62014FJ0050_SUM
DOM AV EUROPEISKA UNIONENS PERSONALDOMSTOL
(andra avdelningen)
den 18 juni 2015
Mål F‑50/14
OA
mot
Europeiska kommissionen
”Personalmål – Kontraktsanställd – Lön – Utlandstillägg – Villkor som fastställs i artikel 4.1 a i bilaga VII till tjänsteföreskrifterna – Varaktig bosättning – Sporadisk och kortvarig frånvaro”
Saken:
Talan väckt enligt artikel 270 FEUF, som är tillämplig på Euratomfördraget enligt artikel 106a, genom vilken OA har yrkat att personaldomstolen ska ogiltigförklara Europeiska kommissionens beslut av den 3 oktober 2013 att inte bevilja utlandstillägg enligt artikel 4.1 a i bilaga VII till tjänsteföreskrifterna för tjänstemän i Europeiska unionen, i dess lydelse som var tillämplig vid den tidpunkten (nedan kallade tjänsteföreskrifterna).
Avgörande:
Europeiska kommissionens beslut av den 3 oktober 2013 att inte bevilja OA utlandstillägg enligt artikel 4.1 a i bilaga VII till tjänsteföreskrifterna ogiltigförklaras. Europeiska kommissionen ska bära sina rättegångskostnader och ersätta de kostnader som uppkommit för OA.
Sammanfattning
Tjänstemän – Lön – Utlandstillägg – Syfte – Villkor för beviljande – Ingen varaktig bosättning eller huvudsaklig yrkesverksamhet i anställningsmedlemsstaten under referensperioden – Begreppet varaktig bosättning – Sporadisk och kortvarig frånvaro från nämnda stat – Omständighet som inte påverkar bosättningens varaktighet – Universitetsstudier som följs av praktiktjänstgöring eller anställning – Motbevisbar presumtion att vederbörande haft för avsikt att flytta sin varaktiga bosättning
(Tjänsteföreskrifterna, bilaga VII, artikel 4.1 a)
Syftet med att bevilja det utlandstillägg som föreskrivs i artikel 4.1 i bilaga VII till tjänsteföreskrifterna är att de tjänstemän och anställda som tvingas flytta från det land där de har hemvist till det land där tjänsten finns, ska kompenseras för de kostnader och de särskilda olägenheter som uppstått till följd av tillträdet av tjänsten vid unionsinstitutionerna.
Artikel 4.1 a i bilaga VII till tjänsteföreskrifterna bygger på, vid bestämningen av utlandstillägg, begreppen varaktig bosättning och huvudsaklig yrkesverksamhet innan vederbörande tillträdde tjänsten, detta för att fastställa enkla och objektiva kriterier. Således ska bestämmelsen tolkas så, att kriteriet för att beviljas utlandstillägg är vederbörandes varaktiga bosättning under referensperioden. Vidare beror begreppet utlandstillägg på tjänstemannens subjektiva situation, nämligen vederbörandes nivå av integration i sin nya miljö, vilken exempelvis kan styrkas genom dennes varaktiga bosättning eller att denne tidigare haft en huvudsaklig yrkesverksamhet.
Den varaktiga bosättningsorten är den ort där tjänstemannen eller den anställde har etablerat sitt permanenta eller varaktiga centrum för sina intressen med avsikt att denna situation ska hållas stabil. Vid bestämningen av den varaktiga bosättningen ska man beakta samtliga faktiska omständigheter, bland annat den ort där vederbörande faktiskt varit bosatt.
Tjänstemannen eller den anställde förlorar rätten till utlandstillägg endast om det är under hela referensperioden som han eller hon haft sin varaktiga bosättning eller huvudsakliga yrkesverksamhet i det land där han eller hon ska tjänstgöra. Sporadiska eller kortvariga perioder då vederbörande inte vistats i tjänstgöringslandet kan inte anses räcka för att sökanden inte ska anses vara varaktigt bosatt i tjänstgöringslandet.
I fråga om en situation där studier följs av praktiktjänstgöring eller anställning på samma ort, kan vederbörandes fortsatta närvaro i det berörda landet emellertid ge upphov till en visserligen motbevisbar presumtion om att denne eventuellt haft för avsikt att flytta sitt permanenta eller varaktiga centrum för sina intressen, och därmed sin varaktiga bosättning, till detta land.
(se punkterna 32-35 och 39)
Hänvisning till
domstolen: dom Magdalena Fernández/kommissionen, C‑452/93 P, EU:C:1994:332, punkt 21
Förstainstansrätten: dom Magdalena Fernández/kommissionen, T‑90/92, EU:T:1993:78, punkt 29; Reichert/parlamentet, T‑18/98, EU:T:2000:113, punkt 25; Liaskou/rådet, T‑60/00, EU:T:2001:129, punkt 52; E/kommissionen, T‑251/02, EU:T:2004:357, punkt 53; Salazar Brier/kommissionen, T‑83/03, EU:T:2005:371, punkt 65; De Bustamante Tello/rådet, T‑368/03, EU:T:2005:372, punkt 52; F/kommissionen, T‑324/04, EU:T:2007:140, punkt 86; och Asturias Cuerno/kommissionen, T‑473/04, EU:T:2007:184, punkt 73
Personaldomstolen: dom Tzvetanova/kommissionen, F‑33/09, EU:F:2010:18, punkt 57; Mioni/kommissionen, F‑28/10, EU:F:2011:23, punkterna 22 och 32; och Bourtembourg/kommissionen, F‑6/12, EU:F:2012:175, punkterna 28 och 29