NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
YVES BOT
prednesené 5. júla 2012 (1)
Vec C‑402/11 P
Jager & Polacek GmbH
proti
Úradu pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT)
„Odvolanie – Ochranná známka Spoločenstva – Nariadenie (ES) č. 40/94 – Nariadenie (ES) č. 2868/95 – Konanie o námietke voči zápisu ochrannej známky Spoločenstva – Právna povaha aktu prijatého po fáze preskúmania prípustnosti námietky – Konanie o zrušení – Zásada účinnej súdnej ochrany – Zásada právnej istoty“
1.        Predstavuje akt, ktorým Úrad pre harmonizáciu vnútorného trhu (ochranné známky a vzory) (ÚHVT) posúdi oznámenie o námietke proti zápisu ochrannej známky Spoločenstva ako prípustné, len „opatrenie na zabezpečenie priebehu konania“ o námietke alebo „rozhodnutie“ v zmysle článku 288 ZFEÚ?
2.        Tak v podstate znie otázka, ktorú vyvoláva toto odvolanie podané spoločnosťou Jager & Polacek GmbH proti rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie z 12. mája 2011, Jager & Polacek/ÚHVT.(2) Odpoveď na túto otázku určí na jednej strane opravné prostriedky, ktoré môže dotknutý subjekt podať proti predmetnému aktu, a na druhej strane podmienky, za akých môže ÚHVT tento akt zrušiť.
I –    Právny rámec
A –    Procesné zaobchádzanie s oznámením o námietke proti zápisu ochrannej známky Spoločenstva
3.        Podľa článku 8 ods. 4 nariadenia (ES) č. 40/94 o ochrannej známke Spoločenstva(3) môže ÚHVT odmietnuť zápis ochrannej známky Spoločenstva na základe námietky majiteľa nezapísanej staršej ochrannej známky. Túto námietku je potrebné podať v súlade s článkom 42 tohto nariadenia. Námietka musí byť podaná v písomnej forme s uvedením dôvodov, na základe ktorých sa podáva, v lehote troch mesiacov od uverejnenia prihlášky ochrannej známky Spoločenstva a považuje sa za podanú až po uhradení poplatku za podanie námietky.
4.        Normotvorca Únie upravil podmienky námietkového konania v rámci pravidiel 15 až 22 nariadenia (ES) č. 2868/95.(4) Stanovil najmä pravidlá týkajúce sa posudzovania prípustnosti námietky v pravidle 17 vykonávacieho nariadenia, ktoré znie takto:
„1.      Ak sa v lehote vyhradenej na podanie námietok nezaplatil príslušný poplatok, námietky sa nepovažujú za podané…
2.      Ak sa námietky nepodajú v lehote na podanie námietok alebo ak sa v podaných námietkach jasne neuvedie prihláška, voči ktorej sa podávajú námietky, alebo staršia známka… na ktor[ej] sa zakladajú námietky podľa pravidla 15 ods. 2 písm. a) a b), alebo ak námietky neobsahujú dôvody podľa pravidla 15 ods. 2 písm. c), a ak sa tieto nedostatky neodstránia pred uplynutím lehoty na podanie námietok, [ÚHVT] zamietne námietky ako neprípustné.
3.      Ak namietajúca strana nepredloží preklad, ako to požaduje pravidlo 16 ods. 1, námietky sa zamietnu ako neprípustné…
4.      Ak podanie námietok nie je v súlade s inými ustanoveniami pravidla 15, [ÚHVT] o tom informuje namietajúcu stranu a vyzve ju, aby odstránila zistené nedostatky v lehote do dvoch mesiacov. Ak pred uplynutím lehoty nedostatky nie sú odstránené, [ÚHVT] zamietne námietky ako neprípustné.
5.      Každé zistenie podľa odseku 1, že oznámenie námietok sa považuje za nepodané, a každé rozhodnutie zamietnuť námietky ako neprípustné podľa odsekov 2, 3 a 4 sa oznámi prihlasovateľovi.“
5.        Podľa pravidla 17 vykonávacieho nariadenia teda musí námietka spĺňať absolútne kritériá prípustnosti uvedené v pravidle 15 ods. 2 písm. a) až c) vykonávacieho nariadenia.(5) Oznámenie o námietke tak musí obsahovať číslo spisu prihlášky, voči ktorej sú podané námietky, a meno prihlasovateľa ochrannej známky Spoločenstva, jednoznačnú identifikáciu staršej známky, voči ktorej sa namieta, ako aj vyhlásenie o tom, že požiadavky článku 8 ods. 4 nariadenia č. 40/94 sú splnené.
6.        Námietka musí spĺňať aj relatívne kritériá prípustnosti, ktoré sú zas stanovené v pravidle 15 ods. 2 písm. d) až h) vykonávacieho nariadenia. Oznámenie o námietke musí obsahovať najmä dátum podania a prípadne dátum zápisu a dátum priority staršej známky, jej vyobrazenie, tovary a služby, voči ktorým sa namieta, názov a adresu namietajúcej strany, prípadne jej zástupcu.
7.        Pravidlo 18 ods. 1 vykonávacieho nariadenia stanovuje:
„Ak sú podľa pravidla 17 námietky prípustné, [ÚHVT] pošle stranám oznámenie o tom, že námietkové konanie sa bude považovať za začaté po uplynutí dvoch mesiacov od prijatia tohto oznámenia…“
8.        V pravidle 19 tohto nariadenia je následne stanovená povaha dôkazov, ktoré má namietajúca strana predložiť alebo doplniť na podporu svojej námietky. Podľa ods. 2 tohto pravidla musí predovšetkým predložiť dôkaz existencie, platnosti a rozsahu ochrany svojej staršej známky.
9.        Normotvorca Únie napokon v pravidle 20 vykonávacieho nariadenia stanovil procesné pravidlá týkajúce sa vecného preskúmania námietky.
B –    Pravidlá týkajúce sa zrušenia rozhodnutia prijatého ÚHVT
10.      V článku 77a nariadenia č. 40/94 sú upravené podmienky zrušenia rozhodnutia prijatého ÚHVT. Toto ustanovenie znie takto:
„1.      Ak [ÚHVT]… vydal rozhodnutie, ktoré obsahuje zrejmú procedurálnu chybu pripísateľnú úradu, úrad zabezpečí, aby… [bolo] rozhodnutie zrušené…
2.      … zrušenie… sa uskutoční z moci úradnej, alebo na požiadanie jednej zo strán konania, oddelením, ktoré… vydalo rozhodnutie. … zrušenie sa uskutoční do šiestich mesiacov odo dňa… prijatia rozhodnutia, a to po porade s účastníkmi konania…
…“
11.      Konanie o zrušení takého rozhodnutia je upravené v pravidle 53a vykonávacieho nariadenia. Podľa tohto pravidla musí ÚHVT o plánovanom zrušení informovať dotknutú stranu, ktorá môže predložiť svoje stanovisko.
