62002CC0037_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
Tartalomjegyzék
I –	Bevezetés
II –	Jogi háttér
A –	Tanácsi rendeletek
1.	A 404/93 rendelet
2.	Az 1637/98 rendelet
3.	A 216/2001 rendelet
B –	A Bizottság végrehajtási rendelkezései
1.	Az 1442/93 rendelet
2.	A 2362/98 rendelet
3.	A 896/2001 rendelet
III –	A tényállás, az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
IV –	Az első, a második és a harmadik kérdésről
A –	A felek álláspontja
1.	A DiLenardo és a Dilexport álláspontjának lényege
2.	A Bizottság előadásának lényege
B –	Álláspont
1.	A vizsgálandó rendelkezések
2.	A 896/2001 rendelet 3., 4., 5. és 31. cikkének vizsgálata a jogalap alapján
a)	A 3. cikk
b)	A 4. és az 5. cikk
c)	A 31. cikk
3.	Vizsgálat a visszaható hatály tilalmának, valamint a bizalomvédelem és a jogbiztonság elveinek tükrében
a)	A visszaható hatály tilalma
b)	A bizalomvédelem és a jogbiztonság
V –	A negyedik előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről: a. 896/2001 rendelet 6. cikke
A –	A felek érveinek lényege
B –	Álláspont
VI –	Végkövetkeztetések
I – Bevezetés
1. A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem a banán behozatalát szabályozó rendelkezésre, éspedig a módosított, a banánpiac közös szervezéséről szóló, 1993. február 13-i 404/93/EGK tanácsi rendelethez(2) kapcsolódó végrehajtási rendelet érvényességére vonatkozik.
II – Jogi háttér
2. A banán behozatalára vonatkozó közösségi rendszer jogilag egy tanácsi rendeleten és az ahhoz kapcsolódó, a Bizottság által alkotott végrehajtási szabályokon alapul. Ezeket a rendelkezéseket a rendszer 1993-ban történt bevezetése óta mindkét szinten többször módosították.
A – A tanácsi rendeletek
1. A 404/93/EGK rendelet
3. A 404/93 rendelet 1993. július 1-jei hatállyal közös behozatali rendszert vezetett be a banán vonatkozásában (15–20. cikk). Ez a szabályozás különbséget tesz a közösségi, AKCS-banán és a harmadik országból származó banán között. Az AKCS-banán tekintetében további különbséget tesz hagyományos és nem hagyományos AKCS-banán között. Eredetileg ez a rendszer a harmadik országból származó banán és a nem hagyományos AKCS-banán tekintetében évenkénti vámkontingenst irányozott elő. Ez a kontingens a piaci szereplők azon kategóriái között került felosztásra, akik harmadik országból származó és/vagy nem hagyományos AKCS-banánt forgalmaztak (A kategória), akik közösségi és/vagy hagyományos AKCS-banánt forgalmaztak (B kategória) és akik a közösségi és/vagy hagyományos AKCS-banántól eltérő banán forgalmazását kezdték el (C kategória).
4. A tizenharmadik és a tizenötödik preambulumbekezdés a következőképpen rendelkezik:
„mivel annak érdekében, hogy a banánforgalmazás speciális sajátosságait figyelembe véve eleget tegyünk a fent kitűzött céloknak, a vámkontingens adminisztrációja során különbséget kell tenni azon piaci szereplők között, akik egyrészt korábban harmadik országból származó, illetve nem hagyományos AKCS-banánt forgalmaztak, másrészt akik korábban a Közösségen belül termelt banánt forgalmaztak, fenntartva egy bizonyos mennyiséget azon piaci szereplők számára, akik nemrégiben kezdték, illetve tervezik kezdeni kereskedelmi tevékenységüket ebben az ágazatban;
[…]
mivel a piaci szereplők által betartandó kiegészítő kritériumok alkalmazásában a Bizottságot egyrészt az az elv vezérli, miszerint az engedélyeket azon természetes vagy jogi személyek számára kell megadni, akik vállalják a banánforgalmazás kereskedelmi kockázatát, másrészt annak szükségessége vezérli, hogy a forgalmazási lánc különböző pontjait elfoglaló személyek közötti normális kereskedelmi kapcsolat megzavarása elkerülhető legyen”.
2. Az 1637/98/EK rendelet
5. A WTO keretén belül született megállapodás a banán piacának közös szervezéséről szóló 404/93/EGK rendelet módosításáról szóló, 1998. július 20-i 1637/98/EK tanácsi rendelettel(3) került átültetésre. Ebben megtartották a piaci szereplők különböző csoportjai között tett megkülönböztetést.
6. Az 1637/98/EK rendelettel módosított 404/93/EGK rendelet 16. cikk (2) bekezdése értelmében:
„1. a »hagyományos behozatal AKCS-államokból« a következő mellékletben megnevezett AKCS-államokból származó banán a Közösségbe történő behozatalát jelenti, amely évente legfeljebb 857 700 tonna (tiszta tömeg) lehet; e terméket »hagyományos AKCS-banánnak« nevezzük;
2. a nem »hagyományos behozatal AKCS-államokból« az 1-es pont alá nem tartozó, de az AKCS-államokból származó banán behozatalát jelenti a Közösségbe; e termékeket »nem hagyományos AKCS-banánnak« nevezzük;
3. az »AKCS-n kívüli harmadik országokból történő behozatal« az AKCS-államok közé nem tartozó harmadik országból származó banán behozatalát jelenti a Közösségbe; e termékeket »harmadik országbeli banánnak« nevezzük.”
3. A 216/2001/EK rendelet
7. A WTO-val kapcsolatos problémákra tekintettel a banán piacának közös szervezéséről szóló 404/93/EGK rendelet módosításáról szóló, 2001. január 29-i 216/2001/EK tanácsi rendelet(4) új rendelkezéseket állapított meg a behozatal vonatkozásában, melyek 2001. július 1-jétől kerültek alkalmazásra.
8. A 216/2001 rendelettel módosított 404/93 rendelet 17. cikke többek között az alábbiak szerint rendelkezik:
„A szükséges mértékben a Közösségbe irányuló banánbehozatal esetén behozatali engedélyt kell benyújtani, amelyet a tagállamok állítanak ki bármely érdekelt fél részére, a Közösségen belüli székhelyükre való tekintet nélkül, továbbá a 18. és 19. cikk végrehajtása érdekében elfogadott külön rendelkezések sérelme nélkül.
A behozatali engedély a Közösség egész területén érvényes. […]”
9. A 18. cikk minden harmadik országból származó banán esetén előírja a vámkontingensek (A, B és C kotingensek) megnyitását.
10. A módosított szövegben a 19. cikk az alábbiak szerint rendelkezik:
„(1) A vámkontingenseket a hagyományos kereskedelmi forgalom (»hagyományos vagy új«) tekintetbevételén alapuló módszerrel és/vagy más módszerrel összhangban kell kezelni [helyesen: a vámkontingenseket a hagyományos kereskedelmi forgalom figyelembevételén alapuló (az ún. »hagyományos/új belépő«) módszerrel és/vagy más módszerrel lehet kezelni].
(2) Az elfogadott módszernél megfelelően figyelembe kell venni a közösségi piac ellátási és egyensúly-fenntartási követelményeit [helyesen: az alkalmazott módszer adott esetben megfelelően figyelembe veszi annak szükségét, hogy fennmaradjon a közösségi piac ellátásának egyensúlya].”
11. A 20. cikk a) pontja értelmében a Bizottság a 27. cikkben megállapított eljárás szerint végrehajtási rendelkezéseket fogad el, különösen a 18. cikkben említett vámkontingensek kezelési szabályai tekintetében.
B – A Bizottság végrehajtási rendelkezései
1. Az 1442/93/EGK rendelet
12. A 404/93 rendelet végrehajtása érdekében – az annak 20. cikkében foglaltakra tekintettel – bocsátották ki a Közösségbe történő banánimportra vonatkozó rendelkezések alkalmazása részletes szabályainak meghatározásáról szóló, 1993. június 10-i 1442/93/EGK bizottsági rendeletet(5) . Ebben a piaci szereplőknek az A és B kategóriákba való besorolásához szükséges ismérvei egy referenciaidőszakra történő hivatkozással kerültek meghatározásra.
2. A 2362/98/EK rendelet
13. A 404/93/EGK tanácsi rendeletnek a banán Közösségbe történő behozatalát szabályozó rendelkezések tekintetében történő alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1998. október 28-i 2362/98/EK bizottsági rendeletet(6) az 1637/98 rendelet végrehajtására bocsátották ki. Ezzel a rendelettel törölték el a piaci szereplők három csoportjára vonatkozó kontingenst, és vezették be a hagyományos és új piaci szereplők közötti megkülönböztetést.
14. Hagyományos piaci szereplőnek minősül az a gazdasági szereplő, aki az 1994., 1995. és az 1996. évben egy bizonyos minimális mennyiséget hozott be harmadik országokból és/vagy az AKCS-államokból. Új piaci szereplőnek minősül azonban az a gazdasági szereplő, aki a regisztráció iránti kérelmet közvetlenül megelőző három év során független importőrként folytatott kereskedelmi tevékenységet, és 400 000 ECU vagy azt meghaladó bejelentett vámértékű terméket hozott be. Míg a hagyományos piaci szereplők minden egyes évre a referenciaidőszakban ténylegesen behozott banánmennyiségtől függően megállapított referenciamennyiséget kaptak, addig az új piaci szereplők csak az allokációs kérelmek és a piaci szereplők e csoportjának engedélyezett teljes mennyiség együttes figyelembevételével meghatározott mennyiségben részesültek.
3. A 896/2001/EK rendelet
15. A 216/2001 rendeletre vonatkozó végrehajtási rendelkezéseket a 404/93/EGK tanácsi rendeletnek a banán Közösségbe történő behozatalát szabályozó rendelkezések tekintetében történő alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2001. május 7-i 896/2001/EK bizottsági rendelet(7) állapította meg. Ezt a rendeletet 2001. május 8-án hirdették ki, és 2001. július 1-jétől alkalmazták.
