62023CC0397
JEAN RICHARD DE LA TOUR
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2025. február 13. (
1
)
C‑397/23. sz. ügy
FL
kontra
Jobcenter Arbeitplus Bielefeld;
a Stadt Bielefeld
részvételével
(a Sozialgericht Detmold [detmoldi szociális ügyek bírósága, Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – Személyek szabad mozgása – Álláskeresőként tartózkodási joggal rendelkező uniós polgár – EUMSZ 18. cikk – Az állampolgárságon alapuló hátrányos megkülönböztetés tilalmának elve – 2004/38/EK irányelv – 24. cikk – Az egyenlő bánásmód elve – Eltérés a szociális segítségnyújtás területén – Terjedelem – Nemzeti tartózkodási jog biztosítása kiskorú gyermek feletti szülői felügyelet gyakorlása céljából – A gyermek állampolgársága szerinti megkülönböztetés”
I. Bevezetés
1.
A Sozialgericht Detmold (detmoldi szociális ügyek bírósága, Németország) előzetes döntéshozatal iránti kérelmét az FL és a Jobcenter Arbeitplus Bielefeld (bielefeldi munkaügyi központ, Németország) (
2
) között folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, amely munkaügyi központ megtagadta FL‑től a német szabályozás által előírt szociális védelmi alapellátásokat. Mivel e határozatot az az engedély igazolja, amelynek értelmében jogszerűen tartózkodik Németország területén, FL ezen ellátások megszerzése érdekében vitatja azt a tényt, hogy nem ismerhető el számára az e szabályozás által előírt, a gyermeke feletti szülői felügyeleten alapuló tartózkodási jog pusztán amiatt, hogy a gyermek nem német.
2.
A „mobilis” uniós polgár (
3
) által állítólagosan igénybe vehető szociális segítségnyújtási ellátásokkal kapcsolatos korábbi előzetes döntéshozatal iránti kérelmektől eltérően a Bíróság elé terjesztett új kérdés a nemzeti tartózkodási jog biztosításának feltételeivel kapcsolatos egyenlőtlen bánásmódra vonatkozik, nem pedig annak a saját állampolgárokhoz viszonyított pénzügyi hatásaira.
3.
A Bíróságnak ugyanis arról kell határoznia, hogy összeegyeztethető‑e az uniós joggal a „mobilis” uniós polgárra – gyermekének a fogadó ország állampolgárságától eltérő állampolgársága miatt – nem alkalmazandó nemzeti tartózkodási jogra vonatkozó szabályozás, noha e jog biztosításának feltételei e tagállam hatáskörébe tartoznak.
4.
Az alapügy körülményei ily módon alkalmat adnak a Bíróságnak arra, hogy pontosítsa a 2004/38/EK irányelv (
4
) egyenlő bánásmódra vonatkozó 24. cikkének hatályát, tekintettel az olyan „mobilis” uniós polgárok helyzetére vonatkozó közelmúltbeli ítélkezési gyakorlatára, akiknek a tartózkodási jogát valamely nemzeti szabályozás alapján biztosítják, mentesítve őket az ezen irányelvben előírt, forrásokra vonatkozó feltételek teljesítése alól. (
5
)
II. Jogi háttér
A.
Az uniós jog
5.
Az EUMSZ 18. cikk első bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A Szerződések alkalmazási körében és az azokban foglalt különös rendelkezések sérelme nélkül, tilos az állampolgárság alapján történő bármely megkülönböztetés.”
6.
A 2004/38 irányelvnek „A tartózkodási jog megtartása” című 14. cikkének (2) és (4) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(2)   Az uniós polgárok és családtagjaik mindaddig rendelkeznek a 7., 12. és 13. cikkben előírt tartózkodási joggal, amíg megfelelnek az azokban meghatározott feltételeknek.
[…]
(4)   Az (1) és (2) bekezdéstől eltérve, és a VI. fejezet rendelkezéseinek sérelme nélkül, nem hozható kiutasítási intézkedés az uniós polgárral vagy családtagjaival szemben, ha:
[…]
b)
az uniós polgár álláskeresés végett utazott be a fogadó tagállam területére. Ebben az esetben az uniós polgár és családtagjai mindaddig nem utasíthatók ki, amíg az uniós polgár bizonyítani tudja, hogy állást keres, és tényleges esélye van a foglalkoztatásra.”
7.
Ezen irányelv „Egyenlő bánásmód” című 24. cikke értelmében:
„(1)   A Szerződésben és a másodlagos jogban kifejezetten előírt különös rendelkezésekre is figyelemmel, az ezen irányelv alapján a fogadó tagállam területén tartózkodó valamennyi uniós polgárt a Szerződés alkalmazási körébe tartozó területeken egyenlő bánásmód illet meg a fogadó tagállam állampolgáraival. […]
(2)   Az első [helyesen: (1)] bekezdéstől eltérve, a fogadó tagállam nem köteles szociális segítségnyújtásra való [helyesen: segítségnyújtási ellátásra való] jogosultságot biztosítani a tartózkodás első három hónapjában, vagy adott esetben a 14. cikk (4) bekezdésének b) pontjában előírt hosszabb időszakban […] a munkavállalókon, önálló vállalkozókon, e jogállásukat megtartó személyeken és családtagjaikon kívüli személyeknek.”
8.
Az említett irányelv „Kedvezőbb nemzeti rendelkezések” című 37. cikke a következőket írja elő:
„Ezen irányelv rendelkezései nem érintik azokat a tagállami törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezéseket, amelyek kedvezőbbek az ezen irányelv hatálya alá tartozó személyekre.”
B.
A német jog
1. Tartózkodással kapcsolatos ügyekben
9.
A 2004. július 30‑i (
6
) Gesetz über den Aufenthalt, die Erwerbstätigkeit und die Integration von Ausländern im Bundesgebiet (a külföldiek szövetségi területen való tartózkodásáról, munkavállalásáról és integrációjáról szóló törvény; a továbbiakban: AufenthG) (
7
)„A német állampolgárokkal történő családegyesítés” című 28. §‑ának (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Tartózkodási engedély akkor adható
1.
a német állampolgár külföldi házastársának,
2.
a német állampolgár kiskorú nőtlen, illetve hajadon külföldi gyermekének,
3.
a kiskorú nőtlen, illetve hajadon német állampolgár külföldi szülőjének a felügyeleti jog gyakorlása céljából,
ha a német állampolgár szokásos tartózkodási helye a szövetségi területen van. […]”
10.
A 2004. július 30‑i (
8
) Gesetz über die allgemeine Freizügigkeit von Unionsbürgern (az uniós polgárok szabad mozgásáról szóló törvény; a továbbiakban: FreizügG/EU) (
9
) 11. §‑ának (14) bekezdése kimondja:
„[Az AufenthG] akkor is alkalmazandó, ha kedvezőbb jogállást biztosít, mint ez a törvény. […]”
2. A szociális segítségnyújtási ellátások terén
11.
A Sozialgesetzbuch Zweites Buch, Grundsicherung für Arbeitsuchende (a szociális törvénykönyv II. könyve, az álláskeresők szociális védelmi alapellátása (
10
)) (
11
) (a továbbiakban: SGB II) „Az ellátások kedvezményezettjei” című 7. §‑ának (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Az e könyvben meghatározott ellátásokban az alábbi személyek részesülnek:
1.
a 15. életévüket betöltött, a 7a. §‑ban említett életkort azonban még be nem töltött
2.
munkaképes,
3.
segítségre szoruló személyek,
4.
akiknek szokásos tartózkodási helye a Németországi Szövetségi Köztársaságban van (munkaképes jogosultak).
