62005CC0205_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Bevezetés
1. A Tribunal des affaires de sécurité sociale de Longwy (longwyi [Franciaország] társadalombiztosítási bíróság, a továbbiakban úgy is, mint: kérdést előterjesztő bíróság) a szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra, önálló vállalkozókra és családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló, 1971. július 14‑i 1408/71/EGK tanácsi rendelet(2) értelmezését kéri a Bíróságtól az EK 39. és 42. cikk fényében.
2. A kérdést előterjesztő bíróság számára e kérdés az F. Nemec és a Caisse régionale d'assurance maladie du Nord-Est (a továbbiakban: CRAM) közötti jogvitában merült fel. A CRAM megállapította, hogy F. Nemec jogosult az azbesztnek kitett egykori munkavállalók kártalanításáról szóló francia törvény szerint járó pénzbeli ellátásokra. A CRAM egy közigazgatási utasítás alapján F. Nemec 1993/1994‑es utolsó francia keresetéből számította ki az ellátások összegét. F. Nemec álláspontja szerint az ellátás számításának alapjaként a 2003/2004‑es utolsó – jelentősen magasabb – belga keresetét kellene figyelembe venni.
3. A kérdést előterjesztő bíróság kétségesnek tartja, hogy F. Nemec utolsó belga keresetének figyelembe vételének mellőzése ellátási jogosultságának kiszámítása során összeegyeztethető‑e az 1408/71 rendelettel és a munkavállalóknak az EK 39. cikk és az azt követő cikkekben foglalt szabad mozgásával.
II – Jogi háttér
A – A közösségi jog
1. Elsődleges jog
4. Az EK 39. cikk (1) és (2) bekezdése így szól:
„A Közösségen belül biztosítani kell a munkavállalók szabad mozgását.
A munkavállalók szabad mozgása magában foglalja az állampolgárság alapján történő minden megkülönböztetés megszüntetését a tagállamok munkavállalói között a foglalkoztatás, a javadalmazás, valamint az egyéb munka- és foglalkoztatási feltételek tekintetében.”
5. Az EK 42. cikk kimondja:
„A Tanács a 251. cikkben megállapított eljárásnak megfelelően a szociális biztonság területén elfogadja azokat az intézkedéseket, amelyek a munkavállalók szabad mozgásának biztosításához szükségesek; e célból olyan eszközrendszert hoz létre, amely a migráns munkavállalók és az azok jogán jogosultak számára biztosítja
a) a különböző országok jogszabályai szerint figyelembe vehető összes időszak összevonását a juttatásokhoz való jog megszerzése és fenntartása, valamint a juttatások összegének kiszámítása céljából;
b) a juttatások kifizetését a tagállamok területén lakó személyek számára.
A Tanács a 251. cikkben megállapított eljárás során mindvégig egyhangúlag határoz.”
2. Az 1408/71 rendelet
6. Az 1408/71 rendelet 1. cikke többek között az alábbi fogalom-meghatározásokat tartalmazza:
„[…]
a) »munkavállaló« és »önálló vállalkozó«:
i) aki a munkavállalókra vagy önálló vállalkozókra vonatkozó szociális biztonsági rendszer ágaiba tartozó egy vagy több kockázattal szemben akár kötelezően, akár szabadon választható folytatólagos biztosítás keretében biztosított;
[…]
j) jogszabályok az egyes tagállamok vonatkozásában a 4. cikk (1) és (2) bekezdésében érintett szociális biztonsági rendszerekkel és ágakkal, vagy a 4. cikk (2a) bekezdésében érintett különleges, nem járulék alapú ellátásokkal kapcsolatos, törvényi, rendeleti és egyéb rendelkezések, valamint az egyes tagállamok meglévő vagy jövőbeni végrehajtási intézkedései.
[…]
o) illetékes intézmény:
i) az az intézmény, amelynél az ellátás igénylésének időpontjában az érintett biztosított; vagy
ii) az az intézmény, amelynél az érintett személy ellátásra jogosultságot szerzett, vagy jogosultságot szerezne, ha annak a tagállamnak a területén, ahol az intézmény található, saját maga, vagy egy vagy több családtagja lakóhellyel rendelkezne; vagy
[…]
t) ellátások és nyugdíj, valamennyi ellátás és nyugdíj, azok közpénzekből fizetett valamennyi eleme, az értékállóságot biztosító növekmény és a kiegészítő ellátás a III. cím rendelkezéseire is figyelemmel, valamint a nyugdíjak helyett fizetendő pénzbeli ellátás, illetve a járulékok visszatérítésének formájában kifizetett ellátás;”
7. A rendelet „A rendelet személyi hatálya” című 2. cikkének (1) bekezdése előírja:
„E rendelet vonatkozik azokra a munkavállalókra vagy önálló vállalkozókra és diákokra, akik egy vagy több tagállam jogszabályainak a hatálya alá tartoznak vagy tartoztak, és akik a tagállamok egyikének állampolgárai, valamint azokra a hontalanokra vagy menekültekre, akiknek a lakóhelye valamely tagállam területén található, és ezek családtagjaira és túlélő hozzátartozóira.”
8. A 4. cikk a rendelet hatályát többek között így határozza meg:
„(1) E rendelet alkalmazandó a következő szociális biztonsági ágakat érintő valamennyi jogszabályra:
[…]
c) öregségi ellátások;
[…]
e) munkahelyi balesetekkel és foglalkozási megbetegedéssel kapcsolatos ellátások;
[…]”
9. A rendelet 13. cikke az alkalmazandó jogszabályok meghatározása vonatkozásában többek között előírja:
„(1) A 14c. és 14f. cikkre is figyelemmel, a rendelet hatálya alá tartozó személyekre csak egy tagállam jogszabályai alkalmazandóak. E jogszabályokat e cím rendelkezései szerint kell meghatározni.
(2) A 14­17. cikk rendelkezéseire is figyelemmel:
a) egy tagállam területén alkalmazott személy e tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik még abban az esetben is, ha egy másik tagállam területén rendelkezik lakóhellyel, vagy ha az őt alkalmazó vállalkozás vagy magánszemély székhelye vagy lakóhelye egy másik tagállam területén található;
[…]
f) az a személy, akire az egyik tagállam jogszabályai már nem alkalmazhatóak, és egy másik tagállam jogszabályai sem alkalmazandók rá az előző pontokban megállapított szabályok egyikével összhangban, vagy a 14­17. cikkekben megállapított kivételeknek vagy különös rendelkezéseknek megfelelően, azon tagállam jogszabályainak a hatálya alá tartozik, amelyiknek a területén lakóhellyel rendelkezik, kizárólag azon tagállam jogszabályi rendelkezéseivel összhangban.”
