62007CC0045
ĢENERĀLADVOKĀTA ĪVA BOTA [YVES BOT]
SECINĀJUMI,
sniegti 2008. gada 20. novembrī (
1
)
Lieta C-45/07
Eiropas Kopienu Komisija
pret
Grieķijas Republiku
“Valsts pienākumu neizpilde — EKL 10., 71. pants un 80. panta 2. punkts — Jūras drošība — Kuģu un ostas iekārtu pārbaude — Starptautiskie nolīgumi — Kopienas un dalībvalstu pilnvaras”
1.
Ar šo prasību Eiropas Kopienu Komisija lūdz Tiesu atzīt, ka, iesniedzot Starptautiskajā Jūras organizācijā (SJO) priekšlikumu attiecībā uz kuģu un ostu iekārtu atbilstības 1974. gada Starptautiskās konvencijas par cilvēku dzīvības aizsardzību uz jūras (turpmāk tekstā — “SOLAS konvencija”) XI-2. nodaļai un Starptautiskajam kuģu un ostu iekārtu aizsardzības kodeksam (turpmāk tekstā — “ISPS kodekss”) (
2
) pārbaudi, Grieķijas Republika nav izpildījusi EKL 10. un 71. pantā un 80. panta 2. punktā paredzētos pienākumus.
2.
Ar savu priekšlikumu Grieķijas Republika ir iesniegusi SJO Jūras drošības komitejai pārbaudes sarakstus (“check lists”) un citus līdzekļus, kas tai šķita piemēroti, lai palīdzētu SOLAS konvencijas līgumslēdzējām valstīm to pārbaudes operācijās attiecībā uz kuģu un ostu iekārtu atbilstību prasībām, kas ietvertas šajā konvencijā, kā arī ISPS kodeksā.
3.
Komisija uzskata, ka, darbojoties individuāli jomā, uz ko attiecas Eiropas Kopienas ekskluzīvā ārējā kompetence, tādējādi apšaubot pēdējās ārējās pārstāvības vienotības principu, Grieķijas Republika ir pārkāpusi Kopienu tiesības.
4.
Šajos secinājumos es izklāstīšu iemeslus, kuru dēļ es uzskatu, ka šī prasība sakarā ar valsts pienākumu neizpildi ir pamatota.
I — Atbilstošās tiesību normas
5.
Saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Regulas (EK) Nr. 725/2004 par kuģu un ostas iekārtu drošības pastiprināšanu (
3
) 1. pantu ar nosaukumu “Mērķi”:
“1.   Šīs regulas galvenais mērķis ir ieviest un īstenot Kopienas pasākumus, lai pastiprinātu starptautiskajā tirdzniecībā un vietējā jūras satiksmē izmantoto kuģu drošību un ar to saistīto ostas iekārtu drošību, ņemot vērā tīšu nelikumīgu darbību briesmas.
2.   Regulas mērķis ir arī radīt pamatu, kā harmonizēti interpretēt, īstenot un Kopienas līmenī pārraudzīt īpašos pasākumus jūras satiksmes drošības pastiprināšanai, ko 2002. gada 12. decembrī pieņēma SJO diplomātiskā konference, izdarot grozījumus [SOLAS konvencijā] un pieņemot [ISPS kodeksu].”
6.
Regulas Nr. 725/2004 9. pants ar nosaukumu “Īstenošana un atbilstības pārbaudīšana” ir izteikts šādā redakcijā:
“1.   Dalībvalstis veic administratīvus un kontroles uzdevumus, ko nosaka prasības, kuras paredz SOLAS konvencijas īpašie pasākumi jūras satiksmes drošības pastiprināšanai un ISPS kodekss. Tās nodrošina, lai šīs regulas noteikumu īstenošanai tiktu piešķirti un efektīvi izmantoti visi nepieciešamie līdzekļi.
[..]”
7.
Regulas Nr. 725/2004 I pielikumā ir grozījumu teksts, ar kuru SOLAS konvencijas pielikumam jaunākajā redakcijā ir pievienota jauna XI-2. nodaļa. Šīs regulas II pielikumā ir ISPS kodeksa teksts tā jaunākajā redakcijā.
II — Pirmstiesas procedūra
8.
