62002CC0216_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Az osztrák közigazgatási bíróság, a Verwaltungsgerichtshof az EK 234. cikk alapján előzetes döntéshozatal iránti kérelmet terjesztett a Bíróság elé a törzskönyvezett lófélékről méneskönyvet vezető vagy kiadó tenyésztő egyesületek és szövetségek jóváhagyására vagy elismerésére vonatkozó kritériumok megállapításáról szóló, 1992. június 11-i 92/353/EGK bizottsági határozat(2), tulajdonképpen annak 2. cikke (2) bekezdése a) pontjának értelmezésére vonatkozóan.
A fenti bíróság lényegében azt kérdezi, hogy a fenti rendelkezés egy valamely tagállamban hivatalosan elismert törzskönyvezett lófélékről méneskönyvet vezető szövetségnek jogot biztosít-e arra, hogy az illetékes hatóságok előtt fellépjen egy másik szervezet jóváhagyásának megtagadása érdekében, amikor az veszélyeztetheti a fajta megőrzését, a szövetség működését illetve nemesítési vagy szelekciós programját.
Azt kérdezi továbbá, hogy a fenti rendelkezéssel ellentétes-e olyan szabályozás, amely egy létező szövetség számára az új szövetség elismerésére irányuló eljárásban csupán a meghallgatás jogát biztosítja, de azt nem, hogy az elismerés ellen jogorvoslati kérelemmel éljen.
I – Az alapeljárás tényállása
2. Az Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassen, az alapeljárás felperese, 1997. augusztus 14. óta elismert shetlandipóni-tenyésztő szervezet Bugenlandban az 1995. március 2-i állattenyésztésről szóló törvény (Burgenländisches Tierzuchtgesetz) alapján.
3. 1997-ben az Österreichischer Shetlandponyzuchtverband kérelmezte a fenti tartomány hatóságai előtt, hogy elismerje őt mint shetlandipóni-tenyésztő szövetséget..
Az ezt követő közigazgatási eljárás során meghallgatták az Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassent, amely ellenezte az elismerést arra hivatkozva, az veszélyeztethetné a fajta megőrzését, a szövetség működését illetve nemesítési vagy szelekciós programját, valamint azt, hogy – ellentétben az új szervezet magatartásával – az ő szövetsége betartja a fajta származási méneskönyvének elveit.
4. 2001. április 30-án Burgenland szövetségi tartomány hatóságai a fenti törvény 9. cikke alapján elismerték az Österreichischer Shetlandponyzuchtverbandot mint shetlandipóni-tenyésztő szövetséget egy 10 évre meghatározott programmal összhangban. Az Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassen megtámadta ezt az intézkedést a Verwaltungsgerichtshof előtt.
5. Az alapeljárásban a felperes hatóságok arra hivatkoztak, hogy az Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassennek nem volt kereshetőségi joga a Verwaltungsgerichtshof előtt az Österreichischer Shetlandponyzuchtverband elismerése ellen, mivel az elismerés iránti eljárásban nem volt ügyféli jogállása, következésképpen nincsen bíróság előtt érvényesíthető joga.
II – A nemzeti szabályozás
6. A tenyésztő szövetségek elismerését az állattenyésztésről szóló törvény 9. cikke szabályozza. Annak (1) bekezdése alapján a szövetségi tartomány kormánya az elismerést akkor adja meg, ha teljesülnek az előírt feltételek.
7. A nemzeti bíróság által adott tájékoztatás szerint, a jelen esetben a 9. cikk (3) és (5) bekezdése releváns, amely a következőképpen rendelkezik:
„3. Az elismerésre irányuló eljárás során meg kell hallgatni azokat a tenyésztő szövetségeket, amelyek földrajzi vagy tárgyi tevékenységi területe részben vagy egészben egybeesik a (2) bekezdés 5. pontjának a) pontjában meghatározottal.
[...]