16. A rendelet – annak 1. cikke értelmében – a 404/93/EGK rendelet 18. cikkének (1) bekezdésében meghatározott vámkontingensek keretében, valamint a vámkontingenseken kívül történő banánbehozatalra vonatkozó rendelkezések alkalmazásának részletes szabályait állapítja meg.
17. Ezzel a rendelettel a hagyományos és új piaci szereplők egymástól való megkülönböztetését a hagyományos és nem hagyományos piaci szereplők közötti különbségtétellel váltották fel, a hagyományos piaci szereplők körében pedig különbséget tettek az A/B (harmadik országból származó és/vagy nem hagyományos AKCS-banán) és a C (hagyományos AKCS-banán) piaci szereplők között.
18. A (7) preambulumbekezdés az alábbiak szerint szól:
„(7) A közösségi banánbehozatali rendelkezések alkalmazásának többéves tapasztalata azt mutatja, hogy a nem ha gyományos piaci szereplőkre vonatkozó kritériumokat és az új piaci szereplők jogosultsági feltételeit szigorítani kell a fiktív közvetítők regisztrációjának és a mesterséges vagy spekulációs kérelmekre adott allokációk nyújtásának elkerülése érdekében. Különösen indokolt a friss banán behozatalában szerzett minimális tapasztalat előírása. […] A további években az éves allokáció nyújtását ugyanebből a célból az előző éves allokáció felhasználásának minimális mértékéhez kell kötni.”
19. A 3. cikk többek között az alábbiak szerint szól:
„E rendelet alkalmazásában
1. »hagyományos piaci szereplők«: a referenciamennyiségek meghatározásának időszakában a Közösségben letelepedett gazdasági szereplők, akár természetes személyek vagy jogi személyiséggel rendelkező szervezetek, illetve egyéni közvetítők vagy csoportok, akik a termelőktől egy minimális mennyiséget vásárolták saját számlájukra harmadik országból származó banánból, vagy adott esetben ilyen termékeket termeltek, szállítottak és értékesítettek a Közösségben.
Az előző albekezdésben meghatározott műveletek neve a továbbiakban »elsődleges behozatal«.
[…]
2. A »hagyományos A/B piaci szereplők« azok a hagyományos piaci szereplők, akik a »harmadik országból származó banán« és/vagy nem hagyományos »AKCS-banán« minimális mennyiségének elsődleges behozatalát végezték az 1637/98/EK rendelettel módosított 404/93/EGK rendelet 16. cikke meghatározásai szerint;
3. A »hagyományos C piaci szereplők« azok a hagyományos piaci szereplők, akik a »hagyományos AKCS-banán« legkisebb mennyiségének elsődleges behozatalát végezték a fent említett, az 1673/98/EK rendelettel módosított 16. cikk meghatározásai szerint.”
20. Az (5) preambulumbekezdés szerint:
„(5) A piaci szereplők kategóriájának meghatározásához és a hagyományos piaci szereplők referenciamennyiségeinek meghatározásához használatos referenciaidőszak az 1994-től 1996-ig tartó hároméves időszak. Az 1994-től 1996-ig tartó hároméves időszak az a legutóbbi időszak, amelyre a Bizottságnak kellően megbízható adatok állnak rendelkezésére az elsődleges behozatalról. Ennek az időszaknak az alkalmazása megoldhatja továbbá a Közösség egyes kereskedelmi partnereivel több éve folyó vitákat. Az 1998-ban megnyitott kontingensek adminisztrációja céljából bevezetett rendelkezésre álló adatok fényében a hagyományos piaci szereplőket nem kell regisztrálni.”
21. A 4. cikk többek között az alábbiak szerint rendelkezik(8) :
„(1) A legkésőbb 2001. május 11-én írásbeli kérelmet benyújtó, hagyományos A/B piaci szereplőkre vonatkozó referenciamennyiséget a harmadik országból származó banán és/vagy hagyományos AKCS-banán 1994., 1995. és 1996. évi elsődleges behozatalának átlaga alapján állapítják meg, amelyet a harmadik országbeli banán és nem hagyományos AKCS-banán behozatalára vonatkozó vámkontingens adminisztrálása céljából vesznek figyelembe 1998-ra nézve, a 404/93/EGK rendelet 19. cikke (2) bekezdésében foglalt rendelkezések szerint, amelyet 1998-ban a piaci szereplőknek az említett cikk (1) bekezdés a) pontjában említett kategóriájára alkalmazni kellett.
[…]
(2) A legkésőbb 2001. május 11-én írásbeli kérelmet benyújtó hagyományos C piaci szereplőkre vonatkozó referenciamennyiséget a hagyományos AKCS-banán 1994., 1995. és 1996. évi elsődleges behozatalának átlaga alapján határozzák meg, amelyet 1998-ra nézve állapítottak meg az AKCS-banán hagyományos mennyiségeként.
[…]”
22. A (10) preambulumbekezdés szerint:
„(10) A vámkontingensre vonatkozó rendelkezések 2001. július 1-jétől történő alkalmazása szempontjából helyénvaló a legutóbb az 1632/2000/EK rendelettel módosított, a 404/93/EGK tanácsi rendelet alkalmazásának a banán Közösségbe történő behozatalára vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1998. október 28-i 2362/98/EK bizottsági rendeletben kialakított időszakok alapján fenntartani az adminisztratív szabályokat, a szükséges módosításokkal együtt. E szabályok különösen az első három negyedévre vonatkozó jelzőmennyiségekről, az egyedi kérelmek felső korlátjáról, az engedélykérelmek benyújtásának és az engedélyek kibocsátásának gyakoriságáról, valamint a fel nem használt mennyiségek újrafelhasználására vonatkozó engedélyek kiadásáról szólnak. Az a tény azonban, hogy egyrészt az A és B vámkontingenseket, másrészt a C vámkontingenst a hagyományos piaci szereplőknek felosztott részesedés tekintetében külön kezelik, azt jelenti, hogy ezek a piaci szereplők csak azon vámkontingens tekintetében nyújthatnak be engedélykérelmet, amelyre vonatkozó referenciamennyiséget, illetve erről szóló értesítést kaptak.”
23. Az 5. cikk az alábbiak szerint rendelkezik:
„(1) A tagállamok legkésőbb 2001. május 15-ig tájékoztatják a Bizottságot a 4. cikk (1) és (2) bekezdésében említett referenciamennyiségek összegéről.
(2) Az (1) bekezdés szerint kapott tájékoztatás felhasználásával, továbbá az A/B és C vámkontingensek szerint rendelkezésre álló összmennyiségek figyelembevételével, a Bizottság a megfelelő esetben egy korrekciós együtthatót állapít meg, amelyet mindegyik piaci szereplő referenciamennyiségére alkalmazni kell.
(3) A (2) bekezdés alkalmazása esetén az illetékes hatóságok minden piaci szereplőt tájékoztatnak a korrekciós együtthatóval korrigált referenciamennyiségéről, legkésőbb 2001. június 7-ig.
(4) Az egyes tagállamok illetékes hatóságai a mellékletben felsorolt hatóságok. E felsorolást a Bizottság az érintett tagállamok kérésére módosítja.”
24. A 6. cikk az alábbiak szerint szól:
„E rendelet alkalmazásában a »nem hagyományos piaci szereplők« azok a regisztráció idején Közösségben letelepedett gazdasági szereplők, akik:
a) független módon, saját számlájukra folytatott kereskedelmi tevékenységként a 0803 00 19 KN-kód alá tartozó friss banánt importáltak a Közösségbe a regisztrációkérelmet közvetlenül megelőző két év során;
b) e tevékenység révén legalább 1 200 000 euró bejelentett vámértékű terméket hoztak be az a) pontban említett időszak során; és
c) nem rendelkeznek referenciamennyiséggel annak a vámkontingensnek a keretében, amelyre regisztrációjukat kérik a 7. cikknek megfelelően, és akik a 2454/93/EGK bizottsági rendelet 143. cikke értelmében nem minősülnek egy hagyományos piaci szereplőhöz kapcsolódó természetes személynek vagy jogi személyiséggel rendelkező szervezetnek.”
25. A 2454/93 rendelet(9) 143. cikke a Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló 2913/92/EGK tanácsi rendelet végrehajtására vonatkozó rendelkezések megállapításáról szóló 2454/93/EGK rendelet módosításáról szóló, 1999. január 8-i 46/99/EK bizottsági rendelet(10) szerinti szövege többek között az alábbiak szerint rendelkezik:
„(1) A Vámkódex II. címe 3. fejezetének és ennek a címnek az alkalmazásában a személyeket kizárólag akkor kell egymással kapcsolatban állónak tekinteni, ha:
a) egymás üzleti vállalkozásainak tisztségviselői vagy igazgatói;
b) jogilag elismert üzlettársak;
c) alkalmazotti viszonyban állnak egymással;
d) bármely személy közvetve vagy közvetlenül tulajdonában tartja, ellenőrzi vagy birtokolja mindkettőjük kibocsátott, szavazati jogot biztosító részvényeinek vagy egyéb részesedéseinek 5%-át vagy annál többet;
e) egyikük közvetve vagy közvetlenül ellenőrzi a másikat;
f) harmadik személy közvetve vagy közvetlenül mindkettőjüket ellenőrzi;
g) közvetve vagy közvetlenül együtt ellenőriznek egy harmadik személyt;
[…]
(2) E cím alkalmazásában azok a személyek, akik egymással olyan üzleti kapcsolatban állnak, amelyben egyik a másiknak kizárólagos ügynöke, forgalmazója vagy engedményese, elnevezéstől függetlenül, csak akkor minősülnek egymástól függőnek, ha az (1) bekezdésben foglalt feltételeknek megfelelnek.”
