Ideiglenes változat
RIMVYDAS NORKUS
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2026. március 5.(1)
C‑575/24. sz. ügy
Vodovody a kanalizace Přerov, a.s.
kontra
Úřad pro ochranu osobních údajů
(a Městský soud v Praze [prágai városi bíróság, Cseh Köztársaság] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„ Előzetes döntéshozatal – Jogszabályok közelítése – Nyílt hozzáférésű adatok és a közszféra információinak további felhasználása – (EU) 2019/1024 irányelv – A 2. cikk 3. pontja – A »közvállalkozás« fogalma – Pénzügyi részesedés több közszférabeli szervezet tulajdonában álló vállalkozásban – A »meghatározó befolyás« vélelme – Értékelési szempontok ”
I.      Bevezetés
1.        A Městský soud v Praze (prágai városi bíróság, Cseh Köztársaság) által az EUMSZ 267. cikk alapján a Bírósághoz benyújtott jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgya a nyílt hozzáférésű adatokról és a közszféra információinak további felhasználásáról szóló, 2019. június 20‑i (EU) 2019/1024 európai parlamenti és tanácsi irányelv(2) 2. cikke 3. pontjának értelmezése.
2.        E kérelmet a Vodovody a kanalizace Přerov, a.s. társaság (a továbbiakban: felperes) és az Úřad pro ochranu osobních údajů (személyes adatok védelmével foglalkozó hivatal, Cseh Köztársaság, a továbbiakban: Hivatal) között folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő. A jogvita a felperes szerveinek üléseiről készült jegyzőkönyvekhez való hozzáférés iránti kérelemre vonatkozik. A társaság azzal az indokkal tagadta meg a kérelem teljesítését, hogy nem minősíthető a nemzeti rendelkezések értelmében vett „tájékoztatásra kötelezett szervnek”. E rendelkezések, amelyek a 2019/1024 irányelv belső jogba való átültetésére irányulnak, előírják, hogy a „közvállalkozások” kötelesek bizonyos információkat közölni, amennyiben azok megfelelnek az ezen irányelv 2. cikkének 3. pontjában meghatározott feltételeknek. Konkrétabban a közjogi szervezetek által gyakorolt „meghatározó befolyás” fennállására vonatkozó feltételekről van szó. E feltételek képezik az előzetes döntéshozatalra előterjesztett két kérdés tárgyát.
3.        Mivel a jelen ügy az információkhoz való, a nemzeti jog által szabályozott nyilvános hozzáférésre, nem pedig az adatoknak a 2019/1024 irányelv értelmében vett további felhasználására vonatkozik, felmerül a kérdés, hogy a Bíróság rendelkezik‑e hatáskörrel a „közvállalkozás” fogalma tekintetében való állásfoglalásra. Az a tény, hogy a nemzeti jogalkotó kifejezetten átvett egy uniós jogi fogalmat, főszabály szerint a Bíróság értelmezési hatásköre mellett szól. A Dzodzi ítéletből(3) eredő ítélkezési gyakorlatnak megfelelően ugyanis az uniós érdek fennállása igazolhatja e fogalom egységes értelmezését, amennyiben funkcionális kapcsolat áll fenn a szóban forgó két jogi szabályozás között. Bár az információkhoz való nyilvános hozzáférés bizonyos esetekben megnyithatja az utat az adatok további felhasználása előtt, ez ugyanakkor nem változtat azon, hogy e két jogi szabályozás egymástól részben eltérő célokat követ. E szempontok vizsgálatára a jelen indítványban kerül sor, amely a Bíróság kérésének megfelelően a hatáskör kérdésére összpontosít.
II.    Jogi háttér
A.      Az uniós jog
1.      A 2014/25 irányelv
4.        A vízügyi, energiaipari, közlekedési és postai szolgáltatási ágazatban működő ajánlatkérők beszerzéseiről [helyesen: közbeszerzési eljárásairól] és a 2004/17/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2014. február 26‑i 2014/25/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv(4) „Ajánlatkérő szervek” című 3. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Ezen irányelv alkalmazásában »ajánlatkérő szerv« állami, regionális vagy helyi hatóság, közjogi intézmény, továbbá az egy vagy több ilyen hatóság, illetve közjogi intézmény által létrehozott társulás.”
5.        Ezen irányelv „Közszolgáltató ajánlatkérők” című 4. cikkének (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„»közvállalkozás«: bármely vállalkozás, amely felett az ajánlatkérő szervek a vállalkozásban birtokolt tulajdonjoguk, pénzügyi részesedésük vagy a vállalkozásra irányadó szabályok révén közvetlen vagy közvetett módon jelentős befolyást gyakorolnak.
A jelentős befolyás vélelmezendő az ajánlatkérő szerv részéről a következő esetek bármelyikében, amikor az említett szerv közvetlenül vagy közvetve:
a)      a vállalkozás jegyzett tőkéjének többségével rendelkezik;
b)      a vállalkozás által kibocsátott részvények által megtestesített szavazatok többségével rendelkezik;
c)      a vállalkozás ügyvezető, döntéshozó vagy felügyelő testülete tagjainak többségét kinevezheti.”
2.      A 2019/1024 irányelv
6.        A 2019/1024 irányelv „Tárgy és hatály” című 1. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)      Ez az irányelv minimumszabályokat állapít meg a nyílt hozzáférésű adatok felhasználásának előmozdítása, valamint a termékek és a szolgáltatások terén az innováció ösztönzése céljából az alábbiak további felhasználására és a további felhasználásukat megkönnyítő gyakorlati feltételekre vonatkozóan:
a)      a tagállamok közszférabeli szervezeteinek birtokában lévő dokumentumok;
b)      olyan közvállalkozások birtokában lévő dokumentumok, amelyek:
i.      a 2014/25/EU irányelvben meghatározott területeken végeznek tevékenységet;
[…]
c)      kutatási adatoknak minősülnek a 10. cikkben meghatározott feltételek szerint.
(2)      Ez az irányelv nem alkalmazandó:
[…]
b)      a közvállalkozások birtokában lévő olyan dokumentumokra:
i.      amelyek előállítása kívül esik a tagállamok törvényei vagy más kötelező erejű rendelkezései által meghatározottak szerinti általános érdekű szolgáltatások nyújtásán;
ii.      amelyek a versenynek közvetlenül kitett tevékenységekhez kapcsolódnak, és ezért a 2014/25/EU irányelv 34. cikke értelmében nem tartoznak a közbeszerzési szabályok hatálya alá;
[…]
d)      olyan dokumentumokra – mint például a különleges adatok –, amelyekhez a hozzáférést a tagállamok hozzáférési szabályai kizárják, például a következők alapján:
i.      a nemzetbiztonság védelme (azaz állambiztonság), a honvédelem vagy a közbiztonság védelme,
ii.      a statisztikai adatokra vonatkozó titoktartás,
iii.      kereskedelmi titoktartás (ideértve az üzleti, a szakmai vagy a vállalati titkokat);
[…]
f)      olyan dokumentumokra, amelyekhez a hozzáférést korlátozzák a tagállamok hozzáférési szabályai, ideértve azokat az eseteket is, amelyekben a polgárok vagy a jogi személyek csak különleges érdekük bizonyítása esetén juthatnak hozzá a dokumentumokhoz;
[…]
(3)      Ez az irányelv a hatályos uniós és tagállami hozzáférési szabályokra épül, és azokat nem érinti.
[…]
(7)      Ez az irányelv a tagállami közszférabeli szervezetek és a közvállalkozások birtokában lévő dokumentumok […] további felhasználását szabályozza.”
7.        Ezen irányelv „Fogalommeghatározások” című 2. cikkében a következőképpen rendelkezik:
„Ezen irányelv alkalmazásában:
1.      »közszférabeli szervezet«: az állam, a regionális és helyi önkormányzatok, a közjogi intézmények, vagy az olyan társulások, amelyeket egy vagy több ilyen hatóság, illetve közjogi intézmény hozott létre;
2.      »közjogi intézmény«: olyan intézmény, amelyre a következők mindegyike jellemző:
a)      amely kifejezetten olyan közérdekű célra jött létre, amely nem ipari vagy kereskedelmi jellegű;
b)      amely jogi személyiséggel rendelkezik; és
c)      amelyet többségi részben állami, területi vagy települési hatóság, vagy egyéb közjogi intézmény finanszíroz; vagy amelynek irányítása e hatóságok vagy intézmények felügyelete alatt áll; vagy amelynek olyan ügyvezető, döntéshozó vagy felügyelő testülete van, amely tagjainak többségét állami, területi vagy települési hatóság, vagy egyéb közjogi intézmény nevezi ki;
3.      »közvállalkozás«: olyan, az 1. cikk (1) bekezdésének b) pontjában meghatározott területek valamelyikén tevékenységet végző vállalkozás, amelyben a közszférabeli szervezetek közvetlen vagy közvetett módon meghatározó befolyást gyakorolhatnak tulajdonjoguk, pénzügyi részesedésük vagy az adott vállalkozásra irányadó szabályok alapján. A közszférabeli szervezetek meghatározó befolyását vélelmezni kell minden olyan esetben, amikor az említett szervezetek közvetlenül vagy közvetve:
a)      birtokolják a vállalkozás jegyzett tőkéjének többségét;
b)      birtokolják a vállalkozás által kibocsátott részvényekhez kötődő szavazati jogok többségét;
c)      kijelölhetik a vállalkozás ügyvezető, döntéshozó, vagy felügyelő testülete tagjainak több mint felét;
[…]
6.      »dokumentum«:
a)      bármilyen tartalom, függetlenül az adathordozó formájától (papír vagy elektronikus forma, illetve hang‑, kép‑ vagy audiovizuális felvétel); vagy
b)      az ilyen tartalom bármely része;
[…]
11.      »további felhasználás«: az alábbiak birtokában lévő dokumentumok felhasználása természetes vagy jogi személyek által:
a)      közszférabeli szervezetek birtokában lévő dokumentumok felhasználása olyan kereskedelmi vagy nem kereskedelmi célra, amely kívül esik azon a közfeladat ellátása keretén belüli eredeti célkitűzésen, amellyel a dokumentumokat előállították, a közszférabeli szervezetek közötti, kizárólag közfeladataik ellátása keretében történő dokumentumcsere kivételével; vagy
b)      közvállalkozások birtokában lévő dokumentumok felhasználása olyan kereskedelmi vagy nem kereskedelmi célra, amely kívül esik azon az általános érdekű szolgáltatás nyújtása keretén belüli eredeti célkitűzésen, amellyel a dokumentumokat előállították, a közszférabeli szervezetek és a közvállalkozások közötti, kizárólag a közszférabeli szervezetek közfeladatainak ellátása keretében történő dokumentumcsere kivételével;
[…]”
8.        Az említett irányelv „A további felhasználás iránti kérelmek kezelése” című 4. cikkének (1) és (6) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„(1)      A további felhasználás iránti kérelmek – amennyiben ez lehetséges és észszerű, elektronikus eszközökön keresztül történő – kezelésére és a dokumentumoknak további felhasználás céljából a kérelmező rendelkezésére bocsátására, illetve – amennyiben felhasználási engedély szükséges – a végleges felhasználási engedélyre vonatkozó ajánlat megtételére a közszférabeli szervezeteknek észszerű határidőt kell biztosítaniuk, amely összhangban áll a dokumentumokhoz való hozzáférés iránti kérelmek feldolgozásának határidejével.
