A BÍRÓSÁG 2/94. SZ. VÉLEMÉNYE1996. március 28.„A Közösségnek az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló egyezményhez történő csatlakozása”A
Bíróságot vélemény iránti kérelemmel keresték meg, amelyet
1994. április 26‑án az Európai Unió Tanácsa nyújtott be a
Bíróság Hivatalához az EK‑Szerződés 228. cikkének
(6) bekezdése alapján, amely szerint:„A
Tanács, a Bizottság vagy bármelyik tagállam előzetesen kikérheti a
Bíróság véleményét a tervezett megállapodásnak e szerződés
rendelkezéseivel való összeegyeztethetőségéről. Ha a Bíróság véleménye
kedvezőtlen, a megállapodás csak az Európai Unióról szóló szerződés
N. cikkének megfelelően léphet hatályba.”A vélemény iránti kérelem ismertetéseI – A vélemény iránti kérelem1.      A
Tanács (képviselik: J.‑C. Piris, a Jogi Szolgálat főigazgatója,
J.‑P. Jacqué, a Jogi Szolgálat igazgatója és
A. Lo Monaco, a Jogi Szolgálat tagja, meghatalmazotti
minőségben) a következő kérdésben kéri a Bíróság véleményét:„Az
Európai Közösség csatlakozása az emberi jogok és alapvető szabadságok
védelméről szóló, 1950. november 4‑i egyezményhez (a
továbbiakban: egyezmény) összeegyeztethető-e az Európai Közösséget
létrehozó szerződéssel?”2.      A
Tanács szerint nem hozható a tárgyalások megkezdésére vonatkozó elvi
döntés anélkül, hogy a Bíróság meg ne vizsgálná a tervezett
csatlakozásnak a Szerződéssel való összeegyeztethetőségét.Szóbeli
észrevételeiben a Tanács, jóllehet elismerte, hogy a tervezett
megállapodás szövege még nem áll rendelkezésre, azon az állásponton
volt, hogy a kérelem elfogadható. A Tanács nem követett el eljárási
visszaélést, hanem jogi és intézményi természetű elvi kérdésekkel
szembesült. Ráadásul az egyezmény, amelyhez a Közösség csatlakozni
kíván, ismert, és a csatlakozás miatt felmerülő jogi problémák
elegendően pontosak ahhoz, hogy a Bíróság azokról véleményt
nyilváníthasson. 3.      A
tervezett megállapodás tárgyának és céljainak bemutatása során a Tanács
kifejtette álláspontját a csatlakozás hatályáról, a Közösség
részvételéről az ellenőrző szervekben és az egyezmény és a jegyzőkönyvek
szükséges módosításáról. 4.      Ami
a csatlakozás hatályát illeti, a Tanács kifejti, hogy mindegyik
Közösségnek a hatásköre keretein belül és a jogának alkalmazási köre
szabta határokon belül kell az egyezményhez csatlakoznia. A
csatlakozásnak az egyezményre és a Közösség valamennyi tagállama által
megerősített, hatályba lépett jegyzőkönyvekre kell vonatkoznia. E
csatlakozás nem lehet semmilyen hatással a tagállamok – mint az
egyezmény Szerződő Felei – által tett fenntartásokra, amelyeket továbbra
is alkalmazni kell a tagállami hatáskörbe tartozó területeken. A
Közösség elfogadná az egyéni kérelmek és az államok egymás elleni
kereseteinek lehetőségét; a Közösség és annak tagállamai közötti
keresetek lehetőségét viszont ki kellene zárni annak érdekében, hogy
tiszteletben tartsák az ilyen ügyekben a Bíróságnak az EK-Szerződés 219.
cikkén alapuló kizárólagos hatáskörét. 5.      Ami
a Közösségnek az ellenőrző szervekben, különösen a jövőbeli egységes
Emberi Jogok Bíróságában való részvételét illeti, különböző megoldások
jöhetnek számításba: a közösségi bíró hiánya, olyan állandó bíró
kinevezése, akinek jogállása megegyezne a többi bíráéval, olyan
különleges jogállású bíró kinevezése, akinek szavazati joga csak a
közösségi jogot érintő ügyekre korlátozódna. E bíró nem lehetne egyúttal
a Bíróság tagja. E bíró kinevezési eljárását az egyezmény szabályozná,
elfogadva azt, hogy a Közösség által javasolt jelöltek kijelölése a
Közösség belső ügye maradna. Nem tervezik a Közösség részvételét a
Miniszteri Bizottságban, amely egyébként teljesen funkcióját veszti majd
a jövőbeli bíráskodási mechanizmusban. 6.      Módosítani
kellene a jelenleg csak az Európa Tanács tagjai számára nyitott
egyezményt és jegyzőkönyveket. A Közösség ugyanis nem tervezi az Európa
Tanácshoz való csatlakozást. Ugyancsak módosítani kellene az Európa
Tanács tagjait az egyezmény ellenőrzési mechanizmusaiba bevonó technikai
rendelkezéseket. Csatlakozás esetén a Közösség a csak saját hatáskörei
keretein belül válna kötelezetté. Gondoskodni kellene olyan
mechanizmusról, amely lehetővé tenné, hogy a Közösség és a tagállamok
tisztázzák a hatáskörök megosztását az egyezmény szerveiben. 7.      A
csatlakozásnak a Szerződéssel való összeegyeztethetőségére vonatkozó
elemzés keretein belül a Tanács megvizsgálja, hogy van-e a Közösségnek
hatásköre megkötni a tervezett megállapodást, és hogy az egyezmény
bírósági rendszere összeegyeztethető-e a Szerződés 164. és 219.
cikkével. 8.      A
Tanács elismeri, hogy a Szerződés az emberi jogok tekintetében nem
ruházza fel a Közösséget különös hatáskörrel. E jogok védelmét a
közösségi jog általános elvei biztosítják. E védelem szükségessége –
amelyet az ítélkezési gyakorlat is megerősít – immár az Európai Unióról
szóló szerződés F. cikkében is elismerést nyert. A Tanács azon az
állásponton van, hogy az emberi jogok védelme olyan horizontális elvből
ered, amely a Közösség céljainak szerves részét képezi. Különös cikk
hiányában az EK-Szerződés 235. cikke szolgálhat alapul a csatlakozáshoz
feltéve, hogy e cikk alkalmazási feltételei teljesülnek.9.      A
Tanács továbbá felteszi a kérdést, hogy vajon a Közösségnek az
egyezményhez, különösen pedig annak bírósági rendszeréhez való
csatlakozása megkérdőjelezi-e a Szerződés 164. és 219. cikkével a
Bíróságra ruházott kizárólagos bíráskodási hatáskört és a közösségi
jogrendszer autonómiáját. 10.      A
Tanács kiemeli, hogy az Emberi Jogok Európai Bírósága ítéleteinek nincs
közvetlen hatálya; ugyanis e bíróság nem semmisíthet meg, illetve nem
módosíthat tagállami jogszabályokat, a Szerződő Feleket mindössze
meghatározott eredmény elérésére kötelezheti. Azonban az Európai
Bíróságnak a saját ítélkezési gyakorlatában e bíróság ítéleteit
tiszteletben kellene tartania. Mivel az egyéni kérelem előzetes
feltétele a belső jogorvoslati lehetőségek kimerítése, ez a Közösség
belső bíróságai szempontjából azt jelentené, hogy e bíróságok, különösen
pedig az Európai Bíróság döntenének a közösségi jogi aktusoknak az
egyezménnyel való összeegyeztethetőségéről. Az 1991. december 14-i 1/91.
sz. véleményében (EBHT 1991., I-6079. o.) a Bíróság elfogadta, hogy a
Közösség alávesse magát egy nemzetközi megállapodás által létrehozott
bírósági mechanizmusnak, feltéve, hogy e bíróság tevékenysége kizárólag e
megállapodás értelmezésére és alkalmazására szorítkozik, és nem
kérdőjelezi meg a közösségi jogrendszer autonómiáját. A Tanács felteszi a
kérdést, hogy e megállapítás csak arra az esetre vonatkozik-e, amikor e
bíróság ítéletei csak a nemzetközi megállapodásra vonatkoznak, vagy
pedig arra az esetre is, ha ezen ítéletek a közösségi jognak a
megállapodással való összeegyeztethetőségét érinthetik.II – Eljárás1.      A
Bíróság eljárási szabályzata 107. cikke 1. §-ának megfelelően, a
vélemény iránti kérelmet kézbesítették az Európai Közösségek Bizottsága
és a tagállamok részére. Írásbeli észrevételeket tett a belga kormány
(képviseli: J. Devadder, a külügy-, külkereskedelmi és fejlesztési
együttműködési minisztérium igazgatási igazgatója, meghatalmazotti
minőségben), a dán kormány (képviselik: L. Mikaelsen nagykövet és P.
