62014TO0111(04)
A TÖRVÉNYSZÉK VÉGZÉSE (harmadik tanács)
2020. március 10. (
*1
)
„Eljárás – Költségek megállapítása – Megtérítendő költségek”
A T‑111/14. DEP–T–118/14. DEP. sz. egyesített ügyekben,
a Unitec Bio SA (székhelye: Buenos Aires [Argentína], képviselik: J.‑F. Bellis és R. Luff ügyvédek)
felperesnek a T‑111/14. sz. ügyben,
a Molinos Río de la Plata SA (székhelye: Buenos Aires, képviselik: J.‑F. Bellis és R. Luff ügyvédek)
felperesnek a T‑112/14. sz. ügyben,
az Oleaginosa Moreno Hermanos SACIFI y A (székhelye: Bahia Blanca [Argentína], képviselik: J.‑F. Bellis és R. Luff ügyvédek)
felperesnek a T‑113/14. sz. ügyben,
a Vicentin SAIC (székhelye: Avellaneda [Argentína], képviselik: J.‑F. Bellis és R. Luff ügyvédek)
felperesnek a T‑114/14. sz. ügyben,
az Aceitera General Deheza SA (székhelye: General Deheza [Argentína], képviselik: J.‑F. Bellis és R. Luff ügyvédek)
felperesnek a T‑115/14. sz. ügyben,
a Bunge Argentina SA (székhelye: Buenos Aires, képviselik: J.‑F. Bellis és R. Luff ügyvédek)
felperesnek a T‑116/14. sz. ügyben,
a Cargill SACI (székhelye: Buenos Aires, képviselik: J.‑F. Bellis és R. Luff ügyvédek)
felperesnek a T‑117/14. sz. ügyben,
az LDC Argentina SA (székhelye: Buenos Aires, képviselik: J.‑F. Bellis és R. Luff ügyvédek)
felperesnek a T‑118/14. sz. ügyben,
az Európai Unió Tanácsa (képviseli: H. Marcos Fraile, meghatalmazotti minőségben)
alperes ellen,
támogatják:
az Európai Bizottság
és
a European Biodiesel Board (EBB) (székhelye: Brüsszel [Belgium])
beavatkozó felek,
a 2016. szeptember 15‑iLDC Argentina kontra Tanács ítélethez (T‑118/14, nem tették közzé, EU:T:2016:502), a 2016. szeptember 15‑iCargill kontra Tanács ítélethez (T‑117/14, nem tették közzé, EU:T:2016:503), a 2016. szeptember 15‑iUnitec Bio kontra Tanács ítélethez (T‑111/14, EU:T:2016:505) és a 2016. szeptember 15‑iMolinos Río de la Plata és társai kontra Tanács ítélethez (T‑112/14–T‑116/14 és T‑119/14, nem tették közzé, EU:T:2016:509) kapcsolódó, költségek megállapítása iránt benyújtott kérelme tárgyában,
A TÖRVÉNYSZÉK (harmadik tanács),
tagjai: A. M. Collins elnök, Csehi Z. (előadó) és G. De Baere bírák,
hivatalvezető: E. Coulon,
meghozta a következő
Végzést
A tényállás, az eljárás és a felek kereseti kérelmei
1
A Törvényszék Hivatalához 2014. február 17‑én benyújtott nyolc keresetlevéllel, amelyeket a T‑111/14., T‑112/14., T‑113/14., T‑114/14., T‑115/14., T‑116/14., T‑117/14. és T‑118/14. szám alatt vettek nyilvántartásba, mindegyik felperes – az Unitec Bio SA, a Molinos Río de la Plata SA, az Oleaginosa Moreno Hermanos SACIFI y A, a Vicentin SAIC, az Aceitera General Deheza SA, a Bunge Argentina SA, a Cargill SACI, az LDC Argentina SA – az Argentínából és Indonéziából származó biodízel behozatalára vonatkozó végleges dömpingellenes vám kivetéséről és a kivetett ideiglenes vám végleges beszedéséről szóló, 2013. november 19‑i 1194/2013/EU tanácsi végrehajtási rendelet (HL 2013. L 315., 2. o.; a továbbiakban: megtámadott jogi aktus) vele szemben dömpingellenes vámot kivető részében való megsemmisítése iránti keresetet indított.
2
A Törvényszék kilencedik tanácsának elnöke 2014. július 17‑i és szeptember 22‑i végzésével megengedte az Európai Bizottság és a European Biodiesel Board (EBB) számára, hogy az Európai Unió Tanácsának támogatása végett beavatkozzanak a fenti 1. pontban említett ügyekbe.
