Predbežné znenie
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
MACIEJ SZPUNAR
prednesené 19. marca 2026(1)
Vec C‑842/24
DNO Yemen AS
proti
Petrolin Trading Limited,
Moe Oil & Gas Yemen Limited,
The Ministry of Oil and Minerals (of The Republic of Yemen),
Yemen Oil & Gas Corporation/The Yemen Company,
Dove Energy Limited, v likvidácii
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Cour de cassation (Kasačný súd, Francúzsko)]
„ Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Spoločná zahraničná a bezpečnostná politika – Reštriktívne opatrenia vzhľadom na situáciu v Jemene – Zákaz nepriameho sprístupnenia finančných prostriedkov osobám, subjektom alebo orgánom, na ktoré sa vzťahujú reštriktívne opatrenia – Sprístupnenie finančných prostriedkov verejným subjektom, na ktoré sa nevzťahujú reštriktívne opatrenia, ale ktoré sú pod vplyvom osôb, na ktoré sa tieto opatrenia vzťahujú “
I.      Úvod
1.        Reštriktívne opatrenia prijaté Európskou úniou voči fyzickým alebo právnickým osobám, subjektom alebo orgánom majú v súčasnom geopolitickom kontexte ústredné postavenie v rámci spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky (SZBP). V rozsahu, v akom sa tieto opatrenia bežne vykonávajú nariadením prijatým Radou na základe článku 215 ZFEÚ, sú priamo uplatniteľné v právnom poriadku členských štátov a záväzné pre všetky ich orgány vrátane vnútroštátnych súdov. To je najmä prípad nariadenia (EÚ) č. 1352/2014(2), o ktoré ide v prejednávanej veci.
2.        Zákaz priameho alebo nepriameho sprístupnenia finančných prostriedkov alebo hospodárskych zdrojov určitým osobám, subjektom alebo orgánom stanovený v článku 2 ods. 2 nariadenia č. 1352/2014 patrí medzi bežne prijímané reštriktívne opatrenia. Tento zákaz môže ovplyvniť zmluvné záväzky vrátane tých, ktoré boli predmetom rozhodcovského rozsudku. To je pozadie prejednávanej veci.
3.        V rámci žaloby proti rozhodcovskému rozsudku z dôvodu, že jeho výkon by predstavoval sprístupnenie finančných prostriedkov zakázané článkom 2 ods. 2 nariadenia č. 1352/2014, Cour de cassation (Kasačný súd, Francúzsko), ktorý je predkladajúcim vnútroštátnym súdom, kladie Súdnemu dvoru tri prejudiciálne otázky, ktorých cieľom je v podstate spresniť na jednej strane rozsah tohto zákazu a na druhej strane úroveň dokazovania požadovanú na to, aby sa uvedený zákaz uplatnil, ako aj rozdelenie tohto dôkazného bremena.
II.    Právny rámec
A.      Medzinárodné právo
4.        Bezpečnostná rada Organizácie Spojených národov prijala na 7119. zasadnutí 26. februára 2014 rezolúciu 2140 (2014). Podľa tejto rezolúcie:
„Bezpečnostná rada,
…
Opätovne potvrdzujúc svoj silný záväzok voči jednote, zvrchovanosti, nezávislosti a územnej celistvosti Jemenu,
…
Konštatujúc so znepokojením politické, hospodárske, humanitárne a bezpečnostné problémy vrátane pokračujúceho násilia v Jemene,
…
Domnievajúc sa, že situácia v Jemene predstavuje hrozbu pre medzinárodný mier a bezpečnosť v regióne,
Konajúc na základe kapitoly VII Charty Organizácie Spojených národov[(3)],
…
11.      Rozhodla, že všetky členské štáty musia na počiatočné obdobie jedného roka od prijatia tejto rezolúcie okamžite zmraziť finančné prostriedky, iné finančné aktíva a hospodárske zdroje nachádzajúce sa na ich území, ktoré sú vo vlastníctve alebo pod priamou alebo nepriamou kontrolou označených osôb alebo subjektov… alebo akejkoľvek osoby alebo subjektu, ktoré konajú v ich mene alebo na ich príkaz, alebo akéhokoľvek subjektu v ich vlastníctve alebo pod ich kontrolou, a rozhodla okrem toho, že všetky členské štáty by mali zabezpečiť, aby ich štátni príslušníci alebo osoby či subjekty na ich území nesprístupňovali týmto osobám alebo subjektom žiadne finančné prostriedky, finančné aktíva alebo hospodárske zdroje, ani neumožňovali ich použitie v ich prospech;
…“
B.      Právo únie
1.      Nariadenie č. 1352/2014
5.        Článok 2 nariadenia č. 1352/2014(4) stanovuje:
„1.      Zmrazujú sa všetky finančné prostriedky a hospodárske zdroje, ktoré patria akejkoľvek fyzickej alebo právnickej osobe, subjektu alebo orgánu uvedeným v prílohe I k tomuto nariadeniu, alebo ktoré tieto fyzické alebo právnické osoby, subjekty alebo orgány vlastnia, majú v držbe alebo kontrolujú.
2.      Žiadne finančné prostriedky ani hospodárske zdroje sa priamo ani nepriamo nesprístupnia fyzickým alebo právnickým osobám, subjektom alebo orgánom uvedeným v prílohe I alebo v ich prospech“.(5)
6.        Článok 3 ods. 1 tohto nariadenia stanovuje:
„Príloha I obsahuje fyzické alebo právnické osoby, subjekty a orgány, v prípade ktorých sankčný výbor [Bezpečnostnej rady Organizácie Spojených národov(6)] zistil, že sú zapojené do činností alebo podporujú činnosti, ktoré ohrozujú mier, bezpečnosť alebo stabilitu Jemenu…“
7.        Článok 11 uvedeného nariadenia stanovuje:
„1.      Zmrazením finančných prostriedkov a hospodárskych zdrojov alebo odmietnutím sprístupnenia finančných prostriedkov alebo hospodárskych zdrojov, ktoré sa vykonalo v dobrej viere, že takýto postup je v súlade s týmto nariadením, nevzniká pre fyzickú alebo právnickú osobu, subjekt alebo orgán, ktoré takúto činnosť vykonávajú, ani pre ich vedúcich pracovníkov či zamestnancov žiadna zodpovednosť, pokiaľ sa nepreukáže, že finančné prostriedky a hospodárske zdroje boli zmrazené alebo zadržané v dôsledku nedbanlivosti.
2.      Konaním fyzických alebo právnických osôb, subjektov alebo orgánov nevzniká zodpovednosť žiadneho druhu pre tieto fyzické alebo právnické osoby, subjekty alebo orgány, ak nevedeli a nemali primeraný dôvod na podozrenie, že ich konaním by mohlo dôjsť k porušeniu zákazov stanovených v tomto nariadení.“
8.        Zoznam uvedený v prílohe I k tomuto istému nariadeniu zodpovedá zoznamu uvedenému v prílohe k rozhodnutiu 2014/932. V ich znení uplatniteľnom na spor vo veci samej ratione temporis sa na týchto zoznamoch nachádzalo šesť fyzických osôb patriacich do húthíovského hnutia alebo s ním spojených. Následne boli do tohto zoznamu doplnené nielen mená ďalších osôb(7), ale aj húthíovské hnutie ako celok(8).
2.      Usmernenia o reštriktívnych opatreniach
9.        Bod 55b usmernení o vykonávaní a vyhodnocovaní reštriktívnych opatrení (sankcií) v rámci spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky EÚ(9) (ďalej len „usmernenia o reštriktívnych opatreniach“)(10) stanovuje:
„Medzi kritériá, ktoré sa majú zohľadniť pri posúdení toho, či právnická osoba alebo subjekt sú kontrolované inou osobou alebo subjektom, a to samostatne alebo na základe dohody s iným akcionárom alebo inou treťou stranou, by mohli okrem iného patriť[…]:
…
d)      mať právo uplatňovať dominantný vplyv na právnickú osobu alebo subjekt podľa dohody uzavretej s touto právnickou osobou alebo subjektom alebo podľa ustanovenia v jej zakladacej listine alebo stanovách obchodnej spoločnosti, ak právo, ktorým sa riadi táto právnická osoba alebo subjekt, povoľuje, aby sa podriadila takejto dohode alebo ustanoveniu;
e)      mať právomoc uplatňovať právo na uplatňovanie dominantného vplyvu uvedeného v bode d) bez toho, aby bola daná osoba držiteľom takéhoto práva;
f)      mať právo používať všetky aktíva alebo časť aktív právnickej osoby alebo subjektu;
…
Ak je ktorékoľvek z týchto kritérií splnené, právnická osoba alebo subjekt sa považujú za kontrolované inou osobou alebo subjektom, pokiaľ sa v jednotlivých prípadoch nepodarí preukázať opak.“
10.      Bod 55d uvedených usmernení stanovuje:
„Ak sa v súlade s uvedenými kritériami zistí vlastníctvo alebo kontrola, sprístupnenie finančných prostriedkov alebo hospodárskych zdrojov osobám alebo subjektom, ktoré nie sú uvedené na zozname a ktoré sú vlastnené alebo kontrolované osobou alebo subjektom na zozname, sa bude v zásade považovať za ich nepriame sprístupnenie osobe alebo subjektu na zozname, pokiaľ sa pomocou prístupu založeného na posúdení rizika a po zohľadnení všetkých relevantných okolností vrátane kritérií uvedených nižšie nedá v jednotlivých prípadoch opodstatnene určiť, že dotknuté finančné prostriedky alebo hospodárske zdroje nebudú použité touto osobou alebo týmto subjektom na zozname alebo v ich prospech.
Kritériá, ktoré sa majú zohľadniť, zahŕňajú okrem iného:
a)      dátum a povahu zmluvných väzieb medzi dotknutými subjektmi (napríklad zmluvy o predaji, kúpe alebo distribúcii);
b)      relevantnosť odvetvia činnosti subjektu, ktorý nie je uvedený na zozname, pre subjekt uvedený na zozname;
c)      charakteristiku sprístupnených finančných prostriedkov alebo hospodárskych zdrojov vrátane ich potenciálneho praktického použitia subjektom uvedeným na zozname a ľahkého prevodu tomuto subjektu;
…“
11.      Bod 55e týchto usmernení stanovuje:
„Je potrebné poznamenať, že nepriame sprístupnenie finančných prostriedkov alebo hospodárskych zdrojov osobám alebo subjektom, ktoré sú uvedené na zozname, môže zahŕňať aj ich sprístupnenie osobám alebo subjektom, ktoré nie sú vlastnené alebo kontrolované subjektmi uvedenými na zozname.“
C.      Francúzske právo
12.      Článok 1518 Code de procédure civile (Občiansky súdny poriadok) stanovuje, že „rozsudok vydaný vo Francúzsku v medzinárodnom rozhodcovskom konaní môže byť predmetom len žaloby o neplatnosť“.
13.      Podľa článku 1520 bodu 5 tohto poriadku „žalobu o neplatnosť možno podať len vtedy, ak:… uznanie alebo výkon rozhodcovského rozsudku je v rozpore s medzinárodným verejným poriadkom“.
