62023CJ0692
UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (viides jaosto)
15 päivänä tammikuuta 2026 (
*1
)
Ennakkoratkaisupyyntö – Julkiset hankinnat – Direktiivi 2014/24/EU – 12 artiklan 3 kohta – Hankintasopimus, jonka sopimuspuoleksi on valittu suoraan oikeushenkilö, jossa hankintaviranomaisilla on yhdessä määräysvalta – Edellytykset – Määräysvallassa olevan oikeushenkilön hankintaviranomaisilta vastaanottamien tehtävien täyttämiseksi suorittamia toimintoja koskeva kynnys – 12 artiklan 5 kohta – Konsernin, jonka emoyhtiö määräysvallassa oleva yhtiö on, tytäryhtiöiden liikevaihdon huomioon ottaminen – Unionin tilinpäätöslainsäädäntö – Direktiivi 2013/34/EU – 22 ja 24 artikla – Konsernitilinpäätöksen laatiminen
Asiassa C‑692/23,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Gerechtshof Den Haag (Haagin ylioikeus, Alankomaat) on esittänyt 14.11.2023 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 17.11.2023, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
AVR-Afvalverwerking BV
vastaan
NV BAR-Afvalbeheer,
Gemeente Barendrecht,
Gemeente Albrandswaard,
Gemeente Ridderkerk,
NV Irado ja
Afvalsturing Friesland NV,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (viides jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja M. L. Arastey Sahún sekä tuomarit J. Passer, E. Regan (esittelevä tuomari), D. Gratsias ja B. Smulders,
julkisasiamies: A. Rantos,
kirjaaja: hallintovirkamies A. Lamote,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä ja 5.2.2025 pidetyssä istunnossa esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–
AVR-Afvalverwerking BV, edustajinaan P. F. C. Heemskerk ja E. L. Vos, advocaten,
–
NV BAR-Afvalbeheer, Gemeente Barendrecht, Gemeente Albrandswaard ja Gemeente Ridderkerk, edustajanaan L. Bozkurt, advocate,
–
NV Irado, edustajanaan D. B. Zieren, advocaat,
–
Afvalsturing Friesland NV, edustajinaan L. E. J. Korsten ja M. van Wanroij, advocaten,
–
Italian hallitus, asiamiehinään S. Fiorentino ja G. Palmieri, avustajinaan M. Cherubini ja C. Colelli, avvocati dello Stato,
–
Itävallan hallitus, asiamiehinään A. Posch ja J. Schmoll,
–
Euroopan komissio, asiamiehinään A. Biolan, L. Malferrari ja G. Wils,
kuultuaan julkisasiamiehen 30.4.2025 pidetyssä istunnossa esittämän ratkaisuehdotuksen,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Ennakkoratkaisupyyntö koskee julkisista hankinnoista ja direktiivin 2004/18/EY kumoamisesta 26.2.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/24/EU (EUVL 2014, L 94, s. 65) 12 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdan ja 5 kohdan tulkintaa.
2
Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa vastakkain ovat yhtäältä AVR-Afvalverwerking BV (jäljempänä AVR) ja toisaalta NV BAR-Afvalbeheer (jäljempänä BAR), Gemeente Barendrecht (Barendrechtin kunta, Alankomaat), Gemeente Albrandswaard (Albrandswaardin kunta, Alankomaat) ja Gemeente Ridderkerk (Ridderkerkin kunta, Alankomaat) (jäljempänä yhdessä BAR-kunnat) sekä NV Irado ja Afvalsturing Friesland NV (jäljempänä AF) ja jossa on kyse BAR-kuntien kotitalouksien jäännösjätteiden keruuta ja käsittelyä koskevista hankintasopimuksista, joiden sopimuspuoliksi on valittu suoraan oikeushenkilöt, joissa hankintaviranomaisilla on yhdessä määräysvalta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiivi 2013/34/EU
3
Tietyntyyppisten yritysten vuositilinpäätöksistä, konsernitilinpäätöksistä ja niihin liittyvistä kertomuksista, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/43/EY muuttamisesta ja neuvoston direktiivien 78/660/ETY ja 83/349/ETY kumoamisesta 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/34/EU (EUVL 2013, L 182, s. 19) johdanto-osan 31 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Konsernitilinpäätöksessä olisi esitettävä emoyrityksen ja sen tytäryritysten toiminnot yhtenä taloudellisena yksikkönä (konsernina). Emoyrityksen määräysvallassa olevat yritykset olisi katsottava tytäryrityksiksi. Määräysvallan olisi perustuttava ääntenenemmistöön, mutta se voisi perustua myös osakkeenomistajien tai jäsenten välisiin sopimuksiin. Tietyissä olosuhteissa määräysvaltaa voidaan käyttää tosiasiallisesti, jos emoyrityksellä on osakevähemmistö tytäryrityksessä tai sillä ei ole tytäryrityksen osakkeita. Jäsenvaltioilla olisi oltava oikeus vaatia, että yritykset, jotka eivät ole määräysvallan alaisia mutta joita johdetaan yhtenäiseltä pohjalta tai joilla on yhteinen hallinto-, johto- tai valvontaelin, sisällytetään konsernitilinpäätökseen.”
4
Direktiivin 2013/34 22 artiklassa, jonka otsikko on ”Konsernitilinpäätöksen laatimisvaatimus”, säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltion on vaadittava, että sen kansallisen lainsäädännön alaiset yritykset laativat konsernitilinpäätöksen ja konsernin toimintakertomuksen, jos kyseinen yritys (emoyritys)
a)
omistaa enemmistön toisen yrityksen (tytäryritys) osakkeenomistajien tai jäsenten äänimäärästä;
b)
on oikeutettu asettamaan tai erottamaan toisen yrityksen (tytäryritys) hallinto-, johto- tai valvontaelimen jäsenten enemmistön ja samalla on itse kyseisen yrityksen osakkeenomistaja tai jäsen;
c)
sillä on oikeus käyttää määräävää vaikutusvaltaa yrityksessä (tytäryritys), jossa se on osakkeenomistajana tai jäsenenä, kyseisen yrityksen kanssa tehdyn sopimuksen taikka sen perustamiskirjan tai yhtiöjärjestyksen määräyksen nojalla, jos sen lainsäädännön mukaan, jonka alainen kyseinen tytäryritys on, tällainen sopimus tai määräys on sallittu.
