Ideiglenes változat
NICHOLAS EMILIOU
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2026. április 23.(1)
C‑683/24. sz. ügy
Spielerschutz Sigma Prozessfinanzierungs GmbH
kontra
Geissler Heilbock Hopf Ferox Legal Partnerschaft von Rechtsanwälten mbB
(a Handelsgericht Wien [bécsi kereskedelmi bíróság, Ausztria] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„ Előzetes döntéshozatal – A Bíróság hatásköre – Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatósága – A Foglia I és Foglia II ítéletek – Valódi jogvita – Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések megválaszolásának szükségessége – Polgári és kereskedelmi ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – A tagállamokban hozott határozatok elismerése és végrehajtása – 1215/2012/EU rendelet – 45. és 46. cikk – Az elismerés és a végrehajtás megtagadásának okai – Közrendi záradék ”
I.      Bevezetés
1.        A Handelsgericht Wien (bécsi kereskedelmi bíróság, Ausztria) által benyújtott jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem egy olyan ügycsoporthoz tartozik,(2) amely fogyasztók által máltai székhelyű onlineszerencsejáték‑szolgáltatókkal szemben (többek között) osztrák és német bíróságok előtt indított polgári jogi kereseteket érint. A fogyasztók lényegében – a jogalap nélküli gazdagodás vagy a jogellenes károkozás szabályaira hivatkozva – a szolgáltatóknál feltett tétjeik visszatérítését kérik azzal az indokkal, hogy az utóbbiak megsértették a szerencsejátékokra vonatkozó helyi szabályozást.
2.        A jelen kérelem különösen azokra a nehézségekre vonatkozik, amelyekkel a hitelezők akkor szembesülnek, amikor Máltán megpróbálják végrehajtatni az ilyen kereseteknek helyt adó határozatokat. Kérdéseivel a kérdést előterjesztő bíróság különösen arra vár választ, hogy összeegyeztethető‑e a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló 1215/2012/EU rendeletben(3) (a továbbiakban: „Brüsszel Ia” rendelet) foglalt, a határozatok elismerésére és végrehajtására vonatkozó szabályokkal a máltai jog azon rendelkezése, amely szerint az ilyen határozat nem ismerhető el, illetve nem tekinthető végrehajthatónak ebben az államban.
3.        E kérdéseket mindazonáltal nem egy máltai bíróság fogalmazta meg egy ilyen határozat végrehajtásával kapcsolatos eljárás keretében, hanem egy osztrák bíróság, amelynek egy olyan ügyvéd felelősségéről kell határoznia, aki szakvéleményt készített egy ilyen kereseteket finanszírozó társaság számára ezen összeegyeztethetőségi kérdésben. Ez a némileg szokatlan kontextus felveti a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatóságának előzetes kérdését.
II.    Jogi háttér
A.      Az uniós jog
4.        A „Brüsszel Ia” rendelet 36. cikkének (1) bekezdése értelmében „[a] valamely tagállamban hozott határozatot a többi tagállamban külön eljárás előírása nélkül elismerik”.
5.        E rendelet 39. cikke értelmében „[a] valamely tagállamban hozott, az adott tagállamban végrehajtható határozat egy másik tagállamban is végrehajtható anélkül, hogy azt végrehajthatóvá kellene nyilvánítani”.
6.        Ugyanezen rendelet 45. cikke (1) bekezdésének a) pontja úgy rendelkezik, hogy „[v]alamely fél kérelmére a határozat elismerését meg kell tagadni, amennyiben […] az ilyen elismerés nyilvánvalóan ellentétes a címzett tagállam közrendjével (ordre public)”.
7.        A „Brüsszel Ia” rendelet 46. cikke szerint „[a]nnak a személynek a kérelmére, akivel szemben a végrehajtást kérték, a határozat végrehajtása a 45. cikkben említett okok egyike alapján tagadható meg”.
8.        E rendelet 48. cikke értelmében „[a] bíróság haladéktalanul döntést hoz a végrehajtás megtagadására irányuló kérelemről”.
9.        Ugyanezen rendelet 52. cikke szerint „[a] valamely tagállamban hozott határozatot érdemben semmilyen körülmények között sem lehet felülvizsgálni a címzett tagállamban”.
B.      A nemzeti jog
1.      Az osztrák jog
10.      Az Allgemeines Bürgerliches Gesetzbuch (általános polgári törvénykönyv, a továbbiakban: ABGB) 1299. §‑a a következőképpen rendelkezik:
„Aki valamely tisztséget, mesterséget, üzleti vagy szakmai tevékenységet nyilvánosan gyakorol, illetve aki önként olyan ügyletet vállal, amelynek teljesítéséhez sajátos szakismeret vagy a szokásostól eltérő gondosság szükséges, ezzel azt fejezi ki, hogy feltételezi magáról a szükséges gondosság és a megkövetelt, szokásostól eltérő szakismeretek birtoklását; ezért felel ezek hiányáért. Annak, aki az ügylettel megbízta, ha tudott járatlanságáról, vagy a szokásos gondosság mellett arról tudhatott, vigyázatlanság esik terhére.”
11.      Az ABGB 1300. §‑a értelmében:
„A szakértő akkor is felelős, ha a mestersége vagy tudománya körébe tartozó ügyben, ellenérték fejében, tévedésből hátrányos tanácsot ad. Ezen az eseten kívül a tanácsadó csak olyan kárért felel, amelyet a tanácsadással másnak tudatosan okozott.” (4)
2.      A máltai jog
12.      Az Att dwar il‑Logħobnak (a szerencsejátékokról szóló törvény, a továbbiakban: máltai szerencsejáték‑törvény)(5) az Att tal‑2023 li jemenda l‑Att dwar il‑Logħobbal (a szerencsejátékokról szóló törvény [módosítás])(6) bevezetett 56A. cikke a következőképpen rendelkezik:
„A polgári eljárásjogi és szervezeti törvénykönyv vagy bármely más jogszabály bármely rendelkezése ellenére közrendbeli okokból:
a)      nem indítható kereset szerencsejáték‑szolgáltatások nyújtásával kapcsolatos ügyek miatt valamely engedélyessel, annak valamely jelenlegi vagy korábbi munkavállalójával és/vagy vezetőjével szemben, illetve ilyen szerencsejáték‑szolgáltatások igénybevétele miatt valamely játékossal szemben, ha az ilyen kereset:
i.      sérti vagy aláássa szerencsejáték‑szolgáltatásoknak Máltán vagy Máltáról a hatóságok által kiadott engedély alapján történő nyújtásának jogszerűségét vagy az ilyen szerencsejáték‑szolgáltatások nyújtásából eredő jogi vagy természetes kötelem jogszerűségét; és
ii.      a jogszabályi rendelkezések és más alkalmazandó szabályozási eszközök szerinti jogszerű engedélyezett tevékenységre vonatkozik.
b)      A bíróság megtagadja az a) pont szerinti kereset alapján hozott bármely külföldi ítélet vagy határozat máltai elismerését és/vagy végrehajtását.”
III. A tényállás, az eljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
13.      Az alapeljárás felperese, a Spielerschutz Sigma Prozessfinanzierungs GmbH (a továbbiakban: Spielerschutz Sigma) egy bírósági eljárások finanszírozására szakosodott társaság. Tevékenysége keretében többek között Ausztriában lakóhellyel rendelkező játékosok által olyan máltai engedéllyel rendelkező szolgáltatókkal szemben indított kereseteket finanszíroz, akik az osztrák jog által megkövetelt engedély nélkül nyújtottak online szerencsejáték‑szolgáltatásokat e tagállamban (a továbbiakban: szóban forgó bírósági eljárások).
14.      A máltai szerencsejáték‑törvény 56A. cikkének bevezetését követően a Spielerschutz Sigma az üzleti modelljére nézve a máltai szabályozás e módosítása által jelentett lehetséges kockázatok felmérése érdekében megbízta a Geissler Heilbock Hopf Ferox Legal Partnerschaft von Rechtsanwälten mbB‑t (a továbbiakban: jogi tanácsadó), az alapeljárás alperesét azzal, hogy készítsen szakvéleményt e rendelkezésnek az uniós joggal való összeegyeztethetőségéről.
15.      2023. július 5‑i jogi szakvéleményében a jogi tanácsadó lényegében két következtetésre jutott: i. a máltai szerencsejáték‑törvény 56A. cikke nyilvánvalóan ellentétes az uniós joggal, és ezért elképzelhetetlen annak a máltai bíróságok általi alkalmazása; valamint ii. a máltai végrehajtási eljárásoknak első fokon hat hónapon belül le kell zárulniuk a „Brüsszel Ia” rendelet 48. cikke alapján.
16.      E szakvélemény alapján a Spielerschutz Sigma továbbra is finanszírozta Ausztriában a szóban forgó bírósági eljárásokat. Ezt 2023. augusztus 1‑jéig tette, amikor is – a jogi tanácsadó tanácsával ellentétben – egy máltai bíróság a máltai szerencsejáték‑törvény 56A. cikke alapján megtagadta a „Brüsszel Ia” rendelet alapján történő elismerést és végrehajtást az e társaság által finanszírozott eljárásban.
17.      E határozatot követően a Spielerschutz Sigma keresetet indított a Handelsgericht Wien (bécsi kereskedelmi bíróság) előtt az általa tévesnek tartott jogi szakvéleményért fizetett munkadíj visszafizetése iránt. Kérte továbbá, hogy az említett bíróság állapítsa meg, hogy a jogi tanácsadó felelős a szóban forgó bírósági eljárások 2023. július 5. (a szakvélemény elkészültének napja) és 2023. augusztus 1. (a máltai bíróság elismerést és végrehajtást megtagadó határozata meghozatalának napja) közötti finanszírozása miatt elszenvedett minden jövőbeli kárért.
18.      Mivel kétségei merültek fel az alapeljárás felei által hivatkozott uniós jogi rendelkezések értelmezésével kapcsolatban, a kérdést előterjesztő bíróság felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1)      Úgy kell‑e értelmezni [a »Brüsszel Ia« rendelet] 1. cikkének (1) és (2) bekezdését e rendelet 45. cikke (1) bekezdésének a) pontjával, 46. és 52. cikkével összefüggésben, hogy e rendelkezésekkel ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely egy nemzeti jogszabályban rögzített megfelelő közrendi elv alapján az engedélyesekkel és a valamely engedélyes jelenlegi és korábbi vezetőivel és az abban kulcsfontosságú pozíciót betöltő személyekkel szemben szerencsejáték‑szolgáltatás nyújtásával kapcsolatos ügyek miatt indított valamennyi eljárás tekintetében kizárja a más tagállamok bíróságai által hozott határozatok elismerését és végrehajtását, ha az ilyen kereset csorbítja vagy aláássa szerencsejáték‑szolgáltatásoknak Máltán vagy Máltáról a hatóság által kiadott engedély alapján történő nyújtásának jogszerűségét vagy az ilyen szerencsejáték‑szolgáltatások nyújtásából eredő jogi vagy természetes kötelem jogszerűségét, és olyan engedélyezett tevékenységre vonatkozik, amely e nemzeti jogszabály és más alkalmazandó nemzeti szabályozási eszközök értelmében jogszerű?
2)      Úgy kell‑e értelmezni [a »Brüsszel Ia« rendelet] 45. cikkének (1) bekezdését és 46. cikkét, hogy e rendelkezésekkel ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely az elismerés, illetve a végrehajtás tárgyában eljáró bírósághoz a kötelezett által benyújtott megfelelő kérelemtől és az első bíróság tagállamában rendelkezésre álló minden jogorvoslati lehetőségnek a kötelezett általi kimerítésétől függetlenül, valamint az elismerés, illetve a végrehajtás tárgyában eljáró bíróság által elvégzendő vizsgálat nélkül az engedélyesekkel és a valamely engedélyes jelenlegi és korábbi vezetőivel és az abban kulcsfontosságú pozíciót betöltő személyekkel szemben szerencsejáték‑szolgáltatás nyújtásával kapcsolatos ügyek miatt indított valamennyi eljárás tekintetében kizárja a más tagállamok bíróságai által hozott határozatok elismerését ([a »Brüsszel Ia« rendelet] 45. cikke) és végrehajtását ([a »Brüsszel Ia« rendelet] 46. cikke), ha az ilyen kereset csorbítja vagy aláássa szerencsejáték‑szolgáltatásoknak Máltán vagy Máltáról a hatóság által kiadott engedély alapján történő nyújtásának jogszerűségét vagy az ilyen szerencsejáték‑szolgáltatások nyújtásából eredő jogi vagy természetes kötelem jogszerűségét, és olyan engedélyezett tevékenységre vonatkozik, amely e nemzeti jogszabály és más alkalmazandó nemzeti szabályozási eszközök értelmében jogszerű?
3) a)      Úgy kell‑e értelmezni [a »Brüsszel Ia« rendelet] 45. cikke (1) bekezdésének a) pontját és 46. cikkét, hogy e rendelkezésekkel ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely kizárólag azért minősíti a közrenddel ellentétesnek a bírósági határozatok elismerését és végrehajtását, hogy a magángazdaság nemzeti alkotmányjogban előírt állami ösztönzése keretében megvédje az onlineszerencsejáték‑engedélyeseket más tagállamok velük szemben hozott bírósági határozatainak elismerésétől és végrehajtásától?
3) b)      Úgy kell‑e értelmezni [a »Brüsszel Ia« rendelet] 45. cikke (1) bekezdésének a) pontját és 46. cikkét, hogy azokkal ellentétes az elismerésnek és végrehajtásnak a [címzett] állam eljáró bírósága által közrendi okokból történő megtagadása, ha e megtagadás kizárólag azon alapul, hogy a [címzett] tagállam gazdasági és pénzügyi érdekeivel ellentétes az ilyen ítélet elismerése, mivel a szerencsejáték‑szolgáltatók jelentős mértékben hozzájárulnak e tagállam nemzetgazdaságához és bevételeihez?
4)      Úgy kell‑e értelmezni [a »Brüsszel Ia« rendelet] 52. cikkét, hogy e rendelkezéssel ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely azért zárja ki a valamely másik tagállam bírósága által az engedélyesekkel és a valamely engedélyes jelenlegi és korábbi vezetőivel és az abban kulcsfontosságú pozíciót betöltő személyekkel szemben szerencsejáték‑szolgáltatás nyújtásával kapcsolatos ügyek miatt indított eljárásokban hozott határozat elismerését és/vagy végrehajtását, mert a máltai jog alapján megengedett lenne a szerencsejáték‑szolgáltató tevékenysége?
