Ideiglenes változat
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2026. április 16.(1)
C‑249/25. sz. [Jilin](i) ügy
Minister van Asiel en Migratie
kontra
UB
(a Raad van State [államtanács, Hollandia] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„ Előzetes döntéshozatal – Menekültpolitika – A lakóhelyüket elhagyni kényszerült személyek tömeges beáramlása esetén nyújtandó átmeneti védelem – 2001/55/EK irányelv – A 17. cikk (2) bekezdése – Nemzetközi védelem – 2013/32/EU irányelv – 31. cikk – Az átmeneti védelemben részesülő személyek által benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelmek vizsgálatának felfüggesztése – Korlátok ”
1.        A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem alapjául szolgáló jogvitában az a kérdés merül fel, hogy ha egy lakóhelyét elhagyni kényszerült személy a 2001/55/EK irányelvnek(2) megfelelően átmeneti védelemben részesült egy tagállamban, és ebben a tagállamban a 2011/95/EU irányelv(3) és az 2013/32/EU irányelv(4) keretében nemzetközi védelmi jogállás elismerését kéri, a nemzeti hatóságok felfüggeszthetik‑e kérelmének elbírálását, amíg az átmeneti védelem fennáll.
2.        A holland hatóságok elbírálás céljából befogadták egy olyan harmadik országbeli állampolgár nemzetközi védelem iránti kérelmét, aki a 2022-ben történt
megszállást követően kényszerült elhagyni ukrajnai lakóhelyét, és a 2001/55 irányelvben szabályozott átmeneti védelemben részesült Hollandiában. Az illetékes miniszter(5) azonban úgy véli, hogy nem köteles a nemzetközi védelem megadásáról dönteni mindaddig, amíg a kérelmező átmeneti védelemben részesül.
3.        A kérdést előterjesztő bíróságnak kétségei vannak e nemzeti szabályozásnak az uniós jog szabályaival való összeegyeztethetőségét illetően.
I.      Jogi háttér
A.      Az uniós jog
1.      A 2001/55 irányelv
4.        Az 1. cikk kimondja:
„Ezen irányelv célja a hazájukba visszatérni nem képes, lakóhelyüket elhagyni kényszerült, harmadik országból származó személyek tömeges beáramlása esetén nyújtandó átmeneti védelem minimumkövetelményeinek, valamint a tagállamok e személyek befogadására, illetve a befogadás következményeinek viselésére tett erőfeszítései közötti egyensúly elősegítésére irányuló intézkedések meghatározása.”
5.        A 2. cikk a következőképpen rendelkezik:
„Ezen irányelv alkalmazásában:
a)      az »átmeneti védelem« kivételes jellegű eljárás, amelynek célja a hazájukba visszatérni nem képes, lakóhelyüket elhagyni kényszerült, harmadik országból származó személyek tömeges beáramlása vagy várható tömeges beáramlása esetén azonnali és átmeneti védelem biztosítása az ilyen személyek részére, különösen akkor, ha annak kockázata is fennáll, hogy a menekültügyi rendszer nem lesz képes ezt a beáramlást feldolgozni anélkül, hogy az hátrányosan ne érintené annak hatékony működését az érintett, illetve a védelemért folyamodó más személyek érdekében;
[…]
e)      a »menekültek« [az 1967. január 31‑i New York-i jegyzőkönyvvel módosított, a menekültek jogállásáról szóló, 1951. július 28‑i] genfi egyezmény 1A. cikkének megfelelően harmadik ország állampolgárai vagy hontalan személyek;
[…]”
6.        A 3. cikk a következőket írja elő:
„(1)      Az átmeneti védelem nem érinti a genfi egyezmény szerinti menekültstátus elismerését.
[…]
(5)      Ezen irányelv nem befolyásolja a tagállamok jogát arra, hogy az átmeneti védelem által érintett személyekre az itt meghatározottaknál kedvezőbb feltételeket fogadjanak el, illetve tartsanak fenn.”
7.        Az 5. cikk szerint:
„(1)      A lakóhelyüket elhagyni kényszerült személyek tömeges beáramlásának tényét a Bizottság javaslatát követően minősített többséggel elfogadott tanácsi határozattal állapítják meg, a Bizottság pedig a Tanácsnak szóló javaslat benyújtására irányuló valamennyi tagállami kérelmet megvizsgálja.
[…]”
8.        A 17. cikk értelmében:
„(1)      Az átmeneti védelemben részesülő személyek számára bármikor lehetővé kell tenni, hogy menedékjog iránti kérelmet nyújtsanak be.
(2)      A menedékjog iránti, az átmeneti védelem időtartamának lejárta előtt fel nem dolgozott kérelmek vizsgálatát az említett időszakot követően el kell végezni.”
9.        A 19. cikk a következőket mondja ki:
„(1)      A tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy a kérelmek elbírálásának ideje alatt az átmeneti védelem nem élvezhető a menedékkérő státusszal egyidejűleg.
(2)      Amennyiben a menedékjog iránti kérelem megvizsgálását követően a menekültstátust, illetve adott esetben a más jellegű védelmet nem adják meg az átmeneti védelemre jogosult, illetve azt élvező személy részére, akkor a tagállam a 28. cikk rendelkezéseinek sérelme nélkül, a szóban forgó személy részére biztosítja az átmeneti védelmet, illetve annak folytatását az átmeneti védelem időtartamából hátralévő időszakra.”
2.      A 2013/32 irányelv
10.      Az 1. cikk („Célkitűzés”) a következőképpen rendelkezik:
„Ennek az irányelvnek a célja a tagállamokban a 2011/95/EU irányelv szerinti nemzetközi védelem megadására és visszavonására vonatkozó közös eljárások megállapítása.”
11.      A 2. cikk („Fogalommeghatározások”) a következőket írja elő:
„Ezen irányelv alkalmazásában:
[…]
b)      »nemzetközi védelem iránti kérelem« vagy »kérelem«: harmadik országbeli állampolgár vagy hontalan személy által valamely tagállamnál előterjesztett olyan védelem iránti kérelem, amely menekült jogállás vagy kiegészítő védelmi jogállás kérelmezéseként értelmezhető, és amelynek kapcsán a kérelmező nem kéri kifejezetten egy más jellegű, a 2011/95/EU irányelv hatálya alá nem tartozó olyan védelem biztosítását, amelynek megadását külön kell kérelmezni;
[…]
g)      »menekült«: harmadik ország olyan állampolgára, vagy olyan hontalan személy, aki megfelel a 2011/95/EU irányelv 2. cikke d) pontjában meghatározott követelményeknek;
h)      »kiegészítő védelemre jogosult személy«: olyan harmadik országbeli állampolgár vagy hontalan személy, aki teljesíti a 2011/95/EU irányelv 2. cikke f) pontjának követelményeit;
i)      »nemzetközi védelem«: a j) és k) pontban meghatározott menekült vagy kiegészítő védelemre jogosult jogállás;
j)      »menekültjogállás«: egy harmadik országbeli állampolgár vagy hontalan személy menekültként való elismerése valamely tagállam részéről;
k)      »kiegészítő védelmi jogállás«: egy harmadik országbeli állampolgár vagy hontalan személy kiegészítő védelemre jogosult személyként való elismerése valamely tagállam részéről;
[…]”
12.      A 10. cikk („A kérelmek megvizsgálásának követelményei”) a következőket írja elő:
„[…]
(2)      A nemzetközi védelem iránti kérelmek megvizsgálásakor az eljáró hatóság először meghatározza, hogy a kérelmezők menekültnek minősülnek‑e, és amennyiben nem, meghatározza, hogy jogosultak‑e kiegészítő védelemre.
