Ideiglenes változat
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2026. január 29.(1)
C‑98/24. sz. [Koda](i)ügy
A. K.,
R. K.,
R. F. von K.-K.,
L. P.
részvételével
(az Obvodní soud pro Prahu 1 [prágai 1. sz. kerületi bíróság, Cseh Köztársaság] által bírósági megbízottként kijelölt közjegyző által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„ Előzetes döntéshozatal – Polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – 650/2012/EU rendelet – Végintézkedés fogalma – Öröklési szerződés – Az öröklési szerződés kötelező ereje – Kitagadásról szóló nyilatkozat – A végintézkedést megtevő személy képessége – Alkalmazandó jog – Az alkalmazandó jog megváltozása – Átmeneti rendelkezések ”
1.        A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 650/2012/EU rendelet(2) értelmezésére irányul. A kérdés az, hogy kik azon személy örökösei, aki a vagyontárgyait illetően különböző időpontokban – a rendelet teljes körű alkalmazásának kezdő időpontja előtt és után – tett végintézkedést.
2.        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet egy cseh köztársaságbeli közjegyző nyújtotta be, aki saját szavai szerint(3) azt az öröklési ügyekben hatáskörrel rendelkező bíróság által kijelölt bírósági megbízottként terjesztette elő.
I.      Jogi háttér
A.      Az uniós jog. A 650/2012 rendelet
3.        A 3. cikk („Fogalommeghatározások”) (1) bekezdése értelmében:
„E rendelet alkalmazásában:
[…]
b)      »öröklési szerződés«: olyan megállapodás – beleértve a kölcsönös végrendeleten alapuló megállapodást is –, amely ellenszolgáltatás fejében vagy anélkül a megállapodásban részes egy vagy több személy jövőbeli hagyatékára vonatkozó jogokat létesít, módosít vagy szüntet meg;
c)      »közös végrendelet«: két vagy több személy egyetlen okiratba foglalt végrendelete;
d)      »végintézkedés«: végrendelet, közös végrendelet vagy öröklési szerződés;
[…]”
4.        A 3. cikk („Fogalommeghatározások”) (2) bekezdése a következőket állapítja meg:
„E rendelet alkalmazásában »bíróság« minden olyan igazságügyi hatóság és minden egyéb olyan, öröklési ügyekben hatáskörrel rendelkező hatóság és jogi szakember, amely/aki igazságszolgáltatási feladatot lát el, vagy igazságügyi hatóság felhatalmazása alapján vagy igazságügyi hatóság ellenőrzése alatt jár el, feltéve, hogy ezek az egyéb hatóságok és jogi szakemberek szavatolják a pártatlanságot és a felek meghallgatáshoz való jogát, valamint feltéve, hogy a tevékenységük helye szerinti tagállam joga értelmében:
a)      határozataik ellen igazságügyi hatóság előtt jogorvoslattal lehet élni, vagy azokat igazságügyi hatóság felülvizsgálhatja; és
b)      határozataik hasonló hatállyal és joghatással rendelkeznek, mint az igazságügyi hatóságok által ugyanilyen ügyben hozott határozatok.
[…]”
5.        A 21. cikk („Főszabály”) (1) bekezdésével összhangban:
„Amennyiben e rendelet másként nem rendelkezik, az öröklés egészére alkalmazandó jog annak az államnak a joga, amelynek a területén az örökhagyó szokásos tartózkodási helye elhalálozásának időpontjában volt.”
6.        A 22. cikk („Jogválasztás”) (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Egy adott személy az utána történő öröklés egészére irányadó jogként választhatja annak az államnak a jogát, amelynek állampolgárságával a választás megtételekor vagy az elhalálozás időpontjában rendelkezik.
[…]”
7.        A 25. cikkel („Öröklési szerződések”) összhangban:
„[…]
(2)      A több személy utáni öröklésre vonatkozó öröklési szerződés csak akkor megengedett, ha mindazon jogok szerint megengedett, amelyek valamennyi érintett személy utáni öröklésre e rendelet alapján irányadók lettek volna, ha az említett személyek halála a szerződés megkötésének napján következett volna be.
Az első albekezdés értelmében megengedett öröklési szerződés tartalmi érvényességét és a felekre nézve kötelező erejét – ideértve a felbontási feltételeit is – illetően az első albekezdésben említett jogok közül az a jog irányadó, amellyel az a legszorosabb kapcsolatban van.
(3)      Az (1) és (2) bekezdés ellenére a felek az öröklési szerződésük megengedettségét, tartalmi érvényességét és a felekre nézve kötelező erejét – ideértve a felbontási feltételeit is – illetően irányadó jognak azt a jogot választhatják, amelyet az a személy vagy azon személyek egyike, akinek vagy akiknek a hagyatéka érintett, a 22. cikk alapján az abban foglalt feltételek mellett választhatott volna.”
8.        A 26. cikk („A végintézkedések tartalmi érvényessége”) szerint:
„(1)      A 24. és a 25. cikk alkalmazásában az alábbiak kapcsolódnak a tartalmi érvényességhez:
a)      a végintézkedést megtevő személy képessége a végintézkedés megtételére;
b)      azon különös okok, amelyek meggátolják, hogy a végintézkedést megtevő személy bizonyos személyek javára rendelkezzen, vagy amelyek meggátolják, hogy valamely személy a végintézkedést megtevő személy hagyatéki vagyonából részesüljön;
[…]
(2)      Amennyiben egy személy a 24. vagy a 25. cikk alapján alkalmazandó jog szerint képes végintézkedés megtételére, az alkalmazandó jog későbbi változása nem érinti a végintézkedés módosítására vagy visszavonására vonatkozó képességét.”
9.        A 83. cikk („Átmeneti rendelkezések”) értelmében:
„(1)      Ezt a rendeletet a 2015. augusztus 17‑én vagy azt követően elhunyt személyek utáni öröklésre kell alkalmazni.
[…]
(3)      A 2015. augusztus 17‑ét megelőzően tett végintézkedés alakilag és tartalmilag érvényes, ha eleget tesz a III. fejezetben megállapított feltételeknek, vagy ha a hatályos nemzetközi magánjogi szabályok értelmében a végintézkedés megtételekor alakilag és tartalmilag érvényes azon államban, amelyben az örökhagyó szokásos tartózkodási helye volt, vagy bármely olyan államban, amelyben állampolgársággal rendelkezett, vagy az öröklési eljárást lefolytató hatóság szerinti tagállamban.
(4)      Amennyiben a végintézkedést 2015. augusztus 17‑ét megelőzően olyan állam joga szerint tették, amelyet az örökhagyó e rendelet szerint választhatott volna, akkor azt kell az öröklésre alkalmazandó jognak választott jognak tekinteni.”
10.      A 84. cikk („Hatálybalépés”) a következőképpen rendelkezik:
„Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
Ezt a rendeletet 2015. augusztus 17‑től kell alkalmazni a 77. és 78. cikk kivételével, amelyeket 2014. november 16‑tól kell alkalmazni, valamint a 79., 80. és 81. cikk kivételével, amelyeket 2012. július 5‑től kell alkalmazni.”
B.      A cseh jog
11.      A hagyatéki eljárásokban bírósági megbízottként eljáró közjegyző hatáskörét a Zákon č. 292/2013 Sb., o zvláštních řízeních soudních szabályozza.(4) Különösen annak 100–105., 113., 123., 138., 168–170. és 185. cikke bír jelentőséggel.
12.      A Zákon č. 89/2012 Sb., občanský zákoník(5) alapján szigorú értelemben vett végintézkedésnek minősülnek az öröklési szerződés, a végrendelet és a fiókvégrendelet (1491. cikk). A közös végrendelet kifejezetten kizárt (1496. cikk).
II.    A tényállás, a hagyatéki eljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
13.      Az örökhagyó L. K. 2022. augusztus 24‑én hunyt el a Cseh Köztársaságban, ahol halála időpontjában lakóhellyel rendelkezett.
14.      Halála időpontjában L. K. német‑cseh kettős állampolgársággal rendelkezett, és özvegy volt.(6) Két lánya (E. D. és N. K.) és három unokája (A. K., R. K. és R. F. von K.‑K.) volt, akik N. K. gyermekei voltak.
15.      Az iratokban szereplő információk szerint L. K. a következő végintézkedéseket tette:
–        1999. november 2‑án egy német közjegyző előtt feleségével együtt „gemeinschaftliches Testament”(7) néven végrendeletet tett a német polgári törvénykönyv (a továbbiakban: BGB)(8) szerint. Ez a végrendelet típus „berlini végrendelet” néven ismert. Az 1999. november 2‑i végrendeletet a házastársak 2001. február 8‑án ugyanazon közjegyző előtt tett közös nyilatkozatukkal részben módosították.
–        2015. június 23‑án egy cseh köztársasági közjegyző előtt kitagadásról szóló nyilatkozatot tett (közjegyzői okiratban).(9)
–        2017. december 20‑án egy másik cseh köztársasági közjegyző előtt közokiratban olyan végrendeletet tett, amelyben L. P.‑t nevezte meg örökösének. Ebben az (új) végrendeletben a 650/2012 rendelet 22. cikke (1) bekezdésének megfelelően a cseh jogot választotta az öröklésre alkalmazandó jogként.
