62024CJ0509
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (deviata komora)
z 27. novembra 2025 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Nekalé podmienky v spotrebiteľských zmluvách – Smernica 93/13/EHS – Článok 6 ods. 1 – Článok 7 ods. 1 – Zmluva o bankovom účte – Konanie o platobnom rozkaze – Preskúmanie ex offo nekalej povahy zmluvných podmienok – Návrh súdu znížiť pohľadávku o sumu zodpovedajúcu uplatneniu podmienky považovanej za nekalú – Súhlas predajcu alebo dodávateľa a možnosť vymáhať túto sumu v neskoršom konaní – Zásada efektivity – Účasť spotrebiteľa na preskúmaní prípadnej nekalej povahy zmluvnej podmienky“
Vo veci C‑509/24,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Juzgado de Primera Instancia no 3 de Arucas (Súd prvej inštancie a vyšetrovací súd č. 3 Arucas, Španielsko) z 30. júna 2024 a doručený Súdnemu dvoru 22. júla 2024, ktorý súvisí s konaním:
Investcapital Ltd
proti
M. H. S.,
SÚDNY DVOR (deviata komora),
v zložení: predseda deviatej komory M. Condinanzi (spravodajca), sudcovia N. Jääskinen a R. Frendo,
generálny advokát: R. Norkus,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
španielska vláda, v zastúpení: A. Torró Molés, splnomocnený zástupca,
–
talianska vláda, v zastúpení: S. Fiorentino, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci M. Cherubini, avvocato dello Stato,
–
Európska komisia, v zastúpení: I. Galindo Martín a P. Kienapfel, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článkov 6 až 7 smernice Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách (Ú. v. ES L 95, 1993, s. 29; Mim. vyd. 15/002, s. 288).
2
Tento návrh bol podaný v rámci konania začatého na návrh spoločnosti Investcapital Ltd., nadobúdateľky pohľadávky súvisiacej so zmluvou o bežnom bankovom účte zriadenom na meno M. H. S., spotrebiteľom, s cieľom dosiahnuť vydanie platobného rozkazu na zaplatenie peňažného dlhu vyplývajúceho z tejto zmluvy.
Právny rámec
Právo Únie
3
Dvadsiate štvrté odôvodnenie smernice 93/13 uvádza:
„Keďže súdy alebo správne orgány členských štátov musia mať k dispozícii primerané a účinné prostriedky na zabránenie ďalšieho uplatňovania nekalých podmienok v zmluvách [spotrebiteľských zmluvách – neoficiálny preklad].“
4
Článok 6 ods. 1 tejto smernice stanovuje:
„Členské štáty zabezpečia, aby nekalé podmienky použité v zmluvách uzatvorených so spotrebiteľom zo strany predajcu alebo dodávateľa podľa ich vnútroštátneho práva, neboli záväzné pre spotrebiteľa a aby zmluva bola podľa týchto podmienok naďalej záväzná pre strany, ak je jej ďalšia existencia možná bez nekalých podmienok.“
5
Podľa článku 7 ods. 1 uvedenej smernice:
„Členské štáty zabezpečia, aby v záujme spotrebiteľov a subjektov hospodárskej súťaže existovali primerané a účinné prostriedky, ktoré by zabránili súvislemu [ďalšiemu – neoficiálny preklad] uplatňovaniu nekalých podmienok v zmluvách uzatvorených so spotrebiteľmi zo strany predajcov alebo dodávateľov.“
Španielske právo
LEC
6
Článok 815 ods. 3 Ley 1/2000 de Enjuiciamiento Civil (zákon č. 1/2000 o Občianskom súdnom poriadku) zo 7. januára 2000 (BOE č. 7 z 8. januára 2000, s. 575) v znení uplatniteľnom na konanie vo veci samej (ďalej len „LEC“) stanovuje:
„Ak z listín predložených s návrhom vyplýva, že požadovaná suma nie je správna, súdny tajomník upovedomí sudcu, ktorý môže prípadne navrhovateľa uznesením vyzvať, aby prijal alebo odmietol návrh platobného rozkazu na zaplatenie nižšej sumy, než aká bola pôvodne požadovaná, a ktorý sumu stanoví.
Takisto, ak sa pohľadávka zakladá na zmluve uzavretej medzi predajcom alebo dodávateľom a spotrebiteľom alebo užívateľom, súdny tajomník je tiež povinný pred vydaním platobného rozkazu informovať súd o tejto skutočnosti, ktorý, ak usúdi, že niektorú z podmienok, na ktorých sa zakladá návrh alebo ktoré určujú vymáhanú sumu, možno považovať za nekalú, môže uznesením urobiť návrh platobného rozkazu na sumu, ktorá vyplýva z vylúčenia požadovanej sumy zodpovedajúcej uplatneniu podmienky.
