Privremena verzija
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
HENRIKA SAUGMANDSGAARDA ØEA
od 6. prosinca 2018.(1)
Predmet C-596/17
Japan Tobacco International SA,
Japan Tobacco International France SAS
protiv
Premier ministre,
Ministre de l’Action et des Comptes publics,
Ministre des Solidarités et de la Santé
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil d’État (Državno vijeće, Francuska))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Direktiva 2011/64/EU – Trošarine koje se primjenjuju na prerađeni duhan – Članak 15. stavak 1. – Slobodno utvrđivanje najviše maloprodajne cijene – Nacionalni propis kojim se proizvođačima i uvoznicima nalaže da utvrde jedinstvenu maloprodajnu cijenu izraženu za 1000 jedinica ili 1000 grama za svaki duhanski proizvod a da pritom nije moguće izmijeniti tu cijenu ovisno o kapacitetu jediničnog pakiranja”
I.      Uvod
1.        Zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Conseil d’État (Državno vijeće, Francuska) odnosi se na tumačenje članka 15. Direktive 2011/64/EU o strukturi i stopama trošarine koje se primjenjuju na prerađeni duhan(2), u vezi s člancima 2. do 5. te direktive.
2.        Taj je zahtjev upućen u okviru tužbe za poništenje određenih odredbi dvaju dopisa, koje su francuska tijela uputila proizvođačima i odobrenim dobavljačima duhanskih proizvoda, koji se odnose na načine odobrenja maloprodajnih cijena duhana prerađenog u kontinentalnoj Francuskoj. U skladu s tim dopisima, u kojima se ponavljaju odredbe članka 572. Code général des impôts (Opći porezni zakonik, u daljnjem tekstu: CGI), jedinstvenu maloprodajnu cijenu za svaki duhanski proizvoda slobodno utvrđuju ti gospodarski subjekti te ona treba biti izražena za 1000 jedinica ili 1000 grama. Taj sustav ima za učinak da jedinična cijena po proizvodu ostane jednaka neovisno o kapacitetu pakiranja u kojem ga se stavlja u potrošnju. Proizvođači i uvoznici stoga ne mogu mijenjati maloprodajnu cijenu za svaki od svojih proizvoda ovisno o jediničnom pakiranju u kojem ih se predstavlja.
3.        Sud koji je uputio zahtjev u biti želi znati je li nacionalni propis, kao što je članak 572. CGI-ja zbog toga što proizvodi takav učinak, u skladu s člankom 15. stavkom 1. Direktive 2011/64. Na temelju te odredbe, proizvođači ili uvoznici slobodno utvrđuju najvišu maloprodajnu cijenu za svaki od svojih proizvoda, koja čini osnovu za izračun proporcionalne trošarine primjenjive na prerađeni duhan.
4.        Nakon moje analize, zaključit ću da se članku 15. stavku 1. te direktive ne protivi takav nacionalni propis.
II.    Pravni okvir
A.      Pravo Unije
5.        U skladu s člankom 1., Direktivom 2011/64 „utvrđuju [se] opća načela za usklađivanje strukture i stopa trošarine koju države članice primjenjuju na prerađeni duhan”.
6.        U članku 2. stavku 1. te direktive navodi se:
„      Za potrebe ove Direktive, prerađeni duhan znači:
(a)      cigarete;
(b)      cigare i cigarilose;
(c)      duhan za pušenje:
i.      sitno rezani duhan za savijanje cigareta;
ii.      ostali duhan za pušenje.”
7.        U člancima 3., 4. i 5. navedene direktive definiraju se redom cigarete, cigare ili cigarilosi i duhan za pušenje.
8.        Članak 15. stavak 1. iste direktive glasi kako slijedi:
„      Proizvođači ili, ovisno o slučaju, njihovi predstavnici ili ovlašteni posrednici u Uniji te uvoznici duhana iz trećih zemalja mogu slobodno utvrditi najvišu maloprodajnu cijenu za svaki od svojih proizvoda za svaku državu članicu u kojoj se predmetni proizvodi stavljaju u potrošnju.
Međutim, prvi podstavak ne smije ometati provedbu nacionalnih zakonodavnih sustava u pogledu nadzora nad razinama cijena ili poštovanja propisanih cijena, pod uvjetom da su u skladu sa zakonodavstvom Zajednice.”
B.      Francusko pravo
9.        Člankom 572. CGI-ja, u verziji proizašloj iz Zakona od 26. siječnja 2016. o modernizaciji zdravstvenog sustava, određuje se:
„Maloprodajna cijena svakog proizvoda, izražena za 1000 jedinica ili 1000 grama, jedinstvena je za cijelo područje te je proizvođači i odobreni dobavljači slobodno određuju. Primjenjuje se nakon što je zajedničkom odlukom odobre ministarstva nadležna za zdravlje i proračun, pod uvjetima koje Conseil d'État (Državno vijeće) odredi dekretom. Međutim, ne može se odobriti ako je niža od iznosa cijene koštanja i svih poreza.
[…]”
III. Glavni postupak, prethodna pitanja i postupak pred Sudom
10.      Društva Japan Tobacco International SA i Japan Tobacco International France SAS (u daljnjem tekstu zajedno nazvani: društva Japan Tobacco) podnijela su 30. rujna 2016. i 20. siječnja 2017. pred Conseil d’État (Državno vijeće) tužbe za poništenje zbog prekoračenja ovlasti određenih odredbi iz dvaju dopisa od 6. travnja 2016. i od 22. studenoga 2016., koje su francuska tijela uputila proizvođačima i odobrenim dobavljačima duhanskih proizvoda. U tim su dopisima izneseni načini odobrenja maloprodajnih cijena duhana prerađenog u kontinentalnoj Francuskoj, koji su predviđeni člankom 572. CGI-ja.
11.      Tom se odredbom proizvođačima i dobavljačima nalaže da utvrde jedinstvenu maloprodajnu cijenu za svaki od svojih duhanskih proizvoda, izraženu za 1000 jedinica ili 1000 grama, neovisno o kapacitetu njihova pakiranja. U skladu s dopisom od 22. studenoga 2016., u tom kontekstu svaki proizvod definira robna marka i trgovačko ime. To pravilo, koje je u ovom mišljenju nazvano „pravilo cijene za 1000 jedinica ili 1000 grama”, podrazumijeva da cijena za svaki proizvod ostane jednaka neovisno o jediničnom pakiranju (nazvano: osnova) u kojem se predstavlja. Pravilo cijene za 1000 jedinica ili 1000 grama ima za cilj sprečavanje povećanja uporabe duhana koje bi moglo dovesti do pada cijena određenih proizvoda pakiranih u većim količinama.
