227JUD001710310, t. 63.).
56
Kao treće i slijedom toga, postojanje eventualne povrede prava tužiteljâ na pretpostavku nedužnosti moguće je ocijeniti samo s obzirom na konkretnu analizu odluke o nagodbi i ocjene koje su u njoj iznesene. Kritikama usmjerenim protiv primjene „hibridnog” postupka koji je raspodijeljen tijekom određenog vremenskog razdoblja u prisutnosti samo jedne stranke nagodbe stoga se samima po sebi ne može dokazati postojanje takve povrede.
57
Usto, što se konkretnije tiče kritike koja se temelji na tome da je postupovni izbor kojem je Komisija dala prednost suštinski podrazumijevao utvrđenje sudjelovanja tužiteljâ u predmetnoj povredi i njihove krivnje u pogledu postupanja na koje se odnosi odluka o nagodbi, valja podsjetiti na to da iz sudske prakse koja se odnosi na složene kaznene postupke, koja se primjenjuje mutatis mutandis na ovaj slučaj, proizlazi da (vidjeti u tom smislu presudu od 18. ožujka 2021., Pometon/Komisija, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, t. 64.), donošenje odluke o nagodbi u pogledu samo jednog optuženika, iako postupanje na koje se odnosi navedena odluka pretpostavlja kolektivno sudjelovanje, ne podrazumijeva samo po sebi povredu prava na pretpostavku nedužnosti drugih osoba koje nisu sklopile nagodbu (vidjeti u tom smislu presudu od 5. rujna 2019., AH i dr. (Pretpostavka nedužnosti), C‑377/18, EU:C:2019:670, t. 45. i rješenje od 28. svibnja 2020., UL i VM, C‑709/18, neobjavljeno, EU:C:2020:411, t. 35.).
58
U tom pogledu, tužitelji u biti pogrešno tvrde da se odlukom o nagodbi Komisiji nalaže donošenje odluke nakon redovnog postupka. Naime, postupak nagodbe upravni je postupak koji predstavlja alternativu redovnom postupku, različit je od njega i ima određene posebnosti. U postupku nagodbe, ako dotični poduzetnik ne podnese prijedlog za nagodbu, postupak koji vodi do konačne odluke uređen je općim odredbama Uredbe (EZ) br. 773/2004, umjesto onih koje uređuju postupak nagodbe. Međutim, što se tiče redovnog postupka, u kojem odgovornosti tek trebaju biti utvrđene, Komisija je vezana samo obaviješću o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku i dužna je uzeti u obzir nove informacije o kojima je obaviještena tijekom tog postupka (vidjeti u tom smislu presude od 12. siječnja 2017., Timab Industries i CFPR/Komisija, C‑411/15 P, EU:C:2017:11, t. 136. i od 1. veljače 2024., Scania i dr./Komisija, C‑251/22 P, EU:C:2024:103, t. 75.).
59
Stoga, suprotno onomu što tvrde tužitelji, donošenje odluke o nagodbi samo po sebi nema nikakve pravne posljedice koje utječu na odluke koje su naknadno donesene u okviru redovnog postupka u pogledu stranke koja se nije nagodila.
60
Prema tome, donošenjem odluke o nagodbi nije utvrđen ishod redovnog postupka, kao što o tome svjedoči odluka donesena u pogledu društva Alcogroup, u kojoj je Komisija naposljetku došla do zaključka da dokazi uloženi u spis nisu bili dovoljno uvjerljivi da bi potkrijepili zaključak prema kojem je Alcogroup sudjelovao u povredi nakon 14. ožujka 2013., tako da je Komisija bila spriječena izreći mu novčanu kaznu. U tom pogledu valja naglasiti da ništa nije sprečavalo Komisiju da donese odluku sličnu onoj koja se odnosi na društvo Alcogroup u odnosu na tužitelje nakon ispitivanja dokaza uloženih u spis u okviru redovnog postupka, i to čak i nakon okončanja redovnog postupka u odnosu na društvo Alcogroup.
61
Kao drugo, kad je riječ o tome da Komisija navodno nije opravdala primjenu „hibridnog” postupka koji je raspodijeljen tijekom određenog vremenskog razdoblja, nijedan drugi argument tužiteljâ ne može se prihvatiti.
62
Kao prvo, suprotno onomu što tvrde tužitelji, presuda od 5. rujna 2019., AH i dr. (Pretpostavka nedužnosti) (C‑377/18, EU:C:2019:670), ne podrazumijeva da je Komisija dužna dokazati da je primjena „hibridnog” postupka koji je raspodijeljen tijekom određenog vremenskog razdoblja „imperativna”, što, prema mišljenju tužiteljâ, nije bio slučaj u ovom predmetu.
63
Točno je da je sudska praksa koja proizlazi iz presude od 5. rujna 2019., AH i dr. (Pretpostavka nedužnosti) (C‑377/18, EU:C:2019:670) relevantna, mutatis mutandis, kada Komisija u pogledu jednog te istog zabranjenog sporazuma uzastopno donese dvije odluke koje imaju različite adresate nakon dvaju različitih postupaka, odnosno, s jedne strane, odluku donesenu nakon postupka nagodbe i upućenu poduzetnicima koji su sklopili nagodbu i, s druge strane, odluku donesenu po završetku redovnog postupka i upućenu ostalim poduzetnicima koji su sudjelovali u zabranjenom sporazumu (vidjeti točku 57. ove presude).
64
Suprotno tomu, sudsku praksu proizašlu iz presude od 5. rujna 2019., AH i dr. (Pretpostavka nedužnosti) (C‑377/18, EU:C:2019:670), ne može se tumačiti na način da se njome Komisiji nalaže da u svakom slučaju dokaže da je primjena „hibridnog” postupka „imperativna”. Naime, ona mora izvršavati svoju marginu prosudbe kako bi ispitala omogućuje li joj primjena raspodijeljenog „hibridnog” postupka da osigura brže i učinkovitije postupanje u predmetu s poduzetnicima koji su se odlučili nagoditi, poštujući pritom ograničenja propisana primjenjivim pravilima, uključujući pravo na pretpostavku nedužnosti poduzetnika koji se nisu nagodili (vidjeti točku 51. do 53. ove presude).
65
Kao drugo, tužitelji nisu dokazali kako razlozi koji su u ovom slučaju opravdali primjenu raspodijeljenog „hibridnog” postupka, kako su navedeni u uvodnim izjavama 428. do 448. pobijane odluke, povređuju njihovo pravo na pretpostavku nedužnosti.
