Ideiglenes változat
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (harmadik tanács)
2026. május 21.(*)
„ Előzetes döntéshozatal – Áruk szabad mozgása – Élelmiszerek hatósági ellenőrzése – (EU) 2017/625 rendelet – A 9. cikk (7) bekezdése – Teljes körű harmonizáció – Más tagállamból származó étrend‑kiegészítők érkezésekor bejelentési kötelezettséget előíró nemzeti szabályozás – Az emberi egészség és a fogyasztók védelmével kapcsolatos követelményekre vonatkozó hatósági ellenőrzések hatékony szervezése tekintetében fennálló szigorú szükségesség feltétele ”
A C‑626/24. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Nejvyšší správní soud (legfelsőbb közigazgatási bíróság, Cseh Köztársaság) a Bírósághoz 2024. szeptember 24‑én érkezett, 2024. szeptember 17‑i határozatával terjesztett elő
a PRAGON s.r.o.
és
a Státní zemědělská a potravinářská inspekce, Inspektorát v Praze
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (harmadik tanács),
tagjai: C. Lycourgos tanácselnök, O. Spineanu‑Matei, S. Rodin (előadó), N. Piçarra és N. Fenger bírák,
főtanácsnok: A. Biondi,
hivatalvezető:Illéssy I. tanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2025. szeptember 18‑i tárgyalásra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–        a PRAGON s. r. o. képviseletében M. Kadlec advokát,
–        a cseh kormány képviseletében J. Očková, M. Smolek és J. Vláčil, meghatalmazotti minőségben,
–        az Európai Bizottság képviseletében M. Salyková és F. Thiran, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2025. december 18‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az EUMSZ 34. és EUMSZ 36. cikknek, valamint az
élelmiszer‑ és takarmányjog, valamint az állategészségügyi és állatjóléti szabályok, a növényegészségügyi szabályok, és a növényvédő szerekre vonatkozó szabályok alkalmazásának biztosítása céljából végzett hatósági ellenőrzésekről és más hatósági tevékenységekről, továbbá a 999/2001/EK, a 396/2005/EK, az 1069/2009/EK, az 1107/2009/EK, az 1151/2012/EU, a 652/2014/EU, az (EU) 2016/429 és az (EU) 2016/2031 európai parlamenti és tanácsi rendelet, az 1/2005/EK és az 1099/2009/EK tanácsi rendelet, valamint a 98/58/EK, az 1999/74/EK, a 2007/43/EK, a 2008/119/EK és a 2008/120/EK tanácsi irányelv módosításáról, és a 854/2004/EK és a 882/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet, a 89/608/EGK, a 89/662/EGK, a 90/425/EGK, a 91/496/EGK, a 96/23/EK, a 96/93/EK és a 97/78/EK tanácsi irányelv és a 92/438/EGK tanácsi határozat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2017. március 15‑i (EU) 2017/625 európai parlamenti és tanácsi rendelet (a hatósági ellenőrzésekről szóló rendelet) (HL 2017. L 95., 1. o.; helyesbítések: HL 2017. L 137., 40. o.; HL 2019. L 148., 37. o.; HL 2020. L 415., 88. o.) 9. cikke (7) bekezdésének az értelmezésére vonatkozik.
2        Ezt a kérelmet a PRAGON s. r. o. cseh jog szerinti társaság (a továbbiakban: Pragon) és a Státní zemědělská a potravinářská inspekce, Inspektorát v Praze (nemzeti agrár‑élelmiszeripari ellenőrző hatóság, prágai felügyelőség, Cseh Köztársaság; a továbbiakban: nemzeti agrár‑élelmiszeripari ellenőrző hatóság) között az e hatóság által végzett ellenőrzéssel állítólagosan elkövetett jogellenes beavatkozással szembeni védelem iránti kérelem tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
Az elsődleges jog
3        AZ EUMSZ cikk (1) bekezdése a következőket mondja ki:
„Az [Európai] Unió a Szerződések vonatkozó rendelkezéseinek megfelelően meghozza a belső piac létrehozásához, illetve működésének biztosításához szükséges intézkedéseket.”
4        Az EUMSZ 34. cikk szövege a következő:
„A tagállamok között tilos a behozatalra vonatkozó minden mennyiségi korlátozás és azzal azonos hatású intézkedés.”
5        Az EUMSZ 36. cikk a következésképpen rendelkezik:
„A 34. és a 35. cikk rendelkezései nem zárják ki a behozatalra, a kivitelre vagy a tranzitárukra vonatkozó olyan tilalmakat vagy korlátozásokat, amelyeket a közerkölcs, a közrend, a közbiztonság, az emberek, az állatok és növények egészségének és életének védelme, a művészi, történelmi vagy régészeti értéket képviselő nemzeti kincsek védelme vagy az ipari és kereskedelmi tulajdon védelme indokol. Ezek a tilalmak és korlátozások azonban nem lehetnek önkényes megkülönböztetés vagy a tagállamok közötti kereskedelem rejtett korlátozásának eszközei.”
6        Az EUMSZ 43. cikk (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A 40. cikk (1) bekezdésében előírt közös piacszervezést, továbbá a közös agrárpolitika és a közös halászati politika célkitűzéseinek megvalósításához szükséges egyéb rendelkezéseket a Gazdasági és Szociális Bizottsággal folytatott konzultációt követően rendes jogalkotási eljárás keretében az Európai Parlament és [az Európai Unió Tanácsa] állapítja meg.”
7        Az EUSZ 114. cikk a következőket írja elő:
„Ha a Szerződések másként nem rendelkeznek, a 26. cikkben meghatározott célkitűzések megvalósítására a következő rendelkezéseket kell alkalmazni. Az Európai Parlament és a Tanács rendes jogalkotási eljárás keretében és a[z Európai] Gazdasági és Szociális Bizottsággal folytatott konzultációt követően elfogadja azokat a tagállamok törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseinek közelítésére vonatkozó intézkedéseket, amelyek tárgya a belső piac megteremtése és működése.”
8        Az EUMSZ 168. cikk (4) bekezdésének b) pontja a következőképpen rendelkezik:
„A 2. cikk (5) bekezdésétől, illetve a 6. cikk a) pontjától eltérve, és a 4. cikk (2) bekezdésének k) pontjával összhangban az Európai Parlament és a Tanács rendes jogalkotási eljárás keretében, valamint a[z Európai] Gazdasági és Szociális Bizottsággal és a Régiók [Európai] Bizottságával folytatott konzultációt követően az e cikkben említett célok eléréséhez való hozzájárulás érdekében a közös biztonsági kockázatok kezelésére elfogadja a következőket:
[…]
b)      intézkedések az állat‑ és növényegészségügy terén, amelyek közvetlen célja a közegészség védelme”.
