62021CC0770
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
JEANA RICHARDA DE LA TOURA,
predstavljeni 20. aprila 2023 (
1
)
Zadeva C‑770/21
„OGL‑Food Trade Lebensmittelvertrieb“ GmbH
proti
Direktor na Teritorialna direktsia „Mitnitsa Plovdiv“ pri Agentsia „Mitnitsi“
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Administrativen sad Sofia‑grad (upravno sodišče mesta Sofija, Bolgarija))
„Predhodno odločanje – Carinski zakonik Unije – Določitev carinske vrednosti sadja in zelenjave, za katera se uporablja vhodna cena – Deklarirana transakcijska vrednost, večja od standardne uvozne vrednosti – Odprodaja proizvodov pod pogoji, ki potrjujejo ustreznost transakcijske vrednosti – Prodaja z izgubo – Sodni nadzor odločbe o določitvi carinskega dolga – Neobstoj trgovinske pogodbe o uvozu – Pojem ‚osebe, ki pravno nastopajo kot družbeniki‘“
I. Uvod
1.
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago:
–
členov 22, 44, 70 in 74 Uredbe (ES) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. oktobra 2013 o carinskem zakoniku Unije, (
2
) kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) 2016/2339 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. decembra 2016; (
3
)
–
členov 127 in 142 Izvedbene uredbe Komisije (EU) 2015/2447 z dne 24. novembra 2015 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje nekaterih določb Uredbe (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta o carinskem zakoniku Unije, (
4
) kakor je bila spremenjena z Izvedbeno uredbo Komisije (EU) 2018/604 z dne 18. aprila 2018, (
5
) ter
–
člena 75 Delegirane uredbe Komisije (EU) 2017/891 z dne 13. marca 2017 o dopolnitvi Uredbe (EU) št. 1308/2013 Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi s sektorjema sadja in zelenjave ter predelanega sadja in zelenjave, dopolnitvi Uredbe (EU) št. 1306/2013 Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi s kaznimi, ki se uporabijo v teh sektorjih, in spremembi Izvedbene uredbe Komisije (EU) št. 543/2011, (
6
) kakor je bila spremenjena z Delegirano uredbo Komisije (EU) 2018/1145 z dne 7. junija 2018. (
7
)
2.
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo OGL‑Food Trade Lebensmittelvertrieb GmbH (v nadaljevanju: OGL‑Food) in Direktor na Teritorialna direktsia „Mitnitsa Plovdiv“ pri Agentsia „Mitnitsi“ (direktor območnega direktorata „carina Plovdiv“ pri centralnem carinskem uradu, Bolgarija; v nadaljevanju: direktor carinskega urada) v zvezi z deklarirano transakcijsko vrednostjo za uvoz svežih bučk s poreklom iz Turčije.
3.
Ta zadeva Sodišču ponuja priložnost, da pojasni pogoje, pod katerimi se odločba carinskih služb o zavrnitvi transakcijske vrednosti lahko izpodbija pred sodiščem, in zlasti, ali se v fazi izpodbijanja te odločbe pred sodiščem lahko spremeni njena obrazložitev.
4.
V teh sklepnih predlogih, ki so na zahtevo Sodišča omejeni na preučitev prvega in drugega vprašanja za predhodno odločanje, bom predlagal, naj se odgovori, prvič, da obrazložitve carinske odločbe ni mogoče spremeniti v fazi sodnega postopka izpodbijanja, in drugič, podredno, da se pravni status družbenika presoja po nacionalnem pravu in so zato elementi presoje, ki jih predlaga predložitveno sodišče, upoštevni le, če po nacionalnem pravu omogočajo, da se ugotovi ta pravni status družbenika.
II. Pravni okvir
A.
Carinska zakonodaja
1. Carinski zakonik Unije
5.
Člen 1(1) carinskega zakonika Unije določa:
„Ta uredba vzpostavlja carinski zakonik Unije […], ki določa splošna pravila in postopke, ki se uporabljajo za vnos blaga na carinsko območje [Evropske unije] ali iznos blaga s carinskega območja [Evropske unije].
Brez poseganja v mednarodno pravo in konvencije ter zakonodajo Unije na drugih področjih se Zakonik uporablja enotno na celotnem carinskem območju Unije.“
6.
Člen 5, točki 1 in 3, carinskega zakonika Unije določa:
„V [carinskem] zakoniku [Unije] se uporabljajo naslednje opredelitve:
1.
‚carinski organi‘ pomeni carinsko upravo države članice, odgovorno za uporabo carinske zakonodaje, in vse druge organe, ki so v skladu z nacionalnim pravom pooblaščeni za uporabo nekaterih pravil carinske zakonodaje;
[…]
3.
‚carinske kontrole‘ pomeni določena dejanja, ki jih opravijo carinski organi, da bi zagotovili spoštovanje carinske in druge zakonodaje, ki ureja vstop, izstop, tranzit, gibanje, hrambo in posebno rabo blaga, ki se giblje med carinskim območjem Unije in državami ali ozemlji zunaj tega območja, ter prisotnost in gibanje neunijskega blaga in blaga, danega v postopek posebne rabe, znotraj carinskega območja Unije[.]“
7.
Člen 22 tega zakonika, naslovljen „Odločbe, sprejete na podlagi zahtevka“, v odstavkih 6 in 7 določa:
„6.   Preden carinski organi sprejmejo odločbo, ki bi imela negative posledice za vložnika, mu sporočijo razloge, na katerih nameravajo utemeljiti svojo odločbo, ta pa ima možnost, da izrazi svoje stališče v predpisanem roku, ki teče od dne, ko zadevno sporočilo prejme oziroma se šteje, da ga je prejel. Po preteku tega roka se vložnika ustrezno obvesti o odločbi.
[…]
7.   V odločitvi, ki ima negativne posledice za vložnika, so navedeni razlogi, na katerih temelji, in pravica do pritožbe, predvidena v členu 44.“
8.
Člen 29 navedenega zakonika, naslovljen „Odločbe, sprejete brez predhodnega zahtevka“, določa:
„Razen ko carinski organi nastopajo v vlogi sodnih organov, se člen 22(4), (5), (6) in (7) […] uporablja[] tudi za odločbe, ki jih carinski organi sprejmejo brez predhodnega zahtevka zadevne osebe.“
9.
Člen 44 istega zakonika, naslovljen „Pravica do pritožbe“, določa:
„1.   Vsaka oseba ima pravico do pritožbe na katero koli odločbo carinskih organov v zvezi z uporabo carinske zakonodaje, ki jo neposredno in osebno zadeva.
[…]
2.   Pravica do pritožbe se lahko uveljavlja najmanj na dveh stopnjah:
(a)
najprej pred carinskimi organi ali sodnim organom ali drugim organom, ki ga države članice določijo za ta namen;
(b)
nato pred višjim neodvisnim organom, ki je lahko sodni organ ali enakovredni specializirani organ v skladu z veljavnimi predpisi držav članic.
[…]
4.   Države članice zagotovijo, da pritožbeni postopki omogočajo hitro potrditev ali popravek odločb, ki jih sprejmejo carinski organi.“
10.
Člen 70 carinskega zakonika Unije, naslovljen „Metoda carinskega vrednotenja na podlagi transakcijske vrednosti“, določa:
„1.   Primarna osnova za carinsko vrednost blaga je transakcijska vrednost, tj. cena, ki je bila za blago ob prodaji za izvoz na carinsko območje Unije dejansko plačana ali jo je treba plačati in je po potrebi usklajena.
2.   Dejansko plačana ali plačljiva cena je celoten znesek, ki ga kupec plača ali mora plačati prodajalcu ali tretji osebi v prodajalčevo korist za uvoženo blago in zajema vsa plačila, ki se jih kot pogoj za prodajo uvoženega blaga plača ali jih je treba plačati.
3.   Transakcijska vrednost se uporabi, če so izpolnjeni vsi naslednji pogoji:
[…]
(d)
kupec in prodajalec nista povezana ali njun odnos ni vplival na ceno.“
11.
Člen 74 tega zakonika, naslovljen „Sekundarne metode carinskega vrednotenja“, v odstavkih 1 in 2 določa:
„1.   Kadar carinske vrednosti blaga ni mogoče določiti z uporabo člena 70, je treba po vrstnem redu uporabiti točke (a) do (d) odstavka 2 vse do prve točke, po kateri se lahko določi carinska vrednost blaga.
[…]
2.   Carinska vrednost v skladu z odstavkom 1 je:
[…]
(c)
vrednost na podlagi cene na enoto, po kateri se uvoženo blago ali uvoženo enako ali podobno blago v največji skupni količini proda na carinskem območju Unije osebam, ki niso povezane s prodajalci; […]
[…]“
2. Izvedbena uredba za carinski zakonik Unije
12.
V poglavju 3 Izvedbene uredbe za carinski zakonik Unije, naslovljenem „Carinska vrednost blaga“ in vstavljenem v naslov II z naslovom „Dejavniki, na podlagi katerih se uporabljajo uvozne ali izvozne dajatve, in drugi ukrepi v zvezi z blagovno menjavo“, člen 127 določa:
„(člen 70(3)(d) [carinskega] zakonika [Unije])
1.   Za namene tega poglavja se osebi štejeta za povezani, če je izpolnjen eden od naslednjih pogojev:
[…]
(b)
pravno nastopata kot družbenika;
[…]
(e)
ena od njiju neposredno ali posredno nadzira drugo;
(f)
obe neposredno ali posredno nadzira tretja oseba;
(g)
skupaj neposredno ali posredno nadzirata tretjo osebo;
[…]“
13.
