62024CJ0753
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (kilencedik tanács)
2026. április 16. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – Fogyasztóvédelem – 93/13/EGK irányelv – A 7. cikk (1) bekezdése – A fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételek – Valamely feltétel tisztességtelen jellege megállapításának joghatásai – A hitelszerződés semmissége – Visszatérítés iránti keresetek – Az eladó vagy szolgáltató keresetének elévülési ideje – Olyan körülmények, amelyek igazolhatják az elévülési idő lejártának figyelmen kívül hagyását – A tényleges érvényesülés elve – A jogbiztonság elve – Az arányosság elve – A bírósághoz fordulás joga – Jogalap nélküli gazdagodás”
A C‑753/24. sz. [Rzepacz] (
i
) ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Sąd Okręgowy w Warszawie (varsói regionális bíróság, Lengyelország) a Bírósághoz 2024. október 30‑án érkezett, ugyanazon a napon hozott határozatával terjesztett elő
a Powszechna Kasa Oszczędności Bank Polski S. A.
és
MS és MS
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (kilencedik tanács),
tagjai: M. Condinanzi tanácselnök, R. Frendo (előadó) és A. Kornezov bírák,
főtanácsnok: R. Norkus,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
a Powszechna Kasa Oszczędności Bank Polski S. A. képviseletében P. Haiduk, M. Romanowski és M. Woźniak adwokaci,
–
MS és MS képviseletében W. Budzewski és M. Chęcińska adwokaci,
–
a lengyel kormány képviseletében B. Majczyna, meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Bizottság képviseletében P. Kienapfel és A. Stobiecka‑Kuik, meghatalmazotti minőségben,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekről szóló, 1993. április 5‑i 93/13/EGK tanácsi irányelv (HL 1993. L 95., 29. o.; magyar nyelvű különkiadás 15. fejezet, 2. kötet, 288. o.) 7. cikke (1) bekezdésének, valamint a tényleges érvényesülés, az arányosság, a jogbiztonság elveinek, továbbá a bírósághoz fordulás jogának értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet a Powszechna Kasa Oszczędności Bank Polski S. A. (a továbbiakban: PKO Bank) bank és két fogyasztó, MS és MS között egy kölcsönszerződésnek az abban szereplő tisztességtelen feltételek miatti érvénytelenségéből eredő követelés behajtása tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
3
A 93/13 irányelv 6. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A tagállamok előírják, hogy fogyasztókkal kötött szerződésekben az eladó vagy szolgáltató által alkalmazott tisztességtelen feltételek a saját nemzeti jogszabályok rendelkezései szerint nem jelentenek kötelezettséget a fogyasztóra nézve, és ha a szerződés a tisztességtelen feltételek kihagyásával is teljesíthető, a szerződés változatlan feltételekkel továbbra is köti a feleket.”
4
Ezen irányelv 7. cikkének (1) bekezdése előírja:
„A tagállamok a fogyasztók és a szakmai versenytársak érdekében gondoskodnak arról, hogy megfelelő és hatékony eszközök álljanak rendelkezésre ahhoz, hogy megszüntessék az eladók vagy szolgáltatók fogyasztókkal kötött szerződéseiben a tisztességtelen feltételek alkalmazását.”
A lengyel jog
5
Az 1964. április 23‑i ustawa – Kodeks cywilny (a polgári törvénykönyvről szóló törvény; Dz. U 2024., poz. 1061.) alapjogvitára alkalmazandó változatának (a továbbiakban: polgári törvénykönyv) 58. cikkének 1. §‑a értelmében:
„A törvény megsértésével vagy megkerülésével kötött jogügylet semmis, kivéve ha jogszabály eltérően rendelkezik, például azt előírva, hogy a jogügylet érvénytelen rendelkezéseinek helyébe a törvény vonatkozó rendelkezései lépnek.”
6
E törvénykönyv 117. cikkének 1. és 21. §‑a a következőképpen rendelkezik:
„1.   § A törvényben meghatározott kivételekkel a vagyoni követelések elévülnek.
[…]
21.   § Az elévülési idő lejárta után a fogyasztóval szemben fennálló követelés nem érvényesíthető.”
