62010CC0539_LV
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Ievads
1. Apskatāmās apelācijas sūdzības priekšmets ir Stichting Al-Aqsa līdzekļu iesaldēšana, veicot Savienības pasākumus terorisma apkarošanai.
2. No terorisma izrietošie draudi ir mudinājuši Apvienotās Nācijas, kā arī Eiropas Savienību un tās dalībvalstis pieņemt ierobežojošus pasākumus. Šo pasākumu mērķis ir personām un organizācijām, par kurām ir aizdomas, ka tās atbalsta terorisma aktus, liegt finansiālu rīcības brīvību, iesaldējot to līdzekļus.
3. Ievērojot Apvienoto Nāciju Drošības padomes 2001. gada 28. septembra Rezolūciju 1373 (2001) (2), Eiropas Savienības Padome savā Kopējā nostājā 2001/931/KĀDP (3) ir ietvērusi pamatvirzienus pasākumu cīņai ar terorismu sistēmas piemērošanai.
4. Saskaņā ar šo sistēmu, ja Savienībai ir informācija, no kuras izriet, ka iestāde ir pieņēmusi lēmumu par izmeklēšanas uzsākšanu vai apsūdzību terora akta dēļ, attiecīgās personas tiek iekļautas to personu un organizāciju sarakstā, kuru līdzekļi tiek iesaldēti (4) . Šāds pirmais saraksts jau bija pievienots minētajai kopējai nostājai.
5. Šajā kopējā nostājā 2001/931 minētajai sistēmai saturiski ir piesaistīta Padomes 2001. gada 27. decembra Regula (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām (5) . Tā ir uzskatāma par vajadzīgu pasākumu tālākai Kopējās nostājas 2001/931 mērķu īstenošanai Savienības līmenī un papildina administratīvos un tiesas procesus, kas attiecas uz teroristiskajām organizācijām Eiropas Savienībā un trešās valstīs (6) . Ņemot to vērā, saskaņā ar Regulas Nr. 2580/2001 2. panta 3. punktu Padome, ievērojot Kopējās nostājas 2001/931 (7) pamatā esošos kritērijus, izveido, pārskata un groza to personu, grupu un organizāciju sarakstu, kuru līdzekļi tiek iesaldēti. Savu pirmo sarakstu tā saskaņā ar Regulas Nr. 2580/2001 2. pantu Padomei iesniedza jau 2001. gada 27. decembrī vienlaicīgi ar minēto regulu.
6. Regulāri pārbaudot šo sarakstu, Padomei ir jāizvērtē, vai attiecīgo personu un organizāciju atstāšana sarakstā un to līdzekļu iesaldēšana joprojām ir pamatota. Ja šāda pamatojuma nav, tad saraksts atbilstoši ir jāgroza. Šāda uzdevuma izpildei Padome ar noteiktu regularitāti izdod tiesību aktus par Regulas Nr. 2580/2001 īstenošanu, ar kuriem attiecīgi spēkā esošais saraksts pēc tā pārbaudes tiek aizstāts ar jaunu sarakstu.
7. Minēto sarakstu pārbaude un attiecīgajā gadījumā grozīšana ir galvenais šo apvienoto lietu jautājums. Konkrētāk, runa ir jautājumu, ciktāl Padomei ir jāņem vērā dalībvalsts faktiskā un tiesiskā situācija un tās attīstība, lai izvērtētu, vai personai vai organizācijai joprojām ir jābūt sarakstā un vai tās līdzekļi joprojām ir jāpatur iesaldēti.
II – Atbilstošās tiesību normas
A – Kopējā nostāja 2001/931
8. Minētās kopējās nostājas 1. pantā ir noteikts:
“[..]
4. Sarakstu pielikumā izstrādā, pamatojoties uz precīzu informāciju vai materiālu attiecīgajā lietā, kas norāda, ka kompetenta iestāde pieņēmusi lēmumu par attiecīgajām personām, grupām un organizācijām neatkarīgi no tā, vai lieta ir par izmeklēšanas uzsākšanu vai apsūdzību saistībā ar terora akta veikšanu, mēģinājumu izdarīt terora aktu, līdzdalību šādā aktā vai tā veicināšanu, pamatojoties uz nopietniem un ticamiem pierādījumiem vai versijām, vai notiesāšanu par šādiem nodarījumiem. Sarakstā var iekļaut personas, grupas un organizācijas, ko ANO Drošības padome atzinusi par saistītām ar terorismu un pret kurām tā noteikusi sankcijas.
Šajā punktā “kompetenta iestāde” ir tiesu iestāde vai gadījumos, ja tiesu iestādēm nav pilnvaru šāda punkta skartajos jautājumos, līdzvērtīga kompetenta iestāde attiecīgajā jomā.
[..]
6. Pielikumā minētos personu vārdus un organizāciju nosaukumus regulāri atjaunina, vismaz reizi sešos mēnešos, lai nodrošinātu pamatojumu vārdu un nosaukumu paturēšanai sarakstā.”
B – Regula Nr. 2580/2001
9. Regulas Nr. 2580/2001 2. pantā (8) ir noteikts:
“1. Ja vien tas nav atļauts saskaņā ar 5. un 6. pantu, tad:
a) visi līdzekļi, citi finanšu aktīvi un saimnieciskie resursi, kas pieder 3. punktā minētajā sarakstā ietvertai juridiskai personai, grupai vai organizācijai, tiek iesaldēti;
[..]
3. Pieņemot lēmumu vienbalsīgi, Padome saskaņā ar Kopējās nostājas 2001/931/KĀDP 1. panta 4., 5. un 6. punkta noteikumiem izveido, pārskata un groza to personu, grupu un organizāciju sarakstu, uz kurām attiecas šī regula. Šajā sarakstā ietilpst:
i) fiziskās personas, kas veic vai gatavojas veikt jebkādus terorisma aktus, piedalās tajos vai veicina terorisma aktu veikšanu;
ii) juridiskās personas, grupas vai organizācijas, kas veic vai gatavojas veikt jebkādus terorisma aktus, piedalās tajos vai veicina terorisma aktu veikšanu;
iii) juridiskās personas, grupas vai organizācijas, kuras pieder vai kuras kontrolē viena vai vairākas i) un ii) apakšpunktā minētās fiziskās vai juridiskās personas, grupas vai organizācijas, vai
iv) fiziskās vai juridiskās personas, grupas vai organizācijas, kas darbojas viena vai vairāku i) un ii) apakšpunktā minēto fizisko vai juridisko personu, grupu vai organizāciju interesēs vai pēc to rīkojuma.”
10. 2. panta 1. punktā minētie izņēmumi galvenokārt paredz, ka iesaldētos līdzekļus var atbrīvot, ja tie ir nepieciešami attiecīgo personu pamatvajadzību apmierināšanai vai to ģimenes locekļiem, (9) un ka ar zināmiem nosacījumiem var izsniegt vēl citas īpašas atļaujas par atbrīvojumu (10) .