A másodlagos jog
–       A 178/2002/EK rendelet
9        Az élelmiszerjog általános elveiről és követelményeiről, az Európai Élelmiszerbiztonsági Hatóság létrehozásáról és az élelmiszerbiztonságra vonatkozó eljárások megállapításáról szóló, 2002. január 28‑i 178/2002/EK európai parlamenti és a tanácsi rendelet (HL 2002. L 31., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 6. kötet, 463. o.; helyesbítések: HL 2014. L 327., 9. o.; HL 2016. L 11., 19. o.) 2. cikke a következőket írja elő:
„E rendelet alkalmazásában az »élelmiszer« minden olyan feldolgozott, részben feldolgozott vagy feldolgozatlan anyagot vagy terméket jelent, amelyet emberi fogyasztásra szánnak, illetve amelyet várhatóan emberek fogyasztanak el.
[…]”
–       A 2002/46/EK irányelv
10      Az étrend‑kiegészítőkre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 2002. június 10‑i 2002/46/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2002. L 183., 51. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 29. kötet, 490. o.) 10. cikke értelmében:
„Az étrend‑kiegészítők hatékony ellenőrzésének elősegítése érdekében a tagállamok saját területükön előírhatják, hogy a gyártó vagy a termék forgalmazója a termékhez használt címke mintáját eljuttatva értesítse az illetékes hatóságot a forgalomba hozatalról.”
–       A 2017/625 rendelet
11      A 2017/625 rendelet (1)–(3), (15), (19), (20), (37), (38), (43) és (99) preambulumbekezdése a következőket mondja ki:
„(1)      Az [EUMSZ] előírja, hogy az uniós szakpolitikák és tevékenységek meghatározásakor és végrehajtásakor az emberek és az állatok egészsége és a környezet tekintetében a védelem magas szintjét kell biztosítani. Ezt a célt többek között olyan, az állat‑ és növényegészségügy terén végrehajtott intézkedésekkel kell megvalósítani, amelyek végső célja az emberi egészség védelme.
(2)      Az EUMSZ
azt is kimondja, hogy az Uniónak a belső piac megvalósításával összefüggésben elfogadott intézkedések révén elő kell segítenie a fogyasztóvédelem magas szintjének elérését.
(3)      Az uniós jog olyan harmonizált szabályrendszert biztosít, amely szavatolja, hogy az élelmiszerek és a takarmányok biztonságosak és egészségesek legyenek, és hogy az agrár‑élelmiszerlánc biztonságát, illetve a fogyasztók élelmiszerekkel és az élelmiszereket érintő információkkal kapcsolatos érdekeinek védelmét feltehetően érintő tevékenységeket különös követelményeknek megfelelően hajtsák végre. Egyes meglévő uniós szabályok az emberek, állatok és növények egészségének és az állatok jólétének magas szintjét biztosítják az agrár‑élelmiszerlánc egésze mentén és valamennyi olyan tevékenységi területen, ahol a fő cél a – bizonyos esetekben az emberre átvihető – állatbetegségek vagy a növényekre, illetve növényi termékekre ártalmas károsítók lehetséges terjedése elleni küzdelem; más meglévő uniós szabályok pedig a környezet védelmét célozzák a géntechnológiával módosított szervezetekből (a továbbiakban: GMO) vagy növényvédő szerekből eredő kockázatokkal szemben. E szabályok (a továbbiakban együttesen: az agrár‑élelmiszerláncra vonatkozó uniós jogszabályok) helyes alkalmazása hozzájárul a belső piac megfelelő működéséhez.
[…]
(15)      Az agrár‑élelmiszerláncra vonatkozó uniós jogszabályok végrehajtásáért a tagállamok felelnek, amelyek illetékes hatóságai hatósági ellenőrzések szervezése révén nyomon követik és ellenőrzik, hogy ténylegesen betartják‑ és végrehajtják‑e a vonatkozó uniós követelményeket.
[…]
(19)      Az átfogó jogszabályi keretrendszer észszerűsítése és egyszerűsítése – és ezzel egyidejűleg a szabályozás javítására irányuló célkitűzés megvalósítása – érdekében az egyes konkrét területeken végzett hatósági ellenőrzésekre alkalmazandó szabályokat a hatósági ellenőrzésekre vonatkozó egységes jogi keretben kell összevonni. […]
(20)      E rendeletnek arra kell irányulnia, hogy harmonizált uniós keretet hozzon létre a teljes agrár‑élelmiszerlánc mentén végzendő hatósági ellenőrzések megszervezésére és a hatósági ellenőrzésektől eltérő más hatósági tevékenységekre vonatkozóan, a [takarmány‑ és élelmiszerjog, valamint az állategészségügyi és az állatok kíméletére vonatkozó szabályok követelményeinek történő megfelelés ellenőrzésének biztosítása céljából végrehajtott hatósági ellenőrzésekről szóló, 2004. április 29‑i 882/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendeletben (HL 2004. L 165., 1. o.;
magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 45. kötet, 200. o.)] és a vonatkozó ágazati jogszabályokban meghatározott hatósági ellenőrzési szabályokra, valamint az e szabályok alkalmazásával kapcsolatos tapasztalatokra is figyelemmel.
[…]
(37)      Az ágazati jogszabályokban megállapított nyomonkövethetőségi követelmények sérelme nélkül, a tagállamok illetékes hatóságai számára lehetővé kell tenni, hogy kivételes körülmények között – szigorúan a hatósági ellenőrzések megszervezéséhez szükséges mértékben – előírhassák a vállalkozók számára, hogy jelentsék be a más tagállamból érkező állatokat és árukat.
(38)      Az agrár‑élelmiszerláncra vonatkozó uniós jogszabályok megfelelő végrehajtásának biztosítása érdekében az illetékes hatóságokat fel kell jogosítani arra, hogy az említett jogszabályok által érintett állatok és áruk előállításának, feldolgozásának és forgalmazásának valamennyi szakaszában végezzenek hatósági ellenőrzéseket. A hatósági ellenőrzések alapos és eredményes lebonyolítása érdekében az illetékes hatóságokat fel kell jogosítani arra is, hogy az agrár‑élelmiszerláncra vonatkozó uniós jogszabályok hatályán kívül eső áruk, anyagok és tárgyak előállításának és forgalmazásának valamennyi szakaszában végezhessenek hatósági ellenőrzéseket, amennyiben erre az említett jogszabályok esetleges megsértésének teljes körű kivizsgálásához és e jogsértések okainak meghatározásához szükség van. A hatósági ellenőrzések hatékony lefolytatásának érdekében az illetékes hatóságoknak jegyzéket vagy nyilvántartást kell készíteniük és vezetniük azokról a vállalkozókról, akiket ellenőrizni kell.
[…]
(43)      Ez a rendelet létrehozza azon hatósági ellenőrzések megszervezésének egységes jogszabályi keretét, amelyek révén ellenőrizhető az agrár‑élelmiszerláncra vonatkozó uniós jogszabályoknak való megfelelés mindazokon a területeken, amelyekre e jogszabályok vonatkoznak. […]
[…]
(99)      Mivel e rendelet célját, nevezetesen az agrár‑élelmiszerláncra vonatkozó uniós jogszabályok alkalmazásának biztosítása céljából végzett hatósági ellenőrzések és más hatósági tevékenységek tekintetében a harmonizált megközelítés biztosítását a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, az Unió szintjén azonban annak hatása, összetettsége, határokon átnyúló, valamint nemzetközi jellege miatt e cél jobban megvalósítható, az Unió intézkedéseket hozhat az [EUSZ] 5. [cikkben] foglalt szubszidiaritás elvének megfelelően.”
