62024TJ0144
VISPĀRĒJĀS TIESAS SPRIEDUMS (astotā palāta paplašinātā sastāvā)
2025. gada 9. jūlijā (
*1
)
Eiropas Savienības preču zīme – Atcelšanas process – Eiropas Savienības vārdiska preču zīme “BIENENBEISSER” – Preču zīmes faktiska izmantošana – Regulas (ES) 2017/1001 58. panta 1. punkta a) apakšpunkts – Faktiskas izmantošanas pierādījums – Izmantošana precēm, attiecībā uz kurām preču zīme ir reģistrēta – Nicas klasifikācijas loma – Viendabīga preču kategorija – Gaisa ventilācijas restes – Pienākums norādīt pamatojumu
Lietā T‑144/24
Bouwbenodigdheden Hoogeveen BV
, Hogevēna [Hoogeveen] (Nīderlande), ko pārstāv H. Roerdink, advokāts,
prasītāja,
pret
Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroju (EUIPO), ko pārstāv T. Klee un V. Ruzek, pārstāvji,
atbildētājs,
otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks –
Sören Pürschel
, Frankfurte pie Mainas (Vācija),
VISPĀRĒJĀ TIESA (astotā palāta paplašinātā sastāvā)
šādā sastāvā: priekšsēdētājs S. Papasavs [S. Papasavvas], tiesneši A. Kornezovs [A. Kornezov] (referents), D. Petrlīks [D. Petrlík], K. Kečmārs [K. Kecsmár] un S. Kingstone [S. Kingston],
sekretāre: R. Ūkelīte [R. Ūkelytė], administratore,
ņemot vērā tiesvedības rakstveida daļu,
pēc 2025. gada 9. janvāra tiesas sēdes
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Ar prasību, kas pamatota ar LESD 263. pantu, prasītāja Bouwbenodigdheden Hoogeveen BV lūdz atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas piektās padomes 2024. gada 9. janvāra lēmumu lietā R 793/2023‑5 (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”).
Tiesvedības priekšvēsture
2
2009. gada 26. novembrī prasītāja iesniedza EUIPO pieteikumu par vārdiska apzīmējuma “BIENENBEISSER” kā Eiropas Savienības preču zīmes reģistrāciju. Pieteikums tika publicēts 2010. gada 23. jūnijā, un pēc daļējas atteikšanās, kas pieteikta 2010. gada 8. janvārī, preču zīme tika reģistrēta 2010. gada 6. oktobrī.
3
Strīdīgā preču zīme aptver preces, kas ietilpst 6. un 19. klasē atbilstoši pārskatītajam un grozītajam 1957. gada 15. jūnija Nīcas Nolīgumam par preču un pakalpojumu starptautisko klasifikāciju preču zīmju reģistrācijas vajadzībām un attiecībā uz katru no šīm klasēm atbilst šādam aprakstam:
–
6. klase: “Būvmateriāli no metāla, ieskaitot šādus produktus: gaisa ventilācijas restes; būvapkalumi un atslēdznieku izstrādājumi, ieskaitot šādus produktus: gaisa ventilācijas restes; izstrādājumi no metāla, kas nav ietverti citās klasēs, proti, gaisa ventilācijas restes”;
–
19. klase: “Nemetāliski būvmateriāli, ieskaitot šādus produktus: gaisa ventilācijas atveres”.
4
2021. gada 29. aprīlī otrs procesa EUIPO Apelācijas padomē dalībnieks Sören Pürschel iesniedza pieteikumu par strīdīgās preču zīmes atcelšanu attiecībā uz šā sprieduma 3. punktā minētajām precēm, pamatojoties uz Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1001 (2017. gada 14. jūnijs) par Eiropas Savienības preču zīmi (OV 2017, L 154, 1. lpp.) 58. panta 1. punkta a) apakšpunktu.
5
2023. gada 14. februārī Anulēšanas nodaļa daļēji apmierināja šo pieteikumu un atcēla strīdīgo preču zīmi attiecībā uz 6. klasē ietilpstošajiem “būvmateriāliem no metāla, izņemot šādus produktus: gaisa ventilācijas restes; būvapkalumiem un atslēdznieku izstrādājumiem, izņemot gaisa ventilācijas restes” un visām 19. klasē ietilpstošajām precēm, uz kurām attiecas strīdīgā preču zīme.
6
2023. gada 13. aprīlī prasītāja iesniedza apelācijas sūdzību par Anulēšanas nodaļas lēmumu, lūdzot to atcelt, ciktāl prasītājas tiesības uz strīdīgo preču zīmi ir atceltas attiecībā uz 19. klasē ietilpstošajiem “nemetāliskiem būvmateriāliem, ieskaitot šādus produktus: gaisa ventilācijas restes”.
7
Ar apstrīdēto lēmumu Apelācijas padome noraidīja apelācijas sūdzību.
Lietas dalībnieku prasījumi
8
Prasītājas prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
daļēji atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl Apelācijas padome ir atcēlusi strīdīgo preču zīmi attiecībā uz 19. klasē ietilpstošajām precēm;
–
piespriest EUIPO atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
9
EUIPO prasījumi Vispārējai tiesai ir šādi:
–
noraidīt prasību;
–
piespriest prasītājai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus gadījumā, ja tiks rīkota tiesas sēde.
Par prasības priekšmetu
10
Vispirms jānorāda, ka procesa EUIPO noslēgumā, kā tas izriet no šā sprieduma 5.–7. punkta, strīdīgās preču zīmes reģistrācija tika atstāta spēkā attiecībā uz 6. klasē ietilpstošajiem “būvmateriāliem no metāla, proti, šādiem produktiem: gaisa ventilācijas restes; būvapkalumiem un atslēdznieku izstrādājumiem, proti, šādiem produktiem: gaisa ventilācijas restes; izstrādājumiem no metāla, kas nav ietverti citās klasēs, proti, gaisa ventilācijas restēm” (turpmāk tekstā – “metāliskas gaisa ventilācijas restes”). Tādējādi šis lēmums kļuvis galīgs attiecībā uz šīm precēm, kuras nav šīs prasības priekšmets.