5. Amennyiben már létezik egy vagy több elismert tenyésztő szövetség egy meghatározott fajta tekintetében, a szövetségi tartomány kormánya köteles megtagadni az új tenyésztő szövetség elismerését, ha az veszélyt jelent a fajta megőrzésére vagy a már létező szövetség tenyésztési programjára.”
8. A Verwaltungsgerichtshof elismerte, hogy még soha nem kellett alkalmaznia az állattenyésztésről szóló törvény 9. cikkének (3) bekezdését. Ugyanakkor, más törvények vonatkozásában állandó ítélkezési gyakorlata szerint, valamely a meghallgatáshoz való jogot biztosító rendelkezés nem jelenti azt, hogy az érintett személynek a közigazgatási eljárásban teljes jogú ügyféli jogállása lenne, és így nincs joga azt kérni, hogy a hatóság meghatározott tartalmú döntést hozzon, és nem támadhatja meg a döntést a bíróságok előtt.(3)
Az alapeljárásban a nemzeti jog szerint az Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassen által benyújtott jogorvoslati kérelmet el kellene utasítani annak vizsgálata nélkül, hogy az Österreichischer Shetlandponyzuchtverband tenyésztő szövetségként való elismerése veszélyt jelent-e a fajta megőrzésére vagy a felperes tenyésztési programjára nézve.
9. Az előterjesztett kérdések jogi hátterének meghatározása érdekében a Bíróság számos kérdést tett fel a nemzeti bíróság előtt folyó eljárásban részt vevő feleknek, az osztrák kormánynak és az írásbeli eljárásban résztvevőknek.
10. Először azt kérdezte, hogy az állattenyésztésről szóló törvény 9. cikke szerinti „állattenyésztő szövetség” fogalom megfelel-e a 92/353 határozat 2. cikke szerinti „méneskönyvet vezető vagy kiadó egyesület vagy szövetség” fogalmának, és hogy egy lóféléket tenyésztő szövetség hivatalos elismeréséhez szükséges-e az, hogy minden fajta tekintetében méneskönyvet (vagy annak egy fejezetét) vezessen vagy adjon ki.
Mind az alapeljárás felperese, mind az osztrák kormány igenlő választ adott mindkét kérdés tekintetében.
11. A Bíróság megkérdezte továbbá, hogy olyan tagállamban, ahol ugyanazon lófajta tekintetében több jóváhagyott vagy elismert tenyésztő egyesület vagy szövetség létezik, ezek mindegyike függetlenül vezethet-e vagy hozhat létre méneskönyvet a fajta tekintetében csupán azzal a feltétellel, hogy tiszteletben tartják az adott fajta eredetét nyilvántartó méneskönyvet vezető egyesület vagy szövetség által megállapított elveket.
A felperes szerint a 90/427 irányelvet átültető osztrák szabályozás nem tartalmazza annak 4. cikke (1) bekezdését, amely alapján a méneskönyveket fenntartó vagy létrehozó szervezetek és egyesületek elismerése vagy jóváhagyása a fajta eredetét nyilvántartó méneskönyvet fenntartó szervezet vagy egyesület által megállapított alapelvek teljesítésétől függ.(4) Szintén nem ültette át a 92/353 határozat 2. cikke (2) bekezdésének b) pontját. Végül azt állította, hogy a szövetség, amelynek az elismerését meg kívánja támadni, nem tartja tiszteletben azt a méneskönyvet, és más szempontok alapján törzskönyvezi az állatokat.
Az Österreichischer Shetlandponyzuchtverband elismerte, hogy minden a 92/353 határozat 2. cikke szerinti egyesület vagy szövetség köteles minden fajta tekintetében külön méneskönyvet vezetni. Az osztrák kormány és a Bizottság hozzátették, hogy tiszteletben kell tartaniuk a fajta eredetét nyilvántartó méneskönyvet vezető szövetség által megállapított szabályokat.
12. Végül azt kérdezte, hogy amennyiben kettő vagy több szövetségnek ugyanaz a tárgyi és földrajzi tevékenységi területe, ezek versenyeznek-e a tenyésztőknek a fajta megőrzési, illetve nemesítési vagy szelekciós programjukban való részvétele vonatkozásában, és hogy az elismert szövetségek tevékenységük tekintetében részesülnek-e a nemzeti vagy közösségi szabályozás alapján előírt támogatásban.