Kivételt képeznek:
1.
azok a külföldiek, akik nem munkavállalók vagy önálló vállalkozók a Németországi Szövetségi Köztársaságban, és nem rendelkeznek a [FreizügG/EU] 2. §‑ának (3) bekezdése alapján a szabad mozgáshoz való joggal, valamint családtagjaik, a tartózkodás első három hónapja során,
2.
azok a külföldi állampolgárok;
a)
akik nem rendelkeznek tartózkodási joggal,
b)
akik kizárólag álláskeresés céljából rendelkeznek tartózkodási joggal […]
[…]
valamint e személyek családtagjai.
[…]
[…] A második mondat 2. pontjától eltérően a külföldiek és családtagjaik akkor részesülnek e könyv szerinti ellátásban, ha legalább öt éve a Németországi Szövetségi Köztársaság területén rendelkeznek szokásos tartózkodási hellyel; […]”
3. A szociális ellátás területén
12.
A Sozialgesetzbuch Zwölftes Buch, Sozialhilfe (a szociális törvénykönyv XII. könyve, szociális segély; a továbbiakban: SGB XII) (
12
)„A külföldiek szociális támogatása” című 23. §‑a a következőképpen rendelkezik:
„1)   A jelen könyv alapján nyújtott megélhetési támogatást, a betegeknek nyújtott segélyt, a terhes nők segélyét és az anyasági támogatást, valamint az ápolási hozzáférési támogatást biztosítani kell a ténylegesen az államterületen tartózkodó külföldiek részére. Ez nem érinti a negyedik fejezet rendelkezéseit. Egyebekben a szociális segély akkor nyújtható, ha ezt az egyéni körülmények indokolják. Az első mondat korlátozásai nem alkalmazandók azokra a külföldiekre, akik korlátlan tartamú tartózkodási engedéllyel vagy korlátozott tartamú tartózkodási engedéllyel rendelkeznek, és akik állandó jelleggel kívánnak a szövetségi területen tartózkodni. Ez nem érinti azokat a rendelkezéseket, amelyek alapján az első mondaton kívüli szociális segéllyel kapcsolatos ellátásokat biztosítják.
[…]
3)   A külföldiek és családtagjaik nem részesülnek az (1) bekezdés vagy a negyedik fejezet szerinti ellátásokban, ha:
1.
nem munkavállalók vagy önálló vállalkozók a Németországi Szövetségi Köztársaságban, és nem rendelkeznek a [FreizügG/EU] 2. §‑ának (3) bekezdése alapján a szabad mozgáshoz való joggal a tartózkodás első három hónapja során,
2.
nem rendelkeznek tartózkodási joggal, vagy kizárólag álláskeresés céljából rendelkeznek tartózkodási joggal,
[…]
4.
azzal a céllal léptek be az országba, hogy szociális segélyt kapjanak.
[…]
[…] Az első mondat 2. és 3. pontjától eltérően a külföldiek és családtagjaik akkor részesülnek az (1) bekezdés első és második mondata szerinti ellátásban, ha legalább öt éve lényeges megszakítás nélkül a Németországi Szövetségi Köztársaság területén tartózkodnak […]”.
III. Az alapeljárás tényállása és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
13.
Az alapeljárás felperese, FL lengyel állampolgár, 2020. május 30‑án Hollandiából utazott be Németországba, a szintén lengyel állampolgárságú „nem legitim élettársával” (
13
) együtt. Ez utóbbi rövid ideig tartózkodott ott, miközben 2015. augusztus 30., a Lengyelországból való érkezése óta Németországban élt.
14.
Közös gyermekük 2020. november 27‑én született Németországban, és szintén lengyel állampolgár.
15.
FL, élettársa és közös gyermekük az SGB II alapján szociális védelmi alapellátásokat igényeltek a Jobcenter Bielefeldtől. 2020. december 3‑i és 21‑i határozatával ez utóbbi helyt adott FL élettársa kérelmének 2020. május 30‑tól, a gyermek esetében pedig születésének időpontjától. Ezzel szemben a 2021. április 21‑i határozattal FL kérelmét a 2020. május 30. és 2021. február 28. közötti időszakra elutasították, azzal az indokkal, hogy kizárólag álláskeresés céljából rendelkezik tartózkodási joggal, és nem rendelkezik más olyan tartózkodási joggal, amely az SGB II alapján ellátások folyósítására nyithatna jogot a számára.
16.
2021. július 19‑i határozatával a Jobcenter Bielefeld mint megalapozatlant elutasította FL panaszát, lényegében ugyanazokkal az indokokkal. A Jobcenter Bielefeld különösen azt állapította meg, hogy FL nem tarthat igényt tartózkodási jogra:
–
sem a nemzeti jog alapján huzamos tartózkodási joggal rendelkező élettársa családtagjaként vagy hozzátartozójaként,
–
sem kiskorú gyermeke feletti szülői felügyeleti jog gyakorlása címén, (
14
) azzal az indokkal, hogy a gyermek nem német állampolgár,
–
sem a 2020. október 6‑i Jobcenter Krefeld ítéletből (
15
) és a 492/2011/EU rendeletből (
16
) következően, mivel FL gyermekét nem terheli tankötelezettség.
17.
Ezenkívül a Jobcenter Bielefeld szerint a 883/2004/EK rendelet (
17
) 4. cikkére tekintettel nem úgy kell értelmezni az AufenthG 28. §‑át, hogy az uniós jog megköveteli, hogy a tankötelezettség hatálya alá nem tartozó uniós polgár nőtlen apja tartózkodási joggal rendelkezhessen.
18.
Egyébiránt önmagában az a tény, hogy a nőtlen apa semmilyen szociális védelmi alapellátásban nem részesül az SGB II alapján, nem fosztja meg élettársát a szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való tényleges jogától.
19.
FL 2021. augusztus 12‑én keresetet indított e határozattal szemben a kérdést előterjesztő bíróság előtt. Lényegében úgy véli, hogy együttesen értelmezve az AufenthG 28. §‑a (1) bekezdése első mondatának 3. pontját, a Grundgesetz für die Bundesrepublik Deutschland (a Németországi Szövetségi Köztársaság alaptörvénye) (
18
) 6. cikkét és az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló egyezmény (
19
) 8. cikkét, ezekből következik a tartózkodási jog. Arra hivatkozik, hogy ellentétes lenne az uniós joggal, ha a szülői felügyelet gyakorlása céljából a családegyesítést a „német állampolgár” felett gyakorolt családegyesítésre korlátoznák. Ez túlzott hátrányos megkülönböztetést és a szabad mozgás korlátozását jelentené. (
20
)
20.
A Jobcenter Bielefeld és az Amt für soziale Leistungen (Sozialamt) der Stadt Bielefeld (Bielefeld város szociális ügyekért felelős hivatala, Németország) mint beavatkozó úgy érveltek, hogy az AufenthG 28. §‑a (1) bekezdése első mondatának 3. pontjából nem következhet tartózkodási jog, amely rendelkezés szövege szerint kizárólag a „német állampolgárokra” alkalmazandó, az „uniós polgárokra” nem. A bevándorlásra és tartózkodásra vonatkozó nemzeti szabályozás velejárója, hogy különbséget tesz a „német állampolgárok” és a „külföldiek” között. E szabályozás nem ellentétes az uniós joggal.
21.
A kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy a felsőbb bíróságok ítélkezési gyakorlata eltérő azon kérdést illetően, hogy hátrányos megkülönböztetésnek minősül‑e a tartózkodási engedély kiállításának megtagadása olyan uniós polgár részére, aki szülői felügyeletet gyakorol egy szövetségi területen lakóhellyel, a szabad mozgáshoz való joggal és más tagállam állampolgárságával rendelkező kiskorú gyermek felett.
22.
E bíróság azt is pontosítja, hogy a Bundesverfassungsgericht (szövetségi alkotmánybíróság, Németország) 2019. október 4‑i határozatában (
21
) emlékeztetett arra, hogy a szociális peres ügyekben eljáró felsőbb szintű bíróságok ítélkezési gyakorlatában és a szakirodalomban eltérő álláspontok vannak azzal kapcsolatban, hogy a FreizügG/EU 2020. november 23‑ig hatályos változata (
22
) 11. §‑a (1) bekezdésének az AufenthG 28. §‑a (1) bekezdése első mondatának 3. pontjával és az EUMSZ 18. cikk első bekezdésében összefüggésben értelmezett tizenegyedik mondata tartózkodási jogot biztosíthat‑e a FreizügG/EU 3. §‑a (1) bekezdésének első mondata alapján a másik szülőjének kísérése miatt szabad mozgási engedéllyel rendelkező kiskorú uniós polgár felett szülői felügyeletet gyakorló szülő számára.
23.
A legfelsőbb bíróság erre vonatkozó határozatának hiányában a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy a Bírósághoz kell fordulnia annak érdekében, hogy állást foglalhasson a német szabályozásnak az uniós joggal, különösen az EUMSZ 18. cikkel, az EUMSZ 20. cikkel és az EUMSZ 21. cikk (2) bekezdésével, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartája (
23
) 33. cikkének (1) bekezdésével, a 987/2009/EK rendelettel, (
24
) továbbá a 2004/38 irányelvvel való összeegyeztethetőségéről.
24.
E körülmények között a Sozialgericht Detmold (detmoldi szociális ügyek bírósága, Németország) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Úgy kell‑e értelmezni az uniós jogot, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely szerint a gyermek gondozásával kapcsolatos tartózkodási engedélyt csak a kiskorú, nőtlen vagy hajadon, belföldi gyermek külföldi szülője kaphat, ha e gyermek szokásos tartózkodási helye belföldön van, azzal a következménnyel, hogy valamely tagállam uniós polgárai nem jogosultak a gyermek gondozásával kapcsolatos tartózkodási engedély megszerzésére olyan kiskorú uniós polgár esetében, aki az adott tagállamtól eltérő tagállam állampolgára?”
25.
Írásbeli észrevételeket nyújtott be az Európai Bizottság, amely a német kormányhoz hasonlóan részt vett a 2024. november 14‑én tartott tárgyaláson, amelyen a Bíróság által feltett, szóban megválaszolandó kérdésekre is válaszoltak.
IV. Elemzés
26.
Előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy összeegyeztethető‑e az uniós joggal, közelebbről, kérelmének indokolására tekintettel, az EUMSZ 18. cikkel és a Charta 33. cikkének (1) bekezdésével, valamint a 2004/38 irányelvvel az a tagállami nemzeti szabályozás, amelynek értelmében kizárt a tartózkodási engedély szülői felügyelet gyakorlása céljából történő megadása olyan „mobilis” uniós polgár számára, aki olyan kiskorú gyermek nőtlen vagy hajadon szülője, aki nem állampolgára a szokásos tartózkodási helye szerinti tagállamnak.
27.
E nemzeti szabályozás, amely lehetővé teszi valamely tagállam számára, hogy a tartózkodási jog tekintetében az uniós jogban előírtaknál kedvezőbb rendelkezéseket fogadjon el, (
25
) a 2004/38 irányelv 37. cikkének hatálya alá tartozik.
28.
E szabályozás elősegíti a családegyesítést a német gyermek feletti szülői felügyelet külföldi szülő általi gyakorlása érdekében. (
26
) Az olyan gyermekekre vonatkozó fenntartás hiányában, akik egyben uniós polgárok is, e szabályozás az uniós jog által tiltott, állampolgárságon alapuló hátrányos megkülönböztetést valósít meg. Az egyenlőség ezen általános elve az uniós jog alapelvei közé tartozik. (
27
)
29.
A CG ítélet 62., 63. és 65. pontjában (
28
) hivatkozott állandó ítélkezési gyakorlat szerint ugyanis:
–
az EUMSZ 20. cikk (1) bekezdése a valamely tagállam állampolgárságával rendelkező valamennyi személy számára uniós polgári jogállást biztosít. Ezen jogállásnak az a rendeltetése, hogy biztosítsa a tagállamok állampolgárainak alapvető jogállását, lehetővé téve az azonos helyzetben lévő tagállami állampolgárok számára, hogy állampolgárságuktól függetlenül és az e tekintetben kifejezetten előírt kivételek sérelme nélkül ugyanolyan jogi bánásmódban részesüljenek azokon a területeken, amelyekre az EUM‑Szerződés tárgyi hatálya kiterjed;
–
Minden uniós polgár hivatkozhat tehát az EUMSZ 18. cikkben foglalt, az állampolgárság alapján történő hátrányos megkülönböztetés tilalmára minden olyan helyzetben, amely az uniós jog tárgyi hatálya alá tartozik. Ilyen helyzet többek között az EUMSZ 20. cikk (2) bekezdésének a) pontja és az EUMSZ 21. cikk által biztosított, a tagállamok területén való szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jog gyakorlása, (
29
) valamint
–
az EUMSZ 18. cikk első bekezdése csak az uniós jog által szabályozott azon esetekben alkalmazható önállóan, amelyekre az EUM‑Szerződés nem tartalmaz hátrányos megkülönböztetést tiltó különös szabályokat. Ezenfelül az EUMSZ 20. cikk (2) bekezdésének második albekezdése, valamint az EUMSZ 21. cikk hasonló megfogalmazással az uniós polgároknak a tagállamok területén való szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogát szintén a Szerződésekben és a végrehajtásukra hozott intézkedésekben megállapított korlátozások és feltételek tiszteletben tartásához köti.
30.
A CG ítélet 66. pontjában a Bíróság azt is kimondta, hogy „a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvét a 2004/38 irányelv 24. cikke pontosítja azon uniós polgárok vonatkozásában, akik a tagállamok területén való szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogukat gyakorolják”.
31.
E tekintetben a Bíróság ezen ítélet 67. pontjában (
30
) lényegében emlékeztetett arra, hogy a „mobilis” uniós polgárok a 2004/38 irányelv hatálya alá tartoznak, és az irányelv által biztosított jogok kedvezményezettjei, és kimondta, hogy ezen irányelv 24. cikke, nem pedig az EUMSZ 18. cikk első bekezdése alapján kell értékelni azt a kérdést, hogy ezt a személyt állampolgárságon alapuló hátrányos megkülönböztetés éri‑e.
32.
Megjegyzem, hogy a CG ítélet indokolásának e szakaszában nincs jelentősége annak a ténynek, hogy a tartózkodási jogot a 2004/38 irányelvben előírtaknál kedvezőbb nemzeti rendelkezések írják elő, míg a jelen ügyben az érintett nemzeti tartózkodási joggal rendelkezett, és ezen irányelv 24. cikkének (1) bekezdése az egyenlő bánásmód elvének kifejeződését azokra az uniós polgárokra korlátozza, akik az említett irányelv alapján (
31
) tartózkodnak a fogadó tagállam területén.
33.
