62019CC0343
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2020. április 2. (
1
)
C‑343/19. sz. ügy
Verein für Konsumenteninformation
kontra
Volkswagen AG
(a Landesgericht Klagenfurt [klagenfurti regionális bíróság, Ausztria] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – 1215/2012/EU rendelet – Joghatóság a jogellenes károkozással, jogellenes károkozással egy tekintet alá eső cselekménnyel vagy ilyen cselekményből fakadó igénnyel kapcsolatos ügyekben – A káresemény helye – A gázkibocsátási értékek manipulációja a gépjárművek motorjaiban”
1.
1976‑ban a Bíróság első alkalommal szembesült egy olyan kérdéssel, amelyet a jogalkotó nyitva hagyott a Brüsszeli Egyezmény 5. cikkének (3) bekezdésében. (
2
) A Bíróságnak azzal kapcsolatban kellett állást foglalnia, hogy a joghatóság meghatározása tekintetében „a hely, ahol káresemény bekövetkezett”, az a hely‑e, ahol ez a kár bekövetkezett, vagy az, ahol az azt kiváltó esemény történt. (
3
)
2.
A Bíróság – annak érdekében, hogy hasznos értelmezést adhasson a joghatóság tagállamok közötti megosztására vonatkozó rendszerrel kapcsolatban – fenntartotta mindkét kapcsolóelv alkalmazásának lehetőségét. A megoldás (amely a legészszerűbb volt abban az ügyben) paradigmává vált. Pusztán elméleti szinten ez értelmezhető, tekintettel arra, hogy bármely, szerződésen kívüli felelősség esetében szükség van egy eseményre, egy kárra, valamint közöttük egy okozati összefüggésre.
3.
A gyakorlatban a megoldás nem annyira világos, kivéve az egyszerű eseteket, mint amely például a Bier ítéletben került elbírálásra. Különösen nem egyértelmű a megoldás, ha a kárnak – természeténél fogva – nincs materiális visszatükröződése: ez történik az olyan sérelmek esetében, amelyek nem valamely személy vagy dolog fizikai integritását, hanem általánosságban a vagyont érintik.
4.
A Bíróságnak, amely ezekkel a problémákkal több alkalommal és különböző szempontokból foglalkozott, (
4
) most lehetősége van arra, hogy finomítsa az 1215/2012/EU rendelet 7. cikkének (2) bekezdésével kapcsolatos ítélkezési gyakorlatát. (
5
)
I. Jogi háttér. Az 1215/2012 rendelet
5.
A (16) preambulumbekezdése a következőképpen szól:
„Az alperes lakóhelyén vagy székhelyén kívül a bíróság és a per közötti szoros kapcsolaton alapuló vagylagos joghatósági okokat is meg kell állapítani az igazságszolgáltatás megbízható működésének előmozdítása érdekében. A szoros kapcsolat megléte jogbiztonságot nyújt és elkerüli azt, hogy az alperes ellen egy olyan tagállam bíróságán indíthassanak eljárást, amelyre észszerűen nem számíthatott. Ez különösen fontos a magánélet és a személyiségi jogok – többek között a jó hírnév – megsértéséből eredő szerződésen kívüli kötelmi viszonyokkal kapcsolatos jogviták tekintetében”.
6.
A II. fejezet („Joghatóság”) tartalmaz egy „Általános rendelkezések” című szakaszt (4., 5. és 6. cikkek), valamint egy másik, „Különös joghatóság” című szakaszt (7., 8. és 9. cikkek).
7.
A 4. cikk értelmében:
„(1)   E rendelet rendelkezéseire is figyelemmel valamely tagállamban lakóhellyel rendelkező személy, állampolgárságára való tekintet nélkül, az adott tagállam bíróságai előtt perelhető.
[…]”
8.
A 7. cikk szerint:
„Valamely tagállamban lakóhellyel rendelkező személy más tagállamban az alábbiak szerint perelhető:
[…]
2.
jogellenes károkozással, jogellenes károkozással egy tekintet alá eső cselekménnyel vagy ilyen cselekményből fakadó igénnyel kapcsolatos ügyekben annak a helynek a bírósága előtt, ahol a káresemény bekövetkezett vagy bekövetkezhet;
[…]”
II. Az alapjogvita és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
9.
A Verein für Konsumenteninformation (a továbbiakban: VKI) egy ausztriai székhelyű fogyasztóvédelmi szervezet. Az alapszabályban meghatározott célja többek között az, hogy jogorvoslati kérelmeket terjesszen elő a fogyasztók azon jogainak védelme érdekében, amelyeket utóbbiak e célból rá engedményeztek.
10.
2018. szeptember 6‑án a VKI keresetet indított a kérdést előterjesztő bíróság előtt a Volkswagen AG‑val szemben, amely egy német jog szerint működő, németországi székhelyű, és az említett országban gépjárműveket gyártó társaság.
11.
A VKI a keresetében 574 gépjárművásárló rá engedményezett kártérítési igényét érvényesíti. Ezenkívül a Volkswagennek a jövőbeli, még nem számszerűsíthető károkért való felelősségének megállapítását kéri. Mindkét kereseti kérelem azzal függ össze, hogy a Volkswagen egy olyan hatástalanító berendezést (manipulációs szoftvert) szerelt be a megvásárolt járművekbe, amely a próbapadon az uniós jogszabályok megsértésével elfedte a kipufogógáz‑kibocsátásra vonatkozó valódi értékeket. (
6
)
12.
A VKI azzal érvel, hogy az összes olyan fogyasztó, aki rá engedményezte a jogait, olyan járműveket vásárolt Ausztriában – gépjármű‑kereskedőtől vagy magánszemély eladótól –, amelyek mindegyike a Volkswagen által kifejlesztett motorral volt felszerelve. E vásárlások a gyártó által a kipufogógázzal kapcsolatban elkövetett manipulációk nyilvánosságra kerülése előtt történtek, amely utóbbira 2015. szeptember 18‑án került sor.
13.
A VKI véleménye szerint a járműtulajdonosok kára abban áll, hogy amennyiben tudtak volna az állítólagos manipulációról, a járműveket valószínűleg egyáltalán nem, vagy alacsonyabb áron vásárolták volna meg. A manipulált jármű ára és a ténylegesen megfizetett vételár közötti különbözet megtérítendő bizalmi kárnak minősül. A VKI másodlagosan arra alapítja kérelmét, hogy a manipulált jármű értéke az autó‑ és használtautó‑piacon egyaránt jóval alacsonyabb egy nem manipulált járműéhez képest.
14.
A VKI azzal is érvel, hogy a vásárlók kára tovább nőtt a megnövekedett üzemanyag‑fogyasztás, a rosszabb menet‑, illetve motorteljesítmény, illetve a nagyobb mértékű kopás miatt. Ezenkívül az érintett járművek piaci értékének további csökkenésével is számolni kell, amelyek esetében olyan további hátrányok is felmerülhetnek, mint például az érintett járművek közlekedésének tilalma vagy a nyilvántartásba vétel visszavonása. A kérelem benyújtásának időpontjában e károk közül néhány még nem számszerűsíthető, vagy még nem következett be, ami miatt a VKI követelése ebben a tekintetben pusztán megállapításra irányul.
15.
Az eljáró bíróság joghatóságát illetően a VKI a rendelet 7. cikkének 2. pontjára hivatkozik.
16.
A Volkswagen a VKI kereseti kérelmének elutasítását kéri, és vitatja az eljáró bíróság joghatóságát.
17.
Ebben az összefüggésben, a Landesgericht Klagenfurt (klagenfurti regionális bíróság, Ausztria) előzetes döntéshozatal céljából az alábbi kérdést terjeszti elő:
„Úgy kell‑e értelmezni a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2012. december 12‑i 1215/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 7. cikkének 2. pontját, hogy az alapügy tárgyát képezőhöz hasonló körülmények között az a »hely[…], ahol a káresemény bekövetkezett«, valamely tagállam területén annak a helynek tekinthető, ahol a kár bekövetkezett, ha ez a kár kizárólag olyan pénzügyi veszteségből áll, amely a valamely másik tagállamban elkövetett jogellenes károkozás közvetlen következménye?”
III. Elemzés
A. Bevezetés
18.