10. Az „ellátások megállapítása” című 46. cikk (2) bekezdése többek között meghatározza:
„Ha az egyik tagállam jogszabályainak az ellátásokra való jogosultságra vonatkozó feltételei csak a 45. cikk vagy [helyesen: és/vagy] a 40. cikk (3) bekezdése alkalmazását követően teljesültek, a következő szabályokat kell alkalmazni:
a) az intézmény meghatározza azt az elméleti összeget, amelyet az érintett személy igényelhetne, ha az összes olyan biztosítási, illetve tartózkodási időt, amelyet a tagállamok azon jogszabályai szerint szerzett, amelyek hatálya alá a munkavállaló vagy önálló vállalkozó tartozott, az adott tagállamban a tagállam által az ellátások megállapításának időpontjában alkalmazott jogszabályok szerint szerezett [helyesen: szerzett] volna. Ha az ellátás összege független a megszerzett idő tartamától, ezt az összeget az e pontban említett elméleti összegnek kell tekinteni.”
11. „Az ellátások kiszámítására vonatkozó további rendelkezések” című 47. cikk (1) bekezdése többek között közelebbről meghatározza, hogy:
A 46. cikk (2) bekezdésében említett elméleti és arányos összegek kiszámítására a következő szabályokat kell alkalmazni:
[…]
g) ha a tagállam jogszabályai szerint az ellátásokat az átlagos járulékok alapján számítják ki, az illetékes intézmény ezt az átlagot kizárólag a fenti állam jogszabályai szerint szerzett biztosítási idő arányában határozza meg.”
12. A rendelet 57. cikkének (1) bekezdése meghatározza:
„Ha a foglalkozási megbetegedésben szenvedő személy két vagy több tagállam területén végzett olyan tevékenységet, amelyről jellegénél fogva feltételezhető, hogy a betegséget előidézte, az általa vagy túlélő hozzátartozói által igényelhető ellátásokat kizárólag az utolsó olyan állam jogszabályai szerint biztosítják, amelyben a jogosultság feltételei teljesültek, szükség esetén a (2)­(3) bekezdés figyelembevételével.”
13. A rendelet 58. cikkének (1) bekezdése „A pénzbeli ellátások kiszámítása” cím alatt előírja:
„Azon tagállam illetékes intézménye, amely tagállam jogszabályai előírják, hogy a pénzbeli ellátásokat az átlagkereset alapján kell kiszámítani, az átlagkeresetet kizárólag e jogszabályok szerint szerzett időszakban megállapított kereset alapján határozza meg.”
14. A rendelet 68. cikkének (1) bekezdése szintén „A pénzbeli ellátások kiszámítása” cím alatt előírja:
„Azon tagállam illetékes intézménye, amely tagállam jogszabályai előírják, hogy az ellátások kiszámítása a korábbi bér vagy jövedelem összegén alapul, kizárólag az érintett személy által ezen állam területén a legutolsó munkaviszonyában kapott bérét vagy jövedelmét veheti figyelembe. Ugyanakkor ha az érintett személy e területen négy hétnél rövidebb időt töltött legutolsó munkaviszonyában, az ellátásokat az érintett személy tartózkodási helye vagy lakóhelye szerinti, általa más tagállam területén az utolsó munkaviszony folyamán végzett tevékenységekkel megegyező vagy azokhoz hasonló tevékenységért rendszerint járó bér vagy jövedelem alapján számítják ki.”
3. Az 574/72 rendelet
15. A szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra, önálló vállalkozókra és családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló 1408/71/EGK rendelet végrehajtására vonatkozó szabályok megállapításáról szóló, 1972. március 21‑i 574/72/EGK tanácsi rendelet(3) 15. cikke „[a biztosítási] időszakok összesítésének általános szabályai[t]” mondja ki az 1408/71 rendelet 18. cikkének (1) bekezdése, 38. cikke, 45. cikkének (1)­(3) bekezdése, 64. cikke, valamint 67. cikkének (1) és (2) bekezdése alapján.
4. A 883/2004 rendelet
16. A szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló, 2004. április 29‑i 883/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet(4) 87. cikkének (1) bekezdése többek között így rendelkezik:
„Ez a rendelet az alkalmazását megelőző időszakra vonatkozóan nem keletkeztet jogot”.
17. A rendelet 90. cikkének (1) bekezdése szerint
„[a]z 1408/71 […] rendelet e rendelet hatálybalépésének napjától hatályát veszti”.
18. Végül a rendelet 91. cikke ekként rendelkezik:
„Ez a rendelet az Európai Unió Hivatalos Lapjában való kihirdetését követő huszadik napon lép hatályba.
Ezt a rendeletet a végrehajtási rendelet hatálybalépésének napjától kell alkalmazni.”
B – A tagállami jog
19.
A társadalombiztosítás 1999. évi finanszírozásáról szóló, 1998. december 23‑i 98‑1194 törvény(5) állapította meg az azbesztnek kitett munkavállalók és egykori munkavállalók munkavégzéssel való idő előtti felhagyásának szabályait. A törvény 41. cikkének idevágó módosítása(6) pénzbeli ellátásokat ír elő az (egykori) munkavállaló számára, ha az
– miniszteri jegyzéken szereplő azbesztfeldolgozó-létesítményben olyan időszakban dolgozott, amikor ott azbesztet használtak,
– betöltötte a meghatározott életkort, mely ötven évnél kevesebb nem lehet, és
– felhagy minden munkavégzéssel.
20. Már ötvenedik életévének betöltésétől kezdve jogosult ellátásra, akit miniszteri rendeletben meghatározott jegyzéken szereplő, azbeszt által okozott foglalkozási megbetegedésben szenvedőnek ismertek el.
21. Az ellátás összege számításának alapja a jogosult utolsó tizenkét munkában töltött hónapjának bruttó havi átlagkeresete. Az azbesztnek kitett munkavállalóknak a munkavégzéssel való idő előtti felhagyás esetére szóló ellátás nyújtásáról szóló, 1999. március 29‑i 99‑247 végrehajtási rendelet(7) pontosítja a számítás módját.(8)
22. Az ellátást mindaddig fizetni kell, amíg a jogosult meg nem felel a teljes összegű öregségi nyugdíjra való jogosultság feltételeinek. A finanszírozásra alapot hoztak létre, amelynek forrását egyrészt a fogyasztási adókból származó bevételek meghatározott százaléka, másrészt a társadalombiztosítás foglalkozási balesetek és foglalkozási betegségek címe adja. Ezt a részesedést minden évben a társadalombiztosítás finanszírozásáról szóló törvény határozza meg.
23. A törvény és a végrehajtási rendelet szabályainak alkalmazásáról szóló, 1999. június 9‑i DSS/4B/99/332. sz. körlevél(9) közigazgatási utasításokat tartalmaz a regionális betegpénztárak számára az ellátások megállapítására, kiszámítására és kifizetésére vonatkozóan. E juttatás kiszámításához a külföldön munkaviszonyban töltött időszak vonatkozásában a körlevél előírja, hogy a külföldön szerzett kereset csak akkor vehető figyelembe az ellátás kiszámításánál, ha az francia társadalombiztosítási járulék alapját képezte. Minden más esetben az utoljára Franciaországban elért keresetet kell figyelembe venni a kiszámításnál.
