Sag T-248/18
(offentliggørelse i uddrag)
Diosdado Cabello Rondón
mod
Rådet for Den Europæiske Union
Rettens dom (Syvende Afdeling) af 14. juli 2021
»Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik – restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Venezuela – indefrysning af midler – liste over personer, enheder og organer, som er omfattet af indefrysningen af midler og økonomiske ressourcer – opførelse af sagsøgerens navn på listen – opretholdelse af sagsøgerens navn på listen – begrundelsespligt – ret til forsvar – princippet om god forvaltningsskik – ret til en effektiv retsbeskyttelse – urigtigt skøn – ytringsfrihed«
1.      Institutionernes retsakter – begrundelse – forpligtelse – rækkevidde – restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Venezuela – indefrysninger af midler for personer, som er ansvarlige for alvorlige krænkelser af menneskerettighederne eller undergraver retsstaten – mindstekrav
[Art. 296 TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 41, stk. 2, litra c); Rådets afgørelse (FUSP) 2017/2074, som ændret ved afgørelse (FUSP) 2018/90, bilag I; Rådets forordning 2017/2063, bilag IV, og forordning 2018/88]
(jf. præmis 40-43)
2.      Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik – restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Venezuela – indefrysninger af midler for personer, som er ansvarlige for alvorlige krænkelser af menneskerettighederne eller undergraver retsstaten – pligt til i begrundelsen at identificere de individuelle og specifikke grunde til sådanne foranstaltninger – afgørelse, der træffes i en kontekst, som er kendt af den pågældende, som tillader denne at forstå omfanget af de foranstaltninger, der er truffet
[Art. 296 TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 41, stk. 2, litra c); Rådets afgørelse (FUSP) 2017/2074, som ændret ved afgørelse (FUSP) 2018/90, bilag I; Rådets forordning 2017/2063, bilag IV, og forordning 2018/88]
(jf. præmis 44 og 47-53)
3.      EU-ret – principper – ret til forsvar – ret til en effektiv retsbeskyttelse – restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Venezuela – indefrysninger af midler for personer, som er ansvarlige for alvorlige krænkelser af menneskerettighederne eller undergraver retsstaten – Rådets forpligtelser – meddelelse til den pågældende om de omstændigheder, der ligger til grund for foranstaltningerne og retten til at blive hørt – overholdelse af en rimelig frist
[Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 41, stk. 2, litra a), og art. 47; Rådets afgørelse (FUSP) 2017/2074, som ændret ved afgørelse (FUSP) 2018/90, bilag I; Rådets forordning 2017/2063, bilag IV, og forordning 2018/88]
(jf. præmis 55-58 og 61)
4.      Den Europæiske Union – domstolsprøvelse af lovligheden af institutionernes retsakter – restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Venezuela – omfanget af prøvelsen – bevis for grundlaget for foranstaltningen – den kompetente EU-myndigheds forpligtelse til i tilfælde af anfægtelse at godtgøre grundlaget for den begrundelse, der foreholdes de berørte personer eller enheder
(Den Europæiske Unions Charter om grundlæggende rettigheder, art. 47; Rådets afgørelse (FUSP) 2017/2074, som ændret ved afgørelse (FUSP) 2018/90 og (FUSP) 2018/1656, bilag I; Rådets forordning 2017/2063, bilag IV, og forordning 2018/1653)
(jf. præmis 64-67)
5.      Den Europæiske Union – domstolsprøvelse af lovligheden af institutionernes retsakter – restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Venezuela – omfanget af prøvelsen – opførelse af personer, som er ansvarlige for alvorlige krænkelser af menneskerettighederne eller undergraver retsstaten – opførelse af sagsøgerens navn på listen i bilaget til den anfægtede afgørelse på grund af hans deltagelse i overgreb på demokratiet og retsstaten – offentligt tilgængelige dokumenter – bevisværdi – princippet om fri bevisbedømmelse – åbenbart urigtigt skøn – foreligger ikke
(Rådets afgørelse (FUSP) 2017/2074, som ændret ved afgørelse (FUSP) 2018/90 og (FUSP) 2018/1656, bilag I; Rådets forordning 2017/2063, bilag IV, og forordning 2018/1653)
(jf. præmis 69, 78, 79, 86 og 91-94)
6.      Grundlæggende rettigheder – ytringsfrihed – beskyttelse i henhold til artikel 11 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder og artikel 10 i den europæiske menneskerettighedskonvention – samme betydning og omfang