Člen 134 te izvedbene uredbe, naslovljen „Transakcije med povezanimi osebami“, določa:
„(člen 70(3)(d) [carinskega] zakonika [Unije])
1.   Če sta kupec in prodajalec povezana, se, da bi ugotovili, ali je ta odnos vplival na ceno, po potrebi pregledajo okoliščine prodaje in ima deklarant možnost, da zagotovi dodatne podrobne informacije o teh okoliščinah, ki so potrebne.
2.   Toda blago se vrednoti v skladu s členom 70(1) [carinskega] zakonika [Unije], če deklarant dokaže, da je deklarirana transakcijska vrednost zelo blizu eni od naslednjih preskusnih vrednosti, določeni ob istem ali skoraj istem času:
[…]
(b)
carinski vrednosti enakega ali podobnega blaga, določeni v skladu s členom 74(2)(c) [carinskega] zakonika;
[…]“
14.
Člen 142 navedene izvedbene uredbe, naslovljen „Deduktivna metoda“, določa:
„(člen 74(2)(c) [carinskega] zakonika [Unije])
1.   Cena na enoto, ki se uporablja za določitev carinske vrednosti v skladu s členom 74(2)(c) [carinskega] zakonika [Unije], je cena, po kateri se uvoženo blago oziroma uvoženo enako ali podobno blago prodaja v Uniji v enakem stanju, kot je bilo uvoženo, ob istem ali približno enakem času uvoza blaga, ki se vrednoti.
[…]
4.   Naslednja prodaja se ne upošteva pri določanju carinske vrednosti v skladu s členom 74(2)(c) [carinskega] zakonika [Unije]:
[…]
(b)
prodaja povezanim osebam;
[…]
5.   Pri določanju carinske vrednosti se odbijejo od cene na enoto, določene v skladu z odstavki 1 do 4:
[…]
(c)
uvozne dajatve in druge dajatve, ki jih je treba plačati na carinskem območju Unije zaradi uvoza ali prodaje blaga.
[…]“
B.
Zakonodaja o uvozu sadja in zelenjave, za katera se uporablja vhodna cena
1. Uredba (EU) št. 1308/2013
15.
V uvodni izjavi 147 Uredbe (EU) št. 1308/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 17. decembra 2013 o vzpostavitvi skupne ureditve trgov kmetijskih proizvodov in razveljavitvi uredb Sveta (EGS) št. 922/72, (EGS) št. 234/79, (ES) št. 1037/2001 in (ES) št. 1234/2007, (
8
) kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) 2017/2393 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. decembra 2017, (
9
) je navedeno:
„Za določene proizvode bi bilo treba ohraniti sistem vhodne cene. Da bi se zagotovila učinkovitost [tega] sistema […], bi bilo treba na [Evropsko komisijo] prenesti pooblastilo za sprejemanje določenih aktov v zvezi s preverjanjem – na podlagi uporabe pavšalne uvozne vrednosti – točnosti deklarirane cene pošiljke ter v zvezi z določitvijo pogojev, v katerih se zahteva položitev varščine.“
16.
Člen 181 Uredbe št. 1308/2013, naslovljen „Sistem vhodne cene za nekatere proizvode sektorjev sadja in zelenjave, predelanega sadja in zelenjave ter vina“, določa:
„1.   Za uporabo stopnje dajatve skupne carinske tarife za proizvode sektorjev sadja in zelenjave ter predelanega sadja in zelenjave ter za grozdni sok in grozdni mošt je vhodna cena pošiljke enaka njeni carinski vrednosti, izračunani v skladu z Uredbo Sveta (EGS) št. 2913/92[ (
10
)] in Uredbo Komisije (EGS) št. 2454/93[ (
11
)].
2.   Da se upoštevajo potrebe po zagotavljanju učinkovitosti sistema, se na Komisijo prenese pooblastilo za sprejemanje delegiranih aktov v skladu s členom 227, s katerimi zagotovi, da se natančnost deklarirane vhodne cene zadevne pošiljke preveri z uporabo pavšalne [standardne] uvozne vrednosti, in določi pogoje, v katerih se zahteva polog varščine.
3.   Komisija sprejme izvedbene akte, s katerimi določi pravila za izračun pavšalne [standardne] uvozne vrednosti iz odstavka 3. Ti izvedbeni akti se sprejmejo v skladu s postopkom pregleda iz člena 229(2).“
2. Delegirana uredba št. 2017/891
17.
Naslov III Delegirane uredbe 2017/891, naslovljen „Trgovina s tretjimi državami – Sistem vhodnih cen“, vsebuje člene od 73 do 75.
18.
Člen 74 te delegirane uredbe, naslovljen „Uradno obvestilo o cenah in količinah uvoženih proizvodov“, v odstavku 1 določa:
„Države članice do 12. ure (po bruseljskem času) naslednjega delovnega dne za vsak proizvod in obdobja iz dela A Priloge VII, za vsak tržni dan in za vsako poreklo Komisiji sporočijo:
(a)
povprečne reprezentativne cene za proizvode, uvožene iz tretjih držav, ki se prodajajo na uvoznih trgih držav članic, in
(b)
skupne količine, ki se nanašajo na cene iz točke (a).
Države članice za namene točke (a) prvega pododstavka Komisijo uradno obvestijo o uvoznih trgih, ki jih štejejo za reprezentativne ter ki vključujejo London, Milano, Perpignan in Rungis.
Če skupne količine iz točke (b) prvega pododstavka znašajo manj kot deset ton, se ustrezne cene Komisiji ne sporočijo.“
19.
Člen 75 navedene delegirane uredbe, naslovljen „Osnova vhodne cene“, določa:
„1.   Za namene člena 181(1) Uredbe [št. 1308/2013] so proizvodi sektorjev sadja in zelenjave ter predelanega sadja in zelenjave iz navedenega člena tisti, ki so navedeni v Prilogi VII k tej uredbi.
2.   Če je carinska vrednost proizvodov, navedenih v delu A Priloge VII, določena v skladu s transakcijsko vrednostjo iz člena 70 [carinskega zakonika Unije], več kot za 8 % višja od pavšalne vrednosti, ki jo je izračunala Komisija kot standardno uvozno vrednost v času deklaracije za sprostitev proizvodov v prosti promet, mora uvoznik predložiti zavarovanje iz člena 148 Izvedbene uredbe [za carinski zakonik Unije]. Za ta namen je višina uvozne dajatve, ki se lahko zahteva za proizvode iz dela A Priloge VII k tej uredbi, enaka znesku dajatve, ki bi se plačala, če bi bil zadevni proizvod razvrščen na podlagi zadevne standardne uvozne vrednosti.
[…]
3.   Če je carinska vrednost proizvodov iz dela A Priloge VII izračunana v skladu s členom 74(2)(c) [carinskega zakonika Unije], se dajatev odšteje, kot je določeno v členu 38(1) Izvedbene uredbe (EU) 2017/892.[ (
12
)] V takem primeru mora uvoznik predložiti zavarovanje, enako znesku dajatev, ki bi jih plačal, če je bila razvrstitev proizvodov opravljena na podlagi veljavne standardne uvozne vrednosti.
4.   Carinska vrednost blaga, ki se uvozi v okviru komisijske prodaje, se neposredno določi v skladu s členom 74(2)(c) [carinskega zakonika Unije], v ta namen pa se uporablja standardna uvozna vrednost, izračunana v skladu s členom 38 Izvedbene uredbe [2017/892] v obdobjih veljavnosti.
5.   Uvoznik ima na voljo en mesec od prodaje zadevnih proizvodov, vendar največ štiri mesece od datuma sprejema deklaracije za sprostitev v prosti promet, da dokaže, da je bila serija prodana pod pogoji, ki potrjujejo ustreznost cen iz člena 70 [carinskega zakonika Unije], ali da določi carinsko vrednost iz člena 74(2)(c) [tega zakonika].
Neupoštevanje enega ali drugega roka pomeni izgubo predloženega zavarovanja brez poseganja v uporabo odstavka 6.
Predloženo zavarovanje se sprosti do obsega, za katerega je carinskim organom predloženo zadovoljivo dokazilo o odprodaji. V nasprotnem primeru se zavarovanje zaseže za plačilo uvoznih dajatev.
Da uvoznik dokaže, da je serijo prodal pod pogoji iz prvega pododstavka, omogoči dostop do računa in vseh dokumentov, ki so potrebni za izvedbo zadevnega carinskega nadzora glede prodaje in odprodaje vsakega proizvoda zadevne serije, vključno z dokumenti glede prevoza, zavarovanja, ravnanja in skladiščenja serije.
[…]
6.   Štirimesečni rok iz prvega pododstavka odstavka 5 lahko na ustrezno utemeljeno zahtevo uvoznika pristojni organi držav članic podaljšajo za največ tri mesece.
[…]“
20.
Priloga VII, del A, Delegirane uredbe 2017/891 vsebuje med drugim ta vnos:
„Oznaka KN
Poimenovanje
Obdobje uporabe
0709 90 70
Bučke
Od 1. januarja do 31. decembra“
3. Izvedbena uredba 2017/892
21.