[…]”
13.      A 31. cikk („Vizsgálati eljárás”) előírja:
„(1)      A tagállamok a nemzetközi védelem iránti kérelmeket vizsgálati eljárásban dolgozzák fel a II. fejezetben foglalt alapelvekkel és garanciákkal összhangban.
(2)      A tagállamok biztosítják, hogy – a megfelelő és teljes körű vizsgálat követelményeinek sérelme nélkül – a vizsgálati eljárások a lehető legrövidebb időn belül lezárulnak.
(3)      A tagállamok biztosítják, hogy a vizsgálati eljárások a kérelem benyújtásától számított hat hónapon belül lezárulnak.
[…]
A tagállamok az e bekezdésben előírt hat hónapos határidőt legfeljebb további kilenc hónappal meghosszabbíthatják, amennyiben:
[…]
b)      nagyszámú harmadik országbeli állampolgár vagy hontalan személy egyidejűleg folyamodik nemzetközi védelemért, ami a gyakorlatban rendkívül megnehezíti az eljárás hat hónapos határidőn belüli lefolytatását;
[…]
Kivételesen, kellően indokolt körülmények esetén a tagállamok legfeljebb három hónappal túlléphetik az ezen bekezdésben előírt határidőt, amennyiben az a nemzetközi védelem iránti kérelem megfelelő és teljes körű vizsgálatának biztosításához szükséges.
(4)      A tagállamok a 2011/95/EU irányelv13. és a 18. cikkének sérelme nélkül elhalaszthatják a vizsgálati eljárás lezárását, amennyiben a származási országban fennálló bizonytalan, várhatóan ideiglenes helyzet miatt ésszerűen nem várható el, hogy az eljáró hatóság a (3) bekezdésben megállapított határidőn belül hozzon határozatot. Ilyen esetben a tagállam:
a)      legalább hathavonta felülvizsgálja a helyzetet az adott származási országban;
b)      ésszerű időn belül tájékoztatja az érintett kérelmezőket a halasztás okairól;
c)      ésszerű időn belül tájékoztatja a Bizottságot az adott származási országgal kapcsolatos eljárások elhalasztásáról.
(5)      A tagállamok minden esetben legfeljebb a kérelem benyújtásától számított 21 hónapon belül lezárják a vizsgálati eljárást.
[…]
(9)      […]
A (3)–(5) bekezdés sérelme nélkül a tagállamok túlléphetik e határidőket, amikor az a nemzetközi védelem iránti kérelem megfelelő és teljes körű vizsgálatához szükséges.”
3.      Az (EU) 2022/382 végrehajtási határozat(6)
14.      Az 1. cikk („Tárgy”) értelmében:
„A Tanács megállapítja, hogy fennáll a lakóhelyüket elhagyni kényszerült azon személyek Unióba való tömeges beáramlásának esete, akiknek fegyveres konfliktus következtében el kellett hagyniuk Ukrajnát.”
B.      A holland jog
1.      A Vreemdelingenwet 2000(7)
15.      Az 1. cikk az „átmeneti védelem” fogalmát úgy határozza meg, mint a külföldi személynek a 8. cikk f) vagy h) pontja értelmében vett jogszerű tartózkodását, amely személyt nem utasítják ki a 2001/55 irányelvvel összhangban a 28. cikkben meghatározott kérelem alapján.
16.      A 8. cikk értelmében a külföldi személy kizárólag az alábbi esetekben tartózkodik jogszerűen Hollandiában:
„[…]
f)      a 14. cikk és 28. cikk értelmében vett tartózkodási engedély kiadása iránti kérelem tárgyában történő határozathozatal időpontjáig, amennyiben e törvény, e törvény alapján elfogadott rendelkezés vagy bírósági határozat kimondja, hogy a kitoloncolás nem hajtható végre, amíg a kérelem tárgyában határozatot nem hoztak;
[…]
h)      a panasz vagy a kereset tárgyában történő határozathozatal időpontjáig, amennyiben e törvény, e törvény alapján elfogadott rendelkezés vagy bírósági határozat kimondja, hogy a kitoloncolás nem hajtható végre, amíg a panasz vagy a kereset tárgyában határozatot nem hoztak”.
17.      A 28. cikk szerint a miniszter rendelkezik hatáskörrel arra, hogy az ideiglenes tartózkodási engedély iránti kérelemnek helyt adjon, formai okból vagy érdemi vizsgálat nélkül elutasítsa vagy elfogadhatatlannak nyilvánítsa azt, és dönthet úgy is, hogy nem folytatja annak vizsgálatát.
18.      A 42. cikk 1. bekezdése előírja, hogy a 28. cikk szerinti ideiglenes tartózkodási engedély iránti kérelemről szóló döntést a kérelem beérkezésétől számított hat hónapon belül kell meghozni. A 4. bekezdés értelmében az 1. bekezdésben meghatározott határidő további kilenc hónapig meghosszabbítható. Az 5. bekezdés szerint az 4. bekezdésben előírt meghosszabbítás után, ha az a kérelem alapos és megfelelő vizsgálatához szükséges, a határidő legfeljebb három hónappal meghosszabbítható.
19.      A 43. cikk 1. bekezdése szerint miniszteri határozattal a 28. cikk szerinti ideiglenes tartózkodási engedély iránti kérelmet benyújtó külföldiek bizonyos kategóriái esetében a 42. cikk 1. bekezdésében meghatározott határidő legfeljebb 21 hónappal meghosszabbítható, ha nagy valószínűséggel rövid ideig bizonytalanság áll fenn a származási ország helyzetét illetően, és emiatt nem dönthető el észszerűen, hogy a kérelem a 29. cikkben említett okok valamelyike alapján elfogadható‑e.
20.      A 43a. cikk értelmében – a 42. cikk 1. bekezdésében foglaltaktól eltérően – az átmeneti védelemben részesülő külföldi személyek esetében a 28. cikk szerinti ideiglenes tartózkodási engedély iránti kérelemről szóló döntést a kérelem beérkezésének napja és az átmeneti védelem lejártát követő hat hónap elteltének napja közötti időszakban kell meghozni.
2.      A Besluit van 23 november 2000 tot uitvoering van de Vreemdelingenwet (Vreemdelingenbesluit 2000)(8)
21.      A 3.1a. cikk 1. bekezdése alapján a menedékjogon alapuló ideiglenes tartózkodási engedély kiadása iránti kérelem benyújtása azzal a következménnyel jár, hogy a kiutasításra mindaddig nem kerül sor, amíg a 2001/55 irányelv 5. cikkének (3) bekezdése szerinti határozat hatályban van, ha a külföldi személy:
a)      a külföldieknek a 2001/55 irányelv 5. cikkének (3) bekezdésében említett tanácsi határozatban meghatározott, különleges csoportjába tartozik;
b)      az a) pontban említett külföldi személy házastársa vagy élettársa, akivel e külföldi személy tartós kapcsolatot tart fenn, és a 2001/55 irányelv 5. cikkének (3) bekezdése szerinti határozatot megalapozó tényállás idején együtt élt;
c)      az a) vagy b) pontban említett külföldi személy kiskorú, nem házas, akár örökbe fogadott gyermeke.