Uzskatot, ka Grieķijas Republikas 2005. gada 18. martā SJO Jūras drošības komitejai iesniegtais valsts priekšlikums ir skāris jomu, uz ko attiecas Kopienas ekskluzīvā ārējā kompetence, Komisija 2005. gada 10. maijā šai dalībvalstij nosūtīja brīdinājuma vēstuli, uz kuru tā atbildēja 2005. gada 7. jūlijā.
9.
Tā kā Komisija nebija apmierināta ar šo atbildi, tā 2005. gada 19. decembrī nosūtīja argumentētu atzinumu, uz ko Grieķijas Republika atbildēja 2006. gada 21. februārī.
10.
Tā kā Komisiju vēl arvien nepārliecināja Grieķijas Republikas minētie argumenti, tā nolēma celt šo prasību.
III — Prasība
11.
Šajā prasībā Komisijas prasījumi Tiesai ir šādi:
—
atzīt, ka, iesniedzot SJO priekšlikumu attiecībā uz kuģu un ostu iekārtu atbilstības SOLAS konvencijas XI-2. nodaļai un ISPS kodeksam pārbaudi, Grieķijas Republika nav izpildījusi EKL 10. un 71. pantā un 80. panta 2. punktā paredzētos pienākumus, kā arī
—
piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
12.
Grieķijas Republikas prasījumi Tiesai ir šādi:
—
prasību noraidīt un
—
piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
13.
Ar Tiesas priekšsēdētāja 2007. gada 2. augusta rīkojumu Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotajai Karalistei tika atļauts iestāties lietā Grieķijas Republikas prasījumu atbalstam.
IV — Lietas dalībnieku galvenie argumenti
14.
Atsaucoties uz judikatūru, kas izriet no 1971. gada 31. marta sprieduma lietā Komisija/Padome, saukts “AETR” (
4
), Komisija norādīja, ka kopš Regulas Nr. 725/2004 pieņemšanas, kas Kopienu tiesībās integrē SOLAS konvencijas pielikuma XI-2. nodaļu, kā arī ISPS kodeksu, Kopienai ir ekskluzīva kompetence uzņemties starptautiskos pienākumus jomā, uz ko attiecas šī regula. Pēc tās domām, no tā izriet, ka tikai Kopienas ekskluzīvajā kompetencē ir nodrošināt SOLAS konvencijā un ISPS kodeksā ietverto normu pareizu piemērošanu Kopienu līmenī un apspriest ar citām SJO dalībvalstīm to pareizu īstenošanu un tālāku pilnveidošanu. Līdz ar to dalībvalstis vairs nav pilnvarotas iesniegt SJO valsts pozīcijas par jautājumiem, kas ir Kopienas ekskluzīvajā kompetencē, izņemot gadījumu, ja pēdējā tām piešķir šādu atļauju.
15.
Grieķijas Republika aizstāvas, minot šādus argumentus.
16.
Pirmkārt, Grieķijas Republika uzskata, ka tā, 2005. gada 1. martā iesniedzot Marsec komitejai apstrīdēto priekšlikumu, kas ir paredzēts Regulas Nr. 725/2004 11. pantā, lai to varētu apspriest šīs komitejas 2005. gada 14. marta sanāksmē un veidot Kopienas nostāju, izpildīja EKL 10. pantā paredzēto pienākumu lojāli sadarboties. Grieķijas Republika norāda, ka tajā pat laikā Komisija ar sava pārstāvja starpniecību, kas vada Marsec komiteju, nav iekļāvusi šo priekšlikumu minētās sanāksmes dienas kārtībā. No tā Grieķijas Republika secina, ka Komisija nav izpildījusi EKL 10. pantā paredzēto pienākumu lojāli sadarboties.
17.
Otrkārt, Grieķijas Republika norāda, ka tās priekšlikuma iesniegšana SJO ir darbība, kas veikta dalības aplūkotajā starptautiskajā organizācijā ietvaros. Pēc tās domām, aktīva dalība starptautiskā organizācijā šīs organizācijas dalībvalsts statusā nenozīmē starptautisko saistību uzņemšanos, jo tikai uz šo pēdējo apgalvojumu attiecas judikatūra, kas izriet no iepriekš minētā sprieduma lietā AETR. Tātad Grieķijas priekšlikuma iesniegšana neapdraudēja Kopienas ekskluzīvo kompetenci.
18.