7
Az említett törvénykönyv 1171. cikkének 1. és 2. §‑a a következőképpen rendelkezik:
„1.   § Kivételes esetben a bíróság a felek érdekeinek mérlegelését követően figyelmen kívül hagyhatja a fogyasztóval szembeni követelés elévülési idejének lejártát, ha ezt a méltányosság szempontjai megkövetelik.
2.   § Az 1. §‑ban említett lehetőséggel élve a bíróságnak különösen a következőket kell mérlegelnie:
1)
az elévülési idő hossza;
2)
az elévülési idő lejárta és a kérelem benyújtása közötti időtartam;
3)
azon körülmények jellege, amelyek miatt a hitelező nem érvényesítette követelését, beleértve az adós magatartásának a hitelező késedelmes követelésére gyakorolt hatását.”
8
Ugyanezen törvénykönyv 118. cikke értelmében:
„Különös szabály eltérő rendelkezése hiányában az elévülési idő hat év, időszakos szolgáltatásokra vonatkozó követelések és gazdasági tevékenység gyakorlásával összefüggő követelések esetében pedig három év. Ugyanakkor az elévülési idő a naptári év utolsó napján jár le, kivéve, ha az elévülési idő kevesebb, mint két év.”
9
A polgári törvénykönyv 3851. cikkének 1. §‑a a következőképpen rendelkezik:
„A fogyasztói szerződés egyedileg meg nem tárgyalt feltételei nem kötelezik a fogyasztót, ha azok a fogyasztó jogait és kötelezettségeit a jóerkölcsbe ütköző és a fogyasztó érdekeit súlyosan sértő módon állapítják meg (jogszabályba ütköző szerződési feltételek). Ez nem vonatkozik a felek főszolgáltatásaira – különösen az árra vagy a díjazásra – vonatkozó feltételekre, ha azok egyértelműen vannak megfogalmazva.”
10
E törvénykönyv 405. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Aki másnak rovására jogalap nélkül jut vagyoni előnyhöz, köteles az előnyt természetben visszaszolgáltatni, vagy ha ez nem lehetséges, annak értékét kell megtérítenie.”
11
Az említett törvénykönyv 410. cikkének 1. és 2. §‑a értelmében:
„1.   § Az előző cikkek rendelkezései különösen a jogalap nélküli szolgáltatásra alkalmazandók.
2.   § Jogalap nélküli a szolgáltatás, ha az azt teljesítő személy arra egyáltalán nem, vagy azon személy tekintetében nem volt köteles, akinek a részére teljesített, vagy ha nyújtásának oka megszűnt, vagy ha a szolgáltatással elérni kívánt célt nem érték el, vagy a szolgáltatási kötelezettséget keletkeztető jogügylet érvénytelen volt, és a szolgáltatást követően sem lett érvényes.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
12
2007 novemberében MS és MS svájci frankban (CHF) denominált kölcsönszerződést kötött a PKO Bank jogelődjével, amelynek teljesítése keretében a bank 333000 lengyel złoty (PLN) (hozzávetőleg 76000 euró) összeget fizetett ki számukra.
13
2017‑ben a két fogyasztó panaszt nyújtott be a PKO Bank ellen, majd keresetet indított a PKO Bank ellen, arra hivatkozva, hogy a szerződés az abban szereplő tisztességtelen feltételek miatt érvénytelen. 2023. június 30‑i ítéletével a Sąd Okręgowy w Warszawie (varsói regionális bíróság, Lengyelország) semmisnek nyilvánította a szerződést, és arra kötelezte a PKO Bankot, hogy térítse vissza a fogyasztók által megfizetett valamennyi törlesztőrészletnek megfelelő összeget, valamint a törvényes késedelmi kamatokat, azaz 241416,34 PLN (hozzávetőleg 55591 euró) összeget.
14
2021. december 29‑én a PKO Bank keresetet indított a Sąd Okręgowy w Warszawie (varsói regionális bíróság), azaz a kérdést előterjesztő bíróság előtt, amelyben azt kérte, hogy amennyiben a fogyasztók által indított, még folyamatban lévő kereset keretében a kölcsönszerződést semmisnek nyilvánítják, kötelezzék a fogyasztókat a kifizetett kölcsön törvényes késedelmi kamatokkal növelt tőkeösszegének a részére történő visszatérítésére.