11
Turklāt prasības pieteikuma 1.2. punktā prasītāja lūdz daļēji atcelt apstrīdēto lēmumu, ciktāl Apelācijas padome ir noraidījusi prasītājas apelācijas sūdzību un atzinusi strīdīgo preču zīmi par atceltu attiecībā uz 19. klasē ietilpstošajiem “nemetāliskiem būvmateriāliem, ieskaitot šādus produktus: gaisa ventilācijas atveres”. Tomēr tajā pašā punktā, kā arī prasības pieteikuma 1.3. un 1.6. punktā prasītāja būtībā precizē, ka tā lūdz daļēji atcelt apstrīdēto lēmumu vienīgi tiktāl, cik tas attiecas uz 19. klasē ietilpstošajiem “nemetāliskiem būvmateriāliem, proti, gaisa ventilācijas restēm” (turpmāk tekstā – “nemetāliskas gaisa ventilācijas restes”).
12
Tātad ar pirmo prasījumu prasītāja neapstrīd strīdīgās preču zīmes atcelšanu attiecībā uz 19. klasē ietilpstošajiem nemetāliskiem būvmateriāliem, kas nav gaisa ventilācijas restes, un to prasītāja apstiprinājusi tiesas sēdē.
Juridiskais pamatojums
13
Prasības pamatojumam prasītāja izvirza trīs pamatus: pirmais attiecas uz klasifikācijas sistēmas, kas izveidota ar Nicas nolīgumu, nepareizu piemērošanu, otrais ir par judikatūras kļūdainu interpretāciju un trešais – par Regulas 2017/1001 33. panta 7. punkta piemērošanu pēc analoģijas faktiskas izmantošanas pierādījumiem. Tā kā šie prasības pamati ir savstarpēji saistīti, tie jāizskata kopā.
14
Atbilstoši Regulas 2017/1001 58. panta 1. punkta a) apakšpunktam Eiropas Savienības preču zīmes īpašnieka tiesības tiek atzītas par atceltām, pamatojoties uz EUIPO iesniegtu pieteikumu, ja nepārtrauktā piecu gadu ilgā laikposmā preču zīme nav tikusi faktiski izmantota Eiropas Savienībā saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz ko tā ir reģistrēta, un nav pamatotu iemeslu tās neizmantošanai.
15
Saskaņā ar Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2018/625 (2018. gada 5. marts), ar ko papildina Regulu 2017/1001 un atceļ Deleģēto regulu (ES) 2017/1430 (OV 2018, L 104, 1. lpp.), 10. panta 3. un 4. punktu, kas piemērojami atcelšanas procesiem atbilstoši Deleģētās regulas 2018/625 19. panta 1. punktam, preču zīmes izmantošanas pierādījumiem jāattiecas uz preču zīmes izmantošanas vietu, laiku, apmēru un veidu un tos principā sniedz, iesniedzot tikai apstiprinošus dokumentus un priekšmetus, tādus kā iepakojums, etiķetes, cenrāži, katalogi, faktūrrēķini, fotogrāfijas un laikrakstu sludinājumi, kā arī Regulas 2017/1001 97. panta 1. punkta f) apakšpunktā minētie rakstveida paziņojumi.
16
Vērtējums par to, vai preču zīme tikusi faktiski izmantota, jābalsta uz visu to faktu un apstākļu kopumu, kas ir piemēroti tam, lai noskaidrotu preču zīmes komerciālās izmantošanas patiesumu, it īpaši izmantošanu, ko attiecīgajā ekonomiskajā sektorā uzskata par pamatotu, lai uzturētu vai radītu tirgus daļas ar preču zīmi aizsargātajām precēm vai pakalpojumiem, šo preču vai pakalpojumu raksturu, tirgus raksturiezīmēm, kā arī preču zīmes izmantošanas apjomu un biežumu (skat. spriedumu, 2015. gada 13. februāris, Husky CZ/ITSB – Husky of Tostock (HUSKY), T‑287/13, EU:T:2015:99, 63. punkts un tajā minētā judikatūra).
17
Preču zīmes faktisko izmantošanu nevar pierādīt, pamatojoties uz varbūtībām vai pieņēmumiem, bet tā jāpierāda ar konkrētiem un objektīviem pierādījumiem par patiesu un pietiekamu preču zīmes izmantošanu attiecīgajā tirgū (skat. spriedumu, 2023. gada 11. janvāris, Hecht Pharma/EUIPO – Gufic BioSciences (Gufic), T‑346/21, EU:T:2023:2, 24. punkts (nav publicēts) un tajā minētā judikatūra).
18
Prasītājas argumenti jāizvērtē šo apsvērumu gaismā.