12.      U prilog svojim tužbama, društva Japan Tobacco tvrde, među ostalim tužbenim razlozima, da se člankom 572. CGI-ja, na kojem se temelje pobijani dopisi, povređuje načelo slobodnog utvrđivanja najveće maloprodajne cijene duhanskih proizvoda iz članka 15. stavka 1. Direktive 2011/64 jer se njime sprečava da se, prilikom utvrđivanja tih cijena, uzmu u obzir eventualne razlike u troškovima pakiranja povezane s pakiranim količinama.
13.      U tom pogledu, sud koji je uputio zahtjev ima dvojbe, kao prvo, u pogledu područja primjene te direktive. Ističe da se navedena direktiva, u skladu s njezinim poreznim ciljem, može tumačiti na način da se njome uređuju samo cijene duhanskih proizvoda na koje se primjenjuju trošarine, odnosno cijene cigareta, cigara, cigarilosa i duhana za pušenje koji su definirani u člancima 2. do 5. iste direktive(3). Načelo propisano člankom 15. stavkom 1. Direktive 2011/64 stoga se ne primjenjuje na jedinična pakiranja tih proizvoda. Posljedično, pravilo cijene za 1000 jedinica ili 1000 grama, uzimajući u obzir da se njime zabranjuje izmjena cijene proizvoda ovisno o kapacitetu pojedinačnih pakiranja, ne može negativno utjecati na to načelo.
14.      Međutim, Conseil d’État (Državno vijeće) podsjeća da je u dvije presude zbog povrede obveze, donesene 2002.(4) i 2010.(5), Sud odlučio da se toj odredbi protive dvije prethodne verzije članka 572. CGI-ja kojim se, osim pravila cijene za 1000 jedinica ili 1000 grama, uvodi uređenje najniže obvezne maloprodajne cijene duhanskih proizvoda. Prema mišljenju Suda, ta su uređenja mogla biti prepreka slobodnom tržišnom natjecanju zbog toga što bi se određene proizvođače i uvoznike spriječilo da ostvaruju dobit od cijene koštanja koje su niže od cijena njihovih konkurenata. Sud koji je uputio zahtjev želi znati odražavaju li te presude volju Suda da se da prednost načelu slobodnog tržišnog natjecanja nad poreznim ciljem Direktive 2011/64. Također pita Sud proizlazi li utvrđivanje cijena duhanskih proizvoda ovisno o njihovu pakiranju, neovisno o definicijama predviđenima u člancima 2. do 5. te direktive, iz područja primjene slobode proizvođača i uvoznika zajamčene člankom 15. stavkom 1. navedene direktive.
15.      Kao drugo, u slučaju da Sud odgovori potvrdno na to pitanje, sud koji je uputio zahtjev pita o usklađenosti članka 572. CGI-ja, uzimajući u obzir da se njime sprečava te gospodarske subjekte da mijenjaju maloprodajnu cijenu svojih proizvoda ovisno o kapacitetu njihova pakiranja, s člankom 15. stavkom 1. Direktive 2011/64. U tom pogledu, sud koji je uputio zahtjev naglašava da im pravilo cijene za 1000 jedinica ili 1000 grama ne zabranjuje da u cijenama predloženima za odobrenje općenito uzmu u obzir razlike u troškovima proizvodnje neovisno o tome zašto su nastale, nego samo da mijenjaju cijene ovisno o veličini pakiranja.
16.      U tom je kontekstu Conseil d’État (Državno vijeće) odlučio prekinuti postupak i postaviti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.      Treba li Direktivu [2011/64] tumačiti na način da se njome, s obzirom na definicije duhanskih proizvoda iz njezinih članaka 2., 3. i 4. […], također uređuju cijene pakiranih duhanskih proizvoda?
2.      U slučaju potvrdnog odgovora na prethodno pitanje, treba li članak 15. Direktive [2011/64], s obzirom na to da se njime propisuje načelo slobodnog utvrđivanja cijena duhanskih proizvoda, tumačiti na način da se njime zabranjuje pravilo utvrđivanja cijena tih proizvoda za 1000 jedinica ili 1000 grama čiji je učinak da proizvođačima duhanskih proizvoda nije dopuštena izmjena cijena ovisno o eventualnim razlikama u troškovima pakiranja tih proizvoda?”
17.      Društva Japan Tobacco, francuska, talijanska i portugalska vlada te Europska komisija podnijeli su Sudu pisana očitovanja.
18.      Društva Japan Tobacco, francuska vlada i Komisija bili su zastupani na raspravi održanoj 5. rujna 2018.
IV.    Analiza
A.      Uvodne napomene
1.      Opseg prethodnih pitanja
19.      Svojim dvama pitanjima, koja ću ispitati zajedno, Conseil d’État (Državno vijeće) u biti želi znati je li nacionalni propis, kao što je članak 572. CGI-ja, kojim se proizvođače i uvoznike obvezuje da izraze jedinstvenu maloprodajnu cijenu za svaki od svojih proizvoda za 1000 jedinica ili 1000 grama te ih time sprečava da mijenjaju tu cijenu ovisno o kapacitetu različitih pakiranja u kojima se ti proizvodi stavljaju u potrošnju, usklađen s člankom 15. stavkom 1. Direktive 2011/64.
20.      U skladu s prvim pitanjem, taj sud pita Sud uređuje li se tom direktivom utvrđivanje cijena pakiranih duhanskih proizvoda. Kao što proizlazi iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku, to se pitanje konkretnije odnosi na doseg načela iz članka 15. stavka 1. navedene direktive koje se odnosi na to da proizvođači i uvoznici slobodno utvrđuju najveću maloprodaju cijenu za svaki od svojih proizvoda.
21.      S jedne strane, kao što tvrde sve zainteresirane stranke osim društava Japan Tobacco, sloboda proizvođača i uvoznika propisana tom odredbom može imati za cilj utvrđivanje maloprodajne cijene „za svaki od svojih proizvoda”, za koje se smatra da se odnose na svaki prerađeni duhan određene robne marke i vrste koji odgovara jednoj od definicija predviđenih člancima 2. do 5. navedene direktive, neovisno o kapacitetu njegova pakiranja (na primjer, svaka cigareta robne marke X i vrste Y) (6).