5)      Úgy kell‑e értelmezni [a »Brüsszel Ia« rendelet] 48. cikkét, hogy a haladéktalan döntéshozatal abban szabályozott kötelezettségét sérti, ha az elismerés iránti kérelem tárgyában nem születik elsőfokú határozat hat hónapon belül, anélkül, hogy ez a konkrét elismerési eljárásban részt vevő felek vagy harmadik személyek körülményeire vagy késlekedésére lenne visszavezethető?”
19.      Az alapeljárás felperese és alperese, a belga, a cseh, a német, a görög, a máltai és az osztrák kormány, valamint az Európai Bizottság terjesztett elő írásbeli észrevételeket.
IV.    Elemzés
20.      Véleményem szerint a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatatlan, mivel az előterjesztett kérdésekre adott válasz nem tűnik szükségesnek a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő jogvita megoldásához. A jelen indítvány első részében ezért részletesen megvizsgálom a jelen ügy által felvetett eljárási kérdéseket (A. pont). Ezt követően – és csak a teljesség kedvéért – az előterjesztett kérdések érdemével foglalkozom (B. pont).
A.      Az eljárási kérdésekről
21.      A jelen ügyben a német és a máltai kormány kétségeinek ad hangot a Bíróságnak az előterjesztett kérdések megválaszolására vonatkozó hatáskörét és/vagy az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatóságát illetően. Véleményük szerint az alapeljárásbeli jogvita bizonyos sajátosságai kétségeket vetnek fel e jogvita valós jellegét illetően.
22.      Azt állítják továbbá, hogy a kérdést előterjesztő bíróság ítéletének meghozatalához nincs szükség az előterjesztett kérdések megválaszolására. Még ha a Bíróság a szóban forgó jogi szakvéleményben foglaltaktól eltérően értelmezné is az uniós jog rendelkezéseit, ez önmagában nem lenne elegendő a jogi tanácsadó felelősségének a nemzeti jog alapján történő megállapításához.
23.      Ezen érvekre tekintettel célszerű először néhány előzetes észrevételt tenni a „hatáskör” és az „elfogadhatóság” (eltérő, bár egymást kiegészítő) fogalmával kapcsolatban.
1.      A Bíróság hatásköréről
24.      A „hatáskör” fogalma lényegében az Európai Unió Bírósága számára a Szerződésekben azon feladatának ellátása érdekében biztosított hatáskörök terjedelmét érinti, hogy „biztosít[s]a a jog tiszteletben tartását a Szerződések értelmezése és alkalmazása során” (az EUSZ 19. cikk (1) bekezdése). Az Európai Unió minden más intézményéhez hasonlóan a Bíróság is „a Szerződésekben [rá] ruházott hatáskörök határain belül, az ott meghatározott eljárások, feltételek és célok szerint [jár] el” (az EUSZ 13. cikk (2) bekezdése).(7)
25.      Az EUMSZ 267. cikk első bekezdése értelmében a Bíróság „hatáskörrel rendelkezik előzetes döntés meghozatalára […] a Szerződések értelmezés[ével, valamint] az uniós intézmények, szervek vagy hivatalok jogi aktusainak érvényesség[ével] és értelmezés[ével]” kapcsolatos kérdésekben. Ebből következik, hogy a Bíróság nem rendelkezik hatáskörrel többek között a nemzeti jog vagy az olyan nemzetközi megállapodások értelmezésére, amelyeknek az Európai Unió nem részese. A Bíróság az uniós jog egy konkrét ügy tényállásra való alkalmazására sem kérhető.(8)
26.      Ennélfogva, ha egy kérdés az uniós jog – tág értelemben vett, tehát elsődleges jogi aktusokban, illetve uniós intézmények vagy szervek által elfogadott, joghatások kiváltására alkalmas aktusokban megállapított – rendelkezéseinek értelmezésére vonatkozik, a Bíróság hatáskörrel rendelkezik annak megválaszolására, és ez főszabály szerint kötelessége is,(9) kivéve, ha hatáskörét kifejezetten kizárják a Szerződések rendelkezései.(10)
27.      A Bíróság mindazonáltal egyértelművé tette, hogy „az EUMSZ 267. cikk szerinti előzetes döntéshozatalra utalás keretében […] kizárólag a számára biztosított hatáskörök korlátain belül értelmezheti az uniós jogot”.(11) Ez alapján a Bíróság hatáskörének hiányát állapította meg olyan esetekben, amelyekben az értelmezni kért uniós jogi rendelkezések nem álltak kapcsolatban az alapeljárással, mivel azok tárgyi, időbeli, személyi vagy területi hatályuknál fogva nyilvánvalóan alkalmazhatatlanok voltak.(12) A „nyilvánvalóan” azt jelenti, hogy e rendelkezések alkalmazhatatlansága magától értetődő és vitathatatlan volt. A Bíróság ugyanakkor kétségtelenül hatáskörrel rendelkezik az uniós jogi rendelkezések hatályának értelmezésére éppen annak megállapítása érdekében, hogy azok alkalmazhatók‑e egy adott ügyben.
28.      Ilyen helyzetekben, amikor nem áll fenn kapcsolat az uniós jog és az alapügyben szereplő helyzet között, a Bíróság úgy ítélte meg, hogy az ügy nem tartozik az uniós jog hatálya alá. Felmerülhet azonban a kérdés, hogy ezen eseteket nem lenne‑e helyesebb elfogadhatatlansági eseteknek tekinteni.(13)
29.      A jelen ügyben mindenesetre a kérdést előterjesztő bíróság a „Brüsszel Ia” rendelet számos rendelkezésének értelmezését kéri. Az ilyen kérdések egyértelműen a Bíróság hatáskörébe tartoznak. Ezenfelül nem állítható, hogy ezen uniós jogi rendelkezések nyilvánvalóan nem állnak kapcsolatban az alapeljárással. Először is ugyanis a máltai szerencsejáték‑törvény 56A. cikke – az eljárás felei által vitatott nemzeti intézkedés – ugyanazt a kérdést szabályozza, mint a „Brüsszel Ia” rendelet rendelkezései, mégpedig a külföldi határozatok elismerését és végrehajtását. Másodszor, úgy tűnik, hogy a jogvita azon nehézségekből ered, vagy legalábbis némileg összefügg azon nehézségekkel, amelyekkel egyes uniós polgárok szembesültek, amikor Máltán más tagállamok bíróságai által hozott határozatokat próbáltak végrehajtatni. A fentiekre tekintettel a Bíróság hatáskörrel rendelkezik az előterjesztett kérdések elbírálására.
2.      Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatóságáról
30.      Az „elfogadhatóság” fogalma ezzel szemben azoknak a (nagyrészt eljárási) feltételeknek a teljesülését érinti, amelyek lehetővé teszik a Bíróság számára, hogy hatékonyan ellássa az EUMSZ 267. cikk szerinti feladatát. E feltételek lehetnek strukturálisak, mint például az a követelmény, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelemnek „valamely tagállam bíróság[ától]” kell származnia, vagy körülménybeliek, mint például az a követelmény, hogy az előterjesztett kérdésekre adott válaszra szükség kell, hogy legyen a kérdést előterjesztő bíróság ítéletének meghozatalához, vagy hogy a kérelemnek meg kell felelnie a Bíróság eljárási szabályzatának 94. cikkében meghatározott alaki követelményeknek.
31.      A jelen ügyben két lehetséges elfogadhatatlansági okra hivatkoztak: először is a jogvita állítólagos konstruált jellegére (a) pont); másodszor pedig az előterjesztett kérdéseknek a jogvita megoldása szempontjából fennálló relevanciájának állítólagos hiányára (b) pont). Ezeket egyesével vizsgálom meg.
a)      A jogvita konstruált jellegéről
32.      A jelen eljárásban észrevételeket előterjesztő felek egy része azzal érvel, hogy az alapeljárásbeli jogvita „fiktív”, mivel az „a felek által konstruált eljárás”, amelyet azért rendeztek meg, hogy megkérdőjelezzék a máltai szerencsejáték‑törvény 56A. cikkének az uniós joggal való összeegyeztethetőségét. E tekintetben a Bíróság Foglia I és Foglia II ítéleteire(14) hivatkoznak.
33.      A European Lotto ügyre vonatkozó indítványomban(15) már óva intettem attól, hogy túlságosan könnyelműen támaszkodjunk a Foglia ítélkezési gyakorlatra annak érdekében, hogy egy előzetes döntéshozatal iránti kérelmet elfogadhatatlannak nyilvánítsunk azzal az indokkal, hogy az alapeljárásbeli jogvita nem valódi.
34.      Nem szükséges a jelen indítványban teljeskörűen megismételni az ezen álláspontot alátámasztó indokokat. Két szempont elegendő.
35.      Először is, a „valódi” jogvita fogalma fogalmi és gyakorlati nehézségeket egyaránt felvet. Önmagában véve nincs semmi kivetnivaló abban, ha egy fél eljárást indít jogainak érvényesítése érdekében, még ha a felek nagymértékben egyetértenek is a felmerülő jogi kérdésekben. Önmagában az sem kifogásolható, hogy a felek próbaper indításával igyekeznek tisztázni jogaikat és kötelezettségeiket, és e célból próbapert indítanak egy olyan bíróság előtt, amely szerintük joghatósággal rendelkezik.
36.      A felek valódi szándékainak megállapítása továbbá a gyakorlatban gyakran kényes – ha nem lehetetlen – feladat. Amennyiben ezenfelül a kérdést előterjesztő bíróságnak a nemzeti jog alapján döntést kell hoznia a jogvitában, az előterjesztett kérdések megválaszolásának a Bíróság általi megtagadása arra kényszerítené e kérdést előterjesztő bíróságot, hogy kétségei ellenére értelmezze és alkalmazza az uniós jogot. Ez az eredmény aligha segítené elő az uniós jog egységes alkalmazását és koherenciáját.
37.      Másodszor, azt is meg kell jegyezni, hogy a Foglia I és Foglia II ítéletek óta a Bíróság – tudomásom szerint – még olyan esetekben sem nyilvánított elfogadhatatlannak valamely előzetes döntéshozatal iránti kérelmet kizárólag azzal az indokkal, hogy a jogvita nem valódi, amelyekben felmerülhetett ilyen jellemző gyanúja. Úgy tűnik, e megközelítés összhangban áll a Foglia ítélkezési gyakorlatnak a jogtudományban megfogalmazott bírálatával.(16)
38.      E körülmények között joggal merülhet fel a kérdés, hogy hallgatólagosan elvetették‑e az ítélkezési gyakorlat ezen irányvonalát, vagy legalábbis hogy felül kell‑e vizsgálni azt.
39.      Mindemellett nem vélem úgy, hogy teljes mértékben el kellene vetni az említett ítéletek alapjául szolgáló logikát. Helyesen értelmezve és kizárólag kivételes körülmények között alkalmazva az továbbra is hasznos célt szolgálhat.
40.      Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint nem lehet az uniós jogi normákra csalárd módon vagy visszaélésszerűen hivatkozni.(17) Az uniós jog által biztosított jog gyakorlása visszaélésszerű lehet, ha a vonatkozó feltételek formális betartása ellenére nem valósul meg e szabályozás célja, és a felek valódi szándéka arra irányul, hogy jogosulatlan előnyt szerezzenek oly módon, hogy mesterséges módon teremtik meg a szükséges feltételeket.(18)
41.      E körülmények között a Foglia ítélkezési gyakorlat úgy értelmezhető, hogy az eljárással való visszaélés eseteire, nevezetesen olyan esetekre vonatkozik, amelyekben egyértelmű, objektív és egybevágó valószínűsítő körülmények állnak fenn arra vonatkozóan, hogy a jogvitát mesterséges módon teremtették meg kizárólag annak érdekében, hogy a Bíróságot határozathozatalra késztessék.
42.      Egyes jogrendszerekben, köztük több uniós tagállam jogrendszerében is, az ilyen eljárási konstrukciókat „eljárással való visszaélésként” szokták jellemezni.(19) E fogalom lényegében a bírósági eljárással való visszaélésre vonatkozik, amikor az eljárást nem anyagi jogok – hatékony bírói jogvédelem igénybevétele révén történő – érvényesítése céljából indítják, hanem jogosulatlan előnynek a bírósági eljárás kihasználása révén történő megszerzése érdekében. Ez például akkor fordulhat elő, ha az eljárást egy gyengébb fél megfélemlítése vagy zaklatása (annak érdekében, hogy e felet bizonyos módon történő cselekvésre szorítsák rá, vagy akár fizetésképtelenségbe hajszolják), az igazságszolgáltatás folyamatának szándékos késleltetése vagy a helyzetre egyébként irányadó uniós vagy nemzeti szabályok alkalmazásának helytelen megkerülése céljából indítják.
43.      A visszaélésszerű bírósági eljárásokban jellemzően komolytalan, rosszhiszemű vagy nyilvánvalóan megalapozatlan követeléseket fogalmaznak meg. Az ilyen magatartás megakadályozása érdekében a jogrendszerek általában különleges eljárási eszközöket vagy elveket biztosítanak a bíróságok számára, amelyek lehetővé teszik számukra, hogy megfelelő intézkedéseket hozzanak mind a jóhiszemű fél vagy felek védelme – ha vannak ilyenek –, mind az igazságszolgáltatási rendszer integritásának és az igazságszolgáltatás megfelelő működésének biztosítása érdekében. Ezek az intézkedések magukban foglalhatják többek között a kereset sommás elutasítását, pénzügyi szankciók kiszabását, illetve a rosszhiszemű félnek a költségek viselésére vagy kártérítés fizetésére való kötelezését.
