62022CC0305(01)
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
JEAN RICHARD DE LA TOUR
prednesené 12. decembra 2024 (
1
)
Vec C‑305/22
C. J.
Trestné konanie
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Curtea de Apel Bucureşti (Odvolací súd Bukurešť, Rumunsko)]
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti – Justičná spolupráca v trestných veciach – Rámcové rozhodnutie 2002/584/SVV – Európsky zatykač na účely výkonu trestu odňatia slobody – Dôvod pre nepovinné nevykonanie európskeho zatykača – Záväzok vykonávajúceho členského štátu zabezpečiť výkon trestu odňatia slobody uloženého vyžiadanej osobe – Rámcové rozhodnutie 2008/909/SVV – Vzájomné uznávanie rozsudkov v trestných veciach na účely ich vykonania v inom členskom štáte – Neexistencia súhlasu členského štátu vydávajúceho zatykač – Právo členského štátu vydávajúceho zatykač vykonať trest – Ponechanie európskeho zatykača v platnosti – Povinnosť vykonávajúceho súdneho orgánu vykonať európsky zatykač“
a
Vec C‑595/23 [Cuprea] (
i
)
EDS
Trestné konanie
za účasti:
Procura generale presso la Corte d’appello di Napoli
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Corte d’appello di Napoli (Odvolací súd Neapol, Taliansko)]
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti – Justičná spolupráca v trestných veciach – Európsky zatykač – Rámcové rozhodnutie 2002/584/SVV – Európsky zatykač na účely výkonu trestu odňatia slobody – Odmietnutie odovzdania – Článok 4 bod 6 – Dôvod pre nepovinné nevykonanie – Rámcové rozhodnutie 2008/909/SVV – Vzájomné uznávanie rozsudkov v trestných veciach – Článok 8, článok 22 ods. 1 a článok 25 – Výkon trestu po vydaní európskeho zatykača – Prípadná povinnosť členského štátu vydávajúceho zatykač zrušiť tento zatykač – Nariadenie (EÚ) 2018/1862 – Schengenský informačný systém (SIS) – Článok 26 ods. 1, článok 27 ods. 1, článok 53 ods. 1, článok 55 ods. 1 a článok 59 ods. 1 a 3 – Prípadná povinnosť členského štátu vydávajúceho zatykač vymazať zápis o vyžiadanej osobe v SIS“
I. Úvod
1.
Vzhľadom na súvislosť medzi vecou C‑305/22 a vecou C‑595/23 považujem za relevantné predložiť spoločné návrhy pre tieto dve veci. Tento prístup podľa môjho názoru poukáže na problémy, ktoré môže vyvolať spôsob, akým talianske súdne orgány chápu uplatnenie dôvodu pre nepovinné nevykonanie uvedeného v článku 4 bode 6 rámcového rozhodnutia Rady 2002/584/SVV z 13. júna 2002 o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi (
2
).
2.
Vec C‑595/23 totiž predstavuje dokonalý príklad nefunkčnosti, ktorá môže vyplynúť z toho, že vykonávajúci súdny orgán v rámci uplatnenia tohto dôvodu pre nepovinné nevykonanie poruší pravidlá stanovené v rámcovom rozhodnutí Rady 2008/909/SVV z 27. novembra 2008 o uplatňovaní zásady vzájomného uznávania na rozsudky v trestných veciach, ktorými sa ukladajú tresty odňatia slobody alebo opatrenia zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody, na účely ich výkonu v Európskej únii (
3
).
A.
Vec C‑305/22
3.
Návrh na začatie prejudiciálneho konania vo veci C‑305/22 sa týka výkladu článku 4 bodov 5 a 6 a článku 8 ods. 1 písm. c) rámcového rozhodnutia 2002/584, ako aj článku 4 ods. 2, článku 22 ods. 1 a článku 25 rámcového rozhodnutia 2008/909.
4.
Tento návrh bol podaný v súvislosti s vnútroštátnym konaním, v ktorom Curtea de Apel Bucureşti (Odvolací súd Bukurešť, Rumunsko) musí rozhodnúť o platnosti vnútroštátneho príkazu na dodanie do výkonu trestu odňatia slobody uloženého C. J., ktorý má bydlisko v Taliansku, ako aj o platnosti európskeho zatykača, ktorý bol voči nemu vydaný. Talianske súdne orgány odmietli vykonať tento európsky zatykač na základe dôvodu pre nepovinné nevykonanie stanoveného v článku 4 bode 6 rámcového rozhodnutia 2002/584. (
4
) Tieto orgány zároveň vydali rozhodnutie o uznaní rozsudku a vykonaní trestu uloženého C. J. napriek tomu, že rumunské súdne orgány namietali proti tomu, aby bol tento trest vykonaný v Taliansku.
5.
Dňa 23. januára 2024 Súdny dvor rozhodol o postúpení veci C‑305/22 prvej komore. Dňa 13. marca 2024 sa uskutočnilo pojednávanie a 13. júna 2024 som predniesol svoje návrhy, (
5
) ktoré sa v súlade s požiadavkou Súdneho dvora zamerali na prvú až tretiu prejudiciálnu otázku, ktoré položil Curtea de Apel Bucureşti (Odvolací súd Bukurešť).
6.
V týchto návrhoch som navrhol, aby Súdny dvor odpovedal vnútroštátnemu súdu tak, že článok 4 bod 6 a článok 8 ods. 1 písm. c) rámcového rozhodnutia 2002/584, ako aj článok 4 ods. 2 a 5, článok 8 ods. 1, článok 22 ods. 1 a článok 25 rámcového rozhodnutia 2008/909 sa majú vykladať v tom zmysle, že súdny orgán nemôže odmietnuť vykonať európsky zatykač vydaný na účely výkonu trestu odňatia slobody s odvolaním sa na dôvod pre nepovinné nevykonanie uvedený v prvom z týchto ustanovení, pokiaľ k uznaniu a výkonu odsudzujúceho rozsudku dochádza v rozpore s postupom a podmienkami stanovenými rámcovým rozhodnutím 2008/909. V tejto situácii si členský štát, ktorý vydal zatykač, zachováva právo vykonať tento trest a vykonávajúcemu súdnemu orgánu prináleží, aby vykonal európsky zatykač odovzdaním vyžiadanej osoby tomuto členskému štátu.
7.
Súdny dvor na žiadosť prvej komory predloženej podľa článku 60 ods. 3 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora rozhodol 9. júla 2024 o postúpení veci C‑305/22 veľkej komore a predložení návrhov zameraných na prvú až tretiu prejudiciálnu otázku.
8.
Súdny dvor preto v súlade s článkom 83 svojho rokovacieho poriadku rozhodol uznesením z 13. septembra 2024, C. J. (Výkon trestu po vydaní EZ), (
6
) o opätovnom začatí ústnej časti konania a predvolaní účastníkov konania na nové pojednávanie. Subjekty oprávnené podľa článku 23 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie boli na tomto pojednávaní vyzvané, aby vyjadrili svoje prípadné stanovisko k otázkam uvedeným v prílohe tohto uznesenia.
9.
Na pojednávaní, ktoré sa uskutočnilo 14. októbra 2024, sa zúčastnili rumunská, česká, francúzska a holandská vláda, ako aj Európska komisia.
10.
Na tomto pojednávaní boli stanoviská vyjadrené účastníkmi konania na pojednávaní 13. marca 2024 zopakované na základe v podstate rovnakých tvrdení.
11.
Naďalej tak stoja proti sebe dve úplne odlišné tézy. Zatiaľ čo holandská vláda tvrdí, že uplatnenie dôvodu pre nepovinné nevykonanie uvedeného v článku 4 bode 6 rámcového rozhodnutia 2002/584 sa môže uskutočniť mimo rámca stanoveného rámcovým rozhodnutím 2008/909, ostatní účastníci tohto konania zastávajú opačné stanovisko. Spomedzi týchto účastníkov sa česká vláda odkláňa od rumunskej a francúzskej vlády, ako aj od Komisie, keďže sa na rozdiel od nich zrejme domnieva, že uplatnenie tohto dôvodu pre nepovinné nevykonanie nevyžaduje súhlas členského štátu odsúdenia, pričom pripúšťa, že uznanie rozsudku a výkon trestu sa musia vykonať v súlade s tým, čo stanovuje rámcové rozhodnutie 2008/909.