3
A 2016. szeptember 15‑iLDC Argentina kontra Tanács ítélettel (T‑118/14, nem tették közzé, EU:T:2016:502), a 2016. szeptember 15‑iCargill kontra Tanács ítélettel (T‑117/14, nem tették közzé, EU:T:2016:503), a 2016. szeptember 15‑iUnitec Bio kontra Tanács ítélettel (T‑111/14, EU:T:2016:505) és a 2016. szeptember 15‑iMolinos Río de la Plata és társai kontra Tanács ítélettel (T‑112/14–T‑116/14 és T‑119/14, nem tették közzé, EU:T:2016:509) a Törvényszék megsemmisítette a megtámadott jogi aktust a felperesekre vonatkozó részében. Mindegyik ügyben kötelezte a Tanácsot, hogy a saját költségein felül viselje a felperesek felmerült költségeit.
4
A 2016. november 24‑én benyújtott, és a C‑602/16. P. és C‑607/16. P–C‑609/16. P. sz. alatt nyilvántartásba vett négy fellebbezéssel a Tanács az Európai Unió Bírósága alapokmányának 56. cikke alapján a 2016. szeptember 15‑iLDC Argentina kontra Tanács ítélet (T‑118/14, nem tették közzé, EU:T:2016:502), a 2016. szeptember 15‑iCargill kontra Tanács ítélet (T‑117/14, nem tették közzé, EU:T:2016:503), a 2016. szeptember 15‑iUnitec Bio kontra Tanács ítélet (T‑111/14, EU:T:2016:505) és a 2016. szeptember 15‑iMolinos Río de la Plata és társai kontra Tanács ítélet (T‑112/14–T‑116/14 és T‑119/14, nem tették közzé, EU:T:2016:509) hatályon kívül helyezését kérte.
5
2018. január 22‑i levelében a Tanács a Bíróság eljárási szabályzata 148. cikkének megfelelően tájékoztatta a Bíróságot arról, hogy eláll a fellebbezéseitől.
6
A 2018. február 15‑iTanács kontra Unitec Bio és társai végzésben (C‑602/16 P és C‑607/16 P‑C‑609/16 P, nem tették közzé, EU:C:2018:150) a Bíróság elnöke törölte a C‑602/16. P. és C‑607/16. P‑C‑609/16. P. sz. egyesített ügyeket a Bíróság nyilvántartásából, és a Tanácsot kötelezte a felperesek részéről felmerült költségek viselésére.
7
2018. április 27‑i levelükben a felperesek arra kérték a Tanácsot, hogy térítsen meg számukra összesen 391249 eurót egyrészt a fenti 1. pontban említett nyolc, Törvényszék előtti eljárás alapján, másrészt pedig a fenti 4. pontban említett négy, Bíróság előtti eljárás alapján.
8
2018. július 25‑i levelében a Tanács kifejezte egyet nem értését a felperesek által kért költségek összegével kapcsolatban, és a Törvényszék, valamint a Bíróság előtti érintett eljárások címén összesen 45300 euró visszatérítését javasolta. A Tanács e javaslata 200 munkaórának felelt meg, 225 eurós óradíj mellett. A felperesek 2018. szeptember 28‑i levelükben elutasították ezt az ajánlatot, de a kért teljes összeget számítási hiba miatt 388887 euróra csökkentették.
9
2019. január 10‑i levelében a Tanács elutasította ezt az újabb kérelmet, és a Törvényszék, valamint a Bíróság előtti érintett eljárások címén összesen 54100 euró visszatérítését javasolta.
10
2019. március 18‑i levelükben a felperesek ismét csökkentették kérelmük összegét, ezúttal 85150 euróra, a Törvényszék és a Bíróság előtti érintett eljárások címén, amely összeg 265 munkaórának felelt meg 320 eurós óradíjjal, és 350 eurós adminisztratív költségeknek. 2019. március 29‑i levelében a Tanács elutasította ezt az újabb kérelmet, és fenntartotta az összesen 54100 euró visszatérítésére vonatkozó ajánlatát.