Következésképpen első ránézésre, mivel a jelen ügyben FL álláskeresőként jogszerűen tartózkodik Németország területén, (
32
) következetesnek tűnik – amint azt a Bizottság állítja –, hogy a kérdést előterjesztő bíróságnak adandó válasz érdekében a 2004/38 irányelv 24. cikkének (1) bekezdésére hivatkozzunk, amely szerint az ott kimondott egyenlő bánásmód elvébe ütközik a saját állampolgárokhoz képest eltérő bánásmódot előíró nemzeti szabályozás, lényegében azzal az indokkal, hogy e szabályozás sérti a tagállamok területén való szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jog tényleges gyakorlását.
34.
Ezenkívül FL gyermekét illetően pontosítani kell, hogy az a tény, hogy német területen született, és nem gyakorolta a szabad mozgáshoz való jogát, nem befolyásolja a személyek szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogának uniós polgárként történő gyakorlását. (
33
)
35.
Ugyanakkor nem vagyok meggyőződve a 2004/38 irányelv 24. cikke (1) bekezdésének a jelen ügyben való alkalmazhatóságáról. Ezért fenntartásaim ismertetését követően kifejtem, hogy véleményem szerint milyen jogalapokat kellene figyelembe venni.
A.
A 2004/38 irányelv 24. cikke (1) bekezdésének alkalmazásáról
36.
Az olyan jogalap választása, amely a saját állampolgárokkal való összehasonlítással jár, a szóban forgó, a gyermek állampolgárságán alapuló hátrányos megkülönböztetés két különböző megközelítésén alapul, attól függően, hogy a gyermek vagy a külföldi szülő nézőpontjából indulunk ki, amint azt a Bizottság is kifejti.
37.
A szóban forgó nemzeti szabályozás azzal a hatással jár, hogy a nem német gyermek közvetlen hátrányos megkülönböztetést szenved el azon német gyermekhez képest, akinek külföldi szülője a szülői felügyelet gyakorlása céljából német területen tartózkodik.
38.
Ami azt a külföldi szülőt illeti, akinek a gyermeke nem német állampolgár, úgy kell tekinteni, hogy a gyermeke állampolgársága miatt olyan közvetlen hátrányos megkülönböztetést szenved el, (
34
) amely megakadályozza őt abban, hogy a gyermeke feletti szülői felügyeletet a német szülővel azonos feltételek mellett gyakorolja. Mivel a gyermek állampolgárságához kapcsolódik, „kapcsolaton alapuló” (
35
) vagy „járulékos” (
36
) hátrányos megkülönböztetésnek minősíthető, mivel e kifejezéseket azonos módon használják. E kérdések egy olyan helyzet minősítésére irányulnak, amelyben a valamely kritériumon (fogyatékosságon vagy más kritériumon, mint például a jelen esetben állampolgárságon, a jelen esetben a német gyermeki mivolton) alapuló közvetlen hátrányos megkülönböztetéssel érintett személy nem megfelel e kritériumnak, hanem az említett kritérium az, amely az állítólagos kedvezőtlenebb bánásmód indokának minősül. Ebben az esetben a hátrányosan megkülönböztető kritérium által érintett személy jogára kell hivatkozni, nem pedig az érintett saját jogára.
39.
Mindemellett, függetlenül attól, hogy gyermekről vagy szülőről van‑e szó, komoly nehézség merül fel a jogvita tárgya, azaz a nemzeti tartózkodási jog biztosítása miatt. (
37
)
40.
Emlékeztetek arra, hogy a 2004/38 irányelv 24. cikke (1) bekezdésének első mondata úgy rendelkezik, hogy „[a] Szerződésben és a másodlagos jogban kifejezetten előírt különleges rendelkezésekre is figyelemmel, az ezen irányelv alapján a fogadó tagállam területén tartózkodó valamennyi uniós polgárt a Szerződés alkalmazási körébe tartozó területeken egyenlő bánásmód illet meg a fogadó tagállam állampolgáraival”.
41.
Kétségtelen, hogy a jelen ügyben mind a gyermek, mind a szülő a 2004/38 irányelv alapján tartózkodik Németországban. Ezenkívül, bár a kérdést előterjesztő bíróság kérdése a nemzeti tartózkodási jog megadásának feltételeire vonatkozik, az a szociális védelmi alapellátásokra való jogosultság elismerésére irányul, ugyanolyan feltételek mellett, mint a saját állampolgárok esetében.
42.
Véleményem szerint e kérdést illetően kell nagyon egyértelműnek lenni. Az alapügyben vitatott egyenlő bánásmód kizárólag a tartózkodási engedély megadásának feltételeire vonatkozik, nem pedig a szociális védelmi alapellátásokhoz való hozzáférésre. Az engedély megszerzését követően az ellátások nyújtására a jogosult személyek szerinti különbségtétel nélkül kerül sor. (
38
)
43.
Márpedig a saját állampolgárokkal való egyenlő bánásmódnak a 2004/38 irányelv 24. cikkének (1) bekezdésében kimondott elve nem eredményezheti a tartózkodási jog megadását, függetlenül attól, hogy az az apát közvetlenül vagy a gyermeket közvetett módon illeti meg.
44.
A Bíróság ítélkezési gyakorlatában a 24. cikket eddig a szociális segítségnyújtási ellátás iránti kérelem eseteiben értelmezték, amelyekben az egyenlőtlen bánásmódra az azonos gazdasági helyzetben lévő saját állampolgároknak biztosított jogosultságokhoz képest hivatkoztak. (
39
) A Bíróság a saját állampolgárokkal való egyenlő bánásmód elvének alkalmazási feltételeiről határozott a tartózkodási jog hatásait illetően. (
40
) Ezt a 2004/38 irányelv alapján kell biztosítani, (
41
) és hatásait illetően a szociális segítségnyújtási ellátások területén csak a személyek bizonyos kategóriáira jellemző kivételekről rendelkezik kifejezetten. (
42
)
45.
A jelen ügyben FL kérelme egy korábbi szakaszba, a tartózkodási jogban való részesülés szakaszába illeszkedik.
46.
Ezért úgy vélem – ellentétben a Bizottságnak a 2004/38 irányelv 24. cikkének (2) bekezdésére alapított álláspontjával, azzal az indokkal, hogy az nem ír elő a tartózkodási jog területén az egyenlő bánásmód elvétől való eltérést –, hogy ez az elv alapozhatja meg az ilyen jog biztosítását. Másként fogalmazva, a szóban forgó nemzeti szabályozás által előírt tartózkodási engedély megszerzése nem lehet az említett elv hatása, amely az uniós polgárokra az ezen irányelv alapján biztosított tartózkodási joguk alapján vonatkozik.
47.
E rendelkezés szövegére egy másik érv is alapítható. Az kifejezetten előírja a saját állampolgárokkal való összehasonlítást. Márpedig ők maguk nem tarthatnak igényt semmilyen tartózkodási jogra, mivel az feltétlen. (
43
) A 2004/38 irányelvben kimondott egyenlő bánásmód elve tehát nem alkalmazható a tartózkodási jog területén, függetlenül attól, hogy azt kedvezőbb nemzeti rendelkezések szabályozzák‑e.
48.