II – Chronologický vývoj v prejednávanej veci
12.      Okolnosti predchádzajúce sporu, konanie na Všeobecnom súde a napadnutý rozsudok možno zhrnúť takto.(6)
13.      Dňa 25. marca 2008 podala odvolateľka na základe článku 42 nariadenia č. 40/94 námietku voči zápisu slovného označenia „REDTUBE“ požadovanému spoločnosťou RT Mediasolutions s. r. o.(7)
14.      Listami z 20. mája 2008 zaslalo oddelenie ochranných známok ÚHVT obom účastníkom konania oznámenie. V týchto listoch ÚHVT uviedol, že námietka bola posúdená ako prípustná z toho dôvodu, že sa zakladá na nezapísanej staršej ochrannej známke Redtube. Obe strany informoval, že lehota na priateľské urovnanie uplynie 21. júla 2008 a kontradiktórna fáza námietkového konania sa začne 22. júla 2008. Ďalej určil lehoty, v ktorých mala odvolateľka podložiť svoje oznámenie a spoločnosť RT Mediasolutions naň odpovedať.
15.      Dňa 10. septembra 2008 spoločnosť RT Mediasolutions namietla, že odvolateľka neuhradila poplatok za podanie námietky v určenej lehote, v dôsledku čoho žiadala, aby ÚHVT na jednej strane vyhlásil za neplatné oznámenie z 20. mája 2008 a na druhej strane skonštatoval, že námietka sa považuje za nepodanú.
16.      Dňa 2. októbra 2008 zaslalo oddelenie ochranných známok ÚHVT odvolateľke list nazvaný „Oprava“, ktorým ju informovalo, že oznámenie z 20. mája 2008 bolo zaslané omylom a treba ho považovať za bezpredmetné. Námietkové oddelenie ÚHVT prijalo 22. januára 2009 na základe žiadosti podanej v tomto smere spoločnosťou RT Mediasolutions rozhodnutie, podľa ktorého sa námietka považuje za nepodanú, keďže poplatok za podanie námietky nebol uhradený v stanovenej lehote.
17.      Dňa 20. marca 2009 sa odvolateľka proti uvedenému rozhodnutiu odvolala odvolávajúc sa na to, že 20. mája 2008 prijal ÚHVT rozhodnutie, podľa ktorého je námietka prípustná, a že toto rozhodnutie nebolo zrušené v súlade s procesnými pravidlami stanovenými v článku 77a nariadenia č. 40/94. Dňa 29. septembra 2009 štvrtý odvolací senát ÚHVT zamietol návrhy odvolateľky najmä z toho dôvodu, že list z 20. mája 2008 predstavuje len opatrenie na zabezpečenie priebehu konania a nie rozhodnutie.
III – Návrhy účastníkov konania pred Všeobecným súdom
18.      Návrhom doručeným do kancelárie Všeobecného súdu 4. decembra 2009 podala odvolateľka žalobu pre neplatnosť rozhodnutia štvrtého odvolacieho senátu ÚHVT z 29. septembra 2009.
19.      Na podporu svojej žaloby uviedla žalobkyňa tri dôvody. Budem sa zaoberať len druhým žalobným dôvodom, keďže len ten je predmetom tohto odvolania.
20.      Druhý žalobný dôvod bol založený na porušení článku 77a ods. 1 a 2 nariadenia č. 40/94. Na podporu tohto žalobného dôvodu odvolateľka uviedla, že oznámenie ÚHVT z 20. mája 2008 bolo rozhodnutím. Keďže podľa pravidla 17 ods. 5 vykonávacieho nariadenia sa totiž práve rozhodnutím konštatuje, že námietka sa považuje za nepodanú, alebo sa námietka zamieta pre neprípustnosť, z právnej zásady actus contrarius alebo súbežnosti právnych foriem vyplýva, že akt, ktorým ÚHVT posúdi námietku ako prípustnú, treba tiež označiť za „rozhodnutie“.
21.      V dôsledku toho podľa odvolateľky toto rozhodnutie možno zrušiť len postupom upraveným v článku 77a nariadenia č. 40/94 v spojení s pravidlom 53a vykonávacieho nariadenia.
22.      Všeobecný súd skonštatoval, že list z 20. mája 2008 nepredstavuje rozhodnutie, ale len opatrenie na zabezpečenie priebehu námietkového konania. Na jednej strane rozhodol, že tento list bol len oznámením adresovaným odvolateľke, ktorým bola informovaná o dátume začiatku kontradiktórnej fázy námietkového konania, a výzvou na predloženie skutočností, dôkazov a pripomienok, z ktorých vychádzala jej námietka. Na druhej strane skonštatoval, že uvedený list nevyvoláva vo vzťahu k odvolateľke nijaké právne účinky. Nakoniec uviedol, že nešlo o konečné stanovisko ÚHVT v súvislosti s prípustnosťou námietky.
23.      Všeobecný súd následne zamietol tvrdenia odvolateľky založené na zásade actus contrarius a súbežnosti právnych foriem. Ďalej skonštatoval, že keďže list z 20. mája 2008 nepredstavuje rozhodnutie, odvolateľka sa nemôže odvolávať na zásadu ochrany legitímnej dôvery, ktorú v nej mal uvedený list vzbudiť.
24.      Nakoniec Všeobecný súd skonštatoval, že vec sa netýka medzinárodného zápisu, v ktorom je vyznačená Európska únia, a že nie je potrebné vyjadrovať sa k právnej povahe oznámenia námietok posúdených ako prípustné Svetovej organizácii duševného vlastníctva (WIPO).
25.      Po preskúmaní ďalších dvoch žalobných dôvodov Všeobecný súd napadnutým rozsudkom zamietol žalobu podanú odvolateľkou.
IV – Návrhy účastníkov konania pred Súdnym dvorom
26.      Odvolateľka sa svojim odvolaním domáha, aby Súdny dvor zrušil napadnutý rozsudok a ÚHVT uložil povinnosť nahradiť trovy konania.