V oboch prípadoch navrhovateľ musí prijať alebo odmietnuť predložený návrh do desiatich dní, pričom sa tento návrh požaduje za prijatý, ak lehota uplynie bez toho, aby sa k nemu vyjadril. Prijatie návrhu navrhovateľom sa v žiadnom prípade nesmie považovať za čiastočné vzdanie sa nároku, pričom neuspokojenú časť si môže uplatniť len v príslušnom určovacom konaní.
Ak sa návrh prijme, odporcovi sa uloží povinnosť zaplatiť túto sumu.
V opačnom prípade sa na navrhovateľa prihliada tak, že vzal svoj návrh späť a svoje nároky môže uplatniť len v príslušnom určovacom konaní.
Proti uzneseniu vydanému v poslednom uvedenom prípade môže podať opravný prostriedok priamo strana, ktorá je účastníkom konania.“
7
Podľa článku 818 ods. 1 prvého pododseku LEC:
„Ak dlžník podá odpor včas, o veci sa s konečnou platnosťou rozhodne v príslušnom konaní, pričom vyhlásený rozsudok bude mať právnu silu rozhodnutej veci.“
Zákon o ochrane spotrebiteľov a užívateľov
8
Článok 83 novelizovaného všeobecného zákona o ochrane spotrebiteľov a užívateľov, schváleného Real Decreto Legislativo 1/2007 por el que se aprueba el texto refundido de la Ley General para la Defensa de los Consumidores y Usuarios y otras leyes complementarias (kráľovský legislatívny dekrét č. 1/2007 o novelizácii všeobecného zákona o ochrane spotrebiteľov a užívateľov a ďalších doplňujúcich zákonov) zo 16. novembra 2007 (BOE č. 287 z 30. novembra 2007, s. 49181), v znení uplatniteľnom na vec samu, stanovuje:
„Nekalé podmienky sú neplatné a považujú sa za nedohodnuté. Na tieto účely súd po vypočutí účastníkov konania vyhlási nekalé podmienky uvedené v zmluve za neplatné, avšak zmluva je pre zmluvné strany naďalej záväzná za tých istých podmienok, pokiaľ môže existovať bez týchto nekalých podmienok.
Podmienky, ktoré sú do zmlúv zahrnuté netransparentným spôsobom na úkor spotrebiteľov, sú neplatné.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
9
Dňa 16. apríla 2024 podala Investcapital na Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 3 de Arucas (Súd prvej inštancie a vyšetrovací súd č. 3 Arucas, Španielsko), ktorý je vnútroštátnym súdom, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, návrh na vydanie platobného rozkazu proti M.H.S., ktorým sa domáhala zaplatenia sumy 1234,01 eura, z toho 229,17 eura ako istiny, 38,73 eura ako bežné úroky, 39,68 eura ako úroky z omeškania a 921,15 eura ako náklady alebo provízie, čo zodpovedá pohľadávke postúpenej bankou B.S.A. Táto pohľadávka súvisí so zmluvou, ktorú M.H.S. uzavrel 16. marca 2018 s bankou B.S.A. a ktorej predmetom bolo zriadenie bankového účtu.
10
Keďže ide o zmluvu uzavretú medzi predajcom alebo dodávateľom a spotrebiteľom, súdny tajomník o tom informoval vnútroštátny súd v súlade s článkom 815 ods. 3 LEC, aby preskúmal prípadnú nekalú povahu podmienok, na ktorých sa zakladá návrh na vydanie platobného rozkazu.
11
V rámci preskúmania prípadnej nekalej povahy týchto podmienok si vnútroštátny súd kladie otázku v súvislosti so zlučiteľnosťou článku 815 ods. 3 LEC s právom Únie, najmä so smernicou 93/13 s prihliadnutím na judikatúru Súdneho dvora.
12
Tento súd uvádza, že v prípade konštatovania nekalej povahy zmluvnej podmienky sa podľa článku 815 ods. 3 LEC súd, na ktorý bol podaný návrh na vydanie platobného rozkazu, musí obmedziť na zníženie výšky pohľadávky tak, že vylúči sumu vyplývajúcu z uplatnenia takejto podmienky. Toto ustanovenie stanovuje, že ak navrhovateľ v prípade vydania platobného rozkazu tento návrh prijme, neznamená to, že sa vzdáva sumy, ktorú sudca zamietol, pretože navrhovateľ môže stále vymáhať jej zaplatenie v rámci určovacieho konania.