Treškārt, priekšlikumu izstrādāšanu un iesniegšanu SJO nosakot Eiropas Savienības Padome 1993. gadā pieņemtā gentlemen’s agreement. Šī gentlemen’s agreement atļauj dalībvalstīm iesniegt priekšlikumus SJO ne tikai kolektīvi, bet arī individuāli, ja par attiecīgo jautājumu nav Kopienu nostājas.
19.
Ceturtkārt, Grieķijas Republika uzskata, ka gadījumā, ja Kopienu nostāja nav sniegta, kā tas ir šajā gadījumā, Kopienu interešu aizsardzību nodrošina dalībvalstu aktīva dalība SJO ietvaros, nevis pienākums atturēties. Ikviens pasīvas dalības pienākums, kas īstenojas, atturoties no SJO noteikumu izstrādes procedūrām, novestu pie šīs organizācijas dalībvalsts statusa atbilstoši statūtiem ierobežojuma, vērtības mazināšanas un, visbeidzot, zaudēšanas. Turklāt gadījumā, kad Kopienai nav SJO dalībnieka statusa, kā tas ir šajā gadījumā, pienākums atturēties vēl jo mazāk nodrošinātu Kopienu interešu aizsardzību, īpaši tāpēc, ka dalībvalstu atturēšanās tiesību aktu izstrādes procesā neļautu aizsargāt šīs intereses, kas būtu izdevīgi trešām valstīm.
20.
Piektkārt, Grieķijas Republika norāda, ka Regulas Nr. 725/2004 9. panta 1. punktā dalībvalstīm ir noteikta ekskluzīva atbildība atbilstoši saviem nosacījumiem īstenot šajā regulā noteiktās un ar SOLAS konvencijas grozījumiem, kā arī ISPS kodeksu pamatotās drošības prasības. Gan apstrīdētā priekšlikuma formulējums, gan tā saturs atbilst Kopienu tiesību aktu garam, ar kuriem dalībvalstīm ir piešķirta plaša rīcības brīvība izstrādāt labāko praksi attiecībā uz tehniskajiem jautājumiem.
21.
Sestkārt, no tiesas sēdes izriet, ka, pēc Grieķijas Republikas domām, tās argumentu apstiprina EKL 307. pants.
22.
Apvienotā Karaliste savukārt izvirza trīs precīzus argumentus. Tā norāda, ka Kopienas ekskluzīvā kompetence jūras drošības jautājumā attiecas tikai uz jomām, kas ietilpst Regulas Nr. 725/2004 un Eiropas Parlamenta un Padomes 2005. gada 26. oktobra Direktīvas 2005/65/EK par ostu aizsardzības pastiprināšanu (
5
) piemērošanas jomā. Apvienotā Karaliste tāpat norāda, ka EKL 10. pantā paredzētais pienākums sadarboties neietver dalībvalstu pienākumu sekmēt Kopienas pievienošanos starptautiskajām organizācijām, it īpaši, ja, kā tas ir attiecībā uz SJO, starptautiskā organizācija saskaņā ar tās dibināšanas aktu nav pilnvarota uzņemt kā puses tādas apvienības kā Kopiena. Visbeidzot Apvienotā Karaliste uzskata, ka Komisijai bija jāmēģina iepazīstināt Marsec komiteju ar Grieķijas priekšlikumu un atļaut debates par šo tēmu, lai atbilstoši EKL 10. pantam izpildītu savu pienākumu lojāli sadarboties.
V — Vērtējums
23.
Vispirms ir jāatgādina iepriekš minētajā spriedumā lietā AETR Tiesas ietvertie principi, kā arī vēlākā judikatūra, pirmkārt, attiecībā uz netiešas ārējās kompetences pastāvēšanu un, otrkārt, attiecībā uz šādas kompetences ekskluzīvo raksturu.
24.
Iepriekš minētā sprieduma lietā AETR 16.–18. un 22. punktā Tiesa ir atzinusi, ka Kopienas kompetence slēgt starptautiskus līgumus izriet ne tikai no tā, kas skaidri minēts EK līgumā, bet var izrietēt arī no citiem Līguma noteikumiem un aktiem, ko šo noteikumu ietvaros pieņēmušas Kopienu iestādes. Ikreiz, kad, lai īstenotu Līgumā minēto kopīgo politiku, Kopiena ir pieņēmusi aktus, kas neatkarīgi no formas nosaka dalībvalstīm kopīgus noteikumus, dalībvalstīm vairs nav tiesību, rīkojoties individuāli vai pat kolektīvi, uzņemties saistības pret trešām valstīm, kas ietekmē šos noteikumus. Pakāpeniski nosakot šos kopīgos noteikumus, tikai Kopiena var uzņemties un izpildīt līgumiskās saistības pret trešām valstīm, kas ietekmē visu Kopienu tiesiskās kārtības piemērošanas sfēru. Tā kā Kopienu noteikumi tiek pieņemti Līguma mērķu īstenošanai, dalībvalstis nevar ārpus Kopienu iestāžu pilnvaru loka uzņemties saistības, kas varētu skart iepriekš minētos noteikumus vai mainīt to piemērojamību (
6
).
