A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (harmadik tanács)
2026. április 23.(*)
„ Előzetes döntéshozatal – Az egyrészről az Európai Unió és az Európai Atomenergia‑közösség, és másrészről Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királysága közötti kereskedelmi és együttműködési megállapodás – Valamely személy Egyesült Királyságnak való átadása büntetőeljárás lefolytatása céljából – Az 524. cikk (2) bekezdése – A 604. cikk c) pontja – Az alapvető jogok védelmét fenyegető valós veszély – 625. cikk – A specialitás szabálya – Az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. cikke – Hatékony jogorvoslathoz való jog ”
A C‑528/24. sz. [Boothnesse](i) ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Supreme Court (legfelsőbb bíróság, Írország) a Bírósághoz 2024. július 31‑én érkezett, 2024. július 31‑i határozatával terjesztett elő az
LQ,
NT,
RM
ellen kibocsátott elfogatóparancsok végrehajtására irányuló,
a
Minister for Justice and Equality
részvételével folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (harmadik tanács),
tagjai: C. Lycourgos tanácselnök (előadó), O. Spineanu‑Matei, S. Rodin, N. Piçarra és N. Fenger bírák,
főtanácsnok: L. Medina,
hivatalvezető: C. Strömholm tanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2025. szeptember 11‑i tárgyalásra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–        LQ képviseletében M. Lynn SC, J. Mulrean BL, N. Eustace és P. Hannon solicitors,
–        NT és RM képviseletében M. Lynam SC, R. Prendergast BL és J. Boyle solicitor,
–        a Minister for Justice and Equality és Írország képviseletében M. Browne, Chief State Solicitor, S. Finnegan, A. Joyce és A. Shanley, meghatalmazotti minőségben, segítőik: S. Clarke SC és L. Dockery BL,
–        az Európai Bizottság képviseletében S. Grünheid, H. Leupold, F. Ronkes Agerbeek és J. Vondung, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2025. december 4‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az egyrészről az Európai Unió és az Európai Atomenergia‑közösség, és másrészről Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királysága közötti kereskedelmi és együttműködési megállapodás 625. cikkének (HL 2021. L 149., 10. o.; a továbbiakban: kereskedelmi és együttműködési megállapodás) az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 47–50. cikkével összefüggésben történő értelmezésére vonatkozik.
2        E kérelmet a Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királyságának igazságügyi hatóságai által LQ, NT és RM ellen büntetőeljárás lefolytatása céljából kibocsátott
elfogatóparancsok Írországban történő végrehajtásával összefüggésben terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
3        A kereskedelmi és együttműködési megállapodás (23) preambulumbekezdésének szövege a következő:
„[Figyelembe véve], hogy az Egyesült Királyság és az [Európai] Unió között a bűncselekmények megelőzése, nyomozása, felderítése, a vádeljárás lefolytatása és a büntetőjogi szankciók végrehajtása terén folytatott együttműködés – amely kiterjed többek között a közbiztonságot fenyegető veszélyekkel szembeni védelemre és e veszélyek megelőzésére – lehetővé teszi az Egyesült Királyság és az Unió biztonságának megerősítését.”
4        A kereskedelmi és együttműködési megállapodás 1. cikke előírja:
„Ez a megállapodás megteremti a Felek közötti széles körű kapcsolat alapját, a jólét és a jószomszédi viszony térségén belül, amelyet az együttműködésen alapuló szoros és békés kapcsolatok jellemeznek, tiszteletben tartva a Felek autonómiáját és szuverenitását.”
5        A kereskedelmi és együttműködési megállapodás 524. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)      Az e részben előírt együttműködés azon alapul, hogy a Felek és a tagállamok régóta tiszteletben tartják a demokráciát, a jogállamiságot, valamint az egyének alapvető jogainak és szabadságainak védelmét, többek között az Emberi Jogok Egyetemes Nyilatkozatában és az [EJEE‑ben] foglaltak szerint, továbbá jelentőséget tulajdonítanak az említett egyezményben foglalt jogok és szabadságok hazai érvényesítésének.
(2)      E rész egyetlen rendelkezése sem módosítja a különösen az emberi jogok európai egyezményében, valamint az Unió és tagállamai esetében [a Chartában] tükröződő alapvető jogok és jogelvek tiszteletben tartásának kötelezettségét.”
6        A kereskedelmi és együttműködési megállapodás 596. cikkének szövege a következő:
„E cím célkitűzése annak biztosítása, hogy egyrészről a tagállamok, másrészről az Egyesült Királyság közötti kiadatási rendszer az elfogatóparancs alapján, e cím feltételeinek megfelelően végrehajtott átadási mechanizmuson alapuljon.”
7        A kereskedelmi és együttműködési megállapodás 600. és 601. cikke felsorolja az elfogatóparancs végrehajtása kötelező megtagadásának okait, illetve az elfogatóparancs végrehajtása megtagadásának egyéb okait.
8        A kereskedelmi és együttműködési megállapodás 604. cikkének c) pontja a következőket írja elő:
„Az elfogatóparancsnak a végrehajtó igazságügyi hatóság általi végrehajtása a következő garanciákhoz köthető:
[…]
c)      ha alapos okkal feltételezhető, hogy valós veszély fenyegeti a keresett személy alapvető jogainak védelmét, a végrehajtó igazságügyi hatóság – mielőtt döntene az elfogatóparancs végrehajtásáról – adott esetben további garanciákat kérhet a keresett személlyel való, az átadást követő bánásmódra vonatkozóan.”