11
Mivel a felek között nem jött létre egyezség a megtérítendő költségek összegéről, a felperesek a Törvényszék Hivatalához 2019. június 28‑án benyújtott beadvánnyal a Törvényszék eljárási szabályzata 170. cikkének (1) bekezdése alapján költségmegállapítás iránti kérelmet nyújtottak be, amelyben azt kérték, hogy a Törvényszék:
–
a T‑111/14., T‑112/14–T‑116/14., T‑117/14. és T‑118/14. számon nyilvántartásba vett eljárások címén megtérítendő költségeket, amelyek megtérítése a Tanácsot terheli, 185811,50 euróban állapítsa meg;
–
a költségek megállapítása iránti jelen eljárás címén a Tanácsra háruló megtérítendő költségeket 1539 euróban állapítsa meg;
–
ezen összegre számítson fel késedelmi kamatot a meghozandó végzés kézbesítésétől számítva.
12
A Törvényszék Hivatalához 2019. július 25‑én benyújtott észrevételeiben a Tanács azt kérte, hogy a Törvényszék:
–
utasítsa el a felperesek kérelmét;
–
a megtérítendő költségek teljes összegét 43150 euróban állapítsa meg.
13
A Törvényszék tanácsai összetételének megváltozásakor az előadó bírót a harmadik tanácsba osztották be, ezért a jelen ügyet az eljárási szabályzat 27. cikkének (5) bekezdése alapján e tanácsnak osztották ki.
A jogkérdésről
14
Az eljárási szabályzat 170. cikkének (3) bekezdése értelmében a megtérítendő költségek vitatása esetén a Törvényszék – az érintett fél kérelmére, az ellenérdekű fél észrevételeinek meghallgatását követően – végzéssel határoz, amely ellen fellebbezésnek helye nincs.
15
Az eljárási szabályzat 140. cikkének b) pontja szerint a feleknél az eljárás céljából szükségszerűen felmerült költségeket, különösen az utazási és tartózkodási költségeket, valamint a meghatalmazottak, tanácsadók és ügyvédek díjazását megtérítendő költségeknek kell tekinteni. Ebből a rendelkezésből következik, hogy a megtérítendő költségek egyrészt a Törvényszék előtt az eljárással kapcsolatban felmerült, másrészt az e célból szükségszerű költségekre korlátozódnak (lásd: 2004. június 28‑iAirtours kontra Bizottság végzés, T‑342/99 DEP, EU:T:2004:192, 13. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
16
E megfontolások alapján kell jelen esetben a megtérítendő költségek összegét megállapítani.
A megtérítendő ügyvédi munkadíjak összegéről
17
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Törvényszéknek nincs jogosultsága arra, hogy megszabja a felek ügyvédeinek esedékes munkadíját, de meghatározhatja azt az összeget, amelynek erejéig e díjakat a költségek viselésére kötelezett félnek meg kell térítenie. A költségek megállapítása iránti kérelemről határozva a Törvényszéknek nem kell figyelembe vennie az ügyvédek munkadíjait meghatározó nemzeti díjszabást, sem az érintett fél és a meghatalmazottai vagy tanácsadói között e tekintetben esetleg megkötött megállapodást (lásd: 2004. június 28‑iAirtours kontra Bizottság végzés, T‑342/99 DEP, EU:T:2004:192, 17. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
18
Ezenkívül, díjszabási jellegű uniós jogi rendelkezések hiányában a Törvényszéknek szabadon kell értékelnie az adott ügy körülményeit, figyelembe véve a jogvita tárgyát és jellegét, az uniós jog szempontjából való jelentőségét, az ügy nehézségeit, a peres eljárás miatt az eljáró meghatalmazottaknak vagy tanácsadóknak okozott munka mennyiségét, valamint a jogvita által a felek számára képviselt gazdasági érdeket (lásd: 2004. június 28‑iAirtours kontra Bizottság végzés, T‑342/99 DEP, EU:T:2004:192, 18. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
19
Először is, a jogviták tárgyát, jellegét és az uniós jog szempontjából való jelentőségét, valamint az ügyek nehézségeit illetően a Törvényszék az ügy érdemét tekintve megállapítja, hogy az alapügyek lényegében nyolc megsemmisítés iránti keresetet érintettek dömpingellenes ügyekben, amely keresetek mindegyike három azonos jogalapra vonatkozott. Az első és a második jogalappal a felperesek vitatták a Tanács azon eljárását, amellyel – a főbb nyersanyagok árában a differenciált exportvámrendszer által kiváltott torzulás miatt – figyelmen kívül hagyta az említett nyersanyagoknak a vizsgálat alá vont exportáló gyártók nyilvántartásaiban szereplő költségeit, és azokat referenciaárral helyettesítette. Az első jogalap keretében a felperesek arra hivatkoztak, hogy egy ilyen eljárás nem felel meg az Európai Közösségben tagsággal nem rendelkező országokból érkező dömpingelt behozatallal szembeni védelemről szóló, 2009. november 30‑i 1225/2009/EK tanácsi rendelet (HL 2009. L 343., 51. o.; helyesbítések: HL 2010. L 7., 22. o.; HL 2016. L 44., 20. o.; a továbbiakban: alaprendelet) 2. cikke (5) bekezdése első és második albekezdésének. A második jogalap keretében a felperesek azt állították, hogy ez az eljárás nem felel meg a GATT VI. cikkének végrehajtásáról szóló megállapodásnak (HL 1994. L 336., 103. o.). A harmadik jogalap azon alapult, hogy a Tanács megsértette az alaprendelet 3. cikkének (7) bekezdését azzal, hogy okozati összefüggést állapított meg az Argentínából származó biodízel vizsgálat tárgyát képező behozatala és az uniós gazdasági ágazatnak okozott kár között.