26. A 896/2001 rendelet 31. cikke értelmében a 2363/98/EK rendelet 2001. július 1-jétől hatályát veszti, azonban az továbbra is vonatkozik a 2001-re kiadott behozatali engedélyekre. További átmeneti rendelkezéseket többek között a 28. cikk tartalmaz:
„(1) 2001 második felére, a rendelkezésre álló mennyiségek következők:
– az A/B vámkontingensek esetén: 1 137 159 tonna,
– a C vámkontingens esetén: 509 359 tonna.
(2) 2001 második felében a 4. cikk szerint és az 5. cikk (2) bekezdésének alkalmazását követően az egyes hagyományos piaci szereplőkre megállapított referenciamennyiséget meg kell szorozni a hagyományos A/B piaci szereplők esetén a 0,4454 együtthatóval, a hagyományos C piaci szereplők esetén pedig a 0,5992 együtthatóval.
[…]”
III – A tényállás, az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
27. A két olasz jog szerinti társaság, az Adriano Di Lenardo Srl és a Dilexport Srl (a továbbiakban: Di Lenardo és Dilexport) harmadik országból származó, friss banán behozatalával és kereskedelmével foglalkoznak. Mint a felosztásra kerülő vámkontingensből való részesedésre – a 404/93 rendelet és a bizottság végrehajtási rendelkezései értelmében – jogosult, piaci szereplők, 1993 óta elismert és regisztrált társaságok Olaszországban. Ebben a minőségükben 2001. június 30-ig voltak tevékenyek. Amint az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből kitűnik, a Di Lenardo és a Dilexport a 2454/93 rendelet 143. cikke értelmében egymással kapcsolatban álló vállalkozásoknak tekintendőek, mivel egyes tagjaikon keresztül kapcsolatban állnak egymással.
28. A 896/2001 rendelet 4. cikkének alkalmazásával a Di Lenardo és a Dilexport 2001. május 11-én kérelmet nyújtottak be a Ministero del Commercio con l’Esterohoz (külkereskedelmi minisztérium) a 2001 második félévére rendelkezésre álló A/B vámkontingensből (1 137 159 tonna) való részesedés iránt, és egyben kérték, hogy 2001. július 7-ig közöljék velük az engedélyezett mennyiséget.
29. 2001. május 17-én kelt határozatával a külkereskedelmi minisztérium a kérelmeket elutasította, mivel a 896/2001 rendelet 4. cikke (1) bekezdésében meghatározott feltételek nem teljesültek, tekintettel arra, hogy a Di Lenardo és a Dilexport az 1994., 1995. és 1996. évek folyamán nem teljesítettek elsődleges behozatalt banánból.
30. Ezzel szemben a Di Lenardo és a Dilexport keresetet nyújtottak be a Tribunale amministrativo regionale per il Venetóhoz, amelyben a határozat megsemmisítését, és annak megállapítását kérték, hogy a külkereskedelmi minisztérium köteles részükre, mint hagyományos piaci szereplőknek, a 2001 második félévére rendelkezésre álló A/B vámkontingens felosztásában való részvételt engedélyezni. Azzal érveltek, hogy a 896/2001 rendelet sérti a 404/93 rendeletet, az EK 5. és EK 7. cikket, a jogbiztonság és a bizalomvédelem elveit, továbbá az EU 6. cikkét, ebből következően tehát érvénytelen.
31. A külkereskedelmi minisztérium az elutasító határozatot jogszerűnek tartja, tekintettel arra, hogy a Di Lenardo és a Dilexport soha nem végezett elsődleges behozatalt, csupán másodlagos behozatalt, illetve érlelőként léptek fel a piacon, és ebben a minőségükben voltak jogosultak az 1998. évi vámkontingensből való részesedésből.
32. A Tribunale amministrativo regionale per il Veneto az EK 234. cikk alapján két előzetes döntéshozatalra utaló végzéssel az alábbi kérdéseket intézte a Bírósághoz:
1) A 896/2001/EK rendelet 1., 3., 4., 5. és 31. cikkeinek rendelkezései ellentétesek-e az EK-Szerződéssel, különösen annak 7. cikkével (korábban 4. cikk), illetve annak más rendelkezéseivel vagy elveivel, tekintettel a közösségi intézmények (különösen a Tanács és a Bizottság) feladatai és hatáskörei megosztásának elvére?
2) A 896/2001/EK rendelet fent említett rendelkezései sértik-e a jogszabályok visszaható hatályának tilalmát, valamint a bizalomvédelem és a jogbiztonság egymással összefüggő elveit?
3) A 896/2001/EK rendelet említett rendelkezései sértik-e az 1993. február 13-i 404/93/EGK tanácsi rendeletet (későbbi módosításaival és kiegészítéseivel együtt), különösen annak 20. cikkét?
4) Az előző kérdésekre adott nemleges válasz esetén, sérti-e a szakmai tevékenység szabad gyakorlásához fűződő alapjogot, jelen esetben a gazdasági cselekvési szabadsághoz való jogot, a Bizottság fent említett rendeletének 6. cikke, különösen a c) pontba foglalt rendelkezés, amely szerint a hagyományos piaci szereplőkhöz kapcsolódó személyek még »nem hagyományos piaci szereplők«-ként is kizárásra kerülnek a vámkontingensből való részesedésből?”
IV – Az első, a második és a harmadik kérdésről
33. Az első, második és harmadik előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések ugyanazon rendelkezések érvényességére vonatkoznak, nevezetesen a 896/2001 rendelet 1., 3., 4., 5. és 31. cikkeire, így ezeket együtt kell vizsgálni.
A – A felek álláspontja
1. A DiLenardo és a Dilexport álláspontjának lényege
34. Az első előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéssel, azaz a közösségi szervek hatáskörével és az EK-Szerződéssel kapcsolatban a DiLenardo és a Dilexport azt az észrevételt teszik, hogy az EK 7. cikk értelmében az egyes intézmények az e szerződésben rájuk ruházott hatáskör keretén belül járnak el, és a 216/2001 rendelettel módosított 404/93 rendelet 20. cikke a Bizottságot hatalmazza fel végrehajtási rendelkezések kibocsátására. Azonban a 896/2001 rendelettel a Bizottság átvette a Tanács szerepét. A felperesek szerint erre utal az elsődleges behozatalt teljesítők – e rendelet 3. cikke szerinti – fogalmának és annak az előfeltételnek a bevezetése, hogy hagyományos piaci szereplőnek csak az tekinthető, aki elsődleges behozatalt végez. Mindez sérti a 404/93 rendelet azon célját, hogy ne kerüljön sor a különböző kereskedelmi fokok közti kereskedelmi kapcsolatok megzavarására.
35. A 896/2001 rendelet 1. cikke sérti a hatáskörök megosztásának elvét és ezzel az EK 7. cikket. A 896/2001 rendelet 3. cikkének jogellenességéből eredően jogellenes e rendelet 4., 5. és 31. cikke is.
36. A második előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéssel, azaz a visszaható hatály tilalmával, a jogbiztonság és a bizalomvédelem elvével kapcsolatban a Di Lenardo és a Dilexport hangsúlyozza, hogy a fent említett változtatások a 404/93 rendelet által meghatározott rendszer forradalmasításához vezettek, mivel olyan vállalkozások kerültek kizárásra a piacról, amelyek több mint 20 éves tapasztalattal rendelkeznek. A Bizottság ezzel az aránytalan intézkedéssel sérti a tulajdon védelmének elvét, a szakmai tevékenység szabad gyakorlásához való jogot, valamint az EK 5. cikket.
37. Továbbá a „hagyományos piaci szereplő” – mint új fogalom – 1994 és 1996 közötti referenciaidőszakra történő alkalmazása visszalépést jelentett, és megsértette a bizalomvédelem és a jogbiztonság elvét.
38. A harmadik előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéssel, azaz azzal kapcsolatban, hogy az adott esetben ellentmondás van a 896/2001 rendelet és a 404/93 rendelet között, a Dilenardo és a Dilexport hangsúlyozza, hogy a Bizottság a 896/2001 rendeletben a 404/93 rendelettől teljesen idegen felosztást és meghatározást vezetett be. Ezzel nem csak az EK 7. cikket, hanem a 404/93 rendeletet, éspedig az annak 20. cikkében szabályozott felhatalmazási alapra vonatkozó rendelkezést is megsértette.
2. A Bizottság előadásának lényege
39. A Bizottság véleménye szerint az alapeljárásban csak a 896/2001 rendelet 3., 4., 5. és 6. cikke a releváns. Mivel mindezeket a rendelkezéseket nem lehet ugyanazon elvek vagy szabályok szempontjából értékelni, a Bizottság eltérve az első, a második és a harmadik előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés megfogalmazásától azt javasolja, hogy minden egyes rendelkezés különálló vizsgálat tárgyát képezze.
40. Ami a 896/2001 rendelet 3. cikkének érvényességét illeti, zsinórmértékül az EK 7. cikk (1) bekezdése, az EK 211. cikk negyedik franciabekezdése, valamint a 216/2001 rendelet szerint megszövegezett 20. cikk a) pontja alkalmazandó.
41. A Bizottság hangsúlyozza, hogy Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint a „végrehajtás” fogalma tágan értelmezendő az agrárágazatban és a 404/93 rendelet 20. cikke szerinti felhatalmazási alap tekintetében. E szabályokat betartották.
42. A Bizottság megjegyzi, hogy a 404/93 rendelet csak a preambulumbekezdések között, és nem a rendelkező részben tartalmaz részleteket a gazdasági szereplők vonatkozásában; ez a rendelet inkább a behozatal fajtái szerint tesz különbséget. Mindebből levezethető, hogy a Tanács a b ehozatali engedélyek kiadása körében egyáltalán nem akart merev feltételeket meghatározni. Ennélfogva szükséges a szubjektív feltételek közelebbi meghatározása. A Bizottságnak figyelembe kellett vennie a behozatal különböző formáit, valamint a vámkontingensek piaci szereplők fajtái szerinti (hagyományos és új) adminisztrációját, figyelemmel arra, hogy a közösségi piac ellátása biztosítva legyen.