9        A kereskedelmi és együttműködési megállapodás 606. cikkének (1) bekezdése felsorolja azokat az információkat, amelyeket az e megállapodás alapján kibocsátott elfogatóparancsnak tartalmaznia kell.
10      A kereskedelmi és együttműködési megállapodás 611. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„Ha az elfogott személy előadja, hogy az átadásába beleegyezik, e beleegyezéséről, és ha szükséges, a 625. cikk (2) bekezdésében említett specialitás szabálya [(a továbbiakban: a specialitás szabálya)] alkalmazásának jogáról való kifejezett lemondásról a végrehajtó igazságügyi hatóság előtt, a végrehajtó Állam belső jogával összhangban kell nyilatkoznia.”
11      A kereskedelmi és együttműködési megállapodás 625. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)      Az Egyesült Királyság, és bármely tagállama nevében az Unió értesítheti a bűnüldözési és igazságügyi együttműködéssel foglalkozó szakbizottságot arról, hogy az olyan más Államokkal fenntartott kapcsolataiban, amelyekre ugyanilyen értesítés vonatkozik, vélelmezi, hogy a hozzájárulását adta ahhoz, hogy egy személyt az átadása előtt elkövetett, az átadás alapjául szolgáló bűncselekménytől eltérő másik bűncselekmény miatt büntetőeljárás alá vonjanak, elítéljenek, és szabadságvesztés‑büntetés vagy szabadságelvonással járó intézkedés végrehajtása céljából fogva tartsanak, amennyiben az adott esetben a végrehajtó igazságügyi hatóság az átadásról szóló határozatában másképpen nem rendelkezik.
(2)      Az (1) és (3) bekezdésben említett esetek kivételével az átadott személy az átadása előtt elkövetett, az átadásának alapjául szolgáló bűncselekménytől különböző egyéb bűncselekmény miatt nem vonható büntetőeljárás alá, nem ítélhető el, és egyéb módon sem fosztható meg szabadságától.
(3)      E cikk (2) bekezdése nem alkalmazandó az alábbi esetekben:
[…]
e)      a személy – a 611. cikkel összhangban – beleegyezett átadásába, adott esetben azzal egyidejűleg, hogy lemondott a specialitás szabályának alkalmazásáról;
[…]
g)      a személyt átadó végrehajtó igazságügyi hatóság az e cikk (4) bekezdésével összhangban hozzájárulását adja.
(4)      A hozzájárulás iránti kérelmet a 606. cikk (1) bekezdésében felsorolt információk és a 606. cikk (2) bekezdése szerinti fordítás kíséretében kell benyújtani a végrehajtó igazságügyi hatósághoz. A hozzájárulást meg kell adni, amennyiben a bűncselekmény, amelyre vonatkozóan azt kérik, e cím rendelkezései szerint önmagában is átadási kötelezettséget von maga után. A hozzájárulást a 600. cikkben említett okok fennállása esetén meg kell tagadni, egyébként csak a 601. cikkben vagy a 602. cikk (2) bekezdésében és a 603. cikk (2) bekezdésében említett okok miatt tagadható meg. Az erre vonatkozó határozatot legkésőbb a kérelem kézhezvételét követő 30 napon belül hozzák meg. A 604. cikkben meghatározott helyzetekre vonatkozóan a kibocsátó Államnak az abban a cikkben előírt biztosítékokat kell nyújtania.”
Az ír jog
12      A kereskedelmi és együttműködési megállapodás alapján kibocsátott elfogatóparancsok Írországban történő végrehajtását az European Arrest Warrant Act 2003 (az európai elfogatóparancsról szóló 2003. évi törvény) szabályozza.
13      E törvény 22. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)      E cikkben – eltérő rendelkezés hiányában – a »bűncselekmény« kifejezés olyan személy vonatkozásában, akire megfelelő elfogatóparancs vonatkozik, a kibocsátó állam joga szerinti, az érintett személy átadása előtt elkövetett (a vonatkozó elfogatóparancsban meghatározott, az érintett személy átadása e törvény alapján történő elrendelésének alapjául szolgáló bűncselekménytől különböző) bűncselekményt jelent, de nem foglalja magában az olyan bűncselekményt, amely teljes egészében olyan cselekményekből vagy mulasztásokból áll, amelyek az európai elfogatóparancsban meghatározott bűncselekményt részben vagy egészben megvalósítják.
(2)      E cikkre is figyelemmel, a High Court [(felsőbíróság, Írország)] megtagadja valamely személy e törvény alapján történő átadását, ha meggyőződött arról, hogy
a)      a kibocsátó állam joga nem rendelkezik úgy, hogy a vonatkozó elfogatóparancs alapján ezen államnak átadott személy ellen nem indítható eljárás, e személy nem ítélhető el vagy nem tartható fogva büntetés vagy szabadságelvonással járó intézkedés végrehajtása céljából, illetve nem korlátozható egyéb módon e személy személyi szabadsága valamely bűncselekmény miatt, és
b)      e személy ellen eljárást fognak indítani, e személyt el fogják ítélni vagy fogva fogják tartani büntetés vagy szabadságelvonással járó intézkedés végrehajtása céljából, vagy egyéb módon korlátozni fogják e személy személyi szabadságát valamely bűncselekmény miatt.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
14      LQ‑val, NT‑vel és RM‑mel szemben büntetőeljárás van folyamatban az Egyesült Királyságban az általuk valamely társaság társtulajdonosaiként, illetve igazgatóiként elkövetett csalások miatt.