[…]
(6)      Az alábbi szervezeteknek nem kell megfelelniük e cikknek:
a)      közvállalkozások;
[…]”
B.      A cseh jog
9.        A zákon č. 106/1999 Sb., o svobodném přístupu k informacím (az információhoz való szabad hozzáférésről szóló 106/1999. sz. törvény) (a továbbiakban: tájékoztatási törvény) 2. §‑ának (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Az e törvény alapján a tevékenységükről való tájékoztatásra kötelezett szervezetek az állami hatóságok, a helyi önkormányzatok és szerveik, valamint a közintézmények.”
10.      E törvény 2a. §‑a értelmében:
„(1)      Kötelezett szervezetnek minősül továbbá a közvállalkozás, amely a jelen törvény alkalmazásában olyan jogi személy, amely nem a 2. § (1) bekezdése szerinti kötelezett szervezet, és
a)      amely
1.      a közbeszerzési törvénnyel összhangban gyakorolja a vonatkozó tevékenységeket,
2.      a vasúti és közúti személyszállítási közszolgáltatásról, valamint az 1191/69/EGK és az 1107/70/EGK tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló[, 2007. október 23‑i] 1370/2007/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet [(HL 2007. L 315., 1. o.)] 2. cikke alapján közszolgáltatóként jár el,
3.      a Közösségben a légi járatok működtetésére vonatkozó közös szabályokról szóló[, 2008. szeptember 24‑i] 1008/2008/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet [(HL 2008. L 293., 3. o.)] 16. cikke alapján közszolgáltatási kötelezettségeket teljesítő légi fuvarozóként jár el, vagy
4.      a szolgáltatásnyújtás szabadsága elvének a tagállamokon belüli tengeri fuvarozásra (tengeri kabotázs) történő alkalmazásáról szóló[, 1992. december 7‑i] 3577/92/EGK tanácsi rendelet [(HL 1992. L 364., 7. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 2. kötet, 10. o.; helyesbítés: HL 2006. L 227., 62. o)] 4. cikke szerinti közszolgáltatási kötelezettségeket ellátó hajótulajdonosként működik, valamint
b)      amelyre a 2. § (1) bekezdése szerinti kötelezett szervezet a jogi személyben fennálló tulajdoni részesedése vagy adott jogi személyre irányadó szabályok alapján közvetlen vagy közvetett módon meghatározó befolyást gyakorolhat.
(2)      A meghatározó befolyás feltétele teljesítettnek tekinthető, ha a 2. § (1) bekezdése szerinti kötelezett szervezet közvetlenül vagy közvetve
a)      többségi részesedéssel rendelkezik a közvállalkozás jegyzett tőkéjében;
b)      a közvállalkozás által kibocsátott részvényekhez kötődő szavazati jogok többségével rendelkezik, vagy
c)      kijelölheti a közvállalkozás ügyvezető, döntéshozó, vagy felügyelő testülete tagjainak több mint felét.”
11.      A zákon č. 241/2022 Sb., kterým se mění zákon č. 106/1999 Sb., o svobodném přístupu k informacím, ve znění pozdějších předpisů, zákon č. 123/1998 Sb., o právu na informace o životním prostředí, ve znění pozdějších předpisů, a zákon č. 130/2002 Sb., o podpoře výzkumu, experimentálního vývoje a inovací z veřejných prostředků a o změně některých souvisejících zákonů (zákon o podpoře výzkumu, experimentálního vývoje a inovací), ve znění pozdějších předpisů (az információhoz való szabad hozzáférésről szóló, módosított 106/1999. sz. törvény, a környezetre vonatkozó információkhoz való jogról szóló, módosított 123/1998. sz. törvény, valamint a kutatások, kísérleti fejlesztés és innováció állami támogatásáról és egyes kapcsolódó törvények módosításáról szóló, módosított 130/2002. sz. törvény [a kutatások, kísérleti fejlesztés és az innováció támogatásáról szóló törvény] módosításáról szóló, módosított 241/2022. sz. törvény) indokolása, amellyel a Cseh Köztársaság átültette a 2019/1024 irányelvet a cseh jogrendbe, kimondja:
„A közszféra információinak további felhasználásáról szóló első irányelv (a 2003. november 17‑i 2003/98/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv [HL 2003. L 345., 90. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 32. kötet, 701. o.]) átültetésétől kezdve a Cseh Köztársaság olyan megoldást választott, amely jogi szempontból összekapcsolja az információk további felhasználásának intézményét (amelynek célja – egyszerűen fogalmazva – nem az államhatalom nyilvánosság általi ellenőrzése, hanem az összegyűjtött adatoknak egyéb – magán‑ vagy kereskedelmi – felhasználása, azok kezelése) a [Cseh Köztársaság] Alapjogi Charta 17. cikkének (5) bekezdése értelmében vett, a tájékoztatáshoz való politikai jog gyakorlásával (amelynek kulcseleme az állam nyilvánosság általi ellenőrzése, különösen a dolog feletti rendelkezés tekintetében). Az információhoz való szabad hozzáférésről szóló törvény alkalmazása során ugyanis az adatszolgáltatásra kötelezett szerveknek (az ítélkezési gyakorlatból eredő bizonyos kivételektől eltekintve) nincs valós és tényleges lehetőségük arra, hogy megvizsgálják az információ kérelmezőjének indokait, sem pedig a megszerzett információk kezelésének módjára vonatkozó szándékait (ami ellentétes lenne a tájékoztatáshoz való politikai jog alkotmányos biztosítékaival). Ily módon a gyakorlatban szinte lehetetlen ténylegesen különbséget tenni a hozzáférés két formája között. Mivel azonban a tájékoztatáshoz való jog alkotmányos rangú, a »rendes« kérelmezők számára ugyanolyan biztosítékokat kell nyújtani, mint amelyek az irányelv értelmében vett további felhasználás céljából információt kérő személyeket megilletik, ezért egységes rendszert kell fenntartani. A két jogi szabályozás összekapcsolása tehát optimális az adatszolgáltatásra kötelezett szervezetek és végső soron a kérelmezők számára.”
III. Az alapeljárás tényállása, az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
12.      A felperes egy cseh jog szerinti részvénytársaság, amely a vízellátási és a szennyvízkezelési ágazatban végez tevékenységet. Csaknem 100%‑ban cseh városi és községi tulajdonban áll, és egyetlen részvényes sem rendelkezik önállóan többségi részesedéssel.
13.      Az információkhoz való szabad hozzáférésről szóló törvény alapján információkéréssel fordultak a társasághoz, amelynek tárgyát több, a társaság szerveinek üléseiről készült jegyzőkönyv képezte.
14.      A felperes e kérelmet elutasította, mivel úgy ítélte meg, hogy nem köteles ezen információk szolgáltatására, mert nem minősül az információkhoz való szabad hozzáférésről szóló törvény értelmében vett „kötelezett szervezetnek”.
15.      E határozattal szemben panaszt nyújtottak be a Hivatalhoz, amely 2023. március 7‑i határozatával arra kötelezte a felperest, hogy az információkhoz való szabad hozzáférésről szóló törvénynek megfelelően kezelje az információkérést.
16.      A felperes ez utóbbi határozattal szemben keresetet indított a Městský soud v Praze (prágai városi bíróság), a kérdést előterjesztő bíróság előtt.
17.      Ez utóbbi úgy véli, hogy a jogvita megoldása érdekében neki kell meghatároznia, hogy a felperest az információkhoz való szabad hozzáférésről szóló törvény 2a. §‑ának (1) bekezdése értelmében vett „közvállalkozásnak” kell‑e minősíteni.
18.      A kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy a tájékoztatásra kötelezett szervezetek e kategóriáját a 2019/1024 irányelvet átültető törvény vezette be az információkhoz való szabad hozzáférésről szóló törvénybe.
19.      A Městský soud v Praze (prágai városi bíróság) szerint az alapeljárás többek között arra a kérdésre vonatkozik, hogy a vállalkozás feletti meghatározó befolyást egyetlen szervezetnek kell‑e gyakorolnia, vagy azt több közjogi szervezet
– mint az alapügyben a helyi önkormányzatok – együttesen is gyakorolhatja.
20.      A kérdést előterjesztő bíróság előtt a Hivatal előadja, hogy az információkhoz való szabad hozzáférésről szóló törvény 2a. §‑ának (1) bekezdését a 2019/1024 irányelvvel összhangban úgy kell értelmezni, hogy e tekintetben elegendő, ha több közjogi szerv együttesen rendelkezik többségi részesedéssel a felperesben, és ezáltal meghatározó befolyást gyakorolnak.
21.      A felperes ezzel szemben úgy véli, hogy ez az értelmezés nem következik a 2019/1024 irányelvből, és hogy a meghatározó befolyás csak abban az esetben állna fenn, ha az egyik helyi önkormányzat egyedül rendelkezne többségi részesedéssel, illetve ha teljesen egyértelmű lenne, hogy az ilyen részesedést közösen birtokló több közjogi szervezet összehangoltan jár el.
22.      E körülmények között a Městský soud v Praze (prágai városi bíróság, Cseh Köztársaság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)      Úgy kell‑e értelmezni a [2019/1024] irányelv 2. cikkének 3. pontját, hogy az olyan vállalkozás is közvállalkozásnak minősül, amelyben több közszférabeli szervezet együttesen meghatározó befolyást gyakorolhat tulajdonjoga, az említett vállalkozásban fennálló pénzügyi részesedése vagy az e vállalkozás működését meghatározó szabályok alapján?