20
Meg kell jegyezni, hogy a keresetek első jogalapja az uniós jog szempontjából fontos kérdést vetett fel, amely bizonyos ténybeli és jogi összetettséggel bír, és alapos elemzést igényel, amint arra a felperesek hivatkoznak. E jogalap ugyanis az alaprendelet 2. cikke (5) bekezdésének alkalmazására vonatkozott, amely lényegében azokról a különböző lehetőségekről rendelkezik, amelyek alapján az intézmények figyelembe vehetik különösen a vizsgálat tárgyát képező termék gyártásával és értékesítésével kapcsolatos költségeket a hasonló termék e rendelet értelmében vett rendes értékének kiszámításakor. A jelen ügyben a felperesek arra hivatkoztak, hogy a Tanács lényegében megsértette az alaprendelet 2. cikkének (5) bekezdését, amikor a hasonló termék alaprendelet értelmében vett rendes értékének kiszámítása keretében figyelmen kívül hagyta a nyersanyagoknak a felperesek nyilvántartásaiban szereplő árait. Különösen azt kifogásolták, hogy a Tanács tévesen alkalmazta a 2013. február 7‑iAcron és Dorogobuzh kontra Tanács ítéletet (T‑235/08, nem tették közzé, EU:T:2013:65). Ebből következik, hogy a keresetek e jogalapja alapos elemzést igényelt, mivel az általa felvetett kérdés arra vezette a Törvényszéket, hogy döntsön különösen a bizonyítási teherről és azon mérlegelési mozgástérről, amellyel az uniós intézmények a hasonló termék alaprendelet értelmében vett rendes értékének kiszámítása keretében rendelkeznek (lásd ebben az értelemben és analógia útján: 2019. december 19‑iUnitec Bio és társai kontra Tanács végzés, C‑602/16 P‑DEP, nem tették közzé, EU:C:2019:1148, 30–32. pont).
21
A többi jogalapot illetően meg kell jegyezni, hogy azok nem voltak különösebben bonyolultak.
22
Másodszor, ami a jogvita által a felek számára jelentett gazdasági érdekeket illeti, emlékeztetni kell arra, hogy a megtámadott jogi aktus a felperesek exportjaira nettó tonnánként 216,64 euró és 245,67 euró közötti végleges dömpingellenes vámot vetett ki. Amint azt a Tanács állítja, jóllehet az ügyek gazdasági érdekkel bírnak a felperesek számára, ez az érdek nem tekinthető szokatlannak vagy jelentősen eltérőnek a dömpingellenes vámot kivető valamennyi vizsgálati eljárás alapjául szolgáló érdektől.
23
Harmadszor, ami a jogvita által igényelt munkateher mértékét illeti, a felperesek azt kérik, hogy a Törvényszék előtti nyolc keresetükkel kapcsolatos ügyvédi munkadíjak címén megtérítendő költségek összegét 184837,50 euró összegben határozzák meg, amely álláspontjuk szerint négy ügyvéd 543 munkaórájának felel meg, súlyozott átlagú, alig több mint 340 eurós óradíj mellett.
24
A Tanács vitatja az ügyvédek számát, az óraszámot és az alkalmazott óradíjat. Azt állítja, hogy 250 eurós óradíj mellett egyetlen ügyvéd legfeljebb 170 óra időtartamban végzett munkája elegendő lett volna a Törvényszék előtti nyolc eljárás összességéhez.
