62000CC0087_SK
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Na základe tohto návrhu na začatie prejudiciálneho konania vnútroštátny súd kladie Súdnemu dvoru otázku týkajúcu sa spoločného organizovania trhu v sektore cukru. Toto organizovanie zahrňuje stanovenie rôznych cien cukru a cukrovej repy, ktoré sú vyššie pre deficitné oblasti ako pre oblasti s prebytočnou výrobou. Podstatou tejto veci je pojem spotreba používaný na účely výpočtu, ktorý sú povinné vykonávať príslušné orgány, aby mohli rozhodnúť, či ide o oblasť s prebytočnou výrobou alebo o deficitnú oblasť. Súdny dvor sa má vysloviť v tej súvislosti, či skutočnosť, že sa na cukor obsiahnutý vo výrobkoch spracovaných v členskom štáte a určených na vývoz do iných štátov nehľadelo ako na spotrebovaný v tomto členskom štáte, má za následok neplatnosť nariadenia, ktoré v rámci hospodárskeho roka 1998/1999 nezaradilo medzi deficitné oblasti Spoločenstva Taliansko.
I – Právny rámec, skutkový stav, konanie a prejudiciálne otázky
2. Podľa tretieho odôvodnenia nariadenia Rady (EHS) č. 1785/81 z 30. júna 1981 o spoločnom organizovaní trhu v sektore cukru [ neoficiálny preklad ](2) (ďalej len „základné nariadenie“), ktoré sa uplatňuje na túto vec, je cieľom uvedeného organizovania okrem fungovania a rozvoja spoločného trhu poľnohospodárskych výrobkov „zabezpečiť pestovateľom cukrovej repy a trstiny Spoločenstva zachovanie potrebných záruk, pokiaľ ide o ich prácu a životnú úroveň“ [ neoficiálny preklad ] prostredníctvom „príslušných opatrení na stabilizovanie trhu v sektore cukru“ [ neoficiálny preklad ]. Tieto opatrenia obsahujú pravidlá týkajúce sa najmä cien a kvót.
3. Pokiaľ ide o ceny bieleho cukru, článok 3 ods. 1 základného nariadenia stanovuje, že sa každý rok určí pre oblasti bez deficitu intervenčná cena a odvodená intervenčná cena pre každú deficitnú oblasť. V súlade s článkami 4 a 5 základného nariadenia sa každý rok stanovia minimálne ceny repy – suroviny, z ktorej sa vyrába cukor – ktoré sa pre deficitné oblasti zvýšia o sumu zodpovedajúcu rozdielu medzi odvodenou intervenčnou cenou predmetnej oblasti a intervenčnou cenou, pričom sa táto suma upraví o koeficient 1,30.
4. Články 24 a 25 základného nariadenia upravujú prideľovanie každému členskému štátu na výrobu cukru a izoglukózy kvóty výroby A a B. Tieto kvóty členské štáty ďalej rozdeľujú medzi podniky na základe kritérií stanovených v právnej úprave Spoločenstva. Článok 9 uvedeného nariadenia stanovuje, že intervenčné agentúry určené členskými štátmi sú povinné nakúpiť cukor vyrobený v rámci stanovených kvót za intervenčné alebo odvodené intervenčné ceny, čím sa zaručí odbyt a cena. Ďalej v súlade s článkom 26 tohto nariadenia sa na cukor vyrobený nad stanovenú kvótu (cukor C) nevzťahuje žiadna z uvedených záruk a v zásade sa musí buď vyviezť bez nároku na náhradu alebo uviesť na trh Spoločenstva, pričom sa naň uplatní clo na dovážaný cukor.
5. Tretie odôvodnenie nariadenia (ES) č. 1361/98(3), ktoré stanovuje pre hospodársky rok 1998/1999 odvodené intervenčné ceny (ďalej len „sporné nariadenie“) a ktoré bolo prijaté podľa základného nariadenia, upresňuje, že „možno predvídať deficitnú situáciu v zásobovaní vo výrobných oblastiach Írska, Spojeného kráľovstva, Španielska, Portugalska a Fínska“ [ neoficiálny preklad ]. Článok 1 sporného nariadenia však nestanovil odvodenú intervenčnú cenu pre Taliansko.