43. A Bizottság fenntartja, hogy a „hagyományos piaci szereplő” kifejezés meghatározása az elsődleges behozatal fogalmán alapul, és ez összeegyeztethető a 404/93 rendelettel. Megemlíti, hogy e rendeletre kifejezetten hivatkoznak a „hagyományos A/B” és a „C piaci szereplő” kifejezés meghatározásában. Az elsődleges behozatal alkalmazása a kereskedelmi rendszer fejlődését szolgálja, és növelheti a kereskedelmi kapcsolatok átláthatóságát.
44. A Bizottság kifejti, hogy az „elsődleges behozatal” fogalma nem új. Ehhez a szabályozáshoz a 2362/98 rendelet hátrányos hatásai miatt tértek vissza. Másrészt erre nyolc éves átmeneti időszakot állapítottak meg.
45. Ami a 896/2001 rendelet 4. és 5. cikkének érvényességét illeti, tekintettel a visszaható hatály tilalmára, a bizalomvédelem és a jogbiztonság elveire, a Bizottság rámutat arra, hogy a valamely referenciaidőszakra történő hivatkozás elengedhetetlen a hagyományos és nem hagyományos piaci szereplők közötti különbségtétel érdekében.
46. Ami a visszaható hatályt illeti, a Bizottság megjegyzi, hogy erről nincsen szó, mivel a 896/2001 rendeletnek megfelelő rendszer szerinti kérelmeket már a rendelet alkalmazhatósága előtt előterjeszthették.
47. Ami a bizalomvédelmet és a jogbiztonságot illeti, a Bizottság – a Bíróság ítélkezési gyakorlatára utalva – arra a következtetésre jut, hogy a gazdasági szereplők jogaikról és kötelességeikről kellő időben és egyértelmű rendelkezések alapján tájékoztatást nyerhettek. Az előirányzott ütemterv azt szolgálta, hogy a hagyományos piaci szereplők egyedi eseteit figyelembe vegyék, és „fájdalommentes” átmenetet biztosítsanak.
B – Álláspont
48. A kérdést előterjesztő bíróság az első, a második és a harmadik előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéssel a 896/2001 rendelet 1., 3., 4., 5. és 31. cikkének érvényességének problémáját vetette fel. Miként arra a Bizottság helyesen rámutatott, mindenekelőtt azt kell vizsgálni, hogy az alapeljárásban e szabályok mindegyike releváns-e, és ezek közül melyek azok, amelyekkel a Bíróságnak foglalkoznia kell.
49. Azokat a rendelkezéseket, amelyek az első, a második és a harmadik előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés keretében górcső alá kerülnek, a kérdést előterjesztő bíróság megfogalmazásától és a Bizottság észrevételeitől eltérően külön, az alkalmazandó feltételek szerint kell megvizsgálni.
1. A vizsgálandó rendelkezések
50. Először is a Bizottság azon véleményét kell megvizsgálni, amely szerint a 896/2001 rendelet 1. és 31. cikkének – az első előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésben kifejezetten megnevezett, és a második, illetve harmadik előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésben hivatkozott – rendelkezéseit nem kell megvizsgálni. Abban a kérdésben, hogy a Bíróság hatáskörrel rendelkezik-e ezen két norma érvényességének megítélésében, annak van jelentősége, hogy e rendelkezéseket alkalmazni kell-e az alapeljárásokban.
51. A 896/2001 rendelet 1. és 31. cikkének irányadó jellege ellen szól, hogy a két előzetes döntéshozatalra utaló végzés egyikéből sem tűnik ki az, hogy e két rendelkezés az alapeljárásokban jelentőséggel bír.
52. A döntő az, hogy az 1. és 31. cikk egyáltalán alkalmazható-e.
53. Mivel az 1. cikk csak azt tartalmazza, hogy a 896/2001 rendelet részletes szabályokat állapít meg a banán bizonyos behozatalainak szabályozása körében anélkül, hogy más normatív rendelkezést tartalmazna, az alapeljárások vonatkozásában – a Bizottsággal egyetértve – tagadni kell e rendelkezés relevanciáját.
54. A 31. cikk két normatív rendelkezést tartalmaz: a Bizottság korábbi végrehajtási szabályainak hatályon kívül helyezését és azok hatályban tartását azon behozatali engedélyek vonatkozásában, amelyeket a 2001-es évre adtak ki. A 31. cikk ezáltal a 896/2001 rendelet időbeli hatályát meghatározó központi rendelkezések egyikének bizonyul. A Bizottságnak az alkalmazhatatlansággal kapcsolatos észrevételei érvényesek egy másik rendelkezésre, nevezetesen a 32. cikkre is, amely a hatálybalépést szabályozza.
55. Az időbeli hatály jelen eljárás tárgyát képezi. A második előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés kifejezetten a visszaható hatály tilalmára vonatkozik, valamint a bizalomvédelem és a jogbiztonság elveire. Mivel az alapeljárás a 2001 második félévétől kiadott engedélyekre vonatkozik, az alapeljárásokban nem bír jelentőséggel a 31. cikk azon része, amely szerint a régi végrehajtási szabály alapján kiadott behozatali engedélyek továbbra is érvényesek.
2. A 896/2001 rendelet 3., 4., 5. és 31. cikkének vizsgálata a jogalap alapján
a) A 3. cikk
56. A 896/2001 rendelet 3. cikkének érvényességét illető kétely a „hagyományos piaci szereplő” jogszabályi meghatározásából, pontosabban az elsődleges behozatal e rendelkezés által bevezetett fogalmából ered. Azáltal, hogy hagyományos piaci szereplőnek már csak az elsődleges behozatalt folytatók minősülnek, az érintett személyek köre szűkült, ami érintette és jelenleg is érinti a Dilexportot és a Di Lenardot.
57. A kérdéses rendelkezés érvényességének vizsgálatánál zsinórmértékül a Tanács alaprendelete, mégpedig a 216/2001 rendelettel módosított 404/93 rendelet szolgál.
58. Ez a visszautalás azért bír jelentőséggel, mert ebben az összefüggésben kétségek merültek fel a 404/93 rendelet tizenötödik preambulumbekezdésében meghatározott céllal – azaz, hogy „a forgalmazási lánc különböző pontjait elfoglaló személyek közötti normális kereskedelmi kapcsolat megzavarása elkerülhető legyen” –, és ebből kifolyólag a Tanács alaprendeletének 20. cikkével való összeegyeztethetőséggel kapcsolatban.
59. E tekintetben azonban arra is figyelemmel kell lenni, hogy a Tanács alaprendeletét a 404/93 rendelet óta több ízben is módosították, és ez a preambulumbekezdések jelentőségét illetően nem maradhat következmények nélkül. A továbbiakban a preambulumbekezdések nem szolgálhatnak a vizsgálat zsinórmértékéül, csupán a rendelkező résszel együtt bírnak kellő normatív jelentőséggel.
60. Az eljárás tárgyát képező probléma lényege, hogy jogosult volt-e a Bizottság a 896/2001 rendelet 3. cikkét kibocsátani, azaz olyan rendelkezésről van-e szó, amely végrehajtási szabálynak minősülhet.
61. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a Bizottság végrehajtói hatáskörét általában az EK 211. cikk negyedik franciabekezdése alapján gyakorolja, szavatolva a közös piac szabályszerű működését és fejlődését, amely hatáskört – azok végrehajtása céljából – a Tanács az általa kibocsátott rendelkezésekkel ruházza át(11) .
62. Az állandó ítélkezési gyakorlatnak megfelelően a Szerződés szerkezetéből, amelybe az EK 211. cikk is illeszkedik, és a gyakorlat által támasztott követelményekből következik, hogy a végrehajtás fogalmát tágan kell értelmezni. Mivel egyedül a Bizottság van abban a helyzetben, hogy az agrárpiacok fejlődését tartósan és figyelmesen nyomon kövesse, és az ebből a helyzet által megkövetelt sürgősséggel intézkedjen, a Tanács ezen a területen tág hatásköröket ruházhat át rá. Következésképpen e jogosítványok korlátait az adott piac szervezése alapvető, általános célkitűzéseinek figyelembevételével kell megállapítani (12) .
63. Egyebekben a Bíróság akként döntött, hogy a mezőgazdaság területén a Bizottság jogosult minden szükséges, illetve hasznos intézkedést megtenni az alapszabályozás végrehajtása érdekében, amennyiben az nem ellentétes ez utóbbival vagy a Tanács végrehajtási rendelkezéseivel(13) .
64. A Tanács idevágó alapszabályozása, azaz a 216/2001 rendelettel módosított 404/93 rendeletnek a 216/2001 rendelet által megállapított szövege – annak 20. cikkében – kifejezetten előirányozza, hogy a Bizottság végrehajtási szabályokat fogad el a Tanács alaprendelete IV. címének(14) végrehajtására vonatkozóan. Sőt, ez a rendelkezés kötelezettségként írja elő, hogy a Bizottság bizonyos szabályokat megállapítson.
65. A Bizottság által alkotott azon szabályozás, amely a piaci szereplők különböző fajtáit határozza meg, a Tanács által a behozatal különböző fajtáiról alkotott szabállyal összefüggésben is megállapítható, mint ahogyan azt az 1637/98 rendelettel módosított 16. cikk is tartalmazza. Ez azonban nem jelenti azt, hogy ez a szabály szolgál a Bizottság által hozott rendelkezés érvényessége megítélésének zsinórmértékéül. Hiszen a 16. cikk a 216/2001 rendelet által új tartalmat nyert.
66. A Bizottság hatáskörét a módosított alaprendelet fényében kell nézni, különös tekintettel arra a körülményre, hogy a Tanács semmilyen közelebbi követelményt nem határozott meg a behozatal, illetve az importőrök különböző fajtáit tekintve.
67. Ezzel szemben a Tanács a 216/2001 rendelettel módosított 19. cikkben rendelkezett a vámkontingensek kezelésének módjáról. A 20. cikk a) pontjának kifejezett rendelkezései alapján ugyanakkor a Bizottságnak kell megállapítania a kezelés részletes szabályait. A 19. cikk tehát egy bizonyos eset vonatkozásában tartalmilag pontosabban határozza meg a Bizottság végrehajtási hatáskörét.
