Väliaikainen versio
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
ATHANASIOS RANTOS
26 päivänä helmikuuta 2026 (1)
Asiat C-496/23 P ja C-497/23 P
Meta Platforms Ireland Ltd, aiemmin Facebook Ireland Ltd
vastaan
Euroopan komissio
Muutoksenhaku – Kilpailu – SEUT 102 artikla – Määräävän markkina-aseman väärinkäyttö – Datamarkkinat – Hallinnollinen menettely – Asetus (EY) N:o 1/2003 – 18 artiklan 3 kohta – Tietojensaantipyyntöä koskeva päätös – Pyydettyjen tietojen tarpeellisuus – Oikeasuhteisuus – Oikeus yksityiselämän kunnioittamiseen – Virtuaalinen datahuone – Hyvän hallinnon periaate – Liikesalaisuus
Johdanto
1.        Meta Platforms Ireland Ltd (jäljempänä valittaja) vaatii valituksissaan, että unionin tuomioistuin kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen 24.5.2023 antamat tuomiot Meta Platforms Ireland v. komissio (T-452/20, EU:T:2023:277; jäljempänä ensimmäinen valituksenalainen tuomio) ja Meta Platforms Ireland v. komissio (T-451/20, EU:T:2023:276; jäljempänä toinen valituksenalainen tuomio), joilla unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi sen kanteet, joissa vaadittiin asetuksen (EY) N:o 1/2003(2) 18 artiklan 3 kohdan ja 24 artiklan 1 kohdan d alakohdan nojalla esitettyjä tietojensaantipyyntöjä sisältävien Euroopan komission päätösten kumoamista. Nämä tietojensaantipyynnöt koskivat valittajan vastuuhenkilöiden hallussa olevien, useiden vuosien aikana tuotettujen ja kyseisissä päätöksissä esitettyjen hakusanojen perusteella yksilöityjen valittajan sisäisten asiakirjojen toimittamista (jäljempänä riidanalaiset päätökset).(3)
2.        Nyt käsiteltävissä valituksissa unionin tuomioistuinta kehotetaan täsmentämään, miten laaja toimivalta komissiolla on pyytää yrityksiltä tietoja, myös luottamuksellisia henkilötietoja tai kaupallisia tietoja, hakusanojen yhdistelmään perustuvien sähköisten hakujen avulla.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
3.        Asetuksen N:o 1/2003 18 artiklan, jonka otsikko on ”Pyynnöt saada tietoja”, 1–3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      Suorittaakseen tässä asetuksessa sille määrätyt tehtävät komissio voi pelkällä pyynnöllä tai päätöksellä vaatia yrityksiä ja yritysten yhteenliittymiä toimittamaan kaikki tarvittavat tiedot.
2.      Lähettäessään pelkän tiedonsaantipyynnön yritykselle tai yritysten yhteenliittymälle komissio mainitsee pyynnön oikeusperustan ja tarkoituksen, täsmentää, mitä tietoja tarvitaan, ja vahvistaa määräajan, jonka kuluessa tiedot on annettava, sekä 23 artiklassa säädetyt seuraamukset virheellisten tai harhaanjohtavien tietojen antamisesta.
3.      Kun komissio päätöksellään vaatii yrityksiä ja yritysten yhteenliittymiä antamaan tietoja, päätöksessä mainitaan pyynnön oikeusperusta ja sen tarkoitus, yksilöidään vaaditut tiedot ja asetetaan määräaika tietojen antamista varten. Siinä ilmoitetaan myös 23 artiklassa säädetyistä seuraamuksista ja ilmoitetaan lisäksi 24 artiklassa säädetyistä seuraamuksista tai asetetaan viimeksi mainitut seuraamukset. Päätöksessä ilmoitetaan lisäksi oikeudesta hakea päätökseen muutosta [Euroopan unionin] tuomioistuimelta.”
Asian tausta ja valituksenalaiset tuomiot
4.        Kahden ensimmäisen tietojensaantipyynnön, joihin valittaja oli vastannut useaan otteeseen,(4) jälkeen komissio teki 4.5.2020 asioissa Facebook Marketplace ja Facebook Data annetut alkuperäiset päätökset, joissa se velvoitti valittajan toimittamaan sille pyydetyt tiedot uhkasakon uhalla, jos tietoja toimiteta kokonaisuudessaan ja oikein.(5)
5.        Valittaja nosti 15.7.2020 unionin yleisessä tuomioistuimessa kanteet näistä päätöksistä ja jätti erillisillä asiakirjoilla välitoimihakemukset, joiden johdosta unionin yleisen tuomioistuimen presidentti määräsi kyseisten päätösten täytäntöönpanon lykkäämisestä siihen asti, kunnes välitoimimenettelyssä annetaan lopullinen ratkaisu, ja määräsi tämän jälkeen 29.10.2020 antamillaan määräyksillä muun muassa näiden päätösten täytäntöönpanon lykkäämisestä siltä osin kuin niissä ilmaistu velvollisuus koskee asiakirjoja, joilla ei ole yhteyttä valittajan liiketoimintaan ja jotka sisältävät arkaluonteisia henkilötietoja (jäljempänä suojatut asiakirjat), niin kauan kuin näissä määräyksissä tarkoitettua virtuaalista datahuonetta koskevaa menettelyä ei ole otettu käyttöön.(6)
6.        Komissio antoi 11.12.2020 muutospäätökset asioissa Facebook Marketplace ja Facebook Data. Niissä velvoitettiin valittaja toimittamaan pyydetyt tiedot uhkasakon uhalla ja säädettiin lisäksi välitoimimääräyksissä tarkoitetun virtuaalista datahuonetta koskevan menettelyn noudattamisesta suojattujen asiakirjojen toimittamisessa.
7.        Valittaja tarkisti 8.2.2021 kanteita unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 86 artiklan perusteella näiden päätösten huomioon ottamiseksi.
8.        Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisilla tuomioilla valittajan nostamat kanteet kokonaisuudessaan ja hylkäsi siten kolme kanneperustetta, joihin valittaja oli vedonnut ja jotka koskivat ensinnäkin perustelujen puutteellisuutta, toiseksi asetuksen N:o 1/2003 18 artiklan rikkomista, puolustautumisoikeuksien loukkaamista ja harkintavallan väärinkäyttöä sekä kolmanneksi yksityiselämän kunnioittamista koskevan oikeuden, suhteellisuusperiaatteen ja hyvää hallintoa koskevan oikeuden loukkaamista.
Oikeudenkäyntimenettely unionin tuomioistuimessa ja asianosaisten vaatimukset
9.        Valittaja teki 3.8.2023 kaksi valitusta valituksenalaisista tuomioista. Se vaatii, että unionin tuomioistuin ensinnäkin kumoaa valituksenalaiset tuomiot, seuraavaksi kumoaa riidanalaiset päätökset tai toissijaisesti palauttaa asiat unionin yleisen tuomioistuimen käsiteltäviksi ja lopuksi velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
10.      Komissio vaatii, että unionin tuomioistuin hylkää valitukset ja velvoittaa valittajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
11.      Asianosaisten lausumat ja unionin tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin antamat vastaukset kuultiin 26.11.2025 pidetyssä istunnossa.
Asian tarkastelu
12.      Valittaja esittää molempien valitustensa tueksi kolme valitusperustetta, joissa väitetään lähinnä, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisia virheitä, kun se ensinnäkin piti tiettyjä hakusanoja tarpeellisuusperiaatteen mukaisina, kun se ei toiseksi pitänyt virheellisenä sitä, onko komissio noudattanut tarpeellisuusperiaatetta, koskevan kokonaisarvion puuttumista, ja kun se kolmanneksi katsoi, että komissio saattoi pyytää sekä henkilökohtaisia että valittajan liiketoimintaan liittyviä tietoja sisältäviä asiakirjoja (jäljempänä sekamuotoiset asiakirjat) myöntämättä takeita tai suojaa henkilötietojen osalta.(7)
Alustavat huomautukset
13.      Muistutan ensinnäkin, että asetuksen N:o 1/2003 18 artiklan 1 kohdan nojalla komissio voi suorittaakseen tässä asetuksessa sille määrätyt tehtävät vaatia pelkällä pyynnöllä tai päätöksellä yrityksiä ja yritysten yhteenliittymiä toimittamaan kaikki tarvittavat tiedot.(8) Kyseisen asetuksen 18 artiklan 3 kohdassa säädetään muun muassa, että komission päätöksessä mainitaan pyynnön oikeusperusta ja sen tarkoitus, yksilöidään vaaditut tiedot ja asetetaan määräaika tietojen antamista varten.
14.      Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan etenkin velvollisuudella ilmoittaa tietojensaantipyynnön tarkoitus, joka on ratkaiseva tekijä arvioitaessa tietojen tarpeellisuutta, tarkoitetaan, että komission on pyynnössään ilmoitettava tutkintansa kohde ja siten yksilöitävä väitetty kilpailusääntöjen rikkominen. Komissio ei ole kuitenkaan velvollinen ilmoittamaan tietojensaantipyynnön adressaatille kaikkia niitä hallussaan olevia tietoja, jotka koskevat epäiltyjä kilpailusääntöjen rikkomisia, eikä tekemään perusteellista oikeudellista luonnehdintaa kyseisistä rikkomisista, kunhan komissio selvästi mainitsee epäilyt, jotka se aikoo selvittää.(9)
15.      Komissio voi tässä yhteydessä vaatia vain sellaisten tietojen ilmoittamista, joiden avulla se voi tarkistaa rikkomisolettamat, joiden nojalla tutkimus tehdään ja jotka ilmoitetaan tietojensaantipyynnössä.(10) Kun otetaan huomioon komissiolle asetuksella N:o 1/2003 annettu laaja tutkintavalta, komission tehtävänä on kuitenkin arvioida, onko jokin tieto tarpeen kilpailusääntöjen rikkomisen paljastamiseksi.(11)
16.      Toiseksi huomautan valvonnasta, jota unionin tuomioistuimet kohdistavat komission arviointiin tietojensaantipyynnön tarpeellisuudesta, että tarpeellisuutta on arvioitava suhteessa kyseisessä pyynnössä mainittuun tarkoitukseen eli niihin kilpailusääntöjen rikkomista koskeviin epäilyihin, joiden paikkansapitävyyden komissio aikoo tarkistaa. Vaatimus tietojensaantipyynnön ja epäillyn kilpailusääntöjen rikkomisen välisestä yhteydestä täyttyy, jos komissio voi pyynnön esittämisajankohtana kohtuudella olettaa, että kyseiset tiedot auttavat sitä ratkaisemaan, onko kilpailusääntöjä rikottu.(12)
17.      Tarkemmin sanoen unionin tuomioistuimen on yhtäältä tarpeellisuusperiaatteen osalta tarkoitus arvioida, onko oletetun rikkomisen ja pyydettyjen tietojen välinen vastaavuussuhde riittävän läheinen oikeuttaakseen komission pyynnön, ja toisaalta suhteellisuusperiaatteen mukaisesti määritettävä, ovatko yritykseltä vaadittavat ponnistelut oikeutettuja yleisen edun nimissä ja ovatko ne liiallisia vai ei.(13) Tätä varten on erityisesti punnittava keskenään yhtäältä yleistä etua, joka oikeuttaa komission tutkimuksen, ja komission tarvetta saada tietoja, joiden avulla se voi hoitaa sille EUT-sopimuksessa asetettuja tehtäviä, sekä toisaalta tietojensaantipyynnöstä yritykselle aiheutuvaa työmäärää.(14)
18.      Kolmanneksi ja viimeiseksi korostan, että tosiseikkojen arviointi ei ole sellainen oikeuskysymys, että se sinänsä kuuluisi unionin tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin,(15) lukuun ottamatta sitä tapausta, että unionin yleiselle tuomioistuimelle esitetty todistusaineisto on otettu huomioon vääristyneellä tavalla. Valittajan on osoitettava tämä ilmoittamalla täsmällisesti ne seikat, jotka se katsoo unionin yleisen tuomioistuimen ottaneen huomioon vääristyneellä tavalla, ja näytettävä toteen ne arviointivirheet, joiden takia unionin yleinen tuomioistuin on valittajan mukaan päätynyt niiden ottamiseen huomioon vääristyneellä tavalla.(16)