22.      S druge strane, kao što navode društva Japan Tobacco, sintagma „za svaki od svojih proizvoda” može se tumačiti kao da određuje svako pojedinačno pakiranje takvog proizvoda (na primjer, svako pakiranje od 20, 25 ili 30 cigareta robne marke X i vrste Y). Člankom 15. stavkom 1. Direktive 2011/64 jamči se stoga sloboda proizvođača i uvoznika da utvrde maloprodajnu cijenu svakog proizvoda koji stavljaju na tržište.
23.      Drugo pitanje upućuje se Sudu samo ako on u odgovoru na prvo pitanje odabere tumačenje članka 15. stavka 1. Direktive 2011/64 iz prethodne točke. Conseil d’État (Državno vijeće) pita Sud povređuje li se stoga nacionalnim propisom, kao što je pravilo o cijeni za 1000 jedinica ili 1000 grama o kojem je riječ u glavnom postupku, ta odredba u dijelu u kojem se njome sprečava proizvođače i uvoznike da slobodno utvrde razliku u cijeni između jediničnih pakiranja s različitim kapacitetima.
24.      U slučaju da Sud naprotiv smatra da „proizvodi” u smislu članka 15. stavka 1. Direktive 2011/64 označuju proizvode od prerađenog duhana kao takve, neovisno o kapacitetu njihova pakiranja, sud koji je uputio zahtjev smatra da se člankom 572. CGI-ja ne može povrijediti tu odredbu. To smatra jer se u samom tekstu članka 572. CGI-ja navodi da se cijene tako definiranih proizvoda slobodno utvrđuju.
25.      Iako se slažem s potonjim stajalištem, u svojoj ću zajedničkoj analizi prethodnih pitanja pojasniti razloge iz kojih nacionalni propis, kao što je pravilo o cijeni za 1000 jedinica ili 1000 grama predviđeno u članku 572. CGI-ja, ne ograničava, ni neizravno, slobodu zajamčenu u članku 15. stavku 1. Direktive 2011/64. Konkretno, bit će važno objasniti po čemu se takav propis razlikuje od prethodnih verzija članka 572.CGI-ja u pogledu kojih je Sud odlučio da ograničavaju tu slobodu(7).
2.      Učinak nacionalnog propisa o kojem je riječ u glavnom postupku, na koji se odnose prethodna pitanja
26.      Čini mi se korisnim uvodno naglasiti i da, iako članak 572. CGI-ja ima niz ograničavajućih učinaka na trgovinsku politiku proizvođača i uvoznika prerađenog duhana, ovaj se zahtjev za prethodnu odluku odnosi na samo jedan od njih. Conseil d’État (Državno vijeće) pita Sud je li članku 15. stavku 1. Direktive 2011/64 protivna ta nacionalna odredba samo u dijelu u kojem se njome obvezuje te gospodarske subjekte da izraze maloprodajnu cijenu za 1000 jedinica ili 1000 grama za svaki od svojih proizvoda, pri čemu ta cijena ostaje ista neovisno o kapacitetu jediničnog pakiranja u kojem je dotični proizvod stavljen u potrošnju.
27.      Suprotno tomu, prethodna se pitanja ne odnose na usklađenost članka 572. CGI-ja s načelom slobodnog utvrđivanja cijena jer se usto tom odredbom, kao prvo, zahtijeva da maloprodajna cijena za svaki proizvod bude usklađena na cijelom državnom području kontinentalne Francuske, kao drugo, nalaže minimalnu cijenu(8) i, kao treće, sprečava proizvođače i uvoznike da mijenjaju, odnosno povisuju ili snižavaju, maloprodajnu cijenu koju je odobrilo upravno tijelo.
28.      Međutim, društva Japan Tobacco u svojim su očitovanjima također kritizirala tu odredbu jer proizvodi taj trostruki učinak. Konkretno, ističu neusklađenost članka 572. CGI-ja s načelom slobodnog utvrđivanja cijena uz obrazloženje da maloprodajna cijena, utvrđena u skladu s tom odredbom, nakon odobrenja nije samo najveća cijena, nego i najmanja cijena te stoga fiksna cijena pri ponovnoj prodaji.
29.      Kako bi se izbjegli nesporazumi u tom pogledu, najprije pojašnjavam da taj aspekt članka 572. CGI-ja, koji se odnosi na politiku cijena, nije relevantan s obzirom na članak 15. stavak 1. Direktive 2011/64. Kao što proizlazi iz sudske prakse iznesene u nastavku teksta(9), ta odredba samo podrazumijeva da proizvođači ili uvoznici najveću maloprodajnu cijenu, koja je osnova za izračun trošarine ad valorem, za svaki svoj proizvod utvrđuju slobodno. Toj se odredbi ne protivi nacionalna mjera kojom se obvezuje proizvođače i uvoznike da poštuju fiksnu cijenu koju su sami slobodno utvrdili.
30.      U tom je pogledu Sud utvrdio da Direktiva 2011/64 nije prepreka za politiku cijena, pod uvjetom da ona nije protivna ciljevima te direktive, osobito cilju da se isključi narušavanje tržišnog natjecanja između različitih kategorija prerađenog duhana koji pripadaju istoj skupini(10).
31.      U tom je smislu u presudi Etablissements Fr. Colruyt(11) odlučio da članku 15. stavku 1. navedene direktive nije protivan nacionalni propis koji trgovcima na malo zabranjuje prodaju duhanskih proizvoda po jediničnoj cijeni nižoj od cijene koju je proizvođač ili uvoznik naznačio na taksenoj naljepnici koja se nalazi na tim proizvodima, ako je tu cijenu proizvođač ili uvoznik slobodno utvrdio(12). Prema mišljenju Suda, takav propis „ne odnosi se na situaciju obuhvaćenu člankom 15. stavkom 1. Direktive 2011/64”(13).
32.      Isto tako, ta odredba ne zabranjuje nacionalni propis kojim se predviđa da odobrena maloprodajna cijena bude jedinstvena, odnosno utvrđena, te stoga istodobno najveća i najmanja, pod uvjetom da su tu cijenu slobodno utvrdili proizvođači ili uvoznici.
B.      Tumačenje članka 15. stavka 1. Direktive 2011/64
33.      Kao što sam upravo naveo, Conseil d’État (Državno vijeće) poziva Sud da odredi upućuje li se sintagmom „za svaki od svojih proizvoda”, u smislu članka 15. stavka 1. Direktive 2011/64, na svaki prerađeni duhan određene robne marke i vrste koji proizvođači i uvoznici stavljaju u potrošnju ili pak svako od jediničnih pakiranja tog prerađenog duhana. Sud koji je uputio zahtjev postavlja mu to pitanje kako bi mogao odlučiti o tome je li s tom odredbom usklađeno pravilo o cijeni za 1000 jedinica ili 1000 grama jer se njime sprečava izmjena maloprodajne cijene za svaki od navedenih prerađenih duhana ovisno o kapacitetu različitih pakiranja.
