62022CJ0601_RES
Mål C‑601/22
Umweltverband WWF Österreich_ochÖKOBÜRO – Allianz der UmweltbewegungochNaturschutzbund ÖsterreichochUmweltdachverbandochWiener Tierschutzverein
mot
Tiroler Landesregierung
(begäran om förhandsavgörande från Landesverwaltungsgericht Tirol)
Domstolens dom (första avdelningen) av den 11 juli 2024
”Begäran om förhandsavgörande – Giltighet och tolkning – Bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter – Direktiv 92/43/EEG – Artikel 12.1 – Strikt skyddssystem för djurarter – Bilaga IV – Canis lupus (varg) – Likabehandling av medlemsstaterna – Artikel 16.1 – Nationellt tillstånd att avlägsna ett vilt levande djur av arten canis lupus – Bedömning av bevarandestatusen hos bestånden av den berörda arten – Geografisk räckvidd – Fastställande av skadan – Alternativ lämplig lösning”
Miljö – Bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter – Direktiv 92/43 – Strikt skydd för de djurarter som finns förtecknade i punkt a i bilaga IV – Strikt skydd för canis lupus – Undantag för vargbestånd inom vissa i nämnda bilaga uppräknade medlemsstaters territorium – Vargbestånd i Österrike omfattas inte av detta undantag – Giltighet med hänsyn till principen om medlemsstaternas likhet inför fördragen
(Artikel 4.2 FEUF; rådets förordning 92/43, artikel 12.1 och bilaga IV)
(se punkterna 32–39 och 42–46 samt punkt 1 i domslutet)
Frågor som hänskjuts för förhandsavgörande – Bedömning av giltigheten – Begäran som avser att EU-domstolen ska fastställa en unionsinstitutions passivitet – Otillåtet
Artiklarna 265 och 267 FEUF
(se punkt 41)
Miljö – Bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter – Direktiv 92/43 – Strikt skydd för de djurarter som finns förtecknade i punkt a i bilaga IV – Undantag – Villkor – Upprätthållandet av en gynnsam bevarandestatus hos bestånden av de berörda arterna – Bedömning av bevarandestatusen hos bestånden av dessa arter – Beaktande av lokal och nationell nivå samt i förekommande fall på ett gränsöverskridande plan
(Artikel 191.2 FEUF; rådets förordning 92/43, artiklarna 1 i, 12–14, 15 a och b samt 16.1)
(se punkterna 49–66 samt punkt 2 i domslutet)
Miljö – Bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter – Direktiv 92/43 – Strikt skydd för de djurarter som finns förtecknade i punkt a i bilaga IV – Undantag – Undvikande av allvarlig skada, särskilt på gröda, boskap, skog, fiske, vatten och andra typer av egendom – Begreppet allvarlig skada – Framtida indirekt skada som inte kan tillskrivas det enskilda djuret av den art som omfattas av undantaget – Omfattas inte
(Rådets direktiv 92/43, artiklarna 12 och 16.1 b samt punkt a i bilaga IV)
(se punkterna 69–75 samt punkt 3 i domslutet)
Miljö – Bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter – Direktiv 92/43 – Strikt skydd för de djurarter som finns förtecknade i punkt a i bilaga IV – Undantag – Villkor – Annan lämplig lösning saknas – Bedömning av de behöriga nationella myndigheterna – Beaktande av de ekonomiska konsekvenserna av den tänkbara lösningen – Gränser – Avvägning mot det allmänna målet att bibehålla eller återställa en gynnsam bevarandestatus hos den berörda djurarten
(Rådets direktiv 92/43, artiklarna 2.3, 12 och 16.1)
(se punkterna 78–86 samt punkt 4 i domslutet)
Resumé
EU-domstolen har med anledning av en begäran om förhandsavgörande från Landesverwaltungsgericht Tirol (Regionala förvaltningsdomstolen i Tyrolen, Österrike), för det första, bekräftat giltigheten av artikel 12 och bilaga IV i livsmiljödirektivet (
1
), varigenom ett strikt skyddssystem för vissa djurarter införs, och, för det andra, preciserat villkoren för tillämpning av undantagsbestämmelserna i artikel 16 i nämnda direktiv.
