62023CJ0526
SODBA SODIŠČA (drugi senat)
z dne 28. novembra 2024 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah – Pristojnost, priznavanje in izvrševanje sodnih odločb – Uredba (EU) št. 1215/2012 – Posebne pristojnosti – Zahtevek v zadevah v zvezi s pogodbenimi razmerji – Člen 7, točka 1(b), druga alinea – Pogodba o opravljanju storitev – Programska oprema, razvita v državi članici in prilagojena potrebam naročnika v drugi državi članici – Kraj izvršitve“
V zadevi C‑526/23,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Oberster Gerichtshof (vrhovno sodišče, Avstrija) z odločbo z dne 13. julija 2023, ki je na Sodišče prispela 17. avgusta 2023, v postopku
VariusSystems digital solutions GmbH
proti
GR, lastnici podjetja B & G,
SODIŠČE (drugi senat),
v sestavi F. Biltgen (poročevalec), predsednik prvega senata v funkciji predsednika drugega senata, M. L. Arastey Sahún, predsednica petega senata, in J. Passer, sodnik,
generalni pravobranilec: J. Richard de la Tour,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za VariusSystems digital solutions GmbH S. Duschel, K. Hanten in C. Kurz, Rechtsanwälte,
–
za GR, lastnico podjetja B & G, T. Börner in S. Scheed, Rechtsanwälte,
–
za Evropsko komisijo L. Hohenecker in S. Noë, agenta,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 5. septembra 2024
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 7, točka 1(b), druga alinea, Uredbe (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL 2012, L 351, str. 1).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo VariusSystems digital solutions GmbH (v nadaljevanju: VariusSystems) s sedežem v Avstriji in GR, lastnico podjetja B & G s sedežem v Nemčiji, zaradi zahtevka za plačilo honorarja za razvoj in uporabo programske opreme, ki ga je vložila družba VariusSystems.
Pravni okvir
3
V uvodnih izjavah 15 in 16 Uredbe št. 1215/2012 je navedeno:
„(15)
Pravila o pristojnosti bi morala biti čim bolj predvidljiva in morajo temeljiti na načelu, da se pristojnost praviloma določa po stalnem prebivališču toženca. Pri tem bi morala taka pristojnost vedno obstajati, razen v nekaterih točno opredeljenih primerih, v katerih je zaradi predmeta spora ali avtonomije strank upravičena druga navezna okoliščina. […]
(16)
Poleg stalnega prebivališča toženca bi morala obstajati tudi alternativna podlaga pristojnosti, ki temelji na tesni povezavi med sodiščem in sporom, ali ki pripomore k pravilnemu delovanju pravosodja. Obstoj tesne povezave bi moral zagotoviti pravno varnost in [preprečiti] možnost, da bi bil toženec tožen pred sodiščem države članice, katerega pristojnosti razumno ni bilo mogoče predvideti. […]“
4
Člen 4 te uredbe v odstavku 1 določa:
„Ob upoštevanju določb te uredbe so osebe s stalnim prebivališčem v državi članici ne glede na njihovo državljanstvo tožene pred sodišči te države članice.“
5
Člen 7 navedene uredbe določa:
„Oseba s stalnim prebivališčem v državi članici je lahko tožena v drugi državi članici:
1.
(a)
v zadevah v zvezi s pogodbenimi razmerji pred sodiščem v kraju izpolnitve zadevne obveznosti;
(b)
za namene te določbe, in razen če ni drugače dogovorjeno, je kraj izpolnitve zadevne obveznosti:
–
v primeru prodaje blaga kraj v državi članici, kamor je bilo v skladu s pogodbo blago dostavljeno ali bi moralo biti dostavljeno,
–
v primeru opravljanja storitev kraj v državi članici, kjer so bile v skladu s pogodbo storitve opravljene ali bi morale biti opravljene;
(c)
če se ne uporabi točka (b), potem se uporabi točka (a);
[…].“
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
6
Družba VariusSystems je za GR razvila programsko opremo za analizo presejalnih testov za COVID‑19. Družba VariusSystems in GR sta ustno sklenili pogodbo o razvoju in uporabi te programske opreme za njeno uporabo v Nemčiji. Družba VariusSystems naj bi bila plačana za vsak uspešno opravljen test. Stranki se nista dogovorili niti glede natančnega kraja izpolnitve niti glede pristojnega sodišča v primeru spora.
7
Iz spisa, ki je na voljo Sodišču, je razvidno, da se stranki ne strinjata glede tega, ali navedena programska oprema izpolnjuje vse veljavne zakonske zahteve.
8
Družba VariusSystems je vložila zahtevo za plačilo zneska 101.587,68 EUR, pri čemer je mednarodno pristojnost avstrijskih sodišč utemeljila s tem, da naj bi se zadevne storitve opravljale v Avstriji. Navaja, da čeprav se je programska oprema tekoče prilagajala za uporabo v Nemčiji, so bila vsa dela opravljena na Dunaju (Avstrija).