12.
Po opätovnom vypočutí stanovísk účastníkov tohto konania sa naďalej domnievam, že analýza, ktorú som uviedol vo svojich návrhoch z 13. júna 2024, je jediná, ktorá umožňuje zabezpečiť jednak cieľ boja proti beztrestnosti sledovaný rámcovým rozhodnutím 2002/584 a jednak cieľ spočívajúci v uľahčení sociálnej nápravy odsúdenej osoby, ktorý sleduje tak článok 4 bod 6 tohto rámcového rozhodnutia, ako aj rámcové rozhodnutie 2008/909. Najmä článok 25 tohto posledného uvedeného rámcového rozhodnutia by sa podľa môjho názoru nemal vykladať v zmysle, ktorý by mohol narušiť cieľ spočívajúci v zabránení beztrestnosti dotknutej osoby, ktorý si vyžaduje skutočné vykonanie trestu, tak pokiaľ ide o jeho povahu, ako aj dĺžku jeho trvania. (
7
) Okrem toho treba zdôrazniť, že tento cieľ je výslovne uvedený v závere tohto článku.
13.
Odkazujem preto Súdny dvor na svoje predchádzajúce návrhy, ktoré v celom rozsahu potvrdzujem a opakujem.
B.
Vec C‑595/23
14.
Návrh na začatie prejudiciálneho konania vo veci C‑595/23 sa týka výkladu článku 4 bodu 6 rámcového rozhodnutia 2002/584, článku 22 ods. 1 a článku 25 rámcového rozhodnutia 2008/909, ako aj odôvodnenia 46, článkov 24, 25, 26 a článku 55 ods. 1 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2018/1862 z 28. novembra 2018 o zriadení, prevádzke a využívaní Schengenského informačného systému (SIS) v oblasti policajnej spolupráce a justičnej spolupráce v trestných veciach, o zmene a zrušení rozhodnutia Rady 2007/533/SVV a o zrušení nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1986/2006 a rozhodnutia Komisie 2010/261/EÚ (
8
), zmeneného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2022/1190 zo 6. júla 2022 (
9
).
15.
Tento návrh bol podaný v rámci konania týkajúceho sa výkonu európskeho zatykača v Taliansku, ktorý vydali rumunské orgány voči EDS na účely výkonu trestu odňatia slobody.
16.
Pozadie tejto veci je rovnaké ako vo veci C‑305/22, a to rozdielny prístup rumunských a talianskych súdnych orgánov, pokiaľ ide o podmienky, ktoré treba dodržať pri uplatnení dôvodu pre nepovinné nevykonanie uvedeného v článku 4 bode 6 rámcového rozhodnutia 2002/584.
17.
Tento rozdielny prístup je podstatou problematiky, ktorá je jadrom tejto veci, a to určenia orgánu s právomocou vymazať v SIS zápis (
10
) o osobe, voči ktorej bol vydaný európsky zatykač, ktorý vykonávajúci súdny orgán odmietol vykonať podľa tohto ustanovenia, avšak v rozpore s postupom a podmienkami stanovenými rámcovým rozhodnutím 2008/909.
II. Skutkové okolnosti sporu vo veci samej a prejudiciálne otázky vo veci C‑595/23
18.
Dňa 10. júla 2017 bol EDS v Rumunsku odsúdený na trest odňatia slobody v trvaní päť rokov a šesť mesiacov.
19.
Dňa 8. februára 2019 vydal Curtea de Apel București (Odvolací súd Bukurešť) európsky zatykač voči EDR na účely výkonu tohto rozsudku. Zároveň príslušné rumunské orgány vložili do SIS zápis na účely zatknutia EDS s cieľom jeho odovzdania Rumunsku na základe tohto európskeho zatykača.
20.
EDS bol zadržaný v Taliansku 13. januára 2020.
21.
Vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania, konkrétne Corte d'appello di Napoli (Odvolací súd Neapol, Taliansko), rozsudkom z 15. septembra 2020 na jednej strane odmietol odovzdanie EDR na účely výkonu trestu uloženého v Rumunsku, pričom vychádzal z dôvodu pre nevykonanie stanoveného v článku 4 bode 6 rámcového rozhodnutia 2002/584. Na druhej strane tento súd uznal rozsudok z 10. júla 2017 vydaný rumunským súdnym orgánom, ktorý bol základom európskeho zatykača, a nariadil výkon trestu v Taliansku v súlade so svojím vnútroštátnym právom. (
11
) Výkon trestu sa začal 15. júla 2022. (
12
)
22.
Z písomných pripomienok rumunskej vlády vyplýva, že Corte d’appello di Napoli (Odvolací súd Neapol) sa 20. septembra 2022 na návrh vyžiadanej osoby opýtal rumunských orgánov, či sa v súlade s judikatúrou Curtea Constituțională (Ústavný súd, Rumunsko) (
13
) o premlčaní trestnej zodpovednosti považuje výkon trestu za premlčaný. Dňa 29. septembra 2022 rumunské orgány uviedli, že nebolo vydané žiadne právoplatné súdne rozhodnutie, ktoré by konštatovalo premlčanie trestnej zodpovednosti.
23.
Dňa 11. októbra 2022 vnútroštátny súd vyhlásil výkon trestu za ukončený a zrušil uznanie rumunského odsudzujúceho rozsudku z dôvodu, že zanikla vykonateľnosť tohto rozsudku, pričom sa opieral o rozhodnutia Curtea Constituțională (Ústavný súd) č. 297/2018 a 358/2022.
24.
Dňa 24. augusta 2022 Ministero della Giustizia (Ministerstvo spravodlivosti, Taliansko) požiadalo rumunské orgány o vymazanie zápisu v SIS. Rumunské orgány 30. augusta 2022 odpovedali, že európsky zatykač nebol zrušený, pretože Súdnemu dvoru bol predložený návrh na začatie prejudiciálneho konania, takže konanie bolo prerušené.
25.
Rozsudkom z 2. februára 2023 Curtea de Apel București (Odvolací súd Bukurešť) vzal späť tento návrh, ktorý podal na Súdny dvor vo veci AR (C‑179/22), a zamietol žiadosť EDS o zrušenie európskeho zatykača, ktorý bol na neho vydaný, a vymazanie zápisu v SIS.
26.
V dôsledku toho talianske ministerstvo spravodlivosti podalo dve následné žiadosti, konkrétne 9. marca 2023 na Curtea de Apel București (Odvolací súd Bukurešť) a 9. mája 2023 na Ministerului Justiţiei (Ministerstvo spravodlivosti, Rumunsko), s cieľom dosiahnuť, aby rumunské orgány zrušili európsky zatykač a vymazali zápis v SIS.
27.
Rozsudkom z 11. marca 2023 Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Najvyšší a kasačný súd, Rumunsko) zamietol opravný prostriedok, ktorý podal EDS proti rozsudku Curtea de Apel București (Odvolací súd Bukurešť) z 2. februára 2023, pričom rozhodol, že vzhľadom na to, že v Taliansku sa uznalo rumunské odsúdenie v trestnom konaní na účely jeho výkonu, akákoľvek otázka týkajúca sa tohto výkonu patrí výlučne do právomoci talianskeho súdu rozhodujúceho o výkone, ako súdu členského štátu výkonu uznaného rozsudku.
28.
Za týchto podmienok sa EDS obrátil na vnútroštátny súd, pričom okrem iného tvrdil, že vyčerpal všetky opravné prostriedky a prostriedky nápravy, ktoré stanovuje rumunské právo, a že tento skutkový stav vedie k protiprávnemu obmedzeniu jeho osobnej slobody a práva na voľný pohyb, keďže dovtedy, kým sa zápis zo SIS nevymaže, nemôže vycestovať na územie iného členského štátu bez toho, aby mu hrozilo skutočné riziko zadržania.
29.
V tejto súvislosti EDS uvádza, že v auguste 2021, po vydaní rozsudku Corte d’appello di Napoli (Odvolací súd Neapol), ktorým bolo odmietnuté odovzdanie, a pred začatím výkonu uznaného trestu, odišiel na dovolenku do Grécka, kde bol zadržaný políciou ostrova Mykonos v rámci výkonu európskeho zatykača, ktorý vydal Curtea de Apel București (Odvolací súd Bukurešť) 8. februára 2019.