3.      A Voorschrift Vreemdelingen 2000(9)
22.      A 3.9.a. cikkének 1. bekezdése alapján a külföldiekről szóló 2000. évi királyi rendelet 3.1.a. cikke 1. bekezdésének bevezető fordulata és e) pontja szerinti külföldiek azok a személyek, akik: a) ukrán állampolgárok, és 2021. november 26. után kényszerültek elhagyni ukrajnai lakóhelyüket, vagy 2021. november 27. és 2022. február 23. között léptek be az Európai Unió területére; b) ukrán állampolgárok, és bizonyítani tudják, hogy 2021. november 27. előtt ténylegesen Hollandiában éltek;
vagy
c) akik 2022. február 23‑án érvényes ukrán tartózkodási engedéllyel rendelkeztek, és akiknek esetében 1. valószínűsíthető, hogy 2021. november 26. után hagyták el Ukrajnát; és 2. nincs arra utaló bizonyíték, hogy 2022. február 23. után visszatértek volna származási országukba.
23.      A 3.9.a. cikk 2. bekezdése előírja, hogy a külföldiekről szóló 2000. évi királyi rendelet 3.1.a. cikke 1. bekezdésének bevezető fordulata és b)–d) pontja értelemszerűen alkalmazandó az 1. bekezdésben említett külföldiek családtagjaira.
II.    A tényállás, az eljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
24.      Az előzetes döntéshozatalra utaló végzésben foglalt ténybeli elemek sorrendben a következők:
–        „A külföldi kínai állampolgár. Azt állította, hogy 2009‑től 2014‑ig, valamint 2018‑tól 2022. februári távozásáig Ukrajnában lakott. 2012. május 5‑én házasságot kötött egy ukrán nővel, akivel egy fia van. A külföldi 2022. március 7‑én feleségével és gyermekével együtt beutazott Hollandiába, és 2022. április 13‑án menedékjog iránti kérelmet […] nyújtott be. Felesége és gyermeke nem vesz részt a jelen eljárásban. A [peres] felek között nem vitatott, hogy a külföldi a 2001/55 irányelv szerinti átmeneti védelemben részesülhet, mivel 2022. február 24. előtt Ukrajnában élt feleségével és ukrán fiával. Ő egy ukrán állampolgár családtagja a 2022/382 végrehajtási határozat 2. cikke (1) bekezdésének c) pontja értelmében.”(10)
–        „A miniszter először megkezdte a menedékjog iránti kérelem feldolgozását […]. Ezt követően megállapította, hogy a külföldi a 2001/55 irányelv alapján átmeneti védelemre jogosult. A külföldinek a menedékjog iránti kérelmére vonatkozó személyes meghallgatására 2023. szeptember 19‑én került sor. Ugyanezen a napon a miniszter tájékoztatta őt arról, hogy nem foglalkozik tovább menedékjog iránti kérelmével, mert a 2001/55 irányelv alapján átmeneti védelemre jogosult.”(11)
25.      Az eljárás lefolytatását illetően az előzetes döntéshozatalra utaló határozat a következőket állapítja meg:
–        „2024. január 16‑i levelében a külföldi megállapította, hogy a miniszter késedelembe esett, tekintve, hogy nem hozott határozatot megfelelő időben a 2022. április 13‑i menedékjog iránti kérelme tárgyában. Mivel ezt követően a miniszter két héten belül nem hozott határozatot, a külföldi keresetet nyújtott be a rechtbank [Den Haagh‑hoz] (hágai bíróság, Hollandia) […], és azt kérte e bíróságtól, hogy kötelezze a minisztert arra, hogy két héten belül hozzon határozatot, és hogy őt naponta 100 eurós [késedelmi] bírsággal sújtsa.”(12)
–        „Első fokon a rechtbank (bíróság, Hollandia) úgy vélte, hogy a [2013/32] irányelv 31. cikkének (5) bekezdésében előírt 21 hónapos határidő minden esetben a menedékjog iránti kérelem benyújtásának időpontjában kezdődik. […] Ezért az elé terjesztett ügyben […] ez azt jelentette, hogy a miniszternek 2024 januárjában határozatot kellett volna hoznia a külföldi menedékjog iránti kérelmének tárgyában. Mivel ez nem történt meg, a rechtbank szerint a miniszter nem hozott időben határozatot a menedékjog iránti kérelemről. Ennek következtében a rechtbank elrendelte, hogy a miniszter az ítélet közlésétől számított nyolc héten belül hozza meg határozatát […].”(13)
–        „A [Raad van State (államtanács, Hollandia) elé terjesztett] fellebbezésben a miniszter azt állítja, hogy a rechtbank
tévesen értelmezte a 2001/55 irányelv és a [2013/32] irányelv közötti kapcsolatot. Rámutat a 2001/55 irányelv önálló jogalapjára és kivételes jellegére, valamint arra a körülményre, hogy ez az irányelv a közös európai menekültügyi rendszert […] szolgálja, mégpedig abban az értelemben, hogy az egy annak biztosítására szolgáló eszköz, hogy a[e rendszer] tömeges beáramlás esetén is megfelelően működjön, és ne omoljon össze. A miniszter véleménye szerint sem a [2013/32] irányelvben szereplő határozathozatali határidőkre vonatkozó szövegből, sem az irányelv alapjául szolgáló szándékból nem következik, hogy a döntéshozatali határidőkre vonatkozó szabályok a 2001/55 irányelvben szabályozott kivételes helyzetre is alkalmazandók. A miniszter továbbá azt állítja, hogy a rechtbank (bíróság) […] tévesen értelmezte a 2001/55 irányelv 17. cikkének (2) bekezdését és annak a [Vw 2000] 43a. cikke révén történő hollandiai végrehajtását. A miniszter úgy véli, hogy a 2001/55 irányelv 17. cikke (2) bekezdésének szövegéből az következik, hogy a menedékjog iránti kérelem feldolgozását az átmeneti védelem időtartamának lejártát követően is el lehet végezni. Véleménye szerint ez összhangban áll a 2001/55 irányelv céljával.”(14)
26.      E körülmények között a Raad van State (államtanács, Hollandia) előzetes döntéshozatal céljából az alábbi kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1)      Úgy kell‑e értelmezni a [2001/55] irányelv 17. cikkének (2) bekezdését, hogy e rendelkezés lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy az átmeneti védelem időtartamára felfüggesszék az átmeneti védelmet élvező személy nemzetközi védelem iránti kérelmének feldolgozását?
2)      Úgy kell‑e értelmezni a [2013/32] irányelv 31. cikke szerinti határozathozatali határidőket, hogy azok csak az átmeneti védelem időtartamának lejárta után kezdődnek meg, illetve folytatódnak abban az esetben, ha a 2001/55 irányelv alapján védelmet élvező személy az átmeneti védelem időszakának kezdete előtt vagy ezen időszak alatt nyújtja be nemzetközi védelem iránti kérelmét?”
III. A Bíróság előtti eljárás
27.      Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem 2025. április 2‑án érkezett a Bírósághoz.
28.      Írásbeli észrevételeket nyújtott be UB, a német, a belga, a holland és a lengyel kormány, valamint az Európai Bizottság.
