62024CJ0004
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (piata komora)
z 13. novembra 2025 (
*1
)
„Odvolanie – Hospodárska a menová politika – Hospodárska a menová Únia – Banková únia – Jednotný mechanizmus riešenia krízových situácií úverových inštitúcií a určitých investičných spoločností (SRM) – Jednotný fond na riešenie krízových situácií (SRF) – Nariadenie (EÚ) č. 806/2014 – Článok 69 ods. 1 – Článok 70 ods. 1 – Vykonávacie nariadenie (EÚ) 2015/81 – Článok 7 ods. 1 až 3 – Sumy zaplatené ako kolaterál na zabezpečenie neodvolateľného platobného záväzku – Rozhodnutie Jednotnej rady pre riešenie krízových situácií (SRB), ktorým sa odmieta vrátenie zaplatených súm“
Vo veci C‑4/24 P,
ktorej predmetom je odvolanie podľa článku 56 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, podané 4. januára 2024,
BNP Paribas Public Sector SA, so sídlom v Paríži (Francúzsko), v zastúpení: A. Champsaur a A. Delors, avocates,
odvolateľka,
ďalší účastníci konania:
Jednotná rada pre riešenie krízových situácií (SRB), v zastúpení: pôvodne C. De Falco, C. J. Flynn a K.‑P. Wojcik, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci E. Bruc a F. Louis, avocats, P. Gey, H.‑G. Kamann, Rechtsanwälte, a F. Louis, avocat, neskôr C. De Falco a C. J. Flynn, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci E. Bruc a F. Louis, avocats, a P. Gey, H.‑G. Kamann, Rechtsanwälte,
žalovaná v prvostupňovom konaní,
Francúzska republika, v zastúpení: B. Fodda, S. Royon a B. Travard, splnomocnení zástupcovia,
Fédération bancaire française, so sídlom v Paríži (Francúzsko), v zastúpení: C. Duriez, A. Gosset‑Grainville a M. Trabucchi, avocats,
vedľajší účastníci konania v prvostupňovom konaní,
SÚDNY DVOR (piata komora),
v zložení: predsedníčka piatej komory M. L. Arastey Sahún, sudcovia J. Passer (spravodajca), E. Regan, D. Gratsias a B. Smulders,
generálny advokát: L. Medina,
tajomník: D. Dittert, vedúci oddelenia,
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní zo 4. decembra 2024,
po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 6. marca 2025,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Odvolateľka, BNP Paribas Public Sector SA, týmto odvolaním v podstate navrhuje Súdnemu dvoru, aby zrušil rozsudok Všeobecného súdu z 25. októbra 2023, BNP Paribas Public Sector/SRB (T‑688/21, ďalej len „napadnutý rozsudok“, EU:T:2023:675), ktorým Všeobecný súd zamietol jej žalobu, v ktorej po prvé navrhovala na základe článku 272 ZFEÚ a článku 340 prvého odseku ZFEÚ jednak to, aby sa určilo, že Jednotná rada pre riešenie krízových situácií (SRB) porušila svoju povinnosť vrátiť sumy zodpovedajúce hotovostným kolaterálom súvisiacim so zabezpečením neodvolateľných platobných záväzkov, ktorú jej ukladá ustanovenie 12.5 zmlúv uzavretých na príspevkové obdobia rokov 2016 až 2021 (ďalej len „zmluvy EPI 2016 – 2021“), a jednak to, aby došlo k vráteniu súm, ktoré si SRB ponechala v rozpore s touto zmluvnou povinnosťou, a tiež k zaplateniu všetkých s tým súvisiacich nákladov, úrokov z omeškania a príslušenstva akejkoľvek povahy, a subsidiárne navrhovala na základe článku 340 druhého odseku ZFEÚ uloženie povinnosti nahradiť škodu, ktorá vznikla spoločnosti BNP Paribas Public Sector v dôsledku konania SRB, pokiaľ ide o neodvolateľné platobné záväzky, na ktorých splnenie sa táto spoločnosť zaviazala na príspevkové obdobia rokov 2016 až 2021, a po druhé navrhovala na základe článku 340 druhého odseku ZFEÚ uloženie povinnosti nahradiť škodu, ktorá uvedenej spoločnosti vznikla v dôsledku toho, že SRB jej odmietla vrátiť kolaterál na zabezpečenie neodvolateľného platobného záväzku, na ktorého zaplatenie sa táto spoločnosť zaviazala na príspevkové obdobie roku 2015.
Právny rámec
Právo Únie
Nariadenie (EÚ) č. 806/2014
2
V článku 3 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 806/2014 z 15. júla 2014, ktorým sa stanovujú jednotné pravidlá a jednotný postup riešenia krízových situácií úverových inštitúcií a určitých investičných spoločností v rámci jednotného mechanizmu riešenia krízových situácií a jednotného fondu na riešenie krízových situácií a ktorým sa mení nariadenie (EÚ) č. 1093/2010 (Ú. v. EÚ L 225, 2014, s. 1), s názvom „Vymedzenie pojmov“ sa v odseku 1 uvádza:
„Na účely tohto nariadenia sa uplatňujú tieto vymedzenia pojmov:
…
34.
‚dostupné finančné prostriedky‘ sú hotovosť, vklady, aktíva a neodvolateľné platobné záväzky, ktoré má k dispozícii fond na účely uvedené v článku 76 ods. 1;
…“
3
Článok 69 tohto nariadenia, nazvaný „Cieľová úroveň“, stanovuje:
„1.   Do skončenia úvodného obdobia trvajúceho osem rokov od 1. januára 2016, alebo od dátumu začatia uplatňovania tohto odseku na základe článku 99 ods. 6, musí výška dostupných finančných prostriedkov [SRF] dosiahnuť aspoň 1 % sumy krytých vkladov všetkých úverových inštitúcií povolených vo všetkých zúčastnených členských štátoch.
2.   Počas úvodného obdobia uvedeného v odseku 1 sa príspevky do [SRF] vypočítané v súlade s článkom 70 a získané v súlade s článkom 67 ods. 4 časovo rozložia čo možno najrovnomernejšie, až kým sa nedosiahne cieľová úroveň, ale s náležitým ohľadom na fázu obchodného cyklu a na možný vplyv procyklických príspevkov na finančnú pozíciu prispievajúcich inštitúcií.
…
4.   Ak sa dostupné finančné prostriedky po úvodnom období uvedenom v odseku 1 znížia pod cieľovú úroveň stanovenú v uvedenom odseku, pravidelné príspevky vypočítané v súlade s článkom 70 sa vyberajú až dovtedy, kým sa nedosiahne cieľová úroveň. Po dosiahnutí cieľovej úrovne po prvý raz, a ak sa dostupné finančné prostriedky následne znížili pod dve tretiny cieľovej úrovne, uvedené príspevky sa stanovia na úrovni, ktorá umožní dosiahnuť cieľovú úroveň do šiestich rokov.
…“
4
Článok 70 uvedeného nariadenia s názvom „Príspevky ex ante“ znie:
„1.   Jednotlivý príspevok každej inštitúcie sa získava aspoň raz za rok a vypočíta sa pomerne k sume jej pasív (okrem vlastných zdrojov) po odpočítaní krytých vkladov, vzhľadom na súhrnné pasíva (okrem vlastných zdrojov) po odpočítaní krytých vkladov, všetkých inštitúcií povolených na území všetkých zúčastnených členských štátov.
2.   [SRB] každoročne po konzultácii s [Európskou centrálnou bankou (ECB)] alebo príslušnými vnútroštátnymi orgánmi a v úzkej spolupráci s vnútroštátnymi orgánmi pre riešenie krízových situácií vypočíta jednotlivé príspevky s cieľom zabezpečiť, aby príspevky, ktoré majú uhradiť všetky inštitúcie povolené na území všetkých zúčastnených členských štátov, nepresiahli 12,5 % cieľovej úrovne.
…
3.   Dostupné finančné prostriedky, ktoré sa majú zohľadniť s cieľom dosiahnuť cieľovú úroveň stanovenú v článku 69, môžu zahŕňať aj neodvolateľné platobné záväzky, ktoré sú plne zabezpečené kolaterálom vo forme aktív s nízkym rizikom nezaťažených žiadnymi právami tretích strán, ktoré sú plne k dispozícii a vyčlenené na výhradné použitie Jednotnou radou na účely uvedené v článku 76 ods. 1[.] Podiel uvedených neodvolateľných platobných záväzkov nesmie presiahnuť 30 % z celkovej výšky príspevkov získaných v súlade s týmto článkom.
4.   Riadne získané príspevky každého subjektu uvedeného v článku 2 sa týmto subjektom nerefundujú.
…
7.   Rada [Európskej únie] konajúc na návrh [Európskej k]omisie prijme v rámci delegovaných aktov uvedených v odseku 6 vykonávacie akty s cieľom určiť podmienky vykonávania odsekov 1, 2 a 3, a to najmä vo vzťahu k:
a)
uplatňovaniu uvedenej metodiky na výpočet individuálnych príspevkov;
b)
praktickým modalitám týkajúcim sa toho, ako sa inštitúciám priraďujú rizikové faktory uvedené v delegovanom akte.“
Vykonávacie nariadenie (EÚ) 2015/81
5
Podľa odôvodnenia 16 vykonávacieho nariadenia Rady (EÚ) 2015/81 z 19. decembra 2014, ktorým sa bližšie určujú jednotné podmienky uplatňovania nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 806/2014, pokiaľ ide o príspevky ex ante do jednotného fondu na riešenie krízových situácií (Ú. v. EÚ L 15, 2015, s. 1):
„Použitie neodvolateľných platobných záväzkov uvedených v článku 70 ods. 3 nariadenia [č. 806/2014] by žiadnym spôsobom nemalo ovplyvniť finančnú kapacitu a likviditu [SRF]. K splateniu neodvolateľných platobných záväzkov by malo dôjsť len v prípade opatrenia na riešenie krízovej situácie uskutočňovaného za účasti [SRF]. Počas úvodného obdobia by Jednotná rada mala za normálnych okolností rozdeľovať použitie neodvolateľných platobných záväzkov rovnomerne medzi inštitúcie, ktoré oň požiadajú. Tieto platobné záväzky by mali byť plne zabezpečené kolaterálom vo forme aktív s nízkym rizikom nezaťažených žiadnymi právami tretích strán, ktoré sú plne k dispozícii Jednotnej rade a vyčlenené na výhradné použitie Jednotnou radou na účely použitia [SRF].“
6
Článok 7 tohto vykonávacieho nariadenia, nazvaný „Splatenie neodvolateľných platobných záväzkov“, znie:
„1.   Použitie neodvolateľných platobných záväzkov uvedených v článku 70 ods. 3 nariadenia [č. 806/2014] nesmie žiadnym spôsobom ovplyvniť finančnú kapacitu a likviditu [SRF].