13
Vnútroštátny súd preto uvádza, že článok 815 LEC neumožňuje rozhodovať o neplatnosti podmienok považovaných za nekalé, zatiaľ čo podľa článku 83 všeobecného zákona o ochrane spotrebiteľov a užívateľov sú takéto podmienky zo zákona neplatné a považujú sa za neexistujúce. Usudzuje, že spotrebiteľ je tak napriek tomu naďalej viazaný zmluvnými podmienkami, ktoré boli po preskúmaní vykonanom súdom rozhodujúcim o návrhu na vydanie platobného rozkazu považované za nekalé.
14
Za týchto okolností Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 3 de Arucas (Súd prvej inštancie a vyšetrovací súd č. 3 Arucas) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Majú sa články 6 a 7 smernice [93/13] vykladať v tom zmysle, že mechanizmus súdneho preskúmania, ktorý sa obmedzuje na vylúčenie tých súm z nároku uplatneného spoločnosťou alebo predajcom, ktoré sa zakladajú na nekalých podmienkach, pričom spoločnosť alebo predajca môže vymáhať tie isté sumy v inom konaní, môže predstavovať ‚primeraný a účinný prostriedok‘ na zabránenie tomu, aby bol spotrebiteľ alebo užívateľ viazaný týmito nekalými podmienkami?
2.
Majú sa články 6 a 7 smernice [93/13] vykladať v tom zmysle, že bránia takej vnútroštátnej právnej úprave, aká je obsiahnutá v článku 815 ods. 3 [LEC], ktorá obmedzuje dôsledky preskúmania nekalej povahy v rámci konania o platobnom rozkaze na vylúčenie tých súm z návrhu podaného spoločnosťou alebo predajcom, ktoré sa zakladajú na nekalých podmienkach bez toho, aby z tohto preskúmania boli vyvodené všetky dôsledky, ktoré vyplývajú podľa vnútroštátneho práva z konštatovania tejto nekalej povahy, ako je vyhlásenie neplatnosti?
3.
Majú sa články 6 a 7 smernice [93/13] vykladať v tom zmysle, že bránia takej vnútroštátnej právnej úprave, ako je ustanovenie článku 815 ods. 3 [LEC], ktorá neupravuje účasť spotrebiteľa alebo užívateľa na preskúmaní nekalej povahy, ktoré vykonáva súd?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej a druhej otázke
O prípustnosti
15
Španielska vláda vyjadruje pochybnosti o prípustnosti prvej a druhej otázky z dôvodu ich hypotetickej povahy, keďže sa týkajú iného konania, než je konanie o platobnom rozkaze, a to prípadného určovacieho konania, ktoré podľa vnútroštátneho práva umožňuje preskúmanie iných návrhov ako tých, ktoré boli podané v rámci konania o platobnom rozkaze.
16
Treba pripomenúť, že prislúcha výlučne vnútroštátnemu súdu, ktorý rozhoduje o spore a ktorý musí prevziať zodpovednosť za súdne rozhodnutie, ktoré sa má vydať, aby s prihliadnutím na osobitosti veci samej posúdil relevantnosť otázok, ktoré kladie Súdnemu dvoru. Pokiaľ sa položené otázky týkajú výkladu alebo platnosti právneho predpisu Únie, Súdny dvor je v zásade povinný rozhodnúť. Z toho vyplýva, že pri prejudiciálnej otázke týkajúcej sa práva Únie platí prezumpcia relevantnosti. Súdny dvor môže odmietnuť rozhodnúť o takýchto otázkach len vtedy, ak je zjavné, že požadovaný výklad práva Únie nemá nijakú súvislosť s existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej, pokiaľ ide o hypotetický problém, alebo ak Súdny dvor nedisponuje skutkovými ani právnymi okolnosťami potrebnými na užitočnú odpoveď na otázky, ktoré mu boli položené [rozsudok z 2. februára 2023, Towarzystwo Ubezpieczeń Ż (Klamlivé vzorové poistné zmluvy), C‑208/21, EU:C:2023:64, body 42 a 43, ako aj citovaná judikatúra].
17
O takýto prípad nejde v prejednávanej veci.
18
Návrh na začatie prejudiciálneho konania totiž dostatočne presne opisuje právny a skutkový rámec konania vo veci samej, ktoré sa týka návrhu na vydanie platobného rozkazu týkajúceho sa peňažnej pohľadávky vyplývajúcej zo zmluvy o zriedení bežného bankového účtu. Informácie poskytnuté vnútroštátnym súdom umožňujú určiť tak rozsah položených otázok, ako aj ich súvislosť s predmetom tohto konania. Svojou prvou a druhou otázkou sa vnútroštátny súd najmä pýta, či je zlučiteľná s článkami 6 a 7 smernice 93/13 vnútroštátna právna úprava, podľa ktorej súd rozhodujúci o návrhu na vydanie platobného rozkazu môže navrhnúť platobný rozkaz týkajúci sa sumy zníženej o sumu zodpovedajúcu uplatneniu zmluvnej podmienky, ktorú považoval za nekalú, bez toho, aby ju mohol zrušiť, keďže časť zamietnutej pohľadávky si môže veriteľ neskôr vymáhať v rámci určovacieho súdneho konania.
