62017CC0100
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNE PRAVOBRANILKE
E. SHARPSTON,
predstavljeni 22. marca 2018 (
1
)
Zadeva C‑100/17 P
Gul Ahmed Textile Mills Ltd
proti
Svetu Evropske unije
„Pritožba – Damping – Uvoz bombažnega posteljnega perila s poreklom iz Pakistana – Nadaljnji obstoj pravnega interesa – Vpliv dogodkov, do katerih pride med postopkom – Razlogi, ki upravičujejo tak interes – Dokazno breme“
1.
Ta zadeva se nanaša na pritožbo, ki jo je vložila družba Gul Ahmed Textile Mills Ltd (v nadaljevanju: Gul Ahmed), s katero Sodišču predlaga, naj v celoti razveljavi sodbo Splošnega sodišča z dne 15. decembra 2016, Gul Ahmed Textile Mills/Svet (T‑199/04 RENV) (
2
). S to sodbo je Splošno sodišče zavrnilo tožbo družbe Gul Ahmed za razglasitev ničnosti Uredbe Sveta (ES) št. 397/2004 z dne 2. marca 2004 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve pri uvozu bombažnega posteljnega perila s poreklom iz Pakistana. (
3
)
2.
V tej zadevi se postavlja pomembno vprašanje, kaj pomeni nadaljnji obstoj pravnega interesa. Sodišče bo imelo priložnost presoditi, ali lahko predlagana razveljavitev ob upoštevanju pravnih in dejanskih položajev, ki lahko nastanejo, temu pritožniku prinese korist. Splošneje, Sodišče ima priložnost razviti svojo sodno prakso o nekaterih postopkovnih vidikih v zvezi s presojo tega interesa, zlasti o dokaznem bremenu in procesnih pravicah pritožnika oziroma tožeče stranke.
Dejansko in pravno ozadje
3.
Družba Gul Ahmed je pakistansko podjetje, ki proizvaja in izvaža bombažno posteljno perilo v Evropsko unijo.
4.
Evropska komisija je 4. novembra 2002 začela protidampinško preiskavo v zvezi z uvozom takih proizvodov v Evropsko unijo.
5.
Svet je 2. marca 2004 na podlagi rezultatov te preiskave sprejel Uredbo št. 397/2004 o uvedbi protidampinških dajatev v višini 13,1 % za uvoz bombažnega posteljnega perila s poreklom iz Pakistana, ki se uvršča pod oznake kombinirane nomenklature, določene v tej uredbi.
6.
Po preiskavi v zvezi s pregledom, ki je bila opravljena v skladu s členom 11(3) Uredbe Sveta (ES) št. 384/96 (
4
), je bila Uredba št. 397/2004 spremenjena z Uredbo Sveta (ES) št. 695/2006 (
5
). V tej uredbi je bila stopnja dokončne protidampinške dajatve za bombažno posteljno perilo, ki ga proizvaja družba Gul Ahmed, določena na 5,6 %.
7.
V skladu s členom 11(2) osnovne uredbe je tako določena dokončna protidampinška dajatev prenehala veljati 4. marca 2009, torej pet let po njeni uvedbi.
8.
Družba Gul Ahmed je 28. maja 2004 pri Splošnem sodišču vložila tožbo za razglasitev ničnosti Uredbe št. 397/2004 v delu, v katerem se je ta uredba nanašala nanjo.
9.
Družba Gul Ahmed je v tožbi navedla pet tožbenih razlogov. Z drugim tožbenim razlogom je trdila zlasti, da je Svet pri izračunu normalne vrednosti storil očitno napako pri presoji ter kršil člen 2(3) in (5) ter člen 18(4) osnovne uredbe in protidampinškega sporazuma (
6
). S tretjim tožbenim razlogom je poleg tega trdila, da so bili s prilagoditvijo povračila, ki se je uporabljala pri primerjavi normalne vrednosti in izvozne cene, kršeni člen 2(10) osnovne uredbe, protidampinški sporazum in obveznost obrazložitve iz člena 296 PDEU.
10.
Splošno sodišče je s sodbo z dne 27. septembra 2011, Gul Ahmed Textile Mills/Svet (T‑199/04) (
7
), ugodilo tretjemu delu petega tožbenega razloga (
8
) in brez preučitve drugih tožbenih razlogov razglasilo ničnost sporne uredbe v delu, v katerem se je nanašala na tožečo stranko.
11.
Svet, ki ga je podprla Komisija, se je pritožil in Sodišču predlagal, naj to sodbo razveljavi.
12.
To sodišče je s sodbo z dne 14. novembra 2013, Svet/Gul Ahmed Textile Mills (C‑638/11 P) (
9
), v celoti razveljavilo sodbo v zadevi T‑199/04 in zadevo vrnilo v odločanje Splošnemu sodišču, pri čemer je pridržalo odločitev o stroških.
13.
Na Splošnem sodišču je 26. novembra 2015 potekala obravnava v zadevi T‑199/04 RENV. Svet, ki ga je podprla Komisija, je na obravnavi trdil, da družba Gul Ahmed nima več pravnega interesa.
14.
Instituciji sta v podkrepitev tega stališča navedli, da so protidampinške dajatve, naložene s sporno uredbo, prenehale veljati 2. marca 2009, tako da se te dajatve ne uporabljajo več za izvoz zadevnega proizvoda. Navedli sta tudi, da je v skladu s členom 46 Statuta Sodišča 1. maja 2014 (
10
) potekel rok za vložitev odškodninske tožbe za škodo, ki je nastala zaradi uporabe teh dajatev, in da je v skladu s carinskim zakonikom Unije zastarala tudi pravica do povračila protidampinških dajatev. (
11
) Trdili sta, da predlagana razglasitev ničnosti družbi Gul Ahmed zato ne more več koristiti.
15.
Splošno sodišče je družbi Gul Ahmed določilo rok dveh tednov od datuma obravnave za predložitev stališč (z dokaznimi listinami, ki bi lahko potrdile nadaljnji obstoj njenega pravnega interesa v zadevi, o kateri se odloča) o navedenem ugovoru nedopustnosti.
16.
Družba Gul Ahmed je z dopisom z dne 10. decembra 2015 predložila svoja stališča in trdila, da je ohranila pravni interes. Navedla je teh pet razlogov: prvič, interes, da ji Svet povrne stroške postopka, drugič, možnost, da v prihodnosti vloži tožbo zaradi škode, ki je nastala, ker sodišča EU niso odločila v razumnem roku, tretjič, možnost, da pridobi povračilo za plačano dokončno protidampinško dajatev, četrtič, interes, da se prepreči podobna nezakonitost v prihodnosti, in petič, priložnost, da v prihodnosti vloži tožbo zaradi škode, ki je nastala zaradi sporne uredbe.
17.
Komisija in Svet sta z dopisoma z dne 6. in 20. januarja 2016 predložila svoja stališča. Splošnemu sodišču sta v bistvu predlagala, naj zavrne trditve družbe Gul Ahmed in odloči, da je to podjetje izgubilo interes za nadaljevanje postopka. Zato naj ne bi bilo treba odločati.
Izpodbijana sodba in pritožba
18.
Splošno sodišče je v sodbi z dne 15. decembra 2016 v zadevi Gul Ahmed Textile Mills/Svet (T‑199/04 RENV) menilo, da, prvič, domnevni interes, da Svet povrne stroške postopka, drugič, domnevna možnost, da se v prihodnosti vloži tožba zaradi škode, ki je nastala, ker sodišča EU niso odločila v razumnem roku, tretjič, domnevni interes, da se prepreči podobna nezakonitost v prihodnosti, in četrtič, domnevni interes za povrnitev ugleda družbe Gul Ahmed ne upravičujejo pravnega interesa te družbe. Menilo je tudi, petič, da domnevna možnost, da ta družba pridobi povračilo za plačano dokončno protidampinško dajatev, upravičuje tak interes, vendar le v zvezi s prvim, četrtim in petim tožbenim razlogom. (
12
)
19.
Splošno sodišče je zato razsodilo, da ni treba odločati o drugem in tretjem tožbenem razlogu, ter je preučilo le prvi, četrti in peti tožbeni razlog. Sklenilo je, da so zadnjenavedeni tožbeni razlogi neutemeljeni, zato je tožbo v celoti zavrnilo.
20.
Družba Gul Ahmed Sodišču s pritožbo predlaga, naj razveljavi izpodbijano sodbo in vsebinsko odloči o vseh tožbenih razlogih ali, podredno, zadevo vrne Splošnemu sodišču v ponovno vsebinsko odločanje. Navaja dva pritožbena razloga.
21.
Prvič, družba Gul Ahmed trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je menilo, da nima več pravnega interesa, kar zadeva drugi in tretji tožbeni razlog iz tožbe, ter da navedeno sodišče ni ustrezno obrazložilo tega mnenja. Drugič, družba Gul Ahmed navaja vrsto argumentov, na podlagi katerih trdi, da je Splošno sodišče storilo različne napake pri uporabi prava, ker je zavrnilo prva dva dela petega tožbenega razloga.
22.
Svet in Komisija Sodišču predlagata, naj pritožbo zavrže kot nedopustno ali, podredno, jo zavrne kot neutemeljeno.
23.
Na obravnavi 25. januarja 2018 so družba Gul Ahmed, Svet in Komisija podali ustna stališča.