9
GR je izpodbijala mednarodno pristojnost avstrijskih sodišč, pri čemer je trdila, da je v obravnavanem primeru opravljena storitev zajemala izključno uporabo te programske opreme v Nemčiji ob upoštevanju zahtev, ki jih nemško pravo določa na tem področju.
10
Prvostopenjsko sodišče je zavrnilo svojo mednarodno pristojnost, pri čemer je navedlo, da je kraj izpolnitve zadevne pogodbe na sedežu podjetja GR.
11
Pritožbeno sodišče je to odločbo potrdilo, pri čemer je v bistvu menilo, da se storitve, ki se ne opravljajo na fiksni lokaciji, štejejo za opravljene v kraju, kjer ima prejemnik teh storitev dostop do njih. Zato naj bi bil v obravnavanem primeru ta kraj izpolnitve v Nemčiji.
12
Predložitveno sodišče, pri katerem je bila zoper to odločbo pritožbenega sodišča vložena revizija, se sprašuje, ali je za določitev kraja izpolnitve v primeru storitev na daljavo odločilen kraj, kjer je ponudnik zadevne storitve, in sicer v obravnavanem primeru družba VariusSystems, opravil intelektualno stvaritev, ali kraj, kjer je bila ta storitev opravljena in kjer je imela prejemnica te storitve, v obravnavanem primeru GR, dostop do nje.
13
V teh okoliščinah je Oberster Gerichtshof (vrhovno sodišče, Avstrija) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je treba člen 7, točka 1(b), Uredbe [št. 1215/2012] razlagati tako, da je v primeru tožbe zaradi neizpolnitve pogodbe kraj izpolnitve razvoja in tekočega obratovanja programske opreme, prilagojene individualnim potrebam naročnice s sedežem v državi članici A (v obravnavanem primeru: Nemčiji), kraj:
(a)
kjer podjetje s sedežem v državi članici B (v obravnavanem primeru: Avstriji) opravi intelektualno stvaritev v zvezi s programsko opremo (‚programiranje‘), ali
(b)
kjer naročnica dostopa do programske opreme, torej kjer jo naloži in uporablja?“
Vprašanje za predhodno odločanje
14
Predložitveno sodišče želi v bistvu izvedeti, ali je treba člen 7, točka 1(b), druga alinea, Uredbe št. 1215/2012 razlagati tako, da je „kraj izpolnitve“ pogodbe, katere predmet sta razvoj in uporaba programske opreme, namenjene zadovoljevanju potreb naročnika s sedežem v državi članici, ki ni država članica, v kateri ima sedež družba, ki je to programsko opremo ustvarila, zasnovala in programirala, kraj, v katerem je bila opravljena stvaritev, zasnova in programiranje navedene programske opreme, ali tako, da je navedeni kraj izpolnitve kraj, kjer ta naročnik dostopa do te programske opreme, torej kjer jo naloži in uporablja.
15
V zvezi s tem je treba opozoriti, da je namen Uredbe št. 1215/2012 z zelo predvidljivimi pravili o pristojnosti poenotiti kolizijska pravila glede pristojnosti v civilnih in gospodarskih zadevah, pri čemer ta uredba tako sledi cilju pravne varnosti, ki zajema izboljšanje pravnega varstva oseb s sedežem ali stalnim prebivališčem v Evropski uniji, s tem, da tožniku omogoča, da zlahka ugotovi, na katero sodišče se lahko obrne, tožencu pa, da razumno predvidi, pred katerim sodiščem je lahko tožen (sodba z dne 14. septembra 2023, EXTÉRIA, C‑393/22, EU:C:2023:675, točka 26 in navedena sodna praksa).
16
Pravilo o posebni pristojnosti v zadevah v zvezi s pogodbenimi razmerji iz člena 7, točka 1, Uredbe št. 1215/2012 ustreza zahtevi po bližini ter je utemeljeno z obstojem tesne povezanosti med zadevno pogodbo in sodiščem, ki naj o njej odloča (glej v tem smislu sodbo z dne 14. septembra 2023, EXTÉRIA, C‑393/22, EU:C:2023:675, točka 29 in navedena sodna praksa).
17
V obravnavanem primeru je, kot je ugotovilo predložitveno sodišče, predmet zadevne pogodbe opravljanje storitev v smislu člena 7, točka 1(b), druga alinea, Uredbe št. 1215/2012, ker se nanaša na sklop dejavnosti, in sicer zasnova, programiranje, vzdrževanje in stalno prilagajanje individualizirane programske opreme.