66
U skladu s pobijanom odlukom, u trenutku kada se društvo Abengoa odlučilo ponovno uključiti u postupak nagodbe, tužitelji su u njemu još uvijek sudjelovali, tako da je postojala mogućnost da se taj postupak okonča u pogledu većine stranaka nad kojima se provodila istraga (uvodna izjava 441. pobijane odluke).
67
Donošenje odluke o nagodbi koja uključuje društvo Abengoa omogućilo je uostalom da se obuhvati cijelo razdoblje povrede, što je Komisiji dalo očite prednosti u odnosu na donošenje odluke o nagodbi upućene isključivo tužiteljima (uvodna izjava 442. pobijane odluke).
68
U skladu s uvodnom izjavom 443. pobijane odluke, pristup koji je predvidjela Komisija stoga se odnosio na što brže dovršenje upravnog postupka, usredotočujući se prvo na postupak nagodbe, a zatim mobilizirajući njezine resurse za donošenje odluke kojom se okončava redovni postupak, čije se osporavanje od strane društva Alcogroup smatralo predvidljivim.
69
Što se tiče rizika da tužitelji budu izloženi zahtjevima za naknadu štete od strane trećih osoba zbog raspodijeljenog donošenja odluke o nagodbi i odluke o završetku redovnog postupka, Komisija ističe da je odluka o nagodbi trebala biti sažeta i objavljena samo u nepovjerljivoj verziji, što je trebalo znatno smanjiti navedeni rizik (uvodna izjava 444. pobijane odluke).
70
Kao što to proizlazi iz uvodne izjave 445. pobijane odluke, o prednostima pristupa koji je predvidjela Komisija prethodno se raspravljalo s tužiteljima, što oni ne osporavaju.
71
Osim toga, u skladu s uvodnom izjavom 447. pobijane odluke, donošenje odluke o nagodbi čiji je jedini adresat društvo Abengoa bilo je opravdano razlozima učinkovitosti. Iako je taj sud ponovno uključio postupak nagodbe u kasnoj fazi, donošenje navedene odluke omogućavalo je znatno povećanje učinkovitosti, uključujući mogućnost sastavljanja odluke o nagodbi koja je mnogo sažetija u odnosu na onu koja odgovara redovnom postupku, kao i smanjenje rizika od osporavanja odluke o nagodbi od strane društva Abengoa.
72
S obzirom na njihov sadržaj, nijedna prethodno navedena uvodna izjava pobijane odluke ne omogućuje zaključak da je Komisija povrijedila pravo tužiteljâ na pretpostavku nedužnosti kada je odlučila primijeniti raspodijeljeni „hibridni” postupak.
73
U svakom slučaju, odgađanje ili napuštanje postupka nagodbe zbog toga što je jedan od predmetnih poduzetnika odlučio da neće sudjelovati u pregovorima usmjerenim na postizanje nagodbe bilo bi protivno cilju koji se želi postići postupkom nagodbe, kako je on naveden u uvodnoj izjavi 4. Uredbe br. 622/2008, a to je osigurati brže i učinkovitije postupanje u predmetu s poduzetnicima koji su odlučili nagoditi se (vidjeti u tom smislu presudu od 2. veljače 2022., Scania i dr./Komisija, T‑799/17, EU:T:2022:48, t. 102.).
74
Kao treće, argument koji se odnosi na povredu vremenske klauzule koju su Komisija i tužitelji dogovorili u okviru postupka nagodbe, prema kojem konačne odluke iz postupka nagodbe i redovnog postupka treba donijeti „više ili manje na isti datum”, samo je kontekstualni element koji navode tužitelji, a koji se pokazuje bespredmetnim u okviru ispitivanja zakonitosti pobijane odluke.
75
Naime, kao što to proizlazi iz njihovih pisanih odgovora na mjere upravljanja postupkom, tužitelji ne ističu povredu nijednog od pravila kojima se uređuje postupak nagodbe niti ističu nezakonitost takvih pravila u pogledu Komisijina nepoštovanja vremenske klauzule.
76
Isto vrijedi i za nepoštovanje suprotne klauzule o preispitivanju, prema kojoj je nagodba uvjetovana time da Komisija sudionicima u redovnom postupku ne uputi povoljniju odluku od odluke o nagodbi.
77
U svakom slučaju, kao što to ističe Komisija a da tužitelji to ne osporavaju, u obavijesti o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku od 11. studenoga 2021. koja se odnosi na nagodbu preuzet je prijedlog tužiteljâ za nagodbu u pogledu predmeta povrede, njezine provedbe, ključnih činjenica i njihove pravne kvalifikacije, uključujući ulogu tužiteljâ i trajanje njihova sudjelovanja u povredi. Obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku stoga odražava sadržaj prijedloga nagodbe u pogledu elemenata navedenih u točki 20. podtočki (a) Obavijesti Komisije o vođenju postupaka nagodbe s ciljem donošenja odluka u skladu s člankom 7. i člankom 23. Uredbe br. 1/2003 u predmetima kartela (SL 2008., C 167, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 8., svezak 4., str. 167.). Naime, obveze kao što su vremenska klauzula i klauzula o suprotnom preispitivanju nisu među tim elementima.
78
Slijedom toga, u skladu s točkom 22. Obavijesti Komisije o postupcima nagodbe, Komisijina obavijest o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku vrijedila je kao potvrda prijedloga tužiteljâ za nagodbu.
79
S obzirom na prethodno navedeno, na temelju nijednog argumenta koji su tužitelji istaknuli u okviru prvog i trećeg dijela prvog tužbenog razloga ne može se utvrditi da je Komisija povrijedila njihovo pravo na pretpostavku nedužnosti, tako da te dijelove treba odbiti.
Drugi dio prvog tužbenog razloga, koji se odnosi na sastavljanje odluke o nagodbi
80
Prema mišljenju tužiteljâ, Komisija je povrijedila njihovo pravo na pretpostavku nedužnosti prilikom donošenja odluke o nagodbi, koja sadržava jasna i nedvosmislena upućivanja u pogledu sudjelovanja u predmetnoj povredi i navodne odgovornosti poduzetnika koji se nisu nagodili, a da takva navođenja nisu nužna za dovođenje u pitanje odgovornosti društva Abengoa.