24.
Kot je zahtevalo Sodišče, se bom v teh sklepnih predlogih omejila na preučitev prvega pritožbenega razloga.
Presoja
Splošne pripombe v zvezi s pojmom pravnega interesa
25.
V zvezi z zahtevo glede pravnega interesa za razglasitev ničnosti, kot jo v izpodbijani sodbi razlaga Splošno sodišče, velja strogo merilo. Če se upošteva razlogovanje Splošnega sodišča, bi morala družba Gul Ahmed za izpolnitev tega merila ne le vložiti tožbo za razglasitev ničnosti, temveč bi morala vložiti tudi tožbo za povrnitev škode, ki jo je povzročila ta uredba, in pred pristojnimi nacionalnimi organi sprožiti postopek za povračilo protidampinških dajatev, ki jih je plačala v različnih obdobjih.
26.
Uredba, za katero je družba Gul Ahmed predlagala razglasitev ničnosti, je sčasoma prenehala veljati in kakršen koli predlog v zvezi z odškodnino ali povračilom dajatev je zastaral. Ali je družba Gul Ahmed kljub temu ohranila pravni interes za razglasitev ničnosti?
27.
Menim, da mora biti tožeča stranka v takem položaju v resnici razumna in preudarna. Povedano drugače, pozorna mora biti na spremembe svojega pravnega položaja skozi čas in sprejeti dodatne ukrepe, ki so morda nujni za ohranitev njenega pravnega interesa. Če tega ne stori, bi lahko tožena stranka uspešno izpodbijala nadaljnji obstoj njenega pravnega interesa.
28.
Uspešna tožba za razglasitev ničnosti je s tega vidika bistveni pogoj za povračilo nastale škode. Vendar v večini primerov sama po sebi ne bo odpravila te škode. Za to je potrebna odškodninska tožba. To ne pomeni, da je prva tožba (tožba za razglasitev ničnosti) odvisna od odškodninske tožbe. Ločena, vendar kljub temu medsebojno povezana narava teh dveh postopkov v nasprotju z navedbami družbe Gul Ahmed ne izkrivlja sistema pravnih sredstev, ki so posameznikom na voljo na podlagi Pogodbe.
29.
Pogoji za dopustnost sodbe za razglasitev ničnosti so določeni v členu 263 PDEU. Ti med drugim zahtevajo, prvič, da imajo akti, za katere se predlaga razglasitev ničnosti, „pravni[…] učin[ek] za tretje osebe“, drugič, da pri tožeči stranki obstaja procesno upravičenje, ker se akt neposredno in posamično nanaša nanjo, ter tretjič, da se tožba vloži v roku, ki je določen v tem členu. (
13
) V obravnavani zadevi ni mogoče dvomiti, da je prvo od teh meril izpolnjeno, kar zadeva Uredbo št. 397/2004. Kar zadeva drugo merilo, se v nobeni fazi ni izpodbijala trditev, da se Uredba št. 397/2004 neposredno in posamično nanaša na družbo Gul Ahmed. V sporni uredbi je družba Gul Ahmed namreč navedena med pakistanskimi proizvajalci, zoper katere je bila uvedena protidampinška preiskava, in ta družba potrjuje, da je bil za uvoz njenih proizvodov v Evropsko unijo naložen visok znesek dajatev. Kar zadeva tretje merilo, ni sporno, da je družba Gul Ahmed tožbo za razglasitev ničnosti vložila v roku, ki je določen v členu 263 PDEU.
30.
Vendar izpolnjevanje vseh pogojev iz člena 263 PDEU ni dovolj. V skladu z ustaljeno sodno prakso je tožba za razglasitev ničnosti, ki jo vloži fizična ali pravna oseba, dopustna le takrat, kadar ima ta oseba interes za razglasitev ničnosti izpodbijanega akta. Razglasitev ničnosti tega akta mora imeti sama po sebi pravne posledice, tako da lahko ta tožba – če je uspešna – osebi, ki jo je vložila, prinese ugodnost. (
14
) Ni sporno, da je družba Gul Ahmed ob vložitvi tožbe za razglasitev ničnosti to zahtevo izpolnjevala.
31.
Čeprav zahteva po takem interesu ni določena v členu 263 PDEU, gre za pogoj dopustnosti, ki ga sodišča EU analizirajo ločeno od pogojev iz navedene določbe. (
15
) Temelji na splošni teoriji procesnega prava, ki je skupna državam članicam, katere namen je preprečiti, da bi se „v javnem interesu“ sprožilo veliko število sporov, zaradi česar bi se tožba za razglasitev ničnosti lahko spremenila v obliko actio popularis.
32.
V skladu z ustaljeno sodno prakso mora pravni interes tožeče stranke ob upoštevanju predmeta tožbe obstajati ob vložitvi tožbe (sicer bo tožba nedopustna) in mora biti podan do razglasitve končne odločitve, sicer se postopek ustavi. (
16
) Interes mora biti obstoječ in dejanski. (
17
)
33.
Uredba št. 397/2004 je prenehala veljati 4. marca 2009. Vendar to ne pomeni, da je ta postopek brezpredmeten, saj je imelo prenehanje veljavnosti učinek ex nunc in njegovi rezultati tako niso bili enakovredni tistim, ki bi jih načeloma imela razglasitev ničnosti. (
18
)
34.
Iz sodne prakse je razvidno, da ni nujno, da interes tožeče stranke preneha, če izpodbijani akt nima več nobenega učinka za prihodnost. (
19
) Če sporni akt med postopkom preneha učinkovati, mora Sodišče pravni interes tožeče stranke presojati in concreto, pri tem pa upoštevati zlasti posledice domnevne nezakonitosti in naravo domnevno nastale škode. (
20
) Ta interes je mogoče upravičiti s sklicevanjem na škodo, za katero tožeča stranka meni, da bi ji lahko nastala v prihodnosti. Zadevna škoda je lahko v različnih oblikah, na primer neželena naložitev novih dajatev, zmanjšanje poslovnih priložnosti in omejitve za razvoj morebitnih novih proizvodov.
35.
Splošno sodišče je v izpodbijani sodbi menilo, da je pravni interes družbe Gul Ahmed med postopkom prenehal, kar zadeva nekatere dele njene tožbe, zlasti drugi in tretji tožbeni razlog.
36.
Ali bi bilo legitimno, da bi pojem pravnega interesa razlagali tako, da lahko ugasne zgolj zaradi pretečenega časa, s tem pa ugasne tudi pravica tožeče stranke, da njen primer preuči sodišče?
37.
Ta pristop načeloma zavračam.
38.
Taka razlaga bi pomenila, da bi lahko dolžina postopka, na katero tožeča stranka načeloma nima vpliva, (
21
) izničila njeno pravico do pravnega sredstva. Glede na dolžino postopka bi lahko vodila do naključnih neenakosti pred zakonom. Tožene stranke bi lahko spodbudila k uporabi taktik za zavlačevanje, da bi otežile pravni pregled.
39.
To bi pomenilo sprejetje tega, da so akti institucij, ki imajo časovno omejene učinke in prenehajo veljati po vložitvi tožbe za razglasitev ničnosti, vendar preden lahko sodišče izda ustrezno sodbo, izvzeti iz sodnega nadzora sodišča EU. (
22
)
40.
Sodišče je v prelomni zadevi Les Verts/Parlament (
23
) navedlo, da je Evropska unija skupnost, ki temelji na pravu, saj se niti države članice niti institucije ne morejo izogniti nadzoru skladnosti svojih aktov s temeljno ustavno listino, to je Pogodbo, in pravom, ki iz nje izhaja. (
24
)
41.
Opisani položaj ne bi bil združljiv s sodno prakso in namenom člena 263 PDEU, v skladu s katerim sodišče EU nadzira zakonitost aktov institucij s pravnim učinkom za tretje osebe. (
25
)
42.
Vprašanje pravnega interesa je torej ustavnega pomena in ga je treba umestiti v širši okvir temeljne pravice do učinkovitega sodnega varstva, ki je določena v členu 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah. (
26
)
43.
Menim, da so vsi ti elementi v prid široki razlagi pojma pravnega interesa. (
27
)
44.
Zavračam trditev Sveta in Komisije, da bi lahko tožba za razglasitev ničnosti zaradi take razlage postala actio popularis. V nacionalnih sistemih številnih držav članic bi lahko ozka razlaga interesa namreč varovala pravosodni sistem pred velikim številom sporov. (
28
) Vendar je v procesnem pravu EU pojem podprt s strogimi pogoji v zvezi s procesnim upravičenjem iz člena 263 PDEU.
45.
Enako kot generalni pravobranilec M. Bobek menim, da se obstoj „pravnega interesa“ ne sme prirejati, da bi se zagotovila neka raven pravnih sporov. (
29
) Nasprotno, za izpolnitev te zahteve je potrebna demokratična razlaga ob upoštevanju človekovih pravic. (
30
) Strinjam se tudi z generalno pravobranilko J. Kokott, ki je bila proti pretiranim zahtevam za ugotovitev interesa, kadar so strogi pogoji drugega ali tretjega primera iz člena 263, četrti odstavek, PDEU že izpolnjeni. (
31
)
46.
