62008CO0364
TIESAS RĪKOJUMS (astotā palāta)
2008. gada 24. oktobrī (
*1
)
Lieta C-364/08
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši EKL 234. pantam, ko Tribunal de première instance d’Arlon (Beļģija) iesniedza ar lēmumu, kas pieņemts 2008. gada 24. jūlijā un kas Tiesā reģistrēts 2008. gada 7. augustā, tiesvedībā
Marc Vandermeir
pret
État belge
—
SPF Finances
.
TIESA (astotā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs T. fon Danvics [T. von Danwitz], tiesneši R. Silva de Lapuerta [R. Silva de Lapuerta] (referente) un E. Juhāss [E. Juhász],
ģenerāladvokāts M. Pojarešs Maduru [M. Poiares Maduro],
sekretārs R. Grass [R. Grass],
ierosinot par lūgumu lemt, izdodot motivētu rīkojumu saskaņā ar Tiesas Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmo daļu,
noklausījusies ģenerāladvokātu,
izdod šo rīkojumu.
Rīkojums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu attiecas uz EKL 43. panta un 49. panta interpretāciju.
2
Šis lūgums tika iesniegts tiesvedībā starp M. Vandermeiru [M. Vandermeir] un État belge — SPF Finances — par transportlīdzekļa, kas reģistrēts un kuram noformēts līzinga līgums Luksemburgā, aplikšanu ar nodokļiem.
Atbilstošās tiesību normas
3
Iesniedzējtiesa uzskata, ka pamata lietā piemērojamās valsts tiesību normas ir šādas.
4
Ienākuma nodoklim pielīdzināmo nodokļu kodeksa (turpmāk tekstā — “kodekss”), tā II sadaļas “Automobiļu satiksmes nodoklis” 3. panta redakcijā, kas ir piemērojama pamata lietā, ir noteikts:
“Tiek ieviests nodoklis, ko piemēro tvaika vai motorizētiem transportlīdzekļiem, kurus izmanto vai nu personu pārvadāšanai, vai preču vai jebkādu priekšmetu pārvadāšanai pa autoceļu.”
5
Kodeksa 6. pantā ir paredzēts:
“Nodokli piemēro visām personām, kuras savām vajadzībām izmanto [..] vienu vai vairākus 3. un 4. pantā minētos transportlīdzekļus neatkarīgi no tā, vai šie transportlīdzekļi ir šīs personas īpašumā vai valdījumā, vai tie pastāvīgi vai parasti ir tās rīcībā uz nomas vai citas vienošanās pamata.”
6
Kodeksa 21. panta pirmās daļas redakcija ir šāda:
“Nodokli maksā fiziska vai juridiska persona, kas ir vai kurai ir jābūt minētai reģistrācijas apliecībā, tik ilgi, kamēr transportlīdzeklis ir vai tam jābūt ierakstītam uz šīs personas vārda Ceļu satiksmes biroja reģistrā.”
7
Kodeksa 5. panta 1. punkta 9. apakšpunktā ir paredzēts, ka no nodokļa ir atbrīvoti “Ārvalstī reģistrēti automobiļi, kurus izmanto Beļģijas rezidents un kurus viņa rīcībā nodevis ārvalstī reģistrēts viņa darba devējs”.
8
Kodeksa 94. panta pirmās daļas 1. punktā, kas ietilpst V sadaļā “Lietošanas uzsākšanas nodoklis”, ir paredzēts:
“Ar ienākuma nodoklim pielīdzināmo nodokli valsts labā apliek:
1)
tādus vieglos automobiļus [..], kas ir definēti mehānisko transportlīdzekļu [..] reģistrācijas noteikumos, ja šie transportlīdzekļi ir saņēmuši vai tiem ir jāsaņem reģistrācijas zīme [..], kas izsniegta šo noteikumu ietvaros.”
