61992TJ0025_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
Sagens faktiske omstaendigheder
1 Sagsoegeren, Juana de la Cruz Elena Vela Palacios, der er spansk statsborger, har siden 1986 vaeret tjenestemand i Det OEkonomiske og Sociale Udvalg (herefter benaevnt "OESU"). Hun beklaeder nu en stilling som sekretaer med stenografi og maskinskrivning i loenklasse C3 i den spanske skrivestue.
2 Den 20. august 1991 blev stillingsopslag nr. 56/91 offentliggjort. Der var tale om en stilling som sekretaer med stenografi og maskinskrivning i Generaldirektoratets Kontor for Undersoegelser og Konferencer. Blandt de "kraevede kvalifikationer" var et "indgaaende kendskab til et af faellesskabssprogene" og et "godt kendskab til et andet faellesskabssprog". Af meddelelsen fremgik det bl.a., at ansaettelsesmyndigheden foerst og fremmest ville undersoege mulighederne for at besaette den ledige stilling ved forfremmelse eller forflyttelse.
3 Efter offentliggoerelsen af dette opslag indgav sagsoegeren og to andre tjenestemaend ansoegning om forflyttelse. To tjenestemaend indgav ansoegning om forfremmelse. De fem ansoegninger blev behandlet af en ekspeditionssekretaer i Kontoret for Undersoegelser og Konferencer.
4 Den ledige stilling blev ved afgoerelse af 28. oktober 1991 besat ved forfremmelse. De oevrige ansoegere, herunder sagsoegeren, fik ved skrivelse af samme dato fra OESU' s generalsekretaer meddelelse om, at deres ansoegning ikke var imoedekommet.
5 Det staar fast, at sagsoegerens aktmappe paa dette tidspunkt, fem aar efter hendes fastansaettelse, ikke indeholdt nogen bedoemmelse i henhold til artikel 43 i vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "vedtaegten"). Foerst i april 1992 modtog sagsoegeren sine bedoemmelser for perioderne 1986-1988 og 1988-1990.
6 Den 27. november 1991 indbragte sagsoegeren en klage i henhold til vedtaegtens artikel 90, stk. 2, hvori hun bl.a. lagde administrationen til last, at den ikke havde begrundet afslaget paa hendes ansoegning, og hvori hun fremhaevede, at der i strid med vedtaegtens artikel 43 ikke var udfaerdiget nogen bedoemmelse for hendes vedkommende.
7 Den 8. januar 1992 modtog sagsoegeren en skrivelse af 20. december 1991 fra generalsekretaeren med meddelelse om, at hendes klage var blevet afvist. Dette var begrundet som foelger:
"I betragtning af, at der ikke er truffet nogen officiel beslutning om at afslaa Deres ansoegning til den ledige stilling nr. 56/91, og af, at ansaettelsesmyndigheden i henhold til Domstolens praksis ikke skal begrunde sine beslutninger vedroerende ansoegere, som ikke er kommet i betragtning under den udvaelgelsesprocedure, der er fastsat i vedtaegtens artikel 29, stk. 1, litra a), og
i betragtning af, at jeg ved min afgoerelse af 28. oktober har udnaevnt den ansoeger, som er fundet mest egnet til at beklaede stillingen som sekretaer med stenografi og maskinskrivning i Generaldirektoratet, Kontoret for Undersoegelser og Konferencer, naar man tager hensyn til de funktioner, stillingen indebaerer, og de kvalifikationer, der kraeves, samt i betragtning af, at denne afgoerelse er truffet efter gennemgang af en rapport fra chefen for naevnte kontor, som havde haft en samtale med hver af de fem ansoegere, er der ingen anledning til at imoedekomme Deres krav."
Retsforhandlinger
8 Det er baggrunden for, at sagsoegeren ved staevning indleveret til Rettens Justitskontor den 9. april 1992 har anlagt denne sag.
9 Den skriftlige forhandling er forloebet forskriftsmaessigt. Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten (Fjerde Afdeling) besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse. I retsmoedet fik sagsoegeren tilladelse til at fremlaegge dokumentation for sine sprogkundskaber.
10 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:
° Sagen antages til realitetsbehandling, og sagsoegeren gives medhold.