25
A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy kérelmük alátámasztására a felperesek kimutatással szolgálnak ügyvédeik munkaóráiról („timesheets”), amely részletes információkat tartalmaz a munka típusáról, a ráfordított órákról és a megfelelő óradíjakról. E dokumentumból kitűnik, hogy négy ügyvéd összesen 540,75 órát dolgozott összesen 184837,50 euróra becsült költségen.
26
Először is ki kell zárni bizonyos órákat, amelyek a fenti 15. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat értelmében nem tartozhatnak a megtérítendő költségek kategóriájába, mivel azok nem tűnnek elengedhetetlennek a Törvényszék előtti alapeljáráshoz.
27
Így a Cámara Argentina de Biocombustibles (Carbio) keresetére szánt időnek megfelelő órák – aki nem fél a jelen, költségek megállapítása iránti kérelemmel kapcsolatos eljárásban, és aki a 2016. szeptember 15‑iMolinos Río de la Plata és társai kontra Tanács ítélet (T‑112/14–T‑116/14 és T‑119/14, nem tették közzé, EU:T:2016:509) alapján maga viselte saját költségeit – nem tartozhatnak a megtérítendő költségek kategóriájába. Különösen a Tanácsnak a Carbio keresetének elfogadhatóságával kapcsolatos kifogásaira adandó válaszra fordított órákat kell kizárni a jelen kérelemből.
28
Ezenkívül ki kell zárni az azon időszakokkal kapcsolatos költségek megtérítését, amelyek során a Törvényszék semmilyen eljárási aktust nem fogadott el, mivel az ilyen költségek nem tűnnek az ügyvéd Törvényszék előtti eljárásához közvetlenül kapcsolódó költségeknek (2010. december 21‑i Le Levant 015 és társai kontra Bizottság végzés, T‑34/02 DEP, EU:T:2010:559, 33. és 34. pont). Ugyancsak meg kell tagadni a szóbeli szakaszt követő időszakra vonatkozó költségek megtérítését, ha a tárgyalást követően semmilyen eljárási aktusra nem került sor (2002. január 24‑iGroupe Origny kontra Bizottság végzés, T‑38/95 DEP, EU:T:2002:13, 31. pont).
29
A jelen esetben 2,5 munkaórát rögzítettek 300 eurós óradíjjal az alapügyekben 2015. október 28‑án tartott tárgyalást követően a Luxembourgból (Luxemburg) való visszautazás ideje, valamint a tárgyalást követő utómunka megfelelőjeként. E tekintetben meg kell állapítani, hogy az eljárás szóbeli szakaszát 2016. február 22‑én újból megnyitották. A Törvényszék a 2016. február 22‑én és 2016. március 23‑án elfogadott pervezető intézkedések keretében kérdéseket intézett a felperesekhez. Tekintettel azonban a 2015. október 28‑i tárgyalásról való visszautazás és az e pervezető intézkedések elfogadása között eltelt időre, a szóban forgó utómunka óráit nem lehetett az említett pervezető intézkedésekre való válaszadásra fordítani, mivel ezen intézkedéseket a Törvényszék még nem fogadta el. Következésképpen a fent említett utómunka óráit ki kell zárni a szükségszerű költségek kategóriájából azzal az indokkal, hogy azok olyan időszakra vonatkoznak, amelynek során nem került sor eljárási aktusra, és ezért nem tűnnek úgy, hogy közvetlenül kapcsolódnának az ügyvédek Törvényszék előtti eljárásához.
30
Másodszor, az ítélkezési gyakorlat szerint, ha valamely fél ügyvédei már a jogvitát megelőző eljárások vagy intézkedések során a kérelmező rendelkezésére álltak – mint a jelen ügyben –, akkor azt is figyelembe kell venni, hogy ezek az ügyvédek ismerik a jogvitában releváns elemeket, ami megkönnyíthette a munkájukat, és csökkenthette a peres eljáráshoz szükséges felkészülés idejét (2010. december 21‑i Le Levant 015 és társai kontra Bizottság végzés, T‑34/02 DEP, EU:T:2010:559, 43. pont).
