62021CJ0510
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (kolmas jaosto)
6 päivänä heinäkuuta 2023 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Lentoliikenne – Montrealin yleissopimus – 17 artiklan 1 kappale – Lentoliikenteen harjoittajien vastuu matkustajan kuolemasta tai ruumiinvammasta – Onnettomuuden käsite – Ilma-aluksessa tapahtuneen onnettomuuden vuoksi annettu ensiapu, joka vaikeutti ruumiinvammoja
Asiassa C‑510/21,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Oberster Gerichtshof (ylin tuomioistuin, Itävalta) on esittänyt 5.8.2021 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 19.8.2021, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
DB
vastaan
Austrian Airlines AG,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja K. Jürimäe sekä tuomarit M. Safjan, N. Piçarra (esittelevä tuomari), N. Jääskinen ja M. Gavalec,
julkisasiamies: N. Emiliou,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
DB, edustajanaan L. Specht, Rechtsanwalt,
–
Austrian Airlines AG, edustajanaan A. Danner, Rechtsanwalt,
–
Saksan hallitus, asiamiehinään J. Möller, J. Heitz ja M. Hellmann,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään G. Braun, K. Simonsson, G. Wilms ja N. Yerrell,
kuultuaan julkisasiamiehen 12.1.2023 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee eräiden kansainvälistä ilmakuljetusta koskevien sääntöjen yhtenäistämisestä Montrealissa 28.5.1999 tehdyn yleissopimuksen, jonka Euroopan yhteisö on allekirjoittanut 9.12.1999, joka on hyväksytty Euroopan yhteisön puolesta 5.4.2001 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2001/539/EY (EYVL 2001, L 194, s. 38; jäljempänä Montrealin yleissopimus) ja joka on tullut Euroopan unionin osalta voimaan 28.6.2004, 17 artiklan 1 kappaleen sekä 29 ja 35 artiklan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat DB ja lentoliikenteen harjoittaja Austrian Airlines AG ja jossa on kyse DB:n esittämästä vaatimuksesta saada korvaus vahingosta, joka aiheutui kyseisen lentoliikenteen harjoittajan suorittaman lennon aikana ilma-aluksessa annetun ensiavun vuoksi.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Kansainvälinen oikeus
3
Montrealin yleissopimuksen johdanto-osan kolmannessa ja viidennessä perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”[Tämän yleissopimuksen sopimusvaltiot ovat tietoisia] siitä, että kuluttajien etujen suojelun varmistaminen on tärkeää kansainvälisissä ilmakuljetuksissa ja että täyden korvauksen periaatteeseen perustuvat oikeudenmukaiset korvaukset ovat tarpeen;
– –
valtioiden yhteistoiminta tiettyjen kansainvälisiä ilmakuljetuksia koskevien määräysten yhtenäistämiseksi ja kodifioimiseksi uuden yleissopimuksen muodossa on tarkoituksenmukaisin keino saavuttaa oikeudenmukainen etujen tasapaino”.
4
Kyseisen yleissopimuksen 17 artiklan, jonka otsikko on ”Matkustajan kuolema tai loukkaantuminen – matkatavaravahinko”, 1 kappaleessa määrätään seuraavaa:
”Rahdinkuljettaja on vastuussa matkustajan kuolemasta tai ruumiinvammasta aiheutuneesta vahingosta ainoastaan sillä edellytyksellä, että kuoleman tai vamman aiheuttanut onnettomuus tapahtui ilma-aluksessa tai ilma-alukseen nousemisen tai siitä poistumisen yhteydessä.”
5
Mainitun yleissopimuksen 29 artiklan, jonka otsikko on ”Korvausvaatimusten perusta”, ensimmäisessä virkkeessä määrätään seuraavaa:
”Matkustajien, matkatavaran ja tavaran kuljetuksessa korvauskanne voidaan, riippumatta siitä, perustuuko se tähän yleissopimukseen, sopimukseen, sopimuksen ulkopuoliseen korvausvastuuseen tai muuhun perusteeseen, nostaa ainoastaan tässä yleissopimuksessa määrättyjen ehtojen ja korvausvastuun rajojen mukaisesti – –”
6
Saman yleissopimuksen 35 artiklan, jonka otsikko on ”Kanneoikeuden vanhentuminen”, 1 kappaleessa määrätään seuraavaa:
”Oikeus vahingonkorvaukseen menetetään, jos kannetta ei nosteta kahden vuoden kuluessa siitä päivästä, jona ilma-alus on saapunut määräpaikkaan, tai siitä päivästä, jona ilma-aluksen olisi pitänyt saapua määräpaikkaan, tai siitä päivästä, jona kuljetus on keskeytynyt.”