68. Mindamellett a vámkontingens kezelésének a 19. cikk (1) bekezdésében foglalt, e közelebbi meghatározása nem tartalmaz szigorú feltételeket. Így a vámkontingenseket vagy a hagyományos kereskedelmi forgalom figyelembevételén alapulóan, vagy más módszerrel összhangban kell kezelni. E két alternatívának köszönhetően a Bizottság részére széles szabályozási jogkör adatott meg. A 19. cikk (2) bekezdése ezt a lehetőséget természetesen ismét korlátozza. Ennek értelmében a Bizottság által elfogadott módszernél adott esetben megfelelően figyelembe kell venni a közösségi piac ellátásának egyensúlyát.
69. A behozatali szabályozás működőképessége biztosításának követelményéből következik, hogy a Bizottság, amely felelős a banán közösségi piacának szervezéséért, hatáskörrel rendelkezik a piaci szereplők fogalmának közelebbi meghatározására is annak érdekében, hogy kizárólag az elsődleges behozatal képezze a szabályozás tárgyát.
70. A Tanács alaprendeletének a 216/2001 rendelettel történő módosítása révén lehetősége nyílt a Bizottságnak az addig érvényes rendszertől eltérő rendszer bevezetésére.
71. Ebben az összefüggésben kiemelendő, hogy az alaprendelet által követett célok egyike sem képezi akadályát annak, hogy bevezessék az elsődleges behozatalt teljesítők fogalmát.
72. Ha a „hagyományos piaci szereplő” – 896/2001 rendelet 3. cikkében meghatározott – törvényi definícióját nem is rendeljük a 216/2001 rendelet 20. cikkének a) pontja szerinti „a 18. cikkben említett vámkontingensek kezelési szabályai” alá, ez még nem jelenti azt, hogy a Bizottság nem volt jogosult a vitatott rendelkezés meghozatalára. Így a 20. cikk szövege értelmében a Bizottság nincs akadályozva abban, hogy olyan végrehajtási szabályokat bocsásson ki, amelyek ebben a cikkben kifejezetten nincsenek nevesítve, de a behozatali szabályozás működéséhez szükségesek(15) .
b) A 4. és az 5. cikk
73. Ami a 896/2001 rendelet 4. és 5. cikkét illeti, mindenekelőtt azt kell rögzíteni, hogy ezekben a referenciaidőszak meghatározásáról van szó. Mivel azonban ez a szempont csak bizonyos jogi elvekkel való összeegyeztethetőség tekintetében vitatott, a második előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre adott válaszra kell utalni.
74. A 896/2001 rendelet 5. cikke többek között rámutat arra, hogy ez a rendelet különféle tájékoztatási kötelezettségeket és a Bizottság azon kötelezettségeit írja elő, mint a korrekciós együttható megállapítása és egy felsorolás módosítása. Azaz ebben a vámkontingens kezelésének tipikus aspektusairól van szó. Mivel a Bizottság felhatalmazásának alapjául szolgáló, a 216/2001 rendelettel módosított 404/93 rendelet 20. cikke, annak is az a) pontja a Bizottság által alkotott végrehajtási szabályok tárgyaként kifejezetten a vámkontingensek kezelési szabályait említi, kétség sem merül fel azzal kapcsolatban, hogy a 896/2001 rendelet 5. cikkében található szabályok alapjául a Tanács alaprendelete szolgál.
c) A 31. cikk
75. A 896/2001 rendelet 31. cikke alkalmazási körének néhány vetületét szabályozza. Ami a 2362/98 rendelet 2001. július 1-jével történő hatályon kívül helyezését illeti, a Bizottság az eljárásra vonatkozó külön rendelkezések hiányában hatályon kívül helyezhet egyes általa alkotott rendeleteket. Ez hasonlóképpen érvényes a hatályon kívül helyezett rendelet alapján kiadott engedélyek – 31. cikk szerinti – hatályban tartására. Így a Bizottság jogosult olyan rendelkezéseket megállapítani, amelyek korlátozzák a hatályon kívül helyezés joghatásait bizonyos, a hatályon kívül helyezett szabályozás tárgyát képező esetek tekintetében, legalábbis akkor, ha a jelen ügyhöz hasonlóan ez szükséges annak érdekében, hogy a „régi” engedélyek jogosultjai számára fenntartsák a korábbi jogállapotot.
76. A régi rendelet 2001. július 1-jével történő hatályon kívül helyezésével és az új rendelet ugyanekkor történő hatályba léptetésével a Bizottság egyébként eleget tett a 216/2001 rendelet 2. cikkében foglaltaknak is. E cikk alapján a Bizottság a hatálybalépést 2001. július 1-ig kitolhatja. Ráadásul a Bizottság már korábban is élt ezzel a lehetőséggel(16) .
77. Az első és a harmadik előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés vizsgálata ennélfogva nem vezetett olyan eredményre, amely érinthetné a 896/2001 rendelet 3., 4., 5. és 31. cikkeinek érvényességét.
3. Vizsgálat a visszaható hatály tilalmának, valamint a bizalomvédelem és a jogbiztonság elveinek tükrében
78. A második előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésben a kérdést előterjesztő bíróság az elvek egész sorát, nevezetesen a visszaható hatály tilalmát, a bizalomvédelem és a jogbiztonság elvét említi, amelyek álláspontja szerint az érvényesség keretében végzett vizsgálat zsinórmértékéül szolgálhatnának_. Mindenekelőtt annak a kérdésnek kell utána járni, hogy ezek az elvek mindenkor alkalmasak-e arra, hogy önálló zsinórmértékül szolgáljanak. Ezen elvek egymáshoz való viszonya tekintetében különböző következtetésekre juthatunk. Így a visszaható hatály tilalma egyrészt a jogbiztonság elve speciális kifejeződésének, másrészt a bizalomvédelem alesetének tekinthető. A Bíróság ítélkezési gyakorlatában ezzel szemben a jogbiztonság elvéből való levezetés mellett(17) arra is található utalás, hogy a visszaható hatály tilalma önálló elvként(18) kezelendő. Mindegyik nézet közös abban, hogy önálló követelményről, illetve tilalomról van szó. A fentiekre figyelemmel a következőkben a 896/2001 rendelet vitatott rendelkezéseinek vizsgálatára egyrészt külön a visszaható hatály tilalma oldaláról, másrészt a bizalomvédelem és a jogbiztonság elvei oldaláról kerül sor.
a) A visszaható hatály tilalma
79. Ami a visszaható hatályt illeti, különbséget kell tenni közvetlen és közvetett visszaható hatály között.
80. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint(19) valamely jogi aktus akkor bír közvetlen visszaható hatállyal, ha az időbeli hatály kezdete a kihirdetését megelőző időpontra esik. Az ilyen hatály alapvetően tilos. Mivel az eljárás tárgyát képező rendeletet 2001. május 8-án hirdették ki, de csak 2001. július 1-jétől lehetett alkalmazni, egyáltalán nem beszélhetünk tényleges visszaható hatályról.
81. Már csak az a kérdés, vajon a 896/2001 rendelet közvetett visszaható hatállyal bír-e. Az ilyen hatály alatt egy új szabály alkalmazását kell érteni olyan tényállás jövőbeni folyományaira, amely egy régebbi szabály hatálya alatt keletkezett. Ez az eset forogna fenn, amennyiben a 896/2001 rendeletet olyan tevékenységre alkalmaznánk, amely még a hatályba lépése előtt kezdődött el, de a hatályba lépés időpontjában még nem fejeződött be.
82. Azonban jelen ügyben a vitatott rendelkezések egyik esetben sem bírnak ilyen közvetett visszaható hatállyal. Az egyetlen említhető esemény, amely a 896/2001 rendelet hatályba lépése előtt történt, az a referenciaévek során történt behozatal. Azonban itt már lezárt tényállásról van szó. A régi engedélyek érintetlenül maradnak, és felhasználásra kerültek, azaz a szerződéseket teljesítették.
83. Közvetett visszaható hatályról esetleg akkor lenne szó, ha az új rendszer azon engedélyek körében kerülne alkalmazásra, amelyeket még a régi rendszer alatt adtak ki, de még nem kerültek felhasználásra. Azonban a Bíróság töretlen ítélkezési gyakorlata értelmében az ilyen hatás, azaz a közvetett visszaható hatály(20) nem lenne általában jogellenes.
84. A 896/2001 rendelet, mint az a 31. cikkből világosan kitűnik, csak jövőbeni tényállásokra alkalmazandó, azaz csak azoknak a behozatali engedélyeknek a kiadását érinti, amelyekre 2001 második félévében kell hogy sor kerüljön. Az eljárás tárgyát képező helyzet abban különbözik a Biegi-ügy tényállásától(21), hogy abban egy új szabály régi tényállásra vonatkozó alkalmazásáról volt szó.
85. Kizárólag a referenciaidőszak esik a múltra. Mint azt a Bizottság helyesen kifejtette, ez a referenciamennyiségeken és -éveken alapuló rendszerek sajátossága. Ráadásul az ilyen jogi megoldások a Közösség agrárpiac-szervezésének lényeges részét képezik, és ezeket a Bíróság elviekben megengedhetőnek tartja(22) .
b) A bizalomvédelem és a jogbiztonság
86. Ami a bizalomvédelmet és a jogbiztonságot illeti, mindenekelőtt e két elv egymáshoz való viszonyát kell megvizsgálni, és annak a kérdésnek kell utána járni, hogy ezek a vizsgálat önálló zsinórmértékéül szolgálnak-e, amelyeket külön kell elemezni.
87. Az ítélkezési gyakorlatban van arra utalás, hogy a Bíróság a bizalomvédelem elvét a jogbiztonság elvéből vezeti le(23) . Az e két elv közti különbség a legkönnyebben abban érhető tetten, hogy a jogbiztonság elve alapjául egy objektív elem szolgál, míg a bizalomvédelem elve szubjektív alapú.