III – Tiesvedības priekšvēsture
11. Stichting Al-Aqsa
(turpmāk tekstā – “ Al-Aqsa ”) kopš 2003. gada tiesājas (11) par tās iesaldētajiem līdzekļiem un par vairākiem ar to tiktāl saistītiem, laika ziņā sekojošiem Padomes pasākumiem, pamatojoties uz kuriem tā tikusi iekļauta, bet pēc tam atstāta attiecīgajos Padomes sarakstos.
12. Galu galā Padomes pasākumu attiecībā uz Al-Aqsa
pamatā ir Nīderlandes ministra 2003. gada 7. aprīļa rīkojums, proti, Sanctieregeling terrorisme 2003 (12), pie kura vispirms ilgāk ir jāpakavējas tā galvenās nozīmes Al-Aqsa līdzekļu iesaldēšanā dēļ.
13. Sanctieregeling terrorisme 2003 tika izdots, pamatojoties uz Nīderlandes Sanctiewet 1977
un ņemot vērā iepriekš minēto ANO rezolūciju. Ar šo ministra izdoto rīkojumu – līdzīgi kā interim pasākuma gadījumā (13) – līdz spēkā stāsies atbilstošs Savienības tiesību akts, tika iesaldēti Al-Aqsa līdzekļi (14), jo tā piešķirot līdzekļus organizācijai, kas atbalsta terorismu (15) .
14. Pagaidu noregulējuma tiesvedībā Nīderlandē Al-Aqsa prasīja apturēt šī ministra izdotā rīkojuma izpildi. 2003. gada 3. jūnija lēmumā (16) Rechtbank te ‘s-Gravenhage, ņemdama vērā Nīderlandes slepenā dienesta konfidenciālos dokumentus, tomēr nosprieda, ka pastāv pietiekams pamats uzskatīt, ka Al-Aqsa  – kā minēts Sanctieregeling terrorisme 2003 pamatojumā – ar saviem līdzekļiem atbalsta teroristiskas organizācijas, (17) un tādēļ neapmierināja Al-Aqsa lūgumu apturēt iesaldēšanas pasākuma izpildi.
15. Sanctieregeling terrorisme 2003 katrā ziņā jau ar 2003. gada 3. augustu tika atcelts (18), un pamatojumam tika norādīts, ka tas pēc Padomes 2003. gada 27. jūnija Lēmuma par Regulas (EK) Nr. 2580/2001 (19) 2. panta 3. punkta īstenošanu, kad Al-Aqsa tika iekļauta Padomes sarakstā par līdzekļu iesaldēšanu, esot “zaudējis nozīmi”.
16. Pēc Nīderlandes ministra izdotā rīkojuma atcelšanas Al-Aqsa tomēr palika minētajā Padomes sarakstā un tam sekojošajos sarakstos, jo Padome nesaskatīja nekādu pamatu izmaiņām attiecībā uz Al-Aqsa .
17. 2007. gada 23. aprīļa vēstulē un atkārtoti – 2007. gada 29. jūnija vēstulē, kas attiecās uz Padomes Lēmumu 2007/445/EK (20), Padome, izpildot savu pienākumu norādīt pamatojumu saistībā ar turpmāku Al-Aqsa atstāšanu sarakstā, norādīja (21) :
“[Nīderlandes] ārlietu ministrs un finanšu ministrs [..] ir pieņēmuši lēmumu iesaldēt visus Al-Aqsa līdzekļus”. Šo lēmumu apstiprināja Rechtbank te ‘s-Gravenhage Civillietu palātas priekšsēdētājs, taisot 2003. gada 3. jūnija spriedumu. Šajā spriedumā atzīts, ka [ Al-Aqsa ] ir uzskatāma par organizāciju, kura atbalsta Hamas
un šai pēdējai minētai ļauj īstenot vai veicināt teroristiskas darbības. Tādējādi attiecībā uz [ Al-Aqsa ] kompetentā iestāde ir pieņēmusi lēmumu. Padome ir pārliecināta, ka iemesli, kas pamatoja [ Al-Aqsa ] iekļaušanu [sarakstā], joprojām ir spēkā” (22) .
IV – Tiesvedība pirmajā instancē un pārsūdzētais spriedums
18. Iepriekš 17. punktā atstāstīto Padomes pamatojumu Al-Aqsa neuzskatīja par dibinātu un Pirmās instances tiesā [tagad – Vispārējā tiesa] cēla prasību pret Padomi, prasot atcelt piecus secīgus un saturiski vienādi pamatotus Padomes pasākumus par līdzekļu turpmāku iesaldēšanu (turpmāk tekstā – “apstrīdētie pasākumi”) (23) tiktāl, ciktāl tie skar Al-Aqsa, tālāk attiecībā uz to Regulu Nr. 2580/2001 atzīt par nepiemērojamu un piespriest Padomei segt tiesāšanās izdevumus.
19. Pārsūdzētajā spriedumā par trešo Al-Aqsa prasības pamatu ir norādīts (24) :
“164 Vispārējā tiesa norāda, ka Padome [..] nevar neņemt vērā kriminālizmeklēšanas vai apsūdzības turpmāko attīstību [..].
[..]
168 Spriedumā lietā Sison II [(25) ] [..] Vispārējā tiesa apsvēra arī iespēju, ka policijas vai drošības dienesta izmeklēšana var tikt izbeigta bez tiesvedības, ja netiek saņemta atļauja pietiekamu pierādījumu iegūšanai [..]. [Vispārējā] tiesa uzsvēra, ka nebūtu pieļaujams, ka Padome neņem vērā šādus faktus, kas ir daļa no visiem būtiskajiem datiem, kuri būtu jāņem vērā situācijas izvērtēšanai [..]. Ja tiktu nospriests citādi, Padomei un dalībvalstīm tiktu piešķirtas pārmērīgas pilnvaras bezgalīgi iesaldēt personas līdzekļus bez jebkādas pārbaudes tiesā un neatkarīgi no tiesas procesa iespējamā iznākuma.
169 Šie paši apsvērumi ir jāpiemēro, ja valsts administratīvo pasākumu par līdzekļu iesaldēšanu vai organizācijas kā teroristiskas organizācijas aizliegšanu atceļ tā izdevējs vai arī tas tiek atcelts ar tiesas lēmumu [..].
170 Šajā lietā nav strīda, ka Sanctieregeling
tika atcelts 2003. gada 3. augustā, proti, gandrīz tūlīt pēc sākotnējā Kopienu pasākuma par prasītāja līdzekļu iesaldēšanu stāšanās spēkā 2003. gada 28. jūnijā.
171 Šajā ziņā ir taisnība, ka apstrīdēto lēmumu [(26) ] mēģināts pamatot nevis ar pašu Sanctieregeling, bet gan vienīgi ar spriedumu par pagaidu noregulējumu [..]. Tomēr [..] šajā lietā nav iespējams spriedumu par pagaidu noregulējumu ņemt vērā atrauti, tajā pašā laikā neņemot vērā arī Sanctieregeling .
172 Tādējādi jāatzīst, ka kopš Sanctieregeling atcelšanas Nīderlandes tiesību sistēmā spriedums par pagaidu noregulējumu, kas, kā tikko atgādināts, ar to ir vienots veselais, vairs nevar būt pamats Kopienu pasākumam par prasītāja līdzekļu iesaldēšanu.