Unionin oikeus
7
Matkustajien ja heidän matkatavaroidensa ilmakuljetusta koskevasta lentoliikenteen harjoittajien korvausvastuusta 9.10.1997 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2027/97 (EYVL 1997, L 285, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 13.5.2002 annetulla Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksella (EY) N:o 889/2002 (EYVL 2002, L 140, s. 2), 3 artiklan 1 kohdan mukaan ”matkustajia ja heidän matkatavaroitaan koskevaan yhteisön lentoliikenteen harjoittajan korvausvastuuseen sovelletaan kaikkia tällaista korvausvastuuta koskevia Montrealin yleissopimuksen määräyksiä”.
Itävallan oikeus
8
Itävallan yleisen siviililain (Allgemeines bürgerliches Gesetzbuch), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä ABGB), 1489 §:n nojalla vahinkoa kärsinyt voi nostaa vahingon aiheuttajaa vastaan vahingonkorvauskanteen kolmen vuoden vanhentumisajan kuluessa.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
9
DB matkusti 18.12.2016 Tel-Avivista (Israel) Wieniin (Itävalta) Austrian Airlinesin suorittamalla lennolla. Kyseisen lennon aikana kuumaa kahvia sisältänyt kahvikannu putosi matkustamopalvelua varten käytetystä tarjoiluvaunusta ja aiheutti palovamman DB:lle. Hänelle annettiin ensiapua ilma-aluksessa.
10
DB nosti 31.5.2019 Handelsgericht Wienissä (Wienin kauppatuomioistuin, Itävalta) Austrian Airlinesia vastaan kanteen, jossa hän vaati yhtäältä 10196 euron suuruista vahingonkorvausta ja toisaalta sen toteamista, että kyseinen lentoliikenteen harjoittaja on vastuussa kaikista tulevista vahingoista, jotka aiheutuvat hänen palovammojensa vaikeutumisesta ilma-aluksessa annetun ensiavun epäasianmukaisuuden vuoksi. DB väitti, että Austrian Airlines on vastuussa paitsi henkilöstönsä tarkkaamattomuudesta, joka aiheutti kahvikannun putoamisen, myös siitä, että kärsittyjen palovammojen hoitoon ilma-aluksessa annettu ensiapu oli epäasianmukaista. Koska kyseistä ensiapua ei hänen mukaansa voida pitää Montrealin yleissopimuksen 17 artiklan 1 kappaleessa tarkoitettuna onnettomuutena, siihen sovelletaan kansallista oikeutta. Tämän vuoksi ABGB:n 1489 §:ssä säädetty kolmen vuoden määräaika vahingonkorvauskanteen nostamiselle mainitusta ensiavusta aiheutuneista vahingoista ei ole DB:n mukaan päättynyt.
11
Austrian Airlines väitti puolustuksekseen, että DB:n kärsimiä vammoja hoidettiin asianmukaisesti ja että koska Montrealin yleissopimusta sovelletaan nyt esillä olevassa asiassa, sen 35 artiklan 1 kappaleessa määrätty kahden vuoden määräaika vahingonkorvauskanteen nostamiselle oli päättynyt.