29.      A Bíróság úgy ítélte meg, hogy a tárgyalás megtartása mellőzhető.
IV.    Értékelés
A.      Előzetes észrevétel
30.      A Bíróság a közelmúltban a Framholm ügyben határozott a lakóhelyüket elhagyni kényszerült, Ukrajnából érkező személyekre alkalmazandó átmeneti és nemzetközi védelmi rendszer együttes alkalmazásáról.(15)
31.      Az ügyre vonatkozó indítványomban,(16) miután tisztáztam a védelem különböző kategóriáinak (átmeneti, kiegészítő és nemzetközi védelem) fogalmát és terminológiáját, a 2001/55 irányelvben meghatározott átmeneti védelmi rendszert elemeztem a lakóhelyüket Ukrajna
megtámadását követően elhagyni kényszerült személyek tekintetében.(17)
32.      A Framholm ítéletben a Bíróság kimondta, hogy a 2001/55 irányelvnek a 2011/95 és a 2013/32 irányelvvel összefüggésben értelmezett 3., 17. és 19. cikkét úgy kell értelmezni, hogy „azok nem teszik lehetővé valamely tagállam számára a nemzetközi védelem iránti kérelem elutasítását, amennyiben az a kiegészítő védelmi jogállás elismerésére irányul, pusztán azzal az indokkal, hogy a kérelmező a 2001/55 irányelv alapján átmeneti védelemben részesül”.(18)
B.      A holland jogszabályok és gyakorlat az átmeneti védelem tekintetében
33.      A kérdést előterjesztő bíróság a következő információkkal szolgál a 2001/55 irányelv hollandiai alkalmazásáról:
–        A 2001/55 irányelv szerinti átmeneti védelem igénybevételéhez a lakóhelyét elhagyni kényszerült személynek nemzetközi védelem iránti kérelmet kell benyújtania.(19)
–        A lakóhelyét elhagyni kényszerült személynek be kell jelentkeznie valamely önkormányzatnál, ahol felveszik őt a lakossági nyilvántartásba. Ez a bejelentkezés a nemzetközi védelem igénybevételére irányuló szándéknak minősül. Ettől a pillanattól kezdve az érintett személy a Vw 2000 alapján jogszerű tartózkodásra jogosult.
–        A lakossági nyilvántartásba felvett személyek időpontot foglalhatnak az Immigratie- en Naturalisatiedienstnél (bevándorlási és állampolgársági hivatal, Hollandia), amely a rendelkezésre álló dokumentumok alapján értékeli, hogy ténylegesen a 2001/55 irányelv hatálya alá tartoznak‑e. Ekkor a lakóhelyét elhagyni kényszerült személy nemzetközi védelem iránti kérelmet nyújt be, és aláír egy űrlapot. Ezt követően igazolást kap, amely tanúsítja, hogy átmeneti védelemre jogosult személy.
–        A nemzetközi védelem iránti kérelem elbírálásának határideje az átmeneti védelem időtartamára felfüggesztésre kerül. A miniszter szerint ezért ő (a miniszter) nem köteles a nemzetközi védelem iránti kérelemről határozni, amíg az átmeneti védelem le nem jár.(20)
34.      Bár UB esetében a körülmények miatt nem ezt az eljárást követték, mivel ő egy befogadó központból nyújtotta be kérelmét, a miniszter úgy véli, hogy ez az információ irreleváns, és hogy „[a miniszter] az átmeneti védelem időtartama alatt semmilyen esetben sem köteles dönteni az azon személyek által benyújtott, menedékjog iránti kérelmekről, akiknek esetében megállapítást nyert, hogy átmeneti védelemre jogosultak”.(21)
C.      Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
35.      A kérdést előterjesztő bíróság előzetes döntéshozatalra utaló határozatában előzetesen úgy véli,(22) hogy a 2001/55 irányelv 17. cikkének (2) bekezdése úgy értelmezhető, hogy az lehetőséget biztosít a tagállamoknak a 2013/32 irányelv 31. cikkében előírt határozathozatali határidők figyelmen kívül hagyására, ha az átmeneti védelemben részesülő személy nemzetközi védelem iránti kérelmet nyújtott be.
36.      Az eljáró bíróságnak azonban kétségei vannak az uniós jog ezen értelmezésének helyességét illetően, ezért a Bírósághoz fordul a fent ismertetett, két előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéssel, amelyek együttesen is megválaszolhatók.
37.      Az eljáró bíróság által felvetett kérdés lényegében az, hogy a tagállamok a lakóhelyét elhagyni kényszerült személynek nyújtott átmeneti védelem időtartama alatt felfüggeszthetik‑e az e személy által benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelem elbírálását oly módon, hogy a nemzetközi védelem iránti kérelem elbírálására előírt határidő nem kezdődik meg (vagy nem folytatódik) az átmeneti védelem időtartamának lejártáig.
1.      A Framholm ítélet hatása
38.      Az e kérdésekre adott válasz alapjául a Bíróságnak a Framholm ítéletben szereplő alábbi megállapításai szolgálnak:
–        „[A] 2001/55 irányelv többek között arra törekszik, hogy megőrizze az átmeneti védelmet élvező harmadik országbeli állampolgárok és hontalan személyek azon tényleges lehetőségét, hogy személyes helyzetük megfelelő vizsgálatát követően nemzetközi védelemben részesüljenek, ugyanakkor azonnal kisebb terjedelmű védelmet biztosít számukra.”(23)
–        „Márpedig ez a célkitűzés a 2001/55 irányelv 3., 17. és 19. cikkének olyan értelmezése mellett szól, amely szerint e cikkek megakadályozzák, hogy a tagállamok úgy tekintsék, hogy az átmeneti védelemben részesülő személy e védelem időtartama alatt nem kérhet [nemzetközi] védelmet.”(24)
–        „[H]a valamely személy megfelel az uniós jog által annak érdekében megállapított minimumszabályoknak, hogy e jogállások valamelyikében részesüljön, […] a tagállamoknak – az ezen irányelvben előírt kizáró okokra és a kérelem elfogadhatatlanságára vonatkozóan a 2013/32 irányelvben előírt okokra is figyelemmel – a kért nemzetközi védelmet el kell ismerniük, mivel ezek a tagállamok e tekintetben nem rendelkeznek mérlegelési jogkörrel.”(25)
–        „[A] 2011/95 irányelv egyetlen rendelkezése sem írja elő, hogy a [nemzetközi] védelem nem ismerhető el az átmeneti védelemben részesülő személyek számára […].”(26)
–        „[A] [2013/32 irányelv] 10. cikkének (2) bekezdése pedig előírja, hogy a nemzetközi védelem iránti kérelem megvizsgálásakor az illetékes nemzeti hatóság először meghatározza, hogy a kérelmező menekültnek minősül‑e, és amennyiben nem, meghatározza, hogy jogosult‑e kiegészítő védelemre. Ebből következik, hogy [… ] a nemzetközi védelem iránti kérelem csak akkor utasítható el megalapozatlanként, ha az illetékes hatóság arra a következtetésre jut, hogy sem a menekült jogállás, sem pedig a kiegészítő védelmi jogállás nem ismerhető el a kérelmező számára.”(27)
2.      A nemzetközi védelem iránti kérelem vizsgálatának felfüggesztése
39.      A Framholm ügytől eltérően a holland hatóságok nem utasítják el az átmeneti védelemben részesülő személyek nemzetközi védelem iránti kérelmeinek vizsgálatát, hanem csupán
felfüggesztik azok elbírálását az átmeneti védelem lejártáig.
40.      Úgy vélem azonban, hogy ez a különbség inkább névleges, mint valós. Az átmeneti védelem teljes időtartamára történő automatikus felfüggesztés lényegében és gyakorlatilag egyenértékű az ukrajnai lakóhelyét elhagyni kényszerült személy által benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelem vizsgálatának elutasításával.