(Art. 6, stk. 1, tredje afsnit, TEU og art. 3 TEU; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 11 og art. 52, stk. 3 og 7)
(jf. præmis 100 og 101)
7.      EU-ret – principper – grundlæggende rettigheder – overholdelse sikret af Unionens retsinstanser – henvisning til den europæiske menneskerettighedskonvention – ytringsfrihed – restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Venezuela – tilskyndelse til had, vold og intolerance gennem brug af medierne i en politisk kontekst – omfattet af øget ytringsfrihed – foreligger ikke
(Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art 11, stk. 1; Rådets afgørelse (FUSP) 2017/2074, som ændret ved afgørelse (FUSP) 2018/90 og (FUSP) 2018/1656, bilag I; Rådets forordning 2017/2063, bilag IV, og forordning 2018/1653)
(jf. præmis 102-115, 117 og 118)
8.      Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik – restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Venezuela – indefrysninger af midler for personer, som er ansvarlige for alvorlige krænkelser af menneskerettighederne eller undergraver retsstaten – begrænsning af ytringsfriheden – tilsidesættelse af proportionalitetsprincippet – foreligger ikke
[Art. 21, stk. 2, litra b), TEU og art. 29 TEU; art. 215 TEUF; Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder, art. 11 og art. 52, stk. 1; Rådets afgørelse (FUSP) 2017/2074, som ændret ved afgørelse (FUSP) 2018/90 og (FUSP) 2018/1656, art. 7, stk. 4, og art. 13 samt bilag I; Rådets forordning 2017/2063, art. 9, stk. 1, og bilag IV, forordning 2018/88 og 2018/1653]
(jf. præmis 119-127 og 130-132)
Resumé
Rådet for Den Europæiske Union vedtog den 13. november 2017 afgørelse (FUSP) 2017/2074 og forordning (EU) 2017/2063 (1) om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Venezuela, der var præget af en stadig forringelse af demokratiet, retsstatsprincippet og menneskerettighederne. Disse retsakter indeholder bl.a. bestemmelser om indefrysning af midler og økonomiske ressourcer tilhørende personer, hvis handlinger, politikker eller aktiviteter på anden vis underminerer demokratiet eller retsstatsprincippet i Venezuela. Ved afgørelse (FUSP) 2018/90 og gennemførelsesforordning 2018/88 af 22. januar 2018 (2) opførte Rådet sagsøgeren, Diosdado Cabello Rondón, på listerne over personer og enheder, der er omfattet af disse retsakter, som følge af hans involvering som medlem af den forfatningsgivende forsamling og førstenæstformand for Venezuelas forenede socialistparti i overgreb på demokratiet og retsstaten i Venezuela, bl.a. ved at anvende medierne til offentligt at angribe og intimidere andre medier og civilsamfundet. Sagsøgeren anlagde den 16. april 2018 sag med påstand om annullation af disse retsakter og tilpassede derefter sin stævning, således at den ligeledes omfattede afgørelse 2018/1656 og gennemførelsesforordning 2018/1653 (3), hvorved Rådet havde forlænget de restriktive foranstaltninger, der var blevet vedtaget over for ham, ved i begrundelsen for disse foranstaltninger at ajourføre henvisningen til sagsøgerens hverv, idet han blev formand for den forfatningsgivende forsamling.
Retten frifandt Rådet i det af sagsøgeren anlagte søgsmål, idet Retten bl.a. fandt, at de restriktive foranstaltninger, som sagsøgeren er genstand for, ikke tilsidesætter hans ytringsfrihed.
Rettens bemærkninger
Retten bemærkede indledningsvis, at det følger af artikel 21 TEU og 23 TEU, at respekten for de grundlæggende rettigheder, bl.a. ytrings- og informationsfriheden, som er sikret ved artikel 11 i Den Europæiske Unions charter om grundlæggende rettigheder (herefter »chartret«) og ved artikel 10 i den europæiske konvention til beskyttelse af menneskerettigheder og grundlæggende frihedsrettigheder (EMRK), finder anvendelse på enhver handling fra Unionens side. Retten præciserede i denne henseende, at selv om EMRK ikke udgør et retligt instrument, der er formelt integreret i Unionens retsorden, udgør de grundlæggende rettigheder, der anerkendes heri, i henhold til artikel 6, stk. 3, TEU en del af EU-retten som generelle principper. Chartrets artikel 52, stk. 3, bestemmer desuden, at de af chartrets rettigheder, som svarer til dem, der er sikret ved EMRK, har samme betydning og omfang som de rettigheder, EMRK sikrer.