2.   Ak opatrenie na riešenie krízovej situácie zahŕňa v súlade s článkom 76 nariadenia [č. 806/2014] aj [SRF], Jednotná rada vyzve na splatenie časti alebo celej sumy neodvolateľných platobných záväzkov, prevedených v súlade s nariadením [č. 806/2014], s cieľom obnoviť podiel neodvolateľných platobných záväzkov v dostupných finančných prostriedkoch [SRF] stanovených Jednotnou radu v rámci maximálneho limitu určeného v článku 70 ods. 3 nariadenia [č. 806/2014].
Keď [SRF] riadne získa príspevok súvisiaci s neodvolateľnými platobnými záväzkami, ktoré boli splatené na základe výzvy, kolaterál použitý na zabezpečenie takýchto záväzkov sa vráti. Ak [SRF] riadne nezíska požadovanú sumu v hotovosti na základe prvej výzvy, Jednotná rada zhabe kolaterál, ktorým je v súlade s článkom 70 ods. 3 nariadenia [č. 806/2014] zabezpečený neodvolateľný platobný záväzok.
3.   Neodvolateľné platobné záväzky inštitúcie, na ktorú sa viac nevzťahuje nariadenie [č. 806/2014], sa zrušia a kolaterál použitý na zabezpečenie týchto záväzkov sa vráti.“
7
V článku 8 ods. 3 uvedeného vykonávacieho nariadenia sa uvádza:
„Jednotná rada môže počas úvodného obdobia za normálnych okolností umožniť použitie neodvolateľných platobných záväzkov na základe žiadosti inštitúcie. Jednotná rada rozdeľuje použitie neodvolateľných platobných záväzkov rovnomerne medzi tie inštitúcie, ktoré oň požiadajú. Pridelené neodvolateľné platobné záväzky nepredstavujú menej než 15 % celkových platobných záväzkov inštitúcie. Jednotná rada pri výpočte ročných príspevkov každej inštitúcie zabezpečí, aby v každom danom roku suma týchto neodvolateľných platobných záväzkov nepresiahla 30 % celkovej sumy ročných príspevkov získaných v súlade s článkom 70 nariadenia [č. 806/2014].“
Zmluvy podpísané medzi SRB a spoločnosťou BNP Paribas Public Sector
8
Zmluvy EPI 2016 – 2021 sa riadia luxemburským právom a obsahujú arbitrážnu doložku v zmysle článku 272 ZFEÚ.
9
Podľa doložky 2.1 zmlúv EPI 2016 – 2021:
„Inštitúcia súhlasí s tým, že zaplatí SRB, a neodvolateľne sa zaväzuje zaplatiť SRB sumu v maximálnej výške sumy [neodvolateľných platobných záväzkov] na základe výzvy a žiadosti o platbu zo strany SRB v súlade s platnými právnymi predpismi, vrátane predovšetkým s článkom 7 ods. 2 vykonávacieho nariadenia 2015/81.“
10
V doložke 12.5 zmlúv EPI 2016 – 2021 sa uvádza, že „touto zmluvou nie je dotknuté uplatňovanie článku 7 ods. 3 vykonávacieho nariadenia 2015/81“.
Okolnosti predchádzajúce sporu
11
Okolnosti predchádzajúce sporu vysvetlil Všeobecný súd v bodoch 2 až 15 napadnutého rozsudku a možno ich zhrnúť takto.
12
Odvolateľka bola francúzskou úverovou inštitúciou s povolením až do 24. marca 2021, t. j. do dňa, kedy jej ECB na jej žiadosť odňala povolenie.
13
Pred zavedením jednotného mechanizmu riešenia krízových situácií (SRM), ktorý bol vytvorený nariadením č. 806/2014, poskytla odvolateľka na rok 2015 časť svojho príspevku do vnútroštátneho mechanizmu financovania riešenia krízových situácií vo forme neodvolateľného platobného záväzku (ďalej len „EPI 2015“), ktorý vznikol na základe dohody so SRB, Autorité de contrôle prudentiel et de résolution (Úrad pre prudenciálny dohľad a riešenie krízových situácii, Francúzsko) a Fonds de garantie des dépôts et de résolution (Fond na ochranu vkladov a riešenie krízových situácií, Francúzsko).
14
Za príspevkové obdobia rokov 2016 – 2021 poskytla odvolateľka minimálne jednu časť svojich príspevkov ex ante vo forme neodvolateľných platobných záväzkov, v zmysle článku 70 ods. 3 tohto nariadenia. Na tento účel uzatvorila so SRB takéto záväzky na každé z daných období (ďalej len „EPI 2016 – 2021“).
15
E‑mailom z 1. apríla 2021 odvolateľka oznámila SRB, že ECB jej odňala povolenie. Odvolateľka preto požiadala SRB o informácie o tom, aké úkony má uskutočniť, aby dosiahla vrátenie kolaterálu použitého na zabezpečenie neodvolateľných platobných záväzkov, ktoré si zmluvne dohodla.
16
V liste zo 14. apríla 2021 SRB odvolateľke oznámila, aké formálne náležitosti má splniť na účely vrátenia kolaterálu zabezpečujúceho tieto záväzky.
17
Dňa 29. júla 2021 po výmene korešpondencie odvolateľka oznámila SRB vypovedanie EPI 2015 a EPI 2016 – 2021.
18
SRB v nadväznosti na ďalšie výmeny korešpondencie listom z 13. augusta 2021 (ďalej len „list z 13. augusta 2021“) odvolateľke oznámila, že jej vráti kolaterál vzťahujúci sa na EPI 2015 a EPI 2016 – 2021 po tom, ako jej bude poskytnutá hotovosť zodpovedajúca sumám, ktoré boli dohodnuté na základe týchto záväzkov.
19
SRB v tomto liste pripomenula, že odvolateľka si s ňou zmluvne dohodla viacero neodvolateľných platobných záväzkov. Vo vzťahu ku každému z týchto záväzkov SRB spresnila sumu tvoriacu predmet záväzku. Po vypočítaní výšky týchto súm najmä uviedla, že vzhľadom na článok 70 ods. 4 nariadenia č. 806/2014, podľa ktorého sa riadne získané príspevky subjektom nerefundujú, a na článok 7 ods. 1 vykonávacieho nariadenia 2015/81, podľa ktorého použitie neodvolateľných platobných záväzkov nesmie nijako ovplyvniť finančnú kapacitu a likviditu SRF, zrušenie EPI 2016 – 2021 a následné vrátenie kolaterálu zabezpečujúceho tieto záväzky môže nastať až po zaplatení v hotovosti súm zodpovedajúcich výške jednotlivých dotknutých záväzkov. SRB preto vyzvala odvolateľku, aby jej previedla celkovú sumu v určitej výške a informovala ju o tom e‑mailom. Po získaní tejto sumy jej vráti kolaterál znížený o čiastku záporných úrokov, ktoré vznikli, a to po uplynutí lehoty štrnástich bankových dní od doručenia oznámenia o vypovedaní.
20
Odvolateľka 25. októbra 2021 v podstate informovala SRB, že vzhľadom na to, že podľa toho, ako pochopila uplatniteľný právny rámec, nemá povinnosť previesť SRB hotovosť zodpovedajúcu celkovej sume čiastok, ktoré sú predmetom záväzku na základe EPI 2015 a EPI 2016 – 2021, na účely toho, aby jej mohol byť vrátený kolaterál, daný prevod nevykoná.
Konanie na Všeobecnom súde a napadnutý rozsudok
21
Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 25. októbra 2021 sa odvolateľka domáhala po prvé toho, aby bol na základe článkov 256 a 263 ZFEÚ zrušený list z 13. augusta 2021, po druhé, aby bolo vyhovené jej návrhu podanému na základe článku 272 ZFEÚ a článku 340 prvého odseku ZFEÚ tak, že sa určí, že stanovisko vyjadrené v tomto liste je v rozpore s ustanoveniami EPI 2016 – 2021, a nariadi sa SRB, aby jej vrátila sumy zodpovedajúce hotovostnému kolaterálu spojenému s neodvolateľnými platobnými záväzkami, ktoré si ponechala v rozpore so svojimi zmluvnými povinnosťami, ako aj všetky s tým súvisiace náklady, úroky z omeškania a príslušenstvo akejkoľvek povahy, po tretie, aby vyhovel jej návrhu podanému na základe článku 340 druhého odseku ZFEÚ tak, že sa určí, že odmietnutie SRB vrátiť jej sumy zodpovedajúce hotovostnému kolaterálu spojenému s EPI 2015 predstavuje bezdôvodné obohatenie, a SRB sa uloží povinnosť zaplatiť jej tieto sumy z titulu náhrady škody, ako aj všetky s tým súvisiace náklady, úroky z omeškania a príslušenstvo akejkoľvek povahy, a tiež po štvrté, aby subsidiárne vyhovel jej návrhu podanému na základe článku 340 druhého odseku ZFEÚ tak, že sa určí, že odmietnutie SRB vrátiť jej sumy zodpovedajúce hotovostnému kolaterálu spojenému s EPI 2016 – 2021 predstavuje bezdôvodné obohatenie, a SRB sa uloží povinnosť zaplatiť jej tieto sumy z titulu náhrady škody, ako aj všetky s tým súvisiace náklady, úroky z omeškania a príslušenstvo akejkoľvek povahy.