Jäsenvaltion ei kuitenkaan tarvitse säätää, että emoyrityksen on oltava tytäryrityksensä osakkeenomistaja tai jäsen. Jos jäsenvaltion lainsäädännössä ei ole säännöksiä tällaisista sopimuksista tai määräyksistä, sen ei tarvitse soveltaa tätä säännöstä; tai
d)
on yrityksen osakkeenomistaja tai jäsen ja
i)
enemmistö tämän yrityksen (tytäryritys) hallinto-, johto- tai valvontaelinten niistä jäsenistä, jotka ovat olleet toimessaan tilivuoden aikana ja edellisen tilivuoden aikana sekä konsernitilinpäätöksen laatimiseen asti, on valittu yksinomaan käyttämällä sen äänioikeutta; tai
ii)
käyttää yksin tämän yrityksen (tytäryritys) osakkeenomistajien tai jäsenten äänimäärän enemmistöä sen muiden osakkeenomistajien tai jäsenten kanssa tehdyn sopimuksen perusteella. Jäsenvaltiot voivat antaa tarkempia säännöksiä tällaisten sopimusten muodosta ja sisällöstä.
Jäsenvaltioiden on annettava säännökset ainakin edellä ii alakohdassa tarkoitetuista järjestelyistä. Ne voivat asettaa i alakohdan soveltamisen edellytykseksi vähintään 20 prosentin osuuden osakkeenomistajien tai jäsenten kokonaisäänimäärästä.
Edellä olevaa i alakohtaa ei kuitenkaan sovelleta, jos kolmannella osapuolella on a, b tai c alakohdassa tarkoitettu asema kyseisessä yrityksessä.
2.   Edellä 1 kohdassa tarkoitettujen tapausten lisäksi jäsenvaltio voi vaatia, että sen kansallisen lainsäädännön alainen yritys laatii konsernitilinpäätöksen ja konsernin toimintakertomuksen, jos
a)
kyseisellä yrityksellä (emoyritys) on valtuudet käyttää tai se tosiasiallisesti käyttää määräävää vaikutusvaltaa tai määräysvaltaa toisessa yrityksessä (tytäryritys); tai
b)
emoyritys johtaa kyseistä yritystä (emoyritys) ja toista yritystä (tytäryritys) yhtenäiseltä pohjalta.
3.   Sovellettaessa 1 kohdan a, b ja d alakohtaa luetaan emoyrityksellä oleviin äänestämistä, asettamista tai erottamista koskeviin oikeuksiin myös muilla tytäryrityksillä sekä sellaisilla henkilöillä olevat tällaiset oikeudet, jotka toimivat omissa nimissään mutta emoyrityksen tai muiden tytäryritysten lukuun.
4.   Sovellettaessa 1 kohdan a, b ja d alakohtaa 3 kohdassa tarkoitettuihin oikeuksiin ei lueta oikeuksia,
a)
jotka liittyvät osakkeisiin tai osuuksiin, joita hallitaan jonkun muun kuin kyseisen emoyrityksen tai sen tytäryrityksen lukuun; tai
b)
jotka liittyvät osakkeisiin tai osuuksiin, jotka
i)
on saatu vakuudeksi, jos näitä oikeuksia käytetään saatujen ohjeiden mukaisesti, tai
ii)
joiden hallinta perustuu tavanomaiseen liiketoimintaan kuuluvaan lainanantoon, jos niiden äänioikeutta käytetään vakuudenantajan eduksi.
5.   Sovellettaessa 1 kohdan a ja d alakohtaa on tytäryrityksen osakkeenomistajien tai jäsenten äänimäärästä yhteensä vähennettävä tällä yrityksellä itsellään tai sen tytäryrityksellä taikka omissa nimissään mutta näiden yritysten lukuun toimivalla henkilöllä olevien osakkeiden tai osuuksien äänimäärä.
6.   Sekä emoyritys että kaikki sen tytäryritykset on yhdisteltävä konsernitilinpäätökseen tytäryritysten kotipaikan sijainnista riippumatta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 23 artiklan 9 kohdan soveltamista.
– –”
5
Kyseisen direktiivin 23 artiklassa säädetään kyseisen artiklan otsikon mukaisesti kyseisen direktiivin 22 artiklassa tarkoitettua konsernitilinpäätöksen ja konsernin toimintakertomuksen laatimisvelvollisuutta koskevista vapautuksista.
6
Kyseisen direktiivin 24 artiklassa säädetään kyseisen artiklan otsikon mukaisesti konsernitilinpäätöksen laatimista koskevasta sääntökokonaisuudesta.
Direktiivi 2014/24
7
Direktiivin 2014/24 johdanto-osan 31 ja 32 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(31)
Siitä, kuinka pitkälle julkisella sektorilla tehtyjä yksiköiden välisiä sopimuksia olisi säänneltävä julkisia hankintoja koskevilla säännöillä, vallitsee huomattava oikeudellinen epävarmuus. Asiaa koskevaa Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntöä on tulkittu eri tavoin eri jäsenvaltioissa ja jopa eri hankintaviranomaisten keskuudessa. Sen vuoksi olisi selvennettävä, milloin julkisella sektorilla tehtyihin hankintasopimuksiin ei sovelleta julkisia hankintoja koskevia sääntöjä.
Tällaisen selventämisen olisi perustuttava asiaa koskevassa Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä esitettyihin periaatteisiin. Pelkästään se, että molemmat sopimuspuolet ovat itse viranomaisia, ei sinänsä sulje pois hankintasääntöjen soveltamista. Hankintasääntöjen soveltaminen ei saisi kuitenkaan vaikuttaa viranomaisten vapauteen suorittaa niille annetut julkiseen palveluun liittyvät tehtävät käyttäen omia voimavarojaan, mihin kuuluu mahdollisuus tehdä yhteistyötä muiden viranomaisten kanssa.
Olisi varmistettava, että soveltamisalan ulkopuolelle jätetty julkisen sektorin sisäinen yhteistyö ei aiheuta kilpailun vääristymistä yksityisiin talouden toimijoihin nähden, jos yksityinen palvelujentarjoaja on kilpailijoitaan edullisemmassa asemassa.
(32)
Määräysvallan alaisten oikeushenkilöiden kanssa tehtyihin hankintasopimuksiin ei olisi sovellettava tässä direktiivissä säädettyjä menettelyjä, jos hankintaviranomainen käyttää kyseisessä oikeushenkilössä määräysvaltaa, joka on samanlainen kuin sen omissa yksiköissään käyttämä määräysvalta, edellyttäen, että määräysvallan alainen oikeushenkilö suorittaa yli 80 prosenttia toiminnoistaan niiden tehtävien toteuttamisessa, jotka määräysvaltaa käyttävä hankintaviranomainen tai jokin muu kyseisen hankintaviranomaisen määräysvallan alainen oikeushenkilö on sille antanut, riippumatta siitä, kenen hyväksi hankintasopimus toteutetaan.
