62006CC0411
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
M. POIARES MADURO
prednesené 26. marca 2009 (
1
)
Vec C-411/06
Komisia Európskych spoločenstiev
proti
Európskemu parlamentu a Rade Európskej únie
„Žaloba o neplatnosť — Nariadenie (ES) č. 1013/2006 — Preprava odpadu — Voľba právneho základu — Článok 133 ES a článok 175 ods. 1 ES“
1.
Dňa 2. októbra 2006 podala Komisia Európskych spoločenstiev na základe článku 203 ES žalobu o zrušenie nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1013/2006 zo o preprave odpadu (
2
) s tvrdením, že výber právneho základu na jeho prijatie bol nesprávny. Podľa žalobkyne sa sporné nariadenie malo zakladať na dvojakom základe, a to na článku 175 ods. 1 ES a článku 133 ES, zatiaľ čo autori nariadenia ho založili len na článku 175 ods. 1 ES.
2.
Prejednávaná vec predložená Súdnemu dvoru predstavuje ďalší vývoj v spore, ktorý už dlhý čas stavia Komisiu proti Európskemu parlamentu a Rade Európskej únie, pokiaľ ide o uplatnenie článkov 133 ES a 175 ods. 1 ES ako právneho základe aktu Spoločenstva, ktorého cieľom je ochrana životného prostredia prostredníctvom opatrení o cezhraničnom pohybe odpadov. Je potrebné poznamenať, že príslušná judikatúra, ktorá je prinajmenšom veľmi komplexná, vec neobjasňuje. Žalovaní dokonca zastávajú názor, že sa v nej nachádzajú rozpory, alebo v každom prípade argumenty svedčiace v prospech obidvoch tvrdení v prejednávanej veci. Žalovaní pritom v súlade s článkom 44 ods. 3 druhým pododsekom Rokovacieho poriadku Súdneho dvora požiadali o to, aby o veci rozhodol veľký senát.
I — O nevyhnutnosti preskúmania opodstatnenosti žaloby
A — Prípustnosť žaloby
3.
Rada predkladá predbežnú námietku o neprípustnosti žaloby z dôvodu, že Komisia vo svojom návrhu neobjasnila, v rozpore s požiadavkami podľa článku 38 ods. 1 písm. c) Rokovacieho poriadku Súdneho dvora, ktoré ustanovenia napadnutého nariadenia by mali byť podľa nej založené na článku 133 ES, ktoré na článku 175 ods. 1 ES a ktoré ustanovenia by mali byť prípadne založené na obidvoch ustanoveniach súbežne.
4.
Je zjavné, že túto námietku neprípustnosti nemožno prijať. Žaloba Komisie obsahuje stručný opis žalobných dôvodov a zdá sa byť dostatočne jasná a konkrétna na to, aby bola Rada schopná pripraviť si svoju obranu a aby mohol Súdny dvor o žalobe rozhodnúť. Žaloba totiž uvádza dôvody, na základe ktorých zastáva Komisia názor, že podmienky na uplatnenie dvojakého právneho základu stanovené judikatúrou sú splnené. Na splnenie požiadaviek podľa článku 38 ods. 1 písm. c) rokovacieho poriadku nie je nevyhnutné, aby Komisia označila, ktoré ustanovenia napadnutého nariadenia vychádzajú z jedného a ktoré z druhého právneho základu. Komisia v každom prípade vo svojej žalobe uviedla, že aj napriek tomu, že článok 175 ods. 1 ES bol použitý správne ako právny základ väčšiny ustanovení napadnutého nariadenia, právnym základom ustanovení hlavy IV až VI, ktoré sa týkajú prepravy odpadu (dovoz, vývoz, tranzit) z tretích krajín alebo do tretích krajín, mal byť článok 133 ES.
B — Relevantnosť žalobného dôvodu
5.
V úvode je potrebné poznamenať, že spor týkajúci sa výberu primeraného právneho základu v prejednávanej veci nemá len čisto formálny rozsah, pretože ak by ho mal, bol by žalobný dôvod smerujúci k zrušeniu irelevantný.
6.
V každom prípade by bolo možné namietať, že uvedený spor nemá dôsledky na inštitucionálnu rovnováhu, lebo či sa vychádza len z článku 175 ods. 1 ES ako právneho základu, alebo či sa k nemu pripája článok 133 ES, postup prijímania napadnutého nariadenia zostane rovnaký. Tieto dve ustanovenia totiž stanovujú, že Rada rozhodne kvalifikovanou väčšinou. Je pravda, že článok 175 ES stanovuje spolurozhodovanie a článok 133 ES, v spojení s článkom 300 ods. 3 prvým pododsekom ES, nepriznáva Parlamentu žiadne právo účasti na rozhodovacom procese. Z judikatúry Súdneho dvora však vyplýva, že v prípade možnosti výberu medzi dvomi právnymi základmi, ktorých ciele by sa sledovali tým istým spôsobom, prednosť by sa mala dať tomu ustanoveniu, ktoré viac zapája Parlament do prijímania aktu. (
3
) Podľa tejto logiky musí uvedená prednosť tiež určiť postup v prípade uplatnenia dvojakého právneho základu, ak každý z nich stanovuje iný rozhodovací proces. (
4
) Hoci mám vážne pochybnosti o opodstatnenosti tejto prednosti priznanej rozhodovacím postupom, ktoré zvyšujú účasť Parlamentu, (
5
) zdá sa mi zložité navrhnúť v tomto štádiu spochybnenie uvedeného prístupu, so zreteľom na to, že bol nedávno potvrdený judikatúrou. (
6
) Inými slovami, aj keby analýza naznačovala, že článok 133 ES mal byť naozaj pripojený k článku 175 ES, ktorý bol uznaný ako jediný právny základ napadnutého nariadenia, proces spolurozhodovania, stanovený neskôr uvedeným ustanovením, by naďalej zostal postupom, ktorý sa má pri prijatí aktu dodržiavať. Vzhľadom na to, že údajná vada týkajúca sa právneho základu nemala dopad na správny postup, nemohla mať ani vplyv na určenie obsahu napadnutého aktu. (
7
)
7.