A felperes az első kérdés tekintetében igenlő választ adott, és előadta, hogy aggasztónak tartja a shetlandi pónihoz hasonlóan kis egyedszámú fajta esetében számos tenyésztőszövetség elismerése miatt felmerülő problémát, amely szükségessé teszi a hím és nőstény tenyészállatok megosztását, és növeli a belterjesség szintjét. A támogatásokban való részesülés tekintetében előadta, hogy Ausztriában léteznek általános agrártámogatási intézkedések, amelyekben minden jogi személy részesülhet.
Az Österreichischer Shetlandponyzuchtverband előadta, hogy azok a tenyésztő szövetségek, amelyek tevékenységi területe azonos tartományban van, versenyeznek egymással, továbbá valamilyen támogatásra is jogosultak.
Az osztrák kormány és a Bizottság megerősítették, hogy a szövetségek közötti verseny lehetséges. A támogatás tekintetében az előbbi tagadta, hogy lennének, míg az utóbbi előadta, hogy az agrárágazatban adható közösségi állami támogatásokról szóló irányelv 15. pontja szerint(5) maga a Bizottság hagyta jóvá a közösségi jószágállomány genetikai minőségének megőrzését és javítását célzó állami támogatásokat, egyebek között a lófajták tekintetében a méneskönyvek létrehozása és vezetése adminisztratív költségeinek legfeljebb 100%-áig, valamint állattenyésztési központok létrehozásának és innovatív állattenyésztési módszerek és gyakorlat bevezetésének céljára adott támogatás esetében a beruházás elfogadható költségének 40%-áig.
III – Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
13. Az alapeljárás eldöntése előtt a Verwaltungsgerichtshof az alábbi kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1) A […] 92/353 határozat 2. cikke (2) bekezdésének a) pontja alapján egy valamely tagállamban létező szövetségnek vagy egyesületnek jogában áll-e az, hogy az illetékes hatóságok előtt fellépjen egy új szervezet elismerésének megtagadása érdekében, ha az veszélyeztetheti a fajta megőrzését, a már létező szövetség működését illetve nemesítési vagy szelekciós programját?
2) Az első kérdésben hivatkozott bizottsági határozat 2. cikke (2) bekezdésének a) pontjával ellentétes-e olyan nemzeti rendelkezés, amely szerint:
a) új tenyésztő szövetség vagy egyesület elismerése iránti eljárás során létező szövetségnek vagy egyesülésnek joga van az illetékes hatóságok előtti meghallgatáshoz, de az elismerés megtagadását […] nem kérheti olyan alapon, hogy az veszélyeztetheti a fajta megőrzését, a már létező szövetség működését illetve nemesítési vagy szelekciós programját és
b) nem ismeri el a létező szövetség vagy egyesület jogát arra, hogy a hatóságok által megadott elismerést – annak ellenére, hogy azt ellenezte – a bíróság (Verwaltungsgerichtshof) előtt megtámadja?”
IV – A közösségi jog
14. 1990. június 26-án a Tanács elfogadta a lófélék Közösségen belüli kereskedelmét szabályozó tenyésztéstechnikai és származástani feltételekről szóló, 90/427/EGK tanácsi irányelvet(6), melynek célja azok értékesítésének szabályozása, a tenyésztés ésszerű fejlesztése és az ágazat termelékenységének növelése.
A preambulumban kimondják, hogy a méneskönyvi bejegyzésekben tapasztalható eltérések akadályt jelentenek a Közösségen belüli kereskedelemben, amelynek teljes liberalizálása további harmonizációt tesz szükségessé, különösen ebben a tekintetben(7) .