173 Ar šo spriedumu pagaidu noregulējuma tiesnesis gluži vienkārši bija atteicies pagaidām apturēt Sanctieregeling darbību. Taču tas galīgi beidza radīt jebkādas juridiskas sekas saistībā ar tā atcelšanu. Tam pašam katrā ziņā jāattiecas uz juridiskajām sekām, kādas ir spriedumam par pagaidu noregulējumu, jo vairāk tāpēc, ka tas ietvēra tikai pagaidu vērtējumu, kas neietekmē to, kas tiks izlemts procesa noslēgumā pēc būtības.
174 Šajā sakarā Vispārējā tiesa uzskata arī, ka spriedumam par pagaidu noregulējumu vienīgi Regulas Nr. 2580/2001 mērķiem nevar būt tiesiskas sekas, kas ir nodalāmas no Sanctieregeling tiesiskajām sekām un kas šajā gadījumā saglabātos, par spīti tā atcelšanai Nīderlandes tiesībās. Turklāt tas nebūtu saderīgi ar šīs regulas vispārējo sistēmu, ko raksturo izšķirošā nozīme, kādai Padomes veiktajā novērtējumā jābūt valsts procedūras elementiem, ka Sanctieregeling, kas vairs nerada nekādas sekas Nīderlandes tiesību sistēmā, turpinātu tās radīt Kopienu tiesību sistēmā netieši un bez laika ierobežojumiem ar sprieduma par pagaidu noregulējumu starpniecību.
175 Tas tā vēl jo vairāk ir tāpēc, ka spriedums par pagaidu noregulējumu, kas pasludināts par prasītāja celtu prasību, ir atkarīgs no Sanctieregeling . No tā pamatojuma izklāsta izriet, ka tas bija ticis pieņemts, “nogaidot Kopienu lēmuma pieņemšanu”, un ka tas bija jāatceļ “šāda lēmuma spēkā stāšanās brīdi” [..]. Saskaņā ar Nīderlandes Karalistes tiesas sēdē sniegtajiem paskaidrojumiem šī atcelšana notika vienīgi tāpēc, ka Nīderlandes valdība vēlējās izvairīties no valsts pasākuma un Kopienu pasākuma par prasītāja līdzekļu iesaldēšanu pārklāšanās. No tā izriet, ka Sanctieregeling jebkurā gadījumā būtu ticis atcelts tūlīt pēc Kopienu sākotnējā pasākuma par prasītāja līdzekļu iesaldēšanu pieņemšanas neatkarīgi no tā, vai prasītājs būtu vai nebūtu uzsācis pagaidu noregulējuma tiesvedību vai tiesvedību pēc būtības.
176 Ar šādu mehānismu netiek ņemta vērā Regulas Nr. 2580/2001 vispārējā sistēma, ar kuru Kopienu pasākuma par līdzekļu iesaldēšanu pieņemšana ir paredzēta kā atkarīga vai nu no valsts procedūras, kas vērsta tieši vai galvenokārt uz to, lai pret attiecīgo personu noteiktu preventīvu vai represīvu pasākumu saistībā ar cīņu pret terorismu un sakarā ar tās dalību tajā, sākšanas un aktīvas turpināšanās [..], vai arī no lēmuma, ar kuru attiecīgā persona par šādiem faktiem tiek notiesāta, pasludināšanu un īstenošanu.
177 Šādā gadījumā līdzekļu iesaldēšanas pasākums, kas vispirms pieņemts valsts līmenī, ir pamatots, “nogaidot Kopienu lēmuma pieņemšanu”, un Kopienu lēmums savukārt ir pamatots ar valsts lēmuma, kurš tūlīt tiek atcelts, pieņemšanu. Šāds mehānisms neizbēgami ir riņķveida loģikas ietekmēts.
178 Nebūt nevarēdama turpināt pamatoties uz spriedumu par pagaidu noregulējumu, Padomei bija jāizdara loģisks secinājums no valsts pasākumu par līdzekļu iesaldēšanu atcelšanas, secinot, ka valsts tiesībās vairs nepastāv “substrāts”, kas juridiski pietiekami pamato atbilstošā Kopienu pasākuma atstāšanu spēkā, turklāt neatkarīgi no iespējamajām pret atcelto valsts pasākumu vērstajām pārsūdzībām tiesā.
[..]
180 Šīs lietas apstākļos, ko pirmām kārtām raksturo Sanctieregeling atcelšana, gluži pretēji jāatzīst, ka Padome pārsniedz savas rīcības brīvības ietvarus, bez laika ierobežojuma atstādama prasītāju strīdīgajā sarakstā, periodiski pārskatot tā situāciju atbilstoši Kopējās nostājas 2001/931 1. panta 6. punktam un Regulas Nr. 2580/2001 2. panta 3. punktam, tikai tāpēc vien, ka pagaidu noregulējuma tiesneša lēmumu Nīderlandes tiesībās nav apstrīdējusi pagaidu noregulējuma apelācijas tiesa vai tiesas instance, kas lietu izskata pēc būtības, lai gan administratīvo lēmumu, kura darbību šim tiesnesim bija ticis lūgts apturēt, tā izdevējs ir atcēlis.
181 Tas tā vēl jo vairāk ir tāpēc, ka, kā prasītājs apgalvoja tiesas sēdē – un ko citi lietas dalībnieki neapstrīdēja –, kopš Sanctieregeling atcelšanas un neskaitot apstrīdētā lēmuma īstenošanu valsts tiesībās kompetentās Nīderlandes iestādes – administratīvās un tiesu – vairs nav spērušas nekādus soļus, kas būtu vērsti uz krimināltiesisku vai finansiālu sankciju uzlikšanu prasītājam cīņas pret terorismu ietvaros un sakarā ar tā dalību tajā.
[..]
184 Šādos apstākļos nav jālemj par prasību atbilstoši EKL 241. pantam atzīt par nelikumīgu Regulu Nr. 2580/2001 (šajā ziņā skat. spriedumu lietā Al-Aqsa [I], 66. un 67. punkts; skat. arī Tiesas 2008. gada 20. maija spriedumu lietā C-91/05 Komisija/Padome, Krājums, I-3651. lpp., 111. punkts).”
20. Ņemot to visu vērā, pārsūdzētā sprieduma rezolutīvā daļa ir šāda:
“1) Lēmumu 2007/445/EK [..], Lēmumu 2007/868/EK [..], Lēmumu 2008/583/EK [..], Lēmumu 2009/62/EK [..], kā arī [..] Regulu Nr. 501/2009 [..] atcelt tiktāl, ciktāl šie tiesību akti attiecas uz [ Al-Aqsa ];
2) pārējā daļā prasību noraidīt;
3) Padome sedz savus, kā arī atlīdzina [ Al-Aqsa ] tiesāšanās izdevumus;
4) Nīderlandes Karaliste un Eiropas Komisija savus tiesāšanās izdevumus sedz pašas.”
V – Tiesvedība Tiesā, prasījumi un galvenie lietas dalībnieku apsvērumi apelācijas tiesvedībā
21. Par pārsūdzēto spriedumu Al-Aqsa (lieta C-539/10 P) un Nīderlandes Karaliste (lieta C-550/10 P) iesniedza apelācijas sūdzības. Ar Tiesas priekšsēdētāja 2011. gada 4. februāra rīkojumu abas lietas ir apvienotas rakstveida un mutvārdu procesā, kā arī kopējā sprieduma taisīšanai.