A rendelet 7. cikke 2. pontjának értelmezése, amely a felperes számára vagylagos jogi fórumot kínál az általánoshoz képest (ez utóbbi a 4. cikk (1) bekezdésben előírt, az alperes valamely tagállambeli lakóhelye szerinti bíróság), mindig is kihívást jelentett az értelmezés szempontjából. (
7
)
19.
Az olyan helyzetek nagy száma és sokfélesége miatt, amelyek „jogellenes károkozással, jogellenes károkozással egy tekintet alá eső cselekménnyel vagy ilyen cselekményből fakadó igénnyel” kapcsolatos keresetek alapjául szolgálhatnak, a Bíróságnak ezt a rendelkezést olyan összefüggésekben kellett értelmeznie, amelyek nagymértékben eltérnek egymástól, valamint amelyek az idő múlásával azon összefüggésektől is különböznek, amelyeket a rendelkezés elfogadásakor elképzeltek. (
8
) A Bíróság feladata volt e rendelkezést a tagállamok által előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelmek alkalmával kiigazítani és tovább alakítani. (
9
)
20.
Van azonban számos változatlan irányvonal a rendelkezés értelmezésében: az e rendelkezésre irányadó elvek központi szerepe – azaz a jogszabályok előreláthatósága (a felek számára), valamint a hatáskörrel rendelkező bíróság és a jogvita egymáshoz való közelsége; a különös szabály hasznosságának fenntartására irányuló törekvés a hatáskörök körülhatárolására vonatkozó rendszer keretében, anélkül azonban, hogy ez kiterjesztő értelmezést tenne lehetővé; (
10
) valamint e szabály semlegessége a felekkel szemben. Az értelmezés mindenesetre önálló, és az „esemény”, valamint a „kár” fogalmától egyaránt független az olyan nemzeti jogszabályokban, mint például a polgári jogi felelősségre alkalmazandó anyagi jogi szabályozás. (
11
)
21.
A rendelet 7. cikkének (2) bekezdése különösen szoros kapcsolatot tételez fel a bíróság és a jogvita között. E kapcsolat jogbiztonságot nyújt, és elkerüli azt, hogy az alperes ellen egy olyan tagállam bíróságán indíthassanak eljárást, amelyre észszerűen nem számíthatott. Az említett kapcsolat ezenkívül elősegíti az igazságszolgáltatás megfelelő működését, valamint a hatékony eljárásszervezést. (
12
)
22.
Amikor a jogellenes magatartás és annak következményei különböző tagállamokban következnek be, a joghatósági ok két részre oszlik abból a feltételezésből fakadóan, hogy a szerződésen kívüli felelősség terén mindkét helyszín jelentős kapcsolatban áll a jogvitával. E körülmények között a felperes két bíróság közül választhat a keresete benyújtásakor.
23.
A rendelet 7. cikkének (2) bekezdésében foglalt kritérium ily módon megőrzi a hatékony érvényesülését, amely elveszne, ha a rendelkezést kizárólag a kárt okozó esemény helyeként értelmeznénk, mivel ez utóbbi általában egybeesik az alperes lakóhelyével. (
13
) Arról a lehetőségről, hogy több bíróság is lejárhat, semmilyen körülmények között nem mondtak le. (
14
)
24.
A rendelet 7. cikkének (2) bekezdése tekintetében nem az eljáró bíróságnak a felperes védelmét szolgáló kijelölése a cél. Annak ellenére, hogy rendszertani szempontból e bekezdés az actor sequitor rei szabállyal szembeni kompenzációként értelmezhető, (
15
) ez nem jelenti azt, hogy e bekezdést automatikusan a károsult lakóhelye szerinti állam bíróságai szempontjából kedvezően kell alkalmazni (forum actoris). (
16
) Ezt csak akkor (és amiatt) ismerték el, amikor a károsult lakóhelye a kár bekövetkezésének helye is. (
17
)
25.
A Bíróság e tényezők alapján – azokat együttesen alkalmazva – értelmezési irányvonalakat dolgozott ki a rendelet 7. cikke (2) bekezdésének értelmezésével kapcsolatban „a kár bekövetkezésének helyével” összefüggésben, egyes esetekben általános jelleggel, más esetekben pedig konkrét területeken:
–
Általános jelleggel – és ami a jelen ügy szempontjából jelentős – a Bíróság mellőzött irreleváns kárkategóriákat: a rendelkezés szempontjából csak az első kár számít, a közvetett nem; (
18
) csak az, amely a károsultat közvetlenül érinti, az pedig nem, amelyet más személy „közvetetten” szenved el. (
19
)
–
A bizonyos konkrét területeket (például a személyiségi jogok megsértése az interneten) illetően a Bíróság elismerte a károsult érdekeinek központjára vonatkozó kritériumot. (
20
) A Bíróság ily módon törekedett arra, hogy egyensúlyt találjon a jogosult számára, kompenzálva ezáltal az internetre jellemző globalitást. (
21
)
26.
Arra az esetre, amikor az állítólagos kár tisztán pénzügyi jellegű, a Bíróság meghatározott néhány kritériumot, amelyekre a későbbiekben visszatérek.
B. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre adandó válasz
27.
A kérdést előterjesztő bíróság kérdésére történő válaszadás érdekében – amely kérdés hasonló ahhoz a kérdéshez, amely az Universal ítélet alapját képezte – először is tisztázni kell az állítólagos kár jellegét: hogy az első‑e vagy közvetett, illetve hogy az fizikai vagy tisztán pénzügyi jellegű‑e. (
22
) Meg kell határozni azt is, hogy azok a jogalanyok, akik a jogaikat a VKI‑ra engedményezték – a kért kártérítés hitelezőiként –, közvetlen vagy közvetett károsultak‑e.
28.
Később – a kár minősítése alapján – pontosítani szükséges az igazságszolgáltatási szempontból releváns helyet.
29.
A kérdést előterjesztő bíróság ezenkívül azt kérdezi, hogy kell‑e korrigálni azt az eredményt, amely az előreláthatósággal és a közelséggel kapcsolatos megfontolásokra tekintettel a fenti művelet során érhető el. Már most fontosnak tartom megjegyezni, hogy az igenlő válasz jelentős változásnak minősülne a rendelet 7. cikke (2) bekezdésének az eddigiekben követett értelmezése és alkalmazása tekintetében.
30.
A beavatkozó felek az észrevételeikben egyéb bizonytalanságokat is kifejeztek a rendelkezés értelmezésével összefüggésben, azonban azokkal kapcsolatban – mivel nem szerepelnek az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban – nem foglalok állást. (
23
)
1.
A kár jellege: első vagy közvetett, fizikai vagy vagyoni. Közvetlen vagy közvetett károsultak
31.
A kérdést előterjesztő bíróság a szoftverben bekövetkezett kárt akként ismerteti, hogy az a járműbe beépítve e jármű hibájának minősül. Azt első kárnak minősíti, a vásárlók vagyonának csökkenése pedig pusztán közvetett kárt jelent. (
24
)
32.
A kérdést előterjesztő bíróság arra is utal, aki a kárt elszenvedte: arra, hogy azok a VKI által képviselt fogyasztók‑e, vagy pedig az összes autóvásárló, az első kereskedőktől és importőröktől kezdve. E második esetben azon jogalanyok, akiknek a jogait a VKI védi, és akik a lánc végén állnak, nem közvetlen károsultak.
33.
A kár jellegének vizsgálata során célszerű különbséget tenni a kárt okozó események és az azokból eredő következmények (károk) között:
–
Valamely dolog gyártása – hibákkal vagy anélkül – az első csoportba tartozik. Ezt az értelmezést fogadta el a Bíróság a Zuid‑Chemie ítéletben a hibás dolog miatt bekövetkezett károkért való felelősséggel kapcsolatban. (
25
)
–
A károk az események negatív következményeit jelentik a felperes védett jogi érdekeinek területén. (
26
)
34.
Ezen előfeltevésből kiindulva a jelen ügyben a kárt okozó eseményt a szoftvernek a járműgyártás folyamatában történő beépítése jelenti, ami megváltoztatja a jármű gázkibocsátási adatait.
35.
Az ezen eseményből eredő kár véleményem szerint első és vagyoni jellegű kárnak minősül.
36.
Rendes körülmények között (mindennemű hiba hiányában) valamely dolog megvásárlása a vagyonban legalább akkora értékű növekedést eredményez, mint amely abból a vásárlással kikerül (amit adásvétel esetén a dologért fizetett vételár jelent).