81
Kao prvo, odluka o nagodbi sadržava preuranjenu presudu jer se u njoj navodi da su tužitelji dio poduzetnika pod nazivom „druge stranke u istražnom postupku” čija se odgovornost utvrđuje u članku 1. izreke navedene odluke i jer se u njoj upućuje na njihovo ponašanje, uključujući na temelju njezine pravne ocjene. Osim toga, naknadnim odustajanjem od istražnog postupka protiv društva Alcogroup ojačan je dojam da odluka o nagodbi podrazumijeva zajedničku odgovornost tužiteljâ i društva Abengoa. Naposljetku, klauzule o nepostojanju odgovornosti nisu dovoljne za odbacivanje tih upućivanja.
82
Kao drugo, Komisijin pristup odstupao je od prethodnih praksi Komisije u „hibridnim” postupcima.
83
Kao treće, navodi iz odluke o nagodbi prekoračuju ono što je Sud smatrao nužnim za izražavanje i utvrđivanje odgovornosti stranaka nagodbe.
84
Komisija osporava argumentaciju tužiteljâ.
85
Kao što to proizlazi iz sudske prakse navedene u točki 55. ove presude, pretpostavka nedužnosti povrijeđena je ako sudska odluka ili službena izjava koja se odnosi na okrivljenika sadržava jasnu izjavu, danu bez pravomoćne osuđujuće presude, prema kojoj je dotična osoba počinila predmetno kazneno djelo, iz čega proizlazi važnost izraza koje su upotrijebila tijela o kojima je riječ kao i posebnih okolnosti u kojima su oni sastavljeni te prirode i konteksta postupka o kojem je riječ.
86
U složenim kaznenim postupcima koji se vode protiv nekoliko okrivljenika kojima se ne može suditi zajedno nadležni sud, radi ocjene njihove krivnje, katkad nužno mora navesti činjenicu sudjelovanja trećih osoba protiv kojih će se možda kasnije voditi zasebni kazneni postupak. Međutim, ako je potrebno navesti činjenice o sudjelovanju trećih osoba, sud o kojem je riječ treba izbjeći iznošenje više informacija nego što je potrebno za analizu pravne odgovornosti osoba kojima se pred njime sudi. Usto, obrazloženje sudskih odluka treba biti sročeno na način da se izbjegne moguća preuranjena presuda o krivnji trećih osoba o kojima je riječ, koje može dovesti u pitanje pravično ispitivanje optužbi koje im se stavljaju na teret u zasebnom postupku (vidjeti u tom smislu presude od 5. rujna 2019., AH i dr. (Pretpostavka nedužnosti), C‑377/18, EU:C:2019:670, t. 44.; od 18. ožujka 2021., Pometon/Komisija, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, t. 63. i ESLJP, 27. veljače 2014., Karaman protiv Njemačke, CE:ECHR:2014:0227JUD001710310, t. 64. i 65.)
87
Kao što je to navedeno u točki 57. ove presude, pretpostavka nedužnosti primjenjuje se i kada Komisija uzastopno donese, u vezi s jednim te istim zabranjenim sporazumom, dvije odluke s različitim adresatima nakon dvaju odvojenih postupaka, i to, s jedne strane, odluku donesenu na kraju postupka nagodbe i upućenu poduzetnicima koja su postigla nagodbu i, s druge strane, odluku donesenu na kraju redovnog postupka i upućenu drugim poduzetnicima koji su sudjelovali u zabranjenom sporazumu (presude od 18. ožujka 2021., Pometon/Komisija, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, t. 64. i od 12. siječnja 2023., HSBC Holdings i dr./Komisija, C 883/19 P, EU:C:2023:11, t. 88.).
88
U tom kontekstu, Komisija je dužna postupiti u skladu s obvezom obrazlaganja pravnih akata, utvrđenom u članku 296. drugom stavku UFEU‑a, čiji sadržaj mora omogućiti zainteresiranim osobama da saznaju razloge na kojima se temelji odluka, a pravosudnom tijelu da raspolaže s dovoljno elemenata za izvršavanje svojeg nadzora u okviru tužbe (vidjeti po analogiji presudu od 26. studenoga 2013., Groupe Gascogne/Komisija, C‑58/12 P, EU:C:2013:770, t. 37.).
89
Kao što je to navedeno u točki 53. ove presude, može biti objektivno nužno da Komisija u odluci kojom se okončava postupak nagodbe razmotri određene činjenice i postupanja koja se odnose na sudionike navodnog zabranjenog sporazuma koji su predmet redovnog postupka a da se nijedno od upućivanja na njih ne može smatrati konačnim u pogledu njihova sudjelovanja u predmetnom postupanju.
90
Zadaća Komisije jest osigurati da se u odluci o okončanju postupka nagodbe očuva pretpostavka nedužnosti poduzetnika koji su odbili sklopiti nagodbu te se u pogledu njih vodi redovni postupak. Naime, u tom okviru, Komisijina povreda prava na pretpostavku nedužnosti poduzetnika koji se nisu nagodili, koja bi imala za učinak povredu temeljnih prava poduzetnika o kojima je riječ, predstavlja dovoljno ozbiljnu povredu da bi cijeli postupak koji je doveo do donošenja odluke kojom se okončava redovni postupak učinila nevaljanim (presuda od 12. siječnja 2023., HSBC Holdings i dr./Komisija, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, t. 95.).
91
Kako bi se provjerilo je li Komisija poštovala pretpostavku nedužnosti, zadaća je suda Unije da analizira odluku kojom se završava postupak nagodbe i njezino obrazloženje u cijelosti i to s obzirom na posebne okolnosti u kojima je donesena. Naime, svako izričito upućivanje u određenim dijelovima te odluke na nepostojanje odgovornosti drugih sudionika u navodnom zabranjenom sporazumu ne bi imalo smisla kad bi se ostali dijelovi navedene odluke mogli shvatiti na način da se njima preuranjeno izražava njihova odgovornost (presude od 18. ožujka 2021., Pometon/Komisija, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, t. 66. i od 12. siječnja 2023., HSBC Holdings i dr./Komisija, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, t. 90.).
92
Stoga je potrebno provjeriti, prvo, je li Komisija poduzela dovoljne mjere opreza prilikom sastavljanja odluke o nagodbi kako bi izbjegla preuranjenu presudu u vezi sa sudjelovanjem tužiteljâ u zabranjenom sporazumu i, drugo, jesu li upućivanja na tužitelje u toj odluci bila nužna (vidjeti u tom smislu presude od 18. ožujka 2021., Pometon/Komisija, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, t. 68. i od 12. siječnja 2023., HSBC Holdings i dr./Komisija, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, t. 219.).
93
U ovom slučaju, iz pisanih odgovora tužiteljâ na mjere upravljanja postupkom koje im je Opći sud uputio proizlazi da oni ne osporavaju Komisijine mjere opreza pri sastavljanju odluke o nagodbi, nego tvrde da su navedene mjere predostrožnosti bile nedostatne.