2)      Az első kérdésre adott igenlő válasz esetén abban az esetben is vélelmezni kell‑e a 2019/1024 irányelv hivatkozott rendelkezése szerinti meghatározó befolyást, ha több közszférabeli szervezet együttesen birtokolja a vállalkozás jegyzett tőkéjének többségét, rendelkezik a vállalkozás által kibocsátott részvényekhez kötődő szavazati jogok többségével, vagy kijelölheti a vállalkozás ügyvezető, döntéshozó vagy felügyelő testülete tagjainak több mint felét, vagy meg kell vizsgálni, hogy e közszférabeli szervezetek valóban összehangoltan járnak‑e el, és közösek‑e az érdekeik?”
IV.    A Bíróság előtti eljárás
23.      A 2024. július 23‑i előzetes döntéshozatalra utaló határozat 2024. augusztus 28‑án érkezett a Bíróság Hivatalához.
24.      Az alapeljárás felei, a cseh kormány, valamint az Európai Bizottság az Európai Unió Bírósága alapokmányának 23. cikkében előírt határidőn belül írásbeli észrevételeket nyújtott be.
25.      2025. október 7‑i általános ülésén a Bíróság az eljárási szabályzata 76. cikke (2) bekezdésének megfelelően úgy határozott, hogy nem tart tárgyalást.
26.      2025. október 21‑én a Bíróság felvilágosításkérést intézett a kérdést előterjesztő bírósághoz, amelyre az a 2025. november 12‑i levélben válaszolt.
V.      Jogi értékelés
A.      Előzetes megjegyzések
1.      A nyílt hozzáférésű adatokra vonatkozó európai politika
27.      A 2019/1024 irányelv célja, hogy előmozdítsa a közszféra információinak további felhasználását, és elősegítse azok hozzáférhetőségét az Európai Unióban. Az irányelv azon az alapelven nyugszik, miszerint a közszférabeli szervezetek birtokában lévő adatok a digitális gazdaság, az innováció és a civil társadalom stratégiai erőforrását jelentik.(5) Egy harmonizált jogi keret bevezetésével az irányelv arra törekszik, hogy felszámolja a nyilvános információk további felhasználásának akadályait és elősegítse azok szabad áramlását a belső piacon.(6)
28.      A 2019/1024 irányelv egyik alapvető célkitűzése a közadatok hozzáférhetővé tételére és további felhasználására vonatkozó technikai és jogi feltételek összehangolása. Az interoperabilitás és az adatok hatékony felhasználásának biztosítása érdekében olyan közös minimumszabályokat állapít meg, mint például a nyílt adatformátumok használata, a géppel olvashatóság, és a további felhasználás – lehetőség szerint – ingyenessé tétele vagy határköltség alkalmazása. Ez az irányelv a további felhasználás feltételeinek, az egységesített felhasználási engedélyeknek és az esetleges díjaknak a meghatározása révén kedvező keretet biztosít a nyílt hozzáférésű adatok európai ökoszisztémájának kialakításához.(7)
29.      A 2019/1024 irányelv egyik legfontosabb része a nagy értékű adatkészletekre vonatkozik, amelyek jelentős gazdasági és társadalmi hasznot hozhatnak. Ezeket az adatkészleteket díjmentesen, szabványosított és géppel olvasható formátumban, adott esetben alkalmazásprogramozási felületeken (API) keresztül kell rendelkezésre bocsátani. A Bizottság feladata, hogy végrehajtási jogi aktusokon keresztül meghatározza ezeket az adatkategóriákat. E megközelítés célja az innováció ösztönzése, különösen a mesterséges intelligencia, a digitális szolgáltatások és a tudományos kutatás területén.(8)
30.      Végül, a 2019/1024 irányelv a közigazgatás korszerűsítésére és a nagyobb átláthatóság biztosítására irányuló átfogó stratégia részét képezi. Kiemeli a nyílt hozzáférésű adatok szerepét a demokratikus részvétel előmozdítása és a hatóságok elszámoltathatóságának javítása terén. Az irányelv azáltal, hogy egyértelmű, koherens és a technológiai fejlődéshez igazított jogi keretet hoz létre, hozzájárul az inkluzív és fenntartható adatgazdaság kialakulásához, miközben méltányos keretet biztosít a nyilvános információknak a polgárok, a vállalkozások és a tudományos közösség javára szolgáló további felhasználásához.(9)
2.      A 2019/1024 irányelv tagállamok általi átültetése
31.      Ez az irányelv felváltotta és korszerűsítette a közszféra információinak további felhasználásáról szóló 2003/98 irányelvet (más néven ISP irányelvet). A tagállamoknak 2021. július 17‑ig kellett átültetniük a 2019/1024 irányelvet nemzeti jogukba. Eddig az időpontig számos tagállam már átültette az irányelv rendelkezéseit, míg mások lemaradásban voltak. A Bizottság ezt követően kötelezettségszegési eljárást indított több tagállammal szemben az átültetés elmaradása vagy nem megfelelő átültetése miatt. A Bíróság végül megállapította, hogy a Belga Királyság, a Bolgár Köztársaság, a Lett Köztársaság és a Holland Királyság kötelezettségszegést követtek el,
és e tagállamokat átalányösszeg megfizetésére kötelezte.(10)
32.      Bár a jelen jogvita nem az EUMSZ 258. cikk szerinti kötelezettségszegés megállapítása iránti eljárás, hanem az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem keretébe illeszkedik, bizonyos mértékig iránymutatást ad arra vonatkozóan, hogy a tagállamok hogyan ültették át a 2019/1024 irányelvet a belső jogrendjükbe. Egyes tagállamok – a Cseh Köztársasághoz hasonlóan – úgy döntöttek, hogy az adatok további felhasználását az információkhoz való hozzáféréssel együtt egyetlen jogszabályban(11) szabályozzák, jóllehet az e két területre vonatkozó jogalkotási hatáskörök eltérőek, és a két rendszer célkitűzései csak részben fedik egymást.
33.      Miközben ugyanis az információkhoz való hozzáférésre – bizonyos ágazati szabályozások kivételével – a tagállamok joga az irányadó,(12) az adatok további felhasználása uniós szabályozás, a jelen esetben a 2019/1024 irányelv hatálya alá tartozik. Következésképpen a Bíróság a HP –
Hrvatska pošta ítélet(13) alapjául szolgáló ügyben kimondta, hogy a közszférabeli szervezet birtokában lévő dokumentumokhoz való hozzáférés iránti kérelem nem tartozik ezen irányelv hatálya alá. Ebben az összefüggésben, és tekintettel arra, hogy a Bíróság kizárólag a számára biztosított hatáskörök korlátain belül értelmezheti az uniós jogot,(14) az a tény, hogy valamely nemzeti bíróság az információkhoz való hozzáférést szabályozó rendelkezésekkel kapcsolatos kérdéssel fordul hozzá, összetett kérdéseket vet fel a Bíróság hatáskörét illetően.
B.      A Bíróság hatásköréről
34.      Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Bíróság és a nemzeti bíróságok között az EUMSZ 267. cikk által létrehozott együttműködés keretében kizárólag az ügyben eljáró és a meghozandó határozatért felelős nemzeti bíróság feladata annak eldöntése, hogy az ügy sajátos jellemzőire tekintettel az ítélet meghozatalához szükség van‑e az előzetes döntéshozatalra, és hogy a Bíróságnak feltett kérdések relevánsak‑e.
Következésképpen, ha a feltett kérdések az uniós jog értelmezésére vonatkoznak, a Bíróság főszabály szerint köteles határozatot hozni.(15)
35.      Mindazonáltal az állandó ítélkezési gyakorlatból az is kitűnik, hogy a Bíróság feladata vizsgálni azokat a feltételeket, amelyek mellett a nemzeti bíróság hozzá fordult, annak érdekében, hogy megvizsgálja hatáskörének fennállását.(16) Ezért logikus, hogy az ilyen vizsgálatot a Bíróság olyan helyzetben végezze el, amelyben – mint a jelen ügyben is – sajátos kapcsolódás áll fenn az uniós jog és a nemzeti jog között azon mód miatt, ahogyan a nemzeti jogalkotó az irányelvet a belső jogrendjébe át kívánta ültetni.
1.      A nemzeti jog uniós jogra való hivatkozásával kapcsolatos ítélkezési gyakorlat felidézése
36.      E tekintetben meg kell állapítani, hogy a cseh jogalkotó az információkhoz való hozzáférés jogát a 2019/1024 irányelv értelmében vett „közvállalkozás” fogalmának megfelelő jogalanyok tekintetében is bevezette. Ezzel az utalással az uniós jog saját fogalmát ültette át a belső jogba, de azt olyan helyzetekre alkalmazta, amelyek nem tartoznak ezen irányelv tárgyi hatálya alá. Ez a kiterjesztés átfedést hoz létre két, a priori elkülönülő normatív szabályozás között, amelyek egymáshoz való kapcsolódása teljes mértékben csak akkor érthető, ha azokat az egyes rendszerek sajátos célja alapján elemzik. Erre a későbbiekben visszatérek.
37.      A Bíróság értelmezési hatásköre főszabály szerint szigorúan a 2019/1024 irányelvnek a belső jogba ténylegesen átültetett és a jogvita megoldása szempontjából releváns szabályaira korlátozódik. Az előzetes döntéshozatali eljárást szabályozó feltételek szigorú értelmezése tehát azt eredményezné, hogy a Bíróság nem rendelkezik hatáskörrel a „közvállalkozás” fogalmának értelmezésére, amennyiben azt, mint a jelen ügyben is, kizárólag az információkhoz való hozzáférésre vonatkozó nemzeti joggal kapcsolatos jogvitákban használják. Az ítélkezési gyakorlat ugyanakkor kivételt enged abban az esetben, ha a nemzeti jogalkotó önkéntesen átveszi az uniós jog fogalmait annak érdekében, hogy a másodlagos jog hatálya alá tartozó területtől eltérő területet szabályozzon. Ebben az összefüggésben az e fogalmak egységes értelmezésének biztosításához fűződő uniós érdek fennállása igazolhatja a Bírósághoz fordulást.