19
Prasītāja būtībā norāda, ka faktiski tā izmantojusi strīdīgo preču zīmi attiecībā uz viendabīgo preču kategoriju “gaisa ventilācijas restes”, kas ietilpst gan 6., gan 19. klasē. Tā uzskata, ka minētās preču zīmes izmantošanas pierādījums, ko tā sniegusi attiecībā uz metāliskām gaisa ventilācijas restēm, ļauj atstāt spēkā šīs preču zīmes reģistrāciju arī attiecībā uz nemetāliskām gaisa ventilācijas restēm. Apstāklis, ka metāliskas un nemetāliskas gaisa ventilācijas restes ietilpst divās dažādās Nicas klasifikācijas klasēs, neliekot apšaubīt faktu, ka “gaisa ventilācijas restes” veido vienu un to pašu viendabīgu preču kategoriju. Proti, pirmkārt, minētā klasifikācija esot pieņemta tīri administratīviem mērķiem. Otrkārt, metāliskām un nemetāliskām gaisa ventilācijas restēm ir vienāds mērķis un lietojums, proti, novērst kaitēkļu iekļūšanu ķieģeļu konstrukciju starpsienās, vienlaikus nodrošinot šo konstrukciju ventilāciju, un tādējādi abi gaisa ventilācijas restu veidi ir savstarpēji aizstājami. Turklāt prasītāja apgalvo, ka tai ir leģitīma interese nākotnē paplašināt savu preču klāstu, tajā iekļaujot arī nemetāliskas gaisa ventilācijas restes. Turklāt tā uzskata, ka Regulas 2017/1001 33. panta 7. punkts ļauj uzskatīt, ka tad, ja precēm ir viens un tas pats mērķis un lietojums, preču zīmes faktiskas izmantošanas pierādījums attiecībā uz preci, kas ietilpst kādā konkrētā klasē, varētu pamatot preču zīmes aizsardzības saglabāšanu attiecībā uz citām līdzīgām precēm, kuras ietilpst citās klasēs.
20
EUIPO norāda, ka, lai gan Nicas klasifikācija tika pieņemta tīri administratīviem mērķiem, tā jāizmanto, lai vajadzības gadījumā noteiktu preču, attiecībā uz kurām reģistrēta preču zīme, tvērumu un nozīmi. Tāpat minētā klasifikācija un tās paskaidrojumi var tikt ņemti vērā interpretācijas nolūkā vai kā precizitātes norāde attiecībā uz preču aprakstu. It īpaši EUIPO uzskata, ka, novērtējot strīdīgās preču zīmes aizsardzības apjomu, jāņem vērā būvmateriālu klasifikācijas atšķirības, kas saistītas ar materiālu, no kura tie ražoti, proti, metālisku un nemetālisku materiālu. Turklāt Regulas 2017/1001 33. panta 7. punktam neesot nozīmes preču zīmes faktiskas izmantošanas vērtējumā.
21
Tiesas sēdē EUIPO mīkstināja savu argumentāciju, būtībā norādot, ka atcelšanas procesā pirmām kārtām jānosaka strīdīgās preču zīmes aizsardzības apjoms, pamatojoties uz Nicas klasifikāciju un tās paskaidrojumiem, un otrām kārtām jāidentificē preces vai pakalpojumi, attiecībā uz kuriem ir pierādīta strīdīgās preču zīmes izmantošana tirgū attiecīgajā laikposmā, pamatojoties uz tās īpašnieka iesniegtajiem pierādījumiem. Tas uzskata, ka Apelācijas padome nav pieļāvusi kļūdu, konstatējot, ka minētajai klasifikācijai un tās paskaidrojumiem ir nozīme, nosakot strīdīgās preču zīmes aizsardzības apjomu. Savukārt EUIPO būtībā atzina – tā kā strīdīgā preču zīme ir reģistrēta gan attiecībā uz metāliskām, gan nemetāliskām gaisa ventilācijas restēm, nav izslēgts, ka tādu preču pārbaudes posmā, attiecībā uz kurām minētā preču zīme tikusi izmantota tirgū attiecīgajā laikposmā, jāanalizē, vai šīs preces ietilpst vienā un tajā pašā viendabīgajā preču kategorijā, piekrītot, ka šajā nolūkā minētās klasifikācijas nozīmīgums saskaņā ar judikatūru ir ierobežots. EUIPO norāda, ka Apelācijas padome nav izvērtējusi šo jautājumu, tāpēc esot iespējams, ka apstrīdētajā lēmumā ir konstatējams pamatojuma trūkums.
22
Apstrīdētajā lēmumā Apelācijas padome vispirms norādīja, ka strīdīgās preču zīmes izmantošanas pierādījumi attiecas tikai uz vienu preču veidu, proti, metāliskām gaisa ventilācijas restēm, kas ir paredzētas ievietošanai ķieģeļu konstrukciju starpsienās, lai novērstu bišu, lapseņu, peļu un citu kaitēkļu iekļūšanu šajās konstrukcijās, vienlaikus nodrošinot šo konstrukciju ventilāciju. Tā arī norādīja, ka šī prece ir apzīmēta ar dažādiem terminiem, bet runa ir par vienu un to pašu preci, proti, gaisa ventilācijas restēm. Lietas dalībnieki šos apsvērumus nav apstrīdējuši.
23
Turpinājumā Apelācijas padome norādīja, ka prasītājas iesniegtie pierādījumi attiecās konkrēti uz 6. klasē ietilpstošajām metāliskām gaisa ventilācijas restēm, nevis 19. klasē ietilpstošajām nemetāliskām gaisa ventilācijas restēm, un šo faktu lietas dalībnieki arī nav apstrīdējuši. No tā Apelācijas padome secināja, ka strīdīgās preču zīmes izmantošana ir pierādīta vienīgi attiecībā uz metāliskām gaisa ventilācijas restēm. Pamatojot šo secinājumu, tā uzsvēra Nicas klasifikācijas nozīmīgumu, lai noteiktu preču zīmes aizsardzības apjomu, un norādīja, ka ar to piešķirtās tiesības var tikt atstātas spēkā tikai tad, ja minētā preču zīme izmantota tirgū saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz kuriem tā ir reģistrēta. Tā norādīja, ka minētajā klasifikācijā ir nošķirta 6. klase, no vienas puses, un 19. klase, no otras puses, atkarībā no materiāla, no kuriem ražoti šajās klasēs ietvertie būvmateriāli. Šādā gadījumā, Apelācijas padomes ieskatā, šīs klasifikācijas nozīme ir “vēl acīmredzamāka” un prasītājas izvēlētajai klasei ir “izšķiroša nozīme”.