15
A fogyasztók e kérelem elutasítását kérik, azt állítva, hogy a PKO Bank keresete a polgári törvénykönyv 118. cikkében előírt hároméves elévülési idő lejártára tekintettel elévült. Úgy vélik, hogy e határidő a kölcsönszerződés érvénytelenségére irányuló panasz vagy keresetlevél PKO Bank részére történő kézbesítésének időpontjától kezdődik, ennélfogva a PKO Bank követelése legkésőbb 2020. december 31‑én elévült.
16
A kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy a PKO Bank követelésének fennállása nem kétséges, mivel a kölcsönszerződés érvénytelensége többek között azt vonja maga után, hogy a szerződő felek kötelesek egymásnak visszatéríteni az összes nyújtott szolgáltatást.
17
A kérdést előterjesztő bíróság ugyanakkor arra keresi a választ, hogy a jelen ügyben az alapeljárás körülményei igazolhatják‑e a PKO Bank követelésére vonatkozó elévülési idő lejártának figyelmen kívül hagyását a polgári törvénykönyv 1171. cikkében szereplő méltányossági szabálynak megfelelően.
18
E bíróság szerint e rendelkezés nagyon általános megfogalmazása, amely széles mozgásteret biztosít a bíróság számára annak eldöntésére, hogy helyt lehet‑e adni az eladó vagy szolgáltató elévült követelésen alapuló kérelmének, egyrészt kétségeket vet fel azzal kapcsolatban, hogy e rendelkezés összeegyeztethető‑e a 93/13 irányelv 7. cikkének a tényleges érvényesülés és a jogbiztonság elvével összefüggésben értelmezett (1) bekezdésével. A fogyasztók ugyanis bizonytalanok abban a kérdésben, hogy az eladó vagy szolgáltató követelését a nemzeti bíróság elévültnek tekinti‑e, vagy – amennyiben nem – hogy kötelezhetők‑e késedelmi kamat és eljárási költségek megfizetésére. Így e fogyasztók arra kényszerülhetnek, hogy lemondjanak a 93/13 irányelv által számukra biztosított jogok érvényesítéséről.
19
Másrészt az, hogy az eladó vagy szolgáltató az abban szereplő tisztességtelen feltételek miatt érvénytelen kölcsönszerződés teljesítéseként kifizetett tőkeösszeget nem tudja teljes mértékben visszaszerezni, túlzott és aránytalan veszteséget okozna számára a fogyasztóvédelem célkitűzéséhez képest, és az ezen eladó vagy szolgáltató bírósághoz forduláshoz való, az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. cikkében foglalt joga megsértésének tekinthető.
20
Ami azokat a körülményeket illeti, amelyeket figyelembe lehet venni annak eldöntéséhez, hogy a polgári törvénykönyv 1171. cikkének 2. §‑a alapján indokolt‑e figyelmen kívül hagyni az elévülési idő lejártát, a kérdést előterjesztő bíróság hangsúlyozza, hogy a fogyasztók által indított bírósági eljárás több évig, nevezetesen 2017‑től 2024‑ig tartott, és így a PKO Bankot bizonytalanságban hagyta az eljárás kimenetelét illetően. Ezenkívül a PKO Bank 2019‑ig számíthatott arra, hogy az alapügyben szóban forgó kölcsönszerződés a tisztességtelen feltétel elhagyása után is hatályban marad, mivel a nemzeti ítélkezési gyakorlat csak a Bíróság 2019. október 3‑iDziubak ítéletét (C‑260/18, EU:C:2019:819) követően fogadta el azt az álláspontot, hogy a külföldi devizához indexált kölcsönszerződésben szereplő, árfolyamkockázatra vonatkozó feltétel e szerződés alapvető tárgyát határozza meg, ily módon e feltétel elhagyása a kölcsönszerződés egészének érvénytelenségét vonja maga után.