38.      Éppen ezzel a szemléletmóddal áll összhangban a Dzodzi ítéletből eredő ítélkezési gyakorlat, amely szerint a Bíróság értelmezheti a belső jogrendbe bevezetett uniós jogi rendelkezést annak elkerülése érdekében, hogy a nemzeti szintű eltérések veszélyeztessék az uniós szinten elérni kívánt harmonizációt. E hatáskör‑kiterjesztést azonban továbbra is szigorú keretek közé kell szorítani. Ez egyrészt azt feltételezi, hogy a szóban forgó rendelkezést átültették vagy beillesztették a belső jogba, másrészt pedig azt, hogy az Uniónak objektív érdeke fűződik e rendelkezés egységes értelmezésének biztosításához. Az uniós jog valamely fogalmi kategóriájára való egyszerű hivatkozás nem elegendő: bizonyítani kell, hogy funkcionális kapcsolat áll fenn az uniós jog tárgyi hatálya és az annak szövegét átvevő nemzeti szabályozás között.
39.      A gyakorlatban ez az ítélkezési gyakorlat akkor alkalmazandó, ha valamely jogvita, a jellegénél fogva, nem tartozik az uniós jog hatálya alá, a szóban forgó nemzeti szabályozás azonban közvetlenül és feltétel nélkül utal az uniós jog rendelkezéseire, ezáltal létrehozva e funkcionális kapcsolatot az uniós jogi rendelkezés és a nemzeti jog között. Ilyen esetben a Bíróság hatásköre akkor indokolt, ha az így alkalmazandó uniós jogi rendelkezés kellően szoros kapcsolatban áll a nemzeti szabályozással, ezért a jogvita elbírálása annak értelmezésétől függ.(17)
40.      A Bíróság e megközelítése azt mutatja, hogy még ha a jogvita elsősorban a nemzeti jog hatálya alá tartozik is, az uniós jogi fogalmak önkéntes beépítése teret engedhet a Bíróság fellépésére, amennyiben egyértelműen bizonyított az Uniónak az értelmezés egységességének biztosításához fűződő érdeke. Ebben a vonatkozásban lényeges kiemelni, hogy mind az Uniónak, mind tagállamainak érdeke fűződik annak elkerüléséhez, hogy az adott fogalmat kétféleképp értelmezzék, az egyik értelmezést az uniós jog végrehajtása, a másikat tisztán belső jogi összefüggésben alkalmazva.(18) Az előzetes döntéshozatal azonban továbbra is szigorúan funkcionális, a Bíróság nem bírál el tisztán nemzeti jogi kérdéseket, csupán olyanokat, amelyek értelmezése hatással lehet az uniós jog következetes alkalmazására. Ez a követelmény lehetővé teszi a szubszidiaritás elvének összeegyeztetését a másodlagos jog hatékonysága és koherenciája megőrzésének szükségességével.
41.      Az ítélkezési gyakorlat szerint magából az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból,(19) vagy legalábbis a Bíróság erre vonatkozóan megfogalmazott felvilágosításkérésére a kérdést előterjesztő bíróság által adott válaszból(20) ki kell tűnniük az annak megállapítását lehetővé tevő konkrét elemeknek, hogy az uniós jogi rendelkezéseket a nemzeti jog alkalmazandóvá tette. Elemzésem ezért elsősorban azon adatokon alapul, amelyeket a kérdést előterjesztő bíróság nyújtott a cseh jog sajátosságaira vonatkozóan. E tekintetben különösen fontosak azok az információk, amelyek lehetővé teszik annak megértését, hogy a cseh jogalkotó hogyan kívánta átültetni a 2019/1024 irányelvet a belső jogrendjébe.
42.      E megfontolások fényében a Bíróság hatáskörének meghatározásához a jelen ügyben meg kell vizsgálni, hogy teljesülnek‑e az ezen ítélkezési gyakorlat által kialakított feltételek.
2.      Az uniós jogra való utalás alapján kialakított ítélkezési gyakorlat jelen ügyre való alkalmazása
a)      Az uniós jog valamely rendelkezésének átültetése vagy beépítése a nemzeti jogba
43.      Először is szükséges, hogy az uniós jog valamely rendelkezését formálisan átültessék vagy beépítsék a nemzeti jogrendbe. Ez azt jelenti, hogy az érintett uniós normát, amely eredetileg kizárólag az Unió hatáskörébe tartozott, a nemzeti jogalkotó átvette – akár törvény, rendelet, akár más belső jogi eszköz útján.
44.      Ez a feltétel a jelen ügyben nyilvánvalóan teljesül, mivel – amint azt fent jeleztem – a cseh jogalkotó a „közvállalkozásnak” az uniós közbeszerzési szabályozáson alapuló(21) és később a 2019/1024 irányelvbe átvett fogalmát beépítette az információkhoz való szabad hozzáférésről szóló törvénybe. Ennélfogva úgy kell tekinteni, hogy e fogalmat a nemzeti jogban alkalmazhatóvá tették, még akkor is, ha azt az uniós jogalkotó által figyelembe vettől elvileg eltérő területen, azaz az információkhoz való nyilvános hozzáférés területén használják.
b)      Az uniós jogi rendelkezésekre való közvetlen és feltétel nélküli utalás
45.      Másodszor az ítélkezési gyakorlat a nemzeti és a szupranacionális szabályozás közötti tényleges jogi kötelék megállapításához megköveteli, hogy a nemzeti jog „közvetlen” és „feltétel nélküli” hivatkozást tartalmazzon az értelmezni kért uniós rendelkezésekre vonatkozóan.(22) Ez a követelmény annak biztosítéka, hogy a nemzeti rendelkezés szigorúan az uniós jogtól függ, lehetővé téve ezáltal a Bíróság számára, hogy hozzájáruljon a rendelkezés értelmezésének egységességéhez és elkerülhető legyen a tagállamok közötti minden eltérés.
46.      E feltétel értelmében a Bíróságnak csak akkor kell döntést hoznia, ha fellépése szükségesnek bizonyul az uniós szintű harmonizáció biztosításához, nem pedig minden olyan ügyben, amely uniós jogi rendelkezéseket érint. Úgy tűnik tehát, hogy az ítélkezési gyakorlat által kialakított követelmények olyan eszközök, amelyek célja az alkalmazás eseteinek azonosítása. Annak érdekében, hogy azokat a jelen ügyre helyesen alkalmazhassuk, előzetesen pontosítani kell a „közvetlen” utalás és a „feltétel nélküli utalás” fogalmának jelentését és terjedelmét.
1)      Közvetlen utalás
47.      A „közvetlen” kifejezést úgy kell értelmezni, hogy az utalásnak kifejezettnek és egyértelműnek kell lennie.(23) E jellemzők azt feltételezik, hogy a nemzeti szabályozás kellően egyértelműen kifejezi a jogalkotó azon szándékát, hogy az uniós jog rendelkezéseinek tartalmára kíván utalni. Nem szükséges azonban, hogy a releváns uniós szabályokra való hivatkozás kifejezetten szerepeljen magának az alkalmazandó nemzeti rendelkezésnek a szövegében, amennyiben azt kellő pontossággal és egyértelműen fogalmazták meg.
48.      E tekintetben meg kell jegyezni, hogy az információkhoz való szabad hozzáférésről szóló törvény 1. cikke kimondja, hogy „átülteti az uniós jog vonatkozó rendelkezéseit, és meghatározza az információszolgáltatásra vonatkozó szabályokat, valamint az ezen információkhoz való szabad hozzáférés jogának gyakorlására vonatkozó feltételeket” (kiemelés tőlem).(24) Az első lábjegyzet bizonyos pontosításokat tartalmaz, jelezve, hogy a szóban forgó törvény által átültetendő uniós jogi rendelkezések a 2019/1024 irányelv rendelkezései. A kérdést előterjesztő bíróság ezt a Bíróság felvilágosításkérésére adott válaszában is hangsúlyozza.
49.      Ami közelebbről a „közvállalkozásnak” a szóban forgó törvény 2a. §‑ában szereplő meghatározását illeti, hangsúlyozni kell, hogy az lényegében tartalmilag átveszi a 2019/1024 irányelv 2. cikkének 3. pontjában szereplő fogalommeghatározást. Ez az egyezés többek között a hatóságok által az érintett vállalkozás felett gyakorolt „meghatározó befolyásra” vonatkozó kritériumban nyilvánul meg, amely kritérium értelmezése képezi a kérdést előterjesztő bíróság által előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyát.
50.      A kérdést előterjesztő bíróság által a Bíróság felvilágosításkérésére válaszul adott magyarázatok szerint a cseh jogalkotó szándékosan döntött úgy, hogy „az információkhoz való szabad hozzáférésről szóló törvény személyi hatályát az irányelv személyi hatályához igazítja”. Ezt alátámasztja a vonatkozó rendelkezések szövegének és az indokolásnak a szinte teljes azonossága, valamint a 241/2022. sz. törvénytervezethez csatolt, „Az uniós joggal való összeegyeztethetőség” című összehasonlító táblázat is.
51.      A cseh jogalkotó azon szándékát, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlata értelmében az irányelv rendelkezéseire való „közvetlen” utalást fogalmazzon meg az előkészítő munkálatok is alátámasztják, amelyekből kitűnik, hogy az információkhoz való szabad hozzáférésről szóló törvény eredeti változatában már célkitűzésként szerepelt a 2003/98 irányelv, azaz a korábbi normatív jogi aktus átültetése.(25) Ezen eszköz felülvizsgálatát követően a nemzeti jogszabályi keret és az uniós jog folytonosságának és összhangjának biztosítása érdekében a cseh jogalkotó szükségesnek ítélte módosító jogszabállyal beilleszteni a 2019/1024 irányelv által bevezetett kiigazításokat.
52.      Következésképpen úgy kell tekinteni, hogy a jelen esetben a Bíróság ítélkezési gyakorlatában megállapított feltételek közül az első teljesül.