19.      Tarkastelen valittajan argumentoinnin oikeellisuutta tämän oikeuskäytännön valossa.
Ensimmäiset valitusperusteet, jotka koskevat komission riidanalaisilla päätöksillä pyytämien tietojen tarpeellisuuden arviointia
20.      Molempien valitusten ensimmäisessä valitusperusteessa(17) väitetään, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se katsoi, että valituksenalaisissa tuomioissa mainitut hakusanat olivat asetuksen N:o 1/2003 18 artiklan 1 ja 3 kohdassa vahvistetun tarpeellisuusperiaatteen mukaisia.(18) Toinen näistä valitusperusteista jakautuu kolmeen ja toinen neljään osaan.(19)
Komission käyttämien hakusanojen merkityksellisyys
21.      Asiassa C-496/23 P esitetyn ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisessä ja toisessa osassa sekä asiassa C-497/23 P esitetyn ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisessä ja kolmannessa osassa valittaja väittää unionin yleisen tuomioistuimen katsoneen virheellisesti, että kaikkia hakusanat, joita on valituksessa luonnehdittu yleiskielisiksi, sisältäviä asiakirjoja voitiin pitää tarpeellisina riidanalaisiin päätöksiin johtaneiden tutkintojen (jäljempänä riidanalaiset tutkinnat) kannalta.(20)
22.      Unionin yleinen tuomioistuin tutki valituksenalaisissa tuomioissa lähinnä tietojensaantipyynnössä mainitun tarkoituksen eli kilpailusääntöjen rikkomiseen liittyvät epäilyt, jotka komissio aikoi selvittää,(21) ja totesi, että kun otetaan huomioon komission mainitsemat seikat, joita valittaja ei ole kiistänyt, vaatiessaan valittajaa toimittamaan tarkasteltavilla hakusanoilla löytyneet asiakirjat komissio saattoi kohtuullisesti olettaa riidanalaisten päätösten tekoajankohtana, että nämä tiedot auttoivat sitä ratkaisemaan, oliko mainittuja menettelytapoja esiintynyt.(22) Unionin yleinen tuomioistuin sulki myös pois sen mahdollisuuden, etteivät tarkasteltavat hakusanat olleet tarpeellisuusperiaatteen mukaisia, koska näitä hakusanoja soveltamalla yksilöitiin paljon asiakirjoja.(23)
23.      Muistutan tässä yhteydessä aluksi, ettei tietojensaantipyynnön tarpeellisuutta koskeva unionin yleisen tuomioistuimen arviointi ole sellainen edellä tämän ratkaisuehdotuksen 18 kohdassa tarkoitettu oikeuskysymys, että se sinänsä kuuluisi unionin tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin, lukuun ottamatta sitä tapausta, että unionin yleiselle tuomioistuimelle esitetty todistusaineisto on otettu huomioon vääristyneellä tavalla. Käsiteltävässä asiassa vaikuttaa siltä, ettei valittaja väitä eikä varsinkaan osoita, että unionin yleinen tuomioistuin olisi ottanut tosiseikat tai todisteet huomioon vääristyneellä tavalla, kun se totesi yhtäältä, että komissio on määritellyt hakusanat niiden tietojen valossa, jotka sillä on käytettävissään ja jotka liittyvät riidanalaisten tutkintojen kohteena oleviin väitettyihin kilpailusääntöjen rikkomisiin, ja toisaalta, että pelkästään se seikka, että tarkasteltavien hakusanojen soveltaminen johtaa useiden merkityksettömien asiakirjojen yksilöimiseen, ei kyseenalaista riidanalaisten päätösten laillisuutta.
24.      Vaikka valittajan esittämät argumentit voitaisiin jättää tutkimatta pelkästään tällä perusteella, niiden paikkansapitävyyttä on mielestäni joka tapauksessa hyödyllistä tutkia, jotta asiaa voidaan selventää unionin tuomioistuimelle.
25.      Huomautan ensinnäkin tarkasteltavien hakusanojen tarpeellisuudesta, että vaikka – kuten valittaja väittää – edellä tämän ratkaisuehdotuksen 16 kohdassa mainitun unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan asiakirjan ja väitetyn rikkomisen välinen pelkkä yhteys ei riitä osoittamaan pyynnön tarpeellisuutta, kyseisessä oikeuskäytännössä täsmennetään myös, että tällainen yhteys on osoitettu, jos komissio voi pyynnön esittämisajankohtana kohtuudella olettaa, että kyseessä olevia hakusanoja vastaavat asiakirjat auttavat sitä ratkaisemaan, onko väitetty kilpailusääntöjen rikkominen tapahtunut. Unionin yleinen tuomioistuin on todennut tällaisen tilanteen käsiteltävässä asiassa, eikä valittaja ole kiistänyt sitä.(24)
26.      Toiseksi totean, että valittajan argumentointi perustuu lähinnä siihen, että hakusanat johtavat yleisen luonteensa vuoksi väistämättä useiden riidanalaisten tutkintojen kannalta merkityksettömien asiakirjojen yksilöimiseen, mikä on valittajan mukaan suhteellisuusperiaatteen vastaista.(25)
27.      Huomautan tässä yhteydessä ensinnäkin, että jotta hakusanoihin perustuva tietojensaantipyyntö täyttää asetuksen N:o 1/2003 18 artiklan 1 kohdassa säädetyt edellytykset, jokaisen – tai edes huomattavan monen – yksilöidyn asiakirjan ei tarvitse osoittautua hyödylliseksi tutkinnan kannalta.(26) Päinvastoin se, että jotkin tai jopa useimmat yksilöidyt asiakirjat voivat osoittautua merkityksettömiksi tutkinnan kannalta, ei sellaisenaan ole riittävä peruste katsoa, ettei kyseessä olevilla hakusanoilla ole mitään yhteyttä komission epäilemään kilpailusääntöjen rikkomiseen.(27) Tietojensaantipyynnön tarpeellisuuden (ja oikeasuhteisuuden) tutkiminen ei nimittäin voi perustua puhtaasti määrälliseen tai tilastolliseen perusteeseen.(28)
28.      Toiseksi, kun otetaan huomioon tämän ratkaisuehdotuksen edellisessä kohdassa esitetty toteamus, sellaisiin konkreettisiin esimerkkeihin perustuvat valittajan argumentit on hylättävä tehottomina, joiden mukaan tietyt komission käyttämät hakusanat tuottivat joukon tutkimuksen kannalta merkityksettömiä asiakirjoja,(29) mitä komissio ei ole kiistänyt. Tämä ei kuitenkaan riitä kyseenalaistamaan unionin yleisen tuomioistuimen arviointia.(30)
29.      Kolmanneksi tätä päätelmää ei voida kyseenalaistaa sillä, että komissio olisi voinut käyttää täsmällisempiä hakusanoja (tai niiden yhdistelmiä) tai oikeasuhteisempia hakuja taikka muotoilla pyyntönsä siten, että ne voisivat kohdistua kohtuullisesti merkityksellisiin asiakirjoihin, tai jopa asettaa suodattimia tai muita takeita. Edellä tämän ratkaisuehdotuksen 15 kohdassa mainitun unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella komission tehtävänä on nimittäin määrittää tutkintatekniikkansa ja päättää käytettävissä olevien seikkojen perusteella, miten se saa tutkimuksensa kannalta hyödyllisiä tietoja. Riippumatta mahdollisuudesta muotoilla rajoitetumpia tietojensaantipyyntöjä sen pyyntöä ei näin ollen voida riitauttaa, jos osoitetaan, että komissio saattoi kohtuudella olettaa, että pyydetyt tiedot voivat auttaa sitä tutkimaan epäiltyä kilpailusääntöjen rikkomista.(31)
30.      Samalla tavoin huomautan, kuten komissio väittää valittajan tätä kiistämättä, että valituksenalaisissa tuomioissa viitataan takeisiin, joita sovelletaan tietojensaantipyyntöön ensinnäkin muutospäätösten,(32) seuraavaksi salassapitovelvollisuuden(33) ja lopuksi asianajajien ja asiakkaiden välisen yhteydenpidon luottamuksellisuuden sekä komission käytännesääntöjen(34) mukaisesti.
31.      Näin ollen vaikuttaa siltä, ettei valittaja ole onnistunut osoittamaan, etteivät komission käyttämät hakusanat olleet omiaan tuottamaan tutkinnan kannalta merkityksellisiä asiakirjoja, mikä on unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan ratkaiseva kriteeri osoitettaessa tietojensaantipyynnön ja epäillyn rikkomisen välinen yhteys. Nämä hakusanat täyttävät siis asetuksen N:o 1/2003 18 artiklan 1 kohdassa asetetut edellytykset, vaikka ne voivatkin tuottaa suuren määrän tutkinnan kannalta merkityksettömiä asiakirjoja, mikä ei riitä kyseenalaistamaan edellä mainittua päätelmää.(35)
32.      Ehdotan näin ollen, että molemmissa valituksissa esitetyn ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen osa, asiassa C-496/23 P esitetyn ensimmäisen valitusperusteen toinen osa ja asiassa C-497/23 P esitetyn ensimmäisen valitusperusteen kolmas osa jätetään tutkimatta tai hylätään perusteettomina.