Pri ugotavljanju obstoja pravnega interesa je odločilno, ali je ob uspehu na sodiščih EU mogoča osebna korist ali ugodnost. Toda to merilo je morda preveč subjektivno in nestanovitno, saj ne določa jasnega praga ali merila za zahtevani pozitivni učinek, ki ga mora imeti uspeh na sodišču za položaj tožeče stranke. (
32
)
47.
Interes je mogoče presojati le konkretno za vsak primer posebej, pri čemer se upoštevajo vse posledice, ki bi jih razglasitev ničnosti izpodbijanega akta lahko imela za posamezni položaj tožeče stranke. Generalni pravobranilec N. Wahl je v tem okviru navedel, da si Sodišče prizadeva za ne preveč ozko razlago nadaljnjega obstoja interesa. (
33
) Strinjam se tudi z mnenjem, ki ga je izrazil že generalni pravobranilec M. Bobek, da se od tožeče stranke za dokazovanje interesa ne bi smelo zahtevati več kot to, da prima facie dokaže negativni učinek izpodbijanega akta nanjo (z navedbo obstoja osebne koristi od razglasitve ničnosti akta). (
34
) Če bi presegli ta dokazni standard, bi morala tožeča stranka morda dokazati nemogoče. (
35
)
48.
V zvezi s tem stopnja verjetnosti ali možnosti za pridobitev ugodnosti ne bi smela imeti posebej pomembne vloge. (
36
) Prav tako ne bi smel biti upošteven obseg morebitne ugodnosti. Zlasti kadar je ugodnost odvisna od nadaljnje odškodninske tožbe, sodišči EU ne bi smeli preučiti vsebine take tožbe in možnosti njenega uspeha. Tožečo stranko bi bilo treba izločiti le, če je možnost za pridobitev ugodnosti v prihodnosti povsem hipotetična in negotova, (
37
) medtem ko bo prihodnja ugodnost, za katero bi bilo razumno mogoče pričakovati, da bo verjetno pridobljena pri običajnem poteku dogodkov, upravičila pravni interes. (
38
)
49.
Menim, da uporaba širokega pristopa ne bo privedla do položaja, v katerem bo Sodišče izdajalo svetovalna mnenja o splošnih ali hipotetičnih vprašanjih. (
39
) Prav tako Sodišče iz razlogov v zvezi z učinkovitim izvajanjem sodne oblasti, ekonomičnostjo postopka ali smotrnostjo ne bi smelo uporabljati „govorice dopustnosti“, da mu primera ne bi bilo treba preučiti vsebinsko. (
40
) Če tožeča stranka ob vložitvi tožbe prikaže zadosten pravni interes, kot je v obravnavani zadevi storila družba Gul Ahmed, bi moralo Sodišče zelo previdno preučiti trditev, da je pozneje ta interes izgubila.
50.
Ob upoštevanju navedenega bom zdaj preučila, ali ima družba Gul Ahmed še vedno pravni interes.
Dopustnost pritožbe
51.
Svet Sodišču predlaga, naj razne dele pritožbe razglasi za nedopustne, saj se v njih v bistvu predlaga ponovna preučitev dejanskih ugotovitev Splošnega sodišča, prav tako pa se ponavljajo tožbeni razlogi, ki so se uveljavljali pred navedenim sodiščem.
52.
Res je, da pritožba ni vedno jasna in je – kot pravilno ugotavlja Svet – včasih omejena na trditve, ki so že bile predložene Splošnemu sodišču. (
41
)
53.
Ob tem pa je jasno, da družba Gul Ahmed izpodbija to, kako je Splošno sodišče razlagalo in uporabilo pravo EU, zato se pravna vprašanja, obravnavana na prvi stopnji, lahko ponovno obravnavajo v pritožbi. (
42
) Poleg tega se družba Gul Ahmed, čeprav na splošno, sklicuje na nezadostno obrazložitev navedenega sodišča. To je samo po sebi pravno vprašanje in se kot tako sme uveljavljati v okviru pritožbe. (
43
)
54.
Prav tako Sodišče ni zavezano upoštevati samo trditev strank, ampak lahko, če je ustrezno, poleg teh trditev pri navedenih dejstvih uporabi pravna pravila, ki so upoštevna za rešitev spora, saj bi sicer svojo odločitev v nekaterih okoliščinah morda moralo opreti na napačne pravne ugotovitve. (
44
)
55.
Zato predlagam, naj to sodišče preuči utemeljenost trditev, ki jih navaja družba Gul Ahmed, kolikor se nanašajo na pravna vprašanja, ter ne ovrže ugotovitev Splošnega sodišča in presoj dejstev, ki jih je to opravilo. (
45
)
Postopkovni vidiki v zvezi z domnevno neohranitvijo pravnega interesa
56.
Družba Gul Ahmed trdi, da se na člen 129 Poslovnika Splošnega sodišča, v skladu s katerim je treba interes prikazati ob vložitvi tožbe, ni mogoče sklicevati, da bi od tožeče stranke to zahtevali pozneje. Če tožeča stranka ob vložitvi tožbe prikaže interes, naj ji tako med postopkom ne bi bilo treba dokazovati njegovega nadaljnjega obstoja.
57.
V skladu z ustaljeno sodno prakso mora tožeča stranka dokazati svoj pravni interes. (
46
) Prav tako lahko Sodišče v skladu z ustaljeno sodno prakso v kateri koli fazi postopka odloči, ali je tožeča stranka ohranila pravni interes, in sicer na zahtevo tožene stranke (ali katere koli druge stranke, ki ima interes) ali po svoji uradni dolžnosti. (
47
)
58.
Vendar ko tožeča stranka ob vložitvi tožbe dokaže, da izpolnjuje vse potrebne zahteve glede dopustnosti, (
48
) kot je to storila družba Gul Ahmed, menim, da je treba domnevati, da jih še naprej izpolnjuje.
59.
Ta domneva bo veljala, dokler se ne bo izpodbijala. Tožeči stranki tako ni treba (na primer) vsake dva meseca predložiti dokumentacije, da bi dokazala, da ima še vedno pravni interes, in ponovno potrdila svojo prvotno tožbo. Postopkovno pravilo, v katerem bi bila določena taka zahteva, ne bi bilo izvedljivo.
60.
Toda tožena stranka lahko v kateri koli fazi postopka to domnevo izpodbija. Ker je tako izpodbijanje podobno nasprotni tožbi zoper tožečo stranko, mora tožena stranka jasno in s podpornimi dokumenti navesti natančne razloge za izpodbijanje. (
49
) Tožeča stranka mora namreč poznati trditve, ki se uveljavljajo zoper njo. Od nje ni mogoče upravičeno zahtevati, naj ugiba o izpodbijanju in vnaprej obravnava vse morebitne trditve. Sodišče tako ne bi smelo sprejeti, da se izpodbija zgolj nadaljnji obstoj pravnega interesa. (
50
)
61.
V postopkovnem sistemu (kot se uporablja na sodiščih EU), ki v znatni meri temelji na pisnem postopku, bi običajno pričakovali, da bo tako izpodbijanje pisno. Če je izpodbijanje – kot v obravnavani zadevi – najprej ustno na obravnavi, se mi zdi, da bi moralo sodišče običajno določiti obdobje, v katerem mora oseba, ki izpodbija (torej tožena stranka), vložiti uradno vlogo za izpodbijanje, pri čemer navede njen natančen obseg in zbere potrebne podporne dokaze, ki prima facie kažejo, da je tožeča stranka dejansko izgubila pravni interes.
62.
Ko tožena stranka to naredi, se bo dokazno breme preneslo na tožečo stranko, ki ji je treba dati razumno možnost, da svoje trditve predstavi pod pogoji, ki je v primerjavi z nasprotno stranko ne postavljajo v bistveno slabši položaj. (
51
) V skladu z načelom enakosti orožij, ki je povezano s pravico do poštenega sojenja, bi moralo Sodišče tožeči stranki dati na voljo obdobje, v katerem izpodbijanje lahko ovrže, in nato po možnosti določiti rok, v katerem lahko druge zadevne stranke predložijo pisna stališča o teh vlogah. (
52
)
63.
Potem ko Sodišče od obeh strank prejme vloge, mora analizirati navedene trditve in predložene podporne dokumente ter nato sprejeti odločitev. (
53
)
64.
Vendar obravnavana zadeva ni potekala tako. Na obravnavi, ki je pred Splošnim sodiščem potekala 25. novembra 2015, sta Svet in Komisija trdila, da je interes družbe Gul Ahmed med postopkom prenehal, saj je sporna uredba prenehala veljati, kakršna koli odškodninska tožba pa bi zastarala. Obenem je Komisija predstavila več razlogov, s katerimi bi bilo morda mogoče upravičiti pravni interes, in nato navedla natančne trditve na podlagi analize sodne prakse, da bi dokazala, zakaj po njenem mnenju z nobenim od njih ni mogoče upravičiti interesa v primeru družbe Gul Ahmed. (
54
) Splošno sodišče je dalo družbi Gul Ahmed nato na voljo dva tedna za predložitev vlog, potem pa sta imela Svet in Komisija priložnost, da o teh vlogah podata pripombe. Vse stranke so stališča vložile v predpisanem roku.
65.
Ali je to, kar se je zgodilo v tej zadevi, neveljavno, ker se niso upoštevala splošna pravila, ki sem jih navedla v točkah od 61 do 63 zgoraj?
