62023TJ0503
RETTENS DOM (Femte Afdeling)
4. september 2024 (
*1
)
»Fælles udenrigs- og sikkerhedspolitik – restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Syrien – indefrysning af midler – restriktion vedrørende indrejse på medlemsstaternes område – opretholdelse af sagsøgerens navn på listerne over berørte personer, enheder og organer – kriterium om personer med tilknytning til medlemmer af Assad- eller Makhlouffamilien – ulovlighedsindsigelse – urigtigt skøn – ansvar uden for kontraktforhold«
I sag T-503/23,
Ammar Sharif, Beirut (Libanon), ved advokaterne G. Karouni og K. Assogba,
sagsøger,
mod
Rådet for Den Europæiske Union ved S. Lejeune og V. Piessevaux, som befuldmægtigede,
sagsøgt,
har
RETTEN (Femte Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, J. Svenningsen, og dommerne J. Laitenberger og J. Martín y Pérez de Nanclares (refererende dommer),
justitssekretær: fuldmægtig L. Ramette,
på grundlag af den skriftlige forhandling
efter retsmødet den 16. april 2024,
afsagt følgende
Dom (
1
)
1
Sagsøgeren, Ammar Sharif, har med sit søgsmål nedlagt påstand for det første om annullation i henhold til artikel 263 TEUF af Rådets afgørelse (FUSP) 2023/1035 af 25. maj 2023 om ændring af afgørelse 2013/255/FUSP om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Syrien (EUT 2023, L 139, s. 49), og af Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2023/1027 af 25. maj 2023 om gennemførelse af forordning (EU) nr. 36/2012 om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Syrien (EUT 2023, L 139, s. 1) (herefter under ét »de anfægtede retsakter«), for så vidt som disse retsakter vedrører sagsøgeren, og for det andet om erstatning i henhold til artikel 268 TEUF for det tab, som sagsøgeren angiveligt har lidt som følge af vedtagelsen af de anfægtede retsakter. Subsidiært har sagsøgeren i henhold til artikel 277 TEUF nedlagt påstand om, at det fastslås, at artikel 27, stk. 2, litra b), artikel 27, stk. 3, artikel 28, stk. 2, litra b), og artikel 28, stk. 3, i Rådets afgørelse 2013/255/FUSP af 31. maj 2013 om restriktive foranstaltninger over for Syrien (EUT 2013, L 147, s. 14), som ændret ved Rådets afgørelse (FUSP) 2015/1836 af 12. oktober 2015 (EUT 2015, L 266, s. 75), samt artikel 15, stk. 1a, litra b), i Rådets forordning (EU) nr. 36/2012 af 18. januar 2012 om restriktive foranstaltninger på baggrund af situationen i Syrien og om ophævelse af forordning (EU) nr. 442/2011 (EUT 2012, L 16, s. 1), som ændret ved Rådets forordning (EU) 2015/1828 af 12. oktober 2015 (EUT 2015, L 266, s. 1), ikke finder anvendelse.
I. Tvistens baggrund
[udelades]
A. Den oprindelige opførelse af sagsøgerens navn på de omhandlede lister og opretholdelsen heraf indtil den 1. juni 2019
11
Ved Rådets gennemførelsesafgørelse (FUSP) 2016/1897 af 27. oktober 2016 om gennemførelse af afgørelse 2013/255 (EUT 2016, L 293, s. 36) og Rådets gennemførelsesforordning (EU) 2016/1893 af 27. oktober 2016 om gennemførelse af forordning nr. 36/2012 (EUT 2016, L 293, s. 25) (herefter under ét »retsakterne af 2016«) blev sagsøgerens navn indsat på linje 212 i den liste, der findes i afsnit A (Personer) i bilag I til afgørelse 2013/255 og på linje 212 i den liste, der findes afsnit A (Personer) i bilag II til forordning nr. 36/2012 (herefter samlet »de omhandlede lister«), med følgende begrundelse:
»Fremtrædende syrisk forretningsmand, der driver virksomhed i Syrien og er aktiv i banksektoren samt forsikrings[- og hotelbranchen]. Medstifter af Byblos Bank Syria, hovedaktionær i Unlimited Hospitality Ltd og bestyrelsesmedlem i Solidarity Alliance Insurance Company og Al-Aqueelah Takaful Insurance Company.«
[udelades]
13
Den 29. maj 2017 vedtog Rådet afgørelse (FUSP) 2017/917 om ændring af afgørelse 2013/255 (EUT 2017, L 139, s. 62), som forlængede anvendelsen af den nævnte afgørelse indtil den 1. juni 2018, og gennemførelsesforordning (EU) 2017/907 om gennemførelse af forordning nr. 36/2012 (EUT 2017, L 139, s. 15) (herefter under ét »retsakterne af 2017«).