31
E tekintetben a felperesek úgy érvelnek, hogy a Törvényszék előtti ellenkérelemben felvetett bizonyos kérdésekkel nem foglalkoztak a közigazgatási eljárás során, többek között a keresetek elfogadhatóságával kapcsolatos kérdésekkel. Mindazonáltal meg kell jegyezni, hogy a keresetek elfogadhatóságával kapcsolatos kifogások a jelen, költségek megállapítása iránti kérelem felperesei közül csak kettőt érintettek, nevezetesen a Cargillt, a T‑117/14. sz. ügy felperesét, és a Unitec Biót, a T‑111/14. sz. ügy felperesét, és hogy az említett felperesek válaszukban két azonos és nagyon egyszerű bekezdésben válaszoltak.
32
Harmadszor, a felperesek azzal igazolják a munkaórák magas számát, hogy ügyvédeiknek nyolc kereseten kellett dolgozniuk. Márpedig a felperesek szerint, akik e tekintetben a 2019. május 13‑iGiant (China) kontra Tanács végzés (T‑425/13 DEP, nem tették közzé, EU:T:2019:340) 35. pontjára hivatkoznak, az uniós bíróság úgy ítélte meg, hogy egyetlen felperes esetében 190 óra észszerű. Ezen ítélkezési gyakorlat fényében a nyolc keresetre vonatkozó 543 munkaóra tehát nem tekinthető túlzottnak. Ezenkívül a felperesek szerint a jelen alapügyek összetettebbek voltak, mint a 2015. november 26‑iGiant (China) kontra Tanács ítélet (T‑425/13, nem tették közzé, EU:T:2015:896) alapjául szolgáló ügy. A felperesek hozzáteszik, hogy még ha egyes kérdések a nyolc ügyben hasonlóak voltak is, más eljárási kérdések, mint a bizalmas kezelés, az elfogadhatóság és az adatkezelés, minden egyes felperes tekintetében egyedi elbírálást igényeltek.
33
A Törvényszék megjegyzi, hogy bár a konkrét helyzet, amelyben nyolc kereset érintett, igazolhat magasabb óraszámot, mint a Törvényszék előtti egyetlen eljárás előkészítése és nyomon követése, figyelembe kell venni a szóban forgó ügyek közötti jogi és ténybeli hasonlóságokat, amelyek az ügyvédek számára munkamegtakarítást jelenthettek.
34
A jelen ügyben figyelembe kell venni azt a tényt, hogy a nyolc felperes beadványai – néhány eltéréstől eltekintve – lényegében azonosak voltak, és hogy a felperesek közösen válaszoltak a Törvényszék által feltett kérdésekre. Többek között az alaprendelet 2. cikke (5) bekezdésének alkalmazására vonatkozó jogi és ténybeli kérdések ugyanabban a megfogalmazásban merültek fel, így azokat szinte azonos indokok alapján válaszolták meg a 2016. szeptember 15‑iLDC Argentina kontra Tanács ítéletben (T‑118/14, nem tették közzé, EU:T:2016:502), a 2016. szeptember 15‑iCargill kontra Tanács ítéletben (T‑117/14, nem tették közzé, EU:T:2016:503), a 2016. szeptember 15‑iUnitec Bio kontra Tanács ítéletben (T‑111/14, EU:T:2016:505) és a 2016. szeptember 15‑iMolinos Río de la Plata és társai kontra Tanács ítéletben (T‑112/14–T‑116/14 és T‑119/14, nem tették közzé, EU:T:2016:509). Az ezen összefüggő ügyek közötti ilyen hasonlóságok szükségszerűen nagymértékű gazdaságosságot eredményeztek (lásd ebben az értelemben: 2009. április 27‑iMülhens kontra OHIM – Conceria Toska [TOSKA] végzés, T‑263/03 DEP, nem tették közzé, EU:T:2009:118, 17. pont; 2009. április 27‑iMülhens kontra OHIM ítélet, T‑28/04 DEP, nem tették közzé, EU:T:2009:119, 17. pont; lásd még ebben az értelemben: 2016. május 12‑iNingbo Yonghong Fasteners kontra Tanács végzés, T‑150/09 DEP, nem tették közzé, EU:T:2016:317, 28. pont).
35
Ezenkívül, bár a keresetlevél és a válasz megfogalmazásának szakaszában az elfogadhatóságra vonatkozó kérdések bizonyos kereseteket illetően alaposabb vizsgálatot igényeltek, meg kell jegyezni, hogy – amint az a fenti 31. pontban már említésre került – e kérdések a jelen költségmegállapítási eljárásban csak két felperest érintettek, és azokat az említett felperesek beadványaiban azonos módon kezelték, így a Törvényszék azokra azonos indokokkal válaszolt a 2016. szeptember 15‑iCargill kontra Tanács ítéletében (T‑117/14, nem tették közzé, EU:T:2016:503), és a 2016. szeptember 15‑iUnitec Bio kontra Tanács ítéletében (T‑111/14, EU:T:2016:505). Ami a T‑112/14–T‑116/14. és T‑118/14. sz. keresetekkel kapcsolatban benyújtott bizalmas kezelés iránti kérelmeket illeti, azok szintén azonosak voltak.