° OESU' s generalsekretaers afslag af 28. oktober 1991 paa sagsoegerens ansoegning til den ledige stilling som sekretaer med stenografi og maskinskrivning i Kontoret for Undersoegelser og Konferencer annulleres, og om noedvendigt annulleres afvisningen af hendes klage af 20. december 1991.
° Sagsoegte tilpligtes at betale sagens omkostninger.
11 OESU har nedlagt foelgende paastand:
° Frifindelse.
Realiteten
12 Sagsoegeren har fremsat to anbringender til stoette for sagen, nemlig et om utilstraekkelig begrundelse og et om tilsidesaettelse af tjenestens interesse samt af princippet om god forvaltningsskik og sund administration.
Det foerste anbringende
° Parternes argumenter
13 Sagsoegeren har gjort gaeldende, at afgoerelsen om at afslaa hendes ansoegning slet ikke var begrundet, og at afgoerelsen om afvisning af hendes klage ikke var tilstraekkelig begrundet. Saaledes er der klart sket en tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 25, stk. 2. I den forbindelse har sagsoegeren under henvisning til Domstolens dom af 26. november 1981 (sag 195/80, Michel mod Parlamentet, Sml. s. 2861, praemis 22) og Rettens dom af 20. marts 1991 (sag T-1/90, Pérez-Mínguez Casariego mod Kommissionen, Sml. II, s. 143, praemis 73, 76 og 80) fremhaevet den grundlaeggende karakter af kravet om tilstraekkelig begrundelse.
14 For saa vidt angaar den manglende begrundelse for afslaget paa sagsoegerens ansoegning har OESU henvist til Domstolens faste praksis, i henhold til hvilken ansaettelsesmyndigheden ikke er pligtig at begrunde beslutninger om forfremmelse over for forbigaaede ansoegere, idet betragtningerne i en saadan begrundelse kan vaere til skade for disse eller i hvert fald for visse af dem (jf. f.eks. Domstolens dom af 30.10.1974, sag 188/73, Grassi mod Raadet, Sml. s. 1099). Ovennaevnte dom i sagen Pérez-Mínguez Casariego mod Kommissionen, som er paaberaabt af sagsoegeren, er irrelevant, idet den vedroerer en anden situation, nemlig en udnaevnelse efter en udvaelgelsesproeve.
15 For saa vidt angaar den udtrykkelige afvisning af en klage over en forfremmelse har OESU paapeget, at ansaettelsesmyndigheden, selv om den skal begrunde en saadan beslutning, ikke har pligt til at goere den forbigaaede ansoeger bekendt med, hvorledes han er blevet bedoemt i sammenligning med den forfremmede ansoeger eller til i detaljer at goere rede for, paa hvilken baggrund ansaettelsesmyndigheden har vurderet, at den udnaevnte ansoeger opfylder betingelserne i stillingsopslaget. Ansaettelsesmyndigheden kan noejes med at fremlaegge en begrundelse, der alene vedroerer de retlige betingelser, der stilles for forfremmelsens lovlighed (jf. Rettens dom af 30.1.1992, sag T-25/90, Schoenherr mod OESU, Sml. II, s. 63, praemis 21, og af 25.2.1992, sag T-11/91, Schloh mod Raadet, Sml. II, s. 203, praemis 73). I den foreliggende sag er OESU af den opfattelse, at den givne begrundelse, selv om den er kortfattet, opfylder disse betingelser og formaalet med begrundelsespligten, som er at goere det muligt for den paagaeldende person og Retten at kontrollere afgoerelsens lovlighed og goere sig bekendt med de vaesentligste af de momenter, som har ligget til grund for administrationens afgoerelse (jf. f.eks. Domstolens dom af 13.12.1989, sag C-169/88, Prelle mod Kommissionen, Sml. s. 4335, praemis 9 og 10).
16 Endelig finder OESU, at begrundelsen for afslaget paa den paagaeldende ansoegning under alle omstaendigheder fremgaar klart af en skrivelse af 21. oktober 1991 fra ekspeditionssekretaer Catling, der havde til opgave at behandle ansoegningerne, til OESU' s generalsekretaer. Det hedder i skrivelsen:
"... [jeg] har gennemgaaet ansoegningerne fra samtlige de tjenestemaend, som har ansoegt om denne ledige stilling, og jeg har haft mulighed for at afholde en samtale med hver af de fem ansoegere, der for tiden arbejder i OESU.