[udelades]
15
Den 28. maj 2018 vedtog Rådet afgørelse (FUSP) 2018/778 om ændring af afgørelse 2013/255 (EUT 2018, L 131, s. 16), som forlængede anvendelsen af den nævnte afgørelse indtil den 1. juni 2019, og gennemførelsesforordning (EU) 2018/774 om gennemførelse af forordning nr. 36/2012 (EUT 2018, L 131, s. 1) (herefter under ét »retsakterne af 2018«).
[udelades]
17
Ved dom af 4. april 2019, Sharif mod Rådet (T-5/17, EU:T:2019:216), forkastede Retten det søgsmål, som sagsøgeren havde anlagt til prøvelse af retsakterne af 2016, 2017 og 2018, for så vidt som de angik sagsøgeren. Retten fandt i præmis 70 i den nævnte dom, at opførelsen af sagsøgerens navn på de omhandlede lister var begrundet som følge af den omstændighed, at Rådet havde fremlagt en række konkrete, præcise og samstemmende indicier, som kunne godtgøre, at sagsøgeren var en fremtrædende syrisk forretningsmand, der drev virksomhed i Syrien. Sagsøgeren har ikke iværksat appel til prøvelse af denne dom.
A. Opretholdelsen af sagsøgerens navn på de omhandlede lister
18
Den 17. maj 2019 vedtog Rådet afgørelse (FUSP) 2019/806 om ændring af afgørelse 2013/255 (EUT 2019, L 132, s. 36), som forlængede anvendelsen af den nævnte afgørelse indtil den 1. juni 2020, og gennemførelsesforordning (EU) 2019/798 om gennemførelse af forordning nr. 36/2012 (EUT 2019, L 132, s. 1) (herefter under ét »retsakterne af 2019«). Disse retsakter nævner ikke sagsøgerens navn og ændrer heller ikke grundene til opførelse af dennes navn på de omhandlede lister.
[udelades]
20
Den 28. maj 2020 vedtog Rådet afgørelse (FUSP) 2020/719 om ændring af afgørelse 2013/255 (EUT 2020, L 168, s. 66), som forlængede anvendelsen af den nævnte afgørelse indtil den 1. juni 2021, og gennemførelsesforordning (EU) 2020/716 om gennemførelse af forordning nr. 36/2012 (EUT 2020, L 168, s. 1) (herefter under ét »retsakterne af 2020«).
21
I henhold til retsakterne af 2020 blev grundene til opførelse af sagsøgerens navn på de omhandlede lister, som det fremgik af retsakterne af 2016, 2017, 2018 og 2019, erstattet med følgende begrundelse:
»Tilknyttet et medlem af Makhlouffamilien (svoger til Rami Makhlouf).«
[udelades]
23
Ved dom af 28. april 2021, Sharif mod Rådet (T-540/19, ikke trykt i Sml., EU:T:2021:220), forkastede Retten det søgsmål, som sagsøgeren havde anlagt til prøvelse af retsakterne af 2019 og 2020, for så vidt som de angik sagsøgeren. Retten fandt i præmis 144 i denne dom, at grundene til at opføre sagsøgerens navn på de omhandlede lister, således som de fremgik af retsakterne af 2019, var tilstrækkeligt underbyggede, hvilket indebar, at opførelsen af sagsøgerens navn på de omhandlede lister, henset til kriteriet om, at sagsøgeren var en fremtrædende forretningsmand, der drev virksomhed i Syrien, var begrundet. Retten anførte endvidere i præmis 174 i den nævnte dom, at den grund, der var anført for opførelsen af sagsøgerens navn på de omhandlede lister i retsakterne af 2020, var tilstrækkeligt underbygget, hvilket indebar, at opførelsen af sagsøgerens navn på de nævnte lister, henset til kriteriet om tilknytning til medlemmer af Assad- eller Makhlouffamilien, var begrundet. Sagsøgeren har ikke iværksat appel til prøvelse af ovennævnte dom.
24
Den 25. maj 2023 vedtog Rådet de anfægtede retsakter. Grunden til opførelse af sagsøgerens navn blev ikke ændret i forhold til retsakterne af 2020. Ved skrivelse af 26. maj 2023 gav Rådet sagsøgerens repræsentant meddelelse om, at sagsøgerens navn var blevet opretholdt på de omhandlede lister.