44.      Az „eljárással való visszaélés” fogalma nem ismeretlen az uniós jog számára. Az uniós bíróságok ítélkezési gyakorlatában ugyanis több kifejezett vagy hallgatólagos hivatkozás található(20) többek között az előzetes döntéshozatali eljárás használatával kapcsolatban.(21) Azt is érdemes megjegyezni, hogy az uniós jogalkotó a közelmúltban bevezetett egy, ezt a fogalmat megtestesítő kifejezett rendelkezést a közéleti részvételt akadályozó stratégiai perekről szóló (EU) 2024/1069 irányelvben.(22) Ezen irányelv biztosítékokat kíván előírni a közéleti részvételük miatt természetes és jogi személyekkel szemben határokon átnyúló vonatkozású polgári ügyekben indított, nyilvánvalóan megalapozatlan keresetek vagy visszaélésszerű bírósági eljárások ellen. Ezen irányelv 4. cikkének 3. pontja kifejezetten meghatározza a „visszaélésszerű bírósági eljárás” fogalmát.(23)
45.      Véleményem szerint a Foglia ítélkezési gyakorlat logikai alapja lényegében az eljárással való visszaélés.(24) Ezen ügyekben a Bíróság úgy ítélte meg, hogy a jogvita egy mesterséges eljárási konstrukció, amelyet annak érdekében hoztak létre, hogy valamely tagállam bíróságát egy másik tagállam szabályozásának az uniós joggal való összeegyeztethetőségére vonatkozó döntés meghozatalára késztessék. A Bíróság lényegében úgy tekintette, hogy a felek a forum shopping megengedhetetlen formájában vesznek részt azáltal, hogy a jogvitát elterelik annak „természetes” fórumától.(25)
46.      Mindemellett nem vagyok teljesen meggyőződve arról, hogy a Foglia I és Foglia II ítéletekhez vezető eljárásokban valóban eljárással való visszaélés valósult meg. Amint azt a European Lotto ügyre vonatkozó indítványomban(26) kifejtettem, semmi kifogásolható nincs abban, ha a felek polgári vagy kereskedelmi jogvitát terjesztenek egy joghatósággal rendelkező bíróság (például egy olasz bíróság) elé, és ebben az összefüggésben kérdést vetnek fel egy másik tagállam szabályozásának (például a francia jognak) az uniós joggal való összeegyeztethetőségével kapcsolatban, ahelyett, hogy a francia bíróságok előtt indítanának eljárást. Az eljárással való visszaélésnek az ítélkezési gyakorlat ezen irányvonalának alapjául szolgáló tágabb logikája mindazonáltal megalapozottnak és relevanciájának megőrzésére képesnek tűnik számomra, jóllehet csak kivételes körülmények között. E körülmények többek között olyan helyzeteket foglalnak magukban, amelyekben a Bíróság egyértelmű és egybevágó valószínűsítő körülmények alapján arra a következtetésre jut, hogy az alapeljárásbeli jogvita – vagy az előzetes döntéshozatal iránti kérelemnek az EUMSZ 267. cikk alapján történő előterjesztése iránt a nemzeti bírósághoz benyújtott kérelem – eljárással való visszaélésnek minősül. Ilyen esetekben a Bíróság jogosan vélheti úgy, hogy az előterjesztett kérdések megválaszolása elősegítené a visszaélésszerű cél elérését, és ezért elfogadhatatlannak nyilváníthatja az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet.
47.      Az ilyen helyzetek mindazonáltal kivételesek maradnak. A visszaélésre vonatkozó meggyőző bizonyíték hiányában a Bíróságnak kétszer is meg kell gondolnia, hogy azt a következtetést vonja‑e le, hogy a jogvita nem valódi.
48.      A jelen ügyben, akárcsak a European Lotto ügyben,(27) nem találok ilyen eljárással való visszaélésre utaló egyértelmű, objektív és egybevágó valószínűsítő körülményeket.
b)      Arról, hogy szükség van‑e az előterjesztett kérdések megválaszolására
49.      Ezzel szemben egyetértek a német és a máltai kormánnyal abban, hogy a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatatlan azért, mert az előterjesztett kérdések megválaszolására nincs szükség ahhoz, hogy a kérdést előterjesztő bíróság ítéletet hozzon az alapeljárásban.
50.      Amint az az EUMSZ 267. cikkből következik, a kért előzetes döntésnek „szükségesnek” kell lennie a kérdést előterjesztő bíróság által az előtte folyamatban lévő ügyben kialakítandó „ítélete meghozatalához”. Az előzetes döntéshozatali eljárás célja nem az általános vagy hipotetikus kérdésekről való véleménynyilvánítás, hanem hogy segítséget nyújtson a nemzeti bíróságoknak konkrét jogviták megoldásában.(28)
51.      A Bíróság hagyományosan tágan értelmezte a „szükségesség” követelményét az EUMSZ 267. cikk alapjául szolgáló együttműködési szellemmel összhangban.(29)Az előterjesztett kérdésnek nem kell döntő jelentőségűnek lennie a jogvita kimenetele szempontjából, és annak nem feltétlenül a jogvita lényegére kell vonatkoznia. Elegendő, ha a válasz releváns annak megoldása szempontjából.
52.      Bár a Bíróság ítélkezési gyakorlata alkalmanként az előterjesztett kérdések elfogadhatósága szempontjából irányadó két külön követelményként hivatkozott a relevanciára és a szükségességre, e követelmények valójában csupán ugyanazon elgondolás két kifejeződését jelentik. Amint azt Bobek főtanácsnok helyesen megjegyezte, „[a] relevancia és a szükségesség […] ugyanazon érem két oldala: egy kérdés akkor releváns, ha a nemzeti bíróság számára szükséges az arra adott válasz ahhoz, hogy az alapügyben dönteni tudjon, és fordítva”.(30) A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata ugyanis az EUMSZ 267. cikk alapján előterjesztett kérdések releváns voltának vélelméről beszél,(31) míg a szükségesség megfelelő, önálló vélelmének alig található nyoma.(32)
53.      E megfontolások természetszerűleg felvetik azt a kérdést, hogy mikor tekinthető egy előterjesztett kérdésre adott válasz relevánsnak a jogvita megoldása szempontjából. E tekintetben úgy tűnik, hogy az a meghatározó szempont, hogy ténylegesen folyamatban van‑e a kérdést előterjesztő bíróság előtt egy olyan jogvita, amelynek keretében e bíróságnak az előzetes döntéshozatali eljárásban hozott ítéletet tekintetbe vevő bírósági határozatot kell hoznia.(33)
54.      A Bíróság ítélkezési gyakorlata hasznos iránymutatásul szolgál e tekintetben. Egyértelművé teszi, hogy az EUMSZ 267. cikk értelmében vett „szükségesség” megállapításához a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő jogvitának és az értelmezni kért uniós jogi rendelkezéseknek – kellően közvetlenül, nem pedig csupán mellékesen(34) – kapcsolódniuk kell egymáshoz, hogy az értelmezés a kérdést előterjesztő bíróság által meghozandó határozat szempontjából objektíve szükséges legyen. A Bíróság szerint ilyen kapcsolat állhat fenn a következő esetekben: i. a jogvitára érdemben – legalább részben – az uniós jog az irányadó; ii. a kérdés olyan uniós jogi eljárási rendelkezések értelmezésére vonatkozik, amelyek alkalmazhatók lehetnek; vagy iii. úgy tűnik, hogy a kért válasz biztosíthatja a kérdést előterjesztő bíróság számára az uniós jog olyan értelmezését, amely alapján nemzeti jogi eljárási kérdésekről dönthet azelőtt, hogy érdemi döntést hozhatna.(35)
55.      Véleményem szerint ebből az következik, hogy a kérdések elfogadhatók, ha a kérdést előterjesztő bíróság jogilag kötelező erejű – akár anyagi jogi, akár eljárási jellegű – következtetéseket tud levonni a Bíróság által adott válaszokból(36) az alapeljárásra nézve. E hatásnak konkrétnak és előre láthatónak kell lennie,(37) és nem lehet tisztán hipotetikus, elméleti vagy pusztán spekulatív.(38) Ezért elfogadhatatlannak kell nyilvánítani az uniós jog olyan értelmezési szempontjaira vonatkozó előzetes döntéshozatal iránti kérelmet, amelyek csupán mellékes jelentőségűek, vagy amelyeket a kérdést előterjesztő bíróság végső soron figyelmen kívül hagyhat anélkül, hogy ez hatással lenne döntésére.(39)
56.      A jelen ügyben előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések elfogadhatóságát tehát e megfontolások fényében kell megvizsgálni.
57.      A jelen ügyben meglehetősen egyértelműnek tűnik, hogy a helyzet nem tartozik a fenti 54. pontban azonosított második és harmadik kategóriába. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet főszabály szerint a fenti első kategória fényében kell vizsgálni, amennyiben a kérdést előterjesztő bíróság az uniós jog számos anyagi jogi rendelkezésének, nevezetesen a „Brüsszel Ia” rendelet 1., 45., 46., 48. és 52. cikkének értelmezését kéri.
58.      Ennek megfelelően a központi kérdés az, hogy fennáll‑e kellően közvetlen érdemi kapcsolat e rendelkezések és a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő jogvita között.
59.      Véleményem szerint nem áll fenn ilyen közvetlen kapcsolat.
60.      Az alapeljárásbeli jogvita tárgyát az képezi, hogy egy jogi tanácsadó állítólag gondatlanul járt el a máltai szerencsejáték‑törvény 56A. cikkének az uniós joggal való összeegyeztethetőségére vonatkozó jogi szakvélemény elkészítése során. A központi kérdés ezért nem az, hogy a máltai szerencsejáték‑törvény 56A. cikke ténylegesen összeegyeztethető‑e az uniós joggal, hanem az, hogy a jogi tanácsadó értékelése gondos volt‑e ezen értékelés elvégzésekor.
61.      Ennek értékelésére a nemzeti jog az irányadó, és ez az értékelés jellemzően magában foglalja a jogászi szakma egy észszerűen elővigyázatos és körültekintő tagjától elvárt magatartással való összehasonlítást. Ebben az összefüggésben nem az a releváns, hogy a szakvélemény végső soron helyesnek bizonyul‑e, hanem az, hogy észszerűen védhető volt‑e az a jogi keret és a releváns időpontban rendelkezésre álló információk fényében.
62.      Az ilyen értékelés nem tartozik a Bíróság EUMSZ 267. cikk szerinti hatáskörébe. A Bíróság értelmezheti az uniós jogot, de nem állapíthatja meg, hogy egy adott jogi szakvélemény elfogadható vagy kellően gondos volt‑e.
63.      Kétségtelen, hogy a Bíróság válaszai bizonyos jelentőséggel bírhatnak a kérdést előterjesztő bíróság számára. Nem tennék azonban lehetővé számára, hogy jogilag kötelező erejű következtetéseket vonjon le a jogvita megoldására nézve. Azok legfeljebb olyan szempontoknak minősülnének, amelyeket a kérdést előterjesztő bíróság – amennyiben ezt célszerűnek tartja – figyelembe vehet.
64.      Ilyen körülmények között a szóban forgó uniós jogi rendelkezések és az alapeljárásbeli jogvita közötti kapcsolat túlságosan bizonytalan és közvetett ahhoz, hogy kielégítse a szükségesség követelményét.
65.      Ennek ellenkezőjének elfogadása annak veszélyével járna, hogy az előzetes döntéshozatali eljárás alkalmazási körét annak határain túlra is kiterjesztenénk. Könnyen elképzelhetők olyan hasonló helyzetek – mint például tudományos értékelésekkel vagy bírósági szimulációs vetélkedőkkel kapcsolatos jogviták (feltéve, hogy azokat nemzeti bíróság tárgyalja) –, amelyekben mellékesen felmerülhetnek uniós jogi kérdések, anélkül, hogy azok valóban szükségesek lennének a jogvita megoldásához.
66.      Ilyen helyzetek véleményem szerint nem indokolják az EUMSZ 267. cikk alkalmazását.
67.      E következtetést megerősíti a Bíróság Horn végzése,(40) amely egy ügyvéd és egyik ügyfele közötti jogvitával kapcsolatos hasonló helyzetre vonatkozott. Az ügyvéd azt tanácsolta ügyfelének, hogy ne indítson eljárást egy német bíróság előtt a Németországi Szövetségi Köztársasággal szemben azon kár megtérítése iránt, amely a jövőben az Ausztriával szemben 2000‑ben uniós szinten elfogadott diplomáciai intézkedések(41) állítólagos jogellenességéből eredhet. A jogvitában eljáró nemzeti bíróság mindazonáltal úgy ítélte meg, hogy az általa elvégzendő értékelés céljából több kérdést is a Bíróság elé kell terjesztenie ezen intézkedések különböző uniós jogi rendelkezésekkel való összeegyeztethetőségével kapcsolatban.
68.      Tömör végzésében a Bíróság nyilvánvalóan elfogadhatatlannak nyilvánította az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet. Megjegyezte különösen, hogy önmagában az a tény, hogy az ügyvéd tanácsa „a Németországi Szövetségi Köztársasággal szemben a többi tagállam által az Osztrák Köztársasággal szemben elfogadott intézkedéseket követően indított kártérítési kereset sikerének esélyére vonatkozott, nem jelenti azt, hogy a munkadíj megfizetése iránti kereset megalapozottsága az említett intézkedések érvényességétől függ”. A Bíróság hangsúlyozta továbbá, hogy „az alapügyben szóban forgó jogi tanácsadás feleit terhelő kölcsönös kötelezettségek jogszerűsége és megfelelő teljesítése független a tanácsadás tárgyát képező jogi aktusok és tények érvényességétől”.(42) Véleményem szerint e megfontolások a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelemre úgyszintén alkalmazandók.
69.      A fentiekre tekintettel azt javaslom a Bíróságnak, hogy nyilvánítsa elfogadhatatlannak a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelmet.
70.      Mindazonáltal arra az esetre, ha a Bíróság eltérő álláspontra jut, és a teljesség kedvéért, most rátérek az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések által felvetett főbb érdemi kérdésekre.
B.      Az érdemi kérdésekről
1.      A máltai szerencsejáték‑törvény 56A. cikkének a „Brüsszel Ia” rendelet szabályaival való összeegyeztethetőségéről (illetve összeegyeztethetetlenségéről) (első, második, harmadik és negyedik kérdés)
71.      Első négy kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy ellentétes‑e a „Brüsszel Ia” rendelet 36., 39. és 52. cikkével, ha valamely tagállam olyan rendelkezést fogad el, mint a máltai szerencsejáték‑törvény 56A. cikke, amely szerint az ezen államban kiállított engedéllyel rendelkező onlineszerencsejáték‑szolgáltatóval szemben egy másik tagállam bírósága által polgári és kereskedelmi ügyekben hozott határozatot közrendi okokból nem kell sem elismerni, sem végrehajtani, ha e határozat az említett másik tagállamban jogellenesnek minősíti az említett szolgáltató által nyújtott szolgáltatásokat annak ellenére, hogy e szolgáltatások jogszerűek az első tagállam joga szerint.