12      A 2017/625 rendelet 1. cikke (1) bekezdésének a) pontja és (2) bekezdésének a) pontja értelmében:
„(1)      Ez a rendelet szabályokat állapít meg az alábbiak vonatkozásában:
a)      hatósági ellenőrzések és más hatósági tevékenységek végzése a tagállamok illetékes hatóságai által;
[…]
(2)      Ezt a rendeletet a következő területekre vonatkozó azon szabályoknak való megfelelés ellenőrzése céljából folytatott hatósági ellenőrzésekre kell alkalmazni, amelyeket vagy uniós szinten állapítottak meg, vagy pedig a tagállamok határoztak meg az említett területekre vonatkozó uniós jogszabályok alkalmazására:
a)      élelmiszerek és azok biztonságos, ép és egészséges volta az élelmiszer‑termelés, ‑feldolgozás és ‑forgalmazás bármely szakaszában, ideértve azokat a szabályokat, amelyek célja tisztességes gyakorlatok biztosítása a kereskedelemben, valamint a fogyasztók tájékoztatása és érdekeik védelme, továbbá az élelmiszerekkel rendeltetésszerűen érintkezésbe kerülő anyagok és tárgyak előállítása és felhasználása”.
13      E rendelet 3. cikkének 11., 12. és 29. pontja a következőképpen rendelkezik:
„E rendelet alkalmazásában:
[…]
11.      »áruk«: minden, ami az 1. cikk (2) bekezdésében említett egy vagy több szabály hatálya alá tartozik, az állatok kivételével;
12.      »élelmiszer«: a 178/2002/EK rendelet 2. cikkében meghatározott élelmiszer;
[…]
29.      »vállalkozó«: az 1. cikk (2) bekezdésében említett szabályokban meghatározott egy vagy több követelmény hatálya alá tartozó bármely természetes vagy jogi személy”.
14      A 2017/625 rendelet 9. cikkének (1), (2) és (4)–(7) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(1)      Az illetékes hatóságoknak valamennyi vállalkozó esetében megfelelő gyakorisággal rendszeres, kockázatalapú hatósági ellenőrzést kell végezniük, […]
[…]
(2)      Az illetékes hatóságoknak a kockázatok alapján meghatározott, megfelelő gyakorisággal rendszeres hatósági ellenőrzéseket kell végezniük annak érdekében, hogy azonosítsák az 1. cikk (2) bekezdésében említett szabályok csalárd vagy megtévesztő gyakorlatok révén elkövetett, szándékos megsértésének lehetséges eseteit, figyelembe véve a szabályok ilyen megsértésére vonatkozó azon információkat, amelyeket a 102–108. cikkben előírt igazgatási segítségnyújtási mechanizmus révén osztottak meg, továbbá a szabályok ilyen megsértésének lehetőségére utaló bármely más információt.
[…]
(4)      A hatósági ellenőrzéseket előzetes értesítés nélkül kell végezni, kivéve, ha az ilyen értesítés szükséges és kellően indokolt a hatósági ellenőrzés elvégzéséhez. A vállalkozó kérésére végzett hatósági ellenőrzések esetén az illetékes hatóság eldöntheti, hogy a hatósági ellenőrzéseket előzetes értesítéssel vagy anélkül kell‑e elvégezni. Az előzetes értesítéssel végzett hatósági ellenőrzések nem zárják ki az előzetes értesítés nélkül végzett hatósági ellenőrzések lehetőségét.
(5)      A hatósági ellenőrzéseket lehetőség szerint úgy kell elvégezni, hogy a vállalkozókat érintő adminisztratív teher és üzemkiesés a szükséges minimumra korlátozódjon, anélkül azonban, hogy ez hátrányosan befolyásolná az ellenőrzés hatékonyságát.
(6)      Az illetékes hatóságoknak – annak figyelembevétele mellett, hogy az ellenőrzéseket az adott helyzethez kell igazítani – ugyanolyan módon kell elvégezniük a hatósági ellenőrzéseket, függetlenül attól, hogy az érintett állatok és áruk:
a)      elérhetők‑e az uniós piacon, akár a hatósági ellenőrzés helye szerinti tagállamból, akár másik tagállamból származnak;
[…]
(7)      A rendeltetési hely szerinti tagállamok – szigorúan a hatósági ellenőrzések megszervezéséhez szükséges mértékben – előírhatják azon vállalkozók számára, akikhez más tagállamból állatokat vagy árukat szállítanak, hogy bejelentsék az ilyen állatok vagy áruk érkezését.”
15      E rendelet 10. cikke (1) bekezdésének a) és c) pontja, valamint (2) bekezdése a következőket mondja ki:
„(1)      Az illetékes hatóságoknak az 1. cikk (2) bekezdésében említett szabályoknak való megfelelés megállapításához szükséges mértékben hatósági ellenőrzéseket kell végezniük a következők esetében:
a)      állatok és áruk az előállítás, a feldolgozás, a forgalmazás és a felhasználás bármely szakaszában;
[…]
c)      a vállalkozók tevékenységei – az állattartást is ideértve –, felszerelései, szállítóeszközei, telephelyei és az ellenőrzésük alá tartozó egyéb helyek és azok környéke, valamint a kapcsolódó dokumentumok.
(2)      Az illetékes hatóságoknak az 1. cikk (2) bekezdésében említett szabályok alapján létrehozott, meglévő jegyzékekre vagy nyilvántartásokra vonatkozó szabályok sérelme nélkül össze kell állítaniuk a vállalkozók jegyzékét, és naprakészen kell tartaniuk azt. Ha ilyen jegyzék vagy nyilvántartás más célokra már létezik, az e rendelet céljaira is felhasználható.”
16      Az említett rendelet 11. cikke (1) bekezdése a következőképpen szól:
„Az illetékes hatóságoknak nagy fokú átláthatósággal kell végezniük a hatósági ellenőrzéseket, és a hatósági ellenőrzések megszervezésére és lebonyolítására vonatkozó releváns információkat évente legalább egy alkalommal – többek között az interneten – nyilvánosságra kell hozniuk.
Ezenfelül biztosítaniuk kell az alábbiakra vonatkozó információk rendszeres és időszerű közzétételét:
a)      a hatósági ellenőrzések típusa, száma és eredménye;
b)      az előírásoknak való meg nem felelés feltárt eseteinek típusa és száma;
c)      azon esetek típusa és száma, amelyekben az illetékes hatóságok a 138. cikknek megfelelő intézkedéseket hoztak; valamint
d)      azon esetek típusa és száma, amelyekben a 139. cikkben említett szankciókat szabtak ki.”