Perustelujen puutteellisuus siltä osin kuin on kyse tarpeesta rajoittaa tietojensaantipyynnön ulottuvuutta
33.      Asian C-497/23 P ensimmäisen valitusperusteen toisessa osassa valittaja moittii unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se laiminlöi perusteluvelvollisuutensa, kun se hylkäsi argumentin, jonka mukaan komission olisi pitänyt rajoittaa pyyntönsä ulottuvuutta.(36)
34.      Vaikuttaa kuitenkin siltä, ettei toisen valituksenalaisen tuomion 136 kohta ole ratkaiseva, toisin kuin valittaja väittää. Unionin yleisen tuomioistuimen perustelut esitetään nimittäin yksityiskohtaisesti saman tuomion 137 ja 138 kohdassa, joista ilmenee lähinnä, ettei valittaja voinut väittää, että komission olisi pitänyt rajoittaa pyyntönsä ulottuvuutta, koska yhtäältä pyyntö oli jo rajattu kahteen vastuuhenkilöön ja ajanjakso oli sama kuin tutkinnan kohteena oleva ajanjakso ja koska toisaalta komissio saattoi asiassa Facebook Data annetun päätöksen tekoajankohtana kohtuudella olettaa, että pyydetyt tiedot saattoivat olla hyödyllisiä tutkinnan kannalta.(37)
35.      Ehdotan näin ollen, että asiassa C-497/23 P esitetyn ensimmäisen valitusperusteen toinen osa hylätään perusteettomana.
Tarkastuksia varten säädettyjä takeita vastaavien takeiden puuttuminen
36.      Asiassa C-496/23 P esitetyn ensimmäisen valitusperusteen kolmannessa osassa ja asiassa C-497/23 P esitetyn ensimmäisen valitusperusteen neljännessä osassa valittaja moittii unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se hylkäsi valituksenalaisissa tuomioissa valittajan argumentin, jonka mukaan komissio loukkasi tarpeellisuusperiaatetta siltä osin kuin se vaati toimittamaan asiakirjoja asettamatta suodattimia tai takeita, jotka vastaavat vähintään yrityksille asetuksen N:o 1/2003 20 artiklan nojalla tehtyjen tarkastusten yhteydessä annettavia takeita.(38)
37.      Unionin yleinen tuomioistuin korosti valituksenalaisissa tuomioissa, ettei sen asiana ole tietojensaantipyyntöä koskevasta päätöksestä nostetun kumoamiskanteen yhteydessä valvoa kyseisen päätöksen laillisuutta millään muulla oikeusperustalla tehtyihin päätöksiin, kuten tarkastuspäätöksiin, sovellettavien oikeussääntöjen kannalta. Se mainitsi myös takeet, joita se pitää riittävinä käsiteltävässä asiassa esitetyn kaltaisessa hakusanoihin perustuvassa tietojensaantipyynnössä.(39)
38.      Valittaja ei kuitenkaan kiistä unionin yleisen tuomioistuimen mainitsemien takeiden riittävyyttä(40) eikä pysty osoittamaan, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisia virheitä katsoessaan, ettei sen tarvitse tarkistaa, vastaavatko käsiteltävässä asiassa sovelletut takeet tarkastusten yhteydessä sovellettavia takeita.
39.      Asetuksen N:o 1/2003 18 artiklan mukaisen tietojensaantipyynnön ja kyseisen asetuksen 20 artiklaan perustuvan tarkastuksen välillä on nimittäin merkittäviä eroja. Vaikka kyseessä olevilla yrityksillä on tarkastuksessa, jota pidetään pidemmälle menevänä kuin tietojensaantipyyntöä,(41) tiettyjä menettelyllisiä takeita,(42) nämä takeet eivät välttämättä ole samat kuin tietojensaantipyyntöön sovellettavat takeet.
40.      Erityisesti hakusanoihin perustuvan tietojensaantipyynnön yhteydessä adressaatilla on riittävästi aikaa kerätä yksilöidyt asiakirjat ja tutkia ne asianajajiensa avustuksella ennen niiden toimittamista komissiolle.(43) Tätä tietojensaantipyyntöä edeltää yleensä komission ja adressaattina olevan yrityksen tai sen ulkopuolisten asianajajien välinen epävirallinen yhteydenpito.(44) Komissio voi lisäksi ottaa tiettyjen arkaluonteisten asiakirjojen yhteydessä käyttöön lisätakeita, kuten käsiteltävässä asiassa perustetun virtuaalista datahuonetta koskevan menettelyn, tai edellyttää asiakirjojen toimittamista siten, että niistä on poistettu asianomaisten henkilöiden nimet ja muut tiedot, joista heidät voidaan tunnistaa. Tietojensaantipyynnön tiedoksi antamisen ja asiakirjojen toimittamiselle asetetun määräajan välisen ajan ansiosta pyynnön vastaanottajalla on myös mahdollisuus riitauttaa pyyntö unionin yleisessä tuomioistuimessa ja pyytää ajoissa välitoimia, kuten käsiteltävässä asiassa on tosiasiallisesti tehty. Lopuksi on todettava, että tutkinnan kohteena oleva yritys voi paitsi kieltäytyä toimittamasta asianajajan ja hänen asiakkaansa välisiin suhteisiin sovellettavan luottamuksellisuuden suojan piiriin kuuluvia asiakirjoja myös esittää komissiolle perustellun pyynnön merkityksettömien asiakirjojen palauttamisesta ja pyynnön hylkäämisen tapauksessa riitauttaa tämän päätöksen.
41.      Näin ollen ehdotan, että asiassa C-496/23 P esitetyn ensimmäisen valitusperusteen kolmas osa ja asiassa C-497/23 P esitetyn ensimmäisen valitusperusteen neljäs osa hylätään perusteettomina ja että molempien valitusten ensimmäinen valitusperuste hylätään siten kokonaisuudessaan.
Toiset valitusperusteet, jotka koskevat tarpeellisuusperiaatteen kokonaisarviointia
42.      Valittaja väittää molempien valitusten toisessa valitusperusteessa(45) lähinnä, että unionin yleinen tuomioistuin teki kaksi oikeudellista virhettä, kun se katsoi yhtäältä, että sitä, noudattiko komissio tarpeellisuusperiaatetta, ei ole asianmukaista arvioida kokonaisuutena, vaikka tällaista arviointia pidettäisiinkin mahdollisena, eikä perustellut millään tavoin tällaisen arvioinnin toteutettavuutta,(46) sekä toisaalta, että unionin yleinen tuomioistuin voi tutkia tarpeellisuusperiaatteen noudattamisen kannalta ainoastaan hakusanat, jotka kantaja on nimenomaisesti riitauttanut. Asiassa C-497/23 P valittaja väittää unionin yleisen tuomioistuimen tehneen myös kolmannen oikeudellisen virheen, kun se ei tutkinut tiettyjen kannekirjelmässä mainittujen hakusanojen tarpeellisuutta.
43.      Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisissa tuomioissa lähinnä, että sitä, noudattiko komissio tarpeellisuusperiaatetta, ei ole asianmukaista arvioida kokonaisuutena, vaikka tällaista arviointia pidettäisiinkin mahdollisena, ja että unionin yleinen tuomioistuin voi tutkia tarpeellisuusperiaatteen noudattamisen kannalta ainoastaan hakusanat, jotka kantaja on nimenomaisesti riitauttanut.(47)
44.      Tältä osin huomautan, että valittaja on riitauttanut vain osan komission käyttämistä hakusanoista, eli noin 130 ja 250 kahteen hakusanasarjaan kuulunutta termiä, jotka tuottivat lähes 590 ja 2 500 yhdistelmää.(48) Mielestäni ei voida väittää, että unionin yleinen tuomioistuin olisi voinut näiden muutamien ilmaisujen perusteella suorittaa valittajan pyytämän tarpeellisuutta koskevan kokonaisarvioinnin.(49) Toisin sanoen, vaikka joitakin valittajan riitauttamia hakusanoja pidettäisiin liian yleisinä tai riittämättömästi kohdennettuina, mistä ei voi olla kyse nyt käsiteltävässä asiassa,(50) ei voida olettaa, että kaikkia hakusanoja, myös niitä, joita ei ole riitautettu, olisi pitänyt tarkastella samalla tavalla.(51)
45.      Tätä päätelmää ei voida kyseenalaistaa sillä valittajan korostamalla seikalla, että komissio oli pyytänyt luovuttamaan poikkeuksetta kaikki toisessa tapauksessa viiden ja toisessa tapauksessa kolmen vastuuhenkilön sekä heidän edeltäjiensä ja seuraajiensa hallussa olleet, tiettyjä väitetysti yleisiä tai hyvin yleisiä termejä koskevilla hauilla yksilöidyt asiakirjat toisessa tapauksessa viiden ja toisessa tapauksessa seitsemän vuoden ajalta. Siltä osin kuin komissio saattoi pyynnön esittämisajankohtana kohtuudella olettaa, että tarkasteltaviin hakusanoihin perustuvat tiedot olivat omiaan auttamaan sitä määrittämään, onko tutkinnan kohteena oleva kilpailusääntöjen rikkominen tapahtunut,(52) (rajoitettu) vastuuhenkilöiden lukumäärä ja merkityksellinen ajanjakso (joka ei ole suhteeton kilpailuasioita koskevan tutkinnan keskimääräiseen kestoon nähden) eivät nimittäin nähdäkseni vaikuta pyynnön tarpeellisuuteen, kun otetaan huomioon myös käyttöön otetut takeet, erityisesti virtuaalista datahuonetta koskeva menettely.(53)
46.      Tarkasteltaessa lisäksi väitettä, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin ei tutkinut toisessa valituksenalaisessa tuomiossa tiettyjen hakusanojen tarpeellisuutta,(54) kannekirjelmästä nähdäkseni ilmenee, ettei valittaja väittänyt hakusanojen olleen liian yleisiä ja kohdentamattomia vaan korosti ainoastaan, että niillä yksilöitiin tiettyjä merkityksettömiä asiakirjoja, mikä ei edellä tämän ratkaisuehdotuksen 26 ja 27 kohdassa esittämäni analyysin valossa riitä kyseenalaistamaan valituksenalaisten tuomioiden laillisuutta.
47.      Ehdotan näin ollen, että toisen valituksenperusteen toinen osa hylätään perusteettomana molemmissa valituksissa.