Člen 38 Izvedbene uredbe 2017/892, naslovljen „Standardne uvozne vrednosti“, v odstavkih 1 in 2 določa:
„1.   Komisija za vsak proizvod in za obdobja uporabe, določena v delu A Priloge VII k Delegirani uredbi [2017/891], vsak delovni dan in za vsako poreklo določi standardno uvozno vrednost, ki je enaka tehtanemu povprečju reprezentativnih cen iz člena 74 [te] uredbe, znižano za standardni znesek 5 EUR/100 kg in carinske dajatve ad valorem.
2.   Cena na enoto v smislu člena 142 Izvedbene uredbe [za carinski zakonik Unije] ne velja, kadar je za proizvode in obdobja uporabe, navedene v delu A Priloge VII k Delegirani uredbi [2017/891], v skladu s členoma 74 in 75 [te] uredbe in tem členom določena standardna uvozna vrednost. Nadomesti se s standardno uvozno vrednostjo iz odstavka 1.“
4. Uredba (EGS) št. 2658/87
22.
Uredba Sveta (EGS) št. 2658/87 z dne 23. julija 1987 o tarifni in statistični nomenklaturi ter skupni carinski tarifi, (
13
) kakor je bila spremenjena z Izvedbeno uredbo Komisije (EU) 2018/1602 z dne 11. oktobra 2018, (
14
) v Prilogi I, tretji del, oddelek I, Priloga 2 („Proizvodi, za katere velja vhodna cena“), vsebuje med drugim ta vnos:
„Oznaka KN
Poimenovanje
Konvencionalna stopnja dajatve (%)
0709 93 10
Bučke:
[…]
[…]
[…]
od 1. aprila do 31. maja:
Z vhodno ceno na 100 kg neto mase:
Ne manj kot 69,2 €
12,8
Ne manj kot 67,8 €, vendar manj kot 69,2 €
12,8 + 1,4 €/100 kg/net
Ne manj kot 66,4 €, vendar manj kot 67,8 €
12,8 + 2,8 €/100 kg/net
Ne manj kot 65 €, vendar manj kot 66,4 €
12,8 + 4,2 €/100 kg/net
Ne manj kot 63,7 €, vendar manj kot 65 €
12,8 + 5,5 €/100 kg/net
Manj kot 63,7 €
12,8 + 15,2 €/100 kg/net
[…]
[…]
[…]
III. Dejansko stanje v sporu o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
23.
Družba OGL‑Food je 23. aprila 2019 pri carinskem uradu v Svilengradu (Bolgarija) kot uvoznica vložila carinsko deklaracijo, s katero je za sprostitev v prosti promet za končno potrošnjo deklarirala „sveže bučke“, ki v nomenklaturi blaga spadajo pod tarifno podštevilko 07099310, za težo 4800 kg, s poreklom iz Turčije (v nadaljevanju: sporna serija), po carinski vrednosti, preračunani v EUR, 90,81 EUR na 100 kg. Izvoznik je bila družba s sedežem v Antalyi (Turčija).
24.
Komisija je za 23. april 2019 standardno uvozno vrednost za bučke ne glede na poreklo določila na 53,80 EUR na 100 kg. Ker je deklarirana transakcijska vrednost za sporno serijo za več kot 8 % presegala to standardno uvozno vrednost, je družba OGL‑Food predložila zavarovanje v višini 982,17 bolgarskega leva (BGN) (približno 502 EUR) v skladu s členom 75(2) Delegirane uredbe 2017/891.
25.
Carinski organ, ki je skupne stroške, plačane za nakup sporne serije, ob upoštevanju različnih stroškov, ki jih je imela družba OGL‑Food, določil na 109,6 EUR na 100 kg, je v dopisu z dne 24. aprila 2019 to družbo obvestil, da mora v skladu s členom 75(5) Delegirane uredbe 2017/891 dokazati, da je bila sporna serija odprodana na trgu pod pogoji, ki potrjujejo ustreznost deklarirane carinske vrednosti.
26.
Družba OGL‑Food je 23. maja 2019 carinskemu organu predložila nekatere dokumente, med drugim v zvezi z nakupom in prodajo sporne serije, in na podlagi predloženih dokazov zahtevala sprostitev predloženega zavarovanja.
27.
Glede na razčlenitev prodajne cene je družba OGL‑Food sporno serijo prodala po ceni 106 EUR na 100 kg. Ker je bila ta cena nižja od skupne nakupne cene 109,6 EUR na 100 kg, ki jo je družba OGL‑Food plačala za nakup sporne serije, je carinski organ menil, da ta družba ni predložila dokaza o odprodaji te serije pod pogoji, ki potrjujejo ustreznost deklarirane transakcijske vrednosti. V teh okoliščinah je moralo biti zavarovanje v skladu s členom 75(5), tretji pododstavek, Delegirane uredbe 2017/891 zaseženo za plačilo uvoznih dajatev.
28.
Na podlagi člena 22(6) carinskega zakonika Unije je bila družba OGL‑Food obveščena o razlogih, na katerih je direktor carinskega urada nameraval utemeljiti svojo odločitev, in pozvana, naj v 30 dneh izrazi svoje stališče.
29.
Družba OGL‑Food je v stališču najprej trdila, da člen 75 Delegirane uredbe 2017/891 ne zahteva dobičkonosne odprodaje, da se dokaže ustreznost deklarirane transakcijske vrednosti kot carinske vrednosti. Dalje, poudarila je, da je ta prodaja del dolgoletnega poslovnega razmerja z mednarodno trgovsko verigo Lidl in da bi bilo s preučitvijo daljšega obdobja mogoče ugotoviti, da je bil ustvarjen dobiček. Nazadnje je družba OGL‑Food opozorila, da je bila cena, po kateri je prodala sporno serijo, precej višja od standardne uvozne vrednosti, ki jo je Komisija za te proizvode izračunala 23. aprila 2019.
30.
Direktor carinskega urada je v odločbi z dne 30. oktobra 2020 (
15
) med drugim odločil, da se predloženo zavarovanje zaseže za plačilo uvoznih dajatev, določenih na 982,17 BGN. Ta odločba se opira, prvič, na dejstvo, da družba OGL‑Food ni predložila elementov, s katerimi bi lahko pojasnila precejšnjo razliko med deklarirano transakcijsko vrednostjo 90,81 EUR na 100 kg in standardno uvozno vrednostjo 53,80 EUR na 100 kg, kot sta izjemna kakovost ali ekološko poreklo sporne serije, ki je bila opisana zgolj kot „najvišje kakovosti“. Drugič, direktor carinskega urada je upošteval izgubo, ustvarjeno pri prodaji sporne serije, ko je štel, da družba OGL‑Food ni dokazala odprodaje te serije pod pogoji, ki potrjujejo ustreznost deklarirane transakcijske vrednosti v smislu člena 75(5) Delegirane uredbe 2017/891.
31.
Družba OGL‑Food v podporo tožbi za odpravo odločbe z dne 30. oktobra 2020, vloženi pri Administrativen sad Sofia‑grad (upravno sodišče mesta Sofija, Bolgarija), trdi, da neizpodbijani elementi, predloženi carinskemu organu, potrjujejo, da deklarirana transakcijska vrednost izpolnjuje pogoje iz člena 70 carinskega zakonika Unije. V tem okviru družba OGL‑Food pojasnjuje, na eni strani, da je treba obstoj dobička od prodaje primerljivih proizvodov konkretnemu kupcu izračunati na mesečni osnovi, in ne na ravni vsake posamezne transakcije. Na drugi strani naj bi prodajna cena sporne serije na trgu Unije, izračunana v skladu s členom 74(2)(c) carinskega zakonika Unije, potrjevala ustreznost deklarirane transakcijske vrednosti. Družba OGL‑Food poleg tega dodaja, da ona sama in družba Lidl ne nastopata kot družbenika v smislu člena 127(1)(b) Izvedbene uredbe za carinski zakonik Unije.
32.
Direktor carinskega urada pa poudarja, prvič, da družba OGL‑Food ni predložila elementov, s katerimi bi lahko utemeljila visoko raven deklarirane transakcijske vrednosti glede na standardno uvozno vrednost, kot sta izjemna kakovost zadevnih proizvodov ali njihovo ekološko poreklo. Drugič, dejstvo, da je družba OGL‑Food sporno serijo prodala z izgubo, naj ne bi bilo v skladu s tržno logiko, da se pri prodaji blaga išče poslovni dobiček. Tretjič, carinski zakonik Unije naj bi se uporabljal brez poseganja v Delegirano uredbo 2017/891. Ta delegirana uredba pa naj bi izključevala možnost upoštevanja drugih uvoznih transakcij za presojo ustreznosti deklarirane transakcijske vrednosti za namene uvoza sporne serije. Poleg tega se naj, četrtič, v tej zadevi ne bi uporabljala sekundarna metoda carinskega vrednotenja, določena v členu 74(2)(c) carinskega zakonika Unije.
33.
Zdi se, da predložitveno sodišče meni, da analiza v odločbi z dne 30. oktobra 2020, ki ima negativne posledice za družbo OGL‑Food, ni v skladu s sodno prakso nacionalnih organov v zvezi z razlago člena 75(5) Delegirane uredbe 2017/891. Ob tem to sodišče meni tudi, da trditve družbe OGL‑Food niso utemeljene. Po presoji navedenega sodišča je treba zlasti preučiti, ali ima družba OGL‑Food z izvoznikom in njegovim kupcem v Uniji, to je družbo Lidl, razmerji, zaradi katerih jih je mogoče opredeliti kot povezane osebe v smislu člena 70(3)(d) in člena 74(2)(c) carinskega zakonika Unije.