72.      A következőkben először felvázolom a máltai szerencsejáték‑törvény 56A. cikkének alapjául szolgáló indokokat (a) pont), majd megvizsgálom e rendelkezésnek a „Brüsszel Ia” rendelettel való összeegyeztethetőségét (b) pont).
a)      A máltai szerencsejáték‑törvény 56A. cikkének indokairól
73.      A máltai hatóságok egy bizonyos ponton olyan gazdaságpolitikát fogadtak el, amelynek célja, hogy Máltát a gyorsan bővülő onlineszerencsejáték‑ágazat európai „központjává” tegyék. E célból (többek között) létrehoztak egy viszonylag liberális szabályozási és jogi keretet egy, jelenleg a máltai szerencsejáték‑törvénnyel szabályozott engedélyezési rendszerrel együtt.
74.      Amint azt a máltai kormány kifejti, a máltai szerencsejáték‑engedélyt olyan „szolgáltatási ponti” engedélyként alakították ki, amely lehetővé teszi a szolgáltatók számára, hogy ne csak Máltán, hanem Máltáról más államokba is nyújtsanak szerencsejáték‑szolgáltatásokat, feltéve, hogy e szolgáltatók tiszteletben tartják a máltai jogot, és „igazolható jogi ok” áll fenn az ezen államokban való működést illetően.(43) Általánosabban, a máltai hatóságok következetesen azt az álláspontot képviselték, hogy az EUMSZ 56. cikkel összefüggésben értelmezve ez az engedély lehetővé teszi a szerencsejáték‑szolgáltatók számára, hogy amennyiben tiszteletben tartják a máltai jogot, a belső piac egész területén – vagy legalábbis azokban a tagállamokban, „amelyek jogi kerete indokolatlanul korlátozó jellegű” e rendelkezés értelmében – kínálják szolgáltatásaikat.(44) Az onlineszerencsejáték‑szolgáltatók ugyanis jelentős számban úgy döntöttek, hogy Máltán telepednek le, és ilyen engedélyt szereznek annak érdekében, hogy szolgáltatásaikat túlnyomórészt külföldön nyújtsák.
75.      E körülmények között a máltai engedéllyel rendelkező szolgáltatók többek között olyan piacokat kezdtek megcélozni, mint Ausztria és Németország (reklámozás, német nyelvű honlapok létrehozása stb. útján), és anélkül nyújtottak online szerencsejáték‑szolgáltatásokat, hogy tiszteletben tartották volna az ezen államokban alkalmazandó nemzeti szabályokat. A máltai kormány állítása szerint e szolgáltatók azon „észszerű feltételezés” alapján jártak el, hogy máltai engedélyük és az EUMSZ 56. cikk alapján jogosultak erre, mivel a szóban forgó nemzeti szabályozások véleményük szerint „indokolatlanul korlátozó jellegűek”.
76.      Az elmúlt években e tagállamok fogyasztói nagy számban indítottak polgári jogi kereseteket nemzeti bíróságaik előtt az ilyen szolgáltatások igénybevétele miatt elveszett tétek visszatérítése iránt.(45) E keresetek jellemzően azon az érven alapulnak, hogy az érintett máltai szerencsejáték‑szolgáltatókkal kötött szerencsejáték‑szerződések a nemzeti jog alapján semmisek, mivel a szolgáltatásokat a helyi jogszabályi követelmények megsértésével és így az érintett tagállamban jogellenesen nyújtották annak ellenére, hogy a szolgáltatók tiszteletben tartják a máltai jogot. E szolgáltatók ezért a jogalap nélküli gazdagodásra vonatkozó szabályok alapján kötelesek visszatéríteni e téteket.(46) Úgy tűnik, hogy több ezer ilyen eljárás indult vagy van folyamatban többek között osztrák és német bíróságok előtt.(47)
77.      Bár az érintett szolgáltatók azzal érveltek, hogy az említett céltagállamokban nyújtott szolgáltatások valójában jogszerűek voltak (különösen azért, mert a szerencsejátékokra vonatkozó helyi szabályozások nem egyeztethetők össze az EUMSZ 56. cikkel, és ezért mellőzni kell azok alkalmazását),(48) az érintett tagállamok bíróságai többnyire elutasították ezen érveket, és helyt adtak a visszatérítés iránti kereseteknek.
78.      Az ilyen határozatok növekvő számával szembesülve a máltai jogalkotó beavatkozott. Arra az álláspontra helyezkedve, hogy e határozatok, mivel jogellenesnek minősítik a szolgáltatók által érvényes máltai szerencsejáték‑engedélyek alapján nyújtott szolgáltatásokat, „alaptalanul vitatják”(49) a máltai szabályozási és jogi keretet, az 55. sz. törvénnyel beiktatta az 56A. cikket a máltai szerencsejáték‑törvénybe.
79.      E rendelkezés értelmében „[a] polgári eljárásjogi és szervezeti törvénykönyv vagy bármely más jogszabály bármely rendelkezése ellenére” a máltai bíróságok közrendbeli okokból „megtagadj[ák] […] bármely [olyan] külföldi ítélet […] máltai elismerését és/vagy végrehajtását”, amely lényegében i. helyt ad egy máltai engedéllyel rendelkező szerencsejáték‑szolgáltatóval szemben indított keresetnek ii. az e szolgáltató által valamely tagállamban nyújtott szolgáltatások jogellenessége miatt (általánosságban vagy egy adott szerencsejáték tekintetében), jóllehet iii. e szolgáltatások jogszerűek voltak a máltai jog szerint.(50)
80.      Ennek eredményeként a leírt típusú – többek között az előző pontokban tárgyalt, a játékosok visszatérítés iránti kereseteinek helyt adó – határozatok nem hajthatók végre Máltán, megfosztva ezáltal a hitelezőket a máltai szerencsejáték‑szolgáltatók ott található vagyoni eszközeihez való hozzáféréstől. Ennek eredményeként az ilyen követelések jogosultjai gyakorlatilag képtelenek hozzájutni a követelt összeghez.(51)
b)      A máltai szerencsejáték‑törvény 56A. cikkének hiányosságairól
81.      A European Lotto ügyre vonatkozó indítványomban kifejtettem, hogy bár valamely tagállam bíróságai a magánszemélyek közötti jogvitákban joghatósággal rendelkeznek más tagállamok szabályozása uniós joggal való összeegyeztethetőségének vizsgálatára (köztük a kérdést előterjesztő bíróság is a máltai szerencsejáték‑törvény 56A. cikke tekintetében a Spielerschutz Sigma és a jogi tanácsadó közötti jogvitában), bizonyos mértékű visszafogottsággal kell gyakorolniuk e joghatóságot. Ez annál is inkább így van, ha az uniós jog mérlegelési mozgásteret hagy a nemzeti hatóságok számára (mint a jelen esetben is; lásd a lenti 89. pontot). Az azzal kapcsolatos kétségek eloszlatása érdekében, hogy az ilyen bíróságok legitimitással rendelkeznek egy másik tagállam szuverén döntéseinek felülvizsgálatára, e bíróságok csak nyilvánvaló összeegyeztethetetlenség esetén bírálhatják egy másik tagállam szabályozását, például ha a Bíróság ítélkezési gyakorlata egyértelműen és következetesen kijelöli a tagállamokat a szóban forgó területen megillető mérlegelési mozgástér határait.
82.      A jelen ügyben véleményem szerint ez a helyzet. Amint azt a Bíróság előtt észrevételeket előterjesztő összes érdekelt fél állítja (a máltai kormány nyilvánvaló kivételével), a máltai szerencsejáték‑törvény 56A. cikkéhez hasonló rendelkezés nyilvánvalóan összeegyeztethetetlen a határozatok elismerésére és végrehajtására vonatkozó, a „Brüsszel Ia” rendelet III. fejezetében foglalt – a Bíróság által következetesen értelmezett – szabályokkal.
83.      A máltai szerencsejáték‑törvény 56A. cikkének tárgyát képező határozatok annyiban, amennyiben i. azok a „Brüsszel Ia” rendelet 1. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „polgári és kereskedelmi ügyekre” vonatkoznak, és ii. azokat más tagállamok bíróságai hozták, az e rendelet III. fejezetében foglalt szabályok hatálya alá tartoznak.(52) Ez a helyzet különösen a többek között különböző tagállamok bíróságai által hozott, a játékosok visszatérítés iránti kereseteinek helyt adó határozatok esetében, amelyekkel az előző szakaszban foglalkoztam. E határozatok máltai elismerésére és végrehajtására ezért (kizárólag)(53) az említett szabályok az irányadók.
84.      A „Brüsszel Ia” rendelet 36. és 39. cikke értelmében az ilyen határozatokat az összes többi tagállamban külön eljárás vagy végrehajthatóvá nyilvánítás nélkül el kell ismerni és végre kell hajtani.(54) E rendelkezések az eszköz alapvető célkitűzését, nevezetesen „a határozatok [Európai Unión belüli] szabad mozgásá[t]” juttatják kifejezésre, amely célkitűzés viszont hozzájárul e piac megfelelő működéséhez és az igazságszolgáltatáshoz e piacon való hozzáférésre vonatkozó jog hatékony védelméhez.(55) Az ilyen határozatok elismerésének vagy végrehajtásának megtagadását előíró nemzeti rendelkezés tehát szöges ellentétben áll e szabályokkal.
85.      Igaz ugyan, hogy a „Brüsszel Ia” rendelet korlátozott eltéréseket ír elő a 36. és 39. cikkében meghatározott elvektől. A 45. cikk (1) bekezdése értelmében a valamely tagállam bírósága által hozott határozat elismerését – valamely fél kérelmére – meg kell tagadni (illetve csak akkor kell megtagadni) a címzett tagállamban, ha fennáll az elismerés megtagadása e rendelkezésben kimerítően felsorolt okainak egyike.(56) A 46. cikk értelmében továbbá az ilyen határozat végrehajtását meg kell tagadni a címzett államban annak a személynek a kérelmére, akivel szemben a végrehajtást kérték, ugyanezen okok alapján (illetve kizárólag ugyanezen okok alapján kell megtagadni azt). Az egyik ilyen – a 45. cikk (1) bekezdésének a) pontjában meghatározott – ok akkor áll fenn, ha az érintett határozatnak a címzett tagállamban történő elismerése (vagy végrehajtása) „nyilvánvalóan ellentétes [lenne az említett állam] közrendjével (ordre public)”.
86.      A jelen ügyben a máltai kormány ezen eltérésre hivatkozik. Véleménye szerint a máltai szerencsejáték‑törvény 56A. cikke olyan „deklaratív rendelkezés”, amelynek célja, hogy „segítséget nyújtson a máltai bíróságoknak” a „Brüsszel Ia” rendelet 45. cikke (1) bekezdésének a) pontjában foglalt „közrendi” záradék alkalmazásában.(57) E rendelkezés csupán „egyértelművé teszi”(58) (vagy megerősíti(59)), hogy a szóban forgó határozatok nem ismerhetők el vagy hajthatók végre Máltán az említett rendelet 45. cikke (1) bekezdésének a) pontja és 46. cikke alapján, amennyiben az ilyen elismerés vagy végrehajtás nyilvánvalóan ellentétes lenne a máltai „közrenddel”.
87.      A máltai kormány e tekintetben arra hivatkozik, hogy a máltai engedéllyel rendelkező szolgáltatókkal szemben indított visszatérítés iránti keresetek opportunista jellegűek, a szolgáltatások igénybevételének az EUMSZ 56. cikkben biztosított szabadságával való visszaélésnek minősülnek,(60) és a szerencsejátékokra vonatkozó nemzeti jogszabályokon alapulnak, amelyek véleménye szerint „indokolatlanul korlátozó jellegűek” e rendelkezés értelmében. Az említett kormány véleménye szerint az osztrák és német bíróságok azzal, hogy helyt adnak az ilyen kereseteknek, és saját tagállamaikban jogellenesnek minősítik az e szolgáltatók által nyújtott szolgáltatásokat, „nem tesznek lépéseket a korlátozó jellegű nemzeti szabályozás hiányosságainak és indokolatlan jellegének [az EUMSZ 56. cikk fényében történő] orvoslására”, és figyelmen kívül hagyják azt a tényt is, hogy az érintett szolgáltatók érvényes máltai engedéllyel rendelkeztek, és tiszteletben tartották a máltai jogi és szabályozási keretet. Az ilyen határozatok máltai elismerése vagy végrehajtása ezért a máltai „közrend” részét képező EUMSZ 56. cikk nyilvánvaló megsértését vonná maga után, és aláásná e szabályozási keret „integritását” többek között azáltal, hogy megkérdőjelezi az ilyen engedélyek érvényességét, és ezáltal gyengíti az e szolgáltatók számára a belső piacon az említett engedélyek által biztosítani kívánt jogbiztonságot.
88.      Ez az érvelés számomra nem meggyőző. A „Brüsszel Ia” rendelet 45. cikke (1) bekezdésének a) pontja és 46. cikke valójában nyilvánvalóan nem foglal magában a máltai szerencsejáték‑törvény 56A. cikkéhez hasonló rendelkezést.
89.      Bár – amint arra a máltai kormány rámutat – főszabály szerint az egyes tagállamok feladata, hogy meghatározzák „közrendjük” tartalmát, ez a mérlegelési mozgástér nem korlátlan. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a „Brüsszel Ia” rendelet 45. cikke (1) bekezdésének a) pontját az e rendelet 36. és 39. cikkében foglalt, az elismerésre és végrehajtásra vonatkozó általános szabályoktól való eltérésként „szigorúan” kell értelmezni, és a „közrendi” záradék alkalmazására „csak kivételes esetekben van lehetőség”, mivel ellenkező esetben sérülne a határozatok szabad mozgásának ezen eszköz által követett célja. A Bíróság ennek megfelelően jogosult, sőt köteles is „ellenőriz[ni] azokat a korlátokat, amelyek között a tagállam bírósága e fogalom alkalmazásához folyamodhat annak érdekében, hogy ne ismerjen el valamely, más tagállam bíróságától származó határozatot”.(61) A máltai szerencsejáték‑törvény 56A. cikkéhez hasonló rendelkezés nyilvánvalóan túllépi e korlátokat.
