62024CJ0296_RES
Predmet C-296/24 [Jouxy] (
i
)
SM i PX
protiv
Caisse pour l’avenir des enfants
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour de cassation du Grand-Duché de Luxembourg (Luksemburg))
Presuda Suda (četvrto vijeće) od 18. prosinca 2025.
„Zahtjev za prethodnu odluku – Članak 45. UFEU-a – Slobodno kretanje radnika – Jednako postupanje – Uredba (EU) br. 492/2011 – Članak 7. stavak 2. – Socijalne povlastice – Obiteljski doplatak – Uvjet za dodjelu tog doplatka nerezidentnom radniku za dijete njegova bračnog druga ili registriranog partnera – Zahtjev prema kojem taj radnik mora ‚skrbiti o uzdržavanju’ tog djeteta – Kriteriji za ocjenu – Presumpcija koja se temelji na postojanju zajedničkog domicila – Direktiva 2004/38/EZ – Članak 2. točka 2. podtočka (c) – Pojam ‚član obitelji’”
Slobodno kretanje osoba – Radnici – Jednako postupanje – Socijalne povlastice – Ovlaštenici načela jednakog postupanja – Djeca radnika migranta – Pojam – Djeca bračnog druga ili registriranog partnera navedenog radnika – Uključenost
(čl. 45. UFEU-a; Uredba br. 492/2011 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 7. st. 2.)
(t. 27., 29., 31., 32.)
Slobodno kretanje osoba – Radnici – Jednako postupanje – Socijalne povlastice – Pojam – Obiteljski doplatak povezan s činjenicom da pogranični radnik u državi članici obavlja djelatnost zaposlene osobe – Uključenost
(čl. 45. UFEU-a; Uredba br. 492/2011 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 7. st. 2.)
(t. 28.)
Slobodno kretanje osoba – Radnici – Jednako postupanje – Socijalne povlastice – Obiteljski doplatak povezan s činjenicom da pogranični radnik u državi članici obavlja djelatnost zaposlene osobe – Uvjet za dodjelu tog doplatka pograničnom radniku za dijete njegova bračnog druga ili registriranog partnera – Zahtjev koji se odnosi na uzdržavanje djeteta – Dokaz – Postojanje zajedničkog domicila nerezidentnog radnika i djeteta – Presumpcija uzdržavanja djeteta – Cjelovremena nužnost dijeljenja zajedničkog domicilia – Nepostojanje
(čl. 45. UFEU-a; Uredba br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 1. t. (i) i čl. 67. te Uredba br. 492/2011, čl. 7. st. 2.; Direktiva 2004/38 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 2. t. 2.)
(t. 33.-39., 44., 45. i izreka)
Slobodno kretanje osoba – Radnici – Jednako postupanje – Socijalne povlastice – Obiteljski doplatak povezan s činjenicom da pogranični radnik u državi članici obavlja djelatnost zaposlene osobe – Uvjet za dodjelu tog doplatka pograničnom radniku za dijete njegova bračnog druga ili registriranog partnera – Zahtjev koji se odnosi na uzdržavanje djeteta – Dokaz – Nepostojanje zajedničkog domicila pograničnog radnika i djeteta – Mogućnost dostave drugih objektivnih dokaza, kao što su to sudjelovanje u troškovima smještaja, putovanja i/ili svakodnevnog života tog djeteta
(čl. 45. UFEU-a; Uredba br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 1. t. (i) i čl. 67. te Uredba br. 492/2011, čl. 7. st. 2.; Direktiva 2004/38 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 2. t. 2.)
(t. 40.)
Slobodno kretanje osoba – Radnici – Jednako postupanje – Socijalne povlastice – Obiteljski doplatak povezan s činjenicom da pogranični radnik u državi članici obavlja djelatnost zaposlene osobe – Uvjet za dodjelu tog doplatka pograničnom radniku za dijete njegova bračnog druga ili registriranog partnera – Zahtjev koji se odnosi na uzdržavanje djeteta – Dokaz – Postojanje doprinosa za uzdržavanje ili prava na kontakt drugog biološkog roditelja ili posvojitelja djeteta bračnog druga ili registriranog partnera nerezidentnog radnika – Nepostojanje utjecaja
(čl. 45. UFEU-a; Uredba br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 1. t. (i) i čl. 67. te Uredba br. 492/2011, čl. 7. st. 2.; Direktiva 2004/38 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 2. t. 2.)