15. A 4. cikk (2) bekezdése alapján a Bizottság köteles az (1) bekezdésben megfogalmazott alapelvekkel összhangban meghatározni:
„a) a méneskönyveket fenntartó vagy létrehozó szervezetek és egyesületek jóváhagyásának vagy elismerésének feltételeit;
[…]”
16. A Bizottság 1992. június 11-én elfogadta a 92/353 határozatot, amelynek célja, különösen a fenti idézett irányelv 4. cikke (2) bekezdésének a) pontjában foglaltak meghatározása. A határozat 2. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1) 	Az érintett tagállam hatóságainak hivatalosan jóvá kell hagyniuk vagy el kell ismerniük minden méneskönyvet vezető vagy kiadó egyesületet vagy szövetséget, amennyiben az megfelel a mellékletben megállapított feltételeknek.
(2) Mindazonáltal az olyan tagállamban, ahol egy bizonyos fajta tekintetében már egy vagy több hivatalosan jóváhagyott vagy elismert egyesület vagy szövetség létezik, az illető tagállam hatóságai visszautasíthatják új egyesület vagy szövetség elismerését:
– ha az veszélyezteti a fajta megőrzését, vagy egy létező egyesület vagy szövetség működését, illetve nemesítési vagy szelekciós programját, vagy
– ha az ahhoz a fajtához tartozó lóféléket be lehet jegyezni vagy regisztrálni lehet egy méneskönyv meghatározott szakaszában, amelyet olyan egyesület vagy szövetség vezet, amely betartja – különösen a szóban forgó szakaszra vonatkozóan – az adott fajta eredetét nyilvántartó méneskönyvet vezető egyesület vagy szövetség által megállapított, a melléklet 3. b) pontjával összhangban lévő elveket.
(3) A tagállamok tájékoztatják a Bizottságot a hivatalos jóváhagyásokról illetve elismerésekről, valamint a vitatott elutasításokról.
(4) Ha egy tagállamban visszautasítják egy egyesület vagy egy szövetség hivatalos jóváhagyását vagy elismerését, a visszautasítás okairól írásban kell tájékoztatni az egyesületet vagy szövetséget.”
V – A Bíróság előtti eljárás
17. A Bíróság alapokmányának 23. cikke szerinti határidőn belül írásbeli észrevételt nyújtott be az alapeljárás felperese, az Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassen, az osztrák kormány és a Bizottság.
A 2003. december 4-i tárgyaláson a Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassen képviselője és a Bizottság meghatalmazottja szóban is előadták álláspontjukat.
VI – Az első előzetes döntéshozatali kérdés
18. Az osztrák bíróság elsőként azt kívánja megtudni, hogy a 92/353 határozat 2. cikke (2) bekezdésének a) pontja alapján egy méneskönyvet vezető szövetségnek jogában áll-e az, hogy amennyiben egy új szövetség a hivatalos elismerést kérelmezi, az illetékes hatóságok előtt az elismerést megtagadó határozat meghozatalát kérelmezze a rendelkezésben meghatározott feltételek valamelyikének fennállása esetén.
A – Az előadott álláspontok
19. A Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassen álláspontja szerint a Bíróságnak igenlő választ kell adnia. Fenntartja, hogy a 92/353 határozat 2. cikke (2) bekezdésének a) pontja világos, pontos és feltétel nélküli, ezért alkalmas arra, hogy a magánszemélyekre közvetlen hatálya legyen. Álláspontja szerint a tagállamokra utaló „[visszautasít]hatják” igét úgy kell értelmezni, hogy minden esetben, amikor az elismerés megtagadásának valamely feltétele fennáll, a létező szövetség jogosult a hatóságok előtt fellépni a jóváhagyás megtagadása érdekében. Nem lenne értelme az elismerés tekintetében láthatólag meglévő mérlegelési jogkör tagállam általi gyakorlásának, ha nem lenne ugyanakkor a létező szövetségeknek bíróság előtt érvényesíthető joga a jóváhagyás megtámadására.
