62018CC0243
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
MICHAL BOBEK
prednesené 29. januára 2019 (
1
)
Vec C‑243/18 P
Európsky spoločný podnik pre ITER a rozvoj energie jadrovej syntézy (spoločný podnik Fusion for Energy)
proti
Yosuovi Galochovi
„Odvolanie – Verejná služba EÚ – Zmluvní zamestnanci – Výberové konanie spoločného podniku Fusion for Energy – Vada výberového konania – Neuskutočnenie písomnej skúšky – Zrušenie následných aktov vzťahujúcich sa na tretie osoby a v ich prospech – Zrušenie zoznamu úspešných uchádzačov a účinok na zamestnanie osôb z tohto zoznamu – Proporcionalita – Vyváženosť záujmov – Legitímna dôvera“
I. Úvod
1.
Európsky spoločný podnik pre ITER a rozvoj energie jadrovej syntézy (ďalej len „F4E“ alebo „odvolateľ“) organizoval výberové konanie na zmluvných zamestnancov. Sprievodné informácie pre uchádzačov priložené k oznámeniu o voľnom pracovnom mieste uvádzali, že sa bude konať tak ústna, ako aj písomná skúška. F4E vykonal iba ústnu skúšku. Po tejto ústnej skúške urobil výber uchádzačov, ktorí boli zaradení do zoznamov úspešných uchádzačov, a následne zamestnal dvoch uchádzačov z týchto zoznamov.
2.
Pán Yosu Galocha sa na predmetnom výberovom konaní zúčastnil. Jeho meno však nebolo zaradené do zoznamov úspešných uchádzačov. Následne podal proti F4E na Všeobecný súd žalobu, v ktorej sa domáhal zrušenia rozhodnutia výberovej komisie o jeho nezaradení do predmetných zoznamov. Všeobecný súd zrušil nielen dané rozhodnutie, ale aj celé zoznamy úspešných uchádzačov a rozhodnutia o zamestnaní úspešných uchádzačov z daných zoznamov.
3.
F4E sa v súčasnosti proti predmetnému rozsudku odvolal s tvrdením, že Všeobecný súd porušil zásadu proporcionality tým, že zrušil opatrenia v prospech tretích strán, konkrétne zoznamy úspešných uchádzačov a rozhodnutia o zamestnaní.
4.
Súdny dvor je na základe tohto odvolania povinný preskúmať, či rovnováha dosiahnutá v rozsudku Všeobecného súdu bola odôvodnená skutkovými okolnosťami prejednávanej veci. Všeobecnejšie povedané, za akých okolností môže vada, ku ktorej došlo v rámci výberového konania, viesť k zrušeniu všetkých následných opatrení vyplývajúcich z tohto výberového konania, vrátane tých, ktoré sú v prospech tretích strán, ako sú zoznamy úspešných uchádzačov, individuálne rozhodnutia o zamestnaní alebo pracovné zmluvy?
II. Skutkový stav a konanie
A.
Okolnosti predchádzajúce sporu
5.
Skutkové okolnosti vyplývajúce z napadnutého rozsudku (
2
) možno zhrnúť takto:
6.
F4E je spoločný podnik v zmysle článku 45 Zmluvy o Euratome. Bol zriadený rozhodnutím Rady 2007/198/Euratom z 27. marca 2007 (
3
). Pán Yosu Galocha pracoval v priestoroch F4E v Barcelone (Španielsko) od 23. apríla 2014 ako dočasný zamestnanec. Následne tam od 5. mája 2015 pôsobil ako externý dodávateľ na základe zmluvy uzatvorenej medzi F4E a iným podnikom. Vo februári 2016 skončila aj táto zmluva.
7.
Dňa 5. februára 2015 uverejnil F4E na svojej internetovej stránke oznámenie o voľnom pracovnom mieste (F4E/CA/ST/FGIV/2015/001) na účely vytvorenia dvoch zoznamov úspešných uchádzačov. Cieľom bol nábor referentov v oblasti kontroly nákladov. Jeden zoznam so štyrmi úspešnými uchádzačmi bol určený na prevádzku v Barcelone a druhý zoznam tiež so štyrmi úspešnými uchádzačmi na prevádzku v Cadarache (Francúzsko). Úspešní uchádzači mali byť zamestnaní ako zmluvní zamestnanci podľa článku 3a Podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov Európskej únie (ďalej len „PZOZ“) na neobnoviteľné obdobie maximálne troch rokov.
8.
V bode 3 predmetného oznámenia o voľnom pracovnom mieste, pokiaľ ide o doplňujúce informácie týkajúce sa výberového konania zmluvných zamestnancov, bol uvedený odkaz na „sprievodné informácie pre uchádzačov“ zverejnený na internetovej stránke F4E, ako aj na PZOZ.
9.
Bod 5 sprievodných informácií pre uchádzačov bol nazvaný „Prehľad výberového konania“. Upravoval zostavenie výberovej komisie. Bod 5 oddiel 1 s názvom „Posudzovanie prihlášok“ tretí odsek sprievodných informácií pre uchádzačov stanovoval, že spôsobilí uchádzači s najlepšími profilmi mali byť pozvaní na ústne a písomné skúšky. Piaty odsek stanovil, že podrobnejšie informácie týkajúce sa dátumu, času a adresy konania týchto ústnych a písomných skúšok mali byť uvedené v pozvánkach posielaných spôsobilým uchádzačom. Nakoniec zo šiesteho odseku vyplýva, že v závislosti od počtu uchádzačov môžu byť títo pozvaní na ústne a písomné skúšky na rovnaký deň alebo na niekoľko za sebou nasledujúcich dní.
10.
V bode 5 oddiele 2 sprievodných informácií pre uchádzačov nazvanom „Výber“ boli postupne uvedené názvy „Ústna skúška“, „Písomná skúška“ a „Procesné aspekty skúšok“.
11.
Pod názvom „Ústna skúška“ bolo stanovené, že cieľom uvedenej skúšky je pomôcť členom výberovej komisie posúdiť celkovú prezentáciu a motiváciu uchádzača, jeho spôsobilosť vykonávať úlohy opísané pod názvom „Zverené úlohy“ predmetného oznámenia o voľnom pracovnom mieste, jeho osobité vedomosti v dotknutej oblasti, jeho schopnosť vyjadrovať sa v pracovných jazykoch F4E a jeho schopnosť prispôsobiť sa multikultúrnemu prostrediu.
12.
Pod názvom „Písomná skúška“ bolo stanovené, že touto skúškou sa zohľadnia osobité schopnosti súvisiace s voľným pracovným miestom, v súvislosti s ktorým sa začalo výberové konanie, kvalita písomného prejavu uchádzača a jeho vyjadrovanie, ako aj jeho všeobecné spôsobilosti a jeho jazykové schopnosti v rozsahu, v akom sú nevyhnutné na plnenie jeho úloh.
13.
Pod názvom „Procesné aspekty skúšok“ bolo v druhom odseku stanovené, že hodnotenie uchádzačov sa ukončí len vtedy, ak sa každý z nich zúčastnil na oboch skúškach, písomnej a ústnej, a že toto hodnotenie vychádza z výsledkov dosiahnutých v rámci oboch skúšok.
14.
Dňa 26. februára 2015 podal pán Galocha svoju prihlášku do výberového konania. Emailom zo 17. apríla 2015 ho oddelenie ľudských zdrojov F4E pozvalo na pohovor. V liste pripojenom k tomuto emailu bol informovaný o skutočnosti, že pohovor bude trvať 45 minút a že bude prevažne prebiehať v angličtine. Cieľom tohto pohovoru bolo posúdenie jeho celkovej prezentácie a jeho motivácie, jeho spôsobilosti vykonávať úlohy opísané pod názvom „Zverené úlohy“ predmetného oznámenia o voľnom pracovnom mieste, jeho osobitých vedomostí v dotknutej oblasti, jeho schopnosti vyjadrovať sa v pracovných jazykoch F4E a jeho schopnosti prispôsobiť sa multikultúrnemu prostrediu. Písomná skúška v tomto liste spomenutá nebola.
15.
Pán Galocha sa 11. mája 2015 zúčastnil na ústnej skúške predmetného výberového konania. Ani jemu a ani ostatným uchádzačom nebola zaslaná pozvánka na písomnú skúšku.
16.
Emailom zo 4. júna 2015 ho vedúci oddelenia ľudských zdrojov F4E v mene výberovej komisie informoval, že vzhľadom na ústne a písomné skúšky, ktorých sa zúčastnil, rozhodla výberová komisia o nezapísaní jeho mena na zoznamy úspešných uchádzačov.
17.
V rovnaký deň podal pán Galocha výberovej komisii žiadosť o opätovné preskúmanie tohto rozhodnutia. V tejto žiadosti tvrdil, že písomná skúška sa neuskutočnila, a žiadal, aby boli výsledky výberu uskutočnené výlučne na základe ústnej skúšky zrušené a aby bola písomná skúška zorganizovaná predtým, ako výberová komisia prijme konečné rozhodnutie. V rovnaký deň podal pán Galocha orgánu oprávnenému uzatvárať pracovné zmluvy, teda riaditeľovi F4E aj sťažnosť na základe článku 90 ods. 2 Služobného poriadku úradníkov Európskej únie (ďalej len „služobný poriadok“).
