Začasna izdaja
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE
JULIANE KOKOTT,
predstavljeni 9. oktobra 2025(1)
Zadeva C‑483/24
Procureur général près la Cour d’appel de Liège
proti
Aldi SA
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Cour de cassation (kasacijsko sodišče, Belgija))
„ Predhodno odločanje – Varovanje javnega zdravja – Higiena živil – Uredba (ES) št. 852/2004 – Uredba (ES) št. 178/2002 – Obveznosti nosilcev živilske dejavnosti – Odkritje sledi škodljivcev v trgovinah in skladiščih – Ugotovitev kršitve “
I.      Uvod
1.        Ali odkritje sledi škodljivcev v trgovinah in skladiščih nosilca živilske dejavnosti samo po sebi zadostuje za ugotovitev kršitve higienskih pravil, določenih v Uredbi (ES) št. 852/2004 o higieni živil(2), ali pa mora pristojni organ dokazati, da zadevni nosilec živilske dejavnosti ni izpolnil obveznosti prizadevanja, ki jih določa ta uredba?
2.        To je vprašanje, ki ga je Cour de cassation (kasacijsko sodišče, Belgija) predložilo Sodišču v okviru tega predloga za sprejetje predhodne odločbe.
II.    Pravni okvir
A.      Osnovna uredba o živilih
3.        Uredba o higieni živil, za katere razlago je zaprošeno v tej zadevi, se večkrat sklicuje na Uredbo (ES) št. 178/2002 o določitvi splošnih načel in zahtevah živilske zakonodaje, ustanovitvi Evropske agencije za varnost hrane in postopkih, ki zadevajo varnost hrane(3).
4.        V uvodni izjavi 30 osnovne uredbe o živilih je navedeno:
„Nosilec živilske dejavnosti je v najboljšem položaju, da razvije varen sistem dobave živil in zagotavljanja, da so živila, ki jih dobavlja, varna; zato bi moral nositi primarno pravno odgovornost za zagotavljanje varnosti živil. […]“
5.        Člen 17 (naslovljen „Pristojnosti“) osnovne uredbe o živilih določa:
„1.      Nosilci živilske dejavnosti in dejavnosti poslovanja s krmo v vseh fazah pridelave, predelave in distribucije v podjetjih pod njihovim nadzorom zagotavljajo, da živila in krma izpolnjujejo zahteve živilske zakonodaje, ki veljajo za njihove dejavnosti[,] in preverjajo izpolnjevanje teh zahtev.
2.      Države članice zagotovijo izvajanje živilske zakonodaje in spremljajo ter preverjajo, da nosilci živilske dejavnosti in dejavnosti poslovanja s krmo v vseh fazah pridelave, predelave in distribucije izpolnjujejo ustrezne zahteve živilske zakonodaje.
Za to vzdržujejo sistem uradnega nadzora in izvajajo druge okoliščinam primerne ukrepe, vključno s seznanjanjem javnosti o varnosti in zdravstveni ustreznosti živil in krme, nadzorom varnosti živil in krme in drugimi ukrepi spremljanja in nadzora, ki zajemajo vse faze pridelave, predelave in distribucije.
Države članice določijo tudi predpise za ukrepe in sankcije pri kršitvah zakonodaje o živilih in krmi. Predvideni ukrepi in sankcije morajo biti učinkoviti, sorazmerni in odvračilni.“
B.      Uredba o higieni živil
6.        Uvodna izjava 1 uredbe o higieni živil se sklicuje na osnovno uredbo o živilih:
„Doseganje visoke ravni varstva človekovega življenja in zdravja je eden od temeljnih ciljev živilske zakonodaje, določen[] v [osnovni uredbi o živilih]. […]“
7.        V uvodni izjavi 7 uredbe o higieni živil je omenjen cilj te uredbe:
„Poglavitni cilj novih splošnih in posebnih higienskih pravil je zagotoviti visoko raven varstva potrošnikov v zvezi z varnostjo hrane.“
8.        Člen 1(1)(a) uredbe o higieni živil določa:
„[Z]a varnost hrane je odgovoren predvsem nosilec živilske dejavnosti“.
