62017CC0635
NILS WAHL
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2018. november 29. (
1
)
C‑635/17. sz. ügy
E.
kontra
Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie
(a rechtbank Den Haag, zittingsplaats Haarlem [Haarlemben eljáró hágai bíróság, Hollandia] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – Határellenőrzések, menekültügy és bevándorlás – Bevándorlási politika – Családegyesítési jog – 2003/86/EK irányelv – A nemzetközi védelemben részesülő személyek családegyesítése – A 11. cikk (2) bekezdése – A családi kapcsolatok igazolása érdekében megkövetelt bizonyítási teher és szint – Hivatalos igazoló okmányok hiánya – Nemzeti eljárási szabály, amely lehetővé teszi a családegyesítés iránti kérelem elutasítását, ha a családegyesítő nem ad hihető magyarázatot az említett okmányok hiányára – Megengedhetőség”
I. Bevezetés
1.
Elutasíthatja‑e valamely nemzeti hatóság egy nemzetközi védelemben részesülő személy családegyesítés iránti kérelmét, ha ez a személy nem adott hihető magyarázatot azokra az okokra, amelyek miatt nem tudja bemutatni a családi kapcsolatok fennállását igazoló anyakönyvi okmányokat?
2.
Lényegében ez a tárgya annak az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésnek, amelyet a rechtbank Den Haag, zittingsplaats Haarlem (Harlemben eljáró hágai bíróság, Hollandia) tesz fel a Bíróságnak egy olyan eritreai állampolgárságú gyermekre vonatkozó családegyesítési eljárás keretében, akinek leszármazását a családegyesítő (
2
) a megkövetelt anyakönyvi okmányokkal nem tudja igazolni.
3.
A jelen ügy lehetőséget teremt a Bíróság számára, hogy a családegyesítési joguk gyakorlása érdekében a nemzetközi védelemben részesülő személyekre vonatkozó különös rendelkezésekről, különösen pedig a családi kapcsolatok fennállásának igazolásához megkövetelt, a 2003/86 irányelv 11. cikkének (2) bekezdésében megállapított bizonyítási teherről és szintről döntsön.
4.
A Bíróságnak meg kell határoznia többek között a családegyesítőt és az illetékes nemzeti hatóságot e kapcsolatok bizonyítása érdekében terhelő együttműködési kötelezettség terjedelmét. Különösen az összes szóban forgó érdek kiegyensúlyozott értékelését kell majd elvégeznie, figyelembe véve egyrészt azokat a különös nehézségeket, amelyekkel a nemzetközi védelemben részesülő személyek jogállásukból és helyzetükből adódóan szembesülhetnek azzal kapcsolatban, hogy származási országukban hivatalos okmányokat nyújtsanak be vagy kapjanak, másrészt pedig az ahhoz kapcsolódó kockázatokat, hogy a családegyesítési eljárást visszaélésszerűen valamely harmadik országbeli állampolgár tagállamba történő beutazása és tartózkodása törvényesítése eszközének tekintsék.
II. Jogi háttér
A.
Az uniós jog
5.
A 2003/86 irányelv meghatározza a tagállamok területén jogszerűen tartózkodó harmadik országbeli állampolgárokat megillető családegyesítési jog gyakorlásának feltételeit.
6.
Ezen irányelv (2) és (8) preambulumbekezdésének szövege a következő:
„(2)
A családegyesítéssel kapcsolatos intézkedéseket a több nemzetközi jogi okmányban megállapított, a család védelmére és a családi élet tiszteletben tartására irányuló kötelezettségnek megfelelően kell elfogadni. Ez az irányelv tiszteletben tartja az alapvető jogokat, és betartja különösen [az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló, 1950. november 4‑én Rómában aláírt egyezmény] 8. cikkében és az Európai Unió alapjogi chartájában elismert elveket.
[…]
(8)
Különös figyelmet kell fordítani a menekültek helyzetére, a tekintetben, hogy milyen okok miatt kellett országukat elhagyniuk, és milyen okok akadályozták meg azt, hogy ott rendes családi életet éljenek. Ezért előnyösebb feltételeket kell megállapítani családegyesítési joguk gyakorlására.”
7.
Az említett irányelvnek a családegyesítés iránti kérelmek benyújtására és elbírálására vonatkozó III. fejezetében az 5. cikk (2) és (5) bekezdése így rendelkezik:
„(2)   A kérelemhez csatolják a családi kapcsolat és a 4. és 6. cikkben, és – adott esetben – a 7. és 8. cikkben megállapított feltételeknek való megfelelést igazoló okmányokat, valamint a családtag/családtagok úti okmányainak hitelesített másolatait.
Adott esetben – a családi kapcsolat fennállását igazoló bizonyíték megszerzése érdekében –, a tagállamok meghallgathatják a családegyesítőt és családtagjait, és egyéb, szükségesnek tekintett vizsgálatokat is végezhetnek.
[…]
(5)   A kérelem elbírálása során a tagállamok megfelelő figyelmet fordítanak a kiskorú gyermekek érdekeire.”
8.
A 2003/86 irányelv menekültek családegyesítésére vonatkozó V. fejezetében a 10. cikk (2) bekezdése előírja:
„A tagállamok engedélyezhetik a 4. cikkben nem említett egyéb családtagok családegyesítését, ha azok a menekült eltartottjai.”
9.
Ezen irányelv 11. cikke, amelynek értelmezését most kérik, így rendelkezik:
„(1)   A kérelem benyújtására és elbírálására az 5. cikket kell alkalmazni, e cikk (2) bekezdésére is figyelemmel.
(2)   Amennyiben a menekült nem tud a családi kapcsolatot igazoló hivatalos okmányokat szolgáltatni, a tagállamok az ilyen kapcsolat fennállásáról más, a nemzeti joggal összhangban értékelendő bizonyítékokat vesznek figyelembe. A kérelmet elutasító határozat nem alapozható egyedül az igazoló okmányok hiányának tényére.”
10.
Az említett irányelv szankciókra és jogorvoslatokra vonatkozó VII. fejezetében a 17. cikk szövege a következő:
„A tagállamok megfelelően figyelembe veszik az érintett személy családi kapcsolatainak jellegét és szilárdságát, a tagállamban való tartózkodásának időtartamát és a származási országával való családi, kulturális és társadalmi kapcsolatai fennállását, amennyiben egy kérelmet elutasítanak, tartózkodási engedélyt visszavonnak, vagy annak megújítását megtagadják, vagy amennyiben úgy határoznak, hogy a családegyesítő vagy családtagjai kiutasítását rendelik el.”
B.
A holland jog
11.
A 2000. november 23‑i Wet tot algehele herziening van de Vreemdelingenwet (a külföldiekről szóló törvény általános felülvizsgálatáról szóló törvény) (
3
) ültette át a holland jogba a 2003/86 irányelvet.
12.
E törvény 29. cikkének (2) bekezdése értelmében valamely kiskorú gyermeket akkor illeti meg a nemzetközi védelemben részesülő szülővel történő családegyesítéshez való jog, ha a családegyesítés iránti kérelmet e védelem megadásától számított három hónapon belül benyújtották. Ez a rendelkezés akkor alkalmazandó, ha a kiskorú árva, akivel a családegyesítőnek tényleges családi kapcsolata áll fenn.
13.
Az Immigratie‑ en Naturalisatiedienst (bevándorlási és honosítási szolgálat, Hollandia) családi kapcsolatok bizonyítására vonatkozó joggyakorlatát a Vreemdelingencirculaire 2000 (a külföldiekről szóló 2000. évi körlevél), valamint a Werkinstructie 2014/9 (2014/9. sz. alkalmazási utasítás) (
4
) pontosítja.
14.