37.
Amikor a jármű értéke már a vásárláskor alacsonyabb a kifizetett árnál, mivel a járművet már egy benne lévő hibával vásárolják meg, a kifizetett ár nem felel meg a kapott értéknek. A kifizetett ár és a cserébe kapott vagyontárgy értéke közötti különbözet vagyoni hátrányt idéz elő a jármű megszerzésével egyidejűleg (ezt a hátrányt azonban csak később fedezik fel).
38.
Az, hogy a jármű fizikai tárgyként van jelen, megakadályozza‑e a vagyoni sérelemként történő minősítést? Nem hiszem. Amikor az autó valódi tulajdonságai nyilvánosságra kerültek, a vásárlók nem azt fedezték fel, hogy a járművük kevesebb vagy más, hanem azt, hogy az kisebb értékű: végeredményben azt, hogy kisebb a vagyonuk. A jármű – fizikai tárgyként – a vagyon csökkenését szimbolizálja, és lehetővé teszi e hátrány eredetének egyedivé tételét. Ez azonban ebben az esetben nem változtatja meg azon kár nem vagyoni jellegét amelyet a szoftver manipulációja a vásárlóknak okozott.
39.
Ez a vagyoni hátrány – ismétlem – eredeti, és nem közvetett jellegű: közvetlenül a kárt okozó eseményből (a motor manipulációja), nem pedig a felperes által elszenvedett valamely korábbi, ugyanazon esemény miatt bekövetkezett kárból származik.
40.
A károsulti minőséget illetően úgy értelmezem, hogy akik az autókat megvásárolták (és a jogaikat a VKI‑ra engedményezték, hogy utóbbi e jogok védelme érdekében a bíróság előtt fellépjen), a rendelet 7. cikkének (2) bekezdése szerinti közvetlen károsultak. Az általuk hivatkozott hátrány nem egy olyan kár következménye, amelyet más személyek ő előttük szenvedtek el.
41.
A járművek értékcsökkenése valójában nem nyilvánult meg addig, amíg a motorok manipulációja nyilvánosságra nem került. A felperesek bizonyos esetekben végfelhasználók lehetnek, akik a járművet egy másik korábbi vásárlótól kapták: ez utóbbi azonban nem tapasztalt semmilyen sérelmet, mivel az akkoriban látens kárt csak később állapították meg, amely az akkori tulajdonost érintette. Emiatt nem lehet a károknak az első vásárlókról a későbbi vásárlókra történő átszállásáról beszélni.
2.
A hely, ahol a kárt okozó esemény történt
42.
A nemzeti bíróság csak a kár bekövetkezési helyének meghatározásával kapcsolatban tesz fel kérdést, nem pedig azon hely meghatározásával kapcsolatban, ahol az ezen kárt előidéző esemény történt. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat alapján egyértelmű, hogy a nemzeti bíróság véleménye szerint a károkat kiváltó esemény (kárt okozó esemény) ott következett be, ahol a manipulált járműveket gyártották, azaz Németországban.
43.
Ennélfogva – az általános szabállyal összhangban – a járművek gyártója – mint Németországban lakóhellyel rendelkező személy – ügyében főszabály szerint e tagállam bíróságai járnak el. Mivel azonban a követelés alapját valamely jogellenes károkozás, jogellenes károkozással egy tekintet alá eső cselekmény vagy ilyen cselekményből fakadó igény képezi, az is lehetséges, hogy e személy egy másik tagállamban legyen alperes, éppen az azon hely szerinti bíróságok előtt, ahol a kár bekövetkezett.
3.
A kár bekövetkezésének helye
a)
Áttekintés
1) A tisztán pénzügyi jellegű kár helyének meghatározása a Bíróság ítélkezési gyakorlatában
44.
A VKI követelése – ahogyan azt már kifejtettem – nem valamely személynek vagy valamely dologban okozott fizikai sérelmen, hanem egy tisztán pénzügyi jellegű káron alapul.
45.
A Bíróság ítélkezési gyakorlatában a kár bekövetkezésének helye az a hely, ahol valamely esemény hátrányos következményei konkrét formában jelentkeznek. (
27
)
46.
A fizikai sérelem hiánya nehezíti e hely azonosítását, és bizonytalanságokat idéz elő már az eljárás kezdetétől fogva. Ezzel egy időben ugyanezen hiány kétségeket vet fel azon lehetőséggel kapcsolatban, hogy a rendelet 7. cikkének (2) bekezdése alapján az említett helyet joghatósági szabályként számításba vegyék. Nem meglepő, hogy a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelmet megelőző előzetes döntéshozatal iránti kérelmek alapján a Bíróság számára javasolt volt a kárt okozó esemény bekövetkezésének helye és a kár bekövetkezésének helye közötti választás elhagyása azokban a helyzetekben, amikor csak vagyoni kár történt. (
28
)
47.
A gyakorlatban vannak érvek e javaslat mellett. A joghatósági ok két részre oszlása nem imperatív jellegű a rendelkezés alkalmazása során: az igazolt, mivel, és amennyiben a joghatóság biztosítása „a bizonyítás vagy az eljárásszervezés szempontjából [valamely] objektív szükségletnek” felel meg. (
29
) A Bier ítéletben követett értelmezés nem a joghatóságok összevonására törekedett a szerződésen kívüli felelősséggel kapcsolatos kérelmek esetén, hanem inkább arra, hogy ne hagyjon figyelmen kívül releváns kapcsolódási pontokat az e kérelmekben releváns körülmények – az esemény és a kár – elemzése során.
48.
Ebben az értelemben a „kár bekövetkezésének helyére” irányuló választásra vonatkozó lehetőség bizonyos esetekben nem érvényesülhet: (
30
) a) amikor e kár jellege nem teszi lehetővé annak egy egyszerű teszttel történő pontos meghatározását, hogy az hol történt; (
31
) b) amikor a helyet fikciók alkalmazásával kell megállapítani; (
32
) valamint c) amikor a vizsgálat egy előre nem látható vagy a felperes által manipulálható hely meghatározására törekszik. (
33
)
49.
Ebben a szellemben emlékeztetek arra, hogy a 2002. február 19‑i Besix ítéletben a Bíróság kizárta a Brüsszeli Egyezmény 5. cikke (1) bekezdésének (jelenleg a rendelet 7. cikkének (1) bekezdése) alkalmazását egy olyan kötelezettséggel összefüggésben, amelynek „helye nem határozható meg pontosan, és az nem köthető egy olyan bírósághoz sem, amely különösen alkalmas lenne az azzal összefüggő jogviták elbírálására”. (
34
)
50.
Mivel a rendelet 7. cikkének (1) és (2) bekezdése ugyanazokat a közelséggel és előreláthatósággal kapcsolatos célokat követi, az (1) bekezdés tekintetében érvényes megoldás érvényes lehet a (2) bekezdés tekintetében is.
51.
A Bíróság kétségtelenül nem zárta ki a kár bekövetkezésének helye szerinti bíróságok joghatóságát, amikor ez a kár csak vagyoni jellegű. (
35
) Mindazonáltal – bár nem utasítja el teljes mértékben ezen opció fenntartását – olykor közeledik e megoldáshoz. Az érvelés nem egységes, amint az kitűnik azokból az ügyekből, amelyekben a vagyoni veszteség versenyjogi jogsértések eredménye, (
36
) összehasonlítva azon ügyekkel, amelyekben az ilyen vagyoni veszteség valamely meghiúsult befektetésből származik.
52.
A Bíróság a kárt olykor az alperes tevékenysége által előidézett valamely olyan mulasztással vagy eseménnyel párosítja össze, amely azonnali, és logikusan megelőzi a kárt, valamint amelynek az érzékszervek útján történő érzékelésre való alkalmassága nagyobb, bár nem abszolút jellegű, ahogyan az abban az esetben történik, ha a kár abból ered, hogy valami nem következik be.