19
Za týchto okolností nie je zjavné, že by požadovaný výklad smernice 93/13 v prvej a druhej otázke nemal nijakú súvislosť s existenciou alebo predmetom sporu vo veci samej alebo že by nastolený problém mal hypotetickú povahu.
20
V dôsledku toho treba tieto otázky považovať za prípustné.
O veci samej
21
Svojou prvou a druhou otázkou, ktoré treba preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa majú článok 6 ods. 1 a článok 7 ods. 1 smernice 93/13 vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje na jednej strane, že súd, na ktorý predajca alebo dodávateľ podal návrh na vydanie platobného rozkazu proti spotrebiteľovi, môže navrhnúť zníženie výšky pohľadávky, ktorá vylučuje sumy vyplývajúce z uplatnenia zmluvnej podmienky, ktorú považoval za nekalú, bez toho, aby mohol z tohto dôvodu konštatovať jej neplatnosť, a na druhej strane, že tento predajca alebo dodávateľ má po prijatí tohto návrhu možnosť začať iné súdne konanie s cieľom vymôcť od tohto spotrebiteľa sumu pohľadávky, ktorú tento súd zamietol.
22
Na úvod treba pripomenúť, že systém ochrany zavedený smernicou 93/13 vychádza z myšlienky, že spotrebiteľ sa v porovnaní s predajcom alebo dodávateľom nachádza v znevýhodnenom postavení, pokiaľ ide o vyjednávaciu silu, ako aj o úroveň informovanosti (rozsudok zo 17. mája 2022, Ibercaja Banco, C‑600/19, EU:C:2022:394, bod 35 a citovaná judikatúra).
23
Článok 6 ods. 1 tejto smernice ukladá členským štátom povinnosť zabezpečiť, aby nekalé zmluvné podmienky neboli záväzné pre spotrebiteľa bez toho, aby musel tento spotrebiteľ podať žalobu a získať rozsudok potvrdzujúci nekalú povahu týchto podmienok [pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. júna 2023, Getin Noble Bank (Pozastavenie plnenia zmluvy o úvere), C‑287/22, EU:C:2023:491, bod 37].
24
Toto ustanovenie musí byť považované za normu rovnocennú s vnútroštátnymi právnymi predpismi, ktoré majú v rámci vnútroštátneho právneho poriadku povahu noriem verejného poriadku. Ide o kogentné ustanovenie, ktoré má nahradiť formálnu rovnováhu, ktorú zmluva nastoľuje medzi právami a povinnosťami zmluvných strán, skutočnou rovnováhou, ktorá medzi nimi môže znovu zaviesť rovnosť (rozsudok z 21. decembra 2016, Gutiérrez Naranjo a i., C‑154/15, C‑307/15 a C‑308/15, EU:C:2016:980, body 54 a 55).
25
Z toho v prvom rade vyplýva, že úlohou vnútroštátneho súdu je, aby za podmienok stanovených jeho právom ex offo posúdil nekalú povahu zmluvnej podmienky patriacej do pôsobnosti smernice 93/13 a vylúčil jej uplatnenie tak, aby nevyvolávala záväzné účinky voči dotknutému spotrebiteľovi, pokiaľ proti tomu tento spotrebiteľ nenamieta [rozsudok z 30. júna 2022, Profi Credit Bulgaria (Úprava ex offo v prípade nekalých podmienok), C‑170/21, EU:C:2022:518, bod 31 a citovaná judikatúra].
26
V druhom rade podľa ustálenej judikatúry článok 6 ods. 1 smernice 93/13 nevyžaduje, aby vnútroštátny súd vylúčil, okrem uplatnenia podmienky vyhlásenej za nekalú, uplatnenie podmienok, ktoré neboli posúdené ako nekalé. Cieľom tohto ustanovenia a najmä druhej časti jeho vety totiž nie je zrušiť všetky zmluvy obsahujúce nekalé podmienky, ale obnoviť rovnováhu medzi zmluvnými stranami vylúčením uplatnenia podmienok považovaných za nekalé, pričom sa v zásade zachová platnosť ostatných podmienok dotknutej zmluvy. Táto zmluva musí v zásade ďalej existovať bez akejkoľvek inej zmeny okrem zmeny vyplývajúcej z odstránenia nekalých podmienok. Uvedenú zmluvu možno tak zachovať, pokiaľ je jej ďalšia existencia bez nekalých podmienok v súlade s pravidlami vnútroštátneho práva právne možná [rozsudok z 30. júna 2022, Profi Credit Bulgaria (Úprava ex offo v prípade nekalých podmienok), C‑170/21, EU:C:2022:518, body 34 a 35, ako aj citovaná judikatúra].