88. A jogbiztonság elve azt a követelményt támasztja, hogy a jogszabályok világosak és pontosak legyenek, valamint szavatolja a közösségi jog hatálya alá tartozó tényállások és jogviszonyok előreláthatóságát(24) . Az első nézőpont, a határozottság, nem játszik szerepet a jelen eljárásban. A második elem a döntő, azaz egy meghatározott jogi helyzet tartóssága.
89. Az állandóság ilyen formában történő védelme azonban nem jelenti a jog megváltoztathatatlanságát. Valamely jogi rendelkezés puszta léte önmagában még nem elégséges, azaz önmagában még nem képezi bizalomvédelem alapját. A Bíróság ítélkezési gyakorlata értelmében a jogalkotó szabadsága miatt ugyanis a gazdasági szereplők joggal nem bízhatnak az olyan helyzet fennmaradásában, amelyet a közösségi intézmények mérlegelési jogkörük keretein belül módosíthatnak (25) .
90. A bizalomvédelem elve három előfeltételt foglal magában. Először is objektív szempontból szükség van arra, hogy a Közösség olyan helyzetet teremtsen, amely bizalomvédelem alapjául szolgálhat(26) . A bizalomvédelem akár megalapozott elvárás is lehet, amelyet egy közösségi szerv keltett(27) .
91. A jelen ügyben a 896/2001 rendelet egyes vállalkozások viszonylatában korlátokat állított fel, ellentétben a korábbi jogi helyzettel. Mivel a 896/2001 rendelet – annak 31. cikke értelmében – nem hatályos a régi behozatali engedélyekre nézve, ezzel a rendelkezéssel kapcsolatban nem merül fel a bizalomvédelem és a jogbiztonság problémája.
92. A jogi helyzet módosítása ellenére a korábbi szabályozás bizonyos központi elemei továbbra is fennmaradtak. Így ragaszkodtak a referenciaidőszakok és -mennyiségek rendszeréhez, amelyeknél ráadásul ugyanazon referenciaévek voltak a meghatározók.
93. A behozatal korlátozásával azonban számolni kell az „olyan területen, mint amilyen a közös piacszervezés, amelynek célja a gazdasági helyzet változásaihoz való állandó alkalmazkodás”(28) .
94. Ez különösen érvényes a harmadik országból származó banán behozatalának területére. Tekintettel a 404/93 rendelet kibocsátása óta végbement jogfejlődésre, a WTO keretén belüli fejlődésre, valamint e tanácsi rendelet többszöri módosítására, az érintett gazdasági köröknek számolniuk kellett a további módosításokkal. Ebből a szempontból jelen esetben semmilyen állandósághoz fűződő elvárás nem érvényesülhet.
95. Ami azt a feltevést illeti, hogy a helyzetet a közösség szerveinek kell megteremtenie, nyomatékosan rá kell mutatni arra, hogy sem a Tanács, sem a Bizottság nem teremtettek bizalomvédelmet megalapozó helyzetet. Még kevésbé állapítható meg az, hogy ezek a szervek – mint ahogy az az ítélkezési gyakorlatból(29) következik – a jogalanyokat egy bizonyos magatartásra ösztönözték volna.
96. Mindebből az következik, hogy hiányzik a bizalomvédelem elvének első feltétele, nevezetesen a hátrányos változásokkal érintett behozatalt teljesítő személyek bizalomvédelme.
97. Ha a piaci szereplők bizalomvédelmét elfogadjuk, akkor szükséges egy második előfeltétel is: lehettek-e az érintetteknek elvárásaik? E tekintetben az ítélkezési gyakorlatnak megfelelően figyelemmel kell lenni azon elvárásokra, amelyekkel az érintett gazdasági ágazathoz tartozó vállalkozás bírhat(30) . Itt objektív zsinórmértéket kell alapul venni. Tehát nem az a döntő, hogy a jelen eljárásban a Di Lenardo és a Dilexport bizonyos elvárásokkal bírtak-e, hanem az, hogy a „körültekintő és megfontolt gazdasági szereplőnek” mit kellett volna előre látnia(31), azaz mivel számolhatott az ilyen – szabványos – gazdasági szereplő. Ugyanakkor a Di Lenardo és a Dilexport nem számolhattak azzal, hogy a jogi helyzet változatlan marad.
98. Mivel a bizalomvédelem elvének sem az első, sem a második feltétele nem teljesült, a továbbiakban nem kell vizsgálni a harmadik feltételt, nevezetesen, hogy a közösségi érdek az egyéni érdekhez viszonyítva túlsúlyba kerül-e.
99. A fentiekre figyelemmel a második előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre azt kell válaszolni, hogy a visszaható hatály tilalmának, valamint a bizalomvédelem és a jogbiztonság elveinek vizsgálata semmi olyat nem eredményezett, amely érintené a 896/2001 rendelet 3., 4., 5. és 31. cikkének érvényességét.
V – A negyedik előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről: a. 896/2001 rendelet 6. cikke
A – A felek érveinek lényege
100. A Di Lenardo és a Dilexport előadják, hogy a Bizottság a 896/2001 rendelettel nem szorítkozott a hagyományos piaci szereplők ismérveinek módosítására, hanem a 6. cikkben radikális korlátozásokat vezetett be a nem hagyományos piaci szereplőkre vonatkozóan. Ez különösen érvényes a 6. cikk c) pontjában található szabályozással érintett személyekre vagy szervezetekre, akik a 2454/93 rendelet 143. cikke értelmében hagyományos piaci szereplővel „kapcsolatban állónak” minősülnek. A hagyományos piaci szereplőkkel kapcsolatban álló vállalkozások, mint például a Di Lenardo és a Dilexport, kizárásra kerülnek a banánpiacról anélkül, hogy függetlenségüket bizonyíthatnák. Ez ellentmond a 216/2001 rendeletnek és sérti a védelemhez való jogot, valamint a szakmai tevékenység szabad gyakorlásának jogát.
101. A Bizottság rámutat arra, hogy a nem hagyományos piaci szereplőknek a – 896/2001 rendelet 6. cikkében foglalt – meghatározása megfelel a 2362/98 rendelet szerinti új piaci szereplők definíciójának. A kapcsolt vállalkozásokat érintő korlátozások megfelelnek a (7) preambulumbekezdésben meghatározott, az engedélyek pontosabbá tételét előíró célnak. Továbbá az új szabályozás követi az érlelőkkel szembeni fellépés változásait, és reagál a behozatali engedélyekkel való kereskedésre, amelyet különösen a kapcsolódó vállalkozások folytattak.
102. Ami a szakmai tevékenység szabad gyakorlásának állítólagos korlátozását illeti, a Bizottság arra hívja fel a figyelmet, hogy a Di Lenardo és a Dilexport tevékenységüket továbbra is gyakorolhatják, mivel olyan hagyományos piaci szereplővel állnak kapcsolatban, amely engedélyeket szerezhet. Az új szabályozás önmagában megakadályozza az engedélyekkel történő spekulatív kereskedést. A vállalkozások tevékenységének korlátozása bizonyos feltételek mellett megengedhető. Végezetül a vámkontingensek keretében az engedélyek megadásával összefüggésben nem lehet szerzett jogokról beszélni.
B – Álláspont
103. A negyedik előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés, a szakmai tevékenység szabad gyakorlásához való alapjog fényében, a 896/2001 rendelet 6. cikkének érvényességére vonatkozik, különösen ennek c) pontjára.
104. Az előzetes döntéshozatali eljárás keretében a Bíróságnak nem feladata, hogy valamely konkrét tényállást értékeljen, vagy a közösségi jog adott rendelkezését konkrét tényállásra alkalmazza. A kérdés az, hogy a Di Lenardo és a Dilexport miként állnak kapcsolatban egymással, míg a nemzeti bíróság feladata annak megállapítása, hogy azok a 2454/93 rendelet 143. cikke szerinti kapcsolt vállalkozások-e. Mint az az előzetes döntéshozatalra utaló végzésből is kitűnik, a nemzeti bíróság elvégezte ezt a minősítést. Így emellett a Bíróságnak azt sem kell vizsgálnia, hogy a Di Lenardo és a Dilexport mennyiben és hogyan rendelkeznek önállósággal. Végezetül jelen eljárásban az sem kerül vizsgálatra, hogy e két vállalkozásnak felróható-e az engedély beszerzése kapcsán a múltban elkövetett bármilyen visszaélés.
105. Eljárásjogi szempontból kérdésesnek tűnik, hogy vajon vizsgálni kell-e a 2454/93 rendelet 143. cikkére utaló megdönthetetlen vélelmet. Habár a Bíróság már foglalkozott az ilyen vélelmek megengedhetőségével, ez az ügyek merőben eltérő kategóriáiban merült fel. Az egyik esetben a tagállamok szabályai képezték az eljárás tárgyát, azaz az azokban meghatározott vélelmek, összefüggésben az irányelvekkel, illetve az elsődleges joggal(32) . A másik eset tárgya a Bizottság előtt folyó verseny- és antidömping-eljárások voltak, nevezetesen a közösségi intézmények által a vállalkozásokkal szemben lefolytatott vizsgálatok(33) . Lényegében tehát a védelemhez való jogról volt szó. Ennek megsértésére hivatkozik a Di Lenardo és a Dilexport a jelen és a nemzeti bíróság előtti eljárásban is.
106. A negyedik előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés tárgya ezzel szemben a szakmai tevékenység szabad gyakorlásához való jog állítólagos sérelme, azaz egy másik anyagi alapjog.
107. Ami a Di Lenardo és a Dilexport által hivatkozott védelemhez való jog elvét, különösen a meghallgatáshoz való jogot illeti, megállapítható, hogy a Bíróság az előzetes döntéshozatal iránti kérelem esetén alapvetően kötve van a hozzá intézett előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekhez, és nem bővítheti az eljárás tárgyát valamely, az alapeljárásban résztvevő fél előadása alapján. Ez vonatkoz ik a közösségi intézmények jogi aktusainak érvényességével kapcsolatos előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre is.