A – Lieta C-539/10 P
22. Apelācijas sūdzības instancē lietā C-539/10 P Al-Aqsa prasījumi ir šādi:
– atcelt pārsūdzēto spriedumu tiktāl, ciktāl pret šī sprieduma pamatojumu tā ir izvirzījusi apelācijas pamatus un argumentus, un lietā pieņemt jaunu nolēmumu, apmierinot pirmajā instancē izvirzītos prasījumus un izlabojot pamatojumu, kas ir pārsūdzētā sprieduma pamatā;
– piespriest Padomei atlīdzināt tiesāšanās izdevumus abās instancēs.
23. Savas prasības pamatošanai Al-Aqsa galvenokārt norāda, ka Vispārējā tiesa savā spriedumā esot iekļāvusi juridiskus apsvērumus, kuru dēļ izvirzītie pamati esot atzīti par nepamatotiem. Tā Vispārējā tiesa tostarp ir norādījusi, ka Sanctieregeling  – cik vien ilgi tas esot bijis spēkā – saistībā ar spriedumu pagaidu noregulējuma tiesvedībā atbilstot Kopējās nostājas 2001/931 par līdzekļu iesaldēšanu prasībām (27) . Al-Aqsa šādiem apsvērumiem nepiekrīt un pauž bažas, ka, ja spriedums stāsies likumīgā spēkā, negrozot tā pamatojumu, tad tas radīs tai nelabvēlīgas sekas, jo, balstoties uz Vispārējās tiesas apsvērumiem, esot jārēķinās ar vēl deviņiem Nīderlandes tiesību aktiem, uz kuriem Padome atkal var atsaukties, lai no jauna noteiktu pasākumus tās līdzekļu iesaldēšanai. Vispirms Vispārējā tiesa esot pārkāpusi savas kontroles pilnvaras, noteikdama, kurš pierādījumu elements ir jāuztver kā “lēmums” Kopējās nostājas 2001/931 1. panta 4. punkta izpratnē. Tālāk Vispārējā tiesa nepamatoti esot nolēmusi, ka Sanctieregeling  – vai nu kopā ar spriedumu pagaidu noregulējuma tiesvedībā, vai ne – var uzskatīt par lēmumu Kopējās nostājas 2001/931 1. panta 4. punkta izpratnē. Vispārējā tiesa galu galā savas kontroles pilnvaras esot pārkāpusi tādējādi, ka tā pati ir interpretējusi spriedumu; katrā ziņā tā sprieduma interpretēšanā esot pieļāvusi acīmredzamu kļūdu novērtējumā. Tādējādi esot jāatceļ apstrīdētie pasākumi, izlabojot pamatojumu, kas ir sprieduma pamatā.
24. Eiropas Savienības Padome, Eiropas Komisija un Nīderlandes Karaliste būtībā prasa Al-Aqsa apelācijas sūdzību noraidīt kā nepieņemamu, jo tā nav vērsta pret pārsūdzētā sprieduma rezolutīvo daļu un tajā ir tikai pausta vēlme grozīt sprieduma pamatojumu. Tādēļ apelācijas sūdzība Tiesas Statūtu 56. panta kontekstā, saskaņā ar kuru apelācijas sūdzību var iesniegt tikai viens no lietas dalībniekiem, kuru prasījumi ir apmierināti vismaz daļēji, esot nepieņemama.
25. Savā atbildes rakstā Al-Aqsa pārstāv viedokli, ka pirmajā instance visi tās prasījumi nav tikuši apmierināti, jo katrā ziņā neesot apmierināts prasījums par to, lai attiecībā uz viņu Regula Nr. 2580/2001 tiktu atzīta kā nepiemērojama. Tādēļ tās apelācijas sūdzība neesot pretrunā Statūtu 56. pantam. Kamēr Regula Nr. 2580/2001 attiecībā uz viņu nav tikusi atzīta par nepiemērojamu, tai pastāvīgi būs jārēķinās ar jauniem, pret viņu vērstiem Padomes pasākumiem.
B – Lieta C-550/10 P
26. Nīderlandes Karalistes prasījumi, kuriem būtībā pievienojas Komisija, ir šādi:
– atcelt pārsūdzēto spriedumu un nodot lietu atpakaļ izskatīšanai Vispārējā tiesā;
– piespriest Al-Aqsa atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
27. Savas prasības pamatošanai Nīderlandes Karaliste galvenokārt norāda, ka Vispārējā tiesa kļūdaini esot interpretējusi Kopējās nostājas 2001/931 1. pantu un Regulas Nr. 2580/2001 2. panta 3. punktu tādējādi, ka tā ir nolēmusi, ka spriedums pagaidu noregulējuma tiesvedībā pēc Sanctieregeling atcelšanas nevar būt pamats Al-Aqsa atstāšanai ES sarakstā par naudas līdzekļu iesaldēšanu. Padomei nav nekādu iebildumu pret šo prasījumu; savā iebildumu rakstā tā tieši ir norādījusi, ka tā negrasās iebilst pret Nīderlandes Karalistes nostāju.
28. Al-Aqsa prasa apelācijas sūdzību noraidīt, piespriežot atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, un atkārto pārējos lietā C-539/10 P izvirzītos prasījumus.
VI – Juridiskie apsvērumi
A – Lieta C-539/10 P
1) Apelācijas sūdzības nepieņemamība
29. Uzskatu, ka Al-Aqsa apelācijas sūdzība nav pieņemama.
a) Neviena pieņemama apelācijas sūdzības prasījuma
30. No Al-Aqsa apelācijas sūdzības var izsecināt, ka tā ir vērta pret “[pārsūdzētā] sprieduma pamatojumu” un tās mērķis ir “izlabot pamatojumu, kas ir sprieduma pamatā”.
31. Šāds prasījums jau neatbilst Tiesas Reglamenta 113. panta 1. punktam (28), saskaņā ar kuru apelācijas sūdzības prasījumiem ir jābūt par Vispārējās tiesas nolēmuma vai kādas tā daļas, tātad tā rezolutīvās daļas atcelšanu.
32. Izvirzītie apelācijas sūdzības prasījumi attiecas uz tiem Al-Aqsa prasījumiem, kuri netika apmierināti pirmajā instancē. Tomēr Al-Aqsa spriedums galu galā bija labvēlīgs, jo pārsūdzētajā spriedumā tika apmierināts tās trešais prasījums un tādējādi apstrīdētie pasākumi, ciktāl tie attiecas uz Al-Aqsa, tika atcelti. Taču tikai pret sprieduma pamatojuma daļu vērsta apelācijas sūdzība nav pieņemama (29)
b) Intereses celt prasību neesamība: nelabvēlīgu seku Al-Aqsa neesamība, pārsūdzētajam spriedumam stājoties likumīgā spēkā
33. Nav vērojamas nekādas nelabvēlīgas sekas attiecībā uz Al-Aqsa, ja pārsūdzētais spriedums stātos likumīgā spēkā. Al-Aqsa minētais šai sakarā nepārliecina.
