62021TJ0561_RES
Asia T‑561/21
HSBC Holdings plc ym.
vastaan
Euroopan komissio
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (seitsemäs jaosto) 27.11.2024
Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Euromääräisten korkojohdannaisten sektori – Päätös, jossa todetaan SEUT 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan rikkominen – Perusteluvelvollisuuden laiminlyönti – Päätöksen osittainen kumoaminen unionin yleisen tuomioistuimen tuomiolla – Muutospäätös – Sakot – Vanhentuminen – Sakon perusmäärä – Myynnin arvo – Asetuksen (EY) N:o 1/2003 23 artiklan 2 ja 3 kohta – Yhdenvertainen kohtelu – Oikeasuhteisuus – Täysi tuomiovalta
Kilpailu – Hallinnollinen menettely – Vanhentumisaika kilpailua koskevissa menettelyissä – Keskeytyminen – Vireillä olevien oikeudenkäyntimenettelyiden keskeyttävä vaikutus – Edellytys – Asiassa on epävarmuutta siitä, onko vireillä olevan oikeudenkäyntimenettelyn kohteena oleva komission päätös lainmukainen – Tavoite, johon menettelyn vireille saattamisella pyritään – Vaikutuksettomuus – Vireillä olevan menettelyn päättävän tuomioistuinratkaisun päätelmät – Vaikutuksettomuus
(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 25 artiklan 5 ja 6 kohta)
(ks. 39–50 kohta)
Muutoksenhaku – Oikeussuojan tarve – Tilanne, jossa yleinen tuomioistuin kumoaa osittain päätöksen, jolla on määrätty sakko kilpailuoikeuden rikkomisen perusteella – Komission tekemä valitus – Valmistelevat toimet, joihin komissio on ryhtynyt antaakseen päätöksen, jolla muutetaan osittain kumottua päätöstä – Ei vaikutusta komission oikeussuojan tarpeeseen
(Unionin tuomioistuimen perussäännön 56 artikla)
(ks. 51 ja 52 kohta)
Kilpailu – Sakot – Määrä – Määrittäminen – Perusmäärän vahvistaminen – Myynnin arvon määrittäminen – Suuntaviivoissa vahvistetun menetelmän soveltaminen – Vertailuarvo, joka vahvistetaan sellaisten tulojen perusteella, joihin on sovellettu alentamiskerrointa – Komissio ei ole tehnyt oikeudellista virhettä tai arviointivirhettä
(SEUT 101 artiklan 1 kohta; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 3 kohta; komission tiedonannon 2006/C 210/02 13, 15 ja 16 kohta)
(ks. 61-68 ja 77–95 kohta)
Kilpailu – Sakot – Määrä – Määrittäminen – Perusmäärän vahvistaminen – Myynnin arvon määrittäminen – Suuntaviivoissa vahvistetun menetelmän soveltaminen – Myyntiarvon vertailuarvon valinta – Vertailuarvo, joka vahvistetaan sellaisten tulojen perusteella, joihin on sovellettu alentamiskerrointa– Perusteluvelvollisuuden laiminlyönti – Ei ole
(SEUT 101 artiklan 1 kohta ja SEUT 296 artiklan toinen alakohta; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 3 kohta; komission tiedonannon 2006/C 210/02 13 kohta)
(ks. 69 ja 73–76 kohta)
Muutoksenhaku – Perusteet – Perustelujen puutteellisuus – Aineellista lainmukaisuutta koskevasta perusteesta erillinen peruste
(SEUT 296 artikla; unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäinen kohta)
(ks. 70–72 kohta)
Kilpailu – Sakot – Määrä – Määrittäminen – Perusmäärän vahvistaminen – Myynnin arvon määrittäminen – Suuntaviivoissa vahvistetun menetelmän soveltaminen – Vertailuarvo, joka vahvistetaan sellaisten tulojen perusteella, joihin on sovellettu alentamiskerrointa – Alentamiskertoimen määrittäminen – Perusteluvelvollisuutta ei ole laiminlyöty – Arviointivirheitä ei ole tehty – Suhteellisuusperiaatetta ja rangaistusten yksilökohtaista määräämistä koskevaa periaatetta ei ole loukattu – Yhdenvertaisen kohtelun periaatetta ei ole loukattu
(SEUT 101 artiklan 1 kohta ja SEUT 296 artiklan toinen alakohta; Euroopan unionin perusoikeuskirjan 20 ja 21 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 3 kohta; komission tiedonannon 2006/C 210/02 13 kohta)
(ks. 99-110, 121-124, 131-146, 152-169 ja 173–187 kohta)
