62005CJ0199_LT
Šalys
Sprendimo motyvai
Rezoliucinė dalis
Šalys
Byloje C‑199/05
dėl Cour d’appel de Bruxelles
(Belgija) 2005 m. balandžio 28 d. Sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2005 m. gegužės 9 d., pagal EB 234 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje,
Europos bendrija
prieš
Belgijos valstybę,
TEISINGUMO TEISMAS (didžioji kolegija),
kurį sudaro pirmininkas V. Skouris, kolegijų pirmininkai P. Jann ir A. Rosas, teisėjai R. Schintgen, P. Kūris, E. Juhász (pranešėjas), J. Klučka, K. Schiemann, J. Makarczyk, U. Lõhmus ir E. Levits,
generalinė advokatė C. Stix‑Hackl,
posėdžio sekretorė M. Ferreira, vyriausioji administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2006 m. vasario 22 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
– Belgijos vyriausybės, atstovaujamos E. Dominkovits ir M. Wimmer,
– Italijos vyriausybės, atstovaujamos I. M. Braguglia, padedamo avvocato dello Stato
A. Cingolo,
– Europos Sąjungos Tarybos, atstovaujamos A. Vitro,
– Europos Bendrijų Komisijos, atstovaujamos J.‑F. Pasquier ir I. Martínez del Peral,
susipažinęs su 2006 m. balandžio 27 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
priima šį
Sprendimą
Sprendimo motyvai
1. Prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su 1965 m. balandžio 8 d. pasirašyto Protokolo dėl Europos Bendrijų privilegijų ir imunitetų, kuris iš pradžių buvo pridėtas prie Europos Bendrijų jungtinės Tarybos ir jungtinės Komisijos steigimo sutarties, o vėliau pagal Amsterdamo sutartį – prie EB sutarties (toliau –Protokolas), 3 straipsnio antrosios ir trečiosios pastraipų išaiškinimu.
2. Šis prašymas buvo pateiktas ginče tarp Europos bendrijos, atstovaujamos Europos Bendrijų Komisijos, ir Belgijos valstybės dėl žyminio mokesčio, kuris turi būti sumokėtas nacionalinėms teisminėms institucijoms priėmus sprendimus, kuriais priteisiama sumokėti pinigų sumas ar nustatyti sumas vertybiniais popieriais, išieškojimo (toliau – žyminis mokestis).
Teisinis pagrindas
Bendrijos teisės aktai
3. Europos Bendrijų jungtinės Tarybos ir jungtinės Komisijos steigimo sutarties 28 straipsnio pirmoji pastraipa, o įsigaliojus Amsterdamo sutarčiai – EB 291 straipsnyje nustatyta, kad valstybių narių teritorijoje Bendrija protokole nustatytomis sąlygomis naudojasi privilegijomis ir imunitetais, kurie yra būtini jos uždaviniams atlikti.
4. Pagal Protokolo 3 straipsnį:
__Bendrijos, jų turtas, pajamos ir kita nuosavybė yra atleidžiami nuo visų tiesioginių mokesčių.
Esant galimybei, valstybių narių vyriausybės imasi atitinkamų priemonių, kad būtų netaikomi arba kompensuojami netiesioginiai ar apyvartos mokesčiai, įtraukti į kilnojamojo arba nekilnojamojo turto kainą, tais atvejais, kai Bendrijos savo oficialiam naudojimui perka didelės vertės pirkinius, į kurių kainą įtraukti minimi mokesčiai. Tačiau šios nuostatos netaikomos tais atvejais, kai jos gali iškreipti konkurenciją Bendrijose.