Mindazonáltal, amennyiben a saját állampolgárokkal való összehasonlítást „a Szerződés alkalmazási körében” kell elvégezni, amint azt a Bizottság javasolja, előnyben részesíthető‑e a 2004/38 irányelv 24. cikkének teleologikus értelmezése? (
44
) Más szóval, ha a tartózkodási jog területén a fogadó tagállam állampolgáraival való egyenlő bánásmód közvetlenül nem is érintett, az a Szerződés más alkalmazási területein érintve lehet, kizárólag a szóban forgó szabályozás célja alapján. Ebben az értelemben a Bizottság a 2004/38 irányelv 24. cikkének (1) bekezdése alapján a gyermek szempontjából azt állítja, hogy a szóban forgó nemzeti szabályozás sérti a gyermeket ezen irányelv alapján Németország területén megillető tartózkodási jog hatékony érvényesülését, (
45
) mivel nem részesülhet ugyanolyan módon a családi életben, mint a német gyermek. Egyrészt arra hivatkozik, hogy az uniós jog, és különösen a Charta 7. és 24. cikke nem csupán a családi életet és a gyermek jóléthez való jogát védi, másrészt pedig arra, hogy a kiskorú gyermek tartózkodási jogának hatékony érvényesülése magában foglalja, hogy e gyermeknek joga van ahhoz, hogy a felügyeletét ellátó személy kísérje és gondoskodjon róla. (
46
)
49.
Ezek az érvek tehát a 2004/38 irányelv 24. cikke (1) bekezdésének összefüggésébe helyezve annak megállapítását feltételezik, hogy a szóban forgó szabályozás, amely megkönnyíti a szülői felügyelet gyakorlását a német gyermekek külföldi szülei számára, az azonos szülői jogokat gyakorló belföldi állampolgárokkal összehasonlítva lehetővé teszi a szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jog gyakorlásához kapcsolódó jogok teljes körű gyakorlását, amely magában foglalja a családi élet folytatásához való jogot az ahhoz kapcsolódó valamennyi joggal együtt, a szülők számára a gyermekeikkel való kapcsolatuk során. (
47
)
50.
Az is megállapítható, hogy a külföldi szülők javára előírt, szóban forgó nemzeti szabályozás, amely a családegyesítési célú tartózkodási engedélyt és az e célból nyújtott szociális védelmi alapellátásokban való részesülés lehetőségét ötvözi, hozzájárul a szabad mozgás és a családi élet rendes és méltó feltételek melletti biztosításához. (
48
)
51.
Így e jogok, amelyeket állampolgársági feltétel nélkül kell védeni, igazolják a 2004/38 irányelv 24. cikke (1) bekezdésének alkalmazását a szóban forgó nemzeti szabályozás uniós joggal való összeegyeztethetőségének értékelése céljából, ami a nemzeti területen való tartózkodáshoz való jogot keletkeztet.
52.
Az említett jogok ugyanis elsődleges fontosságúak. Ugyanakkor ebből a szempontból az állampolgárság alapján történő hátrányos megkülönböztetés tilalmának a 2004/38 irányelv 24. cikkében konkretizált elve (a (2) bekezdésében előírt kivételekkel) különösen széles hatállyal rendelkezne, ami ellentétes lenne ezen irányelv rendszerével.
53.
E tekintetben FL helyzete konkrétan bizonyítja annak jelentőségét, hogy ne mozduljunk el a 2004/38 irányelv 24. cikke (1) bekezdése hatályának kiterjesztő értelmezése felé. Emlékeztetek arra, hogy FL álláskeresés céljából az ezen irányelvben előírt tartózkodási joggal rendelkezik Németország területén, és ezen az alapon hivatkozhat az említett irányelv 24. cikke (1) bekezdésének alkalmazására a szociális védelmi alapellátások területén előírtaktól eltérő hatások miatt, mivel ugyanezen irányelv 24. cikke (2) bekezdésének megfelelően nem részesülhet azokban.
54.
Egyébiránt a kérdést előterjesztő bíróság által szolgáltatott eljárási pontosításokra (
49
) tekintettel nem vitatott, hogy FL a 2004/38 irányelv alapján semmilyen más jogcímen nem rendelkezhet tartózkodási joggal, többek között családi kapcsolatai alapján, (
50
) tehát nem tarthat igényt az ahhoz kapcsolódó szociális védelmi alapellátásokra.
55.
Következésképpen annak elismerése, hogy FL a 2004/38 irányelv 24. cikkének (1) bekezdése alapján olyan tartózkodási jogot szerezhet, amely lehetővé teszi számára, hogy a saját állampolgárokra vonatkozókkal azonos feltételek mellett családi életet éljen, véleményem szerint megkérdőjelezi az ezen irányelv által a családi és gazdasági területen meghatározott korlátokat, (
51
) és így az uniós jogalkotó által választott általános egyensúlyt.
56.
Ez igazolja továbbá azt is, hogy a 2004/38 irányelv 24. cikkének (1) bekezdésében konkretizált hátrányos megkülönböztetés tilalma elvének hatálya nem terjed ki az olyan nemzeti szabályozásra, amely lehetővé teszi, hogy olyan uniós polgárnak adják meg a tartózkodási engedélyt, akinek helyzete ezen irányelv hatálya alá tartozik.
57.
E körülmények között meg kell állapítani, hogy a CG ítéletben kimondott azon elvet, amely szerint a 2004/38 irányelv 24. cikke, nem pedig az EUMSZ 18. cikk első bekezdése alapján kell értékelni azt a kérdést, hogy a „mobilis” uniós polgárokat állampolgárság alapján történő hátrányos megkülönböztetés éri‑e, (
52
) azokra a helyzetekre kell korlátozni, amelyekben az ezen irányelv alapján biztosított tartózkodási jog hatásait a saját állampolgárokkal összehasonlítva vitatják meg, ami kizárja a tartózkodási jogra vonatkozó kedvezőbb nemzeti intézkedéseket.
58.
Mivel a 2004/38 irányelv 24. cikkének (1) bekezdését nem lehet értelmezni, pontosítani kell azokat a feltételeket, amelyek mellett az EUMSZ 18. cikk alkalmazandó.
B.
Az EUMSZ 18. cikk alkalmazásáról
59.
Az egyenlő bánásmódhoz való jog ilyen jogalapjának a tartózkodási engedély megszerzése tekintetében történő megválasztása abból a megállapításból következik, hogy a szóban forgó szabályozás hátrányos megkülönböztetést valósít meg a szülőt illetően a „mobilis” uniós polgárok között azon gyermek állampolgársága alapján, aki felett szülői felügyeletet gyakorol. A Bíróság már megállapította, hogy az EUMSZ 18. cikk első bekezdése az uniós jog alkalmazási körébe tartozó azon helyzetekre vonatkozik, amelyekben valamely tagállam állampolgára kizárólag az állampolgársága alapján hátrányosan megkülönböztető bánásmódban részesül egy másik tagállam állampolgáraihoz képest. (
53
)
60.
A gyermek esetében azért lehet a német gyermekkel egyenlő bánásmódra hivatkozni, mert a szülője számára a nemzeti szabályozásban előírt tartózkodási engedély biztosítja a német területen való szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való, az EUMSZ 20. cikk (2) bekezdése első albekezdésének a) pontjában és az EUMSZ 21. cikkben biztosított szabadság tényleges érvényesülését. Ez az igény alapítható az EUMSZ 18. cikkre, mivel nem a 2004/38 irányelv 24. cikke értelmében vett, az irányelv alapján biztosított tartózkodási jog következményéről van szó. (
54
)
61.
Az ilyen elemzés, amely mind FL, mind gyermeke helyzetére vonatkozik, (
55
) még akkor is, ha a 2004/38 irányelv alapján Németországban tartózkodnak, azzal az előnnyel jár, hogy illeszkedik a CG ítélet indokolásának azon részébe, amelyben a Bíróság megállapította, hogy a tagállamok nem a 2004/38 irányelvet hajtják végre, amikor az ezen irányelv által bevezetettnél kedvezőbb szabályozás szerint írnak elő tartózkodási jogot. (
56
)
62.