Kolmannet valitusperusteet, jotka koskevat sekamuotoisten asiakirjojen käsittelyä
48.      Valittaja väittää molempien valitusten kolmannessa valitusperusteessa,(55) että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen katsoessaan, että komissio saattoi pyytää sekamuotoisia asiakirjoja antamatta takeita tai toteuttamatta toimenpiteitä henkilötietojen suojaamiseksi.(56) Nämä valitusperusteet jakautuvat kolmeen osaan.(57)
49.      Huomautan aluksi, että komission suorittama henkilötietojen käsittely on tarpeellista ja sen asemaan erottamattomasti liittyvää toimintaa sen hoitaessa tehtäviään unionin kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta vastaavana viranomaisena. Tältä osin EU:n tietosuoja-asetuksen 5 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetään, että henkilötietojen käsittely on lainmukaista ainoastaan, jos ja vain siltä osin kuin käsittely on tarpeen muun muassa yleistä etua koskevan tehtävän suorittamiseksi tai unionin toimielimelle tai elimelle kuuluvan julkisen vallan käyttämiseksi.(58)
Se, että unionin yleisen tuomioistuimen analyysi rajoittui yleisen tietosuoja-asetuksen 9 artiklaan ja EU:n tietosuoja-asetuksen 10 artiklaan
50.      Valittaja väittää molempien valitusten kolmannen valitusperusteen ensimmäisessä osassa lähinnä, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se katsoi, että sekamuotoisten asiakirjojen jättäminen virtuaalisen datahuoneen ulkopuolelle oli tarpeellista ja oikeasuhteista, kun se rajoitti tarkastelunsa esimerkkeinä mainittuihin sekamuotoisiin asiakirjoihin ja ainoastaan siihen, sisälsivätkö nämä asiakirjat yleisen tietosuoja-asetuksen 9 artiklan 1 kohdan ja EU:n tietosuoja-asetuksen 10 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuuluvia ”arkaluonteisia” henkilötietoja, sekä katsoi, etteivät ne sisältäneet tällaisia tietoja,(59) ulottamatta tutkintaansa Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 7 artiklassa ja Roomassa 4.11.1950 allekirjoitetun ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen (jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus) 8 artiklassa vahvistettujen yksityiselämän suojaa koskevien perusoikeuksien väitettyyn loukkaamiseen.(60)
51.      Tarkastellessaan riidanalaisten päätösten yhteensopivuutta perusoikeuskirjan 7 artiklan kanssa unionin yleinen tuomioistuin arvioi valituksenalaisissa tuomioissa, täyttävätkö kyseiset päätökset perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdassa asetetut edellytykset, joihin kuuluu yksityiselämään puuttumisen oikeasuhteisuus.(61) Tätä varten unionin yleinen tuomioistuin tutki, oliko puuttuminen välttämätöntä erityisesti tiettyjen asiakirjaryhmien sulkemiseksi virtuaalista datahuonetta koskevan menettelyn ulkopuolelle.(62) Huomautettuaan, että kantajan asiana on arvioida, onko arkaluonteisia henkilötietoja sisältävällä asiakirjalla yhteys sen liiketoimintaan, unionin yleinen tuomioistuin katsoi, etteivät kannekirjelmässä mainitut asiakirjat voineet sisältää yleisen tietosuoja-asetuksen 9 artiklan 1 kohdassa ja EU:n tietosuoja-asetuksen 10 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja arkaluonteisia henkilötietoja. Tämän jälkeen se totesi, ettei kantaja voi pelkästään riidanalaisen päätöksen antamisesta päätellä, että toimittamalla sellaisia asiakirjoja, joita ei käsitelty virtuaalisessa datahuoneessa, loukattiin sen ja asianomaisten henkilöiden oikeutta yksityiselämään.(63)
52.      Tässä yhteydessä korostan aluksi, että toisin kuin valittaja väittää, unionin yleinen tuomioistuin ei katsonut, että yleisen tietosuoja-asetuksen 9 artiklan 1 kohdalla ja EU:n tietosuoja-asetuksen 10 artiklan 1 kohdalla on luotu ”kattava järjestelmä, jolla suojellaan yksityiselämän kunnioittamista koskevia oikeuksia”, vaan ainoastaan, että nämä säännökset ovat merkityksellisiä arvioitaessa, ovatko riidanalaiset päätökset perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun suhteellisuusperiaatteen mukaisia.(64)
53.      Seuraavaksi muistutan, että unionin yleinen tuomioistuin tutki, sisälsivätkö kannekirjelmissä esimerkkeinä mainitut sekamuotoiset asiakirjat yleisen tietosuoja-asetuksen 9 artiklan 1 kohdassa ja EU:n tietosuoja-asetuksen 10 artiklan 1 kohdassa määriteltyjä arkaluonteisia henkilötietoja, ja totesi, ettei näihin asiakirjoihin pidä välitoimimääräysten mukaisesti soveltaa virtuaalista datahuonetta koskevaa menettelyä,(65) eikä valittaja ole kiistänyt tätä kummassakaan valituksessaan.(66)
54.      Lopuksi katson, että se, ettei asiakirja sisällä yleisen tietosuoja-asetuksen 9 artiklan 1 kohdan ja EU:n tietosuoja-asetuksen 10 artiklan 1 kohdan soveltamisalaan kuuluvia arkaluonteisia henkilötietoja ja ettei siihen sovelleta virtuaalista datahuonetta koskevaa menettelyä, ei tarkoita sitä, että asiakirjaa ei suojata asianmukaisesti.(67) Vaikka välitoimimääräyksissä ei täsmennetä tätä nimenomaisesti, virtuaalista datahuonetta koskeva menettely on nähdäkseni oikeutettu ainoastaan sellaisten asiakirjojen kohdalla, joita yleisen tietosuoja-asetuksen ja EU:n tietosuoja-asetuksen mukaan ei lähtökohtaisesti saisi käsitellä, eli näissä asetuksissa tarkoitettuja arkaluonteisia henkilötietoja sisältävien asiakirjojen tapauksessa. Komissiolla on sitä vastoin väistämättä oltava oikeus tutustua sekamuotoisiin asiakirjoihin, vaikka ne sisältävät valittajan mukaan ”erittäin intiimejä ja yksityisiä henkilötietoja”, koska näiden asiakirjojen oletetaan sisältävän myös tutkinnan kannalta hyödyllisiä tietoja, kunhan niitä käsitellään asianomaisten henkilöiden oikeuksia kunnioittaen.(68)
55.      Tätä päätelmää ei voida kyseenalaistaa 4.10.2024 annetulla tuomiolla Bezirkshauptmannschaft Landeck (Yritys saada pääsy matkapuhelimelle tallennettuihin henkilötietoihin)(69) eikä julkisasiamies Medinan kahdella yhdistetyissä asioissa Imagens Médicas Integradas ym. esittämällä ratkaisuehdotuksella,(70) joihin valittaja vetosi istunnossa. Yhtäältä kyseisestä tuomiosta – jonka mukaan mahdollisuus saada pääsy matkapuhelimen sisältämiin henkilötietoihin rikosten yhteydessä edellyttää tuomioistuimen tai riippumattoman hallintoelimen etukäteisvalvontaa asianmukaisesti perusteltua kiireellistä tapausta lukuun ottamatta – johdettuja päätelmiä ei mielestäni voida soveltaa kilpailuasioita koskevaan tutkintaan.(71) Toisaalta kyseisissä ratkaisuehdotuksissa vahvistetaan, että SEUT 101 ja SEUT 102 artiklan väitettyä rikkomista koskevan tutkinnan yhteydessä tehdyn tarkastuspäätöksen perusteella on laillista takavarikoida yrityksen johtajien ja työntekijöiden välisiä sähköpostiviestejä, kunhan kyseisessä päätöksessä taataan erityisesti se, että henkilötietojen kerääminen ja niihin pääsy rajoitetaan myös kaupallisten tietojen etsimisen yhteydessä siihen, mikä on ehdottomasti tarpeen tutkinnan kohteen kannalta, ja että niitä käytetään yksinomaan tutkinnan tarkoituksiin.(72)
56.      Ehdotan näin ollen, että molempien valitusten kolmannen valitusperusteen ensimmäinen osa hylätään perusteettomana.
Suojattuja tietoja sisältävien sekamuotoisten asiakirjojen olemassaolo
57.      Valittaja väittää molempien valitusten kolmannen valitusperusteen toisessa osassa, että unionin yleinen tuomioistuin sovelsi virheellistä oikeudellista arviointiperustetta, kun se katsoi, etteivät valituksenalaisissa tuomioissa tarkastellut sekamuotoiset asiakirjat voineet sisältää perusoikeuskirjan 7 artiklassa ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen 8 artiklan 1 kappaleessa suojattuja henkilötietoja.(73)
58.      Tässä yhteydessä on myönnettävä, ettei unionin yleinen tuomioistuin katsonut valituksenalaisissa tuomioissa, etteivät tarkastellut asiakirjat sisältäneet valittajan mainitsemissa säännöksissä tarkoitettuja henkilötietoja. Se katsoi sitä vastoin, etteivät nämä asiakirjat sisältäneet yleisen tietosuoja-asetuksen 9 artiklan 1 kohdassa ja EU:n tietosuoja-asetuksen 10 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja arkaluonteisia henkilötietoja, minkä vuoksi ne oli suljettu virtuaalista datahuonetta koskevan menettelyn ulkopuolelle.
59.      Toisin kuin valittaja väittää, unionin yleinen tuomioistuin näyttää lisäksi selvästi olettaneen, että velvollisuus toimittaa sekamuotoiset asiakirjat merkitsi (tai ainakin saattoi merkitä) puuttumista yksityiselämän kunnioittamista koskevaan oikeuteen, minkä vuoksi se tutki, noudatettiinko riidanalaisissa päätöksissä perusoikeuskirjan 7 artiklaa ja täyttivätkö ne perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdassa asetetut edellytykset.(74)
60.      Ehdotan näin ollen, että molempien valitusten kolmannen valitusperusteen toinen osa hylätään perusteettomana.
Sekamuotoisia asiakirjoja koskevien takeiden puuttuminen
61.      Valittaja väittää molempien valitusten kolmannen valitusperusteen kolmannessa osassa, ettei riidanalaisissa päätöksissä anneta riittäviä takeita valituksenalaisten tuomioiden 181–183 ja 229–237 kohdassa tarkasteltuihin asiakirjoihin sisältyvien henkilötietojen suojaamiseksi ja ettei puuttuminen yksityiselämän kunnioittamista koskevaan oikeuteen ollut oikeasuhteista eikä tarpeellista minkään oikeutetun päämäärän kannalta.(75)
62.      Muistutan tässä yhteydessä, että yhtäältä se, että komissio olisi voinut käyttää virtuaalista datahuonetta koskevaa menettelyä laajemmin (tai että unionin yleinen tuomioistuin olisi voinut edellyttää kyseisen menettelyn laajempaa käyttöä), ei tarkoita sitä, ettei sekamuotoisia asiakirjoja suojata riittävästi,(76) ja toisaalta se, että jotkin – elleivät jopa useimmat – komission tietojensaantipyynnön perusteella yksilöidyt asiakirjat voivat osoittautua merkityksettömiksi riidanalaisten tutkintojen kannalta, ei sinänsä vaikuta tämän pyynnön tarpeellisuuteen ja oikeasuhteisuuteen.(77)
63.      Ehdotan näin ollen, että molempien valitusten kolmannen valitusperusteen kolmas osa hylätään perusteettomana ja että molempien valitusten kolmas valitusperuste hylätään siten kokonaisuudessaan.