6. V tomto prípade v rámci hospodárskeho roka 1998/1999 Roberto Nicoli predal svoju repnú produkciu spoločnosti Eridania SpA (ďalej len „Eridania“). Eridia zaplatila žalobcovi sumu, ktorá nezahrňovala zvýšenie, ktoré by sa uplatnilo v prípade, keby bolo Taliansko označené ako deficitná oblasť. Pán Nicoli podal proti Eridanii žalobu s cieľom dosiahnuť doplatenie uvedeného zvýšenia.
7. Dňa 28. februára 2000 položil vnútroštátny súd Súdnemu dvoru tri prejudiciálne otázky, ktoré boli Súdnemu dvoru doručené 7. marca 2000. Vo svojom návrhu sa vnútroštátny súd zameriava medzi iným na nasledujúce tvrdenie: na členský štát, ktorý musí doviezť cukor na účely doplnenia svojich potrieb, treba hľadieť ako na deficitnú oblasť a treba preň stanoviť odvodenú intervenčnú cenu; ak sa na cukor pridávaný v Taliansku do potravín vyvážaných do iných členských štátov hľadí ako na spotrebovaný v týchto členských štátoch, mohlo by to spochybniť platnosť sporného nariadenia v súvislosti s logikou, ktorá stojí za pojmom deficitná situácia, pretože Taliansko by mohlo mať potrebu doviezť cukor, hoci preň nebola stanovená odvodená intervenčná cena; to by mohlo mať za následok neplatnosť sporného nariadenia.
8. Rozhodnutím predsedu Súdneho dvora z 13. apríla 2000 Súdny dvor prerušil toto konanie až do rozhodnutia vo veci Taliansko/Rada, ktorej predmetom bola práve platnosť sporného nariadenia vzhľadom na označenie Talianska za oblasť s prebytočnou výrobou. Rozsudok bol v uvedenej veci vyhlásený 14. marca 2002(4) a vnútroštátnemu súdu ho oznámila kancelária Súdneho dvora, ktorá mu adresovala otázku, či trvá na svojom návrhu na začatie prejudiciálneho konania. Po vypočutí účastníkov konania vo veci samej vnútroštátny súd uznesením z 30. júla 2002 rozhodol, že upustí od tretej otázky, ale bude trvať na druhej a tretej otázke. Vnútroštátny súd sa domnieval, že uvedený rozsudok Súdneho dvora sa nevyjadruje k výkladu pojmu „spotreba v stanovenej oblasti“, a preto tiež trval na otázke platnosti „nielen z dôvodu nedostatku odôvodnenia, ale tiež a predovšetkým z toho dôvodu, že [sporné] nariadenie opomenulo stanoviť odvodenú intervenčnú cenu pre všetky oblasti Talianska“.
9. Následne boli Súdnemu dvoru predložené tieto prejudiciálne otázky:
1) „Má sa [základné] nariadenie vykladať v tom zmysle, že klasifikácia oblasti ako deficitnej oblasti sa má vykonať podľa výpočtovej metódy, ktorá považuje cukor za spotrebovaný v tejto oblasti, keď sa tam spracováva na iný výrobok, aj keď je tento konzumovaný v inom členskom štáte, alebo sa má klasifikácia oblasti ako deficitnej oblasti vykonať podľa výpočtovej metódy, ktorá cukor spracovaný na iný výrobok v tejto oblasti ale spotrebovaný v inom členskom štáte nepovažuje za spotrebovaný v tejto oblasti?
2) Je [sporné] nariadenie platné, aj keď opomenulo stanoviť odvodenú intervenčnú cenu pre všetky oblasti Talianska vzhľadom na článok 3 ods. 1, článok 5 ods. 3 a článok 6 ods. 2 [základného] nariadenia a neobsahuje žiadne odôvodnenie v tomto ohľade?“
II – Pripomienky účastníkov konania
10. Komisia, Rada a Eridania tvrdia, že na prejudiciálne otázky dal odpoveď už citovaný rozsudok Taliansko/Rada. Rada a Eridania preto navrhujú vydať uznesenie podľa článku 104 ods. 3 rokovacieho poriadku, pretože ide o otázky zhodné s otázkami, o ktorých už Súdny dvor rozhodol. Rada tiež navrhuje možnosť vyhlásiť návrh za neprípustný. Podľa názoru talianskej vlády a pána Nicoliho však citovaný rozsudok prejudiciálne otázky nerieši.