Biering osztályvezető, külügyminisztériumi jogtanácsosok,
meghatalmazotti minőségben), a német kormány (képviselik: E. Röder,
Ministerialrat a szövetségi gazdasági minisztériumban és A. Dittrich,
Regierungsdirektor a szövetségi igazságügyi minisztériumban,
meghatalmazotti minőségben), a görög kormány (képviselik: V. Rotis, az
államtanács tiszteletbeli elnöke, S. Zisimopoulos, a Görög Köztársaság
állandó képviseletének jogtanácsosa és N. Dafniou, a külügyminisztérium
közösségi jogi ügyekkel foglalkozó külön szolgálatának titkára,
meghatalmazotti minőségben), a spanyol kormány, képviselik: A. Navarro
González, a közösségi jogi és intézményi együttműködés főigazgatója és
R. Silva de Lapuerta, abogado del Estado a közösségi jogi osztálynál,
meghatalmazotti minőségben), a francia kormány (képviselik: E. Belliard,
a külügyminisztérium jogi osztályának helyettes igazgatója, C. de
Salins, ugyanezen osztály aligazgatója és C. Chavance, ugyanezen osztály
külügyi titkára, meghatalmazotti minőségben), a holland kormány
(képviseli: A. Bos külügyminisztériumi jogtanácsos, meghatalmazotti
minőségben), a portugál kormány (képviselik: L. Fernandes, a
külügyminisztérium közösségi ügyekkel foglalkozó főigazgatósága jogi
osztályának igazgatója és M. L. Duarte, ugyanezen igazgatóság
konzultánsa, meghatalmazotti minőségben), az Egyesült Királyság kormánya
(képviseli: J. Collins, a Treasury Solicitor's Department-től,
meghatalmazotti minőségben, segítői: S. Richards és D. Anderson
barristerek), valamint a Bizottság (képviselik: J. Amphoux, a Jogi
Szolgálat vezető jogtanácsosa, J. Pipkorn, a Jogi Szolgálat jogtanácsosa
és R. Gosalbo-Bono, a Jogi Szolgálat tagja, meghatalmazotti
minőségben).2.      Az
Osztrák Köztársaságnak, a Finn Köztársaságnak és a Svéd Királyságnak –
az Európai Unióhoz való csatlakozásuk után – szintén kézbesítették a
vélemény iránti kérelmet. Az osztrák kormány (képviseli: K. Berchtold
egyetemi docens, meghatalmazotti minőségben) és a finn kormány
(képviseli: H. Rotkirch külügyminisztériumi osztályvezető,
meghatalmazotti minőségben) terjesztettek elő írásbeli észrevételeket. 3.      Kérésére
észrevételeket terjeszthetett elő az Európai Parlament (képviselik: G.
Garzón Clariana jogtanácsos és E. Perillo, a Jogi Szolgálat tagja,
meghatalmazotti minőségben).4.      Az
1995. november 7-i tárgyaláson a Bíróság meghallgatta a belga kormányt
(képviseli: J. Devadder), a dán kormányt (képviselik: L. Mikaelsen és P.
Biering), a német kormányt (képviseli: A. Dittrich), a görög kormányt
(képviselik: A. Samoni-Rantou, a külügyminisztérium közösségi jogi
ügyekkel foglalkozó külön szolgálatának helyettes jogi szaktanácsadója,
meghatalmazotti minőségben és N. Dafniou), a spanyol kormányt
(képviseli: R. Silva de Lapuerta), a francia kormányt (képviselik: J.-F.
Dobelle, a külügyminisztérium jogi osztályának helyettes igazgatója,
meghatalmazotti minőségben és C. Chavance), az ír kormányt (képviselik:
D. Gleeson SC, meghatalmazotti minőségben és M. Buckley), az olasz
kormányt (képviseli: U. Leanza professzor, a külügyminisztérium
diplomáciai ügyekkel, szerződésekkel és jogalkotási kérdésekkel
foglalkozó osztályának osztályvezetője, meghatalmazotti minőségben), a
holland kormányt (képviseli: M. Fiestra, a külügyminisztérium helyettes
jogtanácsosa, meghatalmazotti minőségben), a portugál kormányt
(képviselik: L. Fernandes és M. L. Duarte), a finn kormányt (képviseli:
H. Rotkirch), a svéd kormányt (képviseli: L. Nordling, a
külügyminisztérium európai ügyekkel foglalkozó jogi osztályának
tanácsosa), az Egyesült Királyság kormányát (képviseli: J. E. Collins,
segítői: S. Richards és D. Anderson), az Európai Unió Tanácsát
(képviselik: J.-C. Piris, J.-P. Jacqué és A. Lo Monaco), a Bizottságot
(képviselik: J. Pipkorn és R. Gosalbo-Bono) valamint az Európai
Parlamentet (képviselik: G. Garzón Clariana és E. Perillo).III – Az emberi jogoknak a Közösség általi tiszteletben tartásával kapcsolatos kérdéskör története1.      Az
EK-Szerződés, hasonlóan az ESZAK- vagy az EAK-Szerződéshez, nem
foglalkozik kifejezetten az alapvető jogokkal, leszámítva az utolsó
preambulumbekezdés „megőrzik és erősítik a békét és a szabadságot”
fordulatát.2.      A
Bíróság – a közös alkotmányos hagyományokra, valamint különféle
nemzetközi okmányokra, különösen pedig az egyezményre hivatkozva – az
alapvető jogok védelmét az általános közösségi jogelveken keresztül
karolta fel.3.      Ezen
ítélkezési gyakorlatra támaszkodva, az Egységes Európai Okmány
preambuluma a tagállamok alkotmányában és törvényeiben, az egyezményben,
valamint az Európai Szociális Chartában elismert alapvető jogok
tiszteletben tartását tűzi ki célul.4.      Az
Európai Unióról szóló szerződés F. cikkének (2) bekezdése kimondja,
hogy az Unió „a közösségi jog általános elveiként tartja tiszteletben az
alapvető jogokat, ahogyan azokat az emberi jogok és alapvető
szabadságok védelméről szóló […] európai egyezmény biztosítja, továbbá
ahogyan azok a tagállamok közös alkotmányos hagyományaiból erednek”. E
Szerződés J.1. cikke (2) bekezdésének ötödik francia bekezdése célul
tűzi ki az emberi jogok és alapvető szabadságok tiszteletben tartását.
Ugyanezen Szerződés K.2. cikkének (1) bekezdése kifejezetten utal az
egyezménynek az igazságügyi és belügyi együttműködés keretein belül való
tiszteletben tartására.5.      Az
alapvető jogok tiszteletben tartását a tagállamok és a közösségi
intézmények politikai nyilatkozatai is célul tűzték ki. Itt a következő
dokumentumok említhetők meg: az alapvető jogokról szóló, 1977. április
5-i európai parlamenti, tanácsi és bizottsági közös nyilatkozat
(Szerződésgyűjtemény 1995., 877. o.), az Európai Parlamentnek, a
Tanácsnak, a tagállamok Tanács keretében ülésező képviselőinek és a
Bizottságnak a rasszizmus és az idegengyűlölet elleni, 1986. június 11-i
együttes nyilatkozata (Szerződésgyűjtemény 1995., 889. o.), a Tanácsnak
és a tagállamok Tanács keretében ülésező képviselőinek a rasszizmus és
az idegengyűlölet ellen folytatott küzdelemről szóló, 1990. május 29-i
állásfoglalása (HL C 157., 1990., 1. o.), a Tanácsnak és a tagállamok
Tanács keretében ülésező képviselőinek az emberi jogokról, a
demokráciáról és a fejlődésről szóló, 1991. november 28-i állásfoglalása
(Európai Közösségek Értesítője 11/91. sz., 130. o., 2.3.1. pont),
valamint a Tanács és a tagállamok ezen állásfoglalás végrehajtásáról
szóló, 1992. november 18-i következtetései. Emellett megemlíthetők az
Európai Tanács következő nyilatkozatai: az európai identitásról szóló,
1973. december 14-i nyilatkozat (Európai Közösségek Értesítője 12/73.
sz., 2501. pont), a demokráciáról szóló, 1978. április 8-i nyilatkozat, a
Közösség nemzetközi szerepéről szóló, 1988. december 2-3-i nyilatkozat
(Európai Közösségek Értesítője 12/88. sz., 1.1.10. pont), az emberi
jogokról szóló, 1991. június 29-i nyilatkozat (Európai Közösségek
Értesítője 6/91. sz., V. melléklet) és az Emberi Jogok Egyetemes
Nyilatkozatának 45. évfordulója alkalmából kiadott, az emberi jogokról
szóló, 1993. december 11-i nyilatkozat (Európai Közösségek Értesítője
12/93. sz., 1.4.12. pont).6.      Az
Európai Parlamenthez és a Tanácshoz eljuttatott, a közösségi jog
létrehozásában és fejlesztésében az alapvető jogok védelméről szóló,
1976. február 4-i jelentésében (Európai Közösségek Értesítője, 5/76. sz.
kiegészítés) a Bizottság kizárta annak szükségességét, hogy a Közösség,
mint olyan, csatlakozzon az egyezményhez.7.      A
Bizottság a Tanácsnak a hivatalos csatlakozást először az Európai
Közösségeknek az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló
egyezményhez történő csatlakozásáról szóló, 1979. április 4-i
memorandumban (Európai Közösségek Értesítője, 2/79. sz. kiegészítés)
javasolta.8.      E
javaslatot azután a Közösségnek az emberi jogok és alapvető szabadságok
védelméről szóló egyezményhez történő csatlakozásáról szóló, 1990.
november 19-i bizottsági közleményben megismételték. 9.      1993.
október 26-án a Bizottság közzétette a Közösségnek az emberi jogok
európai egyezményéhez történő csatlakozásáról és a közösségi jogrendről
szóló munkaanyagot, amelyben megvizsgálta különösen a csatlakozás
jogalapját és a Bíróság joghatóságának kizárólagosságát.10.      Az
Európai Parlament több alkalommal is a csatlakozás mellett foglalt
állást, legutóbb a jogi és állampolgári jogi bizottság jelentése alapján
elfogadott, a Közösségnek az emberi jogok európai egyezményéhez történő
csatlakozásáról szóló, 1994. január 18-i állásfoglalásában (HL
C 44., 1994., 32. o.).IV – A vélemény iránti kérelem elfogadhatósága1.      Az ír kormány és az Egyesült Királyság kormánya szerint a vélemény iránti kérelem nem elfogadható. A dán, finn és svéd kormány is kiemeli, hogy a kérelem felvetése korainak tűnik. Szóbeli
észrevételeiben az ír kormány hangsúlyozza, hogy a csatlakozás
tekintetében nincs olyan kézzelfogható megállapodási javaslat, amelyről a
Bíróság véleményt nyilváníthatna. Számos technikai probléma vetődik fel
és többféle megoldás is elképzelhető. Semmilyen állásfoglalás nem
született még arról, hogy kik vegyenek részt a tárgyalásokon.Az
Egyesült Királyság kormánya szerint jelen esetben nincs szó a Szerződés
228. cikkének (6) bekezdése szerinti „tervezett” megállapodásról. A
Bíróságot csak a megállapodás-tervezetről folytatott részletes
tárgyalások után lehet véleménynyilvánításra felkérni. Az 1979. október
4-i 1/78. sz. vélemény (EBHT 1979., 2871. o.) esetében kétségtelenül
annak ellenére elfogadták a kérelmet, hogy a tárgyalások még nem
kezdődtek meg. Azonban e kérelem benyújtásának időpontjában a
megállapodás tervezet formájában már létezett; a tárgyalásokat az
eljárás alatt is folytatták, és a véleménynyilvánítás előtt a Bíróságot
az utolsó szövegváltozatról tájékoztatták. Ezzel szemben a jelen eljárás
esetében nincs semmiféle megállapodás-tervezet, és nem terveznek
tárgyalásokat a véleménynyilvánítás előtt. Az 1/78. sz. vélemény iránti
kérelem megalapozott volt, mivel a megállapodás jogalapját vitatták.
