62007CJ0493_SK
Účastníci konania
Odôvodnenie
Výrok
Účastníci konania
Vo veci C‑493/07,
ktorej predmetom je žaloba o nesplnenie povinnosti podľa článku 226 ES, podaná 9. novembra 2007,
Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: G. Braun a J. Javorský, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,
žalobkyňa,
proti
Slovenskej republike, v zastúpení: J. Čorba, splnomocnený zástupca,
žalovanej,
SÚDNY DVOR (ôsma komora),
v zložení: predseda ôsmej komory G. Arestis, sudcovia J. Malenovský a T. von Danwitz (spravodajca),
generálny advokát: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
tajomník: R. Grass,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
Odôvodnenie
1. Svojou žalobou Komisia Európskych spoločenstiev navrhuje, aby Súdny dvor určil, že Slovenská republika si tým, že nezabezpečila, aby podniky, ktoré prevádzkujú verejné telefónne siete, dali k dispozícii, pokiaľ je to technicky možné, informácie o mieste volajúceho pri volaniach na jednotné európske núdzové volacie číslo „112“ orgánom spracovávajúcim núdzové volania, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 26 ods. 3 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/22/ES zo 7. marca 2002 o univerzálnej službe a právach užívateľov týkajúcich sa elektronických komunikačných sietí a služieb (smernica univerzálnej služby) (Ú. v. ES L 108, s. 51; Mim. vyd. 13/029, s. 367, ďalej len „smernica“).
2. Článok 26 ods. 3 smernice stanovuje:
„Členské štáty zabezpečia, aby podniky, ktoré prevádzkujú verejné telefónne siete dali k dispozícii, pokiaľ je to technicky možné, orgánom spracovávajúcim núdzové volania, informácie o mieste volajúceho u všetkých volaní na jednotné európske núdzové volacie číslo ‚112‘.“
3. Na základe článku 38 ods. 1 smernice boli členské štáty povinné prijať zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou najneskôr do 24. júla 2003 a bezodkladne o tom informovať Komisiu.
4. Podľa článkov 2 a 54 Aktu o podmienkach pristúpenia Českej republiky, Estónskej republiky, Cyperskej republiky, Lotyšskej republiky, Litovskej republiky, Maďarskej republiky, Maltskej republiky, Poľskej republiky, Slovinskej republiky a Slovenskej republiky k Európskej únii a o úpravách zmlúv, na ktorých je založená Európska únia (Ú. v. EÚ L 236, 2003, s. 33), bola Slovenská republika povinná vykonať opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu so smernicou odo dňa svojho pristúpenia k Európskej únii, teda od 1. mája 2004.
5. Keďže Komisii neboli oznámené ustanovenia prijaté Slovenskou republikou na dosiahnutie súladu s článkom 26 ods. 3 smernice a nemala k dispozícii žiadne informácie, ktoré by jej umožňovali vyvodiť záver, že opatrenia potrebné na prebratie uvedeného článku do vnútroštátneho právneho poriadku tohto členského štátu boli prijaté v stanovenej lehote, začala konanie o nesplnenie povinnosti podľa článku 226 ES.
6. Po zaslaní výzvy zo 4. apríla 2006 Komisia 12. októbra 2006 zaslala odôvodnené stanovisko.
7. V odpovedi na toto odôvodnené stanovisko Slovenská republika uznala, že ešte nedodržiava smernicu, a uviedla, že opatrenia na jej prebratie budú účinné od 1. júla 2007.
8. Keďže Komisia následne nedostala od Slovenskej republiky žiadne nové informácie a nemala k dispozícii informácie, na základe ktorých by sa mohla domnievať, že opatrenia potrebné na prebratie smernice do vnútroštátneho práva boli prijaté, rozhodla sa podať predmetnú žalobu.
9. Vo svojej žalobe Komisia uvádza, že sprístupnenie informácií o mieste volajúceho pri volaniach na jednotné európske núdzové volacie číslo „112“ orgánom spracovávajúcim núdzové volania je technicky možné.
10. Slovenská republika vo svojom vyjadrení k žalobe uznáva, že si nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 26 ods. 3 smernice. Uvádza, že má v úmysle splniť svoje povinnosti čo najskôr, a pokiaľ to bude možné, ešte pred vyhlásením rozsudku Súdneho dvora v tejto veci.
11. Preto je opodstatnené konštatovať, že ku dňu uplynutia lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku, ku ktorému sa má posudzovať existencia nesplnenia povinnosti (pozri najmä rozsudky zo 14. septembra 2004, Komisia/Španielsko, C‑168/03, Zb. s. I‑8227, bod 24, a z 27. októbra 2005, Komisia/Luxembursko, C‑23/05, Zb. s. I‑9535, bod 9), opatrenia potrebné na zabezpečenie prebratia článku 26 ods. 3 smernice do slovenského právneho poriadku neboli prijaté.
12. Za týchto podmienok treba považovať žalobu podanú Komisiou za dôvodnú.
13. V dôsledku toho je potrebné určiť, že Slovenská republika si tým, že nezabezpečila, aby podniky, ktoré prevádzkujú verejné telefónne siete, dali k dispozícii, pokiaľ je to technicky možné, informácie o mieste volajúceho pri volaniach na jednotné európske núdzové volacie číslo „112“ orgánom spracovávajúcim núdzové volania, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 26 ods. 3 smernice.
O trovách
14. Podľa článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže Komisia navrhla zaviazať Slovenskú republiku na náhradu trov konania a Slovenská republika nemala úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené zaviazať ju na náhradu trov konania.
Výrok
Z týchto dôvodov Súdny dvor (ôsma komora) rozhodol a vyhlásil:
1. Slovenská republika si tým, že nezabezpečila, aby podniky, ktoré prevádzkujú verejné telefónne siete, dali k dispozícii, pokiaľ je to technicky možné, informácie o mieste volajúceho pri volaniach na jednotné európske núdzové volacie číslo „112“ orgánom spracovávajúcim núdzové volania, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článku 26 ods. 3 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/22/ES zo 7. marca 2002 o univerzálnej službe a právach užívateľov týkajúcich sa elektronických komunikačných sietí a služieb (smernica univerzálnej služby).
2. Slovenská republika je povinná nahradiť trovy konania.