Poikkeus ei saisi koskea tilanteita, joissa yksityinen talouden toimija osallistuu suoraan määräysvallan alaisen oikeushenkilön pääomaan, koska hankintasopimuksen tekeminen ilman tarjousperusteista menettelyä antaisi määräysvallan alaisessa oikeushenkilössä osakkaana olevalle yksityiselle talouden toimijalle aiheettoman edun sen kilpailijoihin nähden. Ottaen huomioon julkisoikeudellisten elinten erityispiirteet ja pakollinen jäsenyys (esimerkiksi tiettyjen julkisten palvelujen harjoittamisen hallinnoinnista vastaavat organisaatiot), tätä ei olisi sovellettava, jos erityisten yksityisten talouden toimijoiden osallistuminen määräysvallan alaisen oikeushenkilön pääomaan on tehty pakolliseksi kansallisella lain säännöksellä perussopimusten mukaisesti edellyttäen, että osallistuminen ei ole valvontaa eikä suojaamista eikä sillä vaikuteta ratkaisevasti määräysvallan alaisen oikeushenkilön päätöksiin. Lisäksi olisi täsmennettävä, että ratkaiseva tekijä on vain suora yksityinen osallistuminen määräysvallan alaisessa oikeushenkilössä. Jos valvovassa hankintaviranomaisessa tai valvovissa hankintaviranomaisissa on yksityisiä pääomaosuuksia, tämä ei näin ollen sulje pois sitä, että määräysvallan alainen oikeushenkilö tekee hankintasopimuksia soveltamatta tämän direktiivin mukaisia menettelyjä, koska tällainen osallistuminen ei haittaa yksityisten talouden toimijoiden välistä kilpailua.
Olisi myös selvennettävä, että hankintaviranomaisten, kuten julkisoikeudellisten laitosten, joissa voi olla yksityisiä pääomaosuuksia, olisi voitava käyttää hyväkseen mahdollisuutta poiketa horisontaalisesta yhteistyöstä. Näin ollen jos kaikki muut horisontaaliseen yhteistyöhön liittyvät edellytykset täyttyvät, horisontaalisesta yhteistyöstä poikkeaminen olisi laajennettava koskemaan hankintaviranomaisia, jos hankintasopimus tehdään yksinomaan hankintaviranomaisten välillä.”
8
Kyseisen direktiivin 12 artiklan, jonka otsikko on ”Yksiköiden väliset hankintasopimukset julkisella sektorilla”, 3–5 kohdassa säädetään seuraavaa:
”3.   Hankintaviranomainen, joka ei käytä yksityisoikeudellisessa tai julkisoikeudellisessa oikeushenkilössä 1 kohdassa tarkoitettua määräysvaltaa, voi kuitenkin tehdä hankintasopimuksen kyseisen oikeushenkilön kanssa tätä direktiiviä soveltamatta, jos kaikki seuraavat edellytykset täyttyvät:
a)
hankintaviranomainen käyttää yhdessä muiden hankintaviranomaisten kanssa kyseisessä oikeushenkilössä samanlaista määräysvaltaa kuin omissa yksiköissään;
b)
yli 80 prosenttia kyseisen oikeushenkilön toiminnoista suoritetaan niiden tehtävien täyttämiseksi, jotka se on vastaanottanut määräysvaltaa käyttäviltä hankintaviranomaisilta tai muilta samojen hankintaviranomaisten määräysvallan alaisilta oikeushenkilöiltä; ja
c)
määräysvallan alaisessa oikeushenkilössä ei ole suoria yksityisiä pääomaosuuksia lukuun ottamatta perussopimuksen mukaisia kansallisissa säännöksissä vaadittuja yksityisen pääomaosuuden muotoja ilman määräysvaltaa ja ilman suojaamista, jotka eivät vaikuta ratkaisevasti määräysvallan alaisen oikeushenkilön päätöksiin.
– –
5.   Edellä 1 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdassa, 3 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdassa ja 4 kohdan c alakohdassa tarkoitettujen toimintojen prosenttiosuutta määriteltäessä on otettava huomioon sopimuksen tekemistä edeltävien kolmen vuoden keskimääräinen kokonaisliikevaihto tai jokin asianmukainen vaihtoehtoinen toimintaan perustuva määrä, kuten asianomaiselle oikeushenkilölle tai hankintaviranomaiselle aiheutuneet kustannukset palvelujen, tavaroiden ja rakennusurakoiden osalta.
– –”
Alankomaiden oikeus
9
Direktiivin 2013/34 22–24 artikla on saatettu osaksi Alankomaiden oikeusjärjestystä siviililain (Burgerlijk Wetboek) 2 osan, jonka otsikko on ”Oikeushenkilöt”, säännöksillä.
10
Direktiivi 2014/24 on saatettu osaksi Alankomaiden oikeusjärjestystä julkisista hankinnoista 1.11.2012 annetulla lailla (Aanbestedingswet; Stb. 2012, nro 542), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä hankintalaki).
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
11
Frieslandin maakunnan (Alankomaat) kunnat perustivat vuonna 1995 yhteisen jätehuolto-organisaation AF:n. Myöhemmin eräistä muistakin Alankomaiden kunnista, jotka eivät sijaitse kyseisessä maakunnassa, tuli sen osakkeenomistajia.
12
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että AF on emoyhtiö konsernissa, ja jotkin sen tytäryhtiöistä toimivat muussa tarkoituksessa kuin niiden tehtävien täyttämiseksi, jotka AF tai sen tytäryhtiöt ovat saaneet osakkeenomistajinaan olevilta kunnilta.
13
AF laatii direktiivin 2013/34 22–24 artiklan täytäntöön panemiseksi annetun kansallisen säännöstön mukaisesti konsernitilinpäätökset, joihin on kyseisen kansallisen säännöstön mukaisesti sisällytetty taloudelliset tiedot, jotka koskevat sekä AF:ää itseään että sen tytäryhtiöitä, muita konsernin yhtiöitä ja muita sellaisia oikeushenkilöitä, joissa AF voi käyttää määräysvaltaa tai joita se johtaa yhtenäiseltä pohjalta. Kyseisten konsernitilinpäätösten osa on tuloslaskelma, johon AF sisällyttää tuottoina kyseessä olevien yksiköiden konsolidoidun liikevaihdon, jossa ei ole mukana kyseisten yksiköiden keskinäistä myyntiä.
14
Lisäksi AF pitää itse kaatopaikkaa (jäljempänä kaatopaikka) Frieslandin maakunnan kuntien toimeksiannosta. Kaatopaikalle sijoitetaan muiden kuin kotitalouksien jäännösjätteitä, kuten teollisuusjätteitä ja jätteitä, jotka syntyvät kunnallisista hankkeista, kuten talonrakentamisen yhteydessä tehtävästä maaperän puhdistuksesta tai asbestinpoistosta.
15
Vuonna 2000 kolme Etelä-Hollandin maakunnan (Alankomaat) kuntaa perusti Iradon muun muassa jätehuoltonsa toteuttamiseksi. Vuonna 2017 Iradosta tuli AF:n osakkeenomistaja, ja se on 1.1.2017 lähtien antanut kyseisessä kolmessa Etelä-Hollandin maakunnan kunnassa keräämänsä kotitalouksien jäännösjätteet AF:n käsiteltäväksi.