17      A 2017/625 rendelet 102–108. cikke meghatározza a rendelet hatálya alá tartozó eljárások keretében a tagállamok illetékes hatóságai közötti igazgatási segítségnyújtásra és együttműködésre vonatkozó szabályokat.
18      Az említett rendelet 111. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A tagállamok gondoskodnak a 109. cikk (1) bekezdésében előírt többéves nemzeti ellenőrzési terv nyilvánosságra hozataláról, a terv azon részeinek kivételével, amelyek közzététele veszélyeztethetné a hatósági ellenőrzések eredményességét.”
A cseh jog
Az élelmiszerekről szóló törvény
19      Az 1997. április 24‑i zákon č. 110/1997 Sb., o potravinách a tabákových výrobcích a o změně a doplnění některých souvisejících zákonů (az élelmiszer‑ és dohányárukról, valamint egyes törvények módosításáról és kiegészítéséről szóló 110/1997 törvény; a továbbiakban: az élelmiszerekről szóló törvény) 3d. §‑ának (3) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Az az élelmiszer‑vállalkozó, aki a rendeltetési helyen az Európai Unió valamely másik tagállamából vagy harmadik országból származó, a végrehajtási jogszabályokban meghatározott élelmiszert vesz át, a 16. § (4) vagy (5) bekezdése szerint köteles ezen élelmiszer szállításáról az illetékes felügyeleti hatóságot értesíteni, amely a [178/2002] európai parlamenti és tanácsi rendelet 3. cikkével összhangban elvégzett kockázatelemzés alapján, szigorúan a hatósági ellenőrzések megszervezéséhez szükséges mértékben meghatározza az élelmiszer típusát, a bejelentés határidejét, terjedelmét és módját.”
A 172/2015 rendelet
20      A 2015. július 1‑jei vyhláška č. 172/2015 Sb., o informační povinnosti příjemce potravin v místě určení (az élelmiszerek címzettjének a rendeltetési helyhez kapcsolódó tájékoztatási kötelezettségéről szóló 172/2015. sz. rendeletnek az alapügy tényállásának idején hatályos változata; a továbbiakban: 172/2015 rendelet) 1. §‑a értelmében:
„(1)      Ez a rendelet a közvetlenül alkalmazandó uniós jogszabályokkal összhangban szabályozza az élelmiszer‑vállalkozók […] rendeltetési helyhez kapcsolódó tájékoztatási kötelezettségének hatályát.
Ez a rendelet a következőkre alkalmazandó:
[…]
e)      étrend‑kiegészítők,
[…]
(3)      Ezt a rendeletet kizárólag olyan esetekben kell alkalmazni, ha a rendeltetési hely az első átvétel helye, beleértve azt az esetet is, ha a (2) bekezdésben említett élelmiszerek első kezelésére vagy feldolgozására a Cseh Köztársaságban kerül sor.”
21      A 172/2015 rendelet 2. §‑ának (1) bekezdése a következőket írja elő:
„Az Európai Unió valamely másik tagállamából vagy harmadik országból származó élelmiszer címzettje az 1. § (2) bekezdésének a)‑e) pontjában említett élelmiszerek rendeltetési helyén és az 1. § (3) bekezdésében említett rendeltetési helyen az élelmiszer rendeltetési helyre történő szállítását megelőzően legalább 24 órával információs rendszer útján az alábbiakról értesíti a nemzeti agrár‑élelmiszeripari ellenőrző hatóságot:
a)      a rendeltetési helyre érkező élelmiszer típusa,
b)      a rendeltetési helyre érkező élelmiszer mennyisége,
c)      az uniós tagállam vagy harmadik ország megnevezése, valamint az élelmiszert a rendeltetési helyre szállító élelmiszer‑vállalkozó neve és címe,
d)      a rendeltetési hely és az élelmiszert a rendeltetési helyen átvevő címzett neve, címe és azonosító száma, valamint
e)      az élelmiszer rendeltetési helyre történő szállításának időpontja.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
22      2021. június 7‑én a nemzeti agrár‑élelmiszeripari ellenőrző hatóság az élelmiszerekről szóló törvényt végrehajtó 172/2015 rendelet alapján hatósági ellenőrzést végzett a PRAGON által kapott étrend‑kiegészítők biztonságára vonatkozóan. Az ellenőrzésre azon nemzeti szabályozási keretnek megfelelően került sor, amely e törvény 1. §‑ának (2) bekezdésével összefüggésben értelmezett 3d. §‑ának (3) bekezdése értelmében előírja, hogy az élelmiszeripari vállalkozók kötelesek tájékoztatni az illetékes ellenőrző hatóságokat bizonyos élelmiszereknek, köztük az étrend‑kiegészítőknek másik uniós tagállamból vagy harmadik országból történő érkezéséről.
23      A Pragon a nemzeti agrár‑élelmiszeripari ellenőrző hatóságnak az uniós jog alapján jogellenes beavatkozásaival szembeni védelem iránt keresetet indított a Městský soud v Praze (prágai városi bíróság, Cseh Köztársaság) előtt, amely 2022. október 6‑i ítéletével elutasította e keresetet.
24      2023. május 10‑én a Pragon által benyújtott felülvizsgálati kérelmet követően a Nejvyšší správní soud (legfelsőbb közigazgatási bíróság, Cseh Köztársaság) hatályon kívül helyezte ezt az ítéletet azzal az indokkal, hogy a Městský soud v Praze (prágai városi bíróság) tévesen állapította meg, hogy az uniós joggal ellentétes rendelet alapján végzett ellenőrzés nem jogellenes. E legfelsőbb bíróság az ügyet visszautalta az elsőfokú bíróság elé annak vizsgálata céljából, hogy a 172/2015 rendelet összeegyeztethető‑e az uniós joggal, és hogy azt alkalmazni kell‑e az előtte folyamatban lévő ügyben.
25      2023. október 12‑i ítéletével a Městský soud v Praze (prágai városi bíróság) elutasította azt a keresetet, amellyel a Pragon a 172/2015 rendelet alapján végzett felülvizsgálat jogszerűségét vitatta. E bíróság szerint ez a rendelet megfelel a 2017/625 rendelet 9. cikkének (7) bekezdésében előírt feltételeknek, vagyis annak, hogy a vállalkozóknak a hatósági ellenőrzések megszervezése érdekében előzetesen be kell jelenteniük az étrend‑kiegészítők cseh területre való érkezését, valamint annak, hogy ez a bejelentés e tekintetben szigorúan szükséges. A bejelentési kötelezettség arányossága abban nyilvánul meg, hogy e kötelezettség nem vonatkozik az összes élelmiszerre, hanem csak egyes élelmiszerkategóriákra, amelyek jegyzéke az aktuális kockázatértékelésnek megfelelően változik, és ezért célzott, nem pedig általános követelménynek minősül. Ezenkívül az említett kötelezettség kizárólag a kötelezett szervezetek rendelkezésére álló, a kockázatelemzés elvégzéséhez szükséges információkra terjed ki. Egyébiránt, mivel az élelmiszerek érkezéséről szóló bejelentést a 172/2015 rendelet 2. §‑ának (1) bekezdése értelmében online formanyomtatványon, legalább 24 órával az érkezés előtt kell megtenni, az ilyen kötelezettség kevésbé korlátozó, mint a korábbi szabályozás szerinti kötelezettség, amely 48 órával az érkezés előtt írt elő előzetes bejelentési kötelezettséget. A hatályos cseh jogszabályok által előírt tájékoztatás nélkül nem lehetne eleget tenni a hatósági ellenőrzés 2017/625 rendelet 9. cikkének (2) és (4) bekezdésében megkövetelt előzetes értesítés nélküli rendszeres elvégzésére vonatkozó kötelezettségnek.