Negali būti atleidžiama nuo mokesčių ir rinkliavų, kurie yra tik atlygis už visuomeninės naudos paslaugas.“ (Pataisytas vertimas)
Nacionalinės teisės aktai
5. Belgijos žyminio, hipotekos ir teismo kanceliarijos mokesčių kodekso (Code des droits d’enregistrement, d’hypothèque et de greffe belge) 35 straipsnio trečioji pastraipa suformuluota taip:
__Mokesčių prievolė iš teismų sprendimų, susijusių su priteisimu, sumų nustatymu ar kreditorių reikalavimų patenkinimo tvarkos nustatymu, atsiranda:
1) atsakovams paskelbtame sprendime, susijusiame su priteisimu, sumų nustatymu ar kreditorių reikalavimų patenkinimo tvarkos nustatymu, kiekvienam nurodytai sumokėti proporcingai daliai, o tuo atveju, kai nurodyta mokėti solidariai, – atsakovams solidariai;
2) ieškovams paskelbtame sprendime, susijusiame su priteisimu, sumų nustatymu ar kreditorių reikalavimų patenkinimo tvarkos nustatymu, kiekvienam priteistai proporcingai daliai, tačiau neviršijant pusės pinigų ar vertybinių popierių sumos, kurią gaus kiekvienas iš jų.
< ... >
Mokesčiai ir prireikus baudos sumokami per mėnesį nuo dienos, kai žyminio mokesčio administratorius registruotu paštu išsiunčia laišką su reikalavimu sumokėti mokesčius.“
6. Minėto kodekso 142 straipsnis įtvirtina:
__Nustatomas 3 % mokestis nuo bet kurioje srityje priimtų teismų sprendimų, kuriais nuspręsta dėl galutinio, laikino, pagrindinio, papildomo ar sąlyginio sumų priteisimo arba sumų nustatymo vertybiniais popieriais, įskaitant teisminės institucijos sprendimus dėl tų pačių sumų ir vertybinių popierių paskirstymo kreditorių reikalavimams patenkinti tvarkos.
Tuo atveju, kai priteisiama sumokėti sumas ar nustatomos sumos vertybiniais popieriais, mokestis turi būti apskaičiuojamas iš esmės remiantis bendra to paties asmens atžvilgiu priteista ar nustatyta suma, neatsižvelgiant į delspinigius, kurių dydžio nenurodė teismas, ir bylinėjimosi išlaidas, o nustačius kreditorių reikalavimų patenkinimo tvarką – remiantis bendra kreditoriams paskirstyta suma.“
7. To paties kodekso 150 straipsnis numato:
__Užtikrinant mokesčių ir baudų, kurias sumokėti gali būti pareikalauta pagal šį skyrių, išieškojimą, valstybei nustatoma pirmenybė gauti sumas ir vertybinius popierius, dėl kurių buvo priimti sprendimai dėl priteisimo, sumų nustatymo, ar kreditorių reikalavimų patenkinimo tvarkos nustatymo.
Pirmojoje pastraipoje nurodyti mokesčiai ir baudos turi pirmenybę kreditorių reikalavimų, kylančių iš priteisimo, sumų nustatymo ir kreditorių reikalavimų patenkinimo tvarkos nustatymo, atžvilgiu.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
8. Vykdant 1993 m. tarp Komisijos ir akcinės bendrovės MCFE sudarytą sutartį, kilo ginčas, dėl kurio buvo kreiptasi į Briuselio pirmosios instancijos teismą. 1994 m. sausio 25 d. Sprendimu šis teismas priteisė MCFE iš Komisijos laikiną 10 845 935 BEF, t. y. 269 589 ekiu, sumą ir dar priskaičiavo delspinigius bei bylinėjimosi išlaidas.
9. 1994 m. birželio 14 d. laišku devintojo Briuselio žyminio mokesčio biuro ( neuvième bureau de l’Enregistrement de Bruxelles ) mokesčių administratorius nurodė Komisijai sumokėti 325 470 BEF žyminį mokestį pagal minėtą teismo sprendimą. 1995 m. rugpjūčio 2 d. Belgijos žyminio mokesčio administracija (toliau – administracija) paragino Komisiją per 15 dienų sumokėti minėtą sumą, taip pat baudą už vėlavimą sumokėti bei teisės aktais numatytus delspinigius ir išlaidas.
10. 1996 m. sausio 15 d. devintojo Briuselio žyminio mokesčio biuro mokesčių administratorius paragino Komisiją iki 1996 m. sausio 25 d. sumokėti bendrą 363 470 BEF sumą ir jos atžvilgiu priėmė vykdomąjį reikalavimą dėl sumokėjimo.
