62020TJ0370_RES
Predmet T-370/20
KL
protiv
Europske investicijske banke (EIB)
Presuda Općeg suda (četvrto vijeće) od 24. studenoga 2021.
„Javna služba – Osoblje EIB-a – Zdravstveno stanje – Radna sposobnost – Neopravdani izostanak – Tužba za poništenje – Pojam invalidnosti – Neograničena nadležnost – Sporovi financijske naravi – Retroaktivna isplata invalidske mirovine – Tužba za naknadu štete”
Dužnosnici – Službenici Europske investicijske banke – Socijalna sigurnost – Osiguranje za slučaj nesreće i profesionalne bolesti – Invalidnost – Pojam – Ocjena u odnosu na poslove koji se obavljaju u Banci
(Pravilnik o osoblju za dužnosnike, čl. 78.; Pravilnik o osoblju Europske investicijske banke, čl. 14.)
(t. 83.-89., 100.)
Dužnosnici – Službenici Europske investicijske banke – Socijalna sigurnost – Osiguranje za slučaj nesreće i profesionalne bolesti – Invalidnost – Odbor za utvrđivanje invalidnosti – Nadležnost – Procjena sposobnosti službenika za rad izvan Banke – Isključenje
(t. 90.-93.)
Tužba dužnosnikâ – Službenici Europske investicijske banke – Analogna primjena članka 91. stavka 1. Pravilnika o osoblju – Neograničena nadležnost – Sporovi financijske naravi – Pojam – Tužba za retroaktivnu isplatu invalidske mirovine – Uključivanje
(čl. 266. UFEU-a; Pravilnik o osoblju za dužnosnike, čl. 91. st. 1.)
(t. 109.-113., 117.-124.)
Kratak prikaz
Tužitelj, osoba KL, zaposlen je u Europskoj investicijskoj banci (EIB). Nakon više razdoblja tužiteljeva izostanka, EIB je proveo postupak pred odborom za utvrđivanje invalidnosti, pri čemu se do davanja mišljenja tog odbora smatralo da je tužitelj privremeno potpuno radno nesposoban. Nakon što je procijenio tužiteljevo zdravstveno stanje, odbor za utvrđivanje invalidnosti jednoglasno je zaključio da tužitelj ne može više obavljati poslove u EIB-u, ali je još sposoban obavljati profesionalnu djelatnost na općem tržištu rada. Slijedom navedenog, EIB je donio dvije odluke kojima je utvrđeno da je tužitelj radno sposoban i neopravdano odsutan od datuma na koji je pozvao tužitelja da se vrati na rad. Nakon neuspjeha postupka mirenja, tužitelj je Općem sudu podnio tužbu protiv tih dviju odluka i protiv odluke predsjednika EIB-a kojom su te odluke potvrđene (u daljnjem tekstu nazvane zajedno: pobijane odluke).
Opći sud prihvaća tužbu i poništava pobijane odluke. U svojoj presudi Opći sud definira pojam invalidnosti iz odredbi donesenih u okviru izvršenja Pravilnika o osoblju EIB-a na način da se mora ocijeniti u odnosu na EIB, a ne u odnosu na opće tržište rada. Opći sud također primjenjuje „neograničenu nadležnost” koju mu za „sporove financijske naravi” priznaje članak 91. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije (u daljnjem tekstu: Pravilnik o osoblju), koji se po analogiji primjenjuje na službenike EIB-a. Usto pojašnjava u glavnim crtama ta dva pojma.
Ocjena Općeg suda
Prije svega, glede dopuštenosti dokumenata od kojih se sastoji mišljenje odbora za utvrđivanje invalidnosti, Opći sud ističe da se dokument ne može isključiti iz razloga što datum koji se nalazi na njemu nije onaj na koji je taj odbor pregledao tužitelja.
Potom, glede pojma invalidnosti, Opći se sud oslanja na analogno tumačenje članaka 78. i 5. Pravilnika o osoblju i na članak 51-1 Prijelazne uredbe o mirovinskom sustavu koji se primjenjuje na članove osoblja EIB-a, iz kojih proizlazi da službenik za kojeg je u EIB-u utvrđeno da je invalid može obavljati plaćenu djelatnost izvan tog tijela, pod uvjetom da ukupni iznos njegovih različitih prihoda nije viši od neto primitaka od rada koje je primao kada je radio u EIB-u.