94
U tom pogledu valja utvrditi da je Komisija u uvodnoj izjavi 4. odluke o nagodbi utvrdila način pisanja „druge stranke u istražnom postupku” kako bi zajedno uputila na tužitelje i društvo Alcogroup. Nadalje, Komisija je pojasnila da „druge stranke u istražnom postupku” nisu adresati odluke o nagodbi i da se njome ne utvrđuje niti nastoji utvrditi, čak ni privremeno, njihova odgovornost zbog njihova sudjelovanja u bilo kojoj povredi. U njoj se također navodi da se opis postupanja koje uključuje „druge stranke u istražnom postupku” upotrebljavao samo u mjeri u kojoj je to potrebno za utvrđivanje odgovornosti društva Abengoa.
95
U uvodne izjave 41. i 49. te odluke uneseni su drugi slični izrazi koji se odnose na „druge stranke u istražnom postupku” i njihov nedostatak odgovornosti zbog donošenja odluke o nagodbi.
96
Na temelju upućivanja navedenih u točkama 94. i 95. ove presude, Komisija je jasno istaknula da nije bila pozvana odlučivati o odgovornosti „drugih stranaka u ispitnom postupku”, tako da valja utvrditi da su mjere opreza pri sastavljanju stvarno poduzete u odnosu na tužitelje.
97
S obzirom na navedeno, valja provjeriti mogu li se drugi ulomci odluke o nagodbi shvatiti na način da se njima preuranjeno izražava odgovornost tužiteljâ, čime bi se mjere opreza pri sastavljanju koje je poduzela Komisija mogle lišiti njihove učinkovitosti, u smislu sudske prakse navedene u točki 91. ove presude.
98
U skladu s točkama 60. do 63. tužbe, upućivanja na „druge stranke u istražnom postupku” koje otkrivaju povredu prava tužiteljâ na pretpostavku nedužnosti osobito su ona iz uvodnih izjava 33., 35., 46., 47., 53. do 55. i 60. odluke o nagodbi kao i članka 1. njezine izreke.
99
U tom pogledu valja, kao prvo, istaknuti da navodi „druge stranke u istražnom postupku” koji se nalaze u rubrikama čiji je cilj opis protupravnog postupanja društva Abengoa, među kojima su oni iz uvodnih izjava 33. i 35. odluke o nagodbi, imaju, u skladu sa svojom svrhom, isključivo opisni karakter postupanja na koje se odnosi odluka o nagodbi u pogledu društva Abengoa.
100
Osim toga, nijedan navod naveden u točki 99. ove presude ne podrazumijeva, ni izričito ni prešutno, pravnu kvalifikaciju postupanja tužiteljâ, tako da se može smatrati da su u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 91. ove presude.
101
Kao drugo, valja analizirati upućivanja u odjeljku koji se odnosi na pravnu ocjenu postupanja društva Abengoa („Legal assessment”) i, konkretnije, upućivanja u uvodnim izjavama 46., 47., 53. do 55. i 60. odluke o nagodbi. Ta se upućivanja nalaze u dijelovima odluke koji se odnose na primjenu, u ovom slučaju, načela koja se odnose na članak 101. UFEU‑a i članak 53. Sporazuma o EGP‑u (točka 5.1.2., uvodne izjave 46. i 47. odluke o nagodbi), načela koja se odnose na postojanje jedinstvene i trajne povrede (točka 5.2.2., uvodne izjave 53. do 55. odluke o nagodbi) i načela koja se odnose na ograničenje tržišnog natjecanja (točka 5.3.2., uvodna izjava 60. odluke o nagodbi).
102
U tom pogledu, kao prvo, valja podsjetiti na to da se, kao što je to utvrđeno u točki 57. ove presude, primjenom raspodijeljenog „hibridnog” postupka s jednim poduzetnikom koji sudjeluje u postupku nagodbe ne nalaže zaključak da su tužitelji počinili povredu iz odluke o nagodbi.
103
Osim toga, kao što to proizlazi iz sudske prakse navedene u točkama 86., 87. i 89. ove presude, navodi poduzetnika koji se nisu nagodili sami po sebi nisu problematični i mogu se objektivno pokazati nužnima kako bi se opisalo i kvalificiralo sudjelovanje u zabranjenom sporazumu poduzetnika koji je sudjelovao u nagodbi, pod uvjetom da ne dovode do preuranjenog pripisivanja odgovornosti sudionicima u redovnom postupku.
104
U tom okviru, činjenica da Komisija upućuje na tužitelje i društvo Alcogroup putem dogovorenog načina pisanja „druge stranke u istražnom postupku” potvrđuje činjenicu da nije namjeravala kvalificirati njihovu odgovornost s obzirom na postupanje na koje se odnosi odluka o nagodbi (vidjeti u tom smislu presudu ESLJP‑a od 17. rujna 2024., C. O. protiv Njemačke, CE:ECHR:2024:0917JUD001667822, t. 68.).
105
Osim toga, valja napomenuti da je Komisija, kako u javnoj verziji odluke o nagodbi o kojoj je riječ u predmetu u kojem je donesena presuda od 18. ožujka 2021., Pometon/Komisija (C‑440/19 P, EU:C:2021:214), tako i u onoj o kojoj je riječ u predmetu u kojem je donesena presuda od 12. siječnja 2023., HSBC Holdings i dr./Komisija (C‑883/19 P, EU:C:2023:11), upotrijebila dogovoreni način pisanja „stranke” kako bi odredila sve poduzetnike na koje se odnosi istražni postupak.
106
Suprotno tomu, u odluci o nagodbi o kojoj je riječ u ovom slučaju, Komisija je upotrijebila dogovoreni način pisanja „druge stranke u istražnom postupku” na temelju kojeg se može jasnije razlikovati upućivanje na adresata navedene odluke od onih koje se odnose na poduzetnike koji nisu sklopili nagodbu. Štoviše, odluka o nagodbi ne sadržava nikakvo izričito upućivanje na tužitelje u okviru opisa protupravnog postupanja, suprotno uvodnim izjavama 26., 28., 29. i 31. odluke o nagodbi o kojoj je riječ u predmetu u kojem je donesena presuda od 18. ožujka 2021., Pometon/Komisija (C‑440/19 P, EU:C:2021:214).