25.
Šajā ziņā Tiesa ir precizējusi, ka, ja dalībvalstīm būtu atļauts uzņemties starptautiskas saistības, kas skar Kopienu noteikumus, šo noteikumu mērķu sasniegšana, Kopienas uzdevumi un Līguma mērķi tiktu apdraudēti (
7
).
26.
Apstākļus, kādos kopējo normu piemērojamību var ietekmēt vai izmainīt ar attiecīgām starptautiskām saistībām, ko ir uzņēmušās dalībvalstis, un tādējādi apstākļus, kādos Kopiena iegūst ārējo ekskluzīvo kompetenci tāpēc, ka ir īstenojusi iekšējo kompetenci, Tiesa ir izsecinājusi spriedumos tā dēvētajās “atvērto debesu” lietās (
8
), un pēc tam norādījusi iepriekš minētajā 2005. gada 2. jūnija spriedumā lietā Komisija/Luksemburga, kā arī iepriekš minētajā 2005. gada 14. jūlija spriedumā lietā Komisija/Vācija.
27.
Tā tas ir gadījumā, ja šīs starptautiskās saistības ietilpst kopīgo noteikumu piemērošanas jomā vai katrā ziņā jomā, uz kuru jau lielā mērā attiecas kopīgie noteikumi, pat ja nav pretrunu starp šiem noteikumiem un starptautiskajām saistībām (
9
).
28.
Tādējādi, ja Kopiena savos iekšējos tiesību aktos ir ietvērusi klauzulas par attieksmi pret trešās valsts pilsoņiem vai skaidri piešķīrusi savām iestādēm pilnvaras vest sarunas ar trešām valstīm, tā iegūst ekskluzīvu ārējo kompetenci tādā apmērā, ko nosaka šie tiesību akti (
10
).
29.
Pēc Tiesas domām, tā tas ir pat tad, ja nav skaidri noteiktas klauzulas, ar ko tās iestādēm tiek piešķirtas pilnvaras vest sarunas ar trešām valstīm, ja Kopiena ir īstenojusi pilnīgu konkrētas jomas saskaņošanu, jo šādi pieņemti kopīgie noteikumi varētu tikt skarti iepriekš minētā sprieduma lietā AETR izpratnē, ja dalībvalstis paturētu tiesības vest sarunas ar trešām valstīm (
11
).
30.
Es uzskatu, ka šiem elementiem, kas izriet no Tiesas judikatūras, vajadzētu likt šo prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atzīt par pamatotu.
31.
Es uzskatu, ka, iesniedzot SJO Jūras drošības komitejai pārbaudes sarakstus (“check lists”) un citus līdzekļus, kas tai šķita piemēroti, lai palīdzētu SOLAS konvencijas līgumslēdzējām valstīm to pārbaudes operācijās attiecībā uz kuģu un ostu iekārtu atbilstību prasībām, kas ietvertas šajā konvencijā, kā arī ISPS kodeksā, Grieķijas Republika ir iejaukusies jomā, kas ietilpst Kopienas ārējā ekskluzīvā kompetencē. Šī joma attiecas uz kuģu un ostas iekārtu drošības pastiprināšanu un ir tieši noteikta Regulā Nr. 725/2004.
32.
Pieņemot šo regulu uz EKL 80. panta 2. punkta pamata, Kopienu likumdevējs ir vēlējies, lai mērķis — “ņemot vērā tādu tīšu nelikumīgu darbību briesmas kā terorisms, pirātisms u.tml., Kopienā allaž nodrošināt kuģošanas drošību un to pilsoņu drošību, kuri izmanto šādus pakalpojumus, kā arī vides drošību” (
12
), — ir kopīgu noteikumu Kopienu līmenī priekšmets, kas kopējās transporta politikas ietvaros ietilpst sadaļā par kuģošanu pa jūru.