År 2022 visade det sig att ett vilt levande djur av arten canis lupus (varg) låg bakom flera fårangrepp inom delstaten Tyrolen. Tiroler Landesregierung (delstatsregeringen i Tyrolen, Österrike) ansåg att vargen utgjorde en betydande omedelbar fara för betesdjur och jordbruksgrödor och gav därför tillstånd till att vargen skulle avlägsnas. Vargen undantogs därför från det strikta skydd som denna djurart åtnjuter enligt artikel 12 i och bilaga IV till livsmiljödirektivet.
I detta sammanhang väckte flera djur- och miljöorganisationer talan vid den hänskjutande domstolen och gjorde gällande att avlägsnandebeslutet inte uppfyllde villkoren för undantag i artikel 16 i direktivet.
Den hänskjutande domstolen anser att vargbeståndet i Österrike har utvecklats sedan livsmiljödirektivet trädde i kraft och vill därför, för det första, få klarhet i huruvida artikel 12.1 i detta direktiv, jämförd med direktivets bilaga IV, är giltig med hänsyn till principen om medlemsstaternas likhet inför fördragen, eftersom denna bilaga undantar vissa vargbestånd inom andra medlemsstaters territorium från det strikta skyddssystem som införts genom artikel 12 i direktivet, medan det vargbestånd som finns i Österrike inte undantas. För det andra vill den hänskjutande domstolen även få klarhet i de villkor som gäller för att bevilja ett undantag från detta strikta skydd enligt artikel 16 i samma direktiv.
Domstolens bedömning
Domstolen erinrar för det första om att giltigheten av en unionsrättsakt ska bedömas mot bakgrund av de uppgifter som unionslagstiftaren hade tillgång till när den aktuella lagstiftningen antogs. Vid anslutningen till unionen den 1 januari 1995 gjorde Republiken Österrike i förevarande fall inte något förbehåll vad gäller upptagandet av vargbeståndet i landet i bilaga IV till livsmiljödirektivet eller la fram någon bevisning som visar att Republiken Österrike befann sig i en situation som var jämförbar med situationen i de andra medlemsstater där vargbestståndet vid samma tidpunkt inte omfattades av det strikta skyddssystemet.
Den gynnsamma utveckling som vargbeståndet har haft i Österrike efter anslutningen motsvarar dessutom just ett av de mål som eftersträvas med livsmiljödirektivet och kan beaktas för att anpassa detta komplexa tekniska ramverk som befinner sig i ständig utveckling. Även om det enligt livsmiljödirektivet är tillåtet att anpassa bilaga IV till den tekniska och vetenskapliga utvecklingen (
2
), och även om det antas att unionslagstiftaren var skyldig att vidta sådana åtgärder för att undanta vargbeståndet i Österrike från det strikta skyddssystemet, kan inte unionslagstiftarens eventuella passivitet, inom ramen för förfarandet för begäran om förhandsavgörande, utgöra ett skäl för att artikel 12.1 i direktivet, jämförd med direktivets bilaga IV, ska anses ogiltig.
Vargen är under alla omständigheter föremål för ett strikt skydd enligt Bernkonventionen om skydd av europeiska vilda djur och växter samt deras naturliga miljö (
3
), som unionen är part i och som är bindande för unionen enligt internationell rätt. Eftersom livsmiljödirektivet syftar till att återställa och bibehålla en gynnsam bevarandestatus hos livsmiljöer samt arter av vilda djur och växter, är det skydd som föreskrivs i artikel 12 i direktivet även tillämpligt på arter som har uppnått en sådan bevarandestatus, eftersom dessa arter ska skyddas mot varje försämring av denna status.
Mot bakgrund av det ovan anförda finner domstolen att det inte framkommit någon omständighet som kan påverka giltigheten av artikel 12.1 i livsmiljödirektivet jämförd med bilaga IV till samma direktiv.
