62011FJ0117_HU
Felek
Az ítélet indoklása
Rendelkező rész
Felek
Az F‑117/11. sz. ügyben,
az Euratom‑Szerződésre annak 106a. cikke alapján alkalmazandó EUMSZ 270. cikk alapján
Catherine Teughels, az Európai Bizottság tisztviselője (lakóhelye: Eppegem [Belgium], képviseli: L. Vogel ügyvéd)
felperesnek
az Európai Bizottság (képviselik: D. Martin és J. Baquero Cruz, meghatalmazotti minőségben)
alperes ellen
előterjesztett keresete tárgyában,
A KÖZSZOLGÁLATI TÖRVÉNYSZÉK (teljes ülés),
tagjai: S. Van Raepenbusch elnök, M. I. Rofes i Pujol tanácselnök, E. Perillo (előadó), R. Barents és K. Bradley bírák,
hivatalvezető: J. Tomac tanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2013. április 24‑i tárgyalásra,
meghozta a következő
Ítéletet
Az ítélet indoklása
1. A Törvényszék Hivatalához 2011. november 8‑án érkezett keresetlevelével C. Teughels előterjesztette a jelen keresetet, amely lényegében egyrészről az Európai Bizottság 2011. május 24‑i azon határozatának megsemmisítésére irányul, amely meghatározza a nemzeti nyugdíjjogosultságoknak az uniós nyugdíjrendszerbe történő átvitele során figyelembe veendő nyugdíjszerző szolgálati évek számát, másrészről pedig a 2011. július 28‑i azon határozat megsemmisítésére irányul, amellyel a Bizottság elutasította a felperes azon panaszát, amelyet az Európai Unió tisztviselőinek személyzeti szabályzata (a továbbiakban: személyzeti szabályzat) VIII. melléklete nyugdíjjogosultságok átvitelével kapcsolatos 11. és 12. cikkének általános végrehajtási rendelkezéseiről szóló, 2011. március 3‑i C(2011) 1278 bizottsági határozattal (a továbbiakban DGE 2011) szemben nyújtott be.
Jogi háttér
2. A személyzeti szabályzat 83a. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1) A [nyugdíj]rendszert a [személyzeti szabályzat] XII. melléklet[é]ben meghatározott részletes szabályokkal összhangban kell egyensúlyban tartani.
[…]
(3) A [személyzeti szabályzat] XII. melléklet[év]el összhangban ötévenként végzett biztosításmatematikai értékelés alkalmával és a [nyugdíj]rendszer egyensúlyának biztosítása érdekében a járulék mértékéről és a nyugdíjkorhatár bármely változásáról [az Európai Unió] Tanács[a] határoz.
(4) A [személyzeti szabályzat] XII. melléklet[e] 1. cikkének (2) bekezdésével összhangban a Bizottság minden évben előterjeszti a Tanácsnak a biztosításmatematikai értékelés naprakésszé tett változatát. Amennyiben legalább 0,25 százalékpontnyi különbség mutatkozik a járulék jelenleg alkalmazott mértéke és a biztosításmatematikai mérleg fenntartásához szükséges mérték között, a Tanács mérlegeli a járulék kiigazításának szükségességét a [személyzeti szabályzat] XII. melléklet[é]ben megállapított rendelkezésekkel összhangban.
[…]”.
3. A személyzeti szabályzat 84. cikke kimondja:
„Az említett nyugdíjrendszerre vonatkozó részletes szabályokat a [személyzeti szabályzat] VIII. melléklet[e] tartalmazza”.
4. A személyzeti szabályzat 110. cikkének (1) bekezdése előírja:
„Az e személyzeti szabályzat végrehajtására vonatkozó általános rendelkezéseket az egyes intézmények a személyzeti bizottságukkal és a személyzeti szabályzati bizottsággal folytatott konzultációt követően fogadják el […]”.
5. A személyzeti szabályzat VIII. mellékeltének 8. cikke az Európai Közösségek tisztviselőire és egyéb alkalmazottaira vonatkozó nyugdíjjárulékok mértékének 2008. július 1‑jétől történő kiigazításáról szóló, 2008. december 18‑i 1324/2008/EK, Euratom tanácsi rendelet (HL L 345, 17. o.) hatálybalépését megelőzően az alábbiak szerint rendelkezett:
„Az öregségi nyugdíj biztosításmatematikai egyenértéke a tisztviselőt megillető ellátások tőkeértéke, amelyet a [személyzeti szabályzat] XII. melléklet[e] 9. cikkében említett halandósági táblák alapján számítják [helyesen: számítanak] ki, 3,5%‑os éves kamat alkalmazásával, amely a [személyzeti szabályzat] XII. melléklet[ének] 10. cikkében megállapított szabályokkal összhangban felülvizsgálható”.
6. Az 1324/2008 rendelet 2. cikke e tekintetben kimondja:
„2009. január 1‑jei hatállyal a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 4. cikkének (1) bekezdésében és 8. cikkében […] említett[…] kamatláb 3,1%”.
7. A személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„Az a tisztviselő, aki a Közösségek szolgálatából azért lép ki, hogy:
– olyan közigazgatási hatóság, illetve nemzeti vagy nemzetközi szervezet szolgálatába lépjen, amely a Közösségekkel szerződéses viszonyban áll,
[…]
jogosult a Közösségeknél fennálló öregségi nyugdíj iránti jogosultságának az átruházás [helyesen: átvitel] tényleges időpontjának megfelelően naprakésszé tett, biztosításmatematikai egyenértékét [e] közigazgatási hatóság vagy szervezet nyugdíjalapjára […] átruháztatni [helyesen: nyugdíjalapjába átvitetni] […]”.
8. Ezzel szemben a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikkének (2) bekezdése értelmében:
„Az a tisztviselő, aki azt követően lép a Közösségek szolgálatába, hogy:
– egy közigazgatási hatóság, illetve nemzeti vagy nemzetközi szervezet szolgálatából kilépett,
[…]
beiktatását [helyesen: véglegesítését] követően, de az öregségi nyugdíjra […] [való] jogosultság elnyerése előtt az ilyen szolgálat vagy tevékenység révén szerzett nyugdíjjogosultság – az átruházás [helyesen: átvitel] tényleges időpontjának megfelelően naprakésszé tett – tőkeértékét a Közösségeknek befizettetni [helyesen: befizettetheti].
Ilyen esetben az intézmény, amelynél a tisztviselő szolgálatot teljesít, a tisztviselő alapilletménye, életkora és az átruházás [helyesen: átvitel] iránti kérelem időpontjában érvényes átváltási árfolyam figyelembevételével, az általános végrehajtási rendelkezések segítségével megállapítja azon nyugdíjszerző szolgálati évek számát, amelyeket a nyugdíjrendszerében a korábbi szolgálati jogviszonyra tekintettel az átruházott [helyesen: átvitt] tőke alapján, az átruházás [helyesen: átvitel] iránti kérelem időpontja és az átruházás [helyesen: átvitel] tényleges időpontja közötti tőkenövekedésnek megfelelő összeg levonása után a tisztviselő számára jóvá kell írni.
A tisztviselők minden érintett tagállam és nyugdíjpénztár tekintetében csak egyszer élhetnek ezzel a rendelkezéssel [helyesen: lehetőséggel]”.
9. A személyzeti szabályzat XIII. melléklete 26. cikkének (4) bekezdése a következőket mondja ki:
„Az e cikk (2) és (3) bekezdésében meghatározott esetekben az intézmény, amelynél a tisztviselő szolgálatot teljesít – az e melléklet rendelkezéseit figyelembe véve – megállapítja a [személyzeti szabályzat] VIII. melléklet[e] 11. cikkének (2) bekezdése tekintetében elfogadott általános végrehajtási rendelkezések szerinti nyugdíjrendszerük alapján figyelembe vett nyugdíjszerző szolgálati évek számát […]”.
10. A 2004. április 28‑i C(2004) 1588 határozattal, amelyet a Közigazgatási tájékoztató 2004. június 9‑i 60.számában tettek közzé, a Bizottság elfogadta a személyzeti szabályzat VIII. mellékletének a nyugdíjjogosultságok átvitelével kapcsolatos 11. és 12. cikkére vonatkozó általános végrehajtási rendelkezéseket (a továbbiakban: DGE 2004). A DGE 2004 a biztosításmatematikai értékeket tartalmazó két táblázatra hivatkozik, amelyek két mellékletben találhatók, az 1. melléklet a biztosításmatematikai egyenértéknek a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikke (1) bekezdésének és 12. cikkének alkalmazásával átvihető összegének kiszámítása céljából használandó biztosításmatematikai értékeket (V1), a 2. melléklet pedig a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikke (2) és (3) bekezdésének alkalmazásával jóváírandó nyugdíjszerző szolgálati évek számának kiszámítása céljából használandó biztosításmatematikai értékeket (V2) érinti.