24. Végül kizárt az ellátás halmozása más ellátásokkal, különösen betegségi-, öregségi-, rokkantsági- vagy nyugdíj előtti, illetve munkavégzéssel való idő előtti felhagyás esetére szóló más ellátással.
III – A tényállás, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés és a Bíróság előtti eljárás
25. F. Nemec 1954‑ben született, Franciaországban lakó francia állampolgár. Munkával töltött évei során több évet egy Franciaországban letelepedett vállalkozásnál dolgozott, ahol azbesztnek volt kitéve. 1995‑ben azbeszt által okozott foglalkozási megbetegedést állapítottak meg és ismertek el nála.
26. Amikor 1994‑ben bezárták az azbesztfeldolgozó vállalkozást, F. Nemec új munkát talált Belgiumban, olyan vállalkozásnál, amelynek üzeme mintegy 10km‑re van franciaországi lakóhelyétől. Ott dolgozik mostanáig. F. Nemec belgiumi munkavállalásának teljes időtartama alatt Franciaországban lakott és fizetett adót.
27. F. Nemec 2004 márciusában a CRAM-hoz kérelmet nyújtott be a 98‑1194 törvény 41. cikke szerint az azbesztnek kitett munkavállalóknak járó ellátás iránt. A CRAM a 2004. május 13‑i levelében állapította meg az ellátást a vonatkozó jogszabályok alapján. A DSS/4B/99/332. sz. körlevél előírásainak megfelelően az ellátás megállapításánál csak azokat a kereseteket vették figyelembe, amelyekben Franciaországban történő foglalkoztatása révén 1994‑ig részesült.
28. F. Nemec békéltető bizottság előtt jogorvoslati kérelemben kifogásolta, hogy belgiumi kereseteit nem vették figyelembe, e kérelmét azonban elutasították. A 2004. szeptember 7‑i elutasító határozat indoklásul szintén a körlevélre hivatkozott.
29. Ezt követően F. Nemec keresetet indított a kérdést előterjesztő bíróság előtt. Arra hivatkozik, hogy a CRAM semmibe vette az 1408/71 rendeletben, illetve jelenleg a 883/2004 rendeletben rögzített egyenlő bánásmód elvét, és ezáltal megsértette a munkavállalók szabad mozgásának jogát.
30. E jogvita keretében a Tribunal des affaires de sécurité sociale de Longwy a 2005. április 14‑én hozott ítéletében, amely a Bíróság Hivatalához 2005. május 11‑én érkezett meg, a következő előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés megválaszolását kéri az Európai Közösségek Bíróságától:
„A Szerződés 39. cikkében megfogalmazott szabad mozgás akadályának, a 883/2004 […] rendelet megsértésének vagy az 574/72 […] rendelet 15. cikke megsértésének minősülő hátrányos határozatot hozott‑e a CRAM az érdekelttel szemben azáltal, hogy az 1998. december 23‑i 98‑1194 törvény 41. cikke szerinti azbesztmunkás-járadék kiszámításánál a 99‑247 törvény végrehajtásáról szóló, 1999. március 29‑i rendelet 2. cikkének és az 1999. június 9‑i DSS/4B/99/332. sz. körlevélnek a rendelkezései alapján azért tagadta meg az F. Nemec által Belgiumban elért kereset figyelembevételét, mert e kereset a francia társadalombiztosítási törvénykönyv L. 242‑1. cikke értelmében nem képezett járulékalapot?”
31. A Bíróság előtti eljárásban F. Nemec, a CRAM, a francia kormány és a Bizottság írásbeli és szóbeli észrevételt terjesztett elő. Nagy-Britannia és Észak-Írország Egyesült Királyságának kormánya szóbeli észrevételt terjesztett elő.
IV – Értékelés
A – Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadhatóságáról
32. A francia kormány elfogadhatatlannak tartja az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet.
33. Álláspontja szerint a tényállásra vonatkozó adatok túl szűkösek. A kérdést előterjesztő bíróság határozatából például nem derül ki, hogy F. Nemec ki volt‑e téve azbesztnek Franciaországban vagy más országokban végzett munkája során. Ezzel már az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés ténybeli alapja is hiányzik. Emellett a kérelem a vonatkozó tagállami jogszabályokra csak hiányosan és többértelműen hivatkozik.
34. A kérdést előterjesztő Bíróság elmulasztotta továbbá bemutatni azokat az okokat, amelyek indokolják, hogy kétsége támadjon a közösségi jog rendelkezéseinek értelmezése tekintetében. Végül a bíróság nem tette érthetővé a közösségi jog rendelkezései és a nemzeti rendelkezések között általa felállított kapcsolatokat.
35. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint ahhoz, hogy a Bíróság hasznos választ adhasson az előzetes döntéshozatalra elé terjesztett kérdésekre, a nemzeti bíróságnak az előzetes döntéshozatalra utaló végzésben meg kell határoznia azt a ténybeli és jogi hátteret, amelybe e kérdések illeszkednek.(10) E meghatározásnak nem utolsósorban az a célja, hogy a tagállamok kormányainak és az eljárásban részt vevő egyéb feleknek, akik csak az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet kapják kézhez(11), lehetőséget teremtsen, hogy a Bíróság alapokmányának 23. cikke szerint észrevételt terjesszenek elő.(12) A közösségi jognak a nemzeti bíróság számára hasznos értelmezése megköveteli az arra vonatkozó információt is, hogy miért kétséges a kérdést előterjesztő bíróság számára azon közösségi jogi rendelkezés értelmezése, amelyre előterjesztett kérdése vonatkozik.(13)
36. A francia kormánynak annyiban igazat kell adni, hogy az előterjesztő bíróság előzetes döntéshozatali kérelme rendkívül tömör, és az elfogadhatóság alsó határán mozog. Mindamellett még éppen elégséges mértékben tartalmazza a szükséges információkat.
37. Így kitűnik az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből, hogy F. Nemec Franciaországban és Belgiumban dolgozott, hogy számára azbeszttel terhelt tevékenység miatt pénzbeli ellátásra való jogosultságot állapítottak meg, és hogy ezen ellátás mértékét belgiumi keresetének figyelembe vétele nélkül állapították meg. Annak a kérdésnek, hogy F. Nemec munkavégzése során Franciaországban vagy más országokban volt‑e azbesztnek kitéve, nincs jelentősége, mivel az előzetes döntéshozatal iránti kérelem információi szerint adottak az egykori azbesztnek kitett munkavállalókat illető pénzbeli ellátásokra való jogosultság feltételei, és csupán a pénzbeli ellátás kiszámításának kérdése merül fel.