E jogi szabályozásnak megfelelően a családegyesítőnek kell bizonyítania, hogy az a személy, akivel a családegyesítést kérték, ténylegesen a családtagja volt Hollandiába érkezését megelőzően, valamint azt, hogy ez a családi kapcsolat nem szakadt meg. Ennek érdekében hivatalos okmányokkal kell igazolnia e személy személyazonosságát (útlevél, személyazonosító igazolvány, állampolgársági nyilatkozat, katonai könyv stb.), valamint bizonyítania az őt az utóbbi személlyel egyesítő családi kapcsolat valódiságát és ténylegességét (például házassági anyakönyvi kivonattal, születési anyakönyvi kivonattal, családi könyvvel, halotti anyakönyvi kivonattal stb.), akár olyan gyermekről van szó, akinek a leszármazása vérségi, akár olyan gyermekről, akit örökbe fogadtak, vagy árva. (
5
) A családegyesítőt arra is felhívják, hogy kérelmének beadásakor nyújtson be minden olyan egyéb dokumentumot, amelyek bizonyítani tudják e családi kapcsolat fennállását.
15.
Ha a családegyesítő egy árva gyermekkel kéri a családegyesítést, e kapcsolat ténylegességét többek között azon indokok figyelembevételével értékelik, hogy ez az árva gyermek hogyan került a családba. Ha a családegyesítő nem tud hivatalos okmányokat benyújtani, a nemzeti jogalkotó azt követeli meg tőle, hogy hihető módon alátámassza, hogy nem tudható be neki ezen okmányok hiánya. (
6
)
16.
Abban az esetben, ha a nemzeti hatóság a családegyesítő által adott magyarázatra figyelemmel elismeri, hogy olyan helyzetben van, amelyben nem tudja a családi kapcsolat ténylegességét igazoló hivatalos okmányokat beszerezni, a családegyesítő által szolgáltatott egyéb bizonyítékok, így fényképek, diplomák, oltási könyvek vagy akár valamely vallási hatóság nyilatkozatai alapján értékeli, hogy szükség van‑e olyan további vizsgálatokra, mint a Hollandia konzuli képviseletein végzett, személyazonosság megállapítására vonatkozó kérdéseket tartalmazó meghallgatás vagy a DNS‑vizsgálatok.
17.
Ezzel szemben, ha az illetékes nemzeti hatóság úgy véli, hogy a családegyesítő nem tudta hihető módon megmagyarázni, miért nem rendelkezik a családi kapcsolatok fennállását igazoló hivatalos okmányokkal, és emellett megállapítja, hogy az általa szolgáltatott egyéb bizonyítékok nem elegendőek, nem kell további vizsgálatot lefolytatnia, és ennélfogva a családegyesítés iránti kérelmet elutasíthatja.
III. Az alapügy tényállása, az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
18.
A családegyesítő eritreai állampolgár, és lányával Hollandiában lakik. 2015. március 11‑én a holland hatóságok kiegészítő védelemben részesítették, és ezen a jogcímen tartózkodási engedélyt adtak számára.
A.
A családegyesítés iránti kérelem államtitkár általi vizsgálata
19.
2015. április 16‑án a családegyesítő családegyesítés iránti kérelmet nyújtott be a felperes javára, aki egy eritreai állampolgárságú, 2003. július 1‑jén született kiskorú gyermek. (
7
) Előadja, hogy ez a kiskorú gyermek a nővérének a fia, valamint hogy szüleinek a gyermek 5 éves korában bekövetkezett halála óta az ő gyámsága alatt áll. A családegyesítő 2013‑ban lányával és ezzel a gyermekkel Eritreából Szudánba menekült. Utóbbit elegendő pénz hiányában kénytelen volt Szudánban hagyni, amikor onnan Hollandiába menekült. A jelenleg 15 éves kiskorút egy ismerősnél helyezték el Szudánban.
20.
Nem vitatott, hogy a jelen ügyben a családegyesítő nem nyújtott be az érintett kiskorú személyazonosságának, e gyermek szülei halálának, valamint az általa e gyermek felett gyakorolt gyámságnak az igazolását lehetővé tevő hivatalos igazoló okmányokat. Az Eritreai Felszabadítási Front által e célból kiállított igazolás értékére vonatkozóan kiadott szakvélemény megállapította, hogy ezt az okmányt egy nem illetékes hatóság állította ki, a holland kormány a tárgyaláson pontosította, hogy az okmány hamis.
21.
Az sem vitatott, hogy a Staatssecretaris van Veiligheid en Justitie (bel‑ és igazságügyi államtitkár, Hollandia) (
8
) az eljárásban folyamatosan utalt azokra az indokokra, amelyek miatt a családi kapcsolat nem bizonyított, és kérte a családegyesítőt, hogy részletesen és minden körülményre kiterjedően fejtse ki azokat az okokat, amelyek miatt a kért hivatalos okmányok nincsenek a birtokában.
22.
Az államtitkár előadta, hogy nem adtak hihető magyarázatot a kiskorú személyazonosságát tanúsító igazoló okmányok hiányára, mivel az Európai Menekültügyi Támogatási Hivatal (EASO) eritreai helyzetről készített jelentése (
9
) szerint Eritrea állít ki személyazonosító igazolványokat, iskolai igazolványokat, diákigazolványokat és lakcímigazolványokat. Az e tekintetben a családegyesítő által kifejtett érvekre válaszul az államtitkár a továbbiakban nem vitatta ezen okmányok hiányát.
23.
Mindazonáltal számos további kérdést intézett a családegyesítőhöz annak érdekében, hogy megállapíthassa, hogy az érintett kiskorút milyen okok alapján és milyen jellegű kapcsolat fűzi a családegyesítőhöz, amelyekre utóbbi egy érdekeit képviselő szervezet közreműködésével válaszolt.
24.
Ezzel szemben az államtitkár fenntartotta azon álláspontját, amelynek értelmében az érintett kiskorú vér szerinti szüleinek halálát és a családegyesítő által az érintett kiskorú felett gyakorolt gyámságot igazoló hivatalos okmányok hiányát illetően nem kapott hihető magyarázatot. Véleménye szerint az EASO jelentéséből is az következik, hogy Eritrea állít ki halotti anyakönyvi kivonatokat és gyámsági okiratokat is. Az alkalmazandó nemzeti szabályozásnak megfelelően tehát nem tartotta szükségesnek olyan további vizsgálati intézkedések elrendelését, mint a személyazonosságra vonatkozó kérdésekre kiterjedő meghallgatás, és 2016. május 12‑i határozatával elutasította a családegyesítés iránti kérelmet. Ezenkívül 2016. október 27‑i határozatával a családegyesítő által 2016. május 12‑i határozattal szemben benyújtott kifogást mint megalapozatlant elutasította.
25.
Ennek következtében a családegyesítő keresetet nyújtott be a kérdést előterjesztő bírósághoz.
B.
A kérdést előterjesztő bírósághoz benyújtott kereset
26.
A kérdést előterjesztő bíróság előtt az államtitkár előadta, hogy a követett eljárás megfelel a 2003/86 irányelv 11. cikke (2) bekezdésének, különösen az uniós jogalkotó által e rendelkezés első tagmondatában alkalmazott kifejezésekre tekintettel. Álláspontja szerint az „[a]mennyiben a menekült nem tud a családi kapcsolatot igazoló hivatalos okmányokat szolgáltatni” fordulat magában foglalja, hogy a családegyesítőnek hihető magyarázattal kell szolgálnia ezen okmányok hiányára. Ennélfogva az államtitkár úgy vélte, hogy „[h]a hivatalos igazoló okmányokat lehet megkövetelni, és a menekült ezekkel nem rendelkezik, anélkül hogy hihető magyarázatot adna ezen okmányok hiányára, az [illetékes nemzeti hatóság] nem köteles más bizonyítékokat figyelembe venni, vagy a személyazonosságra vonatkozó kérdésekre kiterjedő meghallgatást lefolytatni”.
27.