22
Pokiaľ ide o návrh na to, aby na základe článku 256 a 263 ZFEÚ došlo k zrušeniu listu z 13. augusta 2021, odvolateľka v priebehu konania vzala tento návrh späť.
23
Všeobecný súd zamietol všetky ostatné návrhy odvolateľky a zamietol žalobu v celom rozsahu.
24
Po prvé, pokiaľ ide o návrh odvolateľky založený na článku 272 ZFEÚ a článku 340 prvom odseku ZFEÚ, Všeobecný súd v prvom rade zdôraznil, že z článku 70 ods. 1 nariadenia č. 806/2014 vyplýva, že úverové inštitúcie so sídlom v niektorom členskom štáte zúčastnenom na SRM, čo bol prípad odvolateľky, až kým neuskutočnila úkon, v dôsledku ktorého sa na ňu prestala vzťahovať pôsobnosť tohto nariadenia, sú za každý príspevkový rok povinné zaplatiť do SRF príspevok ex ante. Všeobecný súd tiež poukázal na to, že v súlade s článkom 69 ods. 1 uvedeného nariadenia ročné platenie príspevkov ex ante úverových inštitúcií bolo zavedené na účely zabezpečenia toho, aby do skončenia úvodného obdobia výška dostupných finančných prostriedkov SRF dosiahla cieľovú úroveň. Vzhľadom na tento cieľ normotvorca Únie v článku 70 ods. 4 toho istého nariadenia spresnil, že „riadne získané“ príspevky sa nerefundujú.
25
Ďalej Všeobecný súd uviedol, že na účely splnenia svojej príspevkovej povinnosti do SRF majú úverové inštitúcie v súlade s článkom 70 ods. 3 nariadenia č. 806/2014 možnosť buď okamžite zaplatiť svoj príspevok, alebo uzatvoriť neodvolateľný platobný záväzok. Podľa Všeobecného súdu sú tieto záväzky osobité tým, že sú zmluvami uzatvorenými na neurčitú dobu umožňujúcimi inštitúciám odložiť platbu ich príspevku, a podliehajú vlastnému osobitnému režimu stanovenému v článku 7 vykonávacieho nariadenia 2015/81.
26
Okrem toho Všeobecný súd uviedol, že je pravda, ako pred ním tvrdila odvolateľka, že v článku 7 ods. 3 vykonávacieho nariadenia 2015/81 sa výslovne neuvádza, že úverové inštitúcie musia najprv zaplatiť svoj príspevok ex ante na to, aby im sumy zaplatené ako kolaterál boli následne vrátené. Všeobecný súd však pripomenul, že z článku 69 ods. 1 a článku 70 ods. 1 nariadenia č. 806/2014 vyplýva, že úverové inštitúcie usadené v členskom štáte zúčastnenom na SRM sú počas úvodného obdobia povinné platiť do SRF ročný príspevok ex ante, tak aby SRF dosiahol na konci tohto obdobia cieľovú úroveň. Vyplýva z toho, že ak by kolaterál použitý na zabezpečenie neodvolateľného platobného záväzku bol vrátený bez predchádzajúceho získania príspevku ex ante, pre ktorý bol tento záväzok zmluvne dohodnutý, nielenže by úverová inštitúcia nesplnila svoju povinnosť zaplatiť celý príspevok dlžný za dané obdobie, počas ktorého patrila do pôsobnosti nariadenia č. 806/2014, ale príspevok ex ante vo forme neodvolateľného platobného záväzku by nedosiahol cieľ zabezpečiť pre SRF finančné prostriedky zodpovedajúce úrovni stanovenej normotvorcom Únie.
27
Nakoniec Všeobecný súd uviedol, že okolnosť, že subjekt prestane vykonávať svoju činnosť úverovej inštitúcie počas príspevkového obdobia z dôvodu odňatia jeho povolenia, nemá vplyv na jeho povinnosť zaplatiť v plnej výške príspevok ex ante dlžný za toto obdobie prispievania. Článok 7 ods. 1 vykonávacieho nariadenia 2015/81 výslovne stanovuje, že použitie neodvolateľných platobných záväzkov nesmie žiadnym spôsobom ovplyvniť finančnú kapacitu a likviditu SRF. Zrušenie neodvolateľného platobného záväzku v dôsledku toho, že inštitúcia prestala spadať do pôsobnosti nariadenia č. 806/2014, a vrátenie zodpovedajúceho kolaterálu, ktoré sú upravené v článku 7 ods. 3 vykonávacieho nariadenia 2015/81, sa teda nemôžu uskutočniť na úkor SRF. Tento článok 7 ods. 3 teda nemá za cieľ umožniť úverovým inštitúciám, ktoré prestali spadať do pôsobnosti tohto nariadenia, oslobodiť sa od svojej povinnosti uhradiť dlžný príspevok ex ante v celej výške, ale smeruje k zabezpečeniu toho, že finančné prostriedky SRF budú čo najrýchlejšie k dispozícii SRB v prípade riešenia krízovej situácie, to znamená k zachovaniu finančnej kapacity a likvidity SRF.
28
Najmä vzhľadom na vyššie uvedené Všeobecný súd konštatoval, že ani ustanovenia uplatniteľné v prejednávanej veci vrátane článku 7 ods. 3 vykonávacieho nariadenia 2015/81, ani doložky zmlúv uzavretých medzi odvolateľkou a SRB nebránia stanovisku, ktoré SRB vyjadrila v liste z 13. augusta 2021 a podľa ktorého môže vrátiť hotovostný kolaterál použitý na zabezpečenie neodvolateľných platobných záväzkov až po zaplatení celkovej sumy zodpovedajúcej výške príspevkov ex ante, pre ktoré boli tieto nástroje použité. Všeobecný súd tiež preskúmal a zamietol dodatočné tvrdenia uvedené odvolateľkou na podporu ňou presadzovaného výkladu, a to z dôvodu, že ich nepovažoval za presvedčivé.
29
Po druhé, pokiaľ ide o návrhy odvolateľky založené na článku 340 druhom odseku ZFEÚ, Všeobecný súd konštatoval, že rozhodnutie SRB ponechať si sumy zodpovedajúce hotovostnému kolaterálu spojenému s neodvolateľnými platobnými záväzkami, ktoré si zmluvne dohodla odvolateľka, je založené na platnom právnom dôvode, ktorými sú konkrétne EPI 2015, EPI 2016 – 2021 a článok 70 ods. 1 nariadenia č. 806/2014, a preto nemôže predstavovať bezdôvodné obohatenie SRB, ktoré by bolo dôvodom na náhradu škody.
Návrhy účastníkov konania
30
Odvolateľka, ktorú v jej návrhoch podporujú Francúzska republika a Fédération bancaire française, v odvolaní navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zrušil napadnutý rozsudok,
–
vyhovel návrhom predloženým v prvostupňovom konaní a
–
uložil SRB povinnosť nahradiť trovy konania.
31
SRB navrhuje, aby Súdny dvor:
–
zamietol odvolanie,
–
subsidiárne v prípade potreby nahradil odôvodnenie napadnutého rozsudku svojím odôvodnením a zamietol odvolanie a
–
uložil odvolateľke povinnosť nahradiť trovy konania.
O odvolaní
32
Odvolateľka na podporu svojho odvolania uvádza dva odvolacie dôvody, z ktorých prvý je založený na nesprávnom právnom posúdení pri výklade nariadenia č. 806/2014 a vykonávacieho nariadenia 2015/81, a druhý na nedostatku odôvodnenia.
O prvom odvolacom dôvode založenom na nesprávnom právnom posúdení pri výklade nariadenia č. 806/2014 a vykonávacieho nariadenia 2015/81
Argumentácia účastníkov konania
33
Odvolateľka svojím prvým odvolacím dôvodom, ktorý sa člení na päť častí, napáda Všeobecným súdom poskytnutý výklad článku 69 ods. 1 a článku 70 ods. 1 až 4 nariadenia č. 806/2014, ako aj článku 7 ods. 1 až 3 vykonávacieho nariadenia 2015/81. Odvolateľka v podstate tvrdí, že v rozpore s tým, čo vyplýva z napadnutého rozsudku, skutočnosť, že sa na úverovú inštitúciu už nevzťahuje pôsobnosť nariadenia č. 806/2014, musí viesť SRB k vráteniu kolaterálu zabezpečujúceho neodvolateľné platobné záväzky, ktoré si táto inštitúcia zmluvne dohodla, pričom jej nemôže uložiť nijakú ďalšiu povinnosť.
34
Podľa prvej časti prvého odvolacieho dôvodu odvolateľka spochybňuje výklad Všeobecného súdu uvedený v bodoch 24 až 28 tohto rozsudku, pričom tvrdí, že Všeobecný súd nesprávne nevykonal analýzu znenia článku 7 ods. 3 vykonávacieho nariadenia 2015/81. Odvolateľka konkrétne poukazuje na to, že toto znenie je jasné a presné v rozsahu, v akom stanovuje, že pokiaľ úverová inštitúcia vystúpi z pôsobnosti nariadenia č. 806/2014, neodvolateľné platobné záväzky, ktoré si zmluvne dohodla táto inštitúcia, „sa zrušia“, pričom toto zrušenie nie je viazané na žiadnu podmienku. V tomto ustanovení sa okrem toho uvádzajú dôsledky vyplývajúce z tohto zrušenia, a to že kolaterál použitý na zabezpečenie týchto záväzkov „sa vráti“, pričom ani toto vrátenie nie je viazané na žiadnu podmienku. Vzhľadom na to, že Všeobecný súd uprednostnil kontextuálny a teleologický výklad článku 7 ods. 3 vykonávacieho nariadenia 2015/81, rozsudok obsahuje nesprávne právne posúdenie.