Ratkaisuehdotus
64.      Kaiken edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin hylkää molemmat valitukset.
1      Alkuperäinen kieli: ranska.
2      [SEUT 101 ja SEUT 102] artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annettu neuvoston asetus (EYVL 2003, L 1, s. 1).
3      Kyseessä ovat 4.5.2020 annettu päätös C(2020) 3013 (asia AT.40684 – Facebook Marketplace) (jäljempänä asiassa Facebook Marketplace annettu alkuperäinen päätös), sellaisena kuin se on muutettuna 11.12.2020 annetulla päätöksellä C(2020) 9229 (jäljempänä asiassa Facebook Marketplace annettu muutospäätös) (jäljempänä yhdessä asiassa Facebook Marketplace annettu päätös), ja 4.5.2020 annettu päätös C(2020) 3011 (asia AT.40628 – Facebookin tietokäytännöt) (jäljempänä asiassa Facebook Data annettu alkuperäinen päätös), sellaisena kuin se on muutettuna 11.12.2020 annetulla päätöksellä C(2020) 9231 (jäljempänä asiassa Facebook Data annettu muutospäätös) (jäljempänä yhdessä asiassa Facebook Data annettu päätös).
4      Nämä pyynnöt johtivat kahteen erilliseen päätökseen, joista toinen tehtiin asetuksen N:o 1/2003 18 artiklan 3 kohdan ja toinen kyseisen asetuksen 18 artiklan 2 kohdan perusteella. Ensimmäisessä päätöksessä oli yli sata kysymystä, jotka koskivat valittajan toimintaan ja tuotevalikoimaan liittyviä eri näkökohtia, ja toisessa päätöksessä oli 83 kysymystä, jotka koskivat Facebook Marketplacea, sosiaalista mediaa ja myynti-ilmoitussivustojen tarjoajia.
5      Samana päivänä komission kilpailun pääosaston pääjohtaja lähetti valittajalle kirjeitä, joissa ehdotettiin erillisen menettelyn noudattamista niiden asiakirjojen toimittamisessa, jotka valittajan mukaan sisältävät ainoastaan valittajan liiketoimintaan liittymättömiä henkilötietoja. Pääjohtaja täsmensi lisäksi, että nämä asiakirjat sisällytetään asiakirja-aineistoon vasta sen jälkeen, kun niitä on tarkasteltu ”virtuaalisessa datahuoneessa”.
6      Määräykset Facebook Ireland v. komissio (T-451/20 R, EU:T:2020:515 ja T-452/20 R, EU:T:2020:516; jäljempänä yhdessä välitoimimääräykset). Virtuaalista datahuonetta koskevassa menettelyssä, joka perustui tämän ratkaisuehdotuksen edellisessä alaviitteessä mainittuun kilpailun pääosaston pääjohtajan ehdotukseen, valittaja yksilöi kyseisiä tietoja sisältävät asiakirjat, jotka toimitettiin komissiolle erillisenä sähköisenä tallenteena ja tämän jälkeen siirrettiin virtuaaliseen datahuoneeseen, johon oli pääsy vain mahdollisimman rajoitetulla määrällä tutkinnasta vastaavan ryhmän jäseniä siten, että läsnä (virtuaalisesti tai fyysisesti) oli vastaava määrä vastaajan asianajajia. Tutkinnasta vastaavan ryhmän jäsenet tutkivat ja valitsivat kyseessä olevat asiakirjat sekä antoivat valittajan asianajajille mahdollisuuden kommentoida niitä ennen merkityksellisinä pidettävien asiakirjojen siirtämistä asiakirja-aineistoon. Mikäli asiakirjan luokittelusta esiintyi erimielisyyttä, valittajan asianajajilla oli oikeus selittää erimielisyytensä syyt, ja erimielisyyden jatkuessa valittaja voi pyytää komission kilpailun pääosaston tiedotuksesta, viestinnästä ja tiedotusvälineistä vastaavaa johtajaa ratkaisemaan asian.
7      Toisin kuin edellä tämän ratkaisuehdotuksen 5 kohdassa mainittuihin suojattuihin asiakirjoihin, sekamuotoisiin asiakirjoihin ei sovelleta virtuaalista datahuonetta koskevaa menettelyä.
8      Kuten asetuksen N:o 1/2003 johdanto-osan 23 perustelukappaleessa täsmennetään, komissiolla on nimittäin oltava koko unionin kattavat valtuudet vaatia tietoja, jotka ovat tarpeen SEUT 101 ja SEUT 102 artiklassa kiellettyjen menettelytapojen havaitsemiseksi.
9      Ks. vastaavasti tuomio 10.3.2016, HeidelbergCement v. komissio (C-247/14 P, EU:C:2016:149, 20 ja 21 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Kuten komissio väittää, näin on etenkin, kun tietojensaantipyyntö esitetään – kuten käsiteltävässä asiassa – menettelyn varhaisessa vaiheessa, sillä komissiolla ei ole velvollisuutta mainita alustavan tutkinnan vaiheessa rikkomista koskevien olettamien, joiden paikkansapitävyyden se aikoo tarkistaa, lisäksi aihetodisteita eli tietoja, joiden nojalla se olettaa, että SEUT 101 ja SEUT 102 artiklaa on rikottu, koska tällaisella velvollisuudella vaarannettaisiin oikeuskäytännössä vahvistettu tasapaino tutkinnan tehokkuuden turvaamisen ja kyseisen yrityksen puolustautumisoikeuksien takaamisen välillä (ks. vastaavasti tuomio 14.3.2014, Cementos Portland Valderrivas v. komissio, T-296/11, EU:T:2014:121, 37 kohta).
10      Ks. vastaavasti tuomio 10.3.2016, HeidelbergCement v. komissio (C-247/14 P, EU:C:2016:149, 23 kohta).
11      Vaikka komissiolla olisi jo hallussaan aihetodisteita tai jopa suoria todisteita kilpailusääntöjen rikkomisesta, se voi siten perustellusti katsoa tarpeelliseksi pyytää lisätietoja, joiden avulla se voi paremmin hahmottaa rikkomisen laajuuden, sen keston tai mukana olevien yritysten piirin (ks. tuomio 28.1.2021, Qualcomm ja Qualcomm Europe v. komissio, C-466/19 P, EU:C:2021:76, 69 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; jäljempänä tuomio Qualcomm).
12      Ks. tuomio Qualcomm (70 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Unionin tuomioistuin viittasi erityisesti 19.5.1994 annetun tuomion SEP v. komissio (C-36/92 P, EU:C:1994:205) 21 kohtaan, jossa viitataan julkisasiamies Jacobsin ratkaisuehdotuksen SEP v. komissio (C-36/92 P, EU:C:1993:928) 21 kohtaan, jossa täsmennetään lähinnä, että asiakirjan ja väitetyn rikkomisen välinen pelkkä yhteys ei riitä oikeuttamaan kyseisen asiakirjan toimittamista koskevaa pyyntöä, vaan yhteyden on oltava sellainen, että komissio voi pyynnön esittämisen ajankohtana kohtuudella olettaa, että pyyntö auttaa sitä ratkaisemaan, onko väitetty rikkominen tapahtunut.
13      Ks. vastaavasti julkisasiamies Wahlin ratkaisuehdotus Buzzi Unicem v. komissio (C-267/14 P, EU:C:2015:696, 48 kohta).
14      Ks. vastaavasti julkisasiamies Wahlin ratkaisuehdotus Buzzi Unicem v. komissio (C-267/14 P, EU:C:2015:696, 100 kohta). Tässä ratkaisuehdotuksessa todettiin erityisesti yleisestä edusta, että mitä haitallisempaa epäilty rikkominen on kilpailulle, sitä suurempi oikeus komissiolla olisi oltava odottaa, että yritys pyrkii antamaan pyydetyt tiedot ja täyttämään näin aktiivisen myötävaikuttamisen velvoitteensa, sekä tietojensaantipyynnöstä aiheutuvasta työmäärästä, että mitä suurempi on työmäärä, joka vie yrityksen henkilöstön huomiota heidän tavanomaisista liiketoimintaan liittyvistä tehtävistään ja aiheuttaa lisäkustannuksia, sitä liiallisempana tietojensaantipyyntöä voidaan pitää.
15      SEUT 256 artiklan, Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäisen kohdan ja unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 168 artiklan 1 kohdan d alakohdan mukaisesti. Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan silloin, kun unionin yleinen tuomioistuin on määrittänyt asian tosiseikaston tai arvioinut sitä, unionin tuomioistuin on SEUT 256 artiklan nojalla toimivaltainen harjoittamaan vain tämän tosiseikaston oikeudelliseen luonnehdintaan ja sen pohjalta tehtyihin oikeudellisiin päätelmiin kohdistuvaa valvontaa (ks. erityisesti tuomio Qualcomm, 42 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
16      Tämän vääristyneellä tavalla huomioon ottamisen on lisäksi ilmettävä asiakirja-aineistosta selvästi ilman, että tosiseikastoa ja todisteita on tarpeen ryhtyä arvioimaan uudelleen (ks. erityisesti tuomio Qualcomm, 43 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Mainituissa määräyksissä asetettuja perusteluvaatimuksia ei siten täytä valitus, jossa vain kerrataan tai toistetaan unionin yleisessä tuomioistuimessa jo esitetyt perusteet ja perustelut, mukaan lukien ne, joiden pohjana olevien tosiseikkojen osalta kyseinen tuomioistuin on nimenomaisesti omaksunut eri näkemyksen, ilman että valitukseen edes sisältyisi perusteluja, joiden tarkoituksena olisi erityisesti osoittaa valituksenalaiseen tuomioon sisältyvä oikeudellinen virhe. Tällaisella valituksella näet tosiasiassa pyritään ainoastaan siihen, että unionin yleisessä tuomioistuimessa esitetty kanne tutkitaan uudelleen, mikä ei kuulu unionin tuomioistuimen toimivaltaan (ks. erityisesti tuomio Qualcomm, 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
17      Nämä valitusperusteet vastaavat asiassa C-496/23 P esitetyn ensimmäisen kanneperusteen ensimmäisen osan toista osaa ja asiassa C-497/23 P esitetyn toisen kanneperusteen ensimmäisen osan toista osaa.