16.      Az öröklés megnyílása után N. K. (L. K. egyik lánya), A. K., R. K. és R. F. von K.‑K. (L. K. unokái) ügyvédje azt állította, hogy az örökhagyó és felesége által 1999. november 2‑án tett végrendelet a német joggal összhangban tett, utolsó közös érvényes akaratnyilatkozat.(10)
17.      Az Obvodní soud pro Prahu 1 (prágai 1. sz. kerületi bíróság, Cseh Köztársaság) a 37 D 227/2022‑118. sz. határozatában megállapította, hogy
–        A 650/2012 rendelet 4. cikke alapján a cseh bíróságok rendelkeznek joghatósággal az öröklésben való határozathozatalra.
–        A 650/2012 rendelet 22. cikkének (1) bekezdése értelmében az öröklés egészére a cseh jog az irányadó.
–        A hagyatéki eljárás csak L. P., mint az örökhagyó 2017. december 20‑án készült végrendelet szerinti egyetlen örökösének részvételével folytatódik.
18.      N. K. (az örökhagyó lánya),
A. K., R. K. és R. F. von K.‑K. (az örökhagyó unokái) fellebbezést nyújtottak be a 37 D 227/2022‑118. sz. határozat ellen.
19.      A Městský soud v Praze (prágai városi bíróság, Cseh Köztársaság) a fellebbezési eljárás keretében helybenhagyta a megtámadott határozatot N. K. (az örökhagyó lánya) hagyatéki eljárásból való kizárása tekintetében, a többi részében viszont hatályon kívül helyezte azt, és határozathozatalra visszautalta az ügyet az elsőfokú bíróság elé a következő indokolással:
–        A 650/2012 rendelet 26. cikkének (2) bekezdése értelmében, ha egy személy a 650/2012 rendelet 24. vagy 25. cikke alapján alkalmazandó jog szerint képes végintézkedés megtételére, az alkalmazandó jog későbbi változása nem érinti a végintézkedés módosítására vagy visszavonására vonatkozó képességét.
–        Ebből az következik, hogy L. K. arra vonatkozó képességét (jogi lehetőségét), hogy módosítsa vagy visszavonja a „berlini végrendelet” azon részét, amellyel az unokáit jelölte ki az utána való öröklésre, ha a házastársa korábban meghalna, feltétlenül a német jog szabályozza, mint a 650/2012 rendelet 83. cikke (4) bekezdésének alkalmazásával „választott”, az öröklés egészére alkalmazandó jog.
–        Ha az örökhagyó a német jog szerint öröklési szerződést köthetett, akkor ugyanazon jog szerint a későbbiekben bármikor jogosult azt módosítani vagy visszavonni. E jog a módosítás vagy visszavonás időpontjában az öröklés egészére alkalmazandó jog rendelkezéseitől függetlenül gyakorolható, azaz az örökhagyó által később választott cseh jogtól függetlenül.
–        A német jog alkalmazhatóságát (a végrendelet módosítása vagy visszavonása tekintetében) nem érinti az a körülmény, hogy a cseh jog nemhogy nem tiltotta meg, hogy az örökhagyó a „berlini végrendeletben” megnevezett örökösök kijelölését visszavonja, hanem azt minden korlátozás nélkül lehetővé is tette számára.
–        Ennek következtében az elsőfokú bíróságnak a német jog tartalmára vonatkozó bizonyítás lefolytatását követően meg kellett állapítania, hogy a német jog alapján kizárhatók‑e, és ha igen, milyen feltételek mellett, a házastársak öröklési szerződésének az unokáknak, A. K.‑nak, R. K.‑nak és R. F. von K.‑K.‑nak az örökhagyó utáni öröklésre való kijelölésére vonatkozó részének joghatásai.
–        Csak ennek a kérdésnek a tisztázása után lehet eldönteni, hogy az örökhagyó későbbi rendelkezései (a 2015. június 23‑i kitagadásról szóló nyilatkozat és a 2017. december 20‑i végrendelet) lehetővé teszik‑e a határozathozatalt a 2017. december 20‑i végrendeletben kijelölt örökös és L. K. unokái közötti öröklési jogvitában.
20.      Ebben a helyzetben az Obvodní soud pro Prahu 1 (prágai 1. sz. kerületi bíróság, Csehország) által bírósági megbízottként kijelölt közjegyző a következő kérdéseket terjeszti elő az Európai Unió Bírósága elé előzetes döntéshozatalra:
„1)      Úgy kell‑e értelmezni a 650/2012 rendelet 83. cikkének (3) és (4) bekezdését e rendelet 3. cikke (1) bekezdésének d) pontjával összefüggésben, hogy a »végintézkedés« fogalma magában foglalja a kitagadásról szóló nyilatkozatot is?
2)      Az első kérdésre adott igenlő válasz esetén úgy kell‑e értelmezni a 650/2012 rendelet 83. cikkének (4) bekezdését, hogy ha az örökhagyó 2015. augusztus 17‑ét megelőzően több olyan végintézkedést tett, amely összeegyeztethető annak az államnak a jogával, amelyet az örökhagyó a 650/2012 rendelet alapján választhatott volna, akkor az a jog tekintendő az öröklésre alkalmazandó jognak választott jognak, amely szerint az örökhagyó 2015. augusztus 17‑ét megelőzően utoljára tett végintézkedést?
3)      Úgy kell‑e értelmezni a 650/2012 rendelet 26. cikkének (2) bekezdését, hogy ha az örökhagyó végintézkedési képessége a 2015. augusztus 17‑ét megelőzően tett végintézkedéssel összefüggésben az utána történő öröklés egészére irányadó jog szerint korlátozott volt, és ha e jog későbbi megváltozása következtében a végintézkedési képessége érvényre juttatásának feltételei megváltoztak, az örökhagyó végintézkedési képessége továbbra is korlátozott azon jog szerint, amely az ezen örökhagyó után történő öröklés egészére irányadó jog lenne, ha az öröklési szerződés megkötésének időpontjában hunyt volna el, függetlenül attól, hogy a halála idején az utána történő öröklés egészére irányadó jog szerint az örökhagyó jogosult volt az öröklési szerződés megszüntetésére (felmondására vagy módosítására)?”
III. A Bíróság előtti eljárás
21.      Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem 2024. február 6‑án érkezett a Bírósághoz.
22.      Írásbeli észrevételeket nyújtott be L. P., valamint közösen A. K., R. K. és R. F. von K.‑K., továbbá a cseh és a lengyel kormány, valamint a Bizottság.
23.      A Bíróság a cseh kormánytól felvilágosítást kért a hagyatéki eljárásokban bírósági megbízottként eljáró közjegyzőkre vonatkozó jogi szabályozás bizonyos vonatkozásairól. A cseh kormány válaszát 2025. október 10‑én kapta kézhez.
24.      A 2025. november 20‑án tartott tárgyaláson L. P., valamint A. K., R. K. és R. F. von K.‑K. együttesen, továbbá a cseh és a német kormány, valamint a Bizottság képviseltette magát.
IV.    Elemzés
A.      Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatósága
25.      A Cseh Köztársaságban L. K. hagyatéka ügyében indított eljárásban a bírósági megbízottként kijelölt közjegyzőnek kell megállapítania, hogy kik az örökhagyó örökösei.
26.      Főszabály szerint semmi nem akadályozza meg, hogy a közjegyző, amennyiben bíróság megbízásából vagy annak felügyelete alatt jár el, a 650/2012 rendelet 3. cikke (2) bekezdésének értelmében „bíróságnak” minősüljön.
27.      A 650/2012 rendelet 3. cikkének (2) bekezdésében meghatározott feltételek teljesülése azonban önmagában nem elegendő ahhoz, hogy a közjegyző az EUMSZ 267. cikk alapján előzetes döntéshozatalra kérdést terjesszen elő.(11)
28.      Az EUMSZ 267. cikkben szereplő „bíróság” fogalma egy sor olyan tényező önálló vizsgálatát igényli, amelyek közé tartozik az, hogy e szerv jogszabály alapján jött‑e létre, állandó jelleggel működik‑e, hatásköre kötelező jellegű‑e, az eljárása kontradiktórius jellegű‑e, jogszabályokat alkalmaz‑e, valamint hogy független‑e.(12)
29.      A Bíróság előtti írásbeli szakasz során nem emeltek formális kifogást a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatóságával szemben.(13) A kérelmet előterjesztő közjegyző előzetesen arra hivatkozott, hogy álláspontja szerint erre jogosult.(14)
30.      Az előzetes döntéshozatali eljárás szóbeli szakaszában viszont vita alakult ki erről a kérdésről, egyrészt a Bíróság, másrészt az Ústavní soud (alkotmánybíróság, Cseh Köztársaság; a továbbiakban: alkotmánybíróság) ítélkezési gyakorlata alapján.
1.      A Bíróság ítélkezési gyakorlata
31.      A Bizottság kontra Cseh Köztársaság ítéletben, amely az EUMSZ 49. cikk megsértésével kapcsolatos kötelezettségszegési eljárás(15) keretében született, a Bíróság megvizsgálta a közjegyzőknek a Cseh Köztársaságban betöltött szerepét.