14.      V súlade s judikatúrou predkladajúceho vnútroštátneho súdu prislúcha súdu rozhodujúcemu o neplatnosti, aby konkrétne určil, či vloženie rozhodcovského rozsudku do francúzskeho právneho poriadku predstavuje závažné porušenie medzinárodného verejného poriadku.(11)
15.      Podľa článku 1527 ods. 2 Občianskeho súdneho poriadku „zamietnutie žaloby o neplatnosť priznáva doložku vykonateľnosti rozhodcovskému rozsudku alebo tým jeho ustanoveniam, ktoré nie sú dotknuté súdnym preskúmaním“.
III. Spor vo veci samej, prejudiciálne otázky a konanie na Súdnom dvore
16.      Ministerstvo ropy a nerastných surovín Jemenskej republiky (ďalej len „ministerstvo“) a spoločnosť Yemen Oil and Gas Corporation (ďalej len „YOGC“), ktorá je vo výlučnom vlastníctve štátu Jemen, uzavreli so spoločnosťami DNO Yemen AS (ďalej len „DNO“), Petrolin Trading (ďalej len „Petrolin“), MOE Oil and Gas Yemen (ďalej len „MOE“) a Dove Energy dohody o ťažbe a spoločnej produkcii ropy a zemného plynu, s rozhodcovskou doložkou.
17.      V priebehu roku 2014 DNO, Petrolin, MOE a Dove Energy oznámili svoj úmysel odstúpiť od týchto dohôd. V roku 2015 ministerstvo a YOGC začali arbitrážne konanie pod záštitou Medzinárodnej obchodnej komory a rozhodcovským rozsudkom vydaným v Paríži (Francúzsko) 15. júla 2019 bola spoločnostiam DNO, Petrolin a MOE uložená povinnosť zaplatiť im náhradu škody (ďalej len „rozhodcovský rozsudok“).
18.      DNO, Petrolin a MOE podali žalobu na Cour d’appel de Paris (Odvolací súd Paríž, Francúzsko), v ktorej predovšetkým uvádzali, že tento rozsudok bol v rozpore s medzinárodným verejným poriadkom, keďže jeho výkon mohol viesť k nepriamemu sprístupneniu finančných prostriedkov fyzickým alebo právnickým osobám, subjektom alebo orgánom zapísaným na zoznam, ktorý je uvedený v prílohe I k nariadeniu č. 1352/2014 (ďalej len „označené osoby“), v zmysle článku 2 ods. 2 tohto nariadenia.
19.      V priebehu roku 2014 sa totiž konflikt v Jemene medzi vládou uznanou medzinárodným spoločenstvom na jednej strane (ďalej len „legitímna vláda“) a húthíovským hnutím zintenzívnil po tom, čo toto hnutie prevzalo kontrolu nad Saná, hlavným mestom krajiny. V roku 2015 medzinárodná koalícia zasiahla na podporu legitímnej vlády, ktorá má dočasne sídlo v Adene (Jemen). Konflikt a „rozdvojenie“ jemenského hospodárstva a spoločnosti, ktoré z toho vyplynuli, viedli k zriadeniu paralelných riadiacich štruktúr: húthíovské hnutie používa inštitucionálne infraštruktúry existujúce v Saná,(12) zatiaľ čo legitímna vláda sa opiera o rozvoj nových inštitucionálnych kapacít.(13)
20.      Cour d’appel de Paris (Odvolací súd Paríž) rozsudkom z 5. októbra 2021 zamietol žalobu, ktorú podali DNO, Petrolin a MOE z dôvodu, že overenie, ktoré mu prislúchalo vykonať podľa článku 2 ods. 2 nariadenia č. 1352/2014, malo byť vykonané s ohľadom na situáciu posudzovanú ku dňu rozhodnutia súdu a malo sa zakladať na závažných, presných a zhodujúcich sa dôkazoch umožňujúcich kvalifikovať porušenie tohto režimu sankcií.
21.      Pokiaľ ide o prejednávanú vec, tento súd sa domnieval, že na to, aby išlo o nepriame sprístupnenie finančných prostriedkov, bolo treba preukázať, že ministerstvo a YOGC skutočne konali „v mene, pod kontrolou alebo podľa pokynov“ označených osôb a že mali v úmysle využiť finančné prostriedky v prospech týchto osôb. V tomto smere sa opieral o kritériá uvedené v bode 55b usmernení o reštriktívnych opatreniach.
22.      Cour d’appel de Paris (Odvolací súd Paríž) sa v tejto súvislosti na jednej strane domnieval, že žiadna z predložených skutočností neumožňovala potvrdiť, že ministerstvo zastupujúce legitímnu vládu, uznané medzinárodným spoločenstvom a podporované Svetovou bankou a Medzinárodným menovým fondom (MMF), konalo pod dohľadom alebo podľa pokynov označených osôb, pričom v ozbrojenom konflikte v Jemene stoja proti sebe najmä táto vláda a húthíovské hnutie.
23.      Tento súd na druhej strane uviedol, že hoci z predložených dôkazov vyplývalo, že kontrolu nad YOGC si nárokovala tak legitímna vláda, ako aj húthíovské hnutie – táto situácia bola vo veci samej kvalifikovaná ako „konkurenčný vplyv“ – nebolo nijako preukázané, že tieto dve strany konajú zosúladene a že YOGC je pod kontrolou tohto hnutia. V tomto smere sa súd oprel o list z 23. augusta 2015 ministerského predsedu legitímnej vlády adresovaný zahraničným ropným spoločnostiam, ktorým ich vyzval, aby rokovali len s osobami podliehajúcimi právomoci tejto vlády, a naznačil im, že všetky rozhodnutia, menovania a smernice prijaté húthíovskými milíciami počas februára 2015 a adresované ministerstvu a orgánom a organizáciám pridruženým k tomuto ministerstvu sa mali považovať za neplatné, že sa nemali uplatňovať, a napokon že zahraničné subjekty nemali odovzdať dlžné sumy štátu, pokiaľ neboli informované o mieste a čase odovzdania.
24.      Domnieval sa okrem toho, že okolnosti, podľa ktorých na jednej strane oficiálna internetová stránka YOGC, ktorá mohla byť napadnutá hackermi, uvádza meno húthíovského ministra a na druhej strane zo správy jemenskej tlačovej agentúry Saba týkajúcej sa stretnutia, ktoré sa konalo za prítomnosti húthíovského premiéra – počas ktorého výkonný riaditeľ spoločnosti YOGC urobil krátku prezentáciu najmä o programe zásobovania ropou, naftou a domácim plynom na úrovni sekretariátu hlavného mesta a gubernií pod kontrolou Húthíov – nestačili na preukázanie prevzatia kontroly nad spoločnosťou YOGC.
25.      Napokon uviedol, že neexistencia odkazu na internetovú stránku spoločnosti YOGC z oficiálnej internetovej stránky legitímnej vlády (dostupnej na adrese www.mom‑ye.com), ako aj skutočnosť, že táto internetová stránka používa starý názov vládnej domény (www.mom‑gov.ye), používaný húthíovským hnutím, ktoré prevzalo bývalú vládnu internetovú stránku, nespochybňujú skutočnosť, že kontrolu nad spoločnosťou YOGC si nárokovala aj legitímna vláda.
26.      V marci 2022 Jemenská republika zastúpená ministerstvom podala návrh na výkon rozhodcovského rozsudku na Okresný súd Oslo (Nórsko), ktorý po tom, čo rozhodol, že tento rozsudok je vykonateľný, uložil spoločnosti DNO povinnosť zaplatiť splatnú náhradu škody. Toto rozhodnutie nadobudlo právoplatnosť 4. novembra 2023.
27.      Dňa 4. decembra 2023 DNO zaplatila ministerstvu čistú sumu splatnú na základe rozhodcovského rozsudku. Listom z 13. decembra 2022 YOGC na žiadosť spoločnosti DNO potvrdila, že postúpila ministerstvu všetky svoje práva na základe tohto rozsudku, a vyhlásila, že nemá v úmysle požadovať od ministerstva sumy, ktoré mu už boli zaplatené.
28.      DNO podala proti rozsudku Cour d’appel de Paris (Odvolací súd Paríž) kasačný opravný prostriedok a Petrolin podala proti tomu istému rozsudku vzájomný kasačný opravný prostriedok na predkladajúci vnútroštátny súd. Na podporu svojich kasačných opravných prostriedkov založených na závažnom porušení medzinárodného verejného poriadku tieto spoločnosti v podstate uviedli, že Cour d’appel de Paris (Odvolací súd Paríž) sa dopustil chyby, keď sa na jednej strane obmedzil na preskúmanie, či YOGC nebola vo vlastníctve ani pod kontrolou označených osôb, a na druhej strane, keď neoveril, či by výkon dotknutého rozhodcovského rozsudku viedol – alebo by mohol viesť – k sprístupneniu finančných prostriedkov týmto osobám.
29.      V tejto súvislosti predkladajúci vnútroštátny súd v prvom rade pripomína judikatúru Súdneho dvora, podľa ktorej má výraz „sprístupnenie“ široký význam,(14) ako aj preventívny účel reštriktívnych opatrení.(15)
30.      V druhom rade tento súd zdôrazňuje, že ústredná otázka položená v prejednávanej veci sa týka kritérií umožňujúcich preukázať existenciu nepriameho sprístupnenia finančných prostriedkov v prospech označených osôb z dôvodu platby, v rámci výkonu rozhodcovského rozsudku,(16) súm dlžných ministerstvu a spoločnosti YOGC, vzhľadom na to, že tieto dva subjekty nie sú označenými subjektmi. Okrem toho uvádza, že skutkový stav otvára otázky dôkazného bremena vzhľadom na neistú politickú situáciu v Jemene.
31.      Za týchto podmienok Cour de cassation (Kasačný súd) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.      Má sa článok 2 ods. 2 [nariadenia č. 1352/2014] vykladať s prihliadnutím na usmernenia [o reštriktívnych opatreniach] v tom zmysle, že nepriame sprístupnenie môže znamenať sprístupnenie finančných prostriedkov verejným subjektom, na ktoré sa nevzťahujú reštriktívne opatrenia, ak sa preukáže, že osoby, na ktoré sa tieto opatrenia vzťahujú, uplatňujú v rámci týchto subjektov vplyv konkurujúci vplyvu legitímnej vlády, na ktorú sa tieto opatrenia nevzťahujú?
2.      Ak sa preukáže existencia tohto konkurenčného vplyvu, má sa článok 2 ods. 2 [nariadenia č. 1352/2014] vykladať v tom zmysle, že subjekty, ktorým sa finančné prostriedky sprístupnia, sa považujú za subjekty pod kontrolou osôb, na ktoré sa vzťahujú reštriktívne opatrenia? Ak je odpoveď kladná, pripúšťa táto domnienka dôkaz o opaku? Je v tejto súvislosti relevantná skutočnosť, že legitímna vláda, na ktorú sa nevzťahujú reštriktívne opatrenia, nespolupracuje s osobami, na ktoré sa tieto opatrenia vzťahujú?
3.      Ak dôkazy predložené vnútroštátnemu súdu neumožňujú posúdiť, či rozhodujúci vplyv v rámci subjektu, ktorému sa finančné prostriedky sprístupňujú, patrí legitímnej vláde alebo osobám, na ktoré sa vzťahujú sankcie, postačuje na uplatnenie sankcií samotné dôvodné riziko, že tieto osoby budú mať v konečnom dôsledku prospech z týchto finančných prostriedkov, alebo z ich časti?“
32.      Písomné pripomienky predložili DNO, ministerstvo, francúzska, talianska a holandská vláda, ako aj Európska komisia. Na pojednávaní, ktoré sa konalo 19. novembra 2025, sa zúčastnili tí istí účastníci konania s výnimkou talianskej a holandskej vlády.