36
Negyedszer, emlékeztetni kell arra, hogy az uniós bíróságnak elsősorban azt az összmunkaóraszámot kell figyelembe vennie, amely a Törvényszék előtti eljárással kapcsolatban objektíve szükségszerűnek tűnhet, függetlenül azon ügyvédek számától, akik között a teljesített szolgáltatásokat meg lehetett osztani (2004. június 28‑iAirtours kontra Bizottság végzés, T‑342/99 DEP, EU:T:2004:192, 30. pont).
37
A jelen ügyben, figyelembe véve különösen a jogvitáknak az uniós jog szempontjából való jelentőségét, valamint az előtte felhozott jogalapok egyikével kapcsolatos nehézségeket, a Törvényszék az ügyvédek azon teljes munkaidejét, amely objektíve szükséges az alapügyek nyolc felperesének a bírósági szakaszban való képviseletéhez, 408 órában állapítja meg. Ez lefedi a megsemmisítés iránti keresetek, a válaszok, a T‑112/14–T‑116/14. és a T‑118/14. sz. ügyekben a nagyon rövid bizalmas kezelés iránti kérelmek megszövegezését, valamint az említett eljárások iratai nem bizalmas változatainak elkészítését, a Bizottság és az EBB két beavatkozási beadványára adott válaszokat, a tárgyalás előkészítését és a felperesek tárgyaláson való képviseletét, valamint a Törvényszék által a tárgyalást követően feltett kérdésekre a felperesek által adott közös válaszokat. Pontosítani kell, hogy a fent említett teljes munkaidőből több óraszámot kell betudni azon mintaügy előkészítésének, amely a hét másik ügy kezelésének alapjául szolgál, mint a hét másik ügynek.
38
A kérelemben említett súlyozott átlagos óradíjat illetően, amely valamivel meghaladja a 340 eurót, a Törvényszék úgy ítéli meg, hogy ilyen óradíj alkalmazható a beadványok előkészítésével és megszövegezésével, valamint a tárgyaláson való részvétellel és annak előkészítésével töltött órákra azon mintaügyben, amely a hét másik ügy kezelésének alapjául szolgál. A Törvényszék azt is megállapítja, hogy tekintettel a másik hét üggyel kapcsolatos munka egyszerűbb jellegére, amelyet a mintaügyben készítettek alapján végeztek, a figyelembe veendő óradíj 220 euró.
39
E körülmények között a felperesek számára megtérítendő munkadíjak helyes értékelésének az felel meg, ha összegüket 110160 euróban állapítják meg.
A megtérítendő kiadásokról
40
A felperesek 974 eurót kérnek az alapügyekben tartott egyetlen tárgyaláshoz kapcsolódó utazási és tartózkodási költségek címén.
41
A jelen ügyben meg kell állapítani, hogy az utazási és szállodai költségek megtérítése iránti kérelmük alátámasztására a felperesek két, összesen 728 euró összegű szállodai számlát, valamint egy olyan dokumentumot nyújtanak be, amely kifejti, hogy az utazási költségeket autóval történő utazás alapján számították ki, nevezetesen 0,5 eurót számolva kilométerenként, azaz összesen 246 eurót.
42
A két ügyvéd tárgyaláson való részvételével kapcsolatos kiadásokat illetően a Tanács hangsúlyozza, hogy kizárólag az egy ügyvédre eső költségek voltak objektíve szükségszerűek, és 350 euró megtérítését javasolja.
43
E tekintetben a Törvényszék úgy ítéli meg, hogy még ha az ügyek nagyon hasonlók voltak is, az ügyvédeknek fel kellett készülniük a tárgyalásra, és azon nyolc felperest kellett képviselniük. Indokolt tehát, hogy a két tanácsadónál a tárgyaláson való részvételük céljából felmerült költségeket az eljárási szabályzat 140. cikkének b) pontja értelmében szükségszerűnek tekintsék.