(t. 41.-43.)
Kratak prikaz
U kontekstu sporova koji se odnose na odbijanje Caissea pour l’avenir des enfants (Fond za budućnost djece, Luksemburg) (u daljnjem tekstu: CAE) da isplati obiteljski doplatak pograničnim radnicima, Sud, kojem je upućen zahtjev za prethodnu odluku, pojašnjava zahtjev prema kojem nerezidentni radnik mora skrbiti o uzdržavanju djeteta njegova bračnog druga ili registriranog partnera kako bi mogao, u skladu s pravom Unije, ostvariti pravo na takav doplatak za to dijete.
Žalitelji u glavnom postupku pogranični su radnici koji borave u Belgiji, Njemačkoj ili Francuskoj, a obavljaju djelatnost kao zaposlene osobe u Luksemburgu.
CAE-ovim odlukama žaliteljima je odbijeno pravo na obiteljske doplatke za djecu njihovih bračnih drugova ili registriranih partnera odnosno ukinuto im je pravo na doplatke, s učinkom od 1. kolovoza 2016., koje su primali za takvu djecu. Prema mišljenju CAE-a, s obzirom na to da ta djeca nisu bila u srodstvu s dotičnim pograničnim radnicima, ona nisu imala svojstvo „člana obitelji” koje daje pravo na obiteljski doplatak predviđen luksemburškim zakonodavstvom.
Prvostupanjski sud koji je odlučivao o žalbama radnika na te odluke, uvažio je te žalbe, ali je žalbeni sud potvrdio odluke CAE-a.
Žalitelji iz glavnih postupaka stoga su podnijeli žalbe u kasacijskim postupcima sudu koji je uputio zahtjev.
Taj sud ističe da je Sud u presudi Caisse pour l’avenir des enfants (
1
) uvjetovao pravo na isplatu obiteljskog doplatka pograničnom radniku za dijete njegova bračnog druga ili registriranog partnera, pri čemu taj radnik nije u srodstvu s tim djetetom, dokazom da skrbi o njegovu uzdržavanju (
2
).
Budući da je žalbeni sud u glavnim postupcima smatrao da takvi dokazi nisu dostavljeni, sud koji je uputio zahtjev pita se koji su to objektivni elementi kojima se može dokazati to uzdržavanje.
U tom kontekstu on u biti pita Sud treba li članak 45. UFEU-a, članak 1. točku (i) i članak 67. Uredbe br. 883/2004, u vezi s člankom 7. stavkom 2. Uredbe br. 492/2011 i člankom 2. točkom 2. Direktive 2004/38 (
3
), kako se tumače u sudskoj praksi Suda, tumačiti na način da je ispunjen uvjet za dodjelu obiteljskog doplatka nerezidentnom radniku u državi članici zaposlenja za dijete njegova bračnog druga ili registriranog partnera, tj. uvjet da je taj radnik dužan skrbiti o uzdržavanju tog djeteta, već zbog same činjenice da navedeni radnik i dijete dijele isti domicil ili treba uzeti u obzir druge objektivne elemente kako bi se utvrdilo postojanje takvog uzdržavanja.
Ocjena Suda
Ponajprije, u vezi s obiteljskim doplatkom o kojem je riječ u glavnom postupku, Sud je naveo da je u presudi Caisse pour l’avenir des enfants (
4
), s jedne strane, već utvrdio da takav doplatak predstavlja socijalnu povlasticu u smislu članka 7. stavka 2. Uredbe br. 492/2011 (
5
). S druge strane, utvrdio je da je nacionalni propis prema kojem nerezidentni radnici mogu ostvariti taj obiteljski doplatak samo za vlastitu djecu, isključujući djecu njihova bračnog druga s kojom nisu u srodstvu, ali o čijem se uzdržavanju skrbe, suprotno toj odredbi, dok sva djeca koja borave u toj državi članici imaju pravo na taj doplatak.