27
Okrem toho vzhľadom na povahu a význam verejného záujmu, na ktorom spočíva ochrana spotrebiteľov, článok 7 ods. 1 smernice 93/13 v spojení s jej dvadsiatym štvrtým odôvodnením ukladá členským štátom povinnosť stanoviť primerané a účinné prostriedky, ktoré by zabránili uplatňovaniu nekalých podmienok v zmluvách uzatvorených medzi predajcom alebo dodávateľom a spotrebiteľmi (pozri v tomto zmysle rozsudky zo 14. júna 2012, Banco Español de Crédito, C‑618/10, EU:C:2012:349, bod 68, a zo 17. mája 2022, Ibercaja Banco, C‑600/19, EU:C:2022:394, bod 38, ako aj citovanú judikatúru).
28
Hoci Súdny dvor už viackrát vymedzil spôsob, akým má vnútroštátny súd zabezpečiť ochranu práv, ktoré spotrebiteľom vyplývajú z tejto smernice, nič to nemení na tom, že právo Únie v zásade a ako vyplýva zo znenia článku 6 ods. 1 smernice 93/13, neharmonizuje konania uplatniteľné na preskúmanie údajne nekalej povahy zmluvnej podmienky, a že tieto konania preto patria do vnútroštátneho právneho poriadku členských štátov na základe zásady ich procesnej autonómie, avšak pod podmienkou, že nie sú menej výhodné ako procesné podmienky, ktoré upravujú podobné situácie podľa vnútroštátneho práva (zásada ekvivalencie), a nevedú k praktickému znemožneniu alebo nadmernému sťaženiu výkonu práv priznaných právom Únie (zásada efektivity) (pozri v tomto zmysle rozsudok z 29. februára 2024, Investcapital, C‑724/22, EU:C:2024:182, bod 30, ako aj citovanú judikatúru).
29
Pokiaľ ide na jednej strane o zásadu ekvivalencie, treba uviesť, že Súdny dvor nemá žiadne indície, ktoré by mohli viesť k pochybnostiam o súlade vnútroštátnej právnej úpravy dotknutej vo veci samej s touto zásadou.
30
Pokiaľ ide na druhej strane o zásadu efektivity, treba uviesť, že každý prípad, v ktorom je nastolená otázka, či vnútroštátne procesné ustanovenie vedie k nemožnosti alebo nadmernému sťaženiu výkonu práva Únie, sa musí skúmať s prihliadnutím na postavenie tohto ustanovenia v celom konaní, jeho priebeh a jeho osobitosti, ako aj v prípade potreby na zásady, ktoré sú základom vnútroštátneho súdneho systému, akými sú ochrana práva na obranu, zásada právnej istoty a riadneho priebehu konania. Špecifiká konaní však nemôžu predstavovať skutočnosť, ktorá by mohla ovplyvniť právnu ochranu, ktorá musí byť spotrebiteľom poskytnutá na základe ustanovení smernice 93/13 (rozsudok zo 17. mája 2022, Impuls Leasing România, C‑725/19, EU:C:2022:396, bod 45 a citovaná judikatúra).
31
Súdny dvor tiež spresnil, že povinnosť členských štátov zabezpečiť efektivitu práv, ktoré osobám podliehajúcim súdnej právomoci vyplývajú z práva Únie, zahŕňa najmä, pokiaľ ide o práva vyplývajúce zo smernice 93/13, požiadavku účinnej súdnej ochrany potvrdenú v článku 7 ods. 1 tejto smernice a zakotvenú tiež v článku 47 Charty základných práv Európskej únie, ktorá sa okrem iného uplatňuje aj na definíciu procesných podmienok týkajúcich sa súdnych žalôb založených na takýchto právach (rozsudok z 24. júna 2025, GR REAL, C‑351/23, EU:C:2025:474, bod 53 a citovaná judikatúra).
32
V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že účinnú ochranu práv vyplývajúcich z tejto smernice možno zaručiť iba pod podmienkou, že vnútroštátny procesný systém upravuje v rámci konania platobnom rozkaze alebo v rámci konania o výkon platobného rozkazu ex offo preskúmanie prípadnej nekalej povahy zmluvných podmienok uvedených v predmetnej zmluve súdom (rozsudok z 20. septembra 2018, EOS KSI Slovensko, C‑448/17, EU:C:2018:745, bod 45 a citovaná judikatúra).
33
V prejednávanej veci z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že v španielskom procesnom práve konanie o platobnom rozkaze predstavuje konanie, ktoré nie je kontradiktórnym konaním, ktoré sa obmedzuje na vymáhanie peňažných pohľadávok a ktorého cieľom je zabezpečiť rýchle a účinné vymáhanie splatných, likvidných a vymožiteľných pohľadávok.