11. Pokiaľ ide o spor vo veci samej, pán Nicoli a talianska vláda zastávajú stanovisko vnútroštátneho súdu uvedené v bode 7 vyššie. Podľa názoru pána Nicoliho, ak by pojem spotreba, ktorý sa používa pri výpočte, zahŕňal cukor obsiahnutý vo výrobkoch spracovaných v jednom členskom štáte určených na vývoz do iného členského štátu, na Taliansko by sa hľadelo ako na deficitnú oblasť. Podľa informácií poskytnutých talianskym ministerstvom pre poľnohospodárske a lesné zdroje a predložených Komisiou je rozdiel medzi cukrom obsiahnutým vo výrobkoch spracovaných v Taliansku a následne vyvezených (326 210 ton) a cukrom obsiahnutým vo výrobkoch spracovaných v iných krajinách a dovezených do Talianska (190 860 ton) 135 360 ton. Ak by sa tento rozdiel (135 360 ton) pripočítal k sume spotreby, hľadelo by sa na Taliansko v hospodárskom roku 1998/1999 ako na deficitnú oblasť, pretože by spotreba prevyšovala výrobu. Pre Taliansko sa tak mala stanoviť odvodená intervenčná cena. Následky takto použitej definície pojmu spotreba sú pre krajinu, akou je Taliansko, ktoré je významným výrobcom a vývozcom spracovaných výrobkov, podstatné.
12. Podľa pána Nicoliho je ďalej obsiahnutie cukru v spracovaných výrobkoch prostriedkom spotreby, ktorý nemožno zanedbať pri posudzovaní kapacity členského štátu dopĺňať svoje potreby cukru, ktoré zahrňujú potreby spracovateľských priemyslov. Talianska vláda zastáva rovnaký názor. Za jediný podstatný faktor ako krajinu klasifikovať ako deficitnú oblasť považuje prípad, že by mohla byť nútená nakúpiť biely cukor od krajín s prebytkom, čo závisí od celkovej národnej potreby vrátane dopytu vyvážajúcich priemyslov. Definícia pojmu spotreba, ktorú používajú príslušné orgány, je v rozpore s cieľom sledovaným základným nariadením. Trvanie na takejto definícii zakladá zjavne nesprávne posúdenie, ktorý má za následok neplatnosť sporného nariadenia.
13. Podľa názoru Eridanie odpoveď na prejudiciálnu otázku dáva nariadenie Komisie (ES) č. 779/96 z 29. apríla 1996, ktorým sa stanovujú podrobné pravidlá uplatňovania nariadenia Rady (EHS) č. 1785/81, pokiaľ ide o oznamovanie informácií v sektore cukru(5) . Podľa prílohy II tohto nariadenia cukor obsiahnutý vo výrobkoch spracovaných v jednej krajine a vyvezených do zahraničia nepatrí do kategórie cukru spotrebovaného v predmetnej krajine.
14. Pokiaľ ide o spor vo veci samej, Komisia a Rada zastávajú obdobné stanoviská. Komisia vysvetľuje, že cieľom stanovenia vyššej odvodenej intervenčnej ceny pre deficitné oblasti je umožniť zásobovanie deficitných oblastí cukrom z oblastí, ktoré deficitné nie sú. Odvodená intervenčná cena umožňuje čiastočne vyrovnať náklady na dopravu. Stanovenie odvodenej ceny tiež smeruje k prevencii zníženia produkcie repy, ktorá by viedla ešte k vyššiemu deficitu v rámci budúcich hospodárskych rokov.