12
Handelsgericht Wien (Wienin kauppatuomioistuin) hylkäsi kanteen 17.6.2020 antamallaan tuomiolla. Kyseinen tuomio pysytettiin muutoksenhaussa Oberlandesgericht Wienin (Wienin osavaltion ylioikeus, Itävalta) 28.10.2020 antamassa tuomiossa, jossa todettiin, että DB:lle aiheutuneet vammat johtuivat Montrealin yleissopimuksen 17 artiklan 1 kappaleessa tarkoitetusta onnettomuudesta, vaikka kyseiset vammat olisivat ehkä voineet jäädä vähäisemmiksi tai ne olisi voitu jopa välttää, jos DB olisi saanut asianmukaista ensiapua. Kyseinen tuomioistuin katsoi näin ollen, että DB:n nostama vahingonkorvauskanne kuului kyseisen yleissopimuksen soveltamisalaan ja että kahden vuoden määräaika tällaisen kanteen nostamiselle oli sen 35 artiklan 1 kappaleen nojalla päättynyt.
13
DB teki kyseisestä tuomiosta Revision-valituksen ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen Oberster Gerichtshofiin (ylin tuomioistuin, Itävalta) ja väitti, että ilma-aluksessa annettu ensiapu ei kuulu Montrealin yleissopimuksen 17 artiklan 1 kappaleessa tarkoitetun onnettomuuden käsitteen alaan, joten kyseistä yleissopimusta ei voida soveltaa nyt esillä olevassa asiassa. Näin ollen ABGB:n 1489 §:ssä säädettyä kolmen vuoden vanhentumisaikaa sovelletaan hänen nostamaan vahingonkorvauskanteeseen.
14
Kyseinen tuomioistuin katsoo, että ilma-aluksessa tapahtunut kahvikannun putoaminen matkustamopalveluun käytetystä tarjoiluvaunusta, mikä aiheutti palovammoja matkustajalle, on Montrealin yleissopimuksen 17 artiklan 1 kappaleessa, sellaisena kuin sitä on tulkittu 19.12.2019 annetussa tuomiossa Niki Luftfahrt (C‑532/18, EU:C:2019:1127), tarkoitettu onnettomuus. Se pohtii sen sijaan, onko ilma-aluksessa tällaisen onnettomuuden vuoksi annettu ensiapu kyseisestä onnettomuudesta erillinen vahinkotapahtuma vai muodostavatko nämä kaksi tapahtumaa yhden ainoan kyseisessä määräyksessä tarkoitetun onnettomuuden.
15
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan Montrealin yleissopimuksen 17 artiklan 1 kappaleessa tarkoitettu syy-yhteyden käsite sekä kyseisen yleissopimuksen rakenne ja yhtenäistämistavoite puoltavat tulkintaa, jonka mukaan nyt esillä olevassa tapauksessa yhtäältä kahvikannun putoamisen ja toisaalta ilma-aluksessa annetun ensiavun on katsottava kuuluvan samaan onnettomuuteen tässä määräyksessä tarkoitetulla tavalla. Jos kahvikannun putoamista ei olisi tapahtunut, ensiapua ei olisi annettu, ja näin ollen erillisiä ruumiinvammoja ei olisi esiintynyt eikä aiheutettu ruumiinvamma olisi vaikeutunut. Kyseinen tuomioistuin täsmentää, että jos yhtä ainoaa onnettomuutta koskeva väite hyväksytään, DB:n nostama vahingonkorvauskanne on vanhentunut kyseisen yleissopimuksen 35 artiklan 1 kappaleen nojalla.
16
Kyseinen tuomioistuin ei kuitenkaan sulje pois sitä, että kahvikannun putoamista ja ilma-aluksessa tämän putoamisen aiheuttaman ruumiinvamman vuoksi annettua ensiapua voitaisiin pitää itsenäisinä vahinkotapauksina, ja se pyytää unionin tuomioistuinta lausumaan tästä.
17
Kyseisessä tilanteessa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, voidaanko Montrealin yleissopimuksen 29 artiklan perusteella nostaa kansallisen oikeuden perusteella vahingonkorvauskanne mainitusta ensiavusta matkustajalle aiheutuneen vahingon korvaamiseksi. Kyseisen tuomioistuimen mukaan tällainen kanne voidaan nostaa kansallisen oikeuden perusteella ainoastaan, jos Montrealin yleissopimusta olisi tulkittava siten, että se ei kata itsenäisenä vahinkotapahtumana ruumiinvammoja, joita matkustajalle aiheutuu ilma-aluksessa ilman onnettomuutta tai riippumatta onnettomuudesta.