26      Ezt követően a Pragon a 2023. október 12‑i ítélettel szemben fellebbezést nyújtott be a kérdést előterjesztő bírósághoz, a Nejvyšší správní soudhoz (legfelsőbb közigazgatási bíróság), amely előtt lényegében azt állítja, hogy a cseh szabályozásban előírt bejelentési kötelezettség nyilvánvalóan sérti az áruk szabad mozgását, mivel az árukat a megrendelés napján nem lehet a Cseh Köztársaságba szállítani, ami az uniós jog által tiltott, nem vámjellegű akadálynak minősül. Ezenkívül a Pragon azt állítja, hogy a Cseh Köztársaság területén kívülről származó élelmiszerek hátrányosan megkülönböztető bánásmódban részesülnek a tagállam területéről származó árukhoz képest, mivel az utóbbiakra nem vonatkozik előzetes bejelentési kötelezettség, és így azok azonnal forgalomba hozhatók.
27      Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem indokai között a kérdést előterjesztő bíróság kiemeli, hogy a 172/2015 rendeletben felsorolt kategóriákba tartozó élelmiszereket, amennyiben azok a Cseh Köztársaságból származnak, ezen élelmiszerek címzettje a lehető leghamarabb forgalomba hozhatja anélkül, hogy bármilyen tájékoztatási kötelezettségnek eleget kellene tennie. Ezzel szemben a más tagállamból származó ugyanilyen élelmiszereket e rendeletnek megfelelően legalább 24 órával a Cseh Köztársaságba való megérkezésük előtt be kell jelenteni. Az ilyen kötelezettség összetettebb tervezést jelent az élelmiszeripari vállalkozók számára, mivel az ilyen jellegű megrendeléseket csak 24 órával e kötelezettség teljesítését követően lehet kiszállítani, ami többletköltséget és késedelmet jelent az érintett vállalkozók számára. E bíróság ezért kijelenti, hogy hajlik annak megállapítására, hogy az élelmiszerekről szóló törvénynek a 172/2015 rendelettel végrehajtott 3d. §‑ának (3) bekezdésében előírt tájékoztatási kötelezettség visszatarthatja az élelmiszer‑ipari vállalkozókat attól, hogy más tagállamokból származó élelmiszereket hozzanak be vagy forgalmazzanak a Cseh Köztársaságban, és így az EUMSZ 34. cikk értelmében vett mennyiségi korlátozással azonos hatású intézkedésnek minősül.
28      A kérdést előterjesztő bíróság szerint meg kell állapítani, hogy a cseh szabályozás által előírt bejelentési kötelezettség arányos‑e, azaz meg kell határozni, hogy létezik‑e olyan, az emberi egészség védelmét szolgáló, a cseh szabályozás által előírt kötelezettséghez hasonló intézkedés, amely e bíróság szerint alkalmas e kötelezettség igazolására, és amely kevésbé sérti az áruk Unión belüli szabad mozgását. Tekintettel arra, hogy a 2017/625 rendelet 9. cikkének (7) bekezdése lehetővé teszi a más tagállamból származó élelmiszerek címzettjét terhelő tájékoztatási kötelezettség előírását, az említett bíróság arra keresi a választ, hogy e kötelezettség mennyiben lehet szisztematikus jellegű, figyelembe véve a rendelet (37) preambulumbekezdését, amelyből kitűnik, hogy az áruk érkezéséről szóló tájékoztatás csak kivételes körülmények között követelhető meg. A kérdést előterjesztő bíróság arra is keresi a választ, hogy a beérkezett élelmiszerek által jelentett aktuális kockázatokra irányuló, vagy kizárólag az ilyen élelmiszerek rendeltetési államba való beérkezésekor, illetve meghatározott szállításoknál előírt bejelentési kötelezettség nem minősül‑e megfelelő alternatív intézkedésnek. Mindemellett ugyanezen bíróság nem zárja ki, hogy az előzetes bejelentési kötelezettséget arányosnak lehessen tekinteni, mivel az ilyen bejelentés növeli az uniós jog által előírt követelményeknek meg nem felelő élelmiszer feltartóztatásának esélyét.
29      Konkrétan az étrend‑kiegészítőkkel kapcsolatban a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy azok az eltarthatóságra, a szállításra, a tárolásra, a formára és a felhasználásra vonatkozó követelmények tekintetében különböznek a friss vagy állati eredetű élelmiszerektől. Mivel az étrend‑kiegészítők nem romlandóak, nem szükséges 24 órán belül hatósági ellenőrzést végezni. Mindazonáltal a cseh szabályozásból kitűnik, hogy az étrend‑kiegészítőknek a 172/2015 rendeletben előírt élelmiszerlistán való tartása azzal indokolható, hogy ezekben az étrend‑kiegészítőkben anabolikus szerek, gyógyszerek, hormonok és egyéb tiltott anyagok fordulhatnak elő, valamint azzal, hogy az étrend‑kiegészítők összetevőinek a csomagoláson szereplő megjelölése gyakran nem felel meg a valóságnak, illetve meghaladja a megengedett mértéket, továbbá azzal, hogy veszélyes anyagokat, például nehézfémeket vagy aromás szénhidrogéneket, valamint olyan vitaminokat vagy ásványi anyagokat tartalmazhatnak, amelyek az élelmiszer melletti túlzott fogyasztás esetén különösen káros hatásokat okozhatnak. Mindazonáltal a kérdést előterjesztő bíróság fenntartásait fejezi ki azzal kapcsolatban, hogy – még e magyarázatokra tekintettel is – szükséges‑e az étrend‑kiegészítők hatósági ellenőrzését a cseh területre való beérkezésüket követően olyan rövid határidőn belül elvégezni, mint a romlandó élelmiszerek esetében.