34.
Na eni strani naj bi bilo treba namreč presoditi, ali ob neobstoju trgovinske pogodbe ali druge pravne vezi med strankami trajne, redne in ponavljajoče se nabave, obravnavane v postopku v glavni stvari, kot se kažejo v računih in z njimi povezanih računovodskih vknjižbah, zadostujejo za opredelitev izvoznika in družbe OGL‑Food kot oseb, ki „pravno nastopata kot družbenika“ v smislu člena 127(1)(b) Izvedbene uredbe za carinski zakonik Unije in torej povezanih oseb v smislu člena 70(3)(d) carinskega zakonika Unije, zaradi česar bi bilo treba preveriti, ali je ta povezava vplivala na deklarirano transakcijsko vrednost serije.
35.
Na drugi strani je družba OGL‑Food pred predložitvenim sodiščem trdila, da bi carinski organ moral sprejeti deklarirano transakcijsko vrednost, ker je blizu carinski vrednosti enakega ali podobnega blaga, določeni v skladu s členom 74(2)(c) carinskega zakonika Unije, kot jo je na njeno zahtevo izračunal sodni izvedenec. To sodišče meni, da je treba za presojo upoštevnosti te trditve, temelječe na členu 134(2)(b) Izvedbene uredbe za carinski zakonik Unije, presoditi, ali sta družba OGL‑Food in njen kupec na prvi komercialni ravni, to je družba Lidl, povezani osebi v smislu člena 74(2)(c) carinskega zakonika Unije in člena 142(4)(b) Izvedbene uredbe za carinski zakonik Unije, ki določa podrobna pravila za njegovo izvajanje. V zvezi s tem navedeno sodišče meni, da ima pojem „povezani osebi“ enak pomen tako v členu 70(3)(d) in členu 74(2)(c) carinskega zakonika Unije kot v členu 127(1) in členu 142(4)(b) Izvedbene uredbe za carinski zakonik Unije.
36.
Vendar se predložitveno sodišče sprašuje, ali se uvoznik lahko na deduktivno metodo iz člena 74(2)(c) carinskega zakonika Unije (
16
) prvič sklicuje ob vložitvi pritožbe zoper odločbo o določitvi carinskega dolga, to je po izteku rokov iz člena 75(5) in (6) Delegirane uredbe 2017/891, kar pomeni izgubo zavarovanja. Če je odgovor nikalen, to sodišče dvomi o spoštovanju uvoznikove pravice do obrambe in o tem, ali lahko ugotovi, da je uvoznik oseba, ki je povezana z izvoznikom ali njegovim kupcem v Uniji v smislu teh zadnjenavedenih določb, čeprav v odločbi o določitvi carinskega dolga transakcijska vrednost ni bila zavrnjena iz tega razloga.
37.
Predložitveno sodišče se sprašuje tudi, ali je treba člen 75(5) Delegirane uredbe 2017/891 razlagati tako, da mora uvoznik predložiti nakupno pogodbo ali drug enakovreden dokument, če carinski organ lahko upošteva, da je bila sporna serija na trgu Unije prodana z izgubo, in če so okoliščine te prodaje z izgubo upoštevne za uporabo te določbe.
38.
Predložitveno sodišče se nazadnje sprašuje, ali je treba člen 75(5) Delegirane uredbe 2017/891 razlagati tako, da carinski organ lahko določi carinsko vrednost na ravni standardne uvozne vrednosti, kadar je deklarirana transakcijska vrednost neobičajno visoka, ne da bi dvomil o pristnosti računa, ki ga je izstavil izvoznik, in dokazilu o plačilu temu izvozniku ter ne da uvoznik predložil dodatne dokaze o ustreznosti deklarirane transakcijske vrednosti.
39.
V teh okoliščinah je Administrativen sad Sofia‑grad (upravno sodišče mesta Sofija) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali je treba šteti, da so ob upoštevanju člena 70(1) [carinskega zakonika Unije] v povezavi s členom 75(5), prvi pododstavek, in (6) Delegirane uredbe [2017/891] za presojo pogoja iz člena 70(3)(d) carinskega zakonika Unije, da ‚kupec in prodajalec nista povezana‘, v zvezi z uporabo transakcijske vrednosti blaga za carinske namene v okviru konkretne carinske deklaracije za uvoz zelenjave upoštevni:
–
podatki o pravnih razmerjih med udeleženci uvoza blaga in prodaje istega blaga na prvi komercialni ravni v Uniji, in sicer o dolgoročnih in stalnih dobavah enakega blaga, v znatnih količinah in znatni vrednosti, zaradi katerih ni mogoče sklepati, da je bil odnos pri konkretnem uvozu, ki je predmet presoje, naključen;
–
podatki o računih, izdanih za dobave, plačilu cene, evidentiranju računov v knjigovodstvu in knjigah, ki jih uvoznik vodi o [davku na dodano vrednost (DDV)], oziroma pravici do odbitka, uveljavljeni za konkreten uvoz;
–
dejstvo, da je navedena transakcijska vrednost konkretnega uvoza, ki je predmet presoje, precej višja od standardne uvozne vrednosti, ki jo je za uporabo uvoznih carin v sektorju zelenjave za enako blago določila Komisija, medtem ko se enako blago v Uniji prodaja z izgubo;
–
dejstvo, da uvoznik ni predložil niti trgovske pogodbe v zvezi s konkretnim uvozom, ki so jo zahtevali carinski organi, niti dokumenta o drugem pravnem razmerju med pogodbenima strankama?
Če so navedene okoliščine upoštevne, ali omogočajo opredelitev trgovca uvoznika in trgovca izvoznika oziroma uvoznika in kupca na prvi komercialni ravni v Uniji kot oseb, ki ‚pravno nastopata kot družbenika‘, oziroma kot povezanih oseb v smislu člena 127(1)(b) in člena 142(4)(b) Izvedbene uredbe [za carinski zakonik Unije]?
Če so navedene okoliščine sicer upoštevne, vendar ne zadostujejo za opredelitev trgovcev kot povezanih oseb, ali je treba zaradi preverjanja na podlagi člena 75(6) Delegirane uredbe [2017/891] presoditi, ali je odnos med trgovcema vplival na določitev višje cene konkretnega uvoženega blaga, da se prepreči izogibanje carinam in izguba davčnih prihodkov za proračun Unije, tudi ob upoštevanju poznejše prodaje z izgubo na prvi komercialni ravni v Uniji?
2.
Ali je treba na podlagi člena 47, prvi odstavek, in člena 41(2)(c) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah [v nadaljevanju: Listina], če se ju razlaga v povezavi s pravico uvoznika do pritožbe na podlagi člena 44(1) [carinskega zakonika Unije], obveznostjo carinskih organov na podlagi člena 29 v povezavi s členom 22(7) carinskega zakonika Unije, da morajo biti v odločitvi navedeni razlogi, na katerih temelji, ter okoliščinami obravnavane zadeve in ob upoštevanju dejstva, da mora sodišče prve stopnje v tožbenem postopku zoper zadevno odločbo po uradni dolžnosti preveriti, ali je zakonita, tudi z vidikov, ki se v tožbi ne zatrjujejo, in po uradni dolžnosti izvesti nove dokaze in imenovati izvedence, sklepati, da:
–
je mogoče pogoj na podlagi člena 70(3)(d) [carinskega zakonika Unije], da ‚kupec in prodajalec nista povezana ali njun odnos ni vplival na ceno‘, prvič ugotoviti v postopku pred sodiščem, ali pa mora carinski organ to vprašanje presoditi že v okviru obrazložitve izpodbijane odločbe?
–
bi bilo, če je imel uvoznik procesnopravno možnost, vendar ni izrecno izjavil, da bo vrednost uvoženega blaga določil na podlagi deduktivne metode v skladu s členom 74(2)(c) [carinskega zakonika Unije], zaradi eksplicitnega prekluzivnega roka za navedeno ugotovitev v nasprotju s členom 75(5) in (6) Delegirane uredbe [2017/891], če bi bila ta vrednost prvič ugotovljena v tožbenem postopku zoper zadevno odločbo pred sodiščem, tudi zaradi upoštevanja ugovorov uvoznika, ki temeljijo na tem, da je prodajna cena blaga v Uniji blizu navedeni transakcijski vrednosti?
3.
Ali iz člena 75(5), četrti pododstavek, Delegirane uredbe [2017/891], v skladu s katerim uvoznik ‚omogoči dostop do […] vseh dokumentov, ki so potrebni za izvedbo zadevnega carinskega nadzora glede prodaje in odprodaje vsakega proizvoda zadevne serije‘, ob upoštevanju razlage iz točke 1 izreka sodbe Sodišča z dne 11. marca 2020, X BV (Izterjava dodatnih uvoznih dajatev) (С‑160/18, EU:C:2020:190), v zvezi z dokazovanjem navedene transakcijske vrednosti na podlagi člena 70(1) carinskega zakonika Unije v okoliščinah obravnavane zadeve izhaja, da:
–
morajo carinski organi in v tožbenem postopku sodišče to, da se uvoženo blago, to je zelenjava, v Uniji prodaja z izgubo, upoštevati kot resen indic za to, da je bila navedena vhodna cena umetno previsoka, tudi glede na presojo povezanosti oseb, ki je vplivala na navedeno transakcijsko vrednost, in sicer med drugim zato, da se prepreči izogibanje carinam in izguba davčnih prihodkov?