U ovom slučaju, nakon te presude, žalbeni sud je smatrao da je CAE pravilno odbio žaliteljima obiteljski doplatak o kojem je riječ u glavnom postupku uz obrazloženje da ti radnici nisu skrbili o cjelokupnom uzdržavanju djece njihovih bračnih drugova ili registriranih partnera.
U tom pogledu Sud podsjeća na to da se u skladu sa sudskom praksom (
6
) pretpostavlja da su djeca uzdržavana do 21 godine i da svojstvo uzdržavanog člana obitelji u pogledu djeteta bračnog druga ili registriranog partnera pograničnog radnika može objektivno proizlaziti iz postojanja zajedničkog domicila tog radnika i djeteta o kojem je riječ.
Sud iz toga zaključuje da je postojanje zajedničkog domicila nerezidentnog radnika i djeteta bračnog druga ili registriranog partnera samo po sebi dovoljno kako bi se dokazalo da se taj radnik skrbi o uzdržavanju tog djeteta, s obzirom na to da je zajednički domicil obilježje stabilne povezanosti između njih. Prema mišljenju Suda, svako drugo tumačenje ne samo da bi bilo protivno načelu prema kojem odredbe prava Unije kojima se utvrđuje sloboda kretanja radnika treba široko tumačiti, već bi bilo i protivno sudskoj praksi Suda (
7
) kojom se nalaže uzimanje u obzir definicije „člana obitelji” iz članka 2. točke 2. Direktive 2004/38, koja obuhvaća izravne potomke bračnog druga ili partnera, kako bi se ocijenilo može li pogranični radnik imati pravo na jednako postupanje na temelju članka 7. stavka 2. Uredbe br. 492/2011.
Sud iz toga zaključuje da je postojanje zajedničkog domicila radnika nerezidenta i djeteta njegova bračnog druga ili registriranog partnera dovoljno kako bi se dokazalo da je ispunjen zahtjev koji se odnosi na uzdržavanje tog djeteta. Naime, može se pretpostaviti da taj radnik doprinosi pokrivanju barem dijela troškova kućanstva, odnosno, među ostalim, troškova povezanih sa smještajem i životom u kućanstvu i stoga zadovoljavanju potreba njegovih članova, uključujući potrebe djeteta bračnog druga ili registriranog partnera. Međutim, kad je riječ o tom domicilu, Sud pojašnjava da on ne mora nužno postojati cijelo vrijeme. S jedne strane, uzimajući u obzir važnost fenomena složenih obitelji, dijete također može dio vremena živjeti i sa svojim drugim roditeljem, biološkim ili posvojiteljem. S druge strane, dijete zbog pohađanja studija može živjeti dio vremena izvan tog domicila.
S obzirom na pitanja suda koji je uputio zahtjev, Sud dodaje, kao prvo, da uprava ili, ovisno o slučaju, nacionalni sudovi ne mogu zahtijevati od nerezidentnog radnika da konkretno dokazuje, osim dokaza o postojanju zajedničkog domicila, da doprinosi svakodnevnim troškovima ili zadovoljavanju posebnih potreba dotičnog djeteta. Imajući navedeno u vidu, u slučaju kada nerezidentni radnik i dotično dijete uopće nemaju zajednički domicil zbog, među ostalim, studija koje to dijete pohađa, mora biti moguće uzeti u obzir druge objektivne elemente koji pokazuju određenu stabilnost, kao što su to, među ostalim, sudjelovanje u troškovima smještaja, putovanja i/ili svakodnevnog života tog djeteta, kako bi se tom radniku omogućilo dokazivanje da i dalje skrbi o uzdržavanju.
Kao drugo, postojanje doprinosa za uzdržavanje na teret drugog biološkog roditelja ili posvojitelja djeteta bračnog druga ili registriranog partnera nerezidentnog radnika ili prava tog roditelja na kontakt s djetetom i njegov smještaj nisu okolnosti na temelju kojih se može isključiti da se taj radnik skrbi o uzdržavanju tog djeteta s kojim dijeli isti domicil. Takvo isključenje bilo bi protivno načelu širokog tumačenja odredbi kojima se utvrđuje slobodno kretanje radnika. To vrijedi tim više jer doprinos za uzdržavanje na teret drugog djetetova biološkog ili posvojenog roditelja nije uvjet kojim se isključuje pravo na obiteljski doplatak u korist djeteta bračnog druga ili registriranog partnera rezidentnog radnika s kojim dijete dijeli isti domicil.