I. Parternes påstande
25
Sagsøgeren har nedlagt følgende påstande:
–
Det fastslås, at artikel 27, stk. 2, litra b), artikel 27, stk. 3, artikel 28, stk. 2, litra b), og artikel 28, stk. 3, i afgørelse 2013/255, som ændret ved afgørelse 2015/1836, samt artikel 15, stk. 1a, litra b), i forordning nr. 36/2012, som ændret ved forordning 2015/1828, er ulovlige, og at de ikke finder anvendelse i forhold til sagsøgeren, for så vidt som disse bestemmelser vedrører ham.
–
De anfægtede retsakter annulleres, for så vidt som de vedrører sagsøgeren.
–
Rådet tilpligtes at betale et beløb på 10000 EUR i erstatning for den lidte skade.
–
Rådet tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
26
Rådet har nedlagt følgende påstande:
–
Frifindelse.
–
Sagsøgeren tilpligtes at betale sagsomkostningerne.
–
Subsidiært, såfremt de anfægtede retsakter annulleres, træffes der bestemmelse om opretholdelse af virkningerne af afgørelse 2023/1035, for så vidt som den vedrører sagsøgeren, indtil den delvise annullation af gennemførelsesforordning 2023/1027 får virkning.
III. Retlige bemærkninger
A. Annullationspåstandene
[udelades]
1.
Det første anbringende vedrørende ulovlighedsindsigelsen som følge af tilsidesættelsen af princippet om ligebehandling
28
Sagsøgeren har gjort gældende, at artikel 27, stk. 2, litra b), artikel 27, stk. 3, artikel 28, stk. 2, litra b), og artikel 28, stk. 3, i afgørelse 2013/255, som ændret ved afgørelse 2015/1836, samt artikel 15, stk. 1a, litra b), i forordning nr. 36/2012, som ændret ved forordning 2015/1828, er ulovlige, for så vidt som disse artikler i det væsentlige tilsidesætter ligebehandlingsprincippet.
29
Rådet har bestridt sagsøgerens argumenter.
30
Ifølge artikel 277 TEUF kan hver part i en retstvist, der angår en almengyldig retsakt vedtaget af en institution, et organ, et kontor eller et agentur under Unionen, over for Den Europæiske Unions Domstol påberåbe sig de i artikel 263, stk. 2, TEUF nævnte grunde og gøre gældende, at retsakten ikke kan finde anvendelse.
31
Artikel 277 TEUF er udtryk for et almindeligt princip, hvorefter hver part i en retssag, med henblik på at opnå annullation af en afgørelse, som er rettet til vedkommende, indirekte er berettiget til at anfægte gyldigheden af almengyldige retsakter fra institutionerne, som er hjemmel for en sådan afgørelse, også selv om parten ikke var beføjet til i medfør af artikel 263 TEUF at anlægge direkte søgsmål til prøvelse af disse retsakter, hvis virkninger parten således er omfattet af, uden at have været i stand til at påstå dem annulleret. Den generelle retsakt, hvis ulovlighed påberåbes, skal finde direkte eller indirekte anvendelse på den sag, der er genstand for søgsmålet, og der skal være en direkte retlig forbindelse mellem den anfægtede individuelle afgørelse og den pågældende generelle retsakt (jf. dom 17.2.2017, Islamic Republic of Iran Shipping Lines m.fl. mod Rådet, T-14/14 og T-87/14, EU:T:2017:102, præmis 55 og den deri nævnte retspraksis).
32
Hvad angår domstolsprøvelsens intensitet følger det af fast retspraksis, at Unionens retsinstanser i overensstemmelse med de kompetencer, som er blevet tildelt dem i medfør af EUF-traktaten, skal sikre en – principielt fuldstændig – legalitetsprøvelse af alle EU-retsakter under hensyn til de grundlæggende rettigheder, der udgør en integrerende del af EU-rettens almindelige retsgrundsætninger. Dette krav er udtrykkeligt fastslået i artikel 275, stk. 2, TEUF (jf. domme af 28.11.2013, Rådet mod Fulmen og Mahmoudian, C-280/12 P, EU:C:2013:775, præmis 58 og den deri nævnte retspraksis, og Rådet mod Manufacturing Support & Procurement Kala Naft, C-348/12 P, EU:C:2013:776, præmis 65 og den deri nævnte retspraksis).