2)      Feltétel nélküli utalás
53.      Ami a „feltétel nélküli” kifejezést illeti, azt úgy kell érteni, hogy két különböző követelményt foglal magában. Egyrészt azt jelenti, hogy az uniós jog azon rendelkezéseit, amelyekre utal, korlátozás nélkül alkalmazni kell az alapügyben szóban forgó helyzetre,(26) így a kérdést előterjesztő bíróság nem térhet el a Bíróság által adott értelmezéstől.(27) Ez az értelmezés abból az ítélkezési gyakorlatból következik, amely szerint biztosítani kell, hogy a Bíróság ítélete az alapeljárásban kötelező erővel bírjon.(28)
54.      Ez az első követelmény a jelen ügyben teljesül a kérdést előterjesztő bíróság által tett pontosításokra tekintettel, amelyekből kitűnik, hogy a 2019/1024 irányelv releváns rendelkezései korlátozás nélkül alkalmazandók az alapeljárásban. A kérdést előterjesztő bíróság maga is úgy ítélte meg, hogy nem térhet el a Bíróság által adandó értelmezéstől. Az Unió jogi érdekét szolgálja tehát, hogy a jövőbeli eltérő értelmezések elkerülése érdekében az uniós jogi rendelkezések egységes értelmezést kapjanak. Ez megerősíti, hogy a „közvállalkozás” fogalmának a Bíróság által a jelen ügyben adandó értelmezése kötelező érvényű lesz a kérdést előterjesztő bíróságra nézve, jóllehet az kifejezetten a hozzáférési jogra vonatkozik.
55.      A „feltétel nélküli” kifejezés másrészt előírja, hogy az utalás az érintett rendelkezés normatív kontextusának egészére vonatkozzon, vagy szakszerűbben fogalmazva az uniós szabályozás egészére.(29) Következésképpen a nemzeti jogalkotónak az uniós jogból kiemelt valamely meghatározott rendelkezésre történő elszigetelt utalása nem tekinthető „feltétel nélkülinek”, mivel ilyen esetben fennállhat annak kockázata, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlatának alkalmazása, és az előzetes döntéshozatal iránti kérelemre adott válasz nem áll kapcsolatban az alapeljárással, és ebből következően tisztán hipotetikus jellegű.(30) E követelmény azt célozza, hogy a Bíróságot ne keressék meg olyan kérdésekkel, amelyek nem állnak kellően szoros kapcsolatban az uniós jogszabályok tényleges alkalmazásával. Az ítélkezési gyakorlatban többször is megerősített azon szándékot fejezi ki, hogy az uniós bíróság hatáskörét azokra az esetekre korlátozza, amelyekben a nemzeti szabályozás ténylegesen alkalmazandóvá teszi az uniós jog releváns rendelkezéseit, nem pedig azokra, amelyekben azokból merít, vagy egyszerűen átültet bizonyos fogalmi elemeket.(31)
56.      A jelen ügyre alkalmazva e követelmény annak megállapításához vezet, hogy a cseh jogalkotó a 2019/1024 irányelvet átültette az információkhoz való szabad hozzáférésről szóló törvénybe. A jogalkotó ezt azonban nem korlátozta az uniós jogból eredő átültetési kötelezettségek szigorú teljesítésére. Épp ellenkezőleg, kiterjesztette ezen irányelv tárgyi hatályát az információhoz való hozzáféréssel kapcsolatos szempontokra, amelyek főszabály szerint a belső jogalkotási hatáskörbe tartoznak. E kiterjesztéssel a nemzeti jogalkotó megnövelte az említett irányelv normatív hatályát oly módon, hogy az információhoz való hozzáférésre vonatkozó szabályokat bizonyos mértékig az uniós jog határozza meg. Ez a kezdeményezés az ugyanezen irányelv által előírt minimumkövetelményeken túl a nemzeti jogi keretnek az uniós jogrend strukturális követelményeivel való összhangjának és folytonosságának biztosítására irányuló szándékról tanúskodik.
57.      Amint ugyanis az az előkészítő munkálatokból kitűnik, a cseh jogalkotó úgy ítélte meg, hogy objektíven „lehetetlen különbséget tenni az információhoz való hozzáférés iránti kérelem és a további felhasználás iránti kérelem között”.(32) A kérelmezők számára ezért mindkét esetben azonos garanciákat és kezelési módot kellett biztosítani. Mivel az e kérelmek vizsgálatával megbízott szervezeteknek nincs lehetőségük arra, hogy a kérelmezők indokairól vagy szándékairól tájékozódjanak, és azokat ellenőrizzék, a cseh jogalkotó úgy ítélte meg, hogy egységes jogi szabályozást kell bevezetni. Ezt a megközelítést tekintették a legmegfelelőbbnek mind az e kötelezettségek hatálya alá tartozó szervezetek, mind pedig végső soron maguk a kérelmezők számára.
58.      A cseh jogalkotó azon döntése, hogy a „közvállalkozás” fogalmára vonatkozóan azonos meghatározást fogad el a hozzáférési jog és a további felhasználás tekintetében, a nemzeti szabályozási szerkezet meghatározó eleme. A fogalommeghatározások összehangolásával tartalmi következetességet biztosított két, egymástól hagyományosan különböző jogi szabályozás között, miközben a közvállalkozásokat kettős átláthatósági kötelezettségnek vetette alá: egyrészt tájékoztatást kell nyújtaniuk az általuk birtokolt információkról, másrészt meg kell engedniük azok további felhasználását. Ez a megközelítés hozzájárul a jogi keret egyszerűsítéséhez és a különböző rendszerek párhuzamos alkalmazásából eredő eltérő értelmezések megelőzéséhez. Ugyanakkor ennél is finomabb hatást fejt ki azáltal, hogy közvetve kiterjeszti az uniós jog hatályát olyan helyzetekre, amelyek főszabály szerint kizárólag az információhoz való hozzáférés jogának hatálya alá tartoznak. Ekképpen a 2019/1024 irányelv logikája a közigazgatás átláthatóságára vonatkozó nemzeti rendszer középpontjába illeszkedik, megerősítve a rendszer egészének egységességét.(33)
59.      E körülmények között meg kell állapítani, hogy a cseh szabályozás és az uniós jog közötti kapcsolat a Bíróság ítélkezési gyakorlata értelmében „feltétel nélküli” jellegű. A nemzeti törvény ugyanis nem csupán alapul veszi a 2019/1024 irányelvet, hanem biztosítja annak hatékony alkalmazását azáltal, hogy normatív hatásait kiterjeszti a belső jog által szabályozott helyzetekre. Az irányelvre való ezen érdemi és következetes hivatkozás, valamint a fogalommeghatározások és elvek közvetlen beépítése meghatározó normatív befolyást biztosít az uniós jog számára a nemzeti jogi keret értelmezése és végrehajtása tekintetében. Az alkalmazott utalás tehát „feltétel nélküli”, mivel az irányelv normatív kontextusának egészéhez kapcsolódik, és nem csupán az egyik elvont elvéhez.
c)      Az érintett uniós jogi rendelkezések egységes értelmezésének biztosításához fűződő uniós érdekről
60.      Amint arra fentebb rámutattam, az uniós jogi rendelkezésekre való „közvetlen” és „feltétel nélküli” utalás követelménye lényegében azon helyzetek azonosítására irányul, amelyekben az uniós jog nemzeti jogalkotó által átvett fogalmai koherens és egységes értelmezésének biztosításához fűződő különös uniós érdek jelenik meg az ítélkezési gyakorlat jövőbeli eltéréseinek megelőzése érdekében.
61.      A cseh jogszabályok és a 2019/1024 irányelv közötti kapcsolat elemzésem keretében kiemelt közvetlen és feltétel nélküli jellege ellenére továbbra is meg kell vizsgálni, hogy az Uniónak milyen objektív érdeke fűződhet ahhoz, hogy a jelen ügyben biztosítsa a „közvállalkozás” fogalmának egységes értelmezését.(34) Véleményem szerint e követelmények valódi jelentősége csak akkor tárul fel teljes mértékben, ha figyelembe vesszük ezen uniós érdek jellegét. Ez a követelmény magából az előzetes döntéshozatal iránti kérelem logikájából következik, mivel a Bíróság hatásköre csak annyiban igazolható, amennyiben az előterjesztett kérdés túllép a nemzeti jogrend puszta keretein.
62.      Értelmezési hatáskörének gyakorlásával a Bíróság hozzájárul az uniós jogrend koherens és harmonikus felépítéséhez. E feladatra tekintettel kell tehát értékelni azt a szerepet, amelyet a Bíróságnak ebben az ügyben be kell töltenie, valamint azt, hogy milyen következményekkel járna, ha a Bíróság esetlegesen tartózkodna e hatáskörének gyakorlásától. Amint azt a jelen indítványban kifejtem, az egységes értelmezés biztosításához fűződő érdek a jelen ügyben nyilvánvalónak tűnik.
63.      A nemzeti jogalkotó által átvett, valamely meghatározott rendelkezés értelmezéséhez fűződő uniós érdek fennállásának szükségességét az ítélkezési gyakorlat által kialakított kritériumok iránymutató jellege magyarázza. Amint arra már rámutattam, ezek olyan eszközök, amelyek célja azon helyzetek azonosítása, amelyekben ilyen értelmezésre van szükség.(35) Amennyiben e kritériumok teljesülnek, általában feltételezhető, hogy funkcionális kapcsolat áll fenn az uniós jogrenddel, ez azonban nem változtat azon, hogy ilyen kapcsolat hiányában e vélelem megdönthető.
64.      Annak elkerülése érdekében, hogy – amennyiben e kritériumok csak formálisan teljesülnek – valós uniós érdek hiányában végül elismerjék a Bíróság hatáskörét, alaposabb elemzést kell végezni a nemzeti jogalkotó által az uniós jogrendből átvett rendelkezés beillesztéséről. E tekintetben a nemzeti jogalkotó által átvett rendelkezésnek a 2019/1024 irányelvet átültető rendelkezésekhez való kapcsolódása különös jelentőséggel bír.
1)      Az információhoz való hozzáférés és a további felhasználás közötti, szerves és elválaszthatatlan kapcsolatról
65.      Először is meg kell állapítani, hogy a „közvállalkozásnak” a cseh jogszabályokban átvett fogalma megőrzi az uniós jog által számára biztosított funkciót és hatályt, mivel meghatározza az átláthatóságra és a további felhasználásra alkalmas információk hozzáférhetővé tételére vonatkozó kötelezettség hatálya alá tartozó jogalanyokat. Értelmezése tehát még az információhoz való hozzáférés jogával összefüggésben sem választható el a 2019/1024 irányelv keretében elfogadott értelmezéstől anélkül, hogy ne veszélyeztetné a közadatok nyilvánossá tételére vonatkozó uniós normatív szabályozás koherenciáját.