34.      Budući da opseg predmetne sintagme nije određen u tekstu članka 15. stavka 1. Direktive 2011/64, tu sintagmu treba pojasniti tumačenjem te odredbe s obzirom na opću strukturu te direktive i svrhu koja se nastoji postići navedenom odredbom i direktivom u kojoj se nalazi(14).
1.      Tumačenje s obzirom na opću strukturu
35.      Za potrebe usklađivanja struktura trošarina, koje je provedeno Direktivom 2011/64, najveća maloprodajna cijena za svaki od proizvoda proizvođača i uvoznika, na koju se upućuje u članku 15. stavku 1. te direktive, služi za izračun proporcionalnog dijela trošarine na prerađeni duhan(15).
36.      U tom kontekstu, „proizvodi” navedeni u toj odredbi, čiju najveću maloprodajnu cijenu trebaju slobodno utvrditi ti gospodarski subjekti, podrazumijevaju, čini mi se, prerađeni duhan u dijelu u kojem podliježu trošarini.
37.      U tom pogledu, u članku 2. stavku 1. Direktive 2011/64 pojašnjava se da se „prerađeni duhan”, obuhvaćen područjem primjene usklađene trošarine, odnosi na, kao prvo, cigarete, kao drugo, cigare i cigarilose te, kao treće, duhan za pušenje. U člancima 3. do 5. te direktive definirane su te tri kategorije prerađenog duhana ovisno o njihovim obilježjima i načinima uporabe(16). U tim se definicijama navodi samo „unutarnje” pakiranje koje omogućava potrošnju duhana(17) a da se pritom ne razlikuje prerađeni duhan ovisno o njegovom „vanjskom” pakiranju(18).
38.      Suprotno tomu, na vanjsko pakiranje duhanskih proizvoda odnose se, kao što ističu francuska vlada i Komisija, mjere usklađivanja u okviru Direktive 2014/40. U članku 2. točki 4. te direktive definiraju se „duhanski proizvodi”. „Cigareta” i „cigara” definiraju se u točkama 10. i 11. tog članka upućivanjem na definicije predviđene u članku 3. i članku 4. stavku 1. Direktive 2011/64. Ti se pojmovi razliku od pojma „jedinično pakiranje” koji se u članku 2. točki 30. Direktive 2014/40 definira kao „najmanje samostalno pakiranje duhanskog ili srodnog proizvoda koje se stavlja na tržište”. U tom pogledu, člankom 14. stavkom 1. te direktive uređuje se najmanji kapacitet jediničnih pakiranja određenih duhanskih proizvoda.
39.      U odredbama Direktive 2011/64 koje se odnose na izračun usklađene trošarine, ne upućuje se na jedinična pakiranja u kojima se prodaje prerađeni duhan kao što se ne upućuje ni u člancima 2. do 5. te direktive_.
40.      Cigarete pak, u skladu s člankom 7. stavkom 1. navedene direktive, podliježu trošarini ad valorem izračunanoj na temelju najveće maloprodajne cijene, uključujući carinska davanja, te posebnoj trošarini izračunanoj po jedinici proizvoda. Suprotno onomu što tvrde društva Japan Tobacco, pojam „najveća maloprodajna cijena” u tom kontekstu uopće ne upućuje na jedinična pakiranja proizvoda za razliku od pojma „jedinica proizvoda”. Naime, „najveća maloprodajna cijena” razlikuje se od „jedinice proizvoda” jer je prvi pojam osnova za izračun proporcionalne trošarine, zbog koje se na tu cijenu primjenjuje ista stopa za sve cigarete, dok drugi pojam služi kao osnova za izračun posebne trošarine čiji je sam iznos jednak za sve cigarete(19).
41.      Kao što je napomenula francuska vlada, u nijednoj se odredbi Direktive 2011/64 ne navodi kutija cigareta kao mjerna jedinica u svrhu izračuna nekog od sastavnih dijelova trošarine. Štoviše, zbog toga što stopa trošarine ad valorem i iznos posebne trošarine trebaju biti jednaki za sve cigarete, ne smiju se razlikovati ovisno o kapacitetu jediničnih pakiranja.
42.      Prema mojem su mišljenju društva Japan Tobacco također pogrešno tvrdila da pojam „ponderirana prosječna maloprodajna cijena” iz članka 8. stavka 2. i članka 10. Direktive 2011/64 ima koristan učinak samo ako se jedinična cijena cigarete može mijenjati ovisno o veličini kutije. Naime, taj pojam služi kao osnova za određivanje značaja posebnih trošarina u okviru ukupnog poreznog opterećenja i najmanje ukupne trošarine na cigarete. U tom kontekstu, „ponderirana prosječna maloprodajna cijena” računa se na temelju ukupne vrijednosti svih cigareta (sve robne marke zajedno) stavljenih u potrošnju, koja se temelji na maloprodajnoj cijeni, uključujući sve poreze, podijeljenoj s ukupnom količinom cigareta stavljenih u potrošnju tijekom prethodne kalendarske godine. Korisnost navedenog pojma stoga ni na koji način ne ovisi o postojanju razlika između cijena iste cigarete s obzirom na različita jedinična pakiranja u kojima ih se predstavlja.
43.      Prerađeni duhan, osim cigareta, podliježe na temelju članka 14. stavka 1. Direktive 2011/64, trošarini koja može biti ad valorem (izračunana na temelju najveće maloprodajne cijene koja je slobodno utvrđena), posebna (izražena po kilogramu ili, u slučaju cigara i cigarilosa, za određeni broj proizvoda) ili kombinacija obiju. Jedinično pakiranje u tom kontekstu nije ni osnova za izračun trošarine.
44.      K tomu, tom se odredbom pojašnjava da države članice mogu utvrditi najmanji iznos trošarine ad valorem ili kombinirane trošarine, dok se u članku 14. stavku 2. predviđaju određene stope ili najmanji iznosi ukupne trošarine. U skladu s člankom 14. stavkom 3., te stope ili iznosi vrijede za sve proizvode koji pripadaju skupini predmetnih prerađenih duhanskih proizvoda(20), bez razlikovanja unutar svake skupine osobito ovisno o predstavljanju. Kao što je tvrdila francuska vlada, ta odredba pretpostavlja da se stope i najmanji iznosi trošarine ne mogu razlikovati ovisno o pakiranju u kojem se predstavljaju proizvodi predmetne skupine.