35
Podľa druhej časti prvého odvolacieho dôvodu odvolateľka tvrdí, že Všeobecný súd porušil článok 70 ods. 1 nariadenia č. 806/2014 a článok 7 ods. 2 a 3 vykonávacieho nariadenia 2015/81, ako aj zásadu rovnosti zaobchádzania.
36
Po prvé odvolateľka tvrdí, že článok 70 ods. 1 nariadenia č. 806/2014 nezakladá povinnosť „zaplatenia“ príspevkov ex ante, ale povinnosť „získania“ týchto príspevkov, pričom tento výber sa môže uskutočniť buď vo forme platby v hotovosti, alebo – za podmienok stanovených v článku 70 ods. 3 tohto nariadenia – vo forme zmluvného dohodnutia neodvolateľného platobného záväzku. Keď Všeobecný súd v bodoch 31 a 39 napadnutého rozsudku vychádzal z bodu 85 rozsudku z 20. januára 2021, ABLV Bank/SRB (T‑758/18, EU:T:2021:28), v ktorom sa uvádza „povinnosť zaplatiť v plnej výške príspevok ex ante“, dopustil sa nesprávneho posúdenia pri výklade tohto rozsudku, ktorý sa týka výlučne hotovostných príspevkov, a nie neodvolateľných platobných záväzkov.
37
Po druhé je podľa odvolateľky znenie článku 7 ods. 2 vykonávacieho nariadenia 2015/81 jednoznačné v tom zmysle, že k výzve na splatenie neodvolateľných platobných záväzkov môže dôjsť len v prípade vykonania opatrenia na riešenie krízovej situácie, pri ktorom dochádza k aktivácii SRF. Odôvodnenie 16 tohto vykonávacieho nariadenia potvrdzuje tento výklad. Podmienená povaha takejto povinnosti uskutočniť platbu nijako nespochybňuje jej neodvolateľnú povahu. Keďže SRB v prejednávanej veci nevyužila SRF v rámci opatrenia na riešenie krízovej situácie, Všeobecný súd porušil článok 7 ods. 2 tohto vykonávacieho nariadenia a doložku 2.1 zmlúv EPI 2016 – 2021. Okrem toho Všeobecný súd uviedol, že rozdiel medzi hotovostným príspevkom ex ante a neodvolateľným platobným záväzkom spočíva v skutočnosti, že peňažný príspevok sa platí „okamžite“, zatiaľ čo hotovostná platba v rámci neodvolateľného platobného záväzku – ktorá je pritom rovnako záväzná – je len „odlož[ená na neskôr]“. Všeobecný súd tým nezohľadnil podmienenú povahu neodvolateľných platobných záväzkov. Okrem toho odôvodnenie Všeobecného súdu týkajúce sa toho, že povinnosť uskutočniť platbu, vyplývajúca z neodvolateľného platobného záväzku, je údajne „odlož[ená na neskôr], nemá žiadny právny alebo zmluvný základ. Napokon, ak by každá úverová inštitúcia, ktorá si zmluvne dohodla neodvolateľné platobné záväzky, mala povinnosť uskutočniť platbu, ktorá je „odlož[ená na neskôr]“, v prípade neexistencie opatrenia na riešenie krízovej situácie, pri ktorom by došlo k využitiu SRF, by sa úverové inštitúcie, na ktoré sa prestane vzťahovať pôsobnosť nariadenia č. 806/2014, nachádzali v nepriaznivejšej situácii ako tie isté inštitúcie, na ktoré sa táto pôsobnosť stále vzťahuje, čo by porušovalo rovnosť zaobchádzania medzi inštitúciami, ktoré si zmluvne dohodli neodvolateľné platobné záväzky.
38
Po tretie odvolateľka tvrdí, že znenie článku 7 ods. 3 vykonávacieho nariadenia 2015/81 je jasné a že výklad tohto ustanovenia, ktorý podal Všeobecný súd, je contra legem, čím tak porušil doložku 12.5 zmlúv EPI 2016 – 2021.
39
V tretej časti prvého odvolacieho dôvodu odvolateľka tvrdí, že odôvodnenie Všeobecného súdu v rozsahu, v akom je založené na článku 69 ods. 1 a článku 70 ods. 4 nariadenia č. 806/2014 s cieľom odôvodniť jeho stanovisko, podľa ktorého má úverová inštitúcia bezpodmienečnú povinnosť „zaplatiť“ sumu neodvolateľného platobného záväzku – keď sa na ňu prestane vzťahovať pôsobnosť tohto nariadenia – pred vrátením kolaterálu, nemá právny základ. Všeobecný súd odôvodnil svoje úvahy tým, že poukázal na cieľ dosiahnuť cieľovú úroveň stanovenú v článku 69 ods. 1 uvedeného nariadenia. Podľa článku 3 ods. 1 bodu 34 nariadenia č. 806/2014 však „dostupné finančné prostriedky“ zahŕňajú „hotovosť, vklady, aktíva a neodvolateľné platobné záväzky, ktoré má [SRF] k dispozícii“. Z toho vyplýva, že „dostupné finančné prostriedky“ podľa článku 69 ods. 1 tohto nariadenia zahŕňajú – čo je zrejmé už zo samotného tohto pojmu – samotné neodvolateľné platobné záväzky, bez ohľadu na akúkoľvek platbu hotovostných súm. Tento článok 69 ods. 1 tak nemôže slúžiť ako právny základ akejkoľvek bezpodmienečnej povinnosti zaplatiť hotovostné sumy zodpovedajúce týmto záväzkom. Okrem toho vzhľadom na to, že neodvolateľné platobné záväzky sú len jedným z mnohých finančných zdrojov, ktoré má SRB k dispozícii, nič jej nezakazuje upraviť budúce individuálne príspevky ostatných inštitúcií, aby zabezpečila dosiahnutie cieľovej úrovne v súlade s článkom 69 ods. 2 a 4 nariadenia č. 806/2014. Keď Všeobecný súd uviedol, že článok 70 ods. 4 tohto nariadenia, ktorý stanovuje zákaz refundácie „riadne získaných“ príspevkov, sa uplatňuje na všetky príspevky ex ante bez výnimky, konštatoval tak, že neodvolateľné platobné záväzky sú „riadne získanými príspevkami“. Takýto výklad je pritom podľa názoru odvolateľky nezlučiteľný s pojmami použitými normotvorcom Únie. V každom prípade zákaz „refundácie“ takýchto záväzkov, aj keby tento pojem mal zmysel, nemôže predstavovať dostatočný právny základ na to, aby sa úverovej inštitúcii uložila pozitívna povinnosť zaplatiť sumy zodpovedajúce týmto záväzkom, ak by podmienka na zaplatenie týchto súm nebola splnená.
40
Štvrtou časťou prvého odvolacieho dôvodu odvolateľka tvrdí, že Všeobecný súd vyložil článok 7 ods. 1 vykonávacieho nariadenia 2015/81 spôsobom, ktorý skresľuje článok 7 ods. 2 a článok 7 ods. 3 tohto vykonávacieho nariadenia, pričom toto druhé uvedené ustanovenie zbavil potrebného účinku. Podľa Všeobecného súdu článok 7 ods. 1 uvedeného vykonávacieho nariadenia znamená, že zrušenie neodvolateľného platobného záväzku a vrátenie zodpovedajúceho kolaterálu, ktoré sú upravené v tomto článku 7 ods. 3, „sa teda nemôže uskutočniť na úkor SRF“. Podľa návrhu odvolateľky po prvé tento výklad vedie k záveru, že zrušenie takéhoto záväzku a vrátenie kolaterálu zodpovedajúce tomuto záväzku, ako sú upravené v uvedenom článku 7 ods. 3, sú nevyhnutne samy osebe takej povahy, že by mohli ohroziť finančnú kapacitu alebo likviditu SRF, a že tento článok 7 ods. 3 tak nemožno nikdy uplatniť. Po druhé výklad Všeobecného súdu skresľuje znenie článku 7 ods. 3 vykonávacieho nariadenia 2015/81, čo potvrdzuje bod 44 napadnutého rozsudku, v ktorom Všeobecný súd v skutočnosti odkazuje na opatrenia stanovené v článku 7 ods. 2 a článku 7 ods. 1 tohto vykonávacieho nariadenia, a nie na tento článok 7 ods. 3. Po tretie výklad Všeobecného súdu nie je vierohodný. Existuje výslovné ustanovenie upravujúce výzvu na splatenie neodvolateľného platobného záväzku a zaplatenie hotovostnej sumy ako podmienku vrátenia kolaterálu, a to článok 7 ods. 2 uvedeného vykonávacieho nariadenia. Ak by bolo zámerom uplatniť rovnaký mechanizmus v prípade, že sa na úverovú inštitúciu prestane vzťahovať pôsobnosť nariadenia č. 806/2014, t. j. v prípade podľa článku 7 ods. 3 tohto vykonávacieho nariadenia, do tohto nariadenia by bolo výslovne vložené ustanovenie v tomto zmysle.