Kao treće, nerezidentnom radniku može se odbiti dodjela obiteljskog doplatka samo u iznimnim okolnostima. Takvo odbijanje može se opravdati samo ako iz spisa proizlazi da je taj radnik dao lažne izjave ili da zapravo ni na koji način ne sudjeluje u troškovima povezanima s uzdržavanjem djeteta, na način da te troškove u cijelosti snosi treća osoba.
Slijedom toga, na temelju prava Unije (
8
), uvjet za dodjelu obiteljskog doplatka nerezidentnom radniku u državi članici zaposlenja za dijete njegova bračnog druga ili registriranog partnera, tj. uvjet da je taj radnik dužan skrbiti o uzdržavanju tog djeteta, ispunjen je u slučaju kada postoji obiteljska zajednica između tog radnika i biološkog ili posvojenog djeteta njegova bračnog druga ili registriranog partnera, što se dokazuje postojanjem zajedničkog domicila istog radnika i tog djeteta.
(
i
)	Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.
(
1
)	Presuda od 2. travnja 2020., Caisse pour l’avenir des enfants (Dijete bračnog druga pograničnog radnika), (C‑802/18, EU:C:2020:269)
(
2
)	Sud se oslonio na tumačenje članka 1. točke (i) i članka 67. Uredbe (EZ) br. 883/2004 Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o koordinaciji sustava socijalne sigurnosti (SL 2004, L 166, str. 1) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 3., str. 160. i ispravci SL 2020., L 415, str. 88. i SL 2023./90199, L), u vezi s člankom 7. stavkom 2. Uredbe br. 492/2011 Europskog parlamenta i Vijeća, od 5. travnja 2011. o slobodi kretanja radnika u Uniji (SL 2011., L 141, str. 1. ) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 264.) i člankom 2. točkom 2. Direktive 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji na slobodno kretanje i boravište na području države članice, kojom se izmjenjuje Uredba (EEZ) br. 1612/68 i stavljaju izvan snage direktiva 64/221/EEZ, 68/360/EEZ, 72/194/EEZ, 73/148/EEZ, 75/34/EEZ, 75/35/EEZ, 90/364/EEZ, 90/365/EEZ i 93/96/EEZ (SL 2004, L 158, str. 77.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 42. i ispravak SL 2016., L 87, str. 36.)
(
3
)	Direktiva 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji na slobodno kretanje i boravište na području države članice, kojom se izmjenjuje Uredba (EEZ) br. 1612/68 i stavljaju izvan snage direktiva 64/221/EEZ, 68/360/EEZ, 72/194/EEZ, 73/148/EEZ, 75/34/EEZ, 75/35/EEZ, 90/364/EEZ, 90/365/EEZ i 93/96/EEZ (SL 2004., L 158, str. 77.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 42. i ispravak SL 2016., L 87, str. 36.)
(
4
)	Presuda od 2. travnja 2020., Caisse pour l’avenir des enfants (Dijete bračnog druga pograničnog radnika), (C‑802/18, EU:C:2020:269)
(
5
)	Iz te odredbe proizlazi da nerezidentni radnici, u skladu s načelom nediskriminacije, uživaju jednake porezne i socijalne olakšice povlastice kao domaći radnici.
(
6
)	Presuda od 15. prosinca 2016., Depesme i dr. (C-401/15 do C-403/15, EU:C:2016:955)
(
7
)	Presude od 15. prosinca 2016., Depesme i dr. (C-401/15 do C-403/15, EU:C:2016:95), i od 2. travnja 2020., Caisse pour l’avenir des enfants (Dijete bračnog druga pograničnog radnika), (C-802/18, EU:C:2020:269)
(
8
)	Sud se poziva na članak 45. UFEU-a, članak 1. točku (i) i članak 67. Uredbe br. 883/2004, u vezi s člankom 7. stavkom 2. Uredbe br. 492/2011 i člankom 2. točkom 2. Direktive 2004/38.