30.
EDS preto navrhuje, aby vnútroštátny súd nariadil vymazanie zápisu v SIS a zrušenie európskeho zatykača, ktorý bol voči nemu vydaný.
31.
Na účely rozhodnutia o tomto návrhu uvádza tento súd prehľad talianskeho práva v tejto oblasti.
32.
Z článku 18a s názvom „Dôvody nepovinného odmietnutia odovzdania“ legge n. 69 – Disposizioni per conformare il diritto interno alla decisione quadro 2002/584/GAI del Consiglio, del 13 giugno 2002, relativa al mandato d’arresto europeo e alle procedure di consegna tra Stati membri (zákon č. 69 o ustanoveniach na zosúladenie vnútroštátneho práva s rámcovým rozhodnutím [2002/584]) (
14
) z 22. apríla 2005 – v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej vyplýva, že ak bol európsky zatykač vydaný na účely výkonu trestu odňatia slobody alebo ochranného opatrenia spojeného s odňatím slobody, Corte d’appello (odvolací súd) môže odmietnuť odovzdanie, pokiaľ je vyžiadaná osoba talianskym štátnym príslušníkom alebo štátnym príslušníkom iného členského štátu, ktorý má legálne a skutočne trvalý pobyt alebo sa legálne a skutočne zdržiava na území Talianska, pod podmienkou, že tento súd nariadi, aby sa tento trest alebo toto ochranné opatrenie vykonali v Taliansku v súlade s jeho vnútroštátnym právom.
33.
Článok 16 decreto legislativo n. 161 – Disposizioni per conformare il diritto interno alla Decisione quadro 2008/909/GAI relativa all’applicazione del principio del reciproco riconoscimento alle sentenze penali che irrogano pene detentive o misure privative della libertà personale, ai fini della loro esecuzione nell’Unione europea (legislatívny dekrét č. 161/2010 o ustanoveniach na zosúladenie vnútroštátneho práva s rámcovým rozhodnutím [2008/909]) (
15
) zo 7. septembra 2010 – stanovuje, že v prípade uznania cudzieho súdneho rozhodnutia sa trest vykoná v súlade s talianskym právom, vrátane ustanovení uplatniteľných vo veciach odpustenia trestu a milosti.
34.
Okrem toho z článku 24 tohto legislatívneho dekrétu vyplýva, že v prípade, ak Corte d’appello (odvolací súd) odmietne odovzdanie požadované na základe európskeho zatykača založeného na odsudzujúcom trestnom rozsudku a nariadi výkon trestu na talianskom území, musí zároveň, ak sú splnené podmienky, uznať na účely jeho výkonu v Taliansku tento trestný rozsudok, ktorý je základom tohto európskeho zatykača.
35.
Vnútroštátny súd spresňuje, že keďže boli splnené podmienky v prospech EDS, uznaný trest, konkrétne trest odňatia slobody v trvaní päť rokov a šesť mesiacov, bol vyhlásený za vykonaný vo výške troch rokov v dôsledku odpustenia trestu priznaného podľa legge n. 241 – Concessione di indulto (zákon č. 241 o udelení amnestie) (
16
) z 31. júla 2006.
36.
Tento súd sa domnieva, že v dôsledku odmietnutia odovzdania EDS rumunským orgánom, uznania odsudzujúceho trestného rozsudku na účely jeho výkonu v Taliansku a začiatku výkonu uznaného trestu v Taliansku má EDS právo na zrušenie európskeho zatykača, ktorý bol voči nemu vydaný, ako aj na vymazanie súvisiaceho zápisu vloženého do SIS.
37.
Uvedený súd však uvádza, že talianske právo neoprávňuje taliansky súd ako súd vykonávajúceho členského štátu nariadiť zrušenie európskeho zatykača vydaného iným členským štátom a vymazanie zápisu vloženého do SIS členským štátom, ktorý vydal zatykač. Z toho vyplýva, že len na základe talianskeho práva nie je možné návrhu EDS vyhovieť.
38.
Podľa vnútroštátneho súdu je preto potrebné určiť, či podľa práva Únie možno súdu vykonávajúceho členského štátu priznať právomoc nariadiť zrušenie európskeho zatykača vydaného iným členským štátom a vymazanie zápisu vloženého do SIS členským štátom, ktorý vydal zatykač.
39.
V tejto súvislosti tento súd uvádza článok 55 ods. 1 nariadenia o SIS, ktorý stanovuje, že „zápisy na účely zatknutia a následného odovzdania alebo vydania podľa článku 26 sa vymažú, keď sa daná osoba odovzdá alebo vydá príslušným orgánom členského štátu, ktorý vydal zápis. Vymažú sa aj vtedy, keď príslušný justičný orgán v súlade s vnútroštátnym právom zruší justičné rozhodnutie, na ktorom sa zápis zakladal. Zápisy sa vymažú po skončení obdobia platnosti zápisu v súlade s článkom 53“.
40.
Uvedený súd poznamenáva, že toto ustanovenie nestanovuje vymazanie zápisu vloženého do SIS, ak bolo odovzdanie odmietnuté podľa článku 4 ods. 6 rámcového rozhodnutia 2002/584 a ak bol nariadený výkon trestu na území vykonávajúceho členského štátu v súlade s jeho vnútroštátnym právom po predchádzajúcom uznaní odsúdenia v trestnom konaní v zmysle článku 25 rámcového rozhodnutia 2008/909. V takejto situácii sa pritom treba domnievať, že podobne ako v situácii, v ktorej došlo k odovzdaniu vyžiadanej osoby, účinky európskeho zatykača zanikli, takže dotknutá osoba už nemusí byť hľadaná a zatknutá v rámci tohto zatykača. Okrem toho odôvodnenie 46 nariadenia o SIS svedčí v prospech vymazania zápisu, pretože uvádza, že „zápis by sa mal uchovávať len tak dlho, ako je potrebné na dosiahnutie účelu, na ktorý bol vložený“.
41.
Podľa vnútroštátneho súdu teda toto nariadenie obsahuje medzeru, ktorú by mal Súdny dvor vyplniť prostredníctvom výkladu tak, že situácia, v ktorej sa zápis musí vymazať, pretože došlo k odovzdaniu vyžiadanej osoby, sa rozšíri o situáciu, keď sa uplatní dôvod pre nepovinné nevykonanie stanovený v článku 4 bode 6 rámcového rozhodnutia 2002/584.
42.
V dôsledku toho sa tento súd domnieva, že ak by členský štát vydávajúci zatykač, ktorý vložil zápis do SIS na základe článku 26 nariadenia o SIS, nevymazal tento zápis v súlade s takto vykladaným článkom 55 ods. 1 tohto nariadenia, vykonávajúci členský štát by mohol požiadať o toto vymazanie útvar SIRENE (
17
) členského štátu, ktorý vydal zatykač. V tejto súvislosti uvedený súd odkazuje na články 24 a 25 uvedeného nariadenia, ktoré stanovujú možnosť členského štátu požiadať členský štát, ktorý vydal zápis, o označenie zápisu indikátorom nevykonateľnosti. (
18
)
43.
Za týchto okolností Corte d’appello di Napoli (Odvolací súd Neapol) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„Majú sa ustanovenia
–
článku 4 bodu 6 rámcového rozhodnutia [2002/584],
–
článku 22 ods. 1 a článku 25 rámcového rozhodnutia [2008/909],
–
článkov 24, 25, 26 a článku 55 ods. 1 nariadenia [SIS], ako aj
–
odôvodnenia 46 nariadenia [SIS]
vo vzájomnom spojení vykladať v tom zmysle, že:
a)
ak vykonávajúci štát odmietol odovzdať osobu, ktorú si vyžiadal štát vydania zatykača na základe európskeho zatykača vydaného na účely výkonu odsudzujúceho trestného rozsudku, pričom uznal rozsudok a nariadil výkon trestu na svojom území v súlade so svojimi vnútroštátnymi predpismi a výkon trestu sa začal, je štát, ktorý vydal zatykač, povinný vymazať zápis vložený do SIS a zrušiť európsky zatykač?
b)
pokiaľ štát, ktorý vydal zatykač, nevykoná zrušenie [európskeho] zatykača a vymazanie zápisu, je súdny orgán vykonávajúceho štátu oprávnený požiadať útvar SIRENE štátu vydávajúceho zatykač o vymazanie zápisu zo SIS a uvedený útvar SIRENE je povinný tak urobiť?“
44.