–
Így történt a 2016. december 21‑i Concurrence ítéletben egy szelektív forgalmazási hálózattal összefüggésben: az a kár, amelynek megtérítését a forgalmazó követelhette, az értékesítési volumen csökkenésében, valamint az abból következő elmaradt nyereségben állt. (
37
)
–
Hasonlóképpen, a 2018. július 5‑i AB flyLAL‑Lithuanian Airlines ítélet a pénzügyi veszteséget a társaság általi értékesítések csökkenésével együtt tanulmányozta. (
38
)
–
A 2019. július 29‑i Tibor‑Trans ítéletben a Bíróság a kamionok adásvétele során a mesterségesen magas ár miatt fizetett többletköltségben megnyilvánuló kárt vizsgálta: a Bíróság nem arra összpontosított, hogy ténylegesen hol fizették meg a többletköltséget, hanem arra, hogy a kamion megvásárlása a kartellel érintett piacon történt. (
39
)
53.
A vagyoni kárnak egy szembetűnő tevékenységre vagy eseményre hivatkozással történő bemutatása elősegíti annak valamely területre vonatkozó fizikai meghatározását, vagy – közvetlenül – elkerüli ennek szükségességét. Nem látom okát annak, hogy miért ne lehetne ezt a módszert általánossá tenni, (
40
) bár számomra célszerűnek tűnik emlékeztetni annak veszélyeire: a vagyoni kárnak a legközelebbi fizikai jellegű előzményére való visszavezetése barokkos vitákhoz vezethet az „első” és a „közvetett” kár kategóriáit illetően. (
41
)
54.
Maga a vagyoni veszteség került előtérbe más ítéletekben, amelyekben a Bíróság elismerte, hogy a kár akkor következik be, ha az mérhető pénzügyi hátrányban tükröződik. Ez történik tipikusan a befektetések terén. (
42
)
55.
Márpedig ezekben az esetekben a jogvita és a bíróság egymáshoz való közelsége vagy a felek általi előreláthatóság megköveteli, hogy a kár bekövetkezésének helyétől eltérő, együttesen értékelt ténybeli elemek igazolják az ilyen helyszín arra való alkalmasságát, hogy joghatósági oknak minősüljön. Az, hogy ezen elemek hol következtek be, vagy hogy azok hol találhatók, lehetővé teszi a pénzügyi kár központjaként azonosított hely felőli meggyőződés megerősítését (vagy ellenkezőleg, az alapján azt el kell vetni).
56.
A Bíróság ezen (legutóbbi) ítélkezési gyakorlatában – amely ezidáig három ítélethez köthető (
43
) – az érvelési irányvonal a rendelet 7. cikkének (2) bekezdése keretében két fázisból áll: annak pontos meghatározása, hogy a kár hol következett be, csak egyike e fázisoknak. Ez a hely – annak azonosítását követően – nem képviseli automatikusan a megkívánt közelséget és előreláthatóságot, hanem egy olyan kiindulópontot jelent, amelyet a jogvita többi sajátos körülményének együttes értékelése alapján meg kell erősíteniük. (
44
)
57.
Bár ez az érvelés összetett, és eltér a más típusú károk esetében alkalmazott érveléstől, számomra úgy tűnik, hogy a Bíróság hozzáállása lényegesen megváltozott. Az elemzés nem teszi lehetővé a közelség vagy az előreláthatóság előtérbe helyezését, és arra sem jogosítja fel az értelmezést végzőt, hogy az ügy körülményeit mérlegelje az e paraméterek alapján legalkalmasabb bíróság azonosításához. E szempont kétségeket ébresztett a kérdést előterjesztő bíróságban, (
45
) ami miatt azzal a későbbiekben részletesebben foglalkozom.
2) A „sajátos körülményekre” vonatkozó kritérium hatálya
58.
Az eddigi ítélkezési gyakorlatban a Bíróság az ügy „sajátos körülményeire” hivatkozik a „kár bekövetkezésének helyével” kapcsolatos joghatósági ok pontos meghatározása érdekében.
59.
Ahogyan azt kifejtettem, ez a művelet magában foglalja az olyan adatok együttes fennállásának vizsgálatát, amelyek biztosítják, hogy a „kár bekövetkezésének” helyeként azonosított hely közeli és előre látható legyen a rendelet előírásainak megfelelően. Ily módon teljesülnek a két fél bírói jogvédelmével, valamint az eljárás lefolytatásával kapcsolatos követelmények. E vizsgálat szükségessége nem általános jellegű, azaz a károk nem minden típusa esetében kell elvégezni; a tisztán vagyoni jellegű károk esetében áll vagy állhat fenn.
60.
A kritérium nem alkalmazandó annak érdekében sem, hogy a jogvitában eljáró bíróság összehasonlítsa a „kárt okozó esemény helyét” a „kár bekövetkezésének helyével”, és hogy közülük kiválassza a legmegfelelőbbet.
61.
Nem vitatom, hogy a kárt okozó esemény helye és a kár bekövetkezésének helye közötti, a közelség és az előreláthatóság tekintetében fennálló, a Bier ítéletben megállapított egyenértékűség teoretikus vagy idealisztikus jellegű. Ugyanezen ítélet rámutat, hogy nem lehet közülük az egyiket alkalmazni, a másikat pedig kizárni, mivel „a körülményektől függően” (
46
) mindegyik nyújthat hasznos iránymutatást a bizonyítás és az eljárás megszervezése szempontjából.
62.
Márpedig az ügy körülményeinek egyedisége nem érvényes kritérium (azt a Bíróság sem fogadta el) a kárt okozó esemény helye és a kár bekövetkezésének helye szerinti bíróság közötti választásnál. Ez a választási lehetőség tudatosan a felperes kezében marad, ami magában foglalja annak elfogadását, hogy utóbbi mindenekelőtt a saját belátása szerint fog eljárni.
63.
A közelségre és a jogbiztonságra irányuló célok relatív jellege ezenkívül a joghatóság megosztására vonatkozó, a rendelet által meghatározott rendszer meghatározó eleme. A rendelet 7. cikkében meghatározott bíróságok mindegyike a jogalkotó által az előreláthatóságra és a közelségre vonatkozó követelmények közötti ex ante, absztrakt mérlegelést tükröz.
64.
E mérlegelés eredménye észszerű egyensúlyt fejez ki a két elv között, amelyet fenn kell tartani a szabály gyakorlati alkalmazása során. Ily módon a Bíróság korábban rámutatott, hogy nem kerülhető el az az eredmény, amelyre a formálisan a rendelet 7. cikke által megállapított kritérium alkalmazása vezet, még akkor sem, ha az a konkrét esetben egy olyan bíróságra mutat, amelynek nincs kapcsolata a jogvitával. Az alperes perelhető a jogszabály által kijelölt hely szerinti bíróság előtt, még akkor is, ha az ekként meghatározott bíróság nem az, amely a legszorosabb kapcsolatban áll a jogvitával. (
47
)
65.
Az „azon bíróság[ra történő szöveges utalás], amely objektív szempontból a legalkalmasabb helyzetben van annak megítélésére, hogy a perelt személy felelősségének megállapításához szükséges feltételek teljesülnek‑e”, (
48
) az egyes ügyekben a legjobb helyzetben lévő bíróság kiválasztásakor nem foglal magában – sem a módszer, sem pedig az eredmény szempontjából – összehasonlítást azon különböző bíróságok között, amelyek joghatósággal rendelkezhetnek a kárt okozó esemény vagy a kár bekövetkezésének helye alapján.
66.
E kifejezés a jogbiztonság és a jogvita közelsége közötti mérlegelés visszatükröződése, amely a jogszabályi előírásban foglalt joghatósági okban fejeződik ki. A Bíróság más ítéletekben különböző kifejezéseket alkalmaz – mint például a „különösen szoros kapcsolat” kifejezést –, (
49
) amelyek nem foglalják magukban az összehasonlításra vonatkozó elgondolást. Ezen egyéb kifejezések – amennyiben azok nem félrevezetőek a jogszabályt alkalmazó hatóság feladatával kapcsolatban – véleményem szerint megfelelőbbek.
3) A „többi sajátos körülménnyel” kapcsolatos pontosítások
67.
Az, hogy hogyan értelmezhető a „többi sajátos körülmény”, amelynek fenn kell állnia a kár bekövetkezése helyének alátámasztására, amikor ez a kár tisztán pénzügyi jellegű, természetesen az egyes jogvitáktól függ: ez a kifejezés az eshetőségre vonatkozó elgondolást foglalja magában, és a konkrét esetre hivatkozik. Általánosságban véve azonban – véleményem szerint – ekként minősíthetők a következők:
–
az igazságszolgáltatás megfelelő működése és az eljárás hasznos megszervezése szempontjából lényeges elemek; valamint
–
olyan tényezők, amelyek elősegíthették a felek azzal kapcsolatos meggyőződésének kialakítását, hogy hol indíthatnak pert, vagy adott esetben a cselekményeikből eredően hol perelhetők. (
50
)
68.