Voľba medzi článkami 133 ES a 175 ES má výrazný dopad na rozdelenie právomoci medzi Spoločenstvom a členskými štátmi, pretože zatiaľ čo skôr uvedený článok zveruje výlučnú právomoc Spoločenstvu, článok uvedený ako druhý stanovuje právomoc spoločnú. Výber článku 175 ods. 1 ES ako jediného právneho základu napadnutého rozhodnutia by znamenal obmedzenie právomoci Spoločenstva, na základe ktorého by vznikla právomoc členských štátov vrátane právomoci upraviť vývozy a dovozy odpadu, a to dovtedy a v takom rozsahu, v akom by takouto činnosťou členských štátov neboli dotknuté pravidlá Spoločenstva prijaté v tejto oblasti. Podľa Komisie by výkon tejto právomoci priznanej členským štátom nutne viedol k narušeniu hospodárskej súťaže medzi spoločenstvami členských štátov na zahraničných trhoch a k vzniku problémov na vnútornom trhu Spoločenstva.
II — Opodstatnenosť žaloby
8.
Jediný údajný dôvod smerujúci k zrušeniu sa týka pochybenia pri výbere právneho základu: kým zákonodarca Spoločenstva si zvolil článok 175 ES ako jediný základ napadnutého nariadenia, Komisia uvádza, že dané ustanovenie malo byť doplnené článkom 133 ES.
9.
V odpovedi na túto argumentáciu je vhodné tiež pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry voľba právneho základu právneho aktu Spoločenstva musí byť založená na objektívnych prvkoch, ktoré môžu byť súdne preskúmané a medzi ktoré patria najmä cieľ a obsah aktu. (
8
) Pokiaľ predmetný akt sleduje dvojaký cieľ alebo obsahuje dve zložky, a ak jeden z nich možno označiť za hlavný alebo prevažujúci, zatiaľ čo druhý z nich je iba doplňujúci, musí byť v zásade založený na právnom základe, ktorý zodpovedá cieľu a/alebo zložke, ktoré sú označené ako prevažujúce. (
9
)
10.
Ak sa výnimočne preukáže, že akt sleduje viacero cieľov zároveň alebo že obsahuje viacero zložiek, ktoré sú nerozlučne spojené tak, že jeden vo vzťahu k druhému nie je druhoradý alebo nepriamy, takýto akt sa musí založiť na rôznych príslušných právnych základoch. (
10
) Ak sa aj preukáže, že akt sleduje viacero cieľov zároveň alebo že obsahuje dve zložky, ktoré sú nerozlučne spojené, využitie dvojakého právneho základu je v dvoch prípadoch vylúčené: i) ak sa zvolený dvojaký základ skladá z ustanovení Zmluvy o ES a z ustanovení Zmluvy o EÚ (
11
) a ii) ak sú postupy ustanovené pre jeden alebo druhý z týchto základov nezlučiteľné a/alebo ak kumulácia právnych základov môže porušiť práva Európskeho parlamentu. (
12
)
11.
Komisia na základe tejto judikatúry uvádza, že napadnuté nariadenie obsahuje — ako vyplýva z jeho účelu a obsahu — dve nerozlučne spojené zložky, z ktorých jedna sa vzťahuje na spoločnú obchodnú politiku a druhá je spojená s politikou životného prostredia, a že v dôsledku toho je dvojaký právny základ nevyhnutný. Komisia tvrdí, že dotknutý akt má upravovať nielen prepravu odpadov v rámci Spoločenstva v oblasti životného prostredia, ale že v hlave IV až VI tiež obsahuje podrobnú úpravu zahraničného obchodu s odpadom s tretími krajinami, ktorá upravuje dovoz odpadu do Spoločenstva z tretích krajín, vývoz odpadu zo Spoločenstva do tretích krajín a tranzit odpadu cez Spoločenstvo počas jeho prepravy z tretích krajín alebo do tretích krajín. Stručne a inak povedané, keďže sporné rozhodnutie upravuje tiež prepravu odpadu medzi Spoločenstvom a tretími krajinami, mal byť k článku 175 ES ako právny základ doplnený aj článok 133 ES.
A — Prípustnosť dvojakého právneho základu
12.
Prvá otázka, ktorá vzniká na základe tvrdenia Komisie, je, či výnimočné uplatnenie dvojakého právneho základu je možné v takom prípade, akým je prejednávaná vec, kde jedno zo splnomocňujúcich ustanovení, článok 133 ES, zveruje Spoločenstvu výlučnú právomoc na prijatie napadnutého aktu, zatiaľ čo druhé, článok 175 ES, zveruje na tento účel iba právomoc spoločnú. Existencia výlučnej pôsobnosti Spoločenstva zakazuje členským štátom akúkoľvek legislatívnu činnosť, s výnimkou situácie, keď členský štát koná ako správca spoločného záujmu, aby v prípade legislatívnej nečinnosti na úrovni Spoločenstva (
13
) zabránil medzere v právnej úprave. Na druhej strane členské štáty môžu v oblasti, kde sa uplatňuje spoločná právomoc, voľne prijímať zákony, a to za predpokladu, že prijaté vnútroštátne opatrenia nebudú ovplyvňovať potrebný účinok pravidiel Spoločenstva vydaných v tejto oblasti. (
14
) Typickým príkladom takéhoto spojenia legislatívnych právomoci Spoločenstva a členských štátov v prípade spoločnej právomoci je práve článok 176 ES, ktorý členské štáty vo vzťahu k životnému prostrediu oprávňuje, a to aj v prípade existencie ustanovení Spoločenstva v tejto oblasti, aby zaviedli prísnejšie ochranné opatrenia za podmienky, že tieto opatrenia sú v súlade so Zmluvou. Je teda možné právom sa pýtať, ako to urobili Rada, Parlament a Spojené kráľovstvo v prejednávanej veci, či právomoc prijať daný akt môže mať súčasne výlučnú aj spoločnú povahu. Akým spôsobom by v prípade spoločnej právomoci, podľa ktorej bol akt Spoločenstva prijatý, mohla byť naďalej uplatnená zostávajúca normatívna právomoc členských štátov, ak by daný akt bol súčasne založený na výlučnej právomoci Spoločenstva?
13.