18      Ks. valituksenalaisten tuomioiden 87–108 ja 132–155 kohta.
19      Nämä osat koskevat lähinnä komission käyttämien hakusanojen merkityksettömyyttä (asiassa C-496/23 P esitetyn ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen ja toinen osa sekä asiassa C-497/23 P esitetyn ensimmäisen valitusperusteen ensimmäinen ja kolmas osa), perustelujen puutteellisuutta siltä osin kuin on kyse muiden, oikeasuhteisempien hakuvaihtoehtojen olemassaolosta (asiassa C-497/23 P esitetyn ensimmäisen valitusperusteen toinen osa) ja sitä, ettei unionin yleinen tuomioistuin katsonut, että myös tietojensaantipyyntöihin sovelletaan tarkastuspäätöksiin sovellettaviin takeisiin verrattavissa olevia takeita (asiassa C-496/23 P esitetyn ensimmäisen valitusperusteen kolmas osa ja asiassa C-497/23 P esitetyn ensimmäisen valitusperusteen neljäs osa).
20      Molemmissa asioissa esitetyn ensimmäisen valitusperusteen ensimmäisessä osassa väitetään unionin yleisen tuomioistuimen katsoneen virheellisesti, että komissio saattoi kohtuudella olettaa hakusanojen voivan auttaa sitä ratkaisemaan, oliko tutkinnan kohteena oleva menettely tapahtunut, kun taas asiassa C-496/23 P esitetyn ensimmäisen valitusperusteen toisessa osassa ja asiassa C-497/23 P esitetyn ensimmäisen valitusperusteen kolmannessa osassa väitetään unionin yleisen tuomioistuimen katsoneen virheellisesti, että asiakirjoja voidaan pitää tutkinnan kannalta epäolennaisina vasta, kun hakusanoja on sovellettu valittajan tietokantoihin. Tarkemmin sanoen valittaja väittää, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se katsoi ensimmäisen valituksenalaisen tuomion 92–95, 99 ja 103 kohdassa sekä toisen valituksenalaisen tuomion 134, 138, 140, 143 ja 146 kohdassa, että tarpeellisuusperiaatetta noudatettiin jo siitä syystä, että komissio saattoi kohtuudella olettaa hakusanojen voivan auttaa sitä määrittämään, onko komission riidanalaisissa päätöksissä moittima menettely tapahtunut. Valittajan mukaan unionin yleinen tuomioistuin ei antanut (ainakaan riittävästi) painoarvoa sille seikalle, että komission valitsemat perusteettoman yleiset hakusanat, joita sovellettiin adressaattien kaikkiin asiakirjoihin koko ajanjaksona, johtivat väistämättä siihen, että valtaosa sellaisista asiakirjoista, joilla ei ole mitään yhteyttä riidanalaisiin tutkintoihin (ja joista useassa on arkaluonteisia henkilötietoja tai liikesalaisuutena pidettäviä tietoja), yksilöidään tilanteessa, jossa komissio tiesi etukäteen, että sen lähestymistapa johtaisi tällaiseen lopputulokseen.
21      Ks. ensimmäisen valituksenalaisen tuomion 89–97 kohta, joissa viitataan asiassa Facebook Marketplace annetun päätöksen johdanto-osan ensimmäiseen ja toiseen kappaleeseen, sekä toisen valituksenalaisen tuomion 134–147 kohta, joissa viitataan asiassa Facebook Data annetun päätöksen johdanto-osan neljännen kappaleen i ja iii kohtaan. Tarkemmin sanoen ensimmäisessä valituksenalaisessa tuomiossa unionin yleinen tuomioistuin kuvaili lähinnä sitä, miten tarkasteltavat hakusanat liittyvät komission mukaan asiassa Facebook Marketplace tehtyyn tutkintaan (ks. hakusanojen ”marketplace + advertising”, ”marketplace & grow*”, ”marketplace + insight*”, ”marketplace + advantage”, ”marketplace + looked at”, ”marketplace + quality” ja ”commerce + advantage” osalta erityisesti kyseisen tuomion 89 kohta sekä hakusanan ”commerce + awareness” osalta kyseisen tuomion 93 kohta). Toisessa valituksenalaisessa tuomiossa unionin yleinen tuomioistuin täsmensi samalla tavoin, miten kyseessä olevat hakusanat liittyvät asiassa Facebook Data tehtyyn tutkintaan (ks. hakusanan ”big question” osalta erityisesti kyseisen tuomion 134 kohta sekä hakusanojen ”for free”, ”shut* down” ja ”not good for us” osalta kyseisen tuomion 139–147 kohta).
22      Ks. ensimmäisen valituksenalaisen tuomion 92, 95 ja 96 kohta sekä toisen valituksenalaisen tuomion 138 kohta (johon viitataan myös kyseisen tuomion 140, 143 ja 146 kohdassa).
23      Ks. valituksenalaisten tuomioiden 99 ja 154 kohta, joissa unionin yleinen tuomioistuin täsmensi muun muassa, että se, että hakusanojen käyttö johtaa siihen, että yksilöidään lukuisia asiakirjoja, joista tietyt osoittautuvat myöhemmin merkityksettömiksi riidanalaisten tutkintojen kannalta, ei yksinään riitä perusteeksi todeta, ettei kyseisillä hakusanoilla ole mitään yhteyttä komission epäilemään kilpailusääntöjen rikkomiseen.
24      Valittaja myöntää sitä vastoin lähinnä, että unionin tuomioistuimen vakiintuneessa oikeuskäytännössä tietojensaantipyynnön tarpeellisuutta arvioidaan sen perusteella, voiko komissio pyynnön esittämisen ajankohtana kohtuudella olettaa, että tiedot auttavat sitä ratkaisemaan, onko väitetty rikkominen tapahtunut, eikä sen perusteella, ovatko kaikki pyynnön perusteella saadut asiakirjat tarpeellisia riidanalaisten tutkintojen kannalta.
25      Valittajan mukaan unionin yleinen tuomioistuin teki myös oikeudellisen virheen (valituksenalaisten tuomioiden 99 ja 150 kohdassa), kun se katsoi, että asiakirjoja voidaan pitää tutkinnan kannalta epäolennaisina vasta, kun hakusanoja on sovellettu valittajan tietokantoihin.
26      Toisin kuin valittaja väittää, valituksenalaisista tuomioista ei myöskään ilmene, että unionin yleisen tuomioistuimen mielestä kaikkia komission käyttämiä hakusanoja sisältäviä asiakirjoja voitiin pitää tarpeellisina riidanalaisten tutkintojen kannalta. Kuten komissio korostaa, valittajan väite perustuu virheellisesti ajatukseen siitä, että hakusanoihin perustuva tietojensaantipyyntö täyttää asetuksen N:o 1/2003 18 artiklassa säädetyn tarpeellisuutta koskevan edellytyksen vain, jos voidaan olettaa, että kaikki (tai ainakin useimmat tai tietyt) yksilöidyt asiakirjat ovat hyödyllisiä komission suorittaman tutkinnan kannalta.
27      Ks. ensimmäisen valituksenalaisen tuomion 99 kohta. Kuten komissio väittää, se, että jotkin tai jopa useimmat yksilöidyt asiakirjat voivat jälkikäteen osoittautua hyödyttömiksi riidanalaisten tutkintojen kannalta, on nimittäin tavanomaista kaikissa tutkinnoissa. Toisenlainen lähestymistapa rajoittaisi tarpeettomasti tutkintaviranomaisen toimivaltuuksia. Kuten komissio korostaa, esimerkiksi hallinnollisesta yhteistyöstä verotuksen alalla ja direktiivin 77/799/ETY kumoamisesta 15.2.2011 annetun neuvoston direktiivin 2011/16/EU (EUVL 2011, L 64, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna 9.12.2014 annetulla neuvoston direktiivillä 2014/107/EU (EUVL 2014, L 359, s. 1), puitteissa tehtävää verotusta koskevaa tutkintaa varten toimitettavien tietojen osalta unionin tuomioistuin on katsonut, että ennalta arvioiden olennaisten tietojen käsitteellä on tarkoitus mahdollistaa se, että pyynnön esittävä viranomainen saa kaikki tiedot, joita se voi kohtuudella pitää tutkintansa kannalta olennaisina, kunhan se ei pyydä tietoja, joilla ei ole mitään merkitystä tutkinnan kannalta, koska kansallisen tuomioistuimen on osoitettava, etteivät kyseessä olevat tiedot ole sellaisia, jotka eivät ole ennalta arvioiden selvästikään olennaisia (ks. vastaavasti tuomio 6.10.2020, Luxemburgin valtio (Muutoksenhakuoikeus verotietopyyntöön), C-245/19 ja C-246/19, EU:C:2020:795, 110–116 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Unionin tuomioistuin on myös täsmentänyt, että se, että tietyt tietojensaantipyynnössä tarkoitetut ennalta arvioiden olennaiset tiedot osoittautuvat lopulta merkityksettömiksi tutkinnan kannalta, ei vaikuta mitenkään tämän pyynnön laillisuuteen (ks. vastaavasti kyseisen tuomion 121–123 kohta).
28      Kun valittajalta tiedusteltiin tästä asiasta istunnossa, se vastasi, ettei tietojensaantipyynnön oikeasuhteisuuden arviointiin voida sen mielestä määritellä määrällistä perustetta.
29      Näillä esimerkeillä valittaja pyrkii asiassa C-496/23 P osoittamaan, että se, että komissio on yksilöinyt kolme tutkimusta, jotka sisältävät hakusanan ”insight”, ei tarkoita, että kaikki hakusanat ”marketplace + insight*” sisältävät asiakirjat viiden vuoden ajalta voisivat niiden aiheesta tai päivämäärästä riippumatta auttaa sitä ratkaisemaan, onko tutkinnan kohteena oleva menettely tapahtunut, ja että käyttämällä myös muita hakusanoja (”commerce + advantage*” ja ”*commerce + awareness”) olisi saatu suuri määrä tutkimuksen kannalta merkityksettömiä asiakirjoja. Se väittää asiassa C-497/23 P, että unionin yleinen tuomioistuin yhtäältä piti hakusanoja ”big question” virheellisesti tarpeellisina, koska molemmat vastuuhenkilöt olivat julkisuuden henkilöitä, joilla oli erittäin tärkeitä tehtäviä valittajana olevassa yhtiössä, joten näiden hakusanojen etsiminen kaikista asiakirjoista useiden vuosien ajalta johtaisi väistämättä useiden merkityksettömien asiakirjojen yksilöimiseen (toisen valituksenalaisen tuomion 137 kohta), ja toisaalta jätti huomiotta todisteet, jotka osoittavat ennen minkään tutkimuksen tekemistä, että hakusanat ”big question” johtavat lukuisten asiakirjojen yksilöimiseen.
30      Lisäksi edellä tämän ratkaisuehdotuksen 17 kohdan mukaisesti punnittaessa yhtäältä komission tutkinnan oikeuttavaa yleistä etua ja komission tarvetta saada tietoja, joiden avulla se voi hoitaa sille EUT-sopimuksessa asetettuja tehtäviä, sekä toisaalta tietojensaantipyynnöstä yritykselle aiheutuvaa työmäärää on arvioitava vastaajalle liian monesta toimitettavasta asiakirjasta mahdollisesti johtuvia vaikeuksia, joita vastaaja ei ole näyttänyt toteen.