33.
Kā tas ir norādīts Regulas Nr. 725/2004 piektajā apsvērumā, šis drošības mērķis “jāsasniedz, nosakot piemērotus pasākumus jūras transporta politikas jomā, izveidojot kopīgus standartus [SJO] diplomātiskās konferences 2002. gada 12. decembrī pieņemto noteikumu interpretēšanai, īstenošanai un pārraudzīšanai [ (
13
)] Kopienā”, proti, īpašus pasākumus SOLAS konvencijā un ISPS kodeksā noteiktās jūras drošības nostiprināšanai. Šajā aspektā šīs regulas 1. panta 2. punktā ir noteikts, ka regulas mērķis ir “radīt pamatu, kā harmonizēti interpretēt, īstenot un pārraudzīt [ (
14
)] [šos] īpašos pasākumus”.
34.
Ņemot vērā Kopienas iekšējās kompetences īstenošanu kuģniecības jomā un, precīzāk, kopīgo noteikumu attiecībā uz kuģu un ostas iekārtu drošības pastiprināšanu pieņemšanu, Kopienai ir ārēja kompetence, kurai ir ekskluzīvs raksturs.
35.
Jāatzīst, ka, Kopienai saskaņojot Regulā Nr. 725/2004 iekļauto īpašo pasākumu, kas pieņemti SJO vadībā, interpretācijas, īstenošanas un pārraudzības nosacījumus, šajā regulā paredzētie kopīgie noteikumi var tikt ietekmēti, ja dalībvalstis saglabātu iespēju individuālā kārtā ierosināt SJO pieņemt jaunus noteikumus par SOLAS konvencijas XI-2. nodaļā, kā arī ISPS kodeksā ietverto prasību īstenošanu un pārraudzīšanu.
36.
Precīzāk, tāda priekšlikuma kā šajā lietā aplūkotais iesniegšana SJO uzsāk procesu, kas var novest pie tā, ka šī starptautiskā organizācija pieņem jaunus noteikumus SOLAS konvencijas XI-2. nodaļā, kā arī ISPS kodeksā ietverto normu īstenošanas un pārraudzīšanas jomā. Tādējādi šiem jaunajiem noteikumiem varētu būt ietekme uz Regulu Nr. 725/2004 tieši tāpēc, ka tā Kopienu tiesībās iekļauj SOLAS konvencijas XI-2. nodaļu, kā arī ISPS kodeksu un Kopienas līmenī saskaņo šo pasākumu īstenošanu un pārraudzību.
37.
No tā izriet, ka jomā, uz kuru attiecas Regulas Nr. 725/2004 piemērojamība, dalībvalstis ir atteikušās no savas kompetences individuāli darboties starptautiskajā līmenī, vai nu kā līgumslēdzējai pusei uzņemoties jaunus pienākumus, vai piedāvājot grozījumus vai papildinājumus pastāvošajiem noteikumiem. Tā kā pieņemot šo regulu tika izdarīta izvēle definēt kopīgos noteikumus Kopienas līmenī, dalībvalstīm nevar tikt atzīta iespēja grozīt tās piemērojamību pat netieši, izņemot gadījumus, kad šāds solis ir Kopienas gribas rezultāts.
38.
Turklāt tāda valsts rīcība kā tā, ko šajā lietā apstrīd Komisija, man šķiet ir EKL 10. panta pārkāpums. Šajā ziņā es vēlos atgādināt, ka saskaņā ar šo pantu dalībvalstīm tiek uzlikts pienākums atvieglot Kopienas uzdevumu veikšanu un atturēties no visiem pasākumiem, kas varētu traucēt šī Līguma mērķu sasniegšanai (
15
). Tāpat vēlos norādīt, ka, pēc Tiesas domām, šis lojālās sadarbības pienākums ir piemērojams vispārīgi un nav atkarīgs nedz no attiecīgās Kopienas kompetences ekskluzīvā rakstura, nedz arī no iespējamām dalībvalstu tiesībām uzņemties saistības pret trešām valstīm (
16
).
39.
Tādos apstākļos, kādi ir šajā lietā, es uzskatu, ka dalībvalstij ir pienākums atturēties, ko var atcelt tikai Kopienas līmenī pieņemtas saskaņotas darbības gadījumā.
40.