Vnútroštátny súd požiadal o začatie naliehavého prejudiciálneho konania podľa článku 107 rokovacieho poriadku. Rozhodnutím z 9. októbra 2023 Súdny dvor túto žiadosť zamietol.
45.
Samostatným návrhom podaným do kancelárie Súdneho dvora 18. októbra 2023 vnútroštátny súd tiež požiadal o prejednanie veci v skrátenom súdnom konaní podľa článku 105 rokovacieho poriadku, čo bolo zamietnuté rozhodnutím predsedu Súdneho dvora 5. decembra 2023. (
19
)
46.
Rozhodnutím predsedu Súdneho dvora z 24. apríla 2024 bola vnútroštátnemu súdu zaslaná žiadosť o informácie s cieľom zistiť, či bol zápis týkajúci sa EDS napriek uplynutému času stále vedený v SIS, a v prípade zápornej odpovede na túto otázku, či tento súd chce zotrvať na svojom návrhu na začatie prejudiciálneho konania.
47.
Následne po odpovedi uvedeného súdu z 3. mája 2024 na túto žiadosť o informácie sa pokračovalo v konaní na Súdnom dvore.
48.
Dňa 17. júna 2024 bolo konanie v tejto veci prerušené podľa článku 55 ods. 1 písm. b) rokovacieho poriadku až do vydania rozhodnutia, ktorým sa skončí konanie vo veci C‑305/22.
49.
V nadväznosti na rozhodnutie prvej komory požiadať Súdny dvor, aby vec C‑305/22 pridelil veľkej komore podľa článku 60 ods. 3 rokovacieho poriadku a rozhodol o opätovnom začatí ústnej časti konania v súlade s článkom 83 tohto rokovacieho poriadku, bolo 18. júla 2024 rozhodnuté o ukončení prerušenia konania a o pokračovaní konania v tejto veci.
50.
EDS, talianska a rumunská vláda, ako aj Komisia predložili písomné pripomienky a zúčastnili sa na pojednávaní, ktoré sa konalo 14. októbra 2024, počas ktorého odpovedali najmä na otázky na ústne zodpovedanie položené Súdnym dvorom.
III. Analýza
51.
Vnútroštátny súd vo svojom návrhu na začatie prejudiciálneho konania vo veci C‑595/23 kladie Súdnemu dvoru dve otázky.
52.
Na jednej strane sa tento súd v podstate pýta, či v prípade, že súdny orgán členského štátu odmietol na základe článku 4 bodu 6 rámcového rozhodnutia 2002/584 vykonať európsky zatykač vydaný na účely výkonu trestu odňatia slobody, pričom uznal rozsudok, ktorým bol tento trest uložený, a výkon uvedeného trestu sa začal v tomto členskom štáte, je členský štát, ktorý vydal zatykač, povinný vymazať zápis vložený do SIS a zrušiť tento európsky zatykač.
53.
Na druhej strane sa uvedený súd pýta, či je vykonávajúci členský štát – pokiaľ členský štát, ktorý vydal zatykač, nezrušil európsky zatykač a nevymazal zápis –, oprávnený požiadať tento členský štát o vymazanie zápisu v SIS, a či je uvedený členský štát povinný vyhovieť tejto žiadosti.
A.
O prípustnosti
54.
V prvom rade Komisia uvádza, že vzhľadom na to, že prejednávaná vec sa týka európskeho zatykača a zápisu, ktoré vydali rumunské orgány, prvá prejudiciálna otázka sa týka povinnosti, ktorá by prípadne prislúchala týmto orgánom, pričom taliansky súd nemá v tejto súvislosti žiadnu právomoc. Táto otázka je teda abstraktná a hypotetická v rámci konania prebiehajúceho pred talianskym súdom a môže byť zohľadnená len vo vzťahu k druhej otázke položenej vnútroštátnym súdom.
55.
Podľa môjho názoru okolnosť, že prvá otázka sa týka prípadnej povinnosti členského štátu, ktorý vydal zatykač, vymazať zápis zo SIS v takej situácii, o akú ide vo veci samej, neumožňuje dospieť k záveru, že má hypotetickú povahu. Keďže totiž EDS nedosiahol, aby rumunské súdne orgány vymazali jeho zápis, obrátil sa na vnútroštátny súd, ktorý sa správne pýta Súdneho dvora na existenciu takejto povinnosti s cieľom určiť hranice svojej vlastnej právomoci v tejto oblasti, takže podľa môjho názoru nie je dôvod považovať prvú otázku za neprípustnú. Po tomto spresnení považujem za relevantné preskúmať obe otázky položené vnútroštátnym súdom spoločne, keďže ich cieľom je určiť, aké sú povinnosti a právomoci príslušných orgánov členského štátu, ktorý vydal zatykač, a príslušných orgánov vykonávajúceho členského štátu, pokiaľ ide o vymazanie zápisu v nadväznosti na odmietnutie vykonať európsky zatykač podľa článku 4 bodu 6 rámcového rozhodnutia 2002/584.
56.
V druhom rade chcem uviesť, že európsky zatykač bol voči EDR vydaný 8. februára 2019 a zápis v SIS podľa článku 26 ods. 1 nariadenia o SIS bol vykonaný 11. februára 2019.
57.
V súlade s článkom 53 ods. 2 tohto nariadenia je pritom zápis, o aký ide vo veci samej, platný, pokiaľ sa nepredĺži, najviac päť rokov a potreba zachovania zápisu musí byť preskúmaná v rámci tohto obdobia piatich rokov. Podľa článku 53 ods. 7 nariadenia o SIS sa zápis automaticky vymaže po uplynutí lehoty na preskúmanie uvedenej v odsekoch 2, 3 a 4 tohto článku, pokiaľ nebol zápis predĺžený v súlade s odsekom 6 uvedeného článku.
58.
Vnútroštátnemu súdu bola položená otázka, či je zápis o EDS stále aktívny, alebo či bol vo februári 2024 automaticky vymazaný, takže návrh na začatie prejudiciálneho konania by sa stal bezpredmetným. Tomuto súdu bola tiež položená otázka, či chce v prípade neexistencie aktívneho zápisu o EDS v SIS zotrvať na svojom návrhu na začatie prejudiciálneho konania.
59.
V liste z 3. mája 2024 uvedený súd potvrdil svoj záujem zotrvať na svojom návrhu na začatie prejudiciálneho konania. Vnútroštátny súd totiž v nadväznosti na žiadosť o informácie, ktorú mu zaslal Súdny dvor, požiadal oddelenie SIRENE Taliansko, aby overilo, či je zápis z 11. februára 2019 stále vedený v SIS, či je stále platný, či bol predĺžený a či oddelenie SIRENE Rumunsko vykonalo ďalšie zápisy týkajúce sa toho istého európskeho zatykača.
60.
V oznámení z 2. mája 2024 oddelenie SIRENE Taliansko tomuto súdu odpovedalo, že „predmetný zápis je stále vedený v databáze SIS II. Tento zápis bol po zadržaní dotknutej osoby označený indikátorom nevykonateľnosti (zástavka)“.
61.
Za týchto podmienok, ako uvádza vnútroštátny súd, treba vychádzať z predpokladu, že zápis o EDS je stále aktívny. Potvrdila to aj rumunská vláda na pojednávaní, ktorá uviedla, že tento zápis bol predĺžený.
62.
Vzhľadom na tieto skutočnosti sa domnievam, že návrh na začatie prejudiciálneho konania je prípustný.
B.
O veci samej
63.