27.      ÚHVT navrhuje zamietnuť odvolanie a uložiť odvolateľke povinnosť nahradiť trovy konania.
V –    Odvolanie
28.      Odvolateľka svojím jediným odvolacím dôvodom tvrdí, že Všeobecný súd porušil článok 77a ods. 1 a 2 nariadenia č. 40/94, ktorý stanovuje osobitný postup pri zrušení nezákonného rozhodnutia.
29.      Tento odvolací dôvod sa delí na tri časti. Po prvé odvolateľka uvádza, že Všeobecný súd sa dopustil právneho omylu, keď skonštatoval, že list z 20. mája 2008 predstavuje len opatrenie na zabezpečenie priebehu námietkového konania, čím porušil zásadu účinnej súdnej ochrany a zásadu právnej istoty. Po druhé tvrdí, že Všeobecný súd uskutočnil nesprávny výklad pojmu oznámenie, keďže oznámenie ako také môže v sebe obsahovať rozhodnutie. Po tretie odvolateľka uvádza, že v napadnutom rozsudku chýba odôvodnenie.
A –    O prvej časti odvolacieho dôvodu založenej na chybnej klasifikácii sporného aktu a na porušení zásady účinnej súdnej ochrany a zásady právnej istoty
30.      Prvá časť odvolacieho dôvodu sa delí na dve výhrady. Odvolateľka na jednej strane tvrdí, že list z 20. mája 2008, ktorým ÚHVT posúdil jej oznámenie o námietke ako prípustné, obsahuje rozhodnutie, v dôsledku čoho malo byť zrušené v súlade s postupom upraveným v článku 77a nariadenia č. 40/94. Na druhej strane odvolateľka vytýka Všeobecnému súdu, že porušil jej právo na účinnú súdnu ochranu, ako aj zásadu právnej istoty.
31.      ÚHVT tieto tvrdenia spochybňuje.
1.      O prvej výhrade založenej na právnom omyle, pokiaľ ide o právnu povahu sporného aktu
32.      Je zjavné, že predmetné konanie nie je uspokojivé vzhľadom na svoj priebeh a na chybné posúdenie, ku ktorému v ňom došlo. Chápem aj to, že skutočnosť, že sporný akt nemal formu „rozhodnutia“, odvolateľku a priori zbavuje procesných záruk zakotvených v článku 57 nariadenia č. 40/94, ktorý stanovuje možnosť podať žalobu pre neplatnosť, a v článku 77a tohto nariadenia, ktorý zas stanovuje pravidlá týkajúce sa rušenia rozhodnutí.
33.      Súhlasím však so stanoviskom Všeobecného súdu, podľa ktorého tento akt nepredstavuje rozhodnutie najmä z toho dôvodu, že vo vzťahu k odvolateľke nevyvoláva záväzné právne účinky.
34.      Na vyvodenie tohto záveru je nevyhnutné jednak uviesť judikatúru Súdneho dvora týkajúcu sa povahy napadnuteľných aktov a jednak preskúmať podstatu sporného aktu, ako aj jeho procesný rámec.
a)      Judikatúra Súdneho dvora týkajúca sa povahy aktov napadnuteľných v rámci žaloby pre neplatnosť
35.      Z ustálenej judikatúry, ktorú Všeobecný súd uviedol v bode 90 napadnutého rozsudku, vyplýva, že rozhodnutím, ktoré môže byť ako také predmetom žaloby pre neplatnosť v zmysle článku 263 ZFEÚ, je len akt, ktorý môže vyvolať záväzné právne účinky. Inak povedané, podľa Súdneho dvora musia byť záujmy žalobcu dotknuté a jeho právne postavenie sa musí podstatným spôsobom zmeniť.(8)
36.      Ďalej je nesporné, že na určenie, či určitý akt vyvoláva takéto účinky, je potrebné zaoberať sa jeho podstatou a nie jeho formálnou stránkou.(9) Nie je teda podstatné, že autor uvedeného aktu ho nenazýva rozhodnutím.
37.      Táto judikatúra umožňuje rozšíriť predmet žaloby pre neplatnosť na akty, ktoré formálne nezodpovedajú „rozhodnutiu“, ale ktoré v podstate vyvolávajú záväzné právne účinky. Umožňuje tiež zabrániť tomu, aby boli inštitúcie vylúčené z preskúmania súdom Únie iba z dôvodu nedodržania formálnych náležitostí, akou je názov aktu, jeho odôvodnenie alebo uvedenie ustanovení, ktoré predstavujú jeho právny základ.
38.      Existencia záväzných právnych účinkov je osobitne dôležitá pri posudzovaní napadnuteľnej povahy aktu prijatého v rámci správneho konania, ktoré má niekoľko fáz, akou je fáza preskúmania námietky na ÚHVT. ÚHVT v tomto ohľade prijíma mnohé akty, ktorými nielen rozhoduje o opatreniach na zabezpečenie priebehu konania, ale aj s konečnou platnosťou posudzuje dôvodnosť oznámenia. Všetky tieto akty však nevyvolávajú právne účinky vo vzťahu k účastníkom konania.
39.      Súdny dvor teda zaraďuje tieto akty do rôznych kategórií.
40.      Do prvej kategórie patria akty, ktorými predmetná inštitúcia s konečnou platnosťou vyjadruje svoje stanovisko pri skončení konania. Tieto akty sú napadnuteľnými aktmi, pokiaľ vyvolávajú záväzné právne účinky a nenasleduje po nich nijaký akt, proti ktorému by bola prípustná žaloba pre neplatnosť. Je to prípad rozhodnutia, ktorým ÚHVT rozhodne o dôvodnosti námietky určitého podniku a v dôsledku toho odmietne zápis ochrannej známky Spoločenstva.
41.      Do druhej kategórie patria dočasné akty, ktoré slúžia na prípravu konečného rozhodnutia.
42.      Po prvé ide o opatrenia, ktoré napriek tomu, že boli prijaté v rámci prípravného konania, predstavujú záver samostatnej fázy hlavného konania a vyvolávajú právne účinky.(10)
43.      Mnoho príkladov možno nájsť v rámci konaní týkajúcich sa uplatňovania článkov 101 ZFEÚ a 102 ZFEÚ. Sú usporiadané vo viacerých po sebe nasledujúcich fázach, akou je fáza predbežného šetrenia, fáza kontradiktórneho vyšetrovania a následne fáza vypočutia. Súdny dvor tak v rozsudkoch Hoechst/Komisia(11) a Orkem/Komisia(12) pripustil, že rozhodnutia, ktorými Európska komisia žiada podniky o informácie alebo vykonáva šetrenie na mieste, predstavujú napadnuteľné akty.