66.
Po mojem mnenju je bil ugovor, ki sta ga vložili instituciji, ustrezno utemeljen na sami obravnavi (brez nasprotovanja družbe Gul Ahmed). Družba Gul Ahmed je bila torej v položaju, da lahko izrazi stališča o izpodbijanju njenega interesa. Res je, da bi običajno pričakovali, da se tovrsten resen ugovor poda pisno. Vendar družba Gul Ahmed Splošnemu sodišču nikoli ni predlagala, naj strankam, ki so vložile ugovor, odredi, naj to storijo, niti ni izrazila zadržkov v zvezi s takim postopkom. V teh okoliščinah menim, da z improviziranim postopkom, ki ga je uporabilo Splošno sodišče, ni bila kršena pravica družbe Gul Ahmed do obrambe.
67.
Ob upoštevanju navedenega ugotavljam, da Splošno sodišče ni kršilo postopkovnih pravil v zvezi z dokaznim bremenom ali načela enakosti orožij.
Ali ima družba Gul Ahmed pravni interes, da prepreči tveganje za ponovitev nezakonitosti v prihodnosti?
68.
Družba Gul Ahmed trdi, da domnevne napake, ki sta jih instituciji storili pri izračunu stopnje dampinga, niso značilne za posamezni primer, temveč se lahko ponovijo v prihodnosti. Trdi, da je njen pravni interes zato upravičen, da Svetu prepreči ponavljanje te nezakonitosti v prihodnosti.
69.
Svet trdi, da ne obstaja tako tveganje. Prvič, možnost nove preiskave v zvezi z bombažnim posteljnim perilom s poreklom iz Pakistana naj bi bila zgolj hipotetična. Drugič, domnevne napake naj bi bile vsekakor značilne za posamezni primer, saj naj bi se ta metodologija uporabila zaradi neobstoja preverljivih podatkov in pomanjkanja sodelovanja družbe Gul Ahmed. (
55
) Splošno sodišče je menilo, da družba Gul Ahmed ni predložila posebnih trditev, in je zato njen predlog zavrnilo. (
56
)
70.
Ni nujno, da interes tožeče stranke preneha, če izpodbijani akt nima več nobenega učinka za prihodnost. (
57
) Razglasitev ničnosti lahko sama po sebi povzroči pravne posledice, med drugim tako, da prepreči ponovitev nepravilnega ravnanja institucij EU. (
58
) Vendar pravni interes obstaja le, če bi lahko domnevna nezakonitost v prihodnje nastala neodvisno od okoliščin zadeve, v kateri je bila vložena tožba. (
59
) Primeri lahko vključujejo napake pri razlagi določb prava EU glede na sporazume Svetovne trgovinske organizacije, (
60
) zlasti napake v zvezi z uporabljeno metodologijo, merili ali formulami, v nasprotju z napakami pri presoji posebnih dejanskih okoliščin. Nazadnje, tožeči stranki morda ni treba dokazati, da bi lahko nanjo neposredno vplivala ponavljajoča se nezakonitost v prihodnosti v podobnem postopku. (
61
)
71.
V obravnavani zadevi, prvič, dejstvo, da je dokončna protidampinška dajatev na uvoz tekstila družbe Gul Ahmed v Evropsko unijo prenehala veljati že pred leti, ne pomeni, da je možnost druge preiskave zgolj hipotetična. Nasprotno, če se pokaže, da oblikovanje cen s strani pakistanskih proizvajalcev bombažnega posteljnega perila ponovno izpolnjuje pogoje za uporabo pravil EU o zaščiti proti dampinškemu uvozu, jih je mogoče ponovno preiskati.
72.
Drugič, dejstvo, da je Svet zaradi neobstoja zanesljivih primarnih virov informacij v skladu s členom 2(3), (5) in (6) osnovne uredbe uporabil „katere koli druge razumne metode“, samo po sebi ne pomeni, da so bile domnevne metodološke napake značilne za posamezni primer. Svet je moral pri uporabi te določbe uporabiti neko metodologijo in se sklicevati na nekatera merila.
73.
Ni lahko razlikovati med morebitnimi ponavljajočimi se napakami na eni strani in napakami, ki so značilne za posamezni primer, na drugi strani. Posamezna rešitev se je morda uporabila ad hoc za obravnavanje novega položaja. Lahko pa kaže na ustaljeno upravno prakso ali „model“, ki ga je Komisija razvila za obvladovanje ponavljajočega se položaja. V tem primeru je mogoče pričakovati, da se bo ta položaj ponovil.
74.
Po mojem razumevanju neobstoj zanesljivih primarnih podatkov in pomanjkanje sodelovanja s strani oseb, ki so predmet preiskave, verjetno nista novi težavi pri protidampinški preiskavi. Iz tega sledi, da so lahko nekatere domnevne napake, ki so bile morda storjene med tako preiskavo, načeloma dejansko metodološke in da je zato lahko verjetno, da se bodo v prihodnosti v podobnih preiskavah ponovile.
75.
Vendar pa je zastopnik družbe Gul Ahmed na obravnavi vztrajal, da družba Gul Ahmed v pritožbi dejansko nasprotuje neobstoju kakšne koli posebne metodologije in trdi, da je Komisija svoje ugotovitve utemeljila z arbitrarnimi ad hoc odločitvami.
76.
V tako oblikovani trditvi družbe Gul Ahmed ni opredeljena nobena napačna uporaba prava, ki naj bi jo Splošno sodišče storilo pri ugotovitvi, da so domnevne napake Komisije značilne za posamezni primer. Kot pravilno trdita Svet in Komisija, se s to trditvijo Sodišču zgolj predlaga, naj ponovno preuči dejanske in vsebinske trditve, ki so bile predstavljene pred Splošnim sodiščem, za kar Sodišče ni pristojno. Družba Gul Ahmed s to trditvijo namreč v bistvu priznava, da so bile domnevne napake značilne za posamezni primer. Ugotavljam, da družba Gul Ahmed ni dokazala, da se lahko domnevna zakonitost ponovi v prihodnosti, in da je utemeljitev, ki jo je v zvezi s tem navedlo Splošno sodišče, pravno zadostno obrazložena. (
62
)
Domnevna delna zavrnitev tretjega tožbenega razloga
77.
Družba Gul Ahmed trdi, da Splošno sodišče ni obrazložilo domnevne delne zavrnitve tretjega tožbenega razloga in ni razsodilo o preostanku tega tožbenega razloga.
78.
Kot pravilno ugotavljata Svet in Komisija, trditev družbe Gul Ahmed temelji na očitno napačni razlagi točke 58 izpodbijane sodbe. Splošno sodišče je v tej točki zgolj opredelilo pet okoliščin, ki so značilne za to zadevo, pri analizi pravnega interesa za njeno rešitev. Trdilo je, da družba Gul Ahmed nima interesa za sklicevanje na ta tožbeni razlog, in menilo, da mu v zvezi s tem ni treba odločati.
79.
Zato predlagam, naj se ta pritožbeni razlog zavrne.
Domnevna kršitev načela, ki je bilo vzpostavljeno v sodbi Shanghai Excell
80.
Zdi se, da družba Gul Ahmed sodbo Shanghai Excell razume v smislu, da iz nje izhaja, da bi se z razglasitvijo njene zadeve za nedopustno priznalo, da je iz nadzora mogoče izvzeti akte, katerih pravni učinki bodo prenehali po vložitvi tožbe za njihovo razglasitev ničnosti, vendar pred izrekom sodbe, kar ni združljivo s členom 263 PDEU.
81.
Tako razumevanje sodbe Shanghai Excell bi pomenilo, da je ne glede na to, ali se spremenijo druge okoliščine, treba sistematično šteti, da je pravni interes v tožbi za razglasitev ničnosti podan, kar zadeva akte, katerih pravni učinki prenehajo pred izrekom sodbe. Kot pravilno ugotavljata Svet in Komisija, iz te sodne prakse ter zlasti iz točke 56 in naslednjih te sodbe ni mogoče izpeljati takega načela.
82.
Zato predlagam, naj se ta pritožbeni razlog zavrne.
Ali je Splošno sodišče navedlo ustrezno obrazložitev?
83.
Družba Gul Ahmed, čeprav na splošno, trdi, da je Splošno sodišče kršilo člen 36 Statuta Sodišča, ker ni navedlo obrazložitve ter ni obravnavalo vseh trditev in dokazov, na katere se je sklicevala, da bi dokazala nadaljnji obstoj interesa.
84.
O ustreznosti obrazložitve, ki jo je Splošno sodišče navedlo, kar zadeva tveganje za ponovitev nezakonitosti v prihodnosti, sem že razpravljala. (
63
) Zato bom zdaj preučila obrazložitev Splošnega sodišča v zvezi z drugimi razlogi, ki jih družba Gul Ahmed navaja, da bi upravičila svoj pravni interes.
Povračilo stroškov postopka s strani Sveta
85.
Družba Gul Ahmed trdi, da ima zakonit pravni interes zaradi povrnitve stroškov. Splošno sodišče je v izpodbijani sodbi menilo, da tožeča stranka s samo razglasitvijo ničnosti sporne uredbe ne bi dobila pravice do povračila stroškov, ker so ti del ločenega tožbenega predloga in ker je celo uspeli stranki v nekaterih okoliščinah mogoče naložiti plačilo stroškov. (
64
)
86.