41.      A 2001/55 irányelv nem tartalmaz olyan rendelkezést, amely lehetővé (és még kevésbé olyat, amely kötelezővé) tenné az átmeneti védelemben részesülő személyek által benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelmek vizsgálatának határozatlan idejű felfüggesztését.
42.      A 2001/55 irányelv előkészítő munkálatai során a Bizottság eredeti javaslatának 16. cikke lehetővé tette a „kérelem vizsgálatának felfüggesztését”.(28) A 2001/55 irányelv 17. cikkének végleges szövegéből azonban ezt a rendelkezést többek között azért törölték, mert nem volt összhangban az 1951. évi genfi egyezménnyel, és az, hogy a tagállamok saját mérlegelésük alapján felfüggeszthetik a kérelmek vizsgálatát, befolyásolná az irányelv egységes alkalmazását.(29)
43.      Az eljárásban részt vevő kormányok véleménye szerint e törlés nem változtatott semmit, és a tagállamok az átmeneti védelem időtartama alatt továbbra is jogosultak a nemzetközi védelem iránti kérelmek vizsgálatára.
44.      A Bizottság szerint azonban az előkészítő munkákból kitűnik, hogy a tagállamok „[…] sem a felfüggesztés kifejezett lehetőségéről, sem annak kifejezett tiltásáról nem állapodtak meg. Így politikai kompromisszumot kötöttek a 2001/55 irányelv 17. cikke (2) bekezdésének funkcionális kétértelműsége mellett […].”(30)
45.      Bár a 2001/55 irányelv előkészítő munkáira való hivatkozás nem meghatározó,(31) az a tény, hogy a végleges szövegből törölték a nemzetközi védelem iránti kérelmek vizsgálata felfüggesztésének lehetőségét, arra utal, hogy az európai jogalkotó nem fogadta el ezt a feltevést. Az egész Unióban egységes rendszer jogbiztonságának garantálása érdekében a nemzetközi védelem iránti kérelmek határozatlan idejű felfüggesztése lehetőségéről való hallgatás (vagy kétértelműség) annak tiltását látszik eredményezni. Annál is inkább, mivel e lehetőség eltörlését, amint azt az imént említettem, az 1951. évi genfi egyezmény tiszteletben tartása indokolta.
46.      A 2001/55 irányelv logikája az, hogy a tagállamok a lakóhelyüket elhagyni kényszerült személyek tömeges beáramlása esetén a nemzetközi védelem iránti kérelmek elbírálását a kérelmek beérkezésének valós helyzetéhez és döntéshozatali kapacitásukhoz igazítsák. A 2001/55 irányelv ezzel szemben nem engedélyezi az átmeneti védelemben részesülő személyek kérelmei alapján indított valamennyi, nemzetközi védelemmel kapcsolatos eljárás határozatlan idejű, drasztikus felfüggesztését.
47.      A Framholm ügyre vonatkozó indítványban felhívtam a figyelmet arra, hogy az átmeneti védelem eszközének aktiválása nem vezethet a nemzeti menekültügyi rendszerek összeomlásához. Ezt a következőképpen fogalmaztam meg:
–        „A 2001/55 irányelv […] bizonyos jogosultságokat biztosít a tagállamok számára a nemzetközi védelemhez való hozzáférés korlátozására a lakóhelyüket elhagyni kényszerült személyek tömeges beáramlása esetén. E célból az irányelv figyelembe veszi azon hatást, amelyet e tényező a nemzeti menekültügyi rendszerre gyakorolhat. A 2. cikkének a) pontja az átmeneti védelem meghatározásakor felveti annak a lehetőségét, hogy a lakóhelyüket elhagyni kényszerült személyek beáramlása esetén »annak kockázata is fennáll, hogy a menekültügyi rendszer nem lesz képes ezt a beáramlást feldolgozni anélkül, hogy az hátrányosan ne érintené annak hatékony működését […]«”.(32)
–        „Az Ukrajna megtámadása miatt lakóhelyüket elhagyni kényszerült személyek átmeneti védelmének szabályozása során a nemzeti menedékjogi rendszerek összeomlásának elkerülése iránti aggodalmat a 2022/382 végrehajtási határozat és annak későbbi meghosszabbításai is kiemelték. Ezen aggodalom megjelenik a 2022/382 végrehajtási határozat(33) (10) preambulumbekezdésében, a 2023/2409 végrehajtási határozat(34) (7) preambulumbekezdésében, továbbá a 2024/1836 végrehajtási határozat (7) és (8) preambulumbekezdésében is.”(35) Ezeket most ki kell egészíteni a 2025/1460 végrehajtási határozat (9) és (10) preambulumbekezdésével.
–        „Az államok rendelkeznek tehát némi mozgástérrel a nemzetközi védelem iránti kérelmek vizsgálati ütemének szabályozására, a nemzeti menedékjogi rendszereik telítődésének elkerülése érdekében.”(36)
–        „Az uniós jogalkotó döntése szerint a telítődés kockázata indokolttá teheti az átmeneti védelemben részesülő személyek nemzetközi védelemhez való hozzáférési jogának ideiglenes korlátozását. Ilyen esetben a válaszlépéseket a lakóhelyüket elhagyni kényszerült személyek tömeges kivándorlása által okozott kivételes helyzet kezelésének valós lehetőségeihez kell igazítani.”(37)
–        „A 2001/55 irányelv így illeszkedik a nemzetközi védelem iránti kérelmek vizsgálatának közös rendszerébe, amely már magában foglalja a vonatkozó eljárás lezárása elhalasztásának lehetőségét, amennyiben »nagyszámú harmadik országbeli állampolgár vagy hontalan személy egyidejűleg folyamodik nemzetközi védelemért, ami a gyakorlatban rendkívül megnehezíti az eljárás hat hónapos határidőn belüli lefolytatását« […]”.(38)
–        „Úgy értelmezem azonban […], hogy [a] nemzetközi védelem közös rendszere nem engedi, hogy egy nemzeti rendelkezés főszabály szerint előírja az átmeneti védelemben részesülők [nemzetközi] védelem iránti valamennyi kérelmének elfogadhatatlanságát.”(39)
48.      Úgy vélem, hogy ezek a megfontolások alkalmazhatók a jelen ügyre is. Amint azt már kifejtettem, a holland gyakorlatban a Framholm ügyben elemzetthez hasonló jelenség figyelhető meg: bár a holland hatóságok nem nyilvánítják elfogadhatatlannak az átmeneti védelemre jogosult személyek által benyújtott, nemzetközi védelem iránti kérelmeket, azok elbírálását automatikusan, határozatlan időre felfüggesztik, ami – akár hosszú időre – megfosztja a kérelmezőket attól a lehetőségtől, hogy nemzetközi védelmet kapjanak.(40)
49.      Véleményem szerint ez a határozatlan idejű, időbeli korlátozás nélküli felfüggesztés, amely független attól, hogy konkrétan milyen hatással lehet az egyes tagállamok menekültügyi rendszerének működésére, nem felel meg a 2001/55 irányelvnek.
50.      Természetesen nem zárható ki, hogy a tagállamok felfüggesztik egyes nemzetközi védelem iránti kérelmek vizsgálatát, ha e kérelmek
vizsgálata – amint azt már említettem – a nemzeti menekültügyi rendszerek összeomlásához vezetne. Ez a 2001/55 irányelv alapjául szolgáló előfelvetés. Ugyanakkor ezen előfeltevéssel összeegyeztethetetlen az összes kérelem automatikus, általános és határozatlan idejű felfüggesztése, függetlenül attól, hogy azok milyen hatással lennének a rendszer összeomlására. Ez történik akkor, amikor az átmeneti védelem egyszerűen a nemzetközi védelemre vonatkozó eljárások felfüggesztésével jár.