15      2021 márciusában a Reading Crown Court (readingi koronabíróság, Egyesült Királyság) elrendelte e társaság, valamint LQ, NT és RM pénzügyi eszközeinek zár alá vételét. 2021. augusztus 5‑én e bíróság megállapította, hogy LQ, NT és RM nem tett eleget a zár alá vételnek, és ennek következtében mindegyikükkel szemben a bíróság megsértése miatt hat hónap szabadságvesztést szabott ki.
16      2022. december 6‑án a Portsmouth Magistrates Court (portsmouth‑i általános hatáskörű elsőfokú bíróság, Egyesült Királyság) keretében eljáró igazságügyi hatóság a kereskedelmi és együttműködési megállapodás alapján LQ, NT és RM átadása céljából három elfogatóparancsot bocsátott ki, hogy őket csalás bűncselekménye miatt büntetőeljárás alá vonják. Ezen igazságügyi hatóság ezekben az elfogatóparancsokban pontosította, hogy nem minősül büntetőjogi felelősséget megállapító ítéletnek a Reading Crown Court (readingi koronabíróság) azon megállapítása, amely szerint LQ, NT és RM megsértette a vagyoni eszközök befagyasztására vonatkozó határozatot, és a bíróság megsértésében vétkesek, mivel a zár alá vétel megsértése az Egyesült Királyság joga szerint nem minősül bűncselekménynek. Következésképpen az említett igazságügyi hatóság szerint úgy kell tekinteni, hogy az említett elfogatóparancsokat kizárólag büntetőeljárás lefolytatása céljából bocsátották ki.
17      LQ‑t, NT‑t és RM‑et elfogták, és a High Court (felsőbíróság, Írország) elé állították. 2024. április 8‑i ítéletével e bíróság elutasította LQ, NT és RM átadással szembeni, arra alapított kifogását, hogy az Egyesült Királyságnak való átadásuk esetén fennállna a veszélye a specialitás szabálya megsértésének, és ugyanezen a napon hozott végzéseivel elrendelte az Egyesült Királyság részére történő átadásukat.
18      2024. június 5‑én LQ, NT és RM engedélyt kapott arra, hogy fellebbezést nyújtson be a Supreme Courthoz (legfelsőbb bíróság), a kérdést előterjesztő bírósághoz.
19      LQ, NT és RM e bíróság előtt azt állítja, hogy az Egyesült Királyságnak való átadásukat meg kell tagadni. E tekintetben arra hivatkoznak, hogy az átadásuk azt jelentené, hogy mindegyiküknek hat hónap szabadságvesztés‑büntetést kellene letöltenie olyan bűncselekmény miatt, amely nem képezi a velük szemben kibocsátott elfogatóparancsok tárgyát, így ezen átadás az európai elfogatóparancsról szóló 2003. évi törvény 22. cikkének (2) bekezdésében és a kereskedelmi és együttműködési megállapodás 625. cikkében kimondott specialitás szabályának megsértését vonná maga után.
20      Így LQ, NT és RM azt állítja, hogy az ezen 625. cikkben szereplő „bűncselekmény” fogalomnak önálló jelentést kell adni, többek között az Emberi Jogok Európai Bíróságának a „büntetőjogi vád” fogalmára vonatkozó ítélkezési gyakorlata alapján. Ezzel szemben az ír hatóságok a High Courthoz (felsőbíróság) hasonlóan úgy vélik, hogy a „bűncselekmény” említett 625. cikk értelmében vett fogalma kizárólag azokra a jogsértésekre vonatkozik, amelyeket a kibocsátó állam joga szerint büntető jellegűnek kell tekinteni.
21      A kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy a kereskedelmi és együttműködési megállapodás 625. cikkének (2) bekezdése tiltja‑e LQ, NT és RM Egyesült Királyság részére történő átadását amiatt, hogy fennáll annak a veszélye, hogy az átadást megelőzően elkövetett, az átadás alapjául szolgáló bűncselekménytől eltérő bűncselekmény miatt megfosztják őket szabadságuktól.
E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság különösen arra keresi a választ, hogy milyen kritériumokat kell alkalmazni az e rendelkezés értelmében vett „bűncselekmény” meghatározásához.
22      E bíróság egyébiránt pontosítja, hogy a zár alá vételre irányuló eljárások keretében LQ‑t, NT‑t és RM‑et az EJEE 6. és 13. cikkében foglalt valamennyi eljárási jog megillette.
23      E körülmények között a Supreme Court (legfelsőbb bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)      Kizárólag büntetőeljárásokra és/vagy bűncselekmények miatt kiszabott szabadságvesztés‑büntetésekre/szabadságelvonással járó intézkedésekre alkalmazandók‑e a kereskedelmi és együttműködési megállapodás »[á]tadás[ra]« vonatkozó VII. címének rendelkezései?