34. Proti, Al-Aqsa nav liegts iespējamā tiesvedībā par iespējamu jaunu pasākumu par tās līdzekļu iesaldēšanu atkārtot tos prasījumus, kas pirmajā instancē ir tikuši noraidīti, nevarot tam pretnostatīt pārsūdzētā sprieduma likumīgo spēku.
35. Likumīgais spēks tātad ir attiecināms vien uz faktiem un juridiskiem jautājumiem, kas faktiski vai noteikti ir bijuši attiecīgā tiesas nolēmuma priekšmets (30), tātad šajā gadījumā – tikai uz par trešo prasījumu, kas ticis apmierināts, apgalvoto. Iespējamai prasībai, kas vērsta pret jaunu par Al-Aqsa pieņemtu Padomes pasākumu, turklāt nebūtu nedz tāds pats faktu konteksts, nedz arī priekšmets, bet drīzāk cits strīda priekšmets, kas izrietētu no jaunā pasākuma. Tādēļ nav pamata bažām par bloķējošu iedarbību, pamatojoties uz apsvērumiem, kas saistīti ar likumīgo spēku.
c) Nepieņemama apelācijas sūdzība, kas attiecas uz neizskatītu prasījumu, proti, atzīt Regulu Nr. 2580/2001 par nepiemērojamu attiecībā uz Al-Aqsa
i) Atbilstoša apelācijas sūdzības prasījuma trūkums
36. Tālāk var neizšķirt, vai Al-Aqsa  – kā tā to norādījusi atbildes rakstā – būtu varējusi iesniegt apelācijas sūdzību, jo Vispārējā tiesa nav apmierinājusi tās prasījumu atzīt Regulu Nr. 2580/2001 par tai nepiemērojamu. Pirmkārt, šis aspekts ir izvērsts tikai tās atbildes rakstā, un, otrkārt, tam nav nekāda acīmredzama sakara ar Al-Aqsa konkrēti iesniegto apelācijas sūdzību un tās pamatojumu.
ii) “Neapmierināta prasījuma” neesamība Statūtu 56. panta izpratnē
37. Skaidrības labad ir jānorāda, ka šādai apelācijas sūdzībai arī nebūtu nekāda rezultāta. Par Al-Aqsa “neapmierinātu prasījumu” Tiesas Statūtu 56. panta izpratnē nevar būt ne runas. Jo, kā izriet no pārsūdzētā sprieduma 184. punkta, Vispārējā tiesa nenoraidīja iebildi par prettiesiskumu, ko Al-Aqsa bija izvirzījusi pret minēto regulu, bet to pilnībā izvērtēja tādā kontekstā, ka apstrīdētie pasākumi tik un tā tiktāl, ciktāl tie attiecas uz Al-Aqsa, ir jāatceļ.
38. Ievērojot nesošo vajadzību pieņemt lēmumu saistībā ar šo juridisko jautājumu, šī Vispārējās tiesas pieeja nav apstrīdama. Tiesa, sprieduma rezolutīvā daļa ir maldinoša tādā ziņā, ka tā liek domāt par Al-Aqsa daļēji nelabvēlīgu spriedumu. Tomēr, rezolutīvo daļu izvērtējot pārsūdzētā sprieduma 184. punkta kontekstā, viegli var secināt, ka nav domāts nekas cits kā vien sprieduma lietā Al-Aqsa I 66. punkts, uz kuru skaidri tiek norādīts, un tā rezolutīvajā daļā minētais – proti, ka iebildi par prettiesiskumu saistībā ar Regulu Nr. 2580/2001 var nevērtēt.
2) Starpsecinājums
39. No visa iepriekš minētā izriet, ka Al-Aqsa apelācijas sūdzība ir noraidāma.
B – Lieta C-550/10 P
40. Nīderlandes Karalistes apelācijas sūdzība par pārsūdzētā sprieduma atcelšanu, manuprāt, ir pieņemamu, bet nav pamatota.
41. Ciktāl tas, ka Al-Aqsa lietā C-550/10 P atkārto savus jau lietā C-539/10 P izvirzītos prasījumus, ir jāvērtē kā pretapelācija, tiktāl tā to pašu iemeslu dēļ kā apelācijas sūdzība lietā C-539/10 P ir jānoraida kā nepieņemama.
1) Nīderlandes Karalistes apelācijas sūdzības nepamatotība
42. No apstrīdētā izklāsta pārsūdzētajā spriedumā saistībā ar trešo apelācijas sūdzības pamatu nav izsecināma kļūda tiesību piemērošanā. Pārsūdzētā sprieduma 178. punktā pamatoti ir norādīts, ka “[Padome] nevarēja turpināt pamatoties uz spriedumu par pagaidu noregulējumu, [..] bija jāizdara loģisks secinājums no valsts pasākumu par līdzekļu iesaldēšanu atcelšanas, secinot, ka valsts tiesībās vairs nepastāv “substrāts”, kas juridiski pietiekami pamato atbilstošā Kopienu pasākuma atstāšanu spēkā”.
43. Tas, ka šis Vispārējās tiesas apsvērums ir nozīmīgs, kļūst skaidrs, aplūkojot pasākumu terorisma apkarošanai sistēmu un mērķi, kāds tas izriet no Savienības tiesību aktiem, un pretnostatot to pārsūdzētā sprieduma faktiskajai un tiesiskajai situācijai.
a) Ierobežojošo pasākumu terorisma apkarošanai klasifikācija
44. Vispirms ir svarīgi norādīt, ka Padome nav tiesīga brīvi noteikt aplūkojamos Savienības pasākumus terorisma apkarošanai, bet tie ir cieši saistīti ar tiesisko situāciju dalībvalstīs.
45. Padomes pasākumi līdzekļu iesaldēšanai saskaņā ar Regulas N. 2580/2001 2. panta 3. punktu apvienojumā ar Kopējās nostājas 2001/931 1. pantu norisinās divās kārtās.
46. Lai Padome vispār varētu rīkoties, saskaņā ar Regulas Nr. 2580/2001 2. panta 3. punktu apvienojumā ar Kopējās nostājas 2001/931 1. panta 4. punktu vispirms ir vajadzīgs dalībvalsts kompetentās iestādes lēmums, kas “balstīts uz nopietniem un ticamiem pierādījumiem, par izmeklēšanas uzsākšanu vai apsūdzību saistībā ar terora akta veikšanu” (turpmāk tekstā – “lēmums par apsūdzību”).
47. Tikai pamatojoties uz šādu lēmumu par apsūdzību vai, a fortiori, pamatojoties uz notiesāšanu šāda nodarījuma dēļ, Padome vispār var rīkoties un tai otrajā kārtā, ja persona ir iekļauta tās sarakstā, saskaņā ar Regulas Nr. 2580/2001 2. panta 3. punktu apvienojumā ar Kopējās nostājas 2001/931 1. panta 6. punktu, veicot regulāru atjaunināšanu, ir jāpārbauda, “ vai [attiecīgās personas] paturēšana sarakstā ir pamatota ”.