Jelen esetben konszenzus van az egyetlen lehetséges jogalap
tekintetében: ez a Szerződés 235. cikke.A
Tanács által előadott alapvető problémák mellett, az Egyesült Királyság
kormánya más nehézségekre is felhívja a figyelmet. Az alábbi kérdéseket
állítja a középpontba: olyan csatlakozás hatálya, amelyet a tagállamok
fenntartásai mellett fogadnának el, a tagállamok azon hatásköre, hogy
bármikor eltérhetnek az egyezmény egyes rendelkezéseitől, a tagállamok
és a Közösség kötelezettségei közötti eltérés kockázata, a Közösség
részvételének problémája az egyezmény szerveiben, különösen a jövőbeli
egységes Bíróságban, a Közösség és a tagállamok közötti
hatáskörmegosztás, az abból adódó nehézségek, hogy a Közösség anélkül
csatlakozik az egyezményhez, hogy ezt megelőzően az Európa Tanácshoz
csatlakozna, az ESZAK- és az EAK-Szerződés sorsa. Tekintettel e
problémák súlyosságára és sokaságára, az Egyesült Királyság szerint a
Bíróság jelenleg nem nyilváníthat helytálló véleményt.Az
egyetlen lehetséges jogalap, a Szerződés 235. cikke a Tanács egyhangú
határozatát írja elő. Az a tény, hogy ilyen egyhangúság nem áll fenn, a
vélemény iránti kérelem hipotetikus és irreális jellegére utal. Márpedig
az előzetes döntéshozatal keretében a Bíróság mindig visszautasította
az általános és hipotetikus kérdésekről való döntést.A
dán kormány kiemeli, hogy nincs tárgyalás alatt álló
megállapodás-tervezet. Sőt mi több, még a tárgyalások megkezdéséről sem
született megegyezés a Tanácson belül.A
finn kormány emlékeztet arra, hogy az eljárási szabályzat 107. cikkének
2. §-a és a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint a vélemény a tervezett
megállapodásnak a Szerződéssel való összeegyeztethetőségére és a
Közösség hatáskörére vonatkozhat. Jelen esetben a vélemény iránti
kérelem elfogadhatósága attól függ, hogy az e kérelemhez csatolt vagy
itt említett okmányok olyan egységet képeznek-e, amelyből a tervezett
megállapodás elég pontosan meghatározható ahhoz, hogy a Bíróság arról
véleményt nyilváníthasson. Igenlő válasz esetén a kérelem esetlegesen
korai jellege nem akadályozza meg a Bíróságot abban, hogy
általánosságban és elvi síkon véleményt nyilvánítson.Szóbeli
észrevételeiben a svéd kormány is megemlíti, hogy az egyezménynek nincs
szövegtervezete és a Tanács még határozatot sem hozott a tárgyalások
megkezdéséről. Még ha a Bíróság el is fogadja a vélemény iránti
kérelmet, a későbbiekben akkor is újabb kérelemre lenne szükség a jogi
és technikai kérdések megtárgyalása után.2.      A Bizottság, a Parlament, valamint a belga, német, francia, olasz és portugál kormány kifejti,
hogy a vélemény iránti kérelem elfogadható, mivel az a Szerződés 228.
cikkének (6) bekezdése értelmében vett „tervezett megállapodásra”
vonatkozik.A Bizottság emlékeztet arra,
hogy a 228. cikk szövege megváltozott. Az EGK-Szerződés 228. cikke (1)
bekezdése második albekezdésének korábbi szövege – amely lehetővé tette a
Bíróság előzetes véleményének kikérését a tervezett megállapodás
összeegyeztethetőségéről –, a Közösség és harmadik államok vagy valamely
nemzetközi szervezet közötti megállapodások megkötéséről szóló első
albekezdéshez kapcsolódott. Az EK-Szerződés 228. cikke (6) bekezdésének
új szövege már csak tervezett megállapodást említ, és egyáltalán nem
rendelkezik egy adott megállapodás megkötése előtti véleményről. A
Bíróság már a fent hivatkozott, 1/78. sz. véleményben is tágan
értelmezte a tervezett megállapodás fogalmát; ezen ítélkezési
gyakorlatot az új szövegezés is megerősíti. Az 1/78. sz. vélemény iránti
kérelem esetéhez hasonlóan a Bíróságnak hatásköri kérdésben kell
döntenie, és nem áll fenn annak a kockázata, hogy arról az esetleges
tárgyalások során újból döntést kelljen hoznia.A
Parlament kiemeli, hogy a 228. cikk célja – amint ez az 1975. november
11-i 1/75. sz. véleményből (EBHT 1975., 1355. o.) is kiderül – az, hogy
elejét vegye a Szerződés nemzetközi megállapodásokkal való
összeegyeztethetőségének vitatásának. Jelen esetben az egyezmény által
létrehozott jogrendnek a közösségi jogrenddel való
összeegyeztethetőségéről van szó. A konkrét jogi kérdés az, hogy a
Bíróság joghatóságának kizárólagossága összeegyeztethető-e a közösségi
jogrenden kívüli bíróságnak való alárendelésével. A Bíróság a fent
hivatkozott, 1/78. sz. véleményben elismerte, hogy minden érintett
államnak – ideértve a harmadik államokat is – érdeke, hogy a hatásköri
problémákat már a tárgyalások megkezdésekor tisztázzák. A
belga kormány is hivatkozik az 1/78. sz. véleményre, mint precedensre,
és a Szerződés 228. cikke (6) bekezdésének új szövegére. Különösen három
pontot emel ki. A tagállamok elfogadták, hogy a csatlakozásnak a
közösségi joggal való összeegyeztethetőségét a tárgyalások megkezdése
előtt meg kell állapítani. A Bíróság a fent hivatkozott, 1/78. sz. és
1992. április 10-i 1/92. sz. véleményben (EBHT 1992., I-2821. o.) már
elismerte, hogy egy vélemény iránti kérelmet akkor is el kell fogadni,
ha a tervezett megállapodás tartalma nincs minden részletében
kidolgozva, feltéve, hogy a tervezett megállapodás tárgya ismert és a
kérelem előterjesztőjének érdeke fűződik a válaszhoz. A Szerződés 228.
cikke (6) bekezdésének hatékony érvényesülését sértené az, ha a
véleményt kérő intézménytől azt várnák el, hogy a tervezett
megállapodásnak a közösségi joggal való összeegyeztethetőségéhez már a
Bíróság elé terjesztés pillanatában se férjen semmi kétség.A
német kormány szóbeli észrevételeiben előadja, hogy a kérelem
elfogadható, mivel annak előterjesztésekor a csatlakozásról folytatott
vita olyan előrehaladott szakaszba került, hogy a Bíróság véleménye
szükségesnek és indokoltnak tűnik. Az egyezmény, mint a csatlakozás
tárgya, akárcsak a csatlakozással szükségessé váló kiigazítások,
ismertek. A Bíróság által a fent hivatkozott, 1/78. sz. véleményben
elfogadottakkal összhangban, valamennyi tagállamnak érdekében áll, hogy a
tárgyalások előtt tisztázásra kerüljön, hogy a Közösségnek van-e
hatásköre az egyezményhez történő csatlakozásra.A
francia kormány szóbeli észrevételeiben elismeri, hogy a Bíróságnak nem
áll rendelkezésére megállapodás-tervezet, hogy sok bizonytalanság van a
tárgyalások tartalmi kérdéseivel kapcsolatban, és hogy pillanatnyilag
nincs konszenzus a Tanácson belül a csatlakozás célszerűségét illetően. A
Bíróságnak mindamellett el kell fogadnia a vélemény iránti kérelmet,
mivel a csatlakozásnak a Szerződéssel való összeegyeztethetőségére
vonatkozó jogi kérdések pontosan meghatározhatók és relevanciájuk nem
kérdőjelezhető meg.Az olasz kormány szóbeli
észrevételeiben az eljárási szabályzat 107. cikkének 2. §-ára
hivatkozik, amely szerint a vélemény iránti kérelem a tervezett
megállapodásnak a Szerződés rendelkezéseivel való
összeegyeztethetőségével vagy a Közösségnek a megállapodás megkötésére
vonatkozó hatáskörével foglalkozhat. Ha a kérelem – mint jelen esetben
is – a hatáskörre vonatkozik, úgy nem szükséges, hogy a megállapodásról
már megfelelően kidolgozott szöveg álljon rendelkezésre. Még ha el is
fogadjuk, hogy a kérelem a csatlakozásnak a Szerződés meghatározott
rendelkezéseivel való összeegyeztethetőségére vonatkozik, a Bíróság a
kérelmet akkor sem utasíthatja el, mivel az egyezmény, amelyhez a
Közösség csatlakozni kíván, létezik és általános vonatkozásai ismertek.Szóbeli
észrevételeiben a portugál kormány is kiemeli, hogy a lefolytatandó
tárgyalások eredménye és azon egyezmény tartalma, amelyhez a Közösség
csatlakozni kíván, ismertek.V – A tervezett csatlakozás jogalapja1.      Az osztrák kormány
– miután emlékeztetett a Közösség külső hatásköreire vonatkozó
ítélkezési gyakorlatra – előadja, hogy valamennyi közösségi hatáskör
gyakorlásának részét képezi az alapvető jogok tiszteletben tartása. Az
egyezmény által védett jogok biztosítéka a közösségi intézmények
cselekvését minden érintett területen megalapozó hatáskörökön alapul. Az
egyezmény által biztosított jogok ilyen belső, horizontális alkalmazása
ugyanakkor megteremti a Közösség külső hatáskörét arra, hogy
csatlakozzon az egyezményhez.2.      A Bizottság, a Parlament, valamint a belga, dán, német, görög, olasz, finn és svéd kormány, továbbá másodlagosan az osztrák kormány
is kifejti, hogy különös rendelkezések hiányában a Szerződés 235. cikke
képezi a csatlakozás jogi alapját. A 235. cikk alkalmazásának
feltételei – nevezetesen a Közösség fellépésének szükségessége, a
Közösség valamely célkitűzésének megvalósulása és a közös piac
működésével való kapcsolat – teljesülnek. A
Bizottság a fent említett, 1993. október 26-i munkaanyagára hivatkozik,
amelyben az emberi jogok tiszteletben tartását olyan horizontális
célkitűzésnek minősítette, amely szerves részét képezi a Közösség
célkitűzéseinek.A 43/75. sz.