44.      Súdny dvor rovnako skonštatoval, že rozhodnutie, ktorým Komisia po skončení predbežného preskúmania začne konanie vo veci formálneho zisťovania, predstavuje napadnuteľný akt.(13) Podľa Súdneho dvora také rozhodnutie spôsobuje právne účinky vo vzťahu k členskému štátu a dotknutým podnikom, keďže Komisia môže nariadiť pozastavenie vykonávania opatrenia. Tieto účinky sú podľa Súdneho dvora nezávislé od konečného rozhodnutia a nemožno ich napraviť v rámci žaloby proti konečnému rozhodnutiu, v dôsledku čoho je žalobcom odňatá dostatočná súdna ochrana.(14)
45.      Po druhé existujú opatrenia, ktoré majú „výlučne“(15) alebo „len“(16) prípravnú povahu. Tieto opatrenia predstavujú len jednu z etáp umožňujúcich inštitúcii prijať jej konečné rozhodnutie. Nevyvolávajú nijaké právne účinky a podľa judikatúry nepredstavujú napadnuteľné akty. Z tohto hľadiska Súdny dvor uvádza, že prípadné nedostatky týchto opatrení možno uviesť na podporu žaloby podanej proti konečnému rozhodnutiu, pri príprave ktorého boli použité.(17) V súťažnom práve je to tak v prípade aktu, ktorým Komisia oznamuje svoje výhrady vo vzťahu k podnikom.
46.      Pripomenutie tejto judikatúry umožňuje oboznámiť sa s pravidlami, ktorými sa Súdny dvor riadi v tejto oblasti.
47.      Ako som práve uviedol, Súdny dvor sa prikláňa k zabezpečeniu účinnej súdnej ochrany práv, ktoré jednotlivcom vyplývajú z práva Únie. V rozsudku Athinaïki Techniki/Komisia(18) Súdny dvor pripomenul, že vzhľadom na to, že Európska únia je spoločenstvom práva, procesné podmienky vzťahujúce sa na žaloby treba vykladať tak, aby tieto podmienky mohli prispievať k dosiahnutiu tohto cieľa.(19) Preto proti prípravným aktom spôsobilým vyvolávať právne účinky, ktoré predstavujú záver konania, ktoré je vo vzťahu k hlavnému konaniu vedľajším konaním, podľa Súdneho dvora musí byť prípustná žaloba pre neplatnosť.
48.      Súdny dvor sa však tiež usiluje zabrániť narastaniu počtu žalôb proti prípravným opatreniam, ktoré by mohli ochromiť činnosť inštitúcií.
49.      Sporný akt treba posudzovať v rámci tejto judikatúry. Predstavuje, ako v napadnutom rozsudku tvrdí Všeobecný súd, len opatrenie na zabezpečenie priebehu námietkového konania, proti ktorému v dôsledku toho nie je možné odvolať sa, alebo ide o rozhodnutie, ako tvrdí odvolateľka?
50.      Aby bolo možné odpovedať na túto otázku, je potrebné preskúmať podstatu listu z 20. mája 2008 a jeho procesný rámec.
b)      O podstate sporného aktu a o jeho procesnom rámci
51.      Ako vyplýva zo skutočností opísaných v bode 9 napadnutého rozsudku a zo záverov Všeobecného súdu uvedených v bodoch 91, 92 a 95 tohto rozsudku, list z 20. mája 2008 na jednej strane odvolateľku informuje, že námietka „bola posúdená ako prípustná z toho dôvodu, že sa zakladá na nezapísanej staršej ochrannej známke Redtube“, a že ak námietka vychádza z ďalších starších práv, prípustnosť týchto ďalších práv zatiaľ nebola preskúmaná. Na druhej strane ju spolu so spoločnosťou RT Mediasolutions informuje o dĺžke lehoty na priateľské urovnanie, o dátume začatia kontradiktórnej fázy konania a napokon o lehotách, v ktorých môže odvolateľka podložiť svoju námietku a spoločnosť RT Mediasolutions k na ňu odpovedať.
52.      Je jasné, že druhá časť tohto listu predstavuje len oznámenie určené účastníkom, ktoré vôbec nemá povahu rozhodnutia vzhľadom na to, že ÚHVT ich v súlade s pravidlom 18 ods. 1 vykonávacieho nariadenia informuje o lehotách, ktorými sa riadi priebeh námietkového konania.
53.      Uvedený list však nemožno vykladať tak, že len informuje strany o začatí námietkového konania a o súvisiacich lehotách. Treba totiž zohľadniť prvú časť listu z 20. mája 2008, v ktorej ÚHVT odvolateľku informuje, že námietka „bola posúdená ako prípustná“ z toho dôvodu, že sa zakladá na nezapísanej staršej ochrannej známke Redtube.
54.      Podľa názoru odvolateľky to samo osebe predstavuje rozhodnutie v tom zmysle, že ÚHVT v podstate s konečnou platnosťou posúdil prípustnosť oznámenia o námietke, čo môže vyvolať záväzné právne účinky. Je pravda, že použitie slovesa „posúdiť“ naznačuje, že ÚHVT skutočne rozhodol o prípustnosti námietky.
55.      Podľa môjho názoru to však nepostačuje na to, aby bola spornému aktu priznaná povaha rozhodnutia.
56.      Námietkové konanie sa skladá z dvoch fáz, medzi ktorými je potrebné rozlišovať. Na jednej strane ide o fázu preskúmania prípustnosti námietky upravenú v pravidle 17 vykonávacieho nariadenia a na druhej strane o fázu samotného preskúmania, ktorá je zakotvená v článku 43 nariadenia č. 40/94 a riadi sa pravidlami 18 až 20 vykonávacieho nariadenia.