11. A V1 és V2 biztosításmatematikai értékek, amelyeket a kérelem benyújtásakor elért életkor és a személyzeti szabályzat XII. mellékletében megállapított szabályok alapján számítanak ki, azonosak.
12. 2011. március 3‑i határozatával a Bizottság a DGE 2004‑et hatályon kívül helyezte, és elfogadta a DGE 2011‑et, amelyet a Közigazgatási tájékoztató 2011. március 17‑i és 18‑i számában tettek közzé.
13. A DGE 2011 2011. április 1‑jén lépett hatályba, és 9. cikkében tartalmazza az alábbiakat:
„A jelen általános végrehajtási rendelkezések […] a [Közigazgatási tájékoztatóban] történő közzétételük napját követő hónap első napján lépnek hatályba.
Hatályon kívül helyezik a [DGE 2004‑et], és annak helyébe lépnek.
A [DGE 2004] azonban hatályban marad a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikkének (1) bekezdése és 12. cikke szerinti átvitelek vonatkozásában, azokban az esetekben, amikor a szolgálatból való kilépésre 2009. [január 1‑je] előtt kerül sor. Szintén alkalmazandó azon alkalmazottak ügyeire, akiknek a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikkének (2) és (3) bekezdésén alapuló átviteli kérelmét 2009. [január 1‑je] előtt vették nyilvántartásba.
Az 1. mellékeltben szereplő […] átalakítási együtthatók 2009. [január 1‑jei] hatállyal alkalmazandók. Ezen átalakítási együtthatók teljes hatállyal módosulnak a személyzeti szabályzat VIII. mellékletének 8. cikkében szereplő kamatláb kiigazításának hatálybalépésével”. (nem hivatalos fordítás)
14. A DGE 2004‑től eltérően a DGE 2011 1. melléklete egyetlen táblázatot tartalmaz, amelyben szerepelnek a jövőben „átalakítási együttható” elnevezésű biztosításmatematikai értékek, amelyek mind az átvihető biztosításmatematikai egyenérték összegének kiszámítására, mind pedig a jóváírandó nyugdíjszerző szolgálati évek számának kiszámítására érvényesek. Ezen átalakítási együtthatók, amelyeket a kérelem benyújtásának időpontja szerinti életkor alapján és a személyzeti szabályzat XII. mellékletében szereplő értékek alapján is számítanak, magasabbak a DGE 2004 1. és 2. mellékletében szereplő V1 és V2 biztosításmatematikai értékeknél.
A jogvita alapjául szolgáló tényállás
15. A felperes, aki a Bizottság tisztviselője, 2009. november 3‑án kérte a Bizottságnál való szolgálatba lépését megelőzően az Office national des pensions belge‑nél (belga nemzeti nyugdíjhivatal) általa szerzett nyugdíjjogosultságok átvitelét (a továbbiakban: átvitel iránti kérelem).
16. A felpereshez intézett 2010. június 29‑i feljegyzésével (a továbbiakban: a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó első javaslat) a Bizottság hatáskörrel rendelkező szolgálata, azaz a jelen esetben a Személyi Juttatásokat Kezelő és Kifizető Hivatal (PMO) „Nyugdíjak” egységének „Átvitelek” szektora (a továbbiakban: PMO 4) 22 évben, 1 hónapban és 6 napban határozta meg az Unió nyugdíjrendszerében figyelembe veendő, és a felperes által Belgiumban szerzett jogosultságok átviteléből származó szolgálati időt. A 12 531,41 eurót kitevő fennmaradó tőkeértéket, mivel az nem volt közszolgálati nyugdíjra jogosító szolgálati időre átszámítható, a felperes részére a nyugdíjjogosultság végleges átvitele esetén kellett kifizetni. A nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó első javaslatban az is szerepelt, hogy a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikke általános végrehajtási rendelkezéseinek módosítása esetén a megítélt nyugdíjszerző szolgálati idő nem módosul. A felperes két hónapos határidővel rendelkezett a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó első javaslat elfogadására vagy elutasítására.
17. A felperes pontosításokat kért a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó első javaslat kapcsán. Ezt levélváltások követték.
18. Időközben a Bizottság szolgálatai egy 2010. május 5‑i személyzeti közleményben (a továbbiakban: 2010. május 5‑i személyzeti közlemény) pontosították, hogy „a naprakésszé tett [általános végrehajtási rendelkezések] a Közigazgatási tájékoztatóban történő közzétételüket [követő] hónap első napján lépnek hatályba”, és hogy „[az új általános végrehajtási rendelkezések] hatálybalépése előtt nyilvántartásba vett valamennyi átviteli kérelmet a [DGE 2004] alapján fognak elbírálni”.
19. Egyébiránt a Bizottság „Humánerőforrás és biztonság” főigazgatóságának főigazgatója a Bizottság főtitkárához, valamint az intézmény három másik főigazgatójához címzett 2010. május 25‑i feljegyzésével jelezte, hogy „a nyugdíjjogosultságok átviteli rendszere jobb átláthatóságának, valamint a fokozottabb jogbiztonság biztosítása érdekében elhatározta, hogy az [általános végrehajtási rendelkezések] olyan módosított változatát fogadja el, amely többé nem rendelkezik visszaható hatályról”.
20. Hasonlóképpen a 2010. július 30‑i Közigazgatási tájékoztatóban közzétett személyzeti közleményben (a továbbiakban: 2010. július 30‑i közlemény) a Bizottság jelezte, hogy „[a] naprakésszé tett [általános végrehajtási rendelkezések] a Közigazgatási tájékoztatóban történő közzétételüket [követő] hónap első napján lépnek hatályba”, és hogy „[a jövőbeli általános végrehajtási rendelkezések] hatálybalépése előtt nyilvántartásba vett valamennyi átviteli kérelmet a [DGE 2004] alapján fognak elbírálni. A 2010. július 30‑i közlemény pontosította, hogy a DGE 2004‑nek az uniós nyugdíjrendszerben szerzett jogosultságoknak a nemzeti nyugdíjrendszerbe történő átvitelét, és a valamely tagállamban szerzett nyugdíjjogosultságoknak az uniós nyugdíjrendszerbe történő átvitelét érintő módosítása a Közigazgatási tájékoztatóban történő közzétételét [követő] hónap első napján lép hatályba”, és hogy „[az új általános végrehajtási rendelkezések] hatálybalépése előtt nyilvántartásba vett valamennyi átviteli kérelmet a [DGE 2004] alapján fognak elbírálni.
21. A PMO 4 2010. augusztus 20‑i elektronikus levelével a felperes kérelmére 2010. szeptember 30‑ig meghosszabbította az annak érdekében adott határidőt, hogy a felperes foglaljon állást a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó első javaslatról. A felperes a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó első javaslatot formálisan nem fogadta el, és nem is utasította el.
22. A Bizottság egy 2010. szeptember 17‑i személyzeti közleményben (a továbbiakban: 2010. szeptember 17‑i személyzeti közlemény) megállapította, hogy „számolva a személyzeti szabályzat VIII. mellékletének 11. és 12. cikkére vonatkozó […] általános végrehajtási rendelkezések Bizottság általi elfogadásával” „számos” tisztviselő nyújtott be nyugdíjjogosultságai átvitele iránti kérelmet, és a PMO 4 2010. január 1‑je óta „több mint 10 000 kérelmet” vett nyilvántartásba. A 2010. szeptember 17‑i személyzeti közlemény azonban pontosította, hogy „többek között az adminisztráció2010. májusi, kevéssé szerencsés közleménye ellenére az új [általános végrehajtási rendelkezések], és különösen az új biztosításmatematikai értékek végrehajtásának a személyzeti szabályzat, és különösen az […] 1324/2008 […] rendelet által előírt szabályokat kell követnie. Következésképpen [az új általános végrehajtási rendelkezéseknek] szükségszerűen alkalmazandóknak [kell] lenniük [a valamely tagállamban szerzett jogosultságoknak az uniós nyugdíjrendszerbe történő] valamennyi olyan átvitelére, amelyre vonatkozóan 2009. január 1‑je után terjeszte[tt]ek elő kérelmet és [az uniós nyugdíjrendszerben valamely tisztviselő által szerzett nyugdíjjogosultságoknak megfelelő tőkeértéknek a valamely nemzeti nyugdíjrendszerbe történő] valamennyi átvitelére az említett időpontot követő, szolgálatból való kilépések esetében”. Végül a 2010. szeptember 17‑i közlemény szerint „[a]zon kisszámú átviteli kérelmet, amelyek vonatkozásában a származási hely szerinti nyugdíjpénztár már átviteli javaslatot tett, vagy tőkekifizetést teljesített, ennek megfelelően fogják elbírálni. Az érintett munkatársakat személyre szóló levélben, a lehető legrövidebb határidőn belül értesítik [majd] az átviteli kérelmük elbírálásáról.”