Osim toga, odbori za utvrđivanje invalidnosti koje je EIB uspostavio njegova su tijela i stoga nisu nadležni u pravnom pogledu za ocjenu tužiteljeve sposobnosti da obavlja stručne poslove izvan tog tijela. Naime, navedeni su odbori nadležni u pravnom pogledu za odlučivanje o sposobnosti EIB-ova osoblja za rad unutar te institucije. Kako bi se odlučilo o sposobnosti tih osoba za rad izvan EIB-a, dotičnu osobu moraju pregledati odbori koje su osnovale druge institucije ili nacionalna tijela.
Odlučivši o tužiteljevoj sposobnosti da obavlja djelatnosti na općem tržištu rada odbor za utvrđivanje invalidnosti zadro je stoga u nadležnost takvih odbora, stvorivši time opasnost od proturječja između svoje ocjene tužiteljeve sposobnosti za rad na općem tržištu rada i onih koje bi naknadno mogli dati odbori za utvrđivanje invalidnosti koje su uspostavile druge institucije ili nacionalna tijela.
Stoga Opći sud smatra da pojam invalidnosti, u smislu članka 46-1 Prijelazne uredbe o mirovinskom sustavu koji se primjenjuje na članove osoblja EIB-a i članka 11.1. Administrativnih odredbi koje se primjenjuju na osoblje EIB-a, donesenih u okviru provedbe Pravilnika o osoblju EIB-a, treba tumačiti na način da se odnosi na EIB-ova službenika za kojeg je odbor za utvrđivanje invalidnosti, koji je osnovao EIB, utvrdio da je nesposoban nastaviti s obavljanjem svojih ili istovrijednih poslova unutar EIB-a.
Naposljetku, Opći sud podsjeća na to da na sporove nastale između EIB-a i njegovih službenika treba primijeniti pravilo sadržano u članku 91. stavku 1. drugoj rečenici Pravilnika o osoblju. Tom se odredbom dodjeljuje sudu Unije u sporovima financijske naravi neograničena nadležnost u okviru koje ima ovlast, ako je to potrebno, naložiti tuženiku po službenoj dužnosti isplatu naknade za štetu koja je nastala njegovom krivnjom, i u takvom slučaju, ocijeniti, vodeći računa o svim okolnostima predmeta, ex aequo et bono štetu koja je nastala.
Na temelju neograničene nadležnosti sud Unije ima zadaću, među ostalim, sveobuhvatno riješiti sporove koji se pred njim vode i zajamčiti praktičnu učinkovitost presuda o poništenju koje donese u predmetima u vezi s javnom službom. Kada izvršava svoju neograničenu nadležnost sud Unije ne izdaje naloge dotičnim institucijama ili tijelima, nego ima, po potrebi, nadležnost da ih nadomjesti odlukama koje nužno uključuju zaključke do kojih dođe na kraju svoje pravne ocjene spora.
U tom pogledu Opći sud podsjeća na to da „sporove financijske naravi” u smislu navedene odredbe ne čine samo tužbe za utvrđivanje odgovornosti koje službenici podnesu protiv institucije ili tijela Unije, nego i sve one kojima se zahtijeva da takva institucija ili tijelo isplate službeniku iznos koji on smatra da mu se duguje na temelju Pravilnika o osoblju ili drugog akta kojim su uređeni njihovi radni odnosi.
U konkretnom slučaju spor je financijske naravi jer tužitelj zahtijeva od suda Unije da odluči o zakonitosti odluke da mu se ne prizna status „invalidne” osobe i naloži EIB-u da mu isplati novčani iznos. Naime, odluka da se za tužitelja smatra da „nije invalid” ima izravne posljedice na kontinuitet položaja zainteresirane osobe kao službenika u EIB-u i dakle na njegove primitke od rada i njegova financijska prava.
Osim toga, Opći sud utvrđuje da radi donošenja nove odluke kojom se utvrđuje tužiteljevo stanje invalidnosti EIB ima samo ograničenu nadležnost koja ga obvezuje da izvede upravne posljedice iz odluke odbora za utvrđivanje invalidnosti.
Slijedom navedenog, Opći sud nalaže EIB-u da tužitelju isplaćuje invalidsku mirovinu. No, odbija zahtjev za naknadu neimovinske štete nakon što je zaključio da tužitelj nije dokazao da se ta šteta ne bi mogla u cijelosti nadoknaditi poništenjem pobijanih odluka zajedno s kojima je EIB-u izrečen nalog da mu isplati sva novčana davanja kojih je bio lišen zbog poništenih odluka.