51.      Egyébként a holland kormány nem hozza összefüggésbe a nemzetközi védelem iránti kérelmek elbírálásának felfüggesztését a rendszer összeomlásának kockázatával. A kormány állítása szerint jogszabályai lehetővé teszik számára, hogy az átmeneti védelem időtartama alatt határozzon e kérelmekről, és ezért a kérelmek egy része ebben az időszakban is elbírálható.(41)
52.      A nemzetközi védelem iránti kérelmeknek a holland kormány által említett „fokozatos elbírálása” lehetővé tenné, hogy e kérelmek elbírálásának ütemét a rendszer tényleges lehetőségeihez igazítsák, ugyanakkor tiszteletben tartva a lakóhelyüket elhagyni kényszerült személyek jogát ahhoz, hogy helyzetüket megfelelő időben értékeljék.
53.      A határozatlan idejű és automatikus felfüggesztés a 2013/32 irányelv szabályozásának alapjául szolgáló kritériummal sem áll összhangban.
54.      A 2013/32 irányelv 31. cikke (3) bekezdésének b) pontja előírja, hogy a tagállamok a nemzetközi védelem iránti kérelem megvizsgálására előírt hat hónapos határidőt meghosszabbíthatják, amennyiben „nagyszámú harmadik országbeli állampolgár […] egyidejűleg folyamodik nemzetközi védelemért, ami a gyakorlatban rendkívül megnehezíti az eljárás hat hónapos határidőn belüli lefolytatását”. Mindazonáltal a 2013/32 irányelv 31. cikkének (5) bekezdése alapján „[a] tagállamok minden esetben legfeljebb a kérelem benyújtásától számított 21 hónapon belül lezárják a vizsgálati eljárást”.
55.      Az Unió nemzetközi védelmi rendszere tehát lehetőséget biztosít a tagállamoknak a vizsgálati időszak 21 hónapra történő meghosszabbítására, de semmiképpen sem ad lehetőséget a kérelmek elbírálásának határozatlan idejű felfüggesztésére.
56.      A nemzetközi védelem iránti kérelmek vizsgálata szabad felfüggesztése lehetőségének alátámasztására a lengyel kormány(42) a 2013/33/EU irányelv(43) 3. cikkének (3) bekezdésére hivatkozik, amely kizárja hatálya alól a 2001/55 irányelv rendelkezései alkalmazásának eseteit.
57.      A Framholm ügyre vonatkozó indítványomban alkalmam volt foglalkozni ezzel az érvvel, kifejtve, hogy „e kizárás a contrario sensu úgy értelmezhető, hogy mivel a 2013/32 irányelvben nincs ilyen rendelkezés, ezen irányelv a 2001/55 irányelv értelmében vett átmeneti védelem eseteire is alkalmazandó”.(44)
58.      Ugyanezen indítványban kifejtettem, hogy „[a] 2001/55 irányelv és a 2013/33 irányelv által a nemzetközi védelmet kérelmezők befogadásával kapcsolatban lefedett anyagi területek elemzése megerősíti[, hogy]:
–        A 2011/95 irányelvet és a 2013/32 irányelvet kiegészítő 2013/33 irányelv a nemzetközi védelmet kérelmezők egyéni helyzetével foglalkozik, hogy kérelmük elbírálásának ideje alatt [a 2013/33 irányelv 2. cikkének f) pontjában meghatározott] »befogadási feltételeket« biztosítson számukra. Ezzel szemben a 2001/55 irányelv a lakóhelyüket elhagyni kényszerült személyek tömeges beáramlásának helyzeteivel foglalkozik.
–        A juttatásokra jogosult személyek különböző megnevezése nem zárja ki az átfedéseket: az olyan személy, aki háború miatti tömeges lakóhelyelhagyásban érintett, jogosult lehet a nemzetközi védelem valamely formájára.
–        Az a meghatározó, hogy a 2001/55 irányelvben biztosított védelem tartalma és terjedelme, valamint a 2013/33 irányelvben foglalt befogadási feltételek közötti egyenértékűség észszerűvé teszi, hogy ez utóbbi irányelv az alkalmazásának mellőzéséről rendelkezzen, amint másik támogatási rendszer lép hatályba.”(45)
59.      Ugyanezen észszerűség magyarázza, hogy a 2001/55 irányelv 19. cikkének (1) bekezdése miért hatalmazza fel a tagállamokat arra, hogy a kérelmek elbírálásának ideje alatt az átmeneti védelmet ne biztosítsák a menedékkérő jogállással egyidejűleg.
60.      Ezenkívül az EUMSZ 78. cikk (3) bekezdésében említett, az (EU) 2015/1523 határozat(46) és az (EU) 2015/1601 határozat(47) által érintett kivételes helyzetekben a 2013/32 irányelvben foglalt biztosítékok továbbra is érvényben maradtak.(48) Nem látom okát annak, hogy egy olyan kivételes helyzetben, mint amely az ukrajnai háború által okozott, kényszerű lakhelyelhagyásból ered, a nemzetközi védelmet kérelmezőket eltérő bánásmódban kellene részesíteni.
61.      Végezetül emlékeztetni kell arra, hogy az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: Charta) „A menedékjog” című 18. cikke alapvető joggá emeli a menedékjogot. Ez a rendelkezés garantálja, hogy [a kérelmezők] „ténylegesen gyakorolhassák azon jogukat, hogy [a tagállamokban] menedékjogot kérjenek”.(49)
62.      Ahogyan az Európai Unió Bírósága kiemelte, hogy „annak ellenére, hogy a nemzetközi védelem iránti kérelem előterjesztése és benyújtása egymást követő és egymástól elkülönülő szakaszokat jelent […], e cselekmények között szoros kapcsolat áll fenn, mivel egyrészt a nemzetközi védelem iránti kérelem vizsgálatát lehetővé tévő eljáráshoz való tényleges hozzáférésnek, másrészt pedig a Charta 18. cikke tényleges érvényesülésének biztosítására irányulnak”.(50)
63.      A menedékjog iránti kérelem benyújtásához való jog tényleges érvényesülése közvetlenül ütközik a vonatkozó kérelmek vizsgálatának határozatlan idejű felfüggesztésével. Ezt a hiányosságot nem orvosolja az a körülmény, hogy a miniszter egy későbbi szakaszban dönt ezekről a kérelmekről,(51) ha azok vizsgálata akkor történik, amikor már évek telhettek el azóta, hogy a lakóhelyét elhagyni kényszerült személy nemzetközi védelmi jogállás megadását kérte. Ilyen körülmények között – ismétlem – a menedékjog iránti kérelem benyújtásához való alapvető jog tényleges érvényesülése nem biztosított.
64.      A 2001/55 irányelv 17. cikkének (1) bekezdése lehetővé teszi az átmeneti védelemben részesülő személyek számára, hogy „bármikor menedékjog iránti kérelmet nyújtsanak be”. E rendelkezés valamely alapvető jog gyakorlásának tiszteletben tartása érdekében hallgatólagosan megköveteli, hogy az illetékes hatóság megvizsgálja a kérelmet, amely értékeli a lakóhelyét elhagyni kényszerült személy helyzetét.(52) Elismerni valamely személy részére a kérelem benyújtásához való jogát, majd ezt követően éveken át késleltetni annak elbírálását, nem egyeztethető össze sem az előírással, sem – még kevésbé – a Charta 18. cikke által biztosított alapjog lényegi tartalmával.