IV.    Analýza
A.      O prvej prejudiciálnej otázke
1.      Úvodné poznámky
33.      Svojou prvou prejudiciálnou otázkou sa predkladajúci vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 2 ods. 2 nariadenia č. 1352/2014 vykladať v tom zmysle, že sa týka vyplatenia finančných prostriedkov, v rámci výkonu rozhodcovského rozsudku, neoznačenému verejnému subjektu, ak sa preukáže, že konkurenčný vplyv v rámci tohto subjektu uplatňujú tak označené osoby, ako aj neoznačený subjekt.
34.      Na úvod poznamenávam, že táto otázka sa výslovne netýka pojmu „kontrola“ v zmysle chápanom v rámci reštriktívnych opatrení. Z odôvodnenia rozhodnutia predkladajúceho vnútroštátneho súdu však vyplýva, že jeho otázky vyplývajú z rozhodnutia Cour d’appel de Paris (Odvolací súd Paríž). Tento posledný uvedený súd sa totiž domnieval, opierajúc sa o body 55b a 55d usmernení o reštriktívnych opatreniach, ktoré sa týkajú pojmu „kontrola“, že na konkurenčný vplyv(17) sa nevzťahuje článok 2 ods. 2 nariadenia č. 1352/2014, keďže relevantným kritériom v zmysle tohto ustanovenia je v podstate existencia kontroly nad príjemcom finančných prostriedkov označenými osobami. Navyše predkladajúci vnútroštátny súd vo svojej prvej otázke výslovne odkázal na tieto usmernenia.
35.      V rámci analýzy tejto otázky teda najprv stručne pripomeniem judikatúru týkajúcu sa širokého výkladu pojmu „priame a nepriame sprístupnenie“. Ďalej v súvislosti s týmto pojmom spresním relevantnosť existencie – ako aj neexistencie – kontroly. Napokon preukážem, že aj v prípade neexistencie kontroly môže existencia konkurenčného vplyvu stačiť na konštatovanie, že finančné prostriedky boli sprístupnené nepriamo v zmysle článku 2 ods. 2 nariadenia č. 1352/2014.
2.      Priame alebo nepriame sprístupnenie finančných prostriedkov: široký význam
36.      Z rozsudku Möllendorf vyplýva, že použitie výrazov „priamo alebo nepriamo“ svedčí o tom, že zákaz sprístupnenia finančných prostriedkov je formulovaný mimoriadne širokým spôsobom. Rovnako, ako tiež pripomenul predkladajúci vnútroštátny súd, výraz „sprístupnenie“ má široký význam, keďže jeho zámerom nie je poskytnúť osobitnú právnu kvalifikáciu, ale pokryť akýkoľvek akt, ktorého vykonanie je podľa uplatniteľného vnútroštátneho práva potrebné na to, aby daná osoba mohla efektívne získať úplné dispozičné právo k predmetnému majetku.(18)
37.      Vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok Afrasiabi a i., sa Súdny dvor osobitne zaoberal pojmom „nepriame sprístupnenie“ v kontexte dodania a namontovania hospodárskeho zdroja v neoznačenom subjekte riadenom neoznačenou osobou, ktorá však konala v prospech označeného subjektu.(19)
38.      Súdny dvor v tomto rámci najprv konštatoval,(20) že konanie v mene, pod kontrolou alebo podľa pokynov osoby označenej na zozname osôb predstavuje tiež skutočnosť odôvodňujúcu zápis na zoznam osôb, na ktoré sa vzťahujú reštriktívne opatrenia.(21) Súdny dvor následne spresnil, že tá istá skutočnosť je relevantná aj pri posúdení zákazu nepriameho sprístupnenia finančných prostriedkov.(22) Súdny dvor napokon považoval za rovnako relevantnú skutočnosť sledovanie zámeru použiť dotknuté aktívum v prospech označenej osoby.(23)
39.      Z rozhodnutia predkladajúceho vnútroštátneho súdu vyplýva, že Cour d’appel de Paris (Odvolací súd Paríž) sa opieral o tie isté skutočnosti.(24) Po konštatovaní ich neexistencie sa teda domnieval, že zákaz stanovený v článku 2 ods. 2 nariadenia č. 1352/2014 nie je možné uplatniť v prejednávanej veci.
40.      Skutočnosti uvedené v rozsudku Afrasiabi a i. však podľa môjho názoru nemôžu predstavovať taxatívny zoznam okolností umožňujúcich konštatovať nepriame sprístupnenie finančných prostriedkov. Ako totiž Súdny dvor výslovne uviedol, ide o relevantné skutočnosti.  Akýkoľvek iný výklad by bol v rozpore so širokým významom pojmu „sprístupnenie finančných prostriedkov“.
41.      Tento široký význam však treba chápať v kontexte potreby dosiahnuť ciele sledované nariadením č. 1352/2014, ako aj zabezpečiť účinnosť reštriktívnych opatrení, ktoré sú v ňom stanovené a zabrániť akémukoľvek riziku obchádzania.(25)
42.      V tejto súvislosti z preambuly rezolúcie 2140(2014), ako aj z odôvodnenia 5 nariadenia č. 1352/2014 vyplýva, že cieľom reštriktívnych opatrení, o ktoré ide v prejednávanej veci, je čeliť konkrétnemu ohrozeniu, ktoré predstavuje situácia v Jemene pre medzinárodný mier a bezpečnosť v regióne. Podľa článku 3 tohto nariadenia príloha I k tomuto nariadeniu obsahuje fyzické alebo právnické osoby, subjekty a orgány, v prípade ktorých sankčný výbor zistil, že sú zapojené do činností alebo podporujú činnosti, ktoré ohrozujú mier, bezpečnosť alebo stabilitu Jemenu. Podobne ako väčšina reštriktívnych opatrení prijatých Úniou, aj predmetné opatrenia majú preventívny charakter v tom zmysle, že ich cieľom je zabrániť tomuto druhu aktov.(26)
43.      V dôsledku toho zákaz sprístupniť finančné prostriedky smeruje k zabráneniu toho, aby sa finančné prostriedky mohli použiť na spáchanie alebo podporu aktov, ktoré ohrozujú mier, bezpečnosť alebo stabilitu v Jemene.(27) Výklad, podľa ktorého sa tento zákaz obmedzuje výlučne na situácie vlastníctva alebo kontroly, by bol v rozpore s týmto cieľom. Tento zákaz sa môže vzťahovať aj na iné situácie.
44.      Zdá sa, že novšia judikatúra tento prístup potvrdzuje. V prvom rade Súdny dvor v rozsudku SH spresnil, že na to, aby sa finančné prostriedky mohli považovať za nepriamo sprístupnené označenej osobe, je nevyhnutné, aby mohli byť prevedené tejto osobe alebo aby táto osoba mala oprávnenie s týmito finančnými prostriedkami nakladať, a to najmä vzhľadom na existenciu právneho alebo hospodárskeho prepojenia medzi príjemcom finančných prostriedkov a takouto osobou.(28)
45.      V druhom rade Súdny dvor konštatoval v rozsudku E a F, že široký význam pojmu „sprístupnené“ je nezávislý od existencie či neexistencie vzťahov medzi autorom a prijímateľom dotknutého aktu predmetného sprístupnenia.(29) Je síce pravda, že vo veci, v ktorej bol vydaný tento rozsudok, sa predkladajúci vnútroštátny súd pýtal, či sa zákaz sprístupnenia týkal prevodu finančných prostriedkov na označený subjekt neoznačeným členom tohto subjektu.(30) Domnievam sa preto, že takéto zásadné konštatovanie Súdneho dvora, v rozsahu, v akom je v súlade so širokým významom tohto zákazu, sa musí vzťahovať aj na neexistenciu formálnych vzťahov medzi autorom aktu sprístupnenia a jeho príjemcom.
3.      Relevantnosť existencie kontroly
46.      Zdá sa, že medzi kritériami stanovenými Súdnym dvorom v rozsudku Afrasiabi a i., na účely určenia existencie nepriameho sprístupnenia finančných prostriedkov sa Cour d’appel de Paris (Odvolací súd Paríž) opieral najmä o kontrolu, ktorú nad príjemcom finančných prostriedkov vykonávajú označené osoby, vzhľadom na bod 55b a d usmernení o reštriktívnych opatreniach. Preto je potrebné spresniť relevantnosť tohto kritéria.
47.      Podľa znenia bodu 55d týchto usmernení, ak sa s ohľadom na kritériá uvedené v bode 55b zistí kontrola, sprístupnenie finančných prostriedkov neoznačeným osobám, ktoré sú vlastnené alebo kontrolované označenou osobou, sa bude v zásade považovať za ich nepriame sprístupnenie označenej osobe.
48.      Napriek tomu, aj keď uvedené usmernenia nemajú právne záväzný účinok,(31) domnievam sa, že treba tiež zohľadniť ich bod 55e, ktorý, ako uviedla DNO, Cour d’appel de Paris (Odvolací súd Paríž) nespomenul.
49.      Podľa tohto bodu sa zákaz nepriameho sprístupnenia finančných prostriedkov označeným osobám uplatňuje aj v prípade neexistencie vzťahu vlastníctva alebo kontroly medzi týmito označenými osobami a príjemcom finančných prostriedkov.(32)
50.      Existencia kontroly tak v podstate umožňuje predpokladať existenciu nepriameho sprístupnenia finančných prostriedkov. V prípade neexistencie tejto kontroly treba túto otázku posúdiť od prípadu k prípadu.
51.      Podľa môjho názoru je takýto výklad v súlade s rozsudkom Afrasiabi a i., tak ako je vykladaný v bode 40 vyššie, ako aj s následnou judikatúrou uvedenou v bodoch 44 a 45 vyššie.
52.      V dôsledku toho predkladajúci vnútroštátny súd nemôže dospieť k záveru, že zákaz uvedený v článku 2 ods. 2 nariadenia č. 1352/2014 sa neuplatní len na základe skutočnosti, že priamy príjemca finančných prostriedkov nie je kontrolovaný označenými osobami v zmysle bodu 55b usmernení o reštriktívnych opatreniach. Musí naopak preskúmať, či tieto prostriedky môžu byť prevedené na tieto osoby, alebo či tieto osoby majú oprávnenie s nimi nakladať.(33) Toto preskúmanie závisí od dôkazov, ktoré má k dispozícii vnútroštátny súd, ako sú tie uvedené v bodoch 19 a 23 až 25 vyššie.
4.      Konkurenčný vplyv
53.      Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba konštatovať, že zákaz stanovený v článku 2 ods. 2 nariadenia č. 1352/2014 môže zahŕňať vyplatenie finančných prostriedkov neoznačenému subjektu, ak sa preukáže, že označené osoby naň uplatňujú vplyv konkurujúci vplyvu neoznačeného subjektu. Ako totiž v podstate uviedli talianska a holandská vláda, ako aj Komisia, tento zákaz sa musí uplatňovať na všetky skutkové situácie umožňujúce označeným osobám získať prístup k predmetným finančným prostriedkom.