SIS je mechanizmus, prostredníctvom ktorého si vnútroštátne orgány odovzdávajú informácie na účely policajnej a justičnej spolupráce v trestných veciach. Podľa článku 1 nariadenia o SIS „účelom SIS je, aby sa pomocou informácií, ktoré sa prenášajú týmto systémom, zabezpečila vysoká úroveň bezpečnosti v priestore slobody, bezpečnosti a spravodlivosti Únie vrátane udržiavania verejnej bezpečnosti a verejného poriadku a zaistenia bezpečnosti na území členských štátov a aby sa zabezpečilo uplatňovanie ustanovení tretej časti hlavy V kapitol 4 a 5 ZFEÚ, ktoré sa týkajú pohybu osôb na ich územiach“.
64.
V súlade s článkom 4 ods. 1 nariadenia o SIS sa SIS skladá najmä z centrálneho systému a národných systémov v každom členskom štáte, pričom tieto systémy sú navzájom prepojené. Z článku 4 ods. 2 tohto nariadenia vyplýva, že členské štáty vkladajú, aktualizujú a vymazávajú údaje SIS a vyhľadávajú údaje SIS cez ich vlastný národný systém.
65.
Celý mechanizmus výmeny informácií je založený na zápisoch o osobách a veciach.
66.
Je potrebné zdôrazniť ústrednú úlohu členského štátu, ktorý vkladá zápis do SIS a predstavuje „členský štát, ktorý vydal zápis“ v zmysle článku 3 bodu 9 nariadenia o SIS.
67.
V súlade s článkom 26 ods. 1 tohto nariadenia sa totiž „zápisy o osobách hľadaných na účely zatknutia a následného odovzdania na základe európskeho zatykača alebo zápisy o osobách hľadaných na účely zatknutia a následného vydania… vkladajú na žiadosť justičného orgánu členského štátu, ktorý vydal zápis“. Ďalej článok 27 ods. 1 uvedeného nariadenia stanovuje, že „ak je osoba hľadaná na účely zatknutia a následného odovzdania na základe európskeho zatykača, členský štát, ktorý vydal zápis, vloží do SIS kópiu originálu európskeho zatykača“.
68.
Podľa článku 59 ods. 1 nariadenia o SIS „členský štát, ktorý vydal zápis, je zodpovedný za zabezpečenie toho, aby údaje boli správne, aktuálne a vložené do SIS a uchovávané v ňom v súlade so zákonom“.
69.
Okrem toho článok 59 ods. 3 tohto nariadenia spresňuje, že „len členský štát, ktorý vydal zápis, je oprávnený meniť, dopĺňať, opravovať, aktualizovať alebo vymazávať údaje, ktoré vložil do SIS“.
70.
Z týchto ustanovení vyplýva, že členský štát, ktorý vydal zápis, nesie výlučnú zodpovednosť za zachovanie alebo vymazanie zápisu. Hoci vykonávajúci členský štát môže požiadať o takéto vymazanie útvar SIRENE členského štátu, ktorý vydal zápis, a dotknuté osoby sa môžu obrátiť na príslušné orgány tohto členského štátu v súlade s článkom 67 ods. 1 a článkom 68 ods. 1 nariadenia o SIS, (
20
) konečné rozhodnutie v tejto súvislosti prináleží uvedenému členskému štátu po preskúmaní okolností každého jednotlivého prípadu. Okrem toho treba uviesť, že výlučná zodpovednosť členského štátu, ktorý vydal zápis, pokiaľ ide o zachovanie alebo vymazanie zápisu, je v súlade s výlučnou zodpovednosťou, ktorú má súdny orgán toho istého členského štátu vydávajúci zatykač, pokiaľ ide o zachovanie alebo zrušenie európskeho zatykača, ktorý môže byť základom takéhoto zápisu.
71.
Pokiaľ ide o situácie, v ktorých by členský štát, ktorý vydal zápis, mohol byť nútený vymazať zápis, ktorý vložil do SIS, chcem poukázať na to, že podľa článku 53 ods. 1 nariadenia o SIS „zápisy o osobách sa uchovávajú len tak dlho, ako je potrebné na dosiahnutie účelu, na ktorý boli vložené“. (
21
) V tomto článku sú stanovené aj lehoty na preskúmanie zápisov a konkrétnejšie sa v ňom uvádza, že zápis vložený najmä na účely článku 26 nariadenia o SIS je platný päť rokov. Členské štáty však môžu v prípade potreby a v súlade s vnútroštátnym právom stanoviť kratšie lehoty na preskúmanie. (
22
) Členský štát, ktorý vydal zápis, môže počas doby preskúmania po komplexnom individuálnom posúdení rozhodnúť o tom, že zápis o osobe zachová na dlhšie obdobie, ako je lehota na preskúmanie, ak je to potrebné a primerané na účely, na ktoré bol zápis vložený. (
23
)
72.
Okrem toho chcem pripomenúť, že podľa článku 55 ods. 1 nariadenia o SIS „zápisy na účely zatknutia a následného odovzdania alebo vydania podľa článku 26 sa vymažú, keď sa daná osoba odovzdá alebo vydá príslušným orgánom členského štátu, ktorý vydal zápis. Vymažú sa aj vtedy, keď príslušný justičný orgán v súlade s vnútroštátnym právom zruší justičné rozhodnutie, na ktorom sa zápis zakladal. Zápisy sa vymažú po skončení obdobia platnosti zápisu v súlade s článkom 53“.
73.
Ako správne uvádza vnútroštátny súd, toto ustanovenie výslovne nestanovuje vymazanie zápisu vloženého do SIS, ak bolo odovzdanie odmietnuté podľa článku 4 ods. 6 rámcového rozhodnutia 2002/584 a ak bol nariadený výkon trestu na území vykonávajúceho členského štátu v súlade s jeho vnútroštátnym právom po predchádzajúcom uznaní odsúdenia v trestnom konaní podľa článku 25 rámcového rozhodnutia 2008/909.
74.
Domnievam sa však, že v súlade s tým, čo vyplýva z článku 53 ods. 1 nariadenia o SIS, prináleží členskému štátu vydávajúcemu zápis overiť, či v prípade, keď vykonávajúci členský štát uplatní dôvod pre nepovinné nevykonanie stanovený v článku 4 bode 6 rámcového rozhodnutia 2002/584, bol dosiahnutý účel, na ktorý bol zápis o vyžiadanej osobe vložený do SIS. Ak je to tak, členský štát, ktorý vydal zápis, je povinný tento zápis vymazať. (
24
) Rozhodnutie tohto členského štátu tak bude bezprostredne závisieť od posúdenia súdneho orgánu, ktorý vydal zatykač, či je alebo nie je potrebné zachovať európsky zatykač vo vzťahu k tejto osobe.
75.
V tejto súvislosti Súdny dvor vo svojom rozsudku z 29. júla 2024, Breian, (
25
) rozhodol, že „nijaké ustanovenie rámcového rozhodnutia 2002/584 nevylučuje možnosť, aby orgán vydávajúci zatykač ponechal v platnosti žiadosť o odovzdanie osoby na základe európskeho zatykača v prípade, že vykonávajúci orgán členského štátu odmietol vykonať tento zatykač“, (
26
) aj keď takéto odmietnutie musí podnietiť súdny orgán vydávajúci zatykač k obozretnosti. (
27
)
76.
Ponechanie európskeho zatykača v platnosti súdnym orgánom, ktorý ho vydal, sa konkrétne môže ukázať ako nevyhnutné, najmä po tom, ako boli vylúčené skutočnosti, ktoré viedli k zamietnutiu predchádzajúcej žiadosti o odovzdanie osoby, alebo ak zamietavé rozhodnutie nebolo v súlade s právom Únie, v záujme ukončenia konania o odovzdaní vyžiadanej osoby, a teda v záujme podpory dosiahnutia cieľa boja proti beztrestnosti sledovaného týmto rámcovým rozhodnutím. (
28
)
77.
Podľa môjho názoru pritom súdny orgán nemôže odmietnuť vykonať európsky zatykač vydaný na účely výkonu trestu odňatia slobody s odvolaním sa na dôvod pre nepovinné nevykonanie uvedený v článku 4 bode 6 rámcového rozhodnutia 2002/584, pokiaľ k uznaniu a výkonu odsudzujúceho rozsudku dochádza v rozpore s postupom a podmienkami stanovenými rámcovým rozhodnutím 2008/909. V tejto situácii súdny orgán vydávajúci zatykač môže ponechať v platnosti tento európsky zatykač, členský štát vydania zatykača si zachováva právo vykonať tento trest a vykonávajúcemu súdnemu orgánu prináleží, aby vykonal uvedený európsky zatykač odovzdaním vyžiadanej osoby tomuto členskému štátu.