45.      Sva ta razmatranja upućuju na to da prerađeni duhan koji podliježe usklađenoj trošarini ne obuhvaća jedinična pakiranja duhanskih proizvoda, nego pak cigarete, cigare, cigarilose i duhan za pušenje, koji su definirani u člancima 2. do 5. Direktive 2011/64, neovisno o kapacitetu njihova pakiranja.
46.      Prema mojem mišljenju, ta definicija predmeta na koji se primjenjuju usklađene trošarine ograničava i pojam „proizvodi” u smislu članka 15. stavka 1. te direktive. Stoga, s obzirom na to da je najveća maloprodajna cijena za svaki od proizvoda proizvođača i uvoznika, koju oni slobodno utvrđuju, osnova za izračun trošarine ad valorem, ti proizvodi označuju prerađeni duhan koji je definiran u prethodnoj točki.
47.      Tumačenje koje predlažem podrazumijeva da se ta odredba odnosi samo na slobodu tih subjekata da utvrđuju jediničnu cijenu svojih cigareta, cigara i cigarilosa ili cijenu po jedinici mase duhana za pušenje određene robne marke ili vrste, a da se pritom ne jamči da mogu mijenjati te cijene ovisno o kapacitetu pakiranja u kojima se te proizvode predstavlja.
48.      Svrha navedene direktive općenito i konkretno njezina članka 15. stavka 1. potvrđuje to tumačenje.
2.      Teleološko tumačenje
49.      Kao što se navodi u članku 1., Direktiva 2011/64 ima za svrhu utvrđivanje općih načela za usklađivanje strukture i stopa trošarine koju države članice primjenjuju na prerađeni duhan. Kao što je navedeno u uvodnoj izjavi 9. te direktive, to usklađivanje ima za cilj osigurati da „tržišno natjecanje u različitim kategorijama prerađenog duhana iz iste skupine koje nije narušeno učincima naplate poreza te time dovesti do otvaranja nacionalnih tržišta […]”. U skladu s uvodnom izjavom 10. navedene direktive „[t]ržišno natjecanje posebno zahtijeva postojanje sustava sa slobodno oblikovanim cijenama za sve skupine prerađenog duhana”.
50.      U tom smislu, prema sudskoj praksi, člankom 15. stavkom 1. Direktive 2011/64 nastoji se, s jedne strane, osigurati da se na utvrđivanje osnove za izračun proporcionalne trošarine na duhanske proizvode, odnosno najviše maloprodajne cijene tih proizvoda, u svim državama članicama primjenjuju ista pravila. Tom se odredbom, s druge strane, nastoji sačuvati sloboda tih gospodarskih subjekata kako bi mogli doista iskoristiti konkurentsku prednost proizišlu iz niže cijene koštanja kako bi mogli ponuditi pristupačnije maloprodajne cijene(21).
51.      Osim toga, Sud je pojasnio da članak 15. stavak 1. Direktive 2011/64, u okviru mehanizma oporezivanja duhana, podrazumijeva da se cijena za svaki proizvod, jednom kad je utvrdi proizvođač ili uvoznik i odobri tijelo javne vlasti, nameće kao najviša cijena koja se kao takva mora poštovati u svim fazama distribucijskog lanca, sve do prodaje krajnjem potrošaču. Tim se pravilom omogućuje izbjegavanje da se prekoračenjem te cijene ugrozi cjelovitost poreznih prihoda(22). Njome se jamči da proizvođači i uvoznici u trenutku ubiranja poreza ne navedu niže cijene kako bi umanjili porezni teret te zatim prodaju robu po većoj cijeni(23).
52.      Prema mojem mišljenju, ostvarivanje tih ciljeva zahtijeva samo da ti gospodarski subjekti slobodno određuju jediničnu cijenu cigareta, cigara ili cigarilosa, ili cijenu po jedinici mase duhana za pušenje, određene robne marke ili vrste koju stavljaju u potrošnju. Njime se ne pretpostavlja da se članak 15. stavak 1. Direktive 2011/64 tumači na način da se njime k tomu zahtijeva da oni mogu mijenjati maloprodajnu cijenu za svaki od tih proizvoda ovisno o jediničnim pakiranjima u kojima ih predstavljaju.
53.      Konkretno, što se tiče cilja koji se odnosi na slobodno tržišno natjecanje, Sud je naglasio da se člankom 15. stavkom 1. Direktive 2011/64 predviđa da proizvođači i uvoznici slobodno utvrđuju najveću maloprodajnu cijenu za svaki od svojih proizvoda „kako bi se zajamčilo njihovo učinkovito tržišno natjecanje” (moje isticanje)(24). Stoga se načelom slobodnog utvrđivanja najveće maloprodajne cijene osigurava da način oporezivanja predviđen Direktivom 2011/64 nema za sekundarni učinak narušavanje tržišnog natjecanja i sprečavanje slobodnog kretanja robe(25).
54.      Čini mi se da se u tom kontekstu konkurentska prednost koju treba zadržati odnosi na svaku prednost u smislu troškova proizvodnje koju ima proizvođač ili uvoznik u odnosu na druge proizvođače i uvoznike(26). Ona ne označava konkurentsku prednost koju ima jedinično pakiranje prerađenog duhana određene robne marke i vrste u odnosu na drugo jedinično pakiranje istog prerađenog duhana koji prodaje isti gospodarski subjekt.
55.      To tumačenje ne dovode u pitanje presude u kojima je Sud utvrdio da sustavi obveznih najmanjih maloprodajnih cijena za prerađeni duhan koji su bili prethodno predviđeni u nekoliko država članica, među kojima je Francuska, nisu usklađeni s načelom slobodnog utvrđivanja cijena(27).