38. A kérdést előterjesztő bíróság mind kérelme indoklásaként, mind magában az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésben különösen az 1999. június 9‑i DSS/4B/99/332. sz. körlevélre hivatkozik,(14) amely tartalmazza az itt irányadó utasításokat F. Nemec jogosultságának kiszámítására vonatkozóan. Emellett hivatkozik a jogosultság törvényi alapjára,(15) valamint a végrehajtási rendeletre(16) is.
39. Végül az előzetes döntéshozatal iránti kérelemből az is kiderül, hogy a kérdést előterjesztő bíróságnak a CRAM általi számításra tekintettel nem csak a körlevélnek a másodlagos és elsődleges közösségi joggal való összeegyeztethetősége kérdéses. A kérdést előterjesztő bíróság azt is kifejti, hogy számára az Unión belüli munkavállalókkal való egyenlő bánásmód elve miatt valamennyi általa hivatkozott közösségi rendelkezés alkalmazhatósága és értelmezése kérdéses.
40. A Bíróság így mind ténybeli, mind jogi tekintetben rendelkezik a szükséges információkkal annak érdekében, hogy az előterjesztett kérdésre hasznos választ adjon. Következésképpen az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadható.
B – Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
41. Először is le kell szögezni, hogy a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló, 2004. április 29‑i 883/2004 rendelet az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés megválaszolása szempontjából nem mérvadó. Ez a rendelet(17) 87. cikkének (1) bekezdéséből és 91. cikkéből következik, mivel ezek szerint csak a végrehajtási rendelet – amelyet mostanáig nem fogadtak el – hatálybalépésének napjától kell alkalmazni, és az alkalmazását megelőző időszakra vonatkozóan nem keletkeztet jogot.
42. A 883/2004 rendelet 90. cikkének (1) bekezdése szerint hatálybalépésével felváltja az 1408/71 rendeletet.(18) Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést ezért úgy kell érteni, hogy azzal azt kérdezik, hogy az 1408/71 rendelettel ellentétes‑e az olyan döntés, mint amilyet a CRAM hozott.
43. Az 1408/71 rendelet személyi hatálya adott. F. Nemec a rendelet 2. cikkének (1) bekezdése és 1. cikke a) pontjának i. alpontja(19) értelmében munkavállaló volt Franciaországban, és a rendelkezésre álló adatok szerint most az Belgiumban.
44. Az 1408/71 rendelet tárgyi hatálya a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint akkor adott, ha az ellátást jogilag meghatározott helyzetben a jogosult személyes szükségletének bármiféle egyedi és diszkrecionális mérlegelése nélkül nyújtják, és az 1408/71 rendelet 4. cikkének (1) bekezdésében(20) kifejezetten felsorolt kockázatok valamelyikét fedezi.(21)
45. A pénzbeli ellátásokat az egykori azbesztnek kitett munkavállalóknak olyan feltételek alapján nyújtják, amelyeket jogszabályok(22) határoznak meg, és amelyek nem írják elő a személyes rászorultság egyéni vizsgálatát.(23)
46. Az 1408/71 rendelet 4. cikkének (1) bekezdése szerinti ellátási fajták közé tartoznak többek között az öregségi ellátások (c) pont), és a munkahelyi balesetekkel és foglalkozási megbetegedéssel kapcsolatos ellátások (e) pont).(24)
47. Mindenekelőtt öregségi ellátásra lehet gondolni, mivel a pénzbeli ellátások feltétele a munkavégzéssel való felhagyás, és az ellátás célja áthidalni a nyugdíjpénztárak általi kifizetésre való jogosultság keletkezéséig terjedő időszakot. A francia kormány által közölt információk szerint ezzel különösen az egykori azbesztnek kitett dolgozók alacsonyabb várható élettartamát kell figyelembe venni.
48. Valójában azonban nem életkortól függő előnyugdíj-szabályozásról van szó, hanem foglalkozási betegségek esetén járó ellátásokról. Így az alacsonyabb várható élettartam az azbesztnek való kitettség miatt kialakuló foglalkozási betegség magasabb kockázatából ered. Mint ahogyan azt többek között(25) a francia kormány előadta, az ellátások tulajdonképpeni célja nem az, hogy az érintettek számára előrehozott nyugellátást tegyen lehetővé, hanem hogy megakadályozza vagy késleltesse az azbeszttel kapcsolatos betegségek kitörését, illetve rosszabbodását, valamint enyhítse ezek lefolyását. Ehhez kell hozzájárulnia a munkavégzéssel való idő előtti felhagyásnak azáltal, hogy megszűnnek azok a terhelések, amelyek együtt járnak a munkavégzéssel.
49. Az ellátások egyébként az azbeszttel való, a szakmai tevékenység keretén belüli foglalkozáshoz kötődnek, és túlnyomórészt a társadalombiztosítás munkahelyi balesetek és foglalkozási megbetegedések címéből fedezik őket. Így tehát az 1408/71 rendelet tárgyi hatálya a 4. cikk (1) bekezdésének e) pontja szerint (foglalkozási megbetegedéssel kapcsolatos ellátások) adott.
50. Az alkalmazandó nemzeti jogszabályoknak az 1408/71 rendelet 13. és azt követő cikkei szerinti meghatározásánál meg kell állapítani a következőket:
51. F. Nemec kérelmet nyújtott be azon ell átások megállapítása iránt, amelyek őt az egykori azbesztnek kitett munkavállalóknak járó pénzbeli ellátásokról szóló törvény alapján megilletik. Saját információi alapján azonban mostanáig nem veszi igénybe ezt az ellátást amiatt a jövedelemkülönbség miatt, amellyel a CRAM által számolt ellátás esetén a munkavégzéssel való felhagyás járna, hanem továbbra is dolgozik Belgiumban.
52. Ennélfogva az 1408/71 rendelet 13. cikkének (1) bekezdése és (2) bekezdésének a) pontja szerint(26) jelenleg a belga jog alkalmazandó F. Nemec‑re. Foglalkozási megbetegedésekkel kapcsolatos ellátások szempontjából így voltaképpen Belgium lenne illetékes. Az 1408/71 rendelet 58. cikkének (1) bekezdése szerint(27) így a pénzbeli ellátások kiszámítása szempontjából kizárólag F. Nemec utolsó belgiumi jövedelmét kellene figyelembe venni.
53. Az egykori azbesztnek kitett munkavállalóknak járó francia pénzbeli ellátások feltétele azonban a munkavégzéssel való felhagyás. F. Nemec jogosultságának elbírálásakor tehát feltételesen abból kell kiindulni, hogy Belgiumban folytatott tevékenységével már felhagyott, és már csak a francia pénzellátásokban részesül. Mivel F. Nemec lakóhelye Franciaországban van, az 1408/71 rendelet 13. cikkének (1) bekezdése és 13. cikke (2) bekezdésének f) pontja szerint(28) a francia jogszabályokat kell rá alkalmazni.