Strinjam se s sklepom Splošnega sodišča, ne pa z njegovim razlogovanjem.
87.
Zahteva, naj se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, ni neodvisen tožbeni predlog. Je pomožna in podrejena primarnemu predlogu, s katerim se predlaga razglasitev ničnosti izpodbijanega akta. Če stranka izgubi pravni interes za primarni predlog, bo izgubila tudi kakšen koli interes, da zahteva povračilo stroškov za ta predlog.
88.
Člen 58, drugi odstavek, Statuta Sodišča določa, da pritožba, ki je usmerjena samo proti odločitvi o stroških, ni dovoljena. Ob upoštevanju besedila in namena te določbe interesa za povračilo stroškov postopka kot takega ne bo mogoče uporabiti kot podlago za nadaljevanje postopka. Za upravičenje takega interesa mora tožeča stranka dokazati, da je njen interes širši od interesa glede stroškov. (
65
) Zahteva po pravnem interesu bi postala brezpredmetna, če bi za upravičenje pravnega interesa za razglasitev ničnosti zadoščal zgolj predlog, naj se nasprotni stranki naloži plačilo stroškov.
89.
Zato Sodišču predlagam, naj odloči, da želja po povrnitvi stroškov sodnega postopka ni neodvisna podlaga, ki upravičuje pravni interes. Vendar s to ugotovitvijo ni mogoče utemeljiti razveljavitve izpodbijane sodbe, saj so ugotovitve Splošnega sodišča pravilne.
Predvidena odškodninska tožba za škodo, ki je nastala, ker sodišči EU nista odločili v razumnem roku
90.
Družba Gul Ahmed navaja tudi, da namerava v prihodnosti zahtevati odškodnino za domnevno predolgo trajanje postopka pred sodiščem EU. Splošno sodišče je menilo, da mora družba Gul Ahmed za tako odškodnino vložiti odškodninsko sodbo pred navedenim sodiščem. Iz tega je sledilo, da se ne more sklicevati na ta razlog, da bi upravičila svoj interes v obravnavani zadevi. (
66
)
91.
Čeprav se strinjam z ugotovitvijo Splošnega sodišča, ne sledim njegovemu razlogovanju.
92.
V skladu z ustaljeno sodno prakso lahko tožeča stranka ohrani interes za vložitev predloga za razglasitev ničnosti akta, ki nanjo negativno vpliva, če lahko ugotovitev nezakonitosti pomeni podlago za nadaljnjo odškodninsko tožbo za premoženjsko ali nepremoženjsko škodo (
67
), ki ji jo je povzročil izpodbijani akt. (
68
) Tožeča stranka ima pravni interes predvsem, kadar ji lahko razglasitev ničnosti izpodbijanega akta sama po sebi koristi pri odškodninski tožbi, zlasti tako, da poveča možnosti za uspeh take tožbe. (
69
) Tožeča stranka bo imela pravni interes tudi, če bi lahko razglasitev ničnosti pomenila podlago za izvensodno poravnavo z avtorjem akta, ki je bil razglašen za ničnega, katere namen je povrnitev nastale škode. (
70
)
93.
Vendar uspeh odškodninske tožbe, ki izhaja iz predolgega trajanja postopka, praviloma ni odvisen od uspeha pri predhodni tožbi za razglasitev ničnosti izpodbijanega akta. (
71
)
94.
Zato Sodišču predlagam, naj ugotovi, da namen v prihodnosti vložiti odškodninsko tožbo za škodo, ki je nastala zaradi predolgega trajanja postopka, ne pomeni nadaljnjega obstoja pravnega interesa v obstoječi tožbi za razglasitev ničnosti. Vendar s to ugotovitvijo ni mogoče utemeljiti razveljavitve izpodbijane sodbe, saj so ugotovitve Splošnega sodišča pravilne.
Povračilo plačanih protidampinških dajatev
95.
Družba Gul Ahmed trdi, da zahtevek, ki ga je njena hčerinska družba GTM (Europe) Ltd (v nadaljevanju: GTM) vložila pri belgijskih organih za povračilo protidampinških dajatev, plačanih za zadevni uvoz od avgusta 2007, in drugi podobni zahtevki upravičujejo nadaljnji obstoj njenega interesa. Svet trdi, da interes hčerinske družbe ni upošteven.
96.
Splošno sodišče je najprej menilo, da je interes hčerinske družbe družbe Gul Ahmed „združen“ z interesom te družbe in ga zato upravičuje. (
72
) Nato je ugotovilo, da je zahtevek družbe GTM povezan z dajatvami, ki so bile plačane po spremembi Uredbe št. 397/2004 z Uredbo št. 695/2006, ki je sporno uredbo nadomestila, kar zadeva nekatere elemente v zvezi z dampingom. (
73
) Ugotovilo je tudi, da je namen drugega in tretjega tožbenega razloga te nadomeščene elemente iz sporne uredbe izpodbijati ter da zato razglasitev ničnosti, ki se predlaga na tej podlagi, ne more vplivati na zahtevek družbe GTM za povračilo dajatev, ki so bile pobrane v skladu s poznejšo uredbo. Splošno sodišče je zato menilo, da je s tem zahtevkom za povračilo interes družbe Gul Ahmed upravičen le, kar zadeva prvi, četrti in peti tožbeni razlog, ki so mu bili predloženi. (
74
) Splošno sodišče drugih zahtevkov za povračilo, na katere se je družba Gul Ahmed sklicevala v vlogah, ni obravnavalo.
97.
Družba Gul Ahmed je na obravnavi pred tem sodiščem pojasnila, da ni predložila dokazov v podporo tem drugim zahtevkom za povračilo, saj so jih vložili neodvisni uvozniki njenih proizvodov, zato po njenem mnenju za to zadevo niso bili upoštevni.
98.
Splošnega sodišča v takih okoliščinah ni mogoče grajati, ker je presojo utemeljilo le z zahtevkom družbe GTM za povračilo. Poleg tega mu ni bilo treba posebej utemeljiti svojega stališča v zvezi s temi drugimi zahtevki, ki so bili navedeni le na splošno, niti mu ni bilo treba obrazložiti, zakaj jih ne šteje za upoštevne. (
75
)
99.
Če bi bila sporna uredba razglašena za nično, bi bila pravna podlaga za povračilo protidampinških dajatev, ki so bile plačane za uvoz proizvodov družbe Gul Ahmed, člen 116(1)(a) carinskega zakonika Unije v povezavi z njegovim členom 117(1). V skladu s členom 121(1)(a) tega zakonika je treba zahtevek za povračilo vložiti v treh letih od dne obvestila o zadevnem carinskem dolgu. Iz tega izhaja, da se lahko družba Gul Ahmed za upravičenje svojega interesa sklicuje le na zahtevke za povračilo, ki so bili vloženi v tem obdobju, kot je zahtevek družbe GTM.
100.
Drugi in tretji tožbeni razlog, ki sta navedena v tožbi družbe Gul Ahmed, se dejansko nanašata na elemente sporne uredbe, ki so bili nadomeščeni z Uredbo št. 695/2006. (
76
) Čeprav so bili merila in metodologija, ki jih je Svet uporabil za namene te uredbe, delno morda podobni tistim, ki so bili uporabljeni za sporno uredbo, (
77
) morebitna razglasitev ničnosti zadnjenavedene uredbe ne bi neposredno vplivala na zakonitost Uredbe št. 695/2006.
101.
Dalje, tudi če bi Sodišče razglasilo ničnost sporne uredbe in če bi ta razglasitev ničnosti teoretično lahko spodbudila Svet, da pregleda Uredbo št. 595/2006 ali jo odpravi z retroaktivnim učinkom, bi imela družba Gul Ahmed v takem primeru kvečjemu prihodnjo in negotovo možnost za pridobitev koristi. To samo po sebi ne zadošča za upravičenje pravnega interesa družbe Gul Ahmed. (
78
)
102.
Iz tega sledi, da je obrazložitev, ki jo je Splošno sodišče v zvezi s tem navedlo za zavrnitev trditev družbe Gul Ahmed, dovolj jasna.
Povrnitev ugleda družbe Gul Ahmed
103.
V pisnih vlogah družbe Gul Ahmed in njeni pritožbi ni naveden interes za povrnitev njenega ugleda. Splošno sodišče je menilo, da družba Gul Ahmed v zvezi s tem „nikakor ni razvila svojega predloga“. (
79
) Komisija je na obravnavi 25. januarja 2018 pojasnila, da je na obravnavi pred Splošnim sodiščem sama izpostavila to vprašanje kot razlog, na podlagi katerega bi bilo morda mogoče upravičiti interes, in o njem razpravljala.
104.
Možnost, da se povrne izgubljeni ugled tožeče stranke, se ne nanaša na njen pravni položaj, temveč bolj na njen dejanski položaj. Pravni interes je mogoče upravičiti z jasno možnostjo (v nasprotju s popolno gotovostjo) pridobitve take dejanske koristi. (
80
)
105.