15. Komisia tvrdí, že inštitúcie Spoločenstva majú v tejto oblasti rozsiahlu diskrečnú právomoc. Existuje viacero metód, ako v zemepisnej oblasti ohodnotiť predpokladaný deficit cukru, pričom každá z nich má výhody a nevýhody. Podľa Komisie skutočnosť, že nariadenie (ES) č. 1260/2001(6), ktoré nahradilo základné nariadenie, ani nezmenilo, ani neupresnilo význam pojmu spotreba, potvrdzuje výklad tohto pojmu, ktorý sa používa v praxi inštitúcií. Tento sa zhoduje s definíciou používanou v rámci iných mechanizmov spoločného organizovania trhov v sektore cukru, najmä pri oznamovaní informácií stanovených už citovaným nariadením č. 779/96, používaných na účely výpočtu produkčných odvodov a náhrad za vývoz. Rada a Komisia ďalej uvádzajú, že čo by prekračovalo diskrečnú právomoc inštitúcií, a tým zakladalo zneužitie právomoci, by bolo práve prijatie metódy odhadu presadzovanej pánom Nicolim. Taká zmena by, bez uskutočnenia zmeny základného nariadenia, viedla k právomoci stanoviť odvodenú intervenčnú cenu na iné účely ako na tie, ktoré mal na mysli zákonodarca, za jediným účelom zvýšenia príjmov talianskej produkcie repy.
16. Na pojednávaní položil Súdny dvor Rade a Komisii otázku, na ktorú mali odpovedať v písomnej forme. Tieto inštitúcie sa mali Súdnemu dvoru vyjadriť k tomu, či by sa podľa ich predpokladov na Taliansko hľadelo v rámci hospodárskeho roka 1998/1999 ako na deficitnú oblasť, ak by sa do spotreby počítal cukor, ktorý sa stal súčasťou spracovaného výrobku v danej oblasti, ale bol následne vyvezený.
17. Obe inštitúcie uznali, že pri použití takej definície pojmu spotreba sa malo na Taliansko v rámci hospodárskeho roka 1998/1999 hľadieť ako na deficitnú oblasť. Na základe informácií poskytnutých Komisiou by bol predpokladaný deficit Talianska 47 800 ton cukru, ak by sa do spotreby zahrnul cukor obsiahnutý vo výrobkoch určených na vývoz a vylúčil z nej cukor obsiahnutý vo výrobkoch spracovaných v iných oblastiach a dovezený do Talianska, čo by sa zdalo logické, ak by sa prijala definícia pojmu spotreba navrhovaná pánom Nicolim.
18. Pán Nicoli, Eridania, talianska vláda, Rada a Komisia doplnili svoje písomné pripomienky svojimi pripomienkami na pojednávaní 25. marca 2004, ktoré sa tiež pri posudzovaní tejto veci vezmú do úvahy.
III – Posúdenie
19. Predovšetkým je potrebné otázky kladené vnútroštátnym súdom preformulovať. Zdá sa, že vnútroštátny súd kladie Súdnemu dvoru dve odlišné otázky, z ktorých prvá sa týka výkladu a druhá platnosti. Prvá z nich však samostatne nestojí, pretože vnútroštátny súd nežiada od Súdneho dvora vyložiť ustanovenie práva Spoločenstva, ktoré by mal vnútroštátny súd uplatniť vo veci samej. Prvá otázka je v skutočnosti len jedným z dvoch dôvodov, ktoré by mohli spôsobiť neplatnosť sporného nariadenia. Preto treba na kladené otázky hľadieť ako na jedinú, pričom sa Súdnemu dvoru navrhuje vysloviť sa k platnosti sporného nariadenia v tom rozsahu, v ktorom opomenulo stanoviť pre Taliansko odvodenú intervenčnú cenu, berúc ohľad na jeho odôvodnenie a význam pojmu spotreba používaný pri jeho prijímaní.
20. Po takomto preformulovaní otázok treba určiť, aký vplyv má na otázku platnosti rozsudok Taliansko/Rada. V tejto súvislosti sa mi tvrdenia Komisie, Rady a Eridanie, podľa ktorých na otázky tento rozsudok zodpovedal, zdá ako dôvodné, len pokiaľ ide o odôvodnenie sporného nariadenia. Z bodov 56 až 63 rozsudku Taliansko/Rada vyplýva, že Súdny dvor sa už k odôvodneniu nariadenia vyjadril tak, že je v súlade s požiadavkami článku 253 ES. Jeho platnosť teda nemôže spochybniť dôvod spočívajúci na porušení požiadaviek odôvodnenia, prečo rozhodnutie nestanovilo pre Taliansko odvodenú intervenčnú cenu. Tento aspekt možno pokryť jednoduchým odkazom na citovaný rozsudok.