–
mora uvoznik, da dokaže ceno, ki jo je treba plačati za blago pri prodaji za izvoz na carinsko območje Unije, predložiti pogodbo ali drug enakovreden dokument, ali zadostuje potrdilo o plačilu navedene vrednosti blaga ob uvozu ali
–
mora uvoznik, da dokaže navedeno transakcijsko vrednost, ob uvozu zelenjave predložiti le dokumente, ki so izrecno navedeni v členu 75(5), četrti pododstavek, Delegirane uredbe [2017/891], tako da okoliščine, ki se nanašajo na prodajo enakega blaga v Uniji z izgubo, za presojo na podlagi člena 75(6) te uredbe, ali naj se transakcijska vrednost ne prizna in naj se odmeri uvozna dajatev, niso pomembne?
4.
Ali iz člena 75(5) in (6) Delegirane uredbe [2017/891] ter iz razlage v sodbi z dne 16. junija 2016, EURO 2004. Hungary, (С‑291/15, EU:C:2016:455), v okoliščinah postopka v glavni stvari izhaja, da se carinska vrednost v primeru uvoza zelenjave iz tretjih držav ne določi na podlagi navedene transakcijske vrednosti, kadar:
–
je navedena transakcijska vrednost precej višja od standardne uvozne vrednosti, ki jo je za uporabo uvoznih carin v sektorju zelenjave za enako blago določila Komisija;
–
carinski organ niti ne prereka niti sicer ne dvomi o pristnosti računa in dokazila o plačilu cene blaga, ki se predložita kot dokaz za dejansko plačano vhodno ceno;
–
uvoznik kljub pozivu carinskega organa ni predložil pogodbe ali drugega enakovrednega dokumenta, ki dokazuje ceno, ki jo je treba plačati za blago ob prodaji za izvoz na carinsko območje Unije, vključno z dodatnimi dokazi za ekonomske elemente blaga, ki upravičujejo višjo vrednost ob nakupu od izvoznika, [na primer], da gre za bio proizvod, ali da ima konkretna serija zelenjave posebno kakovost?“
40.
Pisna stališča so predložili družba OGL‑Food, direktor carinskega urada, bolgarska vlada in Komisija. Te stranke so se tudi udeležile obravnave 25. januarja 2023, na kateri so odgovorile na vprašanja za ustni odgovor, ki jih je postavilo Sodišče.
IV. Analiza
A.
Uvodne ugotovitve o pravnem okviru
41.
Naj spomnim, da člen 1(1) carinskega zakonika Unije določa, da se z njim določajo splošna pravila in postopki, ki se uporabljajo za vnos blaga na carinsko območje Unije ali iznos blaga s carinskega območja Unije. Dodano je, da se navedeni zakonik uporablja enotno na tem celotnem območju, „[b]rez poseganja v mednarodn[e] konvencije ter zakonodajo Unije na drugih področjih“. Carinski predpisi, ki se uporabljajo za sadje in zelenjavo in izhajajo iz Uredbe št. 1308/2013 in Delegirane uredbe 2017/891, so tako posebni predpisi glede na carinski zakonik Unije.
42.
Člen 181 Uredbe št. 1308/2013 na eni strani določa uvedbo vhodne cene za nekatere proizvode iz sektorjev sadja in zelenjave, ki je enaka carinski vrednosti serije, izračunani v skladu s carinskim zakonikom Unije in njegovo izvedbeno uredbo. Na drugi strani daje Komisiji pooblastilo za sprejemanje delegiranih aktov, s katerimi zagotovi, da se natančnost deklarirane vhodne cene zadevne pošiljke preveri z uporabo standardne uvozne vrednosti, in določi pogoje, v katerih se zahteva polog zavarovanja.
43.
Na tej podlagi je Komisija v členu 74(1) Delegirane uredbe 2017/891 za nekatero sadje in zelenjavo, med drugim za bučke, določila, da države članice vsak dan za to sadje in zelenjavo sporočijo, prvič, povprečne reprezentativne cene za proizvode, uvožene iz tretjih držav, ki se prodajajo na uvoznih trgih držav članic, in drugič, skupne količine teh proizvodov, če znašajo več kot deset ton, ki se nanašajo na te povprečne cene.
44.
Glede osnove vhodnih cen za to isto sadje in zelenjavo, med drugim za bučke, člen 75 te delegirane uredbe določa tri načine izračuna carinske vrednosti.
45.
Pri prvem načinu izračuna gre za transakcijsko vrednost, določeno v skladu s členom 70 carinskega zakonika Unije. (
17
) Naj spomnim, da ta člen določa, da je primarna osnova za carinsko vrednost blaga transakcijska vrednost, to je cena, ki je bila za blago ob prodaji za izvoz na carinsko območje Unije dejansko plačana ali jo je treba plačati. (
18
) Navedeni člen 70 določa tudi, da se ta transakcijska vrednost uporablja, če so izpolnjeni nekateri pogoji, med drugim pogoj glede neobstoja povezav med kupcem in prodajalcem ali glede neobstoja vpliva teh povezav na ceno. (
19
) Člen 127(1)(b) Izvedbene uredbe za carinski zakonik Unije določa, da sta osebi povezani, kadar nastopata kot družbenika.
46.
Če je v tem prvem primeru ta transakcijska vrednost, ki jo deklarira uvoznik bučk, za več kot 8 % večja od standardne uvozne vrednosti, ki jo Komisija izračuna ob sprostitvi v prosti promet, mora uvoznik predložiti zavarovanje, enako znesku dajatev, ki bi bile plačane, če bi bila razvrstitev opravljena na podlagi te standardne uvozne vrednosti. (
20
) Znesek dolgovanih spremenljivih dajatev je nič, kadar je vhodna cena bučk najmanj 69,2 EUR na 100 kg neto teže, medtem ko pod tem pragom velja, da manjša ko je vhodna cena, bolj znesek dolgovanih spremenljivih dajatev postopoma narašča. (
21
)
47.
Pri drugem načinu izračuna se lahko uporabi deduktivna metoda. (
22
) Naj spomnim, da člen 74(2)(c) carinskega zakonika Unije določa, da kadar transakcijske vrednosti ni mogoče določiti, carinska vrednost temelji na ceni na enoto, po kateri se uvoženo blago ali uvoženo enako ali podobno blago v največji skupni količini proda na carinskem območju Unije osebam, ki niso povezane s prodajalci. Člen 142 Izvedbene uredbe za carinski zakonik Unije podrobneje določa več vidikov: najprej, referenčne prodaje morajo biti izvedene ob istem ali približno enakem času uvoza blaga, ki se vrednoti; (
23
) dalje, prodaje povezanim osebam se ne upoštevajo; (
24
) nazadnje, od cene na enoto se odbijejo med drugim uvozne dajatve. (
25
)
48.
Kadar se za serijo bučk uporabi deduktivna metoda, člen 75(3) Delegirane uredbe 2017/891 določa, da se dajatve odštejejo, kot je določeno v členu 38(1) Izvedbene uredbe 2017/892, in da zato uvoznik predloži zavarovanje, enako znesku dajatev, ki bi jih plačal, če je bila razvrstitev proizvodov opravljena na podlagi veljavne standardne uvozne vrednosti. Ta člen 38(1) določa, da Komisija med drugim za bučke vsak delovni dan in za vsako poreklo določi standardno uvozno vrednost, ki je enaka tehtanemu povprečju reprezentativnih cen iz člena 74 Delegirane uredbe 2017/891, znižano za standardni znesek 5 EUR/100 kg in carinske dajatve ad valorem.
49.
Tako se znesek dajatev, ki se odštejejo od cene na enoto za serijo bučk za določitev carinske vrednosti, izračuna na podlagi standardne uvozne vrednosti na zadevni dan, dokler se ne predloži dokazilo o ustreznosti cene na enoto.
50.
Tretji način izračuna je poenostavljen način za blago, uvoženo v okviru komisijske prodaje. Za to blago člen 75(4) Delegirane uredbe 2017/891 neposredno določa, da se uporabi deduktivna metoda, vendar s to posebnostjo: uporablja se standardna uvozna vrednost, izračunana v skladu s členom 38 Izvedbene uredbe 2017/892. Odstavek 1 tega člena, kot sem navedel v točki 48 teh sklepnih predlogov, določa, da Komisija vsak dan izračuna standardno uvozno vrednost. Odstavek 2 navedenega člena pa določa, da kadar je standardna uvozna vrednost določena, cena na enoto v smislu člena 142 Izvedbene uredbe za carinski zakonik Unije ne velja in se nadomesti s standardno uvozno vrednostjo iz odstavka 1.
51.
Tako bo carinska vrednost serije bučk, uvožene v okviru komisijske prodaje, določena glede na standardno uvozno vrednost na zadevni dan. Ker je ta vrednost takoj znana, ni treba predvideti zavarovanja za primer naknadne določitve carinske vrednosti, kot velja pri prvih dveh načinih izračuna.
52.