54. Az 1408/71 rendelet 58. cikkének (1) bekezdése(29) így úgy tűnik, ténylegesen azt írja elő, hogy az azbesztnek kitett egykori munkavállalóknak járó pénzbeli ellátásokat kizárólag az utolsó jövedelemből kell kiszámítani, amelyet F. Nemec Franciaországban szerzett. A Bíróság már a Pennartz-ügyben hozott ítéletben megállapította a korábbi szabályozással kapcsolatban, hogy az 1408/71 rendelet 58. cikke nem egyszerűen az alkalmazandó jogszabályokat határozza meg – ezt megteszik már az 1408/71 rendelet 13. és azt követő cikkeinek rendelkezései(30) –, hanem a kiszámítás szempontjából irányadó kereset meghatározását is tartalmazza.(31) Eszerint a számítás alapja kizárólag az a kereset, amelyet az irányadó időszakban az illetékes tagállam területén szereztek.(32)
55. A CRAM számításai eszerint első pillantásra az 1408/71 rendelet előírásaival összhangban levőnek tűnnek, mint ahogy arra a CRAM, a francia kormány és az Egyesült Királyság kormánya is hivatkoznak.
56. Az eredmény, úgy tűnik, megfelel a Bíróságnak a hasonló Lafuente Nieto, Naranjo Arjona és Grajera Rodríguez ügyekben követett újabb ítélkezési gyakorlatának is.(33) Ezekben a Bíróság arra az eredményre jutott, hogy a migráns munkavállalóknak járó öregségi és rokkantsági nyugdíjaknak a származási államban az ezen államban utoljára elért kereseten – és nem az abban az országban szerzett utolsó kereseten, amelyben utoljára dolgoztak – alapuló számítása nem hozza hátrányos helyzetbe a migráns munkavállalókat a származási államban maradó munkavállalókkal szemben, ha a korábban elért keresetet aktualizálni kell a jelenlegi jövedelmi szinthez.(34)
57. Azonban azokban az esetekben – az ittenitől eltérően – a származási állami nyugdíjjogosultságok mellé az utolsó foglalkoztatás országa szerinti nyugdíjjogosultságok is járultak.(35) A migráns munkavállalók utolsó foglalkoztatását következésképpen figyelembe vették a nyugdíjellátásokra való tényleges jogosultságnál.
58. Emellett megfontolandó, hogy az utolsó franciaországi jövedelem hipotetikus kivetítése – az időtartam hossza miatti széleskörű lehetőségek miatt – aligha lehet önkénytől mentes. Ha F. Nemec Franciaországban maradt volna, a lehetőségek a tartós munkanélküliségtől valamely más ágazatban elért jelentősen magasabb végső jövedelmig terjednek.
59. Mindezek fényében a Bizottság joggal jegyzi meg, hogy az 1408/71 rendelet 58. cikke (1) bekezdésének az előbbiekben ismertetett ítélkezési gyakorlat szerinti alkalmazása nem áll összhangban az EK 39. cikk és az azt követő cikk céljaival.
60. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az EK 39. cikk és az azt követő cikkek célja nem valósulna meg, ha a munkavállaló a szabad mozgáshoz való jog gyakorlása miatt elveszítené a neki valamely tagállam jogszabályaiban biztosított szociális előnyöket.(36) Ezért az EK 39. cikk és az azt követő cikkekkel ellentétes a nem egyenlő bánásmód valamely tagállam munkavállalók szabad mozgásának jogával nem élő állampolgárai, és ugyanezen tagállam azon állampolgárai között, akik éltek a munkavállalók szabad mozgásának jogával.(37)
61. Ha F. Nemec a korábbi, azbesztet feldolgozó munkáltatójának bezárása után Franciaországban kizárólag a nemzeti munkaerőpiacon nézett volna új munka után, és kezdett volna újra olyan kereső tevékenységet, amilyet jelenleg Belgiumban folytat, akkor jelenlegi keresete lenne meghatározó az őt megillető ellátások számítása vonatkozásában. Az a körülmény, hogy F. Nemec élt a munkavállalók szabad mozgásának jogával, következésképpen ahhoz vezet, hogy olyan társadalombiztosítási ellátásra való jogosultságokat veszít el, amelyek őt a francia jogszabályok alapján megilletik. Ez kevésbé vonzóvá teszi a munkavállalók szabad mozgáshoz való jogának gyakorlását.
62. A Bizottság ezért vagy az EK 39. cikk, és az azt követő cikkek közvetlen alkalmazását, vagy legalábbis az 1408/71 rendelet 58. cikkének az EK 39. cikk és az azt követő cikkek értelmén és célján alapuló értelmezését tartja szükségesnek.
63. A Bíróság eddig két helyzetben alkalmazta közvetlenül az EK 39. cikket, és az azt követő cikkeket. Elsőként akkor, amikor az 1408/71 rendelet – jelen ügytől eltérően(38) – nem volt alkalmazható(39), és másodszor akkor, amikor e rendelet alkalmazható volt ugyan, de rendelkezései az adott történeti tényállást nem szabályozták.(40)
64. Emellett akkor is lehetőség lenne az EK 39. cikk és az azt követő cikkek közvetlen alkalmazására, ha az 1408/71 rendelet 58. cikkének (1) bekezdése az EK 39. cikk és az azt követő cikkek megsértése miatt érvénytelen lenne.(41) Ilyen feltevés azonban csak akkor jöhetne szóba, ha nem lenne lehetséges az 1408/71 rendeletnek az EK 39. cikkel és az azt követő cikkekkel összhangban történő alkalmazása. Ha ugyanis valamely közösségi jogi aktusnak többféle értelmezése is lehetséges, akkor azt az értelmezést kell előnyben részesíteni, amely nem kérdőjelezi meg annak érvényességét.(42)
65. Maga a Bíróság emeli ki állandó ítélkezési gyakorlatában, hogy az 1408/71 rendelet az EK 39. cikkre és az azt követő cikkekre tekintettel értelmezendő.(43) A Bíróság különösen a hasonló tényállású esetekben értelmezte a hasonló rendelkezéseket az EK 39. cikk és az azt követő cikkek céljai szerint:
66. A Fellinger-ügyben a Bíróság a rendelet 68. cikke szerinti munkanélküli ellátások vonatkozásában megállapította, hogy a rendelkezés főszabály-kivétel viszonya a határ menti ingázók vonatkozásában ahhoz a hátrányos helyzethez vezet, hogy a kivétel a főszabály.(44) Ezért megállapította, hogy a rendelkezést a mai EK 42. cikk fényében úgy kell értelmezni, hogy az utolsó keresetet kell a kiszámításnál figyelembe venni.(45)
67. A Reichling-ügyben az volt a kérdés, hogy a rokkantsági nyugdíjat, amelyet a migráns munkavállaló származási államában az utolsó nemzeti keresetből kell kiszámítani, nemzeti kereset hiányában a nemzeti minimálbér összegéből lehet‑e kiszámítani.(46) A Bíróság itt is arra az eredményre jutott, hogy a munkavállalók szabad mozgásának joga sérülne, ha nem az utolsó külföldi kereset lenne a számítás alapja.(47) Ezért az 1408/71 rendelet 46. cikke (2) bekezdésének a) pontját úgy értelmezte, hogy migráns munkavállalók esetén az utolsó más tagállamban szerzett kereset kell, hogy legyen a számítás alapja.(48)
68. Mindezek után – olyan ügyben, mint a jelenlegi – kézenfekvő lenne az 1408/71 rendeletet az EK 39. cikk és az azt követő cikkek fényében úgy alkalmazni, hogy itt is a migráns munkavállaló F. Nemec utolsó, belgiumi keresete mérvadó.