65.      A Charta 52. cikkének (1) bekezdése értelmében „[a]z e Chartában elismert jogok és szabadságok gyakorlása csak a törvény által, és e jogok lényeges tartalmának tiszteletben tartásával korlátozható”.
66.      Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból úgy tűnik, hogy ezen esetekben a nemzetközi védelem iránti kérelmek vizsgálatának automatikus felfüggesztése valójában nem annyira jogalkotói döntésből, mint inkább a miniszter gyakorlatából fakad. Ha ez így van, akkor nem teljesül az a követelmény, hogy az alapvető jogok korlátozását törvényben kell megállapítani.
67.      Ebben az összefüggésben nem vagyok meggyőződve arról, hogy a 2001/55 irányelv 19. cikke (2) bekezdésének megfelelően a lakóhelyét elhagyni kényszerült személy akkor is átmeneti védelemben részesül, ha nem ismerik el számára a nemzetközi védelmet.(53) Amint azt a Bíróság a Kaduna ítélet(54) 82. pontjában megállapította, az átmeneti védelem a nemzetközi védelem megadásából eredő jogoknál korlátozottabb jogokat biztosít a kedvezményezettjei számára.
68.      Ezzel szemben a menedékjog mint alapvető jog jelentőségének megfelelő értelmezése alapján annak elfogadására hajlok, hogy az átmeneti védelem kedvezményezettjeinek joguk van ahhoz, hogy – még ha a rendszer korlátaitól függő ütemben is – az átmeneti védelem időtartama alatt megvizsgálják a nemzetközi védelem iránti kérelmüket.
V.      Végkövetkeztetés
69.      A fentiekre tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a Raad van State (államtanács, Hollandia) számára a következő választ adja:
„A lakóhelyüket elhagyni kényszerült személyek tömeges beáramlása esetén nyújtandó átmeneti védelem minimumkövetelményeiről, valamint a tagállamok e személyek befogadása és a befogadás következményeinek viselése tekintetében tett erőfeszítései közötti egyensúly előmozdítására irányuló intézkedésekről szóló, 2001. július 20‑i 2001/55/EK tanácsi irányelv 17. cikkének (2) bekezdését, valamint a nemzetközi védelem megadására és visszavonására vonatkozó közös eljárásokról szóló, 2013. június 26‑i 2013/32/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv 31. cikkét
a következőképpen kell értelmezni:
azok nem jogosítják fel a tagállamokat arra, hogy automatikusan és határozatlan időre felfüggesszék az átmeneti védelemben részesülő személy által az átmeneti védelem időtartama alatt benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelem elbírálását, oly módon, hogy a nemzetközi védelem iránti kérelem elbírálásának határideje nem kezdődik meg, illetve nem folytatódik az átmeneti védelem időtartamának lejártáig.
1      Eredeti nyelv: spanyol.
i A jelen ügyek neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.
2      A lakóhelyüket elhagyni kényszerült személyek tömeges beáramlása esetén nyújtandó átmeneti védelem minimumkövetelményeiről, valamint a tagállamok e személyek befogadása és a befogadás következményeinek viselése tekintetében tett erőfeszítései közötti egyensúly előmozdítására irányuló intézkedésekről szóló, 2001. július 20‑i tanácsi irányelv (HL 2001. L 212., 12. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 4. kötet, 162. o.).
3      A harmadik országbeli állampolgárok és hontalan személyek nemzetközi védelemre jogosultként való elismerésére, az egységes menekült‑ vagy kiegészítő védelmet biztosító jogállásra, valamint a nyújtott védelem tartalmára vonatkozó szabályokról szóló, 2011. december 13‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2011. L 337., 9. o.; helyesbítések: HL 2017. L 167., 58. o.; HL 2019. L 19., 20. o.).
4      A nemzetközi védelem megadására és visszavonására vonatkozó közös eljárásokról szóló, 2013. június 26‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2013. L 180., 60. o.; helyesbítés: HL 2016. L 198., 50. o.).
5      E miniszter a Minister van Asiel en Migratie (menekült‑ és migrációügyi miniszter, Hollandia; a továbbiakban: miniszter).
6      A lakóhelyüket elhagyni kényszerült személyek Ukrajnából való tömeges beáramlása tényének a 2001/55/EK irányelv 5. cikke értelmében történő megállapításáról és átmeneti védelem bevezetéséről szóló, 2022. március 4‑i tanácsi végrehajtási határozat (HL 2022. L 71., 1. o.; helyesbítés: HL 2023. L 54., 9. o.). A 2022/382 végrehajtási határozat kezdetben egy évig, 2023. március 4‑ig volt alkalmazandó, később a hatályát 2024. március 4‑ig meghosszabbították. A Tanács az (EU) 2022/382 végrehajtási határozattal bevezetett átmeneti védelem meghosszabbításáról szóló, 2023. október 19‑i (EU) 2023/2409 végrehajtási határozattal (HL L 2023/2409) 2025. március 4‑ig meghosszabbította az átmeneti védelmi időt. Ezen időtartamot az (EU) 2022/382 végrehajtási határozattal bevezetett átmeneti védelem meghosszabbításáról szóló, 2024. június 25‑i (EU) 2024/1836 tanácsi végrehajtási határozat (HL L 2024/1836) 2026. március 4‑ig ismét meghosszabbította. Az (EU) 2022/382 végrehajtási határozattal bevezetett átmeneti védelem meghosszabbításáról szóló, 2025. július 15‑i (EU) 2025/1460 tanácsi végrehajtási határozat (HL L 2025/1460) egy 2027. március 4‑ig tartó további hosszabbításról rendelkezett.
7      A külföldiek jogállásáról szóló, 2000. november 23‑i 2000. sz. törvény (Stb. 2000., 495. sz.; a továbbiakban: Vw 2000).
8      A Vw 2000 végrehajtásáról szóló, 2000. november 23‑i királyi rendelet (Stb. 2000., 497. sz.; a továbbiakban: a külföldiekről szóló 2000. évi rendelet).
9      A külföldiek jogállásáról szóló, 2000. december 18‑i 2000. sz. rendelet (Stcrt. 2001., 10. sz.).
10      Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat 2.1. pontja.
11      Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat 2.2. pontja.
12      Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat 3.1. pontja.
13      Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat 3.2. pontja.
14      Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat 3.3. pontja.
15      2025. november 20‑i ítélet (C‑195/25, EU:C:2025:904) (a továbbiakban: Framholm ítélet).
16      EU:C:2025:700. A továbbiakban: Framholm ügyre vonatkozó indítvány.
17      A Framholm ügyre vonatkozó indítvány 29–38. pontja. Hivatkozom azok tartalmára, anélkül, hogy azokat most idézném.
18      Framholm ítélet, rendelkező rész, 1. pont.
19      Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat 4.3. pontja. Egy 2022. március 30‑i miniszteri közleményre utal, amelyet a holland képviselőház elnökének címeztek, és amely kiegészítő magyarázatokat tartalmaz az átültetésről szóló törvény értelmezéséről. A holland kormány (írásbeli észrevételeinek 11. pontjában) jelzi, hogy a holland jogalkotó úgy döntött, hogy az átmeneti védelem megadását a nemzetközi védelem iránti kérelem benyújtásának feltételéhez köti.
20      Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat 4.3. pontja.
21      Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat 4.4. pontja.
22      Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat 12.1. pontja.