90.      Konkrétabban, először is, ami a máltai szerencsejáték‑törvény 56A. cikkének tárgyát képező határozatok állítólagos jogellenességét illeti, emlékeztetni kell arra, hogy általánosságban valamely tagállam bíróságai nem tagadhatják meg egy másik tagállamban hozott határozat elismerését vagy végrehajtását a „közrendi” záradék alapján kizárólag azzal az indokkal, hogy véleményük szerint e határozatban tévesen alkalmazták az uniós jogot, beleértve az EUMSZ 56. cikket is.(62)
91.      Ha a valamely tagállam bírósága által – például a játékosok által egy máltai szerencsejáték‑szolgáltatóval szemben indított visszatérítés iránti keresetek tárgyában folytatott eljárásban – hozott határozat ténylegesen az EUMSZ 56. cikk téves alkalmazásán alapul, az érintett szolgáltató feladata, hogy az eredeti eljárás helye szerinti államban megtámadja e határozatot az ezen állam jogrendszerében biztosított jogorvoslati lehetőségekkel élve. E rendszer az EUMSZ 267. cikkben meghatározott előzetes döntéshozatali mechanizmussal együtt megfelelő garanciákat nyújt a magánszemélyek számára e tekintetben.
92.      Miután egy határozat jogerőre emelkedett az eredeti eljárás helye szerinti államban – adott esetben az eredeti eljárás helye szerinti tagállamban rendelkezésre álló valamennyi jogorvoslati lehetőség kimerítését követően –, a feleknek főszabály szerint el kell fogadniuk az abban foglalt megállapításokat.(63) Az uniós joggal kapcsolatos érdemi kérdések különösen nem vizsgálhatók újra az elismerés és a végrehajtás szakaszában a címzett tagállam bíróságai előtt. A „Brüsszel Ia” rendelet 52. cikke kifejezetten kizárja az ilyen felülvizsgálatot annak előírásával, hogy „[a] valamely tagállamban hozott határozatot érdemben semmilyen körülmények között sem lehet felülvizsgálni a címzett tagállamban”. E tilalom megakadályozza többek között, hogy a címzett bíróság újra értékelje az eredeti eljárás helye szerinti állam bírósága által tett ténybeli vagy jogi megállapításokat. Főszabály szerint tehát a tagállamokban hozott határozatokat el kell ismerni és végre kell hajtani a többi tagállamban az uniós jog azokban foglalt (állítólagos) téves alkalmazása ellenére.(64)
93.      Másodszor, a fenti megfontolások fényében, a Bíróság következetesen úgy ítélte meg, hogy a „Brüsszel Ia” rendelet 45. cikke (1) bekezdésének a) pontjában szereplő „közrendi” záradék alkalmazására csak olyan „kivételes esetekben” van lehetőség, amelyekben az érintett határozatnak a címzett tagállamban történő elismerése vagy végrehajtása „elfogadhatatlan mértékben ellentétes lenne [ezen] állam jogrendjével”, mert az az ezen „állam jogrendjében lényegi jelentőségűnek tekinthető jogszabály vagy e jogrendben alapvetőnek elismert jog nyilvánvaló megsértését [képezné]”.(65) Ez a küszöb különösen magas.
94.      Teljes mértékben elfogadom, hogy az előző pontban felvázolt helyzet magában foglalhatja egy olyan külföldi határozat elismerését vagy végrehajtását, amely az uniós jogban „lényegi jelentőségűnek tekinthető [jogi szabályok]” „nyilvánvaló megsértését” jelenti,(66) mivel azok ezen állam jogrendjének szerves részét képezik. Azt is kész vagyok elfogadni, hogy az EUMSZ 56. cikk ilyen „szabálynak” minősül.(67) A „közrendi” záradék alkalmazásának mindazonáltal akkor is kivételesnek kell maradnia, ha az EUMSZ 56. cikkhez hasonló anyagi jogi szabály megsértéséről van szó. Amint arra fent emlékeztettem, e záradék csak akkor alkalmazható, ha egy külföldi határozat elismerése vagy végrehajtása elfogadhatatlan mértékben ellentétes lenne az uniós jogrenddel.(68) Ez csak akkor fordulhat elő, ha az ilyen – az eredeti eljárás helye szerinti államban rendelkezésre álló jogorvoslati lehetőségeknek az érintett szolgáltató általi kimerítését követően hozott – határozat elismerése vagy végrehajtása a szolgáltatásnyújtás szabadságának legkirívóbb megsértéséhez, például az állampolgárságon alapuló, védhető módon egyáltalán nem igazolható közvetlen hátrányos megkülönböztetéshez(69) vezetne.
95.      A jelen ügyben a máltai jogalkotó nem járhatott el jogszerűen elvont és általános módon – mint az 56A. cikk – azon előfeltevés alapján, hogy a máltai engedéllyel rendelkező szolgáltató által nyújtott szolgáltatásokat valamely tagállamban – e szolgáltatások máltai jog szerinti jogszerűsége ellenére – jogellenesnek minősítő minden polgári és kereskedelmi ügyben hozott határozat szükségszerűen összeegyeztethetetlen az EUMSZ 56. cikkel, nem is beszélve arról, hogy az ilyen határozatok elismerése vagy végrehajtása a jogsértés előző pontban említett legkirívóbb, „legelfogadhatatlanabb” formáját idézi elő.
96.      Az ilyen általános értékelés ellentétes a „Brüsszel Ia” rendeletben megállapított elismerési és végrehajtási szabályok alapjául szolgáló elvvel, nevezetesen a „kölcsönös bizalom” elvével, amely megköveteli a tagállamoktól, hogy tanúsítsanak bizalmat egymás jogrendszerei és igazságügyi intézményei iránt.(70) Ez alapján a máltai hatóságok nem feltételezhették a máltai szerencsejáték‑törvény 56A. cikkéhez hasonló intézkedés elfogadásának igazolása érdekében, hogy más tagállamok bíróságai (a máltai kormány szóhasználatával élve) „szisztematikusan” és „vakon” az EUMSZ 56. cikkel ellentétes, a szerencsejátékokra vonatkozó nemzeti szabályozást alkalmaznak, vagy hogy „nyilvánvaló engedékenységgel” állnak a játékosok visszatérítés iránti kereseteihez,(71) ami többek között abban nyilvánul meg, hogy nem terjesztenek megfelelő előzetes döntéshozatal iránti kérelmeket a kérdésben a Bíróság elé.(72)
97.      A máltai szerencsejáték‑törvény 56A. cikke ezenkívül nyilvánvalóan az EUMSZ 56. cikknek a fenti 74. pontban említett(73) különösen kiterjesztő értelmezésén alapul, amely szerint a máltai szerencsejáték‑engedéllyel rendelkező szolgáltatók az EUMSZ 56. cikk alapján jogosultak szolgáltatásaikat az Unió egész területén szabadon és jogszerűen nyújtani, amennyiben tiszteletben tartják a máltai jogot.
98.      A szolgáltatásnyújtás szerencsejátékok területén fennálló szabadságának ezen értelmezését mindazonáltal következetesen elutasította a Bíróság. Az utóbbi több alkalommal is hangsúlyozta, hogy mivel a szerencsejátékok – különösen az online kínált szerencsejátékok – jelentős társadalmi kockázatot jelentenek (beleértve a függőséget, a vagyoni kárt és a pénzmosást), és mivel e területen „jelentős erkölcsi, vallási és kulturális különbségek állnak fenn a tagállamok között”, a tagállamok széles mérlegelési mozgástérrel rendelkeznek a területükön nyújtott szerencsejáték‑szolgáltatásoknak a saját jogszabályaik alapján történő szabályozására.(74)
99.      A tagállamok továbbá főszabály szerint azon szolgáltatókra is alkalmazhatják a szerencsejátékokra vonatkozó saját jogszabályaikat, amelyek egy másik tagállamból, például Máltáról nyújtanak szolgáltatásokat a területükön tartózkodó fogyasztóknak.(75) E tekintetben a „származási ország” elve, amely szerint kizárólag a letelepedés helye szerinti tagállam rendelkezik hatáskörrel az érintett szolgáltatások szabályozására, nem alkalmazandó az online szerencsejátékok területén.(76)
100. Ezenkívül az engedély megszerzése feltételei európai uniós szintű harmonizációjának hiányában a tagállamok nem kötelesek elismerni a más tagállamok által a szerencsejátékra vonatkozóan megadott engedélyeket, és így lehetővé tenni az ilyen engedélyekkel rendelkező szolgáltatók számára, hogy területükön kizárólag ezen az alapon szolgáltatásokat nyújtsanak.(77) Az uniós jog jelen állása szerint a máltai szerencsejáték‑engedély főszabály szerint csak Málta területén és adott esetben azon tagállamokban érvényes, amelyek az ilyen engedélyek elismerése mellett döntöttek.(78)
101. A Bíróság következetesen elutasította azt a máltai kormány által a múltban felhozott érvet is,(79) hogy „szükségtelen” (és így az EUMSZ 56. cikk alapján aránytalan lenne) a fogadó tagállam szerencsejátékjogában előírt korlátozó követelményeknek a máltai engedéllyel rendelkező szolgáltatókra való alkalmazása, mivel a máltai jog a máltai hatóságok által gyakorolt felügyelettel együtt már magas szintű védelmet biztosít a játékfüggőséggel, a túlzott kiadásokkal vagy a pénzmosással szemben. A szerencsejátékok területén a nemzeti szabályozási intézkedések arányosságát kizárólag az érintett tagállam erkölcsi, vallási és kulturális környezete, valamint az ezen állam által a területén biztosítani kívánt védelmi szint figyelembevételével kell értékelni. Így bár Málta úgy döntött, hogy sajátos módon – saját jellemzőire tekintettel – szabályozza a szerencsejátékokat, más tagállamok továbbra is szabadon fogadhatnak el eltérő – akár szigorúbb – szabályokat, amelyek saját társadalmukat és a felmerülő kockázatok saját értékelését tükrözik. Az ilyen szabályok nem tekinthetők pusztán emiatt „szükségtelennek” a máltai szolgáltatók tekintetében. Ami az MGA által gyakorolt felügyeletet illeti, elegendő emlékeztetni arra, hogy a Bíróság következetesen úgy ítélte meg, hogy egy tagállamnak nem kell „a valamely más tagállam hatóságai által olyan szabályozási rendszer segítségével végzett ellenőrzésekre hagyatkoznia, amelyet nem ő maga tart irányítása alatt”.(80)
102. Összefoglalva, más tagállamok jogosultak a szerencsejátékokra vonatkozó saját jogszabályaikat a Máltán kiállított engedéllyel rendelkező szolgáltatókra alkalmazni. A tagállamok megkövetelhetik e szolgáltatóktól – az esettől függően – a monopóliumokra, az engedélyezési követelményekre és egyéb szabályozási korlátokra vonatkozó nemzeti szabályok tiszteletben tartását. Úgy is dönthetnek, hogy teljesen betiltanak bizonyos szerencsejátékokat, vagy a Máltán alkalmazott megközelítéstől jelentősen eltérő módon szabályozzák azokat.(81) Szükségszerűen felmerülnek tehát olyan helyzetek, amelyekben a máltai engedéllyel rendelkező szerencsejáték‑szolgáltató által nyújtott szolgáltatások vagy egy általa kínált konkrét szerencsejáték jogellenes valamely tagállamban, miközben jogszerű a máltai jog szerint, anélkül, hogy ez az eltérés önmagában ellentétes lenne az EUMSZ 56. cikkel.(82) Az a tény, hogy a Máltán kiállított engedéllyel rendelkező onlineszerencsejáték‑szolgáltatóknak nemcsak a máltai jogot, hanem a szolgáltatásaik által megcélzott tagállam(ok) jogát is tiszteletben kell tartaniuk – és hogy ennek hiánya következményekkel, például a helyi fogyasztókkal kötött szerencsejáték‑szerződések semmisségével járhat a helyi polgári jog szerint –, a különböző nemzeti szabályozási rendszerek egymás mellett létezésének egyszerű következménye. Ebben az összefüggésben az ilyen polgári jogi következményekkel járó bírósági határozatokat főszabály szerint az Európai Unió egész területén el kell ismerni és végre kell hajtani, így azon tagállamokban is, amelyekben a szóban forgó szolgáltatások jogszerűek a szerencsejátékokra vonatkozó saját joguk szerint.
103. Kétségtelen, hogy a máltai szerencsejáték‑törvény 56A. cikkének tárgyát képező egyes határozatok a szerencsejátékokra vonatkozó olyan nemzeti szabályozásnak szerezhetnek érvényt, amely – legalábbis részben – nehezen egyeztethető össze az EUMSZ 56. cikkel. A Bíróságnak egyébként már volt alkalma foglalkozni ilyen feszültségekkel.(83) Ezenkívül, még ha az ilyen szabályozás főszabály szerint összeegyeztethető is az EUMSZ 56. cikkel, előfordulhatnak olyan helyzetek, amelyekben a máltai engedéllyel rendelkező szolgáltatókkal szemben indított visszatérítés iránti kereseteknek való helyt adás aránytalannak és így az említett rendelkezéssel ellentétesnek bizonyul.(84) Nem vagyok azonban meggyőződve arról, hogy e konkrét határozatok elismerése és végrehajtása főszabály szerint elérné az „elfogadhatatlanság” fenti 94. pontban meghatározott magas küszöbét. Ezt az értékelést mindenesetre csak a máltai bíróságok végezhetik el eseti alapon.
104. Harmadszor, ami azt az érvet illeti, hogy a máltai szerencsejáték‑törvény 56A. cikke szerinti határozatok máltai elismerése és végrehajtása „sértené” a szerencsejátékokra vonatkozó liberális máltai jogi keretet, a máltai engedélyek „érvényességét” vagy legalábbis az ezen engedélyek által a jogosultjaik számára biztosítandó „jogbiztonságot” és a máltai államnak a máltai alkotmány 18. cikke szerinti, „a magánvállalkozás ösztönzésére” vonatkozó kötelezettségét, a következő észrevételeket teszem.