57.      Fáza preskúmania prípustnosti námietky má predbežnú povahu. ÚHVT má v rámci nej posúdiť prípustnosť námietky vzhľadom na podmienky výslovne uvedené v pravidlách 15 a 16 vykonávacieho nariadenia. ÚHVT musí v dôsledku toho zabezpečiť splnenie absolútnych podmienok stanovených v pravidle 15 ods. 2 písm. a) až c) a v pravidle 16 ods. 1 tohto nariadenia, a to na jednej strane, aby oznámenie o námietke obsahovalo jednoznačnú identifikáciu prihlášky ochrannej známky Spoločenstva, voči ktorej sa namieta, staršiu známku a dôvody, na ktorých sa námietka zakladá, a na druhej strane, aby bola námietka preložená. ÚHVT tiež musí zabezpečiť splnenie relatívnych podmienok stanovených v pravidle 15 ods. 2 písm. d) až h) vykonávacieho nariadenia, teda že oznámenie o námietke musí obsahovať vyobrazenie staršej známky a identifikáciu dotknutých tovarov a služieb, ako aj namietajúcej strany alebo jej zástupcu.
58.      Ak tieto podmienky nie sú splnené, ÚHVT musí námietku zamietnuť ako neprípustnú prijatím rozhodnutia, ktorým sa teda ukončí konanie o námietke. Len v tomto prípade stanovil normotvorca Únie pre ÚHVT povinnosť prijať rozhodnutie, voči ktorému je možné odvolať sa v súlade s článkom 57 nariadenia č. 40/94.
59.      Pokiaľ sú však všetky podmienky splnené, ÚHVT uzná prípustnosť námietky aktom, ktorý normotvorca Únie skutočne nevymedzil.
60.      V tomto prípade a v súlade s pravidlom 18 ods. 1 prvou vetou vykonávacieho nariadenia tento akt predstavuje začiatok samotného skúmania námietky.(20) V rámci toto konania má ÚHVT získať komplexné informácie o všetkých dôkazoch predložených na podporu námietky a rozhodnúť o vecných otázkach, ktoré s ňou súvisia. Až v tomto štádiu konania tak musí namietajúca strana predložiť skutočnosti, dôkazy a pripomienky na podporu svojej námietky v súlade s pravidlom 19 vykonávacieho nariadenia a ÚHVT na základe toho pristúpi k preskúmaniu dôvodnosti námietky tým, že posúdi, či požadovaný zápis ochrannej známky môže ohroziť práva namietajúcej strany. Až po tomto preskúmaní prijme ÚHVT konečné rozhodnutie, ktorým môže námietku buď úplne alebo čiastočne zamietnuť, alebo ju posúdiť ako dôvodnú a v dôsledku toho úplne alebo čiastočne zamietnuť prihlášku ochrannej známky Spoločenstva. Podľa článku 57 nariadenia č. 40/94 je voči tomuto rozhodnutiu možné podať žalobu pre neplatnosť.
61.      Treba skonštatovať, že akt, ktorým ÚHVT posúdi námietku ako prípustnú, teda nie je aktom stanovujúcim konečné rozhodnutie ÚHVT v rámci námietkového konania, ale prípravným procesným aktom, ktorý sa nachádza na začiatku postupného vypracovania konečného rozhodnutia, keďže sa ním začína vecné skúmanie námietky.
62.      Tento akt okrem toho podľa môjho názoru nevyvoláva nijaké záväzné právne účinky. Umožňuje začať fázu priateľského urovnania medzi stranami, a ak nedôjde k zmieru, začína sa ním rokovanie o vecných otázkach súvisiacich s námietkou. Pokiaľ ide o namietajúcu stranu, zo začatia samotného námietkového konania jej vyplýva len jediná povinnosť – ak chce uspieť –, a to predložiť všetky dôkazy, skutočnosti a pripomienky na podporu svojej námietky.
63.      Nemôžem teda skonštatovať, že sporný akt sa dotýka záujmov odvolateľky alebo mení jej právne postavenie. Jej situácia nie je porovnateľná so situáciou členského štátu, ktorý je v prípade, že Komisia začne formálne konanie o preskúmaní opatrenia pomoci, ktoré sa už uplatňuje, povinný pozastaviť jeho uplatňovanie, ani so situáciou jednotlivca, ktorý vďaka prípustnosti svojho spisu o predĺžení dosiahne, že prebiehajúce exekučné konania voči jeho majetku sa automaticky pozastavia. V tomto prípade účinky sporného aktu nepresahujú účinky vlastné procesnému aktu a s výnimkou procesného postavenia odvolateľky neovplyvňujú jej právne postavenie(21) a v širšom zmysle postavenie účastníkov konania.
64.      V tomto smere treba poukázať na to, že vôbec nie je v záujme odvolateľky odvolať sa voči aktu, ktorým ÚHVT posúdi jej námietku ako prípustnú.
65.      Vzhľadom na tieto skutočnosti zastávam názor, že akt, ktorým ÚHVT posúdil námietku odvolateľky ako prípustnú, predstavuje prípravné opatrenie bez záväzných právnych účinkov vo vzťahu k odvolateľke.
66.      V dôsledku toho sa domnievam, že Všeobecný súd sa nedopustil právneho omylu, keď v bode 102 napadnutého rozsudku skonštatoval, že list z 20. mája 2008 nepredstavuje rozhodnutie,(22) a navrhujem, aby Súdny dvor zamietol túto prvú výhradu ako nedôvodnú.
2.      O druhej výhrade založenej na porušení zásady účinnej súdnej ochrany a zásady právnej istoty
67.      Svojou druhou výhradou odvolateľka Všeobecnému súdu vytýka, že porušil jej právo na účinnú súdnu ochranu, keď spornému aktu úplne uprel povahu rozhodnutia. Ďalej tvrdí, že Všeobecný súd porušil zásadu právnej istoty v tom zmysle, že sa mohla legitímne domáhať toho, aby ÚHVT na jednej strane s konečnou platnosťou rozhodol o prípustnosti jej oznámenia a začal námietkové konanie a na druhej strane aby dodržiaval ustanovenia článku 77a nariadenia č. 40/94.
a)      O porušení zásady účinnej súdnej ochrany
68.      Právo na účinnú súdnu ochranu predstavuje všeobecnú zásadu práva Únie, ktorá, pripomínam, je zakotvená aj v článkoch 6 a 13 Európskeho dohovoru o ochrane ľudských práv a základných slobôd,(23) ako aj v článku 47 prvom odseku Charty základných práv Európskej únie.(24) Táto zásada si vyžaduje, aby každý jednotlivec, ktorého práva boli porušené, mohol využiť účinný prostriedok nápravy pred súdnym orgánom.