32.      Különösen részletesen elemezte a közjegyzőket a hagyatéki eljárásokban megillető hatásköröket és azokat az okokat, amelyek miatt ezeket a hatásköröket konszenzusos alapon gyakorolják.(16)
33.      E vizsgálat eredményeként a Bíróság megállapította, hogy ezek a hatáskörök nem tekinthetők a közhatalom gyakorlása közvetlen és konkrét megnyilvánulásainak.(17)
34.      Már most előre bocsátom, hogy ez a megállapítás önmagában elegendő az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatóságára vonatkozó vita eldöntéséhez: ha a hagyatéki eljárásban részt vevő közjegyző nem gyakorol közhatalmi funkciókat, akkor nehezen lehetne őt bíróságnak tekinteni, amely meghatározása szerint részt vesz a közhatalom gyakorlásában.
2.      Az alkotmánybíróság álláspontja
35.      Az alkotmánybíróság elutasította a „kvázi bíróságok” (a hagyatéki eljárásokban bírósági megbízottként eljáró közjegyzők) jogosultságát arra, hogy a Cseh Köztársaság alkotmánya 95. cikkének (2) bekezdése alapján alkotmányjogi panaszt terjesszenek elő.(18)
36.      2025. szeptember 17‑i határozatában (9. pont) a cseh alkotmánybíróság hangsúlyozza a „bíróságok” által biztosított jogi védelem és az olyan „más személyek” által biztosított jogi védelem közötti alapvető különbségeket, mint például a bírósági megbízottak.
37.      Az alkotmánybíróság álláspontja szerint: „[…] a közjegyzők nem rendelkeznek a bíróságokra jellemző alapvető tulajdonságokkal. Különösen, a közjegyzők nem rendelkeznek olyan magas fokú függetlenséggel, mint a bíróságok, az igazságügyi miniszter visszavonhatja megbízatásukat, és nem vonatkozik rájuk olyan széles körű, más funkciókkal fennálló összeférhetetlenség, mint a bírákra, különösen a többi állami hatalmi ággal kapcsolatban”.(19)
38.      A tárgyaláson az elfogadhatóság tárgyában folytatott vitában a Bizottság kivételével valamennyi résztvevő úgy vélte, hogy az alkotmánybíróság határozata nem releváns annak értékelése szempontjából, hogy az EUMSZ 267. cikk alkalmazásában teljesülnek‑e a „bíróság” fogalmát meghatározó követelmények.
39.      Egyetértek azonban a Bizottsággal abban, hogy az alkotmánybírósági határozat – bár más összefüggésben született – tisztázza a hagyatéki eljárásokban bírósági megbízottként eljáró közjegyzőkre alkalmazandó jogi szabályozást.
3.      Értékelés
40.      Az alábbiakban ismertetett okokból úgy vélem, hogy nemcsak a cseh jogrend által a bírósági megbízottként eljáró közjegyzőknek biztosított garanciák, hanem az előbbi által biztosított döntéshozatali jogkörök is jelentősen eltérnek azoktól, amelyek a bírák „igazságszolgáltatási feladatait” jellemzik.
a)      Garanciák
41.      A közjegyzők függetlenségét és elmozdíthatatlanságát biztosító garanciák tekintetében a cseh kormány kijelentette, hogy az egyes hagyatéki ügyekben eljáró bírósági megbízottakat előre meghatározott ütemterv és kritériumok alapján nevezik ki, amelyek biztosítják az ügyek méltányos és előre látható elosztását.(20)
42.      Az alkotmánybíróság határozatával kapcsolatban a cseh kormány a tárgyaláson azt állította, hogy egyrészt a bíróság függetlenségének és elmozdíthatatlanságának garanciái a nemzeti alkotmányos jog értelmében szigorúbb értelmezést kapnak, mint amelyet az EUMSZ 267. cikk előír. Másrészt hangsúlyozta, hogy a közjegyzők lényegében a bírákéval egyenértékű elmozdíthatatlansági garanciákkal rendelkeznek. A vita különösen az igazságügyi miniszternek a bírák és közjegyzők megbízatásának visszavonására vonatkozó hatáskörére összpontosult, amely szigorúan a törvényben előre meghatározott kivételes esetekre korlátozódik.(21)
43.      Mindazonáltal az alkotmánybíróság határozata, amikor hangsúlyozza, hogy a miniszter dönthet a közjegyző megbízatásának visszavonásáról, és hogy a közjegyző nem élvezi a bíróságok függetlenségének szintjét, éppen azért teszi ezt, hogy a közjegyzőkre vonatkozó szabályozást szembeállítsa a bíróságokra alkalmazandó szabályozással.(22)
44.      Ezen túlmenően meg kell különböztetni a közjegyzők megbízatásának visszavonására vonatkozó (a minisztert megillető) általános jogkört és a konkrét hagyatéki eljárásban bírósági megbízottként kijelölt közjegyző megbízatása (hatáskörrel rendelkező bíróság általi) visszavonásának eseteit.
45.      Ez utóbbi tekintetében a cseh kormány a Bíróság kérdésére adott válaszában kijelentette, hogy a hagyatéki ügyekben hatáskörrel rendelkező bíróság továbbra is jogosult arra, hogy a feladatainak ellátása körében elkövetett „mulasztás”(23) miatt visszavonja a kijelölt közjegyző megbízatását. Ez a mulasztás „konkrétan akkor állhat fenn, ha fennáll a veszélye annak, hogy az ügy nem kerül elbírálásra észszerű határidőn belül”.(24)
46.      Ez a visszavonási ok, amely a 292/2013. sz. cseh törvényben is tükröződik,(25) megerősíti, hogy a közjegyző mint bírósági megbízott nem rendelkezik a bíróságokra jellemző elmozdíthatatlan jogállással.
47.      Ilyen körülmények között a Cseh Köztársaságban hagyatéki eljárásokban bírósági megbízottként eljáró közjegyzők nem élvezik a bíráknak általában biztosított függetlenség és elmozdíthatatlanság garanciáit. A 292/2013. sz. törvény 104. cikkének (1) bekezdése megerősíti, hogy a bírósági megbízottak a hatáskörrel rendelkező bíróság irányítása és ellenőrzése alatt állnak, amely továbbra is az eljárás „fő felelőse”.
b)      Döntéshozatali jogkör a jogvitákban
48.      A közjegyzők hagyatéki ügyekben fennálló döntéshozatali jogkörét illetően két helyzetet kell megkülönböztetni:
–        Ha a vita kizárólag a jogi értékelésre vonatkozik (és a ténybeli kérdések nem vitatottak), a közjegyzőnek kell eldöntenie ezt a „jogi kérdést”.
–        Ha a vita a felek által vitatott tényekre
is kiterjed, a közjegyző nem jogosult dönteni, és a feleket a hatáskörrel rendelkező bírósághoz kell irányítania.
49.      A döntéshozatali jogkörök ténykérdések és jogkérdések szerinti megkülönböztetése véleményem szerint további jelzés arra, hogy a közjegyző mint bírósági megbízott korlátozottabb értékelési és döntéshozatali jogkörrel rendelkezik, mint ami általában egy valódi bírát megillet.
50.      Ennélfogva a cseh kormány ellentétes véleménye ellenére úgy vélem, hogy nehezen zárható ki a Bíróság Bizottság kontra Cseh Köztársaság ítéletben tett megállapításainak relevanciája: a közjegyzők hatáskörüket kizárólag konszenzusos alapon
gyakorolják.
51.      Bár igaz, hogy abban az ügyben a vizsgálat az EUMSZ 49. cikk esetleges megsértésének értékelésére irányult, a Bíróság ítélete releváns az EUMSZ 267. cikk szerinti, „igazságszolgáltatási feladat ellátásának” kizárása szempontjából.
52.      A Bíróság szerint „ha a kérdést előterjesztő szervhez nem valamely jogvita eldöntése érdekében fordulnak, még ha az eleget is tesz a Bíróság ítélkezési gyakorlatában megállapított egyéb feltételeknek, nem tekinthető úgy, hogy igazságszolgáltatási feladatot lát el”.(26)
c)      Közbenső következtetés
53.      Összegezve, úgy vélem, hogy a hagyatéki eljárásban bírósági megbízottként eljáró közjegyző nem minősül „bíróságnak” az EUMSZ 267. cikk értelmében.
54.      Az általam javasolt megoldás nem sérti az EUMSZ 267. cikkben előírt előzetes döntéshozatali mechanizmus tényleges érvényesülését és az uniós jog egységes értelmezését, amelyet e cikk hivatott biztosítani.
55.      E célok elérését mindenesetre lehetővé teszik a közjegyző határozata ellen rendelkezésre álló jogorvoslati lehetőségek, aki a 650/2012 rendelet értelmében ugyan „bíróságnak” minősül, de nem felel meg az ahhoz szükséges feltételeknek, hogy az EUMSZ 267. cikk értelmében is „bíróságnak” minősüljön.(27) E jogorvoslati lehetőségek keretében az egymást követő bíróságok az uniós jog értelmezését kérhetik a Bíróságtól.
56.      A fentiekre tekintettel az az álláspontom, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet mint elfogadhatatlant el kell utasítani. Amennyiben azonban a Bíróság nem osztja e nézetet, javaslatot teszek a feltett kérdésekre adandó válaszra.
B.      Érdemi értékelés
57.      Először is meg kell állapítani, hogy az örökhagyó, aki 1999‑ben német jog szerinti öröklési szerződést kötött, később nem térhetett‑e el a szerződés tartalmától az abban örökösként szereplő személyek (unokái) hátrányára.