11. 1996 m. sausio 19 d. registruotu laišku Komisija per savo advokatą administracijai atsakė, kad ji atleista nuo žyminio mokesčio bei kitų netiesioginių mokesčių pagal Protokolo 3 straipsnį. 1996 m. sausio 25 d. administracija į tai atsakė, kad nagrinėjamas mokestis turi būti laikomas ne mokesčiu už vartojimui skirtas prekes, bet atlygiu už teisminės institucijos suteiktą paslaugą.
12. 1997 m. balandžio 28 d. Komisijos advokatui buvo pranešta, kad administracijos pozicija šiuo klausimu buvo patvirtinta 1997 m. balandžio 18 d. priimtu ministro sprendimu.
13. 1997 m. liepos 15 d. Komisija dėl 1996 m. sausio 15 d. reikalavimo sumokėti pateikė protestą ir pranešė Belgijos valstybei apie šaukimą dalyvauti procese dėl šio reikalavimo panaikinimo Briuselio pirmosios instancijos teisme.
14. 2001 m. birželio 6 d. Briuselio pirmosios instancijos teismas pripažino protestą dėl reikalavimo sumokėti priimtinu, bet nepagrįstu ir atmetė Komisijos ieškinį. Šis teismas nusprendė, kad Komisijai nurodytas sumokėti žyminis mokestis nėra tik atlygis už visuomeninės naudos paslaugas Protokolo 3 straipsnio trečiosios pastraipos prasme, nes tai – mokestis, skirtas padengti bendras viešųjų institucijų išlaidas. Toks mokestis neįeina į kainą, mokėtiną už akcinės bendrovės MCFE suteiktas paslaugas, ir kyla iš patenkinančio ieškinį prieš Komisiją teismo sprendimo. Taigi negalima Komisijos pageidavimu atleisti jos nuo šio mokesčio. Be to, minėtas teismas nurodė, kad nėra reikalo Teisingumo Teismui pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą, nes, jo nuomone, nekyla __jokia pagrįsta abejonė“ dėl to, kad šiam mokesčiui netaikomas Protokolo 3 straipsnio antrojoje pastraipoje numatytas atleidimas nuo mokesčio.
15. 2001 m. rugsėjo 14 d. Briuselio apeliacinio teismo kanceliarijai pateiktu pareiškimu Komisija apskundė šį sprendimą.
16. Briuselio apeliacinis teismas, manydamas, jog kalbant apie tarptautines sutartis ir konvencijas, turi būti aiškinama netgi tai, kas yra aišku, ir kad nacionalinis teismas negali imtis aiškinti Protokolo, nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
__1. Ar Protokolo < ... > 3 straipsnio antroji pastraipa, nurodanti, kad valstybių narių vyriausybės imasi atitinkamų priemonių, jog nebūtų taikomi arba kompensuojami netiesioginiai ar apyvartos mokesčiai, turi būti aiškinama taip, kad į jos taikymo sritį patenka surinktas proporcinis mokestis už teismų sprendimus visose srityse, susijusius su priteisimu arba pinigų sumų ar sumų vertybiniais popieriais nustatymu?
2. Ar Protokolo < ... > 3 straipsnio trečioji pastraipa, nurodanti, kad negali būti atleidžiama nuo mokesčių už visuomeninės naudos paslaugas, turi būti aiškinama taip, kad pasibaigus procesui pralaimėjusiai šaliai, kuriai priteista sumokėti tam tikrą sumą, nustatytas mokestis yra tik atlygis už visuomeninės naudos paslaugas?“
Dėl prejudicinių klausimų
17. Pirmiausia pastebėtina, jog prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, nurodydamas ginčo, dėl kurio į jį buvo kreiptasi, aplinkybes, pažymi, kad Briuselio pirmosios instancijos teismas nusprendė, jog pagrindinėje byloje nagrinėjamas žyminis mokestis yra netiesioginis mokestis, ir to šalys vykstant nacionaliniam procesui neginčijo. Pats prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pripažino, kad __Europos bendrija ir Belgijos valstybė nesutaria, kaip reikia aiškinti Protokolo dėl Europos Bendrijų privilegijų ir imunitetų 3 straipsnio antrąją ir trečiąją pastraipas“. Belgijos ir Italijos vyriausybės bei Komisija Teisingumo Teisme pateiktose savo pastabose taip pat neginčijo šio konstatavimo. Todėl Teisingumo Teismui pateikti klausimai dėl Protokolo 3 straipsnio antrosios ir trečiosios pastraipų nuostatų išaiškinimo bus nagrinėjami šiame kontekste.