54.      Rozsudok Petropars Iran a i./Rada(34), na ktorý sa odvoláva francúzska vláda, nemôže spochybniť toto konštatovanie. Vec, v ktorej bol vydaný tento rozsudok, sa totiž týkala spoločného vlastníctva základného imania podniku súčasne označeným a neoznačeným subjektom. V tejto súvislosti Všeobecný súd dospel k záveru, že nebolo v záujme neoznačených akcionárov pomôcť označenému akcionárovi vyvíjať nátlak na ich spoločnú dcérsku spoločnosť s cieľom obchádzať účinky reštriktívnych opatrení zameraných len na tohto akcionára. Všeobecný súd tiež zdôraznil, že v takom prípade existencia spoločnej kontroly môže zabrániť označenému subjektu v tom, aby vyvíjal nátlak na svoju dcérsku spoločnosť na účely obídenia účinkov reštriktívnych opatrení, ktoré sa naň vzťahujú.(35)
55.      V prejednávanej veci však nejde o spoločné vlastníctvo základného imania YOGC, ale o faktický vplyv, ktorý si nárokuje tak húthíovské hnutie, ako aj legitímna vláda, v kontexte občianskej vojny. Z dôvodu tohto konkurenčného vplyvu na YOGC teda podľa môjho názoru nemožno vylúčiť, že finančné prostriedky môžu byť vyplatené húthíovskému hnutiu, alebo že toto hnutie má oprávnenie s nimi nakladať v zmysle rozsudku SH(36), čo prislúcha overiť predkladajúcemu vnútroštátnemu súdu.
56.      Navrhujem teda odpovedať na prvú prejudiciálnu otázku tak, že článok 2 ods. 2 nariadenia č. 1352/2014 sa má vykladať v tom zmysle, že toto ustanovenie sa môže vzťahovať na vyplatenie finančných prostriedkov v rámci výkonu rozhodcovského rozsudku subjektu, na ktorý tak označené osoby, ako aj neoznačený subjekt uplatňujú konkurenčný vplyv, pokiaľ tieto finančné prostriedky môžu byť prevedené týmto osobám alebo ak tieto osoby majú oprávnenie s nimi nakladať.
B.      O tretej prejudiciálnej otázke
57.      Svojou treťou prejudiciálnou otázkou, ktorú treba preskúmať pred druhou prejudiciálnou otázkou, sa predkladajúci vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 2 ods. 2 nariadenia č. 1352/2014 vykladať v tom zmysle, že dôvodné riziko, že označeným osobám budú poskytnuté všetky alebo časť finančných prostriedkov vyplatených neoznačenému subjektu v rámci výkonu rozhodcovského rozsudku, vedie k uplatneniu zákazu stanoveného v tomto ustanovení.
58.      Pripomínam, že táto otázka je položená v rámci zrušenia rozhodcovského rozsudku, podľa ktorého bola spoločnostiam DNO, Petrolin a MOE uložená povinnosť zaplatiť finančné prostriedky ministerstvu a spoločnosti YOGC. Okrem toho otázka, či táto platba bola v rozpore s nariadením č. 1352/2014 alebo rezolúciou 2140(2014),
nebola v tomto rozsudku preskúmaná. Predkladajúcemu vnútroštátnemu súdu teda neprináleží preskúmať, či DNO, Petrolin a MOE mali zadržať finančné prostriedky, ale určiť, či vzhľadom na dôkazy, ktoré má k dispozícii, má byť uvedený rozhodcovský rozsudok zrušený v rozsahu, v akom jeho výkon odporuje medzinárodnému verejnému poriadku. Úroveň dokazovania, ktorá sa vyžaduje na to, aby sa zákaz sprístupnenia finančných prostriedkov v zmysle článku 2 ods. 2 tohto nariadenia uplatnil, treba teda určiť z pohľadu vnútroštátneho súdu v rámci žaloby o neplatnosť.
59.      Úroveň dokazovania sa totiž môže líšiť v závislosti od kontextu takéhoto posúdenia. Považujem teda za užitočné rozlišovať medzi úrovňou dokazovania požadovanou v rámci žaloby o neplatnosť rozhodcovského rozsudku, tak ako v prejednávanej veci, úrovňou dokazovania vyžadovanou od hospodárskeho subjektu na posúdenie, či existuje riziko, že transakcia porušuje článok 2 ods. 2 nariadenia č. 1352/2014, a úrovňou dokazovania vyžadovanou od Rady na účely uloženia reštriktívnych opatrení.
1.      O miere istoty vyžadovanej od hospodárskeho subjektu na zadržanie finančných prostriedkov podľa článku 2 ods. 2 nariadenia č. 1352/2014
60.      Ako vyplýva z jeho článku 18, územná a osobná pôsobnosť nariadenia č. 1352/2014 je dosť široká. Uvedené nariadenie sa uplatňuje na území Únie na všetky fyzické alebo právnické osoby, subjekty alebo orgány v súvislosti s akoukoľvek podnikateľskou činnosťou, ktorá sa úplne alebo čiastočne vykonáva v Únii.(37)
61.      Hospodárske subjekty, ktoré patria do tejto pôsobnosti, sú tak povinné ubezpečiť sa, že plnenie zmluvného záväzku nie je zakázané článkom 2 ods. 2 nariadenia č. 1352/2014.(38)
62.      V tomto rámci treba zohľadniť článok 11 nariadenia č. 1352/2014. Odsek 1 tohto ustanovenia stanovuje, že odmietnutie sprístupnenia finančných prostriedkov sa musí vykonať „v dobrej viere“, že takýto postup je v súlade s týmto nariadením. Okrem toho zo spoločného výkladu odsekov 1 a 2 tohto ustanovenia vyplýva, že pri preskúmaní, ktoré majú vykonať podľa tohto nariadenia, musia hospodárske subjekty preukázať určitú obozretnosť.(39) Na jednej strane sú oslobodené zo zodpovednosti za zadržanie finančných prostriedkov, „pokiaľ sa nepreukáže, že finančné prostriedky… boli zadržané v dôsledku nedbanlivosti“. Na druhej strane sprístupnenie finančných prostriedkov, aj keď je zakázané týmto nariadením, nezakladá zodpovednosť, ak hospodárske subjekty nevedeli a nemali primeraný dôvod na podozrenie, že ide o takýto prípad.(40)
63.      Zastávam názor, že z článku 11 nariadenia č. 1352/2014 vyplýva, že stupeň istoty, ktorý sa od hospodárskeho subjektu vyžaduje na zadržanie finančných prostriedkov podľa článku 2 ods. 2 tohto nariadenia, je pomerne nízky, keďže na tento účel stačí presvedčenie v dobrej viere, a nie nedbanlivostné, že toto zadržanie je v súlade s týmto ustanovením. Okrem toho sa domnievam, že toto ustanovenie je v súlade s „prístupom založeným na rizikách“(41), ktorý v prípade neistoty uprednostňuje zadržanie finančných prostriedkov.
2.      O úrovni dokazovania vyžadovanej od Rady na prijatie rozhodnutia o zaradení
64.      Vzhľadom na to, že prijatie reštriktívnych opatrení voči fyzickým alebo právnickým osobám, subjektom alebo orgánom patrí do SZBP, potom je na tento účel potrebné, aby Rada prijala v prvom rade rozhodnutie potvrdzujúce pozíciu Únie, pokiaľ ide o tieto opatrenia (článok 29 ZEÚ), a v druhom rade akt na základe článku 215 ZFEÚ.(42) Rada v tomto rámci prijíma všeobecne nariadenia, ktoré prípadne stanovujú zmrazenie aktív osôb spĺňajúcich určité kritériá súvisiace s cieľmi, ktoré sa predmetné opatrenia snažia dosiahnuť, ako aj zákaz poskytovať im priamo alebo nepriamo finančné prostriedky alebo hospodárske zdroje.(43)
65.      Podľa článku 275 druhého odseku ZFEÚ môžu osoby, na ktoré sa vzťahujú reštriktívne opatrenia, podať žalobu na Súdny dvor Európskej únie v súlade s podmienkami ustanovenými v článku 263 štvrtom odseku ZFEÚ.
66.      V tomto rámci Súdny dvor opakovane rozhodol, že pri preskúmaní zákonnosti dôvodov, o ktoré sa opiera rozhodnutie Rady zapísať meno určitej osoby do zoznamu osôb, na ktoré sa vzťahujú reštriktívne opatrenia (ďalej len „rozhodnutie o zaradení“),
sa súd Únie musí ubezpečiť, že toto rozhodnutie, ktoré má, pokiaľ ide o dotknutú osobu, individuálny dosah, sa opiera o dostatočne silný skutkový základ. Súdne preskúmanie nemožno obmedziť len na abstraktné posúdenie pravdepodobnosti uvádzaných dôvodov, ale týka sa otázky, či sú tieto dôvody, alebo aspoň jeden z nich, ktorý je sám osebe dostatočný na odôvodnenie tohto rozhodnutia, podložené.(44)
67.      Takéto posúdenie sa musí vykonať preskúmaním dôkazov nie izolovane, ale v kontexte, do ktorého patria, pričom Rada svoje dôkazné bremeno unesie, ak súdu Únie predloží súbor dostatočne konkrétnych, presných a zhodujúcich sa nepriamych dôkazov umožňujúcich preukázať, že dotknutá osoba spĺňa aspoň jedno z kritérií označenia, ktoré použila Rada. Okrem toho Rade prináleží preukázať opodstatnenosť dôvodov uplatňovaných proti dotknutej osobe, pričom táto osoba nie je povinná predložiť opačné dôkazy svedčiace o neexistencii ich dôvodnosti.(45)
68.      Komisia vo svojich písomných pripomienkach tvrdí, že tie isté požiadavky sa uplatňujú „porovnateľne“ pred vnútroštátnym súdom, ak osoba odmietne vykonať rozhodcovský rozsudok, tvrdiac, že tento výkon by predstavoval nepriame sprístupnenie finančných prostriedkov zakázané nariadením č. 1352/2014. Z dôvodov, ktoré uvediem nižšie, sa s týmto názorom úplne nestotožňujem.
3.      O úrovni dokazovania požadovanej v rámci žaloby o neplatnosť rozhodcovského rozsudku na vnútroštátnom súde
a)      Nižšia prahová hodnota, než je hodnota, ktorú požaduje Rada
69.      Po prvé na rozdiel od rozhodnutia o zaradení zrušenie rozhodcovského rozsudku ukladajúceho povinnosť zaplatiť finančné prostriedky, ktoré môžu byť nepriamo sprístupnené označeným osobám, nepredstavuje opatrenie s individuálnym dosahom pre dotknuté osoby.(46) Nevedie ani k verejnému poníženiu a nedôvere, ktoré voči týmto osobám vyvoláva rozhodnutie o zaradení.(47) Nejde totiž o zapísanie ministerstva alebo spoločnosti YOGC na zoznam uvedený v prílohe I k nariadeniu č. 1352/2014. Táto právomoc patrí výlučne Rade.
70.      Po druhé podľa článku 296 ZFEÚ má Rada povinnosť odôvodniť takéto rozhodnutia, ako aj dodržiavať zásadu riadnej správy vecí verejných v súlade s článkom 41 Charty základných práv Európskej únie.(48) Tieto ustanovenia nezaväzujú súkromnú osobu, ktorá v rámci žaloby o neplatnosť tvrdí, že sprístupnenie finančných prostriedkov je zakázané nariadením č. 1352/2014.