20. Az osztrák kormány álláspontja szerint a 92/353 határozat 2. cikke (2) bekezdése a) pontjának az a célja, hogy a függetlenül eljáró nemzeti hatóságok a tenyésztő szövetségek elismerés iránti kérelmét tárgyilagos, előre meghatározott feltételek fényében bírálják el; és nem az, hogy a versenytársak érdekeit védje, amint azt az alapeljárás felperese állítja. Figyelemmel arra, hogy ezt a közösségi normát az állattenyésztésről szóló törvényben, és konkrétan annak 9. cikke (5) bekezdésével megfelelően átültették az osztrák jogba, a közvetlen
alkalmazhatóság felvetésének nincs helye. Mindenesetre a rendelkezések nem feltétel nélküliek és kellően pontosak, és ezért arra nem hivatkozhatnak az magánszemélyek egy bírósági eljárás folyamán.
21. A Bizottság a maga részéről megerősíti, hogy a 92/353 határozat 2. cikke (2) bekezdésének a) és b) pontjában foglalt körülmények fennállása esetén a tagállamok mentesülnek az új szövetség elismerésének kötelezettsége alól, amelyet a fenti rendelkezés (1) bekezdése ír elő számukra. Vagyis a rendelkezés mérlegelési jogkört biztosít a tagállamoknak elismerés tekintetében anélkül, hogy kötelezné őket az elismerés megtagadására, és így nem ruház a létező szervezetekre arra irányuló jogot, hogy fellépjen egy elutasító döntés érdekében.
A tárgyaláson a Bizottság kifejtette, hogy a 90/427 irányelv és a 92/353 határozat célja az volt, hogy elősegítse a hivatalosan jóváhagyott, törzskönyvezett lófélékről méneskönyveket vezető szervezetek vagy egyesületek létrehozását, amelyek tiszteletben tartják a fajta eredetét nyilvántartó méneskönyvet vezető egyesület vagy szövetség által megállapított elveket, a méneskönyvi bejegyzésekben tapasztalható eltérések megszüntetése érdekében.
B – A kérdés vizsgálata
22. Egyetértek az osztrák kormánnyal és a Bizottsággal abban, hogy erre az előzetes döntéshozatali kérdésre nemleges választ kell adni.
23. A tenyésztő szövetségek és egyesületek fontos szerepet játszanak a 90/427 irányelvben foglalt programban, amint azt az indokolásban is kifejtik. A lótenyésztő ágazatban megfelelő eredmények elérése nagy mértékben függ a hatóságok vagy a hivatalosan elismert egyesületek vagy szövetségek által vezetett méneskönyvekbe bejegyzett lófélék hasznosításától. Olyannyira, hogy a Tanács kérte a Bizottságot az ilyen fajta szövetségek vagy egyesületek elismerése feltételeinek rögzítésére, azzal az alapvető feltétellel, hogy tiszteletben tartják a fajta eredetét nyilvántartó méneskönyvet vezető egyesület vagy szövetség által megállapított elveket.
24. A Bizottság ezt a feladatot a 92/353 határozattal teljesítette, amelynek 2. cikke (2) bekezdésének a) pontját a Verwaltungsgerichtshof által előterjesztett kérelemnek megfelelően kell értelmezni.
25. A fenti szabályozás a 2. cikk (1) bekezdésében általános szabályként fekteti le, hogy az érintett tagállam illetékes hatóságainak hivatalosan jóvá kell hagyniuk vagy el kell ismerniük minden méneskönyvet vezető vagy kiadó egyesületet vagy szövetséget, amennyiben az megfelel a mellékletben megállapított feltételeknek.
26. A 2. cikk (2) bekezdésének a) pontja a fenti tág kötelezés alóli kivételt határoz meg, amennyiben felhatalmazza a tagállamokat, hogy a közérdek védelmére vonatkozó kötelezettségük teljesítése körében, eltérjenek a fenti kötelezettségtől. A fenti rendelkezés értelmében, amennyiben a tagállam területén egy fajta tekintetében van már egy vagy több hivatalosan elismert egyesület vagy szövetség, megtagadhatja egy új egyesület vagy szövetség jóváhagyását két ok miatt: ha veszélyt jelent a fajta megőrzésére, valamint egy létező szövetség működését illetve nemesítési vagy szelekciós programját veszélyeztetheti.