Így az ilyen elemzés a Bíróságnak az EUMSZ 18. cikkben kimondott elvet rögzítő különös rendelkezésekre, valamint az EUMSZ 20. és EUMSZ 21. cikken alapuló jogokra vonatkozó ítélkezési gyakorlatának részét képezi.
63.
E tekintetben a német kormány a tárgyaláson arra hivatkozott, hogy a jogalkotó szándéka az volt, hogy érvényt szerezzen az alaptörvény 11. cikke szerinti jognak, amely cikk óvja a család egységét Németország területén. Ugyanebben az értelemben a Bizottság kifejtette, hogy ami eredetileg 1990‑ben csupán egy német alapvető jog alapján a német állampolgárok számára fenntartott jog volt, mára az Unió alapvető joga lett. Ezen intézmény szerint a szülő tartózkodásának egy német gyermek védelemben részesítendő érdekére alapított igazolását, jelenleg minden Németországban jogszerűen tartózkodó gyermekre alkalmazni kell, amennyiben uniós polgárok. Így egyetértés alakult ki abban a megállapításban, hogy a szóban forgó nemzeti szabályozásnak az EUMSZ 20. cikkben és az EUMSZ 21. cikkben foglaltakkal egyenértékű jogalapja van.
64.
Az EUMSZ 18. cikk hatálya alá tartoznak tehát a tartózkodási engedély megadásának azon feltételei, amelyek hátrányos megkülönböztetést eredményeznek a „mobilis” uniós polgárok között, mivel nincsenek olyan különös rendelkezések, amelyek ilyen esetben az állampolgárság alapján történő hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvét módosítanák. Nincs jelentősége annak, hogy ez a kérdés egy „mobilis” uniós polgárt érint, akinek helyzetét a 2004/38 irányelv szabályozza.
65.
A jelen ügyben a nemzeti szabályozás sérti ezt az alapelvet, mivel kedvezőbb bánásmódot biztosít a német gyermekek szülei számára a tartózkodási engedélyek tekintetében.
66.
Ezenkívül, bár az e területre vonatkozó uniós jogi feltételeknél kedvezőbb feltételek meghatározása a tagállamok hatáskörébe tartozik, ez utóbbiak kötelesek tiszteletben tartani az uniós jogból eredő kötelezettségeiket.
C.
A tagállamok hatásköreinek gyakorlására vonatkozó korlátok felidézéséről
67.
Emlékeztetni kell a Bíróság által a CG ítéletben a Charta alkalmazásával kapcsolatban hozott döntésére, vagyis arra, hogy amennyiben valamely tagállam a 2004/38 irányelvben foglaltaknál kedvezőbb alkalmazási feltételek mellett ír elő a tartózkodásra vonatkozó nemzeti szabályt, az EUM‑Szerződésnek a tagállamok területén való szabad mozgáshoz való jogát gyakorló uniós polgár jogállásra vonatkozó rendelkezéseit hajtja végre, amelyeket az EUMSZ 21. cikk (1) bekezdése biztosít. Következésképpen a Charta 51. cikke (1) bekezdésének megfelelően e tagállamnak meg kell felelnie a Charta rendelkezéseinek. (
57
)
68.
Az alapeljárás tárgyát képező helyzetben, amint arra már rámutattam, (
58
) alapvető jelentőség a Charta 7. cikkében biztosított, a magán‑ és családi élet tiszteletben tartásához való jog, valamint a gyermeknek a Charta 24. cikkében garantált jogai, különösen a gyermekekkel kapcsolatos tevékenységekben elsődleges szempontként a gyermek mindenek fölött álló érdekének figyelembevételéhez való jog, valamint az a jog, hogy mindkét szülőjével rendszeres, személyes és közvetlen kapcsolatot tartson fenn. (
59
)
69.
A kérdést előterjesztő bíróság kérdésére adandó válaszban véleményem szerint elegendő az állampolgárságon alapuló hátrányos megkülönböztetés megállapítása, anélkül hogy pontosítani kellene, hogy mely egyéb, a Chartából eredő alapvető jogoknak kell megfelelnie az érintett tagállamnak hatáskörének gyakorlása során az uniós jog hatálya alá tartozó helyzetekben. E tekintetben nincs jelentősége annak, hogy a közvetlen hátrányos megkülönböztetés kapcsolaton alapuló‑e, (
60
) vagy sem, mivel a nemzeti szabályozás igazolása nem minden esetben hatásos a hivatkozott elvekre tekintettel, amelyeket az uniós jog is rögzít és véd. (
61
)
70.
Következésképpen azt javaslom a Bíróságnak, hogy válaszát az EUMSZ 20. cikk (2) bekezdése első albekezdésének a) pontjával és az EUMSZ 21. cikk (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett EUMSZ 18. cikk értelmezésére korlátozza.
V. Végkövetkeztetés
71.
A fenti megfontolások összességére tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a Sozialgericht Detmold (detmoldi szociális ügyek bírósága, Németország) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre a következő választ adja:
Az EUMSZ 20. cikk (2) bekezdése első albekezdésének a) pontjával és az EUMSZ 21. cikk (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett EUMSZ 18. cikket
a következőképpen kell értelmezni:
azzal ellentétes a fogadó tagállam azon nemzeti szabályozása, amelynek értelmében a tartózkodási engedélynek a szülői felügyelet gyakorlása céljából történő megadása kizárólag az olyan „mobilis” uniós polgárok számára van fenntartva, akik a szokásos tartózkodási helye szerinti fogadó tagállam állampolgárságával rendelkező, nőtlen vagy hajadon kiskorú gyermek szülei, és ezt megtagadják, ha a gyermek egy másik tagállam állampolgára.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	A továbbiakban: Jobcenter Bielefeld.
(
3
)	Olyan uniós polgárokról van szó, akik nem állampolgárai annak a tagállamnak, amelynek területén lakóhellyel rendelkeznek.
(
4
)	Az Unió polgárainak és családtagjaiknak a tagállamok területén történő szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogáról, valamint az 1612/68/EGK rendelet módosításáról, továbbá a 64/221/EGK, a 68/360/EGK, a 72/194/EGK, a 73/148/EGK, a 75/34/EGK, a 75/35/EGK, a 90/364/EGK, a 90/365/EGK és a 93/96/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2004. április 29‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2004. L 158., 77. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 5. kötet, 46. o.; helyesbítés: HL 2009. L 274., 47. o.).
(
5
)	Lásd: 2021. július 15‑i The Department for Communities in Northern Ireland ítélet (C‑709/20, a továbbiakban: CG ítélet, EU:C:2021:602).
(
6
)	A 2015. július 27‑i törvénnyel (BGBl. 2015 I, 1386. o.) kihirdetett változat.
(
7
)	BGBl. 2004 I, 1950. o.
(
8
)	A 2020. november 12‑i törvénnyel (BGBl. 2020 I, 2416. o.) kihirdetett változat.
(
9
)	BGBl. 2004 I, 1986. o.
(
10
)	2023. január 1‑jétől e II. könyvbe beillesztették a „Bürgergeld” („állampolgárságból származó jövedelem”) kifejezést.
(
11
)	A 2019. november 30‑i törvénnyel (BGBl. 2019 I, 1948. o.) kihirdetett, 2020. december 31‑ig hatályos változat.