31      Valittaja ei myöskään väitä, että hakusanojen käyttö olisi itsessään lainvastaista, ja myöntää, että se, että tällaisilla hakusanoilla voidaan väistämättä saada tutkinnan kannalta merkityksettömiä asiakirjoja, ei sulje pois tietojensaantipyynnön ja epäillyn kilpailusääntöjen rikkomisen välistä yhteyttä.
32      Ks. valituksenalaisten tuomioiden 159 ja 217 kohta. Muutospäätöksissä säädetään muun muassa, että suojatut asiakirjat voidaan toimittaa siten, että niistä on poistettu asianomaisten henkilöiden nimet ja muut tiedot, joista heidät voidaan tunnistaa, virtuaalisessa datahuoneessa, johon on pääsy vain mahdollisimman rajoitetulla määrällä tutkinnasta vastaavan ryhmän jäseniä siten, että vastaava määrä vastaajan asianajajia on läsnä virtuaalisesti tai fyysisesti.
33      Ks. valituksenalaisten tuomioiden 200 ja 255 kohta. Komission virkamiehille ja toimihenkilöille on yleensä asetettu tiukat salassapitovelvollisuudet, joiden vuoksi he eivät saa – myöskään palvelussuhteensa päätyttyä – ilmaista vastauksena tietojensaantipyyntöön saamiaan luottamuksellisia tietoja eikä käyttää niitä muihin kuin siihen tarkoitukseen, johon ne on kerätty.
34      Ks. valituksenalaisten tuomioiden 107 ja 154 kohta. Tutkinnan kohteena oleva yritys voi kieltäytyä luovuttamasta asiakirjoja, jotka kuuluvat asianajajan ja hänen asiakkaansa välisen salassapitovelvollisuuden piiriin. Se voi myös esittää komissiolle perustellun pyynnön merkityksettömien yksilöityjen asiakirjojen palauttamisesta, jolloin komission olisi tutkittava tällainen pyyntö ja tarvittaessa palautettava merkityksettömät asiakirjat SEUT-sopimuksen 101 ja 102 artiklan mukaisissa menettelyissä sovellettavista käytännesäännöistä annetun komission tiedonannon (EUVL 2011, C 308, s. 6) mukaisesti.
35      Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 27 kohta. Valittajan argumentista, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin vain yhtyi ensimmäisen valituksenalaisen tuomion 89 kohdassa komission argumentointiin tutkimatta argumenttia, jonka mukaan komission ilmoittamat hakusanat johtaisivat väistämättä huomattavan monen tutkinnan kannalta merkityksettömän asiakirjan yksilöimiseen, tai antamatta tältä osin selityksiä, on lisäksi todettava, että – kuten kyseisen tuomion 90 kohdasta ilmenee – unionin yleinen tuomioistuin totesi ainoastaan, ettei kantaja ollut riitauttanut komission väitteitä tarkasteltavien hakusanojen merkityksellisyydestä. Argumentista, jonka mukaan komission selitykset, jotka on esitetty tiivistetysti saman tuomion 89 kohdassa ja joita ei ole riitautettu ensimmäisessä oikeusasteessa, esitettiin ensimmäisen kerran vasta vastinekirjelmässä, on lisäksi riittävää muistuttaa, että jos komissiolla on asetuksen N:o 1/2003 18 artiklan 3 kohdassa tarkoitetun tietojensaantipyyntöä koskevan päätöksen yhteydessä velvollisuus ilmoittaa tutkintansa kohde ja siten yksilöidä väitetty kilpailusääntöjen rikkominen, se ei kuitenkaan ole velvollinen ilmoittamaan tietojensaantipyyntöä koskevan päätöksen adressaatille kaikkia niitä hallussaan olevia tietoja, jotka koskevat epäiltyjä kilpailusääntöjen rikkomisia, eikä tekemään perusteellista oikeudellista luonnehdintaa kyseisistä rikkomisista, kunhan komissio selvästi mainitsee epäilyt, jotka se aikoo selvittää (ks. vastaavasti edellä tämän ratkaisuehdotuksen 16 kohdassa mainittu unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö).
36      Valittaja viittaa tältä osin toisen valituksenalaisen tuomion 136 kohtaan sekä 140, 143 ja 146 kohtaan, joissa ainoastaan viitataan kyseisen tuomion 136 kohtaan.
37      Toisen valituksenalaisen tuomion 140, 143 ja 146 kohdassa viitataan lisäksi nimenomaisesti kyseisen tuomion 137 ja 138 kohtaan. Siltä osin kuin valittaja väittää vastauskirjelmässään, ettei kyseisen tuomion 137 ja 138 kohdassa selitetä, miksi se ei voi väittää, että komission olisi pitänyt rajata tietojensaantipyyntönsä ainoastaan niihin sähköpostiviesteihin, joissa viitattiin alkuperäiseen viestiin tai jotka liittyivät siihen, tai rajata sitä merkittävästi muilla keinoilla, on lisäksi todettava, että tämä argumentti on jätettävä tutkimatta, koska se on valittajan esittämä uusi peruste, eikä valittaja myöskään pyri riitauttamaan perustelujen puutteellisuutta vaan pikemminkin niiden paikkansapitävyyden. Tämä argumentti voidaan joka tapauksessa hylätä samoin perustein kuin edellä tämän ratkaisuehdotuksen 29 kohdassa esitetty argumentti.
38      Ks. vastaavasti valituksenalaisten tuomioiden 105 ja 106 sekä 152 ja 153 kohta.
39      Ks. valituksenalaisten tuomioiden 107 ja 154 kohta.
40      Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 30 kohta.
41      Tarkastuksissa komission virkamiehet nimittäin saapuvat yllättäen yrityksen tiloihin ja voivat saada suuren määrän mahdollisesti merkityksellisiä asiakirjoja. Toisinaan he jopa kopioivat asianomaisen yrityksen tiettyjen työntekijöiden tietokoneiden kiintolevyt kokonaisuudessaan.
42      Esimerkiksi muut kuin liiketoimintaa koskevat asiakirjat eivät kuulu komission tutkinnan piiriin, ja tarkastuksen kohteena olevat yritykset voivat saada oikeudellista apua (ks. muun muassa välitoimimääräysten 45 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
43      Kuten valituksenalaisten tuomioiden 107 ja 154 kohdassa todetaan, yrityksen asianajajat voivat myös kieltäytyä toimittamasta asiakirjoja, jotka kuuluvat asianajajan ja hänen asiakkaansa välisiin suhteisiin sovellettavan luottamuksellisuuden suojan piiriin, jolloin ei ole tarpeen noudattaa 17.9.2007 annetussa tuomiossa Akzo Nobel Chemicals ja Akcros Chemicals v. komissio (T-125/03 ja T-253/03, EU:T:2007:287, 83 ja 84 kohta) tarkoitettua sinetöity kirjekuori ‑menettelyä.
44      Asianomainen yritys tai sen ulkopuoliset asianajajat voivat erityisesti keskustella etukäteen komission kanssa pyynnön ulottuvuudesta ja hakusanojen valinnasta sekä pyytää sitä pidentämään vastausaikaa tai muuttamaan päätöstä myöhemmin.
45      Nämä valitusperusteet vastaavat molempien kanteiden ensimmäisen kanneperusteen ensimmäisen osan ensimmäistä kohtaa, jota on tarkasteltu valituksenalaisten tuomioiden 71–86 ja 116–131 kohdassa.
46      Se toteaa erityisesti, että (unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen täytäntöönpanosta annettujen käytännön määräysten mukaisesti) 50 sivuun rajoitetussa kumoamiskanteessa oli mahdotonta osoittaa, että kullakin hakusanalla saataisiin tarpeettomia ja merkityksettömiä tietoja.
47      Ks. valituksenalaisten tuomioiden 75–79 ja 120–124 kohta. Unionin yleinen tuomioistuin täsmensi myös, että se, että tietyt hakusanat voivat olla liian epämääräisiä, ei vaikuta siihen, että tietyt muut hakusanat voivat olla riittävän täsmällisiä tai kohdennettuja, ja että se voi johtaa vain riidanalaisten päätösten osittaiseen kumoamiseen.
48      Lisäksi valittaja väitti ensimmäisen ja toisen kanneperusteen ensimmäisessä osassa esittämillään väitteillä ainoastaan lähinnä, että alkuperäinen päätös oli asetuksen N:o 1/2003 18 artiklan 3 kohdan vastainen siltä osin kuin siinä vaadittiin esittämään useita asiakirjoja, joilla ei ollut merkitystä riidanalaisten tutkintojen kannalta. Ensimmäisten valitusperusteiden toisessa osassa, joka koskee väitettyä kokonaisarvion puuttumista, ainoastaan kehitellään näitä argumentteja vastauksena valituksenalaisten tuomioiden 71–79 ja 116–124 kohtaan, jotka ovat otsikon ”Kantajan väitteiden ulottuvuus ja riidanalaisten hakusanojen yksilöinti” alla ja joissa ei vastata yksittäisiin väitteisiin. Ne ovat kuitenkin eräänlainen lähtökohta unionin yleisen tuomioistuimen ensimmäisen ja toisen kanneperusteen ensimmäiseen osaan antamalle vastaukselle.
49      Vaikka valittaja väittää lähinnä, että komission omaksuman lähestymistavan laillisuus pitäisi voida riitauttaa kokonaisuudessaan eikä vain tiettyjen hakusanojen osalta, tällaisen kokonaisvaltaisen lähestymistavan laillisuutta ei nähdäkseni voida kyseenalaistaa pelkästään nimenomaisesti riitautettujen hakusanojen perusteella etenkin, kun – kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi – komissio saattoi pyynnön esittämisajankohtana kohtuudella olettaa, että kyseessä olevia hakusanoja vastaavat asiakirjat voisivat auttaa sitä ratkaisemaan, onko tutkinnan kohteena oleva kilpailusääntöjen rikkominen tapahtunut (ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 25 kohta). Mielestäni tilanne voi olla toinen vain, jos osoitetaan, että komissio saattoi kohtuudella ennakoida, ettei käytetyillä hakusanoilla saataisi mitään riidanalaisten tutkintojen kannalta hyödyllistä tulosta.
50      Kuten käsiteltävinä olevien valitusten ensimmäisten valitusperusteiden tarkastelusta ilmenee, valittaja ei ole osoittanut, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se hylkäsi nämä valitusperusteet valittajien riitauttamien hakusanojen osalta.