Amint jeleztem a nemzeti jogról szóló részben, az osztrák jogalkotó úgy döntött, hogy szűkíti a hatóságok mozgásterét azzal, hogy az állattenyésztésről szóló törvény 9. cikke (5) bekezdése szerint az új szövetség elismerését meg kell tagadni, bármelyik két fenti feltétel fennállása esetén.
27. A 92/353 határozat 2. cikkének – melynek címzettjei a tagállamok – megfogalmazásából levezethető néhány olyan jog, amelyre a magánszemélyek hivatkozhatnak. Ugyanakkor megjegyzem, hogy a rendelkezés kedvezményezettjei kizárólag a méneskönyvet vezető vagy kiadó új szövetségek, amelyeknek a feltételek teljesítése esetén joguk van a hivatalos elismeréshez, és amelyek az elismerés megtagadása esetén írásbeli tájékoztatást kérhetnek az elutasítás okairól.
28. Annak megvizsgálása maradt hátra, hogy a 92/353 határozat 2. cikke (2) bekezdésének a) pontja ruház-e jogokat a létező szervezetekre, amint azt az Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassen állítja.
29. A fajta megőrzésének az új szervezet általi veszélyeztetését illetően, a fenti lehetőség értékelésére köteles nemzeti hatóság a legjobb helyzetben van a tekintetben, hogy figyelembe vegye az egyes esetekben felmerülő köz- és magánérdekeket.
30. Ami a létező egyesület vagy szövetség működésének illetve nemesítési vagy szelekciós programjának veszélyeztetését illeti, álláspontom szerint a rendelkezésből hallgatólagosan következik, hogy a nemzeti hatóságok kötelesek meghallgatni a létező szövetségeket az új szövetség kérelméről való végleges döntést megelőzően(8) .
31. Ugyanakkor ez az eljárás nem jelenti azt, hogy egy létező szövetség által az elismerés vonatkozásában adott kedvezőtlen vélemény kötelező érvényű lenne az illetékes hatóságokra azzal a következménnyel, hogy a kérelmet el kellene utasítani.
Egyrészről nem lehet ezt az értelmezést elfogadni, sem a rendelkezés szövege, sem annak célja alapján.
Másrészről a fenti eredmény elfogadása azt jelentené, hogy a magán szövetségek túlzott jogkörhöz jutnának csupán azon tény alapján, hogy korábban ismerték el őket. Különösen figyelembe kell venni, hogy a közösségi jogi rendelkezés úgy került megszövegezésre, hogy a tagállamok a körülmények valamelyikének fennállása esetén megtagadhatják, de nem kötelesek megtagadni új szövetség elismerését, feltéve, hogy teljesíti a meghatározott feltételeket. Továbbá a létező szövetségek folyamatos felügyelet alatt állnak, mivel a hivatalos elismerésüket vissza lehet vonni, amennyiben nem teljesítik állandó jelleggel azokat a feltételeket, amelyeknek az elismeréskor meg kellett felelniük.
32. A fentiekben vázolt okokra tekintettel úgy vélem, hogy a 92/353 határozat 2. cikke (2) bekezdésének a) pontja alapján törzskönyvezett lófélékről méneskönyvet vezető létező szövetségnek nem áll jogában az, hogy az illetékes hatóságok előtt fellépjen az új szervezet – ha az hivatalos jóváhagyást kérelmez – elismerésének megtagadása érdekében.
VII – A második előzetes döntéshozatali kérdés
33. Az osztrák bíróság azt kérdezi továbbá, hogy a 92/353 határozat 2. cikke (2) bekezdésének a) pontjával ellentétes-e olyan nemzeti rendelkezés alkalmazása, amely új tenyésztő szövetség elismerése iránti eljárás során egy létező szövetségnek csupán a meghallgatáshoz való jogot biztosítja, de az az elismerés megtagadását nem kérheti, továbbá nincs joga az elismerés megtámadásához, még abban az esetben sem, ha a meghallgatás során kifejtette az álláspontját.