(
12
)	A 2016. december 22‑i törvénnyel (BGBl. 2016 I, 3155. o.) kihirdetett, 2020. december 31‑ig hatályos változat.
(
13
)	A továbbiakban: élettárs. Ezt a kifejezést használják az előzetes döntéshozatal iránti kérelemben, amely nem kapcsolódik a 2004/38 irányelvből származó fogalmakhoz. Ebben az értelemben egyenértékű a „partnerrel” vagy az „élettárssal”.
(
14
)	Az AufenthG 28. §‑a (1) bekezdése első mondatának 3. pontja értelmében, akár önmagában, akár a FreizügG/EU 11. §‑a (14) bekezdésének első mondatával összefüggésben értelmezve.
(
15
)	C‑181/19, EU:C:2020:794.
(
16
)	A munkavállalók Unión belüli szabad mozgásáról szóló, 2011. április 5‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2011. L 141., 1. o.).
(
17
)	A szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló, 2004. április 29‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2004. L 166., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 5. kötet, 72. o.). Ez az „Egyenlő bánásmód” című cikk kimondja, hogy „[e] rendelet eltérő rendelkezéseinek hiányában az e rendelet hatálya alá tartozó személyeket bármely tagállam jogszabályai szerint ugyanolyan jogok illetik meg, és ugyanolyan kötelezettségek terhelik, mint az adott tagállam állampolgárait”.
(
18
)	A továbbiakban: alaptörvény. E cikk célja többek között az, hogy különleges védelmet biztosítson a házasság és a család számára, és meghatározza a szülőknek a gyermekeik gondozására és nevelésére vonatkozó kötelezettségeit. Ezenkívül rögzíti a házasságon kívül született gyermekek és a házasságból született gyermekek közötti egyenlő bánásmód elvét.
(
19
)	Rómában, 1950. november 4‑én kelt Egyezmény (kihirdette: 1993. évi XXXI. tv.).
(
20
)	Az FL által hivatkozott indokok miatt a kérdést előterjesztő bíróság megállapította, hogy a szociális védelmi alapellátások iránti kérelme nem vonatkozhat olyan időszakra, amely 2020. május 30‑án, vagyis abban az időpontban kezdődik, amikor álláskeresés céljából Németországba utazott. Amennyiben a fia feletti szülői felügyelet gyakorlására hivatkozik, ezen időszak a gyermek születésének időpontjában, azaz 2020. november 27‑én kezdődik. Ebből következik, hogy az igényelt szociális védelmi alapellátásokra való jogosultság időtartama három hónap.
(
21
)	A kérdést előterjesztő bíróság jelezte, hogy ez a határozat a következő linken keresztül érhető el: https://www.bundesverfassungsgericht.de/SharedDocs/Downloads/DE/2019/10/rk20191004_1bvr171018.html, 12. pont.
(
22
)	E cikk 2020. november 24. óta a 11. cikk (14) bekezdésének első mondatává vált.
(
23
)	A továbbiakban: Charta.
(
24
)	A szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló 883/2004/EK rendelet végrehajtására vonatkozó eljárás megállapításáról szóló, 2009. szeptember 16‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2009. L 284., 1. o.).
(
25
)	Lásd egy harmadik országbeli állampolgár szülő esetében a jelenleg folyamatban lévő C‑130/24. sz. Stadt Wuppertal ügyet. Lásd még más esetekben: 2011. december 21‑iZiolkowski és Szeja ítélet (C‑424/10 és C‑425/10, EU:C:2011:866, 50. pont); CG ítélet (82. pont).
(
26
)	A tárgyaláson a német kormány pontosította, hogy a német gyermek az AufenthG 28. §‑a értelmében élhet családegyesítéssel, az alaptörvény németek németországi tartózkodási jogáról szóló 11. §‑a alapján. Lásd még a jelen indítvány 63. pontját.
(
27
)	Lásd: 2024. november 19‑iBizottság kontra Cseh Köztársaság (Passzív választójog és politikai párt tagsága) ítélet (C‑808/21, EU:C:2024:962, 97. pont); 2024. november 19‑iBizottság kontra Lengyelország (Passzív választójog és politikai párt tagsága) ítélet (C‑814/21, EU:C:2024:963, 96. pont).
(
28
)	E 65. pontot illetően lásd még: 2024. november 19‑iBizottság kontra Cseh Köztársaság (Passzív választójog és politikai párt tagsága) ítélet (C‑808/21, EU:C:2024:962, 98. pont); 2024. november 19‑iBizottság kontra Lengyelország (Passzív választójog és politikai párt tagsága) ítélet (C‑814/21, EU:C:2024:963, 97. pont).
(
29
)	Lásd továbbá: CG ítélet (58. pont).
(
30
)	Itt az szerepel, hogy „a 2004/38 irányelv 3. cikke (1) bekezdésének megfelelően ezen irányelv hatálya alá tartoznak és az általa biztosított jogok kedvezményezettjei azok az uniós polgárok, akik olyan tagállamba mennek, vagy olyan tagállamban tartózkodnak, amelynek nem állampolgárai, valamint az őket kísérő vagy hozzájuk csatlakozó, az említett irányelv 2. cikkének 2. pontjában meghatározott családtagjaik (2019. szeptember 10‑iChenchooliah ítélet, C‑94/18, EU:C:2019:693, 54. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat)”.
(
31
)	Lásd: CG ítélet (83. pont).
(
32
)	Lásd a jelen indítvány 15. pontját.
(
33
)	Lásd ebben az értelemben: 2016. szeptember 13‑iRendón Marín ítélet (C‑165/14, EU:C:2016:675, 42. pont).
(
34
)	A jelen ügyben a kritérium az állampolgárság, nem pedig egy olyan semleges kritérium, amely ezen állampolgárságon alapuló hátrányos megkülönböztetést eredményez.
(
35
)	Lásd analógia útján: Poiares Maduro főtanácsnok Coleman ügyre vonatkozó indítványában (C‑303/06, EU:C:2008:61, 4., 5. és 20. pont, valamint 5. lábjegyzet).
(
36
)	Lásd: Kokott főtanácsnok CHEZ Razpredelenie Bulgaria ügyre vonatkozó indítványa (C‑83/14, EU:C:2015:170, 55. pont).
(
37
)	Lásd a jelen indítvány 19. pontját.
(
38
)	Ami a szociális védelmi alapellátásokra gyakorolt hatásait illeti, az SGB II 7. §‑a (1) bekezdésének és az SGB XII 23. §‑ának szövegéből az következik, hogy nincs jelentősége annak a ténynek, hogy a felperes nem nemzeti állampolgár, és hogy tartózkodási jogát a 2004/38 irányelv vagy a szóban forgó nemzeti szabályozás írja elő. Ez utóbbi esetben a szociális segítségnyújtási ellátásokra vonatkozó német szabályozás kedvező az uniós polgárok számára, mivel a Bíróság a CG ítéletben kimondta, hogy azok, akik a 2004/38 irányelv alapján nem rendelkeznek tartózkodási joggal, nem hivatkozhatnak az ezen irányelv 24. cikkének (1) bekezdésében konkretizált hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvére (lásd ebbe az értelemben ezen ítélet 80. és 83. pontját).
(
39
)	Lásd többek között: CG ítélet (77. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
40
)	Lásd e tekintetben: CG ítélet (83. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat a tagállamok azon szabadságáról, hogy pontosítsák a kizárólag a nemzeti jog alapján biztosított tartózkodási jog joghatásait).