69.      Nemyslím si, že v tejto veci Všeobecný súd porušil uvedenú zásadu, keď usúdil, že sporný akt nepredstavuje rozhodnutie. Po prvé pripomínam, že tento akt nezakladá nijaké právo v prospech odvolateľky, a teda neovplyvňuje jej právne postavenie. Ako som uviedol, v záujme odvolateľky okrem toho vôbec nie je podať na súd žalobu, ktorou by sa domáhala zrušenia sporného aktu, lebo uvedený akt uznáva prípustnosť námietky, ktorú ona sama podala. Po druhé je nesporné, že odvolateľke nie je upretá možnosť domáhať sa svojich práv a upozorniť na prípadné nezrovnalosti tohto konania, lebo mohla podať žalobu pre neplatnosť rozhodnutia z 22. januára 2009, ktorým ÚHVT skonštatoval, že jej námietka sa považuje za nepodanú.
70.      V dôsledku toho je túto výhradu podľa môjho názoru potrebné zamietnuť.
b)      O porušení zásady právnej istoty
71.      Z obsahu listu z 2. októbra 2008 nazvaného „Oprava“ vyplýva, že ÚHVT vzal späť sporný akt s uvedením, že bol zaslaný omylom a treba ho považovať za bezpredmetný. Je jasné a ÚHVT to navyše uznal počas pojednávania, že v tomto akte v skutočnosti došlo k nesprávnemu posúdeniu, v dôsledku ktorého bolo narušené skúmanie prípustnosti predmetného oznámenia a začalo sa námietkové konanie, ktoré sa nemalo začať. Spôsob späťvzatia uvedeného aktu, ako aj lehota, v ktorej ÚHVT reagoval, si podľa môjho názoru zaslúži veľkú kritiku a, samozrejme, vyvoláva otázky v súvislosti s dodržaním zásady právnej istoty a zásady ochrany legitímnej dôvery.
72.      Je však nesporné, že ÚHVT má právo vziať späť akt, ktorý považuje za chybný.(25) Táto právomoc je založená na zásade zákonnosti, podľa ktorej treba zabrániť trvaniu protiprávnosti tým, že sa správnemu orgánu práve vďaka zániku chybného aktu umožní obnoviť neoprávnene narušený právny poriadok. Umožňuje tiež zabrániť sporovým konaniam a, samozrejme, prispieva k zabezpečeniu riadnej správy vecí verejných.
73.      Z ustálenej judikatúry vyplýva, že zrušenie chybného aktu musí spĺňať veľmi prísne podmienky, lebo je potrebné zosúladiť zásadu zákonnosti so zásadou právnej istoty a v rámci toho rešpektovať legitímnu dôveru adresáta aktu, ktorý sa mohol spoliehať na jeho zákonnosť.(26) Zásada právnej istoty, ktorá predstavuje všeobecnú zásadu práva Únie,(27) má totiž zabezpečiť predvídateľnosť právneho postavenia a vzťahov vyplývajúcich z práva Únie(28) a vyžaduje si, aby inštitúcie Únie rešpektovali nedotknuteľnosť svojich aktov. V prípade späťvzatia chybného aktu teda Súdny dvor požaduje, aby predmetná inštitúcia dodržala súvisiace pravidlá právomoci a procesné pravidlá, aby konala v primeranej lehote a aby zohľadnila to, do akej miery sa dotknutá osoba prípadne mohla spoliehať na zákonnosť aktu.
74.      V rámci nariadenia č. 40/94 tak normotvorca Únie v článku 77a upravil osobitný postup, ktorým môže ÚHVT vziať späť rozhodnutie obsahujúce zrejmú procesnú chybu, ktorá mu je pripísateľná. Podľa ods. 2 tohto článku tak musí ÚHVT po vypočutí účastníkov konania nariadiť zrušenie takého rozhodnutia v lehote šiestich mesiacov od jeho prijatia. Toto konanie zabezpečuje zrušenie nezákonného aktu v určitej lehote, ktorá je zárukou právnej istoty, a priznáva všetkým účastníkom konania právo na vypočutie.
75.      Záruky poskytované dotknutej osobe v tejto súvislosti sú však uznané, len pokiaľ predmetný akt zakladá práva a ovplyvňuje jej právne postavenie a materiálnu situáciu.
76.      Skonštatoval som však, že sporný akt vzhľadom na to, že ide o procesný úkon, ktorým sa pripravuje konečné rozhodnutie, nemôže vyvolať právne účinky vo vzťahu k odvolateľke a ako taký nepredstavuje rozhodnutie. Odvolateľka sa v dôsledku toho podľa môjho názoru nemôže odvolávať na zásadu právnej istoty, pokiaľ ide o späťvzatie sporného aktu.
77.      Vzhľadom na tieto skutočnosti sa domnievam, že aj druhú výhradu, ktorú odvolateľka uviedla, treba zamietnuť.
78.      V dôsledku toho navrhujem, aby Súdny dvor posúdil prvú časť jediného dovolacieho dôvodu uvedeného odvolateľkou ako nedôvodnú.
B –    O druhej časti odvolacieho dôvodu založenej na nesprávnom výklade pojmu oznámenie
79.      Druhou časťou svojho jediného odvolacieho dôvodu odvolateľka Všeobecnému súdu vytýka, že v bode 114 napadnutého rozsudku pri svojich úvahách vychádzal z toho, že pravidlo 17 ods. 5 vykonávacieho nariadenia hovorí o „rozhodnutí“ v prípade, že oznámenie o námietke sa považuje za nepodané, a že v pravidle 18 ods. 1 tohto nariadenia je použitý pojem „oznámenie“. Z pravidla 62 ods. 1 uvedeného nariadenia však vyplýva, že oznámenie môže v sebe obsahovať aj rozhodnutie.(29)
80.      ÚHVT toto tvrdenie spochybňuje.
81.      Rovnako ako ÚHVT sa domnievam, že uvedené tvrdenie nie je dôvodné.
82.      Odvolateľka na jednej strane nemôže Všeobecnému súdu vytýkať, že svoje posúdenie právnej povahy sporného aktu založil na samotnom znení uplatniteľných právnych predpisov.
83.      Na druhej strane odvolateľka nezohľadňuje úvahy, ktoré predchádzajú bodu 114 napadnutého rozsudku, najmä tie, ktoré sú uvedené v jeho bodoch 88 až 102, v ktorých Všeobecný súd vysvetlil dôvody, pre ktoré sporný akt nemôže predstavovať rozhodnutie. V tomto ohľade plne zohľadnil skutočnosť, že také oznámenie, aké je predmetom prejednávanej veci, môže samo osebe obsahovať rozhodnutie. V bode 94 napadnutého rozsudku totiž Všeobecný súd uviedol, že „sa nemožno obmedziť len na skúmanie formy listu z 20. mája 2008“ a že ak sa má určiť, či tento list predstavuje rozhodnutie, treba sa v súlade s judikatúrou Súdneho dvora zaoberať podstatou aktu, nie jeho formou.