105. Még ha feltételezzük is, hogy a máltai alkotmány 18. cikke a máltai jogrend „lényegi jelentőségű szabályát” tükrözi, nem látom, hogy az érintett határozatok elismerése vagy végrehajtása hogyan „sértené” a máltai államnak „a magánvállalkozás ösztönzésére” vonatkozó kötelezettségét. E határozatok semmi olyat nem tartalmaznak, ami megakadályozná, hogy Málta így járjon el a szerencsejátékok területén egy liberális jogi keretnek a területén történő elfogadása és fenntartása révén. E határozatok csupán azokat az extraterritoriális joghatásokat kérdőjelezik meg, amelyeket a máltai hatóságok e kerethez kívánnak kapcsolni. E határozatok legfeljebb egy olyan megközelítés korlátait tárják fel, amely szerint a szóban forgó keret tiszteletben tartása jogot biztosít a máltai engedélyesek számára szolgáltatásaiknak az Európai Unió egész területén történő szabad nyújtására.
106. Amint azonban arra a német kormány helyesen rámutat, valamely tagállam nem tarthat igényt arra saját alkotmánya alapján, hogy saját területén kívül, más államokban szabályozzon és liberalizáljon valamely gazdasági tevékenységet. Ugyanígy, valamely tagállam nem tagadhatja meg jogszerűen egy másik tagállamban hozott olyan határozat elismerését, amely szerint egy adott szolgáltató tevékenységei jogellenesek az utóbbi tagállam saját területén és szerencsejátékjoga szerint, pusztán azzal az indokkal, hogy e tevékenységek jogszerűek lennének a címzett állam liberálisabb szerencsejátékjoga szerint. Az ilyen megközelítés gyakorlatilag megfosztaná a tagállamokat attól a hatáskörtől, hogy saját területükön szabályozzák a szerencsejáték‑tevékenységeket, amint azt az EUMSZ 56. cikk lehetővé teszi.
107. Negyedszer, amint arra – a máltai kormány kivételével – valamennyi érdekelt fél hivatkozott, a máltai szerencsejáték‑törvény 56A. cikkének alkotmányos „felszíne” alatt e rendelkezés lényegében védelmi célt szolgál. Annak célja egy, maga a máltai kormány által a nemzetgazdaság szempontjából „alapvetőként” jellemzett(85) ágazat azon potenciálisan jelentős pénzügyi következményekkel szembeni védelme, amelyek akkor merülhetnek fel, ha az érintett szolgáltatók kötelesek lennének kielégíteni a játékosok követeléseit. E követelések továbbá szélesebb körű következményekkel járhatnak az ágazatra nézve, és végső soron hatással lehetnek a máltai foglalkoztatásra és állami bevételekre. Bizonyos mértékben akár a máltai hatóságok arra irányuló gazdaságpolitikájára is hatást gyakorolhatnak, hogy Máltát az onlineszerencsejáték‑ágazat európai „központjává” tegyék.
108. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint mindazonáltal az a tény, hogy bizonyos külföldi határozatok végrehajtása súlyos gazdasági következményekkel járhat egy belföldi gazdasági szereplőre, egy iparágra vagy akár a címzett tagállamra nézve, nem indokolja a „Brüsszel Ia” rendelet 45. cikke (1) bekezdésének a) pontjában foglalt „közrendi” záradék alkalmazását.(86) Általánosabban, saját gazdasági érdekeinek – akár a versenyképesség, a bruttó hazai termék, a foglalkoztatás vagy az adóbevételek területén történő – előmozdítása érdekében valamely tagállam nem védheti meg iparát a más tagállamokban folytatott (esetlegesen jogellenes) tevékenységeiből eredő polgári jogi felelősségtől. Az ilyen megközelítés nemcsak megfosztaná a potenciálisan jogszerű nemzeti szabályozásokat azok tényleges érvényesülésétől, hanem a versenyt is torzítaná, és egyenlőtlen feltételeket teremtene a belső piacon.
109. Még egy utolsó észrevételt teszek. Ha a máltai hatóságok valóban úgy vélik, hogy egyes tagállamok – nemzeti bíróságaik segítségével – a szerencsejátékokra vonatkozó olyan jogszabályokat tartanak fenn, amelyek összeegyeztethetetlenek az EUMSZ 56. cikkel a máltai engedéllyel rendelkező szolgáltatók és – közvetve – a máltai gazdaság hátrányára, a máltai szerencsejáték‑törvény 56A. cikkéhez hasonló rendelkezés elfogadása nem tekinthető megfelelő válasznak. A tagállamok nem folyamodhatnak egyoldalú „megtorló” intézkedésekhez az uniós jog más tagállamok általi állítólagos megsértésére adott válaszként.(87) A megfelelő eljárás sokkal inkább kötelezettségszegési eljárásnak az EUMSZ 259. cikk alapján történő indítása lett volna.
110. A fenti megfontolások fényében azt javaslom, hogy a Bíróság az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első négy kérdésre azt a választ adja, hogy a „Brüsszel Ia” rendelet 36., 39. és 52. cikkével ellentétes, ha valamely tagállam olyan rendelkezést fogad el, mint a máltai szerencsejáték‑törvény 56A. cikke, amely szerint az ezen államban kiállított engedéllyel rendelkező onlineszerencsejáték‑szolgáltatóval szemben egy másik tagállam bírósága által polgári és kereskedelmi ügyekben hozott határozatot közrendi okokból nem kell sem elismerni, sem végrehajtani, ha e határozat az említett másik tagállamban jogellenesnek minősíti az említett szolgáltató által nyújtott szolgáltatásokat annak ellenére, hogy e szolgáltatások jogszerűek az első tagállam joga szerint. Az említett rendelet 45. cikke (1) bekezdésének a) pontjában és 46. cikkében előírt eltérés nem terjed ki különösen egy ilyen rendelkezésre.
2.      A máltai bíróságok állítólagos késlekedéséről (ötödik kérdés)
111. Ötödik kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy úgy kell‑e értelmezni a „Brüsszel Ia” rendelet 48. cikkét, hogy sérti a valamely másik tagállamban hozott határozat végrehajtásának megtagadására irányuló kérelem tárgyában eljáró bíróságok arra vonatkozó kötelezettségét, hogy „haladéktalanul” hozzanak döntést, ha e bíróságok nem hoztak elsőfokú határozatot az ügyben hat hónapon belül, anélkül, hogy ez a késedelem az eljárásban részt vevő feleknek vagy harmadik személyeknek lenne betudható.
112. E kérdés a Spielerschutz Sigma arra vonatkozó állításaiból ered, hogy a máltai bíróságok előtt a játékosok visszatérítés iránti kereseteinek helyt adó külföldi határozatok végrehajtásával kapcsolatban folyamatban lévő eljárások a gyakorlatban hónapokig vagy akár évekig is eltarthatnak, mielőtt elsőfokú határozat születne, anélkül, hogy az ilyen késlekedésre bármiféle magyarázatot adnának.
113. A „Brüsszel Ia” rendelet 48. cikke úgy rendelkezik, hogy amennyiben az a személy, akivel szemben egy határozat végrehajtását kérték, a végrehajtás megtagadására irányuló kérelmet nyújt be e rendelet 46. cikke alapján, a címzett tagállam bíróságai „haladéktalanul döntést hoz[nak e] kérelemről”.
114. E rendelkezés tehát az ilyen kérelmek gyors elbírálására vonatkozó kötelezettséget ró e bíróságokra. E kötelezettség „az egyes tagállamok által hozott határozatok gyors […] elismerésének és végrehajtásának biztosításá[t]” szolgálja,(88) hozzájárulva ezzel mind a belső piac megfelelő működéséhez, mind pedig az igazságszolgáltatáshoz az Európai Unión belül való tényleges hozzáféréshez.
115. Mindemellett magából a „Brüsszel Ia” rendelet 48. cikkének szövegéből kitűnik, hogy nincs előírva konkrét határidő. Ennélfogva, amint arra a Bizottság rámutat, önmagában az a tény, hogy a címzett tagállam bíróságai nem hoztak döntést a végrehajtás megtagadására irányuló kérelemről a kérelem benyújtásától számított hat hónapon belül, nem tekinthető az említett rendelkezés megsértésének. A gyorsaságra vonatkozó kötelezettségnek való megfelelést eseti alapon kell értékelni az összes releváns körülmény figyelembevételével. Ez nemcsak az eljárásban részt vevő felek és harmadik személyek magatartását foglalja magában, hanem az ügy összetettségét is.(89) Nem zárható ki olyan helyzet, amelyben a végrehajtás megtagadására irányuló kérelem olyan kényes kérdéseket vet fel, amelyek több beadványcserét és – összességében – hat hónapnál hosszabb eljárást tesznek szükségessé az említett magatartástól függetlenül.
116. Az érdekelt felek által a máltai helyzettel kapcsolatban előterjesztett észrevételek fényében mindazonáltal hangsúlyozni kell a következőket. Amint azt az előző szakaszban kifejtettem, a „Brüsszel Ia” rendelet 52. cikke szerint a címzett állam bíróságainak a végrehajtás megtagadására irányuló kérelem tárgyában történő döntéshozatal során nem kell felülvizsgálniuk az eredetileg eljáró bíróság által tett ténybeli vagy jogi megállapításokat, hanem csak azt kell megállapítaniuk, hogy fennáll‑e az e rendelet 45. cikkének (1) bekezdésében meghatározott megtagadási okok egyike. Ebből következik, hogy a címzett állam bíróságai nem igazolhatják az ilyen kérelmek tárgyában történő döntéshozatallal való késlekedést a szóban forgó határozat megalapozottságának indokolatlan vizsgálatával.
117. E bíróságok magatartása ezenkívül annak megállapítása szempontjából is releváns, hogy egy adott ügyben megsértették‑e a „Brüsszel Ia” rendelet 48. cikkében előírt kötelezettséget. E tekintetben e bíróságok hosszan tartó és magyarázat nélküli tétlensége nem egyeztethető össze az említett kötelezettséggel.(90) Az ilyen magyarázat nélküli késlekedések a gyakorlatban az elismerés vagy végrehajtás „hallgatólagos” megtagadásának minősülhetnek, amennyiben túlzott mértékben – vagy akár határozatlan ideig is – késleltethetik az érintett határozat címzett tagállambeli végrehajtását. Ha az ilyen késlekedések rendszeresek, azok a végrehajtás alá vont felek halogató magatartását is ösztönözhetik, e felek arra csábulhatnak ugyanis, hogy kizárólag e célból komolytalan kérelmeket nyújtsanak be a végrehajtás megtagadása iránt. Az ilyen helyzetek végső soron azzal a kockázattal járnak, hogy megfosztják hatékony érvényesülésétől az említett rendelet 39. cikkében foglalt végrehajthatóság elvét.
118. A fenti megfontolások fényében azt javaslom, hogy a Bíróság az ötödik kérdésre azt a választ adja, hogy a „Brüsszel Ia” rendelet 48. cikkét úgy kell értelmezni, hogy sérti a valamely másik tagállamban hozott határozat végrehajtásának megtagadására irányuló kérelem tárgyában eljáró bíróságok arra vonatkozó kötelezettségét, hogy „haladéktalanul” hozzanak döntést, ha e bíróságok nem hoztak elsőfokú határozatot az ügyben hat hónapon belül, anélkül, hogy ez a késedelem az eljárásban részt vevő feleknek vagy harmadik személyeknek lenne betudható. E kötelezettség megsértését eseti alapon kell megállapítani az összes releváns körülmény figyelembevételével, beleértve az eljárásban részt vevő felek és harmadik személyek magatartását, az ügy összetettségét és a címzett tagállam bíróságainak magatartását is.
V.      Végkövetkeztetés
119. A fenti megfontolások összességére tekintettel azt javaslom a Bíróságnak, hogy a Handelsgericht Wien (bécsi kereskedelmi bíróság, Ausztria) által előterjesztett kérdéseket nyilvánítsa elfogadhatatlannak.
1      Eredeti nyelv: angol.
2      Lásd: a Wunner ügyre vonatkozó indítványom (C‑77/24, a továbbiakban: a Wunner ügyre vonatkozó indítványom, EU:C:2025:432, 19–22. pont); a European Lotto and Betting és Deutsche Lotto‑ und Sportwetten ügyre vonatkozó indítványom (C‑440/23, a továbbiakban: a European Lotto ügyre vonatkozó indítványom, EU:C:2025:668, 16–18. pont); a Mr Green ügyre vonatkozó indítványom (C‑198/24, EU:C:2025:852, 1–5. pont); a Tipico ügyre vonatkozó indítványom (C‑530/24, a továbbiakban: a Tipico ügyre vonatkozó indítványom, EU:C:2026:230, 1. pont).
3      2012. december 12‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2012. L 351., 1. o.). A jelen indítványban különbségtétel nélkül hivatkozom majd a nem csupán ezen eszközzel kapcsolatban, hanem az annak elődjeivel, nevezetesen a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2000. december 22‑i 44/2001/EK tanácsi rendelettel (HL 2001. L 12., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 4. kötet, 42. o.; helyesbítések: HL 2006. L 242., 6. o.; HL 2011. L 124., 47. o.) és a polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról és a bírósági határozatok végrehajtásáról szóló, 1968. szeptember 27‑én Brüsszelben aláírt egyezménnyel (HL 1978. L 304., 36. o.) kapcsolatban hozott ítéletekre is. A Brüsszeli Egyezmény és a „Brüsszel I” rendelet rendelkezéseinek Bíróság általi értelmezése ugyanis átültethető a „Brüsszel Ia” rendeletre, amennyiben a szóban forgó rendelkezések egyenértékűnek tekinthetők (lásd különösen: 2017. június 15‑i Kareda ítélet, C‑249/16, EU:C:2017:472, 27. pont). Ez a helyzet a jelen ügy szempontjából releváns rendelkezések esetében.
4      A kérdést előterjesztő bíróságnak a Bíróság felvilágosításkérésére adott válaszából kitűnik, hogy az osztrák jog nem határoz meg az ügyvédekre vonatkozó különös felelősségi rendszert. A vonatkozó ítélkezési gyakorlat szerint az ügyvédeket az ABGB 1299. és 1300. §‑a értelmében vett szakértőnek kell tekinteni, minek következtében felelősségüket e rendelkezések szabályozzák. Bár a Rechtsanwaltsordnung (az ügyvédek jogállásáról szóló törvény) tartalmaz az ügyvédek szakmai kötelezettségeire vonatkozó szabályokat, a nemzeti bíróságok szerint e rendelkezések nem keletkeztetnek érvényesíthető jogokat az azok megsértése miatt kártérítést követelő magánszemélyek számára, hanem csupán az ABGB 1299. §‑a által már megkövetelt gondossági szintet tükrözik.