2)      A kereskedelmi és együttműködési megállapodás 625. cikkének (2) bekezdésében, amelynek értelmében a[z e] cikk (1) és (3) bekezdésében említett esetek kivételével »az átadott személy az átadása előtt elkövetett, az átadásának alapjául szolgáló bűncselekménytől különböző egyéb bűncselekmény miatt nem vonható büntetőeljárás alá, nem ítélhető el, és egyéb módon sem fosztható meg szabadságától«, [egyrészt] a kibocsátó állam joga által meghatározott bűncselekményt[, másrészt] a végrehajtó állam joga által meghatározott bűncselekményt jelent‑e a »bűncselekmény« kifejezés, vagy [harmadrészt] e kifejezés önálló jelentéssel bír az uniós jogban?
3)      Ha a kereskedelmi és együttműködési megállapodás 625. cikkének (2) bekezdésében szereplő »bűncselekmény« kifejezés ilyen önálló jelentéssel bír, akkor milyen kritériumok alapján kell meghatározni, hogy mi minősül ilyen »bűncselekménynek«?
4)      Jelentőséggel bír‑e ebben az összefüggésben [a Charta] 47., 48., 49. és 50. cikke (amelyek »hatékony jogorvoslatra/tisztességes eljárásra« [47. cikk], »gyanúsított személyre« [48. cikk], »bűncselekményre« [49. cikk] és »bűncselekményért való büntetőeljárás alá vonásra« [50. cikk] hivatkoznak) és/vagy az [EJEE] 6. és 13. cikke (amelyek »büntetőjogi vádakra« és »hatékony jogorvoslatra« hivatkoznak)?
5)      Kizárja‑e a kereskedelmi és együttműködési megállapodás 625. cikkének (2) bekezdése az átadást olyan helyzetben, amelyben valamely személyt hat hónap szabadságtól való megfosztásra ítéltek a bíróság megsértése miatt, de e büntetés letöltése céljából nem kérték az átadást, mivel a kibocsátó állam joga polgári jogi jellegűnek minősíti a bíróság megsértését megvalósító magatartást, és e cselekményt nem tekinti bűncselekménynek vagy büntetőjogi esetnek?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
24      Az együttesen vizsgálandó kérdéseivel a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a kereskedelmi és együttműködési megállapodás 625. cikkét úgy kell‑e értelmezni, hogy azon körülmény alapján, hogy a bűncselekmény elkövetése miatti büntetőeljárás lefolytatása céljából az e megállapodás alapján kibocsátott elfogatóparanccsal érintett személyt a kibocsátó államban egy másik – ezen állam jogában polgári jogi jellegűnek tekintett, és ezért az elfogatóparancs hatálya alá nem tartozó – jogsértés miatt hat hónap szabadságvesztés‑büntetésre ítélték, a végrehajtó igazságügyi hatóság köteles megtagadni vagy megtagadhatja az említett elfogatóparancs végrehajtását.
25      Elöljáróban hangsúlyozni kell, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy a végrehajtó igazságügyi hatóság főszabály szerint köteles végrehajtani az Egyesült Királyság által a kereskedelmi és együttműködési megállapodás alapján kibocsátott elfogatóparancsot, és csak az e megállapodásból eredő indokok alapján tagadhatja meg az ilyen elfogatóparancs végrehajtását (lásd ebben az értelemben: 2024. július 29‑i Alchaster ítélet, C‑202/24, EU:C:2024:649, 46. és 48. pont).
26      Annak meghatározása érdekében, hogy a kereskedelmi és együttműködési megállapodás 625. cikke megállapít‑e ilyen indokot, a szerződések jogáról szóló, 1969. május 23‑i bécsi egyezmény (az Egyesült Nemzetek Szerződéseinek Tára, 1155. kötet, 331. o.; kihirdette: az 1987. évi 12. törvényerejű rendelet) 31. cikkében foglalt, a nemzetközi szokásjog szabályait tükröző követelményeknek megfelelően e 625. cikket jóhiszeműen, kifejezéseinek szövegösszefüggésükben szokásos értelme szerint, valamint tárgya és célja fényében kell értelmezni, figyelembe véve a kereskedelmi és együttműködési megállapodásban részes felek közötti kapcsolatokra alkalmazandó valamennyi releváns nemzetközi jogi szabályt (lásd analógia útján: 2010. február 25‑i Brita ítélet, C‑386/08, EU:C:2010:91, 42. és 43. pont; 2025. január 21‑i „Conti 11.
Container Schiffahrt II” ítélet, C‑188/23, EU:C:2025:26, 47. pont).
27      Elsősorban a kereskedelmi és együttműködési megállapodás 625. cikkének szövegét illetően meg kell állapítani, hogy abból egyáltalán nem következik az, hogy a végrehajtó igazságügyi hatóság köteles megtagadni vagy megtagadhatja az elfogatóparancs végrehajtását, ha arra vonatkozó bizonyítékokkal rendelkezik, hogy átadás esetén a kibocsátó állam hatóságai nem tartanák tiszteletben a specialitás szabályát.
28      Ugyanígy ezen cikk szövegéből nem tűnik ki, hogy a végrehajtó igazságügyi hatóságnak a keresett személy átadásáról való határozathozatal előtt meg kellene vizsgálnia, hogy a kibocsátó állam hatóságai kötelesek‑e tiszteletben tartani a specialitás szabályát, vagy hogy e hatóságok a gyakorlatban ténylegesen eleget tesznek‑e ennek a szabálynak.