33
Det forholder sig ikke desto mindre således, således som Rådet med rette har anført, at Rådet råder over en vid skønsbeføjelse med hensyn til den generelle og abstrakte fastlæggelse af retlige kriterier og af proceduren for vedtagelse af restriktive foranstaltninger (jf. i denne retning dom af 21.4.2015, Anbouba mod Rådet, C-605/13 P, EU:C:2015:248, præmis 41 og den deri nævnte retspraksis). I modsætning til, hvad sagsøgeren har gjort gældende, er fastlæggelsen af rækkevidden af Rådets skønsbeføjelse imidlertid relevant med henblik på at definere omfanget af domstolsprøvelsen. Henset til Rådets vide skønsbeføjelse er de almengyldige regler, der definerer disse kriterier og fremgangsmåder, såsom de bestemmelser i de anfægtede retsakter, der fastsætter det omtvistede kriterium, som er omhandlet i nærværende anbringende, underlagt en begrænset domstolsprøvelse, der begrænser sig til en efterprøvelse af, om reglerne for proceduren og om angivelse af en begrundelse er overholdt, om de faktiske omstændigheder er materielt rigtige, og om der foreligger en retlig fejl, samt om der foreligger en åbenbar fejl ved bedømmelsen af de faktiske omstændigheder og magtfordrejning (jf. i denne retning dom af 9.7.2009, Melli Bank mod Rådet, T-246/08 og T-332/08, EU:T:2009:266, præmis 44 og 45, og af 12.2.2020, Amisi Kumba mod Rådet, T-163/18, EU:T:2020:57, præmis 149 (ikke trykt i Sml.)).
34
I det foreliggende tilfælde er sagsøgerens navn opført på de omhandlede lister på grund af hans tilknytning til Rami Makhlouf, som han er svoger til.
35
Det må heraf udledes, at sagsøgerens navn er blevet opretholdt på de omhandlede lister på grund af hans tilknytning til et medlem af Makhlouffamilien. Med andre ord er opførelsen af det nævnte navn baseret på det kriterium, der er defineret i artikel 27, stk. 2, sidste sætningsled, og artikel 28, stk. 2, sidste sætningsled, i afgørelse 2013/255, som ændret ved afgørelse 2015/1836, sammenholdt med det kriterium, der er defineret i stk. 2, litra b), i hver af de nævnte bestemmelser, og som for så vidt angår indefrysning af midler er gentaget i artikel 15, stk. 1a, sidste sætningsled, i forordning nr. 36/2012, som ændret ved forordning 2015/1828, sammenholdt med det kriterium, der er defineret i den nævnte bestemmelses stk. 1a, litra b), dvs. kriteriet om tilknytning til medlemmerne af Assad- eller Makhlouf-familierne.
36
Indledningsvis bemærkes, at sagsøgeren har gjort gældende, at artikel 27, stk. 2, litra b), og artikel 28, stk. 2, litra b), i afgørelse 2013/255, som ændret ved afgørelse 2015/1836, samt artikel 15, stk. 1a, litra b), i forordning nr. 36/2012, som ændret ved forordning 2015/1828, er ulovlige, for så vidt som de vedrører kriteriet om tilknytning til Assad- eller Makhlouf-familierne. Det fremgår imidlertid meget klart af sagsøgerens skriftlige indlæg, hvilket ikke er blevet bestridt af Rådet, at sagsøgeren har ønsket at anfægte lovligheden af det opførelseskriterium, der ligger til grund for, at hans navn blev opretholdt på de omhandlede lister, nemlig kriteriet om tilknytning til medlemmer af Assad- eller Makhlouf-familierne. Det skal følgelig fastslås, at den ulovlighedsindsigelse, som sagsøgeren har påberåbt sig, ud over artikel 27, stk. 3, og artikel 28, stk. 3, i afgørelse 2013/255, som ændret ved afgørelse 2015/1836, vedrører den nævnte afgørelses artikel 27, stk. 2, sidste sætningsled, og artikel 28, stk. 2, sidste sætningsled, sammenholdt med henholdsvis stk. 2, litra b), i hver af de nævnte bestemmelser og artikel 15, stk. 1a, sidste sætningsled, i forordning nr. 36/2012, som ændret ved forordning 2015/1828, sammenholdt med den nævnte bestemmelses stk. 1a, litra b).