Ezzel szemben a felperes szerint ez az eljárás nem felel meg a 2003/86 irányelv 11. cikke (2) bekezdésének. Először, és különösen e rendelkezés második mondatára figyelemmel egy tagállam nem utasíthat el egy családegyesítés iránti kérelmet pusztán azon oknál fogva, hogy a családegyesítő nem nyújtott be a családi kapcsolatokat tanúsító hivatalos igazoló okmányokat. Ilyen esetben a tagállamnak ugyanis figyelembe kellene vennie egyéb, e kapcsolatok fennállását alátámasztó bizonyítékokat is, ami magában foglalja, hogy a személyazonosságra vonatkozó kérdésekre is kiterjedő meghallgatást folytat le. A felperes vitatja továbbá az államtitkár azon értelmezését, amely szerint a „‑hat” kifejezés használata magában foglalja, hogy a családegyesítőnek hihető magyarázatot kell adnia arra vonatkozóan, hogy miért nem rendelkezik, nem rendelkezett vagy nem rendelkezhetett ezen igazoló okmányokkal. Végül a felperes hangsúlyozza, hogy abban az esetben, ha a Bíróság elfogadná ezt az értelmezést, a jelen ügyben hihető lenne az a magyarázat, amelyet az érintett kiskorú vér szerinti szülei halotti anyakönyvi kivonatának hiányával kapcsolatban adtak.
28.
A kérdést előterjesztő bíróságnak kétségei támadtak a 2003/86 irányelv 11. cikke (2) bekezdésének, és különösen annak az „[a]mennyiben a menekült nem tud a családi kapcsolatot igazoló hivatalos okmányokat szolgáltatni” első tagmondata értelmezésével kapcsolatban. E tekintetben rámutat, hogy az uniós jogalkotó nem írta elő kifejezetten a hihetőségi teszt elvégzését, sem pedig mérlegelési mozgásteret a tagállamok számára. Mindazonáltal arra is rákérdez, hogy a „‑hat” kifejezés nem feltételezi‑e, hogy a menekültnek hihető magyarázatot kell adnia azzal kapcsolatban, hogy miért nem nyújtotta be az e kapcsolatokat tanúsító hivatalos igazoló okmányokat, és azokat miért nem tudja egyáltalán beszerezni. A kérdést előterjesztő bíróság ezzel kapcsolatban a nemzetközi védelem iránti kérelem vizsgálatát szabályozó elvekre utal, amelyek szerint e vizsgálat keretében figyelembe lehet venni azt a tényt, hogy a kérelmező ténylegesen törekedett kérelmének alátámasztására, és e tekintetben megfelelő magyarázatot adott azon bizonyítékok hiányával kapcsolatban, amelyek igazolják, hogy származási országában üldözésnek vagy súlyos sérelem veszélyének lenne kitéve.
C.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
29.
A fenti megfontolásokra figyelemmel a rechtbank Den Haag, zittingplaats Haarlem (Haarlemben eljáró hágai bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
A 2003/86/EK irányelv 3. cikke (2) bekezdésének c) pontjára és a 2012. október 18‑iNolan ítéletre (C‑583/10, EU:C:2012:638) tekintettel a Bíróság rendelkezik‑e hatáskörrel arra, hogy a 2003/86/EK irányelv rendelkezéseinek értelmezése iránt a holland bíróság által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéseket megválaszolja olyan jogvitában, amely kiegészítő védelemben részesülő személy családtagjának tartózkodási jogára vonatkozik, ha ezt az irányelvet a kiegészítő védelemben részesülőkre közvetlenül és feltétlenül alkalmazandónak nyilvánították a holland jogban?
2)
Úgy kell‑e értelmezni a 2003/86/EK irányelv 11. cikkének (2) bekezdését, hogy azzal ellentétes egy menekült családegyesítésre irányuló kérelmének a kizárólag azon az alapon történő elutasítása, hogy a menekült nem csatolt a kérelméhez hivatalos okmányokat a családi kapcsolatokról, vagy úgy kell‑e értelmezni a 2003/86/EK irányelv 11. cikkének (2) bekezdését, hogy azzal csak akkor ellentétes egy menekült családegyesítésre irányuló kérelmének a kizárólag azon az alapon történő elutasítása, hogy a menekült nem csatolt hivatalos okmányokat a családi kapcsolatokról, ha a menekült hihető magyarázattal szolgált arra vonatkozóan, hogy ezeket az okmányokat miért nem nyújtotta be, illetve azt később miért nem tudja megtenni?”
30.
A felperes a családegyesítővel együtt, valamint a holland kormány és az Európai Bizottság terjesztettek elő írásbeli és szóbeli észrevételeket.
31.
Ugyanakkor hangsúlyozni kell, hogy a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem benyújtása óta a Bíróságnak alkalma volt az első kérdéssel megegyező kérdésben a 2018. november 7‑iK és B ítéletben (C‑380/17, EU:C:2018:877) állást foglalnia, és megállapította hatáskörét.
IV. Elemzés
32.
A kérdést előterjesztő bíróság által a Bíróságnak feltett második kérdés vizsgálatát megelőzően pontosítani kell, hogy annak szövegét a holland kormány vitatja.
33.
Észrevételeinek keretében a holland kormány előadja, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelem alapjául szolgáló előfeltevés téves. Különösen úgy véli, hogy annak megfogalmazása nem tükrözi az alapügyben ténylegesen lefolytatott eljárást. Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés szövegével ellentétben az államtitkár a családegyesítő által benyújtott kérelem elutasításához nem egyedül arra az indokra szorítkozott, hogy a családegyesítő nem mutatott be hivatalos okmányokat, és nem adott hihető magyarázatot ezen okmányok hiányára. Az elutasítást megelőzően ugyanis az államtitkár a vizsgálati eljárásban más olyan bizonyítékokat figyelembe véve fogadott el különböző bizonyítási indítványokat, mint az Eritreai Felszabadítási Front igazolását, valamint további kérdéseket intézett a családegyesítőhöz azon kapcsolat okainak és jellegének feltárása érdekében, amely őt az érintett kiskorúhoz fűzi.
34.
A kérdést előterjesztő bíróság előtt, amint a Bíróság előtt is, a családegyesítő valójában azt kifogásolja, hogy az államtitkár a vonatkozó nemzeti jog alkalmazásával anélkül utasította el családegyesítés iránti kérelmét, hogy előzetesen helyt adott volna a személyazonosság megállapítására vonatkozó kérdésekre is kiterjedő meghallgatás tartására vonatkozó kérelmének. Itt egy, a 2003/86 irányelv 5. cikkének (2) bekezdése szerinti további vizsgálati intézkedésről van szó.
35.
E körülményekre tekintettel úgy vélem, hogy a kérdést előterjesztő bíróság által a Bíróságnak feltett második kérdés valójában annak meghatározására irányul, hogy egy nemzetközi védelemben részesülő személy által benyújtott családegyesítés iránti kérelem vizsgálata során valamely illetékes nemzeti hatóság a családi kapcsolatokat tanúsító hivatalos igazoló okmányok hiányában a 2003/86 irányelv 11. cikkének (2) bekezdése értelmében elutasíthat‑e egy ilyen kérelmet további vizsgálati intézkedések elrendelése nélkül, ha ez a személy nem ad hihető magyarázatot azokra az okokra, amelyek miatt nem tudja ezeket az okmányokat benyújtani.
A.
Előzetes észrevételek
36.
A 2003/86 irányelv említett 11. cikke (2) bekezdésének értelmezése előtt szeretnék néhány előzetes észrevételt megfogalmazni azon különös nehézségekkel kapcsolatban, amelyeket a jelen ügy felvet.
37.
Az uniós jogalkotó ugyanis a 2003/86 irányelv keretében nem határozza meg a „család” fogalmát.
38.