9.        Člen 3 uredbe o higieni živil določa:
„Nosilci živilske dejavnosti zagotovijo, da vse stopnje proizvodnje, predelave in distribucije hrane, ki so pod njihovim nadzorom, izpolnjujejo ustrezne higienske zahteve, določene v tej uredbi.“
10.      Člen 4 (naslovljen „Splošne in posebne higienske zahteve“) uredbe o higieni živil v odstavku 2 določa, da „[n]osilci živilske dejavnosti, ki opravljajo katero koli stopnjo proizvodnje, predelave in distribucije hrane […], morajo izpolnjevati splošne higienske zahteve, določene v Prilogi II“.
11.      Člen 5 (naslovljen „Analiza tveganj in kritičnih kontrolnih točk“) uredbe o higieni živil se v odstavkih 1 in 2 sklicuje na načela HACCP(4), ki določajo dobro higiensko prakso.
12.      Priloga II, poglavje I, točka 2(c), k uredbi o higieni živil določa:
„Razporeditev, zasnova, izvedba, lokacija in velikost prostorov živilskega obrata morajo:
[…]
omogočiti izvajanje dobre higienske prakse, vključno s preprečevanjem kontaminacije in zlasti obvladovanje[m] škodljivih organizmov“.
13.      Priloga II, poglavje V, točka 1(a), določa:
„Vsi predmeti, pribor in oprema, s katerimi so živila v stiku, morajo biti:
(a)      učinkovito očiščeni in, kadar je to potrebno, razkuženi. Čiščenje in razkuževanje je treba opravljati tako pogosto, da se prepreči tveganje za kontaminacijo“.
14.      Priloga II, poglavje IX, točke 2, 3 in 4, določa:
„2.      Surovine in vse sestavine, ki jih skladišči nosilec dejavnosti, je treba shranjevati v ustreznih pogojih, da se prepreči škodljivo kvarjenje in kontaminacija.
3.      V vseh stopnjah proizvodnje, predelave in distribucije je treba živila zaščititi pred kontaminacijo, zaradi katere bi bila neprimerna za prehrano ljudi, bi lahko škodovala zdravju ali bila kontaminirana tako, da bi bilo nerazumno pričakovati, da bi jih zaužili v takem stanju.
4.      Vzpostaviti je treba ustrezne postopke za obvladovanje škodljivcev. Vzpostaviti je treba tudi ustrezne postopke, s katerimi se prepreči dostop domačih živali v prostore, v katerih se hrana pripravlja, se z njo ravna ali se shranjuje (ali kadar pristojni organ v posebnih primerih to dovoli, za preprečitev, da bi tak dostop povzročil kontaminacijo).“
III. Dejansko stanje in predlog za sprejetje predhodne odločbe
15.      Predlog za sprejetje predhodne odločbe temelji na kazenskem postopku, ki ga je belgijsko državno tožilstvo začelo proti družbi Aldi SA, nosilcu živilske dejavnosti.
16.      Agence fédérale pour la sécurité de la chaîne alimentaire (zvezna agencija za varnost prehranske verige, AFSCA, Belgija) je med nadzori, opravljenimi med letoma 2020 in 2022, večkrat ugotovila nepravilnosti v več trgovinah in skladiščih družbe Aldi. Več zadevnih prostorov je bilo po več mesecih ponovno obiskanih in ugotovljeno je bilo, da nepravilnosti ostajajo.
17.      Na kraju samem so bili tako na oddelkih, dostopnih potrošnikom, kot tudi v skladiščih ugotovljeni med drugim umazanija, izdelki, ki so jih obgrizli škodljivci, živila, onesnažena z iztrebki, urinom in dlakami, iztrebki škodljivcev ter trupla miši.
18.      Poleg tega je AFSCA grajala neobstoj sistema kontrole pri prevzemu blaga v nekaterih prostorih, na kar je opozorila že v preteklosti.
19.      Eden od teh inšpekcijskih pregledov, med katerim so bili najdeni iztrebki glodavcev in trupla miši, je bil izveden neposredno po pregledu s strani podjetja, ki se ukvarja z zatiranjem škodljivcev.
20.      Belgijsko državno tožilstvo je zato družbo Aldi obtožilo kršitve člena 4 uredbe o higieni živil in Priloge II k njej ter člena 9(3) arrêté royal du 22 février 2001 organisant les contrôles effectués par l’Agence fédérale pour la sécurité de la chaîne alimentaire et modifiant diverses dispositions légales (kraljevi odlok z dne 22. februarja 2001 o organizaciji nadzora, ki ga izvaja zvezna agencija za varnost prehranske verige, in o spremembi različnih predpisov).