56.      U tom pogledu, u presudi od 27. veljače 2002., Komisija/Francuska(28), smatralo se da se članak 572. CGI-ja, u verziji koja je prethodila onoj o kojoj je riječ u glavnom postupku, protivi članku 9. stavku 1. Direktive 95/59/EZ(29) (čiji je sadržaj preuzet u članku 15. stavku 1. Direktive 2011/64). Tom se prethodnom verzijom, u odnosu na verziju članka 572. CGI-ja koji se primjenjuje u ovom slučaju, predviđalo dodatno ograničenje prema kojem cijena za 1000 jedinica proizvoda kategorije cigareta koje se prodaju pod istom robnom markom, neovisno o načinu pakiranja i jediničnom pakiranju, ne može biti manja od cijene primijenjene na najprodavaniji proizvod te robne marke. Sud je smatrao da se predmetnom nacionalnom odredbom u stvari nalaže najmanja maloprodajna cijena za cigarete iako je ta najmanja cijena bila samo neizravno utvrđena. Nadalje, prema mišljenju Suda, činjenicom da tijela javne vlasti utvrđuju najmanju maloprodajnu cijenu nedvojbeno se ograničava sloboda proizvođača i uvoznika da utvrde najveću maloprodajnu cijenu za svaki od svojih proizvoda jer ta cijena u svakom slučaju ne može biti manja od obvezne najmanje cijene.
57.      U presudi od 4. ožujka 2010., Komisija/Francuska(30), članak 572. CGI-ja u drugoj prethodnoj verziji, kojim se proizvođačima i uvoznicima nalagala najmanja maloprodajna cijena za cigarete koja je odgovarala određenom postotku, utvrđenom dekretom, od prosječne cijene cigareta na tržištu, također se smatrao protivnim načelu slobodnog utvrđivanja cijena. Tako predviđen sustav mogao je ukloniti razlike između cijena konkurentskih proizvoda te približiti te cijene cijenama najskupljih proizvoda. Time je taj sustav sprečavao slobodu proizvođača i uvoznika da utvrde najveću maloprodajnu cijenu za svoje proizvode. Sud je istog dana smatrao neusklađenima slične sustave uspostavljene u Austriji i Irskoj(31) i, iste godine, sustav obvezne najmanje cijene predviđen u Italiji(32).
58.      Sud je u tim četirima presudama donesenim 2010. pojasnio da bi, suprotno tomu, sustav minimalnih cijena, koji bi bio uređen tako da se ni u kojem slučaju ne ugrožava konkurentska prednost koja bi za neke proizvođače ili uvoznike mogla proizaći iz niže cijene koštanja te da stoga ne dođe do narušavanja tržišnog natjecanja, bio u skladu s načelom slobodno utvrđivanja cijena(33).
59.      U ovom slučaju, društva Japan Tobacco tvrde da pravilo o cijeni za 1000 jedinica ili 1000 grama ima isti učinak kao sustav najmanje cijene, kao što je onaj koji je sankcionirao Sud u presudi od 27. veljače 2002., Komisija/Francuska(34). Prema njihovu mišljenju, proizvođač ili uvoznik primorani su kao referentnu cijenu za svaki proizvod određene robne marke i trgovačkog naziva odabrati cijenu jednog od jediničnih pakiranja tog proizvoda te jednaku cijenu upotrebljavati za sva jedinična pakiranja navedenog proizvoda. Time se neutralizira konkurentska prednost koju taj gospodarski subjekt može imati zbog nižih cijena koštanja jediničnih pakiranja koja sadržavaju veće količine prerađenog duhana. Naime, time ga se sprečava da usmjeri potrošače prema proizvodu čija je jedinična cijena niža zato što su pakirani u većim količinama.
60.      Ta mi argumentacija nije uvjerljiva.
61.      U tom pogledu podsjećam da cilj koji se nastoji postići člankom 15. stavkom 1. Direktive 2011/64 ne obuhvaća mogućnost proizvođača ili uvoznika da iskoristi prednost nižih troškova proizvodnje povezanu s pakiranjem svojih proizvoda u većim količinama s ciljem usmjeravanja potražnje prema većim pakiranjima u kojima se prodaju njegovi duhanski proizvodi određene robne marke i vrste. Važno je samo da taj gospodarski subjekt može imati eventualnu konkurentsku prednost povezanu s nižim troškovima proizvodnje svojih proizvoda u odnosu na troškove proizvodnje svojih konkurenata(35).
62.      Međutim, tumačenje te odredbe kojom se proizvođačima i uvoznicima ne jamči sloboda mijenjanja cijene za svaki prerađeni duhanski proizvod ovisno o kapacitetu njegova pakiranja i kojom se stoga dopušta nacionalni propis kao što je pravilo o cijeni za 1000 jedinica i 1000 grama o kojem je riječ u glavnom postupku, nema za učinak ukinuti takvu konkurentsku prednost.
63.      Kao što ističe sud koji je uputio zahtjev, jedino ograničenje uvedeno tim pravilom jest nemogućnost objave drukčije maloprodajne cijene za proizvod iste robne marke i trgovačkog naziva ovisno o jediničnom pakiranju u kojem ga se predstavlja. Osim toga, predmetni proizvođač ili uvoznik i dalje slobodno utvrđuje cijenu za 1000 jedinica ili 1000 grama tog proizvoda a da pritom nije ograničen cijenom najbolje prodavane kutije. Pravilom o cijeni za 1000 jedinica ili 1000 grama ne ograničava se mogućnost proizvođača i uvoznika da općenito u maloprodajnu cijenu svojih proizvoda uključe eventualne niže troškove proizvodnje od onih povezanih s proizvodima njihovih konkurenata.
64.      Naime, cijena po cigareti, cigari ili cigarilosu te po jedinici mase duhana za pušenje određene robne marke i vrste, koju slobodno utvrđuju ti gospodarski subjekti, može uključivati dio ukupnih troškova proizvodnje koji se odnose na proizvode te robne marke i te vrste. U nju su uključeni troškovi pakiranja kao sastavni dijelovi troškova proizvodnje, koji su sami element iznosa troškova. Kao što je naglasila Komisija, sloboda proizvođača i uvoznika da utvrđuju jediničnu cijenu za svaki prerađeni duhan podrazumijeva slobodu da u nju uključe troškove povezane s različitim pakiranjima u kojima se ti proizvodi stavljaju na tržište u opsegu i na način prema njihovu odabiru.
65.      Ti gospodarski subjekti mogu, na primjer, odabrati utvrđivanje cijene po cigareti određene robne marke i vrste, koja odražava prosječne troškove pakiranja za svaku od kutija u kojima se prodaje ta cigareta. Osobito im je poželjno i utvrditi cijenu koja uključuje troškove pakiranja za kutije za koje su ti troškovi najviši ili najniži.
66.      Slijedom toga, pravilo o cijeni za 1000 jedinica ili 1000 grama ne sprečava proizvođače i uvoznike da u cijenu za svaki prerađeni duhan uključe eventualnu konkurentsku prednost nastalu zbog iznosa troškova, uključujući troškove pakiranja, koji su manji od troškova njihovih konkurenata. Ta konkurentska prednost ipak treba biti raspoređena na sva jedinična pakiranja proizvoda iste robne marke i vrste.