29      Először is, a kereskedelmi és együttműködési megállapodás 625. cikkének (1) bekezdése csupán lehetővé teszi az e megállapodásban részes fél számára, hogy olyan értesítést tegyen, amely alapján vélelmezhető, hogy hozzájárult a specialitás szabályától való eltéréshez. Ráadásul e rendelkezés olyan helyzetre vonatkozik, amelyben az átadás már megtörtént, mivel kifejezetten az érintett személy „átadás[ának] alapjául szolgáló bűncselekménytől eltérő” bűncselekményre vonatkozik.
30      Ennélfogva, bár e 625. cikk (1) bekezdése lehetővé teszi a végrehajtó igazságügyi hatóság számára, hogy az „átadásról szóló határozatban” állást foglaljon a specialitás szabályával kapcsolatban, az ilyen állásfoglalásnak nem az a célja, hogy megtagadja az átadást e szabály megsértésének megelőzése érdekében, hanem hogy úgy döntsön, hogy az említett szabály kivételesen alkalmazandó egy adott ügyben, eltérve a végrehajtó állam azon előzetes döntésétől, hogy általános jelleggel hozzájárul az ugyanezen szabálytól való eltéréshez.
31      Másodszor, a kereskedelmi és együttműködési megállapodás 625. cikkének (2) és (3) bekezdése nem a végrehajtó igazságügyi hatóságnak, hanem a kibocsátó állam hatóságainak címzett szabályokat állapít meg. Egyrészt e 625. cikk (2) bekezdése kifejezetten az „átadott személy” esetére utal. Másrészt e szabályok kizárólag a keresett személlyel szemben az átadását követően tehető, vagy nem tehető bűnüldözési intézkedésekre vonatkoznak.
32      A végrehajtó igazságügyi hatóságot csak járulékosan említi a kereskedelmi és együttműködési megállapodás 625. cikke (3) bekezdésének e) és g) pontja, amennyiben e hatóság e megállapodás 611. cikke (1) bekezdésének megfelelően beszerezheti a keresett személynek a specialitás szabálya alkalmazásáról való lemondását, vagy amennyiben az említett hatóság e személy átadását követően az említett megállapodás 625. cikkének (4) bekezdése alapján maga is hozzájárulhat az e szabálytól való eltéréshez.
33      Harmadszor, bár a kereskedelmi és együttműködési megállapodás 625. cikkének (4) bekezdése lényegében a végrehajtó igazságügyi hatóságra alkalmazandó szabályokat állapít meg, e szabályok kizárólag azokra a feltételekre vonatkoznak, amelyek mellett e hatóságnak hozzá kell járulnia ahhoz, hogy a korábban átadott személyt az átadása előtt elkövetett, az átadás alapjául szolgáló bűncselekménytől eltérő bűncselekmény miatt büntetőeljárás alá vonjanak, elítéljenek vagy szabadságától megfosszanak, amint azt a kereskedelmi és együttműködési megállapodás 625. cikke (3) bekezdésének g) pontja meghatározza.
34      E tekintetben mindenekelőtt hangsúlyozni kell, hogy e 625. cikk (3) bekezdésének g) pontja kifejezetten előírja, hogy e hozzájárulást „a személyt átadó végrehajtó igazságügyi hatóság” adja.
35      Továbbá a kereskedelmi és együttműködési megállapodás 625. cikke (4) bekezdésének első mondatából kitűnik, hogy a végrehajtó igazságügyi hatósághoz benyújtott hozzájárulás iránti kérelem főszabály szerint elkülönül az elfogatóparancstól, így az nem tartozik az átadási eljárás hatálya alá. E mondat ugyanis pontosítja, hogy e kérelemhez kötelezően csatolni kell a kereskedelmi és együttműködési megállapodás „606. cikkének (1) bekezdésében felsorolt információkat”, vagyis az elfogatóparancsban feltüntetendő információkat, amely követelmény értelmetlen lenne, ha az említett kérelmet elfogatóparancs keretében fogalmaznák meg.
36      Végül a Bíróság az európai elfogatóparancsról és a tagállamok közötti átadási eljárásokról szóló, 2002. június 13‑i 2002/584/IB tanácsi kerethatározattal (HL 2002. L 190., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 6. kötet, 34. o.) összefüggésben pontosította, hogy ilyen hozzájárulásra csak akkor van szükség, ha a kibocsátó államban az átadás alapjául szolgáló bűncselekménytől eltérő bűncselekmény miatt folytatott büntetőeljárás szabadságkorlátozással járó intézkedés alkalmazásához vezetett (lásd ebben az értelemben: 2008. december 1‑jei Leymann és Pustovarov ítélet, C‑388/08 PPU, EU:C:2008:669, 73. és 74. pont).
37      A jelen ítélet 34–36. pontjában említett tényezőkből az következik, hogy a kereskedelmi és együttműködési megállapodás 625. cikke (3) bekezdésének g) pontjában és (4) bekezdésében említett hozzájárulást főszabály szerint a keresett személy átadását követően kérik, ami arra utal, hogy a specialitás szabályának tiszteletben tartását a végrehajtó igazságügyi hatóságnak nem kell vizsgálnia az átadás előtt, tehát az nem képezheti az átadás megtagadásának okát.