37
Sagsøgeren har gjort gældende, at ligebehandlingsprincippet er blevet tilsidesat, for så vidt som det for de personer, der er opført på de omhandlede lister, i modsætning til de andre kategorier af personer, der er omhandlet i artikel 27, stk. 2, og artikel 28, stk. 2, i afgørelse 2013/255, som ændret ved afgørelse 2015/1836, og i artikel 15, stk. 1a, i forordning nr. 36/2012, som ændret ved forordning 2015/1828, og som er omfattet af bestemmelserne i den nævnte afgørelses artikel 27, stk. 3, og artikel 28, stk. 3, på grund af deres tilknytning til medlemmer af Assad- eller Makhlouf-familierne teoretisk og praktisk er umuligt at afkræfte formodningen for tilknytning til det syriske regime.
38
I denne henseende skal det bemærkes, at ligebehandlingsprincippet, der er et grundlæggende retsprincip, forbyder, at ensartede situationer behandles forskelligt, eller at forskellige situationer behandles ens, medmindre en forskelsbehandling er objektivt begrundet (dom af 9.7.2009, Melli Bank mod Rådet, T-246/08 og T-332/08, EU:T:2009:266, præmis 135).
39
Det fremgår imidlertid klart af ordlyden af artikel 27, stk. 3, og artikel 28, stk. 3, i afgørelse 2013/255, som ændret ved afgørelse 2015/1836, at disse bestemmelser finder anvendelse på alle de kategorier af personer, der er nævnt i disse to artiklers stk. 2, herunder således også de personer, der er opført på de omhandlede lister, når de er opført på de omhandlede lister på grund af deres tilknytning til medlemmer af Assad- eller Makhlouf-familierne.
40
Følgelig skal sagsøgerens argument om, at det var teoretisk umuligt for de personer, der er opført på de omhandlede lister, på grund af deres tilknytning til medlemmer af Assad- eller Makhlouf-familierne at gøre brug af bestemmelserne i artikel 27, stk. 3, og artikel 28, stk. 3, i afgørelse 2013/255, som ændret ved afgørelse 2015/1836, forkastes.
41
Hvad angår den hævdede praktiske umulighed er det korrekt, således som sagsøgeren har gjort gældende, og Rådet har erkendt, at et familietilknytningsforhold i princippet ikke kan opløses. Det følger imidlertid for det første ikke af ordlyden af artikel 27, stk. 3, og artikel 28, stk. 3, i afgørelse 2013/255, som ændret ved afgørelse 2015/1836, at det forventes af de personer, der er opført på de omhandlede lister på grund af deres familiemæssige tilknytning til medlemmer af Assad- eller Makhlouf-familierne, at de nødvendigvis fører bevis for opløsningen af denne familiemæssige tilknytning for at godtgøre, at de ikke eller ikke længere er tilknyttet det syriske regime, at de ikke udøver nogen indflydelse herpå, eller at de ikke udgør en reel risiko for omgåelse.
42
Det skal endvidere bemærkes, at såfremt dette var tilfældet, ville medlemmerne af Assad- eller Makhlouf-familierne være helt ude af stand til at påberåbe sig artikel 27, stk. 3, og artikel 28, stk. 3, i afgørelse 2013/255, som ændret ved afgørelse 2015/1836. Dette ville således svare til at opstille en uafkræftelig formodning for, at disse har tilknytning til det syriske regime. Det er imidlertid blevet fastslået, at afgørelse 2013/255, som ændret ved afgørelse 2015/1836, ikke indfører en uafkræftelig formodning for, at medlemmer af Assad- eller Makhlouf-familierne støtter eller har tilknytning til det syriske regime, for så vidt som navnene på de personer, der tilhører disse familier, ikke er opført på listen over personer og enheder, der er omfattet af restriktive foranstaltninger, såfremt det godtgøres, at disse personer ikke eller ikke længere er tilknyttet dette regime (dom af 1.10.2020, Makhlouf mod Rådet, C-157/19 P, ikke trykt i Sml., EU:C:2020:777, præmis 98). Selv om sådanne personer kan være omfattet af artikel 27, stk. 3, og artikel 28, stk. 3, i afgørelse 2013/255, som ændret ved afgørelse 2015/1836, kan personer med tilknytning til disse således også være omfattet heraf.
43
Desuden skal det bemærkes, at formodningen for en tilknytning til det syriske regime skal anses for afkræftet, hvis sagsøgeren påberåber sig argumenter eller forhold, der i alvorlig grad kan drage tvivl om troværdigheden af de af Rådet fremlagte beviser eller vurderingen heraf, navnlig i lyset af de betingelser, som er fastsat i artikel 27, stk. 3, og artikel 28, stk. 3, i afgørelse 2013/255, som ændret ved afgørelse 2015/1836, eller hvis den pågældende for Unionens retsinstanser og i overensstemmelse med afgørelsens artikel 27, stk. 3, og artikel 28, stk. 3, fremlægger en række indicier for, at tilknytningen til det nævnte regime ikke foreligger eller er ophørt, at der ikke er udøvet indflydelse på regimet, eller at der ikke er nogen forbindelse med en reel risiko for omgåelse af de restriktive foranstaltninger (dom af 8.7.2020, Zubedi mod Rådet, T-186/19, EU:T:2020:317, præmis 71).