23. A 2010. szeptember 17‑i közleményt követően a PMO 4 2010. szeptember 28‑i elektronikus levelével tájékoztatta a felperest, hogy a Bizottság „köteles [volt] felülvizsgálni a [neki] tett javaslatot” azon jövőbeli általános végrehajtási rendelkezések alkalmazása érdekében, amelyek „2009. január 1‑jén visszaható hatállyal lépnek [majd] hatályba”.
24. A felperes 2010. december 17‑án a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése alapján panaszt nyújtott be a 2010. szeptember 17‑i közlemény ellen. E panaszt 2011. április 12‑én elutasították azzal az indokkal, hogy a 2010. szeptember 17‑i közlemény nem minősül sérelmet okozó aktusnak.
25. A DGE 2011 elfogadását követően a PMO 4 2011. május 24‑én megküldte a felperes részére a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó második javaslatot azon feljegyzés kíséretében, amely kifejtette, hogy az új javaslat „hatályon kívül helyezi” a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó első javaslatot, és „annak helyébe lép” (a továbbiakban: a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó második javaslat). A nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó második javaslat szerint a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó első javaslatban szereplő átalakítási együtthatók „elavultak” és „2009. január 1‑jétől nem rendelkeznek jogalappal” azon okból, hogy az említett időpontban hatályba lépett az 1324/2008 rendelet által meghatározott kamatláb. E kamatláb azon elemek egyike volt, amelyeket a korábban szerzett nyugdíjjogosultságoknak a személyzeti szabályzat szerinti jóváírandó nyugdíjszerző szolgálati évekké történő átalakítása során használandó átalakítási együtthatók kiszámítása során számításba kellett venni. Következésképpen a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó első javaslatot „semmisnek kell tekinteni”. A DGE 2011 által meghatározott átalakítási együtthatók alkalmazásával a jóváírandó nyugdíjszerző szolgálati évek így újraszámított száma 17 év és 7 hónap lett.
26. 2011. június 3‑án a felperes panaszt nyújtott be a személyzeti szabályzat 90. cikkének (2) bekezdése alapján a DGE 2011‑gyel, és különösen annak 9. cikkével szemben azt állítva, hogy e rendelkezés sérti a visszaható hatály tilalmának elvét.
27. 2011. július 28‑án meghozott, a felperes képviselőjével 2011. július 29‑én közölt határozatával a kinevezésre jogosult hatóság (a továbbiakban: AIPN) annak megállapítását követően, hogy „[f]üggetlenül attól a kérdéstől, miszerint a DGE [2011] sérelmet okozó aktusnak minősíthető‑e, a [nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó második] javaslat […] vizsgálatát követően állapították meg, hogy az sérelmet okozó aktus”, és hogy ennek következtében a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó második javaslat „képezi a jelen határozat tárgyát”, a panaszt elutasította (a továbbiakban: a panasz elutasításáról szóló határozat).
Az eljárás és a felek kérelmei
28. A Törvényszék Hivatalához 2012. január 4‑én érkezett külön beadványban a Bizottság a Törvényszék eljárási szabályzatának 78. cikke alapján elfogadhatatlansági kifogást emelt, és azt kérte, hogy a Törvényszék az ügy érdeméről szóló vita megkezdése nélkül határozzon.
29. A Törvényszék Hivatalához 2012. január 27‑én érkezett iratában a felperes észrevételeket terjesztett elő a Bizottság által felhozott elfogadhatatlansági kifogással kapcsolatban.
30. 2012. május 25‑i levelével a Törvényszék Hivatala tájékoztatta a feleket, hogy a Törvényszék az elfogadhatatlansági kifogásnak az érdemi üggyel való egyesítéséről határozott.
31. A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:
– semmisítse meg a panasz elutasításáról szóló határozatot;
– amennyiben szükséges, semmisítse meg a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó második javaslatot;
– „ha szükséges, az [EUMSZ] 277. cikk alapján”, semmisítse meg a DGE 2011‑et és különösen annak 9. cikkét;
– az alperest kötelezze a költségek viselésére.
32. A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:
– nyilvánítsa a keresetet elfogadhatatlannak és mindenesetre megalapozatlannak;
– a felperest kötelezze a költségek viselésére.
33. 2013. január 28‑i levelével a Törvényszék pervezető intézkedések keretében felhívta a feleket, hogy pontosítsák beadványaik bizonyos részeit, és nyújtsanak be különböző iratokat. A felek ezen intézkedéseknek a Törvényszék utasításainak megfelelően eleget tettek.
34. Az eredetileg a Törvényszék harmadik tanácsa elé utalt ügyet a Törvényszék teljes ülése elé utalták, amiről a feleket a Hivatal 2013. február 7‑i – a tárgyalásra való idézést és a tárgyalásra készített előkészítő jelentést közlő – levelével tájékoztatták.
A jogkérdésről
A kereset tárgyáról
35. Első kereseti kérelmével a felperes a panasz elutasításáról szóló határozat megsemmisítését kéri.
36. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a formálisan valamely panaszt elutasító határozat ellen irányuló megsemmisítés iránti kérelem, amennyiben e határozat önálló tartalommal nem rendelkezik, magában foglalja azon sérelmet okozó aktusnak a Törvényszék előtti megtámadását, amellyel szemben a panaszt benyújtották (a Bíróság 293/87. sz., Vainker kontra Parlament ügyben 1989. január 17‑én hozott ítéletének 8. pontja).
37. A jelen ügyben noha a 2011. június 3‑i panaszt a DGE 2011‑gyel szemben nyújtották be, az AIPN azt úgy értelmezte, hogy kizárólag a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó második javaslat ellen irányult, amit a felperes a Törvényszék előtt nem vitatott.
38. Márpedig a panasz elutasításáról szóló határozat megerősíti a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó második javaslatot. Következésképpen úgy kell tekinteni a panasz elutasításáról szóló határozat ellen irányuló kereseti kérelmeket, mint amelyek a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó második javaslat ellen irányulnak, amely egyébiránt a második kereseti kérelem tárgyát képezi.
39. Harmadik kereseti kérelmével a felperes azt kéri, hogy „amennyiben ez szükséges […], ha szükséges, az [EUMSZ] 277. cikk alapján”, semmisítsék meg a DGE 2011‑et és különösen annak 9. cikkét.
40. Az EUMSZ 277. cikkre való hivatkozásból és a kereset gondolatmenetéből kitűnik, hogy a felperes harmadik kereseti kérelmével valójában az általános hatályú DGE 2011 9. cikkét érintő jogellenességi kifogásra hivatkozik, amely kifogás – amennyiben megalapozott – a jelen ügyben csak a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó második javaslat megsemmisítéséhez vezethet, ami éppen a második kereseti kérelem tárgyát képezi.
41. A fentiek összességére tekintettel kizárólag a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó második javaslat megsemmisítésére irányuló kérelmeket kell megvizsgálni.
Az elfogadhatatlansági kifogásról
A felek érvei
42. A Bizottság azt állítja, hogy a kereset elfogadhatatlan, mivel a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó második javaslat ellen irányul, amely nem sérelmet okozó aktus.
43. A Bizottság szerint a nemzeti nyugdíjrendszerben szerzett nyugdíjjogosultságok átvitelére vonatkozó kérelmek elbírálásával kapcsolatos igazgatási eljárás több szakaszból áll. Márpedig a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó javaslat ezen eljárásnak csak az egyik szakaszát képezi.
44. A nyugdíjszerző szolgálati éveknek az érintettnek címzett javaslatban szereplő jóváírása csak azt követően válik jogerőssé, hogy a nyugdíjjogosultságok naprakésszé tett tőkeértékének megfelelő összegeket az érintett nemzeti vagy nemzetközi nyugdíjpénztárak ténylegesen befizették a Bizottság bankszámlájára, és ily módon az átvitt tőkeérték beérkezése után a tisztviselővel közölt, jóváírásra vonatkozó határozat az egyetlen olyan aktus, amely sérelmet okoz az átviteli kérelmet előterjesztő tisztviselőnek.
45. E feltételek mellett a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó második javaslat olyan előkészítő aktus, amelynek kizárólagos célja a jóváírásról szóló végleges határozat előkészítése.