84.      S prihliadnutím na tieto skutočnosti preto navrhujem Súdnemu dvoru, aby zamietol túto druhú časť odvolacieho dôvodu ako nedôvodnú.
C –    O tretej časti odvolacieho dôvodu založenej na porušení povinnosti odôvodnenia
85.      Treťou časťou svojho jediného odvolacieho dôvodu odvolateľka v podstate namieta, že Všeobecný súd si nesplnil povinnosť odôvodnenia, keď sa dostatočne nevyjadril k jej tvrdeniu založenému na konkrétnych právnych účinkoch medzinárodného zápisu ochrannej známky, v ktorom je vyznačená Únia. Odvolateľka totiž v prvostupňovom konaní tvrdila, že v prípade takého zápisu je ÚHVT povinný informovať WIPO o prípustnosti námietky, z čoho vyplývajú konkrétne právne účinky v tom zmysle, že v medzinárodnom registri ochranných známok by bolo uvedené dočasné odopretie ochrany. V bode 132 napadnutého rozsudku však Všeobecný súd uviedol len toto:
„… stačí skonštatovať, že prejednávaná vec sa netýka medzinárodného zápisu, v ktorom je vyznačená Únia, ale prihlášky ochrannej známky Spoločenstva. Nie je teda potrebné vyjadrovať sa k právnej povahe takého oznámenia Svetovej organizácii duševného vlastníctva zo strany ÚHVT v rámci žiadostí o medzinárodný zápis, v ktorom je vyznačená Únia.“
86.      Odvolateľka Všeobecnému súdu vytýka, že nezohľadnil skutočnosť, že akt, ktorým ÚHVT informuje WIPO o prípustnosti námietky, predstavuje rozhodnutie. Zo zásady účinnej súdnej ochrany a zo zásady právnej istoty by potom totiž vyplývalo, že sporný akt, ktorý predstavuje oznámenie zaslané prihlasovateľovi ochrannej známky v rovnakej súvislosti, treba tiež považovať za „rozhodnutie“.
87.      ÚHVT toto tvrdenie spochybňuje a uvádza predovšetkým to, že prihlasovacie konanie Spoločenstva nie je porovnateľné s medzinárodným prihlasovacím konaním.
88.      Na posúdenie dôvodnosti tohto tvrdenia je potrebné pripomenúť rozsah povinnosti odôvodnenia, ktorú má Všeobecný súd.
89.      Povinnosť odôvodniť rozsudky vyplýva z článku 36 štatútu Súdneho dvora, ktorý je na Všeobecný súd uplatniteľný na základe článku 53 prvého odseku tohto štatútu a článku 81 rokovacieho poriadku Všeobecného súdu.
90.      Podľa ustálenej judikatúry musia byť z odôvodnenia rozsudku jasne a nepochybne zrejmé úvahy Všeobecného súdu tak, aby sa dotknuté osoby mohli oboznámiť s dôvodmi prijatého rozhodnutia a aby Súdny dvor mohol vykonať svoje preskúmanie.(30) Pokiaľ ide o žalobu založenú na článku 263 ZFEÚ, požiadavka odôvodnenia zjavne predpokladá, že Všeobecný súd skúma dôvody na zrušenie, ktorých sa dovoláva žalobca, a uvedie dôvody, ktoré ho viedli k zamietnutiu dôvodu alebo k zrušeniu predmetného aktu.
91.      Súdny dvor však stanovil hranice tejto povinnosti vyjadriť sa k žalobným dôvodom v rozsudku Connolly/Komisia.(31) Domnieval sa, že odôvodnenie rozsudku treba posudzovať so zreteľom na okolnosti konkrétnej veci(32) a že nemožno vyžadovať, aby sa Súd prvého stupňa vyjadril „podrobne ku každému tvrdeniu uplatnenému žalobcom, predovšetkým vtedy, ak nie je dostatočne jasné a presné a podložené nepriamymi dôkaznými prostriedkami“.(33)
92.      So zreteľom na tieto skutočnosti si myslím, že Všeobecný súd sa dostatočne vyjadril k tvrdeniu uvedenému odvolateľkou. Vysvetlil, prečo sa podľa jeho názoru nie je potrebné vyjadrovať k právnej povahe aktu, ktorým ÚHVT informuje WIPO o prípustnosti námietky v rámci žiadosti o medzinárodný zápis, v ktorom je vyznačená Únia. Toto vysvetlenie je síce stručné, ale je postačujúce vzhľadom na to, že je jasné, že právnu povahu sporného aktu nemožno stotožniť s právnou povahou aktu prijatého v rámci odlišného konania, ktorý má osobitné účinky súvisiace s týmto konaním, ale treba ju posudzovať z hľadiska podstaty a právnych účinkov vlastných spornému aktu.
93.      Ďalej poukazujem na to, že toto vysvetlenie odvolateľke umožnilo napadnúť posúdenie Všeobecného súdu a Súdnemu dvoru tiež umožňuje uskutočniť súdne preskúmanie.
94.      V tejto súvislosti zastávam názor, že odôvodnenie Všeobecného súdu uvedené v bode 132 napadnutého rozsudku nie je nedostatočné.
95.      V dôsledku toho navrhujem Súdnemu dvoru, aby zamietol tretiu časť jediného odvolacieho dôvodu ako nedôvodnú.
96.      S prihliadnutím na všetky uvedené skutočnosti navrhujem Súdnemu dvoru, aby jediný odvolací dôvod uvedený odvolateľkou, ktorý je založený na porušení článku 77a ods. 1 a 2 nariadenia č. 40/94, vyhlásil za nedôvodný, a zamietol tak odvolanie podané odvolateľkou.
VI – Návrh
97.      Vzhľadom na predchádzajúce úvahy navrhujem, aby Súdny dvor rozhodol takto:
1.      Odvolanie sa zamieta.
2.      Spoločnosť Jager & Polacek GmbH je povinná nahradiť trovy konania.
1 – Jazyk prednesu: francúzština.
2 – T‑488/09, Zb. s. I‑14067, ďalej len „napadnutý rozsudok“.