Dėl antrojo klausimo
18. Šiuo klausimu, kurį reikia nagrinėti pirmiausia, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar mokestis, šiuo atveju žyminis, yra tik atlygis už visuomeninės naudos paslaugas Protokolo 3 straipsnio trečiosios pastraipos prasme, kuriam netaikomas atleidimas nuo mokesčio.
19. Belgijos vyriausybė, palaikoma Italijos vyriausybės, tvirtina, kad žyminis mokestis yra netiesioginis mokestis, kuriuo atsilyginama už konkrečią visuomeninės naudos paslaugą, nes jis nustatytas kaip atlygis už Belgijos teisminės institucijos suteiktą paslaugą. Šiuo klausimu Belgijos teismų praktika ir doktrina tokia pati. Sumokėti šį mokestį tam tikrose ribose taip pat gali būti pareikalauta iš ieškovo, kuris gauna naudos patenkinus ieškinį, o tai parodo, jog minėta paslauga yra suteikta abiem šalims ir jog atlygis už ją bus proporcingas ginčo piniginei išraiškai.
20. Tačiau Komisija teigia, jog tam, kad apmokestinimas galėtų būti laikomas tik atlygiu už suteiktas visuomeninės naudos paslaugas, tarp atlygio už tokią paslaugą ir gautos paslaugos būtina nustatyti tiesioginį ir proporcingą ryšį. Šiuo atžvilgiu tokio ryšio nėra, nes sudėtingos bylos atveju gali reikėti sumokėti ribotą žyminį mokestį, o paprastos bylos – dideles sumas. Be to, remiantis biudžeto universalumo ir nepriskyrimo principais, iš nagrinėjamų mokesčių gautos lėšos bus bendrai priskirtos į valstybės biudžetą ir iš jų nebūtinai bus finansuojamos būtent teisingumo institucijos.
21. Kaip jau pažymėjo Teisingumo Teismas, Protokolo 3 straipsnis aiškiai leidžia atskirti mokestį, skirtą padengti bendras viešųjų institucijų sąnaudas, ir rinkliavą, kuri yra atlygis už konkrečią paslaugą. Teisingumo Teismas patikslino, jog pati atlygio už konkrečią paslaugą sąvoka leidžia manyti, kad ši paslauga teikiama ar bent jau gali būti teikiama tiems, kurie moka šį mokestį (1996 m. kovo 28 d. Sprendimo AGF Belgium, C‑191/94, Rink. p. I‑1859, 25 ir 26 punktai).
22. Netgi jei manytume, kad šis kriterijus yra lemiamas nustatant ankstesniame punkte minėtą atskyrimą, būtina konstatuoti, jog mažai tikėtina, kad šiuo atveju šis kriterijus tenkinamas, nes pagrindinėje byloje nagrinėjamą mokestį gali būti nurodyta sumokėti asmenims, kurie visiškai nesikreipė į atitinkamos valstybės narės teisminės institucijos tarnybas ir kurie net neturėjo tokio ketinimo. Kaip pažymi Belgijos vyriausybė, net jei remiantis pagrindinėje byloje nagrinėjamais teisės aktais sumokėti žyminį mokestį gali būti pareikalauta tiek iš atsakovo, tiek iš ieškovo, praktikoje šį mokestį iš esmės visada pirmiausia pareikalaujama sumokėti iš pralaimėjusios bylą šalies.
23. Be to, kaip savo išvados 27–30 punktuose nurodė generalinė advokatė, atlygio už suteiktą paslaugą kriterijus nėra vienintelis lemiamas šioje byloje.