A – Az előadott álláspontok
34. Az Österreichischer Zuchtverband für Ponys, Kleinpferde und Spezialrassen előadja, hogy a közösségi rendelkezés elsőbbséget élvez az állattartásról szóló törvény 9. cikkének (3) bekezdésével szemben. Attól a pillanattól kezdve, hogy új szövetséget akkor lehet elismerni, ha az nem veszélyezteti egy létező szövetség működését, el kell fogadni, hogy ezen utóbbinak az eljárásban elfoglalt helyzete a közjogon alapuló alanyi jogot hordoz magában arra vonatkozóan, hogy a döntés felülvizsgálatát kezdeményezze, amely a meghallgatáshoz való jognak nem képezi részét. Ezért szükséges a közösségi jog által biztosított anyagi jogi jogállás érvényesítése érdekében, hogy új szövetség elismerése iránti eljárásban a létező szövetség az ügyféli jogállásból folyó jogokat élvezze. Ellenkező esetben a tagállamok az eljárásjogi jogállásról való döntés során semlegesíthetnének egy, a közösségi jogon alapuló jogot.
35. Az osztrák kormány szerint a fenti közösségi jogi rendelkezés által a magánszemélyekre ruházott jogok a nemzeti eljárási jog útján érvényesülnek. A 92/353 határozat 2. cikke (2) bekezdésének a) pontja alapján a tagállamok nemzeti hatóságainak a feladata annak eldöntése, hogy a meghatározott feltételek teljesülnek-e, anélkül hogy a versenytársaknak biztosítaná az új szövetség elismerése ellenzésének jogát. A fenti rendelkezésnek a nemzeti jogba történő átültetése során az osztrák jogalkotó nem csupán lelkiismeretesen biztosította a közösségi jogszabály tiszteletben tartását, hanem a harmadik felek érdekeit is figyelembe vette, amikor a 92/353 határozat 2. cikke által elő nem írt meghallgatáshoz való jogot biztosította számukra.
36. A Bizottság álláspontja szerint a 92/353 határozat által harmadik felek számára biztosított jogok abban az esetben is érvényesülnek, ha a létező szövetségnek az új szövetség elismerésére irányuló eljárás során csupán a meghallgatáshoz való joga van. Hozzáteszi, hogy a 90/427 irányelvben a Tanács által ráruházott hatáskör a belkereskedelem szempontjaira korlátozódik, és nem terjed ki a létező szövetségek közigazgatási eljárásokban való részvételi lehetőségére vagy jogainak bírósági úton történő érvényesítésére.
B – A kérdés vizsgálata
37. Megjegyzem, hogy a 92/353 határozat 2. cikke (2) bekezdése a) pontjának szövegéből nem következik, hogy a létező szövetségeknek olyan joguk lenne, amely az osztrák bíróságot érintené. A rendelkezés arra korlátozódik, hogy meghatározza azokat a körülményeket, amelyek fennállása esetén a tagállamokat felhatalmazza az új szövetség hivatalos elismerésének megtagadására, és így az érintett tagállam illetékes hatóságainak feladata annak eldöntése, hogy a két feltétel közül valamelyik fennáll-e.
38. A rendelkezés céljának fényében nem is szükséges ilyen jog biztosítása. A 92/353 határozat a törzskönyvezett lófélékről méneskönyvet vezető szövetségek jóváhagyására vonatkozó kritériumokat szabályozza; így ezek az elismerést kérelmező szövetségek hivatkozhatnak annak tartalmára.
39. A létező egyesületek és szövetségek ugyanakkor nem jogosultak a norma értelmében, csupán közvetetten kerülnek megemlítésre, amikor az illetékes hatóságokat arra kötelezik, hogy új szövetség elismerésekor vizsgálja meg azt, hogy az veszélyezteti-e egy már létező szervezet működését, nemesítési vagy szelekciós programját.