21
E körülmények között a Sąd Okręgowy w Warszawie (varsói regionális bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Úgy kell‑e értelmezni a [93/13] irányelv 7. cikkének (1) bekezdését, valamint a tényleges érvényesülés, az arányosság, a jogbiztonság elvét és a bírósághoz való jogot, hogy azokkal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely lehetővé teszi a nemzeti bíróság számára, hogy helyt adjon az eladó vagy szolgáltató fogyasztóval szemben fennálló, olyan szerződés alapján jogalap nélkül nyújtott szolgáltatások visszatérítése iránti elévült igényének, amely az abban foglalt tisztességtelen feltételek miatt semmis, ha ezt a méltányosság szempontjai vagy a társadalmi együttélés szabályai megkövetelik?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
22
Kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy a 93/13 irányelv 7. cikkének (1) bekezdését és a tényleges érvényesülés elvét, figyelemmel a bírósághoz fordulás jogára, valamint az arányosság és a jogbiztonság elvére, úgy kell‑e értelmezni, hogy azokkal ellentétes az olyan belső jogi szabály, amely kivételes körülmények között és amennyiben a méltányosság ezt megköveteli, lehetővé teszi a nemzeti bíróság számára, hogy helyt adjon az eladó vagy szolgáltató arra irányuló kérelmének, hogy a fogyasztó térítse vissza az abban szereplő tisztességtelen feltételek miatt érvénytelen kölcsönszerződés alapján részére teljesített szolgáltatásokat, még akkor is, ha ezen eladó vagy szolgáltató e szolgáltatások visszatérítése címén fennálló követelésének elévülési ideje lejárt.
23
A 93/13 irányelv 7. cikkének (1) bekezdése arra kötelezi a tagállamokat, hogy nemzeti jogrendjükben gondoskodjanak arról, hogy megfelelő és hatékony eszközök álljanak rendelkezésre ahhoz, hogy megszüntessék az eladók vagy szolgáltatók fogyasztókkal kötött szerződéseiben a tisztességtelen feltételek alkalmazását.
24
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az e területre vonatkozó uniós szabályok hiányában a 93/13 irányelvben célul tűzött fogyasztóvédelem végrehajtásának részletes szabályai a tagállamok eljárási autonómiájának elve alapján azok belső jogrendjébe tartoznak. E szabályok azonban nem lehetnek kedvezőtlenebbek, mint a hasonló belső jellegű esetekre vonatkozó szabályok (egyenértékűség elve), és nem tehetik a gyakorlatban lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé az uniós jogrend által biztosított jogok gyakorlását (tényleges érvényesülés elve) (2023. december 14‑iGetin Noble Bank [A visszatérítési igények elévülésének határideje] ítélet, C‑28/22, EU:C:2023:992, 60. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
25
Szintén az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a tisztességtelennek minősített szerződési feltételt főszabály szerint úgy kell tekinteni, mint amely nem is létezett, úgyhogy a fogyasztóra nézve nem fejthet ki joghatást. Ennélfogva az ilyen szerződési feltétel tisztességtelen jellege bírósági megállapításának főszabály szerint azon jogi és ténybeli állapot helyreállítását kell eredményeznie, amelyben a fogyasztó az említett tisztességtelen feltétel hiányában lett volna, többek között azzal, hogy a fogyasztó számára biztosítja az eladó vagy szolgáltató jogalap nélküli – a fogyasztó kárára az említett tisztességtelen feltétel alapján való – gazdagodásának visszatérítéséhez való jogot (2023. június 15‑iBank M. [A szerződés semmissé nyilvánításának következményei] ítélet, C‑520/21, EU:C:2023:478, 65. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ugyanez vonatkozik arra az esetre is, amikor a fogyasztó és az eladó vagy szolgáltató között létrejött szerződés egy vagy több feltételének tisztességtelen jellege nemcsak e feltételek semmisségét, hanem e szerződés teljes egészének érvénytelenségét is maga után vonja (2023. június 15‑iBank M. [A szerződés semmissé nyilvánításának következményei] ítélet, C‑520/21, EU:C:2023:478, 66. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
26