34
Návrh na vydanie platobného rozkazu založený na zmluve uzatvorenej medzi predajcom alebo dodávateľom a spotrebiteľom je tak v súlade s článkom 815 ods. 3 LEC, v znení zmien, doručený súdnym tajomníkom súdu na účely preskúmania ex offo prípadnej nekalej povahy každej zmluvnej podmienky, na ktorej sa zakladá návrh alebo ktorá určuje vymožiteľnú sumu. Ak súd usúdi, že niektorú z dotknutých podmienok možno kvalifikovať ako nekalú, môže uznesením navrhnúť zníženie výšky pohľadávky, ktorým sa vylúčia sumy vyplývajúce z uplatnenia tejto podmienky.
35
Podľa informácií, ktoré má Súdny dvor k dispozícii, nekalé zmluvné podmienky, na ktorých je založený návrh na vydanie platobného rozkazu alebo ktoré určujú vymožiteľnú sumu uplatňovanej pohľadávky, nebudú mať nijaký účinok v konaní o platobnom rozkaze, pretože ich súd vylúči ešte predtým, ako by bol spotrebiteľ prípadne povinný zaplatiť svoj dlh. Je úlohou predajcu alebo dodávateľa, aby prípadne využil neskoršie určovacie konanie s cieľom dosiahnuť úplné uspokojenie svojej pohľadávky.
36
S výhradou overení, ktoré prináleží vykonať vnútroštátnemu súdu, treba v tejto súvislosti uviesť, že ako zdôraznila španielska vláda vo svojich písomných pripomienkach, v rámci tohto posledného uvedeného konania môže konajúci súd ex offo preskúmať nekalú povahu podmienok zmluvy uzavretej medzi predajcom alebo dodávateľom a spotrebiteľom, ako aj prípadne vyhlásiť nekalé zmluvné podmienky za neplatné.
37
Okrem toho pre úplnosť treba uviesť, že Európska komisia vo svojich písomných pripomienkach predložených Súdnemu dvoru uviedla, že v súlade s článkom 818 LEC, ak spotrebiteľ podá odpor proti platobnému rozkazu včas, konanie o platobnom rozkaze ukončí súdny tajomník a nahradí ho konaním, v rámci ktorého tak spotrebiteľ, ako aj predajca alebo dodávateľ majú právo byť vypočutý a súd rozhodujúci vo veci môže ex offo alebo na návrh spotrebiteľa preskúmať nekalú povahu zmluvných podmienok, ktorá môže viesť nielen k vylúčeniu sumy založenej na podmienke považovanej za nekalú, ale aj k určeniu jej neplatnosti. Vnútroštátnemu súdu však prináleží overiť presný obsah uvedeného vnútroštátneho ustanovenia.
38
Na jednej strane sa tak zdá, že článok 815 ods. 3 LEC stanovuje, že súd ex offo preskúma nekalú povahu zmluvných podmienok, ktorých účinky sa obmedzujú na presný predmet návrhu na vydanie platobného rozkazu, v súlade s povahou a účelom tohto konania, keďže vedie k možnému zníženiu výšky požadovanej pohľadávky bez vyhlásenia neplatnosti podmienok považovaných za nekalé. Na druhej strane konanie začaté v nadväznosti na podanie odporu proti platobnému rozkazu podanému spotrebiteľom na základe článku 818 LEC, ako aj určovacie konanie prípadne začaté predajcom alebo dodávateľom na základe článku 815 ods. 3 LEC, môžu viesť k preskúmaniu nekalej povahy dotknutej podmienky v rámci kontradiktórnej diskusie medzi účastníkmi konania a prípadne k vyhláseniu neplatnosti tejto podmienky, či dokonca tejto zmluvy, súdom, na ktorý bola podaná žaloba.
39
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na prvú a druhú otázku odpovedať tak, že článok 6 ods. 1 a článok 7 ods. 1 smernice 93/13 v spojení so zásadou efektivity sa majú vykladať v tom zmysle, že nebránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje na jednej strane, že súd, na ktorý predajca alebo dodávateľ podal návrh na vydanie platobného rozkazu proti spotrebiteľovi, môže navrhnúť zníženie výšky pohľadávky, ktorá vylučuje sumy vyplývajúce z uplatnenia zmluvnej podmienky, ktorú považoval za nekalú, bez toho, aby mohol z tohto dôvodu konštatovať jej neplatnosť, a na druhej strane, že uvedený predajca alebo dodávateľ má po prijatí tohto návrhu možnosť začať iné súdne konanie s cieľom vymôcť od tohto spotrebiteľa sumu pohľadávky, ktorú daný súd zamietol, pokiaľ môže uvedený spotrebiteľ v rámci iných súdnych konaní dosiahnuť určenie neplatnosti zmluvnej podmienky považovanej za nekalú.