Kilpailu – Sakot – Määrä – Määrittäminen – Perusmäärän vahvistaminen – Rikkomisen vakavuus – Arviointiperusteet – Rikkomisen luonne ja maantieteellinen ulottuvuus – Suhteellisuusperiaatteen ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteen noudattaminen
(SEUT 101 artiklan 1 kohta; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 3 kohta; komission tiedonannon 2006/C 210/02 19 ja 23 kohta)
(ks. 193–209 kohta)
Kilpailu – Sakot – Määrä – Määrittäminen – Perusmäärän vahvistaminen – Rikkomisen vakavuus – Oikeus markkinoille tuloon – Huomioon otettavat tekijät
(SEUT 101 artiklan 1 kohta; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 3 kohta; komission tiedonannon 2006/C 210/02 13 ja 25 kohta)
(ks. 211–224 kohta)
Kilpailu – Sakot – Määrä – Määrittäminen – Sakon perusmäärän mukauttaminen – Lieventävät asianhaarat – Rikkomiseen osallistuminen, joka on intensiteetiltään vähäisempää päätoimijoihin nähden – Perusmäärän alentaminen 15 prosentilla – Suhteellisuusperiaatteen, yhdenvertaisen kohtelun periaatteen ja seuraamusten yksilökohtaisen määräämisen periaatteiden loukkaaminen – Ei ole
(Neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 3 kohta; komission tiedonannon 2006/C 210/02 29 kohta)
(ks. 228-234 ja 238–240 kohta)
Kilpailu – Sakot – Määrä – Määrittäminen – Komission harkintavalta – Tuomioistuinvalvonta – Unionin tuomioistuinten täysi tuomiovalta – Ulottuvuus – Määrättävän sakon määrän määrittäminen – Arviointiperusteet – Rikkomisen vakavuus ja kesto – Perusteluvelvollisuutta, oikeasuhteisuutta, rangaistusten yksilökohtaista määräämistä ja yhdenvertaista kohtelua koskevien periaatteiden noudattaminen
(SEUT 101 artiklan 1 kohta ja 261 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1/2003 23 artiklan 3 kohta ja 31 artikla)
(ks. 243–250 kohta)
Tiivistelmä
Unionin yleinen tuomioistuin hylkää kumoamiskanteen, jonka HSBC Holdings plc, HSBC Bank plc ja HSBC Continental Europe (jäljempänä yhdessä HSBC) ovat nostaneet komission päätöksestä, jolla se on muuttanut päätöstään, jolla unionin kilpailuoikeuden rikkomisen perusteella on määrätty 33606000 euron suuruinen sakko. (
1
) Koska muutospäätöksen antamisen ajankohtana komission alkuperäinen päätös oli vielä valitusmenettelyn kohteena unionin tuomioistuimessa, yleinen tuomioistuin esittää tuomiossaan täsmennyksiä keskeyttävästä vaikutuksesta, joka kyseisellä vireillä olevalla menettelyllä on siihen vanhentumisaikaan nähden, jota komission on noudatettava, kun se määrää sakon HSBC:lle.
Komissio totesi vuonna 2016, että HSBC oli rikkonut SEUT 101 artiklaa ja ETA-sopimuksen 53 artiklaa osallistuessaan 12.2.2007 ja 27.3.2007 välisenä aikana yhtenä kokonaisuutena pidettävään jatkettuun kilpailusääntöjen rikkomiseen, jonka tarkoituksena oli vääristää tavanomaista hintojen vahvistamiskehitystä euromääräisten korkojohdannaisten markkinoilla. Näin ollen komissio määräsi edellä mainituille kolmelle yksikölle yhteisvastuullisesti 33606000 euron suuruisen sakon. (
2
)
Yleinen tuomioistuin totesi 24.9.2019 antamassaan tuomiossa, että komissio oli tehnyt virheitä, jotka koskivat HSBC:n syyksi vuoden 2016 päätöksessä luetun rikkomisen laajuutta, mutta totesi, ettei näillä virheillä ollut vaikutusta vuoden 2016 päätöksen 1 artiklan b alakohdan laillisuuteen, koska siinä esitetty päätelmä oli edelleen perusteltu vuoden 2016 päätökseen sisältyvillä muilla seikoilla, mutta että ne oli mahdollisesti otettava huomioon arvioitaessa sakon oikeasuhteisuutta. (
3
)
Lisäksi yleinen tuomioistuin kumosi päätöksen siltä osin kuin siinä määrättiin HSBC:lle 33606000 euron sakko, koska se katsoi, että kyseisen vuoden 2016 päätöksen perustelut olivat virheelliset. Sekä komissio että HSBC valittivat tästä tuomiosta unionin tuomioistuimeen.