V skladu z ustaljeno sodno prakso je uvedba protidampinških dajatev obrambni in zaščitni ukrep zoper nelojalno konkurenco, ki izhaja iz dampinga. (
81
) Uredba o določitvi dokončne protidampinške dajatve po mojem mnenju morda lahko povzroči izgubo ugleda osebam, ki so v njej navedene kot odgovorne za damping. Iz tega sledi, da bi tožeča stranka, ki predlaga razglasitev ničnosti take uredbe, morda lahko imela vsaj nepremoženjski pravni interes, saj bi morebitna razglasitev ničnosti lahko ublažila, če ne povrnila, izgubo njenega ugleda. (
82
) Tak interes je mogoče upravičiti ne glede na naravo tožbenih razlogov, ki se uveljavljajo. (
83
)
106.
Vendar bi morala tožeča stranka za uporabo teh načel zadevo izpostaviti v svojih vlogah in predložiti nekaj dokazov v zvezi s škodo, ki je bila njenemu ugledu povzročena z uredbo, za katero predlaga razglasitev ničnosti. V tem primeru ni bilo tako, zato te možnosti ne bom dodatno obravnavala.
Predvidena odškodninska tožba za škodo, ki jo je povzročila sporna uredba
107.
Družba Gul Ahmed se je pred Splošnim sodiščem, čeprav samo na splošno, sklicevala na možnost, da bi lahko zoper Svet vložila tožbo za škodo, ki ji jo je povzročila Uredba št. 397/2004. Svet in Komisija sta trdila, da je odškodninska tožba za škodo, ki jo je povzročila sporna uredba, vsekakor zastarala. Splošno sodišče v izpodbijani sodbi te trditve ni preučilo.
108.
Tožeča stranka interes za vložitev predloga za razglasitev ničnosti načeloma ohrani, če bi bila ugotovitev nezakonitosti lahko podlaga za predvideno odškodninsko tožbo za škodo, ki ji jo je povzročil izpodbijani akt, ali za prihodnja pogajanja z njegovim avtorjem. (
84
) Vendar lahko prdvidena odškodninska tožba tožeči stranki koristi le, če ni zastarala in je tako nedopustna.
109.
V skladu s členom 46 Statuta Sodišča tožba za ugotovitev nepogodbene odgovornosti EU zastara po petih letih od nastanka kršitve, razen če se ta zastaralni rok prekine z vložitvijo odškodninske tožbe za uveljavljanje nepogodbene odgovornosti Evropske unije pri Sodišču (
85
) ali s predhodno zahtevo, naslovljeno na pristojno institucijo Evropske unije. Kadar nepogodbena odgovornost Evropske unije izvira iz splošnega akta, začne ta zastaralni rok teči, ko pride do škodljivih učinkov tega akta. (
86
)
110.
Škoda, ki je družbi Gul Ahmed nastala med obdobjem uporabe sporne uredbe, zlasti v zvezi z njeno obveznostjo, da plača protidampinške dajatve na uvoz njenih proizvodov v EU, je zastarala. Ta uredba je prenehala veljati 4. marca 2009 in zastaralni rok nikoli ni bil prekinjen. Natančneje, dejstvo, da je družba Gul Ahmed vložila tožbo za razglasitev ničnosti, ne prekine teka časa za namene zastaralnega roka. (
87
)
111.
Teoretično je mogoče, da je lahko družba Gul Ahmed utrpela drugo škodo, ki je nastala šele pozneje in za katero še ni potekel zastaralni rok. Prav tako bi lahko teoretično obstajala trajajoča škoda, kot je plačilo stroškov bančne garancije (
88
) ali oškodovanje ugleda (
89
), za katero lahko družba Gul Ahmed še vedno toži Svet. (
90
)
112.
O oškodovanju ugleda sem v teh sklepnih predlogih že govorila. (
91
) Vendar družba Gul Ahmed pred Splošnim sodiščem ali tem sodiščem ni opredelila nobene trajajoče škode ali še nerešenih odškodninskih tožb. Družba Gul Ahmed na podlagi tako nejasnih in neustrezno podprtih trditev zato ne more dokazati interesa. Splošnega sodišča ni mogoče grajati, ker tega ni izrecno obrazložilo. (
92
)
Predlog glede spoštovanja obveznosti obrazložitve
113.
Ob upoštevanju navedenega ugotavljam, da je Splošno sodišče navedlo ustrezno obrazložitev in da bi bilo zato treba nasprotno trditev družbe Gul Ahmed zavrniti.
Stroški
114.
Ker me je Sodišče prosilo, naj obravnavam le prvi pritožbeni razlog družbe Gul Ahmed, in ker bo končna odločitev o pritožbi odvisna od stališča, ki ga bo Sodišče sprejelo ne le v zvezi s tem razlogom, temveč tudi v zvezi z drugim pritožbenim razlogom, v tej zadevi ne dajem priporočil o stroških.
Predlog
115.
Glede na vse navedeno in brez poseganja v presojo Sodišča v zvezi z drugim pritožbenim razlogom Sodišču predlagam, naj prvi pritožbeni razlog družbe Gul Ahmed zavrne.
(
1
)	Jezik postopka: angleščina.
(
2
)	Neobjavljena, EU:T:2016:740 (v nadaljevanju: izpodbijana sodba).
(
3
)	UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 50, str. 26 (v nadaljevanju: Uredba št. 397/2004 ali sporna uredba).
(
4
)	Uredba z dne 22. decembra 1995 o zaščiti proti dumpinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 10, str. 45, v nadaljevanju: osnovna uredba).
(
5
)	Uredba z dne 5. maja 2006 o spremembah Uredbe št. 397/2004 (UL 2006, L 121, str. 14).
(
6
)	Sporazum o izvajanju člena VI Splošnega sporazuma o carinah in trgovini 1994 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 21, str. 189) iz Priloge 1A k Sporazumu o ustanovitvi Svetovne trgovinske organizacije (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 21, str. 82).
(
7
)	Neobjavljena, EU:T:2011:535.
(
8
)	Ta tožbeni razlog se je nanašal na to, da Svet domnevno ni preučil, ali je bila z nekaterimi dejavniki prekinjena vzročna zveza med dampinškim uvozom in škodo, ki je nastala industriji EU.
(
9
)	EU:C:2013:732.
(
10
)	To je pet let po dogodku, ki je privedel do nastale škode.
(
11
)	V skladu s členom 121(1)(a) Uredbe (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. oktobra 2013 o carinskem zakoniku Unije (UL 2013, L 269, str. 1) je treba zahtevek za povračilo predložiti v treh letih od dne obvestila o carinskem dolgu.
(
12
)	Ugotavljam, da seznam tožbenih razlogov, ki ga je preučilo Splošno sodišče, ni povsem enak seznamu tožbenih razlogov, ki mu ga je predložila družba Gul Ahmed. K tej neskladnosti se bom vrnila v nadaljevanju teh sklepnih predlogov (glej točki 103 in 107 spodaj).
(
13
)	Glej prvi, četrti in zadnji odstavek člena 263 PDEU.
(
14
)	Sodba z dne 17. septembra 2015, Mory in drugi/Komisija (C‑33/14 P, EU:C:2015:609, točka 55).
(
15
)	Glej sklepne predloge generalnega pravobranilca P. Mengozzija v zadevi Mory in drugi/Komisija (C‑33/14 P, EU:C:2015:409, točka 23).
(
16
)	Sodbi z dne 24. junija 1986, AKZO Chemie in AKZO Chemie UK/Komisija (53/85, EU:C:1986:256, točka 21), in z dne 17. septembra 2015, Mory in drugi/Komisija (C‑33/14 P, EU:C:2015:609, točka 57). V okviru pritožbe glej tudi sodbi z dne 19. oktobra 1995, Rendo in drugi/Komisija (C‑19/93 P, EU:C:1995:339, točka 13), in z dne 7. junija 2007, Wunenburger/Komisija (C‑362/05 P, EU:C:2007:322, točka 42, v nadaljevanju: Wunenburger).
(
17
)	Glej v tem smislu sodbi z dne 17. septembra 2009, Komisija/Koninklijke FrieslandCampina (C‑519/07 P, EU:C:2009:556, točka 65), in z dne 26. februarja 2015, Planet/Komisija (C‑564/13 P, EU:C:2015:124, točka 34).
(
18
)	Sodbi z dne 27. junija 2013, Xeda International in Pace International/Komisija (C‑149/12 P, neobjavljena, EU:C:2013:433, točka 32), in z dne 23. decembra 2015, Parlament/Svet (C‑595/14, EU:C:2015:847, točka 23).
(
19
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 1. oktobra 1998, Langnese-Iglo/Komisija (C‑279/95 P, EU:C:1998:447), v kateri je Sodišče menilo, da zaradi prenehanja veljavnosti izpodbijanega akta rešitev spora ni nič manj zaželena, kar zadeva zakonitost in obseg njegovih določb, zato da se določijo njegovi pravni učinki v obdobju do prenehanja veljavnosti (točka 71). V istem smislu se lahko interes ohrani, čeprav je izpodbijani akt zastarel (Wunenburger, točke od 41 do 62), razveljavljen (sodba z dne 12. decembra 2006, Organisation des Modjahedines du peuple d'Iran/Svet, T‑228/02, EU:T:2006:384, točki 34 in 35) ali nadomeščen (sodba z dne 7. oktobra 2009, Vischim/Komisija, T‑420/05, EU:T:2009:391, odstavki od 58 do 63), se ne uporablja več (sodba z dne 26. aprila 1988, Apesco/Komisija, 207/86, EU:C:1988:200, točka 16) ali je v celoti izvršen in je tako že povzročil vse učinke (sodba z dne 24. junija 1986, AKZO Chemie in AKZO Chemie UK/Komisija, 53/85, EU:C:1986:256, točka 21).