18.
Emailom z 3. júla 2015 výberová komisia žiadosť o opätovné preskúmanie zamietla.
19.
Každý zo zoznamov úspešných uchádzačov vypracovaný na základe výsledkov predmetného výberového konania obsahoval mená štyroch úspešných uchádzačov. Meno pána Galochu na nich nefigurovalo. F4E 25. júna 2015 doručil jednému z úspešných uchádzačov nachádzajúcich sa na týchto zoznamoch pracovnú ponuku. Tento uchádzač nastúpil do zamestnania 1. augusta 2015 v Cadarache. Dňa 10. júla 2015 F4E doručil ďalšiemu z týchto úspešných uchádzačov pracovnú ponuku. Do zamestnania tento uchádzač nastúpil 1. novembra 2015 v Cadarache.
20.
Pán Galocha podal 18. augusta 2015 žalobu do kancelárie Súdu pre verejnú službu Európskej únie, ktorý 31. augusta 2016 postúpil vec Všeobecnému súdu. V danej žalobe sa domáhal určenia, že výberové konanie trpelo vadou. Pán Galocha sa domáhal zrušenia výberového konania, zoznamu úspešných uchádzačov a rozhodnutí o zamestnaní úspešných uchádzačov z týchto zoznamov. Tiež sa domáhal toho, aby bolo organizované nové výberové konanie, vrátane písomnej skúšky.
21.
F4E v odpovedi tvrdí, že zmienka o organizovaní písomnej skúšky bola dôsledkom neúmyselnej administratívnej chyby. Na pracovné miesta na dobu určitú, ktoré je potrebné naliehavo obsadiť, nemal nikdy v úmysle organizovať takúto skúšku. Navyše žiadny z uchádzačov predmetnú písomnú skúšku neabsolvoval a preto nedošlo k porušeniu zásady rovnakého zaobchádzania.
B.
Napadnutý rozsudok a konanie pred Súdnym dvorom
22.
V rozsudku z 25. januára 2018 (ďalej len „napadnutý rozsudok“) (
4
) Všeobecný súd konštatoval, že pán Galocha správne uvádza, že výberové konanie bolo postihnuté vadou. Je zrejmé, že písomná skúška s ohľadom na záväznú povahu predmetného oznámenia o voľnom pracovnom mieste mala byť zorganizovaná. V dôsledku tejto vady Všeobecný súd rozhodol o zrušení rozhodnutia výberovej komisie o nezapísaní mena pána Galochu na zoznamy úspešných uchádzačov. (
5
)
23.
Všeobecný súd tiež potvrdil žalobné návrhy týkajúce sa údajnej protiprávnosti zoznamov úspešných uchádzačov a rozhodnutia o zamestnaní úspešných uchádzačov z týchto zoznamov. (
6
) V tejto súvislosti pripomenul svoju vlastnú judikatúru (
7
), v zmysle ktorej sa zrušenie následných aktov určených tretím osobám a priznávajúcim im výhodu nariadi iba vtedy, ak sa to najmä vzhľadom na protiprávne konanie, ku ktorému došlo, záujmy tretích osôb a záujem služby, nezdá byť neprimerané. Pokiaľ ide o hodnotenie záujmov tretích strán, Súdny dvor konštatoval, že treba zohľadniť ich legitímnu dôveru, ktorá môže súvisieť najmä so zapísaním ich mena na zoznam úspešných uchádzačov a s ich zamestnaním na obsadzované pracovné miesto.
24.
Vzhľadom na okolnosti prejednávanej veci Všeobecný súd konštatoval, že úspešní uchádzači, ktorých mená sú uvedené na zoznamoch úspešných uchádzačov, vrátane tých, ktorí od F4E dostali pracovnú ponuku, sa nemôžu odvolávať na legitímnu dôveru. Navyše s prihliadnutím na povahu vady, vyhlásenie zoznamov úspešných uchádzačov za neplatné a zrušenie rozhodnutí zamestnať úspešných uchádzačov nachádzajúcich sa na týchto zoznamoch nebolo neprimerané vzhľadom na záujem služby. (
8
)
25.
Všeobecný súd zamietol zostávajúcu časť žaloby a nariadil F4E, ako účastníkovi konania, ktorý nemal vo veci úspech, nahradiť trovy konania. (
9
)
26.
V rámci tohto odvolania F4E ako odvolateľ navrhuje, aby Súdny dvor zrušil tú časť rozsudku, ktorá zrušuje napadnuté zoznamy úspešných uchádzačov a rozhodnutie o zamestnaní úspešných uchádzačov. Odvolateľ tiež navrhuje, aby Súdny dvor zaviazal pána Galochu na náhradu trov konania.
27.
Odvolateľ na podporu svojho odvolania uvádza jediný odvolací dôvod, ktorý pozostáva z troch výhrad.
28.
Po prvé odvolateľ tvrdí, že zrušenie výsledkov výberového konania, pokiaľ ide o tretie osoby, je vo vzťahu k predmetnej nezákonnosti neprimerané.
29.
Po druhé odvolateľ tvrdí, že Všeobecný súd pri posudzovaní následkov tejto nezákonnosti nezohľadnil povahu nezákonnosti spôsobenú odvolateľom. Administratívna chyba nevylúčila z výberového konania nikoho a rovnakým spôsobom ovplyvnila všetkých účastníkov. Chýbajúca písomná skúška nemala žiadny vplyv na reálne požiadavky, ale iba na spôsob, akým boli tieto požiadavky posúdené (iba prostredníctvom ústnej skúšky). Administratíva sa teda dopustila len procesnej chyby, ktorá nemôže opodstatniť zrušenie následných rozhodnutí týkajúcich sa tretích osôb.
30.
Po tretie odvolateľ tvrdí, že Všeobecný súd riadne nevyvážil záujmy pána Galochu, záujmy tretích osôb a záujmy služby. Podľa odvolateľa napadnutý rozsudok nemá žiaden vplyv na záujmy a právnu situáciu pána Galochu, pretože žalobca nepožiadal o náhradu škody a Všeobecný súd ani neuložil F4E, aby opätovne začal výberové konanie a zorganizoval písomnú skúšku. Naopak, napadnutý rozsudok negatívne ovplyvňuje úspešných uchádzačov: tieto osoby by boli v dôsledku tohto rozsudku odstránené zo zoznamov úspešných uchádzačov a/alebo by mohli byť ukončené ich pracovné zmluvy.
31.
Pán Galocha nepredložil vyjadrenie k odvolaniu.
III. Posúdenie
32.
Tieto návrhy sú štruktúrované nasledujúcim spôsobom. Najprv sa budem venovať v širšom kontexte otázkam, na ktorých je založené toto odvolanie, ktoré sú základom pre rozhodnutie o žalobe smerujúcej k zrušeniu výsledkov výberového konania, v rámci ktorého došlo k vade: do akej miery by sa v zásade táto vada mala posudzovať? (časť A). V druhom rade uvediem úvahy, ktorými sa riadi rozhodovací proces o tom, či by rozhodnutia, ktoré sú prospešné pre tretie strany, ako sú rozhodnutia o zaradení úspešných uchádzačov do zoznamu úspešných uchádzačov alebo o ich zamestnaní, mali byť zrušené (z dôvodu predchádzajúcej vady) alebo ponechané v platnosti (napriek tejto vade) (časť B). Napokon budem tieto úvahy aplikovať na predmetné odvolanie a navrhnem Súdnemu dvoru, aby rozhodnutia o zamestnaní dvoch úspešných uchádzačov neboli zrušené (časť C).
A.
Celkový prístup: „ovocie z infikovaného stromu“ alebo „vyváženie každého porušenia“?
33.
Výberové konania pre inštitúcie a orgány EÚ sú zložité administratívne postupy zamerané na vytvorenie vhodnej skupiny osôb s primeranou kvalifikáciou. Tieto konania pozostávajú z množstva rozličných krokov, pričom každý z nich vedie k rôznym (administratívnym) aktom, ktoré môžu mať všeobecnú povahu (týkajúcu sa všeobecnejšej roviny organizácie konania, ako sú napríklad oznámenia o voľných pracovných miestach, pravidlá pre uchádzačov alebo právne akty, ktoré definujú výberové kritériá) alebo individuálnu povahu (ako sú rozhodnutia o vytvorení zoznamu úspešných uchádzačov, akty zamietajúce žiadosť alebo rozhodnutia o zamestnaní úspešných uchádzačov na voľné pracovné miesta).
34.
Tieto rôzne akty sú úzko prepojené. To má vplyv na rozsah súdneho preskúmania týchto aktov podľa článku 270 ZFEÚ. Z ustálenej judikatúry vyplýva, že priamo možno napadnúť iba tie akty, ktoré ovplyvňujú záujmy uchádzača tým, že spôsobujú výraznú zmenu jeho právneho postavenia. Naopak, prípravné akty, ktoré sú súčasťou výberového konania ako celku, možno napadnúť iba nepriamo v rámci žaloby proti rozhodnutiu prijatému po ukončení tohto konania. (
10
)
35.