71.      Po tretie nástroje, ktoré má hospodársky subjekt k dispozícii, nie sú porovnateľné s tými, ktorými disponuje Rada, ktorej bola v tejto oblasti priznaná osobitná právomoc.
b)      Vyššia prahová hodnota, než je hodnota, ktorá sa vyžaduje mimo súdneho konania
72.      Vzhľadom na uvedené sa tiež domnievam, že v rámci žaloby o neplatnosť rozhodcovského rozsudku, tak ako v prejednávanej veci, sa pomerne nízka miera istoty vyžadovaná článkom 11 nariadenia č. 1352/2014 neuplatní.
73.      V prvom rade treba pripomenúť, že uplatnenie článku 2 ods. 2 nariadenia č. 1352/2014 na takýto prípad môže prípadne viesť k zrušeniu legitímne vydaného rozhodcovského rozsudku vzhľadom na autonómiu vôle účastníkov konania.(49) Požiadavky právnej istoty, ako aj účinnosti rozhodcovského konania vyžadujú, aby sa takéto zrušenie obmedzilo na to, čo je striktne nevyhnutné.(50)
74.      V druhom rade, ako uviedla Komisia v odpovedi na otázku Súdneho dvora na pojednávaní, vnútroštátny súd má k dispozícii dôkazy predložené oboma účastníkmi konania vrátane účastníka, o ktorého potenciálne väzby s označenými osobami ide. To nevyhnutne znamená lepšiu znalosť okolností v porovnaní so situáciou, v ktorej sa hospodársky subjekt musí na základe interných postupov náležitej starostlivosti (due diligence)(51) rozhodnúť, či treba zadržať finančné prostriedky.
c)      Stačí dôvodné riziko?
75.      Z vyššie uvedeného vyplýva, že úroveň dokazovania požadovaná na to, aby vnútroštátny súd zrušil rozhodcovský rozsudok z dôvodu zákazu uvedeného v článku 2 ods. 2 nariadenia č. 1352/2014, musí byť nižšia, ako je úroveň dokazovania vyžadovaná pred súdom Únie v rámci zrušenia rozhodnutia o zaradení.
Táto úroveň musí byť naopak vyššia, než je tá, ktorá sa vyžaduje mimo súdneho konania. Kladie sa teda otázka, či existencia dôvodného rizika, že označeným osobám budú poskytnuté všetky finančné prostriedky alebo ich časť, stačí na uplatnenie zákazu uvedeného v tomto ustanovení.
76.      V tejto súvislosti predovšetkým konštatujem, že ani článok 2 ods. 2 nariadenia č. 1352/2014, ani žiadne iné ustanovenie tohto nariadenia priamo nestanovujú úroveň dokazovania vyžadovanú na uplatnenie zákazu sprístupnenia finančných prostriedkov. To však neznamená, že takáto otázka nevyhnutne podlieha procesnej autonómii členských štátov.(52) Domnievam sa totiž, že úroveň dokazovania vyžadovaná na uplatnenie tohto zákazu vyplýva implicitne z režimov reštriktívnych opatrení stanovených Úniou, a teda musí byť určená na základe práva Únie.
77.      V tejto súvislosti sa domnievam, že široký význam pojmu „sprístupnenie“, na ktorý som odkázal v rámci analýzy prvej prejudiciálnej otázky, ako aj samotná povaha reštriktívnych opatrení a ciele, ktoré odôvodňujú ich prijatie, vyžadujú úroveň dokazovania, ktorá je založená v podstate na existencii dôvodného rizika. Z toho vyplýva, že takéto riziko je neoddeliteľne spojené s pojmom „nepriame sprístupnenie“ v zmysle článku 2 ods. 2 nariadenia č. 1352/2014, a preto musí byť neoddeliteľnou súčasťou tohto pojmu.(53)
78.      V prvom rade, pokiaľ ide o ciele odôvodňujúce prijatie reštriktívnych opatrení vzhľadom na situáciu v Jemene,(54) pripomínam najmä, že zákaz uvedený v článku 2 ods. 2 nariadenia č. 1352/2014 má preventívny účel, keďže jeho cieľom je zabrániť tomu, aby boli dotknuté finančné prostriedky použité na podporu alebo páchanie činov ohrozujúcich mier, bezpečnosť alebo stabilitu v Jemene.
79.      Tento cieľ, ako aj potreba zabezpečiť potrebný účinok nariadenia č. 1352/2014 a zabrániť jeho obchádzaniu, vyžadujú, aby sa zákaz uvedený v článku 2 ods. 2 tohto nariadenia uplatňoval hneď, ako existuje dôvodné riziko, že označené osoby získajú všetky finančné prostriedky alebo ich časť.
80.      V druhom rade podľa ustálenej judikatúry majú reštriktívne opatrenia ochrannú, dočasnú a vratnú povahu, keďže ich cieľom nie je zbaviť dotknuté osoby ich vlastníctva.(55) Okrem toho význam cieľov sledovaných týmito opatreniami môže odôvodniť negatívne dôsledky, a to aj značné, pre niektoré subjekty vrátane tých, ktoré nemajú žiadnu zodpovednosť za situáciu, ktorá viedla k prijatiu dotknutých opatrení.(56)
81.      Vzhľadom na túto judikatúru zastávam názor, že tvrdenie ministerstva a francúzskej vlády, podľa ktorého by zrušenie rozhodcovského rozsudku malo za následok, že legitímna vláda podporovaná medzinárodným spoločenstvom by nedostala dotknuté finančné prostriedky, nie je relevantné.
82.      Uplatnenie zákazu uvedeného v článku 2 ods. 2 nariadenia č. 1352/2014 je totiž z vecného hľadiska neutrálne, pokiaľ ide o zmluvný spor najmä medzi DNO na jednej strane a ministerstvom a YOGC na strane druhej. Ako správne uviedla DNO na pojednávaní, nič nebráni ministerstvu, aby samo začalo nové rozhodcovské konanie. Nič by nebránilo ani vyplateniu finančných prostriedkov pre YOGC po tom, ako prestane existovať riziko nepriameho sprístupnenia finančných prostriedkov označeným osobám, alebo keď tieto osoby už nebudú uvedené v zozname prílohy I k tomuto nariadeniu.(57)
83.      V treťom rade výklad, podľa ktorého sa zákaz uvedený v článku 2 ods. 2 nariadenia č. 1352/2014 uplatňuje, ak existuje dôvodné riziko, že označená osoba bude mať prospech z finančných prostriedkov, je podporený aj judikatúrou Súdneho dvora, ktorá dáva široký význam pojmu „sprístupnenie finančných prostriedkov“.
84.      Súdny dvor totiž v rozsudku SH konštatoval, že na možnosť prevedenia finančných prostriedkov označenej osobe sa vzťahuje zákaz stanovený v článku 2 ods. 2 nariadenia č. 1352/2014.(58)
85.      Okrem toho skutočnosť, že finančné prostriedky sú priamo alebo nepriamo sprístupnené označenej osobe, predstavuje sama osebe riziko zneužitia na podporu činností,  ktoré sú v rozpore s cieľmi reštriktívnych opatrení, bez ohľadu na dôkaz, že uvedené finančné prostriedky dotknutý subjekt skutočne použil na činnosti tejto povahy.(59)
86.      Okrem toho z ustálenej judikatúry vyplýva, že ak sú zmrazené finančné prostriedky subjektu, ktorý spĺňa kritérium označenia, existuje nezanedbateľné riziko, že tento subjekt bude vyvíjať tlak na subjekty, ktoré vlastní alebo kontroluje, aby obišiel účinky opatrení, ktoré sa ho týkajú. Zmrazenie finančných prostriedkov týchto vlastnených alebo kontrolovaných subjektov je preto nevyhnutné a vhodné na zabezpečenie účinnosti prijatých opatrení a zaručenie toho, že tieto opatrenia sa nebudú obchádzať.(60)
87.      Z takejto kontroly alebo vlastníctva teda vyplýva
nezanedbateľné riziko, že označený subjekt môže mať prospech z finančných prostriedkov patriacich vlastneným alebo kontrolovaným subjektom. Práve toto riziko odôvodňuje zmrazenie finančných prostriedkov týchto subjektov, ako je stanovené v článku 2 ods. 2 nariadenia č. 1352/2014.
88.      Tretia prejudiciálna otázka sa zakladá na predpoklade, podľa ktorého je dôvodné riziko takéhoto prospechu už preukázané. Vzhľadom na judikatúru citovanú v bode 86 vyššie sa domnievam, že na uplatnenie článku 2 ods. 2 nariadenia č. 1352/2014 musí tiež stačiť dôvodné riziko, že označené osoby budú mať v konečnom dôsledku prospech z finančných prostriedkov sprístupnených neoznačenému subjektu, alebo z ich časti.
89.      Navyše potreba zabezpečiť plný účinok práva Únie v rámci občianskoprávneho konania môže za určitých okolností viesť k určitému zmierneniu pravidiel v oblasti vykonávania dôkazov.
90.      Ako vysvetlím pri skúmaní druhej prejudiciálnej otázky, zdá sa, že toto zmiernenie sa uplatňuje na situácie, v ktorých má žalobca prípadne zjavne najväčšie ťažkosti so zhromažďovaním relevantných dôkazov, a za predpokladu, že žalovanému sa umožní predložiť relevantné dôkazy na účely popretia nároku žalobcu.(61)
91.      Za týchto okolností sa zdá, že skutočnosť, že všetky dôkazy, ktoré má vnútroštátny súd k dispozícii,
na prvý pohľad naznačujú, že zákaz stanovený právom Únie sa má uplatniť, postačuje na to, aby druhému účastníkovi konania prináležalo z právneho hľadiska dostatočne preukázať, že to tak nie je.(62) Podľa môjho názoru táto úroveň dokazovania v podstate zodpovedá dôvodnému riziku, ktoré je predmetom tretej prejudiciálnej otázky.
92.      Okrem toho by som chcel uviesť, že viacerí vedľajší účastníci konania uviedli, že samotné hypotetické a budúce riziko, že označená osoba bude mať prospech z finančných prostriedkov, nemôže stačiť na odôvodnenie uplatnenia článku 2 ods. 2 nariadenia č. 1352/2014. Hoci sa v zásade s týmto prístupom stotožňujem, domnievam sa však, že pojem „dôvodné“, ktorý je použitý v tretej otázke, umožňuje sám osebe vylúčiť jednoduché hypotézy, ktoré sa neopierajú o konkrétne, presné a zhodujúce sa nepriame dôkazy umožňujúce podložiť takéto riziko. V každom prípade je dôležité, aby vnútroštátny súd neuplatňoval zásady charakterizujúce vnútroštátny režim dokazovania takým spôsobom, že by to v praxi znamenalo pripustiť irelevantné alebo nedostatočné dôkazy.(63)
93.      Navrhujem teda odpovedať na tretiu prejudiciálnu otázku tak, že článok 2 ods. 2 nariadenia č. 1352/2014 sa má vykladať v tom zmysle, že existencia dôvodného rizika, že označené osoby budú mať prospech z finančných prostriedkov, ktoré boli vyplatené neoznačenému subjektu v rámci výkonu rozhodcovského rozsudku, alebo z ich časti, má za následok uplatnenie zákazu uvedeného v tomto ustanovení.