107
Kao drugo, iako su „druge stranke u istražnom postupku” navedene u dijelu koji se odnosi na pravnu kvalifikaciju postupanja društva Abengoa, iz teksta odluke o nagodbi ne proizlazi jasno Komisijino stajalište u pogledu sudjelovanja tužiteljâ u predmetnoj povredi i pravne kvalifikacije njihova postupanja kao i utvrđivanja njihove odgovornosti na temelju te povrede (vidjeti u tom smislu presudu od 10. studenoga 2017., Icap i dr./Komisija, T‑180/15, EU:T:2017:795, t. 259. i 260.).
108
Naime, iz više elemenata sadržanih u odluci o nagodbi, u vezi s mjerama opreza pri sastavljanju odluke navedenima u točkama 94. i 95. ove presude, proizlazi da:
–
samo se društvo Abengoa mora smatrati odgovornim za povredu o kojoj je riječ u odluci o nagodbi (uvodna izjava 25.);
–
točka 4.1.2. navedene odluke, pod naslovom 4., posvećena opisu postupanja, naslovljena je „Abengoa’s behaviour in the MOC process” (postupanje društva Abengoa u postupku MOC);
–
ocjena izvršena pod naslovom 5. koja se odnosi na pravnu kvalifikaciju postupanja društva Abengoa odnosi se samo na njegovo postupanje (uvodna izjava 42.);
–
postoji jasna razlika između postupanja društva Abengoa i postupanja „drugih stranaka u istražnom postupku” jer je u njoj navedeno da je društvo Abegoa uskladilo svoje postupanje s „drugim strankama u istražnom postupku” (uvodna izjava 47.), tako da je samo njezino postupanje („[i]ts behaviour”), a ne ono „drugih stranaka u istražnom postupku”, imalo sva obilježja sporazuma ili usklađenog djelovanja (uvodna izjava 48.); osim toga, zaključci iz uvodne izjave 49., u vezi s uvodnim izjavama 46. do 48., odnose se isključivo na društvo Abengoa i sadržavaju, osim toga, sljedeće mjere opreza pri sastavljanju odluke: „[a]s already stressed in recital (4) above, this Decision is only addressed to Abengoa and not to any other undertaking. In particular, tis Decision does not establish or seek to establish, even on a preliminary basis, any liability of the other parties to the investigation for any participation in any infringement” (kao što je to već istaknuto u prethodnoj uvodnoj izjavi 4., jedini adresat te odluke je društvo Abengoa. Posebno, ova odluka ne utvrđuje, niti nastoji utvrditi, čak ni na preliminarnoj osnovi, odgovornost „drugih stranaka u istražnom postupku” zbog njihova sudjelovanja u bilo kakvoj povredi);
–
društvo Abengoa navodno je koristilo bilateralne kontakte s „drugim strankama u istražnom postupku” za promicanje svojeg ponašanja suprotnog tržišnom natjecanju, koje se sastojalo od koordinacije njegova postupanja s „drugim strankama u istražnom postupku”, formulacija koja naglašava činjenicu da Komisija nije namjeravala kvalificirati nikakvo drugo ponašanje osim postupanja društva Abengoa (uvodna izjava 55.);
–
iako je u uvodnoj izjavi 60. utvrđeno da se društvo Abengoa ponašalo suprotno tržišnom natjecanju zajedno s „drugim strankama u istražnom postupku”, to ne mijenja činjenicu da je Komisija u konačnoj rečenici te uvodne izjave ipak samo navela da je samo društvo Abengoa ograničilo tržišno natjecanje; nadalje, Komisijin zaključak iz uvodne izjave 61. odnosi se isključivo na „ponašanje društva Abebgoa”, kako je to opisano u odjeljku 4.
109
Osim toga, navođenje stranaka koje se nisu nagodile u dijelu posvećenom pravnoj kvalifikaciji predmetnog postupanja sud Unije već je, makar i implicitno, smatrao prihvatljivim (vidjeti u tom smislu, s jedne strane, uvodne izjave 50. do 55. odluke o nagodbi o kojoj je riječ u predmetu u kojem je donesena presuda od 18. ožujka 2021., Pometon/Komisija, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, odnosno Odluku Komisije C(2014) 2074 final i, s druge strane, presudu od 20. prosinca 2023., Crédit agricole i Crédit agricole Corporate and Investment Bank/Komisija, T‑113/17, žalbeni postupak u tijeku, EU:T:2023:847, t. 96. (neobjavljena) što se tiče uvodnih izjava 53., 57. do 59. odluke o nagodbi o kojoj je riječ u predmetu u kojem je također donesena presuda od 12. siječnja 2023., HSBC Holdings i dr./Komisija, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, odnosno Odluke Komisije C(2013) 8512 final).
110
Kao treće, upućivanje na „druge stranke u istražnom postupku” u članku 1. izreke odluke o nagodbi nije jasna izjava prema kojoj su navedene stranke počinile predmetnu povredu.
111
Naime, s jedne strane, samo navođenje „drugih stranaka u istražnom postupku” u izreci ne podrazumijeva otkrivanje informacija koje se na njih odnose, u smislu sudske prakse navedene u točki 86. ove presude. Kao što je to navedeno u točki 103. ove presude, navodi poduzetnika koji se nisu nagodili sami po sebi nisu problematični i mogu se objektivno pokazati nužnima kako bi se opisalo i kvalificiralo sudjelovanje u zabranjenom sporazumu poduzetnika koji su sudjelovali u nagodbi, pod uvjetom da ne dovode do preuranjenog pripisivanja odgovornosti sudionicima u redovnom postupku.
112
S druge strane, upućivanje na „druge stranke u istražnom postupku” u izreci samo po sebi ne podrazumijeva preuranjenu presudu o krivnji tužiteljâ koja može dovesti u pitanje pravično ispitivanje optužbi koje im se stavljaju na teret u okviru redovnog postupka.
113
U tom pogledu valja primijetiti da izreka odluke o nagodbi proizvodi pravne učinke samo u pogledu društva Abengoa, u svojstvu adresata navedene odluke.
114
Osim toga, Komisija je u članku 1. izreke odluke o nagodbi zaključila da je samo društvo Abengoa povrijedilo pravila o zabranjenim sporazumima.
115
Usto, u skladu sa sadržajem izreke odluke o nagodbi, samo je društvo Abengoa odgovorno za predmetnu povredu, kao što to osobito proizlazi iz članaka 2., 4. i 5. navedene odluke.
116
Stoga iz izreke odluke o nagodbi uopće ne proizlazi da je Komisija namjeravala kvalificirati postupanje „drugih stranaka u istražnom postupku” u pogledu njihova sudjelovanja u predmetnom zabranjenom sporazumu.