41
Piatou časťou prvého odvolacieho dôvodu odvolateľka subsidiárne tvrdí, že Všeobecný súd porušil zásadu lex specialis generalibus derogat, a to tým, že uplatnil všeobecné ustanovenia uvedené v článku 70 ods. 4 nariadenia č. 806/2014 a v článku 7 ods. 1 a 4 vykonávacieho nariadenia 2015/81, a nie osobitné ustanovenia uvedené v článku 7 ods. 2 a 3 tohto vykonávacieho nariadenia. Keď Všeobecný súd uviedol, že „normotvorca Únie [v uvedenom článku 70 ods. 4] spresnil, že ‚riadne získané‘ príspevky ex ante sa nerefundujú [a že] normotvorca Únie touto formuláciou zaviedol pravidlo, ktoré nie je spojené s výnimkou“, nesprávne uprednostnil uplatnenie normy, ktorú prezentuje ako všeobecnú, pred špeciálnymi normami – osobitne sa vzťahujúcimi na neodvolateľné platobné záväzky – stanovenými v článku 7 ods. 2 a 3 vykonávacieho nariadenia 2015/81. Rovnako Všeobecný súd uprednostnil uplatnenie článku 7 ods. 1 tohto vykonávacieho nariadenia pred jeho článkom 7 ods. 3, keď uviedol, že toto druhé uvedené ustanovenie sa má vykladať „s ohľadom“ na prvé uvedené ustanovenie. Článok 7 ods. 1 však stanovuje všeobecnú zásadu, podľa ktorej nesmie byť ohrozená finančná kapacita SRF, zatiaľ čo článok 7 ods. 3 podrobne a operatívne spresňuje osud neodvolateľných platobných záväzkov vo veľmi špeciálnom prípade, keď sa na úverovú inštitúciu prestane vzťahovať pôsobnosť nariadenia č. 806/2014.
42
SRB s týmito tvrdeniami nesúhlasí.
Posúdenie Súdnym dvorom
43
Pokiaľ ide o prvú časť prvého odvolacieho dôvodu založenú na tom, že nebolo zohľadnené znenie článku 7 ods. 3 vykonávacieho nariadenia 2015/81, treba poukázať na to, že Všeobecný súd po tom, čo citoval znenie článku 7 tohto nariadenia, v bode 36 napadnutého rozsudku konštatoval, že podľa všeobecného zmyslu pojem „neodvolateľný“, ktorý je uvedený v tomto článku, označuje niečo, čo nemožno spochybniť, a že neodvolateľný platobný záväzok teda znamená nespochybniteľnú povinnosť zaplatiť sumu, pre ktorú bol tento záväzok zmluvne dohodnutý. Všeobecný súd okrem toho v bode 37 napadnutého rozsudku uviedol, že je síce pravda, že znenie článku 7 ods. 3 vykonávacieho nariadenia 2015/81 výslovne nespresňuje, že úverové inštitúcie, ktoré sa rozhodnú vystúpiť z pôsobnosti nariadenia č. 806/2014, musia najprv zaplatiť svoj príspevok na to, aby im bol kolaterál následne vrátený, no tieto inštitúcie sú v súlade s článkami 69 a 70 nariadenia č. 806/2014 povinné počas úvodného obdobia platiť ročný príspevok do SRF na účely toho, aby SRF dosiahol do skončenia tohto obdobia cieľovú úroveň. Všeobecný súd z toho vyvodil záver, že ak by kolaterál použitý na zabezpečenie neodvolateľného platobného záväzku bol vrátený bez predchádzajúceho získania príspevku, pre ktorý bol tento záväzok zmluvne dohodnutý, nielenže by inštitúcia nesplnila svoju povinnosť zaplatiť celý príspevok dlžný za dané obdobie, kedy spadala do pôsobnosti nariadenia č. 806/2014, ale príspevok ex ante vo forme neodvolateľného platobného záväzku by neumožnil dosiahnutie cieľa, ktorým je zabezpečiť pre SRF finančné prostriedky zodpovedajúce úrovni stanovenej normotvorcom Únie.
44
Z uvedeného vyplýva, že v rozpore s tým, čo tvrdí odvolateľka, Všeobecný súd vykonal doslovný výklad článku 7 ods. 3 vykonávacieho nariadenia 2015/81.
45
Pokiaľ ide okrem toho o výhradu, podľa ktorej Všeobecný súd porušil zásady výkladu práva Únie, keď uprednostnil kontextuálnu a teleologickú analýzu napriek tomu, že znenie článku 7 ods. 3 vykonávacieho nariadenia 2015/81 je úplne jasné a presné, treba pripomenúť, že hoci je pravda, že z ustálenej judikatúry vyplýva, že výklad ustanovenia práva Únie nemôže mať za následok odstránenie akéhokoľvek potrebného účinku jasného a presného znenia tohto ustanovenia, platí, že súd Únie nie je zbavený možnosti použiť v určitých situáciách metódy výkladu, ktoré považuje za vhodné, na objasnenie presného rozsahu zdanlivo jasného ustanovenia práva Únie, pričom treba spresniť, že každé ustanovenie práva Únie treba zasadiť do svojho kontextu a vykladať vo svetle ustanovení tohto práva ako celku, jeho cieľov a jeho vývoja ku dňu, keď sa má predmetné ustanovenie uplatniť (rozsudok z 3. septembra 2024, Illumina a Grail/Komisia, C‑611/22 P a C‑625/22 P, EU:C:2024:677, body 126 a 127, ako aj citovaná judikatúra). Z judikatúry Súdneho dvora vyplýva aj to, že vykonávacie nariadenie sa má, pokiaľ je to možné, vykladať v súlade s ustanoveniami základného nariadenia (rozsudok z 29. februára 2024, cdVet Naturprodukte, C‑13/23, EU:C:2024:175, bod 60 a citovaná judikatúra).
46
V prejednávanej veci je síce znenie článku 7 ods. 3 vykonávacieho nariadenia 2015/81 jasné, pokiaľ ide o dôsledky toho, že sa na úverovú inštitúciu prestane vzťahovať pôsobnosť nariadenia č. 806/2014, na zachovanie jej neodvolateľných platobných záväzkov, no znenie uvedeného ustanovenia nie je jasné, pokiaľ ide o dôsledky tejto skutočnosti – t. j. toho, že už úverová inštitúcia nepatrí do pôsobnosti daného nariadenia – na príspevky do SRF, ktoré predstavujú tieto záväzky za obdobie, počas ktorého táto úverová inštitúcia patrila do tejto pôsobnosti.
47
Preto, ako uviedla generálna advokátka v bode 40 svojich návrhov, vzhľadom na to, že Všeobecný súd preskúmal znenie článku 7 ods. 3 vykonávacieho nariadenia 2015/81 a svoje zistenia zasadil do súvislosti s relevantnými ustanoveniami nariadenia č. 806/2014, konkrétne s jeho článkami 69 a 70, aby posúdil, či to, čo vyplýva z údajne jasnej a presnej formulácie tohto článku 7 ods. 3, na ktorú poukazuje odvolateľka, možno potvrdiť, Všeobecnému súdu nemožno vytýkať, že porušil zásady výkladu práva Únie. Túto prvú časť prvého odvolacieho dôvodu preto treba zamietnuť ako nedôvodnú.
48
Pokiaľ ide o druhú časť prvého odvolacieho dôvodu založenú na porušení článku 70 ods. 1 nariadenia č. 806/2014, článku 7 ods. 2 a 3 vykonávacieho nariadenia 2015/81, ako aj zásady rovnosti zaobchádzania, je pravda, ako poznamenáva odvolateľka, že v článku 70 ods. 1 nariadenia č. 806/2014 je použitý pojem „sa získava“, a nie pojem „sa platí“, vo vzťahu k príspevkom ex ante, ktorým podliehajú úverové inštitúcie patriace do pôsobnosti nariadenia č. 806/2014.
49
Všeobecný súd pritom v bode 28 napadnutého rozsudku konštatoval, že z článku 70 ods. 1 nariadenia č. 806/2014 vyplýva, že úverové inštitúcie so sídlom v niektorom zúčastnenom členskom štáte, čo bol prípad odvolateľky, sú za každý príspevkový rok povinné „zaplatiť“ do SRF príspevok. Na tomto základe Všeobecný súd uviedol, že úverové inštitúcie, ktoré využili neodvolateľný platobný záväzok za určitý príspevkový rok, sú vždy povinné zaplatiť svoj hotovostný príspevok ex ante za tento rok v prípade, že sa rozhodnú spraviť úkon, v dôsledku ktorého sa na nich prestane vzťahovať pôsobnosť nariadenia č. 806/2014. Podľa Všeobecného súdu bol takýto výklad okrem toho v súlade s cieľom sledovaným článkom 7 ods. 3 vykonávacieho nariadenia 2015/81, ktorý spočíva, ako vyplýva z bodu 44 napadnutého rozsudku, v tom, aby sa zabezpečilo, že finančné prostriedky SRF budú čo najrýchlejšie k dispozícii SRB v prípade riešenia krízovej situácie, to znamená v zachovaní finančnej kapacity a likvidity SRF.
50
Ako však uviedla generálna advokátka v bodoch 49 až 52 svojich návrhov, terminologické rozlišovanie zo strany odvolateľky, v zmysle ktorého sa pod pojmom „sa platí“ myslí príspevok v hotovosti, zatiaľ čo pod pojmom „sa získava“ sa myslí buď hotovostná platba, alebo prijatie neodvolateľného platobného záväzku, nemá nijaký vplyv na výklad článku 70 ods. 1 nariadenia č. 806/2014 v spojení s článkom 7 ods. 3 vykonávacieho nariadenia 2015/81.
51
Použitie pojmu „získa[ť]“ v znení článku 70 ods. 1 nariadenia č. 806/2014 a použitie pojmu „zaplatiť“ v napadnutom rozsudku predstavuje dve strany jednej a tej istej povinnosti. Terminologické rozlišovanie zo strany odvolateľky medzi týmito dvomi pojmami okrem toho nemá žiadnu oporu v znení nariadenia č. 806/2014 a vykonávacieho nariadenia 2015/81.