Ezen irányelv (9) preambulumbekezdéséből és 4. cikkének (1) bekezdéséből az következik, hogy a családmag, vagyis a házastárs és a kiskorú gyermekek – beleértve azokat a gyermekeket is, akiket vagy az érintett tagállam illetékes hatóságai által hozott határozattal, vagy az illető tagállam nemzetközi kötelezettségei miatt automatikusan végrehajtható határozattal fogadtak örökbe – esetében, minden esetben a családegyesítést kell alkalmazni. (
10
)
39.
Ami különösen a nemzetközi védelemben részesülő személyek családegyesítését illeti, a 2003/86 irányelv 10. cikkének (2) bekezdéséből az következik, hogy a tagállamok engedélyezhetik a „4. cikkben nem említett egyéb családtagok családegyesítését, ha azok a menekült eltartottjai”. Ebben az összefüggésben a holland jog engedélyezi azoknak az árváknak a családegyesítését, akikkel a családegyesítő tényleges családi kapcsolatban van.
40.
Amennyiben a család létezése szükségszerűen magában foglalja a családi kapcsolat létezését is, amely egy különös jogviszony, a családegyesítéshez való jog igénybevétele magában foglalja e családi kapcsolat fennállásának, árva gyermek esetén pedig e kapcsolat ténylegességének bizonyítását. Ezt a kapcsolatot főszabály szerint a származási ország illetékes hatóságai által kiállított hivatalos okmányok igazolják.
41.
Az alapügyben ezzel kapcsolatban merülnek fel nehézségek, mivel a családegyesítő nem mutat be semmilyen hivatalos okmányt, amely alkalmas lenne az érintett kiskorúval való családi kapcsolata fennállásának és ténylegességének igazolására, pedig ezekre szükség lenne a 2003/86 irányelv alkalmazásához. A „gyámság” amelynek e gyermek feletti gyakorlására hivatkozik, úgy tűnik, hogy a valóságban közelebb áll egy szokásjogon alapuló és önkéntes, a szélesebb családhoz tartozó gyermek tartására, oktatására és védelmére vonatkozó kötelezettségvállaláshoz. Márpedig egy ilyen helyzetben, és a gyermek érdekeinek legjobb szolgálata céljából szükséges meggyőződni arról, hogy vér szerinti szülei ténylegesen elhunytak, valamint hogy tényleges családi kapcsolatban áll a családegyesítővel, annak elkerülése érdekében, hogy zaklatás vagy kizsákmányolás kockázatának legyen kitéve.
42.
Miután felhívtam a figyelmet a jelen ügy sajátosságaira, most meg kell vizsgálni azokat a szabályokat és elveket, amelyek a családi kapcsolatok 2003/86 irányelv 11. cikkének (2) bekezdése értelmében vett bizonyítására vonatkoznak.
B.
A családi kapcsolatok 2003/86 irányelv 11. cikkének (2) bekezdése értelmében vett bizonyítására vonatkozó elvek
43.
A 2003/86 irányelvben szabályozott családegyesítési eljárás keretében az uniós jogalkotó a családi kapcsolatok bizonyításának kétféle rendjét különbözteti meg.
44.
Az első a harmadik országbeli állampolgárokra vonatkozó általános rend, amelynek anyagi jogi feltételeit ezen irányelv 5. cikkének (2) bekezdése sorolja fel.
45.
Ez a rendelkezés megköveteli, hogy a családegyesítő csatolja kérelméhez a családi kapcsolatokat bizonyító igazoló okmányokat. Mindazonáltal az illetékes nemzeti hatóság vélheti úgy, hogy ezek az okmányok nem elegendőek e kapcsolatok fennállásának bizonyításához, és ennélfogva dönthet úgy, hogy meghallgatja a családegyesítőt és családtagjait, valamint elvégez minden olyan vizsgálatot, amelyet szükségesnek tart. (
11
) A 2003/86 irányelv 16. cikkében előírt rendelkezések sorában (
12
) az uniós jogalkotó azon megtévesztő vagy visszaélésszerű családegyesítés iránti kérelmek ellen kíván harcolni, amelyek például névleges házasságon, az apaság megtévesztő vagy fiktív elismerésén alapulnak, azzal, hogy a hivatalos okmányok közlése mellett biztosítja további vizsgálatok elvégzésének lehetőségét, amelyek lehetővé teszik vagy nem a családi kapcsolat ténylegességének bizonyítását.
46.
A második egy különös rend, amely a nemzetközi védelemben részesülő személyekre vonatkozik, és amelynek anyagi jogi feltételeit a 2003/86 irányelv 11. cikke állapítja meg.
47.
Ennek a rendnek lehetővé kell tennie a normális családi élethez való jog tényleges biztosítását azzal, hogy egyesíti azokat a családtagokat, akik a származási országukban fennálló körülmények folytán üldözésnek vagy súlyos sérelemnek voltak kitéve, és akiket kényszerű kitelepítés vagy menekülés miatt elválasztottak egymástól.
48.
Figyelemmel azokra a különös nehézségekre, amelyekkel ez utóbbi személyek szembesülhetnek akkor, amikor hivatalos okmányokat kell bemutatniuk vagy származási országuktól beszerezniük, ez a rend – a 2003/86 irányelv (8) preambulumbekezdésével összhangban és igazodva az Emberi Jogok Európai Bíróságának ítélkezési gyakorlatához – e jog gyakorlása érdekében olyan feltételeket ír elő a családi kapcsolatok bizonyításához, amelyek szükségszerűen „kedvezőbbek”. (
13
)
49.
Ennélfogva, ha valamely nemzetközi védelemben részesülő személy családegyesítést kér, a 2003/86 irányelv 5. cikkében foglalt általános szabályok alkalmazandók, ha az ezen irányelv 11. cikkének (2) bekezdésében előírt különös rendelkezések eltérően nem rendelkeznek.
50.
Ez utóbbi cikk különös szabályokat ír elő, „[a]mennyiben a menekült nem tud a családi kapcsolatot igazoló hivatalos okmányokat szolgáltatni”.
51.
Először, a 2003/86 irányelv 11. cikke (2) bekezdésének első mondatából az következik, hogy a tagállamoknak az ilyen kapcsolat fennállásáról „más bizonyítékokat” kell figyelembe venniük. (
14
) Ezeket a bizonyítékokat a nemzeti joggal összhangban kell értékelni. (
15
) Mindazonáltal a tagállamokat megillető mérlegelési mozgásteret nem lehet a 2003/86 irányelv azon céljának elérését veszélyeztető módon alkalmazni, amely arra irányul, hogy a bizonyítási rendet hozzáigazítsa azokhoz a nehézségekhez, amelyekkel a nemzetközi védelemben részesülő személyek szembesülhetnek. Ezeknek a bizonyítékoknak tehát valóságosaknak és az érintett személyek tényleges helyzetéhez igazodóknak kell lenniük. (
16
)
52.
Másodszor, ezen irányelv 11. cikke (2) bekezdése második mondatának szövegéből kifejezetten következik, hogy „[a] kérelmet elutasító határozat nem alapozható egyedül az igazoló okmányok hiányának tényére”. Véleményem szerint az uniós jogalkotó itt minden kétséget kizáróan a hivatalos igazoló okmányokra utal. Ez a rendelkezés illeszkedik a jelen indítvány előző pontjának logikájába azzal, hogy egy egyértelmű és feltétel nélküli tilalmat fogalmaz meg, amely alapján a családi kapcsolat fennállását igazoló okmány hiánya önmagában nem minősülhet a családegyesítés iránti kérelem elutasítása indokának. Ez a rendelkezés megfelel az Európa Tanács (
17
) és az Egyesült Nemzetek Menekültügyi Főbiztossága (UNHCR) (
18
) által kiadott ajánlásoknak is.
53.
Jelenleg a jelen ügy azt a kérdést veti fel, hogy egy olyan családegyesítés iránti kérelem esetén, amelyet semmilyen, a családi kapcsolat fennállását tanúsító hivatalos igazoló okmány nem támaszt alá, a tagállam alárendelheti‑e a 2003/86 irányelv 5. cikkének (2) bekezdése szerinti további vizsgálati intézkedések alkalmazását annak a feltételnek, hogy a családegyesítő hihető módon magyarázza azokat az okokat, amelyek miatt ezen okmányokat nem tudja benyújtani.