117
Kao četvrto, točno je da bi se doseg nekih od osporavanih navoda, među kojima su osobito oni uneseni u uvodne izjave 46., 53. do 55. i 60. odluke o nagodbi, mogao smatrati nepreciznim u pogledu pitanja odnosi li se pravna kvalifikacija u toj odluci ne samo na postupanje društva Abengoa, nego i na postupanje „drugih stranaka u istražnom postupku”.
118
Međutim, upućivanja na „druge stranke u istražnom postupku” u prethodno navedenim uvodnim izjavama odluke o nagodbi, iako se odnose na pravnu kvalifikaciju postupanja protiv stranke koja je sklopila nagodbu, odnosno društva Abengoa, u najboljem su slučaju pogreške u formulaciji koje same po sebi ne sadržavaju jasnu, izričitu ili implicitnu ocjenu krivnje stranaka koje nisu sklopile nagodbu (vidjeti u tom smislu presude od 12. siječnja 2023., HSBC Holdings i dr./Komisija, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, t. 79. i 231. i od 20. prosinca 2023., Crédit agricole i Crédit agricole Corporate and Investment Bank/Komisija, T‑113/17, žalbeni postupak u tijeku, EU:T:2023:847, t. 97. (neobjavljena)).
119
Naime, s jedne strane, ispitivanje postojanja pravne kvalifikacije postupanja tužiteljâ u odluci o nagodbi ne može se ograničiti na utvrđenje da su „druge stranke u istražnom postupku” navedene u dijelu koji se odnosi na pravnu kvalifikaciju postupanja utvrđenih protiv društva Abengoa (vidjeti u tom smislu presudu od 12. siječnja 2023., HSBC Holdings i dr./Komisija, C‑883/19, EU:C:2023:11, t. 231.).
120
S druge strane, kao što to proizlazi iz sudske prakse Europskog suda za ljudska prava, neovisno o važnosti izraza koje su upotrijebila predmetna tijela, upotreba nekoliko nespretnih formulacija ne može sama po sebi biti odlučujuća za eventualno utvrđenje povrede prava na pretpostavku nedužnosti, s obzirom na prirodu i kontekst predmetnog postupka (vidjeti u tom smislu presude ESLJP‑a od 27. veljače 2014., Karaman protiv Njemačke, CE:ECHR:2014:0227JUD001710310, t. 63. i ESLJP, 25. studenoga 2021., Mucha protiv Slovačke, CE:ECHR:2021:1125JUD006370319, t. 57.).
121
Iz toga proizlazi da se, s obzirom na njihovo obrazloženje i kontekst, nijedno od navoda „drugih stranaka u istražnom postupku” uključenih u odluku o nagodbi ne može shvatiti kao jasno utvrđenje koje podrazumijeva preuranjeno izražavanje krivnje tužiteljâ.
122
Slijedom toga, valja zaključiti da mjere opreza pri sastavljanju odluke koje je poduzela Komisija nisu lišene svojeg smisla i da ih, s obzirom na njihov sadržaj (vidjeti točku 91. ove presude) treba smatrati dovoljnima.
123
Osim toga, valja analizirati je li Komisija priopćila više informacija o uključenosti tužiteljâ nego što je to bilo potrebno za uspostavljanje odgovornosti društva Abengoa.
124
U tom pogledu valja utvrditi da nijedan od osporavanih navoda ne opisuje niti pojedinačno kvalificira postupanje tužiteljâ.
125
Jedina pojedinačna navođenja koja se odnose na tužitelje unesena u odluku o nagodbi su ona iz uvodnih izjava 4., 13., 18., 24. i 40. te odluke, koja se u biti odnose na opis postupka nagodbe i čiji sadržaj tužitelji nisu osporavali u pogledu povrede njihova prava na pretpostavku nedužnosti.
126
Suprotno tomu, osporavana navođenja „drugih stranaka u istražnom postupku” u odluci o nagodbi, uključujući one navedene u točki 101. ove presude, iznesena su, bez iznimke, zajedno s društvom Abengoa, koje je predstavljeno kao glavni subjekt protupravnog postupanja. Stoga se navedena upućivanja upotrebljavaju samo kako bi se opisalo i kvalificiralo postupanje društva Abengoa te se zato mogu smatrati objektivno nužnima u tu svrhu.
127
U tom kontekstu, upravo se činjenicom da povreda koja je predmet odluke o nagodbi nužno podrazumijeva kolektivno postupanje kojim se može opravdati nužnost navođenja „drugih stranaka u istražnom postupku” (vidjeti u tom smislu presudu ESLJP‑a od 17. rujna 2024., C. O. protiv Njemačke, CE:ECHR:2024:0917JUD001667822, t. 63.; vidjeti po analogiji i presudu od 5. rujna 2019., AH i dr. (Pretpostavka nedužnosti), C‑377/18, EU:C:2019:670, t. 47.).
128
Isto vrijedi i za upućivanje na „druge stranke u istražnom postupku” u izreci odluke o nagodbi.
129
U tom pogledu valja razlikovati predmet o kojem je riječ od onih u kojima su donesene presude od 18. ožujka 2021., Pometon/Komisija (C‑440/19 P, EU:C:2021:214) i od 12. siječnja 2023., HSBC Holdings i dr./Komisija (C‑883/19 P, EU:C:2023:11), u kojima odluke o nagodbi nisu u izreci uključivale navode stranaka koje nisu sklopile nagodbu. U ovom je slučaju samo društvo Abengoa sudjelovalo u nagodbi, tako da je bilo potrebno navesti „druge stranke u istražnom postupku” kako bi se moglo kvalificirati protupravno postupanje na koje se odnosi odluka o nagodbi u odnosu na društvo Abengoa koje je odlučilo sudjelovati u nagodbi.
130
U svakom slučaju, pitanje je li Komisija povrijedila pravo tužiteljâ na pretpostavku nedužnosti ovisi o pojedinačnim odlukama o nagodbi u svakom predmetu, uključujući o njihovu obrazloženju, kao i o posebnim okolnostima njihova donošenja (presuda od 18. ožujka 2021., Pometon/Komisija, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, t. 86.).
131
S obzirom na njihovo obrazloženje i kontekst, navođenja „drugih stranaka u istražnom postupku” koja su unesena u osporavane odlomke odluke o nagodbi objektivno su nužni za opis nastanka zabranjenog sporazuma u cijelosti.
132
Stoga se argumenti koje su tužitelji iznijeli u prilog drugom dijelu prvog tužbenog razloga ne mogu prihvatiti i treba ih odbiti.