78.
V prejednávanej veci chcem uviesť, že z talianskeho práva vyplýva, že odmietnutie odovzdania podľa článku 4 bodu 6 rámcového rozhodnutia 2002/584 je spojené s uznaním odsudzujúceho rozsudku, na ktorom je založený európsky zatykač, bez toho, aby sa vyžadoval súhlas členského štátu odsúdenia. Z toho vyplýva, že vykonávajúci členský štát sa môže jednostranne rozhodnúť vykonať tento rozsudok na svojom území, a to aj v prípade, keď s tým členský štát odsúdenia výslovne nesúhlasí. V návrhoch, ktoré som predniesol 13. júna 2024 vo veci C. J. (Výkon trestu po vydaní EZ) (
29
) a na ktoré odkazujem, som podrobne uviedol dôvody, pre ktoré sa domnievam, že na rozdiel od toho, čo vyplýva z talianskeho práva a praxe talianskych súdnych orgánov, v rámci uplatnenia dôvodu pre nepovinné nevykonanie stanoveného v tomto ustanovení, sa uznanie a výkon odsudzujúceho rozsudku súdnymi orgánmi vykonávajúceho členského štátu musia uskutočniť pri dodržaní postupu a podmienok stanovených v rámcovom rozhodnutí 2008/909, čo si vyžaduje súhlas členského štátu odsúdenia s prevzatím výkonu trestu vykonávajúcim členským štátom.
79.
Okrem toho mám vážne pochybnosti o tom, či je alternatívne opatrenie spočívajúce v umiestnení do zariadenia sociálnych služieb, ktoré bolo EDS priznané od 15. júla 2022, až kým Corte d’appello di Napoli (Odvolací súd Neapol) 11. októbra 2022 nerozhodol o ukončení výkonu trestu a o zrušení rozhodnutia o uznaní odsudzujúceho rozsudku, zlučiteľné s článkom 22 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2008/909.
80.
Toto ustanovenie zavádza pravidlo, podľa ktorého členský štát vydávajúci zatykač už nemôže pokračovať vo výkone trestu, keď sa už raz začal vykonávať vo vykonávajúcom členskom štáte. Uplatnenie tohto pravidla podľa môjho názoru predpokladá splnenie dvoch podmienok.
81.
Na jednej strane k výkonu trestu vo vykonávajúcom členskom štáte musí dôjsť v súlade s pravidlami stanovenými v rámcovom rozhodnutí 2008/909. Tak to pritom nie je v prípade, ak sa uznanie rozsudku v trestnej veci uskutočnilo v rozpore s postupom a podmienkami stanovenými v tomto rámcovom rozhodnutí, a najmä bez toho, aby členský štát vydávajúci zatykač zaslal rozsudok spolu s osvedčením v súlade s uvedeným rámcovým rozhodnutím. Ak by sa pripustilo, že v takejto situácii by začatie výkonu trestu vo vykonávajúcom členskom štáte mohlo odňať členskému štátu, ktorý vydal zatykač, jeho právomoc vykonať tento trest, viedlo by to k obchádzaniu pravidiel stanovených v tom istom rámcovom rozhodnutí.
82.
Na druhej strane začatie výkonu trestu v zmysle článku 22 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2008/909 predpokladá, že vo vykonávajúcom členskom štáte sa vykoná trest, o akom rozhodol príslušný súdny orgán členského štátu odsúdenia, a to tak pokiaľ ide o jeho povahu, ako aj o jeho dĺžku. Chcem pritom poukázať na to, že výkon trestu odňatia slobody uloženého EDS v Taliansku bol odložený do 15. júla 2022, hoci tento trest nebol podmienečne odložený. Okrem toho od tohto dátumu sa nevykonával tento trest odňatia slobody, ale alternatívne opatrenie umiestnenia do zariadenia sociálnych služieb, a to až do 11. októbra 2022, kedy vnútroštátny súd rozhodol o ukončení výkonu trestu a zrušil uznanie rumunského odsudzujúceho rozsudku. Odklad výkonu trestu, ako aj zmena povahy trestu mimo prípadov prispôsobenia trestu stanovených v článku 8 ods. 2 až 4 rámcového rozhodnutia 2008/909, (
30
) sa mi zdajú byť nezlučiteľné s konštatovaním, podľa ktorého trest odňatia slobody uložený EDS v Rumunsku sa začal vykonávať v Taliansku v súlade s tým, čo stanovuje článok 22 ods. 1 tohto rámcového rozhodnutia.
83.
Chcem zdôrazniť, že dodržanie týchto podmienok je rozhodujúce na to, aby sa pravidlo, podľa ktorého odmietnutie vykonať európsky zatykač na základe článku 4 bodu 6 rámcového rozhodnutia 2002/584 predpokladá skutočný záväzok vykonávajúceho členského štátu zabezpečiť výkon trestu odňatia slobody uloženého vyžiadanej osobe, (
31
) nestalo bezvýznamným. (
32
)
84.
Rovnako treba spresniť, že záväzok, ktorý sa vyžaduje od vykonávajúceho členského štátu na účely skutočného vykonania trestu odňatia slobody uloženého vyžiadanej osobe, a to tak pokiaľ ide o jeho povahu, ako aj o dĺžku trvania, je nezlučiteľný s rozhodnutím prijatým súdnym orgánom tohto členského štátu zrušiť uznanie odsudzujúceho rozsudku vyhláseného v členskom štáte, ktorý vydal zatykač, z dôvodu, že tento rozsudok stratil svoju vykonateľnosť. Chcem dodať, že analogicky s tým, ako Súdny dvor rozhodol v rozsudku z 31. januára 2023, Puig Gordi a i., (
33
) konštatovanie vykonávajúceho súdneho orgánu o existencii premlčania trestnej zodpovednosti v členskom štáte, ktorý vydal zatykač, hoci tento členský štát uviedol, že v tejto súvislosti nebolo vydané žiadne súdne rozhodnutie, je v rozpore so zásadou vzájomného uznávania, ktorá podľa odôvodnenia 6 rámcového rozhodnutia 2002/584 predstavuje základný kameň justičnej spolupráce. (
34
)
85.
Vzhľadom na tieto skutočnosti a s výhradou overení, ktoré prináleží vykonať vnútroštátnemu súdu, sa mi zdá vylúčené, aby sa za okolností veci samej členský štát, ktorý vložil zápis, mohol považovať za povinný vymazať zápis o EDR v SIS z dôvodu, že vykonávajúci súdny orgán uplatnil dôvod pre nepovinné nevykonanie uvedený v článku 4 bode 6 rámcového rozhodnutia 2002/584.
IV. Návrh
86.
Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prvú až tretiu prejudiciálnu otázku, ktoré položil Curtea de Apel Bucureşti (Odvolací súd Bukurešť, Rumunsko) vo veci C‑305/22, takto:
Článok 4 bod 6 a článok 8 ods. 1 písm. c) rámcového rozhodnutia Rady 2002/584/SVV z 13. júna 2002 o európskom zatykači a postupoch odovzdávania osôb medzi členskými štátmi, ako aj článok 4 ods. 2 a 5, článok 8 ods. 1, článok 22 ods. 1 a článok 25 rámcového rozhodnutia Rady 2008/909/SVV z 27. novembra 2008 o uplatňovaní zásady vzájomného uznávania na rozsudky v trestných veciach, ktorými sa ukladajú tresty odňatia slobody alebo opatrenia zahŕňajúce pozbavenie osobnej slobody, na účely ich výkonu v Európskej únii
sa majú vykladať v tom zmysle, že:
súdny orgán nemôže odmietnuť vykonať európsky zatykač vydaný na účely výkonu trestu odňatia slobody s odvolaním sa na dôvod pre nepovinné nevykonanie uvedený v prvom z týchto ustanovení, pokiaľ k uznaniu a výkonu odsudzujúceho rozsudku dochádza v rozpore s postupom a podmienkami stanovenými rámcovým rozhodnutím 2008/909. V tejto situácii môže súdny orgán, ktorý vydal zatykač, ponechať v platnosti tento európsky zatykač, členský štát vydania zatykača si zachováva právo vykonať tento trest a vykonávajúcemu súdnemu orgánu prináleží, aby vykonal uvedený európsky zatykač odovzdaním vyžiadanej osoby tomuto členskému štátu.