C.      O druhej prejudiciálnej otázke
94.      Svojou druhou prejudiciálnou otázkou sa predkladajúci vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 2 ods. 2 nariadenia č. 1352/2014 vykladať v tom zmysle, že v rámci žaloby o neplatnosť rozhodcovského rozsudku, ktorým sa ukladá povinnosť zaplatiť náhradu škody, skutočnosť, že označené osoby uplatňujú v rámci neoznačeného verejného subjektu vplyv konkurujúci vplyvu neoznačeného subjektu, umožňuje predpokladať, že tieto osoby kontrolujú tento verejný subjekt. Predkladajúci vnútroštátny súd sa prípadne tiež pýta, či je takáto domnienka nevyvrátiteľná najmä vzhľadom na neexistenciu spolupráce medzi týmto subjektom a týmito osobami.
1.      Neexistencia domnienky kontroly
95.      Na účely odpovede na túto otázku v prvom rade pripomínam, že pojem „kontrolovaná spoločnosť“ nemá v oblasti reštriktívnych opatrení rovnaký význam ako v práve obchodných spoločností, pokiaľ ide o určenie obchodnej zodpovednosti spoločnosti, ktorá je z právneho hľadiska pod rozhodovacou kontrolou iného obchodného subjektu.(64)
96.      V oblasti reštriktívnych opatrení sa totiž pojem „kontrolovaná spoločnosť“ týka situácie, v ktorej označená osoba alebo subjekt dokáže ovplyvňovať obchodné rozhodnutia inej osoby alebo subjektu, s ktorým udržiava obchodné vzťahy, a to dokonca aj pri neexistencii akejkoľvek právnej alebo majetkovej väzby alebo väzby z dôvodu podielu na základnom imaní medzi týmito dvoma osobami alebo subjektmi.(65)
97.      Rozhodovacia prax Rady umožnila identifikovať určité „situácie“, ktoré znamenajú, že subjekt je kontrolovaný a ktorých (neúplný) zoznam je uvedený v bode 55b usmernení o reštriktívnych opatreniach.(66)
98.      Tieto situácie boli tiež v podstate „kodifikované“ niektorými nariadeniami v tejto oblasti.(67) Jednou z týchto situácií je situácia, v ktorej má osoba alebo subjekt de facto právo alebo právomoc uplatňovať dominantný vplyv. Ak je jedna z týchto podmienok splnená, kontrola je preukázaná, pokiaľ nie je možné v jednotlivých prípadoch predložiť dôkaz o opaku.(68)
99.      Naproti tomu, hoci môžu byť relevantné aj iné situácie, ako vyplýva z judikatúry uvedenej v bode 96 vyššie, nič to nemení na tom, že nesmú umožniť predpokladať kontrolu dotknutého subjektu. A fortiori, ako vyplýva z bodu 50 vyššie, tieto situácie nesmú ani umožniť predpokladať, že finančné prostriedky sú nepriamo sprístupnené označenej osobe v zmysle článku 2 ods. 2 nariadenia č. 1352/2014.(69) Medzi tieto ďalšie situácie patrí podľa môjho názoru konkurenčný vplyv.
100. Z uvedeného vyplýva, že prináleží súdu rozhodujúcemu o žalobe proti rozhodcovskému rozsudku vydanému v prospech subjektu, na ktorý označené osoby uplatňujú konkurenčný vplyv, aby vykonal posúdenie, ktoré nie je založené na všeobecných domnienkach, ale na preskúmaní dôkazov, ktoré sú mu predložené ako celok, a s prihliadnutím na kontext, do ktorého tieto dôkazy patria, s cieľom určiť, či umožňujú preukázať existenciu dôvodného rizika, že finančné prostriedky budú týmto osobám nepriamo sprístupnené.
101. S cieľom poskytnúť predkladajúcemu vnútroštátnemu súdu plne užitočnú odpoveď je však ešte potrebné objasniť rozdelenie dôkazného bremena v rámci sporu, o aký ide vo veci samej.
2.      Rozdelenie dôkazného bremena
102. Pripomínam, že z návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ako aj z vysvetlení poskytnutých francúzskou vládou na pojednávaní vyplýva, že v rámci žaloby o neplatnosť rozhodcovského rozsudku prináleží súdu, aby konkrétne preskúmal, či vloženie rozhodcovského rozsudku do francúzskeho právneho poriadku porušuje závažným spôsobom medzinárodný verejný poriadok.(70) Podľa tejto vlády v podstate prislúcha účastníkovi konania, ktorý namieta toto porušenie, aby ho preukázal (alebo charakterizoval). V prejednávanej veci by tak, s výhradou overenia predkladajúcim vnútroštátnym súdom, znášala dôkazné bremeno v celom rozsahu osoba, ktorá namieta porušenie článku 2 ods. 2 nariadenia č. 1352/2014.(71)
103. Treba však konštatovať, že toto dôkazné bremeno môže znemožniť alebo nadmerne sťažiť, tak pre predkladajúci vnútroštátny súd, ako aj pre navrhovateľa, konštatovanie porušenia zákazu stanoveného v článku 2 ods. 2 nariadenia č. 1352/2014, a ohroziť tak účinnosť tohto zákazu.(72)
104. Dôkazy relevantné na preukázanie alebo vylúčenie tohto porušenia sú totiž ťažko dostupné tretím osobám, najmä v kontexte občianskej vojny, o akú ide v prejednávanej veci.
105. Súdny dvor už uznal túto ťažkosť v kontexte rozhodnutí o zaradení, pričom pripomenul, že je možné zohľadniť kontext, do ktorého patria tieto opatrenia, a najmä ťažkosti získať konkrétnejšie dôkazy v štáte, ktorý je v stave občianskej vojny.(73)
106. Okrem toho z judikatúry Všeobecného súdu vyplýva, že vzhľadom na to, že orgány Únie nemajú vyšetrovaciu právomoc v tretích krajinách, ich posúdenie musí vychádzať z verejne dostupných zdrojov informácií, správ, článkov v tlači, správ tajných služieb alebo iných podobných zdrojov informácií. Články v tlači tak môžu byť použité na potvrdenie existencie určitých skutočností, ak sú dostatočne konkrétne, presné a zhodujúce sa, pokiaľ ide o skutočnosti, ktoré sú v nich opísané. Všeobecný súd tiež konštatoval, že by bolo prehnané a neprimerané vyžadovať od Rady, aby sama na mieste preverila pravdivosť skutočností šírených mnohými médiami.(74)
107. Podľa môjho názoru tieto úvahy platia o to viac v rámci žaloby o neplatnosť rozhodcovského rozsudku pred vnútroštátnymi súdmi.
108. Vnútroštátnym súdom, ktoré sú v rámci svojich právomocí poverené uplatňovať ustanovenia práva Únie, totiž prináleží zabezpečiť ich plný účinok.(75)
109. V rámci prejednávanej veci si to tiež vyžaduje zohľadniť zásadný charakter predmetných ustanovení pre právny poriadok Únie alebo ich zásadný význam pre splnenie úloh zverených Únii.(76) Dodržiavanie tohto typu ustanovení totiž musí byť predmetom celkovej a účinnej kontroly zo strany vnútroštátnych súdov v rámci žaloby o neplatnosť rozhodcovského rozsudku.(77)
110. Za týchto okolností na účely zabezpečenia plného účinku článku 2 ods. 2 nariadenia č. 1352/2014 sa domnievam, že v rámci žaloby o neplatnosť rozhodcovského rozsudku v súvislosti s údajným uplatnením zákazu uvedeného v tomto ustanovení, pokiaľ všetky dôkazy, ktoré má vnútroštátny súd k dispozícii,(78) naznačujú, že existuje dôvodné riziko, že označené osoby budú mať prospech z finančných prostriedkov vyplatených neoznačenému subjektu, prináleží žalovaným, v tomto prípade ministerstvu a spoločnosti YOGC, aby z právneho hľadiska dostatočne preukázali neexistenciu tohto rizika.(79)
111. Podľa spisu predloženého Súdnemu dvoru sa dôkazy, ktoré majú k dispozícii vnútroštátne súdy, v podstate týkajú uplatnenia kontroly nad spoločnosťou YOGC zo strany húthíovského hnutia, uvedenia mena húthíovského ministra na oficiálnej internetovej stránke tejto spoločnosti, skutočnosti, že táto stránka používa názov domény používaný týmto hnutím („.ye“), ako aj údajnej účasti húthíovského premiéra na zasadnutí spoločnosti YOGC oznámenom jemenskou tlačovou agentúrou.
112. Vzhľadom na judikatúru, ktorú som práve pripomenul,(80) sa mi tieto skutočnosti zdajú byť dostatočné na to, aby naznačovali existenciu dôvodného rizika, že označené osoby budú mať prospech z finančných prostriedkov vyplatených neoznačenému subjektu, čo prináleží overiť predkladajúcemu vnútroštátnemu súdu.
113. Za týchto podmienok a s cieľom zabezpečiť účinnosť zákazu sprístupnenia finančných prostriedkov prináleží žalovaným, aby predkladajúcemu vnútroštátnemu súdu poskytli dôkazy, ktoré preukážu, že toto riziko v praxi neexistuje. V tejto súvislosti môžu najmä preukázať, že zaviedli interné postupy na zabránenie tomuto riziku, ako sú firewally, že internetová stránka spoločnosti YOGC používa doménu „.com“, alebo že táto stránka bola napadnutá hackermi. Ako vyplýva z bodu 104 vyššie, len títo účastníci konania môžu disponovať týmto druhom informácií.
114. Okrem toho predkladajúci vnútroštátny súd môže zohľadniť skutočnosť, že legitímna vláda nespolupracuje s húthíovským hnutím, aj v rámci posúdenia dôkaznej sily každého z dôkazov, ktoré má k dispozícii.(81) Domnievam sa však, že táto okolnosť nemôže byť rozhodujúca. Nie je to totiž vplyv húthíovského hnutia na ministerstvo, ale jeho vplyv na YOGC, ktorý môže odôvodniť uplatnenie článku 2 ods. 2 nariadenia č. 1352/2014. Práve rozsah vplyvu ministerstva na YOGC bude teda rozhodujúci najmä na preukázanie prijatia vnútorných postupov zabezpečujúcich, že húthíovské hnutie nebude mať prístup k finančným prostriedkom.
115. Okrem toho ministerstvo na pojednávaní tvrdilo, že vzhľadom na to, že na jednej strane mu DNO zaplatila v decembri 2023 sumu dlžnú na základe rozhodcovského rozsudku, a na druhej strane, že YOGC v roku 2022 vyhlásila, že postúpila všetky svoje práva na základe tohto rozsudku ministerstvu a nemala v úmysle požadovať sumy, ktoré ministerstvu už boli zaplatené, v prejednávanej veci neexistovalo riziko porušenia zákazu stanoveného v článku 2 ods. 2 nariadenia č. 1352/2014.
116. Hoci tieto skutočnosti môže predkladajúci vnútroštátny súd zohľadniť s ohľadom na zásadu voľného hodnotenia dôkazov, podľa môjho názoru nemôžu byť rozhodujúce na účely podpory neexistencie tohto rizika. Aj keď bola dlžná suma zaplatená ministerstvu, nič to totiž nemení na tom, že rozhodcovský rozsudok bol vydaný aj v prospech spoločnosti YOGC. Navyše postúpenie predmetných práv by mohlo byť zvrátené, keďže predstavuje právny akt, ktorý vyvoláva len účinky inter partes.
117. Okrem toho ministerstvo sa domnieva, že prenesenie dôkazného bremena na žalovanú stranu po preukázaní existencie dôvodného rizika, že označené osoby budú mať prospech z finančných prostriedkov vyplatených neoznačenému subjektu, je v rozpore s judikatúrou, podľa ktorej dotknutej osobe neprináleží predložiť negatívne dôkazy svedčiace o neopodstatnenosti dôvodov uplatňovaných voči nej.(82) Z dôvodov, ktoré sú uvedené nižšie, s týmto názorom nesúhlasím.