21.      Tribunal correctionnel de Luxembourg, division Neufchâteau (kazensko sodišče v Luxembourgu, oddelek Neufchâteau, Belgija) je s sodbo z dne 15. marca 2023 družbo Aldi oprostilo v vseh točkah obtožnice. Belgijsko državno tožilstvo je zoper to sodbo vložilo pritožbo.
22.      Vendar je Cour d’appel de Liège (višje sodišče v Liègeu, Belgija) potrdilo prvostopenjsko sodbo. Presodilo je, da uredba o higieni živil nosilcem živilske dejavnosti nalaga le obveznosti prizadevanja. Zgolj prisotnost sledi in iztrebkov škodljivcev naj sama po sebi ne bi pomenila kršitve te uredbe. Belgijsko državno tožilstvo je zoper to sodbo vložilo kasacijsko pritožbo.
23.      V teh okoliščinah je Cour de cassation (kasacijsko sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali obveznosti iz člena 4(2) [uredbe o higieni živil] in iz Priloge II k navedeni uredbi, natančneje iz točke 2(c) iz poglavja I, točke 1(a) iz poglavja V ter točk 2, 3 in 4 iz poglavja IX te priloge, nosilcem živilske dejavnosti na debelo in drobno nalagajo obveznost rezultata, tako da ugotovitev sledi ali iztrebkov škodljivcev v trgovinah in skladiščih – razen v primeru višje sile, vzroka, ki jim ga ni mogoče pripisati, ali neizogibne zmote – zadostuje za ugotovitev kršitve navedene uredbe, ali pa zanje velja zgolj obveznost prizadevanja, torej da morajo storiti vse, kar je v njihovi moči, da preprečijo prisotnost škodljivcev, tako da zgolj ugotovitev prisotnosti sledi in iztrebkov škodljivcev v trgovinah in skladiščih s strani nacionalnih upravnih organov ne zadostuje za ugotovitev kršitve navedene uredbe?“
24.      Pisna stališča glede tega vprašanja so v okviru postopka pred Sodiščem vložile družba Aldi, belgijska, grška, francoska, luksemburška, nizozemska in poljska vlada, Irska ter Evropska komisija. Iste stranke, razen luksemburške, nizozemske in poljske vlade, so bile zastopane tudi na obravnavi 25. junija 2025.
IV.    Pravna presoja
A.      Dopustnost
25.      Družba Aldi trdi, da je vprašanje za predhodno odločanje delno nedopustno. Predlog za sprejetje predhodne odločbe naj bi se delno nanašal na določbe Priloge II k uredbi o higieni živil, ki naj ne bi bile predmet kazenskega pregona zoper to družbo v Belgiji. Te določbe naj torej ne bi bile upoštevne za postopek v glavni stvari.
26.      V skladu z ustaljeno sodno prakso je le nacionalno sodišče pristojno, da ob upoštevanju posebnosti zadeve presodi potrebo po predhodni odločbi, da bi lahko izdalo sodbo, in tudi upoštevnost vprašanj, ki jih postavi Sodišču, pri čemer za ta vprašanja velja domneva upoštevnosti. Zato Sodišče, kadar se postavljeno vprašanje nanaša na razlago ali veljavnost pravila prava Unije, načeloma mora odločiti, razen če je očitno, da zahtevana razlaga nima nobene zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora o glavni stvari, če je problem hipotetičen ali če Sodišče nima na voljo pravnih in dejanskih elementov, ki so potrebni, da bi lahko na navedeno vprašanje dalo koristen odgovor.(5)
27.      To pa ne velja za obravnavani primer. Kot bom prikazala v nadaljevanju, so različna higienska pravila iz Priloge II k uredbi o higieni živil vsa povezana, saj so namenjena uresničevanju skupnega cilja zagotavljanja varnosti hrane. Zato jih je treba razlagati v njihovem kontekstu.
28.      Družba Aldi poleg tega trdi, da predložitveno sodišče dejansko ne prosi za razlago prava Unije, temveč se njegovo vprašanje nanaša na razlago belgijskega kazenskega prava v zvezi s sankcijami, ki so ji bile naložene.