Ez alapján jobban érthetők a Bíróság által a Löber ítéletben felsorolt adatok, (
51
) amely ítélet ezen új eljárás mintaképe. Ezen adatok között található a fizetések eredete (az egyéni és az elszámolási számlák helyének meghatározása); a tájékoztató közzétételének piaca, valamint a certifikátok értékesítési és elfogadói piaca; a befektető közvetlen tárgyalópartnereinek helye, ideértve a lakóhelyét is.
69.
Ezek az elemek feltehetőleg hozzájárulnak a jogellenes magatartás, a kár, valamint a kettő közötti ok‑okozati kapcsolat bizonyításához. Azok ezenkívül olyan körülmények, amelyek figyelembe veszik a felek kilátásait a jogvitában: H. Löber – a felperes – esetében rámutattak, hogy a befektetése nem határon átnyúló jellegű; (
52
) a Barclays Bankot – az alperest – pedig figyelmeztetniük kellett arra a lehetőségre, hogy bizonyos tagállamokban nem kellően tájékoztatott magánszemélyek kárt okozó befektetéseket eszközöltek.
b)
Az alapjogvita
1) A kár bekövetkezésének helye
70.
A fentiek alapján óvatosnak kell lenni, ha a tisztán vagyoni jellegű károk megtérítésére irányuló bármely keresetre egy olyan modus operandit kívánunk kiterjeszteni, amely a rendelet 7. cikke (2) bekezdésének alkalmazása során először is a kár bekövetkezése helyének azonosítását, majd ezt követően annak megerősítését (vagy meg nem erősítését) írja elő, hogy az alkalmas arra, hogy joghatósági ok legyen az eset sajátos körülményeinek együttes értékelése során.
71.
E jogvitát illetően úgy értelmezem, hogy párhuzamok állnak fenn a Kolassa, az Universal, illetve a Löber ítélet alapját képező ügyekkel. Úgy vélem továbbá, hogy nem a jármű jelenti azt az elemet, amely igazolja ugyanezen módszer alkalmazását.
72.
Amikor a vagyoni veszteséget egy konkrét fizikai tárgy szimbolizálja, azt lehetne feltételezni, hogy ez a tárgy vagy annak helye kiindulási pontot jelenthet a joghatóságnak a rendelet 7. cikkének (2) bekezdése szerinti összefüggésben történő megállapításához. (
53
) Márpedig az, hogy a tárgy fizikailag hol található a veszteség bekövetkezésének időpontjában, (
54
) elégtelennek bizonyul, mint például a bankszámla esetében: és ez még inkább így van, ha valamely ingó dologról van szó.
73.
A jármű helyének meghatározása az alperes szempontjából nem látható előre. A bíróság és a jogvita közötti közelség tekintetében az autó kevésbe számít a tulajdonosának és a vásárlásának időpontjához képest, különösen, ha – ahogyan arra az előzetes döntéshozatalra utaló határozat rámutat – az egyes konkrét gépjármű vizsgálata nem szükséges a kár felméréséhez (mivel azt az ár ugyanazon százalékában becsülték meg valamennyi érintett számára). (
55
)
74.
A helyes kiindulópontot azonban az a cselekmény jelenti, amely alapján a dolog az érintett személy vagyonának részévé vált, és előidézte a hátrányt. A kár bekövetkezésének helye az a hely, ahol az ilyen ügyletet megkötötték; e hely bíróságai rendelkeznek hatáskörrel (joghatósággal és területi illetékességgel), ha az eset többi sajátos körülménye is fennáll a joghatóság e meghatározásánál.
75.
E körülmények között – amelyek azonosítása és mérlegelése a kérdést előterjesztő bíróság feladata – nemcsak a károsulttal kapcsolatos, (
56
) hanem azon körülményeknek is szerepelniük kell, amelyek az alperes arra irányuló szándékára utalnak, hogy a járműveit azon tagállamban adja el, amelynek joghatósága vitatott (
57
) (és lehetőség szerint ezen államon belül meghatározott területeken). (
58
)
2) A „többi sajátos körülmény”, valamint az osztrák bíróságok joghatósága
76.
Már felhívtam a figyelmet arra, hogy nem könnyű absztrakt értelemben rámutatni, hogy melyek azok a körülmények, amelyeknek fenn kell állniuk „a kár bekövetkezése” helyének alátámasztásához, vagy hogy melyek az együttes elemzés elvégzéséhez szükséges iránymutatások. Ugyanakkor az egyik vagy másik körülménnyel kapcsolatos bizonyosság hiánya azzal a veszéllyel jár, hogy nem egységesen alkalmazzák a rendelet 7. cikkének (2) bekezdését, továbbá az zavart is okoz a módszert illetően. Ez tűnik ki az előzetes döntéshozatalra utaló határozat záró megjegyzéseiből.
77.
Az eljáró bíróságnak valójában kétségei vannak afelől, hogy az, hogy a járműveket Ausztriában vásárolták meg és adták át, elegendő‑e az osztrák bíróságok joghatóságának alátámasztásához. Értelmezése szerint más, a tények körébe tartozó adatok a kárt okozó esemény bekövetkezésének helye szerinti bíróságok (a német bíróságok) mellett szólnak. Ez utóbbiak „az eljárás megfelelő lefolytatására – különösen a jogvita tárgyának közelségére –, valamint a könnyebb bizonyításfelvételre tekintettel […] objektíve jobb helyzetben vannak a feltételezett károk miatti felelősség megállapítására”. (
59
)
78.
A kérdést előterjesztő bíróság álláspontja szerint a Bíróságnak a tisztán pénzügyi jellegű károkkal kapcsolatos ítéletei – amelyek magukban foglalják az ügy összefüggésének és sajátos körülményeinek a rendelet 7. cikkének (2) bekezdése tekintetében történő figyelembevételére vonatkozó kötelezettséget – lehetővé teszik számára azt, hogy a mérleget egy másik állam (Németország) bíróságainak joghatósága felé billentse. Hozzáteszi, hogy a járművek megvásárlása és átadása helyének figyelembevétele veszélybe sodorja az eljáró bíróságnak az alperes általi előreláthatóságát, különösen, mivel a jelen esetben egyes gépjárműveket használtan vásároltak meg.
79.
Egyetértek a Landesgericht Klagenfurt (klagenfurti regionális bíróság) azon álláspontjával, hogy a rendelet 7. cikke (2) bekezdésének keretén belül nem elegendő, hogy Ausztria volt az a terület, ahol a gépjárműveket megvásárolták és átadták, ha a Volkswagen észszerűen nem jósolhatta meg, hogy e vásárlásra ebben a tagállamban kerülhet sor.
80.
Nem értek egyet azonban a Landesgericht Klagenfurt (klagenfurti regionális bíróság) azon megközelítésével, amelyet ebben az ügyben a „sajátos körülmények” elemzése során alkalmazott.
–
Egyfelől az olyan járműgyártó, mint a Volkswagen, olyan helyzetben van, hogy számára könnyen előrelátható, hogy a járműveit Ausztriában hozzák forgalomba. (
60
)
–
Másfelől, az említett körülmények együttes vizsgálatának az lehet az egyedüli célja, hogy megerősítse (vagy cáfolja) a kár bekövetkezésének helye szerinti bíróság joghatóságát, amelynek meghatározására az általam a korábbiakban hivatkozott módon került sor. E vizsgálat azonban nem alkalmazandó annak kiválasztásához, hogy melyik bíróságnak (a kérdést előterjesztő bíróságnak, vagy azon bíróságoknak, ahol a kárt okozó esemény bekövetkezett) kell határozatot hoznia az ügy érdemében abból következően, hogy azt közelebbinek és előre láthatónak tekintik.
IV. Végkövetkeztetés
81.