Ako je známe, Súdny dvor takýto súbeh pripustil v dvoch prípadoch, kde išlo o rovnaké právne základy ako v prejednávanej veci. (
15
) Pri pozornom čítaní týchto dvoch rozhodnutí je však zjavné, že takéto riešenie mohlo byť prijaté len preto, lebo bolo možné zreteľne rozlíšiť, napriek tomu, že uvedené akty obsahovali dve rovnocenné a nerozlučne spojené zložky, čo v uvedených aktoch patrilo do výlučnej právomoci Spoločenstva stanovenej v článku 133 ES a čo patrilo do rámca spoločnej právomoci zverenej Spoločenstvu článkom 175 ES. Samozrejme, tak je to v prípade, keď v danom akte možno oddeliť ustanovenia, ktoré pochádzajú z jedného alebo z druhého právneho základu. Je dokonca možné predstaviť si, že ak sa to isté rozhodnutie vzťahuje na rôzne predmety, potom môže vychádzať z dvojakého právneho základu. Naopak, tá istá otázka nemôže patriť súčasne do výlučnej a spoločnej právomoci.
14.
V prejednávanej veci je súbežné uplatnenie článkov 133 ES a 175 ES ako základov napadnutého nariadenia teoreticky možné. Ako už bolo zdôraznené, Komisia označila ustanovenia, ktoré mali byť podľa jej názoru založené na článku 133 ES, zatiaľ čo ďalšie ustanovenia boli správne priradené k článku 175 ES: ide o ustanovenia hláv IV až VI, ktoré sa týkajú prepravy odpadu (dovoz, vývoz, tranzit) z tretích krajín alebo do tretích krajín, ktoré by mali byť založené na článku 133 ES.
15.
Doplnenie článku 133 ES k článku 175 ES by navyše nemalo byť vylúčené z dôvodu, že postupy stanovené jedným alebo druhým právnym základom sú nezlučiteľné alebo že ich súbeh by mohol narušiť práva Parlamentu. (
16
) Ako som už skôr uviedol, (
17
) doplnenie článku 133 ES, ktorý vylučuje Parlament z rozhodovacieho procesu, by totiž nijakým spôsobom nezmenilo uplatniteľný normatívny postup. V súlade s judikatúrou by sa spolurozhodovací postup stanovený článkom 175 ES uplatnil na prijatie všetkých ustanovení daného aktu.
B — Primeranosť dvojakého právneho základu
16.
Zostáva určiť, či z rozboru účelu a obsahu sporného nariadenia vyplýva, že nariadenie obsahuje ekologickú a obchodnú zložku, ktoré sú rovnocenné a nerozlučne spojené, bez toho, aby bola jedna vo vzťahu k druhej dodatočnou alebo nepriamou. (
18
)
17.
Argumentácia, ktorú uvádza žalobkyňa na účely preukázania vyššie uvedeného, ma nepresvedčila. V každom prípade treba súhlasiť so žalobkyňou, že rozsah pôsobnosti spoločnej obchodnej politiky sa tradične (
19
) vykladá široko, (
20
) z čoho vyplýva, že opatrenie regulujúce obchod s tretími krajinami zostáva opatrením obchodnej politiky, aj keď súčasne slúži na iné ciele, ktoré sa týkajú ďalších oblastí, akými sú politika rozvoja, (
21
) zahraničná a bezpečnostná politika (
22
) alebo ochrana životného prostredia. (
23
) V poslednom uvedenom prípade je to tak o to viac, že podľa zásady integrácie, v súčasnosti vyjadrenej v článku 6 ES (predtým článok 130r ods. 2 ES), musia byť požiadavky na ochranu životného prostredia zahrnuté pri stanovení a uskutočňovaní všetkých politík a činností Spoločenstva. (
24
) Skutočnosť, že ustanovenia napadnutého nariadenia zahrnujú ciele týkajúce sa životného prostredia, nutne neznamená, že by dané ustanovenia nemohli alebo nemali byť založené na článku 133 ES. Situácia by bola iná len vtedy, ak by sa environmentálny cieľ ukázal ako prevažujúci a obchodný rozmer ako vedľajší. V takom prípade by prijatie sporného aktu malo byť založené iba na článku 175 ods. 1 ES. (
25
) Z analýzy predmetu a cieľa napadnutého nariadenia, ako aj z jeho kontextu pritom vyplýva, že ekologický rozmer predstavuje prevažujúci prvok.
1. Obsah a ciele napadnutého nariadenia
18.
V prvom rade treba zdôrazniť, že sporné nariadenie nepopierateľne sleduje predovšetkým environmentálny účel. Odôvodnenie č. 1 dotknutého nariadenia to potvrdzuje: „hlavným a prevládajúcim cieľom a zložkou tohto nariadenia je ochrana životného prostredia.“ Nasledujúce odôvodnenia to potvrdzujú. S výnimkou odôvodnenia č. 16 a 19, ktoré sa týkajú riadneho fungovania vnútorného trhu, sa všetky odôvodnenia zaoberajú viac-menej životným prostredím. Predovšetkým odôvodnenie č. 7 vo všeobecnosti zdôrazňuje „potrebu zachovať, chrániť a zlepšovať kvalitu životného prostredia a ľudského zdravia“. Podobne aj odôvodnenie č. 42 pripomína, že cieľom nariadenia je „zabezpečenie ochrany životného prostredia pri preprave odpadov“. Ciele týkajúce sa životného prostredia sú obsiahnuté dokonca aj v ustanoveniach o dovoze a vývoze odpadov do Spoločenstva alebo zo Spoločenstva. Odôvodnenie č. 28 stanovuje, že „v záujme ochrany životného prostredia dotknutých krajín“ treba vyjasniť aj rozsah zákazu vývozu nebezpečného odpadu určeného na zhodnotenie v krajine, na ktorú sa nevzťahuje rozhodnutie OECD. Odôvodnenie č. 33 tiež zdôrazňuje, že s odpadom dovážaným do Spoločenstva sa nakladá počas celej prepravy tak, „aby sa neohrozilo ľudské zdravie a nepoužili postupy alebo metódy, ktoré by mohli poškodiť životné prostredie“.
19.
Pokiaľ ide o predmet napadnutého nariadenia, Komisia tvrdí, že uvedené nariadenie obsahuje podrobnú úpravu týkajúcu sa zahraničného trhu s tretími krajinami, teda pravidlá, ktoré sa uplatnia aj na dovoz odpadu do Spoločenstva z tretích krajín, na vývoz odpadu zo Spoločenstva do tretích krajín a na prepravu odpadu cez územie Spoločenstva pri ich preprave z tretích krajín alebo do tretích krajín. V tomto zmysle tak spadá aj do rozsahu spoločnej obchodnej politiky.