69. Mindazonáltal az 1408/71 rendelet 58. cikke (1) bekezdésének szövege szerint a számítás alapja kizárólag az a kereset, amelyet a mérvadó időszakban az illetékes tagállam területén szereztek. A Bíróság a Pennartz-ügyben hozott ítéletben megerősítette ezt a jelentést.(49) Az egyértelmű szöveg, mint ahogyan arra a CRAM, a francia kormány és az Egyesült Királyság jogosan hivatkozik, korlátja a teleologikus értelmezésnek.
70. Ezért csak az jöhet szóba, hogy a rendeletet értelemszerűen az EK 39. cikk és az azt követő cikkek fényében úgy kell értelmezni, hogy az 1408/71 rendelet 58. cikkének (1) bekezdése nem vonatkozik olyan helyzetre, mint amilyen a jelenlegi.(50) A jelenlegi helyzet felépítése ugyanis több szempontból atipikusnak bizonyul. Mivel az 1408/71 rendelet 58. cikkének (1) bekezdése szerint rendszerint az időben utolsó kereset a mérvadó:
– Ha F. Nemec ma foglalkozási megbetegedés miatt részben vagy egészben munkaképtelen lenne, akkor az 1408/71 rendelet 13. cikkének (1) bekezdése és 13. cikke (2) bekezdésének a) pontja szerint Belgium lenne illetékes(51), és az 58. cikk (1) bekezdése úgy rendelné, hogy csak az időben utolsó belga keresetet kell figyelembe venni a számításnál.
– Ha F. Nemec több államban lett volna kitéve ugyanolyan azbeszt-kockázatnak, és ha az ezen alapuló foglalkozási megbetegedés most tenné szükségessé, hogy az 1408/71 rendelet 52. és azt követő cikkei szerinti ellátásokat igényeljen, akkor az 1408/71 rendelet 57. cikke szerint, az 1408/71 rendelet 13. cikkének (1) bekezdésével, 13. cikke (2) bekezdésének a) pontjával és az 58. cikk (1) bekezdésével(52) összefüggésben megint csak kizárólag az időben utolsó belga keresetet kellene a számítások alapjaként figyelembe venni.
– Ha F. Nemec már 1994‑ben vagy 1995‑ben munkaképtelenné vált volna foglalkozási megbetegedése miatt, akkor szintén az időben utolsó keresete lett volna mérvadó, mégpedig az utolsó munkahelyén, az azbesztet feldolgozó francia üzemben szerzett keresete.
– Ha F. Nemec szakmai tevékenységét folytatni Franciaországban maradt volna – más tevékenységet végezve vagy akár munkanélküliként –, akkor is az időben utolsó keresete lenne mérvadó, vagyis amelyet utolsó foglalkoztatása alkalmával a francia üzemben szerzett.
71. Az 1408/71 rendelet 58. cikke (1) bekezdésének alkalmazása tehát általános esetben szakszerű és célszerű eredményre vezet az EK 39. cikk és az azt követő cikkek értelmében, vagyis az időben utolsó keresettel való kapcsolódáshoz. Erre az eredményre jutott a Bíróság a Pennartz-ügyben hozott ítéletben is.(53)
72. Csak a francia törvény különleges szabályozása vezet jelen esetben atipikus helyzethez, amelyet nem lehet úgy az 1408/71 rendelet rendelkezései alá vonni, hogy az megfeleljen a rendelet, valamint az EK 39. cikk és az azt követő cikkek céljainak. Ennek oka a jogosultság feltételeinek sajátos kialakítása a francia törvényben:
– Az 50 év mint alsó korhatár(54) ahhoz vezet, hogy F. Nemec csak majd tíz évvel a foglalkozási megbetegedés megállapítása után érvényesíthette igényét. Általános esetben ezzel szemben már a foglalkozási megbetegedés megállapításakor, illetve hatásai megjelenésekor jogosultság keletkezik.
– A jogosultság feltétele a mindennemű munkavégzéssel való felhagyás.(55) Általános esetben ezzel szemben a munkavállaló részleges munkaképesség esetén lehetőségei szerint tovább folytathatja tevékenységét, és emellett jövedelem-kiegészítést kaphat.
– Az ellátásra jogosult nem részesülhet más ellátásban.(56) Általános esetben ezzel szemben a foglalkozási megbetegedés esetén járó ellátások mellett más ellátásban is lehet részesülni. Ez különbözteti meg a jelen tényállást a Lafuente Nieto, Naranjo Arjona és Grajera Rodríguez ügyekétől, amelyekben más ellátásokat is nyújtottak.(57)
73. Az 1408/71 rendelet 58. cikke (1) bekezdésének érvényességét nem lehet emiatt kétségbe vonni. Azonban a rendelkezés a céljának megfelelő értelmezés mellett nem fogja át a jelen atipikus helyzetet, így az EK 39. cikk és az azt követő cikkeket kell közvetlenül alkalmazni.
74. Mint ahogyan azt már feljebb megállapítottam, az azbesztnek kitett munkavállalóknak járó ellátás kiszámítására vonatkozó francia rendelkezés egyenlőtlen bánásmódhoz vezet a munkavállalók szabad mozgásának jogával nem élő munkavállalók és azon munkavállalók között, akik éltek a szabad mozgáshoz való jogukkal.(58)
75. Sem a CRAM, sem a francia kormány nem adott elő olyan igazolást ezen egyenlőtlen bánásmódra, amely túlmenne az 1408/71 rendelet 58. cikke (1) bekezdésének rendelkezésein. Továbbá az iratok sem tartalmaznak semmi olyat, ami objektíve igazolhatná az egyenlőtlen bánásmódot.
76. Különösen az a körülmény nem tekinthető igazolásnak, hogy az időben utoljára szerzett belgiumi kereset alacsonyabb is lehetett volna, mint a korábbi franciaországi utolsó kereset. Mint ahogy ugyanis a Bíróság már megállapította, az a körülmény, hogy más helyzetben levő más migráns munkavállalók valamely diszkriminatív nemzeti szabályozás folytán esetleg előnyben részesülnek, nem szünteti meg, illetve nem egyenlíti ki a hátrányos egyenlőtlen bánásmódot.(59)
77. Ráadásul jellemzően az időben utolsó kereset a legmagasabb. Továbbá jellemzően abból lehet kiindulni, hogy az utolsó, aktuális kereset a kiindulópontja a betegség miatti ellátásoknak. Ezért tehát ha valamely munkavállaló külföldön kevésbé jól fizetett tevékenységbe kezd, akkor okkal aggódik a betegség elleni biztosítottságát is érintő esetleges veszteségek miatt.