3 – Nariadenie Rady z 20. decembra 1993 (Ú. v. ES L 11, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 147) zmenené a doplnené nariadením Rady (ES) č. 1891/2006 z 18. decembra 2006 (Ú. v. EÚ L 386, s. 14) (ďalej len „nariadenie č. 40/94“). Nariadenie č. 40/94 bolo zrušené a nahradené nariadením Rady (ES) č. 207/2009 z 26. februára 2009 o ochrannej známke Spoločenstva (Ú. v. EÚ L 78, s. 1), ktoré nadobudlo účinnosť 13. apríla 2009. Vzhľadom na čas vzniku skutkových okolností sa však na tento spor aj naďalej vzťahuje nariadenie č. 40/94.
4 – Nariadenie Komisie z 13. decembra 1995, ktorým sa vykonáva nariadenie č. 40/94 (Ú. v. ES L 303, s. 1; Mim. vyd. 17/001, s. 189), zmenené a doplnené nariadením Komisie (ES) č. 1041/2005 z 29. júna 2005 (Ú. v. EÚ L 172, s. 4) (ďalej len „vykonávacie nariadenie“).
5 – Pozri smernice týkajúce sa námietkového konania, časť 1: procesné otázky, ktoré sú dostupné na internetovej stránke ÚHVT, najmä A.V, body 1 a 2.
6 – Úplný opis okolností predchádzajúcich sporu sa nachádza v bodoch 1 až 20 napadnutého rozsudku.
7 – Ďalej len „RT Mediasolutions“.
8 – Rozsudky z 27. marca 1980, Sucrimex a Westzucker/Komisia, 133/79, Zb. s. 1299, bod 15, a z 11. novembra 1981, IBM/Komisia, 60/81, Zb. s. 2639, bod 9. Pozri tiež rozsudok z 18. novembra 2010, NDSHT/Komisia, C‑322/09 P, Zb. s. I‑11911, bod 45 a citovanú judikatúru.
9 – Rozsudok z 22. júna 2000, Holandsko/Komisia, C‑147/96, Zb. s. I‑4723, bod 27 a citovaná judikatúra.
10 – Rozsudok IBM/Komisia, už citovaný, bod 11.
11 – Rozsudok z 21. septembra 1989, 46/87 a 227/88, Zb. s. 2859.
12 – Rozsudok z 18. októbra 1989, 374/87, Zb. s. 3283.
13 – Rozsudok z 9. októbra 2001, Taliansko/Komisia, C‑400/99, Zb. s. I‑7303.
14 – Tamže, body 59, 60, 62 a 63.
15 – Rozsudok IBM/Komisia, už citovaný, bod 12.
16 – Rozsudok Taliansko/Komisia, už citovaný, bod 63.
17 – Rozsudok IBM/Komisia, už citovaný, bod 12.
18 – Rozsudok zo 17. júla 2008, C‑521/06 P, Zb. s. I‑5829.
19 – Bod 45 a citovaná judikatúra.
20 – Treba tiež poukázať na to, že podľa článku 43 ods. 4 nariadenia č. 40/94 môže ÚHVT v tomto štádiu navrhnúť stranám priateľské urovnanie, na ktoré určí lehotu ešte pred prípadným začatím fázy samotného preskúmania. Ak usúdi, že priateľské urovnanie nemá zmysel, alebo ak strany nedospejú k zmieru, začne sa fáza skúmania dôvodnosti námietky.
21 – Pozri v tomto smere úvahy Všeobecného súdu uvedené v bodoch 128 a 129 napadnutého rozsudku.
22 – Mám však niekoľko výhrad voči tomu, že sporný akt označuje len za „opatrenie na zabezpečenie priebehu konania“. Táto otázka však nie je predmetom diskusie, a ak by prípadne táto klasifikácia bola nesprávna, na výsledok sporu by to nemalo nijaký vplyv.
23 – Tento dohovor bol podpísaný v Ríme 4. novembra 1950.
24 – Pozri najmä rozsudok z 13. marca 2007, Unibet, C‑432/05, Zb. s. I‑2271, bod 37 a citovanú judikatúru.
25 – Rozsudok zo 4. mája 2006, Komisia/Spojené kráľovstvo, C‑508/03, Zb. s. I‑3969, bod 68 a citovaná judikatúra.
26 – Rozsudok Súdneho dvora zo 17. apríla 1997, de Compte/Parlament, C‑90/95 P, Zb. s. I‑1999, bod 35 a citovaná judikatúra, ako aj rozsudok Súdu prvého stupňa z 20. novembra 2002, Lagardère a Canal+/Komisia, T‑251/00, Zb. s. II‑4825, bod 140.
27 – Rozsudok zo 6. apríla 1962, de Geus (13/61, Zb. s. 89).
28 – Pozri v tomto zmysle rozsudky z 15. decembra 1987, Írsko/Komisia, 325/85, Zb. s. 5041, bod 18, a z 18. mája 2000, Rombi a Arkopharma, C‑107/97, Zb. s. I‑3367, bod 66 a citovanú judikatúru.
29 – Toto ustanovenie znie takto:
– „Rozhodnutia, na ktoré sa vzťahuje odvolacia lehota, predvolania a iné dokumenty, ktoré určí predseda [ÚHVT], sa oznámia doporučeným listom s potvrdenkou o jeho prevzatí. Všetky ostatné oznámenia sa posielajú obyčajnou poštou.“
30 – Rozsudok zo 14. októbra 2010, Deutsche Telekom/Komisia, C‑280/08 P, Zb. s. I‑9555, bod 136. Pozri tiež rozsudky zo 14. mája 1998, Rada/de Nil a Impens, C‑259/96 P, Zb. s. I‑2915, body 32 až 34, a zo 17. mája 2001, IECC/Komisia, C‑449/98 P, Zb. s. I‑3875, bod 70, ako aj uznesenia predsedu Súdneho dvora z 19. júla 1995, Komisia/Atlantic Container Line a i., C‑149/95 P(R), Zb. s. I‑2165, bod 58; zo 14. októbra 1996, SCK a FNK/Komisia, C‑268/96 P(R), Zb. s. I‑4971, bod 52, a z 25. júna 1998, Holandské Antily/Rada, C‑159/98 P(R), Zb. s. I‑4147, bod 70.
31 – Rozsudok zo 6. marca 2001, C‑274/99 P, Zb. s. I‑1611.
32 – Bod 120.
33 – Bod 121. Pozri tiež rozsudok z 11. septembra 2003, Belgicko/Komisia, C‑197/99 P, Zb. s. I‑8461, bod 81.