24
Visbeidzot Apelācijas padome secināja, ka argumentiem, kurus prasītāja izvirzījusi, lai pierādītu, ka metāliskas un nemetāliskas gaisa ventilācijas restes ietilpst vienā un tajā pašā viendabīgajā preču kategorijā, nav nekādas ietekmes uz strīdīgās preču zīmes aizsardzības apjoma noteikšanu, un turklāt tos noraidīja kā nenozīmīgus, pamatojoties uz to, ka izmantošanas pierādījumi jāsniedz attiecībā uz precēm, kādas tās ir iekļautas atbilstoši Nicas klasifikācijai klasificēto preču sarakstā, nevis pamatojoties uz tirgus praksi vai tirgus situācijas analīzi. Tā piebilda, ka katrā ziņā prasītājas iesniegtie dokumenti nav pietiekami, lai pierādītu, ka tirgū pastāv no plastmasas vai citiem materiāliem ražotas “identiskas alternatīvas” metāliskām gaisa ventilācijas restēm.
25
Šajā ziņā jānorāda, kā tiesas sēdē to turklāt pamatoti paskaidrojusi EUIPO, – no Regulas 2017/1001 58. panta 1. punkta a) apakšpunkta izriet, ka, novērtējot, vai preču zīme ir faktiski izmantota “saistībā ar precēm vai pakalpojumiem, uz ko tā ir reģistrēta” šī panta izpratnē, jānosaka, pirmām kārtām, attiecīgās preču zīmes aizsardzības apjoms un, otrām kārtām, to preču vai pakalpojumu veids, attiecībā uz kuriem preču zīme ir faktiski izmantota tirgū atbilstošajā laikposmā, lai pārbaudītu, vai šī veida preces vai pakalpojumi ietilpst attiecīgās preču zīmes aizsardzības apjomā.
26
Pirmkārt, runājot par strīdīgās preču zīmes aizsardzības apjoma noteikšanu, jāuzsver, ka Apelācijas padome var izmantot Nicas klasifikāciju, lai noteiktu šo apjomu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2025. gada 5. marts, Funline International/EUIPO – MS Trade (JUNGLE JUICE), T‑26/24, nav publicēts, EU:T:2025:206, 33. punkts).
27
Proti, no judikatūras izriet – lai gan ir taisnība, ka Nicas klasifikācijai ir tikai administratīvs raksturs, tā tomēr jāizmanto, lai vajadzības gadījumā noteiktu preču, attiecībā uz kurām preču zīme ir reģistrēta, tvērumu vai pat nozīmi (spriedums, 2014. gada 10. septembris, DTM Ricambi/ITSB – STAR (STAR), T‑199/13, nav publicēts, EU:T:2014:761, 35. punkts).
28
It īpaši tad, ja preču vai pakalpojumu, attiecībā uz kuriem reģistrēta preču zīme, formulējums ir tik vispārīgs, ka tas var aptvert ļoti atšķirīgas preces vai pakalpojumus, nevar izslēgt, ka interpretācijas nolūkā vai kā precizitātes norāde attiecībā uz preču vai pakalpojumu apzīmējumu var tikt ņemtas vērā klases, ko preču zīmes reģistrācijas pieteikuma iesniedzējs ir izvēlējies Nicas klasifikācijā (spriedums, 2018. gada 19. jūnijs, Erwin Müller/EUIPO – Novus Tablet Technology Finland (NOVUS), T‑89/17, nav publicēts, EU:T:2018:353, 33. punkts; skat. arī spriedumu, 2021. gada 6. oktobris, Allergan Holdings France/EUIPO – Dermavita Company (JUVEDERM), T‑397/20, nav publicēts, EU:T:2021:653, 35. punkts un tajā minētā judikatūra).
29
Šajā nolūkā ar strīdīgo preču zīmi aptverto preču nosaukumi jāinterpretē no sistēmiskā viedokļa, ievērojot Nicas klasifikācijai raksturīgo loģiku un sistēmu un vienlaikus ņemot vērā klašu aprakstus un paskaidrojumus, kuriem ir nozīme, nosakot preču, attiecībā uz kurām reģistrēta minētā preču zīme, būtību un lietojumu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2014. gada 10. septembris, STAR, T‑199/13, nav publicēts, EU:T:2014:761, 36. punkts un tajā minētā judikatūra).
30
Izskatāmajā lietā, kā izriet no šā sprieduma 23. punkta, Apelācijas padome ir atsaukusies uz Nicas klasifikāciju un tās paskaidrojumiem, lai noteiktu strīdīgās preču zīmes aizsardzības apjomu. Tādējādi tā norādīja, ka no attiecīgajiem ar minēto preču zīmi aptverto klašu paskaidrojumiem izriet, ka 6. klasē ietilpst būvmateriāli no metāla un ka 19. klasē ietilpst nemetāliskie būvmateriāli. Tātad Apelācijas padome, nepieļaujot kļūdu, bija tiesīga izmantot minēto klasifikāciju un tās paskaidrojumus, lai noteiktu šīs preču zīmes aizsardzības apjomu.
31
Otrkārt, attiecībā uz to preču vai pakalpojumu veida noteikšanu, attiecībā uz kuriem strīdīgā preču zīme faktiski izmantota tirgū atbilstošajā laikposmā, lai pārbaudītu, vai šī veida preces vai pakalpojumi ietilpst attiecīgās preču zīmes aizsardzības apjomā, šajā lietā jānorāda, ka nav strīda par to, ka prasītāja ir izmantojusi minēto preču zīmi tikai attiecībā uz daļu no precēm, attiecībā uz kurām tā reģistrēta.
32
Šajā ziņā jāatgādina, ka saskaņā ar Regulas 2017/1001 58. panta 2. punktu, ja tiesību atcelšana ir pamatota tikai attiecībā uz dažām precēm vai pakalpojumiem, attiecībā uz ko reģistrēta Eiropas Savienības preču zīme, īpašnieka tiesības atzīst par atceltām tikai attiecībā uz šīm precēm vai pakalpojumiem.