52
Konkrétne v rozpore s tým, čo uvádza odvolateľka, z bodu 28 napadnutého rozsudku nijako nevyplýva, že by Všeobecný súd konštatoval, že existuje „takzvaná povinnosť dotknutej inštitúcie ‚zaplatiť‘, t. j. uhrádzať ročný príspevok do SRF počas úvodného obdobia v hotovosti“. Ako totiž vyplýva z bodov 39, 40, 50 a 55 napadnutého rozsudku, ktoré pritom odvolateľka cituje, Všeobecný súd zakaždým zmienil ročný príspevok dlhovaný dotknutými inštitúciami ako celok, pričom nerozlišoval medzi tou časťou tohto príspevku, ktorá sa má zaplatiť v hotovosti, a časťou, ktorá je prípadne krytá neodvolateľnými platobnými záväzkami.
53
Z uvedeného vyplýva, že použitie pojmu „sa získava“ v znení článku 70 ods. 1 nariadenia č. 806/2014 nemôže samo osebe brániť výkladu poskytnutému Všeobecným súdom, podľa ktorého úverové inštitúcie, ktoré si zmluvne dohodnú neodvolateľné platobné záväzky, sú povinné zaplatiť sumu svojich príspevkov v hotovosti, ak uskutočnia úkon, v dôsledku ktorého sa na ne prestáva vzťahovať pôsobnosť tohto nariadenia.
54
V tejto súvislosti treba poukázať na to, že keďže sa v tomto ustanovení spomína individuálny ročný príspevok každej dotknutej inštitúcie ako „získa[ný]“ bez akéhokoľvek rozlišovania v tejto súvislosti, také rozlišovanie, aké sa snaží presadiť odvolateľka, by v skutočnosti znamenalo spochybnenie samotného znenia uvedeného ustanovenia.
55
Pokiaľ ide o tvrdenie odvolateľky založené na článku 7 ods. 2 vykonávacieho nariadenia 2015/81, podľa ktorého sa výzva na splatenie neodvolateľných platobných záväzkov môže uskutočniť len v prípade opatrenia na riešenie krízovej situácie, treba uviesť, že ako konštatoval Všeobecný súd v bode 54 napadnutého rozsudku, SRB neuplatnila toto ustanovenie. Prejednávaná vec sa totiž netýka dôsledkov výzvy na zaplatenie v rámci riešenia krízovej situácie úverovej inštitúcie, ale dôsledkov, ktoré treba vyvodiť zo zrušenia neodvolateľného platobného záväzku, ktorý si zmluvne dohodla takáto inštitúcia, na ktorú sa prestáva vzťahovať pôsobnosť nariadenia č. 806/2014.
56
Okolnosť, že článok 7 ods. 2 vykonávacieho nariadenia 2015/81 stanovuje povinnosť platby v prípade, že pri opatrení na riešenie krízovej situácie dochádza k aktivácii SRF, však nijako nevylučuje, aby existovala podobná povinnosť so zreteľom na povinnosť úverových inštitúcií platiť príspevky, upravenú v článku 70 ods. 1 nariadenia č. 806/2014, a na zásadu rovnosti zaobchádzania.
57
Konkrétnejšie, pri zrušení neodvolateľných platobných záväzkov po tom, čo sa na úverovú inštitúciu prestala vzťahovať pôsobnosť tohto nariadenia, sa takáto povinnosť uskutočniť platbu musí uplatniť, keďže toto zrušenie nemôže mať za dôsledok zníženie dostupných finančných prostriedkov SRF zodpovedajúcich výške ročných príspevkov tejto inštitúcie na obdobie, počas ktorého daná inštitúcia patrila do pôsobnosti nariadenia č. 806/2014. Ako totiž vyplýva z článkov 69 a 70 tohto nariadenia, ročné príspevky úverových inštitúcií musia umožniť, aby SRF na konci úvodného obdobia dosiahol výšku rovnajúcu sa cieľovej úrovni. Na tento účel sa v článku 70 ods. 4 uvedeného nariadenia uvádza, že tieto príspevky, keď sú riadne získané, sa nerefundujú, a teda sú nadobudnuté v SRF. Keďže pritom uvedené príspevky možno poskytnúť vo forme neodvolateľných platobných záväzkov na základe článku 70 ods. 3 nariadenia č. 806/2014, skutočnosť, že dochádza k zrušeniu týchto záväzkov v prípade, že sa na inštitúciu prestane vzťahovať pôsobnosť tohto nariadenia, v zmysle článku 7 ods. 3 vykonávacieho nariadenia 2015/81, nemôže spochybniť tú skutočnosť, že sumy zodpovedajúce týmto príspevkom sú nadobudnuté v SRF.
58
Ďalej treba pripomenúť, že všeobecná zásada rovnosti zaobchádzania vyžaduje, aby sa s porovnateľnými situáciami nezaobchádzalo rozdielne a aby sa s rozdielnymi situáciami nezaobchádzalo rovnako, pokiaľ takéto zaobchádzanie nie je objektívne odôvodnené. Porovnateľnosť situácií treba určiť a posúdiť najmä s ohľadom na predmet a cieľ aktu, ktorý vytvára predmetný rozdiel Okrem toho treba zohľadniť zásady a ciele oblasti, do ktorej tento akt patrí (rozsudok z 11. septembra 2025, Cairo Network a i., C‑764/23 až C‑766/23, EU:C:2025:691, bod 124, ako aj citovaná judikatúra).
59
Vzhľadom na cieľ nariadenia č. 806/2014, ktorým je stanoviť jednotné pravidlá riešenia krízových situácií úverových inštitúcií v rámci SRM opierajúceho sa predovšetkým o SRF, ktorý je financovaný príspevkami získavanými od úverových inštitúcií patriacich do pôsobnosti tohto nariadenia, treba konštatovať, že pokiaľ ide o obdobie, počas ktorého tieto úverové inštitúcie patria do pôsobnosti uvedeného nariadenia, zásada rovnosti zaobchádzania vyžaduje, aby tieto inštitúcie, pokiaľ sa nachádzajú v porovnateľnej situácii, prispievali do SRF rovnakým spôsobom.
60
Skutočnosť, že sa na jednu z uvedených inštitúcií prestáva vzťahovať pôsobnosť uvedeného nariadenia, nemôže mať za dôsledok to, že by bola oslobodená od platenia príspevkov za obdobie, počas ktorého patrila do pôsobnosti uvedeného nariadenia. Ak by sa teda od úverovej inštitúcie nevyžadovalo zaplatenie súm zodpovedajúcich jej neodvolateľným platobným záväzkom vtedy, keď na základe článku 7 ods. 3 vykonávacieho nariadenia 2015/81 dôjde k zrušeniu týchto záväzkov z dôvodu, že sa na túto inštitúciu prestáva vzťahovať pôsobnosť nariadenia č. 806/2014, znamenalo by to, že by táto inštitúcia bola – bez objektívneho odôvodnenia a v rozpore so zásadou rovnosti zaobchádzania – oslobodená od jej príspevkov do SRF za obdobie, počas ktorého do tejto pôsobnosti patrila.
61
Preto vzhľadom na povahu ročných príspevkov do SRF a zásadu rovnosti zaobchádzania platí, že zrušenie neodvolateľných platobných záväzkov na základe článku 7 ods. 3 vykonávacieho nariadenia 2015/81 zaväzuje úverovú inštitúciu, na ktorú sa prestáva vzťahovať pôsobnosť nariadenia č. 806/2014, k tomu, aby pred týmto zrušením zaplatila do SRF sumu zodpovedajúcu týmto záväzkom.
62
Z vyššie uvedených dôvodov nemožno Všeobecnému súdu vytýkať, že „nezohľadnil podmienečnú povahu“ neodvolateľných platobných záväzkov, ani to, že v bodoch 33 a 55 napadnutého rozsudku v podstate konštatoval, že hotovostná platba v rámci neodvolateľného platobného záväzku bola len odložená na neskôr.
63
Odvolateľka taktiež nesprávne tvrdí, že Všeobecný súd svojím výkladom vytvoril „nepriaznivejšiu situáciu“ pre úverové inštitúcie, na ktoré sa prestáva vzťahovať pôsobnosť nariadenia č. 806/2014, v porovnaní s tými istými inštitúciami, ktoré v tejto pôsobnosti zostávajú, keďže prvé uvedené inštitúcie majú povinnosť zaplatiť hotovostné sumy zodpovedajúce neodvolateľným platobným záväzkom, zatiaľ čo druhé uvedené inštitúcie takúto povinnosť nemajú, pokiaľ pri opatrení na riešenie krízovej situácie nedôjde k aktivácii SRF, ako to vyplýva z článku 7 ods. 2 vykonávacieho nariadenia 2015/81.
64
Vzhľadom na cieľ nariadenia č. 806/2014 treba totiž konštatovať, že od okamihu, keď úverové inštitúcie prestanú patriť do pôsobnosti nariadenia č. 806/2014, sa tieto inštitúcie a úverové inštitúcie, ktoré v tejto pôsobnosti zostávajú, už viac nenachádzajú v porovnateľnej situácii, pokiaľ ide o povinnosti, ktoré im vyplývajú z nariadenia č. 806/2014. Z toho vyplýva, že aj keby sa preukázalo, že prvé uvedené inštitúcie sa nachádzajú v „nepriaznivejšej situácii“ v porovnaní s druhými uvedenými inštitúciami, táto situácia by neznamenala porušenie zásady rovnosti zaobchádzania.
65
Pokiaľ ide napokon o to, že sa odvolateľka opätovne odvoláva na zjavnú jasnosť a presnosť znenia článku 7 ods. 3 vykonávacieho nariadenia 2015/81, stačí odkázať na body 43 až 47 tohto rozsudku.