58.      Az örökhagyó későbbi, az 1999‑ben örökösnek kijelölt személyek sérelmére tett lépése az örökösöket kitagadó nyilatkozatban (2015) öltött testet. Ezt követően az örökhagyó új végrendeletet (2017) készített, amelyben egy családon kívüli személyt nevezett meg egyedüli örökösnek.
59.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésben azt kell tisztázni, hogy a 650/2012 rendelet alkalmazandó‑e azokra a nyilatkozatokra is, amelyek L. K. azon szándékát fejezik ki, hogy bizonyos örökösöket kizárjon örökségéből.
60.      Az első kérdésre adott igenlő válasz esetén a kérdést előterjesztő bíróság arra is keresi a választ, hogy:
–        melyik jog alkalmazandó az L. K. utáni öröklés egészére; a kérdést előterjesztő bíróság nem biztos abban, hogy hogyan kell meghatározni ezt a jogot, amikor a végintézkedések megelőzik a 650/2012 rendelet teljes alkalmazhatóságának kezdő időpontját, és különböző jogrendszerek szabályozzák azokat.
–        milyen súlyt képvisel a jogvita megoldásában az a szabály, amely szerint ha egy személy a végintézkedés megtételének idején alkalmazandó jog szerint végintézkedési képességgel rendelkezik, akkor az alkalmazandó jog későbbi változása nem érinti a végintézkedés felmondására vagy módosítására vonatkozó képességét.
1.      Jogi szabályozás
61.      Mielőtt ezekre a kérdésekre rátérnék, helyénvalónak tartom felidézni a 650/2012 rendelet által a határokon átnyúló hagyatéki ügyekben létrehozott jogi szabályozás néhány aspektusát.
a)      A végintézkedésekre alkalmazandó jog meghatározása
62.      A 650/2012 rendelet szerint különböző jogok alkalmazhatók: a) egy személy utáni öröklésre; és b) az ugyanezen személy által tett végintézkedésre (helyesebben: ezen intézkedés konkrét aspektusaira).
63.      A 650/2012 rendelet általános szabályként előírja, hogy az öröklés egészére egyetlen jog alkalmazandó. Ez annak az államnak a joga, amelynek a területén az örökhagyó szokásos tartózkodási helye elhalálozásának időpontjában volt.(28) Másodlagosan az örökhagyó részére lehetővé teszi, hogy annak az államnak a jogát válassza, amelynek állampolgárságával a választás megtételekor vagy az elhalálozás időpontjában rendelkezik.(29)
64.      Annak érdekében, hogy az öröklésüket előzetesen megszervezni kívánó személyek számára jogbiztonságot nyújtson,(30) a különböző intézkedések megengedettségét és tartalmi érvényességét(31) a következő jog szabályozza:
–        Ha öröklési szerződéstől eltérő végintézkedésről van szó, akkor az öröklésre az a jog irányadó, amely akkor lett volna alkalmazandó, ha az örökhagyó halála a végintézkedés megtételének napján következett volna be („hipotetikus jog”),(32) vagy ha úgy dönt, azon állam joga, amelynek állampolgárságával a végintézkedés megtételének időpontjában rendelkezett.(33)
–        Öröklési szerződések esetében a szabályozás attól függ, hogy azok egyetlen személy(34) vagy több személy(35) utáni öröklésre vonatkoznak‑e.
b)      A 650/2012 rendelet időbeli alkalmazhatósága
65.      A 650/2012 rendelet 83. cikke (1) bekezdésének megfelelően a rendelet alkalmazásának meghatározó időpontja az örökhagyó halálának időpontja.
66.      Ebből a rendelkezésből és a 84. cikkből együttesen következik, hogy a 650/2012 rendelet az azon személyek utáni öröklés egészére alkalmazandó, akiknek halála 2015. augusztus 17‑én vagy azt követően következett be.
67.      A 650/2012 rendelet 83. cikkének (3) bekezdése azonban átmeneti rendelkezéseket állapít meg azoknak az öröklési ügyeknek az esetében, amelyekben a végintézkedést 2015. augusztus 17‑e előtt tették.
68.      A 650/2012 rendelet 83. cikkének (4) bekezdése szerint, amennyiben a végintézkedést 2015. augusztus 17‑ét megelőzően olyan állam joga szerint tették, amelyet az örökhagyó e rendelet szerint választhatott volna, akkor azt kell az öröklésre alkalmazandó jognak választott jognak tekinteni.
2.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés
69.      A kérdést előterjesztő bíróság arra szeretne választ kapni, hogy a 650/2012 rendelet 83. cikkének (3) és (4) bekezdése a rendelet 3. cikke (1) bekezdésének d) pontjával összefüggésben értelmezhető‑e úgy, hogy „a végintézkedés fogalma magában foglalja a kitagadásról szóló nyilatkozatot is”.
70.      A kérdés a jelen ügyben annak tisztázására irányul, hogy a 2015. június 23‑i nyilatkozat, amelyben L. K. kitagadta örökségéből unokáit, végintézkedésnek minősül‑e.
71.      Az igenlő válasz azt jelentené, hogy ez a nyilatkozat a 650/2012 rendelet tárgyi hatálya alá tartozik. Ebben az esetben a 83. cikk (3) bekezdése értelmében e végintézkedés elfogadhatónak és érvényesnek minősül, amennyiben megfelel az alábbi kollíziós szabályokban előírt (formális és tartalmi) feltételeknek:
–        a 650/2012 rendelet III. fejezete, vagy amelyek
–        a kitagadásról szóló nyilatkozat megtételekor érvényesek azon államban, amelyben az örökhagyó szokásos tartózkodási helye volt,
–        bármely olyan államban érvényesek, amelyben állampolgársággal rendelkezett a nyilatkozat megtételekor.
72.      Az igenlő válasz egyúttal utat nyitna az öröklés egészére (és nem csak a kitagadásra) alkalmazandó jog megválasztása fikciójának,(36) amelyet a 650/2012 rendelet 83. cikkének (4) bekezdése átmeneti rendelkezésként állapít meg. Ez a második dimenzió tűnik érdekesnek a kérdést előterjesztő bíróság számára: az alkalmazandó jogtól függően mondhatja vagy nem mondhatja fel L. K. az 1999. november 2‑i öröklési szerződés tartalmát (és így tagadhatja ki unokáit az öröklésből).
73.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésre adott válaszomban kifejtem, hogy véleményem szerint a jelen ügyben nem szükséges a 650/2012 rendelet 83. cikkében meghatározott átmeneti rendelkezések alkalmazása annak megállapításához, hogy melyik jog irányadó az öröklés egészére, mivel az örökhagyó kifejezetten ezt a jogot választotta 2017. december 20‑i végrendeletében. Ennek fényében nincs szükség a „végintézkedés” fogalmának az átmeneti rendelkezésben foglalt terjedelmének és annak vizsgálatára, hogy az magában foglalja‑e a kitagadásról szóló nyilatkozatot.
74.      Mindazonáltal elvégzem ezt az elemzést, arra az esetre, ha a Bíróság más véleményen lenne.
75.      A koherencia érdekében a végintézkedés fogalmát ugyanúgy kell értelmezni mindenhol, ahol a 650/2012 rendelet azt használja. E koherencia biztosítása és a szöveg egységes értelmezése érdekében a 650/2012 rendelet 3. cikke tartalmaz egy sor fogalommeghatározást.
76.      A 650/2012 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének d) pontja pontosítja, hogy a „végintézkedés” kifejezés magában foglalja a „végrendeletet, közös végrendeletet vagy öröklési szerződést”. A kitagadásról szóló nyilatkozatot nem említi kifejezetten.
77.      Meg kell vizsgálni, hogy e hallgatás ellenére a kitagadásról szóló nyilatkozat illeszkedik‑e a „végintézkedés” fogalmába, amihez az utóbbi fogalom értelmezése szükséges. Mivel nincs kifejezett hivatkozás a tagállamok jogrendjeire, ez az értelmezés önálló.(37)
78.      Főszabály szerint a 650/2012 rendelet 3. cikkének (1) bekezdése kimerítő felsorolást tartalmaz. Tartalmának elemzése azonban arra enged következtetni, hogy a d) pontban meghatározott fogalom a vonatkozó végintézkedés alaki és nem tartalmi jellegére vonatkozik (akár végrendeletről, közös végrendeletről vagy öröklési szerződésről van szó).
79.      Bár igaz, hogy a 650/2012 rendelet 3. cikkének (1) bekezdésében nem szerepel a kitagadásról szóló nyilatkozat, ugyanúgy – hogy csak néhány, tartalmuk alapján tipikus végintézkedést említsek – az örökös vagy a hagyományos kijelölése sem szerepel e rendelkezésben.
80.      Úgy vélem, hogy e tartalmi szempontból a „végintézkedés” fogalmát tágan kell értelmezni, hogy tükrözze a 650/2012 rendelet széles körű alkalmazására irányuló törekvést, amelyet a rendelet 3. cikke (1) bekezdésének a) pontja és (9) preambulumbekezdése tükröz,(38) és amely összhangban áll a rendelet céljaival.(39)
81.      Ezzel összhangban a Bizottsággal egyetértve úgy vélem, hogy a „végrendelet” fogalma (mint a „közös végrendelet” és az „öröklési szerződés” kategóriájától eltérő kategória), bár a 650/2012 rendelet nem határozza meg,(40) minden olyan egyoldalú nyilatkozatot magában foglal, amelyben egy személy a halála utáni vagyonának sorsát úgy rendezi, hogy öröklése ne (vagy ne teljes egészében) törvényes öröklés legyen.