66.      Az információhoz való hozzáférés ugyanis a további felhasználás lehetőségének előzetes és elengedhetetlen feltétele. A 2019/1024 irányelv értelmében vett további felhasználás csak olyan információkra vonatkozhat, amelyeket korábban hozzáférhetővé tettek, azaz amelyeket valamely hatóság vagy közvállalkozás a polgárok számára elismert hozzáférési jog alapján bocsátott rendelkezésre. Ezen irányelv releváns rendelkezéseinek a preambulumbekezdései által megvilágított teleologikus értelmezése egyébként megerősíti az információhoz való hozzáférés és annak további felhasználása közötti szerves és elválaszthatatlan kapcsolat fennállását, amint azt az alábbiakban bemutatom.
67.      Az a tény, hogy az információhoz való hozzáférés az információ további felhasználásának alapvető feltétele, már a 2019/1024 irányelv (5) preambulumbekezdéséből is egyértelműen kitűnik, amely emlékeztet arra, hogy az információhoz való hozzáférés az Európai Unió Alapjogi Chartájában rögzített alapvető jog, amely magában foglalja az információk hatóságok beavatkozása nélküli megismerésének és közlésének szabadságát. Az ezen alapvető jogra való hivatkozás felesleges lett volna, ha nem járulna hozzá az ezen irányelv által kitűzött további felhasználás céljának megvalósításához. A (18) preambulumbekezdés megerősíti a két terület közötti kapcsolódást, pontosítva, hogy a további felhasználásra vonatkozó európai politika a „hozzáférhetővé tett közadatokra” vonatkozik, ami feltételezi az előzetes hozzáférés meglétét.
68.      Az említett irányelv (23) preambulumbekezdése ezenkívül hangsúlyozza, hogy a tagállamoknak minden meglévő dokumentumot további felhasználásra alkalmassá kell tenniük, kivéve, ha a dokumentumokhoz való hozzáférésre vonatkozó nemzeti szabályok korlátozzák vagy kizárják az ilyen hozzáférést, ugyanakkor pontosítja, hogy a 2019/1024 irányelv a dokumentumokhoz való hozzáférésre vonatkozó nemzeti szabályokra támaszkodik, és nem azok módosítására irányul. Ezek az elvek ezen irányelv 1. cikke (2) bekezdésének több rendelkezésében is tükröződnek, amelyek bizonyos típusú dokumentumokhoz való hozzáférést a nemzeti jog szabályainak hatálya alá vonnak, míg e cikk (3) bekezdése megerősíti azok érvényességét. Következésképpen a 2019/1024 irányelv 4. cikkének (3) bekezdése lehetővé teszi a hatóságok számára, hogy elutasítsák az adatok további felhasználása iránti kérelmet az érintett tagállamban hatályos rendelkezések vagy az ezen irányelvet átültető azon rendelkezések alapján, amelyek kizárják a dokumentumok bizonyos kategóriáihoz való hozzáférést. Végül az említett irányelv (27) és (28) preambulumbekezdése kiemeli, hogy a tagállamoknak biztosítaniuk kell az adatokhoz való hozzáférést, különösen tudományos célokból, valamint ki kell dolgozniuk az adatok rendelkezésre bocsátásának megkönnyítéséhez szükséges stratégiákat.
69.      Másodsorban meg kell jegyezni, hogy a két terület, bár közvetlen tárgyukat tekintve eltérnek egymástól – az egyik a közigazgatás átláthatóságára, a másik pedig a közadatok gazdasági és társadalmi hasznosítására vonatkozik –, végrehajtásuk szorosan kapcsolódik egymáshoz, és összefügg egymással. A 2019/1024 irányelv elemzéséből kétségkívül kitűnik, hogy a – több tagállam jogrendszerében, így a Cseh Köztársaságéban is elismert és számos közigazgatási jogi aktus által végrehajtott – információhoz való hozzáférési jog szintén arra irányul, hogy az állampolgárok demokratikus ellenőrzést gyakorolhassanak a közigazgatás felett.(36) Ez a célkitűzés azonban egyáltalán nem zárja ki, hogy ez a hozzáférési jog más célkitűzéseket is kövessen, többek között az ily módon elérhetővé tett információk olyan célokra történő további felhasználását, amelyek szintén a közérdekbe tartoznak és az említett irányelv hatálya alá esnek, amint az a preambulumbekezdésekből látható.
70.      Egyrészt a 2019/1024 irányelv (14) preambulumbekezdése azt mutatja, hogy közszférabeli szervezet birtokában lévő dokumentumok további felhasználásának lehetősége előmozdítja „az átláthatóság[ot] és az elszámoltathatóság[ot]”. Másrészt ezen irányelv (16) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy a közszféra információinak magán‑ vagy kereskedelmi célból, minimális jogi, technikai vagy pénzügyi megszorításokkal vagy anélkül biztosított széles körű elérhetőségét és további felhasználását ösztönző, valamint az információáramlást nem csak a gazdasági szereplők, hanem elsősorban a nyilvánosság számára előmozdító nyílt hozzáférésre vonatkozó szakpolitika fontos szerepet játszhat a „társadalmi szerepvállalás előmozdításában”. Ez az állítás, véleményem szerint, a polgárok azon érdekére utal, hogy egy demokratikus társadalomban részt vegyenek a politikai akarat kialakításában. Az átláthatósághoz fűződő ezen közérdek azonban nem ellentétes a 2019/1024 irányelv szabályozási céljával; éppen ellenkezőleg, azt széles körben összeegyeztethetőnek kell tekinteni az irányelv céljával.(37)
71.      A 2019/1024 irányelv hallgatólagosan a két terület közötti e kapcsolódáson alapul, mivel nem hoz létre önálló jogot az információhoz való hozzáférésre, hanem azt feltételezi, hogy minden tagállamban hatékony nemzeti szabályozás létezik a hozzáférésre vonatkozóan. Az uniós jogalkotó végső soron a „további felhasználás” fogalmát a nemzeti jogalkotó által már létrehozott, kapcsolódó normatív keretbe kívánta beilleszteni. Ezen anyagok egyetlen jogi aktusban történő kodifikálásával ez utóbbi a maga részéről arra törekedett, hogy megkönnyítse azok belső jogrendbe való beillesztését. Ily módon mindegyik hozzájárult ahhoz, hogy a nemzeti jog és az uniós jog hatálya alá is tartozó elemekből álló egységes jogi keret koherens legyen.
72.      A jelen ügy szempontjából ebből az következik, hogy a két terület közös fogalmait, különösen a „közvállalkozás” fogalmát koherens módon kell értelmezni annak érdekében, hogy a releváns szabályok alkalmazása során el lehessen kerülni az ellentmondásokat. E két szabályozás mesterséges szétválasztása ugyanis veszélyeztetné a 2019/1024 irányelv célját, amely arra irányul, hogy biztosítsa a közszféra információinak lehető legszélesebb körű, átlátható és gazdaságilag hasznos rendelkezésre bocsátását. Következésképpen szükséges a kizárólag a Bíróság által biztosítható, egységes értelmezés.
2)      Az értelmezésbeli eltérések kockázatáról
i)      Az egységes európai adattér létrehozásának kockázatai
73.      Harmadszor meg kell jegyezni, hogy egyáltalán nem elméleti a különböző értelmezések kialakulásának kockázata abban az esetben, ha a Bíróság arra a következtetésre jutna, hogy nem rendelkezik hatáskörrel a kérdést előterjesztő bíróság által a jelen ügyben feltett kérdések megválaszolására. Az önálló nemzeti értelmezés az információik rendelkezésre bocsátására kötelezett jogalanyok körének korlátozásához vagy – éppen ellenkezőleg – indokolatlan kiterjesztéséhez vezethet, veszélyeztetve ezáltal a 2019/1024 irányelv által követett harmonizációs célt.
74.      Az a tény, hogy a cseh jogalkotó kifejezetten átvette a 2019/1024 irányelvben meghatározott „közvállalkozás” fogalmát az információhoz való hozzáférés és további felhasználásának biztosítása érdekében, azt jelenti, hogy annak nemzeti szintű értelmezése elválaszthatatlanul kapcsolódik az uniós jog által elfogadott értelmezéshez. Ha azonban e fogalmat a nemzeti bíróságok önállóan értelmeznék, az jelentős eltérésekhez vezethetne terminológiai és funkcionális szempontból egyaránt. Ez a változás elkerülhetetlenül olyan heterogén nemzeti rendszerek megjelenéséhez vezetne, amelyek eltérő kritériumokat alkalmaznak annak meghatározására, hogy mely jogalanyok kötelesek információik rendelkezésre bocsátására. A nemzeti bíróságok ugyanis nemcsak e területen értelmezhetik az említett fogalmat, hanem – saját nemzeti joguk alapján – az információk további felhasználásához való jogot illetően is, ami megfosztaná az uniós jog által támasztott követelményeket attól, hogy azok teljes mértékben érvényesülhessenek. Az ilyen eltérések veszélyeztetnék az uniós jogalkotó által elérni kívánt átfogó összhangot, és veszélyeztetnék a 2019/1024 irányelv által követett harmonizációs célkitűzések megvalósítását.(38)
75.      A túl szűk értelmezés azt eredményezné, hogy egyes fontos szervezeteket – például a stratégiai ágazatokban működő állami vállalatokat – kivonnának az adatok rendelkezésre bocsátására vonatkozó kötelezettségek alól, megfosztva ezzel a felhasználókat és a gazdasági szereplőket az alapvető erőforrásoktól. Ezzel szemben a túl tág értelmezés e kötelezettségek olyan jogalanyokra való túlzott alkalmazásához vezethet, amelyek az uniós jog szerint nem minősülnek „közvállalkozásoknak”, ami aránytalanul akadályozhatja gazdasági működésüket. Mindkét eset hátrányosan érintené a közszféra információinak további felhasználására vonatkozó európai rendszer egységességét és hatékonyságát.
76.      E kockázatokon túl a tagállamok eltérő értelmezései is torzíthatják a versenyt a belső piacon. A különböző tagállamokban letelepedett versenytárs közvállalkozások számára ugyanis az egyes nemzeti jogalkotók az általuk e fogalomnak tulajdonított alkalmazási körtől függően egymástól radikálisan eltérő kötelezettségeket írhatnak elő az információk rendelkezésre bocsátására. A szabályozás ilyen mértékű széttagoltsága egyenlőtlenséget eredményezne az e jogalanyokra háruló adminisztratív és gazdasági terhek tekintetében, ekképpen olyan mesterséges versenyelőnyöket teremtene, amelyeket az uniós jogalkotó szándéka semmilyen módon nem támaszt alá. Ez súlyosan veszélyeztetné az adatokra vonatkozó nyílt és harmonizált szakpolitika egészének alapját képező egyenlő versenyfeltételek biztosítására irányuló célkitűzést.