O tretej otázke
40
Svojou treťou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či článok 6 ods. 1 a článok 7 ods. 1 smernice 93/13 bránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá neupravuje účasť spotrebiteľa na preskúmaní súdom, ktorý rozhoduje o návrhu na vydanie platobného rozkazu podanom predajcom alebo dodávateľom proti tomuto spotrebiteľovi, prípadnej nekalej povahy zmluvných podmienok, na ktorých je tento návrh založený, alebo ktoré určujú výšku uplatňovanej pohľadávky.
41
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že Súdny dvor rozhodol, že zásada kontradiktórnosti spravidla nepriznáva každému účastníkovi konania len právo oboznámiť sa s listinami a pripomienkami predkladanými súdu protistranou a vyjadrovať sa k nim, ale tiež zahŕňa právo účastníkov konania oboznamovať sa a vyjadrovať sa k právnym dôvodom uplatňovaným súdom ex offo, na ktorých chce súd založiť svoje rozhodnutie. Súdny dvor zdôraznil, že na splnenie požiadaviek spojených s právom na spravodlivé súdne konanie je totiž potrebné, aby sa účastníci konania oboznámili a mali možnosť vyjadriť sa kontradiktórne tak ku skutkovým okolnostiam, ako aj k právnym okolnostiam, ktoré sú rozhodujúce pre výsledok konania (rozsudok z 21. februára 2013, Banif Plus Bank, C‑472/11, EU:C:2013:88, bod 30 a citovaná judikatúra).
42
Z toho vyplýva, že v prípade, že vnútroštátny súd, ktorý na základe informácií o skutkových a právnych okolnostiach, ktorými disponuje alebo s ktorými sa oboznámil v dôsledku dokazovania vykonaného ex offo, zistil, že podmienka patrí do pôsobnosti smernice, konštatuje v rámci preskúmania ex offo, že táto podmienka má nekalú povahu, musí vo všeobecnosti o tom informovať účastníkov konania v spore a vyzvať ich, aby sa k tomu kontradiktórne vyjadrili spôsobom, ktorý na tento účel stanovujú vnútroštátne procesnoprávne predpisy (rozsudok z 21. februára 2013, Banif Plus Bank, C‑472/11, EU:C:2013:88, body 31 a 36).
43
Súdny dvor navyše rozhodol, že článok 6 ods. 1 smernice 93/13 sa má vykladať v tom zmysle, že vnútroštátny súd, na ktorý bol podaný návrh na vydanie platobného rozkazu, zatiaľ čo dlžník spotrebiteľ sa na konaní nezúčastňuje až do vydania tohto platobného rozkazu, je povinný ex offo vylúčiť uplatnenie nekalej podmienky zmluvy, uzatvorenej medzi týmto spotrebiteľom a dotknutým predajcom alebo dodávateľom, na ktorej sa zakladá časť uvádzanej pohľadávky. Za tohto predpokladu má tento súd možnosť čiastočne zamietnuť tento návrh pod podmienkou, že táto zmluva môže naďalej existovať bez akýchkoľvek ďalších zmien, revízií či doplnení, čo uvedený súd musí overiť [pozri v tomto zmysle rozsudok z 30. júna 2022, Profi Credit Bulgaria (Úprava ex offo v prípade nekalých podmienok), C‑170/21, EU:C:2022:518, bod 38].
44
V prejednávanej veci vzhľadom na vnútroštátne procesné pravidlá upravujúce priebeh konania o platobnom rozkaze opísaného v bodoch 34 až 38 tohto rozsudku, skutočnosť, že článok 815 ods. 3 LEC neupravuje účasť spotrebiteľa na preskúmaní nekalej povahy zmluvnej podmienky, na ktorej sa môže zakladať návrh na vydanie platobného rozkazu, ale priznáva súdu rozhodujúcemu vo veci právomoc navrhnúť platobný rozkaz týkajúci sa sumy uplatňovanej pohľadávky zníženej o sumu zodpovedajúcu uplatneniu podmienky považovanej za nekalú, nemá vplyv na právo spotrebiteľov na obranu a najmä na zásadu kontradiktórnosti.