118. V prvom rade treba poznamenať, že táto judikatúra sa týka rozhodnutia o zaradení.
Ako som už uviedol, tento prípad podlieha osobitným požiadavkám v oblasti dokazovania.
119. V druhom rade, ako vyplýva z mojej analýzy,(83) toto prenesenie dôkazného bremena je nevyhnutné na zabezpečenie účinnosti zákazu uvedeného v článku 2 ods. 2 nariadenia č. 1352/2014. Možno to vysvetliť tým, že žalovaný zvyčajne ľahšie získa k dispozícii relevantné dôkazy na preukázanie neexistencie dôvodného rizika, že označené osoby budú mať prospech z finančných prostriedkov vyplatených neoznačenému subjektu. Ide teda o dosiahnutie rovnováhy medzi rôznymi dotknutými záujmami tým, že sa nestanovia ani neprimerané reštriktívne pravidlá, predovšetkým čo sa týka negatívneho dôkazu, ani nedostatočne reštriktívne pravidlá dokazovania, ktorých uplatnenie by v praxi viedlo k úplnému preneseniu dôkazného bremena.(84)
120. Navrhujem teda odpovedať na druhú prejudiciálnu otázku tak, že článok 2 ods. 2 nariadenia č. 1352/2014 sa má vykladať v tom zmysle, že v rámci žaloby o neplatnosť rozhodcovského rozsudku v súvislosti s údajným uplatnením zákazu uvedeného v tomto ustanovení skutočnosť, že označené osoby uplatňujú v rámci neoznačeného verejného subjektu vplyv konkurujúci tomu, ktorý uplatňuje neoznačený subjekt, neumožňuje predpokladať, že tieto osoby kontrolujú tento verejný subjekt, pričom ak v rámci tejto žaloby o neplatnosť všetky dôkazy, ktoré má vnútroštátny súd k dispozícii, naznačujú, že existuje dôvodné riziko, že označené osoby budú mať prospech z finančných prostriedkov vyplatených neoznačenému subjektu, tento subjekt musí z právneho hľadiska dostatočne preukázať neexistenciu takéhoto rizika.
V.      Návrh
121. Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálne otázky, ktoré položil Cour de cassation (Kasačný súd, Francúzsko), takto:
Článok 2 ods. 2 nariadenia Rady (EÚ) č. 1352/2014 z 18. decembra 2014 o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na situáciu v Jemene
sa má vykladať v tom zmysle, že:
–        toto ustanovenie sa môže vzťahovať na vyplatenie finančných prostriedkov v rámci výkonu rozhodcovského rozsudku subjektu, na ktorý tak označené osoby, ako aj neoznačený subjekt uplatňujú konkurenčný vplyv, pokiaľ tieto finančné prostriedky môžu byť prevedené týmto osobám alebo ak tieto osoby majú oprávnenie s nimi nakladať,
–        existencia dôvodného rizika, že označené osoby budú mať prospech z finančných prostriedkov, ktoré boli vyplatené neoznačenému subjektu v rámci výkonu rozhodcovského rozsudku, alebo z ich časti, má za následok uplatnenie zákazu uvedeného v tomto ustanovení,
–        v rámci žaloby o neplatnosť rozhodcovského rozsudku v súvislosti s údajným uplatnením zákazu uvedeného v tomto ustanovení skutočnosť, že označené osoby uplatňujú v rámci neoznačeného verejného subjektu vplyv konkurujúci tomu, ktorý uplatňuje neoznačený subjekt, neumožňuje predpokladať, že tieto osoby kontrolujú tento verejný subjekt, pričom ak v rámci tejto žaloby o neplatnosť všetky dôkazy, ktoré má vnútroštátny súd k dispozícii, naznačujú, že existuje dôvodné riziko, že označené osoby budú mať prospech z finančných prostriedkov vyplatených neoznačenému subjektu, tento subjekt musí z právneho hľadiska dostatočne preukázať neexistenciu takéhoto rizika.
1      Jazyk prednesu: francúzština.
2      Nariadenie Rady z 18. decembra 2014 o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na situáciu v Jemene (Ú. v. EÚ L 365, 2014, s. 60).
3      Podpísaná v San Franciscu (USA) 26. júna 1945.
4      Ako vyplýva z jeho preambuly, toto nariadenie bolo prijaté na základe článku 215 ZFEÚ a rozhodnutia Rady 2014/932/SZBP z 18. decembra 2014 o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na situáciu v Jemene (Ú. v. EÚ L 365, 2014, s. 147).
5      Zákaz, ktorý je formulovaný rovnako, sa nachádza vo väčšine nariadení Únie, ktorými sa stanovujú reštriktívne opatrenia. Jeho výklad, ktorý podal Súdny dvor vo svojej judikatúre, je teda v zásade relevantný na účely výkladu článku 2 ods. 2 nariadenia č. 1352/2014.
6      Pozri bod 19 rezolúcie 2140 (2014).
7      Pozri prílohu I k rozhodnutiu 2014/932, zmenenému naposledy vykonávacím rozhodnutím Rady (SZBP) 2022/2035 z 24. októbra 2022 (Ú. v. EÚ L 274I, 2022, s. 4), a prílohu I k nariadeniu č. 1352/2014, zmenenému naposledy vykonávacím nariadením Rady (EÚ) 2022/2034 z 24. októbra 2022
(Ú. v. EÚ L 274I, 2022, s. 1).
8      Pozri článok 1 vykonávacieho rozhodnutia Rady (SZBP) 2022/420 zo 14. marca 2022, ktorým sa vykonáva rozhodnutie 2014/932/SZBP o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na situáciu v Jemene (Ú. v. EÚ L 86, 2002, s. 4), a článok 1 vykonávacieho nariadenia Rady (EÚ) 2022/419 zo 14. marca 2022, ktorým sa vykonáva nariadenie (EÚ) č. 1352/2014 o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na situáciu v Jemene (Ú. v. EÚ L 86, 2022, s. 1).
9      Usmernenia prijaté Radou 8. decembra 2003 (15579/03). Boli aktualizované 4. mája 2018 (5664/18). V týchto návrhoch budem odkazovať na toto posledné uvedené znenie.
10      Znenie bodu 55b až 55e týchto usmernení v podstate zodpovedá zneniu bodov 64, 68 a 70 dokumentu Rady s názvom „Najlepšie postupy EÚ na účinné vykonávanie reštriktívnych opatrení“ (ďalej len „dokument o najlepších postupoch“), v znení z 3. júla 2024 (11623/24).
11      Predkladajúci vnútroštátny súd odkazuje v tejto súvislosti na rozsudok zo 17. mája 2023 (odvolanie č. 21‑24.106, FR:CCASS:2023:C100324).
12      Zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, ako aj z diskusií na pojednávaní vyplýva, že sídlo spoločnosti YOGC sa v súčasnosti nachádza v Adene. DNO však vo svojich písomných pripomienkach uviedla, že sídlo spoločnosti YOGC sa nachádza v Saná. Okrem toho ministerstvo na pojednávaní spresnilo, že húthíovské hnutie založilo „zrkadlovú“ spoločnosť YOGC so sídlom v Saná.
13      Pozri dokument s názvom „Action Document for Supporting Pathways for Economic Recovery in Yemen“, Annex II to the Commission Implementing Decision on the financing of the special measure in favour of Yemen for 2023, <„Akčný dokument na podporu možností hospodárskeho oživenia v Jemene“, príloha II k vykonávaciemu rozhodnutiu Komisie o financovaní osobitného opatrenia v prospech Jemenu na rok 2023) [neoficiálny preklad], s. 6.>
14      Rozsudok Möllendorf a Möllendorf‑Niehuus (C‑117/06, ďalej len „rozsudok Möllendorf“, EU:C:2007:596, bod 51).
15      Rozsudok z 11. novembra 2021, Bank Sepah (C‑340/20, ďalej len „rozsudok Bank Sepah“, EU:C:2021:903, body 53 a 54).
16      Chcel by som spresniť, že predkladajúci vnútroštátny súd sa nepýta Súdneho dvora na to, či výkon rozhodcovského rozsudku ako taký predstavuje „sprístupnenie finančných prostriedkov“ v zmysle článku 2 ods. 2 nariadenia č. 1352/2014, ani prípadne, aké dôsledky z toho treba vyvodiť. Naproti tomu, tento aspekt je predmetom veci Graudu sabiedrība, C‑701/25, v ktorej prebieha konanie na Súdnom dvore. Môj návrh odpovede v týchto návrhoch teda neprejudikuje preskúmanie, ktoré má Súdny dvor vykonať v tejto veci. V každom prípade finančné prostriedky, o ktoré ide v prejednávanej veci, už boli prevedené ministerstvu (pozri bod 27 vyššie).
17      Pozri bod 23 vyššie.
18      Rozsudok Möllendorf (body 50 a 51).
19      Rozsudok z 21. decembra 2011, Afrasiabi a i. (C‑72/11, ďalej len „rozsudok Afrasiabi a i.“, EU:C:2011:874, bod 50).
20      Odkazujúc najmä na rezolúciu Spojených národov, ktorá slúžila ako základ na prijatie reštriktívnych opatrení, o ktoré išlo v danej veci.
21      Rozsudok Afrasiabi a i. (bod 51).
22      Rozsudok Afrasiabi a i. (bod 52).
23      Rozsudok Afrasiabi a i. (bod 53). Spresňujem, že článok 7 ods. 3 nariadenia Rady (ES) č. 423/2007 z 19. apríla 2007 o reštriktívnych opatreniach voči Iránu (Ú. v. EÚ L 103, 2007 ‚s. 1), uvedený v rozsudku Afrasiabi a i., stanovuje, že finančné prostriedky sa nesprístupnia „v prospech“ označených osôb. Článok 2 ods. 2 nariadenia č. 1352/2014 odkazuje na prostriedky „[použité – neoficiálny preklad] v prospech“ označených osôb.
24      Pozri body 21 a 22 vyššie.
25      Pozri analogicky rozsudok Bank Sepah (bod 56).
Pozri tiež rozsudok z 12. marca 2026, EM System (C‑84/24, EU:C:2026:181, bod 79), v ktorom Súdny dvor zdôraznil, že na dosiahnutie cieľa sledovaného reštriktívnymi opatreniami
je potrebné, aby sa uvedené opatrenia uplatňovali na čo najširší okruh osôb, skupín alebo subjektov, aby sa zabránilo ich obchádzaniu.
26      Pozri v tomto zmysle rozsudok Bank Sepah (bod 54 a citovaná judikatúra).
27      Pozri analogicky rozsudok Bank Sepah (bod 55 a citovaná judikatúra).
28      Rozsudok zo 17. januára 2019, SH (C‑168/17, ďalej len „rozsudok SH“, EU:C:2019:36, bod 62).
29      Rozsudok z 29. júna 2010, E a F (C‑550/09, EU:C:2010:382, bod 68).
30      Pozri rozsudok z 29. júna 2010, E a F (C‑550/09, EU:C:2010:382, bod 63).
31      Pozri rozsudok z 18. septembra 2024, Kozicyn/Rada (T‑607/22 a T‑731/22, EU:T:2024:635, bod 65). Pokiaľ ide o nezáväzný účinok dokumentu Komisie aktualizovaného 23. januára 2026 a týkajúceho sa týchto usmernení, s názvom „Frequently asked questions on the implementation of Council Regulation No 833/2014 and Council Regulation No 269/2014“ („Často kladené otázky o vykonávaní nariadenia č. 833/2014 a nariadenia č. 269/2014“), pozri návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Medina vo veci Jemerak (C‑109/23, EU:C:2024:307, bod 69).