(
20
)	Sodba z dne 23. decembra 2015, Parlament/Svet (C‑595/14, EU:C:2015:847, točka 18 in navedena sodna praksa).
(
21
)	Razen skoraj dveletnega obdobja, ko je bil postopek na prošnjo tožeče stranke prekinjen (od 15. oktobra 2004 do 7. septembra 2006), družba Gul Ahmed v obravnavani zadevi ni odgovorna za čas, ki je pretekel.
(
22
)	Glej sodbo z dne 18. marca 2009, Shanghai Excell M&E Enterprise in Shanghai Adeptech Precision/Svet (T‑299/05, EU:T:2009:72, točka 56, v nadaljevanju: Shanghai Excell).
(
23
)	Sodba z dne 23. aprila 1986 (294/83, EU:C:1986:166, točka 23, v nadaljevanju: Les Verts).
(
24
)	Naj navedem tudi, da je znano mnenje Sodišča iz zadeve Les Verts, in sicer da je „Pogodba […] oblikovala popoln sistem pravnih sredstev in postopkov, ki Sodišču omogočajo nadzor nad zakonitostjo aktov, ki so jih sprejele institucije“ (glej točko 23 te sodbe, moj poudarek).
(
25
)	Kot je Splošno sodišče pravilno poudarilo v sodbi Shanghai Excell, točka 57.
(
26
)	UL 2010, C 83, str. 389 (v nadaljevanju: Listina).
(
27
)	Sodišče je ta velikodušni pristop uporabilo v številnih primerih. Sodba z dne 17. aprila 2008, Flaherty in drugi/Komisija (C‑373/06 P, C‑379/06 P in C‑382/06 P, EU:C:2008:230), je pomemben primer. Eden od komentatorjev meni, da gre za „liberalen pristop, ki je v prid dostopu do sodišča“. Glej Van Raepenbusch, S., „Le recours en annulation“. v: Les recours des particuliers devant le juge de l’Union européenne, Bruselj, Bruylant, 2012, str. 47.
(
28
)	Glej točko 31 zgoraj.
(
29
)	Glej sklepne predloge generalnega pravobranilca M. Bobka v zadevi Binca Seafoods/Komisija (C‑268/16 P, EU:C:2017:444, točka 95).
(
30
)	Glej Renaudie, O., L’intérêt à agir devant le juge administratif, Pariz, Berger-Levrault, 2015, str. 43, ki opozarja, da je treba zahtevo po pravnem interesu „razlagati demokratično“ in jo „ponovno preučiti z vidika človekovih pravic“.
(
31
)	Glej v tem smislu sklepne predloge generalne pravobranilke J. Kokott v zadevi Telefónica/Komisija (C‑274/12 P, EU:C:2013:204, točka 86).
(
32
)	Mariatte, F., Ritleng, D., Contentieux de l’Union européenne 1, Annulation, exception d’illégalité, Pariz, Lamy, 1998, str. 108.
(
33
)	Glej v tem smislu njegove sklepne predloge v zadevi Komisija/Hansestadt Lübeck (C‑524/14 P, EU:C:2016:693, točka 38).
(
34
)	Glej njegove sklepne predloge v zadevi Binca Seafoods/Komisija (C‑268/16 P, EU:C:2017:444, točka 93).
(
35
)	Povedano drugače, probatio diabolica. Glej v tem smislu sodbo z dne 11. aprila 2013, Mindo/Komisija (C‑652/11 P, EU:C:2013:229, točka 50).
(
36
)	Sodišča EU so se v nekaterih primerih sklicevala na to merilo, vendar iz njega niso izpeljala posebnih posledic. Glej na primer sklep z dne 6. julija 2011, Petroci/Svet (T‑160/11, neobjavljen, EU:T:2011:334, točka 23).
(
37
)	Lenaerts, K., Maselis, I., Gutman, K., EU Procedural Law, Oxford University Press, 2014, str. 360. Glej tudi sodbe z dne 19. julija 2012, Svet/Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group (C‑337/09 P, EU:C:2012:471, točka 50); z dne 21. januarja 1987, Stroghili/Računsko sodišče (204/85, EU:C:1987:21, točka 11), in z dne 30. aprila 1998, Cityflyer Express/Komisija (T‑16/96, EU:T:1998:78, točka 30).
(
38
)	Splošno sodišče je v okviru protidampinških dajatev to merilo pogosto razlagalo široko. Glej na primer sodbi z dne 29. junija 2000, Medici Grimm/Svet (T‑7/99, EU:T:2000:175, točke od 54 do 56), in z dne 28. februarja 2017, Canadian Solar Emea in drugi/Svet (T‑162/14, neobjavljena, EU:T:2017:124, točka 47).
(
39
)	Glej Van Raepenbusch, S., „Le recours en annulation“, v: Les recours des particuliers devant le juge de l’Union européenne, Bruselj, Bruylant, 2012, str. 47. Glej tudi sklepne predloge generalne pravobranilke J. Kokott v združenih zadevah Italija/Komisija (C‑138/03, C‑324/03 in C‑431/03, EU:C:2005:387, točka 41), in sklepne predloge generalnega pravobranilca P. Mengozzija v zadevi Mory in drugi/Komisija (C‑33/14 P, EU:C:2015:409, točka 28).
(
40
)	Glej v tem smislu Wicker, G., ‚La légitimité d’intérêt à agir‘, „Études sur le droit de la concurrence et quelques thèmes fondamentaux: mélanges en l’honneur“, Yves Serra, Dalloz, 2006, str. 460.
(
41
)	Kljub ugotovitvi, da je v odstavkih od 42 do 60 izpodbijane sodbe prišlo do napačne uporabe prava, je družba Gul Ahmed pri vprašanju o tej zadevi na obravnavi potrdila, da se njena pritožba dejansko nanaša le na odstavke 49 in od 55 do 60.
(
42
)	Sodba z dne 12. septembra 2006, Reynolds Tobacco in drugi/Komisija (C‑131/03 P, EU:C:2006:541, točka 51 in navedena sodna praksa).
(
43
)	Sodba z dne 26. maja 2016, Rose Vision/Komisija (C‑224/15 P, EU:C:2016:358, točka 26).
(
44
)	Sklep z dne 27. septembra 2004, UER/M6 in drugi (C‑470/02 P, neobjavljen, EU:C:2004:565, točka 69), ter sodbi z dne 21. septembra 2010, Švedska in API ter Komisija(C‑514/07 P, C‑528/07 P in C‑532/07 P, EU:C:2010:541, točke od 65 do 67), in z dne 5. oktobra 2009, Komisija/Roodhuijzen (T‑58/08 P, EU:T:2009:385, točke od 34 do 37).
(
45
)	Glej po analogiji sodbo z dne 16. julija 2009, Komisija/Schneider Electric (C‑440/07 P, EU:C:2009:459, točka 193).
(
46
)	Glej v tem smislu sklep z dne 31. julija 1989, S/Komisija (206/89 R, EU:C:1989:333, točka 8), in sodbo z dne 4. junija 2015, Andechser Molkerei Scheitz/Komisija (C‑682/13 P, neobjavljena, EU:C:2015:356, točka 27).
(
47
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 19. oktobra 1995, Rendo in drugi/Komisija (C‑19/93 P, EU:C:1995:339, točka 13), in sklep z dne 17. oktobra 2005, First Data in drugi/Komisija (T‑28/02, EU:T:2005:357, točki 36 in 37). Glej tudi primere, v katerih je Splošno sodišče to vprašanje obravnavalo ex officio: sodbi z dne 7. marca 2013, Acino/Komisija (T‑539/10, neobjavljena, EU:T:2013:110, točke od 29 do 46), in z dne 10. aprila 2013, GRP Security/Računsko sodišče (T‑87/11, neobjavljena, EU:T:2013:161, točke od 43 do 49).
(
48
)	Glej točke od 29 do 30 zgoraj.
(
49
)	V skladu z načelom necessitas probandi incumbit ei qui agit. Glej v tem smislu sodbo z dne 18. julija 2006, Rossi/UUNT (C‑214/05 P, EU:C:2006:494, točka 23).
(
50
)	Glej v tem smislu sklepne predloge generalnega pravobranilca Y. Bota v zadevi Komisija/Infront WM (C‑125/06 P, EU:C:2007:611, točke od 71 do 73), skupaj s sodbo v tej zadevi z dne 13. marca 2008 (EU:C:2008:159, točka 56); sklepom z dne 8. aprila 2008, Saint‑Gobain Glass Deutschland/Komisija (C‑503/07 P, EU:C:2008:207, točka 51), in sodbo z dne 11. maja 2010, PC-Ware Information Technologies/Komisija (T‑121/08, EU:T:2010:183, točka 36). Glej v tem smislu tudi Clausen, F., Les moyens d’ordre public dans le contentieux relevant de la Cour de justice de l’Union européenne, Université Paris II, 2017, ki ga bo objavil Bruylant, str. 509.