29.      Vendar tudi ta ugovor ni utemeljen, saj se vprašanje za predhodno odločanje jasno nanaša na razlago uredbe o higieni živil, ki se sama sklicuje na osnovno uredbo o živilih. Ta v členu 17(2) določa, da države članice določijo predpise za ukrepe in sankcije pri kršitvah zakonodaje o živilih, ki morajo biti učinkoviti, sorazmerni in odvračilni. Zato ni nobenega dvoma, da obravnavana zadeva spada na področje uporabe prava Unije, čeprav se postopek v glavni stvari nanaša na sankcijo, naloženo družbi Aldi.
30.      Ugovore zoper dopustnost tega predloga za sprejetje predhodne odločbe, ki jih je navedla družba Aldi, je torej treba zavrniti.
B.      Vsebinska presoja
31.      Predložitveno sodišče se v vprašanju sklicuje na razlikovanje med obveznostjo rezultata in obveznostjo prizadevanja, ki je dobro poznano v večini pravnih redov držav članic in ki ga je Sodišče že uporabilo.(6) Namen tega razlikovanja je ugotoviti, ali je naslovnik neke obveznosti dolžan doseči določen rezultat ali pa zadostuje, da uporabi vsa razpoložljiva sredstva za doseganje rezultata, pri čemer ni odgovoren za dejansko uresničitev tega rezultata.
32.      V sami uredbi o higieni živil izraza „obveznost rezultata“ in „obveznost prizadevanja“ nista uporabljena. Poleg tega določb, omenjenih v vprašanju za predhodno odločanje, ni mogoče natančno razvrstiti v eno ali drugo kategorijo, kot predlaga predložitveno sodišče, saj te določbe vsebujejo hkrati zahteve glede ukrepanja in glede rezultatov.
33.      Predložitveno sodišče to razlikovanje uporablja, saj želi, kot je samo navedlo v vprašanju za predhodno odločanje, izvedeti, ali ugotovitev sledi škodljivcev v trgovinah in skladiščih – razen v primeru višje sile, vzroka, ki ga ni mogoče pripisati zadevnemu subjektu, ali neizogibne zmote – zadostuje za dokaz kršitve higienskih pravil, določenih v členu 4(2) uredbe o higieni živil v povezavi s Prilogo II k njej.
34.      Na prejšnjih stopnjah je bilo namreč odločeno, da ni tako. Sporne določbe naj bi določale le pravila ravnanja, ki jih morajo nosilci živilske dejavnosti spoštovati. Zato naj zgolj odkritje sledi škodljivcev ne bi moglo zadostovati za utemeljitev kršitve.
35.      Očitno je torej, da se vprašanje za predhodno odločanje v bistvu nanaša na to, ali lahko organ za nadzor hrane na podlagi prisotnosti sledi škodljivcev ugotovi, da sporna higienska pravila niso bila spoštovana oziroma vsaj niso bila spoštovana dovolj, tako da lahko kršitev teh pravil ugotovi zgolj na tej podlagi.
36.      Na prvem mestu bom preučila, v katerih okoliščinah odkritje sledi škodljivcev omogoča, da se ugotovi nespoštovanje higienskih pravil, ki se uporabljajo (1). Na drugem mestu bom predstavila razloge, iz katerih je treba uredbo o higieni živil razlagati tako, da je treba v okoliščinah, kakršne so te v obravnavani zadevi, ugotoviti, da gre za kršitev (2).
37.      Pred obravnavo teh vidikov je treba pojasniti, da predložitveno sodišče posebej prosi za razlago nekaterih določb Priloge II k uredbi o higieni živil. Vendar mora Sodišče v okviru postopka predhodnega odločanja nacionalnemu sodišču dati koristen odgovor, ki mu omogoča rešitev spora, o katerem odloča. Pri tem lahko Sodišče upošteva določbe prava Unije, na katere se nacionalno sodišče v vprašanju ni sklicevalo.(7)
38.      Okoliščina, da se je predložitveno sodišče v vprašanjih formalno sklicevalo na nekatere določbe prava Unije, Sodišča torej ne ovira, da predložitvenemu sodišču zagotovi vse elemente razlage, ki bi mu lahko koristili pri presoji zadeve v glavni stvari, in sicer tako, da iz vseh elementov, ki jih je to sodišče predložilo, zlasti iz obrazložitve predložitvene odločbe, izloči elemente prava Unije, za katere je ob upoštevanju predmeta spora potrebna razlaga.(8)
1.      Odkritje sledi škodljivcev kot dokaz o nespoštovanju higienskih pravil, ki se uporabljajo
39.      Predložitveno sodišče se v vprašanju za predhodno odločanje sklicuje na higienska pravila iz poglavja I, točka 2(c), poglavja V, točka 1(a), in poglavja IX, točke 2, 3 in 4, Priloge II k uredbi o higieni živil, ki jih morajo nosilci živilske dejavnosti spoštovati v skladu s členom 4(2) navedene uredbe.