21. Ináč je tomu v prípade dôvodu neplatnosti vo vzťahu k významu pojmu spotreba, ktorý citovaný rozsudok Taliansko/Rada neskúmal. Ako to tvrdí vnútroštátny súd, tento rozsudok neodpovedal na otázku, či sa má na cukor obsiahnutý v spracovaných výrobkoch určených na vývoz hľadieť ako na spotrebu a či sa má sporné nariadenie v súvislosti s použitým významom pojmu spotreba zrušiť.
22. To je zrejmé už z bodov 71 až 78 uvedeného rozsudku. Podľa talianskej vlády bolo potrebné hodnotenie situácie založiť na množstve dovezeného surového cukru a odpočítaní vývozu (tzv. „talianska“ metóda), a nie na metóde porovnávajúcej výrobu a spotrebu v každej oblasti (tzv. metóda „Spoločenstva“). Príslušné orgány používali metódu Spoločenstva počínajúc hospodárskym rokom 1998/1999, pričom zmenu metódy neodôvodnili. Z tohto hľadiska Súdny dvor usúdil, že „talianska vláda dostatočne právne neodôvodnila existenciu… zmeny metódy“ (bod 72). Ďalej skonštatoval, že v dvoch hospodárskych rokoch predchádzajúcich hospodárskemu roku 1998/1999 použili Komisia a Rada rovnakú metódu ako pre hospodársky rok v danom prípade, „tým, že vytvorili vzťah medzi odhadom výroby a spotreby budúceho hospodárskeho roka“ (bod 76). Následne zamietol „žalobný dôvod vznesený na základe chýbajúceho odôvodnenia údajnej zmeny metódy hodnotenia“ (bod 78). Zdá sa teda zrejmým, že tento rozsudok sa výkladu pojmu spotreba netýka. Vnútroštátny súd preto oprávnene trval na svojej otázke v tejto súvislosti, ktorú treba skúmať teraz.
23. Treba predovšetkým pripomenúť, že základné nariadenie pojem spotreba nedefinuje. V skutočnosti ani nedefinuje, čo sa má rozumieť „deficitnými oblasťami“ a oblasťami s „prebytočnou výrobou“, a zákonodarca ponecháva úpravu týchto podrobností na administratívnu prax. Jedine príloha II nariadenia týkajúca sa oznamovania informácií v sektore cukru(7), ktorá sa uplatňovala v čase skutkových okolností prípadu vo veci samej, sa javí, že uvádza, že cukor obsiahnutý v spracovaných výrobkoch vyvážaných do iných členských štátov alebo tretích krajín, nie je súčasťou spotreby určenej oblasti. Pritom príloha II uvedeného nariadenia nesmeruje k definovaniu pojmu spotreba, ktorý treba používať pri určovaní deficitného alebo prebytočného charakteru oblasti, ale jednoducho k zostaveniu spoločného modelu pre oznamovanie informácií používaných viacerými mechanizmami spoločného organizovania trhov v sektore cukru. Pre našu otázku je teda bezpredmetný.
24. Keďže nariadenie v tejto súvislosti mlčí, bolo by možné si myslieť, ako to navrhla Rada na pojednávaní, že súdna kontrola takej administratívnej praxe by bola ve ľmi obmedzená, ak nie nemožná. Zdá sa nám však, že pri takomto rozhodovaní pri uplatňovaní konkrétnej právnej úpravy treba prihliadať aj na jej ciele. V tejto veci teda boli príslušné orgány povinné pri výbere definície pojmu spotreba na účely výpočtov uskutočňovaných pri prijímaní sporného nariadenia dodržať ciele základného nariadenia. Je na Súdnom dvore, aby preveril, či sa tak stalo.
25. V tejto súvislosti treba upresniť vhodný stupeň súdnej kontroly. Ako vyplýva z ustálenej judikatúry, vykonávanie poľnohospodárskej politiky inštitúciami Spoločenstva, osobitne v sektore cukru, zahrňuje potrebu vyhodnotiť celkovú hospodársku situáciu, pričom ich diskrečná právomoc sa neuplatní výlučne na povahu a rozsah ustanovení, ktoré sa majú prijať, ale v určitom smere tiež na konštatovanie základných informácií. Pri kontrole vykonávania tejto právomoci sa musí sudca obmedziť na preskúmanie, či napadnutý akt nie je postihnutý zjavne nesprávnym posúdením alebo zneužitím právomoci.(8)
26. Táto judikatúra je v tomto prípade relevantná, pretože definícia pojmu spotreba použitá na účely vyhodnotenia deficitného alebo prebytočného charakteru oblastí Spoločenstva je jedným z faktorov komplexného hospodárskeho hodnotenia. Súdny dvor teda musí rešpektovať hospodárske voľby príslušných orgánov, nenahradiť ich hodnotenia svojím vlastným a obmedziť sa na zodpovedanie otázok uvedených v predchádzajúcom bode.