Grieķijas Republika apstrīd to, ka tā nav izpildījusi EKL 10. pantā, 71. pantā un 80. panta 2. punktā paredzētos pienākumus. Tomēr mani nepārliecina šīs dalībvalsts aizstāvībai izvirzītie argumenti.
41.
Pirmkārt, runājot par pārmetumu Komisijai, ka tā pati, 2005. gada 14. martaMarsec komitejas sanāksmes dienas kārtībā neiekļaujot Grieķijas priekšlikumu, nav izpildījusi savu pienākumu lojāli sadarboties, ņemot vērā lietas materiālus, es domāju, ka Grieķijas Republika drīzāk centās informēt citas dalībvalstis par savas valsts priekšlikumu SJO, nekā mēģināja panākt Kopienas nostāju par šo jautājumu. Līdz ar to minētās komitejas priekšsēdētājs varēja uzskatīt, ka nav īstais brīdis minēto priekšlikumu iekļaut 2005. gada 14. marta sanāksmes dienas kārtībā, un ar šādu atteikumu nav pārkāpts EKL 10. pants.
42.
Turklāt arī no Tiesai iesniegtajiem apsvērumiem izriet, ka Komisija veica Kopienu koordināciju, kuras mērķis bija SOLAS konvencijas XI-2. nodaļas, kā arī ISPS kodeksa piemērošana, lai iepazīstinātu ar Kopienu nostāju SJO Jūras drošības komitejas 80. sesijā. Tādējādi Komisija 2005. gada 27. aprīlī iesniedza Padomei darba dokumentu ar nosaukumu “IMO — European Community position to be adopted by the Council on maritime issues for the 80th session of the Maritime Safety Committee (MSC 80) meeting in London from 11 to 20 May 2005 [SJO — Eiropas Kopienu nostāja, ko pieņem Padome, par jūrniecības jautājumiem Jūras drošība komitejas (MSC 80) 80. sesijas sanāksmē Londonā no 2005. gada 11.–20. maijam]” (
17
). Šo dokumentu pārbaudīja ekspertu grupa, kuru 2005. gada 29. aprīlī sasauca prezidentūra, un 2005. gada 3. maijā Padomes ietvaros apstiprināja jūras lietu darba grupa (
18
). Vienlaikus no lietas materiāliem izriet, ka Komisija vairākkārt bez panākumiem bija aicinājusi Grieķijas Republiku atsaukt savu valsts priekšlikumu, kas 2005. gada 18. martā bija iesniegts SJO. Atsauces uz šo priekšlikumu neesamību dokumentā, kurā ir pausta Kopienu nostāja, var uzskatīt par rezultātu šādai Grieķijas Republikas attieksmei.
43.
Šajā kontekstā es uzskatu, ka Komisijai nevar pārmest, kā tā nav izpildījusi savu pienākumu sekmēt Kopienu koordināciju.
44.
Turklāt es piekrītu Komisijas viedoklim, ka tiktāl, ciktāl Kopienas tiesību sistēma nav balstīta uz savstarpības principu, iespējams, šīs iestādes pienākuma lojāli sadarboties, kas paredzēts EKL 10. pantā, pārkāpums jebkurā gadījumā neļauj dalībvalstij attaisnot savus Kopienu tiesību pārkāpumus, šajā gadījumā Kopienas ārējās ekskluzīvās kompetences pārkāpumu.
45.
Otrkārt, atšķirībā no Grieķijas Republikas, es neuzskatu, ka judikatūru, kas izriet no iepriekš minētā sprieduma lietā AETR, var attiecināt tikai uz gadījumu, kad dalībvalsts ir pārkāpusi Kopienas ārējo ekskluzīvo kompetenci, uzņemoties starptautiskas saistības. Tiesas izstrādātā argumentācija saistībā ar tai iesniegtajām lietām ir vērsta uz to, lai izvairītos, ka dalībvalstis individuāli vai kolektīvi darbojas jomā, kas ietilpst Kopienas ārējā ekskluzīvā kompetencē. Tā ir gadījumā, ja valsts iejaukšanās var skart kopīgos noteikumus vai mainīt to piemērojamību. Tomēr, kā es jau iepriekš norādīju, tāds solis kā Grieķijas Republikas rīcība SJO uzsāk procesu, kas var novest pie tā, ka šī starptautiskā organizācija pieņem jaunus noteikumus, kas paši par sevi var ietekmēt Kopienu pastāvošo tiesisko regulējumu.