77.      Ezen túlmenően a „közvállalkozás” fogalma egységes értelmezésének hiánya különösen problémás lenne a 2019/1024 irányelvben betöltött strukturáló szerepe miatt. E fogalom ugyanis meghatározza ezen irányelv személyi hatályának egyik központi elemét, és feltételt képez az adatok nyilvánosságra hozatalára és további felhasználására vonatkozó kötelezettség alá tartozó jogalanyok azonosításához. Az értelmezés széttagoltsága jogbizonytalanságot teremtene mind a hatóságok, mind a magánszereplők számára, és megakadályozná a közadatok határokon átnyúló további felhasználásán alapuló innovációs kezdeményezéseket. Ez ellentétes lenne az említett irányelv azon alapvető célkitűzésével, hogy Unió‑szerte előmozdítsa a közszféra adatainak széles körű, átlátható és gazdaságilag hasznos rendelkezésre bocsátását.(39)
78.      Ez a törekvés közös kritériumokon és a közintézményeket terhelő kötelezettségek terjedelmével kapcsolatos kölcsönös bizalmon alapuló egységes európai adattér létrehozását feltételezi. A „közvállalkozás” fogalmának eltérő meghatározása akadályozná ezen adattér megvalósítását, mivel korlátozná az adatok interoperabilitását, akadályozná a határokon átnyúló további felhasználást, és csökkentené a gazdasági szereplők azon képességét, hogy Unió‑szerte érvényes digitális szolgáltatásokat és termékeket fejlesszenek ki. E fogalom egységes értelmezése ezért nem pusztán terminológiai vita, hanem a közszféra információinak további felhasználására vonatkozó európai jogi keret koherenciáját és hatékonyságát alkotó alapvető elem.
ii)    A belső szabályozási koherenciát fenyegető kockázatok
79.      Különösen elengedhetetlennek tűnik a „közvállalkozás” fogalmának egységes értelmezése a belső szabályozási koherencia megőrzése érdekében. E fogalomnak az ugyanazon nemzeti jogrendben azon szempont szerint történő eltérő értelmezése ugyanis, hogy az információhoz való hozzáférésről vagy annak további felhasználásáról van‑e szó, eljárási szempontból eltérő feltételeket eredményezne az e két célból benyújtott kérelmekre vonatkozóan. Az ilyen helyzet azonban nehezen lenne összeegyeztethető a rendszerszintű koherencia követelményeivel, mivel – amint azt már jeleztem – az információ további felhasználása logikusan előfeltételezi, hogy ahhoz előzetesen hozzáférést biztosítsanak.(40) Úgy tűnik számomra, hogy hasonló megfontolások késztették arra a cseh jogalkotót, hogy egységes rendszert hozzon létre.(41)
80.      A jogbiztonság elvének tiszteletben tartása szintén a „közvállalkozás” fogalmának ugyanazon belső jogrenden belüli egységes értelmezése mellett szól. A jogalanyoknak biztosan meg kell tudniuk állapítani, hogy a vonatkozó rendelkezések hatálya alá tartoznak‑e. Ha ezt a fogalmat az érintett szabályozási területtől függően eltérően értelmeznénk, az szabályozási szempontból előre nem látható helyzetet eredményezne, amely megakadályozná az érintett jogalanyokat abban, hogy teljes mértékben tisztában legyenek jogaikkal és kötelezettségeikkel. Márpedig az ilyen jogbizonytalanság ellentétes lenne a jogi szabály előreláthatóságának és stabilitásának általános elvével, amely az uniós jogban különös jelentőséggel bír. Kizárólag egy koherens és horizontális értelmezés biztosítja, hogy az érintett szervezetek pontosan meg tudják határozni tájékoztatási vagy hozzáférési kötelezettségeiket.(42)
81.      Ezenkívül az egyenlő bánásmód uniós jogi elve megköveteli, hogy a „közvállalkozás” fogalmát egységesen határozzák meg. A jogi környezettől függő értelmezés az objektíve összehasonlítható jogalanyokkal szemben eltérő bánásmódhoz vezethet, egyszerűen az alapján, hogy a kérelmező az információhoz való hozzáférési jogára vagy a további felhasználáshoz való jogára hivatkozik‑e. Az ilyen eltérő bánásmód nem igazolható, és az összehasonlítható helyzetek közötti egyenlőtlen bánásmódnak minősülhet. Ellenkezőleg, az egyenlőség elve megköveteli, hogy a különbségtételt igazoló kényszerítő okok hiányában hasonló helyzeteket azonos módon kezeljenek.(43) Ez egyértelműen kizárja a fogalommeghatározás érintett területek szerinti széttagolódását.
82.      Egy másik érv a tényleges érvényesülés elvéből ered, amely szerint biztosítani kell az uniós jogi rendelkezések teljes körű hatékonyságát. A „közvállalkozás” fogalmának eltérő értelmezése veszélyeztetné az érintett irányelvek által követett célokat, nevezetesen az átláthatóság, a nyilvános elszámoltathatóság előmozdítását és a jól működő belső információs piac létrehozását. A jogalanyok jogterülettől függő eltérő minősítése a gyakorlatban jelentős akadályokat gördíthetne az információhoz való hozzáférés vagy annak további felhasználása elé. A szabályozás ilyen széttagoltsága aláásná az uniós jog hatékony végrehajtását, és megfosztaná a normákat hatékony érvényesülésüktől. Az egységes értelmezés ezzel szemben biztosítja az egységes alkalmazást, és biztosítja a szóban forgó rendelkezések hatékony érvényesülését.
83.      Az előző pontokban kifejtett okokból úgy vélem, hogy az Uniónak továbbra is nyilvánvaló érdeke fűződik ahhoz, hogy biztosítsa a szóban forgó fogalom egységes értelmezését, ami elengedhetetlen feltétele a közszféra információinak átláthatóságát és további felhasználását szabályozó keret átfogó koherenciájának. Ebből a szempontból a Bíróságnak figyelembe kell vennie ezt a követelményt, és értelmezési hatáskörének teljes körű gyakorlásával magának is hozzá kell járulnia ehhez a koherenciához.
3.      Közbenső következtetés
84.      Ebből következik, hogy a Bíróság hatáskörrel rendelkezik arra, hogy az alapeljárással összefüggésben határozzon a „közvállalkozás” fogalmának értelmezéséről. A nemzeti szabályozás és a 2019/1024 irányelv közötti közvetlen és feltétel nélküli kapcsolat fennállása, valamint az Uniónak az e fogalom egységes értelmezésének biztosításához fűződő nyilvánvaló érdeke indokolja, hogy az előterjesztett kérdést a Bíróság előzetes döntéshozatali hatáskörébe tartozónak tekintsék. Ennélfogva érdemben meg kell vizsgálni, hogy a „közvállalkozás” fogalmának milyen hatállyal kell rendelkeznie ezen irányelv szabályozási kerete és annak a cseh jogba való beépítése tekintetében.
VI.    Végkövetkeztetés
A Bíróság hatáskörrel rendelkezik a Městský soud v Praze (prágai városi bíróság, Cseh Köztársaság) 2024. július 23‑i határozatával előterjesztett kérdések megválaszolására.
1      Eredeti nyelv: francia.
2      HL 2019. L 172., 56. o.
3      1990. október 18‑i Dzodzi ítélet (C‑297/88 és C‑197/89, a továbbiakban: Dzodzi ítélet, EU:C:1990:360).
4      HL 2014. L 94., 243. o.; helyesbítések: HL 2014. L 327., 9. o.; HL 2023. L 90064.
5      A „nyílt hozzáférésű adatok”-ra („Open Data”) vonatkozó mozgalom az Egyesült Államokból ered, ahol 1957–1958‑ban, a Nemzetközi Geofizikai Év során azzal a céllal hozták létre a World Data Center System elnevezésű nemzetközi hálózatot, hogy nagy mennyiségű tudományos adat gyűjtését és szabadon hozzáférhetővé tételét biztosítsa. Ezt követően 1966‑ban a Freedom of Information Act révén jogalapot rendeltek hozzá, amelyet a 2007‑es Open Government Act megerősített és kormányzati prioritássá tette a közadatok átláthatóságát és terjesztését. A mozgalom ezt követően elterjedt Európában is, különösen az Egyesült Királyságban és Franciaországban, ahol nemzeti kezdeményezések ösztönözték a közadatok hozzáférhetőségét és további felhasználását. Ez a folyamat fokozatosan olyan átfogó törekvéssé tette az Open Data mozgalmat, amelynek célja az ismeretekhez való hozzáférés javítása, az innováció előmozdítása és a polgári részvétel fokozása volt (Noyer, J.‑M., és Carmes, M., „Le mouvement »Open data« dans la grande transformation des intelligences collectives”, Les débats du numérique, Paris 2013, 137. o.).
6      Lásd különösen a 2019/1024 irányelv (3), (7), (15), (18), (36), (47), (61) és (65) preambulumbekezdését.
7      Lásd különösen a 2019/1024 irányelv (2), (15), (17)–(19), (34), (66) és (68) preambulumbekezdését.
8      Lásd különösen a 2019/1024 irányelv (3), (14), (27), (31), (32), (36), (46), (66)–(69) preambulumbekezdését.
9      Lásd különösen a 2019/1024 irányelv (6), (11), (16), (23), (26), (49), (52) és (70) preambulumbekezdését.
10      Lásd: 2025. május 22‑i Bizottság kontra Lettország (Nyílt hozzáférésű adatok és a közszféra információinak további felhasználása irányelv) ítélet (C‑238/23, EU:C:2025:374); Bizottság kontra Bulgária (Nyílt hozzáférésű adatok és a közszféra információinak további felhasználása irányelv) ítélet (C‑237/23, EU:C:2025:373); Bizottság kontra Belgium (Nyílt hozzáférésű adatok és a közszféra információinak további felhasználása irányelv) ítélet (C‑215/23, EU:C:2025:371); Bizottság kontra Hollandia (Nyílt hozzáférésű adatok és a közszféra információinak további felhasználása irányelv) ítélet (C‑213/23, EU:C:2025:370).