46. A tárgyaláson a Bizottság arra is hivatkozott, hogy a tisztviselői nyugdíjjogosultságait nem testesíti meg a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó javaslat, annál is inkább, mivel azt az érdekelt nem fogadta el, és az említett javaslat és az eljárást lezáró határozat elfogadása között az átvitt tőkeérték összege, és ennek következtében a figyelembe veendő nyugdíjszerző szolgálati évek száma megváltozhat. A Bizottság e tekintetben álláspontját a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikkének (2) bekezdésére alapítja, amely úgy rendelkezik, hogy az érintett intézmény „az átruházott [helyesen: átvitt] tőke alapján” meghatározza azon nyugdíjszerző szolgálati évek számát, amelyeket az uniós nyugdíjrendszerben a korábbi szolgálati időre tekintettel figyelembe vesz.
47. A felperes ezzel szemben úgy véli, hogy az ítélkezési gyakorlat szerint a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó javaslat sérelmet okozó aktus függetlenül attól, hogy azt az érintett tisztviselő elfogadja‑e vagy sem.
A Törvényszék álláspontja
48. Először is emlékeztetni kell arra, hogy a nyugdíjjogosultságok átvitelének a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikkének (2) bekezdésében szabályozott rendszere azáltal, hogy lehetővé teszi a nemzeti rendszerek és az uniós nyugdíjrendszer közötti koordinációt, elősegíti a közszolgálati és magánszektorbeli nemzeti vagy nemzetközi állásokból az uniós közigazgatásba való átmenetet, és ily módon a legjobb lehetőségeket biztosítja az Unió számára arra, hogy megfelelő szakmai tapasztalattal rendelkező, szakképzett személyzetet válasszon (a Bíróság C‑287/09. sz. Ricci‑ügyben 2010. július 9‑én hozott végzésének 28. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
49. Ezen összefüggésben az Európai Közösségek Elsőfokú Bírósága különösen azt állapította meg, hogy a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó, a tisztviselő egyetértése céljából közölt javaslatok olyan „határozatok”, amelyek kettős hatással járnak: egyrészről az érintett tisztviselő javára és a származási hely szerinti jogrendben fenntartják az általa a megfelelő nyugdíjrendszerben megszerzett jogosultságok összegét, másrészről pedig az uniós jogrendben és bizonyos további feltételek megvalósulásától függően biztosítják e jogoknak az uniós nyugdíjrendszerekben való figyelembevételét további (az Elsőfokú Bíróság T‑90/07. P. és T‑99/07. P. sz., Belgium és Bizottság kontra Genette ügyben 2008. december 18‑én hozott ítéletének 91. pontja, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
50. A Törvényszék maga is kimondta, hogy a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó javaslatok egyoldalú, a hatáskörrel rendelkező intézmény részéről semmiféle további intézkedést nem igénylő és az érdekelt tisztviselőnek sérelmet okozó aktusnak minősülnek. Ellenkező esetben az ilyen aktusok csak egy meghatározatlan időpontban elfogadott olyan későbbi határozatot követően lennének keresettel vagy legalábbis panasszal megtámadhatók, amely az AIPN‑től eltérő hatóságtól származik. Ezen értelmezés nem tartja tiszteletben sem a tisztviselők hatékony bírói jogvédelemhez való jogát, sem pedig a jogbiztonság elvének a személyzeti szabályzatban szereplő, határidőkre vonatkozó szabályokhoz szorosan kapcsolódó követelményeit (a Törvényszék F‑17/07. sz., Pouzol kontra Számvevőszék ügyben 2007. október 10‑én hozott végzésének 52. és 53. pontja).
51. Végül az ítélkezési gyakorlat ezen irányát a Törvényszék F‑122/10. sz., Cocchi és Falcione kontra Bizottság ügyben 2012. december 11‑én hozott ítéletének (amely ítélettel szemben fellebbezés van folyamatban az Európai Unió Törvényszéke előtt T‑103/13. P. ügyszám alatt) 37–39. pontja is megerősítette, amelyben a Törvényszék kimondta, hogy a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó javaslat az érintett tisztviselőnek sérelmet okozó aktusnak minősül.
52. Végül a jelen ítélet 49–51. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatból következik, hogy a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó javaslat, amely tekintetében a Bizottság illetékes szolgálatai a fent leírt, több szakaszból álló, a nyugdíjjogosultság átvitelére irányuló igazgatási eljárás keretében a tisztviselő egyetértését kérik, olyan egyoldalú aktus, amely elválasztható azon eljárásjogi kerettől, amelyben létrejött, és azt az intézmény részére jogszabály alapján biztosított, mérlegelést nem engedő jogkör alapján fogadták el, mivel közvetlenül azon egyéni jogból következik, amelyet a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikkének (2) bekezdése a tisztviselők és alkalmazottak részére az Uniónál való szolgálatba lépésük alkalmával kifejezetten biztosít.
53. E mérlegelést nem engedő jogkör gyakorlása ugyanis arra kötelezi a Bizottságot, hogy a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó olyan javaslatot készítsen, amely azon releváns adatok összességén alapul, amelyeket köteles az érintett nemzeti és nemzetközi hatóságoktól beszerezni éppen az utóbbiak és a saját szolgálatai közötti szoros koordináció és lojális együttműködés keretében. Következésképpen a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó ilyen javaslat nem tekinthető az intézmény szolgálatai arra irányuló „egyszerű szándéka” megnyilvánulásának, hogy az érintett tisztviselőt azt megelőzően tájékoztassák, hogy ténylegesen megkapnák egyetértését, valamint ezt követően beszedjék a jóváírás elvégzését lehetővé tévő tőkét. Ellenkezőleg, e javaslat testesíti meg az érintett intézmény ahhoz szükséges elkötelezettségét, hogy helyesen végezze el a tisztviselő nyugdíjjogosultságainak átvitelére való azon jogának tényleges végrehajtását, amelyet e tisztviselő az átvitel iránti kérelem benyújtásával gyakorolt. A naprakésszé tett tőkeértéknek az uniós nyugdíjrendszerbe való átvitele a nemzeti és nemzetközi hatóságokat terhelő különálló, és a nyugdíjjogosultságoknak az uniós nyugdíjrendszer pénztáraiba történő átvitelére irányuló teljes eljárás egészének kiegészítéséhez szükséges kötelezettség végrehajtását jelenti.
54. Ily módon a mérlegelést nem engedő jogkörnek a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikke (2) bekezdésének végrehajtása érdekében történő gyakorlása arra kötelezi a Bizottságot, hogy minden szükséges eszközét latba vesse annak lehetővé tétele érdekében, hogy a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikke (2) bekezdésének végrehajtása iránt kérelmet benyújtó tisztviselő az ügy – azaz a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikkének (2) bekezdésében meghatározottak szerint mind a figyelembe veendő, személyzeti szabályzat szerinti nyugdíjszerző szolgálati évek számának meghatározására vonatkozó számításhoz szükséges adatok, mind pedig az e számítás feltételeire „az átruházás [helyesen: átvitel] időpontjában” érvényes szabályok – teljes ismeretében adhassa egyetértését a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó javaslatra. E rendelkezés ugyanis kimondja, hogy az intézmény, amelynél a tisztviselő szolgálatot teljesít, a tisztviselő alapilletménye, életkora és az átvitel iránti kérelem időpontjában érvényes átváltási árfolyam figyelembevételével, az általános végrehajtási rendelkezések segítségével „megállapítja” azon „nyugdíjszerző szolgálati évek számát”, amelyeket figyelembe vesz.
55. A fentiek összességéből következik, hogy a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó javaslat olyan aktus, amely sérelmet okoz a nyugdíjjogosultságai átvitelét kérelmező tisztviselőnek.
56. E megállapítást az alábbi megfontolások is megerősítik.
57. Először is megerősítve azt a korábbi gyakorlatot, amely a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó javaslatokban szereplő rendelkezésekben fejeződik ki, a DGE 2011 ezentúl kifejezetten úgy rendelkezik 8. cikkében, hogy azon egyetértés, amelynek megadására a tisztviselőt a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó javaslat tekintetében felkérik, amennyiben megadják, „visszavonhatatlan”. Márpedig a tisztviselő által megadott egyetértés visszavonhatatlan jellege csak akkor igazolható, ha a Bizottság a maga részéről olyan javaslatot bocsát az érdekelt rendelkezésére, amelynek a tartalmát az elvárható gondossággal számították és alakították ki, és amely köti a Bizottságot abban az értelemben, hogy kötelezi arra, hogy az érdekelt egyetértése esetén ezen az alapon folytassa tovább az átvitelre vonatkozó eljárást.
58. Másodszor a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó javaslatot főszabály szerint olyan számítási mód alapján teszik meg, amely azonos az abban az időpontban alkalmazottal, amikor az uniós nyugdíjrendszer be szedi a származási hely szerinti nemzeti vagy nemzetközi nyugdíjpénztárak által végleges jelleggel átutalt tőke egészét.