40.      Te določbe nosilcem živilske dejavnosti najprej nalagajo obveznosti glede ureditve prostorov, čiščenja in razkuževanja predmetov, s katerimi so živila v stiku, ustreznega shranjevanja in zaščite živil pred kontaminacijo ter obvladovanja škodljivcev. Hkrati določajo cilj, ki ga je treba doseči. Cilj je zagotoviti, da so živila na vseh stopnjah zaščitena pred kontaminacijo s škodljivci, zaradi katere bi bila neprimerna za prehrano ljudi ali škodljiva za zdravje.
41.      Kot je navedlo več strank v postopku, je treba higienska pravila iz Priloge II k uredbi o higieni živil razlagati skladno s členom 3 te uredbe in členom 17(1) osnovne uredbe o živilih. V skladu s temi določbami morajo nosilci živilske dejavnosti poskrbeti, da se na vseh stopnjah ravnanja z živili pod njihovim nadzorom spoštujejo higienska pravila, ki se uporabljajo, s čimer se zagotovi, da so živila ustrezna za prehrano ljudi.(9) Poleg tega morajo preverjati izpolnjevanje teh zahtev.
42.      Vprašanje, ali prisotnost sledi škodljivcev omogoča, da se dokažeta neizpolnjevanje teh obveznosti nosilcev živilske dejavnosti in torej posredno tudi kršenje spornih določb Priloge II k uredbi o higieni živil, je odvisno od obsega ugotovljenih sledi. To mora presoditi pristojno sodišče glede na konkretne okoliščine primera.
43.      Tako na primer enkratno odkritje ene same miši ali posamezne sledi škodljivcev v skladišču, ki ni dostopno potrošnikom, ne bi zadostovalo za dokaz, da zadevni nosilec živilske dejavnosti ni izpolnil svoje obveznosti zagotavljanja in preverjanja skladnosti s higienskimi pravili, ki se uporabljajo. Vdor škodljivcev je pri poslovanju nosilcev živilske dejavnosti namreč skoraj neizogibno tveganje. Ravno iz tega razloga sporna higienska pravila določajo, da morata biti zagotovljena zaščita pred kontaminacijo s škodljivci in njihovo obvladovanje.
44.      Edinstvena in osamljena prisotnost sledi škodljivcev torej ne omogoča, da bi se ugotovila kršitev predpisanih higienskih obveznosti. V takem primeru bi bilo namesto tega treba izvajati nadaljnje nadzore, da bi se ugotovilo, ali je zadevni nosilec živilske dejavnosti sprejel ustrezne ukrepe za odpravo nepravilnosti.
45.      Položaj je popolnoma drugačen v primeru, kot je obravnavani, v katerem so glede na informacije, ki jih je zagotovilo predložitveno sodišče, ponavljajoči se nadzori, opravljeni v večmesečnih presledkih v več poslovalnicah, pokazali množično kontaminacijo s sledmi škodljivcev v živilih, na njih in v njihovi neposredni bližini, pri čemer je bila večina teh živil že v fazi dajanja v promet(10), kar pomeni, da je že bila dostopna potrošnikom.
46.      Na podlagi odkritja takih sledi škodljivcev je namreč mogoče sklepati, da v zadevnem živilskem podjetju obstaja strukturna in trajna težava glede spoštovanja higienskih pravil, ki se uporabljajo, in preverjanja tega spoštovanja. V takih okoliščinah je zato upravičeno ugotoviti kršitev spornih higienskih pravil (in po potrebi drugih pravil), ki jih vsebuje Priloga II k uredbi o higieni živil v povezavi s členom 3 te uredbe in členom 17(1) osnovne uredbe o živilih.