C.
A családegyesítőt terhelő azon kötelezettség, hogy hihető magyarázatot adjon a családi kapcsolatot tanúsító hivatalos okmányok hiányára
54.
A Bíróság elismerte, hogy a családtagoknak nincs alanyi joguk a tagállamok területére való beutazásra, valamint hogy a 2003/86 irányelv alkalmazásával a tagállamok bizonyos mérlegelési mozgástérrel rendelkeznek a családegyesítés iránti kérelmek elbírálása során, és feltételeket szabhatnak e jog gyakorlásához. (
19
)
55.
Mindazonáltal a Bíróság azt is elismerte, hogy ezt a lehetőséget szigorúan kell értelmezni, mivel a családegyesítés engedélyezése marad a főszabály, és a tagállamok nem alkalmazhatják azt oly módon, amellyel veszélyeztetik a 2003/86 irányelv célját. (
20
)
56.
A jelen ügyben a szóban forgó jogszabállyal megállapított követelmény – bár az kifejezetten nem következik a 2003/86 irányelv szövegéből – tökéletesen illeszkedik azon együttműködés keretébe, amely a családegyesítőt és az illetékes tagállami hatóságot terheli a hivatalos igazoló okmányok hiányában benyújtott családegyesítés iránti kérelem vizsgálata során, és – ha azt az ezen irányelvben megállapított eljárási követelmények tiszteletben tartásával valósítják meg – lehetővé teszi céljainak elérését a nemzetközi védelemben részesülő személyeket megillető különös rend sérelme nélkül.
1. A szóban forgó kötelezettség a családegyesítőt a hivatalos igazoló okmányok hiányában benyújtott családegyesítés iránti kérelem vizsgálata keretében terhelő együttműködési kötelezettség körébe tartozik
57.
Amint az a 2003/86 irányelv 5. cikke (2) bekezdésének és 11. cikke (2) bekezdésének szövegéből következik, a bizonyítási teher elsődlegesen a kérelmezőn van. Ő az, aki ténylegesen megindítja az eljárást egy jog megszerzése érdekében, és egyedül ő az, aki nyilatkozatainak alátámasztása és azon hivatkozott családi kapcsolat bizonyítása érdekében, amelytől végső soron kérelmének eldöntése függ, hivatalos igazoló okmányokkal rendelkezik.
58.
Az uniós jogalkotó együttműködési kötelezettséget ír elő a tagállamok számára is. Ennélfogva ezen rendelkezésekből az következik, hogy abban az esetben, ha valamely nemzetközi védelemben részesülő személy nem képes a családi kapcsolatot tanúsító hivatalos igazoló okmányokat bemutatni, a tagállamnak a 2003/86 irányelv 11. cikke (2) bekezdésének megfelelően figyelembe kell vennie e kapcsolat egyéb bizonyítékait, ezenkívül pedig az irányelv 5. cikke (2) bekezdésének alkalmazásával további vizsgálatot végezhet, mint a családegyesítő és családtagjainak meghallgatása, valamint minden általa szükségesnek tekintett vizsgálat.
59.
Véleményem szerint az illetékes nemzeti hatóság ezen együttműködés keretében és annak szabályos lefolytatása érdekében kérheti a családegyesítőt, hogy adjon magyarázatot azon okokra, amelyek miatt nem tud semmilyen, a családi kapcsolatok fennállását tanúsító anyakönyvi okiratot benyújtani, és véleményem szerint különös jelentőséget tulajdoníthat e magyarázat hihető jellegének.
60.
Ugyanis bár a 2003/86 irányelv 11. cikkének (2) bekezdése szerinti bizonyítási rendnek ténylegesen az a célja, hogy rugalmasabb szabályokkal a családi kapcsolatok bizonyítására alkalmazandó bizonyítási rendet a nemzetközi védelemben részesülő személyek számára kedvezővé alakítsa, tartalmaznia kell az utóbbiak bizonyítási terhét is oly módon, hogy ezen irányelv 16. cikkének megfelelően elkerülhető legyen, hogy a harmadik országbeli állampolgárok valamely tagállamba történő beutazására és tartózkodására vonatkozó szabályok megkerülése érdekében a családegyesítés iránti eljárást megtévesztő vagy visszaélésszerű módon vagy a gyermekeket zaklatásnak, kizsákmányolásnak vagy emberkereskedelem veszélyének kitéve, rosszhiszeműen alkalmazzák. (
21
)
61.
Ilyen feltételek mellett, ha egy nemzetközi védelemben részesülő személy úgy dönt, hogy a családi kapcsolatokat igazoló bármilyen hivatalos okmány hiánya ellenére családegyesítés iránti eljárást indít, az általa viselt bizonyítási teher magában foglalja, hogy kérelmének vizsgálata érdekében magyarázatot adjon azon okokra vonatkozóan, amelyek miatt nem képes ezeket az okmányokat benyújtani.
62.
Az illetékes nemzeti hatóságtól nem követelhetjük meg ugyanis, hogy úgy vizsgálja meg ezt a kérelmet, hogy még akkor is további vizsgálati intézkedéseket végez, ha a családegyesítő semmilyen, a családi kapcsolat fennállását igazoló anyakönyvi okiratot nem nyújtott be, és a hatóság által tett lépések és a rendelkezésére bocsátott eszközök ellenére sem adott megfelelő magyarázatot.
63.
Ennélfogva, bár a kérelmezőnek nem kell hivatalos okmányokkal bizonyítania a családi kapcsolat ténylegességét, mindazonáltal részletesen és minden körülményre kiterjedően köteles magyarázatot adni azokra az okokra, amelyek miatt nem képes ezen okmányokat beszerezni. Ez teszi lehetővé számára annak bizonyítását, hogy kérelme az említett okmányok hiánya ellenére jogszerű marad, valamint hogy annak vizsgálatához az illetékes nemzeti hatóság együttműködése szükséges annak érdekében, hogy az e kapcsolatok fennállásának alátámasztására alkalmas bizonyítékok összegyűlhessenek. (
22
)
64.
A családegyesítő által adott magyarázat, valamint az adott esetben általa közölt egyéb bizonyítékok fényében tudja tehát az illetékes nemzeti hatóság megkülönböztetni azt a helyzetet, amikor ezt a kérelmet – mivel az nyilvánvalóan megalapozatlan, illetve visszaélésszerű vagy megtévesztő – eleve el kell utasítani, attól a helyzettől, amikor további vizsgálati intézkedések elvégzésével segíteni kell a családegyesítőt, mivel megalapozottan feltehető, hogy jogszerű okokból nem tud hivatalos okmányokat beszerezni.
65.
Nem vitatott, hogy a családegyesítő által adott magyarázatra vonatkozóan előírt követelményeknek arányosaknak kell lenniük, annak érdekében, hogy ne helyezzenek rá az e képessége hiányának bizonyításához szükségesnél nagyobb bizonyítási terhet.
66.
Következésképpen ezen elvárások szintjének azon nehézségek jellegétől és mértékétől kell függnie, amelyekkel a családegyesítő ténylegesen szembesül a hivatalos okmányok beszerzése során. Bár az illetékes nemzeti hatóság ennélfogva részletes és minden körülményre kiterjedő magyarázatot követelhet meg, ha nem vitatott, hogy a családegyesítő be tudja szerezni ezeket az okmányokat, véleményem szerint csökkentenie kell ezen elvárások szintjét, ha bizonyítást nyer, hogy az említett okmányok beszerzése lehetetlen, például azért, mert a családegyesítő származási országában nem létezik anyakönyvi nyilvántartás, vagy annak súlyos hiányosságai vannak.
67.