32      Pozri tiež v rovnakom zmysle dokument s názvom „Často kladené otázky o výkone nariadenia č. 833/2014 a nariadenia č. 269/2014“, s. 29.
33      Pozri rozsudok SH (bod 62).
34      Rozsudok z 5. mája 2015 (T‑433/13, EU:T:2015:255).
35      Rozsudok z 5. mája 2015, Petropars Iran a i./Rada (T‑433/13, EU:T:2015:255, bod 80).
36      Bod 62 tohto rozsudku.
37      Pozri analogicky návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Biondi vo veci Reibel (C‑802/24, EU:C:2026:110, bod 37).
38      Pozri v tomto zmysle rozsudok Möllendorf (bod 62). Pozri tiež dokument o najlepších postupoch (bod 33).
39      Pozri v tomto zmysle návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Bot vo veci Afrasiabi a i. (C‑72/11, EU:C:2011:737, bod 92).
40      Pozri v tomto zmysle rozsudok Afrasiabi a i. (body 55 a 56).
41      Pozri dokument o najlepších postupoch (bod 68).
42      Pozri odôvodnenie 3 nariadenia č. 1352/2014.
43      Pozri rozsudky z 28. marca 2017, Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, body 55, 88, a 89), a z 10. septembra 2024, Neves 77 Solutions (C‑351/22, EU:C:2024:723, bod 45).
44      Pozri v tomto zmysle rozsudok z 1. augusta 2025, Timčenko/Rada (C‑702/23 P, EU:C:2025:605, bod 38 a citovaná judikatúra).
45      Pozri v tomto zmysle rozsudok z 1. augusta 2025, Timčenko/Rada (C‑702/23 P, EU:C:2025:605, bod 39 a citovaná judikatúra).
46      Pozri bod 66 vyššie.
47      Pozri rozsudok z 18. júla 2013, Komisia a i./Kadi (C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P, EU:C:2013:518, bod 132 a citovaná judikatúra).
48      Pozri rozsudok z 12. marca 2026, EM System (C‑84/24, EU:C:2026:181, bod 102).
49      Pozri rozsudky zo 6. marca 2018, Achmea (C‑284/16, EU:C:2018:158, bod 55), a z 1. augusta 2025, Royal Football Club Seraing (C‑600/23, ďalej len „rozsudok Royal Football Club Seraing“, EU:C:2025:617, body 78 a 79).
50      Pozri v tomto zmysle rozsudky z 1. júna 1999, Eco Swiss (C‑126/97, EU:C:1999:269, bod 35); z 26. októbra 2006, Mostaza Claro (C‑168/05, EU:C:2006:675, bod 34), a Royal Football Club Seraing (bod 84).
51      Pozri dokument s názvom „Stanovisko Komisie k článku 2 ods. 2 nariadenia Rady (EÚ) č. 269/2014“, C(2021) 4223 final, s. 4.
52      Pozri analogicky rozsudok zo 4. júna 2009, T‑Mobile Netherlands a i. (C‑8/08, EU:C:2009:343, body 46, 52 a 53).
53      Pozri analogicky rozsudky zo 4. júna 2009, T‑Mobile Netherlands a i. (C‑8/08, EU:C:2009:343, body 51 až 53), ako aj z 21. januára 2016, Eturas a i. (C‑74/14, EU:C:2016:42, bod 33).
54      Pozri body 41 až 43 vyššie.
55      Pozri rozsudok z 15. decembra 2022, Instrubel a i. (C‑753/21 a C‑754/21, EU:C:2022:987, bod 50 a citovaná judikatúra).
56      Pozri rozsudky z 3. septembra 2008, Kadi a Al Barakaat International Foundation/Rada a Komisia (C‑402/05 P a C‑415/05 P, EU:C:2008:461, bod 361 a citovaná judikatúra), a z 1. augusta 2025, Timčenko/Rada (C‑703/23 P, EU:C:2025:608, bod 62).
57      Pozri v tomto zmysle návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Mengozzi vo veci SH (C‑168/17, EU:C:2018:798, bod 53).
58      Rozsudok SH (bod 62).
59      Rozsudok z 29. júna 2010, E a F (C‑550/09, EU:C:2010:382, bod 77).
60      Pozri rozsudky z 13. marca 2012, Melli Bank/Rada (C‑380/09 P, EU:C:2012:137, bod 58); z 22. septembra 2016, NIOC a i./Rada (C‑595/15 P, EU:C:2016:721, bod 89), a z 31. januára 2019, Islamic Republic of Iran Shipping Lines a i./Rada (C‑225/17 P, EU:C:2019:82, bod 110).
61      Pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. decembra 2021, Bank Melli Iran (C‑124/20, ďalej len „rozsudok Bank Melli Iran“, EU:C:2021:1035, body 65 až 67), ako aj návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Hogan v tejto veci (EU:C:2021:386, bod 95). Pozri tiež v tomto zmysle rozsudok z 21. júna 2017, W a i. (C‑621/15, EU:C:2017:484, body 28 až 32).
62      Pozri rozsudok Bank Melli Iran (bod 67).
63      Pozri analogicky rozsudok z 21. júna 2017, W a i. (C‑621/15, EU:C:2017:484, body 34 a 35).
64      Pozri rozsudok z 10. septembra 2019, HTTS/Rada (C‑123/18 P, EU:C:2019:694, bod 70).
65      Pozri rozsudok z 10. septembra 2019, HTTS/Rada (C‑123/18 P, EU:C:2019:694, bod 71).
66      Pozri bod 47 vyššie.
67      Pozri najmä článok 1 bod 6 nariadenia Rady (ES) č. 2580/2001 z 27. decembra 2001 o určitých obmedzujúcich opatreniach zameraných proti určitým osobám a subjektom s cieľom boja proti terorizmu (Ú. v. ES L 344, 2001, s. 70; Mim. vyd. 18/001, s. 207), a článok 1 písm. j) nariadenia Rady (EÚ) č. 269/2014 zo 17. marca 2014 o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie narúšajúce alebo ohrozujúce územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 78, 2014, s. 6). Pokiaľ ide o toto posledné uvedené nariadenie, pozri tiež odôvodnenie 6 nariadenia Rady (EÚ) 2025/2037 z 23. októbra 2025, ktorým sa mení nariadenie (EÚ) č. 269/2014 o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie narúšajúce alebo ohrozujúce územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 2025/2037).
68      Pozri usmernenia o reštriktívnych opatreniach, bod 55b na konci. Pozri tiež rozsudok z 12. marca 2026, EM System (C‑84/24, EU:C:2026:181, bod 88).
69      Pozri naopak bod 55d usmernení o reštriktívnych opatreniach.
70      Pozri bod 14 vyššie.
71      Pozri analogicky rozsudok Bank Melli Iran (bod 64).
72      Pozri analogicky rozsudok Bank Melli Iran (bod 65).
73      Rozsudok z 21. apríla 2015, Anbouba/Rada (C‑605/13 P, EU:C:2015:248, bod 46). Pozri tiež rozsudok z 1. októbra 2020, Drex Technologies/Rada (C‑348/19 P, EU:C:2020:782, bod 89).
74      Rozsudok zo 6. novembra 2024, Karić/Rada (T‑520/22, EU:T:2024:774, bod 82 a citovaná judikatúra).
75      Rozsudok zo 17. septembra 2002, Muñoz a Superior Fruiticola (C‑253/00, EU:C:2002:497, bod 28 a citovaná judikatúra). Pozri tiež, pokiaľ ide o špecifický prípad nariadení stanovujúcich reštriktívne opatrenia, návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Norkus vo veci Čiekuri‑Shishki (C‑480/24, EU:C:2025:672, bod 41).
76      Uvádzam, že v prejednávanej veci sa žiadna z prejudiciálnych otázok netýka charakteru verejného poriadku reštriktívnych opatrení prijatých Úniou. Naproti tomu je táto otázka predmetom vecí Reibel (C‑802/24), a Graudu sabiedrība (C‑701/25), ktoré prejednáva Súdny dvor. Obmedzím sa teda na uvedenie toho, že význam cieľov sledovaných reštriktívnymi opatreniami prijatými Úniou sa zdá nepopierateľný [pozri analogicky rozsudok Royal Football Club Seraing(body 87 až 89) a návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Biondi vo veci Reibel (C‑802/24, EU:C:2026:110, bod 63)]. V každom prípade všetci vedľajší účastníci konania v prejednávanej veci považujú za samozrejmé, že článok 2 ods. 2 nariadenia č. 1352/2014 patrí do verejného poriadku Únie. Okrem toho toto ustanovenie patrí do francúzskeho medzinárodného verejného poriadku. Pozri, pokiaľ ide o vzťah medzi verejným poriadkom Únie a verejným poriadkom členských štátov, rozsudok zo 4. októbra 2024, Real Madrid Club de Fútbol (C‑633/22, EU:C:2024:843, bod 39).
77      Pozri v tomto zmysle rozsudok Royal Football Club Seraing (body 82 a 85 až 87). Pozri tiež návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Biondi vo veci Reibel (C‑802/24, EU:C:2026:110, bod 58).
78      Otázka, či je vnútroštátny súd povinný overiť ex offo, či je jeden z účastníkov konania osobou, na ktorú sa vzťahujú reštriktívne opatrenia, je predmetom veci Čiekuri‑Shishki (C‑480/24), v ktorej prebieha konanie. Generálny advokát Norkus vo svojich návrhoch v tejto veci navrhuje odpovedať na ňu v tom zmysle, že „súd, na ktorý bola podaná žaloba, je povinný ex offo overiť, ak má k dispozícii dôkazy, či niektorý z účastníkov konania patrí medzi osoby uvedené v článku 2 alebo článku 11 ods. 1 písm. a) alebo b) nariadenia č. 269/2014, a na tento účel využiť všetky vyšetrovacie právomoci, ktoré má k dispozícii. Predovšetkým je povinný vyžiadať si potrebné informácie od príslušných špecializovaných orgánov, aby mohol vykonať toto preskúmanie“ [návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Norkus vo veci Čiekuri‑Shishki, (C‑480/24, EU:C:2025:672, bod 60)].
79      Pozri analogicky rozsudok Bank Melli Iran (bod 67). Pozri tiež analogicky rozsudky z 27. októbra 1993, Enderby (C‑127/92, EU:C:1993:859, body 14 a 18), a z 31. mája 1995, Royal Copenhagen (C‑400/93, EU:C:1995:155, body 24 a 26).
80      Pozri body 105 a 106 vyššie.
81      Pozri v tomto zmysle návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Bot vo veci Afrasiabi a i. (C‑72/11, EU:C:2011:737, bod 58).
82      Rozsudok z 18. júla 2013, Komisia a i./Kadi (C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P, EU:C:2013:518, bod 121).
83      Pozri bod 104 vyššie.
84      Pozri analogicky rozsudok z 15. októbra 2015, Nike European Operations Netherlands (C‑310/14, EU:C:2015:690, bod 29).