Det er til denne stilling, som ikke alene indebaerer en lang raekke opgaver, der skal udfoeres under anvendelse af mindst fire faellesskabssprog, noedvendigt at finde en person, som behersker mindst ét latinsk og ét germansk sprog. Endvidere skal der saa vidt muligt findes en person, der allerede arbejder i OESU.
For saa vidt angaar de tre ansoegere i loenklasse C3 er alene fru Fe. i stand til at anvende et germansk sprog (engelsk), men hendes kendskab hertil er ikke helt tilfredsstillende. Fru A. (italiensk/fransk) og fru Vela Palacios (spansk/italiensk) opfylder ikke de grundlaeggende sproglige betingelser.
Derfor maa man gaa videre til forfremmelsesstadiet. To personer har ansoegt om forfremmelse, nemlig fru B. (som desvaerre ikke har tilstraekkelig anciennitet til at blive forfremmet) og fru Fi. Sidstnaevnte, der har tilbragt flere aar i Sydafrika, har et godt kendskab til engelsk og fransk samt et udmaerket kendskab til 'Word Perfect' -systemet, hvilket er af stor betydning for arbejdet i vor tjenestegren.
Jeg beder Dem derfor om at traeffe de noedvendige foranstaltninger for at forfremme fru Fi. til loenklasse C3 og ansaette hende som sekretaer i Kontoret for Undersoegelser og Konferencer."
17 OESU anfoerer videre, at Retten i sine ovennaevnte domme i Pérez-Mínguez Casariego-sagen (praemis 83-89) og Schloh-sagen (praemis 86) udtalte, at en begrundelse, selv om den er fremkommet efter sagens anlaeg, kan bevirke, at der ikke laengere er noget grundlag for et anbringende om tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 25 (jf. ligeledes Domstolens dom af 8.3.1988, forenede sager 64/86, 71/86-73/86 og 78/86, Sergio m.fl. mod Kommissionen, Sml. s. 1399, praemis 52 og 53). I den foreliggende sag kan OESU ikke se, hvilken interesse sagsoegeren har i at fortsaette sagen, eftersom en hypotetisk annullation paa grund af manglende begrundelse alene vil medfoere, at der traeffes en ny, i princippet identisk afgoerelse, som indeholder de samme begrundelser som dem, hun allerede har faaet meddelelse om.
18 Sagsoegeren har i replikken gjort gaeldende, at den retspraksis, OESU naevner i et forsoeg paa at udvande kravet om begrundelse, hovedsagelig vedroerer afgoerelser om forfremmelse, mens det i den foreliggende sag drejer sig om en forflyttelse. I oevrigt udvider ovennaevnte Pérez-Mínguez Casariego-dom begrundelsespligten til ogsaa at gaelde pligten til at begrunde en afgoerelse over for forbigaaede ansoegere. Og for saa vidt dette angaar giver skrivelsen om afvisning af sagsoegerens klage ingen gyldig begrundelse, idet den alene indeholder en rent formel begrundelse, der ikke oplyser hende om de egentlige aarsager til afvisningen, og som ikke giver Retten mulighed for at kontrollere afgoerelsens berettigelse.
19 OESU har i duplikken under henvisning til vedtaegtens artikel 7, stk. 1, og artikel 29, stk. 1, litra a), gjort gaeldende, at forflyttelser i vedtaegten underkastes noejagtig de samme regler som forfremmelser. Det fremgaar af fast retspraksis, at forfremmelse og forflyttelse skal sidestilles (jf. f.eks. Domstolens dom af 12.5.1971, sag 55/70, Reinarz mod Kommissionen, Sml. 1971, s. 79, org. ref.: Rec. s. 379, praemis 4 og 5). Den naevnte dom, ifoelge hvilken der ikke er nogen begrundelsespligt i tilfaelde af afslag paa en forfremmelse, finder saaledes anvendelse ogsaa over for et afslag paa en ansoegning om forflyttelse. Domstolen har endog i sin dom af 12. februar 1987 (sag 233/85, Bonino mod Kommissionen, Sml. s. 739, praemis 4) fulgt denne praksis i forbindelse med beslutninger om placering i en ny stilling.