Vad för det andra gäller villkoren för att bevilja undantag från det strikta skyddssystem som inrättats genom livsmiljödirektivet, erinrar domstolen inledningsvis om att artikel 16.1 i direktivet tillåter medlemsstaterna att göra undantag från detta, under förutsättning att undantaget inte försvårar upprätthållandet av en gynnsam bevarandestatus hos bestånden av de berörda arterna i deras naturliga utbredningsområde.
Det ankommer i detta avseende på den behöriga nationella myndigheten att i ett första skede fastställa bevarandestatusen hos bestånden av de berörda arterna och, i ett andra skede, fastställa den geografiska och demografiska inverkan som de planerade undantagen kan ha på denna bevarandestatus. Bedömningen som görs inom ramen för dessa två etapper ska, i första hand och med nödvändighet, avse lokal och nationell nivå, där konsekvenserna av ett sådant undantag vanligtvis blir mest påtagliga. Det är således endast om bevarandestatusen hos den berörda djurarten visar sig vara gynnsam på lokal och nationell nivå som bedömningen, i andra hand, om tillgängliga uppgifter tillåter det, kan övervägas på gränsöverskridande nivå.
Enligt artikel 16.1 b i livsmiljödirektivet får medlemsstaterna bevilja undantag från artikel 12 i direktivet för att undvika allvarlig skada, särskilt på gröda, boskap, skog, fiske, vatten och andra typer av egendom. Även om det enligt denna bestämmelse inte krävs att det har uppkommit allvarliga skador som en förutsättning för att undantagsåtgärder ska kunna vidtas, kan dessa skador inte vara rent hypotetiska och de ska åtminstone till stor del tillskrivas den djurart som undantaget avser. Med hänsyn till det orsakssamband som måste föreligga mellan, å ena sidan, beviljandet av undantaget och, å andra sidan, den skada som orsakats av denna djurart, omfattar begreppet ”allvarlig skada” i den mening som avses i nämnda bestämmelse således inte framtida indirekta skador som inte kan tillskrivas det enskilda djuret av den berörda djurarten.
Slutligen förutsätter ett undantag enligt artikel 16 i livsmiljödirektivet att det inte finns någon annan lämplig lösning som gör det möjligt att nå de mål som åberopats till stöd för undantaget. Detta villkor, som är ett särskilt uttryck för proportionalitetsprincipen, kräver således att det görs en avvägning mellan samtliga intressen som är i fråga och de kriterier som ska beaktas, såsom miljömässiga, ekonomiska och sociala fördelar och nackdelar. De behöriga nationella myndigheterna ska i detta syfte undersöka om det är möjligt att använda icke-dödliga förebyggande åtgärder, som bland annat består i att vidta förebyggande åtgärder för att undvika skador på djurbesättningar, samt att vidta åtgärder för att, när så är möjligt, anpassa den mänskliga verksamhet som ligger till grund för konflikter i syfte att främja en samexistens mellan vargbestånd, djurbesättningar och uppfödare.
Vid fastställandet av en annan lämplig lösning är dessa myndigheter skyldiga att, på grundval av bästa tillgängliga vetenskapliga och tekniska rön, bedöma andra tänkbara lösningar med beaktande av bland annat deras ekonomiska konsekvenser, utan att dessa är av avgörande betydelse, och genom att väga dem mot det allmänna målet att bibehålla eller återställa en gynnsam bevarandestatus hos den berörda djurarten.
(
1
)	Rådets direktiv 92/43/EEG av den 21 maj 1992 om bevarande av livsmiljöer samt vilda djur och växter (EGT L 206, 1992, s. 7; svensk specialutgåva, område 15, volym 11 s. 114) (nedan kallat livsmiljödirektivet).
(
2
)	Artikel 19 i livsmiljödirektivet.
(
3
)	Konventionen om skydd av europeiska vilda djur och växter samt deras naturliga miljö, som ingicks i Bern den 19 september 1979 (EGT L 38, 1982, s. 1; svensk specialutgåva, område 11, volym 10, s. 87).