47.      Predložitveno sodišče mora glede na konkretne okoliščine preučiti, v kolikšnem obsegu to velja za vsako od pravil iz te priloge II, na katera se je sklicevalo. Tako zgolj odkritje sledi škodljivcev načeloma ne dopušča, da se na splošno ugotovi kršitev obveznosti ureditve prostorov na način, ki omogoča izvajanje dobre higienske prakse, vključno s preprečevanjem kontaminacije in zlasti z obvladovanjem škodljivih organizmov.(11) Vendar bi bilo v obravnavani zadevi mogoče ugotoviti tako kršitev, zlasti ker so glede na predlog za sprejetje predhodne odločbe belgijski organi večkrat opozorili na neobstoj sistema kontrole pri prevzemu blaga, vsaj v nekaterih zadevnih poslovalnicah.(12)
48.      Nasprotno pa je zahteva, da se mora kontaminacija preprečiti s čiščenjem in po potrebi razkuževanjem predmetov, s katerimi so živila v stiku, in sicer tako pogosto, da se prepreči tveganje za kontaminacijo,(13) oblikovana kot obveznost rezultata. V obravnavanem primeru je – pod pogojem, da to potrdi predložitveno sodišče – kršitev očitna, saj se tveganje za kontaminacijo ni le pojavilo, ampak se je tudi uresničilo.
49.      Enako velja za zahteve glede shranjevanja živil v ustreznih pogojih, da se preprečita škodljivo kvarjenje in kontaminacija, glede zaščite živil pred kontaminacijo, zaradi katere bi bila ta živila neprimerna za prehrano ljudi, bi lahko škodovala zdravju ali bila kontaminirana tako, da bi bilo nerazumno pričakovati, da bi jih zaužili v takem stanju, in glede vzpostavitve ustreznih postopkov za obvladovanje škodljivcev.(14)
50.      Poleg tega, kot trdi več strank v postopku, se zdi, da je bila v obravnavani zadevi kršena tudi obveznost, v skladu s katero je treba v prostorih živilskega obrata ohranjati čistočo in te prostore vzdrževati v dobrem stanju.(15)
51.      Kršitev določb uredbe o higieni živil bi lahko bila izključena kvečjemu v primerih višje sile, vzroka, ki ga ni mogoče pripisati zadevnemu subjektu, ali neizogibne zmote, ki jih omenja predložitveno sodišče, torej v okoliščinah, ki jih ni povzročil tisti, ki se nanje sklicuje.(16) V takih primerih bi moral zadevni nosilec živilske dejavnosti dokazati obstoj takih okoliščin in to, da se kontaminaciji s škodljivci ni bilo mogoče izogniti kljub spoštovanju higienskih pravil, ki se uporabljajo. Take okoliščine v obravnavani zadevi niso razvidne, kar pa mora preveriti predložitveno sodišče.
52.      Sodišče je resda že odločilo, da se pri presoji kršitve Priloge II k uredbi o higieni živil načelom HACCP iz člena 5 te uredbe, ki določajo postopke dobre prakse in preverjanja na področju higiene ter na katera sta se družba Aldi in predložitveno sodišče sklicevala v postopku v glavni stvari, ne sme odvzeti polni učinek. Zato je treba upoštevati ukrepe, ki jih je subjekt sprejel v skladu s temi določbami, da bi preprečil tveganja za kontaminacijo.(17) Vendar je bil predmet spora v zadevnem postopku abstraktno tveganje za kontaminacijo. V obravnavani zadevi pa je iz predloga za sprejetje predhodne odločbe razvidno, da je že prišlo do množičnih in trajnih kontaminacij.
53.      V teh okoliščinah bi bilo v nasprotju z učinkovitim izvajanjem prava Unije v zvezi s higieno živil, če bi moral pristojni nadzorni organ za ugotovitev kršitve uredbe o higieni živil dokazati, da zadevni nosilec živilske dejavnosti ni spoštoval higienskih pravil, ki se uporabljajo.
2.      Odgovornost nosilca živilske dejavnosti
54.      V skladu s členom 1(1)(a) uredbe o higieni živil je za varnost hrane odgovoren predvsem nosilec živilske dejavnosti. Kot je navedeno v uvodni izjavi 30 osnovne uredbe o živilih, je ta v najboljšem položaju, da zagotovi, da so živila, ki jih dobavlja, varna.