48. Padomei šādā vērtējumā ir dota plaša rīcības brīvība. Ievērojot Padomes ierobežojošo pasākumu klasifikācijas piesaisti dalībvalsts kompetentās iestādes lēmumam par apsūdzību, tomēr kļūst skaidrs, no kura brīža sākot Padomei noteikti ir jāpieņem, ka attiecīgās personas turpmāka paturēšana sarakstā vairs nav pamatota – proti, tad, ja, ievērojot faktisko un tiesisko situāciju kompetentās iestādes valstī, vairs nevar tikt pieņemts, ka vēl nenotiesātā attiecīgā persona vēl aizvien ir izmeklēšanas objekts. Jo galu galā tikai šī izmeklēšana pamato Padomes pasākumu.
49. Padomei visādā ziņā, ievērojot Kopējās nostājas 2001/931 1. panta, kurā ir atsauce uz Regulu Nr. 2580/2001, klasifikācijas, šāds secinājums par izmeklēšanas stadiju ir jāizdara, pamatā liekot formālu kritēriju. Proti, tai, pirmkārt, ir jāpievērš uzmanība tam, vai turpmāk būtu jābalstās uz kompetentās iestādes lēmuma, kura pamatā ir nopietni un ticami pierādījumi, spēkā esamību, un, otrkārt, jāpārbauda, vai šis lēmums arī turpmāk tik tiešām tiks īstenots, t.i., vai turpmāk uz šī lēmuma pamata tiks veikti izmeklēšanas pasākumi.
50. Tiktāl regulāra Padomes veikta saraksta atjaunināšana attiecīgo personu pasargā no tiesiskas valsts principiem nepieņemama riska: pirmkārt, saistībā ar to, ka tā vēl aizvien ir iekļauta sarakstā, lai gan ir izbeigti pret to vērstie izmeklēšanas pasākumi, tie ir bijuši neveiksmīgi vai neefektīvi, to neatspoguļojot atbilstošā, to neapsūdzošā lēmumā par lietas izbeigšanu, un, otrkārt, saistībā ar to, ka tā vēl aizvien ir iekļauta sarakstā, lai gan lēmums par apsūdzību pats par sevi ir zudis kompetentas iestādes pieņemta actus contrarius vai tiesas nolēmuma dēļ. Pēdējā minētajā gadījumā Padomei saraksts noteikti ir jāgroza.
51. Saskaņā ar Kopējās nostājas 2001/931, uz kuru ir izdarīta atsauce Regulā Nr. 2580/2001 un kurā kā priekšnosacījums ir izvirzīts uz nopietniem un ticamiem pierādījumiem balstīts kompetentas iestādes pieņemts lēmums, loģiku un jēgu, zaudējot spēku šādam lēmumam, nevar būt runas par iespējamu Padomes ierobežojošā pasākuma turpmāku spēkā esamību.
52. Iepriekš minētā kontekstā kļūst skaidrs, ka pretēji Nīderlandes Karalistes minētajam nav pamata tam, lai Al-Aqsa vēl aizvien atrastos Padomes sarakstā.
b) Lēmuma neesamība Regulas Nr. 2580/2001 2. panta 3. punkta apvienojumā ar Kopējās nostājas 2001/931 1. panta 4. punktu izpratnē
53. Pēc tam, kad spēku bija zaudējis ministra rīkojums, vienlaicīgi pamats zuda arī spriedumam par pagaidu noregulējumu, kas bija palicis vienīgais iespējamais Padomes atbalsta punkts, un tajā kā tādā nebija ietverts paziņojums par izmeklēšanas pasākumu aizsākšanu pret Al-Aqsa ; tādējādi tas arī nevarēja būt “lēmums” Regulas Nr. 2580/2001 2. panta 3. punkta apvienojumā ar Kopējās nostājas 1. panta 4. punktu izpratnē.
i) Spriedums nav “lēmums” pēc tam, kad spēku zaudējis ministra izdots rīkojums
54. Tas, ka Nīderlandes spriedumu pagaidu noregulējuma tiesvedībā, to aplūkojot nošķirti pēc ministra izdotā rīkojuma atcelšanas, vēl saskaņā ar Regulas Nr. 2580/2001 2. panta 3. punktu apvienojumā ar Kopējās nostājas 2001/931 1. panta 4. punktu varētu uzskatīt par “lēmumu [..] par izmeklēšanas uzsākšanu vai apsūdzību saistībā ar terora akta veikšanu”, nevar tikt atzīts pat tad, ja Padomei tiek atzīta plaša rīcības brīvība.
55. Pirmkārt, spriedumu nevar saistīt ar ministra izdotajā rīkojumā iekļauto vērtējumu un izteikumiem, jo minētais rīkojums ir zaudējis spēku. Tādējādi spriedumam ir zudis pamats.
56. Nīderlandes spriedumā, izvērtējot lietas materiālus, tika pieņemts, ka 2003. gadā starp Al-Aqsa un teroristiskiem grupējumiem pastāvēja kontakti, kas neļāva pamatot ministra izdotā rīkojuma neizpildi. Šis faktu par 2003. gadu vērtējums tiesā, kurā citkārt nav nekā konkrēta par iespējamo izmeklēšanas stadiju vai ar to saistīto lēmuma pieņemšanas stadiju, tomēr nenorāda uz lēmumu par izmeklēšanas aizsākšanu Kopējās nostājas 2001/931 un Regulas Nr. 2580/2001 izpratnē.
57. Tieši tāpat tiesvedību – to aplūkojot nošķirti –, kuras rezultātā ir pieņemts Nīderlandes spriedums, nevar pielīdzināt tiesvedībai, kas tieši un galvenokārt ir vērsta uz to, lai attiecīgajai personai terorisma apkarošanas ietvaros un terorisma akta veikšanas dēļ tiktu piespriesta preventīva vai represīva sankcija. Gluži otrādi – Al-Aqsa Nīderlandes tiesā aizsāktās tiesvedības mērķis, to aplūkojot nošķirti, bija panākt pretēju rezultātu.
58. No Nīderlandes sprieduma arī nevar atvasināt nekādu norādi uz autonomu, ar ministra rīkojumu nesaistītu un vēl aizvien Nīderlandē spēkā esošu un saistībā ar Al-Aqsa pieņemtu lēmumu par apsūdzību. Gluži otrādi – ar Al-Aqsa saistītā izmeklēšana Nīderlandē acīmredzami pēc vairākiem gadiem nav vainagojusies ne ar kādiem vērā ņemamiem panākumiem (31) .
59. Tādējādi spriedums viens pats un kā tāds neatbilst Regulas Nr. 2580/2001 un Kopējās nostājas 2001/931 prasībām, lai tas tiktu atzīts par lēmumu par apsūdzēšanu. Pat pievienojot tam ministra izdoto rīkojumu, to būtu grūti, pat neiespējami pakārtot jēdzienam “lēmums” Kopējās nostājas 2001/931 izpratnē.
ii) Minimālās prasības saistībā ar jēdzienu “lēmums” Regulas Nr. 2580/2001 un Kopējās nostājas 2001/931 izpratnē
60. Pat aplūkojot kopā (tolaik vēl spēkā esošo) ministra izdoto rīkojumu un spriedumu pagaidu noregulējuma tiesvedībā, būtu ievērojami jānopūlas, lai, izslēdzot formāli juridisku izvērtēšanu, spriedums un Nīderlandes ministra izdotais rīkojums kopā varētu tikt kvalificēti kā “lēmums” iepriekš minētā Savienības tiesiskā regulējuma kontekstā.