24. Iš tiesų pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką Bendrijos teisės, susijusios su analogiška kaip šioje byloje nagrinėjama sąvoka, t. y. __rinkliavų ir panašių mokėjimų“ sąvoka, nurodyta 1969 m. liepos 17 d. Tarybos direktyvos 69/335/EBB dėl netiesioginių kapitalo pritraukimo mokesčių (OL L 249, p. 25, Pataisytas vertimas) 12 straipsnio 1 dalies e punkte, srityje mokestis, didėjantis tiesiogiai ir be apribojimų proporcingai nuo nominalaus dydžio, kuriuo remiantis jis yra taikomas, dėl paties savo pobūdžio negali būti laikomas rinkliava ir panašiu mokėjimu už suteiktą paslaugą. Tokio mokesčio dydis paprastai nesusijęs su konkrečiomis išlaidomis, kurias patiria administracija priimdama atitinkamą aktą (šiuo klausimu, pavyzdžiui, žr. 2000 m. rugsėjo 21 d. Sprendimo Modelo, C‑19/99, Rink. p. I‑7213, 33 punktą ir 2001 m. birželio 21 d. Sprendimo SONAE, C‑206/99, Rink. p. I‑4679, 34 punktą).
25. Iš šios Teisingumo Teismo praktikos matyti, jog pripažįstant mokestį atlyginimu už visuomeninės naudos paslaugą, būtina, kad egzistuotų tiesioginis ir proporcingas ryšys tarp realių šios paslaugos sąnaudų ir paslaugos gavėjo sumokėto mokesčio, t. y. pastarojo už konkrečią paslaugą sumokėtos kainos ir konkrečių suteikiant šią paslaugą administracijos patirtų sąnaudų tarpusavio ryšys.
26. Šis tiesioginio ir proporcingo ryšio tarp suteiktos paslaugos ir sumokėto atlygio kriterijus, kuris gali būti taikomas Protokolo 3 straipsnio trečiajai pastraipai, šiuo atveju nėra tenkinamas.
27. Iš tiesų akivaizdu, kad, pirma, pagrindinėje byloje nagrinėjamo žyminio mokesčio dydis didėja tiesiogiai ir be apribojimų proporcingai nuo kompetentingos nacionalinės teisminės institucijos sumos, neatsižvelgiant į realias teisminės institucijos suteiktos paslaugos sąnaudas. Todėl nėra būtinos koreliacijos tarp sumokėtų sumų ir suteiktos paslaugos. Iš esmės tai, kad žyminis mokestis apskaičiuojamas, tik kai priimamas sprendimas dėl priteisimo, nors realios teisminės institucijos suteiktos paslaugos sąnaudos turėtų būti tokios pačios ir atmetus ieškinį, patvirtina, jog minėtu mokesčiu nesiekiama padengti realių paslaugos sąnaudų.
28. Antra, kaip pripažino Briuselio pirmosios instancijos teismas, minėtas mokestis yra mokestis, kuris skirtas padengti bendras viešųjų institucijų išlaidas. Todėl šiuo mokesčio pagrindu sumokėtos sumos nėra konkrečiai skirtos finansuoti teisingumo institucijas.
29. Todėl į antrąjį klausimą reikia atsakyti, kad mokestis, šiuo atveju žyminis mokestis, nėra tik atlygis už visuomeninės naudos paslaugas Protokolo 3 straipsnio trečiosios pastraipos prasme.
Dėl pirmojo klausimo
30. Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės klausia, ar Protokolo 3 straipsnio antroji pastraipa turi būti aiškinama taip, kad toks mokestis, koks yra žyminis, patenka į šios nuostatos taikymo sritį.
31. Siekiant atsakyti į šį klausimą būtina nurodyti, kad skirtingai nei Protokolo 3 straipsnio pirmojoje pastraipoje, kuria Bendrijos, jų turtas, pajamos ir kita nuosavybė atleidžiami nuo visų tiesioginių mokesčių nacionaliniu lygmeniu, to paties straipsnio antrojoje pastraipoje numatytas fiskalinis imunitetas nėra neribotas. Pastaroji nuostata įtvirtina – nustatydama tam tikras sąlygas, kurios joje yra aiškiai išvardytos, – kad netaikomi arba kompensuojami netiesioginiai ar apyvartos mokesčiai už turtą, kurį Bendrijos perka savo oficialiam naudojimui. Teisingumo Teismas išaiškino, kad į Protokolo 3 straipsnio antrosios pastraipos taikymo sritį patenka visi pirkiniai, įskaitant ir pasinaudojimą paslaugomis, kurie būtini Bendrijos uždaviniams atlikti (žr. minėto sprendimo AGF Belgium
36 punktą).