9
Saskaņā ar kodeksa 99. pantu, transportlīdzekļi, uz ko attiecas iepriekš minētā kodeksa 94. panta pirmās daļas 1. punkts, tiek uzskatīti par izmantojamiem uz valsts ceļiem Beļģijā, ja tie ir vai tiem jābūt reģistrētiem Ceļu satiksmes biroja reģistrā.
10
Kodeksa 108. pantā, kas ietilpst VI sadaļā “Kompensējošais akcīzes nodoklis”, ir paredzēts:
“Tiek ieviests valsts kompensējošais akcīzes nodoklis, ar ko apliek vieglos automobiļus [..], kuru motoru darbina ar dīzeļdegvielu.”
11
Kodeksa 2. pants, kas ietilpst I sadaļā “Vispārīgi noteikumi” piešķir pilnvaras Beļģijas valstij izmantot administratīvus naudas sodus, ja nodokļu maksātājs pārkāpj šī kodeksa noteikumus.
12
Karaļa 2001. gada 20. jūlija Lēmuma par transportlīdzekļu reģistrāciju 3. panta redakcijā, kas ir piemērojama pamata lietā, ir noteikts:
“1.   Personas, kuru dzīvesvieta ir Beļģija, reģistrē transportlīdzekļus, ko tās vēlas izmantot Beļģijā, 6. pantā minētajā transportlīdzekļu reģistrā, pat ja šie transportlīdzekļi jau ir reģistrēti ārvalstī.
Uzskatāms, ka personu dzīvesvieta ir Beļģijā, ja ir izpildīts viens no šādiem nosacījumiem:
a)
tās ir reģistrētas kādas Beļģijas komūnas iedzīvotāju reģistrā;
[..]
2.   Turpmāk minētajos gadījumos nav obligāti jāreģistrē Beļģijā transportlīdzekļi, kas reģistrēti ārvalstī un ko izmanto personas, kas minētas 1. punktā:
[..]
2)
transportlīdzeklis, ko izmanto fiziska persona, pildot darba pienākumus un pakārtoti arī savām vajadzībām, ko piešķīris ārvalstīs esošs darba devējs, ar kuru šo personu saista darba līgums; šādā gadījumā transportlīdzeklī ir jābūt Beļģijas PVN iestādes izsniegtai apliecībai; Finanšu ministrija paredz sīkākus nosacījumus transportlīdzekļu lietošanai;
[..].”
Pamata prāva un prejudiciālais jautājums
13
M. Vandermeirs dzīvo Beļģijā.
14
2004. gadā viņš strādāja par pašnodarbinātu žurnālistu Luksemburgā, kur atradās viņa birojs, kā arī praktiski visi viņa klienti bija no Luksemburgas. To, ka viņa faktiskā saimnieciskās darbības veikšanas vieta ir šajā dalībvalstī, pārbaudīja Luksemburgas sociālās apdrošināšanas inspektors.
15
Tā paša gada februārī M. Vandermeirs noslēdza līzinga līgumu ar Luksemburgas uzņēmumu par transportlīdzekli, kas tika reģistrēts minētā uzņēmuma vārdā ar reģistrācijas numuru FM7687.
16
2004. gada 10. augustā M. Vandermeiru pārbaudīja Beļģijas muitas dienesti, kas sagatavoja protokolu par transportlīdzekļa reģistrācijas tiesību aktu pārkāpumu.
17
Šis protokols tika nodots Beļģijas nodokļu iestādēm, kuras attiecīgi V. Vandermeiram piemēroja satiksmes nodokli, lietošanas uzsākšanas nodokli, kompensējošo akcīzes nodokli un administratīvo naudas sodu par 2004. taksācijas gadu.
18
2005. gada 23. decembrī V. Vandermeirs iesniedza sūdzību par iepriekš minētajiem nodokļiem un administratīvo naudas sodu.
19
Tā kā šī sūdzība ar 2007. gada 26. jūnija lēmumu tika noraidīta, V. Vandermeirs apstrīdēja minēto lēmumu ar prasības pieteikumu iesniedzējtiesā.