67.      Iz navedenih je razmatranja jasno da nacionalni propis, kao što je pravilo o cijeni za 1000 jedinica ili 1000 grama, nema jednake učinke kao sustav obvezne najmanje cijene. Propisom te vrste ne ograničava se sloboda proizvođača i uvoznika da utvrde najveću maloprodajnu cijenu svojih proizvoda niti se njime stoga ne ograničava stvarno tržišno natjecanje između tih gospodarskih subjekata.
3.      Zaključne napomene
68.      S obzirom na sve prethodno navedeno, smatram da sloboda predviđena u članku 15. stavku 1. Direktive 2011/64 ima za cilj da proizvođači i uvoznici utvrđuju najveću maloprodajnu cijenu za svaki od svojih proizvoda od prerađenog duhana koji podliježu trošarini. Ti su proizvodi cigarete, cigare ili cigarilosi te duhan za pušenje određene marke i vrste, neovisno o kapacitetu njihova pakiranja.
69.      Iz toga proizlazi da se toj odredbi ne protivi nacionalni propis, kao što je članak 572. CGI-ja kojim se predviđa da jedinstvena cijena za svaki proizvod određene robne marke i vrste koju slobodno određuju ti gospodarski subjekti treba biti izražena za 1000 jedinica ili 1000 grama te se, slijedom toga, ne može mijenjati ovisno o kapacitetu jediničnih pakiranja u kojima ga se stavlja u potrošnju.
70.      Radi sveobuhvatnosti pojašnjavam da taj zaključak ne utječe na, kao što navode talijanska vlada i Komisija, pitanje zahtijeva li se člankom 15. stavkom 1. Direktive 2011/64, usto što mu se ne protivi, to da najveća maloprodajna cijena za svaki proizvod, koja služi kao osnova za izračun trošarine ad valorem, bude jednaka po jedinici (ili masi) neovisno o kapacitetu pakiranja u kojem ga se predstavlja(36).
71.      Kako bi se sudu koji je uputio zahtjev dao odgovor na temelju kojeg može riješiti spor u glavnom postupku, dovoljno je pojasniti da se tom odredbom proizvođačima i uvoznicima ne jamči sloboda mijenjanja cijena za svoje proizvode ovisno o kapacitetu njihova pakiranja te joj se stoga ne protivi nacionalni propis kojim se sprečava takvo mijenjanje. Nije potrebno ispitati zadržavaju li, u okviru usklađivanja struktura trošarine koje se provodi Direktivom 2011/64, države članice mogućnost da dopuste tim gospodarskim subjektima da mijenjaju maloprodajnu cijenu za svaki od svojih proizvoda, koja služi kao osnova za izračun proporcionalne trošarine, ovisno o jediničnom pakiranju u kojem ih se stavlja u potrošnju.
V.      Zaključak
72.      S obzirom na sva prethodna razmatranja, predlažem Sudu da na prethodna pitanja koja je uputio Conseil d’État (Državno vijeće, Francuska) zajedno odgovori na sljedeći način:
Članku 15. stavku 1. Direktive Vijeća 2011/64/EU od 21. lipnja 2011. o strukturi i stopama trošarine koje se primjenjuju na prerađeni duhan, ne protivi se nacionalna odredba, kao što je ona o kojoj je riječ u glavnom postupku, kojom se predviđa da proizvođači i uvoznici slobodno utvrđuju jedinstvenu maloprodajnu cijenu za svaki od svojih proizvoda od prerađenog duhana određene robne marke i vrste izraženu za 1000 jedinica ili 1000 grama, uzimajući u obzir da se ta cijena ne može mijenjati ovisno o kapacitetu jediničnih pakiranja u kojima se svaki od tih proizvoda stavlja u potrošnju.
1      Izvorni jezik: francuski
2      Direktiva Vijeća od 21. lipnja 2011. (SL 2011., L 176, str. 24.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 3., svezak 63., str. 313.)
3      Iako se u odluci kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku izričito navode samo članci 2. do 4. Direktive 2011/64, sud koji je uputio zahtjev vjerojatno je namjeravao uputiti i na članak 5. te direktive, u kojem se definira duhan za pušenje.
4      Presuda od 27. veljače 2002., Komisija/Francuska (C-302/00, EU:C:2002:123)
5      Presuda od 4. ožujka 2010., Komisija/Francuska (C-197/08, EU:C:2010:111)
6      Pojmovi „robna marka” i „vrsta”, iako se izričito ne upotrebljavaju u članku 15. stavku 1. Direktive 2011/64 kako bi se utvrdio svaki od proizvoda proizvođača i uvoznika, navode se u članku 5. stavcima 1. i 6. Direktive 2014/40/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 3. travnja 2014. o usklađivanju zakona i drugih propisa država članica o proizvodnji, predstavljanju i prodaji duhanskih i srodnih proizvoda (SL 2014., L 127, str. 1.). Na primjer, cigareta robne marke X može biti vrste „light”, „svijetli” ili „tamni”. Iz spisa podnesenog Sudu proizlazi da pojam „vrsta” odgovara pojmu „trgovačko ime” koji se upotrebljava u dopisu od 22. studenoga 2016. iz glavnog postupka.
7      Vidjeti presude od 27. veljače 2002., Komisija/Francuska (C-302/00, EU:C:2002:123) i od 4. ožujka 2010., Komisija/Francuska (C-197/08, EU:C:2010:111)
8      Člankom 572. CGI-ja predviđa se da cijena proizvoda od prerađenog duhana ne može biti niža od iznosa troška proizvodnje i svih poreza kojima podliježe proizvod. U ovom se slučaju ne osporava usklađenost te minimalne cijene s člankom 8. stavkom 6. Direktive 2011/64, kojim se, ovisno o poštovanju određenih uvjeta, državama članicama dopušta da utvrde minimalne pragove oporezivanja ispod kojih trošarina ad valorem nema proporcionalni učinak. Vidjeti u tom pogledu presudu od 9. listopada 2014., Yesmoke Tobacco (C-428/13, EU:C:2014:2263, t. 27.).
9      Vidjeti točke 50., 51. i 53. ovog mišljenja.
10      Presuda od 4. ožujka 2010., Komisija/Francuska (C-197/08, EU:C:2010:111, t. 47.)
11
Presuda od 21. rujna 2016. (C-221/15, EU:C:2016:704, t. 27. do 31.).