59. Ezenkívül a szóban forgó összeg adott esetben változhat a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó javaslat időpontja és a tőke végleges beszedésének időpontja között, mivel az átvitel iránti kérelem időpontjára vonatkozóan naprakésszé tett átvihető tőke összege – például az árfolyamok változása miatt – eltérhet a tőkének a tényleges átutalás időpontja szerinti összegétől. Még ez utóbbi esetben is, amely egyébiránt csak az eurótól eltérő pénznemben kifejezett tőke átvitelét érintheti, az említett két értékre alkalmazott számítási mód ténylegesen azonos.
60. Harmadszor a Bizottság azon álláspontja, amely szerint kizárólag a szóban forgó tőke végleges beszedése után elfogadott, jóváírásra vonatkozó határozat okoz sérelmet az érintett tisztviselőnek, egyértelműen ellentétes a nyugdíjjogosultságok átvitelére irányuló igazgatási eljárás céljával. Ezen eljárás éppen annak lehetővé tételére irányul, hogy az érintett tisztviselő az ügy teljes ismeretében és azt megelőzően, hogy a járulékai összességének megfelelő tőkét az uniós nyugdíjrendszerbe véglegesen átvinnék, eldönthesse, hogy számára kedvezőbb‑e korábbi nyugdíjjogosultságait az uniós tisztviselőként szerzett jogosultságaival összevonni, vagy ellenkezőleg, e jogait a nemzeti jogrendben megtartani (lásd a fent hivatkozott Belgium és Bizottság kontra Genette ügyben hozott ítélet 91. pontját). A Bizottság álláspontja ugyanis arra kötelezné az érintett tisztviselőt, hogy vitassa az azon jóváírandó nyugdíjszerző szolgálati évek száma kiszámításának a Bizottság szolgálatai által alkalmazott módját, amelyekre csupán azt követően jogosult, hogy a származási hely szerinti nemzeti vagy nemzetközi nyugdíjpénztárak véglegesen átutalták a tőkét a Bizottság részére, ami gyakorlatilag semmissé tenné a tisztviselő részére a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikkének (2) bekezdésével biztosított azon jog lényegét, hogy válasszon a nyugdíjjogosultságai átvitele és azoknak a származási hely szerinti nemzeti vagy nemzetközi nyugdíjpénztárakban való tartása között.
61. Végül negyedszer nem állítható, ahogyan azt a Bizottság teszi, hogy nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó javaslatok csak előkészítő aktusok, azzal az indokkal, hogy a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikkének (2) bekezdése előírja, hogy a nyugdíjszerző szolgálati évek számát „átruházott tőke alapján” kell kiszámítani.
62. E tekintetben először is emlékeztetni kell arra, hogy a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikkének (2) bekezdéséből következik, hogy az érintett intézmény előbb „a tisztviselő alapilletménye, életkora és az átruházás [helyesen: átvitel] iránti kérelem időpontjában érvényes átváltási árfolyam figyelembevételével, az általános végrehajtási rendelkezések segítségével megállapítja” a nyugdíjszerző szolgálati évek számát, és ezt követően az uniós nyugdíjrendszer szerint ily módon meghatározott nyugdíjszerző szolgálati évek számát „az átvitt tőke alapján” veszi figyelembe”.
63. A fenti szövegezést megerősíti DGE 2004 7. cikkének és a DGE 2011 7. cikkének szövege. Mindkét említett cikk (1) bekezdésének szövege ugyanis úgy rendelkezik, hogy a figyelembe veendő nyugdíjszerző szolgálati évek számát „a […] megszerzett nyugdíjjogosultságokat megtestesítő, átvihető összeg alapján, az átvitel iránti kérelem időpontja és az átvitel tényleges időpontja közötti tőkenövekedésnek megfelelő összeg levonásával” kell kiszámítani.
64. A DGE 2004 és a DGE 2011 7. cikkének (2) bekezdése ezzel szemben pontosítja, hogy a figyelembe veendő nyugdíjszerző szolgálati évek számát „ezt követően […] az átvitt összeg alapján számítsák ki” az említett bekezdés első francia bekezdésében szereplő matematikai képlet alapján.
65. A fent említett rendelkezésekből tehát az következik, hogy a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó javaslatokat a kérelem időpontjában átvihető, az illetékes nemzeti vagy nemzetközi hatóságok által a Bizottság szolgálataival közölt összeg alapján számítják ki, amelyből adott esetben levonják az átvitel iránti kérelem időpontja és az átvitel tényleges időpontja közötti tőkenövekedésnek megfelelő összeget, mivel e pénzbeli különbözetet nem az uniós nyugdíjrendszernek kell viselnie.
66. A fenti megállapítások összességéből következik, hogy a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó második javaslat sérelmet okozó aktus, és ezért a megsemmisítés iránti kérelmek elfogadhatók. Következésképpen a Bizottság által felhozott elfogadhatatlansági kifogást el kell utasítani.
Az ügy érdeméről
67. A nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó második javaslat megsemmisítése érdekében előterjesztett kérelmei alátámasztására a felperes egyetlen, „[a] személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikke (2) bekezdésének [és] a személyzeti szabályzat XII. melléklete 26. cikke (4) bekezdésének megsértésére, a szerzett jogok, valamint a jogbiztonság elvének és a visszaható hatály tilalmának megsértésére, és nyilvánvaló értékelési hibára” alapított jogalapra hivatkozik
A felek érvei
68. A felperes azt állítja, hogy a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikkének (2) bekezdése előírja a Bizottság azon kötelezettségét, hogy amennyiben módosítani kívánja a valamely tagállamban megszerzett nyugdíjjogosultságnak az uniós nyugdíjrendszerbe történő átvitelére (a továbbiakban: „in” átvitel) irányuló kérelmekre vonatkozó biztosításmatematikai értékeket, azt megelőzően új általános végrehajtási rendelkezéseket kell elfogadnia. Márpedig a Bizottság csak 2011. március 3‑án fogadta el az új általános végrehajtási rendelkezéseket. Tehát kizárólag az ezen időpontot megelőzően hatályos DGE 2004 alkalmazható az átvitel iránti kérelemre.
69. Az 1324/2008 rendelet 2009. január 1‑jei hatálybalépése tehát nincs hatással a jóváírandó nyugdíjszerző szolgálati évek számítására alkalmazandó kamatlábra. E rendelet ugyanis módosította a személyzeti szabályzat VIII. mellékletének 8. cikkében szereplő kamatlábat, amelyet kizárólag a bizosításmatematikai egyenértéknek, azaz valamely tisztviselő által az Unióban megszerzett nyugdíjjogosultságok tőkeértékének valamely nemzeti nyugdíjrendszerbe történő átvitele (a továbbiakban: „out” átvitel) esetén használnak, és ily módon nem alkalmazható az „in” átvitel esetében.
70. Egyébiránt sem a személyzeti szabályzat, sem pedig az 1324/2008 rendelet rendelkezései nem írják elő az 1324/2008 rendeletben meghatározott kamatláb azonnali, teljes hatályú alkalmazását az „in” átvitel esetén jóváírandó nyugdíjszerző szolgálati évek számának kiszámítása vonatkozásában.
71. A felperes szerint a személyzeti szabályzat 83a. cikkének (3) bekezdés szerinti, ötévenként végzett biztosításmatematikai értékelés alkalmazásával az 1324/2008 rendelet korlátozott módon csak az uniós nyugdíjrendszerbe fizetendő járulék mértékét és az ugyanazon rendelet 2. cikkében szereplő rendelkezések által meghatározott kamatlábat igazíthatta ki. Ezen intézkedésekkel a Tanács tehát a személyzeti szabályzat 83a. cikke által a részére biztosította valamennyi jogot „kimerítette”. A Tanács nem rendelkezett felhatalmazással olyan határozat meghozatalára, amely befolyással van a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikkének (2) bekezdésében említett számításra.
72. Ezenkívül a kamatlábnak a Tanács által elhatározott módosítása nem alkalmazható egyidejűleg kötelezően valamennyi biztosításmatematikai számításra.
73. A felperes arra is hivatkozik, hogy jogai az átvitel iránti kérelem napján, azaz 2009. november 3‑án kristályosodtak ki, ezért azokat az említett időpontban kizárólag hatályos DGE 2004 alkalmazásával kellett volna meghatározni.
74. Végül a felperes úgy véli, hogy a DGE 2011 visszaható hatályú alkalmazása „váratlan” volt. A „Humánerőforrás és biztonság” főigazgatóság főigazgatójának 2010. május 25‑i közleménye és a 2010. július 30‑i közlemény kimondta, hogy az új szabályokat nem alkalmazzák visszaható hatállyal.