A következőkben arra kell rámutatni, hogy az olyan kötelezettség, mint amilyet a szóban forgó nemzeti szabályozás megállapít, a nemzetközi védelem iránti kérelem vizsgálatának keretében előírt kötelezettségnek minősül.
2. A szóban forgó kötelezettség a kérelmezőt a nemzetközi védelem iránti kérelem vizsgálatának keretében terhelő kötelezettségnek minősül
68.
A nemzetközi védelem iránti kérelem vizsgálatára vonatkozó eljárás és a családegyesítés iránti kérelem vizsgálatára vonatkozó eljárás tárgya egészen bizonyosan különböző. Az első annak a személynek menekültként vagy kiegészítő védelemre jogosultként történő elismerésére vonatkozik, aki származási országában üldözésnek vagy súlyos sérelem veszélyének van kitéve. A második a nemzetközi védelemben részesülő személy kényszerített kitelepítés vagy menekülés miatt elválasztott családtagjainak egyesítésére irányul.
69.
Ezek az eljárások ugyanakkor a kérelmező személyazonosságához, valamint helyzetének nagyon különös jellegéhez kapcsolódó közös jellemzőkkel rendelkeznek, amely körülmény minden kétséget kizáróan magyarázza, hogy az Emberi Jogok Európai Bírósága a családi kapcsolatok igazolásához (családegyesítés iránti kérelem) megkövetelt bizonyítási teher és szint meghatározásához az üldözés származási országba történő visszatérés esetén fennálló veszélyének bizonyítására (nemzetközi védelem iránti kérelem) vonatkozó ítélkezési gyakorlatára utal. (
23
)
70.
Ennélfogva mindkét eljárásban a kérelmező és az illetékes nemzeti hatóság közötti együttműködési kötelezettség ugyanazon az előfeltevésen alapul, vagyis hogy a nemzetközi védelmet kérelmező személy vagy az abban részesülő személy azokra a körülményekre figyelemmel, amelyek arra kényszerítették, hogy származási országából elmeneküljön, nem képes többek között a személyazonosságát, az állampolgárságát vagy akár a családi kapcsolatainak fennállását igazoló hivatalos okmányokat beszerezni.
71.
Márpedig a nemzetközi védelem iránti kérelemmel összefüggésben a Bíróság megállapította, hogy a kérelmező a 2013/32/EU irányelv (
24
) 13. cikke (1) bekezdésének megfelelően különösen személyazonossága, állampolgársága, valamint a kérelmét igazoló indokok meghatározása érdekében köteles együttműködni az illetékes nemzeti hatósággal, ami azt vonja maga után, hogy a lehető legteljesebb mértékben biztosítania kell a kért igazolásokat, valamint adott esetben a kért magyarázatokat és információkat. (
25
) Itt a kérelem vizsgálatához alapvető és szükséges körülményekről van szó.
72.
Ez a kötelezettség összhangban van a 2011/95/EU irányelv (
26
) 4. cikkének (5) bekezdésében megállapított, azon tények és körülmények értékelésére vonatkozó kötelezettséggel, amelyet az illetékes nemzeti hatóságnak az ilyen kérelem elbírálásához el kell végeznie. Ez a cikk ugyanis úgy rendelkezik, hogy amennyiben a kérelmező állításainak bizonyos részeit nem támasztják alá dokumentumok vagy egyéb bizonyítékok, úgy ezeket nem kell bizonyítani, amennyiben többek között a kérelmező láthatóan mindent megtett kérelmének alátámasztása érdekében, valamennyi releváns bizonyítékot átadta, az egyéb hiányzó bizonyítékok vonatkozásában pedig „kielégítő” magyarázatot adott, (
27
) és megállapítható, hogy állításai logikailag összefüggőek és hihetőek, és nem mondanak ellent a kérelmével kapcsolatban ismert általános és egyedi információknak.
73.
Következésképpen a fenti körülmények összességére tekintettel úgy vélem, hogy a 2003/86 irányelv 11. cikkének (2) bekezdését lehet úgy értelmezni, hogy valamely illetékes nemzeti hatóság megkövetelheti a családegyesítőtől, hogy adjon hihető magyarázatot, amennyiben utóbbi nem tud a családi kapcsolatok fennállását tanúsító hivatalos igazoló okmányokat benyújtani.
74.
Mindazonáltal korlátozni kell azt a mérlegelési jogkört, amellyel a hatóság e célból rendelkezik.
D.
Az illetékes nemzeti hatóságot a családegyesítő által adott magyarázat hihető jellegének vizsgálata során terhelő kötelezettségekről
75.
A nemzeti bíróság felülvizsgálata mellett egyedül a nemzeti hatóság rendelkezik hatáskörrel a családegyesítő által adott magyarázatok értékelésére. Mindazonáltal e kötelezettségnek a 2003/86 irányelvben, és különösen annak 17. cikkében megállapított alaki követelményeknek a tiszteletben tartásával kell eleget tennie.
76.
Ennélfogva, bár a családegyesítőnek kell hihető magyarázatot adnia azokra az okokra, amelyek miatt nem képes hivatalos okmányokkal igazolni valamely családi kapcsolat fennállását, az illetékes nemzeti hatóságnak megfelelően meg kell vizsgálnia az utóbbi által adott magyarázatokat.
77.
Különösen a 2003/86 irányelv 17. cikkének megfelelően (
28
) a nemzeti hatóságnak olyan egyedi értékelést kell elvégeznie, amely nem csak a családegyesítő származási országában fennálló helyzetre vonatkozó releváns általános és különös információkat veszi figyelembe, hanem a személyiségét, a tényleges helyzetét, valamint azokat a különös nehézségeket is, amelyekkel a családegyesítő szembesül. (
29
)
78.
Ez a módszer teszi lehetővé az azon ténybeli körülmények – amelyeken alapulnia kell – ellenére továbbra is szubjektív értékelés korlátozását.
79.
Egyrészt az arra vonatkozó magyarázatokat, hogy a családegyesítő nem képes a családi kapcsolatot bizonyító hivatalos okmányt benyújtani, a származási országában fennálló helyzetre vonatkozó általános és különös információkra tekintettel, objektív módon kell értékelni. Ezeknek olyan releváns, objektív, hiteles, pontos és naprakész információknak kell lenniük, amelyeket a nemzeti közigazgatási és olyan nemzetközi szervek, mint különösen az Európa Tanács szervei vagy az Egyesült Nemzetek Szervezetéhez tartozó szervek jelentései, vagy akár az olyan nemzetközi bíróságok, mint az Emberi Jogok Európai Bírósága ítéletei is meg tudnak erősíteni. (
30
) Egy olyan családegyesítés iránti kérelemmel összefüggésben, amelyhez semmilyen, a családi kapcsolat fennállását igazoló hivatalos okmányt nem csatoltak, ezen információknak, amelyekhez a nemzeti hatóságok teljes mértékben hozzáférnek, lehetővé kell tenniük a származási ország anyakönyvi hivatalai működésének, különösen pedig ezen ország bizonyos területeit vagy akár bizonyos személyeket érintő hiányosságok valódiságának értékelését.
80.
Az uniós jogalkotó ezt a módszert ismerte el a nemzetközi védelem iránti kérelem vizsgálatával összefüggésben.
81.
Ennélfogva, a 2011/95 irányelv 4. cikke (3) bekezdése a) pontjának megfelelően a tagállamnak egyedi alapon kell értékelnie a kérelmet, figyelembe véve a származási országra vonatkozó valamennyi releváns tényt, ideértve a származási ország törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezéseit, valamint azok alkalmazási módját is. Ezenkívül, a 2011/95 irányelv 4. cikke (5) bekezdése c) pontjának alkalmazásával a kérelmező állításainak összefüggő és hihető jellegét a kérelmével kapcsolatban ismert általános és egyedi információk alapján kell értékelni. (
31
)
82.