Defrenne-ügyben 1976. április 8-án hozott ítéletből (EBHT 1976., 455.
o.) következik, hogy a Szerződés 235. cikke értelmében vett
célkitűzéseket a Szerződés preambuluma is meghatározhatja. Márpedig az
Egységes Európai Okmány preambuluma hivatkozik az emberi jogok védelmére
és az egyezményre. A Parlament is úgy
véli, hogy az emberi jogok védelme a Közösség célkitűzési közé tartozik.
Az uniós polgárság bevezetése is az e tétel mellett szóló új jogi érvet
jelent. Ugyanis az Európai Unióról szóló szerződés B. cikkének harmadik
francia bekezdése és az EK-Szerződés 8. cikkének együttes értelmében a
Közösség feladata az uniós polgár alapvető jogainak olyan védelme,
amelyhez hasonló védelemben tagállami polgárként az állammal szemben
részesül. A Parlament hangsúlyozza annak szükségességét, hogy a
Közösséget – ideértve a Bíróságot is – olyan nemzetközi bírósági
ellenőrzési mechanizmusnak rendeljék alá, mint amilyennek a tagállamok
és azok legfelső bíróságai is alá vannak vetve. A Parlament szerint a
Szerződés 235. cikkének kiválasztását ki kell egészíteni a Szerződés
228. cikke (3) bekezdésének második albekezdésével is, amely szerint
bizonyos nemzetközi szerződések megkötéséhez a Parlament hozzájárulását
is meg kell szerezni. Egy ilyen hozzájárulás szükségessége az említett
rendelkezés elfogadásának indokával magyarázható, amely annak
elkerülésében áll, hogy egy nemzetközi megállapodás miatt a
Parlamentnek, mint társjogalkotónak egy együttdöntési eljárás után
elfogadott jogi aktust – a Közösség nemzetközi kötelezettségei alapján –
módosítania kelljen.A belga, német, görög,
olasz, osztrák, finn és svéd kormány kiemeli, hogy az emberi jogok
védelme olyan általános horizontális elv, amelyre a Közösségnek minden
tevékenységében figyelemmel kell lennie, és hogy e védelem lényegi
jelentőségű a közös piac megfelelő működése szempontjából. E
kormányok szerint a Bíróság a közösségi jog – közös alkotmányos
hagyományokon, valamint nemzetközi okmányokon, különösen pedig az
egyezményen alapuló – általános elveinek alkalmazásával biztosítja e
védelmet. Az Egységes Európai Okmány preambuluma, az Európai Unióról
szóló szerződés preambuluma, valamint e Szerződés F. cikkének (2)
bekezdése, J.1. és K.2. cikke szentesíti az emberi jogok tiszteletben
tartását és e tekintetben az egyezmény szerepét.A
görög kormány az EK-Szerződés 130u. cikkének (2) bekezdésére is
hivatkozik, amely az emberi jogok tiszteletben tartását a fejlesztési
együttműködés céljai között említi. Az
osztrák kormány kiemeli, hogy a Közösség céljainak meghatározásakor
figyelembe kell venni a Szerződés preambulumát is, amely a béke és a
szabadság megőrzését tűzi ki céljául; e célkitűzés magában foglalja az
egyezmény által garantált jogokat is. A finn kormány úgy véli, hogy jelen fejlődési szakaszában az emberi jogok védelme a Közösség egyik legfontosabb célja.Mindezen
kormányok szerint szükség van az egyezményhez történő csatlakozásra és a
külső bírói ellenőrzésre annak érdekében, hogy a magánszemélyek védelme
biztosítva legyen, ha a közösségi intézmények nem vennék figyelembe az
egyezményt.A belga kormány hangsúlyozza,
hogy el kell kerülni a közösségi ítélkezési gyakorlat és az egyezmény
szerveinek ítélkezési gyakorlata közötti értelmezésbeli eltéréseket.
Megjegyzi, hogy a közösségi jog jogorvoslati rendszere, amely nem teszi
lehetővé, hogy egy magánszemély az őt közvetlenül és személyében nem
érintő jogi aktus megsemmisítését kérje, kevesebb védelmet nyújt, mint
az egyezményé.Szóbeli észrevételeiben az
olasz kormány kiemeli, hogy minden tagállam – saját hatáskörében –
önként alávetette magát az emberi jogok védelmében létrejött nemzetközi
ellenőrzési rendszereknek. Az állami hatáskörök Közösségre való
átruházása megköveteli, hogy a Közösség maga is vesse alá magát
ugyanezen nemzetközi ellenőrzésnek annak érdekében, hogy helyreálljon a
tagállamok által eredetileg megkívánt egyensúly. Az
osztrák kormány arra hivatkozik, hogy az egyezményről egységes
értelmezést kell kialakítani, hogy egyre inkább el kell mélyíteni az
Európai Unióról szóló szerződés által előirányzott integrációt – amely
területen az emberi jogok védelme elsőrendű fontossággal bír –, valamint
utal a közösségi közszolgálati jogvitákra. A
finn kormány kiemeli, hogy a csatlakozás a Szerződés szociális
jellegének megerősítése miatt szükséges. Az Egységes Európai Okmányban
előirányzott új hatásköri alapok és a szubszidiaritás elvének elfogadása
azonban leszűkítette a Szerződés 235. cikkének alkalmazási körét. E
rendelkezés igénybevételének lehetősége a csatlakozási megállapodás
tartalmától és szerkezetétől függ.3.      A spanyol, francia, ír, portugál kormány és az Egyesült Királyság kormánya
kifejti, hogy sem az EK-Szerződés, sem az Európai Unióról szóló
szerződés nem tartalmaz olyan rendelkezést, amely az emberi jogok
tárgyában olyan különös hatáskörrel ruházná fel a Közösséget, amely
jogalapját képezhetné a tervezett csatlakozásnak. Az Európai Unióról
szóló szerződés F. cikkének (2) bekezdése nem más, mint az emberi jogok
védelmének területén kialakított ítélkezési gyakorlat alkotmányossá
tétele, egyébként pedig e védelmet csak a közösségi jog általános elvein
keresztül kívánja biztosítani. A francia
és a portugál kormány hozzáteszi, hogy az Európai Unióról szóló
szerződés közös kül- és biztonságpolitikáról szóló J.1. cikkének (2)
bekezdése, valamint ugyanezen szerződés bel- és igazságügyekről szóló
K.2. cikkének (1) bekezdése – amely területek egyébként nem tartoznak a
Bíróság joghatósága alá – programjellegűek, és nem ruházzák fel a
Közösséget különleges hatáskörökkel. Az EK-Szerződés 130u. cikke a
francia kormány szerint ugyancsak nem jöhet számításba.A
spanyol, francia, ír, portugál kormány és az Egyesült Királyság
kormánya szintén nem értenek egyet a Szerződés 235. cikkének esetleges
alkalmazásával. Az emberi jogok tiszteletben tartása ugyanis nem
tartozik a Közösség azon célkitűzései közé, amelyeket a Szerződés 2. és
3. cikke felsorol. Az Egyesült Királyság kormánya hozzáteszi, hogy az
Európai Unióról szóló szerződés F. cikkének (2) bekezdésére történő
utalás sem igazolhatja a 235. cikk alkalmazását. E
kormányok vitatják, hogy az emberi jogok védelme terén fennálló
joghézag vagy deficit miatt szükség lenne a csatlakozásra. A Bíróság a
közösségi jogrendszerbe lényegében beemelte az egyezményt és teljes
mértékben beépítette azt a közösségi jogba. A francia kormány számba
veszi az egyezmény által védett azon alapvető jogokat, amelyeknek
tiszteletben tartását a Bíróság biztosítja. A
portugál kormány hozzáteszi, hogy az egyezmény rendelkezései – a
Bíróság és az Emberi Jogok Európai Bírósága általi – eltérő
értelmezésének veszélye elméleti jellegű, és a Közösség gazdasági és
politikai integrációra irányuló konkrét céljaival magyarázható. A
portugál kormány felveti annak lehetőségét, hogy a Bíróság az Emberi
Jogok Európai Bírósága elé az egyezmény értelmezését illetően előzetes
döntéshozatal iránti kérelmet terjesszen.E
kormányok szerint a közösségi jog a magánszemélyek számára teljes
jogorvoslati rendszert biztosít. A csatlakozás nem következik
szükségszerűen a közös piac működéséből. 4.      A dán kormány
árnyalt álláspontot képvisel. Rámutat arra, hogy a közösségi
közszolgálatot illetően az emberi jogok védelme meglehetősen háttérbe
szorul, mindamellett ez nem lényegi, hanem eljárási jellegű hiányosság.