82.      A kizárás is ebbe a meghatározásba tartozik. Az, hogy nem olyan jogi aktusról van szó, amelynek tárgya hagyatéki vagyontárgyak átruházása, hanem bizonyos személyek öröklésből való kizárása, nem zárja ki annak végintézkedésként való minősítését. Az örökhagyó vagyona sorsának meghatározására vonatkozó akaratnyilvánításának negatív vagy pozitív jellege nem tűnik számomra döntőnek; az viszont igen, hogy az akaratnyilvánítás hatással van a végintézkedésre.
83.      Így van ez a kitagadás esetében is: azoknak a személyeknek a kizárása, akik főszabály szerint az örökösök közé tartoztak, azt eredményezi (ha az érvényes), hogy ezek a személyek kikerülnek az örökségből, és új öröklési rend lép életbe.
84.      Ezen előfeltétel alapján a 2015. augusztus 17‑én vagy azt követően tett, kitagadásról szóló nyilatkozat a 650/2012 rendelet III. fejezetében előírt kollíziós szabályok hatálya alá tartozik. A 83. cikkének (3) és (4) bekezdése akkor alkalmazandó, ha a nyilatkozatot 2015. augusztus 17. előtt tették, és a nyilatkozattevő halála ezen a napon vagy azt követően következett be.
3.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés
85.      Abban az esetben, ha (ahogyan azt javaslom) az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre igenlő választ kell adni, a kérdést előterjesztő bíróság az öröklésre alkalmazandó joggal kapcsolatban szeretne választ kapni, és ehhez a 650/2012 rendelet 83. cikke (4) bekezdésének értelmezését kéri.
86.      A kérdést előterjesztő bíróság azt a helyzetet vizsgálja, amelyben az örökhagyó 2015. augusztus 17. előtt több olyan végintézkedést tett, „amely összeegyeztethető annak az államnak a jogával, amelyet az örökhagyó a [650/2012] rendelet alapján választhatott volna”. A kérdés arra irányul, hogy ebben az esetben „az a jog tekintendő‑e az öröklésre alkalmazandó jognak választott jognak, amely szerint az örökhagyó 2015. augusztus 17‑ét megelőzően utoljára tett végintézkedést”.
87.      E kérdés alapjául két olyan előfeltevés szolgál, amelyeket nem tartok helyesnek:
–        Egyrészt, amint azt később kifejtem, nem gondolom, hogy az öröklés egészére alkalmazandó jogot kellene figyelembe venni annak eldöntéséhez, hogy L. K. kitagadhatta‑e unokáit az öröklésből (vagy végrendeletet tehetett‑e a családon kívüli személy javára), egyoldalúan felmondva vagy módosítva a feleségével korábban kötött öröklési szerződést.
–        Másrészt, még ha az öröklés egészére alkalmazandó jogot is kellene alkalmazni, úgy vélem, hogy az ügy körülményeire tekintettel e jogot akkor sem a kérdést előterjesztő bíróság által javasolt módon kellene meghatározni. Véleményem szerint az alkalmazandó jog meghatározása ebben az esetben nem a 650/2012 rendelet 83. cikkének (4) bekezdése alapján történik, ahogyan azt a kérdést előterjesztő bíróság állítja.
88.      Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban ugyanis az szerepel, hogy az örökhagyó 2017. december 20‑án közjegyző előtt végrendeletet tett, amelyben a 650/2012 rendelet 22. cikkének megfelelően jogválasztással élt:(41) azaz kijelölte az öröklés egészére irányadó jogot.(42)
89.      Ez utóbbi tény alapján úgy értelmezem, hogy ha az örökhagyó él a 650/2012 rendelet által biztosított azon lehetőséggel, hogy megválassza az alkalmazandó jogot, miután ez a rendelet ratione temporis már teljes mértékben alkalmazandó, akkor nem lehet hivatkozni a 83. cikk (4) bekezdésében szereplő fikcióra. Az öröklésre alkalmazandó jog egyszerűen az lesz, amelyet az örökhagyó a 650/2012 rendelet alkalmazásának kezdő időpontját követően végintézkedésében választott.
90.      Ezt a közbenső következtetést a 650/2012 rendelet többi rendelkezése is alátámasztja.
91.      A 650/2012 rendelet 83. cikke (1) bekezdésének megfelelően a rendelet az azon személyek utáni öröklésre alkalmazandó, akiknek halála 2015. augusztus 17‑én vagy azt követően következett be. Az e személyek által 2015. augusztus 17. előtt bármikor tett végintézkedésre irányadó jog meghatározásához(43) a 650/2012 rendelet III. fejezetét kell alkalmazni.
92.      A 650/2012 rendelet alkalmazását azonban bizonyos kiigazítások kísérik, amelyeket a 83. cikk tartalmaz. E cikk átmeneti rendelkezéseket tartalmaz a 2015. augusztus 17. előtt esetlegesen tett jogválasztás érvényességének (a (2) bekezdés) vagy a 2015. augusztus 17. előtt tett végintézkedés elfogadhatóságának és érvényességének (a (3) bekezdés) értékelésére vonatkozóan.
93.      Amint erre már más ügyben rámutattam,(44) ezen átmeneti szabályozás célja, hogy ezen aktusokat megóvja az azt követő jogszabály‑módosításoktól, hogy az örökhagyó a halála esetére elrendezte a vagyonának sorsát, amely halál a rendelet teljes körű alkalmazhatóságának kezdő időpontja után következik be. Ezzel az örökhagyó akaratát kívánják megőrizni, és tiszteletben tartani az öröklési tervével kapcsolatos jogos elvárásait.
94.      A 650/2012 rendelet 83. cikke (4) bekezdésének értelmében, amennyiben a végintézkedést 2015. augusztus 17‑ét megelőzően „olyan állam joga szerint tették, amelyet az örökhagyó e rendelet szerint választhatott volna, akkor azt kell az öröklésre alkalmazandó jognak választott jognak tekinteni”.
95.      Az ilyen fikció ugyanolyan hatással jár, mint a 650/2012 rendelet szerinti jogválasztás, amely végső soron az öröklés egészére alkalmazandó jog megjelölését jelenti.(45) A fikció abból indul ki, hogy az örökhagyó, akinek halála 2015. augusztus 17‑én vagy azt követően következett be, korábban az állampolgársága szerinti jognak megfelelően tett végintézkedést,(46) és e jogot a teljes öröklésre irányadó joggá teszi.
96.      Véleményem szerint két érv magyarázza a fikció bevezetését:
–        Egyrészt ezáltal kizárható az örökhagyó utolsó szokásos tartózkodási helye szerinti jog alkalmazása(47) azokra a kérdésekre vonatkozóan, amelyekről az örökhagyó nem rendelkezett. A gyakorlatban ez segít elkerülni, hogy több jog is szabályozza az öröklést,(48) megkönnyítve ezzel a hagyatéki eljárást.
–        Másrészt a 650/2012 rendelet 83. cikke (4) bekezdésének a (2) és (3) bekezdéssel összhangban történő rendszertani értelmezése arra enged következtetni, hogy azt a rendelet elfogadását megelőzően a tagállamokban a határokon átnyúló öröklés területén fennálló jogszabályi környezet figyelembevételével fogalmazták meg.
97.      A 650/2012 rendelet elfogadását megelőzően a tagállamok jogrendjeinek többsége az öröklésre vonatkozó kollíziós szabály kapcsoló elveként az örökhagyó állampolgárságát vette figyelembe.(49) Ennélfogva nagy a valószínűsége annak, hogy az a személy, aki a vagyonára vonatkozóan végintézkedést téve az állampolgársága szerinti jogot követi, úgy véli, hogy ez a jog szabályozza öröklésének valamennyi aspektusát.
98.      Ezzel szemben a 650/2012 rendeletben az alapértelmezett kapcsoló elv az örökhagyó utolsó szokásos tartózkodási helye.(50) A 83. cikk (4) bekezdésében foglalt szabályozás nélkül számos öröklési ügyben fennállna annak kockázata, hogy az örökhagyó (és az öröklésben érdekelt személyek) a vélhetően várt jogtól eltérő jog hatálya alá kerül(nek).
99.      A fentiekre tekintettel úgy vélem, hogy a 650/2012 rendelet 83. cikkének (4) bekezdésében megállapított fikció nem szükséges, ha – mint a jelen ügyben is – 2015. augusztus 17. után jogválasztásra került sor, amelyet kifejezetten beépítettek a 2017‑ben tett végrendeletbe(51) az öröklés egészére irányadó jogként.
100. 2015. augusztus 17‑től feltételezhető, hogy az örökhagyó ismerte(52) vagy ismernie kellett volna a 650/2012 rendeletben megállapított kollíziós szabályokat. Ha az örökhagyó ezen időpont után az öröklés egészére alkalmazandó jogként a saját állampolgárságának megfelelő jogot (a cseh jogot) választotta, akkor tudatosan élt a 650/2012 rendelet 22. cikke által biztosított lehetőséggel.