133
Iz svih prethodnih razmatranja proizlazi da prvi tužbeni razlog treba odbiti kao neosnovan.
Drugi tužbeni razlog, koji se temelji na povredi zahtjeva nepristranosti
134
Tužitelji podredno tvrde da su odabir raspodijeljenog „hibridnog” postupka i prethodno donošenje odluke o nagodbi prije završetka redovnog postupka za društvo Abengoa ugrozili nepristranost Komisije i povrijedili njihova prava obrane.
135
Kao prvo, prethodno donošenje odluke o nagodbi obvezivalo bi Komisiju da utvrdi odgovornost barem jednog drugog poduzetnika.
136
Kao drugo, u okolnostima navedenima u točki 135. ove presude, bilo bi nemoguće „isključiti svaku legitimnu sumnju” u skladu sa sudskom praksom u pogledu mogućnosti Komisije da poštuje objektivnu nepristranost u vezi s pitanjem sudjelovanja tužiteljâ u ponašanju suprotnom tržišnom natjecanju društva iz odluke o nagodbi. Zbog toga Komisija nije mogla poštovati takozvano načelo tabula rasa.
137
Kao treće, tužitelji tvrde da rasuđivanje koje je Komisija slijedila u više odlomaka pobijane odluke, osobito u uvodnim izjavama 556., 557. i 560., kao i tijekom određenih prepiski s njima tijekom cijelog redovnog postupka, pokazuje taj nedostatak nepristranosti.
138
Naposljetku, kao četvrto, tužitelji ističu da su Komisijine tvrdnje o njezinoj nepristranosti bespredmetne i, u svakom slučaju, neuvjerljive, te osporavaju njezin argument koji se temelji na tome da treba pretpostaviti njezinu dobru vjeru i podsjećaju na to da je, prema sudskoj praksi, dovoljno da postoje osnovane sumnje u njezinu nepristranost.
139
Komisija osporava argumentaciju tužiteljâ.
140
S tim u vezi valja podsjetiti na to da je Komisija tijekom upravnog postupka dužna poštovati temeljna prava predmetnih poduzetnika. Na tom temelju načelo nepristranosti, koje je obuhvaćeno pravom na dobru upravu, treba razlikovati od pretpostavke nedužnosti (presude od 12. siječnja 2023., HSBC Holdings i dr./Komisija, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, t. 76. i od 1. veljače 2024., Scania i dr./Komisija, C‑251/22 P, EU:C:2024:103, t. 69.).
141
Pravo na dobru upravu, sadržano u članku 41. Povelje, jamči da svatko ima pravo na to da institucije Unije njegove predmete obrađuju nepristrano. Taj zahtjev nepristranosti obuhvaća, s jedne strane, subjektivnu nepristranost, u smislu da nijedan član institucije u pitanju koji je zadužen za predmet ne smije pokazati pristranosti ili osobne predrasude te, s druge strane, objektivnu nepristranost, u smislu da ta institucija mora pružiti dovoljno jamstva da isključi svaku osnovanu sumnju u tom pogledu (presude od 12. siječnja 2023., HSBC Holdings i dr./Komisija, C‑883/19 P, EU:C:2023:11, t. 77. i od 1. veljače 2024., Scania i dr./Komisija, C‑251/22 P, EU:C:2024:103, t. 70.).
142
U ovom slučaju predmet drugog tužbenog razloga jedino je pojam „objektivne nepristranosti”.
143
Što se tiče pojma „objektivna nepristranost”, Sud je pojasnio da se za dokazivanje da organizacija upravnog postupka ne jamči dovoljnu isključenost svake osnovane sumnje o postojanju moguće predrasude ne zahtijeva utvrđivanje postojanja izostanka nepristranosti. Dovoljno je da postoji osnovana sumnja koja se ne može otkloniti (vidjeti u tom smislu presude od 27. ožujka 2019., August Wolff i Remedia/Komisija, C‑680/16 P, EU:C:2019:257, t. 37. i od 21. listopada 2021., Parlament/UZ, C‑894/19 P, EU:C:2021:863, t. 54.).
144
U tom pogledu najprije valja utvrditi da tužitelji ne ističu nikakvu povredu svojih prava obrane koja je samostalna u odnosu na onu na koju se pozivaju na temelju obveze nepristranosti.
145
Naime, kao što to proizlazi iz podnesaka, odgovora na mjere upravljanja postupkom i rasprava, tužitelji smatraju da Komisijina povreda njihovih prava obrane proizlazi iz toga što je ona povrijedila svoju obvezu nepristranosti.
146
Stoga, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 141. ove presude, valja ispitati može li se na temelju argumentacije tužiteljâ zaključiti da postoje osnovane sumnje u pogledu moguće predrasude Komisije u pogledu njihove krivnje s obzirom na predmetnu povredu.
147
Kao prvo, valja odbiti argument tužiteljâ prema kojem činjenica da je odluka o nagodbi upućena isključivo jednom poduzetniku podrazumijeva da je Komisija trebala zaključiti da je barem jedna od „drugih stranaka u istražnom postupku” sudjelovala u povredi kako bi izbjegla gubitak pravne logike i pravne osnove na kojima se temelji odluka o nagodbi.
148
Kao što to proizlazi iz sudske prakse navedene u točki 58. ove presude, u okviru redovnog postupka Komisija je isključivo vezana obaviješću o preliminarno utvrđenim činjenicama u postupku i dužna je uzeti u obzir nove elemente koji su joj priopćeni tijekom tog potonjeg postupka.
149
Naime, kao što je to istaknuto u točki 60. ove presude, donošenje odluke o nagodbi nije uvjetovalo ishod redovnog postupka, tako da ništa nije sprečavalo Komisiju da donese odluku sličnu onoj koja se odnosi na društvo Alcogroup u pogledu tužiteljâ, nakon ispitivanja dokaza uloženih u spis u okviru redovnog postupka, i to čak i nakon okončanja tog postupka u odnosu na društvo Alcogroup.
150
Stoga tužitelji pogrešno tvrde da bi odluka o nagodbi izgubila svoju pravnu logiku i pravnu osnovu da Komisija u pobijanoj odluci nije utvrdila njihovu krivnju.
151
Isto vrijedi i za argument prema kojem Komisijin interes za zaštitu privlačnosti mehanizma nagodbe dokazuje nepostojanje njezine objektivne nepristranosti u okviru postupka o kojem je riječ u ovom slučaju.