Az egyezménynek a Bíróság által vállalt, egyfajta önkorlátozás útján
történő tiszteletben tartása nem ugyanaz, mintha ugyanezt nemzetközi
kötelezettségvállalás írná elő, jóllehet a különbség csak elméleti. A
csatlakozásnak lényegében politikai előnye lenne, tekintve, hogy
kiemelné az emberi jogok tiszteletben tartásának tulajdonított
jelentőséget. A csatlakozás azt is lehetővé tenné, hogy a Közösség saját
maga lássa el védelmét abban az esetben, ha a közösségi jogot az
egyezmény szervei előtt megkérdőjeleznék. E kormány ezzel kapcsolatban
kiemeli, hogy a jogviták általában a közösségi és a tagállami
jogszabályok olyan kombinációjára vonatkoznak, ahol elvileg a tagállami
jogszabályokat vitatják; ilyen helyzetben az intézmények – különösen a
Bizottság – az egyezmény szervei előtt segítségére lehetnének a
tagállami kormányoknak.A dán kormány e
politikai előnnyel szemben gyakorlati és jogi problémákat hoz fel.
Jelenleg csak államok csatlakozhatnak; a többi Szerződő Fél hozzáállása
bizonytalan; a Közösség csatlakozása problémákat vetne fel a
tagállamoknak adott mentességek, valamint az általuk tett fenntartások
terén; valószínűleg nem az egész egyezmény tekintetében kerülne sor a
csatlakozásra; létre kellene hozni egy mechanizmust annak
meghatározására, hogy mely entitás sértette meg az egyezményt, mivel a
vitatott jogi aktus elvileg tagállami aktus lenne; felvetődik, hogy a
Közösség hogyan képviseltetné magát az egyezmény ellenőrző szerveiben,
különösen a jövőbeli egységes Bíróságban. Tekintettel e problémák
súlyosságára, a dán kormány azt javasolja, hogy a Közösség és az
egyezmény Szerződő Felei kössenek olyan megállapodást, amely lehetővé
tenné, hogy a Bíróság emberi jogi kérdéseket terjesszen előzetes
döntéshozatalra az Emberi Jogok Európai Bírósága elé, és amely
feljogosítaná az Emberi Jogok Európai Bíróságát, hogy a közösségi jogról
előzetes döntést kérjen a Bíróságtól.VI – A csatlakozás összeegyeztethetősége a Szerződés 164. és 219. cikkével1.      A Bizottság, a Parlament, valamint a belga, dán, német, görög, olasz, osztrák, finn és svéd kormány
kifejti, hogy a tervezett csatlakozás, vagyis hogy a Közösség alávetné
magát az egyezmény bírósági rendszerének, nem ellentétes a Szerződés
164. és 219. cikkével.A Bizottság előadja,
hogy az Európai Gazdasági Térségről kötött megállapodással ellentétben,
az egyezmény és a Szerződés céljai az emberi jogok vonatkozásában fedik
egymást. Az egyezmény klasszikus nemzetközi jogi ellenőrzési
mechanizmussal rendelkezik, és az Emberi Jogok Európai Bírósága ítéletei
nem bírnak közvetlen hatállyal a belső jogrendben. Kétségkívül igaz,
hogy az egyezmény egyéni kérelmekre is lehetőséget biztosít.
Mindamellett itt csak az ellenőrzés egyik módjáról van szó a Szerződő
Felek számára nyitva álló keresetek mellett; ezenkívül ellentmondásos
volna egyrészt elfogadni ezen ellenőrzési mechanizmust, másrészt pedig
visszautasítani az egyéni kérelmeket. Az Emberi Jogok Európai Bírósága
nem nyilatkozna a Közösség és a tagállamok közötti hatáskörmegosztás
kérdésben, amelyet kizárólag a közösségi jogrend szabályoz. Így a
Közösség és a tagállamok egymás elleni kereseteinek lehetőségét ki
kellene zárni. Továbbá azon állítás sem
megalapozott, hogy az egyezmény ellenőrzési mechanizmusa – amennyiben a
közösségi hatáskörök egészére kiterjed – veszélyezteti a közösségi
jogrend autonómiáját. Az egyezmény ugyanis csak a minimumszabályokat
határozza meg. Az ellenőrzési mechanizmusnak nem lenne közvetlen hatása a
közösségi jogrendre. Végül, tekintve, hogy e mechanizmus nem ellentétes
a tagállamok alkotmányos elveivel, aligha lehet azt gondolni, hogy nem
összeegyeztethető a közösségi jogelvekkel.A
Parlament a fent hivatkozott, 1/91. sz. véleményre hivatkozik, amelyben
a Bíróság elismerte, hogy a Közösség alávetheti magát egy nemzetközi
bíróság határozatainak. Ha a Közösség aláveti magát az emberi jogok
ügyében illetékes bíróság joghatóságának, úgy ez nem mond ellent a
közösségi rendszer fejlődésének, amelynek középpontjában ezentúl már nem
a gazdasági szereplők, hanem az Unió polgárai állnak. Az emberi jogokra
vonatkozó külső ellenőrzés nem sértené jobban a közösségi jogrend
autonómiáját, mint a tagállamokét. A Parlament visszautal a fent
hivatkozott, 1994. január 18-i állásfoglalására, amelyben kiemelte egy
nemzetközi bíróság előtti közvetlen jogorvoslati lehetőség fontosságát
annak eldöntése céljából, hogy egy közösségi jogi aktus
összeegyeztethető-e az emberi jogokkal, és hangsúlyozza, hogy a tervbe
vett csatlakozás nem kérdőjelezi meg a Bíróság joghatóságát a közösségi
jogi kérdésekben.A belga kormány szerint a
Bíróságnak arról kell döntenie, hogy a közösségi jogrendbe beépített
alapvető jogok, amennyiben az egyezményből erednek, közösségi joggá
válnak‑e vagy megőrzik‑e sajátos jellegüket. A választól függ, hogy a
tervezett csatlakozás hatással lenne-e vagy sem a közösségi jog
autonómiájára. A kormány először is rámutat
arra, hogy az egyezmény által védett jogok és szabadságok sajátos
státussal rendelkeznek a közösségi jog általános elvein belül. Az
egyezmény ugyanis csak a védelem minimális mértékét állapítja meg, és
nem érinti e védelem kiterjesztését a Bíróság által elismert olyan más
jogforrások segítségével, mint például maga a közösségi jogrendszer és a
közös alkotmányos hagyományok. Amikor a Bíróság az egyezményre
hivatkozik, figyelembe veszi az egyezmény szervei által adott
értelmezést, ezzel is hangsúlyozva azon sajátos helyet, amelyet az
egyezmény által védelmezett jogok a közösségi jogrendben betöltenek.
Ennyiben a közösségi jogrendnek a fent hivatkozott, 1/91. sz. és 1/92.
sz. vélemény értelmében vett autonómiája ettől kezdve csak viszonylagos
lehet.Ezt követően a belga kormány kifejti,
hogy a tervezett megállapodás nem veszélyezteti a közösségi jogrend
autonómiáját. Az egyezmény 62. cikke által biztosított lehetőségnek
megfelelően, a Közösség és tagállamai közötti mindenféle keresetindítás
ki lenne zárva, ami lehetővé tenné a Szerződés 219. cikkének
tiszteletben tartását. Annak érdekében, hogy a Közösség és a tagállamok
közötti hatáskörmegosztást semmilyen külső hatás ne befolyásolhassa,
egyéni kérelem esetén ez utóbbiak állást foglalhatnának a hivatkozott
jogsértés elkövetőjének kérdéséről; a létrehozandó mechanizmus az
Egyesült Nemzetek Szervezetének 1982. december 10-i tengerjogi
egyezménye IX. mellékletének példáját követhetné.Harmadsorban
a belga kormány kiemeli, hogy az egyezmény által védett jogok és
szabadságok területén a közösségi jogrend abszolút autonómiája nem
kívánatos. Ha a közösségi jogrendben az emberi jogok védelme alacsonyabb
szintű, mint az egyezményben, akkor tulajdonképpen nem lehet elhárítani
azt a veszélyt, hogy az egyezmény szervei úgy tekintsék, hogy az ő
hatáskörük – még ha a közösségi jogi aktusokról nem is – legalább a
tagállami végrehajtási aktusokról megítélni, hogy azok
összeegyeztethetők-e az egyezménnyel.A
tervezett csatlakozás akkor is megvalósítható, ha a Bíróság úgy döntene,
hogy alkalmazandók a fent hivatkozott, 1/91. sz. és 1/92. sz.
véleményben a közösségi jogrend autonómiáját illetően meghatározott
kritériumok.A belga kormány e tekintetben
kiemeli, hogy nincs semmiféle személyes és funkcionális kapcsolat a
Bíróság és az egyezmény szervei között. Az Emberi Jogok Európai Bírósága
csak ítéletének elfogadására kötelezheti az érintett felet, a vitatott
nemzeti jogi aktus megsemmisítéséhez vagy érvénytelenítéséhez nincs
joga. E bíróság ítéleteinek hatását illetően e kormány két esetet
különböztet meg. Ha az egyezmény rendelkezése elég pontos és teljes,
betartását közvetlen alkalmazhatósága kielégítően biztosítja. Ha a
megsértett rendelkezés nem alkalmazható közvetlenül, úgy az állam
feladata a jogsértés megszüntetéséhez szükséges intézkedéseket meghozni.