18
Kar zadeva kraj izpolnitve pogodbenih obveznosti, ki izhajajo iz take pogodbe, ta člen 7, točka 1(b), druga alinea, avtonomno opredeljuje navezno okoliščino v zvezi s to pogodbo kot kraj v državi članici, kjer so bile v skladu z navedeno pogodbo storitve opravljene ali bi morale biti opravljene, da bi se okrepila cilja poenotenja in predvidljivosti pravil o pristojnosti ter s tem pravna varnost. Ta avtonomna navezna okoliščina se uporablja za vse zahtevke, ki temeljijo na isti pogodbi o opravljanju storitev (sodba z dne 14. septembra 2023, EXTÉRIA, C‑393/22, EU:C:2023:675, točka 30 in navedena sodna praksa).
19
Sodišče, ki je na podlagi navedenega člena 7, točka 1(b), druga alinea, pristojno za odločanje o zahtevkih na podlagi pogodbi o opravljanju storitev, je sodišče države članice, na katere ozemlju je bil opravljen glavni del storitev, kot izhaja iz določil te pogodbe, in če takih določil ni, iz dejanskega izvajanja navedene pogodbe (glej v tem smislu sodbo z dne 8. marca 2018, Saey Home & Garden, C‑64/17, EU:C:2018:173, točka 45).
20
V primeru več pogodbenih obveznosti je treba določiti značilno obveznost zadevne pogodbe (glej v tem smislu sodbo z dne 15. junija 2017, Kareda, C‑249/16, EU:C:2017:472, točka 40).
21
V zvezi s pogodbo o dobavi programske opreme, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, je treba ugotoviti, kot je Evropska komisija navedla v pisnem stališču, da zasnova in programiranje programske opreme ne pomenita značilne obveznosti take pogodbe, ker se storitev, ki je predmet te pogodbe, zadevni naročnici dejansko ne dobavi, dokler ta programska oprema ni operativna. Šele od tega trenutka, ko se navedena programska oprema lahko uporablja in v katerem je mogoče nadzorovati njeno kakovost, bo namreč ta storitev dejansko dobavljena.
22
Ker je za pogodbo o spletni dobavi programske opreme, kakršna je ta v postopku v glavni stvari, značilna obveznost dajanje te opreme na voljo zadevni naročnici, je treba za kraj izpolnitve te pogodbe šteti kraj, kjer ta naročnica dostopa do te programske opreme, torej kjer jo naloži in uporablja.
23
Kadar se navedena programska oprema uporablja na različnih krajih, je treba pojasniti, da je ta kraj v kraju stalnega prebivališča navedene naročnice, v primeru družbe pa na njenem sedežu, saj je navedeni kraj nesporen in določljiv tako za tožečo kot za toženo stranko in zato olajša dokazovanje in organizacijo postopka (glej po analogiji sodbo z dne 19. aprila 2012, Wintersteiger, C‑523/10, EU:C:2012:220, točka 37).
24
Ta ugotovitev velja ne glede na to, ali so bile, kot navaja GR, specifikacije, ki jih je morala izpolnjevati družba VariusSystems, tiste, ki jih določa zakonodaja države članice, v kateri ima ta naročnica stalno prebivališče, in sicer Zvezna republika Nemčija. Čeprav je res, da taka vsebinska navezna okoliščina s to državo članico ustreza ciljema predvidljivosti in bližine iz uvodnih izjav 15 in 16 Uredbe št. 1215/2012, pa se stranke v sporu o glavni stvari ne strinjajo glede obsega teh specifikacij, katerih pojasnitev spada v vsebinsko presojo pristojnega sodišča. Določitev kraja izpolnitve pogodbe o opravljanju storitev v smislu člena 7, točka 1(b), druga alinea, te uredbe pa ne more biti odvisna od meril, ki so specifična za to vsebinsko presojo (glej v tem smislu sodbo z dne 25. marca 2021, Obala i lučice, C‑307/19, EU:C:2021:236, točka 90).
25
Glede na zgoraj navedeno je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 7, točka 1(b), druga alinea, Uredbe št. 1215/2012 razlagati tako, da je „kraj izpolnitve“ pogodbe, katere predmet sta razvoj in tekoča uporaba programske opreme, namenjene zadovoljevanju potreb naročnika s sedežem v državi članici, ki ni država članica, v kateri ima sedež družba, ki je to programsko opremo ustvarila, zasnovala in programirala, kraj, kjer ta naročnik dostopa do te programske opreme, torej kjer jo naloži in uporablja.
Stroški
26
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
Člen 7, točka 1(b), druga alinea, Uredbe (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah
je treba razlagati tako, da
je „kraj izpolnitve“ pogodbe, katere predmet sta razvoj in tekoča uporaba programske opreme, namenjene zadovoljevanju potreb naročnika s sedežem v državi članici, ki ni država članica, v kateri ima sedež družba, ki je to programsko opremo ustvarila, zasnovala in programirala, kraj, kjer ta naročnik dostopa do te programske opreme, torej kjer jo naloži in uporablja.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.