11      Úgy tűnik, hogy több más tagállam – többek között a Horvát Köztársaság, az Észt Köztársaság, a Finn Köztársaság, a Portugál Köztársaság, Románia és a Szlovén Köztársaság – is úgy döntött, hogy egységes jogi keretbe foglalja az adatok további felhasználását és az információkhoz való hozzáférést.
12      A kizárólag a nemzeti hatóságok birtokában lévő dokumentumokhoz való hozzáférés joga az uniós jog jelenlegi állása szerint a tagállamok hatáskörébe tartozik, amelyek annak hatályát és feltételeit belső átláthatósági szabályaik révén határozzák meg. Az Uniónak nincs olyan általános rendszere, amely közvetlenül kötelezettségeket róna a nemzeti hatóságokra; csak néhány – különösen a környezeti információkra és a közszféra információinak további felhasználására vonatkozó – ágazati jogszabály ír elő minimumkövetelményeket. E beavatkozások azonban nem értelmezhetők úgy, mint amelyek a nemzeti közigazgatási dokumentumokhoz való általános hozzáférési jogot teremtenek, így az lényegében nem harmonizált, és a nemzeti jog hatálya alá tartozik.
13      2024. november 21‑i HP – Hrvatska pošta ítélet (C‑336/23, EU:C:2024:979).
14      Lásd: 2016. november 15‑i Ullens de Schooten ítélet (C‑268/15, EU:C:2016:874, 40. pont).
15      Lásd: Dzodzi ítélet (34. és 35. pont); 2019.
február 14‑i Milivojević ítélet (C‑630/17, EU:C:2019:123, 47. pont); 2020. december 10‑i J & S Service ítélet (C‑620/19, EU:C:2020:1011, 31. pont).
16      Lásd: 2016. június 16‑i Rodríguez Sánchez ítélet (C‑351/14, EU:C:2016:447, 55. pont); 2020. december 10‑i J & S Service ítélet (C‑620/19, EU:C:2020:1011, 32. pont); 2024. december 5‑i Tallinna Kaubamaja Grupp és KIA Auto ítélet (C‑606/23, EU:C:2024:1004, 17. pont); 2025. június 19‑i Hôtel Plaza ítélet (C‑419/24, EU:C:2025:464, 29. pont).
17      Lásd: 2022. november 24‑i Cafpi és Aviva assurances ítélet (C‑691/21, EU:C:2022:926, 30–32. pont); 2025. november 13‑i Šiľarský ítélet (C‑197/24, EU:C:2025:876, 35–37. pont).
18      Lásd: Bobek főtanácsnok J & S Service ügyre vonatkozó indítványa (C‑620/19, EU:C:2020:649, 61. pont).
19      Lásd: 2023. november 16‑i BG (Engedély nélküli hitelezés) ítélet (C‑427/22, EU:C:2023:877, 43. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
20      Lásd például: 2016. június 16‑i Rodríguez Sánchez ítélet (C‑351/14, EU:C:2016:447, 63. pont); 2020. január 30‑i Generics (UK) és társai ítélet (C‑307/18, EU:C:2020:52, 28. pont); 2022. november 24‑i Cafpi és
Aviva assurances ítélet (C‑691/21, EU:C:2022:926, 29. és 33. pont); 2024. július 5‑i EUROCASH1 végzés (C‑788/23, EU:C:2024:589, 20. pont).
21      Konkrétabban a 2014/25 irányelv 4. cikkének (2) bekezdésében szereplő fogalom.
22      Lásd: Dzodzi ítélet (34. és 36. pont); 1995. március 28‑i Kleinwort Benson ítélet (C‑346/93, EU:C:1995:85, 16. pont); 2022. október 13‑i Baltijas Starptautiskā Akadēmija et Stockholm School of Economics in Riga ítélet (C‑164/21 és C‑318/21, EU:C:2022:785, 35. pont).
23      Lásd: 2011. december 21‑i Cicala ítélet (C‑482/10, EU:C:2011:868, 25. pont); 2013. november 7‑i Romeo ítélet (C‑313/12, EU:C:2013:718, 19–38. pont). Lásd még: Cruz Villalón főtanácsnok Allianz Hungária Biztosító és társai ügyre vonatkozó indítványa (C‑32/11, EU:C:2012:663, 29. pont).
24      Eredeti cseh nyelvű változat: „Tento zákon zapracovává příslušné předpisy Evropské unie a upravuje pravidla pro poskytování informací a dále upravuje podmínky práva svobodného přístupu k těmto informacím.”
25      Lásd a jelen indítvány 31. pontját.
26      Lásd: 2011. december 21‑i Cicala ítélet (C‑482/10, EU:C:2011:868, 27. pont).
27      Lásd: 2014. szeptember 9‑i Parva Investitsionna Banka és társai végzés (C‑488/13, EU:C:2014:2191, 29. pont).
28      Lásd: 1995. március 28‑i Kleinwort Benson ítélet (C‑346/93, EU:C:1995:85, 23. és 24. pont); 1997. július 17‑i Leur‑Bloem ítélet (C‑28/95, EU:C:1997:369, 27. és azt követő pontok); 1997. július 17‑i Giloy ítélet (C‑130/95, EU:C:1997:372, 24. és azt követő pontok).
29      Lásd még: Cruz Villalón főtanácsnok Allianz Hungária Biztosító és társai ügyre vonatkozó indítványa (C‑32/11, EU:C:2012:663, 29. pont); Pikamäe főtanácsnok Deutsche Post és társai egyesített ügyekre vonatkozó indítványa (C‑203/18 és C‑374/18, EU:C:2019:502, 49. pont).
30      Lásd e tekintetben: Jacobs főtanácsnok Leur‑Bloem ügyre vonatkozó indítványa (C‑28/95, EU:C:1996:332, 75. pont); Tizzano főtanácsnok Adam ügyre vonatkozó indítványa (C‑267/99, EU:C:2001:190, 34. pont). Lásd még Ruiz‑Jarabo Colomer főtanácsnok Kofisa Italia ügyre vonatkozó indítványának (C‑1/99 és C‑226/99, EU:C:2000:498) 32. pontját, amely szerint „a Bíróságnak csak akkor kell döntenie, ha a jogvita ténybeli és szabályozási összefüggése a közösségi szabály hatálya alá tartozik”.
31      Lásd: 2020. december 10‑i J & S Service ítélet (C‑620/19, EU:C:2020:1011, 44. és azt követő pontok), amelyben a Bíróság azzal az indokkal zárta ki a közvetlen és feltétel nélküli utalás fennállását, hogy a nemzeti szabályozás az uniós jogból származó fogalmak átvételére szorítkozott, anélkül, hogy annak szabályozási keretét teljes egészében alkalmazandóvá tette volna. A nemzeti jogalkotó különösen nem kívánta kiterjeszteni az általános adatvédelmi rendelet (GDPR) alkalmazását a saját hatályán kívülre, hanem egy eltérő jogi környezethez igazítva módosította annak tárgyát és hatályát.
32      Lásd a jelen indítvány 11. pontját.
33      A jelen ügy körülményei bizonyos hasonlóságot mutatnak azzal az esettel, amikor a nemzeti jogalkotó saját kezdeményezésére uniós jogi rendelkezéseket ültet át annak érdekében, hogy biztosítsa a tisztán belső és az uniós jog hatálya alá tartozó helyzetekre alkalmazandó szabályok harmonizációját (lásd: 2019. november 21‑i Deutsche Post és társai ítélet, C‑203/18 és C‑374/18, EU:C:2019:999, 40. pont).
34      Az itt elfogadott megközelítés nagy vonalakban megfelel Bobek főtanácsnok J & S Service ügyre vonatkozó indítványában (C‑620/19, EU:C:2020:649, 60. és azt követő pontok) képviselt megközelítésnek. Helyesen vetette fel azt a kérdést, hogy az ilyen uniós érdeket minden esetben meg kell‑e állapítani, vagy az egyes ügyek sajátos körülményeitől függően eltérő értékelésre van szükség. E megközelítés szerint a Bíróság feladata, hogy minden egyes esetben konkrétan meghatározza, hogy fennáll‑e ilyen érdek.
35      Lásd a jelen indítvány 46. pontját.
36      A Bíróság felvilágosításkérésére adott válaszában a kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy az információkhoz való szabad hozzáférésről szóló törvény célja a nyilvános hozzáférés alkotmányos jogának biztosítása a hatóságok, a helyi és regionális önkormányzatok, valamint más közintézmények és közvállalkozások birtokában lévő információkhoz. 2016 óta a nyílt hozzáférésű adatokra vonatkozó általános rendelkezést is tartalmaz, amely kiterjeszti a törvény célját a közszféra információira vonatkozó további felhasználás előmozdítására.
37      Lásd a jelen indítvány 30. pontját.
38      Lenaerts, K., Gutman, K., Nowak, J. T., EU Procedural Law, 2. kiadás, Oxford 2023, 6.29. pont, 259. o., kifejti, hogy a Bíróság, saját értelmező hatáskörének elismerésével elkerüli, hogy a szóban forgó uniós jogi rendelkezés „önálló életet” kezdjen élni. Márpedig véleményem szerint – a hozzáférési jog tekintetében is – éppen ez lenne az elkerülhetetlen következmény, ha a Bíróságnak a jelen ügyben tartózkodnia kellene a „közvállalkozás” fogalmának értelmezésére vonatkozó hatáskörének gyakorlásától.
39      Lásd a jelen indítvány 27. és azt követő pontjait.
40      Lásd a jelen indítvány 66. és azt követő pontjait.
41      Lásd a jelen indítvány 57. pontját.
42      A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a jogbiztonság követelményének való megfelelés szempontjából különösen fontos, hogy a magánszemélyek olyan egyértelmű és pontos jogi helyzettel rendelkezzenek, amely lehetővé teszi számukra, hogy jogaik és kötelezettségeik összességét megismerjék, és azokra adott esetben a nemzeti bíróságok előtt hivatkozzanak (lásd: 2001. november 15‑i Bizottság kontra Olaszország ítélet, C‑49/00, EU:C:2001:611, 22. pont; 2003. november 20‑i Bizottság kontra Franciaország ítélet, C‑296/01, EU:C:2003:626, 55. pont).
43      Lásd: 2010. április 15‑i Gualtieri kontra Bizottság ítélet (C‑485/08 P, EU:C:2010:188, 70. pont); 2025. november 20‑i Siegfried PharmaChemikalien ítélet (C‑617/24, EU:C:2025:908, 40. pont).