V kontexte výberových konaní, v ktorých sa určitý počet prijatých aktov a rozhodnutí bude považovať za prípravný vo vzťahu k rozhodnutiam o konečnom výbere, nevyhnutne nastane situácia, že výsledky takýchto konaní budú napadnuté na základe predchádzajúcich vád. Ak nejde o vadu, ktorá sa buď rýchlo napraví alebo jednoducho nemôže mať žiadny rozhodujúci vplyv na ďalšie fázy, (
11
) vzniká otázka, aký vplyv by mala mať takáto vada („prvotná chyba“) na následné rozhodnutia v danom výberovom konaní a po nich, ako sú individuálne rozhodnutia o zamestnaní úspešných uchádzačov alebo dokonca ich neskoršie povýšenie.
36.
Vo všeobecnosti si možno predstaviť dva prístupy.
37.
Po prvé to je logika „ovocia z infikovaného stromu“ (
12
). Kmeň stromu vo forme hlavného výberového konania bol infikovaný. To isté potom musí platiť aj pre všetky jeho vetvy a ovocie. Preto musia byť všetky časti tohto stromu odrezané: nielen (záporné) rozhodnutia nezahŕňajúce uchádzačov do zoznamu úspešných uchádzačov alebo rozhodnutia o neposkytnutí zamestnania, ale aj ich (pozitívne) náprotivky, a to rozhodnutia o vytvorení rezervného zoznamu s určitými jednotlivcami alebo rozhodnutia o zamestnaní osôb z tohto zoznamu.
38.
Po druhé to je prístup „posúdenia každej vetvy zvlášť“. V tejto vízii infikovanie kmeňa nemusí nevyhnutne znamenať, že musí byť celý rozrúbaný. Namiesto toho by sa malo urobiť starostlivo vyvážené posúdenie: aký druh infekcie je v kmeni a aká je rozsiahla (aká vážna je vada)? Kto sedí na jednotlivých vetvách stromu (kto by mohol byť nakoniec postihnutý zrušením a ako)? Implicitne alebo explicitne, aj z kmeňov s menej vážnou infekciou môžu stále vyrastať zdravé vetvy. Navyše plynutím času sa strom môže liečiť.
39.
Hneď na začiatku treba zdôrazniť, že napriek príležitostnej rétorike reštitúcie a potrebe obnovenia práv poškodených uchádzačov, ako aj skutočnosti, že to, čo zvyčajne očakávajú títo údajne poškodení uchádzači z hľadiska opravných prostriedkov, je zrušenie (všetkých) rozhodnutí zamestnávajúceho orgánu, celkový prístup súdov Únie (
13
) vždy zodpovedal druhej uvedenej alternatíve. Z ustálenej judikatúry vyplýva, že ak sa v priebehu výberového konania vyskytne vada, práva uchádzača sa považujú za primerane chránené, ak správna rada a menovací orgán prehodnotia svoje rozhodnutia a budú hľadať spravodlivé riešenie v jeho prípade bez toho, aby bolo potrebné spochybňovať všetky výsledky konania alebo zrušiť prijatia do zamestnania, ktoré boli v dôsledku toho uskutočnené. (
14
) Zrušenie všetkých výsledkov výberového konania v zásade predstavuje neprimeranú sankciu za konanie obsahujúce vadu. (
15
) V každom prípade súdy Únie konštatovali, že ak akt, ktorý by mal byť zrušený, priznáva výhodu tretej osobe (čo je prípad, keď existuje rozhodnutie o povýšení jednotlivca, zapísaní na zoznam úspešných uchádzačov alebo o zamestnaní uchádzača), musí sa najprv určiť, či by zrušenie nepredstavovalo neprimeranú sankciu za predmetnú vadu. (
16
)
B.
Úvahy
40.
Neexistuje teda žiadna „automatickosť zrušenia“, ktorá by vyžadovala, aby boli všetky dôsledky napadnutého výberového konania mechanicky odstránené. Namiesto toho sa rôzne záujmy (časť 2) navzájom posudzujú v rámci konkrétneho kontextu a faktorov každého prípadu (časť 1), aby sa našlo spravodlivé riešenie v súvislosti s konkrétnym prostriedkom nápravy/súborom prostriedkov nápravy požadovaných v každom jednotlivom prípade (časť 3).
1. Záujmy
41.
Jednotlivé záujmy, o ktoré ide, nie sú ťažko rozpoznateľné. Zvyčajne sú to záujmy nepriaznivo ovplyvnených účastníkov (väčšinou neúspešných uchádzačov); záujmy tretích strán (väčšinou úspešných uchádzačov); záujmy služby, a zastrešujúci „záujem“ zákonnosti (legality). (
17
)
42.
Súdny dvor v rozličných kontextoch uznal záujmy každého z „jednotlivých“ účastníkov. Zdôraznil „potrebu zosúladiť záujmy účastníkov, ktorí sú znevýhodnení z dôvodu vady v priebehu výberového konania a záujmy ostatných uchádzačov. Súdny dvor musí zohľadniť nielen potrebu obnovenia práv uchádzačov, ktorí boli nepriaznivo ovplyvnení, ale aj legitímnu dôveru už vybraných uchádzačov“ (
18
).
43.
Presný obsah každého z týchto individuálnych záujmov je dosť zrejmý. Situácia je napriek tomu o niečo zložitejšia, keď sa snažíme definovať záujem služby a záujem na zákonnosti.
44.
Súdy Únie niekedy usudzujú, že dodržiavanie zákonnosti je zahrnuté do rámca záujmov služby. (
19
) Uznáva sa však aj to, že záujem služby zahŕňa nielen rešpektovanie zákona, ale aj „rozpočtové dôsledky nezrušenia nezákonných rozhodnutí…, prípadné ťažkosti s výkonom rozhodnutej veci, prípadné zásahy do kontinuity služby a riziká zhoršenia sociálneho prostredia v rámci inštitúcie“ (
20
).
45.
Preto akokoľvek by bolo žiaduce prihlásiť sa k vízii inštitucionálneho nesebeckého záujmu na zákonnosti, realita našepkáva inak. Nie je nepredstaviteľné, že by niekedy inštitúcia alebo agentúra, ktorú tvoria ľudia, mohla považovať pokračovanie v konaní za „záujem služby“ napriek nezákonnosti, napríklad pre zachovanie kontinuity a riadne fungovanie administratívy alebo z iného dôvodu. Inak povedané, objektívnym záujmom služby môže byť zabezpečenie, že administratívny úkon je vo všeobecnosti v súlade so zákonom, ale jeho subjektívny záujem v konkrétnom prípade by však mohol spočívať v potvrdení výsledku výberového konania a zachovaní poskytnutého zamestnania napriek nezákonnosti.
46.
Na druhej strane záujem na tom, aby inštitúcia konala v súlade so zákonom, a teda v súlade s pravidlami (výberového konania), pravdepodobne majú aj účastníci. (
21
) Z tohto dôvodu a tiež preto, že povaha nezákonnosti sa pravdepodobne prejaví v závažnosti „sankcie“ týkajúcej sa výsledkov výberového konania, je možno lepšie pripustiť, že existuje rozdiel medzi „záujmami služby“ a „celkovým záujmom na zákonnosti“. Tieto dva pojmy by mali byť vnímané oddelene.
2. Faktory
a) Druh výberového konania
47.
Existujú prípady, v ktorých sa rozlišuje medzi verejnými výberovými konaniami na jednej strane a internými výberovými konaniami a povýšeniami na strane druhej. Ak sa pri verejnom výberovom konaní zruší jeden krok konania, práva neúspešných uchádzačov sa považujú za dostatočne chránené, ak Rada a menovací orgán prehodnotia svoje rozhodnutia a hľadajú spravodlivé riešenie v daných prípadoch bez toho, aby bolo potrebné spochybňovať všetky výsledky výberového konania alebo zrušiť zamestnanie uchádzačov, ktoré boli v dôsledku toho uskutočnené, bez ohľadu na povahu vady a rozsah, v akom ovplyvňuje výsledky výberového konania. Naopak, pokiaľ ide o interné výberové konania a povýšenia, súdy vykonávajú preskúmanie jednotlivých prípadov individuálne, pričom zohľadňujú povahu vady. (
22
)
48.
Nemyslím si, že by takáto príležitostná diferenciácia mohla byť považovaná za stanovenie akýchkoľvek formálnych pravidiel v zmysle prístupu. Radšej by som vnímal daný príležitostný rozdiel v prístupe ako zástupcu inej premennej: veľkosť a druh príslušného výberového konania pravdepodobne budú mať vplyv na vedomosti, ktoré možno očakávať od primerane informovaného účastníka. Je potrebné spomenúť dva prvky: po prvé znalosť všetkých pravidiel a postupov uplatniteľných na výberové konanie, a po druhé znalosť skutočnosti, že by sa počas tohto konania porušilo jedno alebo viacero týchto pravidiel.
49.
V prípade verejných výberových konaní so stovkami alebo až desiatkami tisícok „anonymných“ uchádzačov možno očakávať, že títo uchádzači by mali mať základné znalosti o výberovom konaní. Je však nepravdepodobné (a skôr nerealistické očakávať), aby boli dobre oboznámení so zložitosťou právnych predpisov Únie v oblasti verejnej služby. Okrem toho, vzhľadom na počet uchádzačov, ich anonymitu a značnú informačnú asymetriu medzi takýmito uchádzačmi a administratívou je skôr nepravdepodobné, že by takí uchádzači mohli odhaliť výskyt možnej vady.