23      A Framholm ítélet 48. pontja. Kiemelés tőlem.
24      Uo., 49. pont.
25      Uo., 54. pont. Kiemelés tőlem.
26      Uo., 55. pont.
27      Uo., 57. pont.
28      COM(2000)0303 final (HL 2000. C 311 E., 251. o.).
29      Ez szerepel a menekültügyi munkacsoport által 2000. október 2‑án elfogadott dokumentumban, amely elérhető a https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST‑11650-2000-INIT/es/pdf címen. A 2. bekezdés 1. lábjegyzete ismerteti a menedékjog iránti kérelmek elbírálása felfüggesztésének lehetőségére vonatkozó vitát.
30      A Bizottság írásbeli észrevételeinek 27. pontja.
31      Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban (11.7.4. pont) az eljáró bíróság megállapítja, hogy a 2001/55 irányelv keletkezésének körülményei alapján nem lehet biztosan megállapítani, hogy a tagállamok formálisan kívánták‑e előírni a felfüggesztés lehetőségét.
32      A Framholm ügyre vonatkozó indítvány 73. pont.
33      „Az átmeneti védelem bevezetése várhatóan a tagállamok számára […] előnyös, mivel az átmeneti védelmet kísérő jogok korlátozzák annak szükségességét, hogy a lakóhelyüket elhagyni kényszerült személyek azonnal nemzetközi védelmet kérjenek, és így annak kockázatát is, hogy túlterheljék a tagállamok menekültügyi rendszereit.” Kiemelés tőlem.
34      „Az átmeneti védelem meghosszabbítása annak biztosítását is elősegíti majd, hogy a tagállamok menekültügyi rendszereit ne terhelje túl a nemzetközi védelem iránti olyan kérelmek számának jelentős növekedése, amelyeket a 2024. március 4‑ig átmeneti védelemben részesülő személyek nyújthatnának be, amennyiben az átmeneti védelem addigra megszűnne, vagy az ukrajnai háború elől menekülő és az Unióba az említett időpontot követően és 2025. március 4. előtt érkező személyek nyújthatnának be.”
35      A Framholm ügyre vonatkozó indítvány 74. pontja.
36      Uo., 75. pont.
37      Uo., 76. pont.
38      Uo., 77. pont, hivatkozással 2025. május 8‑i Zimir ítélet (C‑662/23, EU:C:2025:326), 32. pontjára.
39      Uo., 78. pont. Ugyanezen indítvány 79. és 80. pontjában hivatkozom arra, hogy az egy harmadik országbeli állampolgár vagy egy hontalan személy által a tagállamok egyikében benyújtott nemzetközi védelem iránti kérelem megvizsgálásáért felelős tagállam meghatározására vonatkozó feltételek és eljárási szabályok megállapításáról szóló, 2013. június 26‑i 604/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2013. L 180., 31. o.; helyesbítés: HL 2018. L 33., 6. o.) 33. cikke olyan helyzetekkel kapcsolatban, amelyeket kivételesen nagyszámú, nemzetközi védelmet kérő harmadik országbeli állampolgár érkezése jellemez, „a korai előrejelzésre, a készültségre és a válságkezelésre vonatkozó mechanizmust vezet be, amely olyan megelőző cselekvések végrehajtására irányul, amelyek célja többek között annak elkerülése, hogy a valamely tagállam menekültügyi rendszerére nehezedő különlegesen nagy nyomás megalapozott kockázatának felmerülése miatt e rendelet alkalmazása veszélybe kerüljön” (a Framholm indítvány 79. pontja). „Ugyanakkor az uniós jogalkotó ilyen esetekben sem hatalmazta fel a tagállamokat arra, hogy emiatt automatikusan megállapítsák a nemzetközi védelem iránti kérelmek elfogadhatatlanságát” (ugyanezen indítvány 80. pontja).
40      A kérdést előterjesztő bíróság leírja (az előzetes döntéshozatalra utaló határozat 11.4.1. pontja), hogy a Tanács által egymást követően elfogadott végrehajtási határozatok miatt ez az időszak négy évre, 2026. március 4‑ig meghosszabbodhat. Ehhez hozzáadódik (az előzetes döntéshozatalra utaló határozatot követő) 2025/1460 végrehajtási határozattal előirányzott további év, 2027. március 4‑ig.
41      A holland kormány írásbeli észrevételeinek 15. pontja.
42      A lengyel kormány írásbeli észrevételeinek 14. pontja.
43      A nemzetközi védelmet kérelmezők befogadására vonatkozó szabályok megállapításáról szóló, 2013. június 26‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2013. L 180., 96. o.). A 3. cikk (3) bekezdése szerint „[e]zen irányelv nem vonatkozik a 2001/55 tanácsi irányelv […] rendelkezéseinek alkalmazása esetén”. Hasonlóan rendelkezett ezen irányelv elődje, a menedékkérők befogadása minimumszabályainak megállapításáról szóló, 2003. január 27‑i 2003/9/EK tanácsi irányelv (HL 2003. L 31., 18. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 6. kötet, 101. o.) 3. cikkének (3) bekezdése.
44      A Framholm ügyre vonatkozó indítvány 67. pontja.
45      Uo., 68. pont.
46      A nemzetközi védelem területén Olaszország és Görögország érdekében elfogadott átmeneti intézkedések megállapításáról szóló, 2015. szeptember 14‑i tanácsi határozat (HL 2015. L 239., 146. o.).
47      A nemzetközi védelem területén Olaszország és Görögország érdekében elfogadott átmeneti intézkedések megállapításáról szóló, 2015. szeptember 22‑i tanácsi határozat (HL 2015. L 248., 80. o.).
48      A (31), illetve (36) preambulumbekezdés.
49      2023. június 22‑i Bizottság kontra Magyarország (Menedékjogi kérelmet megelőző szándéknyilatkozat) ítélet (C‑823/21, EU:C:2023:504, 52. pont). Kiemelés tőlem. A Framholm ítélet hangsúlyozza a jog tényleges érvényesülését és a tagállamok ezzel kapcsolatos kötelezettségét: „ha valamely személy megfelel az uniós jog által annak érdekében megállapított minimumszabályoknak, hogy e jogállások valamelyikében részesüljön, a tagállamoknak […] – a [2002/55] irányelvben előírt kizáró okokra és a kérelem elfogadhatatlanságára vonatkozóan a 2013/32 irányelvben előírt okokra is figyelemmel – a kért nemzetközi védelmet el kell ismerniük, mivel ezek a tagállamok e tekintetben nem rendelkeznek mérlegelési jogkörrel” (54. pont).
50      2022. június 30‑i Valstybės sienos apsaugos tarnyba és társai ítélet (C‑72/22 PPU, EU:C:2022:505) 62. pont, hivatkozással a 2020. június 25‑i Ministerio Fiscal (Hatóság, amelyhez feltehetően nemzetközi védelem iránti kérelemmel fordulnak) ítélet (C‑36/20 PPU, EU:C:2020:495) 93. pontjára.
51      Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat 12.1. pontja.
52      Lásd ebben az értelemben az előzetes döntéshozatalra utaló határozat 11.4.2. pontját.
53      A német kormány írásbeli észrevételeinek 17. pontja.
54      2024. december 19‑i ítélet (C‑244/24 és C‑290/24, EU:C:2024:1038). Az eljáró bíróság az előzetes döntéshozatalra utaló határozat 11.3., 11.4.6., 11.5. és 11.6. pontjában hivatkozik erre az ítéletre.