108. Ennélfogva a vizsgálatot a 2545/93 rendelet 143. cikke és a szakmai tevékenység szabad gyakorlásához való jog összeegyeztethetőségére kell korlátozni.
109. Az állandó ítélkezési gyakorlatnak megfelelően a szakmai tevékenység szabad gyakorlása – mint alapjog – a közösségi jog általános elvei közé tartozik. A szakmai tevékenység szabad gyakorlása „nem abszolút jogként jelenik meg, hanem azt a társadalomban betöltött szerepéhez viszonyítva kell figyelembe venni. Következésképpen a szakmai tevékenység szabad gyakorlásához való jogot korlátozni lehet […], különösen a közös piacszervezés keretében, feltéve, hogy ezek a korlátozások ténylegesen megfelelnek az Európai Közösség által elérni kívánt közérdekű céloknak, és a kitűzött cél tekintetében nem jelentenek olyan aránytalan és megengedhetetlen beavatkozást, amely csorbítaná az így biztosított jogok lényegét.”(34) .
110. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésben a gazdasági cselekvési szabadsághoz való jogot („libertà di impresa”) kifejezetten a szakmai tevékenység szabad gyakorlásához való jog aleseteként tekintik. Ha a Bíróság külön fogalomként használja a gazdasági cselekvési szabadságot(35) vagy a kereskedelem szabadságát, mint alapjogot(36), úgy ezekben a szakmai tevékenység szabad gyakorlásához vagy a gazdasági cselekvési szabadsághoz való jogtól(37) eltérő jogot nem láthat, azonban ennek oka az, hogy nem létezik egységes terminológia.
111. Mindenekelőtt azt kell megvizsgálni, hogy a 896/2001 rendelet 6. cikke egyáltalán beavatkozik-e a szakmai tevékenység szabad gyakorlásához való jog által védett területre. Ez a rendelkezés tartalmazza a „nem hagyományos piaci szereplő” jogi meghatározását. Amennyiben a rendelet speciális szabályokat állapít meg az engedélyek e csoport számára történő kiadására, úgy a jogi meghatározás döntő tartalommal bővül. Akire a meghatározás nem terjed ki, az nem jogosult kérni az engedélyek kiadását sem. A meghatározás alá nem tartozó vállalkozás következésképpen nem gyakorolhat bizonyos gazdasági tevékenységeket sem. A cikk tehát beavatkozik a szakmai tevékenység szabad gyakorlásához való jog által védett területre.
112. A 896/2001 rendelet 6. cikke azonban nem avatkozik be a Di Lenardo és a Dilexport által hivatkozott szakmai tevékenység szabad gyakorlásához való jogba, ez a cikk csak e jog gyakorlásának módozataira vonatkozik, anélkül, hogy annak fennállását veszélyeztetné. Ugyanis a 6. cikk nem eredményezi a banánbehozatal valamennyi lehetőségéből való kizárást. Az ilyen lehetőség azonban nem áll nyitva minden vállalkozás előtt, függetlenül társasági jogi összefonódásaiktól.
113. A továbbiakban azt kell vizsgálni, hogy a 896/2001 rendelet 6. cikke, különösen az annak c) pontja által követett célok a közérdeket szolgálják-e, ezek nem fejtenek-e ki aránytalan beavatkozást, és a Tanács a jelen ügyben nem lépte-e túl mérlegelési jogkörének határait.
114. A 896/2001 rendelet (6) preambulumbekezdése alapján a 6. cikk azt a célt szolgálja, hogy a vámkontingensek egy részét a nem hagyományos piaci szereplőknek kell fenntartani. E rész fenntartása teszi lehetővé a kereskedelem folytatását és az új szabályokhoz való alkalmazkodást azon piaci szereplők számára, akik a referenciaidőszak során nem végeztek elsődleges behozatali tevékenységet, valamint lehetővé teszi az új piaci szereplők számára az ilyen importkereskedelembe történő belépést, így serkentve az egészséges versenyt.
115. A 6. cikk c) pontjába foglalt szabály, amely az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésben különösen hangsúlyozott, a Bizottság egyfajta válaszaként értelmezendő bizonyos, a vállalkozói oldalon kialakult nemkívánatos gyakorlattal szemben. A (7) preambulumbekezdésből következik, hogy ez a rendelkezés azt a célt szolgálja, hogy a fiktív közvetítők regisztrációjának és a mesterséges vagy spekulációs kérelmekre adott allokációk nyújtásának elkerülése érdekében szigorítani kell a nem hagyományos piaci szereplőkre vonatkozó kritériumokat és az új piaci szereplők jogosultsági feltételeit. Ez a szabály nem csak azt a célt szolgálja, hogy megakadályozza az engedélyekkel való spekulatív kereskedést, hanem kizárja annak a lehetőségét is, hogy az a piaci szereplő, aki már részesült engedélyben, a vele kapcsolatban álló vállalkozás útján ismételten részesedhessen a szétosztásra kerülő engedélyekből.
116. A 896/2001 rendelet 6. cikke által követett cél a közérdeket szolgálja azáltal, hogy fellép a nemkívánatos gyakorlattal szemben.
117. A 6. cikk c) pontja által bevezetett, a gazdasági cselekvési lehetőségeket érintő korlátozásra bizonyos vállalkozások, nevezetesen a kapcsolt vállalkozások miatt volt szükség azért, hogy megakadályozzák a szabályok kijátszását, és megszűnjön a kapcsolt vállalkozások előnyben részesítése. Ilyen rendelkezés nélkül fennállna annak a veszélye, hogy nem lehetne megfelelően elérni a 896/2001 rendelettel alapjául szolgáló 216/2001 rendelettel követett, a közös piac egyenletes ellátásához fűződő célt. Azt, hogy a Bizottság ebben a vámjog egyik rendelkezésére utalt és annak tartalmát átvette, nem kell tovább értékelni az itt vizsgált szakmai tevékenység szabad gyakorlásához fűződő alapjognak való megfelelés kapcsán.
118. Az egymással kapcsolatban álló, illetve kapcsolatban nem álló banánkereskedők különböző helyzete igazolja az azokkal szemben alkalmazott eltérő bánásmódot. Ilyen körülmények között nem tekinthető a Bizottság aránytalan intézkedésének a vitatott rendelkezés azon hatása, hogy kizárt bizonyos vállalkozásokat az engedélyben való részesülésből. Hiszen éppen a kapcsolódó vállalkozásoknak van meg az a lehetősége, hogy megfelelő alkalmazkodás révén vállalatcsoportjukon belül gazdasági tevékenységet fejtsenek ki.
119. Az a tény, hogy a korábbi rendelkezés, azaz a 2362/98 rendelet 11. cikke, amely kevésbé volt szigorú, nyilvánvalóan nem volt elég hatékony, a 6. cikk c) pontjába foglalt szabály, továbbá az e cikkben hivatkozott 2454/93 rendelet 143. cikkének megfelelő volta mellett szól A továbbiakban csak bizonyos helyzetekben vezet oda a szakmai tevékenység szabad gyakorlásához való jog korlátozása, hogy behozatali engedély kiadásra egyáltalán ne kerülhessen sor.
120. A fentiekből következik, hogy a 896/2001 rendelt 6. cikkével bevezetett, a harmadik országból származó banánnal kereskedő nem hagyományos piaci szereplőknek a szakmai tevékenységük szabad gyakorlásához való jogába történő beavatkozás megfelel a közérdekű közösségi céloknak, és nem érinti e jog tartalmának lényegét. Ilyen körülmények között megállapítható, hogy a Bizottság az e szabályt tartalmazó rendelkezéssel nem lépte át mérlegelési jogkörének határait.
121. Mindezekre figyelemmel a kérdést előterjesztő bíróságnak az a válasz adható, hogy a negyedik kérdés vizsgálata nem eredményezett olyan megállapítást, ami érintené a 896/2001 rendelet 6. cikkének érvényességét.
VI – Végkövetkeztetések
122. Mindezekre figyelemmel az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a következő válaszok adandók:
1. Az első és harmadik előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés vizsgálata nem tárt fel olyan tényt, ami érintené a 404/93/EGK tanácsi rendeletnek a banán Közösségbe történő behozatalát szabályozó rendelkezések tekintetében történő alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 2001. május 7-i 896/2001/EK bizottsági rendelet 3., 4., 5. és 31. cikkének érvényességét.
2. A visszaható hatály tilalmának, valamint a bizalomvédelem és a jogbiztonság elveinek vizsgálata nem tárt fel olyan tényt, ami érintené a 896/2001 rendelet 3., 4., 5. és 31. cikkének érvényességét.
3. A negyedik előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés vizsgálata nem tárt fel olyan tényt, ami érintené a 896/2001 rendelet 6. cikkének érvényességét.
(1) .
(2)
–	HL L 47., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. kötet, 13. fejezet, 388. o., többször módosítva.
(3)
–	HL L 210., 28. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 23. kötet, 304. o.
(4)
–	HL L 31., 2. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 31. kötet, 226. o.
(5)
–	HL L 142., 6. o., helyesbítette a HL L 153., 62. o.
(6)
–	HL L 293., 32. o.
(7)
–	HL L 126., 6. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 32. kötet, 150. o.
(8)
–	Módosította a 404/93/EGK tanácsi rendeletnek a Közösségbe irányuló banánbehozatal szabályainak tekintetében történő alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló 896/2001/EK rendelet módosításáról szóló, 2001. november 30-i 2351/2001/EK bizottsági rendelet (HL L 315., 46. o.; magyar nyelvű különkiadás 3.  fejezet, 34. kötet, 226. o.).
(9)
–	A Közösségi Vámkódex létrehozásáról szóló 2913/92/EGK tanácsi rendelet végrehajtására vonatkozó rendelkezések megállapításáról szóló, 1993. július 2-i 2454/93/EGK rendelet (HL L 253., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 6. kötet, 3. o.).
(10)
–	HL L 10., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 2. fejezet, 9. kötet, 65. o.