46.
Treškārt, attiecībā uz argumentu, ka 1993. gadā Padomes pieņemtais gentlemen’s agreement — gadījumā, ja nav kopīgas nostājas, — atļauj dalībvalstīm iesniegt priekšlikumus SJO ne tikai kolektīvi, bet arī individuāli, ir grūti piešķirt šim aktam tādu juridisko piemērojamību, kādu tam vēlas piešķirt Grieķijas Republika. No apsvērumiem, ko Tiesā ir iesniegusi Komisija, izriet, ka šī “gentlemen’s agreement” ir Komisijas izstrādāta deklarācija, kas ir norādīta 1993. gada 14. decembra Padomes transporta darba grupas sanāksmes protokolā. Tātad runa ir par juridiski nesaistošu aktu, kas nav pielīdzināms nolīgumam starp iestādēm. Turklāt šīs deklarācijas saturs tāpat kā citi izvilkumi no protokoliem, kas minēti Tiesai iesniegtajos dokumentos, drīzāk apstiprina Komisijas apgalvojumu, kam es piekrītu un ko var rezumēt šādi: Kopienas ekskluzīvā kompetence netraucē dalībvalstu aktīvai dalībai SJO, ja dalībvalstu šīs starptautiskās organizācijas ietvaros pieņemtās nostājas vispirms tiek koordinētas Kopienā.
47.
Ceturtkārt, apstāklis, ka Kopienai nav SJO dalībnieka statusa, manuprāt, neļauj dalībvalstīm iesniegt šai starptautiskajai organizācijai valsts priekšlikumus jomā, kas ietilpst Kopienas ārējā ekskluzīvā kompetencē. Šajā ziņā es piekrītu Komisijas viedoklim, ka, ja starptautiska organizācija tai neļauj darboties kā Kopienas pastāvīgam pārstāvim Kopienu ekskluzīvās kompetences jomā, šāda kompetence var tikt īstenota ar dalībvalstu starpniecību, kas solidāri darbojas Kopienas interesēs un ar tās atļauju (
19
). Tātad tāda Kopienu nostāja kā iepriekšējā izklāstā manis minētā var tikt pausta starptautiskā organizācijā, kuras dalībniece nav Kopiena. Šādas nostājas nepieciešamību Kopienu likumdevējs, starp citu, ir atgādinājis Regulas Nr. 725/2004 10. panta 4. punktā, kurā ir paredzēts, ka “saistībā ar šo regulu, cenšoties mazināt kolīzijas iespēju starp Kopienas jūras tiesību aktiem un starptautiskajiem dokumentiem, dalībvalstis un Komisija sadarbojas, izmantojot koordinācijas sanāksmes un/vai citus piemērotus līdzekļus, lai vajadzības gadījumā attiecīgajos starptautiskajos forumos pieņemtu kopēju nostāju vai pieeju”.
48.
Piektkārt, es nepiekrītu argumentam, ar kuru no Regulas Nr. 725/2004 9. panta 1. punkta tiek secināts, ka Kopienas ekskluzīvā kompetence neattiecas uz to, kā dalībvalstis īsteno SOLAS konvencijas XI-2. nodaļā, kā arī ISPS kodeksā ietvertās prasības, kādas ir iekļautas šajā regulā.
49.
Jāatgādina, ka SJO diplomātiskās konferences 2002. gada 12. decembrī pieņemto īpašo pasākumu jūras drošības pastiprināšanai īstenošanas un pārraudzības nosacījumu saskaņošana saskaņā tieši ar Regulas Nr. 725/2004 1. panta 2. punktu ir viens no šīs regulas galvenajiem mērķiem. Turklāt minētās regulas 9. panta 1. punkts ir klasiska norma šāda veida tiesiskajā regulējumā, kas tā piemērošanai pieprasa dalībvalstu administratīvā aparāta izmantošanu. Manuprāt, decentralizēta Kopienu tiesību piemērošana jomā, kas ietilpst Kopienas ekskluzīvā kompetencē, nepiešķir dalībvalstīm kompetenci starptautiskā līmenī veikt pārraudzīšanas noteikumu saskaņošanu, kam saskaņā ar Regulu Nr. 725/2004 vispirms ir jāiziet Kopienu līmenis.
50.