5      Government Gazette of Malta kiegészítése, 19‑991. sz., 2018. május 15., A. szakasz, 509. o.
6      Government Gazette of Malta kiegészítése, 21‑071. sz., 2023. június 16., A. szakasz, 473. o.
7      Hasonlóképpen: Wahl főtanácsnok Gullotta és Farmacia di Gullotta Davide & C. ügyre vonatkozó indítványa (C‑497/12, EU:C:2015:168).
8      Lásd például: 2022. június 16‑i DuoDecad ítélet (C‑596/20, EU:C:2022:474, 34. és 37. pont).
9      Lásd ebben az értelemben: 2024. július 29‑i Valančius ítélet (C‑119/23, EU:C:2024:653, 31. és 33. pont).
10      Lásd különösen az EUSZ 24. cikk (1) bekezdésének második albekezdését és az EUMSZ 275. cikk első bekezdését.
11      Lásd például: 2016. november 15‑i Ullens de Schooten ítélet (C‑268/15, EU:C:2016:874, 40. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
12      Lásd: 2014. március 27‑i Torralbo Marcos ítélet (C‑265/13, EU:C:2014:187, 30. pont); 2018. június 27‑i Varna Holideis ítélet (C‑364/17, EU:C:2018:500, 17. és 18. pont); 2021. június 3‑i Servicio Aragonés de Salud ítélet (C‑942/19, EU:C:2021:440, 36. és 37. pont); 2017. október 19‑i Solar Electric Martinique ítélet (C‑303/16, EU:C:2017:773, 23. és 24. pont).
13      Az ítélkezési gyakorlat ugyanis nem mindig volt következetes ebben a kérdésben. Lásd többek között: Wahl, N., és mások, „The Gatekeepers of Article 267 TFEU: On Jurisdiction and Admissibility of References for Preliminary Rulings”, Common Market Law Review, 55(2). kötet, 2018, 513–516. o.; Iannuccelli, P., „L’indépendance du juge national et la recevabilité de la question préjudicielle concernant sa propre qualité de »juridiction«”, Il Diritto dell'Unione Europea, 2021, 828–831. o.
14      1980. március 11‑i Foglia ítélet (104/79, a továbbiakban: Foglia I ítélet, EU:C:1980:73); 1981. december 16‑i Foglia ítélet (244/80, a továbbiakban: Foglia II ítélet, EU:C:1981:302) (a továbbiakban együtt: Foglia ítélkezési gyakorlat).
15      Az említett indítvány 78–89. pontja.
16      Lásd: a European Lotto ügyre vonatkozó indítványom, 67. lábjegyzet.
17      Lásd többek között: 2014. március 13‑i SICES és társai ítélet (C‑155/13, EU:C:2014:145, 29. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
18      Lásd többek között: 2014. július 17‑i Torresi ítélet (C‑58/13 és C‑59/13, EU:C:2014:2088, 44–46. pont). A joggal való visszaélés uniós jogi tilalmával kapcsolatban lásd még: 2023. december 21‑i BMW Bank és társai ítélet (C‑38/21, C‑47/21 és C‑232/21, EU:C:2023:1014, 281–283. pont).
19      Lásd például: Taruffo, M. (szerk.), Abuse of Procedural Rights: Comparative Standards of Procedural Fairness, Kluwer, 1999.
20      Lásd többek között: 1980. március 5‑i Simmenthal kontra Bizottság ítélet (243/78, EU:C:1980:65, 11. pont); 1989. február 14‑i Bossi kontra Bizottság ítélet (346/87, EU:C:1989:59, 31–35. pont); 2012. november 14‑i Nexans France és Nexans kontra Bizottság ítélet (T‑135/09, EU:T:2012:596, 108. pont); 2025. július 10‑i Chmieka ítélet (C‑99/24, EU:C:2025:563, 72. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
21      Lásd például: 1990. november 8‑i Gmurzynska‑Bscher ítélet (C‑231/89, EU:C:1990:386, 23. pont); 1996. március 7‑i Associazione Italiana per il WWF és társai ítélet (C‑118/94, EU:C:1996:86, 15. pont).
22      A közéletben részt vevő személyeknek a nyilvánvalóan megalapozatlan keresetekkel vagy visszaélésszerű bírósági eljárásokkal szembeni védelméről szóló, 2024. április 11‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL L, 2024/1069).
23      A fogalommeghatározás először is a bírósági eljárás célján alapul: olyan eljárás, „amely nem valamely jog tényleges érvényesítésére vagy gyakorlására irányul, hanem fő célja a közéleti részvétel megakadályozása, korlátozása vagy szankcionálása, gyakran a felek közötti erőviszonyok kiegyensúlyozatlanságának kihasználásával, és amely megalapozatlan keresetek érvényesítésére irányul”. E fogalommeghatározást kiegészíti több olyan tényező felsorolása, amelyek ilyen célra utalhatnak: „a követelés egészének vagy egy részének aránytalan, túlzott vagy észszerűtlen jellege […]”, „a felperes vagy vele összeköttetésben álló felek által hasonló ügyekben indított több eljárás ténye”, „megfélemlítés, zaklatás vagy fenyegetés a felperes vagy a felperes képviselői részéről […]”, „olyan eljárási taktikák rosszhiszemű alkalmazása, mint az eljárás késleltetése, a legkedvezőbb igazságszolgáltatási fórum csalárd vagy visszaélésszerű kiválasztása, vagy az ügyeknek az eljárás egy későbbi szakaszában történő rosszhiszemű megszüntetése”.
24      Lásd e tekintetben: Mancini, F., „Short note on abuse of procedure in Community law”, in: Taruffo, M. (szerk.), 20. lábjegyzet, i. m., 234. és 235. o.
25      E kérdést illetően lásd például: Lipstein, K., „Foglia v. Novello – Some Unexplored Aspects”, in: Capotorti, F., és mások (szerk.), Du droit international au droit de l’integration. Festschrift Liber Amicorum Pierre Pescatore, Nomos, 1987, 382. és 383. o.; Ginés Martín, D., „The Court of Justice in the Archives Project – Analysis of the Foglia case (244/80)”, Academy of European Law, Working Paper 2021/03., 25–27. o.
26      40–67. pont.
27      Lásd értelemszerűen indítványom 86–89. pontját.
28      Lásd: 2024. január 9‑i G. és társai (A rendes bíróságok bíráinak kinevezése Lengyelországban) ítélet (C‑181/21 és C‑269/21, EU:C:2024:1, 62. és 63. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
29      Lásd: 2023. április 20‑i Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (Ginosa település önkormányzata) ítélet (C‑348/22, EU:C:2023:301, 81. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
30      A Prokuratura Rejonowa w Mińsku Mazowieckim és társai egyesített ügyekre vonatkozó indítvány (C‑748/19–C‑754/19, EU:C:2021:403, 77. pont). Ez az álláspont a Bíróság ítélkezési gyakorlatának a jogtudomány általi értelmezésével is összhangban áll. Lásd például: Broberg, M. és Fenger, N., Broberg and Fenger on Preliminary References to the European Court of Justice, 3. kiadás, Oxford University Press, 2021, 142. o.; Lenaerts, K., Gutman, K. és Nowak, J.T., EU Procedural Law, Oxford University Press, 2023, 92. o.
31      Lásd többek között: 2025. december 2‑i Stichting Right to Consumer Justice és Stichting App Stores Claims ítélet (C‑34/24, EU:C:2025:936, 39. pont).
32      Csak egy olyan esetet találtam a Bíróság ítélkezési gyakorlatának egészében, amelyben a Bíróság arra hivatkozott, hogy a „szükséges és releváns volt[o]t vélelmezni kell”: 2017. október 19‑i Paper Consult ítélet (C‑101/16, EU:C:2017:775, 29. pont).
33      Lásd ebben az értelemben többek között: 2024. január 9‑i G. és társai (A rendes bíróságok bíráinak kinevezése Lengyelországban) ítélet (C‑181/21 és C‑269/21, EU:C:2024:1, 64. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
34      Lásd ebben az értelemben: 1992. július 16‑i Meilicke ítélet (C‑83/91, EU:C:1992:332, 28. pont); 2022. március 22‑i Prokurator Generalny (A legfelsőbb bíróság fegyelmi tanácsa – Kinevezés) ítélet (C‑508/19, EU:C:2022:201, 71. pont). Lásd még: Tesauro főtanácsnok Meilicke ügyre vonatkozó indítványa (C‑83/91, EU:C:1992:178, 7. pont).
35      Lásd: 2020. március 26‑i Miasto Łowicz és Prokurator Generalny ítélet (C‑558/18 és C‑563/18, EU:C:2020:234, 48–51. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
36      Lásd ebben az értelemben: 1997. július 17‑i Leur‑Bloem ítélet (C‑28/95, EU:C:1997:369, 29. pont); 2015. június 16‑i Gauweiler és társai ítélet (C‑62/14, EU:C:2015:400, 12. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Lásd még: 1991. december 14‑i 1/91 (EGT‑Megállapodás – I) vélemény (EU:C:1991:490, 61. pont).
37      Lásd ebben az értelemben: 2015. június 16‑i Gauweiler és társai ítélet (C‑62/14, EU:C:2015:400, 14. pont).
38      Hasonlóképpen: Bobek főtanácsnok Prokuratura Rejonowa w Mińsku Mazowieckim és társai egyesített ügyekre vonatkozó indítványa (C‑748/19–C‑754/19, EU:C:2021:403, 106. pont). Lásd még: 1992. július 16‑i Meilicke ítélet (C‑83/91, EU:C:1992:332, 30–33. pont).
39      Lásd ebben az értelemben: 1994. május 16‑i Monin Automobiles végzés (C‑428/93, EU:C:1994:192, 12–16. pont); Tesauro főtanácsnok Meilicke ügyre vonatkozó indítványa (C‑83/91, EU:C:1992:178, 5. pont); Léger főtanácsnok der Weduwe ügyre vonatkozó indítványa (C‑153/00, EU:C:2002:247, 51. pont); Tizzano főtanácsnok Bacardi‑Martini és Cellier des Dauphins ügyre vonatkozó indítványa (C‑318/00, EU:C:2002:544, 35. pont).
40      2003. július 24‑i végzés (C‑44/03, EU:C:2003:419).
41      Olyan kétoldalú intézkedésekről volt szó, amelyeket a többi 14 uniós tagállam fogadott el azt követően, hogy a Jörg Haider vezette szélsőjobboldali Szabadságpárt (FPÖ) belépett az osztrák koalíciós kormányba. Lásd: az Európai Unió portugál elnökségének XIV tagállam nevében kiadott nyilatkozata (2000. január 31.), online elérhető.
42      2003. július 24‑i Horn végzés (C‑44/03, EU:C:2003:419, 15. pont).
43      Lásd: Maltese Gaming Authority (máltai szerencsejáték‑hatóság, a továbbiakban: MGA), „Amendments to the Gaming Act introduced through Bill 55” („A szerencsejátékról szóló törvény 55. sz. törvénnyel bevezetett módosításai”), 2023. június 21. (https://www.mga.org.mt/amendments-to-the-gaming-act-introduced-through-bill-55/).
44      Amint azt a máltai kormány kifejti, a Máltán kiállított engedéllyel rendelkező szerencsejáték‑szolgáltatóknak „értékelést kell végezniük a belső piac elvei és a Bíróság vonatkozó ítélkezési gyakorlata szempontjából”, mielőtt egy adott tagállamban kínálni kezdenék szolgáltatásaikat.
45      E bíróságok joghatósága a „Brüsszel Ia” rendelet 18. cikkének (1) bekezdésében a fogyasztók javára megállapított „forum actoris” szabályon alapul. Úgy tűnik továbbá, hogy e kereseteket sok esetben erre szakosodott perfinanszírozó társaságok finanszírozzák a játékosoknak végül megítélt visszatérítés vagy kártérítés egy része ellenében. Tulajdonképpen a Spielerschutz Sigma is egy ilyen társaság.
46      Egyes esetekben a játékosok másodlagosan a jogellenes károkozásra vonatkozó szabályok alapján próbálják visszatéríttetni veszteségeiket arra hivatkozva, hogy a szerencsejáték‑szolgáltatásoknak a szerencsejátékokra vonatkozó helyi szabályok megsértésével történő nyújtása felelősséget keletkeztető felróható cselekménynek minősül (lásd: a Wunner ügyre vonatkozó indítványom [12. és 21. pont]; a Tipico ügyre vonatkozó indítványom [25. és 29. pont).
47      Lásd: Pena, P., Schumann, H. és Peigné, M., „EU citizens lose out as Malta regulatory »sledgehammer« protects gambling giants”, Investigate Europe, 2025. március 6. Úgy tűnik, hogy hasonló eljárások vannak folyamatban a holland bíróságok előtt (lásd: de Graef, M., „The House Doesn’t Always Win: Gambling Providers Must Pay”, Solv. Blog).
48      Lásd: a Tipico ügyre vonatkozó indítványom (26. és 48. pont).
49      Lásd e tekintetben: MGA, 43. lábjegyzet, i. m.
50      Az 55. sz. törvény indokolása szerint a rendelkezés célja, hogy „jogszabályban rögzítse Málta azon régóta fennálló közérdekét, hogy ösztönözze olyan szerencsejáték‑szolgáltatók letelepedését Máltán, amelyek a helyi jogszabályoknak megfelelően helyi és határon átnyúló szolgáltatásokat nyújtanak, a máltai alkotmány 18. cikkével összhangban erőfeszítéseket téve a magánvállalkozás ösztönzésére”.
51      Éppen ezért a Bizottság 2025. június 18‑án kötelezettségszegési eljárást indított Máltával szemben, mivel úgy ítélte meg, hogy a máltai szerencsejáték‑törvény 56A. cikke ellentétes a „Brüsszel Ia” rendelet szabályaival (INNFR(2025)2100).
52      Lásd a „Brüsszel Ia” rendelet 2. cikkének a) pontját. Ezzel szemben azok a határozatok, amelyekre vonatkozik ugyan a máltai szerencsejáték‑törvény 56A. cikke, de amelyek nem „polgári és kereskedelmi ügyekben” születtek, és/vagy amelyeket harmadik államok bíróságai hoztak, nem tartoznak a „Brüsszel Ia” rendelet hatálya alá.