61. Jo par “ izmeklēšanas uzsākšanu
vai apsūdzību terora akta izdarīšanas dēļ” vistiešākajā tās nozīmē runa nevarēja būt nedz saistībā ar ministra izdoto rīkojumu, kas pēc savas būtības ir līdzekļu iesaldēšanas pasākums, nedz arī saistībā ar spriedumu pagaidu noregulējuma tiesvedībā, kurā nebija runa par izmeklēšanas uzsākšanu, bet gan par pieteikumu par līdzekļu iesaldēšanas ārkārtēju izpildi ministra izdotā rīkojuma izpratnē.
62. Visādā ziņā Padome savā pamatojumā par Al-Aqsa atstāšanu sarakstā ir atsaukusies tikai uz šiem diviem Nīderlandes tiesību aktiem. Pārsūdzētajā spriedumā tādēļ pamatoti ar lēmuma pieņemšanu saistītā situācija Nīderlandē ir raksturota kā “atkarīga” (32), “riņķveida” un “kļūdaina” (33) .
iii) Starpsecinājums
63. Šajā gadījumā, kopš Nīderlandes ministra izdotais rīkojums ir zaudējis spēku, trūkst valsts lēmuma par apsūdzību, kurš – lai Padome efektīvi to varētu izmantot kā pamatojumu – būtu bijis jāpieņem valsts tiesvedībā, kas tieši un galvenokārt būtu vērsta uz to, lai attiecīgajai personai terorisma apkarošanas ietvaros un terorisma akta veikšanas dēļ tiktu piespriesta preventīva vai represīva sankcija.
64. Par to, vai Nīderlandē – pēc tam, kad Al-Aqsa tika ietverta Padomes sarakstā un ministra izdotais rīkojums tika atzīts par “nozīmi zaudē jušu” un atcelts, – vispār ir norisinājusies vai norisināsies tiesvedība preventīvu vai represīvu pasākumu piespriešanai vērā ņemamā apmērā, – ievērojot faktisko un tiesisko situāciju, kāda tā raksturota mūs interesējošajā laika posmā, – pastāv šaubas, un katrā ziņā Padome kvalifikācijā nevarēja nepieļaut acīmredzamu kļūdu novērtējumā.
c) Sekas, kas izriet no tā, ka nav lēmuma saskaņā ar Regulas Nr. 2580/2001 2. panta 3. punktu un Kopējās nostājas 2001/931 1. panta 6. punktu
65. Pēc tam, kad spēku bija zaudējis ministra izdotais rīkojums, būtu bijis vajadzīgs jauns un pamatīgs vērtējums par Padomes piemēroto pasākumu Al-Aqsa, lai identificētu lēmumu Kopējās nostājas 2001/931 1. panta 4. punkta izpratnē, kas varētu pamatot turpmāku Al-Aqsa atstāšanu aplūkotajā sarakstā. Taču tas tā nav noticis.
66. Tā kā ar Padomes izvirzīto pamatojumu, kura nu vairs nevarēja balstīties tikai un autonomi uz Nīderlandes spriedumu, vairs nepietika, Komisija, atstājot Al-Aqsa sarakstā, pieļāva kļūdu novērtējumā, un tam noteikti bija jāizraisa apstrīdēto pasākumu attiecībā uz Al-Aqsa atcelšana.
67. Tā kā nav spēkā atbilstošs kompetentas iestādes lēmums, tad – nemainot pamatojumu – Regulas Nr. 2580/2001 2. panta 3. punkta apvienojumā ar Kopējās nostājas 2001/931 1. panta 6. punkta kontekstā spēkā nevar tikt atstāts arī Padomes lēmums par Al-Aqsa atstāšanu sarakstā (34) .
d) Pārdomas saistībā ar pamattiesībām
68. Pie šāda rezultāta, izskatās, ir jānonāk arī Al-Aqsa pamattiesību kontekstā.
69. Pamattiesību harta, protams, ratione temporis šīs lietas faktiskajiem apstākļiem nav jāpiemēro, tomēr ir jāatsaucas uz pamattiesību kā Savienības tiesību pamatprincipu iedibināšanu.
70. Ievērojot būtisko iejaukšanos īpašuma tiesībās, kas attiecībā uz ieinteresēto personu ir notikusi, ja tās līdzekļi, pamatojoties tikai uz aizdomām un pret to vērstajiem izmeklēšanas pasākumiem, ir iesaldēti, tomēr būtu lietderīgi izvirzīt tai stingras prasības, lai šāda iejaukšanās varētu tikt attaisnota (35) .
71. Lai pienācīgi tiktu ievērota pamatprasība par tiesību uz īpašumu nodrošināšanu, Padomei rūpīgi ir jāizvērtē iesaldēšanu attaisnojoša lēmuma esamība, kā arī, vai šāds priekšnosacījums turpina pastāvēt, un, ja, piemēram, nav sākotnējā lēmuma, tad ieinteresētās personas atstāšana sarakstā ir jāpakārto jaunam līdzekļu iesaldēšanu tāpat attaisnojošam lēmumam. Šajā gadījumā atšķirībā no lietā C-27/09 P minētā (36), tā tas nav bijis.
2) Starpsecinājums
72. Tādējādi Nīderlandes Karalistes apelācijas sūdzība arī ir noraidāma.
VII – Tiesāšanās izdevumi
73. Tā kā abiem lietas dalībniekiem apelācijas instancē prasījumi netiek apmierināti, tad saskaņā ar Tiesas Reglamenta 69. panta 3. punkta pirmo daļu, kas saskaņā ar Tiesas Reglamenta 118. pantu piemērojama apelācijas tiesvedībā, šķiet piemēroti, lai katrs lietas dalībnieks savus tiesāšanās izdevumus segtu pats.
VIII – Secinājumi
74. Ņemot vērā iepriekš izklāstītos argumentus, ierosinu Tiesai nospriest šādi:
1) apelācijas sūdzības noraidīt;
2) Stichting Al-Aqsa,
Nīderlandes Karaliste, Eiropas Savienības Padome un Eiropas Komisija katra pati sedz savus tiesāšanās izdevumus.
(1) .
(2)  – Ar to var iepazīties http://www.un.org/Docs/scres/2001/sc2001.htm.
(3)  – Padomes 2001. gada 27. decembra kopējā nostāja par konkrētu pasākumu īstenošanu cīņā pret terorismu (OV L 344, 93. lpp.).
(4)  – Kopējās nostājas 2001/931 1. panta 4. punkts un 2. pants.
(5)  – L 344, 70. lpp. “Dalīts tiesiskais regulējums” (tā Ohler, C. sava komentāra par LESD 75. pantu 5. punktā izdevumā Streinz, R., EUV/AEUV, 2. izdevums, izdevējs C. H. Beck, Minhene, 2011), līdzās pastāvot pret terorismu vērstiem pasākumiem, pamatojoties uz Kopējo nostāju, no vienas puses, un Regulu, no otras puses, ir izskaidrojams ar to, ka saskaņā ar Māstrihtas līgumu iepriekšējā ES līgumā un EK līgumā šai sakarā bija paredzēts paralēls juridiskais pamatojums.