33
Regulas 2017/1001 58. panta 2. punkta normas, kas ļauj strīdīgo preču zīmi uzskatīt par reģistrētu tikai attiecībā uz preču un pakalpojumu daļu, saistībā ar kuru ir pierādīta preču zīmes faktiskā izmantošana, pirmkārt, ierobežo tiesības, ko strīdīgās preču zīmes īpašniekam piešķir tās reģistrācija, un, otrkārt, ir jāsalāgo ar minētā īpašnieka leģitīmo interesi par to, lai tam būtu iespēja nākotnē paplašināt savu preču vai pakalpojumu klāstu, ievērojot to preču un pakalpojumu formulējumus, attiecībā uz kuriem reģistrēta preču zīme, attiecinot uz šīm precēm un pakalpojumiem aizsardzību, ko tam piešķir minētās preču zīmes reģistrācija (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 23. septembris, Polfarmex/EUIPO – Kaminski (SYRENA), T‑677/19, nav publicēts, EU:T:2020:424, 112. punkts un tajā minētā judikatūra; šajā nozīmē un pēc analoģijas skat. arī spriedumu, 2020. gada 16. jūlijs, ACTC/EUIPO, C‑714/18 P, EU:C:2020:573, 51. punkts).
34
Attiecībā uz Regulas 2017/1001 58. panta 2. punktā minēto jēdzienu “dažas preces vai pakalpojumi” jānorāda, ka saskaņā ar judikatūru patērētājs, kurš vēlas iegādāties preci vai pakalpojumu, kas ietilpst kategorijā, kura ir definēta īpaši precīzi un šauri, bet kuras iekšienē nav iespējams veikt nozīmīgus iedalījumus, ar strīdīgo preču zīmi asociēs visas šajā kategorijā ietilpstošās preces vai pakalpojumus tādējādi, ka šī preču zīme pildīs savu pamatfunkciju garantēt šo preču vai pakalpojumu izcelsmi. Šādos apstākļos ir pietiekami pieprasīt preču zīmes īpašniekam sniegt pierādījumus par šīs preču zīmes faktisku izmantošanu attiecībā uz daļu no šajā viendabīgajā kategorijā ietilpstošajām precēm vai pakalpojumiem (spriedumi, 2020. gada 16. jūlijs, ACTC/EUIPO, C‑714/18 P, EU:C:2020:573, 42. punkts, un 2024. gada 16. oktobris, Telefónica Germany/EUIPO – ePlus (e.plus), T‑570/23, nav publicēts, EU:T:2024:694, 17. punkts).
35
Savukārt, runājot par precēm vai pakalpojumiem, kas apvienoti plašā kategorijā, kura var tikt iedalīta vairākās autonomās apakškategorijās, ir nepieciešams pieprasīt attiecībā uz šo preču vai pakalpojumu kategoriju reģistrētās preču zīmes īpašniekam sniegt pierādījumus par šīs preču zīmes faktisku izmantošanu katrā no šīm autonomajām apakškategorijām, un gadījumā, ja šīs īpašnieks to neizdarītu, tas varētu zaudēt savas tiesības uz preču zīmi tajās autonomajās apakškategorijās, attiecībā uz kurām tas nav sniedzis šādus pierādījumus (skat. spriedumu, 2024. gada 16. oktobris, e.plus, T‑570/23, nav publicēts, EU:T:2024:694, 17. punkts un tajā minētā judikatūra).
36
Šajā ziņā jāatgādina, ka, lai gan “daļējas izmantošanas” jēdziena – Regulas 2017/1001 58. panta 2. punkta izpratnē – uzdevums ir nepadarīt nepieejamas preču zīmes, kas nav izmantotas saistībā ar kādu konkrētu preču kategoriju, tomēr tā darbības rezultātā preču zīmes īpašniekam nedrīkst tikt atņemta jebkāda aizsardzība attiecībā uz precēm, kuras – lai gan nav pilnīgi identiskas tām, saistībā ar kurām tam ir izdevies pierādīt faktisko izmantošanu, – tomēr no tām būtiski neatšķiras un pieder pie vienas un tās pašas grupas, ko var sadalīt tikai patvaļīgi. Jānorāda, ka preču zīmes īpašniekam praksē ir neiespējami sniegt pierādījumu par tās izmantošanu attiecībā uz visiem iedomājamajiem preču, ko aptver attiecīgā reģistrācija, variantiem. Tāpēc jēdzienu “dažas preces vai pakalpojumi” Regulas 2017/1001 58. panta 2. punkta izpratnē nevar saprast tādējādi, ka tas attiecas uz visiem analogu preču vai pakalpojumu komerciālās izmantošanas veidiem, – tas attiecas tikai uz precēm vai pakalpojumiem, kas ir pietiekami atšķirīgi, lai veidotu loģiskas kategorijas vai apakškategorijas (spriedums, 2005. gada 14. jūlijs, Reckitt Benckiser (España)/ITSB – Aladin (ALADIN), T‑126/03, EU:T:2005:288, 46. punkts; skat. arī spriedumu, 2013. gada 16. maijs, Aleris/ITSB – Carefusion 303 (ALARIS), T‑353/12, nav publicēts, EU:T:2013:257, 19. punkts un tajā minētā judikatūra).
37
Attiecībā uz jautājumu, vai preces ietilpst viendabīgā preču kategorijā, kura nevar tikt iedalīta vairākās autonomās apakškategorijās, no judikatūras izriet – tā kā patērētājs galvenokārt meklē preci vai pakalpojumu, kas atbilstu specifiskām viņa vajadzībām, viņa izvēles orientācijā būtiska nozīme ir attiecīgās preces vai pakalpojuma mērķim vai lietojumam. Tādējādi, tā kā mērķa vai lietojuma kritēriju patērētājs piemēro katram pirkumam, šim kritērijam ir izšķiroša nozīme, nosakot preču vai pakalpojumu viendabīgo kategoriju (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2013. gada 16. maijs, ALARIS, T‑353/12, nav publicēts, EU:T:2013:257, 22. punkts, un 2019. gada 7. novembris, Intas Pharmaceuticals/EUIPO – Laboratorios Indas (INTAS), T‑380/18, EU:T:2019:782, 94. punkts (nav publicēts) un tajā minētā judikatūra).