44
Ebből következik, hogy a két ügyvédnek a felperesek 2015. október 28‑i tárgyaláson való képviselete érdekében az utazással és tartózkodással kapcsolatban felmerült költségei helyes értékelésének az felel meg, ha azok összegét 974 euróban állapítják meg.
A jelen eljárás költségeiről
45
A megtérítendő költségek megállapításakor a Törvényszék figyelembe veszi az ügynek a költségek megállapításáról hozott végzés meghozatalának időpontjáig megvalósuló összes körülményét, beleértve a költségek megállapításával kapcsolatos eljárással összefüggésben szükségszerűen felmerült költségeket is (2012. március 23‑iKerstens kontra Bizottság végzés, T‑498/09 P‑DEP, nem tették közzé, EU:T:2012:147, 15. pont).
46
A költségek megállapítására irányuló jelen eljárás lefolytatásáért igényelt 1539 eurós összeget illetően meg kell állapítani, hogy az nem tűnik túlzottnak, még akkor sem, ha a költségek megállapítása iránti kérelem inkább szabványjelleget ölt.
47
E körülmények között a felperesek jelen eljárásban felmerült költségeit 1539 euróban kell megállapítani.
A késedelmi kamatokra vonatkozó igényről
48
A felperesek azt kérik, hogy a megtérítendő költségek összegére késedelmi kamatot számítsanak fel.
49
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a késedelmi kamatok fizetésére vonatkozó esetleges kötelezettség megállapítása és az alkalmazandó kamatmérték meghatározása az eljárási szabályzat 170. cikkének (1) és (3) bekezdése értelmében a Törvényszék hatáskörébe tartozik (lásd: 2017. július 19‑iYanukovych kontra Tanács végzés, T‑348/14 DEP, nem tették közzé, EU:T:2017:549, 64. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a költségek megállapítására irányuló eljárás keretében fizetendő összegnek a késedelmi kamatokkal való növelése iránti kérelemnek helyt kell adni a költségek megállapításáról szóló végzés kézbesítésének időpontja és a költségek tényleges megtérítésének időpontja közötti időszak tekintetében (lásd: 2017. július 19‑iYanukovych kontra Tanács végzés, T‑348/14 DEP, nem tették közzé, EU:T:2017:549, 65. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
50
Az alkalmazandó kamatlábat illetően a Törvényszék úgy véli, hogy figyelembe kell venni az Unió általános költségvetésére alkalmazandó pénzügyi szabályokról szóló 966/2012/EU, Euratom európai parlamenti és tanácsi rendelet alkalmazási szabályairól szóló, 2012. október 29‑i 1268/2012/EU felhatalmazáson alapuló bizottsági rendelet (HL 2012. L 362., 1. o.) 83. cikke (2) bekezdésének b) pontját. Következésképpen az alkalmazandó kamatlábat az Európai Központi Bank (EKB) által az irányadó refinanszírozási műveleteire alkalmazott, az Európai Unió Hivatalos Lapjának C sorozatában közzétett, a kifizetés esedékessége hónapjának első napján hatályos kamatláb három és fél százalékponttal növelt értéke alapján kell kiszámítani (lásd: 2017. július 19‑iYanukovych kontra Tanács végzés, T‑348/14 DEP, nem tették közzé, EU:T:2017:549, 66. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
51
Következésképpen úgy kell rendelkezni, hogy a megtérítendő költségek összege után a jelen végzés kézbesítésétől kezdve az EKB által az irányadó refinanszírozási műveletekre az érintett időszakban alkalmazandó kamatláb alapján kiszámított, három és fél százalékponttal növelt mértékű késedelmi kamatot kell felszámítani.
52
A fentiek összességéből az következik, hogy a felperesek számára a Tanács által megtérítendő költségek teljes összege 112673 euró, valamint a jelen végzés kézbesítésétől számított késedelmi kamat.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (harmadik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Törvényszék az Európai Unió Tanácsa által a Unitec Bio SA, a Molinos Río de la Plata SA, az Oleaginosa Moreno Hermanos SACIFI y A, a Vicentin SAIC, az Aceitera General Deheza SA, a Bunge Argentina SA, a Cargill SACI, az LDC Argentina SA számára megtérítendő költségek teljes összegét 112673 euróban állapítja meg.
2)
Az említett összegre késedelmi kamatot kell felszámítani a jelen végzés kézbesítésétől számítva a kifizetés időpontjáig.
Luxembourg, 2020. március 10.
E. Coulon
hivatalvezető
A. M. Collins
elnök
(
*1
)	Az eljárás nyelve: angol.