51      Kuten komissio on huomauttanut, on lisäksi uskottavaa, että valittaja päätti riitauttaa hakusanat, joita se piti yleisimpinä ja vähiten kohdennettuina. Valittajan esiin tuomasta esteestä, joka liittyy ajallisesti sovellettavien unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen täytäntöönpanosta annettujen käytännön määräysten 105 kohdassa (joka vastaa tällä hetkellä voimassa olevien määräysten 156 kohtaa) asetettuun sivumäärärajoitukseen, on lopuksi todettava, ettei tämä rajoitus ole ehdoton, koska kyseisten määräysten 106 kohdassa (joka vastaa tällä hetkellä voimassa olevien määräysten 157 kohtaa) sallitaan näiden enimmäismäärien ylittäminen, jos asiaan liittyvät oikeudelliset seikat tai tosiseikat ovat erityisen monimutkaisia.
52      Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 16 kohta.
53      Valittaja ei myöskään väitä, että tietojensaantipyynnöstä aiheutui sille edellä tämän ratkaisuehdotuksen 17 kohdassa tarkoitettu suhteeton työtaakka.
54      Kyse on erityisesti kannekirjelmän alaviitteissä 95, 97 ja 99 mainituista hakusanoista.
55      Nämä valitusperusteet vastaavat toisen ja kolmannen kanneperusteen ensimmäisen osan ensimmäistä kohtaa.
56      Ks. valituksenalaisten tuomioiden 177–185 ja 224–239 kohta.
57      Ensimmäisessä osassa väitetään, että unionin yleisen tuomioistuimen analyysi rajoittui luonnollisten henkilöiden suojelusta henkilötietojen käsittelyssä sekä näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta ja direktiivin 95/46/EY kumoamisesta 27.4.2016 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2016/679 (yleinen tietosuoja-asetus) (EUVL 2016, L 119, s. 1) 9 artiklaan sekä luonnollisten henkilöiden suojelusta unionin toimielinten, elinten ja laitosten suorittamassa henkilötietojen käsittelyssä ja näiden tietojen vapaasta liikkuvuudesta sekä asetuksen (EY) N:o 45/2001 ja päätöksen N:o 1247/2002/EY kumoamisesta 23.10.2018 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2018/1725 (EUVL 2018, L 295, s. 39) (jäljempänä EU:n tietosuoja-asetus) 10 artiklaan. Toinen osa koskee suojattuja tietoja sisältävien sekamuotoisten asiakirjojen olemassaoloa ja kolmas osa sekamuotoisia asiakirjoja koskevien takeiden puuttumista.
58      Kuten unionin yleinen tuomioistuin lisäksi toteaa valituksenalaisten tuomioiden 200 ja 255 kohdassa, on muistutettava, että komission virkamiehille ja toimihenkilöille on asetettu tiukat salassapitovelvollisuudet SEUT 339 artiklan ja asetuksen N:o 1/2003 28 artiklan nojalla ja että heitä sitoo Euroopan unionin virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen 17 artikla, jossa heitä kielletään – myös palvelussuhteensa päätyttyä – luvattomasti luovuttamasta tehtäviensä myötä saamiaan tietoja, jollei tietoja ole jo julkistettu tai jolleivät ne ole yleisesti saatavilla.
59      Ks. valituksenalaisten tuomioiden 180–183 ja 228–232 kohta.
60      Tarkemmin sanoen valittaja korostaa viidessä argumentissaan yhtäältä (ensimmäinen ja toinen argumentti), ettei mikään viittaa siihen, että yleisen tietosuoja-asetuksen 9 artiklan 1 kohdalla ja EU:n tietosuoja-asetuksen 10 artiklan 1 kohdalla on perustettu kattava järjestelmä, jolla suojellaan yksityiselämän kunnioittamista koskevia oikeuksia, eikä siihen, että yleisellä tietosuoja-asetuksella tai EU:n tietosuoja-asetuksella pyritään perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdan mukaisesti rajoittamaan perusoikeuskirjassa suojattujen yksityiselämän kunnioittamista koskevien oikeuksien ulottuvuutta. Valittaja korostaa toisaalta (kolmas, neljäs ja viides argumentti), että Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen ja unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöjen mukaan yksityiselämän kunnioittamista koskevan oikeuden suoja ulottuu yleisen tietosuoja-asetuksen 9 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja erityisiä henkilötietoryhmiä laajemmalle ja että tietojen käsittelyä koskevien sääntöjen noudattaminen on perusoikeuksien suojasta erillinen asia.
61      Unionin yleinen tuomioistuin tutki ensinnäkin yksityiselämään puuttumisen oikeusperustan olemassaoloa (valituksenalaisten tuomioiden 137–147 ja 184–194 kohta), toiseksi unionin hyväksymien yleistä etua koskevien tavoitteiden saavuttamista (kyseisten tuomioiden 148–151 ja 195–198 kohta), kolmanneksi yksityiselämän suojan keskeisen sisällön kunnioittamista (kyseisten tuomioiden 152 ja 199 kohta) sekä neljänneksi yksityiselämään puuttumisen oikeasuhteisuutta (kyseisten tuomioiden 153–196 ja 200–251 kohta). Se tutki viidenneksi myös kantajan argumentit, joiden mukaan salassapitovelvollisuus on puutteellinen tai riittämätön keino taata henkilöiden, joita riidanalaiset tutkinnat koskevat, yksityiselämän ja henkilötietojen tehokas suoja (valituksenalaisten tuomioiden 197–209 ja 252–264 kohta).
62      Tarkemmin sanoen unionin yleinen tuomioistuin tutki puuttumisen oikeasuhteisuuden osalta aluksi puuttumisen asianmukaisuutta (valituksenalaisten tuomioiden 155 ja 202 kohta), seuraavaksi sen tarpeellisuutta tarkastellen ensinnäkin suojelun riittämätöntä tasoa virtuaalista datahuonetta koskevassa menettelyssä (kyseisten tuomioiden 157–176 ja 204–223 kohta), toiseksi tiettyjen asiakirjaryhmien sulkemista virtuaalista datahuonetta koskevan menettelyn ulkopuolelle (kyseisten tuomioiden 177–185 ja 224–239 kohta) ja kolmanneksi virtuaalisesta datahuoneesta aiheutuvaa suhteetonta työtaakkaa (kyseisten tuomioiden 186–190 ja 240–244 kohta) sekä lopuksi väitettä, jonka mukaan tutkinnan tarpeita ei ole verrattu kantajan oikeuksien suojeluun (kyseisten tuomioiden 191–196 ja 245–251 kohta).
63      Ks. valituksenalaisten tuomioiden 179–184 ja 226–238 kohta.
64      Ks. valituksenalaisten tuomioiden 166 ja 213 kohta.
65      Ks. valituksenalaisten tuomioiden 180–183 ja 228–237 kohta.
66      Valittaja ei ole hakenut muutosta myöskään näihin määräyksiin, joilla otettiin käyttöön virtuaalista datahuonetta koskeva menettely.
67      Ks. valituksenalaisten tuomioiden 184 ja 238 kohta. Valittaja sen sijaan olettaa, että jos asiakirjaa ei sijoiteta virtuaaliseen tietohuoneeseen, sitä ei suojata riittävästi yksityiselämän kunnioittamisen kannalta. Se ei kuitenkaan riitauta (eikä etenkään osoita virheelliseksi) unionin yleisen tuomioistuimen (valituksenalaisten tuomioiden 197–210 ja 252–264 kohdassa) esittämää arviointia, jonka mukaan sekamuotoisia asiakirjoja suojataan asianmukaisesti myös komission virkamiehille SEUT 339 artiklan ja asetuksen N:o 1/2003 28 artiklan 1 kohdan nojalla asetetun salassapitovelvollisuuden perusteella.
68      Valittajan väitteestä, jonka mukaan nämä asiakirjat ovat ”täysin merkityksettömiä tutkinnan kannalta”, on lisäksi todettava, että vaikka tämä seikka näytettäisiin toteen, molempien valitusten ensimmäisen valitusperusteen arvioinnin mukaan se, että tietyt tai jopa useimmat yksilöidyt asiakirjat voivat osoittautua merkityksettömiksi riidanalaisten tutkintojen kannalta, ei riitä osoittamaan, että riidanalaisessa päätöksessä on tehty oikeudellisia virheitä (ks. erityisesti edellä tämän ratkaisuehdotuksen 27 kohta). Sama pätee valittajan väitteeseen, jonka mukaan yksityiselämän käsite on laajempi kuin arkaluonteisten henkilötietojen käsite ja se kattaa tietyt ammatilliset tai kaupalliset tilat tai toiminnot. Tämä ei nimittäin estä komission virkamiehiä tehtäviään hoitaessaan tutkimasta pyydettyjä tietoja (siltä osin kuin ne sisältävät riidanalaisten tutkintojen kohteeseen liittyviä ammatillisia tai kaupallisia tietoja).
69      C-548/21, EU:C:2024:830.
70      C‑258/23–C‑260/23, EU:C:2024:537 ja EU:C:2025:814.
71      Yhdyn tältä osin julkisasiamies Medinan ratkaisuehdotuksessaan Imagens Médicas Integradas ym. (C-258/23–C-260/23, EU:C:2025:814, 39–44 kohta) esittämään arviointiin.
72      Ks. julkisasiamies Medinan ratkaisuehdotus Imagens Médicas Integradas ym. (C-258/23–C-260/23, EU:C:2025:814, 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Julkisasiamies totesi ratkaisuehdotuksen samassa kohdassa lisäksi, että jos tutkinta suoritetaan tietoteknisen tutkintaohjelmiston avulla, tutkinnan kannalta merkityksellisten kaupallisten tietojen hakemista edeltävässä indeksointimenettelyssä on käytettävä tutkinnan ennalta määritettyyn kohteeseen nähden tarkasti määriteltyjä avainsanoja.
73      Ks. valituksenalaisten tuomioiden 180–183 ja 228–237 kohta.
74      Ks. valituksenalaisten tuomioiden 136 ja 183 kohta sekä näiden tuomioiden 137–210 ja 176–265 kohdassa esitetty analyysi.
75      Valittaja väittää erityisesti yhtäältä, ettei sekamuotoisiin asiakirjoihin sovellettu virtuaalista datahuonetta koskevaa menettelyä, joka olisi antanut tietyn suojan näihin asiakirjoihin sisältyville henkilötiedoille, ja toisaalta, että suurin osa komission hakusanoilla löytyneistä asiakirjoista koski asioita, joilla ei ollut mitään merkitystä riidanalaisten tutkintojen kannalta.
76      Valittaja ei myöskään riitauta unionin yleisen tuomioistuimen arviointia salassapitovelvollisuuden puutteellisuudesta tai riittämättömyydestä (ks. valituksenalaisten tuomioiden 197–209 ja 252–264 kohta sekä edellä tämän ratkaisuehdotuksen alaviite 58).
77      Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 27 kohta.