20
Šajos apstākļos Tribunal de première instance d’Arlon (Arlonas Pirmās instances tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai EKL 43. un/vai 49. pants nepieļauj tādu vienas dalībvalsts tiesisko regulējumu kā pamata lietā esošais, saskaņā ar kuru pašnodarbinātai personai, kuras dzīvesvieta ir šajā dalībvalstī, tiek paredzēts pienākums tajā reģistrēt šīs personas transportlīdzekli, kaut arī šī persona savu profesionālo darbību praktiski pilnībā veic citā dalībvalstī, kurā šai personai ir stabila saimnieciskās darbības veikšanas vieta, un ja attiecīgo transportlīdzekli nav nedz paredzēts pastāvīgi lietot galvenokārt pirmajā dalībvalstī, nedz arī tas faktiski šādi tiek lietots?”
Par prejudiciālo jautājumu
21
Saskaņā ar Tiesas Reglamenta 104. panta 3. punkta pirmo daļu gadījumā, ja atbilde uz prejudiciālu jautājumu skaidri izriet no judikatūras, Tiesa pēc tam, kad tā ir uzklausījusi ģenerāladvokātu, var izdot motivētu rīkojumu, kurā ir norāde uz iepriekšējo spriedumu vai attiecīgo judikatūru.
22
Vispirms ir jāatgādina, ka, atskaitot izņēmuma gadījumus, kas uz pamata lietu neattiecas, transportlīdzekļu aplikšana ar nodokļiem nav saskaņota Kopienas līmenī. Tādējādi dalībvalstis var brīvi īstenot savu nodokļu uzlikšanas kompetenci šajā jomā ar nosacījumu, ka tiek ievērotas Kopienu tiesības (skat. 2002. gada 21. marta Tiesas spriedumu lietā C-451/99 Cura Anlagen, Recueil, I-3193. lpp., 40. punkts; 2005. gada 15. septembra spriedumu lietā C-464/02 Komisija/Dānija, Krājums, I-7929. lpp., 74. punkts; 2005. gada 15. decembra spriedumu apvienotajās lietās C-151/04 un C-152/04 Nadin un Nadin-Lux, Krājums, I-11203. lpp., 40. punkts; 2006. gada 23. februāra spriedumu lietā C-232/03 Komisija/Somija, Krājumā nav publicēts, kopsavilkums — Krājums, I-27.* lpp., 46. punkts, kā arī Tiesas 2006. gada 27. jūnija rīkojumu lietā C-242/05 van de Coevering, Krājums, I-5843. lpp., 23. punkts, un 2008. gada 22. maija rīkojumu lietā C-42/08 Ilhan, 17. punkts).
Par ierobežojumu brīvībai veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvībai pastāvēšanu
23
Atbilstoši EKL 43. pantam ir aizliegti ierobežojumi kādas dalībvalsts pilsoņu brīvībai veikt uzņēmējdarbību citā dalībvalstī.
24
Atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai par šādiem ierobežojumiem ir jāuzskata visi pasākumi, kas aizliedz, traucē vai padara mazāk pievilcīgu šīs brīvības izmantošanu (skat. 1995. gada 30. novembra spriedumu lietā C-55/94 Gebhard, Recueil, I-4165. lpp., 37. punkts; 2004. gada 5. oktobra spriedumu lietā C-442/02 CaixaBank France, Krājums, I-8961. lpp., 11. punkts, un 2007. gada 6. decembra spriedumu lietā C-298/05 Columbus Container Services, Krājums, I-10451. lpp., 34. punkts).