32. Pati svarbiausia iš Protokolo 3 straipsnio antrojoje pastraipoje išvardytų sąlygų, šioje nuostatoje pakartota du kartus, yra ta, pagal kurią netiesioginiai mokesčiai turi būti įtraukti į turto ar paslaugų, dėl kurių Bendrijos sudaro sutartis, kainą.
33. Belgijos vyriausybė, kuri papildomai pateikia savo pastabas šiuo klausimu, palaikoma Italijos vyriausybės tvirtina, jog pagrindinėje byloje nagrinėjamą žyminį mokestį renkant priėmus teismo sprendimą, bet ne įsigijant turtą arba paslaugas, negalima manyti, kad jis įeina į turto ir paslaugų pirkimo kainą. Be to, iš Protokolo 3 straipsnio antrosios pastraipos formuluotės matyti, kad atleidimas nuo mokesčio išimtinai susijęs su turto ar paslaugų įsigijimo sandoriais ir negali būti taikomas visiems sandoriams ar atvejams. Galiausia šiuo atveju nagrinėjamas mokestis susijęs su teismo aktu, kuriuo nubaudžiama už sutartinių įsipareigojimų neįvykdymą.
34. Tačiau Komisija tvirtina, kad kompetentingos nacionalinės institucijos įsikišimas sprendžiant pagrindinėje byloje nagrinėjamą ginčą buvo būtinas vykdant paslaugų teikimo sutartį, kurią ji sudarė atlikdama savo uždavinius. Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo sprendimo pagrindas yra šalių sutartiniai santykiai, todėl su sprendimu susijęs žyminis mokestis įeina į minėtos sutarties kainą. Taip aiškinant būtų atsižvelgta į Protokolo 3 straipsnio tikslą.
35. Pastarajai pozicijai negali būti pritarta.
36. Iš tiesų pirmiausia pažymėtina, kad tokių kaip pagrindinėje byloje nagrinėjamas žyminis mokestis nacionalinių mokesčių pobūdis ir poveikis turi būti vertinami ir nustatomi ne tik remiantis jų taikymu Bendrijos atžvilgiu, bet ir atsižvelgiant į jų bendrą taikymo sritį, t. y. į taikymą visų fizinių ir juridinių asmenų, kurie realiai yra ar potencialiai gali tapti atitinkamos valstybės narės teismuose vykstančio proceso šalimis, atžvilgiu. Iš tikrųjų procesas, kurio šalis nacionalinėje teisminėje institucijoje yra Komisija, sudaro tik labai mažą bendro procesų, lemiančių tokio mokesčio surinkimą, skaičiaus dalį.
37. Iš bylos medžiagos matyti, kad šis mokestis mokėtinas visais atvejais, kai dėl teisinio fizinių ar juridinių asmenų santykio pareiškiamas ieškinys teisme, ir kurį išnagrinėjus priimamas teismo sprendimas, priteisiantis sumokėti pinigų sumą. Tai taikoma ne tik sutartiniams santykiams, bet ir visų rūšių nesutartiniams santykiams, kai nekyla klausimas įtraukti priteistą pinigų sumą į turto ar paslaugos pirkimo kainą.
38. Antra, pažymėtina, kad netiesioginiai mokesčiai gali būti laikomi įtrauktais į Bendrijų pirkinių kainą Protokolo 3 straipsnio antrosios pastraipos prasme, tik jei jie gali būti numatomi ir jei jų dydis apytiksliai gali būti apskaičiuotas iš anksto, kad Bendrijų institucijų prašymu nacionalinės valdžios institucijos galėtų jų netaikyti arba kompensuoti.
39. Be to, sutarties vykdymas nereiškia, kad nuolat kils nesutarimų tarp šalių; bet kuriuo atveju tikimybė, jog jie kils, nėra vertinama sudarant sutartį. Beje, tokių galimų nesutarimų dalykas ir apimtis lieka neaiškūs ir jie sprendžiami nebūtinai teisminiu keliu, nes neginčo būdas yra kitas galimas nesutarimų sprendimo variantas. Galiausia taip pat neaišku, koks sprendimas bus priimtas dėl teisme galimai pareikšto ieškinio bei kokia suma bus priteista iš vienos iš šalių. Šiomis aplinkybėmis į sutarties kainą, kaip kompensuojami netiesioginiai mokesčiai, negali būti įtrauktas būsimas, neaiškus ir netikslus elementas – toks, koks yra pagrindinėje byloje nagrinėjamas žyminis mokestis.