38
No tā izriet, ka, nosakot preču vai pakalpojumu viendabīgu kategoriju, EUIPO nevar būt pienākums aprobežoties ar preču un pakalpojumu apzīmējumiem, kas ir skaidri ietverti Nicas klasifikācijā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2024. gada 16. oktobris, Fractal Analytics/EUIPO – Fractalia Remote Systems (FRACTALIA), T‑194/23, nav publicēts, EU:T:2024:696, 155. punkts).
39
Izvērtējot jautājumu, vai preces vai pakalpojumi, attiecībā uz kuriem preču zīmes īpašnieks to izmantojis, ietilpst autonomā kategorijā, svarīgs ir vienīgi jautājums, vai patērētājs, kurš vēlas iegādāties preci vai saņemt pakalpojumu, kas ietilpst ar attiecīgo preču zīmi aptverto preču vai pakalpojumu kategorijā, ar šo preču zīmi asociēs visas šajā kategorijā ietilpstošās preces vai pakalpojumus (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2020. gada 22. oktobris, Ferrari, C‑720/18 un C‑721/18, EU:C:2020:854, 43. punkts). Šajos apstākļos Apelācijas padomei pierādījumi jāapskata attiecīgās ekonomikas nozares kontekstā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 8. maijs, Les Éclaires/EUIPO – L’éclaireur International (L’ECLAIREUR), T‑680/15, nav publicēts, EU:T:2017:320, 85. punkts).
40
Aplūkojamajā gadījumā jākonstatē, ka procesos EUIPO instancēs prasītāja bija izvirzījusi argumentus un iesniegusi dažādus pierādījumus, lai pierādītu, ka metāliskām un nemetāliskām gaisa ventilācijas restēm, attiecībā uz kurām reģistrēta strīdīgā preču zīme, ir viens un tas pats lietojums un mērķis, proti, novērst bišu un citu kukaiņu vai kaitīgo dzīvnieku iekļūšanu ķieģeļu konstrukciju starpsienās, vienlaikus nodrošinot šo konstrukciju ventilāciju, neatkarīgi no materiāla, no kāda šīs restes ir izgatavotas. Turklāt prasītāja bija norādījusi, ka metāliskām un nemetāliskām gaisa ventilācijas restēm, ko var izgatavot, piemēram, no cietās plastmasas, ir vienāds izskats un vieni un tie paši izplatīšanas kanāli un tās raksturo vienāda efektivitāte, izturīgums un sniegums, tāpēc, iegādājoties šīs preces, to materiālam konkrētās sabiedrības daļas izvēlē ir tikai sekundāra nozīme. Pamatojoties uz to, prasītāja bija apgalvojusi, ka metāliskas un nemetāliskas gaisa ventilācijas restes ietilpst vienā un tajā pašā viendabīgajā preču kategorijā, proti, “gaisa ventilācijas restu” kategorijā.
41
Kā atgādināts šā sprieduma 24. punktā, Apelācijas padome noraidīja šos argumentus, apstrīdētā lēmuma 97. punktā norādot, ka tiem nav nekādas ietekmes uz strīdīgās preču zīmes aizsardzības apjoma noteikšanu attiecībā uz precēm, kurām tā reģistrēta, un minētā lēmuma 98. punktā norādot, ka faktam, ka metāliskas gaisa ventilācijas restes var būt zināmā mērā līdzīgas no citiem materiāliem izgatavotām gaisa ventilācijas restēm, šajā gadījumā nav nozīmes, jo Apelācijas padomes vērtējuma priekšmets attiecas uz jautājumu, vai izmantošana ir pierādīta attiecībā uz reģistrētajām precēm, nevis uz tirgus situācijas analīzi. Šajā pašā lēmuma punktā tā piebilda, ka katrā ziņā prasītājas iesniegtie dokumenti nav pietiekami, lai pierādītu, ka tirgū pastāv no plastmasas vai citiem materiāliem ražotas “identiskas alternatīvas” metāliskām gaisa ventilācijas restēm.
42
Jāatgādina, ka nelabvēlīga lēmuma pamatojumam ir jāsniedz attiecīgajai personai nepieciešamās norādes, lai tā zinātu, vai šis lēmums ir pamatots, un jāļauj Savienības tiesai veikt minētā lēmuma tiesiskuma kontroli. Tādēļ pamatojuma neesamība vai nepietiekamība ir absolūts pamats, kas tiesai attiecīgā gadījumā jāizskata pēc savas ierosmes (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1997. gada 20. februāris, Komisija/Daffix, C‑166/95 P, EU:C:1997:73, 23. un 24. punkts, un 2002. gada 23. oktobris, Institut für Lernsysteme/ITSB – Educational Services (ELS), T‑388/00, EU:T:2002:260, 59. punkts).
43
Tiesas sēdē Vispārējā tiesa uzklausīja lietas dalībniekus par iespējamo pamatojuma neesamību apstrīdētajā lēmumā attiecībā uz jautājumu, vai “gaisa ventilācijas restes” var veidot viendabīgu preču kategoriju, un, kā norādīts šā sprieduma 21. punktā, EUIPO atzina, ka ir iespējams, ka apstrīdētajā lēmumā šajā ziņā konstatējams pamatojuma trūkums.