44
Sagsøgeren råder derfor over forskellige midler til at afkræfte formodningen for tilknytning til det syriske regime og er således ikke begrænset til at godtgøre, at denne ikke længere har en familiemæssig tilknytning til Rami Makhlouf, eller til at afvente, at sidstnævntes navn slettes fra de omhandlede lister.
45
I modsætning til, hvad sagsøgeren har gjort gældende, kan personer, der har tilknytning til medlemmer af Assad- eller Makhlouf-familierne, på grund af deres individuelle adfærd i øvrigt tage afstand fra det syriske regime og således tilvejebringe indicier for, at de ikke længere har tilknytning til regimet. Dette gælder ligeledes for personer som sagsøgeren, der har en tilknytning til disse medlemmer gennem ægteskab. Den omstændighed, at sagsøgeren er svoger til Rami Makhlouf, forhindrer nemlig på ingen måde sagsøgeren i at godtgøre, at han har afbrudt enhver tilknytning til det syriske regime, f.eks. ved offentligt at tage afstand fra den pågældende svogers handlinger, ved at agitere imod de nævnte handlinger eller ved at nægte at efterkomme de instrukser, som sagsøgeren kunne have modtaget, eller i at godtgøre, at han ikke udgør nogen reel risiko for omgåelse ved at fremlægge indicier for, at han ikke længere har nogen kontakt med en person, der er tæt på det syriske regime, og i det foreliggende tilfælde med Rami Makhlouf.
46
Sådanne argumenter og beviser, der kan gøre det muligt for de personer, der er opført på de omhandlede lister, at påberåbe sig artikel 27, stk. 3, og artikel 28, stk. 3, i afgørelse 2013/255, som ændret ved afgørelse 2015/1836, kan fremsættes af alle de personer, der er omfattet af de forskellige kategorier, som er nævnt i artikel 27, stk. 2, og artikel 28, stk. 2, i afgørelse 2013/255, som ændret ved afgørelse 2015/1836, og i artikel 15, stk. 1a, i forordning nr. 36/2012, som ændret ved forordning 2015/1828.
47
I modsætning til, hvad sagsøgeren har gjort gældende, er det således ikke praktisk umuligt for de personer, der har tilknytning til medlemmer af Assad- eller Makhlouf-familierne, at gøre brug af artikel 27, stk. 3, og artikel 28, stk. 3, i afgørelse 2013/255, som ændret ved afgørelse 2015/1836.
48
I denne henseende skal det i øvrigt bemærkes, at sagsøgeren i denne sag har fremført argumenter, som ifølge ham gør det muligt at afkræfte formodningen om tilknytning til medlemmer af Assad- eller Makhlouf-familierne. Disse argumenter vil blive undersøgt i forbindelse med analysen af det andet anbringende om, at der ikke foreligger et tilstrækkeligt faktuelt grundlag, og at der er anlagt et urigtigt skøn.
49
Under disse omstændigheder er de personer, der har tilknytning til medlemmer af Assad- eller Makhlouf-familierne, underlagt den samme retlige behandling som de personer, der tilhører de andre kategorier, der er nævnt i artikel 27, stk. 2, og artikel 28, stk. 2, i afgørelse 2013/255, som ændret ved afgørelse 2015/1836, og i artikel 15, stk. 1a, i forordning nr. 36/2012, som ændret ved forordning 2015/1828.
50
Sagsøgeren har således ikke godtgjort, at artikel 27, stk. 2, sidste sætningsled, og artikel 28, stk. 2, sidste sætningsled, i afgørelse 2013/255, som ændret ved afgørelse 2015/1836, sammenholdt med henholdsvis stk. 2, litra b), i hver af de nævnte bestemmelser og artikel 27, stk. 3, og artikel 28, stk. 3, i den førstnævnte afgørelse samt artikel 15, stk. 1a, sidste sætningsled, i forordning nr. 36/2012, som ændret ved forordning 2015/1828, sammenholdt med nævnte bestemmelses stk. 1a, litra b), er i strid med ligebehandlingsprincippet.