Vprašanje dokončne določitve carinske vrednosti je predmet člena 75(5) Delegirane uredbe 2017/891. Ta odstavek namreč določa, da ima uvoznik na voljo en mesec od prodaje zadevnih proizvodov, vendar največ štiri mesece od datuma sprejema deklaracije za sprostitev v prosti promet, da dokaže, da je bila serija odprodana pod pogoji, ki potrjujejo ustreznost cen iz člena 70 carinskega zakonika Unije, ali da določi carinsko vrednost po deduktivni metodi. Navedeni odstavek 5 določa, da nespoštovanje enega od teh rokov pomeni izgubo predloženega zavarovanja in da se predloženo zavarovanje sprosti do obsega, za katerega je carinskim organom predloženo zadovoljivo dokazilo o odprodaji. V nasprotnem primeru se zavarovanje zaseže za plačilo uvoznih dajatev. Poleg tega mora uvoznik, da dokaže, da je serijo odprodal pod zgoraj navedenimi pogoji, omogočiti dostop do računa in vseh dokumentov, ki so potrebni za izvedbo zadevnega carinskega nadzora glede prodaje in odprodaje vsakega proizvoda zadevne serije, vključno z dokumenti glede prevoza, zavarovanja, ravnanja in skladiščenja serije.
53.
Razlaga člena 75(5) Delegirane uredbe 2017/891 je v jedru vprašanj za predhodno odločanje, predloženih Sodišču. Najprej bom preučil drugo vprašanje za predhodno odločanje, ki se nanaša na možnost spremembe obrazložitve carinske odločbe v sodni fazi, nato pa prvo vprašanje za predhodno odločanje v zvezi s pojmom družbenikov oziroma povezanih oseb.
B.
Drugo vprašanje za predhodno odločanje
54.
Predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali se na pobudo sodišča ali uvoznika metoda carinskega vrednotenja uvoženega blaga lahko spremeni v sodni fazi in torej po izteku rokov iz člena 75(5) in (6) Delegirane uredbe 2017/891, ki jih ima na voljo uvoznik za utemeljitev deklarirane carinske vrednosti, glede na pravico do učinkovitega pravnega sredstva in obveznost obrazložitve, ki sta varovani s členom 47 in členom 41(2)(c) Listine ter členom 44(1) in členom 29 v povezavi s členom 22(7) carinskega zakonika Unije. To sodišče se sprašuje tudi, prvič, ali se pogoj iz člena 70(3)(d) carinskega zakonika Unije o povezanih osebah lahko prvič preuči v sodnem postopku, in drugič, ali se je na deduktivno metodo mogoče prvič sklicevati med tem postopkom primarno ali v okviru ugovora, ker je bila deklarirana transakcijska vrednost zelo blizu vrednosti, izračunani po tej deduktivni metodi.
55.
Tako se mi zdi, da je vprašanje sestavljeno iz dveh delov. Na prvem mestu, ali se obrazložitev carinske odločbe lahko spremeni v fazi sodnega postopka tako, da bodisi sodišče nadomesti obrazložitev bodisi spremembo zahteva tožeča stranka v okviru ugovora? Na drugem mestu, ali se ta nova obrazložitev carinske odločbe lahko nanaša na vprašanje povezave med strankami in vpliva te povezave na ceno v primeru, kot se obravnava v postopku v glavni stvari?
56.
Prvič, vprašanje v zvezi s spremembo obrazložitve carinske odločbe je treba preučiti glede na roke in sankcijo za njihovo nespoštovanje, ki so določeni v členu 75 Delegirane uredbe 2017/891, pri čemer je treba spomniti, da predložitveno sodišče navaja, da mora na podlagi nacionalne zakonodaje po uradni dolžnosti preveriti zakonitost izpodbijane odločbe in razlogov, ki se v tožbi ne zatrjujejo, ter po uradni dolžnosti izvesti nove dokaze in imenovati izvedence.
57.
Ob neobstoju predpisov Unije na tem področju mora vsaka država članica na podlagi načela procesne avtonomije držav članic določiti pravila upravnega in sodnega postopka, ki zagotavljajo visoko raven varstva pravic, ki jih posameznikom daje pravo Unije. Pravila izvajanja pravnih sredstev, določena v pravu Unije, ne smejo biti manj ugodna od tistih, ki se nanašajo na podobna pravna sredstva, določena za varstvo pravic, pridobljenih na podlagi notranjega pravnega reda (načelo enakovrednosti), niti ne smejo praktično onemogočati ali čezmerno oteževati uresničevanja pravic, ki jih daje pravni red Unije (načelo učinkovitosti). (
26
)
58.
V obravnavani zadevi pa obstajajo carinski predpisi Unije, ki določajo posebna postopkovna pravila.
59.
Na eni strani carinski zakonik Unije določa, da carinske kontrole opravljajo carinski organi, (
27
) ki so lahko carinske uprave ali vsi drugi organi, ki so v skladu z nacionalnim pravom pooblaščeni za uporabo nekaterih pravil carinske zakonodaje. (
28
) Ta zakonik določa, da carinski organi, preden sprejmejo odločbo, ki bi imela negative posledice za vložnika, temu sporočijo razloge, na katerih nameravajo utemeljiti svojo odločbo, in da ima vložnik možnost, da izrazi svoje stališče v predpisanem roku. (
29
) Navedeni zakonik določa tudi, da so v odločbi, ki ima negativne posledice za vložnika, navedeni razlogi, na katerih temelji, in pravica do pritožbe, predvidena v členu 44 tega zakonika. (
30
) Dalje, carinski zakonik Unije določa, da je pritožbeni postopek zoper carinsko odločbo razdeljen na dve zaporedni fazi, od katerih prva poteka pred carinskimi organi, druga pa pred višjim neodvisnim organom, ki je lahko sodni organ. (
31
) Poleg tega je v tem zakoniku navedeno, da lahko carinski organi nastopajo v vlogi sodnih organov, (
32
) vendar ne predvideva nasprotnega primera.
60.
Od carinske faze pritožbe carinski zakonik Unije določa, da ima uvoznik dve pravici: pravico dobiti obrazložitev odločbe, ki ima zanj negativne posledice, po pravici, da dobi informacije o predvidenih razlogih. Zato se nadomestitev obrazložitve, po uradni dolžnosti sodišča ali na zahtevo uvoznika v sodni fazi na podlagi nacionalnih postopkovnih določb, lahko razume kot carinska kontrola, ki jo morajo kot tako opraviti carinski organi države članice v skladu s carinskim zakonikom Unije, ki mora kot posebna zakonodaja glede na te postopkovne določbe imeti prednost pred njimi. V zvezi s tem predložitveno sodišče ne navaja, ali ima na podlagi zakonodaje ali predpisov pooblastilo za uporabo nekaterih določb carinske zakonodaje.
61.
Zato lahko ta organizacija pritožbe v dveh fazah (carinski in sodni) ter okrepljeno varstvo obveznosti predhodnega obveščanja in obveznosti obrazložitve zagotavljajo pravico do učinkovitega pravnega sredstva in obveznost obrazložitve, ki sta varovani s členom 47 in členom 41(2)(c) Listine.
62.
Na drugi strani člen 75(5) Delegirane uredbe 2017/891 določa dvojni rok, v katerem mora uvoznik bodisi dokazati, da je bila serija odprodana pod pogoji, ki potrjujejo ustreznost cen iz člena 70 carinskega zakonika Unije, bodisi določiti carinsko vrednost po deduktivni metodi. Iztek teh rokov (en mesec od prodaje proizvodov, vendar največ štiri mesece od datuma sprejema deklaracije za sprostitev v prosti promet) tako kot neobstoj dokaza o odprodaji blaga pod določenimi pogoji pomeni izgubo zavarovanja. (
33
) Nespoštovanje pogojev iz člena 75(5) Delegirane uredbe 2017/891 tako pripelje do enotne sankcije: izgube zavarovanja, izračunanega glede na standardno uvozno vrednost.
63.
Ta posebnost carinskega postopka, ki se uporablja za nekatero sadje in zelenjavo, med drugim za bučke, odlično ponazarja dejstvo, da je treba način izračuna carinske vrednosti izbrati v carinski fazi pritožbenega postopka. Zato mora uvoznik predložiti dokaz o carinski vrednosti glede na uporabljeno podlago, sicer izgubi zavarovanje.
64.
Iz vseh teh elementov torej izhaja, da uporabljene podlage carinske vrednosti ni mogoče spremeniti v sodni fazi pritožbe zoper carinsko odločbo, saj bi uvoznik tako ostal brez svojih pravic do predhodne obveščenosti o razlogih za carinsko odločbo, ki bi zanj lahko imela negativne posledice, in do obrazložitve te carinske odločbe, ki ima negativne posledice.
65.
Drugič, glede narave novih razlogov, navedenih pred sodiščem, se je treba vprašati, ali se ti lahko nanašajo na vprašanje povezave med osebami in vpliva te povezave na ceno v primeru, kot se obravnava v postopku v glavni stvari?
66.
Družba OGL‑Food je namreč na obravnavi pojasnila, da med sodnim postopkom ni zaprosila za spremembo načina izračuna carinske vrednosti v korist deduktivne metode, (
34
) temveč je v okviru utemeljitve načina odprodaje proizvodov, za katere je deklarirala transakcijsko vrednost, želela, da se zanjo uporabi možnost iz člena 134(2)(b) Izvedbene uredbe za carinski zakonik Unije, da dokaže, da je transakcijska vrednost zelo blizu carinski vrednosti enakega ali podobnega blaga, določeni po deduktivni metodi.
67.
Vseeno je treba omeniti, da je ta člen 134 Izvedbene uredbe za carinski zakonik Unije člen za izvajanje člena 70(3)(d) carinskega zakonika Unije in se uporablja za transakcije med povezanimi osebami.