44
Šajā ziņā jānorāda – ir taisnība, ka šā sprieduma 40. punktā izklāstītajiem prasītājas argumentiem nav nekādas ietekmes uz strīdīgās preču zīmes aizsardzības apjoma noteikšanu, kā izriet no šā sprieduma 26.–30. punkta. Tomēr, kā to turklāt pamatoti norādījusi Apelācijas padome apstrīdētā lēmuma 97. punktā, jākonstatē, ka minētie argumenti attiecas nevis uz minētās preču zīmes aizsardzības apjoma noteikšanu, bet gan uz jautājumu, vai preces, attiecībā uz kurām tā faktiski izmantota tirgū atbilstošajā laikposmā, ietilpst vienā un tajā pašā viendabīgajā preču kategorijā, proti, “gaisa ventilācijas restu” kategorijā. Tātad šie argumenti attiecās uz šā sprieduma 25. punktā atgādinātās analīzes otro posmu.
45
Apstrīdētā lēmuma 97. punktā izklāstītie motīvi, ņemot vērā, ka tie attiecas uz strīdīgās preču zīmes aizsardzības apjoma noteikšanu, tātad neļauj nedz prasītājai saprast iemeslus, kuru dēļ Apelācijas padome noraidījusi tās argumentus, nedz arī Vispārējai tiesai veikt šajā ziņā savu kontroli.
46
Tāpat, apstrīdētā lēmuma 98. punktā vienīgi norādot, ka apstāklim, ka metāliskas gaisa ventilācijas restes var būt zināmā mērā līdzīgas no citiem materiāliem izgatavotām gaisa ventilācijas restēm, šajā gadījumā nav nozīmes, jo šīs padomes vērtējums neattiecas uz tirgus situācijas analīzi, un ka katrā ziņā prasītājas iesniegtie pierādījumi nav “pietiekami”, lai pierādītu, ka tirgū pastāv no plastmasas vai citiem materiāliem ražotas “identiskas alternatīvas” metāliskām gaisa ventilācijas restēm, Apelācijas padome nav pietiekami izklāstījusi iemeslus šim secinājumam. Proti, no minētā lēmuma neizriet nedz iemesli, kuru dēļ šā sprieduma 40. punktā atgādinātie argumenti, kas atbalstīti ar dažādiem pierādījumiem, nebija “pietiekami”, nedz arī iemesli, kuru dēļ tirgus situācijas analīzei nebija nozīmes, it īpaši ņemot vērā aplūkojamā gadījuma īpatnības un šā sprieduma 39. punktā minēto judikatūru.
47
Tāpēc jākonstatē, ka apstrīdētajā lēmumā šajā ziņā nav norādīts pamatojums.
48
Šo secinājumu neatspēko pārējie apstrīdētajā lēmumā ietvertie apsvērumi.
49
Pirmkārt, ciktāl Apelācijas padome apstrīdētajā lēmumā norāda, ka konkrētajā gadījumā “izvēlētajai” klasei ir izšķiroša nozīme, prasītājai nevar pārmest, ka tā strīdīgās preču zīmes reģistrācijas mērķiem ir “izvēlējusies” divas dažādas klases. Proti, kā turklāt pamatoti norādījusi prasītāja, Nicas klasifikācija neļauj reģistrēt preču zīmi attiecībā uz preču kategoriju “gaisa ventilācijas restes” vienā klasē, bet gan prasa, lai šāda reģistrācija tiktu veikta divās dažādās klasēs atkarībā no materiāla, no kāda izgatavotas minētās gaisa ventilācijas restes, un to EUIPO arī apstiprināja tiesas sēdē.
50
Otrkārt, apstrīdētajā lēmumā sniegtās atsauces uz 2023. gada 26. aprīļa spriedumu Wenz Kunststoff/EUIPO – Mouldpro (MOULDPRO) (T‑794/21, nav publicēts, EU:T:2023:211) neļauj novērst šā sprieduma 47. punktā konstatēto pamatojuma trūkumu.
51
Proti, tās lietas faktiskie un tiesiskie apstākļi, kurā pasludināts 2023. gada 26. aprīļa spriedums MOULDPRO (T‑794/21, nav publicēts, EU:T:2023:211), atšķiras no šī strīda apstākļiem. Minētajā lietā, lai pierādītu preču zīmes faktisko izmantošanu attiecībā uz precēm, kas ietilpst 17. klasē, kura ietver tikai plastmasas preces, minētās preču zīmes īpašnieks bija iesniedzis pierādījumus par precēm, kas izgatavotas no metāla, lai gan preču zīme nebija reģistrēta attiecībā uz šādām precēm. Tādējādi būtībā minētais īpašnieks bija izmantojis konkrēto preču zīmi nevis precēm, attiecībā uz kurām šī preču zīme reģistrēta, bet gan citām precēm, kas nebija aptvertas ar minēto preču zīmi.
52
Šajos specifiskajos apstākļos, lai noteiktu attiecīgās preču zīmes aizsardzības apjomu, Vispārējā tiesa, pamatojoties uz Nicas klasifikāciju un tās paskaidrojumiem, secināja, ka attiecīgās preču zīmes aizsardzības apjoms attiecas tikai uz precēm, kas izgatavotas no nemetālu materiāliem, un ka – tā kā minētā preču zīme nav tikusi izmantota attiecībā uz šādām precēm – īpašnieka tiesības uz preču zīmi ir jāatceļ.
53
Atšķirībā no preču zīmes īpašnieka lietā, kurā pasludināts 2023. gada 26. aprīļa spriedums MOULDPRO (T‑794/21, nav publicēts, EU:T:2023:211), šajā lietā prasītāja neatsaucas uz strīdīgās preču zīmes izmantošanu precēm, attiecībā uz kurām tā nav reģistrēta. Tātad šajā lietā runa nav par preču zīmes izmantošanu precēm, kas neietilpst tās aizsardzības apjomā.