[udelades]
63
På baggrund af samtlige ovenstående betragtninger skal ulovlighedsindsigelsen og dermed det første anbringende forkastes.
2
Det andet anbringende om, at der ikke foreligger et tilstrækkeligt faktuelt grundlag, og at der er anlagt et urigtigt skøn
[udelades]
b)
Det første led om, at der ikke foreligger et tilstrækkeligt faktuelt grundlag
[udelades]
2) Hvorvidt det første led er begrundet
82
Sagsøgeren har gjort gældende, at hans fremtid som følge af begrundelsen for opførelsen af hans navn på de omhandlede lister uundgåeligt afhænger af Rami Makhloufs situation. Sidstnævntes situation har imidlertid ikke været konstant i de seneste år, hvilket indebærer, at han ikke længere befinder sig i magtkredsen og er helt uden for den økonomiske, politiske eller finansielle sfære i Syrien. I denne henseende har sagsøgeren i replikken fremhævet, at enhver ny faktisk omstændighed, der påvirker Rami Makhloufs situation, påvirker hans egen situation.
83
Sagsøgeren har i det væsentlige gjort gældende, at ændringerne i Rami Makhloufs situation udgør almindeligt kendte forhold, som Rådet ikke kunne undgå at få kendskab til, og dette så meget desto mere, som de er omtalt i de medier, som Rådet systematisk og regelmæssigt gør brug af med henblik på at skaffe information til sine sagsakter i forbindelse med opførelse eller opretholdelse af en persons navn på de omhandlede lister.
84
Rådet har bestridt sagsøgerens argumenter.
85
I det foreliggende tilfælde tilsigter sagsøgerens argumenter at få fastslået, at Rådet ikke foretog en behørig fornyet gennemgang af Rami Makhloufs situation, selv om det var forpligtet hertil. Hvis Rådet havde foretaget denne fornyede gennemgang, ville det have konstateret, at hans situation havde ændret sig, hvilket ville have haft en indvirkning på sagsøgerens situation.
86
I denne henseende skal det, som Rådet har anført, bemærkes, at den kontrol, som Retten udøver i den foreliggende sag, kun kan vedrøre spørgsmålet om, hvorvidt opførelsen af sagsøgerens navn på de omhandlede lister er begrundet, og således ikke kan rejse tvivl om lovligheden af de afgørelser, hvorved Rådet har opført Rami Makhlouf på de nævnte lister (jf. i denne retning dom af 11.5.2017, Barqawi mod Rådet, T-303/15, ikke trykt i Sml., EU:T:2017:328, præmis 42, og af 18.5.2022, Foz mod Rådet, T-296/20, EU:T:2022:298, præmis 115).
87
Den af sagsøgeren påberåbte omstændighed, hvorefter hans fremtid er forbundet med Rami Makhloufs, kan ikke begrunde en anden tilgang, lige så lidt som hans argument om, at man ikke kan opfordre ham til at afvente, at Rami Makhlouf anlægger et søgsmål, idet hans eget søgsmål ellers risikerer at miste sin genstand.
88
Det følger nemlig af fast retspraksis, at formodningen for, at retsakter, der udstedes af Unionens institutioner, er lovlige, indebærer, at de afføder retsvirkninger, så længe de ikke er blevet trukket tilbage, annulleret under et annullationssøgsmål eller erklæret ugyldige som følge af en præjudiciel forelæggelse eller en ulovlighedsindsigelse (jf. dom 18.5.2022, Foz mod Rådet, T-296/20, EU:T:2022:298, præmis 116 og den deri nævnte retspraksis).
89
For det første har sagsøgeren imidlertid ikke hævdet at være adressat for de retsakter, hvorved Rami Makhloufs navn er blevet opført på de omhandlede lister, eller nedlagt påstand om annullation heraf gennem det foreliggende søgsmål. Han kan således i den foreliggende sag hverken påberåbe sig Rådets tilsidesættelse af forpligtelsen til at foretage en fornyet gennemgang af Rami Makhloufs situation eller Rådets fejlagtige fortolkning af indholdet af de bilag, som han har fremlagt for at godtgøre, at Rami Makhlouf ikke længere havde nogen tilknytning til det syriske regime.