20 For saa vidt sagsoegeren i dette anbringende synes at kritisere, at der ved afvisningen af klagen ikke henvises til den forsinkede indlevering af bedoemmelserne, goer OESU gaeldende, at denne undladelse ikke kan betragtes som manglende begrundelse, idet sagsoegeren var helt klar over situationen og selv i sin klage henledte administrationens opmaerksomhed herpaa (jf. f.eks. Domstolens dom af 14.7.1977, sag 61/76, Geist mod Kommissionen, Sml. s. 1419, praemis 23-26).
21 Sagsoegeren har i retsmoedet anfoert, at Catling' s skrivelse af 21. oktober 1991, som foerst er blevet fremlagt i sagen sammen med svarskriftet, indeholder nye momenter, der er fremlagt for sent, og at skrivelsen derfor klart maa afvises. OESU kan paa ingen maade lovliggoere den manglende begrundelse, der har praeget OESU' s sagsbehandling, ved at fremlaegge denne skrivelse under retssagen. De i skrivelsen anfoerte grunde burde snarere have vaeret indeholdt i den anfaegtede afgoerelse eller i afgoerelsen om afvisning af klagen.
° Rettens bemaerkninger
22 Indledningsvis henvises til, at Retten i dommen af 12. februar 1992 (sag T-52/90, Volger mod Parlamentet, Sml. II, s. 121, praemis 36) har fastslaaet, at ansaettelsesmyndigheden ved afslag paa en ansoegning er forpligtet til at begrunde dette, i hvert fald paa det stadium, hvor en klage over afgoerelsen afvises. Denne loesning er i overensstemmelse med vedtaegtens artikel 90, stk. 2, hvori det kraeves, at ansaettelsesmyndigheden besvarer en klage med en "begrundet beslutning". Da ansaettelsesmyndigheden frit kan vaelge mellem forfremmelser og forflyttelser, er det tilstraekkeligt, at begrundelsen for afvisningen af klagen vedroerer de retlige betingelser for procedurens lovlighed i henhold til vedtaegten.
23 Retten fastslaar i den foreliggende sag, at OESU' s generalsekretaer i skrivelsen af 20. december 1991 om afvisning af sagsoegerens klage har anfoert, at ansaettelsesmyndigheden ikke er forpligtet til at begrunde sine afgoerelser vedroerende forbigaaede ansoegere i forbindelse med den udvaelgelse, der er fastsat i vedtaegtens artikel 29, stk. 1, litra a). Men denne paastand er blot udtryk for generalsekretaerens opfattelse, rent retligt, af de gaeldende bestemmelser. Den kan ikke i sig selv betragtes som bevis paa, at der ikke foreligger nogen begrundelse. Generalsekretaeren har nemlig trods den rent retlige opfattelse, han gav udtryk for, i tredje afsnit i ovennaevnte skrivelse bestraebt sig paa at begrunde klagens afvisning.
24 For saa vidt angaar spoergsmaalet, om de to begrundelser i denne skrivelse er tilstraekkelige i henhold til vedtaegtens artikel 90, stk. 2, fastslaar Retten foerst, at "den ansoeger, der er fundet mest egnet til at beklaede stillingen som sekretaer med stenografi og maskinskrivning i Generaldirektoratet, Kontoret for Undersoegelser og Konferencer, bl.a. med hensyn til kvalifikationer", er udnaevnt. Det fremgaar af denne oplysning, at OESU har sammenlignet ansoegernes evner og fortjenester, og at denne sammenligning foerte til valget af en anden ansoeger end sagsoegeren. Endvidere hedder det i skrivelsen, at den anfaegtede afgoerelse "er truffet efter gennemgang af en rapport fra chefen for det paagaeldende kontor, som havde haft en samtale med hver af de fem ansoegere". Skrivelsen vedroerer saaledes sagsoegerens kendskab til den konkrete fremgangsmaade, ansaettelsesmyndigheden fulgte for at vaelge mellem de forskellige ansoegere. I betragtning af de to oplysninger, der saaledes er meddelt, kan der ikke vaere tale om en fuldstaendig mangel paa begrundelse.