Annak lehetővé tétele, hogy az illetékes nemzeti hatóságok a mindennapokban eleget tudjanak tenni e követelményeknek, valamint annak érdekében, hogy harmonizálni lehessen a nemzetközi védelem iránti kérelmek vizsgálatára vonatkozó eljárásokat a tagállamokban, az EASO‑t bízták meg a feladattal, hogy a nemzetközi védelmet kérelmező személy származási országában vagy annak valamely régiójában fennálló helyzetre vonatkozó vizsgálatot tartalmazó tematikus jelentéseket készítsen. Ezeket a jelentéseket a származási országra vonatkozó „releváns, megbízható, pontos és naprakész” információk összegyűjtése alapján készítik el, valamennyi vonatkozó információforrást, többek között kormányzati, nem kormányzati és nemzetközi szervezeteket felhasználva. (
32
)
83.
A jelen ügyben az államtitkár az értékeléséhez az EASO Eritreára vonatkozó jelentésének „hivatalos anyakönyvi okmányok” részére utalt. (
33
)
84.
Mindazonáltal a kérdést előterjesztő bíróság feladata, hogy meggyőződjön arról, hogy ez a tanulmány ezen értékelés szempontjából megfelelő információforrásnak minősülhet, és lehetővé teszi többek között, hogy megbízható és pontos információkat szerezzenek belőle a vidéki és/vagy a családegyesítő származási területe anyakönyvi nyilvántartásának valódi működésével, a halotti anyakönyvi kivonatok és gyámsági okiratok kiállításával, és azon intézkedéssel kapcsolatban, amellyel a vonatkozó nemzeti jogszabályok alkalmazásával származási országától vagy annak diplomáciai képviseleteitől ténylegesen kérheti anyakönyvi kivonatok kiállítását.
85.
Másrészt, az arra vonatkozó magyarázatokat, hogy a családegyesítő miért nem képes a családi kapcsolatot bizonyító hivatalos okmány benyújtására, egyéni státuszára és személyes helyzetére figyelemmel, a 2003/86 irányelv 17. cikkével összhangban és a Bíróság ítélkezési gyakorlatának megfelelően kell értékelni. Az EASO jelentése ugyanis nem helyettesíti a kérelem családegyesítő rendelkezésére álló lehetőségek figyelembevételét lehetővé tevő egyedi vizsgálatát.
86.
Az életkor, és különösen a családegyesítő kiskorúsága, a nem, a képzettség szintje, a társadalmi származás és helyzet, valamint a nemzetközi védelem megadását alátámasztó indokok és az átélt traumák olyan tényezőknek minősülhetnek, amelyeket figyelembe kell venni azon okok értékeléséhez, hogy ez a személy miért nem rendelkezik hivatalos okmányokkal, valamint azon nehézségek mérlegeléséhez, amelyekkel szembesülhet.
87.
A fenti megfontolások összességéből azt a következtetést vonom le, hogy a 2003/86 irányelv 11. cikkének (2) bekezdésével nem ellentétes az alapeljárásban szóban forgóhoz hasonló nemzeti jogszabály, ha az illetékes nemzeti hatóság nemcsak a családegyesítő származási országában fennálló helyzetre vonatkozó általános és különös releváns információkat, hanem az egyéni helyzetére vonatkozó információkat is figyelembe véve végzi el a családegyesítő által adott magyarázatok vizsgálatát.
V. Végkövetkeztetés
88.
A fenti megfontolások összességére figyelemmel azt javasolom, hogy a Bíróság a következőképpen válaszolja meg a rechtbank Den Haag, zittingsplaats Haarlem (Haarlemben eljáró hágai bíróság, Hollandia) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdést:
A családegyesítési jogról szóló, 2003. szeptember 22‑i 2003/86/EK tanácsi irányelv 11. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes az a nemzeti jogszabály, amely alapján a nemzetközi védelemben részesülő személynek a családegyesítés iránti kérelmének vizsgálatához hihető magyarázatot kell adnia azokra az okokra, amelyek miatt nem képes a családi kapcsolat fennállását tanúsító hivatalos igazoló okmányok benyújtására, amennyiben az illetékes nemzeti hatóság nemcsak a családegyesítő származási országában fennálló helyzetre vonatkozó általános és különös releváns információkat, hanem az egyéni helyzetére vonatkozó információkat is figyelembe véve értékeli e magyarázatokat.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	A családegyesítési jogról szóló, 2003. szeptember 22‑i 2003/86/EK tanácsi irányelv (HL 2003. L 251., 12. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 6. kötet, 24. o.) 2. cikkének c) pontja a „családegyesítőt” úgy határozza meg, hogy „egy harmadik országnak egy tagállamban jogszerűen tartózkodó állampolgára, és aki vagy akinek családtagjai az együttélés érdekében családegyesítésért folyamodnak”.
(
3
)	Stb. 2000, 495. sz.
(
4
)	Ezt váltotta fel a Werkinstructie 2016/17 (2016/17. sz. alkalmazási utasítás).
(
5
)	A külföldiekről szóló 2000. évi körlevél C2/4. pontjában pontosítja, hogy az érintett kiskorú olyan árva is lehet, akivel a családegyesítő tényleges családi kapcsolatban van.
(
6
)	Lásd e tekintetben a bevándorlási és honosítási szolgálat magyarázatát „The family reunification procedure for holders of an asylum residence permit”, elérhető az alábbi internetes címen: https://ind.nl/Documents/GHA_Engels.pdf (6. o., 1. rész, 3. lépés).
(
7
)	A jelen indítvány keretében kifejtett tények figyelembe veszik az ügy nemzeti eljárásban keletkezett iratait is, amelyek a Bíróság rendelkezésére állnak.
(
8
)	A továbbiakban: államtitkár.
(
9
)	Származási országról szóló jelentés, Eritrea, Országtanulmány, 2015. május, amely elérhető az alábbi internetes címen: https://coi.easo.europa.eu/administration/easo/PLib/EASO‑Eritrea‑Country‑Focus‑FR.pdf, és amelyre az államtitkár a családegyesítőnek címzett levelekben – amelyeket a Bírósághoz benyújtott észrevételeihez mellékletként csatolt – kifejezetten hivatkozott. Az EASO létrehozásával kapcsolatban lásd: az Európai Menekültügyi Támogatási Hivatal létrehozásáról szóló, 2010. május 19‑i 439/2010/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2010. L 132., 11. o.).
(
10
)	A 2003/86 irányelv (10) preambulumbekezdése, 4. cikkének (2) és (3) bekezdése értelmében a tagállamok engedélyezhetik az egyenes ági felmenő rokonok, a felnőtt nem házas gyermekek, a nem házas vagy bejegyzett élettársak, valamint poligám házasságok esetén, bizonyos feltételek mellett egy másik házastárs vagy a családegyesítő kiskorú gyermekeinek családegyesítését.
(
11
)	A Tanácshoz és az Európai Parlamenthez intézett, a családegyesítési jogról szóló 2003/86/EK irányelv alkalmazásához nyújtott iránymutatásról szóló bizottsági közleményből (COM(2014) 210 final, a továbbiakban: iránymutatás) az következik, hogy eseti alapon kell értékelni minden egyes kérelmet, az azokhoz csatolt okmányokat, valamint az interjúk és egyéb vizsgálatok „szükséges” voltát (3.2. pont, 10. o.).
(
12
)	Ezen irányelv 16. cikke (1) bekezdésének b) és c) pontja értelmében a tagállamok elutasíthatják a családegyesítési célú beutazási és tartózkodási kérelmet, amennyiben a családegyesítő és családtagja/családtagjai nem vagy többé nem élnek valódi házassági vagy családi kapcsolatban, vagy amennyiben megállapítják, hogy a családegyesítő vagy az élettárs más személlyel házasodott össze, vagy más személlyel alakított ki állandó, hosszan tartó kapcsolatot. E rendelkezés (2) bekezdésével összhangban a tagállamok akkor is elutasíthatják e kérelmet, ha bebizonyosodik, hogy hamis vagy megtévesztő információt adtak, hamis vagy hamisított dokumentumokat használtak, más csalást követtek el, illetve más jogellenes eszközt alkalmaztak, vagy a házasságot, az élettársi kapcsolatot vagy az örökbefogadást kizárólag annak érdekében hozták létre, hogy az érintett személy beutazhasson egy tagállamba, illetve ott tartózkodjon.