20.
Cieľom nariadenia je však uložiť povinnosť oznámenia, postupu a kontroly v oblasti prepravy odpadu takým spôsobom, že táto preprava sa uskutoční za podmienok zaručujúcich ochranu životného prostredia. Tieto povinnosti sú stanovené v hlave II daného nariadenia a možno ich zhrnúť nasledujúcim spôsobom. Podľa článku 3 ods. 1 tieto povinnosti podliehajú postupu predchádzajúceho písomného oznámenia a súhlasu prepravy odpadov, ktoré sú určené na činnosti zneškodňovania, ako aj prepravy odpadov, ktoré sú určené na činnosti zhodnocovania, uvedené v prílohe IV napadnutého nariadenia. V rámci postupu oznamovania a súhlasu sa oznamovateľ musí preukázať zmluvou o zhodnotení alebo zneškodnení oznámeného odpadu uzavretou medzi ním a príjemcom (článok 4 ods. 4 a článok 5 napadnutého nariadenia) a poskytnutím finančnej zábezpeky alebo rovnocenného poistenia, ktoré pokrýva náklady spojené s prepravou, so zhodnotením alebo zneškodnením a so skladovaním dotknutého odpadu (článok 4 ods. 5 a 6 napadnutého nariadenia). Ak je oznámenie o preprave odpadu predložené, môžu štátne orgány, predovšetkým z ekologických dôvodov vymenovaných v článkoch 11 a 12 napadnutého nariadenia, uložiť podmienky na udelenie súhlasu s oznámenou prepravou alebo vzniesť námietky voči preprave odpadu (články 9 až 12 napadnutého nariadenia). Články 22 až 25 ukladajú v prípade, že preprava nemôže byť dokončená alebo je nedovolená, povinnosť spätného prevzatia odpadu a stanovujú pravidlá týkajúce sa nákladov na spätné prevzatie.
21.
Pokiaľ ide o zahraničné aspekty napadnutého nariadenia, stačí poznamenať, že ak vývoz odpadu zo Spoločenstva, jeho dovoz do Spoločenstva a tranzit cez Spoločenstvo nie sú z dôvodu ochrany životného prostredia nariadením zakázané, podliehajú rovnakej kontrole podľa príslušných ustanovení hláv IV, V alebo VI dotknutého nariadenia.
22.
Nakoniec povinnosť vyplývajúca z článku 49 ods. 1 napadnutého nariadenia ukladá pôvodcom a oznamovateľom, ako aj ostatným podnikom zainteresovaným do prepravy odpadu alebo jeho zhodnotenia alebo zneškodnenia podniknúť „kroky potrebné na zabezpečenie toho, aby sa s odpadom, ktorý prepravujú, nakladalo bez toho, aby sa pri tom ohrozovalo ľudské zdravie, a aby sa s ním nakladalo spôsobom prijateľným z hľadiska životného prostredia“, a to s dôrazom na jednotnosť systému kontroly a jeho hlavného cieľa ochrany životného prostredia. Daná povinnosť sa totiž uplatní nielen v prípade, že dochádza k preprave v rámci Spoločenstva, ale aj vtedy, ak sa odpad vyváža a dováža.
23.
Je zjavné, že postup predchádzajúceho písomného oznámenia a súhlasu predstavuje základ režimu stanoveného sporným nariadením. Je pritom veľmi podobný predchádzajúcim postupom povolenia, ktoré Súdny dvor označil za „typické nástroje politiky životného prostredia“. (
26
) Navyše to je dôvod, pre ktorý Komisia uznala, že v tom rozsahu, v akom je daný režim v hlave II nariadenia určený na úpravu prepravy odpadu v rámci Spoločenstva, je ako právny základ vhodný článok 175 ods. 1 ES. Keďže sa podľa hláv IV až VI nariadenia uplatní obdobne na prepravy odpadu mimo Spoločenstva, priznávam, že je pre mňa zložité pochopiť, prečo by rovnaký kontrolný systém nemal mať aj v tomto prípade za cieľ predchádzať poškodeniu životného prostredia, ktoré by tieto prepravy mohli mať za následok. Na druhej strane, ak by sa prijala analýza Komisie, podľa ktorej sa má zavedený režim chápať ako regulácia zahraničného obchodu s odpadom spadajúca do rámca spoločnej obchodnej politiky, potom by bolo potrebné logicky vziať do úvahy skutočnosť, že ak sa tento režim uplatní na prepravy odpadu v rámci Spoločenstva, smeruje k zaručeniu slobodného pohybu uvedeného odpadu, a teda mal by byť v tomto rozsahu založený na článku 95 ES, a nie na článku 175 ES.
24.
Samozrejme, ako Komisia správne pripomína, odpady predstavujú tovary v zmysle článku 28 ES a môžu byť predmetom obchodných transakcií. (
27
) Skutočnosť, že sa kontrolné postupy stanovené nariadením uplatnia na obchodovanie s odpadom, a teda môžu obchodovanie ovplyvniť, nutne neznamená, že ich cieľom je podporovať, uľahčovať alebo riadiť uvedené obchodovanie, čiže nemôže spochybniť konštatovanie založené na analýze cieľa a obsahu sporného nariadenia, podľa ktorého ide o nástroj, ktorého hlavným zmyslom je ochrana životného prostredia, zatiaľ čo jeho účinky na obchod sú len súvisiace a nepriame; ani široké ponímanie konceptu spoločnej obchodnej politiky nemôže toto zistenie spochybniť. (
28
) Uvedené nariadenie nemá za cieľ určiť vlastnosti, ktoré musí odpad mať, aby sa s ním mohlo voľne obchodovať, ale skôr stanoviť harmonizovaný systém postupov, ktorými je možné pohyb odpadu obmedziť na účely zaručenia ochrany životného prostredia. (
29
) Prijatie výkladu Komisie by znamenalo, že veľká časť osobitných ustanovení Zmluvy týkajúcich sa ochrany životného prostredia by bola pozbavená svojej podstaty, lebo ak by sa preukázalo, že činnosť Spoločenstva môže mať dopad na obchod, zamýšľané opatrenie by muselo spadať pod spoločnú obchodnú politiku. (
30
)
25.