16
Myös BAR-kunnat sijaitsevat mainitussa maakunnassa. Vuonna 2015 ne perustivat BAR:n jätehuoltonsa toteuttamiseksi.
17
Kaikilla BAR-kunnilla oli 31.12.2019 saakka sopimukset eri jätehuoltoyhtiöiden kanssa, ja näiden sopimusten perusteella kyseiselle alalle erikoistunut yhtiö AVR käsitteli kyseisten kuntien kotitalouksien jäännösjätteet osittain alihankkijana.
18
BAR-kunnat päättivät vuonna 2019, että BAR:stä tulee Iradon osakkeenomistaja ja että niiden kotitalouksien jäännösjätteiden keruu ja käsittely annetaan Iradon hoidettavaksi.
19
Irado ja AF tekivät 13.12.2019 sopimuksen BAR-kuntien kotitalouksien jäännösjätteiden toimituksesta, kuljetuksesta ja käsittelystä 1.1.2020 alkaen.
20
BAR ja Irado tekivät 20.12.2019 palvelujen suorittamista koskevan sopimuksen, joka koski myös BAR-kuntien kotitalouksien jäännösjätteiden käsittelyä.
21
BAR:stä tuli 31.12.2019 Iradon osakkeenomistaja.
22
AVR nosti rechtbank Den Haagissa (Haagin alioikeus, Alankomaat) kanteen, jossa se vaati ensisijaisesti, että tämän tuomion 19 ja 20 kohdassa mainitut yhtäältä BAR:n ja Iradon ja toisaalta Iradon ja AF:n väliset hankintasopimukset ensisijaisesti todetaan mitättömiksi, ja toissijaisesti, että ne puretaan tai niiden täyttäminen kielletään, koska ne edellytykset, joiden vallitessa hankintaviranomainen, joka käyttää yhdessä muiden hankintaviranomaisten kanssa määräysvaltaa kyseessä olevassa oikeushenkilössä, voi valita kyseisen oikeushenkilön suoraan hankintasopimuksen sopimuspuoleksi, eivät täyttyneet. Kanteessa vaadittiin myös, että kyseisistä hankintasopimuksista määrätään julkaistavaksi tarjouspyynnöt, mikäli BAR-kunnat edelleen haluavat tehdä kyseiset hankintasopimukset.
23
Rechtbank Den Haagin hylättyä AVR:n kanteen tämä valitti Gerechtshof Den Haagiin (Haagin ylioikeus, Alankomaat), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin.
24
Kyseinen tuomioistuin toteaa asianosaisten kesken olevan riidatonta, että hankintasopimusta, jonka sopimuspuoleksi BAR valitsi Iradon, ja hankintasopimusta, jonka sopimuspuoleksi Irado valitsi AF:n, koskee lähtökohtaisesti direktiivissä 2014/24 säädetty kilpailuttamisvelvollisuus paitsi siltä osin kuin kyseisten hankintasopimusten sopimuspuolet voidaan valita suoraan sillä perusteella, että hankintaviranomainen käyttää yhdessä muiden hankintaviranomaisten kanssa määräysvaltaa sopimuspuoleksi valitussa oikeushenkilössä.
25
Näin ollen kyseinen tuomioistuin katsoo, että sen käsiteltävänä olevan oikeusriidan ratkaisemiseksi on muun ohella arvioitava, täyttääkö AF, kun otetaan huomioon sen suhde siinä määräysvaltaa käyttäviin hankintaviranomaisiin, kyseisen direktiivin 12 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdassa, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin 12 artiklan 5 kohdan ensimmäisen alakohdan kanssa, säädetyn vaatimuksen, jonka mukaan yli 80 prosenttia määräysvallassa olevan oikeushenkilön toiminnoista on suoritettava niiden tehtävien täyttämiseksi, jotka se on saanut määräysvaltaa käyttäviltä hankintaviranomaisilta, ja tässä asiassa kyseinen prosenttiosuus määritellään liikevaihtoa koskevan kriteerin mukaan.
26
Tältä osin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa pääasian valittajan vastapuolten väittävän, että koska kyseisissä säännöksissä viitataan nimenomaisesti hankintasopimuksen sopimuspuoleksi valitun oikeushenkilön toimintoihin, merkityksellinen liikevaihto voi olla vain kyseisen oikeushenkilön oma liikevaihto.
27
AVR sitä vastoin väittää, että huomioon on otettava sen konsernin liikevaihto, johon mainittu oikeushenkilö kuuluu, koska tämä on ainoa tapa ottaa huomioon taloudelliset realiteetit. Muuten hankintaviranomaisten määräysvallassa oleva oikeushenkilö voisi kiertää kyseisen direktiivin 12 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdassa säädettyä vaatimusta jakamalla toimintonsa keinotekoisesti siten, että se itse suorittaisi konsernissa yli 80 prosenttia toiminnoistaan kyseisten hankintaviranomaisten hyväksi ja antaisi samalla yhden tai useamman muun konserniin kuuluvan yhtiön harjoittaa toimintaa vapailla markkinoilla.
28
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii siksi, mikä on se liikevaihto, joka on otettava huomioon sen arvioimiseksi, täyttyykö kyseisen direktiivin 12 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdassa säädetty edellytys, kun kyseisissä säännöksissä tarkoitettu toimintojen osuus määritetään liikevaihtoa koskevan kriteerin perusteella ja määräysvallassa oleva oikeushenkilö on konsernin johdossa.
29
Tältä osin kyseinen tuomioistuin toteaa, että siinä vireillä olevassa oikeusriidassa kyseinen edellytys täyttyy, jos vain AF:n liikevaihto otetaan huomioon, mutta se ei täyty, jos sitä arvioidaan ottamalla huomioon konsernin, jonka johdossa AF on, konsolidoitu liikevaihto.
30
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin mainitsee kuitenkin myös sen mahdollisuuden, johon AVR vetoaa, että merkityksellisenä liikevaihtona otetaan tapauksen mukaan huomioon niiden yksiköiden liikevaihto, joiden kanssa asianomainen oikeushenkilö muodostaa taloudellisen kokonaisuuden unionin kilpailuoikeudessa käytetyn yrityksen käsitteen mukaisessa merkityksessä.
31
Toiseksi kyseinen tuomioistuin toteaa, että jos unionin tuomioistuin katsoisi, että huomioon tulee ottaa vain määräysvallassa olevan oikeushenkilön liikevaihto, olisi määritettävä, ovatko pääasian valittajan vastapuolet nyt kyseessä olevassa asiassa perustellusti ottaneet huomioon AF:n kaatopaikan pitämisestä kertyvän liikevaihdon.