87.
Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálne otázky, ktoré položil Corte d’appello di Napoli (Odvolací súd Neapol, Taliansko) vo veci C‑595/23, takto:
Článok 26 ods. 1, článok 27 ods. 1, článok 53 ods. 1, článok 55 ods. 1, ako aj článok 59 ods. 1 a 3 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2018/1862 z 28. novembra 2018 o zriadení, prevádzke a využívaní Schengenského informačného systému (SIS) v oblasti policajnej spolupráce a justičnej spolupráce v trestných veciach, o zmene a zrušení rozhodnutia Rady 2007/533/SVV a o zrušení nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1986/2006 a rozhodnutia Komisie 2010/261/EÚ, zmeneného nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2022/1190 zo 6. júla 2022,
sa majú vykladať v tom zmysle, že:
v prípade, že súdny orgán na základe článku 4 bodu 6 rámcového rozhodnutia 2002/584 odmietne vykonať európsky zatykač vydaný na účely výkonu trestu odňatia slobody, prináleží výlučne členskému štátu vydávajúcemu zatykač, aby overil, či bol dosiahnutý účel, na ktorý bol zápis o vyžiadanej osobe vložený do SIS, pričom v takom prípade by sa mal tento zápis vymazať.
Tento členský štát je oprávnený domnievať sa, že tento účel nie je dosiahnutý a že uvedený zápis sa teda musí zachovať, ak v rámci uplatnenia dôvodu pre nepovinné nevykonanie podľa tohto ustanovenia vykonávajúcim súdnym orgánom dochádza k uznaniu a výkonu odsudzujúceho rozsudku v rozpore s postupom a podmienkami stanovenými rámcovým rozhodnutím 2008/909. V tejto situácii totiž súdny orgán vydávajúci zatykač môže považovať za potrebné zachovať európsky zatykač, ktorý je základom zápisu o vyžiadanej osobe.
(
1
)	Jazyk prednesu: francúzština.
(
i
)	Názov prejednávanej veci je fiktívny. Nezodpovedá skutočnému menu ani názvu žiadneho z účastníkov konania.
(
2
)	Ú. v. ES L 190, 2002, s. 1; Mim. vyd. 19/006, s. 34.
(
3
)	Ú. v. EÚ L 327, 2008, s. 27.
(
4
)	V tomto ustanovení sa uvádza, že vykonávajúci súdny orgán môže odmietnuť vykonať európsky zatykač, ak bol európsky zatykač „vydaný pre účely výkonu trestu alebo ochranného opatrenia, ak sa požadovaná osoba [trestu odňatia slobody alebo ochranného opatrenia spojeného s odňatím slobody, ak sa vyžiadaná osoba – neoficiálny preklad] zdržiava alebo je štátnym občanom alebo má trvalý pobyt vo vykonávajúcom členskom štáte a tento štát sa zaviaže, že vykoná rozsudok [tento trest – neoficiálny preklad] alebo ochranné opatrenie v súlade so svojimi vnútroštátnymi právnymi predpismi“.
(
5
)	Návrhy prednesené vo veci C. J. (Výkon trestu po vydaní EZ) (C‑305/22, EU:C:2024:508).
(
6
)	C‑305/22, neuverejnené, EU:C:2024:783.
(
7
)	Pozri v tomto zmysle najmä rozsudok z 15. apríla 2021, AV (Rozsudok ukladajúci súhrnný trest) (C‑221/19, EU:C:2021:278, bod 35 a citovaná judikatúra). Podľa môjho názoru bod 48 rozsudku z 13. decembra 2018, Sut (C‑514/17, EU:C:2018:1016), by mal Súdny dvor spresniť tak, aby bolo jasne uvedené, že dôvod pre nepovinné nevykonanie uvedený v článku 4 bode 6 rámcového rozhodnutia 2002/584 nemožno uplatniť na úkor cieľa spočívajúceho v zabránení beztrestnosti dotknutej osoby, čo predpokladá dodržanie postupu a podmienok stanovených v rámcovom rozhodnutí 2008/909.
(
8
)	Ú. v. EÚ L 312, 2018, s. 56.
(
9
)	Ú. v. EÚ L 185, 2022, s. 1, ďalej len „nariadenie o SIS“.
(
10
)	Podľa článku 3 bodu 1 nariadenia o SIS je zápis „súbor údajov vložených do SIS, ktorý umožňuje príslušným orgánom identifikovať osobu alebo vec na účely prijatia konkrétneho opatrenia“.
(
11
)	Rumunská vláda vo svojich písomných pripomienkach spresňuje, že rumunské orgány oznámili talianskym orgánom na jednej strane, že nedali súhlas s tým, aby tieto posledné uvedené orgány uznali právoplatné odsúdenie v trestnom konaní vyhlásené v Rumunsku, a na druhej strane, že kým nebude rumunským orgánom oznámené začatie výkonu trestu v Taliansku, Rumunsko si zachová právo vykonať tento trest na svojom území.
(
12
)	Rumunská vláda vo svojich písomných pripomienkach uvádza, že EDS nezačal výkon trestu odňatia slobody, na ktorý bola táto osoba odsúdená, ale alternatívneho opatrenia umiestnenia do zariadenia sociálnych služieb.
(
13
)	Judikatúru, na ktorú sa odkazuje, tvoria rozhodnutia Curtea Constituțională (Ústavný súd) č. 297/2018, uverejnený v Monitorul Oficial al României č. 518 z 25. júna 2018, a č. 358/2022, uverejnený v Monitorul Oficial al României č. 565 z 9. júna 2022, ktoré sa týkajú námietky protiústavnosti ustanovení článku 155 ods. 1 Codul penal (Trestný zákonník). Pozri, pokiaľ ide o prerušenie premlčacej doby trestnej zodpovednosti vo veciach týkajúcich sa trestných činov poškodzujúcich finančné záujmy Európskej únie, rozsudok z 24. júla 2023, Lin (C‑107/23 PPU, EU:C:2023:606).
(
14
)	GURI č. 98 z 29. apríla 2005, s. 6.
(
15
)	GURI č. 230 z 1. októbra 2010, s. 1.
(
16
)	GURI č. 176 z 31. júla 2006, s. 4.
(
17
)	SIS pozostáva z jednotnej siete vnútroštátnych útvarov nazývaných „útvary SIRENE“, ktoré sú plne funkčné 24 hodín denne a sedem dní v týždni a ktoré predovšetkým zabezpečujú výmenu a dostupnosť všetkých doplňujúcich informácií (pozri odôvodnenie 5 a článok 7 nariadenia o SIS).
(
18
)	Platí to najmä v prípade, ak sa členský štát domnieva, že vykonanie opatrenia na základe zápisu nie je zlučiteľné s jeho vnútroštátnym právom, jeho medzinárodnými záväzkami alebo základnými národnými záujmami (článok 24 ods. 1), alebo ak vykonávajúci súdny orgán odmietol vykonať európsky zatykač na základe dôvodu pre nevykonanie (článok 25 ods. 1). Podľa článku 3 bodu 8 nariadenia o SIS je indikátor nevykonateľnosti vymedzený ako „pozastavenie platnosti zápisu na vnútroštátnej úrovni, ktoré možno doplniť k zápisom o osobách na účely zatknutia, zápisom o nezvestných a zraniteľných osobách, zápisom na účely diskrétnych, zisťovacích a špecifických kontrol a k informačným zápisom“.
(
19
)	Pozri uznesenie predsedu Súdneho dvora z 5. decembra 2023, Cuprea (C‑595/23, EU:C:2023:955).