55.      Da bi se dosegel cilj zakonodaje o higieni živil, to je visoka raven varstva življenja in zdravja potrošnikov(18), je s členom 14(1) osnovne uredbe o živilih prepovedano dajati v promet živila, ki niso varna. V skladu z odstavkom 2 te določbe se šteje, da niso varna med drugim živila, ki so škodljiva za zdravje ali neustrezna za prehrano ljudi zaradi onesnaženosti(19).
56.      S pridržkom preverjanja, ki ga mora opraviti predložitveno sodišče, so živila, kontaminirana s sledmi škodljivcev, ki so bila odkrita v obravnavani zadevi, zaradi te kontaminacije postala neustrezna za prehrano ljudi in so bila večinoma že v fazi dajanja v promet.
57.      Sodišče je že odločilo, da v zvezi s ciljem, da se tako kontaminirana živila ne dajejo v promet, za nosilce živilske dejavnosti velja obveznost rezultata.(20)
58.      Kot je tudi ugotovilo Sodišče, iz tega izhaja, da pravo Unije sploh ne nasprotuje sistemu objektivne odgovornosti nosilcev živilske dejavnosti. V referenčni zadevi je bil proti takemu nosilcu postopek uveden, ker je v promet dal kontaminirano živilo, čeprav je to živilo proizvedlo in vakuumsko zapakiralo drugo podjetje.(21)
59.      Iz tega sledi, da je v primeru, kot je obravnavani, v katerem so bila – s pridržkom preverjanja, ki ga mora opraviti predložitveno sodišče – v promet dana živila, ki niso varna zaradi kršitve higienskih pravil, ki se uporabljajo, kot to kršitev potrjujejo množične in vztrajne sledi škodljivcev, še toliko bolj upravičeno, da se proti nosilcu živilske dejavnosti začne postopek v zvezi s tem, ne da bi moral organ poleg tega dokazati, da upoštevna higienska pravila niso bila spoštovana.
60.      Pristojno sodišče mora ob upoštevanju narave in teže sankcije, ki je bila konkretno naložena v obravnavanem primeru, presoditi, ali je ta učinkovita, sorazmerna in odvračilna, kot zahteva člen 17(2) osnovne uredbe o živilih. V tej fazi (in ne pri ugotavljanju obstoja kršitve) lahko po potrebi upošteva ukrepe za obvladovanje škodljivih organizmov, ki jih je sprejela družba Aldi in jih navaja v svojo obrambo.
V.      Predlog
61.      Na podlagi teh preudarkov Sodišču predlagam, naj na vprašanje za predhodno odločanje, ki ga je postavilo Cour de cassation (kasacijsko sodišče, Belgija), odgovori:
Člen 4(2) Uredbe Evropskega parlamenta in Sveta (ES) št. 852/2004 z dne 29. aprila 2004 o higieni živil, kakor je bila nazadnje spremenjena z Uredbo Komisije (EU) 2021/382 z dne 3. marca 2021, in Prilogo II, poglavje I, točka 2(c), poglavje V, točka 1(a), in poglavje IX, točke 2, 3 in 4, k tej uredbi v povezavi s členom 3 navedene uredbe ter členom 14(1) in členom 17(1) Uredbe (ES) št. 178/2002 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2002 o določitvi splošnih načel in zahtevah živilske zakonodaje, ustanovitvi Evropske agencije za varnost hrane in postopkih, ki zadevajo varnost hrane, kakor je bila nazadnje spremenjena z Delegirano uredbo Komisije (EU) 2024/908 z dne 17. januarja 2024,
je treba razlagati tako, da
kontaminacija s škodljivci, ki je bila večkrat ugotovljena v obdobju več mesecev in zaradi katere so živila postala neustrezna za prehrano ljudi, v živilih, ki so v fazi dajanja v promet, na njih in v njihovi neposredni bližini, dokazuje, da nosilec živilske dejavnosti ni izpolnil svojih obveznosti na podlagi higienskih pravil, določenih v zakonodaji o higieni živil.
1      Jezik izvirnika: francoščina.
2      Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 34, str. 319), kakor je bila nazadnje spremenjena z Uredbo Komisije (EU) 2021/382 z dne 3. marca 2021 (UL 2021, L 74, str. 3) (v nadaljevanju: uredba o higieni živil).