50.
Naopak, čím menšie a obmedzenejšie je výberové konanie, tým je odôvodnenejšie očakávať od uchádzačov viac informácií a poznatkov. Možno predpokladať, že „interní uchádzači“, ako napríklad päť uchádzačov v rámci interného výberového konania, by mohli detailnejšie poznať príslušné pravidlá podrobnejšie a/alebo získať informácie o potenciálnej vade v konaní.
b) Povaha vady
51.
Podstatné sú povaha a závažnosť nezákonnosti. Pri posudzovaní postupov povyšovania súdy Únie zohľadňujú povahu vady. Ak je skonštatovaná nezrovnalosť procesnou vadou, ktorá sa dotýka situácie len jedného úradníka, súdy Únie sa a priori domnievajú, že takáto vada nie je dôvodom na zrušenie rozhodnutí o povýšení, keďže takéto zrušenie je neprimerane vysokou sankciou. Ak ale ide o vecnú vadu, akou je nesprávne právne posúdenie, ktoré robí porovnávacie hodnotenie zásluh v celom rozsahu neplatné, súdy EÚ vo všeobecnosti vykonajú zváženie zainteresovaných záujmov. (
23
)
52.
Podľa môjho názoru by tieto úvahy nemali byť obmedzené iba na prípad povýšenia, ale vo všeobecnosti by mali mať význam pri posudzovaní dôsledkov predchádzajúcich vád na opatrenia priaznivé pre tretie osoby v akomkoľvek type výberového konania.
53.
V tejto súvislosti samozrejme neexistuje vyčerpávajúca taxonómia a ani kategorizácia. Život je na to príliš rozmanitý. No ako pravidlo navrhujem, aby existovalo pravidlo pretrvávania závažnosti.
54.
Na jednom konci spektra sú malé vady. Nemali by samy osebe mať vplyv na výsledok výberového konania a v žiadnej miere ani na rozhodnutia priaznivé pre úspešných uchádzačov. Príklady v rámci tohto okruhu by zahŕňali administratívne chyby úradníkov vo výberovom konaní, ako napríklad formálna chyba alebo iné procesné chyby, ktoré nemajú podstatný vplyv na obsah rozhodnutia.
55.
Na druhom konci spektra sú závažné vady, ktoré budú určite závažnejšie pri porovnávaní záujmov v rámci „záujmu“ na zákonnosti najmä v porovnaní so záujmami tretích strán. Možno uvažovať aspoň o troch rôznych druhoch závažných vád: podvod a korupcia; zneužívanie základných hodnôt EÚ; alebo pretrvávajúce nerešpektovanie pravidiel týkajúcich sa výberového konania.
56.
Po prvé preukázané prípady podvodu alebo korupcie vo výberových konaniach sú dostatočne závažné na odôvodnenie zrušenia celého výberového konania. Rozhodnutia priaznivé pre tretie strany by sa preto tiež mali zrušiť. V takomto extrémnom scenári by existencia legitímnej dôvery tretích strán, ak by pripadala v danom prípade do úvahy, mohla len ťažko hrať takú úlohu, aby zachránila opatrenie, ktoré je poškodené vážnou vadou tohto druhu. Keď sa vrátim k počiatočnej metafore, tento kmeň stromu sa nemôže vyliečiť.
57.
Po druhé zneužívanie základných hodnôt EÚ zo strany administratívy je tiež možné charakterizovať ako vážnu vadu. Tak by to bolo napríklad v prípade, ak by výberové konanie diskriminovalo uchádzačov z dôvodov uvedených v článku 21 Charty základných práv Európskej únie. Podobne ako podvod, takáto vážna vada zaobchádzania by mohla spôsobiť neplatnosť celého postupu výberového konania vrátane všetkých jeho výsledkov. (
24
)
58.
Po tretie existuje osobitná kategória „opakujúcich sa previnilcov“. V prípadoch, keď inštitúcia alebo orgán EÚ neuskutoční zákonné výberové konanie napriek predchádzajúcim rozsudkom Súdneho dvora, ktoré sa týkajú toho istého druhu výberového konania, možno požadovať prísnejšie opatrenia. (
25
) Okrem toho by neustále porušovanie platných pravidiel mohlo spôsobiť, že sa opakujúce menšie vady stanú vážnou vadou, ktorá by za určitých okolností a opäť po riadnom posúdení záujmov mohla postihnúť celé konanie a následné výsledky.
c) Legitímna dôvera úspešných uchádzačov
59.
Z ustálenej judikatúry vyplýva, že právo odvolávať sa na zásadu ochrany legitímnej dôvery sa vzťahuje na každého jednotlivca v situácii, keď mu inštitúcia Európskej únie tým, že mu poskytla presné uistenia, poskytla základ pre dôvodné očakávania. Takéto ubezpečenia, v akejkoľvek forme sú dané, musia predstavovať presné, bezpodmienečné a ucelené informácie. (
26
)
60.
Skutkový rámec určitého výberového konania, najmä jeho druh, veľkosť a povaha vady, ktorú obsahovalo, sa potom prenáša na tretie osoby, ktoré majú alebo nemajú legitímne očakávania týkajúce sa jeho výsledku. Preto pri uvedomení si potenciálnej vady a legitímnymi očakávaniami bude existovať vzťah reverzného pomeru: čím väčšie je poznanie, tým menšie alebo neexistujúce sú legitímne očakávania. Tieto vedomosti sa majú posudzovať na základe normy primerane informovaného uchádzača: (
27
) či takýto uchádzač vedel, alebo mal vedieť, že toto rozhodnutie malo vadu?
61.
Po prvé je menej pravdepodobné, že uchádzač z externého prostredia, na rozdiel od „interného uchádzača“, bude poznať všetky pravidlá uplatniteľné na výberové konanie a následne aj prípadnú existenciu vady. (
28
) Takýto uchádzač môže mať teda silnejšiu legitímnu dôveru vo vzťahu k zachovaniu rozhodnutia, hoci nezákonného, ktoré mu zakladá práva.
62.
Po druhé, čím závažnejšia je vada, tým je pravdepodobnejšie, že o nej primerane informovaný uchádzač vedel alebo musel vedieť. (
29
) Samozrejme, závažnosť nezákonnosti sama osebe neznamená, že uchádzači boli povinní vedieť o takejto nezákonnosti. Ak však sporná vada nemohla uniknúť primeranej pozornosti uchádzača, (
30
) očakávania úspešného uchádzača sa budú javiť ako menej legitímne alebo dokonca neexistujúce. A fortiori, ak mal úspešný uchádzač zlý úmysel alebo ak sám prispel k vade, nemohol mal určite žiadnu legitímnu dôveru vo vzťahu k zachovávaniu (nezákonného) rozhodnutia v jeho prospech. (
31
)
63.
Po tretie podľa súdov Únie je v súčasnom kontexte relevantná aj znalosť úspešných uchádzačov o prebiehajúcom súdnom konaní proti niektorým aktom výberového konania vrátane tých, ktoré sú pre týchto uchádzačov priaznivé. Tento druh vedomostí môže brániť tomu, aby sa opierali o legitímnu dôveru, že ich priaznivé postavenie nebude dotknuté, keďže tieto akty boli napadnuté v stanovených lehotách. Najmä úspešní uchádzači, ktorí boli prijatí do zamestnania, si musia byť vedomí, že ich zamestnanecký status bude definitívny len vtedy, ak Súdny dvor rozhodne o zamietnutí žaloby o neplatnosť predloženej inými uchádzačmi. (
32
)
64.
Samozrejme, ak sa na skutočnostiach konkrétneho prípadu preukáže, že takéto vedomosti skutočne existujú, je potrebné ich zohľadniť. Chcel by som však varovať pred uplatňovaním predpokladu o takýchto vedomostiach. V praxi nemusí byť okamžite zrejmé, že úspešní uchádzači, a to najmä vo väčších a verejných výberových konaniach, skutočne vedia o existencii prebiehajúceho konania na základe žaloby, ak nie sú účastníkmi tohto konania a ak príslušná inštitúcia alebo orgán EÚ nie sú povinní ich o tejto žalobe informovať. Jedna vec je jednoducho počuť informácie na chodbe, že bola podaná žaloba o zrušenie rozhodnutia. Druhá vec je, ak by im bolo oznámené, že takáto žaloba bola podaná a navyše by mohla mať vplyv na úspešných uchádzačov.
65.
Úspešní uchádzači by určite nemali bezmocne – bez akejkoľvek možnosti obrany – znášať (osudové) dôsledky možného zrušenia rozhodnutí, ktoré sa ich týkajú, najmä ak bolo zrušenie skutočne nariadené roky po podaní žaloby. (
33
) Preto aj keby bola žaloba podaná v stanovenej lehote, legitímna dôvera by mohla zostať nenarušená, iba ak by sa preukázalo, že dotknutí uchádzači vedeli o problémoch vyplývajúcich z predmetného výberového konania.
66.