12      Presuda od 21. rujna 2016. (C-221/15, EU:C:2016:704, t. 27. do 31.)
13      Presuda od 21. rujna 2016., Etablissements Fr. Colruyt (C-221/15, EU:C:2016:704, t. 29. i navedena sudska praksa)
14      Vidjeti osobito presude od 1. srpnja 2008., Švedska i Turco/Vijeće (C-39/05 P i C-52/05 P, EU:C:2008:374, t. 41.) i od 16. srpnja 2015., CHEZ Razpredelenie Bulgaria (C-83/14, EU:C:2015:480, t. 55.).
15      Vidjeti članak 7. stavak 1., članak 9. stavak 2. točku (b) i članak 14. stavak 1. točku (a) Direktive 2011/64. Vidjeti i točke 40. i 43. ovog mišljenja.
16      Vidjeti u tom pogledu uvodnu izjavu 4. Direktive 2011/64.
17      Na primjer, člankom 3. stavkom 1. točkama (b) i (c) Direktive 2011/64 u kategorije cigareta uključeni su „smotuljci duhana koji se jednostavnim neindustrijskim postupkom stavljaju u papirnati omot za cigarete” i „smotuljci duhana koji se jednostavnim neindustrijskim postupkom umataju u cigaretni papir”. U skladu s člankom 4. stavkom 1. točkom (a) te direktive, kategorijom cigara ili cigarilosa smatraju se, „[a]ko su prikladni za pušenje […], smotuljci duhana s vanjskim omotom od prirodnog duhana”.
18      Međutim, napominjem da se u članku 5. stavku 1. točki (b) Direktive 2011/64 kategorijom „duhan za pušenje” smatraju „[…] duhanski otpaci koji su […] stavljeni u prodaju na malo […]”. To upućivanje na pakiranje nije namijenjeno razlikovanju različitih jediničnih pakiranja otpadaka, nego pak odvajanju otpadaka koji podliježu usklađenoj trošarini, kad se stavljaju u maloprodaju, od drugih otpadaka.
19      Vidjeti članak 7. stavak 2. Direktive 2011/64.
20      Iz članka 13. Direktive 2011/64 proizlazi da skupine prerađenih duhanskih proizvoda, osim cigareta, sadržavaju skupinu cigara i cigarilosa, skupinu sitno rezanog duhana za savijanje cigareta, kao i skupinu drugog duhana za pušenje.
21      Vidjeti osobito presude od 4. ožujka 2010., Komisija/Francuska (C-197/08, EU:C:2010:111, t. 36.) i od 21. rujna 2016., Etablissements Fr. Colruyt (C-221/15, EU:C:2016:704, t. 24.).
22      Presuda od 21. rujna 2016., Etablissements Fr. Colruyt (C-221/15, EU:C:2016:704, t. 25.)
23      Vidjeti presudu od 16. studenoga 1977., GB-Inno-BM (13/77, EU:C:1977:185, t. 17.) i mišljenje nezavisne odvjetnice J. Kokott u predmetima Komisija/Irska, Komisija/Francuska i Komisija/Austrija (C-197/08, C-198/08 i C-221/08, EU:C:2009:655, t. 23.).
24      Vidjeti presude od 19. listopada 2000., Komisija/Grčka (C-216/98, EU:C:2000:571, t. 20.); od 4. ožujka 2010., Komisija/Austrija (C-198/08, EU:C:2010:112, t. 28.); od 4. ožujka 2010., Komisija/Francuska (C-197/08, EU:C:2010:111, t. 36.); od 4. ožujka 2010., Komisija/Irska (C-221/08, EU:C:2010:113, t. 39.) i od 24. lipnja 2010., Komisija/Italija (C-571/08, neobjavljena, EU:C:2010:367, t. 38.).
25      Vidjeti mišljenje nezavisne odvjetnice J. Kokott u predmetima Komisija/Irska, Komisija/Francuska i Komisija/Austrija (C-197/08, C-198/08 i C-221/08, EU:C:2009:654, t. 40. i 41.). Vidjeti presudu od 21. lipnja 1983., Komisija/Francuska (90/82, EU:C:1983:169, t. 20. i 21.).
26      Vidjeti u tom smislu i mišljenje nezavisnog odvjetnika N. Wahla u predmetu Etablissements Fr. Colruyt (C-221/15, EU:C:2016:288, t. 23. i 24.). Osim toga, načelo slobodnog utvrđivanja cijena naravno pretpostavlja i da proizvođači i uvoznici slobodno razlikuju cijene za svoje proizvode ovisno o njihovoj robnoj marki i vrsti (vidjeti u tom pogledu točku 30. ovog mišljenja).
27      Vidjeti presudu od 19. listopada 2000., Komisija/Grčka (C-216/98, EU:C:2000:571, t. 21.) i sudsku praksu navedenu u točkama 56. i 57. ovog mišljenja.
28      C-302/00, EU:C:2002:123, t. 14. i 15.
29      Direktiva Vijeća od 27. studenoga 1995. o strukturi i stopama trošarine koje se primjenjuju na prerađeni duhan (SL 1995., L 291, str. 40.)
30      C-197/08, EU:C:2010:111, t. 55.
31      Presude od 4. ožujka 2010., Komisija/Austrija (C-198/08, EU:C:2010:112, t. 45.) i Komisija/Irska (C-221/08, EU:C:2010:113, t. 41.)
32      Presuda od 24. lipnja 2010., Komisija/Italija (C-571/08, neobjavljena, EU:C:2010:367, t. 44.)
33      Vidjeti presude od 4. ožujka 2010., Komisija/Francuska (C-197/08, EU:C:2010:111, t. 38.); od 4. ožujka 2010., Komisija/Austrija (C-198/08, EU:C:2010:112, t. 30.); od 4. ožujka 2010., Komisija/Irska (C-221/08, EU:C:2010:113, t. 41.) i od 24. lipnja 2010., Komisija/Italija (C-571/08, neobjavljena, EU:C:2010:367, t. 40.).
34      C-302/00, EU:C:2002:123, t. 14. i 15.
35      Vidjeti točku 54. ovog mišljenja.
36      U prilog tom stajalištu, talijanska vlada tvrdi da utvrđivanje drukčije cijene za svako jedinično pakiranje istog proizvoda, zbog njegova utjecaja na izračun trošarine, dovodi do opasnosti od ugrožavanja cjelovitosti poreznih prihoda.