68.
Vendar v tej carinski fazi uvoznik ni niti zatrjeval svojih povezav s kupcem na prvi komercialni ravni ali predložil morebitne pogodbe, ki ga veže na tega kupca, kot je zahtevala carinska služba, niti ni a fortiori poskušal dokazati, da te povezave niso vplivale na ceno. V tej fazi bi namreč lahko dokazal pogoje odprodaje uvoženih proizvodov s sklicevanjem na člen 134(2)(b) Izvedbene uredbe za carinski zakonik Unije, kar bi vključevalo tudi dokaz o povezavi med njim in kupcem na prvi komercialni ravni glede na podrobna pravila, določena v členu 127 te izvedbene uredbe, (
35
) in neobstoj vpliva te povezave na ceno.
69.
Poleg tega se razlogi, ki jih je upošteval direktor carinskega urada, ne nanašajo na status povezanih oseb, temveč se opirajo na dva druga elementa: visoko nakupno ceno pri uvozu (za 40,75 % višjo od standardne uvozne vrednosti) in odprodajo z izgubo.
70.
Zato je trditev o vrednosti, ki je blizu transakcijski vrednosti, popolnoma nova glede na razloge, ki jih je upošteval direktor carinskega urada, in navajanje te trditve v sodni fazi pomeni, da se od sodišča zahteva, naj samo opravi carinsko kontrolo, kar presega preproste ugovore, ki se lahko nanašajo na sicer upoštevane razloge.
71.
Skratka, predlagam, naj se na drugo vprašanje za predhodno odločanje odgovori, da je treba člen 75(2), (5) in (6) Delegirane uredbe 2017/891 v povezavi s členom 5, točki 1 in 3, členom 22(6), členom 29 in členom 44(2) carinskega zakonika Unije razlagati tako, da roki in sankcija za njihovo nespoštovanje, ki jih določa, preprečujejo, da se obrazložitev carinske odločbe spremeni v sodni fazi izpodbijanja te odločbe, vključno z izbrano metodo izračuna carinske vrednosti ali pojmom „povezane osebe“ v smislu člena 70(3)(d) carinskega zakonika Unije.
C.
Prvo vprašanje za predhodno odločanje
72.
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem za predhodno odločanje Sodišče sprašuje o upoštevnih podatkih za dokaz statusa družbenikov ali povezanih oseb v smislu člena 127(1)(b) in člena 142(4)(b) Izvedbene uredbe za carinski zakonik Unije. Poleg tega se sprašuje, ali preverjanje na podlagi člena 75 Delegirane uredbe 2017/891 zahteva, da se za preprečevanje goljufije na področju carinskih dajatev presodi, ali razmerje med gospodarskimi subjekti ni vplivalo določitev višje cene blaga, ki je bilo nato odprodano z izgubo.
73.
Predlagam, naj se to vprašanje preuči podredno zaradi odgovora na drugo vprašanje za predhodno odločanje.
74.
Sodišče je pred kratkim v sodbi z dne 9. junija 2022, Baltic Master, (
36
) razsodilo, da člen 181a Izvedbene uredbe, vstavljen po njeni spremembi z Uredbo Komisije (ES) št. 3254/94 z dne 19. decembra 1994, (
37
) carinskim organom omogoča, da za določitev carinske vrednosti ne upoštevajo transakcijske vrednosti, če ti organi menijo, da prijavljena vrednost uvoženega blaga ne odraža njegove dejanske vrednosti, in to ne glede na obstoj povezave med uvoznikom in izvoznikom. (
38
) To formulacijo je zaradi njene splošnosti mogoče po analogiji razširiti na člen 140 Izvedbene uredbe za carinski zakonik Unije, v katerem je bil v bistvu prevzet ta člen 181a o nesprejetju deklarirane transakcijske vrednosti. Ta člen 140 namreč določa, na eni strani, da „[č]e carinski organi utemeljeno dvomijo, da deklarirana transakcijska vrednost predstavlja celoten plačan ali plačljiv znesek iz člena 70(1) [carinskega] zakonika [Unije], lahko od deklaranta zahtevajo predložitev dodatnih informacij“, na drugi strani pa, da „[č]e njihovi dvomi niso odpravljeni, se lahko carinski organi odločijo, da vrednosti blaga ni mogoče določiti v skladu s členom 70(1) [tega] zakonika“.
75.
Sodišče je v isti sodbi odločilo tudi, da je treba „glede povezave med osebami, ker pravno nastopajo kot družbeniki, kot je določeno v členu 143(1)(b) izvedbene uredbe,[ (
39
)] […] poudariti, da sámo besedilo te določbe izključuje vsakršno dejansko združenje“. (
40
) Dodalo je, da „ta določba, ki se nanaša na osebe, ki ‚pravno nastopajo kot družbeniki‘, za ugotovitev obstoja povezave zahteva, da se dokaže, da so pogoji iz nacionalnih določb o statusu družbenikov izpolnjeni, s čimer se izključi vsako združenje, ki ni predvideno z zakonom“. (
41
)
76.
Iz tega izhaja, da presoja pravnega statusa družbenika spada na področje nacionalnega prava in da so elementi, ki jih omenja predložitveno sodišče (nenaključnost poslovnih odnosov, podatki o računih, izdanih za dobave, plačilu cene, evidentiranju računov v knjigovodstvu in knjigah, ki jih uvoznik vodi o DDV, in pravici do odbitka davka, precej višja deklarirana transakcijska vrednost od standardne uvozne vrednosti, povezane z odprodajo z izgubo, neobstoj trgovinske pogodbe), lahko upoštevni le, če po nacionalnem pravu utemeljujejo pravni status družbenikov.
77.
Vendar je treba za predlog odgovora na to vprašanje obravnavati povezavo med posebnimi določbami, ki se uporabljajo za nekatero sadje in zelenjavo, med drugim za bučke, ter splošnimi določbami carinskega zakonika Unije in njegove izvedbene uredbe.
78.
Kadar je uvoznik deklariral transakcijsko vrednost, člen 75(5) Delegirane uredbe 2017/891 namreč določa, da mora v enem mesecu od prodaje zadevnih proizvodov, vendar največ štiri mesece od datuma sprejema deklaracije za sprostitev v prosti promet, dokazati, da je bila serija odprodana pod pogoji, ki potrjujejo ustreznost cen iz člena 70 carinskega zakonika Unije.
79.
Ali zato zadostuje, da uvoznik dokaže, da so pogoji iz člena 70 carinskega zakonika Unije, zlasti pogoj o povezanih osebah, izpolnjeni pri odprodaji uvoženega blaga, ali pa mora samo dokazati, da pogoji odprodaje utemeljujejo deklarirano transakcijsko vrednost?
80.
Od tega odgovora je odvisna dopustnost vprašanja, ker če bi zadostoval zgolj dokaz o obstoju povezav med uvoznikom in kupcem na prvi komercialni ravni in o njihovem vplivu na ceno, ne bi bilo treba postaviti vprašanja o pogojih odprodaje proizvodov.
81.
Dobesedna razlaga bi lahko dala misliti, da zadostuje zgolj ta dokaz o odprodaji po ceni, ki utemeljuje deklarirano transakcijsko vrednost. Vendar se v besedilu, ki ga je uporabil zakonodajalec Unije, ne zahteva samo dokaz o ustreznosti transakcijske vrednosti, temveč so v njem navedeni pogoji odprodaje odprodanega blaga. Člen 75(5), tretji pododstavek, Delegirane uredbe 2017/891 namreč določa, da se predloženo zavarovanje sprosti le do obsega, za katerega je carinskim organom predloženo zadovoljivo dokazilo o odprodaji.
82.
Če pa se upošteva cilj te določbe, ki je preprečiti goljufivo izdajanje previsokih računov pri uvozu za izognitev plačilu carinskih dajatev, je očitno, da mora biti sklicevanje na pogoje iz člena 70 carinskega zakonika Unije popolno. Če je namreč možno tajno dogovarjanje med povezanimi strankami ob izdaji računa za izvoženo blago, je možno tudi pri njegovi odprodaji na ozemlju Unije, zaradi česar je upoštevno dejstvo, da proizvodov ni mogoče odprodati povezanim osebam, da bi se utemeljila transakcijska vrednost, ali da se dokaže, da ta povezava ni vplivala na ceno. Cilj prava Unije o carinskem vrednotenju pa je vzpostaviti pravičen, enoten in nevtralen sistem, ki izključuje uporabo arbitrarnih ali fiktivnih carinskih vrednosti. Tako mora carinska vrednost odražati resnično ekonomsko vrednost uvoženega blaga. (
42
)
83.
Transakcijske vrednosti tako ni mogoče uporabiti, če je obstoj povezav med povezanimi osebami pri nakupu proizvodov za izvoz ali pri njihovi odprodaji na carinskem območju Unije vplival na ceno. V tem primeru Izvedbena uredba za carinski zakonik Unije določa, da uporaba transakcijske vrednosti ostaja možna – tudi v primeru povezav med strankami – kadar je ta zelo blizu carinski vrednosti enakega ali podobnega blaga, določeni po deduktivni metodi, (
43
) razen primerjave s carinsko vrednostjo uvoženega blaga.
84.