Kilpailuasioista vastaava komission jäsen ilmoitti kuitenkin 8.5.2020 päivätyllä kirjeellä HSBC:lle aikomuksestaan ehdottaa komission jäsenten kollegiolle uuden päätöksen antamista unionin yleisen tuomioistuimen 24.9.2019 antamasta tuomiosta johtuvan tilanteen korjaamiseksi.
Vuonna 2021 annetulla muutospäätöksellä komissio alensi HSBC:lle vuoden 2016 päätöksellä määrätyn sakon määrän 31739000 euroon ja täydensi kyseisessä päätöksessä esitettyjä perusteluja, joita yleinen tuomioistuin piti riittämättöminä. Noin kuukausi tämän muutospäätöksen antamisen jälkeen komissio peruutti yleisen tuomioistuimen 24.9.2019 antamasta tuomiosta tekemänsä valituksen.
HSBC nosti yleisessä tuomioistuimessa kumoamiskanteen vuoden 2021 muutospäätöksestä ja siten vuoden 2016 päätöksellä, sellaisena kuin se on muutettuna, määrätystä sakosta. Toissijaisesti se vaatii, että yleinen tuomioistuin käyttää täyttä tuomiovaltaansa alentaakseen huomattavasti vuoden 2021 muutospäätöksessä määrätyn sakon määrää.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
HSBC arvostelee kumoamiskanteensa tueksi komissiota muun muassa siitä, että se on antanut vuoden 2021 muutospäätöksen asetuksen N:o 1/2003 (
4
) 25 artiklan 5 kohdassa säädetyn kymmenen vuoden sellaisen enimmäisvanhentumisajan jälkeen, joka koskee sakon määräämistä vuoden 2016 päätöksessä todetun rikkomisen perusteella.
HSBC väittää tältä osin, että komission unionin yleisen tuomioistuimen 24.9.2019 antamasta tuomiosta tekemä valitus ei vaikuttanut siten, että kyseinen kymmenen vuoden vanhentumisaika olisi keskeytynyt, koska komission aikomuksena oli antaa vuoden 2021 muutospäätös jo valituksen tekohetkellä odottamatta kyseisen muutoksenhakumenettelyn lopputulosta. Kantajien mukaan on lisäksi niin, että vaikka oletettaisiin, että komission tekemä valitus olisi keskeyttänyt vanhentumisajan kulumisen, tämä keskeytyminen on joka tapauksessa päättynyt, kun kilpailuasioista vastaava komission jäsen on ilmoittanut HSBC:lle aikomuksestaan ehdottaa komission jäsenten kollegiolle uuden HSBC:lle osoitettavan päätöksen antamista, koska komissio on menettänyt intressinsä valituksen lopputulokseen nähden.
Täsmennettyään, että ajankohtana, jona komissio teki valituksen, HSBC:lle vuoden 2016 päätöksessä todetusta rikkomisesta määrättävän sakon vanhentumisaika ei ollut vielä päättynyt, yleinen tuomioistuin muistuttaa, että asetuksen N:o 1/2003 25 artiklan 6 kohdan mukaan sakkojen määräämiseen sovellettava vanhentumisaika katkeaa ajaksi, jonka komission päätös, jossa todetaan rikkominen ja määrätään sakko, on vireillä jossakin unionin tuomioistuimista. Saman artiklan 5 kohdan mukaan kymmenen vuoden määräaika pitenee ajalla, joksi vanhentuminen on katkennut sen 6 kohdan nojalla.
Toisin kuin HSBC väittää, asetuksen N:o 1/2003 25 artiklan 6 kohdassa ei aseteta vireillä olevien tuomioistuinmenettelyjen keskeyttävälle vaikutukselle mitään subjektiivista edellytystä, kuten kanteen nostamisella tavoiteltua ”tavoitetta” tai kanteen nostaneen asianosaisen ”aikomusta”.
Kyseisellä säännöksellä nimittäin suojataan komissiota vanhentumisen vaikutuksilta tilanteissa, joissa se on ”estynyt” toimimasta siltä osin kuin sen on odotettava unionin tuomioistuinten ratkaisua menettelyissä, joiden kulun suhteen sillä ei ole määräysvaltaa, ennen kuin se saa tietää, onko riidanalainen toimi lainvastainen vai ei. Estymisen käsite liittyy näin ollen objektiiviseen seikkaan, joka koskee itse vireillä olevan oikeudenkäyntimenettelyn olemassaoloa, minkä vuoksi komission päätöksen lainmukaisuudesta vallitsee edelleen epävarmuus.