25
Kaut arī EK līguma noteikumu par brīvību veikt uzņēmējdarbību mērķis atbilstoši to formulējumam ir uzņēmējā dalībvalstī nodrošināt tādu pašu attieksmi kā šīs valsts pilsoņiem vai sabiedrībām, tie arī nepieļauj, ka izcelsmes dalībvalsts kādam no saviem pilsoņiem vai sabiedrībai, kas dibināta atbilstoši tās tiesiskajam regulējumam, citā dalībvalstī rada šķēršļus uzņēmējdarbībai (skat. 1998. gada 16. jūlija spriedumu lietā C-264/96 ICI, Recueil, I-4695. lpp., 21. punkts; 2006. gada 12. septembra spriedumu lietā C-196/04 Cadbury Schweppes un Cadbury Schweppes Overseas, Krājums, I-7995. lpp., 42. punkts, kā arī 2008. gada 15. maija spriedumu lietā C-414/06 Lidl Belgium, Krājums, I-3601. lpp., 19. punkts).
26
Reģistrēšanas pienākums, kas uzlikts saskaņā ar tiesību normām, kas attiecas uz pamata prāvu, pašnodarbinātām personām, kas dzīvo Beļģijā, traucē šīm personām veikt darbības kā pašnodarbinātām personām citā dalībvalstī, un tātad šādām personām tas traucē vai padara mazāk pievilcīgu brīvības veikt uzņēmējdarbību izmantošanu (šajā sakarā skat. iepriekš minētos spriedumus lietā Komisija/Dānija, 46. punkts; apvienotajās lietās Nadin un Nadin-Lux, 36. un 37. punkts, kā arī lietā Komisija/Somija, 40. punkts).
27
Līdz ar to šāds pienākums rada ierobežojumu brīvībai veikt uzņēmējdarbību, kas principā ir aizliegta saskaņā ar EKL 43. pantu.
28
EKL 49. pants Kopienā aizliedz pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumus.
29
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru šī tiesību norma liedz piemērot jebkādu valsts tiesisko regulējumu, kurš bez objektīva iemesla ierobežo pakalpojumu sniedzēja iespēju faktiski izmantot šo brīvību vai kā rezultātā pakalpojumu sniegšana dalībvalstu starpā ir sarežģītāka nekā iekšzemes pakalpojumu sniegšana (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Cura Anlagen, 29. un 30. punkts, kā arī 2006. gada 30. maija rīkojumu lietā C-435/04 Leroy, Krājums, I-4835. lpp., 11. punkts, un iepriekš minēto rīkojumu lietā van de Coevering, 19. un 20. punkts).
30
Reģistrēšanas pienākums, kāds ir aplūkots pamata prāvā, padara pārrobežu līzinga līguma darbības sarežģītākas (skat. iepriekš minēto spriedumu lietā Cura Anlagen, 37. punkts, un iepriekš minēto rīkojumu lietā Leroy, 12. punkts).
31
Līdz ar to šis pienākums rada ierobežojumu EKL 49. panta izpratnē.
Par attaisnojumu brīvības veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvības ierobežojumiem
32
No Tiesas judikatūras izriet, ka dalībvalsts var noteikt pienākumu reģistrēt transportlīdzekli, kuram darba ņēmējs, kas uzturas šajā dalībvalstī, ir noformējis līzinga līgumu ar sabiedrību, kas reģistrēta citā dalībvalstī, ja ir paredzēts, ka šis transportlīdzeklis galvenokārt tiks pastāvīgi lietots pirmās dalībvalsts teritorijā, vai ja tas faktiski jau šādi tiek izmantots (šajā sakarā skat. iepriekš minētos spriedumus lietā Cura Anlagen, 42. punkts; lietā Komisija/Dānija, 75.–78. punkts; apvienotajās lietās Nadin un Nadin-Lux, 41. punkts, kā arī lietā Komisija/Somija, 47. punkts).
33
Savukārt, ja šie nosacījumi nav izpildīti, vienā dalībvalstī reģistrētam uzņēmumam piederoša transportlīdzekļa saistība ar citu dalībvalsti ir mazāka un attiecīgajam ierobežojumam tādējādi ir nepieciešams cits pamatojums (skat. iepriekš minētos spriedumus lietā Komisija/Dānija, 79. punkts; lietā Komisija/Somija, 48. punkts, un iepriekš minēto rīkojumu lietā van de Coevering, 26. punkts).