Under disse omstændigheder bemærkede Retten, at Den Europæiske Menneskerettighedsdomstol (herefter »Menneskerettighedsdomstolen«) allerede har fastslået, at ytringsfriheden udgør en af grundpillerne i et demokratisk samfund. Menneskerettighedsdomstolen har lagt særlig vægt på den rolle, som journalisterne spiller som demokratiets »vagthunde«, og anbefaler »den største forsigtighed« med henblik på at vurdere gyldigheden af begrænsningerne af deres ytringsfrihed. Menneskerettighedsdomstolen er imidlertid af den opfattelse, at journalisters ret til at meddele oplysninger om spørgsmål af almen interesse, især ved audiovisuelle medier, er beskyttet på den betingelse, at de handler i god tro på grundlag af korrekte faktiske omstændigheder og giver »pålidelige og præcise« oplysninger under overholdelse af journalistisk etik. Ifølge Menneskerettighedsdomstolen tillader EMRK i øvrigt kun få begrænsninger af ytringsfriheden på området for politisk tale eller spørgsmål af almen interesse. De udtalelser, der fremsættes heri, kræver nemlig en høj grad af beskyttelse, undtagen i de tilfælde, hvor den politiske debat giver anledning til brug af vold, had eller intolerance.
Retten bemærkede imidlertid, at sagsøgeren i modsætning til de sager, hvori Menneskerettighedsdomstolen har udviklet sin praksis, ikke havde påberåbt sig ytringsfriheden som forsvarsmiddel mod den venezuelanske stat, men for at beskytte sig mod de restriktive foranstaltninger, der har karakter af sikringsforanstaltninger, og ikke strafferetlige foranstaltninger, som Rådet havde vedtaget over for ham.
Hvad for det første angår sagsøgerens angivelige status som journalist bemærkede Retten, at hans ugentlige fjernsynsudsendelse, som er det eneste bevis for hans status som journalist, fremstår som en forlængelse af hans politiske aktiviteter. Retten konstaterede, at de medieindslag, som Rådet havde lagt til grund for de anfægtede retsakter, bl.a. henhører under sagsøgerens politiske aktiviteter. Retten bemærkede i denne henseende, at det følger af Menneskerettighedsdomstolens praksis, at principperne om journalisters gode tro og etiske forpligtelser ligeledes finder anvendelse på andre personer, der deltager i den offentlige debat. Sagsøgeren brugte imidlertid frit medierne med henblik på offentligt at true og intimidere den politiske opposition, andre medier og civilsamfundet. Retten fandt derfor, at de af sagsøgerens handlinger, som Rådet havde undersøgt, udgjorde et incitament til vold, had og intolerance, således at sagsøgeren ikke kunne nyde godt af den udvidede ytringsfrihed, som i princippet beskytter ytringer fremsat i en politisk kontekst. Retten forkastede derfor sagsøgerens argumenter om hans rolle som journalist vedrørende den ytringsfrihed, som journalister er begunstiget af.
For det andet bemærkede Retten, efter at have konstateret, at »enhver« har ytringsfrihed, at de omhandlede restriktive foranstaltninger kunne føre til en begrænsning af sagsøgerens ytringsfrihed. Retten fastslog imidlertid, at ytringsfriheden ikke er et absolut prærogativ, og at udøvelsen heraf under visse betingelser kan være genstand for begrænsninger. Et indgreb i ytringsfriheden er kun tilladt, hvis det er fastsat ved lov, forfølger et formål af almen interesse og ikke er uforholdsmæssig. Retten konstaterede, at disse betingelser var opfyldt i den foreliggende sag, og fastslog, at de omhandlede restriktive foranstaltninger derfor ikke tilsidesatte sagsøgerens ytringsfrihed.
1 –      Rådets afgørelse (FUSP) 2017/2074 af 13.11.2017 om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Venezuela (EUT 2017, L 295, s. 60) og Rådets forordning (EU) 2017/2063 af 13.11.2017 om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Venezuela (EUT 2017, L 295, s. 21).
2 –      Rådets afgørelse (FUSP) 2018/90 af 22.1.2018 om ændring af afgørelse (FUSP) 2017/2074 om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Venezuela (EUT 2018, L 16 I, s. 14) og Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2018/88 af 22.1.2018 om gennemførelse af forordning (EU) 2017/2063 om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Venezuela (EUT 2018, L 16 I, s. 6).
3 –      Rådets afgørelse (FUSP) 2018/1656 af 6.11.2018 om ændring af afgørelse (FUSP) 2017/2074 om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Venezuela (EUT 2018, L 276, s. 10) og Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2018/1653 af 6.11.2018 om gennemførelse af forordning (EU) 2017/2063 om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Venezuela (EUT 2018, L 276, s. 1).