Vendar je ta cilj zagotavljanja gospodarske stvarnosti nakupa in odprodaje ter torej ustreznega zneska carinskih dajatev mogoče doseči tudi z uporabo dokaza o pogojih odprodaje, ker so neobičajni pogoji odprodaje lahko izraz tajnega dogovarjanja med povezanimi osebami, ki ima vpliv na ceno. Ta obveznost dokazovanja pogojev odprodaje bi se torej lahko štela za poenostavljen dokaz o neobstoju vpliva morebitnih povezav med strankami na ceno. Ta razlaga bi bila v skladu s ciljem posebnih predpisov za pokvarljivo sadje in zelenjavo, ki je olajšati določanje njihove vrednosti za izračun vhodne cene, ker je večina hitro pokvarljivega sadja in zelenjave namenjena za komisijsko prodajo, kar povzroča posebne težave pri določitvi njihove vrednosti. (
44
) Navedeno razlago je mogoče utemeljiti tudi z dejstvom, da če v navedenem roku ni predložen dokaz o elementih, zahtevanih v členu 75(5) Delegirane uredbe 2017/891, carinska služba zaseže zavarovanje, izračunano na podlagi standardne uvozne vrednosti.
85.
Iz vseh teh preudarkov izhaja, da tudi če bi predložitveno sodišče ugotovilo, da so gospodarski subjekti povezani – kar niso – ta ugotovitev ne bi zadostovala za dokaz, da so pogoji iz člena 75(5) Delegirane uredbe 2017/891 izpolnjeni, in zlasti, da so bili proizvodi odprodani pod pogoji, ki potrjujejo ustreznost cen. Zato se mi odgovor na to vprašanje ne zdi koristen za rešitev spora in se torej zdi nedopusten.
86.
Podredno predlagam, naj se nanj odgovori tako: člen 70(3)(d) carinskega zakonika Unije in člen 127(1)(b) Izvedbene uredbe za carinski zakonik Unije je treba razlagati tako, da kupec in prodajalec ne moreta biti pravno obravnavana kot družbenika, če ne dokažeta, da so pogoji iz nacionalnih določb o statusu družbenikov izpolnjeni, kar izključuje vsako združenje, ki ni predvideno z zakonom.
V. Predlog
87.
Glede na vse zgornje preudarke Sodišču predlagam, naj na vprašanja za predhodno odločanje, ki jih je postavilo Administrativen sad Sofia‑grad (upravno sodišče mesta Sofija, Bolgarija), odgovori:
1.
Člen 75(2), (5) in (6) Delegirane uredbe Komisije (EU) 2017/891 z dne 13. marca 2017 o dopolnitvi Uredbe (EU) št. 1308/2013 Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi s sektorjema sadja in zelenjave ter predelanega sadja in zelenjave, dopolnitvi Uredbe (EU) št. 1306/2013 Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi s kaznimi, ki se uporabijo v teh sektorjih, in spremembi Izvedbene uredbe Komisije (EU) št. 543/2011, kakor je bila spremenjena z Delegirano uredbo Komisije (EU) 2018/1145 z dne 7. junija 2018, v povezavi s členom 5, točki 1 in 3, členom 22(6), členom 29 in členom 44(2) Uredbe (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. oktobra 2013 o carinskem zakoniku Unije, kakor je bila spremenjena z Uredbo (EU) 2016/2339 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 14. decembra 2016,
je treba razlagati tako, da
roki in sankcija za njihovo nespoštovanje, ki jih določa, preprečujejo, da se obrazložitev carinske odločbe spremeni v sodni fazi izpodbijanja te odločbe, vključno z izbrano metodo izračuna carinske vrednosti ali pojmom „povezane osebe“ v smislu člena 70(3)(d) Uredbe št. 952/2013, kakor je bila spremenjena z Uredbo 2016/2339.
2.
Prvo vprašanje za predhodno odločanje ni dopustno, vendar je treba nanj podredno odgovoriti tako:
Člen 70(3)(d) Uredbe št. 952/2013, kakor je bila spremenjena z Uredbo 2016/2339, in člen 127(1)(b) Izvedbene uredbe Komisije (EU) 2015/2447 z dne 24. novembra 2015 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje nekaterih določb Uredbe (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta o carinskem zakoniku Unije, kakor je bila spremenjena z Izvedbeno uredbo Komisije (EU) 2018/604 z dne 18. aprila 2018,
je treba razlagati tako, da
kupec in prodajalec ne moreta biti pravno obravnavana kot družbenika, če ne dokažeta, da so pogoji iz nacionalnih določb o statusu družbenikov izpolnjeni, kar izključuje vsako združenje, ki ni predvideno z zakonom.
(
1
)	Jezik izvirnika: francoščina.
(
2
)	UL 2013, L 269, str. 1.
(
3
)	UL 2016, L 354, str. 32; v nadaljevanju: carinski zakonik Unije.
(
4
)	UL 2015, L 343, str. 558.
(
5
)	UL 2018, L 101, str. 22; v nadaljevanju: Izvedbena uredba za carinski zakonik Unije.
(
6
)	UL 2017, L 138, str. 4.
(
7
)	UL 2018, L 208, str. 1; v nadaljevanju: Delegirana uredba 2017/891.
(
8
)	UL 2013, L 347, str. 671.
(
9
)	UL 2017, L 350, str. 15; v nadaljevanju: Uredba št. 1308/2013.
(
10
)	Uredba Sveta z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 4, str. 307). Ta uredba je bila razveljavljena z Uredbo (ES) št. 450/2008 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 23. aprila 2008 o carinskem zakoniku Skupnosti (Modernizirani carinski zakonik) (UL 2008, L 145, str. 1), ta pa je bila razveljavljena s carinskim zakonikom Unije.
(
11
)	Uredba z dne 2. julija 1993 o določbah za izvajanje Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 6, str. 3), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije (ES) št. 46/1999 z dne 8. januarja 1999 (UL, posebna izjava v slovenščini, poglavje 2, zvezek 9, str. 65) (v nadaljevanju: Izvedbena uredba), razveljavljeno z Izvedbeno uredbo Komisije (UE) 2016/481 z dne 1. aprila 2016 (UL 2016, L 87, str. 24), potem ko je začela veljati Izvedbena uredba za carinski zakonik Unije.
(
12
)	Izvedbena uredba Komisije z dne 13. marca 2017 o določitvi pravil za uporabo Uredbe (EU) št. 1308/2013 Evropskega parlamenta in Sveta v zvezi s sektorjema sadja in zelenjave ter predelanega sadja in zelenjave (UL 2017, L 138, str. 57).
(
13
)	UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 2, str. 382.
(
14
)	UL 2018, L 273, str. 1; v nadaljevanju: Uredba št. 2658/87.
(
15
)	V nadaljevanju: odločba z dne 30. oktobra 2020.
(
16
)	V nadaljevanju: deduktivna metoda.
(
17
)	Člen 75(2) Delegirane uredbe 2017/891.
(
18
)	Člen 70(1) carinskega zakonika Unije.
(
19
)	Člen 70(3)(d) carinskega zakonika Unije.
(
20
)	Člen 75(2) Delegirane uredbe 2017/891.
(
21
)	Glej točko 22 teh sklepnih predlogov.
(
22
)	Člen 75(3) Delegirane uredbe 2017/891.
(
23
)	Člen 142(1) Izvedbene uredbe za carinski zakonik Unije.
(
24
)	Člen 142(4)(b) Izvedbene uredbe za carinski zakonik Unije.
(
25
)	Člen 142(5)(c) Izvedbene uredbe za carinski zakonik Unije.
(
26
)	Glej sodbo z dne 12. januarja 2023, Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (C‑132/21, EU:C:2023:2, točki 45 in 48 ter navedena sodna praksa).
(
27
)	Člen 5, točka 3, carinskega zakonika Unije.
(
28
)	Člen 5, točka 1, carinskega zakonika Unije.
(
29
)	Člen 22(6) carinskega zakonika Unije.
(
30
)	Člen 22(7) carinskega zakonika Unije.
(
31
)	Člen 44(2) carinskega zakonika Unije.
(
32
)	Člen 29 carinskega zakonika Unije.
(
33
)	Glej točko 52 teh sklepnih predlogov.
(
34
)	Drugi način izračuna, glej točko 47 teh sklepnih predlogov.
(
35
)	Sodelovanje v vodstvu ali upravi druge stranke, pravni status družbenikov, ista tretja oseba neposredno ali posredno poseduje, nadzoruje ali ima v lasti 5 % ali več njunih deležev z glasovalno pravico ali delnic, delovno razmerje, neposredni ali posredni nadzor, skupni nadzor nad tretjo osebo ali skupni nadzor od tretje osebe, sorodstveno razmerje.
(
36
)	C‑599/20, EU:C:2022:457.
(
37
)	UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 5, str. 326.
(
38
)	Glej sodbo z dne 9. junija 2022, Baltic Master (C‑599/20, EU:C:2022:457, točka 34 in navedena sodna praksa).
(
39
)	Enak členu 127(1)(b) Izvedbene uredbe za carinski zakonik Unije.
(
40
)	Sodba z dne 9. junija 2022, Baltic Master (C‑599/20, EU:C:2022:457, točka 35).
(
41
)	Sodba z dne 9. junija 2022, Baltic Master (C‑599/20, EU:C:2022:457, točka 36).
(
42
)	Glej sodbo z dne 9. junija 2022, Baltic Master (C‑599/20, EU:C:2022:457, točka 24).
(
43
)	Člen 134(2)(b) Izvedbene uredbe za carinski zakonik Unije.
(
44
)	Uvodna izjava 31 Delegirane uredbe 2017/891