32
Tässä tilanteessa Gerechtshof Den Haag on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)
Onko direktiivin [2014/24] 12 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdassa, luettuna yhdessä saman direktiivin 12 artiklan 5 kohdan kanssa, tarkoitettua toimintoja koskevaa vaatimusta
tulkittava siten, että
kun siinä tarkoitettu prosenttiosuus toiminnoista määritetään liikevaihdon perusteella ja määräysvallan alainen oikeushenkilö kuuluu konserniin,
on otettava huomioon ainoastaan määräysvallan alaisen oikeushenkilön oma liikevaihto, vai onko huomioon otettava myös konsernin yhtiöiden, ovatpa ne keskenään sidoksissa tai eivät, liikevaihto, kuten esimerkiksi
i)
konsolidoitu liikevaihto, jossa asianomaisen oikeushenkilön liikevaihto on niiden sääntöjen perusteella, joilla direktiivin 2013/34 22 ja 24 artikla on saatettu osaksi kansallista lainsäädäntöä, lisättävä muiden konsernin yksiköiden liikevaihtoon; tai
ii)
niiden yksiköiden liikevaihto, joiden kanssa määräysvallan alainen oikeushenkilö muodostaa taloudellisen kokonaisuuden unionin kilpailuoikeudessa käytetyn yrityksen käsitteen mukaisessa merkityksessä?
2)
Jos ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen on vastattava siten, että vain määräysvallan alaisen oikeushenkilön oma liikevaihto on otettava huomioon, onko ensimmäisessä ennakkoratkaisukysymyksessä tarkoitettua toimintoja koskevaa edellytystä
tulkittava siten, että
liikevaihto, joka saadaan määräysvallan alaisen oikeushenkilön määräysvaltaa käyttävien hankintaviranomaisten antaman toimeksiannon perusteella hyödyntämälle kaatopaikalle jätteitä sijoittavilta ulkopuolisilta käyttäjiltä, on otettava huomioon niiden tehtävien täyttämisestä saatuna liikevaihtona, jotka määräysvaltaa käyttävät hankintaviranomaiset ovat osoittaneet kyseiselle oikeushenkilölle, ottaen huomioon, että määräysvallan alainen oikeushenkilö kilpailee tällaisen hyödyntämisen yhteydessä muun muassa yksityisten osapuolten kanssa?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen kysymys
33
Ensimmäisellä kysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko direktiivin 2014/24 12 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohtaa, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin 12 artiklan 5 kohdan ensimmäisen alakohdan kanssa, tulkittava siten, että edellytys, jonka mukaan yli 80 prosenttia määräysvallassa olevan oikeushenkilön toiminnoista on suoritettava niiden tehtävien täyttämiseksi, jotka se on vastaanottanut määräysvaltaa käyttäviltä hankintaviranomaisilta, kun tämän edellytyksen täyttyminen määritetään liikevaihtoa koskevan kriteerin mukaan ja kyseinen määräysvallassa oleva oikeushenkilö on konsernin emoyhtiö, edellyttää myös, että otetaan huomioon kaikkien kyseiseen konserniin kuuluvien yksiköiden liikevaihto tapauksen mukaan konsolidoidun liikevaihdon perusteella, joka kyseisen oikeushenkilön on vahvistettava direktiivin 2013/34 22 ja 24 artiklan mukaisesti, taikka niiden yksiköiden, joiden kanssa kyseinen oikeushenkilö muodostaa taloudellisen kokonaisuuden unionin kilpailuoikeudessa käytetyn yrityksen käsitteen mukaisessa merkityksessä, yhteenlasketun liikevaihdon perusteella.
34
Direktiivin 2014/24 12 artiklan 3 kohta koskee tilannetta, jossa hankintaviranomainen ei käytä määräysvaltaa yksityisoikeudellisessa tai julkisoikeudellisessa oikeushenkilössä yksin vaan yhdessä muiden hankintaviranomaisten kanssa, ja kyseisessä säännöksessä täsmennetään edellytyksiä, joiden on täytyttävä, jotta kyseinen hankintaviranomainen voi pätevästi valita kyseisen oikeushenkilön suoraan hankintasopimuksen sopimuspuoleksi.
35
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää unionin tuomioistuinta tulkitsemaan tällaisen sopimuspuolen valitsemisen kumulatiivisista edellytyksistä ainoastaan edellytystä, joka koskee sitä, miten suuri prosenttiosuus määräysvallassa olevan oikeushenkilön toiminnoista on suoritettava niiden tehtävien täyttämiseksi, jotka se on vastaanottanut määräysvaltaa käyttäviltä hankintaviranomaisilta, kun otetaan huomioon kyseisen direktiivin 12 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohta, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin 12 artiklan 5 kohdan ensimmäisen alakohdan kanssa.
36
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämiin kysymyksiin vastaamiseksi on siten ensinnäkin määritettävä, onko tämän edellytyksen täyttymistä arvioitaessa otettava huomioon paitsi määräysvallassa olevan oikeushenkilön liikevaihto myös muiden yksiköiden, jotka kuuluvat siihen konserniin, jonka emoyhtiö määräysvallassa oleva oikeushenkilö on, liikevaihto.
37
Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin oikeuden säännöksen tulkitsemiseksi on otettava huomioon paitsi sen sanamuoto myös sen asiayhteys ja sillä säännöstöllä tavoitellut päämäärät, jonka osa säännös on (ks. tuomio 17.11.1983, Merck, 292/82, EU:C:1983:335, 12 kohta ja tuomio 22.12.2022, Sambre & Biesme ja Commune de Farciennes, C‑383/21 ja C‑384/21, EU:C:2022:1022, 54 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
38
Kyseessä olevissa säännöksissä käytetyistä ilmauksista on ensinnäkin huomattava yhtäältä, että direktiivin 2014/24 12 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdassa vaaditaan, että yli 80 prosenttia määräysvallassa olevan oikeushenkilön ”toiminnoista” suoritetaan niiden tehtävien täyttämiseksi, jotka se on vastaanottanut määräysvaltaa käyttäviltä hankintaviranomaisilta tai muilta samojen hankintaviranomaisten määräysvallan alaisilta oikeushenkilöiltä.
39
Kyseisen 12 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdan sanamuodosta ei siten ilmene, että kyseisessä säännöksessä säädetyn edellytyksen täyttymistä olisi välttämättä arvioitava yksinomaan määräysvallassa olevan oikeushenkilön omien toimintojen perusteella.
40
Mainitun 12 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdassa säädetty kriteeri ei nimittäin liity kyseiseen oikeushenkilöön sinänsä vaan sen harjoittamaan toimintaan. Näin ollen ei voida sulkea pois sitä, että kyseisessä säännöksessä säädetyn edellytyksen täyttymisen arvioinnin kannalta merkitykselliset toiminnot voivat käsittää sekä kyseisen oikeushenkilön välittömästi harjoittaman toiminnan että toiminnan, jota harjoitetaan niiden yksiköiden kautta, jotka kuuluvat siihen konserniin, jonka emoyhtiö mainittu oikeushenkilö on.