38      Másodsorban, ami a kereskedelmi és együttműködési megállapodás 625. cikkének szövegkörnyezetét illeti, e megállapodás 600. és 601. cikke, amelyek meghatározzák azokat az eseteket, amelyekben az említett megállapodás alapján kibocsátott elfogatóparancs végrehajtását meg kell vagy meg lehet tagadni (2024. július 29‑i Alchaster ítélet, C‑202/24, EU:C:2024:649, 44. pont), nem írnak elő olyan okokat, amelyek alapján az elfogatóparancs végrehajtását meg lehetne tagadni a specialitás szabályának a kibocsátó állam hatóságai általi megsértése miatt, sem pedig általánosabban az ugyanezen megállapodás szabályainak e hatóságok általi megsértése miatt. A 600. és 601. cikk ezt meghaladóan nem tartalmaz semmiféle hivatkozást vagy utalást a kereskedelmi és együttműködési megállapodás 625. cikkére.
39      Harmadsorban, a kereskedelmi és együttműködési megállapodás célkitűzéseit illetően emlékeztetni kell arra, hogy e megállapodás 1. cikke úgy rendelkezik, hogy e megállapodás megteremti az Unió és az Egyesült Királyság közötti széles körű kapcsolat alapját, a jólét és a jószomszédi viszony térségén belül, amelyet az együttműködésen alapuló szoros és békés kapcsolatok jellemeznek, tiszteletben tartva a felek autonómiáját és szuverenitását.
40      E célból a kereskedelmi és együttműködési megállapodás – amint az a (23) preambulumbekezdéséből kitűnik – többek között arra irányul, hogy megerősítse az Unió és az Egyesült Királyság biztonságát azáltal, hogy lehetővé teszi a bűncselekmények megelőzése, nyomozása, felderítése, a vádeljárás lefolytatása és a büntetőjogi szankciók végrehajtása terén folytatott együttműködést, amely kiterjed többek között a közbiztonságot fenyegető veszélyekkel szembeni védelemre és e veszélyek megelőzésére (2024. július 29‑i Alchaster ítélet, C‑202/24, EU:C:2024:649, 40. pont).
41      Ezen együttműködés keretében a kereskedelmi és együttműködési megállapodás harmadik része VII. címének célja e megállapodás 596. cikke értelmében annak biztosítása, hogy egyrészről a tagállamok, másrészről az Egyesült Királyság közötti kiadatási rendszer az elfogatóparancs alapján, e cím feltételeinek megfelelően végrehajtott átadási mechanizmuson alapuljon (2024. július 29‑i Alchaster ítélet, C‑202/24, EU:C:2024:649, 43. pont).
42      Márpedig ezen átadási mechanizmus hatékonyságát akadályozná, ha a végrehajtó igazságügyi hatóságnak a kereskedelmi és együttműködési megállapodás alapján kibocsátott elfogatóparancs végrehajtásáról való határozathozatal előtt általánosságban meg kellene vizsgálnia, hogy e megállapodás e mechanizmusra vonatkozó rendelkezéseit a gyakorlatban teljes mértékben tiszteletben tartják‑e a kibocsátó államban.
43      A fentiek összességéből az következik, hogy a kereskedelmi és együttműködési megállapodás 625. cikkét nem lehet úgy értelmezni, hogy az az e megállapodás alapján kibocsátott elfogatóparancs végrehajtásának megtagadását alátámasztó okot írna elő.
44      Mindemellett a kereskedelmi és együttműködési megállapodás 524. cikkének (2) bekezdése pontosítja, hogy e megállapodás harmadik részének egyetlen rendelkezése sem módosítja a különösen az EJEE‑ben, valamint az Unió és a tagállamai esetében a Chartában tükröződő alapvető jogok és jogelvek tiszteletben tartásának kötelezettségét.
45      A Chartának az ezen 524. cikk (2) bekezdésében említett tiszteletben tartására vonatkozó kötelezettség terheli a tagállamokat, amikor valamely személynek az Egyesült Királyság részére történő átadásáról döntenek, tekintettel arra, hogy az ilyen átadásról szóló határozat az uniós jog végrehajtásának minősül a Charta 51. cikkének (1) bekezdése értelmében. A tagállamok végrehajtó igazságügyi hatóságai tehát e határozat elfogadásakor kötelesek biztosítani a kereskedelmi és együttműködési megállapodás alapján kibocsátott elfogatóparanccsal érintett személy számára a Charta által elismert alapvető jogok tiszteletben tartását, anélkül hogy e tekintetben releváns lenne az a körülmény, hogy a Charta nem alkalmazható az Egyesült Királyságra (2024. július 29‑i Alchaster ítélet, C‑202/24, EU:C:2024:649, 49. pont).
46      Konkrétabban, a kereskedelmi és együttműködési megállapodás 524. cikkének (2) bekezdése és 604. cikkének c) pontja értelmében az e megállapodás alapján kibocsátott elfogatóparancsról határozni hivatott végrehajtó igazságügyi hatóság nem rendelheti el a keresett személy átadását, ha e személy helyzetének konkrét és pontos vizsgálatát követően úgy ítéli meg, hogy alapos okkal feltételezhető, hogy az Egyesült Királyságnak való átadása esetén az említett személy alapvető jogainak védelme valós veszélynek lenne kitéve (lásd ebben az értelemben: 2024. július 29‑i Alchaster ítélet, C‑202/24, EU:C:2024:649, 78. pont).