A fenti megfontolásokra tekintettel azt javasolom, hogy a Bíróság a Landesgericht Klagenfurt (klagenfurti regionális bíróság, Ausztria) részére a következőképpen válaszoljon:
„1)
A polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2012. december 12‑i 1215/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 7. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy amikor az egyik tagállamban elkövetett jogellenes cselekmény valamely termék manipulációjából áll, amely rejtve marad, és csak azt követően válik ismertté, hogy a terméket egy másik tagállamban a valódi értékénél magasabb áron vásárolják meg:
–
az a személy, aki e terméket megszerzi, és akinek a termék a hiba nyilvánosságra kerülésekor a vagyonát képezi, közvetlen károsultnak minősül;
–
a hely, ahol a kárt okozó esemény történt, azon esemény bekövetkezésének helye, amely a termék romlását okozta; és
–
a kár azon a valamely tagállamban található helyen következik be, ahol a károsult a terméket harmadik személytől megvásárolta, feltéve, hogy a többi körülmény alátámasztja ezen állam bíróságainak joghatóságát. E körülmények közül mindenesetre fenn kell, hogy álljon egy vagy néhány olyan körülmény, amely lehetővé tette az alperes számára azt, hogy észszerűen előre lássa, hogy azok a jövőbeli vásárlók, akik a terméket ezen a helyen vásárolják meg, keresetet indíthatnak vele szemben a cselekményeinek felróható, polgári jogi felelősség megállapítása iránt.
2)
Az 1215/2012 rendelet 7. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az nem teszi lehetővé a kár bekövetkezésének helye szerinti bíróság számára, hogy a joghatóságát az ügy többi körülményeinek mérlegelése alapján megállapítsa vagy elutasítsa, amely mérlegelés annak azonosítására irányul, hogy a közelség és az előreláthatóság szempontjából melyik bíróság – az említett bíróság vagy a kárt okozó cselekmény bekövetkezésének helye szerinti bíróság – van a legjobb helyzetben a jogvita eldöntésére.”
(
1
)	Eredeti nyelv: spanyol.
(
2
)	A polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról és a bírósági határozatok végrehajtásáról szóló, 1968. szeptember 27‑i Brüsszeli Egyezmény (HL 1972. L 299., 32. o.).
(
3
)	1976. november 30‑iBier ítélet (21/76, EU:C:1976:166; a továbbiakban: Bier ítélet).
(
4
)	Többek között a következő ítéletekben: 1990. január 11‑iDumez France és Tracoba ítélet (C‑220/88, EU:C:1990:8; a továbbiakban: Dumez ítélet); 1995. szeptember 19‑iMarinari ítélet (C‑364/93, EU:C:1995:289; a továbbiakban: Marinari ítélet); 2004. június 10‑iKronhofer ítélet (C‑168/02, EU:C:2004:364; a továbbiakban: Kronhofer ítélet). Legutóbb a következő ítéletekben: 2015. május 21‑iCDC Hydrogen Peroxide ítélet (C‑352/13, EU:C:2015:335; a továbbiakban: CDC‑ítélet); 2015. január 28‑iKolassa ítélet (C‑375/13, EU:C:2015:37; a továbbiakban: Kolassa ítélet); 2016. június 16‑iUniversal Music International Holding ítélet (C‑12/15, EU:C:2016:449; a továbbiakban: Universal ítélet); 2018. szeptember 12‑iLöber ítélet (C‑304/17, EU:C:2018:701; Löber ítélet).
(
5
)	A polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2012. december 12‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2012. L 351., 1. o.; a továbbiakban: rendelet).
(
6
)	A VKI szerint a motorokba egy, a könnyű személygépjárművek és haszongépjárművek (Euro 5 és Euro 6) kibocsátás tekintetében történő típusjóváhagyásáról és a járműjavítási és ‑karbantartási információk elérhetőségéről szóló, 2007. június 20‑i 715/2007/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2007. L 171., 1. o.) alapján nem engedélyezett hatástalanító berendezés volt beépítve, amelynek köszönhetően a próbapadon „tiszta kipufogógázok”, vagyis az előírt határértékeknek megfelelő kipufogógázok kibocsátására került sor. Ezzel szemben az utakon a járművek az említett határértékeket meghaladó mennyiségű szennyező anyagot bocsátottak ki.
(
7
)	Kihívást jelent e rendelet esetében, ugyanúgy, mint ahogyan kihívás volt az 1968. évi egyezmény, majd az azt követő, a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2000. december 22‑i 44/2001/EK tanácsi rendelet (HL 2000. L 12., 1. o., magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 4. kötet, 42. o.; helyesbítések: HL 2006. L 242., 6. o.; HL 2011. L 124., 47. o.) esetében is. Az ezen eszközök közötti kapcsolatot illetően a rendelet (34) preambulumbekezdése emlékeztet az értelmezés folytonosságának szükségességére, ami főszabály szerint lehetővé teszi a Bíróságnak az 1968. évi egyezmény 5. cikkének (3) bekezdésével, valamint a 44/2001 rendelettel kapcsolatos ítélkezési gyakorlatának a rendelet 7. cikkének (2) bekezdésére történő kiterjesztését.
(
8
)	A polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról és a bírósági határozatok végrehajtásáról szóló, 1968. szeptember 27‑i Brüsszeli Egyezményhez kapcsolódó Jenard‑jelentés (HL 1979. C 59., 1. o.) kifejti (26. o.), hogy abban az időszakban a közlekedési balesetek jelentették a mintát. Akkoriban a virtuális tér nem volt elképzelhető a jogellenes magatartás elkövetésének helyeként vagy olyan helyként, ahol a kár keletkezik.
(
9
)	A szövegnek az elfogadása óta történt egyetlen módosítása abban áll, hogy kifejezetten belefoglalták az azon helyre történő utalást, ahol a káresemény „bekövetkezhet”, tisztázva ezzel azt, hogy a szöveg a megelőző intézkedések iránti kérelmekre alkalmazandó.
(
10
)	2014. június 5‑iCoty Germany ítélet (C‑360/12, EU:C:2014:1318; a továbbiakban: Coty Germany ítélet), 45. pont; Universal ítélet, 25. pont. Az értelmezésnek nem megszorítónak, hanem szigorúnak kell lennie.
(
11
)	Ennek megfelelően már a Marinari ítéletben 19. pont; majd a következő ítéletekben: 1998. október 27‑iRéunion européenne és társai ítélet (C‑51/97, EU:C:1998:509), 15. pont; Coty Germany ítélet, 43. pont, többek között.
(
12
)	Bier ítélet, 11. és 17. pont; 2015. január 22‑iHejduk ítélet (C‑441/13, EU:C:2015:28), 19. pont; 2017. október 17‑iBolagsupplysningen és Ilsjan ítélet (C‑194/16, EU:C:2017:766), 26. pont.
(
13
)	Bier ítélet, 20. és 23. pont; 2009. július 16‑iZuid‑Chemie ítélet (C‑189/08, EU:C:2009:475; a továbbiakban: Zuid‑Chemie ítélet), 31. pont.
(
14
)	A tisztán pénzügyi jellegű károk esetében sem. Lásd a fenti 28. lábjegyzetet.
(
15
)	Amelynek egyik példája a rendelet 4. cikkének (1) bekezdése.
(
16
)	2012. október 25‑iFolien Fischer és Fofitec ítélet (C‑133/11, EU:C:2012:664), 46. pont; 2014. január 16‑iKainz ítélet (C‑45/13, EU:C:2014:7), 31. pont.
(
17
)	Kolassa ítélet, 50. pont. A Löber ítéletben, 32. pont, a Bíróság a bankszámla (amelyen a vagyoni hátrány bekövetkezett) tulajdonosának ausztriai lakóhelyét a „kár bekövetkezésének helye” szerinti osztrák bíróságok joghatóságának megállapításához egy olyan további elemként fogadta el, amely e joghatóságot alátámasztja.
(
18
)	Marinari ítélet, 14. és 15. pont. Egy kár valójában két értelemben lehet „közvetett”: a) egy másik, korábbi kárból származik (az esemény olyan sérelmet okozott, amely ténylegesen egy másik helyen következett be: Marinari ítélet, 14. és 15. pont; Léger főtanácsnok Kronhofer ügyre vonatkozó, 2004. január 14‑i indítványában (C‑168/02, EU:C:2004:24, 45. pont) használt szavaival élve „egy […] közvetlenül elszenvedett káreseményhez kapcsolódóan jelentkező […] kár”) és b) azt egy „közvetett” károsult szenvedi el (Dumez ítélet, 14. és 22. pont). A kifejezést a jelen indítványban az előbbi értelemben használom.