Súhrnne treba konštatovať, že všetky tieto faktory a úvahy musia byť vyvážené na základe skutočností konkrétneho prípadu. To, na čo bolo upozornené v tejto časti, je určitá mechanická aplikácia skôr kategorických vyhlásení, ako napríklad „na základe nezákonnosti, ktorej sa dopustila inštitúcia, nikdy nemôže vzniknúť legitímna dôvera“ a/alebo „keďže rozhodnutie bolo napadnuté v riadnom čase, u nikoho nemala vzniknúť žiadna legitímna dôvera“. Takéto vyhlásenia, ktoré sa často nachádzajú v oblastiach práva, v ktorých sú aktívni podnikatelia, sa sotva môžu úplne transponovať do právnej oblasti, ktorá je jednoducho odlišná. Namiesto toho by bolo možné požadovať štipku empatie a realizmu, aj vzhľadom na obrovskú informačnú a mocenskú asymetriu, ktorá bude vždy existovať medzi inštitúciami a ich potenciálnymi zástupcami, a to najmä vo verejných výberových konaniach. To v žiadnom prípade nemá slúžiť ako ospravedlnenie potenciálnych nezákonností spáchaných inštitúciami. Ide skôr o pripomienku, že ak neexistuje výnimočný súbor skutočností, úspešní uchádzači nemôžu niesť zodpovednosť za vadu spolu s administratívou. (
34
)
3. Prostriedky nápravy
67.
Cieľom článku 270 ZFEÚ je obnovenie práv žiadateľov (neúspešných uchádzačov) v prípadoch, v ktorých došlo k nezákonnému konaniu. Podľa súdov Únie obnovenie práv neúspešných uchádzačov znamená, že administratíva nájde v danom prípade „spravodlivé riešenie“ (
35
). Takéto spravodlivé riešenie sa pohybuje od zrušenia rozhodnutí týkajúcich sa neúspešných uchádzačov (
36
) až po opätovné začatie konania pre poškodeného uchádzača. (
37
) V tejto súvislosti sa tiež dôsledne uvádza, že náhrada škody, ktorá sa môže priznať z úradnej moci, (
38
) predstavuje formu kompenzácie, ktorá najlepšie zodpovedá záujmom žiadateľa a požiadavkám služby. (
39
)
68.
Pokiaľ ide konkrétne o opatrenia priaznivé pre tretie strany, akými sú zoznamy úspešných uchádzačov alebo prijatia do zamestnania, retroaktívne zrušenie takýchto rozhodnutí je pravdepodobne ultima ratio v prípade, keď neexistuje iný zjavne vhodný prostriedok nápravy na obnovenie práv poškodených uchádzačov. (
40
)
69.
Ako to skutočne jasne pomenoval generálny advokát Van Gerven v návrhoch, ktoré predniesol vo veci Albani, v takýchto prípadoch je potrebné „nájsť riešenie, ktoré by zabezpečilo rovnováhu medzi záujmami uchádzačov znevýhodnených v dôsledku vady vo výberovom konaní a záujmami ostatných uchádzačov. Táto potreba starostlivo sa zaoberať rôznymi dotknutými záujmami je všeobecnou zásadou správneho úradného postupu a v tomto prípade dobrej súdnej praxe, ktorú právo Spoločenstva dodržiava. Táto zásada vyžaduje od súdu nielen snahu z dôvodu právnej istoty zabezpečiť spravodlivé obnovenie práv poškodených uchádzačov, ale tiež zohľadniť legitímnu dôveru uchádzačov, ktorí už boli vybraní a/alebo prijatí do zamestnania. To znamená, že v tomto prípade musí Súdny dvor pri hľadaní riešenia v súvislosti s neoprávneným postupom prijímania do zamestnania zvážiť dva druhy škôd, ktoré utrpeli poškodení uchádzači, ktoré musia byť dostatočne vyriešené, a prípadnú škodu, ktorú by ostatní uchádzači utrpeli v dôsledku plánovaných opatrení na zabezpečenie takéhoto odškodnenia“ (
41
).
70.
Je vhodné poznamenať, že Súdny dvor sa vo svojom neskoršom rozsudku rozhodol zrušiť rozsudok Súdu prvého stupňa, ktorý zrušením zoznamov úspešných uchádzačov neobmedzoval dôsledky zrušenia následných aktov vo výberovom konaní na opätovné obnovenie práv štyroch pôvodných uchádzačov. (
42
)
71.
Na prvý pohľad je pravdepodobné, že obnovenie práv uchádzačov – neúspešných kandidátov – vždy zahŕňa zrušenie rozhodnutí týkajúcich sa úspešných uchádzačov, ak nebude celé výberové konanie zopakované, čo je dosť zriedkavé a čo aj tak nemôže byť zo strany Súdneho dvora nariadené. Alternatívne prostriedky nápravy, akými je náhrada škody alebo, ak je to možné, opakovanie výberového konania len pre poškodených uchádzačov, sa javia ako najvhodnejšie riešenie v súvislosti so sankcionovaním (predchádzajúcej) nezákonnosti tohto konania bez toho, aby zasahovali do legitímnej dôvery úspešných uchádzačov.
72.
Opäť, ako už bolo uvedené vyššie, (
43
) tretie strany by v zásade nemali znášať dôsledky predchádzajúcej vady, o ktorej nevedeli alebo nemohli vedieť. Tieto strany nemusia vedieť o vadách alebo prebiehajúcich konaniach v súvislosti s výberovým konaním a preto nemajú možnosť brániť sa. Táto skutočnosť, o ktorej sa predtým diskutovalo v súvislosti so znalosťami a zodpovedajúcou legitímnou dôverou takýchto strán, nadobúda dodatočný rozmer v súvislosti s prostriedkami nápravy. Úspešní uchádzači pravdepodobne nie sú v takom prípade účastníkmi a napriek tomu budú hlboko ovplyvnení jeho výsledkami. Skôr alebo neskôr bude nastolená otázka práva na obhajobu.
C.
Uplatnenie na prejednávanú vec
73.
V napadnutom rozsudku Všeobecný súd zrušil tri rôzne druhy rozhodnutí, ktoré sa týkali výsledkov výberového konania: i) rozhodnutie o nezapísaní mena pána Galochu na zoznamy úspešných uchádzačov (ďalej len „záporné rozhodnutie“); ii) rozhodnutie o vytvorení zoznamov úspešných uchádzačov (ďalej len „zoznamy úspešných uchádzačov“); iii) rozhodnutie zamestnať úspešných uchádzačov nachádzajúcich sa na týchto zoznamoch (ďalej len „rozhodnutia o zamestnaní“).
74.
Týmto odvolaním odvolateľ spochybňuje len časť napadnutého rozsudku týkajúcu sa zoznamov úspešných uchádzačov ii) a rozhodnutí o zamestnaní iii). Skutočnosť, že Všeobecný súd zrušil osobitné záporné rozhodnutie týkajúce sa pána Galochu (konkrétne neuviesť jeho meno na zoznamy úspešných uchádzačov), nie je spochybnená. Odvolateľ tiež nespochybňuje existenciu základnej predchádzajúcej vady spôsobenej skutočnosťou, že počas výberového konania nebola uskutočnená žiadna písomná skúška.
75.
Predmet tohto odvolania sa teda týka výlučne záverov, ktoré Všeobecný súd vyvodil z tejto vady, pokiaľ ide o tretie osoby, konkrétne rozhodnutí ii) a iii). V odôvodnení svojho rozhodnutia v súvislosti s týmito dvomi zrušovacími opatreniami Všeobecný súd uviedol:
„68. Za okolností prejednávanej veci sa úspešní uchádzači, ktorých mená sú uvedené na zoznamoch úspešných uchádzačov, vrátane tých, ktorí od [F4E] dostali pracovnú ponuku, nemôžu odvolávať na legitímnu dôveru. Predmetné oznámenie o voľnom pracovnom mieste totiž stanovovalo, že písomná skúška sa uskutoční. Zoznamy úspešných uchádzačov však boli zostavené a pracovné ponuky zaslané, pričom sa títo uchádzači takej skúšky nezúčastnili.
69. Navyše s prihliadnutím na povahu vady sa nemožno ani domnievať, že by vyhlásenie zoznamov úspešných uchádzačov za neplatné a zrušenie rozhodnutí zamestnať úspešných uchádzačov nachádzajúcich sa na týchto zoznamoch bolo neprimerané vzhľadom na záujem služby. Na jednej strane totiž ovplyvnila vada hodnotenie všetkých uchádzačov a nemôže tak byť napravená prostredníctvom opatrení týkajúcich sa iba žalobcu. Na druhej strane má toto výberové konanie len veľmi obmedzený rozmer.“ (
44
)
76.
Podľa odvolateľa rozšírením dôsledkov danej vady na úspešných uchádzačov – či už na úrovni zoznamov úspešných uchádzačov alebo ich zamestnania – Všeobecný súd uložil tretím osobám neprimerané sankcie.
77.
Uplatňovanie predchádzajúcich úvah na toto odvolanie ma vedie k tomu, aby som s odvolateľom súhlasil, pokiaľ ide o zrušenie rozhodnutí o zamestnaní iii), ale nie nevyhnutne pokiaľ ide o zoznamy úspešných uchádzačov ii).
78.