V každom prípade, aj keby tvrdenie Komisie, že hlavy IV, V a VI sporného nariadenia spadajú pod spoločnú obchodnú politiku, bolo správne, doplnenie článku 133 ES ako právneho základu by nebolo odôvodnené, pretože prevaha určitého účelu alebo zložky musí byť stanovená so zreteľom na cieľ a obsah aktu ako celku. (
31
) Preskúmanie všetkých ustanovení sporného nariadenia pritom preukázalo, že prevažuje cieľ ochrany životného prostredia.
26.
V tom spočíva hlavný rozdiel oproti situácii vo veci Energy Star. (
32
) Koordinácia programov označovania týkajúcich sa energetickej účinnosti kancelárskeho vybavenia, ktorá bola zavedená dohodou dotknutou v danej veci, smerovala predovšetkým k uľahčeniu obchodovania s uvedeným vybavením tým, že umožnila výrobcom na základe postupu vzájomného uznávania zápisov využívať na účely informovania spotrebiteľov spoločné logo na označovanie určitých výrobkov zodpovedajúcich spoločným špecifikáciám energetickej účinnosti, ktoré mali výrobcovia v úmysle uviesť na americký trh a na trh Spoločenstva. Očakávané zníženie spotreby energie v dôsledku zmeny v správaní sa výrobcu a spotrebiteľa, ktoré malo vyplývať z programu označovania, predstavovalo v každom prípade len nepriamy účinok.
27.
Žalobkyňa zastáva názor, že riešenie prijaté Súdnym dvorom týkajúce sa výberu právneho základu na rozhodnutie o schválení Rotterdamského dohovoru (
33
) a nariadenie, ktorým sa dohovor vykonáva, (
34
) by mohlo podporovať jej tvrdenie. Tento medzinárodný dohovor zaviedol postup predchádzajúceho súhlasu pre určité nebezpečné chemikálie a prípravky na ochranu rastlín, ktorý je veľmi podobný kontrolným postupom uvedeným v spornom nariadení. Súdny dvor ho navyše označil za „typický nástroj politiky životného prostredia“. (
35
) Súdny dvor napriek tomu zastával názor, že uplatnenie dvojakého právneho základu zahrnujúceho články 133 ES a 175 ES bolo nevyhnutné.
28.
Tvrdenie Komisie by mohlo byť v rozpore s právnym základom zvoleným pri uzavretí Kartagenského protokolu: Súdny dvor rozhodol, že uplatnenie samotného článku 175 ES bolo primerané, pokiaľ ide o veľmi podobný postup kontroly pre žijúce modifikované organizmy, ktorý sa taktiež považuje za „typický nástroj politiky životného prostredia“. (
36
) V takomto prípade by bolo potrebné uznať, ako okrem iného tvrdili Rada a Spojené kráľovstvo, že tu existuje rozpor medzi dvoma prístupmi. Prejednávaná vec, ktorá bola pridelená veľkému senátu, by potom ponúkala možnosť tento rozpor odstrániť.
29.
Pozorné čítanie rozsudkov vydaných v obidvoch prípadoch týkajúcich sa Rotterdamského dohovoru však ukazuje, že tu existuje len zdanlivý rozpor. Bez ohľadu na názor na opodstatnenosť riešenia zvoleného Súdnym dvorom (
37
) je potrebné podotknúť, že na odôvodnenie existujúceho odkazu na články 133 ES a 175 ES Súdny dvor zdôraznil výslovnú väzbu medzi obchodom a životným prostredím, ktorá bola zavedená Rotterdamským dohovorom, keďže týmto ustanovením sa zavedený postup kontroly uplatní len na určité nebezpečné chemikálie a prípravky na ochranu rastlín, ktoré sú predmetom medzinárodného obchodu, a jeho vykonanie sa riadi ustanoveniami, ktoré priamo upravujú obchod s uvedenými produktmi. Takáto explicitná súvislosť chýbala v Kartagenskom protokole, pretože systém kontroly, ktorý zaviedol, sa neuplatní na zaobchádzanie so živými modifikovanými organizmami, teda nielen na ich cezhraničný pohyb na obchodné účely. (
38
)
30.
Postup predchádzajúceho písomného oznámenia a súhlasu stanovený sporným nariadením v prejednávanej veci pritom neupravuje iba prepravu odpadu mimo Spoločenstva. Tento postup sa dotýka predovšetkým prepravy odpadu v rámci Spoločenstva. V dôsledku toho je potrebné v zmysle príslušných riešení prijatých vo veci Kartagenského protokolu a vo veciach Rotterdamského dohovoru dospieť k záveru, že napadnuté nariadenie obsahuje najmä ekologickú zložku, bez dostatočne jasného prepojenia medzi obchodom a životným prostredím. Preskúmanie cieľa a predmetu dokazuje, že účelom nie je regulácia obchodu s odpadom, ale dohľad nad tým, aby jeho preprava bola v súlade s ochranou životného prostredia. Zákonodarca Spoločenstva v dôsledku toho oprávnene uplatnil článok 175 ES ako jediný právny základ dotknutého nariadenia.
2. Kontext napadnutého nariadenia
31.
Kontext nariadenia je ďalším prvkom, ktorý treba zohľadniť pri posudzovaní vhodnosti právneho základu zvoleného na účely prijatia aktu. (
39
) Záver založený na analýze predmetu a cieľa napadnutého nariadenia, podľa ktorého malo byť nariadenie založené iba na článku 175 ES, je potvrdený preskúmaním kontextu tohto aktu.
32.