(
19
)	Dumez ítélet, 14. és 22. pont. A szemléletes „közvetett” kifejezés eseti jelleggel jelenik meg a Bíróság ítélkezési gyakorlatában az azon személyek közötti különbségtétel céljából, akiknek joguk van ahhoz, hogy számukra az általuk személyesen elszenvedett kárt megtérítsék, valamint akik a „közvetlen károsultaktól” eltérő más olyan személyek, „akik kérhetik […] azon közvetett káruk megtérítését, amely a károsultat ért kár nyomán felmerült náluk”. Így például a 2015. december 10‑iLazard ítéletben (C‑350/14, EU:C:2015:802), 27. pont.
(
20
)	2011. október 25‑ieDate Advertising és Martínez ítélet (C‑509/09 és C‑161/10, EU:C:2011:685; a továbbiakban: eDate ítélet).
(
21
)	EDate ítélet, 47. pont.
(
22
)	A kérdés úgy van megfogalmazva, hogy e szempont nem kétséges az osztrák bíróság számára. Úgy tűnik azonban, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozat tartalmából ennek ellenkezője következik.
(
23
)	E kérdések arra a helyre vonatkoznak, ahol a kárt okozó esemény bekövetkezett, valamint az ezen hely és a kár bekövetkezésének helye közötti választásról, amikor a felperesek nem maguk a károsultak, hanem az egy olyan társaság, amelyre a károsultak a jogaikat engedményezték.
(
24
)	Az osztrák bíróság kétségei nem érintik a jövőbeli, még nem számszerűsíthető károkért való felelősség megállapítása iránti kérelmet, amely károkat a VKI a szoftver azt követő aktualizálásának rója fel, hogy a motorok eredeti manipulálása ismertté vált. Mivel az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés nem szól e kétségekről, azokhoz nem fűzök megjegyzést. Jelzem azonban azt, hogy az osztrák bíróságoknak a kár bekövetkezésének helye miatt fennálló joghatósága a rendelet 7. cikkének (2) bekezdése alapján több okból vitatott.
(
25
)	Zuid‑Chemie ítélet, 27. pont: „a kár bekövetkezésének helye nem tévesztendő össze azzal a hellyel, ahol a terméket megkárosító cselekmény megvalósult, ez utóbbi ugyanis az a hely, ahol a kárt okozó esemény bekövetkezett”.
(
26
)	Németországban élénk vita volt azzal kapcsolatban, hogy a manipulált motorokkal rendelkező járművek tulajdonosai nyújthatnak‑e be szerződésen kívüli felelősség megállapítása iránti keresetet a gyártóval szemben (azaz azzal kapcsolatban, hogy e tulajdonosok az ily módon védett jogi érdekek jogosultjai‑e, vagy sem). Ez tűnik ki a különböző bírósági határozatokból: igenlő válasszal a Landgericht Stuttgart (stuttgarti regionális bíróság, Németország) 2019. január 17‑i ítéletéből (23 O 180/18); a Landgericht Frankfurt (frankfurti regionális bíróság, Németország) 2019. április 29‑i ítéletéből (2–07 O 350/18); valamint az Oberlandesgericht Koblenz (koblenzi regionális felsőbíróság, Németország) 2019. június 12‑i ítéletéből (Az.: 5 U 1318/18), amely jelenleg felülvizsgálati szakaszban van a Bundesgerichtshof (szövetségi legfelsőbb bíróság, Németország) előtt; nemleges válasszal pedig a Landgericht Braunschweig (braunschweigi regionális bíróság, Németország) 2016. december 29‑i ítéletéből (1 O 2084/15).
(
27
)	Többek között: Zuid‑Chemie ítélet, 27. pont; CDC‑ítélet, 52. Pont.
(
28
)	Szpunar főtanácsnok Universal Music International Holding ügyre vonatkozó indítványa (C‑12/15, EU:C:2016:161), 38. pont: „Bizonyos helyzetekben nem lehet megkülönböztetni a »Handlungsort« és az »Erfolgsort« fogalmakat”. Ez olyan vélemény, amelyet a jogtudományban is támogatnak: Hartley, T. H. C., „Jurisdiction in Tort Claims for Non‑Physical Harm under Brussels 2012, Article 7(2)”, ICLQ, 67. kötet, 987–1003. o.; Oberhammer, P., „Deliktsgerichsstand am Erfolgsort reiner Vermögensschäden”, JBl, 2018, 750–768. o.
(
29
)	Kronhofer ítélet, 18. pont.
(
30
)	A CDC‑ügyre vonatkozó indítványában (C‑352/13, EU:C:2014:2443), 47. pont, Jääskinen főtanácsnok azt állította, hogy a 44/2001 rendelet 5. cikkének (3) bekezdését nem lehet alkalmazni, ha a hivatkozott károk elszenvedői nagy számú tagállamban elszórtan vannak jelen, mivel az a párhuzamos eljárások megsokszorozódását eredményezné, ami ellentmondásos határozatok veszélyével jár, és ez ellentétes lenne a rendelet általános céljával. A Bíróság nem fogadta el ezt a javaslatot (amely a jelen ügyben is jelentőséggel bírt volna az érintettek számára, valamint arra tekintettel, hogy utóbbiak jogainak engedményezése nem változtatja meg a joghatóságot, továbbá figyelemmel arra, hogy a rendelet 7. cikkének (2) bekezdése a joghatóságon kívül az illetékességet is meghatározza.) Az eljárások megsokszorozódásának elkerülésére vonatkozó kritériumnak tehát elsőbbséget kell élveznie a rendelkezés alkalmazásával szemben, és ez a jogvitához közel álló bíróságok megelőző jellegű kizárását írja elő, amely bíróságok a felek számára előreláthatók, és a jogszabály szövege alapján eljárásra jogosultak. A párhuzamos eljárások sokfélesége esetében azok kijavítása a perfüggőségre és az összefüggő eljárásokra vonatkozó mechanizmusok révén történhet, amelyet a rendelet ugyancsak előírt (vagy pedig – az eljárásoknak az ugyanazon tagállamon belüli sokfélesége esetében – nemzeti mechanizmusok révén).
(
31
)	Az Universal ítéletben a Bíróság olyan indokolást követett, amely – főszabály szerint – ahhoz vezetett volna, hogy a kár helyének az a hely minősüljön, ahol a felperes a vagyonát véglegesen terhelő kötelezettséget vállalta (31. és 32. pont). Véleményem szerint a „kötelezettségvállalás helyére” történő hivatkozás nem igazán segít a kár helyének meghatározásában, ha úgy értelmezzük, hogy ahhoz az alkalmazandó joggal kapcsolatos egyeztetés szükséges. A szerződéses kötelezettségekre alkalmazandó jogról szóló, 2008. június 17‑i 593/2008/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (Róma I) (HL 2008. L 177., 6. o.; helyesbítés: HL 2009. L 309., 87. o.) elméletileg biztosítja az ezen egyeztetés eredményének azonosságát valamennyi tagállamban, azonban nem kerülhetők el eltérések, még ha azok csak amiatt állnak is fenn, hogy különböző megközelítéseket alkalmaznak a külföldi jog egyes tagállamokban való bizonyítását, valamint a bizonyítás hiánya esetén alkalmazott másodlagos megoldást illetően. Ezek azonban ismert, és a rendeletben, valamint az azt megelőző jogszabályokban meghatározott egyéb joghatósági okok alkalmazása során feltételezett nehézségek.
(
32
)	Mint például a „károsult vagyonának középpontjára” vonatkozó fikció, amely a kárral kapcsolatos azon elgondolásnak felel meg, amely egyidejűleg hat a felperes egész vagyonára. Ezt az összefüggést a Kronhofer ítéletben mellőzték.
(
33
)	Például, a felperes bankszámlái esetében, amelyeket a felperes a vagyoni kárral összefüggő kötelezettség keletkezését követően választhat ki, lásd: Universal ítélet, 38. pont. A Bíróság elismeri, hogy az a hely, ahol az ügyletet számszerűen tükröző számla található, az a hely, ahol a közvetlen vagyoni kár bekövetkezik: azonban – ahogyan azt a későbbiekben kifejtem – úgy véli, hogy ez nem elegendő a rendelet 7. cikkének (2) bekezdése szerinti lehetőség választásának igazolásához.