41
Toisaalta direktiivin 2014/24 12 artiklan 5 kohdan ensimmäisessä alakohdassa säädetään, että 12 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdassa tarkoitettujen toimintojen prosenttiosuutta määriteltäessä on otettava huomioon muun muassa keskimääräinen kokonaisliikevaihto, eikä siinä vaadita, että tällaisten toimintojen asianmukaiseen kuvaamiseen soveltuvana liikevaihtona olisi pidettävä ainoastaan määräysvallassa olevan oikeushenkilön toiminnasta kertyvää liikevaihtoa.
42
Kyseisen säännöksen sanamuoto tukee siten sitä, että kyseisen direktiivin 12 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdassa säädetyn edellytyksen täyttymisen arvioimiseksi merkityksellinen kriteeri koskee paitsi määräysvallassa olevan oikeushenkilön omia toimintoja myös toimintoja, jotka voidaan liittää siihen yleisemmin. Jos tällaisessa arvioinnissa siis otetaan huomioon keskimääräinen kokonaisliikevaihto, mikä on kyseisen direktiivin 12 artiklan 5 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaan mahdollista, kyseisen liikevaihdon on sovelluttava tällaisten toimintojen kuvaamiseen asianmukaisesti. Tästä seuraa, että myös muiden yksiköiden, jotka kuuluvat konserniin, jonka emoyhtiö määräysvallassa oleva yhtiö on, liikevaihdolla on merkitystä tällaisessa arvioinnissa.
43
Tätä tulkintaa tukee toiseksi kyseisten säännösten asiayhteys. Direktiivin 2014/24 12 artiklan 3 kohdan soveltamisedellytyksenä olevien kumulatiivisten edellytysten osalta kyseisen säännöksen ensimmäisen kohdan c alakohdassa nimittäin säädetään, että määräysvallan alaisessa oikeushenkilössä ei lähtökohtaisesti tule olla suoria yksityisiä pääomaosuuksia.
44
Tältä osin kyseisen direktiivin johdanto-osan 32 perustelukappaleessa todetaan, että muun muassa siinä tapauksessa, että hankintaviranomainen käyttää yhdessä muiden hankintaviranomaisten kanssa määräysvaltaa kyseisessä oikeushenkilössä, kyseisessä direktiivissä säädettyjen menettelyjen soveltamista koskeva poikkeus ei saisi koskea tilanteita, joissa yksityinen talouden toimija osallistuu suoraan määräysvallan alaisen oikeushenkilön pääomaan, koska tällaisissa olosuhteissa hankintasopimuksen tekeminen ilman tarjousperusteista menettelyä antaisi määräysvallan alaisessa oikeushenkilössä osakkaana olevalle yksityiselle talouden toimijalle aiheettoman edun sen kilpailijoihin nähden.
45
Tästä seuraa, että unionin lainsäätäjän tarkoituksena on ollut, että mahdollisuutta valita hankintasopimuksen sopimuspuoli suoraan arvioidaan ottaen huomioon taloudellinen asiayhteys, johon kuuluvat kaikki ne yksiköt, joita tällainen sopimuspuolen valinta koskee. Näin ollen on otettava huomioon paitsi määräysvallassa olevan oikeushenkilön ja siinä määräysvaltaa yhdessä käyttävien hankintaviranomaisten välinen suhde myös laajempi taloudellinen asiayhteys, jossa kyseinen oikeushenkilö itse toimii. Tässä yhteydessä sellaisen konsernin, jonka johdossa kyseinen oikeushenkilö on, olemassaoloa ei voida sivuuttaa.
46
Direktiivin 2014/24 12 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdan, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin 12 artiklan 5 kohdan ensimmäisen alakohdan kanssa, kontekstuaalinen tulkinta vaikuttaa näin ollen tukevan sitä, että kyseisiä säännöksiä sovellettaessa on otettava huomioon siihen konserniin, jonka emoyhtiö asianomainen määräysvallassa oleva oikeushenkilö on, kuuluvien yksiköiden liikevaihto.
47
Kolmanneksi edellä esitetty päättely saa tukea kyseisen direktiivin 12 artiklan 3 kohdan syntyhistoriasta.
48
Kyseisen direktiivin 12 artiklassa on nimittäin kodifioitu suorahankintaa koskeva unionin tuomioistuimen oikeuskäytäntö ja täsmennetty sitä (tuomio 22.12.2022, Sambre & Biesme ja Commune de Farciennes, C‑383/21 ja C‑384/21, EU:C:2022:1022, 44 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
49
Kuten direktiivin 2014/24 johdanto-osan 31 perustelukappaleesta ilmenee, unionin lainsäätäjä on kiinnittänyt huomiota siihen, että siitä, kuinka pitkälle julkisella sektorilla tehtyjä yksiköiden välisiä sopimuksia olisi säänneltävä julkisia hankintoja koskevilla säännöillä, vallitsee huomattava oikeudellinen epävarmuus, ja näin ollen tarpeeseen selventää tätä seikkaa, mutta se on katsonut, että tällaisen selventämisen olisi perustuttava asiaa koskevassa Euroopan unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä esitettyihin periaatteisiin, ja se ei näin ollen ole pyrkinyt kyseenalaistamaan tätä oikeuskäytäntöä (tuomio 22.12.2022, Sambre & Biesme ja Commune de Farciennes, C‑383/21 ja C‑384/21, EU:C:2022:1022, 66 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
50
Tältä osin on muistutettava unionin tuomioistuimen ennen kyseisen direktiivin antamista katsoneen, että määräysvallassa olevan yksikön valitseminen hankintasopimuksen sopimuspuoleksi suoraan edellyttää kyseisen yksikön harjoittavan pääosaa toiminnastaan sen omistavien hankintaviranomaisten hyväksi, ja tämän edellytyksen täyttymistä on arvioitava ottaen huomioon kaikki yksittäistapauksen sekä laadulliset että määrälliset olosuhteet (ks. vastaavasti tuomio 8.12.2016, Undis Servizi, C‑553/15, EU:C:2016:935, 31 ja 32 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
51
Kun unionin lainsäätäjä on kyseisen direktiivin 12 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdassa vahvistanut määräysvaltaa käyttäviltä hankintaviranomaisilta saatujen tehtävien täyttämiseksi suoritettavien toimintojen prosenttiosuudeksi 80 prosenttia määräysvallassa olevan oikeushenkilön toiminnoista, unionin lainsäätäjän tarkoituksena on näin ollen ollut täsmentää unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä tältä osin ilmenevää edellytystä. Kyseisen direktiivin säännöksistä ei kuitenkaan ilmene unionin lainsäätäjän katsoneen, että tältä osin suoritettavassa arvioinnissa ei enää olisi tarpeen ottaa huomioon kaikkia yksittäistapauksen olosuhteita.