Ezen vizsgálat keretében a gondos közigazgatás egy megnyilvánulási formája az, hogy az elismerésről való döntés előtt a létező szövetségeket meghallgatják, amit úgy tűnik, az osztrák jogalkotó meg is tesz. Ez nem jelenti azt, hogy a 92/353 határozat 2. cikke (2) bekezdésének a) pontja kötelezné a tagállamokat arra, hogy lehetővé tegyék számukra a kívánságuk vagy érdekeik ellenében elismert versenytárs szövetség elismerésének megtámadását.
40. A fent meghatározott okok alapján álláspontom szerint a 92/353 határozat 2. cikke (2) bekezdésének a) pontjával nem ellentétes olyan nemzeti rendelkezés alkalmazása, amely új tenyésztő szövetség elismerése iránti eljárás során egy létező szövetségnek csupán a meghallgatáshoz való jogot biztosítja, de az elismerés megtagadását nem kérheti, továbbá nincs jogorvoslati joga az elismerés megtámadásához, még abban az esetben sem, ha a meghallgatás során az elismerést ellenezte.
VIII – Végkövetkeztetések
41. A fentiekre tekintettel javasolom, hogy a Bíróság a Verwaltungsgerichtshof által előterjesztett kérdésekre a következőképpen válaszoljon:
„1) A törzskönyvezett lófélékről méneskönyvet vezető vagy kiadó tenyésztő egyesületek és szövetségek jóváhagyására vagy elismerésére vonatkozó kritériumok megállapításáról szóló, 1992. június 11-i 92/353/EGK bizottsági határozat 2. cikke (2) bekezdésének a) pontja
alapján egy létező tenyésztő szövetségnek nem áll jogában az új szövetség hivatalos jóváhagyása iránti eljárásban az illetékes hatóságok előtt fellépni a jóváhagyás megtagadásának érdekében,
2) a 92/353 határozat 2. cikke (2) bekezdésének a) pontjával nem ellentétes olyan nemzeti rendelkezés alkalmazása, amely új tenyésztő szövetség elismerése iránti eljárás során egy létező szövetségnek csupán a meghallgatáshoz való jogot biztosítja, de az elismerés megtagadását nem kérheti, továbbá nincs jogorvoslati joga az elismerés megtámadásához, még abban az esetben sem, ha a meghallgatás során az elismerést ellenezte.”
(1) .
(2) –	HL L 192., 63. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet_12. kötet, 350. o.
(3) –	A Bizottság az írásbeli észrevételeiben megjegyzi, hogy az osztrák közigazgatási jog különbséget tesz az ügyben ügyfélként résztvevők és a csupán érdekelt fél jogállással rendelkező személyek között. Az előbbiek azok, akiknek jogos érdekét vagy jogát érinti az ügy, míg a második csoportba azok tartoznak, akik az ügyet a hatóságnál kezdeményezik, vagy akiket érint a hatóság intézkedése. Az ügyfél legjellemzőbb joga, hogy a hatóság döntése ellen fellebbezéssel élhet, amelytől az érdekelt felek el vannak zárva.
(4) – Az előadó bíró kérdésére a felperes ügyvédje a tárgyaláson tájékoztatta a Bíróságot arról, hogy a shetlandi póni eredetét nyilvántartó méneskönyvet vezető szövetség székhelye Skóciában található.
(5) – HL C 28., 2000. 02. 01., 2. o.
(6) –	HL L 224, 55. o.
(7) – Ötödik preambulumbekezdés.
(8) –	Nézetem szerint ugyanez igaz a 92/353 határozat 2. cikke (2) bekezdésének b) pontja esetében, amelynek értelmezését nem kérte az osztrák bíróság, és amely szerint [megtagadásnak lehet helye], ha a lóféléket be lehet jegyezni egy méneskönyv meghatározott szakaszában, amelyet olyan szövetség vezet, amely betartja az adott fajta eredetét nyilvántartó méneskönyvet vezető szövetség által megállapított elveket, melynek célja, hogy az azonos célkitűzéseket meghatározó szövetségek indokolatlan elszaporodását megakadályozza.