61983C0275
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
MARCO DARMON
fremsat den 6. februar 1985 (
*1
)
Høje Domstol.
1.
Kommissionen har i nærværende traktatbrudssag nedlagt påstand om, at det statueres, at artikel 121, stk. 10, i den belgiske lov af 9. august 1963 om indførelse og udformning af en obligatorisk syge- og invaliditetsforsikringsordning (
1
), som ændret ved lov af 8. augsut 1980 om budgetforslag for 1979/80 (
2
), er i strid med fællesskabsretten.
Ifølge den nævnte bestemmelse, der trådte i kraft den 1. oktober 1980, skal der ske tilbageholdelse af bidrag i alderspensioner og efterladtepensioner til personer, der efter loven har ret til sådanne pensioner; det tilbageholdte beløb tilgår Institut national d'assurance maladie-invalidité (i det følgende benævnt INAMI) (
3
). Men artikel 33 i forordning nr. 1408/71 om anvendelse af de sociale sikringsordninger for arbejdstagere og deres familiemedlemmer, der flytter inden for Fællesskabet, indeholder følgende bestemmelse :
»Den institution i en medlemsstat, som det påhviler at udbetale en pension eller rente, og som efter den lovgivning, der gælder for institutionen, skal tilbageholde bidrag, der påhviler pensionisten eller rentemodtageren til dækning af ydelser ved sygdom og moderskab, er berettiget til at foretage sådanne tilbageholdelser, beregnet i overensstemmelse med den pågældende lovgivning, i den pension eller rente, som institutionen skal udbetale, for så vidt en institution i den nævnte medlemsstat skal bære udgifterne ved de ydelser, der er udredet i medfør af artiklerne 27, 28, 28 a, 29, 31 og 32« (
4
).
Sagt med andre ord kan altså vedkommende institutions tilbageholdelse af bidrag i den pension der tilkommer de berettigede kun ske, såfremt disse har ret til den ydelse, til hvilken tilbageholdelsen sker. Men når udbetalingen af denne ydelse ikke sker gennem institutionen i den medlemsstat, hvor tilbageholdelsen sker, er denne sidste udelukket. Således forholder det sig netop for de forsikrede, der bor i en anden medlemsstat end Belgien, og som i medfør af bestemmelserne i artiklerne 27-32 i forordning nr. 1408/71 oppebærer ydelser, der udbetales af den kompetente institution i bopælsmedlemsstaten. Anvendelsen af artikel 121, stk. 10, i disse personers tilfælde er en overtrædelse af princippet i artikel 33 i forordning nr. 1408/71.
2.
Den belgiske regering har ikke bestridt, at anvendelsen af den omtvistede belgiske lovgivning på alle ydelsesberettigede uden hensyn til bopælsmedlemsstat udgør en overtrædelse af bestemmelserne i artikel 33 i forordning nr. 1408/71.
Den har i retsmødet oplyst, at der vil blive truffet to foranstaltninger for at bringe denne overtrædelse til ophør:
— dels vil der blive rettet et cirkulære til INAMI, i medfør af hvilket det vil være udelukket at anvende den omhandlede bestemmelse på de pensionsberettigede, der bor i en anden medlemsstat;
— desuden vil der i medfør af et forslag til lov, der gør undtagelse fra den treårige forældelse for sociale sikringsydelser, blive givet de sikrede mulighed for at anmode om tilbagebetaling af de beløb, der er blevet tilbageholdt i tiden efter den 1. oktober 1980, idet fristen for indgivelse af anmodning herom kommer til at løbe fra ændringslovens ikrafttrædelsesdato.
3.
Det er efter min mening ufornødent for afgørelsen af, om der som påstået foreligger et traktatbrud, at tage stilling til de dermed beskrevne foranstaltninger. Jeg skal indskrænke mig til at fastslå, at de med god grund kritiserede forhold hidtil ikke er blevet ændret. Den belgiske regering har forklaret, at tilpasningen til bestemmelserne i artikel 33 er blevet forsinket på grund af vanskeligheder både med hensyn til valget og udformningen af de udbedrende nationale foranstaltninger. Det vil i den forbindelse være tilstrækkeligt at henvise til, at Domstolens faste praksis går ud på, at
»en medlemsstat ... ikke [kan] påberåbe sig indenlandske bestemmelser eller praksis for at retfærdiggøre undladelsen af at respektere forpligtelser og frister, som følger af fællesskabsforordninger« (
5
).
4.
Jeg skal derfor foreslå Domstolen, at det statueres, at kongeriget Belgien har undladt at opfylde de forpligtelser, som påhviler det i henhold til artikel 33 i Rådets forordning nr. 1408/71, ved at undlade at ændre bestemmelserne i artikel 120, stk. 10, i lov af 9. august 1963, som ændret ved lov af 8. august 1980, og ved dermed at undlade at indføre en undtagelsesbestemmelse for de fællesskabsborgere, der bor i en anden medlemsstat.
(
*1
) – Oversat fra fransk.
(
1
) – Moniteur belge af 1. og 2. november 1963, s. 10555.
(
2
) – Moniteur belge af 15. august 1980, s. 9463, artikel 161, s. 9514.
(
3
) – Artikel 121, stk. 10, 4. pkt.
(
4
) – EFT 1971 II, s. 366, som ændret ved Rådets forordning nr. 2864/72 af 19. december 1972 (EFT 1972 (31. december), s. 483).
(
5
) – Sag 30/72, Kommissionen mod Italien (Sml. 1973, s. 161, præmis 11); jfr. som en afgøreise af nyere dato vedrørende et direktiv sag 279/83, Kommissionen mod Italien, dom af 4. oktober 1984, præmis 4.