Po prvé, keď sa pozrieme na predmetný typ výberového konania, ide o verejné výberové konanie. Po druhé, pokiaľ ide o povahu vád v rámci výberového konania, je dosť jasné, že neuskutočnenie písomnej skúšky, ako je uvedené v sprievodných informáciách pre uchádzačov, je základom nezákonnosti spôsobenej administratívou. Je ustálenou judikatúrou, že „oznámenie o voľnom pracovnom mieste predstavuje právny rámec, ktorý na seba zamestnávateľský orgán prevzal a ktorý preto musí starostlivo dodržiavať“ (
45
). Keďže oznámenie o voľnom pracovnom mieste odkazovalo na sprievodné informácie pre uchádzačov, odvolateľ mal zorganizovať písomnú skúšku.
79.
Bolo by však dosť prekvapujúce kvalifikovať túto chybu ako závažnú. Všeobecný súd uviedol, že okolnosť, že písomná skúška sa neuskutočnila, ovplyvnila všetkých uchádzačov rovnako. (
46
) Preto by bolo potrebné ďalšie odôvodnenie, aby sa dospelo k záveru, že ide o vážnu vecnú vadu, ktorá by viedla k nerovnosti zaobchádzaniu. Zdá sa teda, že neexistencia písomnej skúšky bola skôr výsledkom nedbalosti administratívy, ktorá neaktualizovala dokumenty relevantné pre výberové konanie, ako napríklad sprievodné informácie pre uchádzačov a listy, ktoré boli zaslané uchádzačom. (
47
)
80.
Po tretie, pokiaľ ide o skutočné alebo možné znalosti úspešných uchádzačov týkajúce sa vady spôsobenej odvolateľom, možno predpokladať, že uchádzači mali vedieť, že výberové konanie pozostávalo z ústnych i písomných skúšok, ako to bolo spomenuté v sprievodných informáciách pre uchádzačov. No otázka, či nekonanie písomnej skúšky nevyhnutne znamenalo prekvapenie pre úspešných uchádzačov, keď dostali výsledky výberového konania, je otázkou, ktorá je otvorená na diskusiu. Závisí to od toho, ako mohol primerane informovaný uchádzač pochopiť šiesty odsek bodu 5 oddielu 1 sprievodných informácií pre uchádzačov, ktorý stanovoval, že vybraní uchádzači môžu byť pozvaní na ústne a písomné skúšky v ten istý deň alebo počas niekoľko po sebe idúcich dní v závislosti od počtu uchádzačov.
81.
Bolo by skutočne neodôvodnené v takomto skutkovom kontexte, ak by sa uchádzači domnievali, aj vzhľadom na to, že list, ktorým boli pozvaní na ústnu skúšku, neodkazoval na písomnú skúšku, že administratíva mohla zlúčiť ústnu skúšku s písomnou skúškou? Alebo že sa rozhodla vyradiť písomnú skúšku ako súčasť výberového konania, pravdepodobne preto, lebo ústna skúška postačovala na to, aby administratíva posúdila vhodnosť uchádzačov ako zmluvných zamestnancov na dobu určitú, a možno aj preto, že nebolo veľa uchádzačov?
82.
Z týchto dôvodov na rozdiel od Všeobecného súdu nevidím dôvod, prečo by sa úspešní uchádzači nemohli odvolávať na legitímnu dôveru, pokiaľ ide o zachovanie účinkov rozhodnutí, ktoré sú pre nich priaznivé, a to napriek (nezákonnému) neuskutočneniu písomnej skúšky.
83.
Chcel by som dodať, že vzhľadom na úvahy a test vyváženosti, ktorý sa má v podobných prípadoch vykonať, si nie som istý, či plne stojím za druhým tvrdením Všeobecného súdu: že výberové konanie malo „len veľmi obmedzený rozmer“. Súhlasím s tým, že rozmer v zmysle rozsahu a povahy výberového konania je relevantný pre potenciálne posúdenie poznatkov a následnej legitímnej dôvery. (
48
) No nesúhlasím s tým, ak by toto tvrdenie malo byť urobené na účely toho, že legitímna dôvera by mala „nižšiu hodnotu“ a ľahšie by sa vyvážila pri teste vyváženosti, ak by z nej mali prospech iba dve osoby, a nie 200. Vyrovnávanie hodnôt, ktoré sa má vykonať, sa týka kvality dôvery a vhodnosti jej ochrany. Nie je to spočítavanie.
84.
Takže vzhľadom na to, že úspešným uchádzačom nebola odňatá možnosť legitímnej dôvery, že výsledok výberového konania sa nezmení, pokiaľ ide o nich, ďalšie preskúmavanie sa uskutoční pri posudzovaní tejto dôvery vo vzťahu k iným záujmom – vzhľadom na konkrétny druh požadovaného opatrenia na nápravu. Výsledok tohto posudzovania sa podľa môjho názoru líši, pokiaľ ide o ii) zoznamy úspešných uchádzačov a iii) rozhodnutia o zamestnaní.
85.
Na jednej strane, pokiaľ ide o zoznamy úspešných uchádzačov ii), výsledok, ku ktorému dospel Všeobecný súd, pravdepodobne nie je jediný možný, ale zostáva v rámci sféry možného.
86.
Po prvé uchádzači na zoznamoch úspešných uchádzačov majú slabšiu úroveň legitímnej dôvery v porovnaní s uchádzačmi, ktorí boli už zamestnaní. Všeobecný súd v tejto súvislosti konštatoval, že „zápis úspešných uchádzačov verejných výberových konaní do zoznamov vhodných uchádzačov vyhotovených na základe výberových skúšok však udeľuje v prospech dotknutých osôb iba jednoduchú možnosť byť vymenovaný za úradníkov v skúšobnej lehote“ (
49
). Z tohto posúdenia vyplýva, že uchádzači na zoznamoch vhodných uchádzačov nemajú právo na zamestnanie, aj keď v tomto prípade bol zoznam úspešných kandidátov určený pre krátkodobé zmluvy. Majú len legitímnu dôveru, že budú náležite zohľadnení v prípade, že vznikne potreba vyplniť voľné pracovné miesto.
87.
Po druhé zrušenie zoznamu úspešných uchádzačov je svojou povahou v podstate prospešné z hľadiska jeho praktických účinkov, ktoré má, aj keď má retrospektívne právne účinky. Na jednej strane musí administratíva znova uskutočniť výberové konanie a vytvoriť nový zoznam úspešných uchádzačov, ak si ešte želá obsadiť voľné pracovné miesto. Je to však cena, ktorá sa má zaplatiť za vadu vo výberovom konaní, ktorú nemožno vyriešiť inak. Preto záujmy služby nemôžu predstavovať platný argument proti zrušeniu zoznamov úspešných uchádzačov. Na druhej strane títo úspešní uchádzači, ktorí boli vybraní z tohto zoznamu a ktorí boli zamestnaní pred potenciálnym zrušením zoznamu úspešných uchádzačov, budú chránení individuálne, ale na inom základe: nemali by už iba legitímnu dôveru, ale aj nadobudnuté právo na zamestnanie.
88.
Po tretie z tohto hľadiska záujmy žalobcu (neúspešného uchádzača) dosahujú podobnú úroveň ako záujem úspešných uchádzačov, ktorí sú naďalej na zozname úspešných uchádzačov, alebo ešte im nebolo ponúknuté zamestnanie. Môžu skutočne očakávať, že administratíva zopakuje výberové konanie v plnom súlade so zákonom, aby mohli mať teraz možnosť byť vybraní. Ale rovnaká šanca pre budúcnosť je rovnako otvorená pre tých uchádzačov, ktorí boli na zozname – teraz zrušenom. Jednoducho povedané: rozdá sa nová sada kariet a hrá sa nová hra, na ktorej sa každý môže opäť zúčastniť.
89.
Z týchto dodatočných dôvodov sa za okolností prejednávanej veci zdá, že rozhodnutie Všeobecného súdu o zrušení zoznamu úspešných uchádzačov nie je neprimeranou sankciou, ktorá by porušovala zásadu proporcionality.
90.
Na druhej strane je situácia podľa môjho názoru odlišná, pokiaľ ide o rozhodnutia o zamestnaní iii). Zrušenie týchto rozhodnutí predstavuje neprimeranú sankciu aspoň z troch dôvodov.
91.
Po prvé je zrejmé, že zamestnané osoby nielen získali legitímnu dôveru, v škále rozsahu právnej istoty sa dostali ešte ďalej: nadobudli práva vo forme podpísaných a záväzných zmlúv na dobu určitú. Takéto práva, ktorých vytvorenie prirodzene malo aj výrazný dosah v osobnej rovine, majú podľa definície v rámci testu vyváženosti väčšiu váhu.
92.
Po druhé proti týmto (skutočne) závažným nárokom stojí zjavná skutočnosť, že ako správne navrhuje odvolateľ, nie je úplne jasné, ako presne zrušenie rozhodnutí o zamestnaní bude slúžiť záujmom žalobcu vo výberovom konaní. Vzhľadom na to, že predmetné miesta sa týkajú zmluvných zamestnancov na dobu určitú, ktorá už uplynula, žalobca nemohol očakávať, že bude na tieto miesta prijatý. Takéto zrušenie môže ťažko prispieť k obnove práv poškodeného uchádzača. Povaha nezákonnosti spôsobenej F4E zároveň nebola taká vážna, že by potreba obnovenia objektívnej zákonnosti (alebo, v závislosti od potreby, „potrestanie“ administratívy) mala prevažovať nad ostatnými úvahami.
93.