Po prvé napadnuté nariadenie bolo prijaté preto, aby nahradilo a aktualizovalo nariadenie Rady (EHS) č. 259/93 z 1. februára 1993 o kontrole a riadení pohybu zásielok odpadov v rámci Európskeho spoločenstva, doň a z neho, (
40
) z ktorého vo veľkej miere vychádza. Toto nariadenie bolo pritom založené na článku 130s EHS (zmenený, teraz článok 175 ES) a Súdny dvor na základe podnetu Parlamentu, ktorý tvrdil, že daný akt mal byť založený súčasne na článku 100a (zmenený, teraz článok 95 ES) a článku 113 EHS (zmenený, teraz článok 133 ES), vtedy výslovne uznal vhodnosť takéhoto právneho základu. (
41
) Z dôvodov týkajúcich sa obmedzenia aktívnej legitimácie Parlamentu Súdny dvor síce rozhodoval len o rozmere nariadenia č. 259/93 v rámci Spoločenstva a neskúmal to, či by prvky daného nariadenia upravujúce prepravu odpadu medzi Spoločenstvom a tretími krajinami odôvodnili doplnenie článku 113 EHS. Skutočnosť, že prvky nariadenia týkajúce sa prepravy odpadu v rámci Spoločenstva boli správne založené na článku 130s, a nie na článku 100a, však svedčí v neprospech vhodnosti súbežného uplatnenia článku 113 EHS v rozsahu, v akom nariadenie č. 259/93, tak ako nariadenie v prejednávanej veci, len rozšírilo systém kontroly, ktorý zaviedlo na prepravu odpadu v rámci Spoločenstva, na prepravu mimo Spoločenstva a ktorý bol prijatý na základe článku 130s.
33.
Po druhé cieľom napadnutého nariadenia je tiež vykonať povinnosti vyplývajúce z dohovoru o riadení pohybov nebezpečných odpadov cez hranice štátov a ich zneškodňovaní podpísaného v Bazileji 22. marca 1989 (ďalej len „bazilejský dohovor“). Je všeobecne známe, že hlavný predmet tohto dohovoru spočíva v „environmentálnom úradnom riadení“, aby sa chránilo ľudské zdravie a životné prostredie prostredníctvom znižovania tvorby nebezpečného odpadu vždy, keď je to možné, a prostredníctvom prísnej kontroly jeho skladovania, prepravy, nakladania s ním, jeho opätovného použitia, recyklácie, využitia a konečného odstránenia prostredníctvom „integrovaného prístupu založeného na životnom cykle“. Predmetný dohovor bol preto rozhodnutím Rady (
42
) podpísaný v mene Spoločenstva na základe článku 130s EHS a zapísaný WTO do zoznamu ako mnohostranný dohovor o životnom prostredí. Komisia sa nesprávne, na účely zníženia relevantnosti vyššie uvedeného, usiluje zdôrazniť rozdiel medzi Bazilejským dohovorom a napadnutým nariadením tvrdením, že dohovor sa vzťahuje iba na odstraňovanie nebezpečného odpadu, zatiaľ čo nariadenie sa vzťahuje na všetky odpady, či už nebezpečné, alebo nie, a bez ohľadu na to, či sú určené na zneškodnenie, alebo na zhodnotenie. Ako správne poznamenali britská a francúzska vláda, podrobnejší rozbor spomínaného dohovoru, najmä jeho článku 2 ods. 4 a jeho prílohy IV, ukazuje, že v rozpore s tým, čo je uvedené v jeho názve, sa dohovor uplatní aj na metódy nakladania s odpadom po jeho preprave, čiže na využitie, recykláciu, zber a opätovné použitie, a nielen na zneškodnenie. Skutočnosť, že napadnuté nariadenie sa uplatní aj na odpad, ktorý nie je nebezpečný, a na odpad určený na zhodnotenie, v každom prípade neprepožičiava nariadeniu obchodný charakter ani neoslabuje jeho ekologický rozmer, pretože každý druh odpadu je pre životné prostredie neodmysliteľne škodlivý. (
43
)
34.
Je pravda, že relevantnosť týchto precedensov by mohla byť spochybnená s odôvodnením, že samotná prax inštitúcií sa nemôže odchýliť od pravidiel Zmluvy, a teda nemôže vytvoriť precedens zaväzujúci inštitúcie Spoločenstva, pokiaľ ide o správny právny základ, (
44
) a že pri určení právneho základu aktu je potrebné zohľadniť nie právny základ uplatnený na prijatie iných aktov Spoločenstva, vyznačujúcich sa prípadne podobnými vlastnosťami, (
45
) ale samotný cieľ a obsah daného aktu. Aj keď samotná prax inštitúcií nemôže skutočne určovať voľbu právneho základu namiesto analýzy cieľa a obsahu dotknutého aktu, môže táto prax predstavovať faktor, ktorý je relevantný v danom kontexte tohto aktu a ktorý môže podporiť voľbu právneho základu, ktorý vznikol z preskúmania jeho cieľa a obsahu. Súdny dvor tak výslovne odôvodnil dvojaký právny základ, pozostávajúci z článkov 133 ES a 175 ES, nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 304/2003 z 28. januára 2003 o vývoze a dovoze nebezpečných chemikálií (
46
) skutočnosťou, že týmto nariadením bol na úrovni Spoločenstva vykonaný Rotterdamský dohovor, ktorý mal mať podľa rozsudku vyhláseného v ten istý deň (
47
) takisto tento dvojaký právny základ, a zohľadnením zjavnej konvergencie medzi ustanoveniami týchto dvoch aktov. (
48
) Súdny dvor podobným spôsobom podporil voľbu článku 95 ES ako právneho základu smernice vychádzajúcej z analýzy cieľa a obsahu predmetnej smernice, keď rozhodol, že táto smernica zmenila skoršiu smernicu založenú na rovnakom ustanovení. (
49
) V prejednávanej veci som už pritom uviedol, že napadnuté nariadenie má za cieľ vykonanie Bazilejského dohovoru a preberá väčšinu ustanovení nariadenia č. 259/93, ktoré nahrádza.
III — Návrh
35.
Z vyššie uvedených dôvodov teda navrhujem, aby Súdny dvor zamietol žalobu Komisie o zrušenie nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1013/2006 zo 14. júna 2006 o preprave odpadu.
(
1
)	Jazyk prednesu: francúzština.
(
2
)	Ú. v. EÚ L 190, s. 1.
(
3
)	Takýmto spôsobom je možné vykladať rozhodnutie vo veci Oxid titaničitý (rozsudok z 11. júna 1991, Komisia/Rada, C-300/89, Zb. s. I-2867).
(
4
)	Pozri v tomto zmysle rozsudky z 10. januára 2006, Komisia/Parlament a Rada, C-178/03, Zb. s. I-107, bod 59; zo, Parlament/Rada, C-155/07, Zb. s. I-8103, body 77 až 83. Pozri tiež návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Kokott vo veci C-178/03, body 63 a 64, a vo veci C-155/07, body 90 a 91.