78. Ennélfogva meg kell állapítani, hogy az alapeljárás körülményeivel azonos körülmények között az EK 39. cikk és az azt követő cikkekkel eleve ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amely szerint valamely azbesztnek kitett egykori munkavállalót illető pénzbeli ellátások kiszámításának alapjaként a migráns munkavállaló időben utolsó keresete helyett a származási államban kapott utolsó keresetét kell figyelembe venni.
79. Ezzel szemben – ahogyan azt az Egyesült Királyság előadja – azt sem lehet felhozni, hogy az EK 39. cikk és az azt követő cikkekből nem vezethető le közvetlenül a számítási mód, hanem ehhez a Tanács általi szakmai koordinálásra van szükség. Egyrészt ugyanis csupán a francia jogszabályokban már konkrétan meghatározott számítási mód és annak az EK 39. cikk és az azt követő cikkek követelményeivel való összeegyeztethetősége a kérdéses. Másrészt az 1408/71 rendelet pl. 47. cikke (1) bekezdésének g) pontjában, 58. cikkének (1) bekezdésében és 68. cikkének (1) bekezdésében már tartalmazza a Tanács értékelő döntéseit e számítási módok vonatkozásában. Az ilyen döntéseknél az EK 39. cikk és az azt követő cikkekben előírt célok konkrét megformálásáról van szó, amelyeknek az atipikus esetekre is vonatkozniuk kell. Franciaországnak egyébként jogában áll a szóban forgó számítási módot teljesen újjal felváltani.
80. A keresetek nagysága és a megélhetési költségek között jelentős különbségek lehetnek az egyes tagállamok között. Mivel az eset atipikus, kivételes helyzetre korlátozódik, nem kell számolni a társadalombiztosítási rendszerek túlzott megterhelésével. Mindazonáltal, ha valamely atipikus esetre kivételesen az EK 39. cikket és az azt követő cikkeket lehet közvetlenül alkalmazni, akkor megfelelőnek tűnik figyelembe venni az 1408/71 rendelet 58. cikke (1) bekezdésének értékelését, amely szerint az illetékes tagállamban szerzett keresetet kell számításba venni. Az ilyen atipikus esetekben tehát lehetőség kell, hogy legyen a keresetnek a lakóhely szerinti színvonalnak megfelelő újraértékelésére.
81. A számítás alapjaként tehát az utolsó belgiumi fizetést kell figyelembe venni, a jövedelmi szint és a megélhetési költségek közötti jelentős különbségek megléte esetén adott esetben újraértékelve a franciaországi lakóhely viszonyaihoz.
82. Végezetül meg kell jegyezni, hogy nem világos, mennyiben lehetne idevágó az 574/72 rendelet 15. cikke. Az előbbi fejtegetés fényében is felesleges ezáltal belemélyedni az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés e részébe.
V – Végkövetkeztetések
83. Az előző indokok alapján azt javaslom, hogy a Bíróság a Tribunal des affaires de sécurité sociale de Longwy által előterjesztett kérdésre az alábbi választ adja:
Az alapeljárás tényállásához hasonló körülmények között az EK 39. cikk és az azt követő cikkekkel ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amely szerint valamely azbesztnek kitett egykori munkavállalót illető pénzbeli ellátások kiszámításának alapjaként a migráns munkavállaló időben utolsó keresete helyett a származási államban kapott utolsó keresetet kell figyelembe venni, ugyanakkor a bérszínvonalban és a megélhetési költségekben fennálló jelentős különbségek az ellátást nyújtó állam és a migráns munkavállaló utolsó szakmai tevékenységének állama között igazolhatják az időben utolsó keresetnek a lakóhely szintjéhez igazodó újraértékelését.
(1) .
(2)
–	HL L 149., 2. o.; az utoljára a 2005. április 13‑i 647/2005/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel (HL L 117., 1. o.) módosított 1996. december 2‑i 118/97/EK tanácsi rendeletben (HL L 28., 1997., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 3. kötet, 3. oldal) foglaltak szerint.
(3)
–	HL L 74., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 1. kötet, 83. oldal; az utoljára a 2005. április 13‑i 647/2005/EK európai parlamenti és tanácsi rendelettel (HL L 117., 1. o.) módosított 1996. december 2‑i 118/97/EK tanácsi rendeletben (HL L 28., 1997., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 3. kötet, 3. oldal) foglaltak szerint.
(4)
–	HL L 166., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 5. kötet, 72. o.
(5)
–	A francia közlönyben 1998. december 27‑én tették közzé.
(6)
–	Az 1998‑as törvényt a 2001. december 21‑i 2001/1246 törvény, a 2002. december 20‑i 2002/1487 törvény, valamint a 2004. december 20‑i 2004/1370 törvény módosította.
(7)
–	A francia közlönyben 1999. március 31‑én tették közzé, 471. o.
(8)
–	Lásd a 2000. július 7‑i 2000‑638 rendelettel módosított végrehajtási rendelet 2. cikkét, a francia közlönyben 2000. július 9‑én tették közzé.
(9)
–	A francia közlönyben nem tették közzé.
(10)
–	Lásd a C‑320/90., C‑321/90. és C‑322/90. sz., Telemarsicabruzzo és társai egyesített ügyekben 1993. január 26‑án hozott ítélet (EBHT 1993., I‑393. o.) 6. pontját és a C‑134/03. sz. Viacom Outdoor-ügyben 2005. február 17‑én hozott ítélet (EBHT 2005., I‑1167. o.) 22. pontját.
(11)
–	Lásd a 141/81–143/81. sz., Holdijk és társai egyesített ügyekben 1982. április 1‑jén hozott ítélet (EBHT 1982., 1299. o.) 6. pontját és a C‑116/00. sz. Laguillaumie-ügyben 2000. június 28‑án hozott végzés (EBHT 2000., I‑4979. o.) 14. pontját.
(12)
–	Lásd a C‑480/00., C‑481/00., C‑482/00., C‑484/00., C‑489/00., C‑490/00., C‑491/00., C‑497/00., C‑498/00. és C‑499/00. sz., Ribaldi egyesített ügyekben 2004. március 25‑én hozott ítélet (EBHT 2004., I‑2943. o.) 73. pontját és a Telemarsicabruzzo-ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 10. lábjegyzetben) 6. pontját.
(13)
–	Lásd a Laguillaumie-ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 11. lábjegyzetben) 16. pontját és a C‑72/03. sz., Carbonati Apuani-ügyben 2004. szeptember 9‑én hozott ítélet (EBHT 2004., I‑8027. o.) 11. pontját.
(14)
–	Lásd ezen indítvány 23. pontját.
(15)
–	Lásd ezen indítvány 19. és azt követő pontjait.