(11)
–	A C‑478/93. sz., Hollandia kontra Bizottság ügyben 1995. október 17-én hozott ítélet (EBHT 1995., I‑3081. o.) 29. pontja.
(12)
–	A 22/88. sz., Vreugdenhil és Van der Kolk ügyben 1989. június 29-én hozott ítélet (EBHT 1989., 2049. o.) 16. pontja, a fenti 11. lábjegyzetben hivatkozott Hollandia kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 30. pontja, a C‑9/95. sz., C‑23/95. sz. és C‑156/95. sz., Belgium és Németország kontra Bizottság egyesített ügyekben 1997. február 4-én hozott ítélet (EBHT 1997., I‑645. o.) 36. pontja.
(13)
–	A 121/83. sz., Zuckerfabrik Franken ügyben 1984. május 15-én hozott ítélet (EBHT 1984., 2039. o.) 13. pontja, a fenti 11. lábjegyzetben hivatkozott Hollandia kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 31. pontja, a fenti 12. lábjegyzetben hivatkozott Belgium és Németország kontra Bizottság egyesített ügyekben hozott ítélet 37. pontja és a C‑356/97. sz., Molkereigenossenschaft Wiedergeltingen ügyben 2000.július 6-án hozott ítélet (EBHT 2000., I‑5461. o.) 24. pontja.
(14)
–	A 216/2001 rendelet 20. cikkének német nyelvű megfogalmazása annyiban hibás, hogy a „zu diesem Artikel” (e cikk megvalósításához) szükséges végrehajtási szabályokról beszél. Azt, hogy itt javítandó tévedésről van szó, egyrészt a más nyelvű fordításokkal történő összehasonlítás, másrészt az mutatja, hogy értelmetlen dolog végrehajtási szabályok elfogadása egy olyan cikk megvalósításához, amely csupán a végrehajtásra vonatkozó felhatalmazást tartalmazza.
(15)
–	A fenti 11. lábjegyzetben hivatkozott Hollandia kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 32. pontja.
(16)
–	A Közösségbe importált, a 2001. második negyedévi vámkontingens alá tartozó vagy a hagyományos AKCS-banánra vonatkozó behozatali engedélyek kiadásával kapcsolatos egyes jelzőmennyiségek és egyedi plafonok rögzítéséről szóló, 2001. február 27-i 395/2001/EK bizottsági rendelet (HL L 58., 11. o.).
(17)
–	 A 98/78. sz. Racke-ügyben (EBHT 1979., 69. o.) és a 99/78. sz. Decker-ügyben 1979. január 25-én hozott ítéletek (EBHT 1979., 101. o.), valamint a 224/82. sz. Meiko-ügyben 1983. július 14-én hozott ítélet (EBHT 1983., 2539. o.) 12. pontja.
(18)
–	A C‑500/99. P. sz., Conserve Italia kontra Bizottság ügyben 2002. január 24-én hozott ítélet (EBHT 2002., I‑867. o.) 90. pontja.
(19)
–	A fenti 17. lábjegyzetben hivatkozott Racke- és Decker-ügyekben hozott ítéletek, valamint az ugyanott hivatkozott Meiko-ítélet 12. pontja.
(20)
–	A C‑60/98. sz., Butterfly Music ügyben 1999. június 29-én hozott ítélet (EBHT 1999., I‑3939. o.) 25. pontja; lásd a 278/84. sz., Németország kontra Bizottság ügyben 1987. január 14‑én hozott ítélet (EBHT 1987., 1. o.) 36. pontját, a 203/86. sz., Spanyolország kontra Tanács ügyben 1988. szeptember 20-án hozott ítélet (EBHT 1988., 4563. o.) 19. pontját és a C‑221/88. sz. Busseni-ügyben 1990. február 22-én hozott ítélet (EBHT 1990., I‑495. o.) 35. pontját.
(21)
–	A 158/78. sz. Biegi-ügyben 1979. március 28-án hozott ítélet (EBHT 1979., 1103. o.).
(22)
–	Lásd a tejkvótára vonatkozó terjedelmes ítélkezési gyakorlatot.
(23)
–	A C‑63/93. sz., Duff és társai ügyben 1996. február 15-én hozott ítélet (EBHT 1996., I‑569. o.) 20. pontja.
(24)
–	A fenti 23. lábjegyzetben hivatkozott Duff és társai ügyben hozott ítélet 20. pontja.
(25)
–	A 245/81. sz. Edeka-ügyben 1982. július 15-én hozott ítélet (EBHT 1982., 2745. o.) 27. pontja, a 52/81. sz. Faust-ügyben 1982. október 28-án hozott ítélet (EBHT 1982., 3745. o.) 27. pontja, a 424/85. és 425/85. sz., Frico és társai egyesített ügyekben 1987. június 17-én hozott ítélet (EBHT 1987., 2755. o.) 33. pontja, a C‑350/88. sz., Delacre kontra Bizottság ügyben 1990. február 14-én hozott ítélet (EBHT 1990., I‑395. o.) 33. pontja, a C‑258/90. és C‑259/90. sz., Pesquerias De Bermeo és Naviera Laida kontra Bizottság egyesített ügyekben 1992. május 7-én hozott ítélet (EBHT 1992., I‑2901. o.) 34. pontja és a C‑104/97. P. sz., Atlanta és társai kontra Bizottság és Tanács ügyben 1999. október 14-én hozott ítélet (EBHT 1999., I‑6983. o.) 52. pontja.
(26)
–	A C‑177/90. sz. Kühn-ügyben 1992. január 10-én hozott ítélet (EBHT 1992., I‑35. o.) 14. pontja, a fenti 23. lábjegyzetben hivatkozott Duff és társai ügyben hozott ítélet 20. pontja, a C‑22/94. sz., Irish Farmers Association és társai ügyben 1997. április 15-én hozott ítélet (EBHT 1997., I‑1809. o.) 19. és azt követő pontjai és a C‑375/96. sz. Zaninotto-ügyben 1998. október 29-én hozott ítélet (EBHT 1998., I‑6629. o.) 50. pontja.
(27)
–	A fenti 26. lábjegyzetben hivatkozott Irish Farmers Association és társai ügyben hozott ítélet 25. pontja.
(28)
–	A fenti 25. lábjegyzetben hivatkozott Delacre kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 33. pontja és a Pesquerias De Bermeo és Naviera Laida kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 34. pontja, a fenti 23. lábjegyzetben hivatkozott Duff és társai ügyben hozott ítélet 20. pontja és a fenti 25. lábjegyzetben hivatkozott Atlanta és társai kontra Bizottság és Tanács ügyben hozott ítélet 52. pontja.
(29)
–	Az ilyen esetre vonatkozóan lásd a 170/86. sz., von Deetzen ügyben 1988. április 28-án hozott ítéletet (EBHT 1988., 2355. o.).
(30)
–	A fenti 23. lábjegyzetben hivatkozott Duff és társai ügyben hozott ítélet 23. pontja és a fenti 26. lábjegyzetben hivatkozott Irish Farmers Association és társai ügyben hozott ítélet 22. pontja.
(31)
–	A 265/85. sz., Van den Bergh en Jurgens és Van Dijk Food Products kontra Bizottság ügyben 1987. március 11-én hozott ítélet (EBHT 1987., 1155. o.) 44. pontja és a fenti 26. lábjegyzetben hivatkozott Irish Farmers Association és társai ügyben hozott ítélet 25. pontja.
(32)
–	A C‑55/98. sz. Vestergaard-ügyben 1999. október 28-án hozott ítélet (EBHT 1999., I‑7641. o.) és a C‑253/96–C‑258/96. sz., Kampelmann és társai egyesített ügyekben 1997. december 4-én hozott ítélet (EBHT 1997., I‑6907. o.).
(33)
–	A C‑199/92. P. sz., Hüls AG kontra Bizottság ügyben 1992. július 8-án hozott ítélet (EBHT 1999., I‑4287. o.) és a C‑49/88. sz., Al-Jubail Fertilizer kontra Tanács ügyben 1991. június 27-én hozott ítélet (EBHT 1991., I‑3187. o.).
(34)
–	A 4/73. sz., Nold kontra Bizottság ügyben 1974. május 14-én hozott ítélet (EBHT 1974., 491. o.) 14. pontja, a 265/87. sz. Schräder-ügyben 1989. július 11-én hozott ítélet (EBHT 1989., 2237. o.) 15. pontja, a 5/88. sz. Wachauf-ügyben 1989. július 13-án hozott ítélet (EBHT 1989., 2609. o.) 18. pontja, a fenti 26. lábjegyzetben hivatkozott Kühn és társai ügyben hozott ítélet 16. pontja, a C‑280/93. sz., Németország kontra Tanács ügyben 1994. október 5-én hozott ítélet (EBHT 1994., I‑4973. o.) 78. pontja, a C‑306/93. sz., SMW Winzersekt ügyben 1994. december 13-án hozott ítélet (EBHT 1994., I‑5555. o.) 22. pontja, a C‑44/94. sz., National Federation of Fishermen’s Organizations és társai ügyben 1995. október 17-én hozott ítélet (EBHT 1995., I‑3115. o.) 55. pontja és a C‑200/96. sz., Metronome Musik GmbH ügyben 1998. április 28-án hozott ítélet (EBHT 1998., I‑1953. o.) 21. pontja.
(35)
–	A C‑161/97. P. sz., Kernkraftwerke Lippe-Ems GmbH kontra Bizottság ügyben 1999.április 22‑én hozott ítélet (EBHT 1999., I‑2057. o.) 101. pontja.
(36)
–	A fenti 34. lábjegyzetben hivatkozott Nold kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 14. pontja és a 240/83. sz., ADBHU-ügyben 1985. február 7-én hozott ítélet (EBHT 1985., 531. o.) 9. pontja.
(37)
–	A C‑143/88. és a C‑92/89. sz., Zuckerfabrik Süderdithmarschen és társai egyesített ügyekben 1991. február 21-én hozott ítélet (EBHT 1991., I‑415. o.) 77. pontja.