(
34
)	A C‑256/00. sz. ügyben hozott ítélet, EU:C:2002:99, 49. pont. Az ügy egy földrajzilag nem korlátozott tartózkodási kötelezettségre vonatkozott.
(
35
)	Lásd: a 4. lábjegyzetben hivatkozott ítélkezési gyakorlatot. A Bíróság előtt a Zuid‑Chemie ítéletben a hibás termékekért való felelősség keretében merült fel az a kérdés, hogy a „káresemény helyeként” minősíthető‑e az a hely, ahol a kár keletkezett, amely kár pillanatnyilag csak vagyoni jellegű. Mivel ebben az ügyben fizikai kár következett be, a Bíróság hipotetikusnak tekintette a kérdést, ami miatt arra nem adott választ. A válasz ezen elmaradásából nem lehet arra következtetni, hogy egy olyan esetben, amikor egy vagyoni és egy (későbbi, nem közvetett) fizikai kár is bekövetkezik, a második kár helye átkerül az első kár helyére a joghatóság megállapítása céljából.
(
36
)	Ebben az összefüggésben a CDC‑ítélet elszigetelt esetnek tűnik. Jääskinen főtanácsnok az indítványában (EU:C:2014:2443), 50. pont a kár bekövetkezésének egyik helyeként – pénzügyi szempontból – azt a helyet jelölte meg, ahol azon szerződéseket hajtották végre, amelyek tartalmát a kartell eltorzította. A Bíróság által végül megállapított helyet – az egyes érintett személyek székhelyét, amely a főtanácsnok által megfogalmazott másik lehetőség volt – a későbbi ítéletek nem vették át.
(
37
)	A C‑618/15. sz. ügyben hozott ítélet, EU:C:2016:976, 33. pont: „[…] a szelektív forgalmazási hálózat feltételeinek egy internetes oldalon keresztül történő megsértésével az a kár, amelyre a forgalmazó hivatkozhat, értékesítési volumenének a hálózati feltételek megsértésének következményeként történő csökkenése és az ebből következő elmaradt nyereség”.
(
38
)	A C‑27/17. sz. ügyben hozott ítélet (EU:C:2018:533; a továbbiakban: flyLAL ítélet), 35. és 36. pont.
(
39
)	A C‑451/18. sz. ügyben hozott ítélet, EU:C:2019:635; a továbbiakban: Tibor‑Trans ítélet), 30., 32. és 33. pont.
(
40
)	Az Universal ítéletben, 31. és 32. pont, ugyancsak megjelenik ez az elgondolás, amellyel a Bíróság többé‑kevésbé érzékelhető tevékenységeket (akkoriban a Cseh Köztársaságban egy határon átnyúló megállapodás megkötésében, egy választottbírósági kikötés keretében) próbál alapul venni.
(
41
)	A flyLAL ügyre vonatkozó, 2018. február 28‑i indítványában (EU:C:2018:136), 70. pont, Bobek főtanácsnok felhívta a figyelmet arra, hogy az eladások csökkenése, valamint az abból eredő jövedelemveszteség nem szükségszerűen ugyanazon a helyen következik be. Az elsőt „kezdeti kárnak”, a másodikat pedig „közvetett” kárnak minősítette. A Bíróság – legalábbis kifejezetten – nem fogadta el ezt az álláspontot.
(
42
)	Nem kizárólagosan: lásd az Universal ítéletet, amelyben a káresemény az ügyfele számára kötelező erejű szerződést fogalmazó ügyvéd gondatlansága volt.
(
43
)	A Kolassa ítélet, az Universal ítélet és mindenekelőtt a Löber ítélet.
(
44
)	Löber ítélet, 31. és 36. pont, valamint a rendelkező rész.
(
45
)	Lásd az előzetes döntéshozatalra utaló határozat 9. és 10. pontját.
(
46
)	17. pont (kiemelés tőlem).
(
47
)	1994. június 29‑iCustom Made Commercial ítélet (C‑288/92, EU:C:1994:268), 17. (a 16. ponttal összefüggésben) és 21. pont. Az ítélet a szerződések területén fennálló különös joghatóságra utal, azonban az elv azonos a szerződésen kívüli felelősség megállapítása iránti keresetekre vonatkozó pontban. Ebben a szellemben, a szerződésen kívüli felelősség területén: 1998. október 27‑iRéunion européenne és társai ítélet (C‑51/97, EU:C:1998:509), 34. és 35. pont.
(
48
)	Például a 2014. január 16‑iKainz ítéletben (C‑45/13, EU:C:2014:7), 24. pont.
(
49
)	FlyLAL ítélet, 27. pont.
(
50
)	Az egyik vagy a másik választása legalább a jogsértéstől és az eljárás kialakításától függ. Az az eset, amikor egy alsóbb fokú szervnél jogsértést állapítottak meg, és a jogvita tárgya annak tisztázása, hogy az valamely konkrét felperest érintett‑e, vagy sem, illetve hogy hogyan, logikusan különbözik attól, amelyben magát a megállapítást még nem vizsgálták. Ezenkívül a jogalanyoknak a cselekményeik jogi következményeivel kapcsolatos várakozásait a típusok és azoknak a valamely jogrendszerben való szabályozása alapján kell meghatározni.
(
51
)	Löber ítélet, 32. és 33. pont.
(
52
)	A Bíróság a rendelet 7. cikkének (2) bekezdésével kapcsolatos ítélkezési gyakorlatában az Unióban letelepedett személyek jogi védelmét két céllal kapcsolja össze: hogy a felperes könnyen be tudja azonosítani azt a bíróságot, amelyhez fordulhat, valamint hogy az alperes számára észszerűen előre látható legyen az a hely, ahol ellene keresetet nyújthatnak be (lásd például: Kolassa ítélet, 56. pont és Löber ítélet, 35. pont). Úgy tűnik, hogy aki az eljárásban a felperesi szerepet tölti be, csak ex post facto védelemben részesül, valamint az alperes számára ezzel szemben a referenciapont korábbi. Valójában ez nincs így: minden személynek meg kell tudnia (észszerűen) jósolnia a cselekményei következményeit, azok kifejtése előtt; a jogi védelem körét nem lehet korlátozni egy olyan minőség – felperes vagy ellenkezőleg, alperes – alapján, amely a cselekmény kifejtésekor vagy annak elmulasztásakor nem ismert. Ebből következik, hogy a Löber ítéletben több „sajátos körülmény” merült fel H. Löber (az alperes) esetében, valamint a kár bekövetkezése előtti cselekményeivel összefüggésben.
(
53
)	Úgy tűnik, hogy ilyen értelműek a VKI, a Bizottság, illetve az Egyesült Királyság észrevételei, amelyek „hibridnek” minősítik a kárt (ellentétben a tisztán vagyoni jellegű kárral), bár nem világos, hogy milyen következtetéseket vonnak le e minősítésből a joghatóság meghatározása tekintetében.
(
54
)	Arról az időpontról van szó, amikor a járművet az a személy vásárolja meg, aki a motor hibájának nyilvánosságra kerülésekor annak tulajdonosa.
(
55
)	Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat 9. pontja.
(
56
)	A károsult szempontjából – a Löber ítélet alapján – releváns körülmény lehet többek között az, hogy a vételre irányuló tárgyalásokra ugyanezen a helyen került sor, valamint hogy ez volt a jármű átadásának helye, valamint (szintén a Löber ítélet szerint) a vevő lakóhelye is.
(
57
)	Az alperes szempontjából releváns körülmény lehet többek között az, hogy a járműveket (közvetlenül vagy egy hozzá kapcsolódó általános importőrön keresztül) azon államban hozták forgalomba, ahol az alperest perlik; az ezen államban a kereskedők vagy hivatalos forgalmazók által történő forgalomba hozatal; az alperes által vagy annak javára hirdetésen keresztül megvalósuló értékesítés előmozdítása ebben az államban; vagy az általa az ezen állam nyelvére lefordított megfelelőségi nyilatkozat kibocsátása.
(
58
)	Ismétlem, hogy a rendelet 7. cikkének (2) bekezdését a kijelölt joghatóságon belül egy konkrét bíróság joghatóságának és területi illetékességének meghatározása érdekében alakították ki.
(
59
)	Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat 9. és 10. pontja.
(
60
)	Lásd ebben a tekintetben az 57. lábjegyzetet.