18
Oberster Gerichtshof on tässä tilanteessa päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko [Montrealin yleissopimuksen] 17 artiklan 1 kappaleessa tarkoitetun onnettomuuden vuoksi ilma-aluksessa annetun ensiavun, joka aiheuttaa matkustajalle onnettomuuden varsinaisista seurauksista erillisiä ruumiinvammoja, katsottava kuuluvan vahinkotapahtuman kanssa samaan onnettomuustapahtumaan?
2)
Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi,
onko [Montrealin yleissopimuksen] 29 artikla esteenä oikeudelle saada korvausta ensiavusta johtuvasta vahingosta, jos siihen vedotaan kansallisessa oikeudessa säädetyssä määräajassa mutta kyseisen yleissopimuksen 35 artiklassa tarkoitetun kanneoikeuden vanhennuttua?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen kysymys
19
Tällä kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko Montrealin yleissopimuksen 17 artiklan 1 kappaletta tulkittava siten, että matkustajan ilma-aluksessa saaman epäasianmukaisen ensiavun, joka on aiheuttanut kyseisessä määräyksessä tarkoitetun onnettomuuden aiheuttamien ruumiinvammojen vaikeutumisen, on katsottava kuuluvan kyseiseen onnettomuuteen.
20
Aluksi on muistutettava, että asetuksen N:o 2027/97, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 889/2002, 3 artiklan 1 kohdan nojalla matkustajia koskevaan unionin lentoliikenteen harjoittajan korvausvastuuseen sovelletaan kaikkia tätä korvausvastuuta koskevia Montrealin yleissopimuksen määräyksiä.
21
Kyseisen yleissopimuksen 17 artiklan 1 kappaleen mukaan lentoliikenteen harjoittaja on vastuussa matkustajan kuolemasta tai ruumiinvammasta aiheutuneesta vahingosta ainoastaan sillä edellytyksellä, että kuoleman tai vamman aiheuttanut onnettomuus tapahtui ilma-aluksessa tai ilma-alukseen nousemisen tai siitä poistumisen yhteydessä.
22
Käsitteellä onnettomuus on ymmärrettävä tarkoitettavan tahatonta, vahinkoa aiheuttavaa ja ennakoimatonta tapahtumaa, joka ei edellytä, että vahinko johtuu lentoliikenteelle ominaisen riskin toteutumisesta tai että onnettomuuden ja ilma-aluksen käytön tai liikkumisen välillä on yhteys (ks. vastaavasti tuomio 19.12.2019, Niki Luftfahrt, C‑532/18, EU:C:2019:1127, 35 ja 41 kohta sekä tuomio 2.6.2022, Austrian Airlines (Lentoliikenteen harjoittajan vastuusta vapauttaminen), C‑589/20, EU:C:2022:424, 20 kohta).
23
Tältä osin on todettava, että vahingon aiheutumisen ei aina voida katsoa johtuvan yksittäisestä tapahtumasta, kun kyseinen vahinko on seurausta useista toisistaan riippuvaisista tapahtumista. Kun kyse on sellaisten toisiinsa erottamattomasti liittyvien tapahtumien kokonaisuudesta, jotka seuraavat toisiaan keskeytyksettä tilassa ja ajassa, kyseisen kokonaisuuden on katsottava muodostavan yhden ja saman Montrealin yleissopimuksen 17 artiklan 1 kappaleessa tarkoitetun onnettomuuden.
24
Näin on nyt esillä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa kuumaa kahvia sisältävän kahvikannun putoaminen aiheutti palovammoja matkustajalle ja sai aikaan sen, että matkustamohenkilökunnan oli annettava välittömästi ensiapua. Kun nimittäin otetaan huomioon kyseisen kahvikannun putoamisen ja näin vahinkoa kärsineelle matkustajalle annetun ensiavun välinen jatkuvuus tilassa ja ajassa, syy-yhteyttä tämän putoamisen ja kyseisestä putoamisesta aiheutuneiden ruumiinvammojen takia annetun ensiavun epäasianmukaisuuden vuoksi tapahtuneen vaikeutumisen välillä ei voida kiistää.