30      E körülmények között a Nejvyšší správní soud (legfelsőbb közigazgatási bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„Ellentétes‑e az EUMSZ 34. cikkel az EUMSZ 36. cikk és [a 2017/625 rendelet] 9. cikke (7) bekezdésének figyelembevétele mellett az olyan nemzeti szabályozás, amely a más tagállamból származó étrend‑kiegészítők címzettjével szemben azt az általános kötelezettséget írja elő, hogy legalább 24 órával korábban adjon tájékoztatást az étrend‑kiegészítők rendeltetési helyre történő érkezéséről, és egyúttal közölje a kockázatelemzéshez és a hatósági ellenőrzések megtervezéséhez szükséges információkat?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
31      Előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésével az előterjesztő bíróság arra vár választ, hogy az EUMSZ 34. és EUMSZ 36. cikket, valamint a 2017/625 rendelet 9. cikkének (7) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy azokkal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely minden olyan vállalkozót, aki más tagállamból származó étrend‑kiegészítők címzettje, arra kötelez, hogy előzetesen jelentse be az étrend‑kiegészítők rendeltetési helyre való érkezését, valamint közölje az étrend‑kiegészítőkhöz esetlegesen kapcsolódó kockázatok elemzéséhez és a hatósági ellenőrzések megtervezéséhez szükséges információkat.
32      Elöljáróban meg kell állapítani, hogy a 2017/625 rendelet 1. cikke (1) bekezdésének a) pontja és 1. cikkének (2) bekezdése szerint e rendelet szabályokat állapít meg többek között a tagállamok illetékes hatóságai által végzett, uniós szintű vagy tagállami szabályoknak való megfelelés ellenőrzése céljából folytatott hatósági ellenőrzésekre vonatkozóan, az élelmiszerekkel, valamint az élelmiszer‑termelés, ‑feldolgozás és ‑forgalmazás bármely szakaszában azok biztonságos, ép és egészséges voltával kapcsolatban, ideértve azokat a szabályokat, amelyek célja tisztességes gyakorlatok biztosítása a kereskedelemben, valamint a fogyasztók tájékoztatása és érdekeik védelme.
33      Ezenkívül e rendelet (15), (19), (20), (43) és (99) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy az e rendelet által megállapított szabályok egységes jogszabályi keretet alkotnak annak biztosítására, hogy a tagállamok összehangolt megközelítést alkalmazzanak az agrár‑élelmiszerláncra vonatkozó uniós jogszabályoknak való megfelelésre irányuló hatósági ellenőrzések megszervezésére mindazokon a területeken, amelyekre e jogszabályok vonatkoznak.
34      Ezen egységes jogszabályi kereten belül az említett rendelet 9. cikke meghatározza a hatósági ellenőrzésekre vonatkozó általános szabályokat. A 9. cikk (7) bekezdése úgy rendelkezik, hogy a tagállamok – szigorúan a hatósági ellenőrzések megszervezéséhez szükséges mértékben – előírhatják azon vállalkozók számára, akikhez más tagállamból állatokat vagy árukat szállítanak, hogy bejelentsék az ilyen állatok vagy áruk érkezését.
35      E tekintetben meg kell jegyezni, hogy az étrend‑kiegészítők az e rendelkezésben említett „áruk” fogalma alá tartoznak. E fogalmat ugyanis a 2017/625 rendelet 3. cikkének 11. pontja úgy határozza meg, hogy az az állatok kivételével magában foglal mindent, ami az e rendelet 1. cikkének (2) bekezdésében említett egy vagy több szabály hatálya alá tartozik. Márpedig egyrészt, amint ez az említett rendelet 2. cikkével összefüggésben értelmezett 3. cikkének 12. pontjából is kitűnik, az étrend‑kiegészítők az „élelmiszer” fogalma alá tartoznak (lásd ebben az értelemben: 2011. szeptember 6‑i Bablok és társai ítélet, C‑442/09, EU:C:2011:541, 69. pont), másrészt pedig a 2017/625 rendelet 1. cikke (2) bekezdésének a) pontja kifejezetten utal az „élelmiszerek és azok biztonsága” területére vonatkozó szabályokra.
36      E rendelkezések együttes olvasatából kitűnik, hogy a 2017/625 rendelet kimerítően harmonizálta azokat a feltételeket, amelyek mellett a tagállamok adott esetben előírhatják a más tagállamból származó étrend‑kiegészítők rendeltetési helyre történő érkezésének bejelentésére vonatkozó kötelezettséget.
37      Ennélfogva az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az ilyen kötelezettséget előíró nemzeti szabályozást kizárólag e rendelet rendelkezéseire, különösen a rendelet 9. cikke (7) bekezdésére, nem pedig az EUMSZ 34. és EUMSZ 36. cikkre tekintettel kell megvizsgálni (lásd analógia útján: 2023. január 19‑i CIHEF és társai ítélet, C‑147/21, EU:C:2023:31, 26. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
38      E tekintetben meg kell állapítani, hogy a 2017/625 rendelet 9. cikke (7) bekezdésének szövege szerint a rendeltetési hely szerinti tagállamok szigorúan csak a hatósági ellenőrzések megszervezéséhez szükséges mértékben írhatják elő azon vállalkozók számára, akikhez más tagállamból árukat szállítanak, hogy bejelentsék az ilyen áruk érkezését.
39      Valamely uniós jogi rendelkezés értelmezése szempontjából nemcsak annak szövegét, hanem szövegkörnyezetét és annak a szabályozásnak a célkitűzéseit is figyelembe kell venni, amelynek az a részét képezi (1983. november 17‑i Merck ítélet, 292/82, EU:C:1983:335, 12. pont; 2025. június 19‑i Lietuvos bankas ítélet, C‑671/23, EU:C:2025:457, 27. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
40      Mindenekelőtt a 2017/625 rendelet 9. cikke (7) bekezdésének szövegéből kitűnik, hogy a más tagállamból származó áruk érkezésének bejelentésére vonatkozó, tagállamok által előírható kötelezettségnek nemcsak a hatósági ellenőrzések megszervezésének biztosítására kell irányulnia, hanem e célból szigorúan szükségesnek is kell lennie.
41      A „szigorú szükségesség” feltétele önmagában azt jelenti, hogy a hatósági ellenőrzések megszervezésének hatékony biztosítása érdekében nem létezhetnek az ilyen bejelentési kötelezettségnél kevésbé korlátozó intézkedések.
42      Ezt követően e rendelkezés szövegkörnyezetét illetően meg kell állapítani, hogy ez a rendelkezés, amennyiben lehetőséget biztosít a tagállamoknak arra, hogy az árukat származásuk szerint eltérően kezeljék, eltérést vezet be az e rendelet 9. cikkének (6) bekezdésében előírt általános szabálytól, amely szerint a hatósági ellenőrzéseket – bár azokat a különböző helyzetekhez kell igazítani – mindazonáltal azonos módon kell elvégezni, függetlenül attól, hogy az érintett áruk abból a tagállamból származnak‑e, ahol a hatósági ellenőrzéseket végzik, vagy egy másik tagállamból. Következésképpen az említett rendelet 9. cikke (7) bekezdése alkalmazásának a jelen ítélet 40. pontjában foglalt feltételeit szigorúan kell értelmezni (lásd analógia útján: 2001. január 18‑i Stockholm Lindöpark ítélet, C‑150/99, EU:C:2001:34, 25. pont).