Po tretie, aj keď na pomerne vedľajšej, ale stále relevantnej úrovni, existujú sporné praktické dôsledky tak pre zamestnaných uchádzačov, ako aj pre administratívu, ktoré by znamenali ex tunc zrušenie akéhokoľvek právneho základu pre zamestnávanie zamestnancov (a zmluvy na dobu určitú). Keďže zrušenie má retroaktívne účinky, všetky následné opatrenia týkajúce sa prijatých zamestnancov musia byť považované za neplatné. Čo by sa potom stalo s platmi, sociálnymi benefitmi, daňami, ako aj s možnými rozhodnutiami/administratívnymi aktmi prijatými týmito uchádzačmi ako zmluvnými zamestnancami F4E? Pokiaľ ide napríklad o ich platy, boli by všetky platby, ktoré im F4E uhradila, považované za bezdôvodné obohatenie (platby prijaté bez platného právneho základu)? Za predpokladu, že to všetko nebude vyriešené priateľsky a v tichosti, bude každá súkromná strana potom musieť žalovať druhú?
94.
Je teda zrejmé, pokiaľ ide o rozhodnutia o zamestnaní v prejednávanej veci, že „záujem“ na zákonnosti a záujmy žalobcu zjavne nemôžu prevážiť záujmy prijatých uchádzačov v takomto výberovom konaní. Z toho vyplýva, že zrušenie rozhodnutí o zamestnaní Všeobecným súdom bolo neprimeranou sankciou. V dôsledku toho musí byť napadnutý rozsudok zrušený v súvislosti s treťou časťou výroku.
95.
V tejto súvislosti je potrebné uviesť dve záverečné poznámky.
96.
Po prvé treba zdôrazniť, že takéto vyvažovanie z hľadiska vhodných prostriedkov nápravy závisí vždy od konkrétneho prípadu. V tomto prípade neexistuje nijaký dôkaz o tom, že zlyhanie zo strany administratívy bolo zámerné alebo sa opakovalo. Navyše by sa mohol hypoteticky požadovať iný výsledok, aj pokiaľ ide o rovnováhu záujmov týkajúcich sa rozhodnutí o zamestnaní, ak by bol dokázaný zlý úmysel na strane administratívy. To by mohlo zahŕňať napríklad úmyselný tlak administratívy na zamestnanie uchádzačov zo zoznamov úspešných uchádzačov, a to ešte predtým, ako by sa mohlo uskutočniť súdne preskúmanie, vediac, že zamestnania týchto uchádzačov by sa to následne nedotklo. Akýkoľvek takýto hypotetický scenár by mohol určite spôsobiť vyváženie záujmov iným spôsobom. Nič však nenaznačuje, že by to tak mohlo byť v tomto prípade.
97.
Po druhé za okolností, keď majú uchádzači legitímnu dôveru, sú oprávnení v prípade záujmu uplatniť si nárok na náhradu škody. Môžu tak urobiť aj v prípade, že výsledkom vyvažovania záujmov je zrušenie zoznamov úspešných uchádzačov, ako je to v prejednávanej veci. (
50
)
D.
O trovách
98.
V zmysle článku 138 ods. 1 rokovacieho poriadku Súdny dvor uloží účastníkovi konania, ktorý vo veci nemal úspech, povinnosť nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Podľa článku 138 ods. 3 ak mali účastníci konania úspech len v časti predmetu konania, každý z nich znáša svoje vlastné trovy konania.
99.
V rámci tohto odvolania mal odvolateľ v zmysle článku 138 ods. 1 rokovacieho poriadku úspech len v časti svojich návrhov. Preto v súlade s článkom 138 ods. 3 rokovacieho poriadku odvolateľ znáša svoje vlastné trovy konania.
IV. Návrh
100.
Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor:
–
zrušil rozsudok Všeobecného súdu z 25. januára 2018, Galocha/Spoločný podnik Fusion for Energy (T‑561/16, EU:T:2018:29), v rozsahu, v akom zrušil rozhodnutia Európskeho spoločného podniku pre ITER a rozvoj energie jadrovej syntézy zamestnať úspešných uchádzačov nachádzajúcich sa na zoznamoch úspešných uchádzačov výberového konania F4E/CA/ST/FGIV/2015/001,
–
rozhodol, že Európsky spoločný podnik pre ITER a rozvoj energie jadrovej syntézy znáša svoje vlastné trovy konania.
(
1
)	Jazyk prednesu: angličtina.
(
2
)	Rozsudok z 25. januára 2018, Galocha/Spoločný podnik Fusion for Energy (T‑561/16, EU:T:2018:29, body 1 až 20).
(
3
)	Rozhodnutie Rady, ktorým sa zriaďuje Európsky spoločný podnik pre ITER a rozvoj energie jadrovej syntézy a ktorým sa mu udeľujú výhody (Ú. v. EÚ L 90, 2007, s. 58).
(
4
)	Rozsudok z 25. januára 2018, Galocha/Spoločný podnik Fusion for Energy (T‑561/16, EU:T:2018:29).
(
5
)	Pozri body 36 až 58 napadnutého rozsudku.
(
6
)	Pozri body 59 až 67 napadnutého rozsudku.
(
7
)	Konkrétne rozsudok z 31. marca 2004, Girardot/Komisia (T‑10/02, EU:T:2004:94, body 85 až 86).
(
8
)	Pozri body 68 až 69 napadnutého rozsudku.
(
9
)	Pozri body 71 až 80 napadnutého rozsudku.
(
10
)	Pozri napríklad rozsudky z 15. júla 1993, Camara Alloisio a i./Komisia (T‑17/90, T‑28/91 a T‑17/92, EU:T:1993:69, body 39 až 42), a zo 17. decembra 2003, McAuley/Rada (T‑324/02, EU:T:2003:346, bod 28). Pozri tiež rozsudok z 21. marca 2013, Brune/Komisia (F‑94/11, EU:F:2013:41, body 34 a 39).
(
11
)	Pozri napríklad rozsudok z 18. decembra 1980, Gratreau/Komisia (156/79 a 51/80, EU:C:1980:304, bod 24).
(
12
)	S vďačnosťou som čerpal (metaforickú) inšpiráciu od sudcu Frankfurtera použitú vo veci Nardone v. USA 308 U.S. 338 (1939), pričom však americký právny kontext metafory a následné pravidlo (vylučujúce pravidlo vzhľadom na nelegálne získané dôkazy) sú úplne odlišné.
(
13
)	Pod „súdmi Únie“ rozumiem rozhodnutia Súdneho dvora, Všeobecného súdu a (až do roku 2016) rozhodnutia Súdu pre verejnú službu.
(
14
)	Pozri napríklad rozsudky zo 14. júla 1983, Detti/Súdny dvor (144/82, EU:C:1983:211, bod 33); zo 6. júla 1993, Komisia/Albani a i. (C‑242/90 P, EU:C:1993:284, bod 13), a z 22. júna 1990, Marcopoulos/Súdny dvor (T‑32/89 a T‑39/89, EU:T:1990:39, bod 44 a tam citovaná judikatúra).
(
15
)	Pozri napríklad rozsudky z 5. júna 1980, Oberthür/Komisia (24/79, EU:C:1980:145, bod 13), a z 5. mája 2010, Bouillez a i./Rada (F‑53/08, EU:F:2010:37, bod 83).
(
16
)	Pozri napríklad rozsudky z 5. decembra 2017, Spadafora/Komisia (T‑250/16 P, neuverejnený, EU:T:2017:866, bod 110), a z 5. mája 2010, Bouillez a i./Rada (F‑53/08, EU:F:2010:37, bod 82).
(
17
)	Pozri v tomto zmysle rozsudky z 5. decembra 2017, Spadafora/Komisia (T‑250/16 P, neuverejnený, EU:T:2017:866, bod 110), a z 5. mája 2010, Bouillez a i./Rada (F‑53/08, EU:F:2010:37, body 87 až 89).
(
18
)	Pozri napríklad rozsudok zo 6. júla 1993, Komisia/Albani a i. (C‑242/90 P, EU:C:1993:284, bod 14). Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
(
19
)	Pozri napríklad rozsudky z 5. mája 2010, Bouillez a i./Rada (F‑53/08, EU:F:2010:37, bod 89), a z 23. októbra 2012, Strack/Komisia (F‑44/05 RENV, EU:F:2012:144, bod 125).
(
20
)	Pozri napríklad rozsudok z 5. mája 2010, Bouillez a i./Rada (F‑53/08, EU:F:2010:37, bod 89).
(
21
)	V „pôvodnej pozícii“ a za „závojom nevedomosti“ vo vzťahu k výsledku výberového konania by každý racionálny uchádzač vybral zákonnosť ako jednu zo zásad, podľa ktorých sa má konanie realizovať (aj keď je možné predpokladať, že John Rawls nemal na mysli krátkodobých zmluvných zamestnancov EÚ, keď formuloval túto teóriu – pozri Rawls, J.: A Theory of Justice. Revidované vydanie. Belknap Press: Harvard, 1999, s. 118 až 130).
(
22
)	Pozri napríklad rozsudky zo 6. júla 1993, Komisia/Albani a i. (C‑242/90 P, EU:C:1993:284, bod 13); z 5. mája 2010, Bouillez a i./Rada (F‑53/08, EU:F:2010:37, body 83 až 90), a z 23. októbra 2012, Strack/Komisia (F‑44/05 RENV, EU:F:2012:144, bod 117).