40. Komisijos argumentui, kuris nurodytas remiantis minėtoje byloje AGF Belgium
pateiktos generalinio advokato F. G. Jacobs išvados 23 punktu, taip pat negalima pritarti. Pagal šį argumentą atitinkama valstybė narė, rinkdama tokį žyminį mokestį, gautų nepagrįstos naudos savo nacionaliniame ižde kaupdama lėšas, kurių šaltinis – į Bendrijos biudžetą sumokėti įnašai. Be šio sprendimo 36 punkte nurodytos faktinės aplinkybės, kad procesai, kurių šalis yra Komisija, nacionaliniu lygiu sudaro tik labai mažą bendros procesų, lemiančių tokio mokesčio mokėjimą, visumos procentą, negali būti pripažinta, kad tokiuose procesuose, kurių skaičius, dalykas ir apimtis negali būti žinomi iš anksto, ieškiniai prieš Bendriją bus nuolat tenkinami.
41. Be to, atsižvelgiant į aplinkybes, kuriomis kilo ginčas pagrindinėje byloje, niekas neįpareigoja Komisijos sureguliuoti savo sutartinių santykių taip, kad vienos ir tos pačios valstybės narės nacionalinės teisminės institucijos būtų nuolat kompetentingos spręsti ginčus, kurių šalis ji yra.
42. Trečia, dėl argumento, susijusio su Protokolo 3 straipsnio antrosios pastraipos aiškinimu, atsižvelgiant į šio straipsnio tikslą, primintina, kad EB 291 straipsnyje numatytas fiskalinis imunitetas, būtinas Bendrijos uždaviniams atlikti, yra suteiktas __Protokole < ... > nustatytomis sąlygomis“. Aiškinimas atsižvelgiant į nuostatos kontekstą ir tikslą, neturėtų būti naudojamas siekiant panaikinti aiškios ir tikslios nuostatos formuluotės veiksmingumą (šiuo klausimu dėl Europos centrinio banko privilegijų ir imunitetų žr. 2005 m. gruodžio 8 d. Sprendimo ECB prieš Vokietiją, C‑220/03, Rink. p. I‑10595, 31 punktą).
43. Bet kuriuo atveju, netgi jei galima pripažinti, kad atleidimas nuo pagrindinėje byloje nagrinėjamo žyminio mokesčio suteiktų Bendrijai finansinės naudos, konstatuotina, jog Komisija nepateikė jokio įrodymo, leidžiančio nustatyti, kad šio mokesčio mokėjimas galėtų kelti grėsmę Bendrijos nepriklausomumui ir sudaryti kliūtis sklandžiam jos funkcionavimui.
44. Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad Protokolo 3 straipsnio antroji pastraipa aiškinama taip, jog į šios nuostatos taikymo sritį nepatenka toks mokestis, koks yra žyminis.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
45. Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias pateikė šios šalys, nėra atlygintinos.
Rezoliucinė dalis
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas nusprendžia:
1. Toks mokestis, koks yra žyminis mokestis, kuris turi būti sumokėtas nacionalinėms teisminėms institucijoms priėmus sprendimus, kuriais priteisiama sumokėti pinigų sumas ar nustatomos sumos vertybiniais popieriais, nėra tik atlygis už visuomeninės naudos paslaugas Protokolo dėl Europos Bendrijų privilegijų ir imunitetų 3 straipsnio trečiosios pastraipos prasme.
2. To paties protokolo 3 straipsnio antrąją pastraipą reikia aiškinti taip, kad į šios nuostatos taikymo sritį nepatenka toks mokestis, koks yra žyminis mokestis, kuris turi būti sumokėtas nacionalinėms teisminėms institucijoms priėmus sprendimus, kuriais priteisiama sumokėti pinigų sumas ar nustatomos sumos vertybiniais popieriais.