27. V tomto prípade, ak je skutočne cieľom stanovenia vyššej odvodenej intervenčnej ceny pre deficitné oblasti, ako to Komisia uvádza vo svojich pripomienkach, jednak umožnenie zásobovania týchto oblastí cukrom z nedeficitných oblastí, pričom sa berú do úvahy najmä náklady na dopravu, a jednak vyhnutie sa zníženiu produkcie repy, ktorá by viedla k ešte väčšiemu deficitu v budúcich hospodárskych rokoch, treba uznať, že definícia pojmu spotreba, ktorú používajú príslušné orgány, sa na prvý pohľad zdá byť v rozpore s uvedeným cieľom.
28. Používanie definície pojmu spotreba má totiž za následok, že na oblasť možno hľadieť ako na prebytočnú, aj keď má v skutočnosti potrebu získať cukor z ostatných oblastí Spoločenstva. V takej situácii sa pre túto oblasť vyššia odvodená intervenčná cena nestanoví, čo je v rozpore s cieľom sledovaným stanovovaním takej ceny. Tak zrejmá nezrovnalosť medzi cieľmi tohto aspektu spoločného organizovania trhov v sektore cukru a prostriedkov používaných na jeho vykonanie zakladá zjavne nesprávne posúdenie iba vtedy, ak by boli príslušné orgány schopné svoju voľbu odôvodniť.
29. Komisia vo svojich pripomienkach uviedla, že definícia pojmu spotreba používaná pri určovaní prebytočného alebo deficitného charakteru je rovnaká ako pri výpočte produkčných odvodov a náhrad za vývoz, bez udania ďalších dôvodov voľby a vysvetlenia, prečo bolo potrebné v rámci mechanizmu týkajúceho sa tohto prípadu použiť rovnakú definíciu pojmu spotreba. Na pojednávaní dodala, že používanie definície pojmu spotreba navrhovanej pánom Nicolim pri určovaní, či ide o deficitnú oblasť alebo oblasť s prebytkom výroby, by mohlo mať negatívny vplyv na mechanizmus náhrad za vývoz, financovaný z odvodov vybratých od výrobcov cukru. Podľa Komisie ak by Taliansko požívalo štatút deficitnej oblasti, prispievalo by menej na financovanie uvedených náhrad a o to viac by požívalo výhody z náhrad za vývoz.
30. Také tvrdenia však nedostatočne odôvodňujú takú nezrovnalosť medzi cieľmi a vykonávaním základného nariadenia. Skutočnosť, že sa definícia pojmu spotreba používa pre ďalšie aspekty spoločného organizovania trhov v sektore cukru, nemusí mať za následok jej automatické používanie pri stanovovaní odvodenej intervenčnej ceny na základe definície pojmu, ktorá je v rozpore s jeho cieľom. Definícia pojmu spotreba vhodná pre tento prípad ani nemusí byť zhodná s tou, ktorá sa používa v rámci uplatňovania iných ustanovení základného nariadenia. Preto nesúlad medzi rôznymi mechanizmami spoločného organizovania trhov v sektore cukru, ktorý by podľa názoru Komisie vyplynul z používania definície pojmu spotreba presadzovanej pánom Nicolim, je len zdanlivý.