4.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdés
101. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdés a 650/2012 rendelet 26. cikkének (2) bekezdésére vonatkozik.(53)
102. Ez a rendelkezés az alábbi helyzetre vonatkozik: a) egy személy a 650/2012 rendelet 24. vagy 25. cikke alapján alkalmazandó jog szerint képes végintézkedés megtételére; és b) az alkalmazandó jog később változik.
103. Ha mindkét körülmény fennáll, a 650/2012 rendelet 26. cikkének (2) bekezdése szerint az alkalmazandó jog későbbi változása nem érinti az adott személynek a végintézkedés módosítására vagy visszavonására vonatkozó képességét.
104. A kérdést előterjesztő bíróság a helyzetet a következőképpen írja le:
–        „az örökhagyó végintézkedési képessége a 2015. augusztus 17‑ét megelőzően tett végintézkedéssel összefüggésben az utána történő öröklés egészére irányadó jog szerint korlátozott volt”, és
–        „e jog későbbi megváltozása következtében a végintézkedési képessége érvényre juttatásának feltételei megváltoztak”.
105. Ebben a helyzetben a kérdést előterjesztő bíróság azt szeretné tudni, hogy az örökhagyó „végintézkedési képessége továbbra is korlátozott azon jog szerint, amely az ezen örökhagyó után történő öröklés egészére irányadó jog lenne, ha az öröklési szerződés megkötésének időpontjában hunyt volna el, függetlenül attól, hogy a halála idején az utána történő öröklés egészére irányadó jog szerint az örökhagyó jogosult volt az öröklési szerződés megszüntetésére (felmondására vagy módosítására)”.
106. A kérdést előterjesztő bíróság az öröklési szerződés felmondhatóságának kérdését a „képesség” szempontjából vizsgálja. Véleményem szerint ez a megközelítés téves.
107. A 650/2012 rendelet 26. cikke (1) bekezdésének a) pontjában használt „képesség” fogalma nem utal azokra a rendelkezési korlátozásokra, amelyek – mint a jelen ügyben – az öröklési szerződésből erednek. Ezek a korlátozások a „[szerződésnek a] felekre nézve kötelező erejére, ideértve [a szerződés] felmondásának feltételeit is”, vonatkoznak, amelyet a rendelet 25. cikke szabályoz.(54)
108. A 650/2012 rendelet 26. cikke (1) bekezdésének a) pontjában szereplő képesség fogalma ugyanis nem foglalja magában a saját vagyonnal kapcsolatos végintézkedés lehetőségéhez kapcsolódó bármely szempontot. Ezt mindenekelőtt az bizonyítja, hogy a 26. cikk (1) bekezdése külön utal a végintézkedés képességére (a) pont) és azokra a különös okokra, amelyek meggátolják, hogy bizonyos személyek javára rendelkezzenek (b) pont).
–        A 26. cikk (1) bekezdése a) pontjának hatálya alá tartoznak a végintézkedés megtételének konkrét feltételei, amelyek szükségesek annak biztosításához, hogy az örökhagyó rendelkezzen a cselekményének megértéséhez szükséges képességgel. Jellemzően ezek olyan szabályok, amelyek korhatárt írnak elő,(55) vagy megkövetelik, hogy az örökhagyó a végintézkedés megtételekor ítélőképeséggel rendelkezzen.
–        Ezzel szemben a 650/2012 rendelet 26. cikke (1) bekezdésének b) pontja olyan egyéb korlátozásokra hivatkozik, amelyek már nem érintik az örökhagyó képességét, hanem olyan különös okokra utal, amelyek meggátolják, hogy bizonyos személyek javára rendelkezzen.(56) Olyan okokról van szó, amelyek az e személyek és az örökhagyó között fennálló funkcionális kapcsolat miatt nem érintik az örökhagyó „képességét” a szó szoros értelmében, hanem azt jelentik, hogy az örökhagyó korlátozott végintézkedési szabadsággal rendelkezik.
109. A 650/2012 rendelet 26. cikke (1) bekezdésének a) pontja szerinti végintézkedési képességet nem érinti, ha az örökhagyó érvényes szerződéssel korlátozta a (2015. augusztus 17. előtt tett) végintézkedés jövőbeli felmondására vagy módosítására vonatkozó szabadságát.
110. A 650/2012 rendelet 26. cikke (1) bekezdésének a) pontjában az örökhagyó végintézkedési képességére vonatkozóan tett hivatkozás, amint azt az említett cikk címe is jelzi, „A végintézkedések tartalmi érvényessége” címszó alá tartozik.
111. A 650/2012 rendelet 25. cikkében szabályozott szempontok felsorolásában az öröklési szerződések tartalmi érvényessége a szerződéseknek a felekre nézve kötelező ereje (ideértve a felbontásuk feltételeit is) mellett jelenik meg, de nem azonos azokkal.
112. Más szóval: az öröklési szerződésben foglaltak egyoldalú felmondásának vagy módosításának korlátozása vagy adott esetben e lehetőség teljes elvesztése(57) nem azonos a végintézkedési képességgel. Aki képes volt öröklési szerződést kötni, az (személyes körülményeinek megváltozása esetét kivéve)(58) ugyanúgy képes azt módosítani vagy felmondani.
113. Ugyanakkor, amikor az örökhagyó a végintézkedési képességét gyakorolja, és a korábbi öröklési szerződést módosító végintézkedést tesz, előfordulhat, hogy az ilyen típusú szerződésekre irányadó nemzeti jog nem engedi meg neki azok módosítását. Ismételten kiemelem, hogy ilyen esetben a végintézkedési szabadság (nem a végintézkedési képesség) korlátozása nem a személy képességének hiányából ered, hanem bizonyos különös okokból, amelyek meggátolják az örökhagyót az öröklési szerződés módosításában.
114. Úgy vélem tehát, hogy az öröklési szerződéshez kapcsolódó végintézkedési szabadság korlátozásai nem tekinthetők a „képesség” kérdésének a 650/2012 rendelet 26. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében, és így az említett cikk (2) bekezdésének alkalmazásában sem.(59)
115. A 650/2012 rendeletben az öröklési szerződés hatásainak szabályozása máshol található, és az irányadó jogtól függ, amelyet más rendelkezések határoznak meg. Konkrétan:
–        a 2015. augusztus 17‑én vagy azt követően kötött öröklési szerződések esetében a 650/2012 rendelet 25. cikke az öröklési szerződés kötelező ereje tekintetében az annak megkötésekor hatályos jogot határozza meg alkalmazandó jogként;
–        a 2015. augusztus 17. előtt kötött olyan öröklési szerződések esetében (mint a jelen ügyben), amelyeket olyan személyek kötöttek, akiknek öröklése ezt követően nyílik meg, az alkalmazandó szabály a 650/2012 rendelet 83. cikke (3) bekezdésének értelmezésétől függ.(60)
V.      Végkövetkeztetés
116. A fentiekre tekintettel azt javaslom a Bíróságnak, hogy nyilvánítsa elfogadhatatlannak az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet.
117. Másodlagosan, ha a Bíróság az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet elfogadhatónak nyilvánítja, azt javaslom a Bíróságnak, hogy az Obvodní soud pro Prahu 1 (prágai 1. sz. kerületi bíróság, Cseh Köztársaság) által bírósági megbízottként kijelölt közjegyző részére a következő választ adja:
„Az öröklési ügyekben a joghatóságról, az alkalmazandó jogról, a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, valamint az öröklési ügyekben a közokiratok elfogadásáról és végrehajtásáról, továbbá az európai öröklési bizonyítvány kiállításáról szóló, 2012. július 4‑i 650/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet 3. cikke (1) bekezdésének d) pontját, 22. cikkének (1) bekezdését, 25. cikkét, 26. cikkének (1) és (2) bekezdését, valamint 83. cikkének (3) és (4) bekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
–        a 650/2012 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének d) pontjában szereplő »végintézkedés« fogalma magában foglalja az örökségből való kitagadásról szóló nyilatkozatot, amelyre így alkalmazandó az említett rendelet 83. cikkének (3) és (4) bekezdése.
–        A 650/2012 rendelet 83. cikkének (4) bekezdésében előírt jogválasztási fikció nem alkalmazandó, ha az örökhagyó a rendelet teljes alkalmazhatóságának kezdő időpontját követően a rendelet 22. cikkének (1) bekezdése alapján választotta meg az öröklésére alkalmazandó jogot.
–        A 650/2012 rendelet 26. cikke (1) bekezdése a) pontjának és (2) bekezdésének, amely rendelkezések az örökhagyó végintézkedési képességére vonatkoznak, nem célja annak szabályozása, hogy az egynél több személy utáni öröklésre vonatkozó öröklési szerződést kötő személy utólag módosíthatja vagy felmondhatja‑e azt, és ha igen, milyen feltételek mellett. Az öröklési szerződés kötelező erejét a 650/2012 rendelet 25. cikke szabályozza.”
1      Eredeti nyelv: spanyol.
i A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.
2      Az öröklési ügyekre irányadó joghatóságról, az alkalmazandó jogról, az öröklési ügyekben hozott határozatok elismeréséről és végrehajtásáról, valamint az öröklési ügyekben kiállított közokiratok elfogadásáról és végrehajtásáról, valamint az európai öröklési bizonyítvány bevezetéséről szóló, 2012. július 4‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2012. L 201., 107. o.; helyesbítések: HL 2012. L 344., 3. o.; HL 2013. L 60., 140. o.; HL 2019. L 243., 9. o.).