Näiden täsmennysten valossa yleinen tuomioistuin toteaa, että niin kauan kuin komission valitukseen liittyvä menettely oli vireillä, vuoden 2016 päätöksen lainmukaisuudesta oli epävarmuutta siltä osin kuin siinä määrättiin HSBC:lle 33606000 euron suuruinen sakko. Tästä seuraa, että vanhentumisaika, jonka kuluessa HSBC:lle oli määrättävä uusi sakko vuoden 2016 päätöksessä todetusta kilpailusääntöjen rikkomisesta, keskeytyi siihen saakka, kunnes unionin tuomioistuin antaa ratkaisun, jolla kyseinen muutoksenhakumenettely päätetään, ja näin on riippumatta toimenpiteistä, joihin komissio on ryhtynyt vuoden 2021 päätöksen antamiseksi.
Tässä yhteydessä yleinen tuomioistuin hylkää myös HSBC:n väitteen, jonka mukaan komissiolla ei ole intressiä tehdä tai pysyttää valitustaan yleisen tuomioistuimen 24.9.2019 antamasta tuomiosta.
Yleinen tuomioistuin täsmentää tältä osin, että vaikka oikeussuojan tarpeen puuttuminen valituksen tekohetkellä – jos se oletetaan toteen näytetyksi – voisi johtaa valituksen tutkimatta jättämiseen ja vaikka oikeussuojan tarpeen lakkaaminen oikeudenkäynnin aikana voisi johtaa siihen, että unionin tuomioistuimet toteavat, että lausunnon antaminen asiassa raukeaa, vanhentumisajan keskeytymisen perusteena on juuri se, että kanne tai valitus on vireillä yleisessä tuomioistuimessa tai unionin tuomioistuimessa, eikä se, mitä päätelmiä nämä tuomioistuimet tekevät ratkaisussaan, jolla asian käsittely päätetään.
Joka tapauksessa pelkästään se, että komissio on ryhtynyt toimenpiteisiin uuden päätöksen antamiseksi unionin yleisen tuomioistuimen 24.9.2019 antaman tuomion julistamisen jälkeen, ei osoita, että sillä ei olisi enää mitään intressiä saada vuoden 2016 päätöksen lainmukaisuus todetuksi, ja tämä intressi on olemassa siihen saakka, kunnes unionin tuomioistuin antaa lopullisen ratkaisun, tai ainakin siihen saakka, kunnes kyseinen uusi päätös annetaan. Se, että komissio luopui valituksestaan vuoden 2021 muutospäätöksen antamisen jälkeen, ei mitenkään muuta tätä päätelmää.
Kaiken edellä esitetyn perusteella yleinen tuomioistuin toteaa, että komission mahdollisuus käyttää seuraamusten määräämistä koskevaa toimivaltaa vuoden 2016 päätöksessä todetun rikkomisen perusteella ei ollut vanhentunut vuoden 2021 muutospäätöksen antamisajankohtana. Yleinen tuomioistuin hylkää tämän jälkeen kaikki muut kanneperusteet, joihin HSBC on vedonnut vuoden 2021 muutospäätöksen kumoamista koskevan vaatimuksensa tueksi, sekä HSBC:n vaatimukset, jotka koskevat kyseisessä päätöksessä määrätyn sakon määrän alentamista, ja hylkää näin ollen kanteen kokonaisuudessaan.
(
1
)	SEUT 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä 7.12.2016 annetun komission päätöksen C(2016) 8530 final muuttamisesta 28.6.2021 annettu komission päätös C(2021) 4600 final (AT.39914 – Euromääräiset korkojohdannaiset) (jäljempänä vuoden 2021 päätös).
(
2
)	SEUT 101 artiklan ja ETA-sopimuksen 53 artiklan mukaisesta menettelystä 7.12.2016 annettu komission päätös C(2016) 8530 final (asia AT.39914 – Euromääräiset korkojohdannaiset) (jäljempänä vuoden 2016 päätös).
(
3
)	Tuomio 24.9.2019, HSBC Holdings ym. v. komissio (T‑105/17, EU:T:2019:675).
(
4
)	[SEUT 101 ja 102 artiklassa] vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 1/2003 (EUVL 2003, L 1, s. 1).