(
20
)	Podľa článku 67 ods. 1 tohto nariadenia „dotknuté osoby majú možnosť uplatniť práva stanovené v článkoch 15, 16 a 17 nariadenia (EÚ) 2016/679 [Európskeho parlamentu a Rady z 27. apríla 2016 o ochrane fyzických osôb pri spracúvaní osobných údajov a o voľnom pohybe takýchto údajov, ktorým sa zrušuje smernica 95/46/ES (všeobecné nariadenie o ochrane údajov) (Ú. v. EÚ L 119, 2016, s. 1)] a v článku 14 a článku 16 ods. 1 a 2 smernice (EÚ) 2016/680 [Európskeho parlamentu a Rady z 27. apríla 2016 o ochrane fyzických osôb pri spracúvaní osobných údajov príslušnými orgánmi na účely predchádzania trestným činom, ich vyšetrovania, odhaľovania alebo stíhania alebo na účely výkonu trestných sankcií a o voľnom pohybe takýchto údajov a o zrušení rámcového rozhodnutia Rady 2008/977/SVV (Ú. v. EÚ L 119, 2016, s. 89)]“. Ďalej článok 68 ods. 1 nariadenia o SIS stanovuje, že „bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia nariadenia [2016/679] a smernice [2016/680] týkajúce sa opravných prostriedkov, má každá osoba právo podať podľa vnútroštátneho práva ktoréhokoľvek členského štátu na ktorýkoľvek príslušný orgán vrátane súdu opravný prostriedok s cieľom dosiahnuť prístup k informáciám, ich opravu, vymazanie, získať informácie alebo náhradu škody v súvislosti so zápisom, ktorý sa jej týka“.
(
21
)	Pozri tiež odôvodnenie 46 tohto nariadenia. Ďalej treba uviesť, že v bode 2.9 príručky Sirene uvedenej v prílohe k vykonávaciemu rozhodnutiu Komisie (EÚ) 2015/219 z 29. januára 2015, ktorým sa nahrádza príloha k vykonávaciemu rozhodnutiu 2013/115/EÚ o príručke SIRENE a ostatných vykonávacích opatreniach pre Schengenský informačný systém druhej generácie (SIS II) (Ú. v. EÚ L 44, 2015, s. 75), sa uvádza, že „akonáhle podmienky pre zachovanie zápisu už viac nie sú splnené, členský štát, ktorý zápis vydal, bezodkladne zápis vymaže“.
(
22
)	Pozri článok 53 ods. 5 nariadenia o SIS.
(
23
)	Pozri článok 53 ods. 6 nariadenia o SIS.
(
24
)	Pozri analogicky rozsudok z 15. decembra 2022, Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerija (Registrácia nahlásených vozidiel) (C‑88/21, EU:C:2022:982, body 46 a 47). Chcem poukázať aj na to, že článok 55 ods. 1 nariadenia o SIS vo svojej poslednej vete odkazuje na článok 53 tohto nariadenia, čo podporuje tento výklad.
(
25
)	C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658.
(
26
)	Rozsudok z 29. júla 2024, Breian (C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658, bod 48).
(
27
)	Pozri rozsudok z 29. júla 2024, Breian (C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658, b bod 49).
(
28
)	Pozri rozsudok z 29. júla 2024, Breian (C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658, bod 51 a citovaná judikatúra). V tomto rozsudku však Súdny dvor spresnil, že z jeho judikatúry vyplýva, že vzhľadom na to, že ponechanie európskeho zatykača, ktorého vykonanie bolo v členskom štáte odmietnuté, v platnosti môže mať za následok zatknutie osoby, na ktorú bol tento zatykač vydaný, v inom členskom štáte, a teda môže zasiahnuť do jej osobnej slobody, súdnemu orgánu vydávajúcemu zatykač prináleží, aby preskúmal, či je vzhľadom na osobitné okolnosti prejednávanej veci ponechanie tohto zatykača v platnosti primerané. V rámci takéhoto preskúmania je tento orgán povinný najmä zohľadniť povahu a závažnosť trestného činu, pre ktorý je vyžiadaná osoba stíhaná, dôsledky, ktoré pre túto osobu vyplývajú zo zachovania európskeho zatykača, ktorý bol na ňu vydaný, ako aj perspektívy vykonania uvedeného európskeho zatykača (bod 54 a citovaná judikatúra).
(
29
)	C‑305/22, EU:C:2024:508.
(
30
)	Z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že „článok 8 ods. 2 až 4 rámcového rozhodnutia 2008/909… stanovuje striktné podmienky pre prispôsobenie trestu, ktorý bol uložený v štáte pôvodu, príslušným orgánom vykonávajúceho štátu, ktoré predstavujú jediné výnimky zo zásadnej povinnosti uloženej tomuto orgánu podľa článku 8 ods. 1 tohto rámcového rozhodnutia uznať rozsudok, ktorý mu bol zaslaný, a bezodkladne prijať všetky nevyhnutné opatrenia na výkon trestu, ktorého dĺžka a povaha zodpovedajú dĺžke a povahe trestu, ako boli vymedzené v rozsudku vyhlásenom v štáte pôvodu“: pozri najmä rozsudok z 15. apríla 2021, AV (Rozsudok ukladajúci súhrnný trest) (C‑221/19, EU:C:2021:278, bod 35 a citovaná judikatúra). Ďalej zo znenia článku 12 ods. 1 v spojení s článkom 13 a článkom 21 písm. e) rámcového rozhodnutia 2008/909 na jednej strane vyplýva, že príslušný orgán vykonávajúceho členského štátu je povinný informovať členský štát, ktorý vydal zatykač, o každom rozhodnutí o prispôsobení trestu v súlade s článkom 8 ods. 2 a 3 tohto rámcového rozhodnutia, a na druhej strane, že ak tento posledný uvedený členský štát s takýmto rozhodnutím o prispôsobení nesúhlasí a pokiaľ sa výkon trestu vo vykonávajúcom členskom štáte ešte nezačal, môže osvedčenie z tohto štátu vziať späť (čo predpokladá, že toto osvedčenie bolo vopred zaslané zo strany príslušného orgánu členského štátu vydania zatykača v súlade s článkom 4 ods. 2 uvedeného rámcového rozhodnutia). Chcem dodať, že prípady prispôsobenia trestu stanovené v článku 8 ods. 2 až 4 rámcového rozhodnutia 2008/909 treba odlišovať od postupov výkonu tohto trestu, ktoré sa v súlade s článkom 17 ods. 1 tohto rámcového rozhodnutia riadia právom vykonávajúceho členského štátu. V tejto súvislosti Súdny dvor predovšetkým spresnil, že toto ustanovenie pokrýva opatrenia, ktorých cieľom je zabezpečiť vecné vykonanie trestu odňatia slobody: pozri rozsudok z 15. apríla 2021, AV (Rozsudok ukladajúci súhrnný trest) (C‑221/19, EU:C:2021:278, bod 39). Toto rozlišovanie je predmetom veci Fira (C‑215/24), ktorá v súčasnosti prebieha, v súvislosti so situáciou, keď súdny orgán vykonávajúceho členského štátu odložil výkonu trestu odňatia slobody, ktorý uložil súdny orgán členského štátu vydania zatykača.
(
31
)	Pozri najmä rozsudok zo 6. júna 2023, O. G. (Európsky zatykač na štátneho príslušníka tretej krajiny) (C‑700/21, EU:C:2023:444, bod 48 a citovaná judikatúra). Okrem toho akémukoľvek odmietnutiu vykonať európsky zatykač musí predchádzať preverenie zo strany vykonávajúceho súdneho orgánu, či možno naozaj vykonať trest podľa jeho vnútroštátneho práva: pozri najmä rozsudok z 24. júna 2019, Popławski (C‑573/17, EU:C:2019:530, bod 88 a citovaná judikatúra).
(
32
)	Uznanie odsudzujúceho rozsudku vykonávajúcim členským štátom tiež znamená, že v súlade s článkom 19 ods. 2 rámcového rozhodnutia 2008/909 „o žiadostiach o preskúmanie rozsudku, ktorým sa ukladá trest, ktorý sa má vykonať podľa tohto rámcového rozhodnutia, môže rozhodnúť iba vykonávajúci štát [iba štát, ktorý vydal zatykač – neoficiálny preklad]“.
(
33
)	C‑158/21, EU:C:2023:57.
(
34
)	Pozri rozsudok z 31. januára 2023, Puig Gordi a i. (C‑158/21, EU:C:2023:57, bod 88). Rumunská vláda navyše existenciu takéhoto premlčania v prejednávanej veci podrobne spochybnila na pojednávaní.