45
V tejto súvislosti sa na jednej strane s výhradou overenia, ktoré prináleží vykonať vnútroštátnemu súdu, zdá, že uznesenie vydané súdom, ktorý vec prejednáva, po prijatí tohto návrhu predajcom alebo dodávateľom navrhovateľom, ponúka každému z účastníkov konania možnosť oboznámiť sa a tiež možnosť kontradiktórne sa vyjadriť tak ku skutkovým, ako aj k právnym okolnostiam, ktoré boli rozhodujúce pre výsledok tohto uznesenia, bez toho, aby mal záväzné účinky právnej sily rozhodnutej veci alebo iné prekluzívne účinky. Na druhej strane článok 815 ods. 3 LEC patrí do rámca konania o platobnom rozkaze, ktoré má skrátenú povahu a ktoré predstavuje procesný prostriedok určený na zabezpečenie rýchleho vymáhania splatných, likvidných a vymožiteľných pohľadávok. Účasť spotrebiteľa na preskúmaní nekalej povahy zmluvných podmienok zostáva zaručená, keďže sa zdá, že španielske procesné právo v rámci neskoršieho kontradiktórneho konania stanovuje možnosť spotrebiteľa v plnom rozsahu uplatniť svoje práva a prostriedky na obranu.
46
Zo spisu, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, totiž na jednej strane vyplýva, že uvedené uznesenie môže byť predmetom preskúmania v rámci riadnych konaní vo veci samej, ktoré plne rešpektujú zásadu kontradiktórnosti medzi účastníkmi konania, pričom spotrebiteľ má možnosť namietať proti uvedenému uzneseniu v súlade s podmienkami stanovenými v článku 818 LEC. Na druhej strane vzhľadom na to, že podľa článku 815 ods. 3 LEC súhlas predajcu alebo dodávateľa, ktorý je žalobcom, nemožno v žiadnom prípade považovať za čiastočné vzdanie sa svojich práv, predajca alebo dodávateľ si môže uplatniť tú časť pohľadávky, ktorá nebola uspokojená v rámci určovacieho konania, ktorého je spotrebiteľ účastník v plnom rozsahu v súlade so zásadou kontradiktórnosti.
47
V dôsledku toho treba na tretiu otázku odpovedať tak, že článok 6 ods. 1 a článok 7 ods. 1 smernice 93/13 sa majú vykladať v tom zmysle, že nebránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá neupravuje účasť spotrebiteľa na preskúmaní súdom, ktorý rozhoduje o návrhu na vydanie platobného rozkazu podanom predajcom alebo dodávateľom proti tomuto spotrebiteľovi, prípadnej nekalej povahy zmluvných podmienok, na ktorých je tento návrh založený, alebo ktoré určujú výšku uplatňovanej pohľadávky, za predpokladu, že jednak konanie o platobnom rozkaze nevedie k aktu s právnou silou rozhodnutej veci a jednak v rámci prípadných neskorších konaní medzi uvedeným spotrebiteľom a týmto predajcom alebo dodávateľom týkajúcich sa rovnakých nárokov tohto predajcu alebo dodávateľa je zaručená zásada kontradiktórnosti.
O trovách
48
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (deviata komora) rozhodol takto:
1.
Článok 6 ods. 1 a článok 7 ods. 1 smernice Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách v spojení so zásadou efektivity
sa majú vykladať v tom zmysle, že:
nebránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá stanovuje na jednej strane, že súd, na ktorý predajca alebo dodávateľ podal návrh na vydanie platobného rozkazu proti spotrebiteľovi, môže navrhnúť zníženie výšky pohľadávky, ktorá vylučuje sumy vyplývajúce z uplatnenia zmluvnej podmienky, ktorú považoval za nekalú, bez toho, aby mohol z tohto dôvodu konštatovať jej neplatnosť, a na druhej strane, že uvedený predajca alebo dodávateľ má po prijatí tohto návrhu možnosť začať iné súdne konanie s cieľom vymôcť od tohto spotrebiteľa sumu pohľadávky, ktorú daný súd zamietol, pokiaľ môže uvedený spotrebiteľ v rámci iných súdnych konaní dosiahnuť určenie neplatnosti zmluvnej podmienky považovanej za nekalú.
2.
Článok 6 ods. 1 a článok 7 ods. 1 smernice 93/13
sa majú vykladať v tom zmysle, že:
nebránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá neupravuje účasť spotrebiteľa na preskúmaní súdom, ktorý rozhoduje o návrhu na vydanie platobného rozkazu podanom predajcom alebo dodávateľom proti tomuto spotrebiteľovi, prípadnej nekalej povahy zmluvných podmienok, na ktorých je tento návrh založený, alebo ktoré určujú výšku uplatňovanej pohľadávky, za predpokladu, že jednak konanie o platobnom rozkaze nevedie k aktu s právnou silou rozhodnutej veci a jednak v rámci prípadných neskorších konaní medzi uvedeným spotrebiteľom a týmto predajcom alebo dodávateľom týkajúcich sa rovnakých nárokov tohto predajcu alebo dodávateľa je zaručená zásada kontradiktórnosti.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: španielčina.