3      A Bíróság 2025. január 28‑i kérdésére 2025. február 26‑án adott írásbeli válasz.
4      A különös bírósági eljárásokról szóló törvény; a továbbiakban: 292/2013. sz. törvény.
5      A polgári törvénykönyvről szóló 89/2012. sz. törvény.
6      Felesége, E. K. 2007. január 9‑én hunyt el.
7      Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat a „közös végrendelet” és az „öröklési szerződés” kifejezéseket felváltva használja az 1999. november 2‑án készített (és 2001‑ben módosított) végrendeletre utalva. E pontban kifejti, hogy a közös végrendelet a 650/2012 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében „öröklési szerződésnek” tekinthető. A „közös végrendelet” azonban ebben a rendelkezésben saját helyet kap: lásd a 3. cikk (1) bekezdésének c) pontját. Ezenkívül ugyanazon cikk d) pontjában, amely a „végintézkedés” kifejezést fejti ki, mindkét fogalmat külön‑külön mutatja be. Véleményem szerint a 650/2012 rendelet értelmében a „közös végrendeletet” az aktus egysége (azaz egy formai körülmény) jellemzi. Az öröklési szerződés viszont az abban szereplő érdemi rendelkezések egymástól való függőségével határozható meg. A tárgyaláson több résztvevő (köztük az Európai Bizottság és a német kormány) ugyanezt a megközelítést fogadta el, és hangsúlyozta, hogy a „közös végrendelet” és az „öröklési szerződés” fogalma nem zárja ki egymást: ha egy „berlini végrendelet” révén egymástól függő és kölcsönös érdemi rendelkezéseket tesznek ugyanazon okiratban, nem helytelen azt egyszerre „öröklési szerződésnek” és „közös végrendeletnek” is nevezni (bár a félreértések elkerülése végett jobb nem ezt tenni). A jogvitát elbíráló szerv által elvégzendő értékelés sérelme nélkül minden arra utal, hogy valódi „öröklési szerződés” jött létre, ezért L. K. első végrendeletére „1999. november 2‑i végrendelet”, „berlini végrendelet” vagy „öröklési szerződés” néven fogok hivatkozni.
8      Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat nem egyértelműsíti, hogy kik voltak a 1999. november 2‑i végrendeletben megjelölt örökösök. A tárgyaláson mindkét fél ügyvédjei egyetértettek abban, hogy az örökhagyók unokái voltak azok (ellentmondások voltak abban a kérdésben, hogy a túlélő házastársat is örökösnek nevezték‑e meg).
9      Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat nem tartalmazza azt sem, hogy kik lettek kitagadva az öröklésből. A tárgyaláson kiderült, hogy L.K. lányait és unokáit tagadta ki az öröklésből.
10      2022. november 30‑i beadványában az ügyvéd részletesen ismertette a BGB jogi szabályozását és a végrendelet tartalmát. Azt állította, hogy az örökhagyó és felesége kifejezetten korlátozták egymás végintézkedési szabadságát (németül: „Testierfreiheit”) egyikük halála esetén. A túlélő házastárs csak úgy módosíthatta örököseinek körét, ha választását a házastársak végrendeletében szereplő személyekre korlátozta.
11      Lásd: 2021. szeptember 1‑jei OKR (Közjegyzőhelyettes előzetes döntéshozatal iránti kérelme) végzés (C‑387/20, EU:C:2021:751; a továbbiakban: OKR végzés; 31. pont).
12      OKR végzés, 22. pont az ítélkezési gyakorlatra való hivatkozással.
13      A cseh kormány és a Bizottság írásbeli észrevételei tartalmaztak az elfogadhatóságot támogató megjegyzéseket. A tárgyaláson a Bizottság pontosította álláspontját, kijelentve, hogy az elfogadhatóság kétséges.
14      „Az Obvodní soud pro Prahu 1 (prágai 1. sz. kerületi bíróság) nevében eljárni jogosult bírósági megbízott előzetes döntéshozatal iránti kérelem benyújtására való jogosultságáról” című fejezetben a közjegyző kijelenti, hogy a 292/2013. sz. törvény 103. cikkének (4) bekezdése értelmében hagyatéki eljárásokban eljáró bírósági megbízottként „minden olyan hatáskörrel rendelkezik, amely a bíróságot közhatalmi minőségében az igazságszolgáltatási feladatkör gyakorlása során megilleti” (kiemelés tőlem). Ez az állítás azonban nem áll összhangban a Bíróság 2018. március 15‑i Bizottság kontra Cseh Köztársaság ítéletében (C‑575/16, EU:C:2018:186; a továbbiakban: Bizottság kontra Cseh Köztársaság ítélet) megállapítottakkal.
15      Az EUMSZ 49. cikk megsértése abból eredt, hogy a közjegyzői szakma gyakorlásához állampolgársági követelményt írtak elő. Ezt a követelményt később a Bizottság kontra Cseh Köztársaság ítélet következtében eltörölték.
16      Bizottság kontra Cseh Köztársaság ítélet, 117–127. pont. A cseh kormány által a tárgyaláson előadottakkal ellentétben ez az ítélet nem korlátozódott a közjegyzők általános hatásköreinek vizsgálatára, hanem kiemelten figyelembe vette a közjegyzők hagyatéki eljárásokban – mint például a jelen ügy tárgyát képező eljárás – betöltött sajátos szerepét.
17      Bizottság kontra Cseh Köztársaság ítélet, 126. pont.
18      2025. szeptember 17‑i ÚS 29/25. sz. határozat.
19      Uo., 10. pont.
20      A cseh kormány által a Bíróság kérdésére 2025. október 10‑én adott írásbeli válasz 3–5. pontja.
21      A cseh közjegyzők megbízatásának visszavonására és megszűnésére vonatkozó szabályozás bizonyos hasonlóságokat mutathat azokkal a szabályokkal, amelyek a 2024. május 7‑i NADA és társai ítélet (C‑115/22, EU:C:2024:384) alapjául szolgáló ügyben kérdést előterjesztő szerv tagjaira alkalmazandók. Ebben az ügyben az Unabhängige Schiedskommission Wien (bécsi független döntőbizottság, Ausztria) volt érintett, amely tagjainak [megbízatása] „idő előtt visszavonható »nyomós indokok alapján«” egy olyan döntés alapján, amely „kizárólag – előzetesen megállapított pontos feltételek vagy biztosítékok nélkül – a […] szövetségi miniszter, vagyis a kormány egy tagjának hatáskörébe tartozik” (49. és 52. pont). A tárgyaláson a cseh kormány arra hivatkozott, hogy a miniszternek nincs mérlegelési jogköre ebben a kérdésben, és a közjegyző megbízatása csak a törvényben előírt okok valamelyikének fennállása esetén vonható vissza.
22      A tárgyaláson a cseh kormány elismerte, hogy az alkotmánybíróság határozatában megfelelően írta le a cseh közjegyzőkre vonatkozó jogi szabályozást.
23      A cseh kormány által a Bíróság kérdésére 2025. október 10‑én adott írásbeli válasz 6. pontja.
24      A cseh kormány által a Bíróság kérdésére 2025. október 10‑én adott írásbeli válasz 7. pontja. Kiemelés tőlem.
25      A 292/2013. sz. törvény 104. cikkének (1) bekezdése: „A bíróság kérelem benyújtása nélkül is visszavonja a közjegyző megbízatását, ha fennáll a veszélye annak, hogy az ügy nem kerül észszerű határidőn belül elbírálásra, és ha a közjegyzőt írásban értesítették arról, hogy a bíróság visszavonhatja a megbízatását.”
26      OKR végzés, 23. és 24. pont. Kiemelés tőlem. A jelen ügyben nem teljesen egyértelmű, hogy a vita kizárólag jogi kérdésre vonatkozik‑e, vagy kiterjed a tényállásra is. A tárgyaláson erről a kérdésről kérdezve a feleket, azok ügyvédjei megerősítették, hogy ténybeli vita áll fenn az unokák kizárásának okaira vonatkozóan.
27      OKR végzés, 33. pont.
28      A 650/2012 rendelet 21. cikkének (1) bekezdése.
29      A 650/2012 rendelet 22. cikkének (1) bekezdése.
30      A 650/2012 rendelet (48) preambulumbekezdése.
31      A 650/2012 rendelet 24. és 25. cikkében szereplő „tartalmi érvényesség” fogalmáról lásd a 26. cikk (1) bekezdését.
32      A 24. cikk (1) bekezdése. Ezt a jogrendet a 650/2012 rendelet 21. cikke határozza meg.
33      A 650/2012 rendelet 24. cikkének (2) bekezdése. A választásnak meg kell felelnie a 22. cikkben előírt feltételeknek. Az (51) preambulumbekezdés értelmében csak az örökhagyónak a rendelkezés időpontjában meglévő állampolgársága szerinti jog alkalmazható.