75. A Bizottság erre azt a választ adja, hogy jóllehet az 1324/2008 rendelet nem módosíthatta a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikkének (2) bekezdését, mivel e rendelkezés nem említette a biztosításmatematikai érték számítása során használandó kamatlábat, a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikke (2) bekezdésének általános végrehajtási rendelkezései olyan átalakítási együtthatókat használnak, amelyek „közvetlenül a [személyzeti szabályzat] VIII. mellékletének 8. cikkében szereplő értékektől függnek”.
76. A Bizottság véleménye szerint a személyzeti szabályzat VIII. mellékletének 8. cikkében szereplő kamatlábnak az 1324/2008 rendelet hatálybalépése révén 2009. január 1‑jére kitűzött módosítása tehát „szükségszerűen” maga után vonta az említett átváltási együtthatók ugyanazon a napon történő módosítását. A DGE 2004‑ben szereplő átváltási együtthatók ily módon 2009. január 1‑jére „elavulttá” és jogalap nélkülivé váltak, és mindez függetlenül a DGE 2004 formális és a körülményekből következő hatályon kívül helyezésétől.
A Törvényszék álláspontja
77. Elöljáróban meg kell állapítani, hogy a nyilvánvaló értékelési hibára alapított kifogás egyáltalán nem megalapozott, mivel az alátámasztása érdekében semmilyen érvre nem hivatkoztak. Azt tehát az eljárási szabályzat 35. cikke (1) bekezdésének e) pontja alapján el kell utasítani.
78. Egyetlen jogalapja keretében a felperes a DGE 2011 9. cikke harmadik bekezdésének utolsó mondatát, valamint negyedik bekezdésének első mondatát érintő jogellenességi kifogásra hivatkozik. A felperes szerint a DGE 2011 e rendelkezései előírják, hogy a DGE 2011 1. mellékletében szereplő, az 1324/2008 rendelettel összhangban meghatározott átalakítási együtthatók 2009. április 1‑jétől, az említett rendelet hatálybalépésének napjától alkalmazandók, noha az említett időpontig a DGE 2004 2. mellékletét, amely eltérő és 2004. május 1‑jétől alkalmazandó átalakítási együtthatókat tartalmazott, formálisan nem módosították. A felperes azt állítja, hogy e formális módosítást el kell végezni a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikkének (2) bekezdése alapján, és hogy a DGE 2011 1. mellékletében szereplő átalakítási együtthatók 2009. április 1‑jére visszaható hatályú, és így olyan tisztviselők és alkalmazottak ügyeire történő alkalmazása, akik „in” átviteli kérelmüket az említett időpontot megelőzően nyújtották be, sérti a jogbiztonság és a visszaható hatály tilalmának elvét.
79. A DGE 9. cikke harmadik és negyedik bekezdésének jogi igazolása érdekében a Bizottság lényegében azt állítja, hogy az 1324/2008 rendelet 2. cikke okafogyottá és automatikusan jogalap nélkülivé tette a DGE 2004‑et a figyelembe veendő nyugdíjszerző szolgálati évek számának kiszámítási módja vonatkozásában.
– Az 1324/2008 rendelet hatása DGE 2004‑re
80. Az 1324/2008 rendelet 2. cikkének szövegéből következik, hogy annak a tisztviselők és más alkalmazottak tekintetében mindössze két célja van.
81. Az első azon tisztviselő nyugdíjjogosultsága kiszámítására vonatkozó kamatlábnak a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 4. cikkének (1) bekezdése segítségével történő meghatározására irányul, aki az Unió szolgálatában már szolgálati időt teljesített, és ismételten szolgálatba lép. E cél a jelen ügyben eleve irrelevánsnak tűnik.
82. A másik az öregségi nyugdíj „biztosításmatematikai egyenértékének” meghatározása során használt kamatláb rögzítésére vonatkozik. Márpedig meg kell állapítani, hogy e fogalmat a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikkének (1) bekezdésében az „out” átvitelekkel kapcsolatban, nem pedig ugyanezen melléklet 11. cikkének (2) bekezdésében az „in” átvitelek kapcsán használják.
83. Emlékeztetni kell ugyanis arra, hogy a személyzeti szabályzat VIII. mellékletének 11. cikke egyértelműen elhatárolja egymástól egyrészről (1) bekezdésében az „out”, másrészről (2) bekezdésében az „in” átvitelt.
84. „Out” átvitel esetében a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy az érintett tisztviselő jogosult „a[z Uniónál] fennálló öregségi nyugdíj iránti jogosultságának az átruházás [helyesen: átvitel] tényleges időpontjának megfelelően naprakésszé tett, biztosításmatematikai egyenértékét” átvinni. Ezzel szemben „in” átvitel esetében ugyanezen rendelkezés (2) bekezdése úgy rendelkezik, hogy az érintett tisztviselő jogosult az „[azon nemzeti vagy nemzetközi rendszerben] szerzett nyugdíjjogosultság – az átruházás tényleges időpontjának megfelelően naprakésszé tett – tőkeértékét a[z Uniónak] befizettetni [amellyel korábban jogviszonyban állt]”. „Out” átvitel esetében az átvitt pénzösszeg az Uniónál megszerzett nyugdíjjogosultságok „biztosításmatematikai egyenértéke”, „in” átvitel esetében az átvitt pénzösszeg a „naprakésszé tett tőkeösszeg”, azaz azon pénzösszeg, amely ténylegesen megtestesíti az érintett tisztviselő korábbi tevékenysége révén a szóban forgó nemzeti vagy nemzetközi nyugdíjrendszerben megszerzett, a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikke (2) bekezdésének első albekezdése alapján az átruházás tényleges időpontjának megfelelően naprakésszé tett nyugdíjjogosultságot (lásd ebben az értelemben a Bíróság C‑166/12. sz. Časta‑ügyben 2013. december 5‑én hozott ítéletének 26. pontját).
85. Márpedig a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikkének (1) bekezdésében említett „biztosításmatematikai egyenérték”, és az ugyanezen cikk (2) bekezdésében szereplő „naprakésszé tett tőkeérték” két különálló jogi fogalom, amelyek egymástól független rendszerek körébe tartoznak.
86. A „biztosításmatematikai egyenérték” ugyanis önálló, az uniós nyugdíjrendszerre jellemző fogalomként jelenik meg a személyzeti szabályzat jogában. E fogalmat a személyzeti szabályzat VIII. mellékletének 8. cikke úgy határozza meg, mint amely „a tisztviselőt megillető [öregséginyugdíj‑]ellátások tőkeértéke, amelyet a [személyzeti szabályzat] XII. melléklet[ének] 9. cikkében említett halandósági táblák alapján számítják [helyesen: számítanak] ki, 3,1%‑os éves kamat alkalmazásával, amely a [személyzeti szabályzat] XII. melléklet[ének] 10. cikkében megállapított szabályokkal összhangban felülvizsgálható”. A személyzeti szabályzat VIII. mellékletének 8. cikkében említett kamatláb legutóbbi felülvizsgálatát a személyzeti szabályzat XII. mellékletének 10. cikke alapján éppen az 1324/2008 rendelet végezte el, amely a kamatlábat 3,5%‑ról 3,1%‑ra csökkentette.
87. A „naprakésszé tett tőkeérték” fogalmát ezzel szemben nem határozza meg a személyzeti szabályzat, és a kiszámításának módját sem tartalmazza azon okból, hogy annak számítása és e számítás felülvizsgálatának feltételei – ahogyan azt az ítélkezési gyakorlat állandó jelleggel kimondja – az érintett nemzeti vagy nemzetközi hatóságok kizárólagos hatáskörébe tartozik (a fent hivatkozott Belgium és Bizottság kontra Genette ügyben hozott ítélet 56 és 57. pontja, és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
88. A Bizottság fenntartja azonban, hogy a biztosításmatematikai egyenérték egyben olyan „számítási módszer” is, amelyet ilyenként nem csupán az „out” átvitelek esetében, azaz akkor kell alkalmazni, ha pénzösszegek lépnek ki az uniós nyugdíjrendszer pénztáraiból azért, hogy valamely tagállam vagy nemzetközi szervezet nyugdíjrendszerének pénztárába lépjenek be, hanem az „in” átvitelek esetében is, azaz abban az esetben, ha épp ellenkezőleg az uniós nyugdíjrendszer pénztáraiba lépnek be pénzösszegek.
89. A Bizottság szerint tehát a biztosításmatematikai egyenérték – számítási módszerként – a hivatalban töltött szolgálati időn alapuló nyugdíjjogosultság mindkét esetére alkalmazandó. A Bizottság e tekintetben hangsúlyozza, hogy a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikkének (2) bekezdése a személyzeti szabályzat 2004‑es reformja óta egy új kötelezettséget ír elő az érintett nemzeti hatóságok számára, amely szerint az Unió szolgálatába lépő tisztviselő által befizetett járulékok összességének megfelelő tőkeértéket „az átruházás [helyesen: átvitel] tényleges időpontjának megfelelően naprakésszé [kell tenni]”. A Bizottság szerint ezen új feltétel, mivel a személyzeti szabályzatban szerepel, az érintett nemzeti hatóságok számára létrehozza annak kötelezettségét, hogy a személyzeti szabályzatban szereplő értékek, így az utoljára az 1324/2008 rendelettel módosított kamatláb alapján tegyék naprakésszé a tőkeértéket.