Mindazonáltal annak a jogi és ténybeli helyzetnek a helyreállítására irányuló célt, amelyben a fogyasztó a tisztességtelen feltétel hiányában lett volna, az arányosság elvének tiszteletben tartásával kell megvalósítani, amely elv az uniós jog olyan általános elvének minősül, amely megköveteli, hogy az e jogot végrehajtó nemzeti szabályozás ne lépje túl az elérni kívánt cél megvalósításához szükséges mértéket (2023. november 23‑iProvident Polska ítélet, C‑321/22, EU:C:2023:911, 85. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
27
Márpedig az arányosság ezen elve sérülne, ha a restitutio in integrum kizárt lenne az eladóval vagy szolgáltatóval szemben. Így a tisztességtelen feltételeket tartalmazó kölcsönszerződés érvénytelenítését követő visszatérítési kötelezettségnek kölcsönösnek kell lennie, a bank azonban nem követelhet a fogyasztótól az ugyanezen szerződés teljesítése címén kifizetett tőkeösszeg visszafizetésén, valamint a felszólítástól számított törvényes késedelmi kamatok megfizetésén túlmenő kompenzációt (lásd ebben az értelemben: 2023. december 7‑imBank [A fogyasztó nyilatkozata] ítélet, C‑140/22, EU:C:2023:965, 62. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
28
Egyébiránt a tisztességtelen feltételeket tartalmazó kölcsönszerződés érvénytelenítéséhez fűződő visszatérítési joghatás, amely igazolja a banknak a jelen ítélet 27. pontjában említett kérelmét, lehetővé teszi annak biztosítását, hogy az uniós jogrend által biztosított jogok védelme ne eredményezze a fogyasztó jogalap nélküli gazdagodását (lásd analógia útján: 2006. július 13‑iManfredi és társai ítélet, C‑295/04–C‑298/04, EU:C:2006:461, 94. pont).
29
A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy a fogyasztók által a kölcsönszerződés érvénytelenségének megállapítása érdekében indított eljárás hosszú időtartama, valamint a nemzeti ítélkezési gyakorlatnak a külföldi devizához indexált kölcsönszerződésben szereplő, árfolyamkockázatra vonatkozó tisztességtelen feltétel elhagyásának e szerződés egészének érvényességére gyakorolt hatását illetően bekövetkezett fordulata az eladó vagy szolgáltató bírósághoz forduláshoz való jogának megsértését eredményezheti, és így a polgári törvénykönyv 1171. cikkében szereplő méltányossági szabály értelmében olyan kivételes körülményeknek minősülhetnek, amelyek lehetővé teszik e bíróság számára, hogy a PKO Bank visszatérítés iránti kérelmének helyt adjon anélkül, hogy figyelembe venné a követelése elévülési idejének lejártát.
30
Ebben az összefüggésben és a jelen ítélet 25–28. pontjában felidézett ítélkezési gyakorlat fényében a polgári törvénykönyv 1171. cikkében szereplő méltányossági szabály, mivel lehetővé teszi a fogyasztó jogalap nélküli gazdagodásának elkerülését, önmagában nem tekinthető összeegyeztethetetlennek az uniós joggal.
31
Kétségkívül e méltányossági szabály alkalmazása a priori sértheti a helyzetek és jogviszonyok előreláthatóságát, mivel az adós bizonytalanságban marad afelől, hogy az eladó vagy szolgáltató követelése a rá vonatkozó elévülési idő lejárta ellenére kivételesen mégis érvényesíthetőnek minősíthető‑e.
32
Mindazonáltal a jogbiztonság elvét nem lehet úgy értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti jogi szabály, amely szerint a nemzeti bíróságnak mérlegelnie kell az eljárásban részt vevő felek érdekeit annak érdekében, hogy kivételes körülmények között és amennyiben a méltányosság megköveteli, úgy határozzon, hogy figyelmen kívül hagyja az elévülési idő lejártát, feltéve hogy e mérlegelésre a törvényben előírt objektív kritériumok alapján kerül sor, amelyeket a nemzeti bíróságnak figyelembe kell vennie, mint például a jelen ügyben az elévülési idő hossza, az elévülési idő lejárta és a kérelem benyújtása közötti időszak hossza, valamint azon körülmények jellege, amelyek miatt a hitelező nem érvényesítette követelését, ideértve az adós magatartásának a hitelező követelése érvényesítésével kapcsolatos késedelmére gyakorolt hatását is.
33
Mindazonáltal pontosítani kell, hogy e méltányossági szabálynak a hatáskörrel rendelkező nemzeti bíróság általi alkalmazását a tisztességtelen szerződési feltételek területén a tényleges érvényesülés elvének tiszteletben tartásával kell gyakorolni annak érdekében, hogy a 93/13 irányelv által a fogyasztó számára biztosított jogok gyakorlása ne váljon rendkívül nehézzé vagy gyakorlatilag lehetetlenné.