A közösségi jogrend autonómiája egyik esetben sem sérülne.A
dán, német, görög, olasz, osztrák és finn kormány szerint a Bíróság a
fent hivatkozott, 1/91. sz. véleményben elfogadta, hogy a Közösség
alávetheti magát egy nemzetközi megállapodás által létrehozott
bíróságnak a szóban forgó megállapodás alkalmazását és értelmezését
illetően, feltéve, hogy a közösségi jogrend autonómiája nem szenved
sérelmet. E tekintetben a Bíróság hangsúlyozta, hogy tiszteletben kell
tartani a közösségi bíróságok függetlenségét és a Bíróságnak a közösségi
jog értelmezésében betöltött kizárólagos szerepét.A
dán kormány kiemeli, hogy az Európai Gazdasági Térségről szóló
megállapodás esetében e jognak a közösségi joggal való azonossága
okozott nehézségeket. Jelen esetben a közösségi intézmények – ideértve a
Bíróságot is – az egyezmény szerveinek ítélkezési gyakorlatát csak az
emberi jogok szempontjából vennék figyelembe. Anélkül, hogy végleges
álláspontot alakítana ki e kérdésben, e kormány kiemeli, hogy az
egyezmény kapcsán kialakított ítélkezési gyakorlat már jelenleg is
hatással van a Bíróság ítélkezési gyakorlatára, ez pedig a
csatlakozásnak a Szerződéssel való összeegyeztethetősége mellett szól.A
német kormány is kiemeli, hogy a Közösség és a tagállamok közötti
hatáskörmegosztás továbbra is a Bíróság feladata marad, mivel az Emberi
Jogok Európai Bírósága nem foglal állást a Szerződő Felek belső jogával
kapcsolatban. A Bíróság a tagállamok alkotmányos hagyományaira és az
egyezményre egyszerre hivatkozva biztosítja az alapvető jogokat, és
magasabb szintű védelmet nyújt, mint az egyezmény. Ezért nem helyénvaló
azt állítani, hogy a közösségi jog autonómiája veszélybe kerül azáltal,
hogy az azonos rendelkezéseket különböző céljaik miatt különbözőképpen
értelmezik. Az egyedüli kötelezettség, amelyet az egyezmény a Közösségre
ró, nevezetesen egy minimális szint tiszteletben tartása, a fent
hivatkozott, 1/91. sz. véleményben megfogalmazott határok között
maradna. A német kormány ezen kívül megemlíti, hogy nincs személyi
kapcsolat a két bíróság között.A görög
kormány úgy véli, hogy az Emberi Jogok Európai Bíróságának esetleges
beavatkozása a közösségi jogrendbe az egyezmény által védett jogok
értelmezésére szorítkozna. A közösségi jogrend autonómiájának
tiszteletben tartása nem zár ki minden külső hatást, de megköveteli a
közösségi jog intézményi egyensúlyának és alapelveinek védelmét. Az
Emberi Jogok Európai Bírósága úgy tudná a közösségi jog sajátosságait
figyelembe venni, ha részt venne benne egy olyan közösségi bíró, aki
ugyanakkor nem tagja a Bíróságnak.Szóbeli
észrevételeiben az olasz kormány előadja, hogy a csatlakozási
megállapodásnak figyelembe kell vennie a Bíróság által a fent
hivatkozott, 1/91. sz. és 1/92. sz. véleményben kifejtett, a közösségi
jogrend tiszteletben tartására vonatkozó kritériumokat. Az olasz kormány
e tekintetben hangsúlyozza, hogy az Emberi Jogok Európai Bírósága
ítéleteinek nincs közvetlen hatálya a különböző belső jogrendekben, és
nem rendelkeznek a belső jogi aktusok jogellenességét megállapító
hatállyal sem.Az osztrák kormány kiemeli az
Európai Gazdasági Térségről kötött megállapodástól való eltéréseket. A
csatlakozás nem hozna létre olyan normatív tömböt, amely lényegében a
közösségi jogrendben már meglévő szabályokat tartalmazza, és amelyet e
jogrendbe be kellene építeni. Az Emberi Jogok Európai Bíróságának nem
lenne hatásköre a közösségi jogot érintő kérdésekben ítélkezni, amely
jog e tekintetben az egyezmény részes államainak jogához lenne hasonló.A
svéd kormány úgy véli, hogy a csatlakozás csak akkor lenne
összeegyeztethetetlen a Szerződés 164. és 219. cikkével, ha az a Bíróság
határozatainak jogilag kötelező erejét csorbítaná, és ennélfogva
megsértené a közösségi jogrend autonómiáját. E veszély elkerülése
érdekében a svéd kormány úgy gondolja, hogy egy külön megállapodás révén
az egyezmény jogvita-rendezéséből ki kellene zárni a tagállamok
közötti, illetve a tagállamok és a Közösség közötti jogvitákat. Szintén
megemlíti annak lehetőségét, hogy az Emberi Jogok Európai Bírósága a
Bíróságnál a közösségi jogra vonatkozó előzetes döntéshozatal iránti
kérelmeket terjesszen elő.A finn kormány
nem zárja ki, hogy a tervezett csatlakozás és a közösségi intézmények
alávetése az Emberi Jogok Európai Bírósága joghatóságának hatással lehet
a Bíróságnak a közösségi jog rendelkezéseiről kialakított
értelmezésére, amennyiben azok az emberi jogokra vonatkoznak. Még a
Bíróság által a fent hivatkozott, 1/91. sz. véleményben kifejtett elvek
alkalmazása esetén is el kell ismerni, hogy az emberi jogok, amelyek
védelme a közösségi jog általános elvein keresztül valósul meg, nem
tartoznak e jog gazdasági és kereskedelmi jellegű kemény magjához, és
hogy a csatlakozás nem sérti e jog autonómiáját.2.      A spanyol, francia, ír, portugál kormány és az Egyesült Királyság kormánya
kifejti, hogy a Közösségnek az egyezményhez történő csatlakozása
összeegyeztethetetlen a Szerződéssel, különösen annak 164. és 219.
cikkével. Utalván a fent hivatkozott, 1/91. sz. és 1/92. sz. véleményre,
a kormányok hangsúlyozzák, hogy a tervezett csatlakozás veszélyezteti a
közösségi jogrend autonómiáját és a Bíróság joghatóságának
kizárólagosságát.A spanyol kormány e
tekintetben idézi az egyezménynek az államok egymás elleni kereseteit és
az egyéni kérelmeket szabályozó 24. és 25. cikkét; az Emberi Jogok
Európai Bíróságát az egyezmény értelmezésére és alkalmazására
feljogosító 45. cikket; az egyezmény szerveinek határozatait kötelező
erővel felruházó 32. és 46. cikket; az Emberi Jogok Európai Bírósága
ítéleteinek végleges jellegéről szóló 52. cikket; a Szerződő Feleket az
ítéletek betartására kötelező 53. cikket és a Miniszteri Bizottságot az
ítéletek végrehajtására nézve felügyeleti jogkörrel ellátó 54. cikket.
Az egyezmény 62. cikke, amely a Szerződő Felek közötti, az egyezmény
értelmezéséből vagy alkalmazásából eredő minden jogvitát az egyezményben
meghatározott vitarendezési módoknak rendel alá, nem egyeztethető össze
a Szerződés 219. cikkével; fenntartással kellene élni, vagy külön
megállapodást kellene kötni annak érdekében, hogy a tagállamok közötti
vagy a tagállamok és a Közösség közötti jogviták e vitarendezésből
kizárhatók lehessenek. Ellentétben a fent hivatkozott, 1/91. sz. és
1/92. sz. véleményben megállapított kritériumokkal, az egyezmény
ellenőrző szerveinek nemcsak az egyezmény értelmezése lenne a feladata,
hanem azt is vizsgálnák, hogy a közösségi jog megfelel-e az egyezmény
rendelkezéseinek, ami pedig a Bíróság ítélkezési gyakorlatába való
beavatkozást jelentené.A francia kormány
kiemeli, hogy a közösségi jogrend autonóm és sajátos bírósági
szervezettel rendelkezik. Az emberi jogi kérdésekre vonatkozóan
semmilyen jogi utat nem létesítettek vagy pillanatnyilag semmilyen jogi
út nem létesíthető a jog tiszteletben tartásán kívül, amelyet általános
elvként bíztak a Bíróságra.A francia
kormány megemlíti a belső jogorvoslati lehetőségek előzetes
kimerítésének problémáját is. A közösségi jogrendben a magánszemélyek
előtt nyitva álló jogorvoslat lehetősége korlátozott, és az esetek
többségében előzetes döntéshozatal iránti kérelmeket terjesztenek a
Bíróság elé. El kell azon gondolkodni, hogy az egyezmény szervei nem
törekednének-e arra, hogy megköveteljék a Közösségtől az előzetes
döntéshozatali eljáráshoz való hozzáférés bővítését, vagy pedig éppen
ellenkezőleg, nem utasítanák-e esetleg el ezen eljárás figyelembevételét
annak megítélése során, hogy teljesült-e a belső jogorvoslati
lehetőségek kimerítésének feltétele. Ezért egyszerűbb lenne módosítani a
Szerződés 173. cikkének második bekezdését annak érdekében, hogy
lehetővé váljon magánszemélyek számára az alapvető jogaikat
veszélyeztető közösségi jogi aktusok megtámadása.A
francia kormány emellett hangsúlyozza annak veszélyét, hogy a közösségi
joggal kapcsolatos jogviták az egyezmény olyan szervei elé kerülhetnek,
amelyek tevékenységében olyan államok állampolgárai vesznek részt,
amelyek csak az Európa Tanácsnak a tagjai, de a Közösségnek nem.