(
51
)	Sodba z dne 6. novembra 2012, Otis in drugi (C‑199/11, EU:C:2012:684, točki 71 in 72).
(
52
)	Splošno sodišče lahko v skladu s členi od 88 do 90 svojega poslovnika v ta namen določi ustrezne ukrepe procesnega vodstva.
(
53
)	Zaporedje dogodkov, ki sem ga navedla v prejšnjih točkah, temelji na postopku iz člena 130, od (1) do (7), Poslovnika Splošnega sodišča in je namenjeno predhodnim ugovorom v zvezi z dopustnostjo tožbe ali pristojnostjo Sodišča. Glej na primer sklep z dne 6. septembra 2011, Inuit Tapiriit Kanatami in drugi/Parlament in Svet (T‑18/10, EU:T:2011:419).
(
54
)	Agent Komisije v postopku pred Splošnim sodiščem je v odgovor na vprašanja Sodišča na obravnavi natančno predstavil – pri čemer mu zastopnik družbe Gul Ahmed ni nasprotoval – kako so bile trditve v zvezi s pravnim interesom predstavljene na obravnavi pred Splošnim sodiščem. Navedel je, da ti razlogi vključujejo nameravano odškodninsko tožbo, zahtevek za povračilo protidampinških dajatev, ki so jih plačali zadevni uvozniki, in možnost povrnitve ugleda družbe Gul Ahmed.
(
55
)	Glej opombo 77 spodaj.
(
56
)	Točka 57 izpodbijane sodbe.
(
57
)	Glej sodno prakso, navedeno v točki 34 zgoraj.
(
58
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 3. septembra 2009, Moser Baer India/Svet (C‑535/06 P, EU:C:2009:498, točka 25, v nadaljevanju: Moser Baer India).
(
59
)	Sodba Wunenburger, točka 52.
(
60
)	Sodba z dne 24. septembra 2008, Reliance Industries/Svet in Komisija (T‑45/06, EU:T:2008:398, točka 43).
(
61
)	Medtem ko je v sodbah Wunenburger (točka 58) in Shanghai Excell (točka 51, v okviru dokončne protidampinške dajatve) navedena taka dodatna zahteva, je v sodbi Moser Baer India (točka 25) abstraktno navedeno tveganje za ponovitev v prihodnosti kot tako.
(
62
)	Sodba z dne 26. novembra 2013, Groupe Gascogne/Komisija (C‑58/12 P, EU:C:2013:770, točka 37).
(
63
)	Glej točke od 68 do 76 zgoraj.
(
64
)	Glej točko 52 izpodbijane sodbe.
(
65
)	Glej po analogiji sklepne predloge generalne pravobranilke J. Kokott v zadevi Bertelsmann in Sony Corporation of America/Impala (C‑413/06 P, EU:C:2007:790, točka 80).
(
66
)	Glej točko 53 izpodbijane sodbe.
(
67
)	Glej sodbi z dne 22. decembra 2008, Gordon/Komisija (C‑198/07 P, EU:C:2008:761, točki 19 in 60), in z dne 16. julija 2009, SELEX Sistemi Integrati/Komisija (C‑481/07 P, neobjavljena, EU:C:2009:461, točka 38).
(
68
)	Glej zlasti sodbe z dne 5. marca 1980, Könecke Fleischwarenfabrik/Komisija (76/79, EU:C:1980:68, točka 9); z dne 31. marca 1998, Francija in drugi/Komisija (C‑68/94 in C‑30/95, EU:C:1998:148, točka 74); z dne 13. julija 2000, Parlament/Richard, C‑174/99 P, EU:C:2000:412, točki 33 in 34), in z dne 27. junija 2013, Xeda International in Pace International/Komisija (C‑149/12 P, neobjavljena, EU:C:2013:433, točki 32 in 33).
(
69
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 17. septembra 2015, Mory in drugi/Komisija (C‑33/14 P, EU:C:2015:609, točki 75 in 80).
(
70
)	Shanghai Excell, točka 55. Glej tudi sodbi z dne 17. julija 2014, Westfälisch-Lippischer Sparkassen- und Giroverband/Komisija (T‑457/09, EU:T:2014:683, točka 139), in z dne 14. novembra 2013, ICdA in drugi/Komisija (T‑456/11, EU:T:2013:594, točka 38).
(
71
)	Za primere, ki kažejo, da lahko tožeče stranke načeloma uspešno tožijo Evropsko unijo za izgubo, ki izhaja iz predolgega trajanja tožbe za razglasitev ničnosti, čeprav so bile njihove tožbe za razglasitev ničnosti pred tem zavrnjene, glej sodbe z dne 1. februarja 2017, Kendrion/Evropska unija (T‑479/14, EU:T:2017:48); z dne 10. januarja 2017, Gascogne Sack Deutschland in Gascogne/Evropska unija (T‑577/14, EU:T:2017:1), in z dne 7. junija 2017, Guardian Europe/Evropska unija (T‑673/15, EU:T:2017:377).
(
72
)	Tej ugotovitvi ni oporekala nobena izmed strank.
(
73
)	Ti so se nanašali na določitev normalne vrednosti in njeno primerjavo z izvozno ceno.
(
74
)	Glej točko 54 izpodbijane sodbe.
(
75
)	Glej po analogiji sodbo z dne 12. septembra 2017, Anagnostakis/Komisija (C‑589/15 P, EU:C:2017:663, točka 38).
(
76
)	Ti elementi so bili ponovno določeni po novi preiskavi. Svet je na podlagi podatkov iz te preiskave v tej uredbi določil nove stopnje protidampinške dajatve, s katerimi je nadomestil stopnje iz sporne uredbe.
(
77
)	Metodologija, ki jo je med preiskavami pred sprejetjem teh dveh uredb uporabila Komisija, se je nekoliko razlikovala. To izhaja iz dejstva, da je Komisija med drugo preiskavo svoje ugotovitve lahko utemeljila z razmeroma kakovostnimi in preverjenimi podatki, ki jih je predložila skupina pakistanskih proizvajalcev bombažnega posteljnega perila in ki jih pri prvi preiskavi ni imela.
(
78
)	Položaj bi bil očitno drugačen, če bi bila taka ničnost (z ohranitvijo učinkov uredbe, ki je bila razglašena za nično, ali brez njih) razglašena, preden je bila sprejeta Uredba št. 695/2006 ali ko se je ta še vedno uporabljala. Vendar podrobnejša obravnava hipotetičnih scenarijev ne spada v obseg teh sklepnih predlogov.
(
79
)	Točki 44 in 59 izpodbijane sodbe.
(
80
)	Glej v tem smislu temeljito analizo generalnega pravobranilca M. Bobka v njegovih sklepnih predlogih v združenih zadevah Bionorica in Diapharm/Komisija (C‑596/15 P in C‑597/15 P, EU:C:2017:297, točke od 47 do 57).
(
81
)	Sodba z dne 3. oktobra 2000, Industrie des poudres sphériques/Svet (C‑458/98 P, EU:C:2000:531, točki 91 in 92).
(
82
)	Glej po analogiji sodbe z dne 28. maja 2013, Abdulrahim/Svet in Komisija (C‑239/12 P, EU:C:2013:331, točke od 70 do 72); z dne 8. septembra 2016, Iranian Offshore Engineering & Construction/Svet (C‑459/15 P, neobjavljena, EU:C:2016:646, točka 12); z dne 6. junija 2013, Ayadi/Komisija (C‑183/12 P, neobjavljena, EU:C:2013:369, točke od 59 do 81), in z dne 15. junija 2017, Al-Faqih in drugi/Komisija (C‑19/16 P, EU:C:2017:466, točki 36 in 37). Glej po analogiji tudi sodbo z dne 15. marca 1973, Marcato/Komisija (37/72, EU:C:1973:33, točki 6 in 7).
(
83
)	Glej po analogiji sklepne predloge generalnega pravobranilca Y. Bota v zadevi Abdulrahim/Svet in Komisija (C‑239/12 P, EU:C:2013:30, točka 66).
(
84
)	Glej točko 92 zgoraj.
(
85
)	Sodba z dne 8. novembra 2012, Evropaïki Dynamiki/Komisija (C‑469/11 P, EU:C:2012:705, točka 55).
(
86
)	Sodba z dne 19. aprila 2007, Holcim (Deutschland)/Komisija (C‑282/05 P, EU:C:2007:226, točka 29).
(
87
)	Prav tam, točka 36.
(
88
)	Prav tam, točka 35.
(
89
)	Sodba z dne 7. junija 2017, Guardian Europe/Evropska unija (T‑673/15, EU:T:2017:377, točka 42).
(
90
)	Taka tožba bi bila dopustna, kar zadeva škodo, ki je nastala v obdobju petih let pred tako tožbo. Glej v tem smislu sodbi z dne 21. aprila 2005, Holcim (Deutschland)/Komisija (T‑28/03, EU:T:2005:139, točka 70), in z dne 16. decembra 2015, Chart/ESZD (T‑138/14, EU:T:2015:981, točka 58 in navedena sodna praksa).
(
91
)	Glej točke od 103 do 106 zgoraj.
(
92
)	Sodba z dne 2. aprila 2009, France Télécom/Komisija (C‑202/07 P, EU:C:2009:214, točka 30 in navedena sodna praksa).