43      Ezt a megoldást a 2017/625 rendelet preambulumának bizonyos elemei is megerősítik.
44      Így e rendelet (37) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy az illetékes tagállami hatóságok számára lehetővé kell tenni, hogy „kivételes körülmények között” előírhassák a vállalkozók számára, hogy jelentsék be a más tagállamból érkező állatokat és árukat.
45      Ezenkívül az említett rendelet (38) preambulumbekezdéséből az következik, hogy lehetővé kell tenni, hogy az agrár‑élelmiszerláncra vonatkozó uniós jogszabályok hatálya alá tartozó állatok és áruk előállításának, feldolgozásának és forgalmazásának valamennyi szakaszában végezhessenek hatósági ellenőrzéseket. Ezzel szemben e preambulumbekezdés egyáltalán nem utal arra, hogy amennyiben ezen állatok és termékek más tagállamból származnak, az ezekre vonatkozó ellenőrzéseket szisztematikusan és szükségszerűen az említett állatoknak és termékeknek az érintett tagállam területére való megérkezésekor kell elvégezni.
46      E tekintetben a 2017/625 rendelet 10. cikkének (1) bekezdése megköveteli, hogy az illetékes hatóságok a szükséges mértékben hatósági ellenőrzéseket végezzenek az említett rendelet hatálya alá tartozó áruk előállításának, feldolgozásának, forgalmazásának és felhasználásának bármely szakaszában.
47      Végül, ami a 2017/625 rendelet célját illeti, meg kell állapítani egyrészt, hogy
(1)–(3), (15) és (20) preambulumbekezdése szerint a rendelet a teljes agrár‑élelmiszerlánc mentén végzendő hatósági ellenőrzések megszervezésére és más hatósági tevékenységekre vonatkozó harmonizált uniós keret létrehozásával az emberi egészség, az állati egészség és a környezet, valamint a fogyasztói érdekek magas szintű védelmének hatékony biztosítására irányul. Másrészt az említett rendeletet nemcsak a többek között a közegészség védelmére vonatkozó EUMSZ 168. cikk (4) bekezdésének b) pontja alapján fogadták el, hanem az EUMSZ 43. cikk (2) bekezdése és az EUMSZ 114. cikk alapján is, ami arra utal, hogy e rendelet célja az áruk szabad mozgásának biztosítása is. Ugyanezen rendelet (3) preambulumbekezdése pontosítja, hogy az agrár‑élelmiszerláncra vonatkozó uniós jogszabályok helyes alkalmazása hozzájárul a belső piac megfelelő működéséhez.
48      E kettős célkitűzésre tekintettel a 2017/625 rendelet 9. cikkének (7) bekezdését – amint arra a főtanácsnok az indítványának 36. pontjában rámutatott – úgy kell érteni, mint amely különleges egyensúlyt ír elő az élelmiszerek szabad mozgása, valamint az emberi és állati egészség, a környezet és a fogyasztók érdekeinek védelme között.
49      Mindezekből kitűnik, hogy a 2017/625 rendelet 9. cikkének (7) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy az állatok vagy áruk más tagállamból való érkezésére vonatkozó bejelentést kizárólag olyan kivételes körülmények között írják elő, amikor az ilyen bejelentés megtételére vonatkozó kötelezettség – kevésbé korlátozó intézkedések hiányában – többek között az emberi egészség és a fogyasztók védelmének biztosítása érdekében feltétlenül szükséges a hatósági ellenőrzések hatékonyságának biztosításához.
50      A kérdést előterjesztő bíróság feladata annak meghatározása, hogy az alapügyben szereplő bejelentési kötelezettség megfelel‑e a 2017/625 rendelet 9. cikke (7) bekezdésének. Ebből a célból a Bíróság az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elbírálása során pontosításokat adhat, amelyek célja, hogy a nemzeti bíróság számára a határozathozatal során iránymutatással szolgáljanak (2026. március 12‑i Winderwill ítélet, C‑516/24, EU:C:2026:185, 42. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
51      E tekintetben meg kell jegyezni, hogy – amint azt lényegében a cseh kormány is állította – az ilyen bejelentési kötelezettség célja az lehet, hogy biztosítsa az élelmiszerek hatékony hatósági ellenőrzésének megszervezését, lehetővé téve az illetékes hatóságok számára, hogy a beérkezett bejelentésekből származó információk alapján teljeskörűen elemezhessék az emberi egészséget és a fogyasztókat fenyegető kockázatokat, és ezzel meghatározhassák, melyek azok az élelmiszerek, amelyeknél ilyen ellenőrzéseket kell végezni az agrár‑élelmiszerlánc első csehországi szakaszában, vagy a végfogyasztók részére történő forgalmazásuk előtt.
52      Ez a célkitűzés megfelel a jelen ítélet 49. pontjában megállapított célkitűzésnek, amelynek megvalósítása érdekében a 2017/625 rendelet 9. cikkének (7) bekezdése értelmében az érintett vállalkozók számára előírható a más tagállamból származó áruk érkezésének bejelentésére vonatkozó kötelezettség, feltéve hogy ez a kötelezettség e cél megvalósításának biztosításához szigorúan szükséges.
53      Ugyanakkor meg kell állapítani, hogy az alapügyben szóban forgó kötelezettség a más tagállamokból származó összes étrend‑kiegészítőnek a Cseh Köztársaság területére történő érkezésére vonatkozik, és így minden olyan vállalkozóra alkalmazandó, aki ilyen étrend‑kiegészítők címzettje.
54      E tekintetben meg kell állapítani, hogy a 2017/625 rendelet 9. cikkének (1) bekezdése értelmében a hatósági ellenőrzéseket úgy kell megszervezni, hogy azok valamennyi vállalkozót rendszeresen, a kockázatoktól függően és megfelelő gyakorisággal érintsenek.
55      Tekintettel azonban a 2017/625 rendeletben, különösen annak 9. cikkének (2) bekezdésében, 10. cikkének (2) bekezdésében, 11. cikkének (1) bekezdésében és 111. cikkének (1) bekezdésében előírt védelmi, információcsere‑ és információgyűjtési mechanizmusokra, az olyan bejelentési kötelezettség, amely minden olyan vállalkozót, aki más tagállamból származó étrend‑kiegészítők címzettje, arra kötelez, hogy jelentse be az ilyen étrend‑kiegészítők érkezését, nem tűnik szükségesnek a rendelet 9. cikkének (1) bekezdésében és 10. cikkének (1) bekezdésében foglalt követelményeknek megfelelő hatósági ellenőrzések megszervezéséhez.
56      Egyrészt ugyanis a 2017/625 rendelet 11. cikkének (1) bekezdése értelmében a tagállamok főszabály szerint információkkal rendelkeznek többek között a hatósági ellenőrzések típusára, számára és eredményeire, valamint a más tagállamokban a meg nem felelés adott évben feltárt és szankcionált eseteinek típusára és számára, valamint e rendelet 111. cikkének (1) bekezdése értelmében a többi tagállam többéves nemzeti ellenőrzési terveire vonatkozóan. Ezenkívül az említett rendelet 9. cikkének (2) bekezdéséből kitűnik, hogy a tagállamok rendelkeznek továbbá a rendelet 1. cikkének (2) bekezdésében szereplő szabályok szándékos megsértésének lehetséges eseteire vonatkozó, a rendelet 102–108. cikkeiben előírt igazgatási segítségnyújtási mechanizmusok révén közölt információkkal is.