34      Az öröklési szerződések tekintetében a jogválasztás kivételével az egyetlen személy utáni öröklésre vonatkozó szerződés megengedettségét, tartalmi érvényességét és felekre nézve kötelező erejét illetően az a jog irányadó, amely az e személy utáni öröklésre a 650/2012 rendelet alapján alkalmazandó lett volna, ha az említett személy halála a szerződés megkötésének napján következett volna be. Lásd a 25. cikk (3) bekezdését, amely a 650/2012 rendelet 22. cikkében előírt feltételekre hivatkozik, valamint az (51) preambulumbekezdést.
35      Ezen öröklési szerződések megengedettsége az egyes örökhagyók utáni öröklésre irányadó jogok együttes alkalmazásától függ, ha a haláluk a szerződés megkötésének napján következett volna be. Ezek közül a szerződés tartalmi érvényességét és felekre nézve kötelező erejét illetően az a jog irányadó, amely a legszorosabb kapcsolatban áll a szerződéssel. Lásd a 650/2012 rendelet 25. cikkének (1), (2) és (3) bekezdését. A 22. cikkre tekintettel – az (51) preambulumbekezdéssel összefüggésben – kizárólag annak az államnak a joga választható, amelynek állampolgárságával a felek, illetve valamelyikük az öröklési szerződés megkötésének időpontjában rendelkezett.
36      Ezt a kifejezést használom az E.E. (Az öröklési ügyekre irányadó joghatóságról és az alkalmazandó jogról) ügyre vonatkozó indítványomban (C‑80/19, EU:C:2020:230, 104., 107., 112. pont). A Bíróság a mechanizmust „vélelemnek” minősíti: 2021. szeptember 9‑i RK (A joghatóság hiányának megállapítása) ítélet (C‑422/20, EU:C:2021:718, 53. pont).
37      Analógia útján: 2021. szeptember 9‑i UM (A tulajdonjog halál esetén történő átruházásáról szóló szerződés) ítélet (C‑277/20, EU:C:2021:708, 29. pont).
38      A (9) preambulumbekezdés szerint a hagyaték öröklése „a vagyontárgyak, jogok és kötelezettségek haláleset miatti átszállásának valamennyi formá[ja], akár végintézkedés szerint megvalósuló átruházás, akár törvényes öröklés révén történő átszállás útján”.
39      A 650/2012 rendelet 3. cikke (1) bekezdése b) pontjának értelmezésével kapcsolatban lásd a 2021. szeptember 9‑i UM (A tulajdonjog halál esetén történő átruházásáról szóló szerződés) ítélet (C‑277/20, EU:C:2021:708) 33. pontját: „Ezt az értelmezést támasztja alá az e rendelet által követett azon cél is, amely, az egységes öröklés elvével összhangban, a hagyaték felosztásának elkerülésére, valamint a határokon átnyúló vonatkozású öröklés valamennyi polgári jogi szempontjára, különösen, amint az az az említett rendelet (9) preambulumbekezdéséből következik, »a vagyontárgyak haláleset miatti átszállásának valamennyi formájára« alkalmazandó egységes rendszer létrehozására irányul […]”. E célkitűzéseket kiegészítik a (9) preambulumbekezdésben említett célkitűzések: különösen az, hogy lehetővé tegyék a polgárok számára öröklésük előzetes megszervezését.
40      Amely rendelet meghatározást ad a másik kettőre: lásd a 3. cikk (1) bekezdésének b) és c) pontját.
41      Az is megállapítást nyert, hogy a 37 D 227/2022‑118. sz. (később megtámadott) határozatot hozó szerv a cseh jogot tekintette az öröklés egészére alkalmazandó jognak, éppen L.K. választását figyelembe véve.
42      2021. szeptember 9‑i UM (A tulajdonjog halál esetén történő átruházásáról szóló szerződés) ítélet (C‑277/20, EU:C:2021:708, 39. pont). A 650/2012 rendelet nyelvi változatai között e tekintetben fennálló eltérést, azaz, hogy csak néhány változat pontosítja, hogy az öröklés egészére vonatkozik, Richard de la Tour főtanácsnok már felhozta az említett ügyben (C‑277/20, EU:C:2021:531, 53. pont és 42. lábjegyzet), és ez továbbra is fennáll.
43      Nem releváns, hogy a végintézkedést a 650/2012 rendelet hatálybalépése előtt (2012. augusztus 16‑án) vagy az említett időpont és 2015. augusztus 17. között tették‑e meg.
44      Az E.E. (Az öröklési ügyekre irányadó joghatóságról és az alkalmazandó jogról) ügyre vonatkozó indítványom (C‑80/19, EU:C:2020:230, 101. és 102. pont).
45      2021. szeptember 9‑i RK (A joghatóság hiányának megállapítása) ítélet (C‑422/20, EU:C:2021:718, 53. pont).
46      Ez az egyetlen lehetőség, amelyet a 650/2012 rendelet az örökhagyónak biztosít: lásd a 22. cikkének (1) bekezdését.
47      A 650/2012 rendelet 21. cikke (1) bekezdésének rendelkezései értelmében ez lesz általában az irányadó jog, ha nem történik jogválasztás.
48      A 650/2012 rendelet 83. cikke (2) bekezdése alapján a 2015. augusztus 17. előtt tett végintézkedés elfogadhatóságának, formai és anyagi érvényességének megállapítását illetően az örökhagyó állampolgársága szerinti jogtól eltérő jogok is szerepet játszhatnak. A (4) bekezdésben foglalt feltétel mindenesetre az, hogy az említett intézkedés megtételére az örökhagyó nemzeti joga szerint került sor.
49      A határokon átnyúló vonatkozású öröklési ügyeket egységesen szabályozó tizenkilenc tagállam közül tizenhat választotta ezt a kapcsoló elvet.
50      2023. október 12‑i OP (Harmadik ország jogának választása az öröklésre) ítélet (C‑21/22, EU:C:2023:766, 31. pont).
51      Ugyanígy nem lenne szükséges, ha ezt megelőzően került sor jogválasztásra, amely a 650/2012 rendelet 84. cikke (2) bekezdésének értelmében érvényes. Lásd: 2020. július 16‑i E.E. ítélet (Az öröklési ügyekre irányadó joghatóságról és az alkalmazandó jogról) ítélet (C‑80/19, EU:C:2020:569, 92. pont).
52      Feltételezhető, hogy ez volt a helyzet L.K. esetében is, még akkor is, ha az csak a közjegyzőnek a 2017‑ben tett végrendeletbe való beavatkozásának köszönhető.
53      A 650/2012 rendelet 26. cikkének (2) bekezdését a fellebbviteli bíróság hozta fel a vitában. A fellebbezéssel megtámadott határozat hatályon kívül helyezésével a fellebbviteli bíróság arra kérte az elsőfokú bíróságot, hogy a német (és ne a cseh) jog alapján állapítsa meg, hogy az örökhagyó feleségének halála után felmondhatta‑e vagy módosíthatta‑e a „berlini végrendeletet”. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat nem vizsgálja, hogy a „berlini végrendelet” 2015. augusztus 17. előtti keltezésének ténye befolyásolja‑e a 650/2012 rendelet 26. cikke (2) bekezdésének alkalmazhatóságát.
54      A 2015. augusztus 17. után kötött szerződések tekintetében. Lásd alább, 115. pont, az ezen időpont előtt kötött szerződésekkel kapcsolatban.
55      A Bizottság ezt így értelmezi írásbeli észrevételeinek 62. pontjában, amikor a végrendelkezési képesség feltételeként a 18. életév betöltését hozza fel példaként.
56      Vagy olyan különös okokról van szó, amelyek meggátolnak egy személyt abban, hogy az örökhagyó vagyonából részesüljön.
57      Vagyis: visszanyerhető‑e és ha igen, hogyan a végintézkedés szabadsága az öröklési szerződés tárgyát képező vagyon felett.
58      Vagy megváltozik‑e az ezekre a személyes feltételekre irányadó jog a kapcsoló elv alkalmazásából eredő változás következtében: így, ha az örökhagyónak a végintézkedés megtételekor meglévő szokásos tartózkodási helye nem azonos azzal a szokásos tartózkodási hellyel, amellyel a végintézkedés módosításának vagy felmondásának időpontjában rendelkezett. A 650/2012 rendelet 26. cikke (2) bekezdésének egyik szerepe éppen az, hogy semmissé tegye e változás hatását, ha az meggátolja az örökhagyót a kívánt módosítás vagy felmondás megtételében.
59      Véleményem szerint a 650/2012 rendelet 26. cikkének (2) bekezdése elsősorban a 24. cikk (3) bekezdésében foglalt, az öröklési szerződéstől eltérő végintézkedés módosítására vagy felmondására vonatkozó szabály alóli kivétel. E rendelkezés értelmében az ilyen cselekményekre nem az érintett végintézkedés megtételének időpontjában alkalmazandó jog az irányadó, hanem a felmondás vagy módosítás időpontjában hatályos jog. Annak elkerülése érdekében, hogy e jog alapján az örökhagyó váratlanul „meg legyen kötve” a végintézkedése által, a 26. cikk (2) bekezdése kizárja e képességet a hatálya alól. Gyakorlatilag a szabály azt az általánosan elfogadott elvet valósítja meg, amely szerint az (egyoldalú) végintézkedések lényegében visszavonhatók.
60      Szó szerint értelmezve e bekezdés csak a végintézkedések elfogadhatóságára, valamint formai és tartalmi érvényességére irányadó jogot szabályozza, a hatásaira irányadó jogot viszont nem.