90. A Bizottság álláspontja azonban jogilag nem megalapozott.
91. Az ítélkezési gyakorlatból következik ugyanis, hogy az „in” átviteli rendszer két elkülönült közigazgatási szakaszból áll. Az első szakasz abban áll, hogy az azon nemzeti nyugdíjrendszert kezelő nemzeti vagy nemzetközi hatóságok, amelynél az érintett tisztviselő az Uniónál való szolgálatba lépése előtt nyugdíjjogosultságot szerzett, megállapítják az aktualizált tőkeértéket. E szakasz teljes egészében az illetékes nemzeti vagy nemzetközi hatóságok hatáskörébe tartozik. A második szakaszban azonban az érintett uniós intézmény az eredeti nemzeti vagy nemzetközi hatóságok által ily módon meghatározott aktualizált tőkeértéket átalakítja az uniós nyugdíjrendszerben figyelembe veendő szolgálati évekre az uniós nyugdíjrendszer saját szabályai alapján, ideértve azon általános végrehajtási rendelkezéseket, amelyeket az egyes intézmények kötelesek elfogadni az „in” átvitelek esetére (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Belgium és Bizottság kontra Genette ügyben hozott ítélet 56 és 57. pontját).
92. Következésképpen a két határozat, amelyek közül az első az aktualizált tőkeérték meghatározásával, a második pedig ezen eszközök nyugdíjszerző szolgálati évekre történő átváltásával kapcsolatos, két eltérő jogrendbe tartozik, és külön‑külön az e két jogrendre jellemző bírósági ellenőrzés hatálya alá esik (az Elsőfokú Bíróság T‑204/01. sz., Lindorfer kontra Tanács ügyben 2004. március 18‑án hozott ítéletének 28–31. pontja).
93. Az a körülmény, hogy a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikkének (2) bekezdése a személyzeti szabályzat 2004‑es reformja óta úgy rendelkezik, hogy a nemzeti vagy nemzetközi hatóságok kötelesek a átvitel tényleges időpontjáig naprakésszé tenni az Unió szolgálatába lépő tisztviselő vagy alkalmazott által befizetett járulékok összességének megfelelő tőkeértéket, kétségtelenül kötelezettséget teremt e hatóságok számára, de erre irányuló kifejezett rendelkezés hiányában nem következik belőle, hogy e naprakésszé tételt az „out” átvitelekre meghatározott módon kell elvégezni. Ezzel szemben, ahogyan azt a Bíróság a fent hivatkozott Časta‑ügyben hozott ítélet 25 és 26. pontjában kimondta, a tagállamok szabadon alkalmazhatják vagy az úgynevezett „biztosításmatematikai egyenérték”, vagy az úgynevezett „átalánydíjas visszavásárlási érték” módszerét, illetve egyéb módszereket.
94. Következésképpen először is a naprakésszé tett tőkeértéknek az „in” átvitel céljából az illetékes nemzeti vagy nemzetközi hatóságok által történő kiszámítását illetően elmondható, hogy e tőkeértéket az alkalmazandó nemzeti jog alapján és az e jogban szereplő feltételek szerint határozzák meg, illetve nemzetközi szervezet esetében e szervezet saját szabályai révén, nem pedig a személyzeti szabályzat VIII. mellékeltének 8. cikke és az utóbbi rendelkezésben rögzített kamatláb alapján. Egyébiránt ezt mondta ki az Elsőfokú Bíróság a fent hivatkozott Belgium és Bizottság kontra Genette ügyben hozott ítélet 57. pontjában, amikor pontosította, hogy „in” átvitel esetében az átvitelre felajánlott nyugdíjjogosultságok összegének kiszámításával kapcsolatos határozat az illetékes nemzeti jogrendbe tartozik, és annak felülvizsgálatára kizárólag a nemzeti bíróság jogosult (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Časta‑ügyben hozott ítélet 24. pontját).
95. A fentiekből következik, hogy az 1324/2008 2. cikkét nem kell a tisztviselő vagy alkalmazott által az Uniónál való szolgálatba lépését megelőzően szerzett nyugdíjjogosultságoknak megfelelő tőkeérték kiszámítási módja egyik elemeként számba venni, és azt nem kell az érintett nemzeti és nemzetközi hatóságoknak kötelezően figyelembe venniük azon tőkeérték naprakésszé tétele esetében, amelynek az átvitelére kötelesek.
96. Másodszor az uniós nyugdíjrendszerben figyelembe veendő, jóváírandó nyugdíjszerző szolgálati évek számának az érintett intézmény szolgálatai által történő kiszámítását illetően, amely a jelen ítélet 91–93. pontjából következően eltér a naprakésszé tett tőkeérték számításától, meg kell állapítani, hogy sem a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikkének az „in” átvitelekkel kapcsolatos (2) bekezdése, sem a személyzeti szabályzat más rendelkezése nem mondja ki kifejezetten annak kötelezettségét, hogy az uniós nyugdíjrendszerben jóváírandó nyugdíjszerző szolgálati évek számítására az ugyanezen melléklet 8. cikkében említett kamatlábat kell alkalmazni. Ebből következik, hogy a Bizottság azon állítása, amely szerint az átalakítási együtthatók az „in” átvitel esetében „közvetlenül függnek” a személyzeti szabályzat VIII. mellékletének 8. cikkében szereplő kamatlábtól, a személyzeti szabályzata egyik rendelkezésén sem alapul.
97. Ezenkívül, a Tanács a személyzeti szabályzat 83a. cikke alapján elfogadott végrehajtási rendelet útján nem szűkítheti a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikke (2) bekezdése második albekezdésének a hatályát azon önállóság kétségbevonásával, amelyet az uniós jogalkotó e rendelkezésben az intézmények részére elismert azzal, hogy biztosította részükre annak hatáskörét, hogy általános végrehajtási rendelkezések révén az „in” átvitel esetére meghatározzák a jóváírható nyugdíjszerző szolgálati évek számát.
98. Kétségtelen, hogy a DGE 2004 7. cikkének (2) bekezdése az uniós nyugdíjrendszerbe ténylegesen átruházott tőke alapján figyelembe veendő nyugdíjszerző szolgálati évek számának kiszámítása céljából a DGE 2004 2. mellékletében szereplő V2 biztosításmatematikai értékekre hivatkozik, mely utóbbiakat az említett 2. melléklet szerint „a személyzeti szabályzat XII. mellékletében szereplő értékek” alapján számítanak ki. Márpedig ezen értékek között szerepel a személyzeti szabályzat VIII. mellékletének 8. cikkében meghatározott kamatláb.
99. Mindazonáltal a DGE 2004 2. melléklete tartalmazza azokat a biztosításmatematikai értékeket, amelyeket többek között a személyzeti szabályzat VIII. mellékletének 8. cikkében – az 1324/2008 rendelettel történő módosítást megelőzően – szereplő 3,5%‑os érték alapján számítottak ki. Pontosan ezen értékeket vette figyelembe a Bizottság a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó első javaslat elkészítése érdekében, jóllehet a személyzeti szabályzat VIII. mellékletének 8. cikkét időközben módosította az 1324/2008 rendelet.
100. E feltételek mellett, a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikke (2) bekezdésének végrehajtása keretében és különösen az „in” átvitel esetére vonatkozó átváltási együtthatóknak a személyzeti szabályzat VIII. mellékletének 8. cikkében az 1324/2008 rendelet hatálybalépését követően szereplő új 3,1%‑os kamatlábra tekintettel történő naprakésszé tétele céljából a Bizottság feladata, hogy az említett 11. cikk (2) bekezdésének megfelelően, amely a végrehajtása tekintetében az általános végrehajtási rendelkezésekre utal, és ezenkívül a jogbiztonság elvével összhangban módosítsa a DGE 2004‑et és hozza létre a biztosításmatematikai értékek új táblázatát. A Bizottság egyébiránt éppen ezt tette a DGE 2011 elfogadásával, mely utóbbi a mellékletében tartalmazta az új biztosításmatematikai értékeket, amelyeket az új általános végrehajtási rendelkezésekben a nyugdíjszerző szolgálati évek kiszámítására szolgáló „átváltási együtthatóknak” neveznek.