152
Takav argument, formuliran na apstraktan način i koji se temelji na tumačenju tužiteljâ u vezi s interesima Komisije prilikom provedbe politike tržišnog natjecanja, ne može se prihvatiti jer sam po sebi ne omogućuje zaključak da organizacija postupka o kojoj je riječ u ovom slučaju ne pruža dovoljna jamstva da bi se isključila svaka osnovana sumnja u pogledu moguće predrasude.
153
Kao drugo, valja odbiti argument prema kojem je Komisijino obrazloženje u nekoliko odlomaka pobijane odluke kao i tijekom određenih prepiski s tužiteljima tijekom redovnog postupka moglo pokazati nedostatak nepristranosti te institucije.
154
Prema mišljenju tužiteljâ, iz uvodnih izjava 556. i 557. pobijane odluke proizlazi da je cilj ispitivanja koje je provela Komisija bio opravdati ponašanje protivno tržišnom natjecanju za koje je smatrala da je već pravno dokazano. To dokazuje kružno obrazloženje iz uvodne izjave 560. navedene odluke, u kojoj je Komisija pošla od pretpostavke prema kojoj su se oni uskladili s drugim dvama poduzetnicima na koje se odnosi istražni postupak s ciljem povećanja, održavanja ili umjetnog sprečavanja smanjenja razine referentnih vrijednosti etanola koje je objavilo društvo S&P Global Platts.
155
U tom pogledu dovoljno je utvrditi da tužitelji nisu osporavali utvrđenje činjenica iz pobijane odluke ni zaključke koji se temelje na pravnoj analizi koja je u pogledu njih provedena u toj odluci.
156
Naime, nije moguće prihvatiti tvrdnju tužiteljâ prema kojoj je „početna točka” Komisijine analize bila njihova krivnja jer ta tvrdnja ni na koji način ne dovodi u pitanje utemeljenost i osnovanost pobijane odluke.
157
U svakom slučaju, argumenti tužiteljâ koji se odnose na sadržaj pobijane odluke ne mogu se prihvatiti.
158
S jedne strane, u uvodnim izjavama 556. i 557. pobijane odluke Komisija navodi da je provela sveobuhvatnu analizu tržišta etanola kao i funkcioniranja referentnih indeksa cijena koje je razvio i objavio S&P Global Platts, kao što to proizlazi iz poglavlja 2. te odluke, naslovljene „Industrija etanola” (uvodne izjave 6. do 86. pobijane odluke). Ta je analiza poslužila kao osnova za opis protupravnog postupanja koji se nalazi u razmatranjima iz poglavlja 5. navedene odluke (uvodne izjave 213. do 401.), čiji su analizirani dokazi navedeni u točki 5.2. te odluke („Kronologija razdoblja povrede [tužitelja]”, uvodne izjave 254. do 390. pobijane odluke) i čiji su zaključci uneseni u točke 5.3. („Zaključci u vezi s dokazima”, uvodne izjave 391. do 393. pobijane odluke) i 5.4. pobijane odluke („Zaključci izvedeni iz podataka o Plattsu”, uvodne izjave 394. do 401. pobijane odluke).
159
Stoga nijedna od uvodnih izjava navedenih u točki 158. ove presude ne otkriva da je početna točka Komisijine analize bila krivnja tužiteljâ. Suprotno tomu, te uvodne izjave svjedoče o stupnju detaljnosti analize koju je ta institucija provela u pogledu njihova sudjelovanja u zabranjenom sporazumu.
160
Isto vrijedi i za, s druge strane, uvodnu izjavu 560. pobijane odluke, u kojoj Komisija analizira usklađeno ponašanje tužiteljâ s „drugim strankama u istražnom postupku” na temelju ocjena iz uvodnih izjava 470. do 474. te odluke, koje se temelje na skupu bitnih i uvjerljivih indicija (vidjeti primjerice uvodne izjave 472. i 473. pobijane odluke), a ne, kao što to tvrde tužitelji, na predrasudi glede njihove krivnje.
161
Slijedom toga, argumenti koje su istaknuli tužitelji ne dokazuju da Komisija nije organizirala upravni postupak na način da pruži dovoljno jamstava da se isključi svaka legitimna sumnja u pogledu moguće predrasude.
162
Takav zaključak ne može se dovesti u pitanje uzimanjem u obzir sudske prakse proizašle iz presude od 14. ožujka 2024., D & A Pharma/Komisija i EMA (C‑291/22 P, EU:C:2024:228). Prema mišljenju tužiteljâ, na temelju te sudske prakse može se zaključiti da nije na njima da dokažu postojanje Komisijine pristranosti, nego je na Općem sudu da pravno ocijeni izaziva li pristup koji je Komisija usvojila osnovane sumnje u pogledu njezine nepristranosti.
163
Prema prethodno navedenoj sudskoj praksi, od osoba čiji predmete rješava institucija, tijelo, ured ili agencija Unije ne može se zahtijevati, u prilog njihovoj argumentaciji prema kojoj zahtjev objektivne nepristranosti nije poštovan tijekom upravnog postupka Unije, dokazivanje konkretnih indicija o pristranosti (presuda od 14. ožujka 2024., D & A Pharma/Komisija i EMA, C‑291/22 P, EU:C:2024:228, t. 77. i 80.).
164
Međutim, s obzirom na zaključak iz točke 161. ove presude, sudska praksa koju navode tužitelji nije primjenjiva u ovom slučaju, u kojem nepostojanje Komisijine objektivne nepristranosti nije utvrđeno te u kojem ni iz jednog elementa spisa podnesenog Općem sudu ne proizlazi da upravni postupak nije bio organiziran na način da pruža dovoljna jamstva da se isključi svaka osnovana sumnja u pogledu moguće predrasude.
165
Stoga drugi tužbeni razlog valja odbiti kao neosnovan. Slijedom navedenog, tužbu treba u cijelosti odbiti.
Troškovi
166
U skladu s člankom 134. stavkom 1. Poslovnika Općeg suda, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.
167
Budući da tužitelji nisu uspjeli u postupku, valja im naložiti snošenje vlastitih troškova i Komisijinih troškova sukladno njezinu zahtjevu.
Slijedom navedenog,
OPĆI SUD (treće prošireno vijeće, koje zasjeda u sastavu od pet sudaca),
proglašava i presuđuje:
1.
Tužba se odbija.
2.
Društvima Lantmännen ek för i Lantmännen Biorefineries AB nalaže se snošenje, osim vlastitih, i troškova Europske komisije.
Škvařilová-Pelzl
Nõmm
Steinfatt
Kukovec
Meyer
Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 21. siječnja 2026.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: engleski