(
5
)	Tento prístup, ktorý sa objavuje v judikatúre, totiž nemá oporu v Zmluve. Uvedený prístup, ktorý bol obhajovaný najmä zo strany Komisie na pojednávaní, vychádza z predpokladu, že akýkoľvek právny základ, ktorý zvýši účasť Parlamentu v rozhodovacom procese, posilní demokratický charakter Európskeho spoločenstva. Demokracia však má, najmä v Spoločenstve, niekoľko podôb. Na úrovni Spoločenstva má demokratická legitimita predovšetkým dva zdroje: je zaručená v rámci Rady, kde vychádza z európskych národov prostredníctvom postoja prijatého ich príslušnými vládami, pod kontrolou národných parlamentov, alebo je zaručená Parlamentom, ktorý je európskym orgánom s priamou reprezentáciou, a Komisiou, ktorá je tomuto orgánu priamo zodpovedná. Priama demokratická reprezentácia je nepochybne relevantným meradlom európskej demokracie, avšak nie jediným. Európska demokracia zahrnuje tiež najmä citlivú rovnováhu medzi národným a európskym rozmerom demokracie, bez toho, aby jeden prevládal nad druhým. Parlament preto nemá v zákonodarnom procese rovnakú právomoc ako národné parlamenty, a hoci by bolo možné obhajovať zvýšenie jeho právomoci, záleží na európskych národoch, aby rozhodli prostredníctvom revízie zmlúv. Postupom času sa vyvinula rovnováha medzi právomocami zverenými Parlamentu a ďalším orgánom, ktorá je podľa vôle európskych národov vyjadrená rôznymi normatívnymi postupmi a odráža rovnováhu medzi národnými a európskymi prostriedkami oprávňujúcimi na výkon moci na európskej úrovni. Prijatie všeobecného princípu uprednostňovania právneho základu, ktorý maximalizuje účasť Parlamentu na rozhodovacom procese, by zmenilo tak demokratickú, ako aj inštitucionálnu rovnováhu stanovenú v Zmluve. Som si vedomý toho, že táto analýza vedie v praxi k zákazu súbehu právnych základov. Inými slovami, alebo obidva právne základy stanovujú rovnaký rozhodovací proces a vada týkajúca sa právneho základu by, okrem možného vplyvu na rozdelenie právomoci medzi Komisiu a členské štáty, znamenala vadu čisto formálnu, čiže irelevantnú, alebo každý z nich stanovuje iný normatívny postup, pričom tieto postupy sú z vyššie uvedených dôvodov úplne nezlučiteľné, a teda ich súbeh nie je možný.
(
6
)	Rozsudok Parlament/Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 4, body 77 až 83. Pokiaľ ide o načasovanie a podmienky na obrat v judikatúre, pozri moje komentáre v bodoch 28 až 30 návrhov vo veci Cipolla a i. (rozsudok z 5. novembra 2006, C-94/04 a C-202/04, Zb. s. I-11421, body 28 až 30).
(
7
)	Pozri v tomto zmysle rozsudky z 27. septembra 1988, Komisia/Rada, 165/87, Zb. s. 5545, bod 19, a z, British American Tobacco (Investments) a Imperial Tobacco, C-491/01, Zb. s. I-11453, body 98 až 111.
(
8
)	Pozri napríklad rozsudky z 26. marca 1987, Komisia/Rada, 45/86, Zb. s. 1493, bod 11; z, Nemecko/Parlament a Rada, C-233/94, Zb. s. I-2405, bod 12; z, Parlament/Rada, C-164/97 a C-165/97, Zb. s. I-1139, bod 12; zo, Komisia/Rada, C-269/97, Zb. s. I-2257, bod 43; zo, Belgicko/Komisia, C-110/03, Zb. s. I-2801, bod 78; z, Komisia/Rada, C-176/03, Zb. s. I-7879, bod 45; z, Komisia/Rada, C-94/03, Zb. s. I-1, bod 34, a z, Írsko/Parlament a Rada, C-301/06, Zb. s. I-593, bod 60.
(
9
)	Pozri rozsudky zo 17. marca 1993, Komisia/Rada, C-155/91, Zb. s. I-939, body 19 a 21; z, Parlament/Rada, C-42/97, Zb. s. I-869, bod 38; z, Španielsko/Rada, C-36/98, Zb. s. I-779, bod 59; z, Huber, C-336/00, Zb. s. I-7699, bod 31; z, Komisia/Rada, C-211/01, Zb. s. I-8913, bod 39; z, Komisia/Rada, C-338/01, Zb. s. I-4829, bod 55; z, Komisia/Parlament a Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 4, bod 42. Pozri tiež stanovisko 2/00 zo, Zb. s. I-9713, bod 23.
(
10
)	Pozri okrem iného rozsudky z 11. júna 1991, Komisia/Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 3, body 13 a 17; z, Parlament/Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 9, body 38 a 43; z, Huber, už citovaný v poznámke pod čiarou 9, bod 31; z, British American Tobacco (Investments) a Imperial Tobacco, už citovaný v poznámke 7, bod 94; z, Komisia/Rada, C-281/01, Zb. s. I-12049, bod 35; z, Komisia/Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 9, bod 40; z, Komisia/Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 8, body 34 až 36; z, Komisia/Parlament a Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 4, body 41 až 43; z, Komisia/Rada, C-91/05, Zb. s. I-3651, bod 75; Parlament/Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 4, bod 36. Pozri tiež stanovisko 2/00, už citované v poznámke pod čiarou 9, bod 23.
(
11
)	V tejto veci sa musí dať prednosť právnemu základu Spoločenstva: pozri tiež rozsudok z 20. mája 2008, Komisia/Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 10, body 76 a 77.
(
12
)	Pozri rozsudky z 10. januára 2006, Komisia/Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 8, bod 52, a Parlament/Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 4, bod 37 a tam citovanú judikatúru.
(
13
)	Pozri rozsudok z 5. mája 1981, Komisia/Spojené kráľovstvo, 804/79, Zb. s. 1045. Pozri tiež Gautier, Y.: La compétence communautaire exclusive, Mélanges en l’honneur à Guy Isaac: 50 ans de droit communautaire. Zv. 1. Presses universitaires de Toulouse, 2004, s. 165.