53      Amennyiben ugyanis a „Brüsszel Ia” rendelet III. fejezetében foglalt szabályok alkalmazandók, azok kizárják a címzett tagállam külföldi határozatok elismerésére és végrehajtására vonatkozó belső szabályait (lásd: 2003. december 9‑i Gasserítélet, C‑116/02, EU:C:2003:657, 72. pont).
54      Feltéve, hogy azok végrehajthatók a meghozataluk helye szerinti tagállamban.
55      Lásd a „Brüsszel Ia” rendelet (1), (3), (4) és (6) preambulumbekezdését.
56      Lásd: a „Brüsszel Ia” rendelet (30) preambulumbekezdése; 2014. október 23‑i flyLAL‑Lithuanian Airlines ítélet (C‑302/13, EU:C:2014:2319, 46. pont).
57      A máltai szerencsejáték‑törvény 56A. cikkének elején szereplő „bármely más jogszabály […] ellenére” fenntartás hallgatólagos hivatkozást jelent (többek között) a „Brüsszel Ia” rendelet 45. cikke (1) bekezdésének a) pontjára és 46. cikkére. E kormány szerint ugyanis, amikor a máltai bíróságok úgy tekintik, hogy az ilyen határozatok nem rendelkeznek joghatással, ezt az említett, az 56A. cikkel összefüggésben értelmezett rendelkezések alapján teszik.
58      Lásd: MGA, 43. lábjegyzet, i. m.
59      Emlékeztetek arra, hogy az 55 sz. törvény indokolása szerint az 56A. cikk e tekintetben csupán „jogszabályban rögzít[i] Málta […] régóta fennálló közérdekét”.
60      E kormány véleménye szerint a játékosok azzal a céllal használták ki ezt a szabadságot, hogy kifogástalan határokon átnyúló szolgáltatást vegyenek igénybe kizárólag azért, hogy később arra hivatkozzanak veszteségeik visszatéríttetése érdekében, hogy az a nemzeti jog szerint jogellenes. Lásd továbbá: a European Lotto ügyre vonatkozó indítványom (90–98. pont).
61      Lásd többek között: 2000. március 28‑i Krombach ítélet (C‑7/98, EU:C:2000:164, 21–23. pont); 2015. július 16‑i Diageo Brands ítélet (C‑681/13, EU:C:2015:471, 41. és 42. pont); 2023. szeptember 7‑i Charles Taylor Adjusting ítélet (C‑590/21, EU:C:2023:633, 32–34. pont).
62      Lásd: 2000. május 11‑i Renault ítélet (C‑38/98, EU:C:2000:225, 33. pont); 2015. július 16‑i Diageo Brands ítélet (C‑681/13, EU:C:2015:471, 49. pont).
63      E tekintetben a Bíróság több alkalommal is hangsúlyozta, hogy a res iudicata elve által a jog és a jogviszonyok stabilitása, illetve az igazságszolgáltatás megfelelő működése szempontjából betöltött jelentős szerepre tekintettel az uniós jog főszabály szerint nem követeli meg, hogy valamely nemzeti bíróság félretegye egy jogerős határozat kötelező erejét, még ha az az uniós jog téves alkalmazását tartalmazza is (lásd többek között: 2020. április 2‑i CRPNPAC és Vueling Airlinesítélet, C‑370/17 és C‑37/18, EU:C:2020:260, 88. és 89. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ha azonban valamely tagállam bíróságai nyilvánvalóan tévesen alkalmazták az uniós jogot, megállapítható ezen állam felelőssége (lásd ebben az értelemben: 2003. szeptember 30‑i Köbler ítélet, C‑224/01, EU:C:2003:513, 50. és 59. pont; 2015. július 16‑i Diageo Brands ítélet, C‑681/13, EU:C:2015:471, 66. pont).
64      Lásd többek között: 2000. március 28‑i Krombach ítélet (C‑7/98, EU:C:2000:164, 36. pont); 2015. július 16‑i Diageo Brands ítélet (C‑681/13, EU:C:2015:471, 43. pont); 2024. október 4‑i Real Madrid Club de Fútbol ítélet (C‑633/22, EU:C:2024:843, 36. pont). Lásd: Alber főtanácsnok Renault ügyre vonatkozó indítványa (C‑38/98, EU:C:1999:325, 60., 65. és 66. pont).
65      Lásd többek között: 2000. március 28‑i Krombach ítélet (C‑7/98, EU:C:2000:164, 37. pont); 2015. július 16‑i Diageo Brands ítélet (C‑681/13, EU:C:2015:471, 44. pont); 2023. szeptember 7‑i Charles Taylor Adjusting ítélet (C‑590/21, EU:C:2023:633, 35. pont).
66      Lásd például: 2023. szeptember 7‑i Charles Taylor Adjusting ítélet (C‑590/21, EU:C:2023:633, 37–40. pont).
67      Lásd analógia útján: 1999. június 1‑jei Eco Swiss ítélet (C‑126/97, EU:C:1999:269, 36. pont).
68      Lásd ebben az értelemben: 2015. július 16‑i Diageo Brands ítélet (C‑681/13, EU:C:2015:471, 48. és 50. pont); Alber főtanácsnok Renault ügyre vonatkozó indítványa (C‑38/98, EU:C:1999:325, 67. pont).
69      Azzal kapcsolatban, hogy az állampolgárságon alapuló hátrányos megkülönböztetés az uniós belső piac jogában a korlátozás legelfogadhatatlanabb formája, lásd: Wahl főtanácsnok Ausztria kontra Németország ügyre vonatkozó indítványa (C‑591/17, EU:C:2019:99, 1. és 2. pont).
70      Lásd: a „Brüsszel Ia” rendelet (26) preambulumbekezdése; 2003. december 9‑i Gasser ítélet (C‑116/02, EU:C:2003:657, 72. pont); 2015. július 16‑i Diageo Brands ítélet (C‑681/13, EU:C:2015:471, 63. pont).
71      E tekintetben emlékeztetek arra, hogy Saugmandsgaard Øe főtanácsnok a CRPNPAC és Vueling Airlines egyesített ügyekre vonatkozó indítványában (C‑370/17 és C‑37/18, EU:C:2019:592, 103. pont) hangsúlyozta, hogy a kölcsönös bizalom elvének megfelelően „[e]gy nemzeti bírósággal szemben […] nem merülhet fel [a] protekcionizmus gyanúja, mivel függetlensége feltételezi az objektivitás tiszteletben tartását, és a jogvita rendezése során a jogi szabály szigorú alkalmazásán túl további érdekek hiányát”.
72      E feltételezés tévesnek is bizonyult, mivel a máltai szerencsejáték‑törvény 56A. cikkének elfogadása óta számos előzetes döntéshozatal iránti kérelem Bírósághoz történő benyújtására került sor a nemzeti szerencsejáték‑szabályok összeegyeztethetőségével és a visszatérítés iránti keresetekkel kapcsolatban. Lásd többek között a folyamatban lévő C‑530/24. és C‑9/25. sz. Tipico ügyekben benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelmeket.
73      Lásd még például: 2011. szeptember 15‑i Dickinger és Ömer ítélet (C‑347/09, EU:C:2011:582, 94–96. pont).
74      Lásd többek között: 1994. március 24‑i Schindler ítélet (C‑275/92, EU:C:1994:119, 60. pont); 2009. szeptember 8‑i Liga Portuguesa de Futebol Profissional és Bwin International ítélet (C‑42/07, EU:C:2009:519, 57. pont); 2013. január 24‑i Stanleybet és társai ítélet (C‑186/11 és C‑209/11, EU:C:2013:33, 24. pont).
75      A máltai kormány gyakran a Máltán kiállított engedéllyel rendelkező szolgáltatók által nyújtott szolgáltatások „határokon átnyúló jellegét” jelöli meg annak indokaként, hogy e szolgáltatásokra miért kizárólag a máltai jognak kell irányadónak lennie, nem pedig azon államok jogának, amelyekben e szolgáltatások igénybevevői tartózkodnak. E tekintetben hangsúlyozom, hogy az említett szolgáltatók által nyújtott szolgáltatások általában nem egyszerűen hozzáférhetők e más államokból anélkül, hogy a szolgáltatóknak különös szándéka lenne arra, hogy ezen államok fogyasztóival üzleti tevékenységet folytassanak. E szolgáltatások sokkal inkább e más államokat és azok fogyasztóit célozzák (a célország nyelvén íródott weboldalak, a szóban forgó ország felső szintű doménjének használata, reklámozás stb. révén). Ez még inkább indokolttá teszi az érintett államok szerencsejátékokra vonatkozó jogszabályainak alkalmazását (lásd analógia útján: a Wunner ügyre vonatkozó indítványom [63–66. pont]).
76      Az online szerencsejáték‑szolgáltatások ki vannak zárva különösen a belső piacon az információs társadalommal összefüggő szolgáltatások, különösen az elektronikus kereskedelem, egyes jogi vonatkozásairól szóló, 2000. június 8‑i 2000/31/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv („Elektronikus kereskedelemről szóló irányelv”) (HL 2000. L 178., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 25. kötet, 399. o.) (1. cikk (5) bekezdés d) pont) és a tagállamok audiovizuális médiaszolgáltatások nyújtására vonatkozó egyes törvényi, rendeleti vagy közigazgatási rendelkezéseinek összehangolásáról szóló, 2010. március 10‑i 2010/13/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (Audiovizuális médiaszolgáltatásokról szóló irányelv) (kodifikált változat) (HL 2010. L 95., 1. o.; helyesbítés: HL 2010. L 263., 15. o.) (lásd a (22) preambulumbekezdést) hatálya alól, amely irányelvek egyébként a „származási ország” elvét hajtják végre.
77      Lásd többek között: 2010. szeptember 8‑i Stoß és társai ítélet (C‑316/07, C‑358/07–C‑360/07, C‑409/07 és C‑410/07, EU:C:2010:504, 108–116. pont); 2013. szeptember 12‑i Biasci és társai ítélet (C‑660/11 és C‑8/12, EU:C:2013:550, 41. pont). Lásd még: a Tipico ügyre vonatkozó indítványom, 38. pont.
78      Lásd: a Tipico ügyre vonatkozó indítványom (55. és 56. pont).
79      Lásd például: 2011. szeptember 15‑i Dickinger és Ömer ítélet (C‑347/09, EU:C:2011:582, 94–96. pont).
80      Lásd többek között: 2013. szeptember 12‑i Biasci és társai ítélet (C‑660/11 és C‑8/12, EU:C:2013:550, 42. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
81      Lásd ebben az értelemben: a Tipico ügyre vonatkozó indítványom (31., 32. és 37. pont).
82      Lásd többek között: 2017. június 22‑i Unibet International ítélet (C‑49/16, EU:C:2017:491, 37. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). A máltai kormány mindazonáltal azzal érvel, hogy a máltai jog szerint a Máltán kiállított engedéllyel rendelkező szolgáltatók jogszerűen csak olyan tagállamokban nyújthatnak szolgáltatásokat, amelyeknek a szerencsejátékokra vonatkozó szabályozása „indokolatlanul korlátozó jellegű” az EUMSZ 56. cikk értelmében. Ez az álláspont azonban két pontosítást igényel. Először is, amint arra a fenti 101. pontban rámutattam, úgy tűnik, hogy a máltai kormánynak az az előfeltevése, hogy főszabály szerint „indokolatlanul korlátozó jellegű” a szerencsejátékokra vonatkozó minden olyan jogszabály, amely korlátozza egy Máltán kiállított engedéllyel rendelkező szerencsejáték‑szolgáltató azon lehetőségét, hogy szolgáltatásokat nyújtson valamely tagállam területén (mivel a máltai szabályozási keret már megfelelő mértékben véd bármely közérdeket). Másodszor, még ha megállapítást nyer is, hogy a helyi szabályozás nem felel meg az EUMSZ 56. cikknek, ez nem teszi automatikusan lehetővé a máltai szerencsejáték‑szolgáltatók számára, hogy szolgáltatásaikat az érintett tagállam területén nyújtsák. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint valamely tagállam nem köteles „liberalizál[ni] szerencsejáték‑piacát, amennyiben az ilyen liberalizáció vélhetően nem egyeztethető össze a fogyasztóvédelem és közrend e tagállam által biztosítani kívánt szintjével” (lásd többek között: 2013. január 24‑i Stanleybet és társai ítélet, C‑186/11 és C‑209/11, EU:C:2013:33, 46. pont). Ilyen körülmények között szabályozásának az EUMSZ 56. cikknek való megfelelés megteremtése céljából történő „módosítása” továbbra is „nyitva áll” valamely tagállam előtt.
83      A német sportfogadási monopólium hiányosságait illetően lásd például: 2010. szeptember 8‑i Stoß és társai ítélet (C‑316/07, C‑358/07–C‑360/07, C‑409/07 és C‑410/07, EU:C:2010:504); 2010. szeptember 8‑i Carmen Media Group ítélet (C‑46/08, EU:C:2010:505).
84      Lásd e tekintetben: a Tipico ügyre vonatkozó indítványom (75–86. pont). Ezzel szemben a European Lotto ügyre vonatkozó indítványomban (94–97. pont) már kifejtettem, hogy a máltai kormány érvelésével ellentétben az ilyen keresetek miért nem minősülhetnek a szolgáltatások igénybevételének szabadságával való visszaélésnek. Az uniós joggal való visszaélés tilalmának elve ugyanis nem releváns a jelen összefüggésben, mivel az ilyen keresetek teljes mértékben a nemzeti jogon alapulnak.
85      A máltai kormány jelezte, hogy 2023‑ban a szerencsejáték‑ágazat a nemzetgazdaság mintegy 7%‑át tette ki, a máltai teljes foglalkoztatásnak pedig körülbelül 5,2%‑át generálta.
86      Lásd: 2014. október 23‑i flyLAL‑Lithuanian Airlines ítélet (C‑302/13, EU:C:2014:2319, 56–58. pont).
87      Lásd többek között: 1996. május 23‑i Hedley Lomas ítélet (C‑5/94, EU:C:1996:205, 20. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
88      Lásd a „Brüsszel Ia” rendelet (4) preambulumbekezdését.
89      Lásd analógia útján: EJEB, 2022. július 21., Bieliński kontra Lengyelország ítélet, CE:ECHR:2022:0721JUD004876219, 42. §, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
90      Lásd analógia útján: EJEB, 1994. november 24., Beaumartin kontra Franciaország ítélet, CE:ECHR:1994:1124JUD001528789, 33. §.