52
Näihin olosuhteisiin kuuluu se, että määräysvallassa oleva oikeushenkilö on konsernin emoyhtiö, joten määräysvallassa olevan yhtiön toimintojen arvioimiseksi on otettava huomioon ne toiminnot, joita se suorittaa kyseiseen konserniin kuuluvien muiden yksiköiden kautta, ja siten näiden yksiköiden liikevaihto, kun kyse on direktiivin 2014/24 12 artiklan 5 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisesta kriteeristä sen määrittämiseksi, täyttyykö kyseisen direktiivin 12 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdassa säädetty edellytys.
53
Neljänneksi tämä tulkinta direktiivin 2014/24 12 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdasta, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin 12 artiklan 5 kohdan ensimmäisen alakohdan kanssa, saa tukea kyseisillä säännöksillä tavoitelluista päämääristä.
54
Kuten julkisasiamies on korostanut ratkaisuehdotuksensa 52 kohdassa, kyseisillä säännöksillä pyritään tältä osin estämään kilpailun vääristyminen siinä merkityksessä, että niiden tarkoituksena on sen takaaminen, että direktiiviä 2014/24 sovelletaan määräysvallassa olevan oikeushenkilön toimiessa markkinoilla ja saattaessa siten kilpailla muiden yritysten kanssa. Tällaiselta oikeushenkilöltä ei nimittäin välttämättä vie toimintavapautta pelkästään se, että oikeushenkilön omistavalla tai omistavilla julkisyhteisöillä on määräysvalta sitä koskeviin päätöksiin, jos kyseinen oikeushenkilö voi edelleen harjoittaa merkittävää osaa taloudellisesta toiminnastaan muiden toimijoiden kanssa. Kun kyseinen oikeushenkilö sitä vastoin täyttää kyseisten säännösten mukaiset edellytykset, se välttyy kyseisen direktiivin velvoitteilta, sillä ne on sanellut huoli kilpailun säilymisestä, ja tällaisessa tapauksessa tähän ei enää ole tarvetta (ks. analogisesti tuomio 8.12.2016, Undis Servizi, C‑553/15, EU:C:2016:935, 33 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
55
Sillä seikalla, suorittaako määräysvallassa oleva oikeushenkilö itse suoraan taloudellista toimintaa tällaisille toimijoille vai suoritetaanko tämä toiminta muiden sellaisten yksiköiden kautta, jotka kuuluvat konserniin, jonka emoyhtiö kyseinen oikeushenkilö on, ei ole merkitystä kilpailun vääristymisen estämistä koskevan tavoitteen toteutumisen kannalta. Sen määrittämiseksi, miten suuren osan toiminnoistaan määräysvallassa oleva oikeushenkilö käyttää määräysvaltaa käyttävien hankintaviranomaisten hyväksi, on näin ollen otettava huomioon muiden siihen konserniin, jonka emoyhtiö kyseinen oikeushenkilö on, kuuluvien yksiköiden toiminta ja siten niiden liikevaihto, kun kyse on kriteeristä, jota käytetään sen arvioimiseksi, täyttyykö direktiivin 2014/24 12 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdassa säädetty edellytys.
56
Tämä toteamus saa tukea siitä julkisasiamiehen ratkaisuehdotuksensa 56 ja 57 kohdassa mainitsemasta seikasta, että yhtäältä ei voida sulkea pois, että konserniin kuuluvat yksiköt voivat välillisesti hyötyä hankintasopimuksista, joiden sopimuspuoleksi konsernin emoyhtiö on valittu ilman tarjousperusteista menettelyä, mistä tämän tuomion 44 kohdassa esitettyjä perusteluja vastaavasti seuraisi, että kyseisille yksiköille annettaisiin aiheeton etu niiden kilpailijoihin nähden. Toisaalta direktiivin 2014/24 12 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdan tavoitteiden, sellaisina kuin ne selostetaan tämän tuomion 54 kohdassa, toteutuminen ei voi jäädä riippuvaiseksi kyseisen konsernin rakenteesta, ja näin olisi, jos huomioon ei otettaisi konsernin, jonka emoyhtiö määräysvallassa oleva yhtiö on, muiden yksiköiden toimintoja. Tästä nimittäin seuraisi, että kyseinen määräysvallassa oleva oikeushenkilö voisi helposti kiertää kyseistä säännöstä ja siinä asetettua edellytystä jakamalla keinotekoisesti toimintonsa ja antamalla tietyt toiminnot siihen konserniin, jonka emoyhtiö se on, kuuluvien yhtiöiden suoritettavaksi.
57
Toiseksi on vastattava ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymyksiin tavoista, joilla voidaan määrittää konsernin, jonka emoyhtiö määräysvallassa oleva oikeushenkilö on, liikevaihto sen arvioimiseksi, täyttääkö kyseinen oikeushenkilö direktiivin 2014/24 12 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdassa säädetyn edellytyksen, ja erityisesti kysymyksiin siitä, mikä merkitys on annettava direktiivin 2013/34 mukaisesti vahvistetulle konsolidoidulle liikevaihdolle.
58
Tältä osin direktiivin 2013/34 johdanto-osan 31 perustelukappaleesta ilmenee, että konsernitilinpäätöksessä olisi esitettävä emoyrityksen ja sen tytäryritysten, joilla tarkoitetaan yrityksiä, joissa emoyrityksellä on määräysvalta, toiminnot yhtenä taloudellisena yksikkönä.
59
Tässä tarkoituksessa kyseisen direktiivin 22 artiklassa säädetään seikoista, joiden vallitessa jäsenvaltioiden on, jollei saman direktiivin 23 artiklassa säädetyistä poikkeuksista muuta johdu, vaadittava, että tietyt sen kansallisen lainsäädännön alaiset yritykset laativat muun muassa konsernitilinpäätöksen, jonka laatimista kyseisen direktiivin 24 artikla koskee.
60
Tältä osin on todettava, kuten julkisasiamies on ratkaisuehdotuksensa 62 kohdassa lähinnä korostanut, että kun yhtiöllä on velvollisuus laatia konsernitilinpäätös kyseisten säännösten nojalla, tällä perusteella vahvistettu konsolidoitu liikevaihto on omiaan uskollisesti heijastamaan toimintoja, joita emoyhtiö harjoittaa konsernissa, jonka johdossa se on, ja sen avulla voidaan siten asianmukaisesti arvioida, täyttääkö kyseinen emoyhtiö, kun se on valittu suoraan hankintasopimuksen sopimuspuoleksi, edellytyksen, josta säädetään direktiivin 2014/24 12 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdassa, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin 12 artiklan 5 kohdan ensimmäisen alakohdan kanssa.