90
For det andet er det korrekt, at sagsøgeren har fremsat en ulovlighedsindsigelse vedrørende artikel 27, stk. 2, sidste sætningsled, og artikel 28, stk. 2, sidste sætningsled, i afgørelse 2013/255, som ændret ved afgørelse 2015/1836, sammenholdt med henholdsvis stk. 2, litra b), i hver af de nævnte bestemmelser, artikel 27, stk. 3, artikel 28, stk. 3, i afgørelse 2013/255, som ændret, og artikel 15, stk. 1a, sidste sætningsled, i forordning nr. 36/2012, som ændret ved forordning 2015/1828, sammenholdt med nævnte artikels stk. 1a, litra b). Han har imidlertid gjort gældende, at disse artikler tilsidesætter ligebehandlingsprincippet, for så vidt som den kategori af personer, der er knyttet til medlemmer af Assad- eller Makhlouf-familierne, hverken i teorien eller i praksis kan være omfattet af artikel 27, stk. 3, og artikel 28, stk. 3, i afgørelse 2013/255, som ændret. Sagsøgeren har ganske vist ligeledes gjort gældende, at kriteriet om medlemmer af Assad- eller Makhlouf-familierne ikke længere er relevant. Dette argument, der er fremført i replikken, er imidlertid blevet afvist fra realitetsbehandling, eftersom det i præmis 59 og 62 ovenfor er blevet anset for nyt. Under alle omstændigheder skal det bemærkes, at relevansen og lovligheden af dette opførelseskriterium, som omfatter alle de indflydelsesrige medlemmer af disse to familier, ikke kan påvirkes alene af Rami Makhloufs situation.
91
Desuden er retsakterne vedrørende Rami Makhlouf ikke blevet trukket tilbage, og deres virkninger er heller ikke blevet udsat som følge af en anmodning om foreløbige forholdsregler. Alle de retsakter, hvorved Rami Makhloufs navn er blevet opført og opretholdt på de omhandlede lister, har derfor fortsat retsvirkninger.
92
I øvrigt har sagsøgeren i retsmødet fremført et argument om, at Retten i forbindelse med dette led ikke skal efterprøve, om der fortsat består en tilknytning mellem Rami Makhlouf og det syriske regime, men alene, om hans situation har ændret sig. Et sådant argument kan ikke tiltrædes. For det første synes det nemlig at være i strid med det synspunkt, som sagsøgeren har fremført i sine skriftlige indlæg, hvori han først når frem til at opfordre Retten til at fastslå, at Rami Makhlouf ikke længere er en del af magtkredsen, hvilket således inddrager sidstnævntes tilknytning til det syriske regime, dernæst kritiserer Rådet for ikke at have ændret begrundelsen for Rami Makhloufs opførelse på listen og endelig udtrykkeligt nævner Rådets forpligtelse til at foretage en fornyet gennemgang af Rami Makhloufs situation. For det andet kan den blotte konstatering af, at Rami Makhloufs situation har ændret sig, have konsekvenser, om ikke andet så for så vidt angår overholdelsen af retten til forsvar og retssikkerhed, eftersom Retten under alle omstændigheder ville være nødt til at foretage en bedømmelse af situationen for en tredjemand i forhold til den foreliggende tvist.
93
Det skal endvidere tilføjes, at selv om det ikke i denne sag tilkommer Retten at træffe afgørelse om, hvorvidt opførelsen af Rami Makhloufs navn på de omhandlede lister er begrundet, var der intet, der forhindrede sagsøgeren i at henvende sig til Rådet inden vedtagelsen af de anfægtede retsakter med henblik på at opfordre Rådet til at tage hans situation op til fornyet gennemgang i lyset af Rami Makhloufs situation ved at forelægge Rådet de beviser, der er fremlagt i den foreliggende sag. Som det fremgår af artikel 32, stk. 2 og 3, i forordning nr. 36/2012, kan sagsøgeren til enhver tid indgive en anmodning om fornyet gennemgang eller bemærkninger (jf. i denne retning dom af 22.9.2021, Al-Imam mod Rådet, T-203/20, EU:T:2021:605, præmis 95). Det må imidlertid konstateres, således som Rådet har gjort gældende uden at blive modsagt af sagsøgeren, at sagsøgeren ikke har benyttet sig af denne mulighed.
94
I lyset af samtlige ovenstående betragtninger skal det andet anbringendes første led forkastes.
[udelades]
På grundlag af disse præmisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Femte Afdeling):
1)
Rådet for Den Europæiske Union frifindes.
2)
Ammar Sharif betaler sagsomkostningerne.
Svenningsen
Laitenberger
Martín y Pérez de Nanclares
Afsagt i offentligt retsmøde i Luxembourg den 4. september 2024.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: fransk.
(
1
) – Der gengives kun de præmisser i nærværende dom, som Retten finder det relevant at offentliggøre.