66
Vzhľadom na vyššie uvedené treba zamietnuť aj druhú časť prvého odvolacieho dôvodu.
67
Pokiaľ ide o tretiu časť prvého odvolacieho dôvodu založenú na neexistencii právneho základu povinnosti zaplatiť sumu neodvolateľného platobného záväzku v prípade, že sa na inštitúciu prestáva vzťahovať pôsobnosť nariadenia č. 806/2014, treba v prvom rade uviesť, že Všeobecný súd vychádzal z článku 69 ods. 1 tohto nariadenia s cieľom vysvetliť hlavný cieľ sledovaný každoročným výberom príspevkov ex ante, ktorý spočíva v tom, aby sa zabezpečilo, že na konci úvodného obdobia stanoveného v tomto ustanovení dosiahnu dostupné finančné prostriedky SRF cieľovú úroveň stanovenú v tomto ustanovení. Na základe toho Všeobecný súd v bode 41 napadnutého rozsudku správne uviedol, že ak by sa článok 7 ods. 3 vykonávacieho nariadenia 2015/81 vykladal v tom zmysle, že by úverovej inštitúcii, na ktorú sa prestáva vzťahovať pôsobnosť nariadenia č. 806/2014, akou je aj odvolateľka, umožňoval nezaplatiť v hotovosti sumu rovnajúcu sa jej neodvolateľnému platobnému záväzku, ktorý si zmluvne dohodla, toto ustanovenie by porušovalo cieľ dosiahnutia cieľovej úrovne, sledovaný konkrétne článkom 69 nariadenia č. 806/2014.
68
Okrem toho vzhľadom na tvrdenie žalobkyne založené na definícii pojmu „dostupné finančné prostriedky“, tak ako táto vyplýva zo znenia článku 3 ods. 1 bodu 34 nariadenia č. 806/2014 v spojení s článkom 69 ods. 1 tohto nariadenia, treba konštatovať, že táto definícia skôr podporuje odôvodnenie Všeobecného súdu, než mu protirečí. Keďže totiž neodvolateľné platobné záväzky spadajú pod pojem „dostupné finančné prostriedky“ v zmysle nariadenia č. 806/2014, a preto sa zohľadňujú na účely dosiahnutia cieľovej úrovne SRF, pri ich zrušení musí nevyhnutne dôjsť ku kompenzácii v hotovostnej sume zodpovedajúcej týmto záväzkom.
69
Pokiaľ ide napokon o tvrdenie odvolateľky, že to, že sa na úverovú inštitúciu prestáva vzťahovať pôsobnosť nariadenia č. 806/2014, by malo byť kompenzované skôr úpravami príspevkov ex ante tých úverových inštitúcií, ktoré v tejto pôsobnosti naďalej zostávajú, treba uviesť, že na základe článku 70 tohto nariadenia sa individuálne príspevky úverových inštitúcií vyberajú každoročne s prihliadnutím na výšku pasív týchto inštitúcií mimo vlastných zdrojov a na rizikový profil uvedených inštitúcií, pričom nie je možné zohľadniť zníženie príspevkov určitých úverových inštitúcií, ktoré by vyplývalo zo skutočnosti, že sa na tieto inštitúcie prestala vzťahovať pôsobnosť uvedeného nariadenia.
70
Z uvedeného vyplýva, že Všeobecný súd správne zohľadnil článok 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014, ako aj cieľ sledovaný týmto ustanovením na účely vymedzenia rozsahu platobnej povinnosti, ktorú majú úverové inštitúcie, na ktoré sa prestáva vzťahovať pôsobnosť tohto nariadenia.
71
V druhom rade z dôvodov uvedených v bodoch 56 až 61 tohto rozsudku platí, že posúdenie Všeobecného súdu, pokiaľ ide o článok 70 ods. 4 nariadenia č. 806/2014, ktorý stanovuje, že príspevky riadne získané od každej z úverových inštitúcií sa im nerefundujú, opodstatnene mohlo podložiť jeho výklad, podľa ktorého môže k vráteniu kolaterálu spojeného s neodvolateľnými platobnými záväzkami dôjsť až po zaplatení sumy zodpovedajúcej sume príspevku, ktorý bol týmito záväzkami nahradený.
72
V tejto súvislosti argumentácia odvolateľky, podľa ktorej zmluvy uzavreté medzi úverovými inštitúciami a SRB na účely dohodnutia neodvolateľných platobných záväzkov nemôžu byť vzhľadom na svoju povahu „získané“, nemôže uspieť.
73
V tejto súvislosti totiž treba pripomenúť, že prostredníctvom jasného znenia článku 70 ods. 4 nariadenia č. 806/2014 mal normotvorca Únie v úmysle vo všeobecnosti vylúčiť vracanie príspevkov ex ante, ktoré boli riadne získané (rozsudok z 29. septembra 2022, ABLV Bank/SRB, C‑202/21 P, EU:C:2022:734, bod 54). Preto ako tvrdí SRB, ak sa pod pojmom „riadne získané“ myslia príspevky ex ante bez rozdielu, tento pojem sa musí uplatňovať bez ohľadu na druh príspevku, t. j. aj na neodvolateľné platobné záväzky.
74
Vzhľadom na vyššie uvedené Všeobecný súd v rozpore s tým, čo tvrdí odvolateľka, neporušil ani článok 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014, ani článok 70 ods. 4 tohto nariadenia.
75
Tretiu časť prvého odvolacieho dôvodu preto treba zamietnuť.
76
Pokiaľ ide o štvrtú časť prvého odvolacieho dôvodu týkajúcu sa nesprávneho výkladu článku 7 ods. 1 vykonávacieho nariadenia 2015/81, treba uviesť, že v bode 41 napadnutého rozsudku Všeobecný súd konštatoval, že toto ustanovenie výslovne stanovuje, že použitie neodvolateľných platobných záväzkov nesmie žiadnym spôsobom ovplyvniť finančnú kapacitu a likviditu SRF. Takáto požiadavka je tiež spomenutá v odôvodnení 16 tohto vykonávacieho nariadenia. Na tomto základe Všeobecný súd rozhodol, že zrušenie neodvolateľného platobného záväzku a vrátenie príslušného kolaterálu sa v nijakom prípade nemôže uskutočniť na úkor SRF.
77
V rozpore s tým, čo tvrdí odvolateľka, pritom tento výklad nezbavuje článok 7 ods. 3 vykonávacieho nariadenia 2015/81 jeho potrebného účinku. Ak by sa článok 7 ods. 3 vykladal v tom zmysle, že umožňuje úverovým inštitúciám nezaplatiť ich príspevok ex ante predtým, ako im bude vrátený kolaterál, zásada stanovená normotvorcom Únie v článku 7 ods. 1 tohto vykonávacieho nariadenia, ktorá je naviazaná na požiadavku stanovenú v článku 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014, by nebola rešpektovaná.
78
Všeobecný súd sa teda nedopustil nesprávneho posúdenia, keď v bode 42 napadnutého rozsudku konštatoval, že článok 7 ods. 1 vykonávacieho nariadenia 2015/81 sa uplatňuje na zaobchádzanie s neodvolateľnými platobnými záväzkami úverovej inštitúcie, na ktorú sa prestáva vzťahovať pôsobnosť nariadenia č. 806/2014, a že preto sa článok 7 ods. 3 tohto vykonávacieho nariadenia má vykladať s ohľadom na toto ustanovenie.
79
Pokiaľ ide o dodatočné tvrdenia odvolateľky týkajúce sa článku 7 ods. 2 a 3 vykonávacieho nariadenia 2015/81, podľa ktorých tieto ustanovenia v podstate stanovujú povinnosť platby len v prípade rozhodnutia o riešení krízovej situácie, stačí odkázať na body 56 až 61 tohto rozsudku.
80
Vzhľadom na vyššie uvedené a v rozpore s tým, čo tvrdí odvolateľka, výklad článku 7 ods. 1 vykonávacieho nariadenia 2015/81, ktorý podal Všeobecný súd, neskresľuje ani nezbavuje potrebného účinku odseky 2 a 3 článku 7 tohto vykonávacieho nariadenia.
81
Štvrtú časť daného odvolacieho dôvodu preto treba zamietnuť ako nedôvodnú.
82
Pokiaľ ide o piatu časť prvého odvolacieho dôvodu založenú na porušení zásady lex specialis generalibus derogat, ktorá je uplatnená subsidiárne, treba konštatovať, že v rozpore s tým, čo tvrdí odvolateľka, článok 7 ods. 3 vykonávacieho nariadenia 2015/81 nemožno považovať za lex specialis, ktorý by stanovoval výnimku konkrétne z článku 70 ods. 4 nariadenia č. 806/2014.
83
Ako totiž uviedla generálna advokátka v bode 87 svojich návrhov, nariadenie č. 806/2014 ako základné nariadenie má vyššiu právnu silu ako vykonávacie nariadenie 2015/81, a teda platí, že keďže neexistuje výnimka alebo výslovné ustanovenie v tomto zmysle, ustanovenia obsiahnuté vo vykonávacom nariadení 2015/81 nemôžu mať prednosť pred ustanoveniami nariadenia č. 806/2014.
84
Okrem toho treba poukázať na to, že článok 70 ods. 7 nariadenia č. 806/2014 splnomocňuje Radu na prijatie vykonávacích aktov, akým je aj vykonávacie nariadenie 2015/81, s cieľom určiť podmienky vykonávania odsekov 1 až 3 tohto článku 70. Ako pritom vyplýva z judikatúry Súdneho dvora, Rada nemôže prostredníctvom vykonávacích aktov doplniť alebo zmeniť legislatívny akt, a to ani v jeho nepodstatných prvkoch (rozsudok z 28. februára 2023, Fenix International, C‑695/20, EU:C:2023:127, body 48 a 49). Rada preto prostredníctvom vykonávacieho nariadenia 2015/81 nemôže zmeniť článok 70 ods. 4 nariadenia č. 806/2014.