3      Uredba Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2002 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 6, str. 463), kakor je bila nazadnje spremenjena z Delegirano uredbo Komisije (EU) 2024/908 z dne 17. januarja 2024 (UL 2024, L 908, str. 1) (v nadaljevanju: osnovna uredba o živilih).
4      Ta kratica označuje načela analize tveganj in kritičnih kontrolnih točk („Hazard Analysis and Critical Control Points principles“, glej https://food.ec.europa.eu/food-safety/biological-safety/food-hygiene/legislation_en).
5      Sodbe z dne 19. decembra 1968, De Cicco (19/68, EU:C:1968:56, ZOdl. 1968, str. 689, 698); z dne 15. decembra 1995, Bosman (C‑415/93, EU:C:1995:463, točke od 59 do 61), in z dne 19. junija 2025, Lubreczlik (C‑396/24, EU:C:2025:460, točka 47).
6      Glej na primer sodbi z dne 12. septembra 2019, A in drugi (C‑347/17, EU:C:2019:720, točka 53 in naslednje), ter z dne 16. marca 2023, Beobank (C‑351/21, EU:C:2023:215, točka 53 in naslednje).
7      Glej sodbo z dne 1. avgusta 2025, Alace in Canpelli (C‑758/24 in C‑759/24, EU:C:2025:591, točka 44 in navedena sodna praksa).
8      Glej sodbo z dne 1. avgusta 2025, Alace in Canpelli (C‑758/24 in C‑759/24, EU:C:2025:591, točka 45 in navedena sodna praksa).
9      V skladu s členom 2(1)(a) uredbe o higieni živil izraz „higiena živil“ pomeni „ukrepe in pogoje, potrebne za nadzor tveganj in za zagotovitev ustreznosti živil za prehrano ljudi, ob upoštevanju njihove predvidene uporabe“.
10      V skladu s členom 3, točka 8, osnovne uredbe o živilih „dajanje v promet“ pomeni „imeti živila ali krmo za prodajo, vključno s ponujanjem za prodajo ali vsemi drugimi oblikami prenosa, brezplačno ali proti plačilu, prodajo, distribucijo in druge oblike njihovih prenosov“.
11      Poglavje I, točka 2(c), Priloge II k uredbi o higieni živil.
12      Glej točko 18 teh sklepnih predlogov.
13      Poglavje V, točka 1(a), Priloge II k uredbi o higieni živil.
14      Poglavje IX, točke 2, 3 in 4, Priloge II k uredbi o higieni živil.
15      Poglavje I, točka 1, Priloge II k uredbi o higieni živil.
16      Glej v tem smislu sodbo z dne 25. januarja 2017, Vilkas (C‑640/15, EU:C:2017:39, točka 53).
17      Sodba z dne 6. oktobra 2011, Albrecht in drugi (C‑382/10, EU:C:2011:639, točka 21 in naslednje).
18      Glej uvodni izjavi 1 in 7 uredbe o higieni živil.
19      V skladu s členom 14(5) osnovne uredbe o živilih se „[p]ri presoji, ali je neko živilo neustrezno za prehrano ljudi, […] upošteva, ali je živilo nesprejemljivo za prehrano ljudi glede na namen uporabe zaradi onesnaženosti s tujo snovjo ali kako drugače[] ali zaradi gnitja, kvarjenja ali razkroja“. V skladu s členom 2(1)(f) uredbe o higieni živil „kontaminacija“, torej onesnaženost, pomeni „prisotnost ali nastanek tveganja“. V skladu s členom 3, točka 14, osnovne uredbe o živilih je „dejavnik tveganja“ „biološki, kemijski ali fizikalni dejavnik v živilu ali krmi oziroma lastnost ali stanje živila ali krme, ki lahko ogroža zdravje ljudi“.
20      Glej v tem smislu sodbi z dne 13. novembra 2014, Reindl in MPREIS Warenvertriebs (C‑443/13, EU:C:2014:2370, točka 28), in z dne 12. septembra 2019, A in drugi (C‑347/17, EU:C:2019:720, točke od 58 do 60).
21      Sodba z dne 13. novembra 2014, Reindl in MPREIS Warenvertriebs (C‑443/13, EU:C:2014:2370, točke 18 in od 34 do 43). Glej v tem smislu tudi sodbo z dne 9. februarja 2012, Urbán (C‑210/10, EU:C:2012:64, točki 47 in 48 ter navedena sodna praksa).