61
Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on todennut, että AF on konsernin johdossa ja että se vahvistaa muun muassa tytäryhtiöidensä liikevaihdot sisältävän konsolidoidun liikevaihdon direktiivin 2013/34 täytäntöön panemiseksi annettuun kansalliseen säännöstöön perustuvan konsernitilinpäätöksen laatimista koskevan velvollisuutensa mukaisesti.
62
Tästä seuraa, ettei hyödyllisen vastauksen antaminen ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle edellytä sitä, että käsitellään merkitystä, joka voi olla muilla kriteereillä, kuten ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimenkin mainitsemalla kriteerillä, joka koskee sitä, onko käsillä taloudellinen kokonaisuus unionin kilpailuoikeudessa käytetyn yrityksen käsitteen mukaisessa merkityksessä, koska ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen esittämät tiedot huomioon ottaen voidaan kyseisen konsolidoidun liikevaihdon perusteella todeta, että direktiivin 2014/24 12 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdassa, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin 12 artiklan 5 kohdan ensimmäisen alakohdan kanssa, säädetty edellytys ei täyty.
63
Edellä sanottu huomioon ottaen ensimmäiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2014/24 12 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohtaa, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin 12 artiklan 5 kohdan ensimmäisen alakohdan kanssa, on tulkittava siten, että edellytys, jonka mukaan yli 80 prosenttia määräysvallassa olevan oikeushenkilön toiminnoista on suoritettava niiden tehtävien täyttämiseksi, jotka se on vastaanottanut määräysvaltaa käyttäviltä hankintaviranomaisilta, kun tämän edellytyksen täyttyminen määritetään liikevaihtoa koskevan kriteerin mukaan ja kyseinen määräysvallassa oleva oikeushenkilö on konsernin emoyhtiö, edellyttää myös, että otetaan huomioon kaikkien kyseiseen konserniin kuuluvien yksiköiden liikevaihto tapauksen mukaan konsolidoidun liikevaihdon perusteella, joka kyseisen oikeushenkilön on vahvistettava direktiivin 2013/34 22 ja 24 artiklan mukaisesti.
Toinen kysymys
64
Kun otetaan huomioon ensimmäiseen kysymykseen annettu vastaus, toiseen kysymykseen ei ole tarpeen vastata.
Tuomion vaikutusten ajallinen rajoittaminen
65
AF on unionin tuomioistuimen istunnossa pyytäyt unionin tuomioistuinta rajoittamaan tämän tuomion vaikutuksia ajallisesti siinä tapauksessa, että unionin tuomioistuin katsoisi, että direktiivin 2014/24 12 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohtaa, luettuna yhdessä kyseisen direktiivin 12 artiklan 5 kohdan ensimmäisen alakohdan kanssa, on tulkittava siten, että määräysvallassa olevan oikeushenkilön toimintoja koskevaa edellytystä arvioitaessa on otettava huomioon myös muiden siihen konserniin, jonka emoyhtiö kyseinen määräysvallassa oleva oikeushenkilö on, kuuluvien yksiköiden liikevaihto.
66
AF on pyyntönsä tueksi esittänyt, että kyseinen tulkinta oli sen kannalta ennalta arvaamaton ja ettei sillä myöskään ollut velvollisuutta varautua tällaiseen tulkintaan.
67
Tältä osin on muistutettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan tulkinnalla, jonka unionin tuomioistuin SEUT 267 artiklassa sille annettua toimivaltaa käyttäen antaa unionin oikeussäännölle, selvennetään ja täsmennetään kyseisen oikeussäännön merkitystä ja ulottuvuutta niin, että unionin tuomioistuimen tulkinnasta ilmenee, miten tätä oikeussääntöä on tullut tai olisi tullut tulkita ja soveltaa sen voimaantulosta lähtien. Tästä seuraa, että tuomioistuimet voivat ja niiden täytyy soveltaa näin tulkittua sääntöä myös oikeussuhteisiin, jotka ovat syntyneet tai jotka on perustettu ennen tulkintapyyntöä koskevaa tuomiota, jos edellytykset kyseisen oikeussäännön soveltamista koskevan asian käsittelylle toimivaltaisissa tuomioistuimissa muuten täyttyvät (tuomio 16.3.2023, Towercast, C‑449/21, EU:C:2023:207, 56 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
68
Unionin tuomioistuin voi ainoastaan täysin poikkeuksellisissa tapauksissa unionin oikeusjärjestykseen kuuluvaa yleistä oikeusvarmuuden periaatetta soveltaen joutua rajoittamaan kaikkien asianomaisten henkilöiden mahdollisuutta vedota sen tulkitsemaan oikeussääntöön vilpittömässä mielessä perustettujen oikeussuhteiden pätevyyden kyseenalaistamiseksi. Jotta tällainen rajoittava päätös voitaisiin tehdä, kahden olennaisen edellytyksen, eli asianomaisten vilpittömän mielen ja vakavien vaikeuksien uhan, on täytyttävä (tuomio 16.3.2023, Towercast, C‑449/21, EU:C:2023:207, 57 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
69
Tästä on todettava, ettei AF ole esittänyt mitään konkreettisia seikkoja osoitukseksi siitä, että sen pyyntö olisi perusteltu, vaan on ainoastaan vedonnut tämän tuomion 65 kohdassa tarkoitetun tulkinnan väitettyyn ennalta arvaamattomuuteen.
70
Tämän tuomion vaikutuksia ei näin ollen ole rajoitettava ajallisesti.
Oikeudenkäyntikulut
71
Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (viides jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
Julkisista hankinnoista ja direktiivin 2004/18/EY kumoamisesta 26.2.2014 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2014/24/EU 12 artiklan 3 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohtaa, luettuna yhdessä direktiivin 2014/24 12 artiklan 5 kohdan ensimmäisen alakohdan kanssa,
on tulkittava siten, että
edellytys, jonka mukaan yli 80 prosenttia määräysvallassa olevan oikeushenkilön toiminnoista on suoritettava niiden tehtävien täyttämiseksi, jotka se on vastaanottanut määräysvaltaa käyttäviltä hankintaviranomaisilta, kun tämän edellytyksen täyttyminen määritetään liikevaihtoa koskevan kriteerin mukaan ja kyseinen määräysvallassa oleva oikeushenkilö on konsernin emoyhtiö, edellyttää myös, että otetaan huomioon kaikkien kyseiseen konserniin kuuluvien yksiköiden liikevaihto tapauksen mukaan konsolidoidun liikevaihdon perusteella, joka kyseisen oikeushenkilön on vahvistettava tietyntyyppisten yritysten vuositilinpäätöksistä, konsernitilinpäätöksistä ja niihin liittyvistä kertomuksista, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2006/43/EY muuttamisesta ja neuvoston direktiivien 78/660/ETY ja 83/349/ETY kumoamisesta 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/34/EU 22 ja 24 artiklan mukaisesti.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: hollanti.