Felhívja a figyelmet arra is, hogy problémákat vet fel a Közösség
bíráinak részvétele az egyezmény ellenőrző szerveiben. Ilyen körülmények
között csak a Szerződés és a Bíróság alapokmányáról szóló jegyzőkönyv
módosítása után válna lehetségessé a csatlakozás.Szóbeli
észrevételeiben az ír kormány kiemeli, hogy a Közösség csatlakozása az
egyezményhez veszélyezteti a Bíróságnak a Szerződés 164. és 219. cikkén
alapuló kizárólagos hatáskörét a Szerződés alkalmazása és értelmezése
körében felmerülő minden jogvita elbírálására.A
portugál kormány is kiemeli, hogy az egyezmény ellenőrző szerveinek
hatáskörébe tartozik a horizontális rendelkezések alkalmazása és
értelmezése; e hatáskör elkerülhetetlenül ütközne a közösségi jog
értelmezésével és alkalmazásával. Az egyezmény 62. cikke kétségkívül
lehetővé tenné az egyezmény 24. cikke szerinti, államok egymás elleni
keresetei kizárását, így a Szerződés 219. cikke nem sérülne.
Mindamellett e cikk elfogadásának indoka nem korlátozható a tagállamok
közötti jogvitákra, hanem azt jelenti, hogy a Bíróság által
alkalmazottól eltérő semmilyen más bírósági vitarendezési mód nem
zavarhatja meg a Szerződés értelmezését és alkalmazását. Az Emberi Jogok
Európai Bíróságának ugyanis értelmeznie kellene a közösségi jogot, és
döntéseket kellene hoznia a Közösség hatásköréről. Nehezen lenne
megvalósítható egy olyan mechanizmus, amely lehetővé tenné a Közösség és
a tagállamok számára, hogy döntsenek a hatáskört érintő kérdésekben.
Annak eldöntésékor, hogy kimerítették-e a belső jogorvoslati
lehetőségeket, az Emberi Jogok Európai Bírósága még a Bíróság
hatásköréről is ítélkezhetne; így döntenie kellene arról, hogy a
magánszemély kérhette volna-e az őt közvetlenül és személyében érintő
közösségi jogi aktus megsemmisítését.A
spanyol kormány és az Egyesült Királyság kormánya is kiemeli az Emberi
Jogok Európai Bírósága és a jövőbeli egységes bíróság határozatainak
joghatásait. Különösen azt hangsúlyozzák, hogy e bíróság hatáskörrel
rendelkezik a sértett félnek méltányos elégtételt szolgáltatni, amely
pénzbeli kártérítés is lehet. Csatlakozás esetén a Bíróság az egyezmény
alkalmazási körében lemondana arról, hogy a közösségi jog értelmezésében
ő legyen a végső fórum. Ellentétben a fent hivatkozott, 1/91. sz.
vélemény kritériumaival, az Emberi Jogok Európai Bírósága nem korlátozza
tevékenységét a nemzetközi megállapodások értelmezésére és
alkalmazására. A közösségi jog értelmezésében és alkalmazásában is részt
venne, és ítélkeznie kellene a Közösség és a tagállamok hatásköri
kérdéseiben.3.      A holland kormány
– anélkül, hogy kifejezetten állást foglalna – mindössze azon
problémákra hívja fel a figyelmet, amelyeket a csatlakozás
célszerűségéről meghozandó határozat előtt elemezni kell. Felveti
különösen a következő kérdésköröket: a Bíróság és az egyezmény szervei
közötti viszony összeegyeztethetősége a Szerződés 164. cikkével, a
tagállamoknak, mint az egyezmény részes feleinek és a Közösség tagjainak
a közösségi Szerződésekből és az egyezményből eredő kötelezettségei
kapcsán fennálló helyzete, valamint az egyezmény tiszteletben tartása
tekintetében a Közösség és a tagállamok felelősségének meghatározása.A Bíróság álláspontja A vélemény iránti kérelem elfogadhatóságáról1.        Az
ír kormány és az Egyesült Királyság kormánya, valamint a dán és svéd
kormány úgy érvel, hogy a vélemény iránti kérelem nem fogadható el vagy
legalábbis túl korai. Azt állítják, hogy nincs olyan megállapodás,
amelynek tartalma elég pontos lenne ahhoz, hogy a Bíróság
megvizsgálhassa a csatlakozásnak a Szerződéssel való
összeegyeztethetőségét. E kormányok véleménye szerint nem lehet
tervezett megállapodásról beszélni, amennyiben a Tanács még elvi
határozatot sem hozott a megállapodásról szóló tárgyalások
megkezdéséről.2.        E
tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Szerződés 228. cikkének (6)
bekezdése értelmében a Tanács, a Bizottság vagy bármelyik tagállam
kikérheti a Bíróság véleményét a tervezett megállapodásnak e szerződés
rendelkezéseivel való összeegyeztethetőségéről.3.        E
rendelkezés célja – amint azt a Bíróság legutóbb az 1995. december 13-i
3/94. sz. vélemény (EBHT 1995., I‑4577. o.) 16. pontjában
megállapította –, a Közösséget kötelező nemzetközi megállapodásoknak a
Szerződéssel való összeegyeztethetőségével kapcsolatos jogvitákból eredő
nehézségek elkerülése.4.        A
Bíróság ezenkívül az említett véleményben (17. pont) rámutat arra, hogy
a Bíróság olyan határozata, amely szerint egy ilyen megállapodás akár
tartalmilag, akár az elfogadásakor alkalmazott eljárás miatt nem
egyeztethető össze a Szerződés rendelkezéseivel, bizonyára nemcsak
közösségi szinten, hanem a nemzetközi kapcsolatokban is komoly
nehézségeket okozna, és azzal a veszéllyel járna, hogy valamennyi
érdekelt fél – beleértve a harmadik országokat is – károkat szenvedne.5.        Az
ilyen nehézségek elkerülése érdekében a Szerződés a Bíróság különleges,
előzetes eljárását írja elő annak érdekében, hogy a megállapodás
megkötése előtt meg lehessen vizsgálni, hogy az összeegyeztethető-e a
Szerződéssel.6.        Különleges
együttműködési eljárásról van szó egyrészt a Bíróság, másrészt a többi
közösségi intézmény és a tagállamok között, amelynek révén olyan
megállapodás megkötése előtt, amely alkalmat adhat az annak megkötésére,
végrehajtására vagy alkalmazására vonatkozó közösségi jogi aktus
jogszerűségének megkérdőjelezésére, a Bíróságnak – a Szerződés 164.
cikkének megfelelően – biztosítani kell a Szerződés értelmezése és
alkalmazása során a jog tiszteletben tartását.7.        Ami
a megállapodás-tervezet meglétét illeti, meg kell jegyezni, hogy jelen
esetben sem a Bíróság megkeresésekor, sem pedig véleményének
kinyilvánítása idején a tárgyalások még nem kezdődtek meg, és nem
határozták még meg pontosan azon megállapodás tartalmát, amellyel a
Közösség az egyezményhez csatlakozni kíván.8.        Annak
megítéléséhez, hogy a megállapodás pontos tartalmának hiánya mennyiben
érinti a kérelem elfogadhatóságát, ez utóbbi tárgyát kell megvizsgálni.9.        Mint
ahogy a tagállamok kormányai és a közösségi intézmények észrevételeiből
is kiderül, a Közösség csatlakozása az egyezményhez két fő problémát
vet fel: egyrészt, hogy a Közösség rendelkezik‑e hatáskörrel ilyen
megállapodás megkötésére, másrészt, hogy e megállapodás
összeegyeztethető-e a Szerződés rendelkezéseivel, azon belül is a
Bíróság hatáskörével.10.      Ami
a hatáskör kérdését illeti, emlékeztetni kell arra, hogy az 1979.
október 4-i 1/78. sz. vélemény (EBHT 1979., 2871. o.) 35. pontjában a
Bíróság úgy határozott, hogy amikor hatásköri kérdés megítéléséről van
szó, a közösségi intézmények és az érintett államok – ideértve a
harmadik országokat is – nyilvánvaló érdeke, hogy e kérdés az adott
tárgyalás megkezdésekor, még a megállapodás lényeges elemeinek
megtárgyalása előtt világossá váljon.11.      A
Bíróság e véleményben egyetlen feltételt fogalmazott meg, nevezetesen
azt, hogy a tervezett megállapodás tárgya a tárgyalások megkezdése előtt
ismert legyen. 12.      Márpedig
ahhoz nem férhet kétség, hogy a jelen vélemény iránti kérelem esetében a
tervezett megállapodás tárgya ismert. Ugyanis függetlenül attól, hogy a
Közösség milyen módon csatlakozik az egyezményhez, ezen egyezmény
általános célja, szabályozási tárgya és a csatlakozás intézményi
vonatkozásai a Közösség számára teljes mértékben ismertek.13.      A
vélemény iránti kérelem elfogadhatóságát nem lehet azzal az indokkal
vitatni, hogy a Tanács még nem hozott határozatot a tárgyalások
megkezdéséről, és hogy így nincs a Szerződés 228. cikke (6) bekezdése
értelmében vett tervezett megállapodás.14.      Ugyanis
még ha ilyen határozat nincs is, az egyezményhez történő közösségi
csatlakozásról számos bizottsági tanulmány és javaslat készült, és a
csatlakozás kérdése a kérelemnek a Bírósághoz történt benyújtásakor a
Tanács napirendjén volt. Azon tény továbbá, hogy a Tanács a Szerződés
228. cikkének (6) bekezdése szerint járt el, feltételezi, hogy
felkészült annak lehetőségére, hogy ilyen megállapodásról tárgyalásokat
folytasson, és hogy meg is kösse azt. Úgy tűnik tehát, hogy a vélemény
iránti kérelmet a Tanács azon jogos érdeke ösztönözte, hogy a
tárgyalások megkezdésére vonatkozó határozathozatal előtt tájékozódjon a
pontos hatásköréről.15.      Ráadásul
meg kell jegyezni, hogy a vélemény iránti kérelem tárgya – amennyiben a
Közösség hatáskörének kérdésére vonatkozik – elég egyértelmű, és hogy e
tárgy további pontosításához nem volt elengedhetetlenül szükség a
Tanácsnak a tárgyalások megkezdéséről szóló formális határozatára.16.      Végül,
a Szerződés 228. cikkének (6) bekezdése szerinti eljárás hatékony
érvényesülése megkívánja, hogy a Bírósághoz hatásköri kérdésekben ne
csak a tárgyalások megkezdését követően lehessen fordulni (az 1/78. sz.