54
Treškārt, turklāt jākonstatē, ka apstākļi lietā, kurā pasludināts 2009. gada 15. janvāra spriedums Silberquelle (C‑495/07, EU:C:2009:10), uz ko Apelācijas padome atsaukusies apstrīdētajā lēmumā, arī atšķiras no šīs lietas apstākļiem, kā to turklāt tiesas sēdē atzinis EUIPO. Proti, minētā lieta attiecās uz jautājumu, vai preču zīme, kas reģistrēta gan attiecībā uz 25. klasē ietilpstošajiem apģērbiem, gan attiecībā uz 32. klasē ietilpstošajiem bezalkoholiskajiem dzērieniem, būtu jāuzskata par faktiski izmantotu šiem dzērieniem, ja attiecīgās preču zīmes izmantošana attiecībā uz šādiem dzērieniem tikusi veikta vienīgi saistībā ar reklāmas piedāvājumu, proti, bez maksas piedāvājot dzērienu, ja tiek iegādāts ar minēto preču zīmi tirgojamais apģērbs. Tādējādi Tiesai uzdotais prejudiciālais jautājums bija par to, vai šāda izmantošana atbilst preču zīmes pamatfunkcijai. Tieši šajā īpašajā kontekstā Tiesa secināja, ka, ņemot vērā reģistrēto preču zīmju skaitu un konfliktus, kuri varētu starp tām rasties, tiesības, ko preču zīme piešķir attiecībā uz noteiktas klases precēm vai pakalpojumiem, ir saglabājamas vienīgi tad, ja preču zīme tikusi izmantota šajā klasē ietilpstošo preču vai pakalpojumu tirgū, un ka tātad gadījumā, kad preču zīmes īpašnieks to izvieto uz priekšmetiem, kurus tas bez maksas piedāvā personām, kas iegādājas tā preces, preču zīmes īpašnieks neveic šīs preču zīmes faktisku izmantošanu attiecībā uz klasi, kurā ietilpst šie priekšmeti (spriedums, 2009. gada 15. janvāris, Silberquelle, C‑495/07, EU:C:2009:10, 19. un 22. punkts). Savukārt jautājums par to, vai preces, kas ietilpst dažādās Nicas klasifikācijas klasēs, var veidot viendabīgu preču kategoriju, novērtējot preču zīmes faktisko izmantošanu precēm, attiecībā uz kurām tā reģistrēta, minētajā lietā nav radies.
55
Ceturtkārt, apstrīdētā lēmuma 102. punktā izklāstītie motīvi, ar kuriem Apelācijas padome kā nenozīmīgus noraidīja prasītājas argumentus saistībā ar 2020. gada 16. jūlija spriedumu ACTC/EUIPO (C‑714/18 P, EU:C:2020:573), arī neļauj novērst šā sprieduma 47. punktā konstatēto pamatojuma trūkumu.
56
2020. gada 16. jūlija spriedumā ACTC/EUIPO (C‑714/18 P, EU:C:2020:573) Tiesa noraidīja apelācijas sūdzību par 2018. gada 13. septembra spriedumu ACTC/EUIPO – Taiga (tigha) (T‑94/17, nav publicēts, EU:T:2018:539), ar kuru bija atteikts atzīt 25. klasē ietilpstošo preču apakškategorijas “virsdrēbes aizsardzībai pret laika apstākļiem” esamību, pamatojoties uz to, ka visiem apģērbiem esot viens un tas pats mērķis vai lietojums, jo ar tiem domāts nosegt cilvēka ķermeni, noslēpt to, aizklāt un pasargāt no dabas elementiem.
57
Ņemot vērā šā sprieduma 25. un 31.–39. punktā izklāstītos apsvērumus, Apelācijas padome, neizskatot jautājumu par to, vai ar strīdīgo preču zīmi aptvertās metāliskās un nemetāliskās gaisa ventilācijas restes varēja ietilpt vienā un tajā pašā viendabīgajā preču kategorijā, nebija tiesīga noraidīt kā nenozīmīgus prasītājas šajā ziņā izvirzītos argumentus, tostarp argumentu, kas izriet no 2020. gada 16. jūlija sprieduma ACTC/EUIPO (C‑714/18 P, EU:C:2020:573) un 2018. gada 13. septembra sprieduma tigha (T‑94/17, nav publicēts, EU:T:2018:539), jo šie argumenti attiecās tieši uz viendabīgas preču kategorijas definēšanas kritērijiem.
58
Ņemot vērā visus iepriekš izklāstītos apsvērumus, apstrīdētais lēmums jāatceļ, ciktāl ar to noraidīta prasītājas apelācijas sūdzība attiecībā uz 19. klasē ietilpstošajām nemetāliskām gaisa ventilācijas restēm, savukārt pārējie prasītājas argumenti nav jāizvērtē.
Par tiesāšanās izdevumiem
59
Atbilstoši Vispārējās tiesas Reglamenta 134. panta 1. punktam lietas dalībniekam, kuram nolēmums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram nolēmums ir labvēlīgs.
60
Tā kā EUIPO nolēmums ir nelabvēlīgs, tam jāpiespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus saskaņā ar prasītājas prasījumiem.
Ar šādu pamatojumu
VISPĀRĒJĀ TIESA (astotā palāta paplašinātā sastāvā)
nospriež:
1)
Atcelt Eiropas Savienības Intelektuālā īpašuma biroja (EUIPO) Apelācijas piektās padomes 2024. gada 9. janvāra lēmumu lietā R 793/2023‑5, ciktāl ar to noraidīta Bouwbenodigdheden Hoogeveen BV
apelācijas sūdzība attiecībā uz 19. klasē ietilpstošajiem “nemetāliskiem būvmateriāliem, proti, šādiem produktiem: gaisa ventilācijas atveres”.
2)
EUIPO sedz savus, kā arī atlīdzina Bouwbenodigdheden Hoogeveen
tiesāšanās izdevumus.
Papasavvas
Kornezov
Petrlík
Kecsmár
Kingston
Pasludināts atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2025. gada 9. jūlijā.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – angļu.