31. Taká definícia, ktorá sa lepšie hodí k cieľu stanovenia odvodenej intervenčnej ceny pre deficitné oblasti, by ani neukazovala, že má na mechanizmy produkčných odvodov a náhrad za vývoz negatívne dôsledky, ako uvádza Komisia. Technické a nie celkom jasné tvrdenia Komisie ma veľmi nepresvedčili. Komisia totiž nepreukázala priamu súvislosť medzi cieľom stanovenia odvodenej intervenčnej ceny pre deficitné oblasti a cieľmi iných uvádzaných mechanizmov. Naviac dostatočne nevysvetlila, prečo by bolo používanie vhodnejšej definície pojmu spotreba pri určovaní deficitného alebo prebytočného charakteru oblasti nezlučiteľné s inými mechanizmami spoločného organizovania trhov v sektore cukru. Rada a Komisia nakoniec pripustili, že keďže sa dovolávajú širokej diskrečnej právomoci inštitúcií v tejto oblasti, bolo by úplne dovolené prijať definíciu navrhovanú pánom Nicolim.
32. Ak je cieľom stanovenia odvodenej intervenčnej ceny pre deficitné oblasti cieľ uvedený vyššie a ak sa prebytočný alebo deficitný charakter oblasti musí určiť tým, že sa vytvorí „vzťah medzi odhadom výroby a spotreby budúceho hospodárskeho roka“(9), je nelogické nepovažovať za spotrebovaný v oblasti cukor obsiahnutý vo výrobkoch určených na vývoz. Logika systému, a najmä stanovovania odvodenej intervenčnej ceny, ktoré smeruje k stabilizovaniu trhov v sektore cukru(10), sa takejto voľbe prieči. Na základe vysvetlení vypočutých Súdnym dvorom zastávam názor, že domnienka pána Nicoliho musí uspieť. Pri určovaní deficitného alebo prebytočného charakteru oblasti musí teda pod pojem spotreba patriť cukor obsiahnutý vo výrobkoch spracovaných v tejto oblasti a určených na vývoz, s vylúčením cukru obsiahnutého vo výrobkoch spracovaných v iných členských štátoch a dovezených a spotrebovaných v uvedenej oblasti.
33. Postup, ktorý Komisia sleduje vo svojej odpovedi na otázku uvedenú v bodoch 16 a 17 vyššie, ukazuje, že taký výpočet možno vykonať za pomoci informácií oznámených členskými štátmi podľa uvedeného nariadenia č. 779/96 o oznamovaní informácií v sektore cukru. Informácie poskytnuté Komisiou v rámci odpovede na otázku Súdneho dvora ukazujú, že sporné nariadenie by sa malo zrušiť, ak sa Súdny dvor rozhodne nasledovať prístup navrhovaný v týchto návrhoch. Eridania na pojednávaní spochybnila informácie poskytnuté Komisiou v jej odpovedi na otázku Súdneho dvora, ale uvedená inštitúcia dostatočne vysvetlila, že tie isté informácie by sa použili pri prijímaní sporného nariadenia, ak by sa definícia pojmu spotreba navrhovaná pánom Nicolim uznala.
34. Rada a Komisia trvali na pojednávaní na skutočnosti, že sa definícia pojmu spotreba, ktorú pán Nicoli spochybňuje, používala v minulosti a že Talianska republika voči tomu nenamietala. Táto námietka mi nepripadá dôvodná. Ak by to aj bola pravda, nebránilo by to pánovi Nicolimu napadnúť opatrenie, ktoré sa ho dotýka a ktoré považuje za protichodné so základným nariadením. Súdny dvor tu nemá rozhodnúť spor medzi členským štátom a inštitúciou. V každom prípade práva jednotlivcov nemôže ovplyvniť prípadná dohoda členského štátu prijatá v súvislosti s osobitnou politickou situáciou. Pripomínam tiež, že v rozsudku Van Gend & Loos Súdny dvor rozhodol, že „obozretnosť zainteresovaných osôb pri ochrane svojich práv má za následok účinnú kontrolu, dodatočnú ku kontrole, ktorú články 169 a 170 [Zmluvy ES, teraz články 226 ES a 227 ES] zverujú Komisii a členským štátom“(11) .