vélemény 35. pontja), hanem e tárgyalások formális megkezdését
megelőzően is.17.      E
körülmények között, tekintve, hogy a Tanács keretén belül előzetes
kérdésként felmerült a Közösség csatlakozásra vonatkozó hatáskörének
kérdése, a Közösség, a tagállamok és az egyezmény többi részes államának
érdekében áll, hogy e kérdés a tárgyalások megkezdése előtt
tisztázódjon. 18.      Az
előzőekből következik, hogy a vélemény iránti kérelem elfogadható,
amennyiben abban a tervezetthez hasonló jellegű megállapodás megkötésére
vonatkozó közösségi hatáskörről van szó.19.      Nem
ugyanez a helyzet azonban arra a kérdésre vonatkozóan, hogy a
megállapodás összeegyeztethető-e a Szerződéssel.20.      Ugyanis
ahhoz, hogy árnyalt választ adhasson azon kérdésre, hogy a Közösségnek
az egyezményhez történő csatlakozása összeegyeztethető-e a Szerződés
szabályaival, és különösen a Bíróság hatáskörére vonatkozó 164. és 219.
cikkel, a Bíróságnak elég információval kell rendelkeznie arról, hogy a
Közösség milyen módon kívánja magát alárendelni az egyezmény jelenlegi
és jövőbeli bírósági ellenőrzési rendszerének.21.      Márpedig
meg kell állapítani, hogy a Bíróság semmilyen információt nem kapott a
tervezett megoldásokra vonatkozóan azon konkrét kérdést illetően, hogy
miképpen történne a Közösség alávetése egy nemzetközi bíróság
joghatóságának.22.      Az
előzőekből következik, hogy a Bíróságnak nem áll módjában véleményt
adni arról, hogy az egyezményhez történő csatlakozás összeegyeztethető-e
a Szerződés rendelkezéseivel. A Közösségnek az egyezményhez történő csatlakozáshoz szükséges hatásköréről23.      A
Szerződés 3b. cikkéből következik, amelynek értelmében a Közösség a
Szerződésben ráruházott hatáskörök és a számára kijelölt célkitűzések
keretén belül jár el, hogy a Közösség csak átruházott hatáskörökkel
rendelkezik.24.      Az
átruházott hatáskörök ezen elvének tiszteletben tartása a Közösségnek
úgy a belső, mint a nemzetközi tevékenysége során kötelező.25.      A
Közösség általában olyan konkrét hatáskörök alapján cselekszik, amelyek
– amint azt a Bíróság is megállapította – nem szükségszerűen
következnek a Szerződés egyes kifejezett rendelkezéseiből, hanem e
rendelkezésekből implicit módon is levezethetőek.26.      Így
a Közösség nemzetközi kapcsolatai terén – ami az e vélemény iránti
kérelem esetében szóban forgó terület – az állandó ítélkezési gyakorlat
szerint a Közösség nemzetközi kötelezettségvállalásokra vonatkozó
hatásköre nem feltétlenül csak a Szerződés kifejezett rendelkezésein
alapulhat, hanem e rendékezésekből implicit módon is következhet. A
Bíróság megállapította különösen, hogy minden esetben, amikor a
közösségi jog a Közösség intézményeinek vonatkozásában megállapítja a
belső hatáskör meglétét egy meghatározott cél megvalósítására nézve, a
Közösség az ugyanezen cél megvalósításához szükséges nemzetközi
kötelezettségvállalások tekintetében is rendelkezik hatáskörrel, még
akkor is, ha erre nézve nincs kifejezett rendelkezés (lásd az 1993.
március 19-i 2/91. sz. vélemény [EBHT 1993., I-1061. o.] 7. pontját).27.      Meg
kell állapítani, hogy a Szerződés egyetlen rendelkezése sem ruházza fel
a közösségi intézményeket olyan általános hatáskörrel, hogy azok az
emberi jogok tárgyában jogi aktusokat fogadjanak el, vagy e területen
nemzetközi egyezményeket kössenek.28.      Mivel
az erre vonatkozó kifejezett vagy implicit hatáskör hiányzik, meg kell
vizsgálni, hogy a Szerződés 235. cikke képezhet-e jogalapot a
csatlakozáshoz.29.      A
235. cikk célja, hogy pótolja azon cselekvési hatásköröket, amelyekkel a
Szerződés egyedi rendelkezései a közösségi intézményeket kifejezett
vagy implicit módon nem ruházzák fel, amennyiben e hatáskörök mégis
szükségesek ahhoz, hogy a Közösség elláthassa feladatait a Szerződésben
meghatározott valamely célkitűzés megvalósítása érdekében.30.      Mivel
e rendelkezés az átruházott hatáskörök elvén alapuló intézményi rend
szerves részét képezi, így ennek alapján nem lehet a Közösség
hatásköreit a Szerződés rendelkezéseinek összességéből eredő általános
kereten túl kiterjeszteni, különös tekintettel a Közösség tevékenységét
és feladatait meghatározó rendelkezésekre. A 235. cikk semmi esetre sem
szolgálhat alapul olyan rendelkezések elfogadásához, amelyek lényegében,
következményeiket tekintve a Szerződés módosításához vezetnének, az ott
e célra meghatározott eljárás megkerülésével.31.      A
fenti megfontolásokra tekintettel kell megvizsgálni, hogy lehet-e a
Közösségnek az egyezményhez történő csatlakozását a 235. cikkre
alapítani.32.      Először
is emlékeztetni kell arra, hogy az emberi jogok tiszteletben tartásának
fontosságát a tagállamok és a közösségi intézmények több nyilatkozatban
is kiemelték (lásd e vélemény első részének III.5. pontját). Az
Egységes Európai Okmány preambulumában, valamint az Európai Unióról
szóló szerződés preambulumában, F. cikkének (2) bekezdésében, J.1. cikke
(2) bekezdésének ötödik francia bekezdésében, illetve K.2. cikkének (1)
bekezdésében is történik erre utalás. Az F. cikk egyébként előírja,
hogy az Unió tiszteletben tartja az alapvető jogokat, ahogyan azokat –
különösen – az egyezmény biztosítja. Az EK-Szerződés 130u. cikkének (2)
bekezdése szerint a fejlesztési együttműködés területén folytatott
közösségi politika hozzájárul az emberi jogok és az alapvető szabadságok
tiszteletben tartásának célkitűzéséhez.33.      Továbbá
meg kell említeni, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az
alapvető jogok szerves részét képezik azon általános jogelveknek,
amelyek tiszteletben tartását a Bíróság biztosítja. E tekintetben a
Bíróság a tagállamok közös alkotmányos hagyományaira, valamint az emberi
jogok védelmére vonatkozó olyan nemzetközi okmányokra támaszkodik,
amelyek kidolgozásában a tagállamok részt vettek, vagy amelyekhez
csatlakoztak. Ezzel kapcsolatban a Bíróság kiemelte, hogy az egyezmény
különleges jelentőséggel bír (lásd a C-260/89. sz. ERT-ügyben 1991.
június 18-án hozott ítélet [EBHT 1991., I-2925. o.] 41. pontját).34.      Jóllehet
ezek szerint az emberi jogok tiszteletben tartása a közösségi jogi
aktusok jogszerűségének feltétele, mégis meg kell állapítani, hogy az
egyezményhez történő csatlakozás az emberi jogok védelmére vonatkozó
jelenlegi közösségi rendszer lényegi megváltoztatását kívánná meg,
amennyiben a Közösségnek egy különálló nemzetközi intézményrendszerbe
kellene beilleszkednie, valamint az egyezmény összes rendelkezését be
kellene építeni a közösségi jogrendbe.35.      Az
emberi jogok védelmére vonatkozó közösségi rendszer ilyen mértékű
megváltoztatása – amely úgy a Közösség, mint a tagállamok számára
egyaránt alapvető intézményi következményeket vonna maga után –
alkotmányos jelentőséggel bírna, és jellegénél fogva túllépné a 235.
cikk kereteit. Ez csak a Szerződés módosításával lenne megvalósítható.36.      Ennélfogva
meg kell állapítani, hogy a közösségi jog jelen állapotában a
Közösségnek nincs hatásköre az egyezményhez történő csatlakozásra.Rodríguez IglesiasKakouris      EdwardPuissochetHirschManciniSchockweilerMoitinho de AlmeidaKapteynGulmannMurrayJannRagnemalmSevónWatheletKelt Luxembourgban, 1996. március 28‑án.R. Grass       G. C. Rodríguez Iglesiashivatalvezető       elnök