47      Következésképpen, ha a kereskedelmi és együttműködési megállapodás alapján kibocsátott elfogatóparanccsal érintett személy e végrehajtó igazságügyi hatóság előtt arra hivatkozik, hogy az Egyesült Királyságnak való átadása esetén fennáll egy vagy több alapvető joga megsértésének veszélye, az említett végrehajtó igazságügyi hatóság – az e megállapodás 524. cikkének (2) bekezdésében előírt alapvető jogok tiszteletben tartására vonatkozó kötelezettség megsértése nélkül – nem rendelheti el ezt az átadást anélkül, hogy megfelelő vizsgálatot követően konkrétan megállapította volna, hogy alapos okkal feltételezhető, hogy az említett személy ki van téve az ilyen sérelem valós veszélyének (lásd ebben az értelemben: 2024. július 29‑i Alchaster ítélet, C‑202/24, EU:C:2024:649, 79. pont).
48      E tekintetben megjegyzendő, hogy a specialitás szabályát a Charta nem említi, és az nem tekinthető úgy, mint amely közvetlenül a Charta vagy az uniós jog valamely általános elve által biztosított jogok valamelyikéből ered.
49      Ezenkívül a kereskedelmi és együttműködési megállapodásból nem tűnik ki, hogy annak megalkotói többek között e megállapodás 524. cikke (2) bekezdésének és 604. cikke c) pontjának alkalmazása céljából a specialitás szabálya tiszteletben tartására vonatkozó követelménynek valamely alapvető joggal egyenértékű értéket kívántak volna tulajdonítani.
50      Az említett egyezmény 625. cikkéből ugyanis az következik, hogy annak megalkotói azt írták elő, hogy a végrehajtó tagállam az átadást megelőzően hozzájárulhat, az átadást követően pedig főszabály szerint
köteles hozzájárulni a specialitás szabályától való eltéréshez, anélkül hogy ezt az eltérést indokolni kellene, vagy hogy a keresett személynek ebbe bele kellene egyeznie.
51      Így a kereskedelmi és együttműködési megállapodás 625. cikkének (1) bekezdése előírja – amint az a jelen ítélet 29. pontjában megjegyzésre került –, hogy az Egyesült Királyság, és bármely tagállama nevében az Unió értesítheti a bűnüldözési és igazságügyi együttműködéssel foglalkozó szakbizottságot arról, hogy az olyan más Államokkal fenntartott kapcsolataiban, amelyekre ugyanilyen értesítés vonatkozik, vélelmezi, hogy a hozzájárulását adta ahhoz, hogy egy személyt az átadása előtt elkövetett, az átadás alapjául szolgáló bűncselekménytől eltérő másik bűncselekmény miatt büntetőeljárás alá vonjanak, elítéljenek, és szabadságvesztés‑büntetés vagy szabadságelvonással járó intézkedés végrehajtása céljából fogva tartsanak, amennyiben az adott esetben a végrehajtó igazságügyi hatóság az átadásról szóló határozatában másképpen nem rendelkezik.
52      E lehetőség alkalmazása tehát a gyakorlatban lehetővé teszi az Egyesült Királyság vagy az egyes tagállamok számára, hogy általános jelleggel kizárják, hogy a kereskedelmi és együttműködési megállapodás alapján átadott személyekre a specialitás szabálya vonatkozzon.
53      Másrészt a kereskedelmi és együttműködési megállapodás 625. cikkének (4) bekezdéséből az következik, hogy a végrehajtó igazságügyi hatóság a keresett személy átadását követően köteles hozzájárulni a specialitás szabályától való eltéréshez azokban a helyzetekben, amikor a szóban forgó bűncselekményre vonatkozó elfogatóparancs kibocsátása átadási kötelezettséget vonna maga után.
54      A fentiekből következik, hogy a specialitás szabálya tiszteletben tartásának követelménye nem minősül alapvető jognak, és hogy e szabály megsértésének esetleges veszélye önmagában nem elegendő a kereskedelmi és együttműködési megállapodás 524. cikke (2) bekezdése és 604. cikke c) pontja alkalmazásának igazolásához.
55      Ugyanakkor az ilyen veszély fennállása más tényezők mellett releváns lehet annak értékelése szempontjából, hogy ez utóbbi rendelkezés értelmében fennáll‑e az alapvető jogok védelmét fenyegető valós veszély.
56      Így először is a kereskedelmi és együttműködési megállapodás 524. cikkének (2) bekezdése és 604. cikkének c) pontja előírja az e megállapodás alapján kibocsátott elfogatóparancs végrehajtásának megtagadását olyan helyzetben, amikor a specialitás szabályának előrelátható megsértése a keresett személy alapvető jogai későbbi megsértésének valós veszélyét vonja maga után, például ha az e szabály megsértésével alkalmazott büntetést e személlyel szemben a védelemhez való jogának és a hatékony bírói jogvédelemhez való jogának megsértésével szabták ki.
57      A kérdést előterjesztő bíróság azonban nem hivatkozott ilyen veszélyre, hanem éppen ellenkezőleg, kifejezetten pontosította, hogy a keresett személyeknek a bíróság megsértése miatti elítéléséhez vezető eljárásokat az alapvető jogaik teljes körű tiszteletben tartásával folytatták le, így a Bíróságnak nem feladata, hogy a jelen ügyben megvizsgálja a kereskedelmi és együttműködési megállapodás 524. cikke (2) bekezdése és 604. cikke c) pontja alkalmazásának ilyen esetét.