(16)
–	Lásd ezen indítvány 22. pontját.
(17)
–	Lásd ezen indítvány 16. és 18. pontját.
(18)
–	Lásd ezen indítvány 17. pontját.
(19)
–	Lásd ezen indítvány 6. és 7. pontját.
(20)
–	Lásd ezen indítvány 8. pontját.
(21)
–	Lásd a C‑286/03. sz. Hosse-ügyben 2006. február 21‑én hozott ítélet (EBHT 2006., I‑1771. o.) 37. pontját és a 249/83. sz. Hoeckx-ügyben 1985. március 27‑én hozott ítélet (EBHT 1985., 973. o.) 12­14. pontját.
(22)
–	Lásd az 1408/71 rendelet 1. cikkének j) pontját ezen indítvány 6. pontjában és a 87/76. sz. Bozzone-ügyben 1977. március 31‑én hozott ítélet (EBHT 1977., 687. o.) 9/11. pontját.
(23)
–	Lásd ezen indítvány 19­23. pontját.
(24)
–	Lásd ezen indítvány 8. pontját.
(25)
–	Mind az alperes, mind az Egyesült Királyság ilyen értelemben nyilatkozik. A Bizottság ezt a besorolást szintén lehetségesnek tartja. F. Nemec nem foglalt állást e kérdésben.
(26)
–	Lásd ezen indítvány 9. pontját.
(27)
–	Lásd ezen indítvány 13. pontját.
(28)
–	Lásd ezen indítvány 9. pontját.
(29)
–	Lásd ezen indítvány 13. pontját.
(30)
–	Lásd ezen indítvány 50­53. pontját.
(31)
–	Lásd a 268/78. sz. Pennartz-ügyben 1979. július 11‑én hozott ítélet (EBHT 1979., 2411. o.) 8. pontját.
(32)
–	Lásd a Pennartz-ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 31. lábjegyzetben)10. pontját.
(33)
–	Lásd a C‑251/94. sz., Lafuente Nieto-ügyben 1996. szeptember 12‑én hozott ítélet (EBHT 1996., I‑4187. o.) 33. pontját a C‑153/97. sz., Grajera Rodríguez-ügyben 1998. december 17‑én hozott ítélet (EBHT 1998., I‑8645. o.) 17. pontját és a C‑31/96., C‑32/96. és C‑33/96. sz., Naranjo Arjona egyesített ügyekben 1997. október 9‑én hozott ítélet (EBHT 1997., I‑5501. o.) 20. pontját.
(34)
–	A Lafuente Nieto-ügyben hozott ítélet 5., 30., 31., 40­41. és 43. pontja, a Grajera Rodríguez-ügyben hozott ítélet 6., 14., és 19­21. pontja és a Najaro Arjona-ügyben hozott ítélet 4­7., 14., 22., 23. és 30. pontja (hivatkozás valamennyire a 33. lábjegyzetben).
(35)
–	Lásd pl. a Grajera Rodríguez-ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 33. lábjegyzetben) 23. pontját.
(36)
–	Így végül a Hosse-ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 21. lábjegyzetben) 24. pontja.
(37)
–	A C‑4/95. és C‑5/95. sz, Stöber és Pereira egyesített ügyekben 1997. január 30‑án hozott ítélet (EBHT 1997., I‑551. o.) 37­39. pontja és a C‑322/95. sz. Iurlaro-ügyben 1997. szeptember 17‑én hozott ítélet (EBHT 1997., I‑4881. o.) 29. és 30. pontja.
(38)
–	Lásd ezen indítvány 43­49. pontját.
(39)
–	A C‑443/93. sz. Vougioukas-ügyben 1995. november 22‑én hozott ítélet (EBHT 1995., I‑4033. o.) 31. és azt követő pontjai, a C‑266/95. sz. Merino García-ügyben 1997. június 12‑én hozott ítélet (EBHT 1997., I‑3279. o.) 23­26. pontja és a Stöber és Pereira ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 37. lábjegyzetben) 31­36. pontja.
(40)
–	A 349/87. sz. Paraschi-ügyben 1991. október 4‑én hozott ítélet (EBHT 1991., I‑4501. o.) 21. és azt követő pontjai és a C‑158/96. sz. Kohll-ügyben 1998. április 28‑án hozott ítélet (EBHT 1998., I‑1931. o.) 25­27. pontja.
(41)
–	Lásd a 20/85. sz. Roviello-ügyben 1988. június 7‑én hozott ítélet (EBHT 1988., 2805. o.) 17. és 18. pontját, a 24/75. sz. Petroni-ügyben 1975. október 21‑én hozott ítélet (EBHT 1975., 1149. o.) 21. és 22. pontját és a 41/84. sz. Pinna-ügyben 1986. január 15‑én hozott ítélet (EBHT 1986., 1. o.) 23­25. pontját.
(42)
–	Lásd a C‑174/05. sz. Stichting Zuid-Hollandse Milieufederatie és Stichting Natuur en Milieu-ügyben 2006. március 9‑én hozott ítélet (EBHT 2006., I‑2443. o.) 20. pontját.
(43)
–	Lásd a C‑406/93. sz. Reichling-ügyben 1994. augusztus 9‑én hozott ítélet (EBHT 1994., I‑4061. o.) 21. pontját, a 67/79. sz Fellinger-ügyben 1980. február 28‑án hozott ítélet (EBHT 1980., 535. o.) 9. pontját, a Lafuente Nieto-ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 33. lábjegyzetben) 33. pontját, a Grajera Rodríguez-ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 33. lábjegyzetben) 17. pontját és a Naranjo Arjona-ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 33. lábjegyzetben) 20. pontját.
(44)
–	Lásd a Fellinger-ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 43. lábjegyzetben) 6. pontját.
(45)
–	Lásd a Fellinger-ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 43. lábjegyzetben) 7­9. pontját.
(46)
–	Lásd a Reichling-ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 43. lábjegyzetben) 12­15. pontját.
(47)
–	Lásd a Reichling-ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 43. lábjegyzetben) 22­25. pontját.
(48)
–	Lásd a Reichling-ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 43. lábjegyzetben) 26­32. pontját.
(49)
–	Lásd a Pennartz-ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 31. lábjegyzetben) 10. pontját.
(50)
–	Lásd ezen indítvány 63. pontját.
(51)
–	Lásd ezen indítvány 52. pontját.
(52)
–	Lásd ezen indítvány 9., 12., és 13. pontját.
(53)
–	Lásd a Pennartz-ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 31. lábjegyzetben) 11. pontját.
(54)
–	Lásd ezen indítvány 19. pontját.
(55)
–	Lásd ezen indítvány 19. pontját.
(56)
–	Lásd ezen indítvány 24. pontját.
(57)
–	Lásd ezen indítvány 56. pontját.
(58)
–	Lásd ezen indítvány 59. és azt követő pontjait.
(59)
–	Lásd a Roviello-ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 41. lábjegyzetben) 16. pontját.