35. Chcel by som upresniť, že zrušením sporného nariadenia z vyššie uvedených dôvodov by Súdny dvor nenahradil svojím posúdením stanovisko príslušných inštitúcií. Keďže tieto inštitúcie majú v danej oblasti širokú diskrečnú právomoc, je posúdenie uskutočnené v tomto prípade zjavne nesprávne. Súdny dvor by konal v rámci svojich právomocí, pretože použitú definíciu pojmu spotreba možno zachovať, ak by sa základné nariadenie zmenilo tak, že by odstránilo zistené nezrovnalosti. Aj keď je totiž pravdou, že právna úprava v tejto oblasti nie je osobitne transparentná ani jasná, Súdny dvor musí skúmať platnosť aktov Spoločenstva prostriedkami, ktoré má k dispozícii. V tomto prípade definícia pojmu spotreba zvolená pri prijímaní sporného nariadenia nezodpovedá cieľu stanovenia odvodenej intervenčnej ceny. Medzi prostriedkami a cieľom neexistuje žiadna rozumná súvislosť a nezrovnalosť nebola odôvodnená inými presvedčujúcimi dôvodmi. Navrhované riešenie teda spočíva v konštatovaní, že používaná definícia pojmu spotreba je nezlučiteľná s cieľom stanovovania odvodených intervenčných cien vyplývajúcim zo základného nariadenia.
36. Požiadavka rozumnej súvislosti medzi cieľom základného nariadenia a zvolenými prostriedkami predstavuje nevyhnutnú podmienku platnosti. Táto požiadavka totiž umožňuje Súdnemu dvoru preveriť, či existuje dostatočná súvislosť medzi naznačenými cieľmi a dosiahnutými prostriedkami. Ak by taká súvislosť neexistovala, jednotlivci by boli pripravení o ochranu pred voľbou tohto druhu v tom smere, že by neboli schopní kontrolovať vzťah medzi prijatými opatreniami a sledovanými cieľmi. Úlohou Súdneho dvora v tejto oblasti je tiež zabezpečiť, aby boli politické voľby inštitúcií jasné a transparentné a aby ich jednotlivci mohli spochybniť alebo žiadať o ich preskúmanie. Za týchto okolností môže zákonodarca naviac prijať novú právnu úpravu, ktorá by bola zrozumiteľnejšia, pokiaľ ide o uskutočnené voľby a prostriedky na ich vykonanie. Súdny dvor svojím rozhodnutím nepriamo podporuje väčšiu transparentnosť právnej úpravy spoločnej poľnohospodárskej politiky a táto transparentnosť je pre priemysel a poľnohospodárov, ako aj spotrebiteľov a občanov, nevyhnutná. V tejto a v iných oblastiach je také rozhodnutie zásadné pri zabezpečení dobrého fungovania mechanizmov politickej zodpovednosti demokratického systému.
IV – Návrh
37. Vzhľadom na vyššie uvedené navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal Giudice di Pace di Genova takto:
Nariadenie Rady (ES) č. 1361/98 z 26. júna 1998, ktoré stanovuje pre hospodársky rok 1998/1999 odvodené intervenčné ceny bieleho cukru, intervenčnú cenu surového cukru, minimálne ceny repy A a repy B, ako aj výšku náhrady nákladov skladovania [ neoficiálny preklad ], je neplatné v tom rozsahu, v akom opomína stanoviť odvodenú intervenčnú cenu pre všetky oblasti Talianska.
(1) .
(2)
–	Ú. v. ES L 177, s. 4.
(3)
–	Nariadenie Rady z 26. júna 1998, ktoré stanovuje pre hospodársky rok 1998/1999 odvodené intervenčné ceny bieleho cukru, intervenčnú cenu surového cukru, minimálne ceny repy A a repy B, ako aj výšku náhrady nákladov skladovania [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 185, s. 3).
(4)
–	C‑340/98, Zb. s. I‑2663.
(5)
–	Ú. v. ES L 106, s. 9.
(6)
–	Nariadenie Rady z 19. júna 2001 o spoločnom organizovaní trhu v sektore cukru (Ú. v. ES L 178, s. 1).
(7)
–	Nariadenie č. 779/96.
(8)
–	Pozri najmä rozsudky zo 6. júla 2000, Eridania, C‑289/97, Zb. s. I‑5409, bod 48, a z 29. októbra 1980, Roquette Frères/Rada, 138/79, Zb. s. 3333, bod 25.
(9)
–	Rozsudok zo 14. marca 2002, Taliansko/Rada, už citovaný, bod 76.
(10)
–	Pozri tretie odôvodnenie základného nariadenia citované v bode 2 týchto návrhov.
(11)
–	Rozsudok z 5. februára 1963, 26/62, Zb. s. 1, bod 25.