(
13
)	Lásd e tekintetben az Európai Unióban élő harmadik országbeli állampolgárok családegyesítési jogáról szóló zöld könyvet (2003/86/EK irányelv) (COM(2011) 735 végleges), és különösen annak „Menedékkérőkkel kapcsolatos egyéb kérdések” című 4.2. pontját, valamint az iránymutatás 6.1.2. pontját (23. és 24. o.). Lásd még ebben az értelemben: EJEB, 2014. július 10., Mugenzi kontra Franciaország ítélet (CE:ECHR:2014:0710JUD005270109, 54. §).
(
14
)	Ez a kötelezettség szintén illeszkedik az Emberi Jogok Európai Bíróságának ítélkezési gyakorlatába, lásd: EJEB, 2014. július 10., Tanda‑Muzinga kontra Franciaország ítélet (CE:ECHR:2014:0710JUD000226010, 79. §).
(
15
)	Lásd ebben az értelemben: 2018. április 12‑iA és S ítélet (C‑550/16, EU:C:2018:248, 42. és 45. pont).
(
16
)	A 2003/86 irányelv 5. cikke (2) bekezdésének megfelelően a tagállamok meghallgathatják a családegyesítőt és családtagjait, és egyéb, szükségesnek tekintett vizsgálatokat is végezhetnek. Az iránymutatás 6.1.2. pontjában a Bizottság hangsúlyozza, hogy a családi kapcsolat fennállására vonatkozó „más bizonyíték” lehet a kérelmező írásbeli vagy szóbeli nyilatkozata, a családtagok meghallgatása, vagy a külföldi helyzettel kapcsolatos vizsgálatok. Az ilyen nyilatkozatok megerősíthetők például olyan kiegészítő bizonyítékokkal, mint audiovizuális anyagok vagy olyan tárgyi beadványok, mint az oklevelek vagy az átutalások bizonylatai. A Bizottság kiemeli, hogy amennyiben az egyéb bizonyítékok vizsgálata után is komoly kétségek maradnak, vagy amennyiben komoly jelek utalnak a csalási szándékra, DNS‑vizsgálatot végső esetben lehet alkalmazni, mivel ezek a tesztek nem bizonyíthatják a tágabb értelemben vett család tagjai közötti vagy az eltartott családtaggal fennálló viszonyt, különösen örökbefogadás esetén (23. o.).
(
17
)	Lásd e tekintetben az Európa Tanács Miniszteri Bizottságának a tagállamok részére megfogalmazott, a menekültek és a nemzetközi védelemre szoruló más személyek családegyesítéséről szóló, 1999. szeptember 15‑én elfogadott R (99) 23. sz. ajánlását.
(
18
)	Lásd e tekintetben a főbiztos programja végrehajtó bizottságának 32. ülésén elfogadott 24. következtetését, amely elérhető az alábbi internetes címen: http://www.unhcr.org/publications/legal/41b041534/compilation‑conclusions‑adopted‑executive‑committee‑international‑protection.html (43. o.).
(
19
)	Lásd ebben az értelemben: 2006. június 27‑iParlament kontra Tanács ítélet (C‑540/03, EU:C:2006:429, 59. pont); 2012. december 6‑iO és társai ítélet (C‑356/11 és C‑357/11, EU:C:2012:776, 79. pont).
(
20
)	Lásd ebben az értelemben: 2012. december 6‑iO és társai ítélet (C‑356/11 és C‑357/11, EU:C:2012:776, 74. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
21
)	A Bizottság az iránymutatásban egyébként pontosította, hogy a társadalom és a valódi kérelmezők érdekében feltétlenül szükség van a 2003/86 irányelv által biztosított jogokkal kapcsolatos visszaélések és csalások elleni szigorú fellépésre (lásd különösen: iránymutatás „Visszaélés és csalás” című 7.3. pont, 27. o.).
(
22
)	A Bíróság egyébként úgy ítélte meg, hogy a tagállam bizonyos típusú dokumentumokhoz könnyebben hozzáférhet, mint a kérelmező (lásd e tekintetben: 2012. november 22‑iM.‑ítélet, C‑277/11, EU:C:2012:744, 66. pont).
(
23
)	Lásd e tekintetben: EJEB, 2014. július 10., Tanda‑Muzinga kontra Franciaország (CE:ECHR:2014:0710JUD000226010, 69. §).
(
24
)	A nemzetközi védelem megadására és visszavonására vonatkozó közös eljárásokról szóló, 2013. június 26‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2013. L 180., 60. o.; helyesbítés: HL 2016. L 198., 50. o.).
(
25
)	Lásd: 2017. szeptember 14‑iK. ítélet (C‑18/16, EU:C:2017:680, 38. pont).
(
26
)	A harmadik országbeli állampolgárok és hontalan személyek nemzetközi védelemre jogosultként való elismerésére, az egységes menekült‑ vagy kiegészítő védelmet biztosító jogállásra, valamint a nyújtott védelem tartalmára vonatkozó szabályokról szóló, 2011. december 13‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2011. L 337., 9. o.; helyesbítés: HL 2017. L 167., 58. o.).
(
27
)	Lásd: 2018. január 25‑iF ítélet (C‑473/16, EU:C:2018:36, 41. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
28
)	Lásd e tekintetben a Bizottság iránymutatásának 6.1.2. és 7.4. pontját.
(
29
)	Lásd e tekintetben a 2010. március 4‑iChakroun ítéletet (C‑578/08, EU:C:2010:117), amelyben a Bíróság megállapította, hogy a 2003/86 irányelv 17. cikkével ellentétes az a nemzeti jogszabály, amely a kérelmező helyzetének konkrét vizsgálata nélkül teszi lehetővé az illetékes nemzeti hatóság számára a családegyesítés iránti kérelem elutasítását. Ebben az ítéletben a Bíróság úgy ítélte meg, hogy ezzel az irányelvvel ellentétes a minimálbér azon összegét előíró nemzeti szabályozás, amely alatt minden családegyesítés elutasításra kerül, „az egyes bejelentők helyzetének konkrét vizsgálata nélkül” (48. pont).
(
30
)	Analógiával utalok itt a Bíróság által a 2016. április 5‑iAranyosi és Căldăraru ítéletben (C‑404/15 és C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198) elfogadott kritériumokra, amelyek azokra az információkra vonatkoznak, amelyeket a nemzeti hatóságoknak a büntetés‑végrehajtási rendszer valamely tagállamban fennálló hiányosságai valódiságának értékeléséhez alapul kell venniük. Úgy tűnik számomra, hogy ezek a kritériumok a fortiori alkalmazandók akkor is, ha valamely állam anyakönyvi hivatalainak működését kell értékelni.
(
31
)	A 2011/95 irányelv 4. cikke (5) bekezdésének c) pontja értelmében „[a]mennyiben a tagállamok alkalmazzák [azt az] […] elvet, amely szerint a kérelmezőnek meg kell indokolnia a nemzetközi védelem iránti kérelmét, és amennyiben a kérelmező állításait nem támasztják alá dokumentumok vagy egyéb bizonyítékok, úgy ezen állításokat nem kell bizonyítani, amennyiben […] megállapítható, hogy a kérelmező állításai logikailag összefüggőek és hihetőek, és nem mondanak ellent a kérelmével kapcsolatban ismert általános és egyedi információknak” (kiemelés tőlem).
(
32
)	Lásd: a 439/2010 rendelet 4. cikkének a) és b) pontja.
(
33
)	Lásd: az e jelentésre vonatkozó hivatkozások a jelen indítvány 9. lábjegyzetében.