(
41
)	A CG ítéletből az következik, hogy az uniós polgár nem hivatkozhat a 2004/38 irányelv 24. cikkének (1) bekezdésében konkretizált hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvére az azonos helyzetben lévő állampolgároknak nyújtott szociális segítségnyújtási ellátásokban való részesülés érdekében, ha az uniós polgár indokolatlan terhet jelenthet a fogadó tagállam szociális segítségnyújtási rendszerére (80. pont), vagy ha tartózkodási jogát a 2004/38 irányelv rendelkezéseinél kedvezőbb nemzeti szabályozás alapján biztosították (83. pont), a forrásokra vonatkozó feltétel nélkül (81. pont).
(
42
)	Lásd a 2004/38 irányelv 24. cikkének (2) bekezdését.
(
43
)	Lásd ebben az értelemben: 2017. november 14‑iLounes ítélet (C‑165/16, EU:C:2017:862, 37. pont); 2023. június 22‑iStaatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Holland kiskorú gyermek thaiföldi anyja) ítélet (C‑459/20, EU:C:2023:499, 41. pont). Lásd még az „Iránymutatás az uniós polgárok és családtagjaik szabad mozgáshoz való jogáról” című bizottsági közleményt (HL C, C/2023/1392), különösen 6. o.
(
44
)	A szociális segítségnyújtási ellátás területén lásd: Lenaerts, K. és Gutiérrez‑Fons, J., Les méthodes d’interprétation de la Cour de justice de l’Union européenne, Bruylant, Brüsszel, 2020, különösen 71. pont (69–71. o.); Lenaerts, K., „The Broadening of EU Competences Through the Case Law of the Court of Justice: Myth or Reality?”, ERA Forum, Journal of the Academy of European Law, 24. kötet, 4. sz, ERA, Trier, 2023,589–598. o., különösen 595. és 596. pont.
(
45
)	Emlékeztetek arra, hogy a jelen ügyben FL gyermekét az anyja tartózkodási jogából származtatott tartózkodási jog illeti meg. A Bíróság megállapította, hogy „az EUMSZ 20. cikkel ellentétesek azok a nemzeti intézkedések, ideértve az uniós polgárok családtagjainak tartózkodási jogát megtagadó határozatokat is, amelyek azzal a hatással járnak, hogy megfosztják az uniós polgárokat az uniós polgár jogállásuk révén biztosított jogok lényegének tényleges élvezetétől” (lásd: 2017. május 10‑iChavez‑Vilchez és társai ítélet [C‑133/15, EU:C:2017:354, 61. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat]).
(
46
)	Lásd továbbá FL lényegében a jelen indítvány 19. pontjában felidézett érveit.
(
47
)	Lásd többek között: CG ítélet (90. pont) és a 2021. december 14‑iStolichna obshtina, rayon Pancharevo ítélet (C‑490/20, EU:C:2021:1008, 47. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat, valamint 59. és 65. pont). A jelen ügyben FL hivatkozhat arra, hogy kizárólag gazdasági okok tartották vissza attól, hogy Németországban maradjon a szülői felügyelet gyakorlása érdekében, mivel jogosult álláskeresés céljából Németországban tartózkodni, anélkül hogy szociális védelmi alapellátásokban részesülne. Ugyanígy azzal lehet érvelni, hogy állampolgárságuktól függően és függetlenül attól, hogy az egyik szülő uniós polgár‑e, az érintett, uniós polgár gyermekek az ott jogszerűen tartózkodó szülővel a német területen élhetnek, az e szülőnek folyósított szociális védelmi alapellátásokban részesülve.
(
48
)	Lásd ebben az értelemben: CG ítélet, 89. és 91. pont.
(
49
)	Lásd a jelen indítvány 16–19. pontját.
(
50
)	FL kérelme elutasításának indokai alapján ebből azt a következtetést kell levonni, hogy FL a keresetlevelében megjelölt időszakban Németországban élt, anélkül hogy a gyermek anyjával tartós kapcsolatban állt volna, és a gyermek felett tényleges felügyeletet gyakorolt volna. E tekintetben, bár továbbra is bizonytalanság áll fenn azzal kapcsolatban, hogy FL‑t semmilyen jogcímen nem illeti meg a 2004/38 irányelvre alapított tartózkodási jog, a kérdést előterjesztő bíróság feladata ezek eloszlatása (lásd: 2015. szeptember 15‑iAlimanovic ítélet [C‑67/14, EU:C:2015:597, 52. pont]; 2020. október 6‑iJobcenter Krefeld ítélet [C‑181/19, EU:C:2020:794, 69. pont]). Ennélfogva FL helyzetének a Bizottság által az írásbeli észrevételeiben javasolt elemzését nem kell kiterjeszteni a 2004/38 irányelv 3. cikkére, amelynek (2) bekezdését a Bíróság a 2012. szeptember 5‑iRahman és társai ítéletben (C‑83/11, EU:C:2012:519) értelmezte.
(
51
)	Lásd többek között FL gyermekével összehasonlítható helyzetben a 2004/38 irányelv által meghatározott feltételek felidézését illetően: 2016. szeptember 13‑iRendón Marín ítélet (C‑165/14, EU:C:2016:675, 44–47. pont). Ezen értelmezési kritériumokkal kapcsolatban lásd még analógia útján: CG ítélet (81. pont).
(
52
)	Lásd a jelen indítvány 31. pontját.
(
53
)	Lásd: 2021. szeptember 2‑iÉtat belge (Tartózkodási jog családon belüli erőszak esetén) ítélet (C‑930/19, EU:C:2021:657, 51. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
54
)	Lásd a jelen indítvány 57. pontját.
(
55
)	Az ő esetében csak az EUMSZ 20. cikk (2) bekezdése első albekezdésének a) pontja alkalmazható. Lásd a jelen indítvány 34. pontját.
(
56
)	Lásd: CG ítélet (82., 83. és 87. pont).
(
57
)	Lásd: CG ítélet (84., 85., 86. és 88. pont). Lásd még: Lenaerts, K., „The Broadening of EU Competences Through the Case Law of the Court of Justice: Myth or Reality?”, i. m., különösen 40. lábjegyzet (596. o.), amely szerint a 2014. november 11‑iDano ítélethez (C‑333/13, EU:C:2014:2358), valamint a 2015. szeptember 15‑iAlimanovic ítélethez (C‑67/14, EU:C:2015:597) képest 2021‑ben jelentősen árnyalta a helyzetet a CG ítélet. Hangsúlyozni kell, hogy a Bíróság ebben az ítéletben lényegében úgy határozott, hogy valamely tagállam „végrehajtja” az uniós polgárnak az EUMSZ 21. cikk (1) bekezdése szerinti szabad mozgáshoz való jogát, amikor e polgár számára tartózkodási jogot biztosít, még akkor is, ha e jog nem felel meg a 2004/38 irányelvben meghatározott feltételeknek. Ez kiváltja a Charta bizonyos jogainak alkalmazását, és ezért megköveteli a fogadó tagállamtól, hogy biztosítsa a „mobilis” uniós polgár számára az emberi méltóságnak megfelelő életvitelhez szükséges anyagi fedezetet.
(
58
)	Lásd a jelen indítvány 48–52. pontját.
(
59
)	Lásd ebben az értelemben: 2021. december 14‑iStolichna obshtina, rayon Pancharevo ítélet (C‑490/20, EU:C:2021:1008, 59. pont). Az alapeljárásban a gyermeket illetően különösen a Charta 24. cikkének (3) bekezdésére lehet hivatkozni.
(
60
)	Lásd a jelen indítvány 38. pontját.
(
61
)	Lásd a jelen indítvány 63. pontját.