Sestkārt un visbeidzot, es uzskatu, ka arguments, kas ir balstīts uz EKL 307. pantu, nav atbilstošs. Šajā gadījumā nav runa par tiesību un pienākumu, kas izriet no konvencijas, kura noslēgta pirms Grieķijas Republikas pievienošanās Eiropas Kopienai dienas, apšaubīšanu. Šīs prasības priekšmets nav traucēt šīs dalībvalsts dalībai SJO kā aktīvai šīs organizācijas dalībvalstij. Tikai jānorāda Grieķijas Republikai, ka jomā, kas ir Kopienas ārējā ekskluzīvā kompetencē, tās dalībai SJO ir tiesību ierobežojumi, kas izriet no dalībvalstīm kopīgu tiesību normu pieņemšanas Kopienu līmenī.
VI — Secinājumi
51.
Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, es iesaku Tiesai:
—
atzīt, ka, iesniedzot Starptautiskajā Jūras organizācijā priekšlikumu attiecībā uz kuģu un ostu iekārtu atbilstības 1974. gada Starptautiskās konvencijas par cilvēku dzīvības aizsardzību uz jūras XI-2. nodaļai un Starptautiskajam kuģu un ostu iekārtu aizsardzības kodeksam pārbaudi, Grieķijas Republika nav izpildījusi EKL 10. un 71. pantā un 80. panta 2. punktā, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes 2004. gada 31. marta Regulā (EK) Nr. 725/2004 par kuģu un ostas iekārtu drošības pastiprināšanu paredzētos pienākumus;
—
piespriest Grieķijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, Lielbritānijas un Ziemeļīrijas Apvienotajai Karalistei atlīdzinot savus tiesāšanās izdevumus pašai.
(
1
)	Oriģinālvaloda — franču.
(
2
)	2005. gada 18. marta priekšlikums (MSC 80/5/11).
(
3
)	OV L 129, 6. lpp.
(
4
)	Lieta 22/70 (Recueil, 263. lpp.).
(
5
)	OV L 310, 28. lpp.
(
6
)	Tāpat skat. 2005. gada 2. jūnija spriedumu lietā C-266/03 Komisija/Luksemburga (Krājums, I-4805. lpp., 40. punkts), kā arī 2005. gada 14. jūlija spriedumu lietā C-433/03 Komisija/Vācija (Krājums, I-6985. lpp., 42. punkts).
(
7
)	Iepriekš minētie spriedumi lietā Komisija/Luksemburga, 41. punkts, un lietā Komisija/Vācija, 43. punkts.
(
8
)	2002. gada 5. novembra spriedumi lietā C-466/98 Komisija/Apvienotā Karaliste (Recueil, I-9427. lpp.); lietā C-467/98 Komisija/Dānija (Recueil, I-9519. lpp.); lietā C-468/98 Komisija/Zviedrija (Recueil, I-9575. lpp.); lietā C-469/98 Komisija/Somija (Recueil, I-9627. lpp.); lietā C-471/98 Komisija/Beļģija (Recueil, I-9681. lpp.); lietā C-472/98 Komisija/Luksemburga (Recueil, I-9741. lpp.); lietā C-475/98 Komisija/Austrija (Recueil, I-9797. lpp.) un lietā C-476/98 Komisija/Vācija (Recueil, I-9855. lpp.).
(
9
)	Skat. it īpaši iepriekš minēto 2005. gada 14. jūlija spriedumu lietā Komisija/Vācija, 45. punkts.
(
10
)	Turpat, 46. punkts.
(
11
)	Turpat, 47. punkts.
(
12
)	Regulas Nr. 275/2004 otrais apsvērums.
(
13
)	Mans izcēlums.
(
14
)	Turpat.
(
15
)	Skat. it īpaši iepriekš minēto 2005. gada 14. jūlija spriedumu lietā Komisija/Vācija, 63. punkts, kā arī 2007. gada 24. aprīļa spriedumu lietā C-523/04 Komisija/Nīderlande (Krājums, I-3267. lpp., 74. punkts).
(
16
)	Iepriekš minētais 2005. gada 14. jūlija spriedums lietā Komisija/Vācija, 64. punkts un tajā minētā judikatūra.
(
17
)	SEC(2005) 586.
(
18
)	Skat. Komisijas replikas raksta 2. un 3. pielikumu.
(
19
)	Šajā ziņā skat. 1993. gada 19. marta Atzinumu 2/91 (Recueil, I-1061. lpp., 5. punkts).