101. Hozzá kell tenni, hogy a személyzeti szabályzat VIII. mellékletének az 1324/2008 rendelet hatálybalépését követően módosított 8. cikkét az „in” átvitelekre csak általános végrehajtási rendelkezések útján lehet alkalmazhatóvá tenni, amelyeket az intézményeknek kell elfogadniuk a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikkének (2) bekezdésével összhangban. Az említett 8. cikk alkalmazhatósága a jelen esetben a „személyzeti szabályzat XII. mellékletében szereplő értékekre történő hivatkozásból következik, amelyek a DGE 2004 2. mellékletének címében szerepelnek, és annyiban, amennyiben az említett XII. melléklet 1. cikkének (2) bekezdésében, 10. cikkének (2) bekezdésében és 12. cikkében maga hivatkozik a személyzeti szabályzat VIII. mellékletének 8. cikkében szereplő kamatlábra. Márpedig a DGE 2004 2. mellékletének címe értelmező jelleggel bír a Bizottság által – a számára a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikkének (2) bekezdésével biztosított végrehajtási hatáskörei alapján – választott számítási módszer vonatkozásában, ami kizárólag a biztosításmatematikai értékek táblázatában található normatív rendelkezés értelmezésére szolgálhat (az irányelvek valamely cikke címének normatív értékét illetően lásd a Bíróság C‑144/00. sz. Hoffmann‑ügyben 2003. április 3‑án hozott ítéletének 37–40. pontját). Ráadásul e sorozatos, ráadásul igen homályos hivatkozások nem érvényesülhetnek a biztosításmatematikai értékek szóban forgó táblázatában szereplő kifejezett adatokkal szemben a jogbiztonság elvének sérelme nélkül.
102. Végül a Bizottság annak megállapítására irányuló érve, hogy a biztosításmatematikai egyenértéknek a személyzeti szabályzat VIII. mellékletének 8. cikkében szereplő számítási módját szükségképpen az aktualizált tőkeérték, sőt a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikkének (2) bekezdésében szereplő nyugdíjszerző szolgálati évek számának meghatározása során is használni kell, ellentétes az utóbbi rendelkezés szövegével, valamint az uniós jogalkotó szándékával, amely valójában fenn kívánta tartani a személyzeti szabályzatban a nyugdíjjogosultságok átvitelének két – „in” és „out” - esete közötti, és ennek következtében az aktualizált tőkeérték és a biztosításmatematikai egyenérték fogalmak közötti világos megkülönböztetést.
103. A fentiekre tekintettel a Bizottság azon álláspontja, amely szerint az 1324/2008 rendelet okafogyottá és automatikusan jogalap nélkülivé tette a DGE 2004‑et a nyugdíjszerző szolgálati évek számának számítási módja tekintetében, jogilag téves, mivel ezen álláspont igazolása figyelmen kívül hagyja mind az említett rendelet hatályát, mind pedig a személyzeti szabályzat VIII. melléklete 11. cikkének (2) bekezdését.
104. Meg kell tehát vizsgálni azt a kérdést, hogy a Bizottság jogosult volt‑e alkalmazni a DGE 2011 1. mellékletében szereplő új átváltási együtthatókat a DGE 2011 2011. április 1‑jei hatálybalépését megelőzően benyújtott átviteli kérelmekre.
– A DGE 2011 1. mellékletében szereplő átváltási együtthatók visszamenő hatályú alkalmazásáról
105. Mindenekelőtt emlékeztetni kell arra, hogy általánosan elfogadott elv szerint – a kivételektől eltekintve – valamely új szabály azonnal alkalmazandó a később létrejövő helyzetekre, valamint a korábbi jogszabály hatálya alatt létrejött, de nem teljesen kialakult jogi helyzetek jövőbeni hatásaira (a Törvényszék F‑31/10. sz., Guittet kontra Bizottság ügyben 2012. június 13‑án hozott ítéletének 47. pontja és az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
106. Következésképpen meg kell vizsgálni, hogy abban az időpontban, amikor a DGE 2011‑ben szereplő új korrekciós együtthatók alkalmazandóvá váltak, vagyis 2011. április 1‑jén, a felperes olyan helyzetben volt‑e, amely a DGE 2004 hatálya alatt jött létre, és már teljesen kialakult. Kizárólag ebben az esetben lehetne ténylegesen elismerni, hogy a DGE 2011‑ben szereplő új korrekciós együtthatókat visszaható hatállyal alkalmazták a felperesre. Ebben az esetben meg kellene vizsgálni a felperes jogellenességi kifogását, és közelebbről a DGE 2011‑ben szereplő új korrekciós együtthatók visszaható hatályú alkalmazásának jogszerűségét a jogbiztonság és a bizalomvédelem elveinek fényében (lásd ebben az értelemben a fent hivatkozott Guittet kontra Bizottság ügyben hozott ítélet 48. pontját).
107. A jelen ügyben annak érdekében, hogy az olyan tisztviselő vagy alkalmazott helyzete, amely „in” átvitelre vonatkozó kérelmet terjesztett elő, teljes mértékben kialakuljon a DGE 2004‑hez mellékelt V2 biztosításmatematikai érték alapján, bizonyítani kell, hogy legkésőbb a DGE 2011‑ben szereplő új korrekciós együtthatók hatálybalépését megelőző nap végén, azaz 2011. március 31‑én az érdekelt elfogadta a számára a DGE 2004 alapján tett, nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó javaslatot.
108. A jelen ügyben, ahogyan a jelen ítélet 21. pontjában is szerepel, a felperes formálisan nem fogadta el, és nem is utasította el a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó első javaslatot. Az „in” átvitelre vonatkozó jogát érintő helyzete, jóllehet a DGE 2004 alapján keletkezett, ily módon nem teljes mértékben alakult ki a DGE 2004 alapján a DGE 2011 hatálybalépésének időpontjában, mely utóbbit tehát a jelen ügyben nem alkalmazták visszaható hatállyal.
109. E feltételek mellett a felperes sem szerzett jogra, sem pedig a közigazgatási aktusok visszavonása feltételei tiszteletben tartásának hiányára nem hivatkozhat (lásd a fent hivatkozott Cocchi és Falcione ügyben hozott ítélet 42. és 43. pontját).
110. A fentiek összességéből következik, hogy a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó második javaslat megsemmisítésére irányuló kérelmeket, mint megalapozatlant, el kell utasítani.
111. Következésképpen a jelen keresetet el kell utasítani.
A költségekről
112. Az eljárási szabályzat 87. cikkének 1. §‑a értelmében, ha az említett szabályzat II. címe 8. fejezetének többi rendelkezése alapján a Közszolgálati Törvényszék másként nem határoz, a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Ugyanezen cikk 2. §‑a szerint, ha a méltányosság alapján indokolt, a Közszolgálati Törvényszék úgy határozhat, hogy a pervesztes felet csak a költségek egy részének viselésére kötelezi, vagy e címen nem kötelezi a költségek viselésére.
113. A fent kifejtett indokok alapján a felperes a pervesztes fél. Mindazonáltal meg kell említeni, hogy a Bizottság magatartása a felperesben teljes mértékben jogos kérdéseket és kételyeket ébreszthetett. Először is emlékeztetni kell arra, hogy a panaszt elutasító határozatában a Bizottság maga ismerte el, hogy a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó második javaslatot sérelmet okozó aktusként vizsgálták. Márpedig jóllehet a jelen kereset keretében a Bizottság jogosult volt elfogadhatatlansági kifogásra hivatkozni, arra kérve a Törvényszéket, hogy ne kezdje meg az ügy érdeméről szóló vitát, ezzel szemben azt is állította, hogy a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó javaslat „nyilvánvalóan” nem sérelmet okozó aktus. Ezenkívül a Bizottság három ízben, azaz a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó első javaslatban, valamint a 2010. május 5‑i és július 30‑i közleményben pontosította, hogy a DGE 2004 alkalmazandó a DGE 2011 hatálybalépésének időpontját megelőzően nyilvántartásba vett átviteli kérelmekre. Ráadásul e közlemények egyáltalán nem említik, hogy milyen jelentőséggel bírhat ebben az összefüggésben a nyugdíjszerző szolgálati évek jóváírására vonatkozó javaslatoknak az érdekelt tisztviselők és alkalmazottak általi elfogadása. Az ügy körülményei tehát indokolttá teszik az eljárási szabályzat 87. cikke 2. §‑a rendelkezéseinek alkalmazását, és a Bizottság arra való kötelezését, hogy a saját költségein kívül viselje a felperes részéről felmerült költségeket is.
Rendelkező rész
A fenti indokok alapján
A KÖZSZOLGÁLATI TÖRVÉNYSZÉK (teljes ülés)
a következőképpen határozott:
1) A Közszolgálati Törvényszék a keresetet elutasítja.
2) Az Európai Bizottság viseli a saját költségeit és köteles viselni a C. Teughelsnél felmerült költségeket.