34
E tekintetben a Bíróság már kimondta, hogy a fogyasztó számára túlságosan magas költségeket eredményező eljárási szabályok azzal a következménnyel járhatnak, hogy visszatartják a fogyasztót attól, hogy jogainak védelme érdekében hasznosan lépjen fel azon bíróság előtt, amelynél az eladó vagy szolgáltató eljárást indított (lásd ebben az értelemben: 2022. április 7‑iCaixabank ítélet, C‑385/20, EU:C:2022:278, 54. pont).
35
Ilyen eset áll fenn többek között akkor, ha az eladó vagy szolgáltató – egyébként már elévült – követelésének behajtása keretében a fogyasztó kénytelen olyan költségeket viselni, mint az eljárási költségek vagy az ügyvédi munkadíjak, olyan mértékben, amely akadályozhatja vagy rendkívül nehézzé teheti a 93/13 irányelv által számára biztosított jogok hatékony gyakorlását.
36
Ezzel összefüggésben emlékeztetni kell arra, hogy az uniós joggal összhangban álló értelmezés elve megköveteli, hogy a nemzeti bíróságok hatáskörük keretei között tegyenek meg mindent annak érdekében, hogy a belső jog egészére tekintettel és az általa elfogadott értelmezési módszerek alkalmazásával biztosítsák a szóban forgó irányelv teljes érvényesülését, és annak céljával összhangban álló eredményre jussanak (2025. november 27‑iGryczara ítélet, C‑746/24, EU:C:2025:925, 60. pont).
37
A fenti megfontolások összességére tekintettel az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 93/13 irányelv 7. cikkének (1) bekezdését, valamint a tényleges érvényesülés elvét, figyelemmel a bírósághoz fordulás jogára, valamint az arányosság és a jogbiztonság elvére, úgy kell értelmezni, hogy azokkal főszabály szerint nem ellentétes az olyan belső jogi szabály, amely lehetővé teszi a nemzeti bíróság számára, hogy kivételes körülmények között és amennyiben a méltányosság megköveteli, helyt adjon az eladó vagy szolgáltató arra irányuló kérelmének, hogy a fogyasztó térítse vissza az abban szereplő tisztességtelen feltételek miatt érvénytelen kölcsönszerződés alapján a fogyasztónak kifizetett szolgáltatásokat, még akkor is, ha ezen eladó vagy szolgáltató e szolgáltatások visszatérítése címén fennálló követelésének elévülési ideje lejárt, feltéve hogy e szabály alkalmazása során e bíróság minden szükséges intézkedést megtesz annak biztosítása érdekében, hogy az ezen irányelv által a fogyasztó számára biztosított jogok gyakorlása ne váljon rendkívül nehézzé vagy gyakorlatilag lehetetlenné.
A költségekről
38
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (kilencedik tanács) a következőképpen határozott:
A fogyasztókkal kötött szerződésekben alkalmazott tisztességtelen feltételekről szóló, 1993. április 5‑i 93/13/EGK tanácsi irányelv 7. cikkének (1) bekezdését és a tényleges érvényesülés elvét, figyelemmel a bírósághoz fordulás jogára, valamint az arányosság és a jogbiztonság elvére,
a következőképpen kell értelmezni:
azokkal főszabály szerint nem ellentétes az olyan belső jogi szabály, amely lehetővé teszi a nemzeti bíróság számára, hogy kivételes körülmények között és amennyiben a méltányosság megköveteli, helyt adjon az eladó vagy szolgáltató arra irányuló kérelmének, hogy a fogyasztó térítse vissza az abban szereplő tisztességtelen feltételek miatt érvénytelen kölcsönszerződés alapján a fogyasztónak kifizetett szolgáltatásokat, még akkor is, ha ezen eladó vagy szolgáltató e szolgáltatások visszatérítése címén fennálló követelésének elévülési ideje lejárt, feltéve hogy e szabály alkalmazása során e bíróság minden szükséges intézkedést megtesz annak biztosítása érdekében, hogy az ezen irányelv által a fogyasztó számára biztosított jogok gyakorlása ne váljon rendkívül nehézzé vagy gyakorlatilag lehetetlenné.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: lengyel.
(
i
)	A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.