34
Attiecībā uz iespējamu attaisnojumu reģistrācijas pienākumam, kāds ir aplūkots pamata prāvā, Tiesa jau ir lēmusi, ka, pirmkārt, EKL 43. pants neļauj ar valsts tiesību aktiem vienā dalībvalstī uzlikt pašnodarbinātai personai, kuras dzīvesvieta ir šajā dalībvalstī, pienākumu tajā reģistrēt transportlīdzekli, kas nodots šīs personas rīcībā no citā dalībvalstī reģistrētas sabiedrības, kas šo personu nodarbina, ja minētais transportlīdzeklis nav nedz paredzēts pastāvīgai izmantošanai galvenokārt pirmajā dalībvalstī, nedz arī faktiski tiek izmantots šādā veidā (skat. iepriekš minēto spriedumu apvienotajās lietās Nadin un Nadin-Lux, 55. punkts, kā arī iepriekš minēto rīkojumu lietā Leroy, 13. punkts), un, otrkārt, ka EKL 49. pants neļauj ar valsts tiesību aktiem vienā dalībvalstī uzlikt personai, kuras dzīvesvieta ir šajā dalībvalstī, pienākumu tajā reģistrēt transportlīdzekli, kas tiek nomāts no citā dalībvalstī reģistrētas līzinga sabiedrības, ja minētais transportlīdzeklis nav nedz paredzēts pastāvīgai izmantošanai galvenokārt pirmajā dalībvalstī, nedz arī faktiski tiek izmantots šādā veidā (skat. iepriekš minēto rīkojumu lietā Leroy, 14. punkts).
35
No iepriekš minētā izriet, ka ja M. Vandermeirs neizmanto savu transportlīdzekli atbilstoši nosacījumiem, kas uzskaitīti šī rīkojuma 32. punktā, apstāklis, ka viņš veic pašnodarbinātas personas darbības Luksemburgā kā fiziska persona, kuras pastāvīgais uzņēmums atrodas šajā dalībvalstī, un nevis kā administrators vai vadītājs sabiedrībai, kas atrodas tajā pašā dalībvalstī, vai fakts, ka viņš ir noformējis līzinga līgumu Luksemburgā reģistrētā sabiedrībā un nevis ar darba devēja starpniecību, kurš pēc tam nodotu transportlīdzekli viņa rīcībā, nevar būt attaisnojums reģistrācijas pienākumam, kāds ir aplūkots pamata prāvā.
36
Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, uz uzdoto jautājumu ir jāatbild, ka EKL 43. un 49. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kāds ir aplūkots pamata prāvā, saskaņā ar kuru pašnodarbinātai personai, kas uzturas šajā dalībvalstī, ir pienākums reģistrēt transportlīdzekli, kuram ir noformēts līzinga līgums citā dalībvalstī reģistrētā sabiedrībā, ja minētais transportlīdzeklis nav nedz paredzēts pastāvīgai izmantošanai galvenokārt pirmajā dalībvalstī, nedz arī faktiski tiek izmantots šādā veidā.
Par tiesāšanās izdevumiem
37
Attiecībā uz pamata lietas dalībniekiem šī tiesvedība ir stadija procesā, kuru izskata iesniedzējtiesa, un tā lemj par tiesāšanās izdevumiem.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (astotā palāta) nospriež:
EKL 43. un 49. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu dalībvalsts tiesisko regulējumu, kāds ir aplūkots pamata prāvā, saskaņā ar kuru pašnodarbinātai personai, kas uzturas šajā dalībvalstī, ir pienākums reģistrēt transportlīdzekli, kuram ir noformēts līzinga līgums citā dalībvalstī reģistrētā sabiedrībā, ja minētais transportlīdzeklis nav nedz paredzēts pastāvīgai izmantošanai galvenokārt pirmajā dalībvalstī, nedz arī faktiski tiek izmantots šādā veidā.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda — franču.