85
V každom prípade, ako tvrdí SRB, treba vzhľadom na analýzu vykonanú v rámci tretej časti tohto odvolacieho dôvodu konštatovať, že článok 70 ods. 4 nariadenia č. 806/2014 a článok 7 ods. 3 vykonávacieho nariadenia 2015/81 si vôbec neprotirečia.
86
Okrem toho z bodov 76 až 80 tohto rozsudku vyplýva, že článok 7 ods. 3 vykonávacieho nariadenia 2015/81 sa má vykladať s prihliadnutím na článok 7 ods. 1 tohto vykonávacieho nariadenia a že výklad tohto článku 7 ods. 1, ktorý poskytol Všeobecný súd, neskresľuje odseky 2 a 3 uvedeného článku 7 ani ich nezbavuje potrebného účinku.
87
Z týchto skutočností vyplýva, že piatu časť prvého odvolacieho dôvodu treba zamietnuť.
88
Vzhľadom na to, že žiadnej z častí prvého odvolacieho dôvodu predloženého odvolateľkou sa nevyhovelo, je potrebné zamietnuť tento odvolací dôvod v celom rozsahu.
O druhom odvolacom dôvode založenom na nedostatku odôvodnenia
Argumentácia účastníkov konania
89
Odvolateľka tvrdí, že napadnutý rozsudok je nedostatočne odôvodnený a jeho odôvodnenie je rozporuplné. Konkrétne poukazuje na rozporuplnosť v bodoch 30, 33, 36, 41 a 43 tohto rozsudku, v ktorých Všeobecný súd v podstate konštatoval:
–
po prvé, že neodvolateľné platobné záväzky sú príspevkami, ktoré sú „riadne získané“ v zmysle článku 70 ods. 4 nariadenia č. 806/2014, hoci neboli zaplatené „okamžite“,
–
po druhé, že tieto záväzky sú „neodvolateľné“, pričom následne uviedol, že článok 7 ods. 3 vykonávacieho nariadenia 2015/81 má za cieľ „ukončiť“ tieto záväzky „tak, aby nepokračoval[i] po tom, čo prispievajúca [úverová] inštitúcia prestala spadať do pôsobnosti nariadenia č. 806/2014“,
–
po tretie, že ako už bolo uvedené, článok 7 ods. 3 vykonávacieho nariadenia 2015/81 má za cieľ „ukončiť“ neodvolateľné platobné záväzky, pričom však Všeobecný súd tvrdí, že toto ustanovenie smeruje „k zabezpečeniu toho, že finančné prostriedky SRF budú čo najrýchlejšie k dispozícii SRB v prípade riešenia krízy“, a
–
po štvrté, že článok 7 ods. 3 vykonávacieho nariadenia 2015/81 nemožno uplatniť „na úkor SRF“ a tak, že tým bude ohrozená jeho „finančná kapacita [alebo jeho] likvidita“, v súlade s tým, čo je uvedené v článku 69 ods. 1 nariadenia č. 806/2014 a článku 7 ods. 1 vykonávacieho nariadenia 2015/81, pričom Všeobecný súd nepreukázal, v čom by uplatnenie tohto článku 7 ods. 3 bolo spôsobilé „ovplyvniť finančnú kapacitu [alebo] likviditu SRF“, alebo cieľ dosiahnuť cieľovú úroveň stanovenú v tomto článku 69 ods. 1. V každom prípade podľa názoru odvolateľky Všeobecný súd nepreukázal, v čom sú toto ustanovenie a článok 7 ods. 1 vykonávacieho nariadenia 2015/81 dostatočne presné na to, aby bránili jasnému a presnému mechanizmu vrátenia upraveného v článku 7 ods. 3 tohto vykonávacieho nariadenia, alebo aby ukladali povinnosť platby za podmienok, ktoré nie sú stanovené v článku 7 ods. 2 uvedeného vykonávacieho nariadenia, ktorého znenie je tiež jasné a presné.
90
SRB s týmito tvrdeniami nesúhlasí.
Posúdenie Súdnym dvorom
91
Treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry povinnosť odôvodnenia, ktorú má Všeobecný súd, ukladá tomuto súdu povinnosť jasne a jednoznačne uviesť úvahy, ktorými sa riadil, aby sa dotknuté osoby mohli oboznámiť s dôvodmi prijatého rozhodnutia a aby Súdny dvor mohol vykonať svoje súdne preskúmanie (rozsudok z 20. apríla 2023, Rada/El‑Qaddafi, C‑413/21 P, EU:C:2023:306, bod 41 a citovaná judikatúra).
92
Rozporuplné alebo nezrozumiteľné odôvodnenie rozsudku Všeobecného súdu sa rovná nedostatku odôvodnenia (rozsudok z 20. apríla 2023, Rada/El‑Qaddafi, C‑413/21 P, EU:C:2023:306, bod 42 a citovaná judikatúra).
93
V prejednávanej veci treba predovšetkým poukázať na to, že ako uviedla generálna advokátka v bode 95 a nasl. svojich návrhov, neexistuje žiadny rozpor v odôvodnení medzi konštatovaním Všeobecného súdu v bode 33 napadnutého rozsudku, podľa ktorého neodvolateľné platobné záväzky nie sú „okamžite“ zaplatenými príspevkami, ale že ich platba je „odlož[ená na neskôr]“, a tvrdením Všeobecného súdu v bode 30 napadnutého rozsudku, podľa ktorého neodvolateľné platobné záväzky zmluvne dohodnuté inštitúciou predstavujú „riadne získané“ príspevky. Zákaz refundácie príspevkov ex ante stanovený v článku 70 ods. 4 nariadenia č. 806/2014 sa totiž vzťahuje na všetky dostupné finančné prostriedky vrátane neodvolateľných platobných záväzkov.
94
Ďalej nie je rozporuplné ani požadovať splnenie povinnosti uskutočniť platbu, na ktorej je založený neodvolateľný platobný záväzok, hoci aj dôjde k jeho zrušeniu. Právna povinnosť platiť príspevky ex ante za dané príspevkové obdobie totiž pretrváva, keďže neodvolateľné platobné záväzky sú len voliteľnými možnosťami, ktoré majú úverové inštitúcie k dispozícii na tento účel.
95
Okrem toho keď Všeobecný súd konštatoval, že článok 7 ods. 3 vykonávacieho nariadenia 2015/81 umožňuje zabezpečiť, že prostriedky SRF budú k dispozícii „v prípade riešenia kríz[ovej situácie]“, neprotirečí tým odôvodneniu, na základe ktorého dospel k záveru, že úverová inštitúcia má bezpodmienečnú povinnosť zaplatiť sumu zodpovedajúcu neodvolateľnému platobnému záväzku. Práve z dôvodu tejto bezpodmienečnej povinnosti nemôže byť takáto inštitúcia oslobodená od platby sumy zabezpečujúcej neodvolateľné platobné záväzky, čo umožňuje, aby prostriedky, ktorými disponuje SRF, boli „v prípade riešenia kríz[ovej situácie]“ rýchlo dostupné. Práve to je zmyslom existencie SRF, ako aj účelu dosiahnuť cieľovú úroveň tohto fondu, ako je stanovené v právnej úprave Únie.
96
Napokon, ako vyplýva z odpovede na prvý odvolací dôvod, Všeobecný súd riadne odôvodnil, v čom riziko ohrozujúce SRF a cieľ dosiahnuť cieľovú úroveň bránia tomu, aby príspevky ex ante vo forme neodvolateľného platobného záväzku zanikli z dôvodu, že sa na úverovú inštitúciu prestala vzťahovať pôsobnosť nariadenia č. 806/2014.
97
Keďže žiadne z tvrdení uvádzaných odvolateľkou na preukázanie nedostatku odôvodnenia napadnutého rozsudku a rozporuplnosti tohto odôvodnenia sa nezdá byť dôvodné, druhý odvolací dôvod sa musí zamietnuť.
98
Vzhľadom na to, že ani jednému z odvolacích dôvodov uvádzaných odvolateľkou na podporu jej odvolania nebolo vyhovené, odvolanie treba zamietnuť v celom rozsahu.
O trovách
99
Podľa článku 138 ods. 1 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora, ktorý sa na základe článku 184 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku uplatňuje na odvolacie konanie, účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
100
Keďže SRB navrhla uložiť odvolateľke povinnosť nahradiť trovy konania a odvolateľka nemala úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené uložiť jej povinnosť znášať svoje vlastné trovy konania a nahradiť trovy konania, ktoré vynaložila SRB.
101
Podľa článku 184 ods. 4 uvedeného rokovacieho poriadku môže Súdny dvor nariadiť, že vedľajší účastník prvostupňového konania, ktorý sa zúčastnil na písomnej alebo ústnej časti konania pred Súdnym dvorom, znáša svoje vlastné trovy konania. Na základe tohto ustanovenia Fédération bancaire française znáša svoje vlastné trovy konania.
102
Článok 140 ods. 1 tohto rokovacieho poriadku, ktorý sa tiež na základe jeho článku 184 ods. 1 uplatňuje na odvolacie konanie, stanovuje, že členské štáty, ktoré vstúpili do konania ako vedľajší účastníci, znášajú svoje vlastné trovy konania. Francúzska republika tak znáša svoje vlastné trovy konania.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (piata komora) rozhodol takto:
1.
Odvolanie sa zamieta.
2.
BNP Paribas Public Sector SA znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania vynaložené Jednotnou radou pre riešenie krízových situácií (SRB).
3.
Fédération bancaire française a Francúzska republika znášajú svoje vlastné trovy konania.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: francúzština.