25
Kyseinen tulkinta on Montrealin yleissopimuksen tavoitteiden mukainen. Kyseisen yleissopimuksen johdanto-osan kolmannen perustelukappaleen mukaan nimittäin kyseisen yleissopimuksen sopimusvaltiot, jotka ”ovat tietoisia siitä, että kuluttajien etujen suojelun varmistaminen on tärkeää kansainvälisissä ilmakuljetuksissa ja että täyden korvauksen periaatteeseen perustuvat oikeudenmukaiset korvaukset ovat tarpeen”, päättivät ottaa käyttöön lentoliikenteen harjoittajien ankaraa korvausvastuuta koskevan järjestelmän. Tällainen järjestelmä edellyttää – kuten viidennestä perustelukappaleesta käy ilmi – kuitenkin sitä, että ”oikeudenmukainen etujen tasapaino” säilytetään etenkin lentoliikenteen harjoittajien etujen ja matkustajien etujen välillä (tuomio 12.5.2021, Altenrhein Luftfahrt, C‑70/20, EU:C:2021:379, 36 kohta).
26
Kun Montrealin yleissopimuksen 17 artiklan 1 kappaleessa tarkoitettu onnettomuuden käsite rajataan koskemaan toisiinsa erottamattomasti liittyvien tapahtumien sarjaa, jotka seuraavat toisiaan keskeytyksettä tilassa ja ajassa, kyseinen määräys mahdollistaa matkustajille korvauksen saamisen helposti ja nopeasti ilman, että lentoliikenteen harjoittajille asetettaisiin hyvin raskasta sekä vaikeasti yksilöitävää ja laskettavissa olevaa korvaustaakkaa, jolla saatettaisiin vaarantaa tai jopa lamauttaa niiden taloudellinen toiminta (ks. vastaavasti tuomio 19.12.2019, Niki Luftfahrt, C‑532/18, EU:C:2019:1127, 40 kohta).
27
Se, että asianomainen lentoliikenteen harjoittaja on laiminlyönyt huolenpito- ja huolellisuusvelvollisuuksiaan tältä osin – mikäli asian todetaan olevan näin –, ei voi saattaa näitä toteamuksia kyseenalaisiksi (ks. vastaavasti tuomio 2.6.2022, Austrian Airlines (Lentoliikenteen harjoittajan vastuusta vapauttaminen), C‑589/20, EU:C:2022:424, 22 kohta). Tapahtuman luonnehtimiseksi Montrealin yleissopimuksen 17 artiklan 1 kappaleessa tarkoitetuksi ”onnettomuudeksi” riittää, että matkustajan kuoleman tai ruumiinvamman aiheuttanut tapahtuma on tapahtunut ilma-aluksessa tai ilma-alukseen nousemisen tai siitä poistumisen yhteydessä.
28
Edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että Montrealin yleissopimuksen 17 artiklan 1 kappaletta on tulkittava siten, että matkustajalle ilma-aluksessa annetun epäasianmukaisen ensiavun, joka on aiheuttanut kyseisessä määräyksessä tarkoitetun onnettomuuden aiheuttamien ruumiinvammojen vaikeutumisen, on katsottava kuuluvan kyseiseen onnettomuuteen.
Toinen kysymys
29
Koska toinen kysymys on esitetty ainoastaan sitä tapausta varten, että ensimmäiseen kysymykseen vastattaisiin kieltävästi, sitä ei ole tarpeen tarkastella.
Oikeudenkäyntikulut
30
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (kolmas jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Eräiden kansainvälistä ilmakuljetusta koskevien sääntöjen yhtenäistämisestä Montrealissa 28.5.1999 tehdyn yleissopimuksen, jonka Euroopan yhteisö on allekirjoittanut 9.12.1999 ja joka on hyväksytty sen puolesta 5.4.2001 tehdyllä neuvoston päätöksellä 2001/539/EY, 17 artiklan 1 kappaletta
on tulkittava siten, että
matkustajalle ilma-aluksessa annetun epäasianmukaisen ensiavun, joka on aiheuttanut kyseisessä määräyksessä tarkoitetun onnettomuuden aiheuttamien ruumiinvammojen vaikeutumisen, on katsottava kuuluvan kyseiseen onnettomuuteen.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: saksa.