(
14
)	Predovšetkým vtedy, ak harmonizácia na úrovni Spoločenstva nepokrýva danú oblasť úplne, členské štáty zostávajú v tomto rozsahu kompetentné a môžu slobodne konať. Z toho vyplýva, že ak sa má v rámci daného predmetu uzavrieť zmluva, bude spadať do spoločnej právomoci Spoločenstva a členských štátov (pozri stanovisko 2/00, už citované v poznámke pod čiarou 9, body 45 až 47).
(
15
)	Pozri rozsudky z 10. januára 2006, Komisia/Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 8, a z, Komisia/Parlament a Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 4.
(
16
)	Pozri rozsudky z 10. januára 2006, Komisia/Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 8, bod 52, a Parlament/Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 4, bod 37 a tam citovanú judikatúru.
(
17
)	Pozri bod 6 vyššie.
(
18
)	Používam pojmy z judikatúry citovanej v poznámke pod čiarou 10.
(
19
)	Aj keď to nie je nevyhnutné, pozri stanovisko 1/94 z 15. novembra 1994 (Zb. s. I-5267).
(
20
)	Pozri stanovisko 1/78 zo 4. októbra 1979, Zb. s. 2871, bod 45, a rozsudok Komisia/Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 8, bod 19.
(
21
)	Pozri rozsudok Komisia/Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 8, body 17 až 21.
(
22
)	Pozri rozsudky zo 17. októbra 1995, Werner, C-70/94, Zb. s. I-3189, bod 10; zo, Leifer a i., C-83/94, Zb. s. I-3231, bod 10; zo, Centro-Com, C-124/95, Zb. s. I-81, bod 26.
(
23
)	Pozri rozsudky z 29. marca 1990, Grécko/Rada, C-62/88, Zb. s. I-1527, body 18 až 20; z, Komisia/Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 10, body 39 až 43.
(
24
)	Pozri rozsudky Grécko/Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 23, bod 20, a z 11. júna 1991, Komisia/Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 3, bod 22.
(
25
)	Pozri v tomto zmysle stanovisko 2/00, už citované v poznámke pod čiarou 9.
(
26
)	Stanovisko 2/00, už citované v poznámke pod čiarou 9, bod 33, a rozsudok z 10. januára 2006, Komisia/Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 8, bod 44.
(
27
)	Pozri rozsudok z 9. júla 1992, Komisia/Belgicko, C-2/90, Zb. s. I-4431, body 22 až 28.
(
28
)	Pozri v tomto zmysle, pokiaľ ide o Kartagenský protokol, ktorý zaviedol postup kontroly cezhraničných pohybov geneticky modifikovaných organizmov, stanovisko 2/00, už citované v poznámke pod čiarou 9, body 37 až 40.
(
29
)	Pozri tiež, pokiaľ ide o rovnakú analýzu podporujúcu ako právny základ článok 130s Zmluvy EHS namiesto článku 100a Zmluvy EHS, rozsudok z 28. júna 1994, Parlament/Rada, C-187/93, Zb. s. I-2857, bod 26.
(
30
)	Pozri stanovisko 2/00, už citované v poznámke pod čiarou 9, bod 40.
(
31
)	Pozri rozsudok z 10. decembra 2002, British American Tobacco (Investments) a Imperial Tobacco, už citovaný v poznámke pod čiarou 7, bod 96.
(
32
)	Rozsudok z 12. decembra 2002, Komisia/Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 10.
(
33
)	Pozri rozsudok z 10. januára 2006, Komisia/Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 8.
(
34
)	Pozri rozsudok z 10. januára 2006, Komisia/Parlament a Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 4.
(
35
)	Rozsudok z 10. januára 2006, Komisia/Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 8, bod 44.
(
36
)	Pozri stanovisko 2/00, už citované v poznámke pod čiarou 9.
(
37
)	V týchto dvoch prípadoch sa generálna advokátka Kokott priklonila k uplatneniu článku 175 ES ako jediného právneho základu.
(
38
)	Pozri rozsudok z 10. januára 2006, Komisia/Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 8, body 44 a 45.
(
39
)	Pozri výslovne v tomto zmysle stanovisko 2/00, už citované v poznámke pod čiarou 9, bod 25.
(
40
)	Ú. v. ES L 30, s. 1; Mim. vyd. 15/002, s. 176.
(
41
)	Pozri rozsudok z 28. júna 1994, Parlament/Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 29.
(
42
)	Rozhodnutie Rady 93/98/EHS z 1. februára 1993 o uzavretí Dohovoru o riadení pohybu nebezpečných odpadov cez hranice štátov a ich zneškodňovaní v mene Spoločenstva [Ú. v. ES L 39, s. 1; Mim. vyd. 11/018, s. 301 (s priloženým textom Bazilejského dohovoru)].
(
43
)	Pozri rozsudok z 18. apríla 2002, Palin Granit a Vehmassalon kansanterveystyön kuntayhtymän hallitus, C-9/00, Zb. s. I-3533, body 36 a 45 až 51.
(
44
)	Pozri napríklad rozsudky z 23. februára 1988, Spojené kráľovstvo/Rada, 68/86, Zb. s. 855, bod 24; z, Parlament/Rada, C-271/94, Zb. s. I-1689, bod 24. Pozri tiež bod 29 mojich návrhov vo veci Parlament/Rada (rozsudok Súdneho dvora zo, C-133/06, Zb. s. I-3189, bod 29.
(
45
)	Pozri najmä rozsudky z 28. júna 1994, Parlament/Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 29; z, Komisia/Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 8, bod 50; z, Komisia/Parlament a Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 4, bod 55; Komisia/Rada, C-91/05, už citovaný v poznámke pod čiarou 10, bod 106, a Parlament/Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 4, bod 34.
(
46
)	Ú. v. EÚ L 63, s. 1; Mim. vyd. 11/046, s. 65.
(
47
)	Pozri rozsudok z 10. januára 2006, Komisia/Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 8.
(
48
)	Pozri rozsudok z 10. januára 2006, Komisia/Parlament a Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 4.
(
49
)	Pozri rozsudok z 10. februára 2009, Írsko/Parlament a Rada, už citovaný v poznámke pod čiarou 8, body 73 a 74.