(6)  – Šajā ziņā skat. Regulas Nr. 2580/2001 preambulas piekto un sesto apsvērumu, kā arī Vispārējās tiesas 2007. gada 11. jūlija sprieduma lietā T-327/03 Al-Aqsa /Padome (kopsavilkums – Krājums, II-79. lpp.; turpmāk tekstā “spriedums lietā Al-Aqsa I”) 8. punktu.
(7)  – Regulas Nr. 2580/2001 2. panta 3. punktā ir norāde uz Kopējās nostājas 2001/931 1. panta 4., 5. un 6. punktu.
(8)  – Minētā regula ir vairākkārt grozīta un pašlaik ir spēkā tās ar Padomes 2010. gada 12. jūlija Īstenošanas regulu (EK) Nr. 610/2010 (OV L 178, 1. lpp.) grozītajā redakcijā.
(9)  – Skat. Regulas Nr. 2580/2001 5. pantu.
(10)  – Skat. Regulas Nr. 2580/2001 6. pantu.
(11)  – Skat. tostarp spriedumu lietā Al-Aqsa  I un Vispārējās tiesas 2010. gada 9. septembra spriedumu lietā T-348/07 Al-Aqsa /Padome (Krājums, II-4575. lpp., turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”).
(12)  – 2003. gada 7. aprīļa Staatscourant Nr. 68, 11. lpp.; sīkāk skat. spriedumu lietā Al-Aqsa  I, 16.–21. punkts.
(13)  – Skat. ministra izdotā dokumenta pamatojumu (“In afwachting van besluiten die op Europees niveau zullen volgen [..]”), sprieduma lietā Al-Aqsa  I 17. punktu un pārsūdzētā sprieduma 175. punktu.
(14)  – Sanctieregeling terrorisme 2003 2. pants.
(15)  – Nīderlandes ministra izdotā dokumenta pamatojumā runa ir par organizācijām, kas atbalsta terorismu “Midden-Oosten” [Vidējos Austrumos]. Šai sakarā ir jānorāda, ka jēdziens “Midden-Oosten” holandiešu valodā – atšķirībā no jēdziena “Mittlerer Osten” vācu valodā – aptver arī valstis, kas saskaņā ar vācu valodas lietojumu būtu pieskaitāmas Tuvajiem Austrumiem.
(16)  – Izvilkuma veidā lēmums ir atstāstīts pārsūdzētā sprieduma 125. punktā.
(17)  – Sprieduma lietā Al-Aqsa  I 18.–21. punkts.
(18)  – Saistībā ar “Intrekking Sanctieregeling terrorisme 2003” skat. 2003. gada 1. augusta Staatscourant Nr. 146, 9. lpp., kā arī pārsūdzētā sprieduma 170. punktu.
(19)  – OV L 160, 81. lpp.
(20)  – Padomes 2007. gada 28. jūnija Lēmums 2007/445/EK, ar kuru īsteno 2. panta 3. punktu Regulā (EK) Nr. 2580/2001 par īpašiem ierobežojošiem pasākumiem, kas terorisma apkarošanas nolūkā vērsti pret konkrētām personām un organizācijām, un ar kuru atceļ Lēmumus 2006/379/EK un 2006/1008/EK (OV L 169, 58. lpp.).
(21)  – Šis pamatojums tika minēts arī saistībā ar citiem Al-Aqsa lietā T-348/07 apstrīdētajiem pasākumiem, šajā ziņā skat. pārsūdzētā sprieduma 46. punktu.
(22)  – Skat. pārsūdzētā sprieduma 4. un 10. punktu.
(23)  – Konkrēti, runa bija, pirmkārt, par Lēmumu 2007/445 (OV L 340, 100. lpp.), otrkārt, par Padomes 2007. gada 20. decembra Lēmumu 2007/868/EK, ar kuru īsteno 2. panta 3. punktu Regulā (EK) Nr. 2580/2001 un atceļ Lēmumu 2007/445, treškārt, par Padomes 2008. gada 15. jūlija Lēmumu 2008/583/EK, ar ko īsteno 2. panta 3. punktu Regulā (EK) Nr. 2580/2001 un atceļ Lēmumu 2007/868 (OV L 188, 21. lpp.), un, ceturtkārt, par Padomes 2009. gada 26. janvāra Lēmumu 2009/62/EK, ar ko īsteno 2. panta 3. punktu Regulā Nr. 2580/2001 un atceļ Lēmumu 2008/583 (OV L 23, 25. lpp.), kā arī par Padomes 2009. gada 15. jūnija Lēmumu (EK) Nr. 501/2009, ar ko īsteno 2. panta 3. punktu Regulā Nr. 2580/2001 un atceļ Lēmumu 2009/62 (OV L 151, 14. lpp.).
(24)  – Skat. pārsūdzētā sprieduma 164.–181. punktu.
(25)  – Vispārējās tiesas 2009. gada 30. septembra spriedums lietā T-341/07 Sison /Padome (Krājums, II-3625. lpp.).
(26)  – Ar to ir domāts Lēmums 2007/445/EK, tātad pirmais no apstrīdētajiem pasākumiem.
(27)  – It īpaši skat. pārsūdzētā sprieduma 63.–69. un 102.–106. punktu.
(28)  – Šajā ziņā skat. Tiesas 2011. gada 5. jūlija spriedumu lietā C-263/09 Edwin /ITSB (Krājums, I-5853. lpp., 81.–85. punkts).
(29)  – Tiesas priekšsēdētāja 1998. gada 17. decembra rīkojums lietā C-363/98 P(R) Emesa Sugar /Padome ( Recueil, I-8787. lpp., 44.–46. punkts); skat. arī Wägenbaur, B., EuGH VerfO, Satzung und Verfahrensordnungen EuGH/EuG, Izdevējs C. H. Beck, Minhene, 2008, EKT Statūtu 56. pants, 6. punkts.
(30)  – Tiesas 1996. gada 28. novembra rīkojums lietā C-277/95 P Lenz /Komisija ( Recueil, I-6109. lpp., 50. punkts).
(31)  – Pārsūdzētā sprieduma 181. punkts.
(32)  – Skat. pārsūdzētā sprieduma 175. punktu.
(33)  – Skat. pārsūdzētā sprieduma 177. punktu.
(34)  – Skat. pārsūdzētā sprieduma 159.–165. punktu.
(35)  – Saistībā ar samērīguma pārbaudi iejaukšanās, nosakot pasākumus kodolieroču izplatīšanas novēršanai, skat. Tiesas 2012. gada 13. marta spriedumu lietā C-380/09 P Melli Bank /Padome (44. un nākamie punkti).
(36)  – Šajā ziņā skat. Tiesas 2011. gada 21. decembra spriedumu lietā C-27/09 P Francija/ People's Mojahedin Organization of Iran (Krājums, I-13427. lpp., 20. punkts).