(
23
)	Pozri napríklad rozsudky z 5. mája 2010, Bouillez a i./Rada (F‑53/08, EU:F:2010:37, body 83 až 85 a tam citovaná judikatúra), a z 23. októbra 2012, Strack/Komisia (F‑44/05 RENV, EU:F:2012:144, body 117 až 118).
(
24
)	To samozrejme nebráni tomu, aby iné prípady nerovnakého zaobchádzania vo výberovom konaní boli tiež relevantné a náležite zohľadnené. Návrh v tomto prípade je oveľa skromnejší: existuje jednoducho značný rozdiel medzi priebehom výberového konania, ktoré je poznačené určitou technickou nerovnosťou medzi kandidátmi a výberovými postupmi, ktoré sú napríklad (ne‑)priamo rasistické alebo sexistické. Na ilustráciu pozri napríklad rozsudok z 13. februára 1979, Martin/Komisia (24/78, EU:C:1979:37, bod 21), v ktorom Súdny dvor dospel k zrušeniu rozhodnutia o zamestnaní uchádzača, ktorý mal výhodu v súvislosti s predmetom skúšky.
(
25
)	Pozri nedávne návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Sharpston vo veci Španielsko/Parlament (C‑377/16, EU:C:2018:610, body 156 až 164), a moje návrhy, ktoré som predniesol vo veci Komisia/Taliansko (C‑621/16 P, EU:C:2018:611, body 153 až 157).
(
26
)	Pozri napríklad rozsudky zo 16. decembra 2010, Kahla v Thüringen Porzellan/Komisia (C‑537/08 P, EU:C:2010:769, bod 63 a citovaná judikatúra); z 19. júla 2016, Kotnik a i. (C‑526/14, EU:C:2016:570, bod 62), a z 13. septembra 2017, Pappalardo a i./Komisia (C‑350/16 P, EU:C:2017:672, bod 39). Pozri tiež rozsudok z 19. mája 1983, Mavridis/Parlament (289/81, EU:C:1983:142, bod 21).
(
27
)	Znenie normy sa samozrejme líši v príslušných oblastiach práva (a v súvislosti s otázkou, či sú alebo nie sú dotknuté subjekty profesionálne) – pozri napríklad, pokiaľ ide o legitímnu dôveru v súvislosti s DPH, normu „pozorného a obozretného hospodárskeho subjektu“ (primerane obozretný hospodársky subjekt) v rozsudkoch zo 14. septembra 2006, Elmeka (C‑181/04 až C‑183/04, EU:C:2006:563, bod 32), a z 9. júla 2015, Cabinet Medical Veterinar Tomoiagă Andrei (C‑144/14, EU:C:2015:452, bod 44). V kontexte štátnej pomoci je to skôr norma podnikateľského subjektu konajúceho s náležitou starostlivosťou: napríklad rozsudky z 20. septembra 1990, Komisia/Nemecko (C‑5/89, EU:C:1990:320, bod 14), a z 11. novembra 2004, Demesa a Territorio Histórico de Álava/Komisia (C‑183/02 P a C‑187/02 P, EU:C:2004:701, bod 44).
(
28
)	Bod 49 vyššie.
(
29
)	Body 53 až 58 vššie.
(
30
)	Pozri napríklad rozsudok z 20. marca 1997, Alcan Deutschland (C‑24/95, EU:C:1997:163, bod 25), v ktorom Súdny dvor konštatoval, že príjemca štátnej pomoci nemôže mať žiadnu legitímnu dôveru vo vzťahu k tomu, že pomoc bola zákonná, ak by táto pomoc nebola oznámená Komisii, a preto je neoznámenie porovnateľné s vážnou vadou v záležitostiach štátnej pomoci.
(
31
)	Pozri analogicky v kontexte štátnej pomoci rozsudky z 12. decembra 1985, Sideradria/Komisia (67/84, EU:C:1985:506, bod 21), pokiaľ ide o zjavné porušenie pravidiel, ktorých sa dopustil podnik, a zo 16. júla 1998, Oelmühle a Schmidt Söhne (C‑298/96, EU:C:1998:372, bod 29), pokiaľ ide o požiadavku dobrej viery zo strany podniku spochybňujúceho vrátenie neoprávnenej štátnej pomoci, ktorá mu bola poskytnutá.
(
32
)	Pozri napríklad rozsudky z 5. decembra 2017, Spadafora/Komisia (T 250/16 P, neuverejnený, EU:T:2017:866, bod 112); z 23. októbra 2012, Strack/Komisia (F‑44/05/RENV, EU:F:2012:144, bod 123), a z 5. mája 2010, Bouillez a i./Rada (F‑53/08, EU:F:2010:37, bod 88).
(
33
)	V prípade rozsudku z 23. októbra 2012, Strack/Komisia (F‑44/05 RENV, EU:F:2012:144, bod 123), uplynulo osem rokov od prijatia napadnutých rozhodnutí. Napriek tomu Súd pre verejnú službu rozhodol, že úspešní uchádzači sa nemôžu opierať o legitímnu dôveru, keďže tieto rozhodnutia boli napadnuté včas.
(
34
)	Pokiaľ „ideálnymi úradníkom EÚ“ skutočne vybratým na základe tohto prístupu nie je len taký uchádzač, ktorý si prečítal, popodčiarkoval a napísal komentáre k služobnému poriadku a všetkým oznámeniam o voľných pracovných miestach/výberových konaniach, akémukoľvek usmerneniu pre uchádzačov a všetkým dostupným manuálom. Bude to robiť veľmi podrobne, mať ich na nočnom stolíku a čítať si ich každý večer pred spaním. V priebehu celého výberového konania bude vystupovať ako pravý „procesný kontrolór“ a bude neustále vystupovať proti každému kroku, ktorý vykoná inštitúcia, dokonca aj v prípade najmenších odchýlok od uplatniteľných pravidiel.
(
35
)	Pozri napríklad rozsudok z 31. marca 2004, Girardot/Komisia (T‑10/02, EU:T:2004:94, bod 89).
(
36
)	Pozri napríklad rozsudok z 28. júna 1979, Anselme a Constant/Komisia (255/78, EU:C:1979:175, bod 15).
(
37
)	Pozri napríklad rozsudky z 22. júna 1990, Marcopoulos/Súdny dvor (T‑32/89 a T‑39/89, EU:T:1990:39, bod 44), a z 21. marca 2013, Brune/Komisia (F‑94/11, EU:F:2013:41, bod 65).
(
38
)	Pozri napríklad rozsudok z 31. marca 2004, Girardot/Komisia (T‑10/02, EU:T:2004:94, bod 89).
(
39
)	Pozri napríklad rozsudky z 5. júna 1980, Oberthür/Komisia (24/79, EU:C:1980:145, bod 14), a z 1. júna 1995, Coussios/Komisia (C‑119/94 P, EU:C:1995:164, bod 24).
(
40
)	Pozri pre skutočne skôr zriedkavé príklady zrušenia rozhodnutí o prijatí úspešných uchádzačov do zamestnania rozsudky z 13. februára 1979, Martin/Komisia (24/78, EU:C:1979:37, bod 21), a z 23. októbra 2012, Strack/Komisia (F‑44/05 RENV, EU:F:2012:144, body 123 až 126).
(
41
)	Návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Van Gerven vo veci Komisia/Albani a i. (C‑242/90 P, EU:C:1993:108, bod 10).
(
42
)	Rozsudok zo 6. júla 1993, Komisia/Albani a i. (C‑242/90 P, EU:C:1993:284, bod 17).
(
43
)	Pozri body 59 až 66 vyššie.
(
44
)	Body 68 a 69 napadnutého rozsudku.
(
45
)	Pozri napríklad rozsudky z 18. marca 1993, Parlament/Frederiksen (C‑35/92 P, EU:C:1993:104, bod 16); z 9. novembra 2004, Montalto/Rada (T‑116/03, EU:T:2004:325, bod 54), a z 25. septembra 2008, Strack/Komisia (F‑44/05, EU:F:2008:123, bod 155).
(
46
)	Napadnutý rozsudok v bode 56.
(
47
)	Zo skutkového stavu veci, tak ako ho prezentuje Všeobecný súd, vyplýva, že list, v ktorom boli uchádzači pozvaní na ústnu skúšku, nepoukazuje na existenciu písomnej skúšky, zatiaľ čo list informujúci uchádzačov (aspoň pána Galochu) o výsledku výberového konania, obsahuje odkaz na ústnu i písomnú skúšku, ktorých sa údajne zúčastnil (pozri napadnutý rozsudok, body 12 a 15).
(
48
)	Body 48 až 50 a 61 vyššie.
(
49
)	Pozri napríklad rozsudky z 11. júla 2007, Centeno Mediavilla a i./Komisia (T‑58/05, EU:T:2007:218, bod 52). Pozri tiež rozsudok Súdu pre verejnú službu z 13. septembra 2011, AA/Komisia (F‑101/09, EU:F:2011:133, bod 44).
(
50
)	Pozri, pokiaľ ide o stratu príležitosti na prijatie do zamestnania, napríklad rozsudok z 21. februára 2008, Komisia/Girardot (C‑348/06 P, EU:C:2008:107, bod 55).