58      Másodsorban hangsúlyozni kell, hogy azon alapvető jogok között, amelyek megsértésének valós veszélye a kereskedelmi és együttműködési megállapodás 524. cikkének (2) bekezdése és 604. cikkének c) pontja értelmében az e megállapodás alapján kibocsátott elfogatóparancs végrehajtásának megtagadását vonja maga után, szerepel a Charta 47. cikkének első bekezdésében foglalt jog, amely előírja, hogy mindenkinek, akinek az Unió joga által biztosított jogait és szabadságait megsértették, joga van a bíróság előtti hatékony jogorvoslathoz (lásd analógia útján: 2023. január 31‑i Puig Gordi és társai ítélet, C‑158/21, EU:C:2023:57, 97. pont).
59      Márpedig, noha a specialitás szabálya tiszteletben tartásának követelménye nem minősül alapvető jognak, e szabály a hatályának korlátain belül a keresett személy számára olyan eljárási garanciát biztosít, amelyet e személy ténylegesen igénybe vehet, kivéve ha erről a kereskedelmi és együttműködési megállapodás 611. cikkében előírt feltételek mellett lemondott, vagy ha a végrehajtó állam hozzájárult az említett szabálytól való eltéréshez. E megállapodás 625. cikke tehát a Charta 47. cikkének első bekezdése értelmében vett „az Unió joga által biztosított jog[ot]” teremt.
60      Ebből következik, hogy e 47. cikk első bekezdését sértené, ha a keresett személy a kibocsátó államban nem rendelkezne olyan jogorvoslati lehetőséggel, amely lehetővé tenné számára e jog védelmét azáltal, hogy az átadását követően a specialitás szabályának állítólagos megsértésére hivatkozhat annak megakadályozása érdekében, hogy büntetőeljárás alá vonják, elítéljék vagy szabadságától megfosszák egy olyan helyzetben, amelyben a kereskedelmi és együttműködési megállapodás 625. cikke kizárja az ilyen büntetőeljárás alá vonás, elítélés vagy szabadságelvonás lehetőségét.
61      Végeredményben a kereskedelmi és együttműködési megállapodás által bevezetett átadási mechanizmus belső logikájának keretében az, hogy a végrehajtó igazságügyi hatóság nem jogosult maga alkalmazni a specialitás szabályát, éppen annak a velejárója, hogy a kibocsátó állam bíróságaira hárul e szabály tiszteletben tartása biztosításának feladata.
62      Hangsúlyozni kell, hogy a jelen ügyben az Írország által a tárgyaláson szolgáltatott információkból az következik, hogy az Egyesült Királyságnak átadott személy ezen ország bíróságai előtt olyan hatékony jogorvoslati lehetőségekkel rendelkezik, amelyek lehetővé teszik számára, hogy a specialitás szabályának állítólagos megsértésére hivatkozzon, és hogy bíróság vizsgálja meg az e tekintetben felhozott kifogás megalapozottságát.
63      Az ilyen jogorvoslati lehetőségek fennállása, amelyek vizsgálata adott esetben a kérdést előterjesztő bíróság feladata, elegendő annak kizárásához, hogy fennáll a Charta 47. cikke első bekezdésének az átadás esetén történő megsértésének valós veszélye, ennélfogva pedig a kereskedelmi és együttműködési megállapodás 524. cikke (2) bekezdése és 604. cikke c) pontja alkalmazásának kizárásához.
64      Az e tekintetben felmerülő kétség esetén a végrehajtó igazságügyi hatóság mindenesetre csak azt követően tagadhatja meg a kereskedelmi és együttműködési megállapodás alapján kibocsátott elfogatóparancs végrehajtását, hogy egyrészt tájékoztatást kért a kibocsátó igazságügyi hatóságtól az Egyesült Királyságban rendelkezésre álló jogorvoslati lehetőségekről, másrészt pedig további garanciákat kért (lásd analógia útján: 2024. július 29‑i Alchaster ítélet, C‑202/24, EU:C:2024:649, 89–91. pont).
65      Következésképpen az előterjesztett kérdésekre azt a választ kell adni, hogy a kereskedelmi és együttműködési megállapodás 625. cikkét úgy kell értelmezni, hogy önmagában azon körülmény alapján, hogy a bűncselekmény elkövetése miatti büntetőeljárás lefolytatása céljából az e megállapodás alapján kibocsátott elfogatóparanccsal érintett személyt a kibocsátó államban egy másik – ezen állam jogában polgári jogi jellegűnek tekintett, és ezért az elfogatóparancs hatálya alá nem tartozó – jogsértés miatt hat hónap szabadságvesztés‑büntetésre ítélték, a végrehajtó igazságügyi hatóság nem tagadhatja meg az említett elfogatóparancs végrehajtását.
A költségekről
66      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (harmadik tanács) a következőképpen határozott:
Az egyrészről az Európai Unió és az Európai Atomenergia‑közösség, és másrészről Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királysága közötti kereskedelmi és együttműködési megállapodás 625. cikkét
a következőképpen kell értelmezni:
önmagában azon körülmény alapján, hogy a bűncselekmény elkövetése miatti büntetőeljárás lefolytatása céljából az e megállapodás alapján kibocsátott elfogatóparanccsal érintett személyt a kibocsátó államban egy másik – ezen állam jogában polgári jogi jellegűnek tekintett, és ezért az elfogatóparancs hatálya alá nem tartozó – jogsértés miatt hat hónap szabadságvesztés‑büntetésre ítélték, a végrehajtó igazságügyi hatóság nem tagadhatja meg az említett elfogatóparancs végrehajtását.
Aláírások
*      Az eljárás nyelve: angol.
i      A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.