57      Ezek az információk lehetővé teszik az érintett tagállam számára, hogy meghatározza a más tagállamból származó étrend‑kiegészítők érkezésének bejelentésére vonatkozó kötelezettséget, amelynek célja az ilyen áruk hatósági ellenőrzésének megszervezése, az ezen információk alapján megállapítható kockázatok, illetve azok hiánya alapján.
58      Másrészt a 2017/625 rendelet 10. cikkének (2) bekezdése értelmében az illetékes hatóságok összeállítják és naprakészen tartják az e rendelet 3. cikkének 29. pontja értelmében vett „vállalkozók” jegyzékét, ideértve azokat is, akik az egyik tagállam területén más tagállamokból származó étrend‑kiegészítők címzettjei.
59      Ezen jegyzék segítségével még azok az étrend‑kiegészítők is, amelyekre nem vonatkozik a más tagállamokból érkező áruk érkezésekor fennálló, a jelen ítélet 56. pontjában említett információkból vagy azok hiányából eredő kockázatok alapján meghatározott bejelentési kötelezettség, az érkezési tagállam agrár‑élelmiszerláncának első szakaszában olyan hatósági ellenőrzéseknek vethetők alá, amelyek az étrend‑kiegészítők címzettjeinek minősülő vállalkozókra irányulnak, amennyiben a 2017/625 rendelet 9. cikkének (1) bekezdésével összhangban megfelelő gyakorisággal, kockázatalapú hatósági ellenőrzésre kerül sor.
60      Ezenkívül fontos kiemelni, hogy annak érdekében, hogy a tagállamok hatékony ellenőrzésekkel megelőzhessék az étrend‑kiegészítők forgalomba hozatalával járó különös kockázatokat, a 2002/46 irányelv 10. cikke felhatalmazza őket arra, hogy előírják az étrend‑kiegészítő gyártójának, illetve a tagállam területén történő forgalomba hozataláért felelős személynek, hogy a termékhez használt címke mintáját eljuttatva értesítse az illetékes hatóságot a forgalomba hozatalról.
61      Ebben az összefüggésben a cseh kormány mindazonáltal azt állítja, hogy az olyan általános szabályozás, mint amelyről az alapügyben szó van, feltétlenül szükséges az étrend‑kiegészítők hatósági ellenőrzésének megszervezéséhez, mivel először is több ízben megállapítást nyert, hogy az étrend‑kiegészítők anabolikus szereket, gyógyszereket, hormonokat és egyéb tiltott anyagokat tartalmaznak, másodszor, a csomagolásukon szereplő információk gyakran nem felelnek meg a csomagolás tartalmának, harmadszor pedig az étrend‑kiegészítőkben gyakran előfordulnak ásványi anyagok nem engedélyezett formái, illetve veszélyes szennyező anyagok, például nehézfémek vagy aromás szénhidrogének.
62      Az ilyen megfontolásokkal azonban – a jelen ítélet 55–60. pontjában említett tényezőkre tekintettel – nem bizonyítható az olyan kivételes körülmények fennállása, amelyek esetén a más tagállamból érkező étrend‑kiegészítők érkezésének rendszeres bejelentésére vonatkozó kötelezettséget a hatósági ellenőrzések hatékonyságának biztosításához szigorúan szükségesnek kellene tekinteni.
63      Közelebbről, e megfontolásokból nem következik, hogy a más tagállamból származó étrend‑kiegészítők cseh területre történő érkezése – mielőtt ezek az étrend‑kiegészítők eljutnának a végső fogyasztóhoz – olyan tényleges kockázatot jelent az emberi egészség, illetve a fogyasztók védelmére nézve, amelyet kevésbé korlátozó intézkedésekkel – például az érkezéskor történő egyedi bejelentési kötelezettséggel vagy az agrár‑élelmiszerlánc különböző szakaszaiban, a jelen ítélet 55–60. pontjában említett mechanizmusokra támaszkodva végzett hatósági ellenőrzésekkel – nem lehet hatékonyan megelőzni.
64      Ez annál is inkább így van, mivel – amint arra a Bizottság helyesen rámutatott – önmagában az a tény, hogy valamely termék egy másik tagállamból származik, önmagában még nem jelenti azt, hogy e termék automatikusan bizonyos kockázatot jelent, mivel a más tagállamokból származó termékekre ezekben a tagállamokban az élelmiszer‑biztonság biztosítására irányuló harmonizált uniós szabályok vonatkoznak.
65      A fentiekre tekintettel a 2017/625 rendelet 9. cikkének (7) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely minden olyan vállalkozót, aki más tagállamból származó étrend‑kiegészítők címzettje, arra kötelez, hogy előzetesen jelentse be az étrend‑kiegészítők rendeltetési helyre való érkezését, valamint közölje az étrend‑kiegészítőkhöz esetlegesen kapcsolódó kockázatok elemzéséhez és a hatósági ellenőrzések megtervezéséhez szükséges információkat.
A költségekről
66      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:
Az élelmiszer‑ és takarmányjog, valamint az állategészségügyi és állatjóléti szabályok, a növényegészségügyi szabályok, és a növényvédő szerekre vonatkozó szabályok alkalmazásának biztosítása céljából végzett hatósági ellenőrzésekről és más hatósági tevékenységekről, továbbá a 999/2001/EK, a 396/2005/EK, az 1069/2009/EK, az 1107/2009/EK, az 1151/2012/EU, a 652/2014/EU, az (EU) 2016/429 és az (EU) 2016/2031 európai parlamenti és tanácsi rendelet, az 1/2005/EK és az 1099/2009/EK tanácsi rendelet, valamint a 98/58/EK, az 1999/74/EK, a 2007/43/EK, a 2008/119/EK és a 2008/120/EK tanácsi irányelv módosításáról, és a 854/2004/EK és a 882/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet, a 89/608/EGK, a 89/662/EGK, a 90/425/EGK, a 91/496/EGK, a 96/23/EK, a 96/93/EK és a 97/78/EK tanácsi irányelv és a 92/438/EGK tanácsi határozat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2017. március 15‑i (EU) 2017/625 európai parlamenti és tanácsi rendelet (a hatósági ellenőrzésekről szóló rendelet) 9. cikkének (7) bekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely minden olyan vállalkozót, aki más tagállamból származó étrend‑kiegészítők címzettje, arra kötelez, hogy előzetesen jelentse be az étrend‑kiegészítők rendeltetési helyre való érkezését, valamint közölje az étrend‑kiegészítőkhöz esetlegesen kapcsolódó kockázatok elemzéséhez és a hatósági ellenőrzések megtervezéséhez szükséges információkat.
Aláírások
*      Az eljárás nyelve: cseh.