25 Men som det fremgaar af Catling' s ovennaevnte skrivelse, og saaledes som OESU har fremhaevet for Retten, er hovedaarsagen til, at sagsoegerens ansoegning ikke er kommet i betragtning ved besaettelsen af den omtvistede stilling, de paastaaede utilstraekkelige sprogkundskaber. Under disse omstaendigheder finder Retten, at OESU i den foreliggende sag burde have underrettet sagsoegeren om denne individuelle og relevante begrundelse, senest i forbindelse med afvisningen af klagen (jf. Rettens dom af 27.6.1991, sag T-156/89, Valverde Mordt mod Domstolen, Sml. II, s. 407, praemis 130), hvori der henvises til Domstolens praksis, ifoelge hvilken udvaelgelseskomitéen for en intern udvaelgelsesproeve skal underrette hver ansoeger om det antal point, han har opnaaet ved bedoemmelsen af hans kvalifikationsbeviser eller som resultat af hans deltagelse i proeverne. Den generelle begrundelse, der alene vedroerer proceduren, og som er givet af OESU i dennes beslutning om at afvise klagen, er saaledes utilstraekkelig.
26 Det fremgaar imidlertid af fast retspraksis, at foreligger der en utilstraekkelig begrundelse, kan der under sagens behandling afgives supplerende oplysninger herom (Rettens dom af 20.9.1990, sag T-37/89, Hanning mod Parlamentet, Sml. II, s. 463, praemis 44). Catling' s skrivelse, der blev fremlagt under den skriftlige forhandling for Retten, og som klart giver den afgoerende begrundelse for afslaget paa sagsoegerens ansoegning, supplerer netop den begrundelse, der allerede er indeholdt i afgoerelsen om afvisning af klagen. Denne skrivelse er dateret den 21. oktober 1991, dvs. foer datoen for den anfaegtede afgoerelse, den 28. oktober 1991. I modsaetning til, hvad sagsoegeren haevder, er der saaledes ikke tale om et nyt anbringende, som ikke maa fremsaettes i henhold til procesreglementets artikel 48, stk. 2, men om et faktisk argument, som OESU kan goere gaeldende i svarskriftet i medfoer af procesreglementets artikel 46, stk. 1, litra b). Sagsoegeren har under sagens behandling for Retten haft mulighed for at kontrollere relevansen af begrundelsen vedroerende hendes sprogkundskaber, hvilket hun i oevrigt har gjort, idet hun i replikken paaberaaber sig en fejlagtig bedoemmelse (jf. praemis 35 nedenfor). Naevnte skrivelse har ligeledes gjort det muligt for Retten at udoeve kontrol med lovligheden af den omtvistede udnaevnelsesprocedure og den anfaegtede afgoerelse.
27 Det maa under disse omstaendigheder fastslaas, at der efter de forklaringer, OESU er fremkommet med under retsforhandlingerne, ikke laengere er noget grundlag for anbringendet om utilstraekkelig begrundelse (Domstolens ovennaevnte dom i de forenede sager 64/86, 71/86-73/86 og 78/86, Sergio m.fl. mod Kommissionen, praemis 52, og Rettens ovennaevnte dom i sag T-11/91, Schloh mod Raadet, praemis 86).
Det andet anbringende
° Parternes argumenter
28 Sagsoegeren har henvist til, at der, da hendes ansoegning blev behandlet, ikke fandtes nogen bedoemmelse i hendes personlige aktmappe, selv om hun var blevet fastansat i 1986, og selv om der ifoelge vedtaegtens artikel 43 skal udarbejdes en bedoemmelse for hver tjenestemand hvert andet aar. Da der ikke forelaa nogen bedoemmelse, havde det saaledes vaeret umuligt for ansaettelsesmyndigheden at bedoemme hendes kvalifikationer objektivt i forhold til den ledige stilling.
29 OESU har fremhaevet, at den trufne afgoerelse under alle omstaendigheder ikke var paavirket af, at der ikke forelaa nogen bedoemmelse, og at denne mangel derfor ikke kan berettige til annullation af den anfaegtede afgoerelse.
30 Ifoelge fast retspraksis er det forhold, at den personlige aktmappe for en ansoeger, i forbindelse med sammenligningen af ansoegeres fortjenester, forligger fejlagtig eller er ufuldstaendig, nemlig ikke tilstraekkelig grund til at annullere en afgoerelse om forfremmelse, medmindre det godtgoeres, at dette forhold har haft en afgoerende indflydelse paa den anfaegtede forfremmelsesprocedure (jf. f.eks. Rettens dom af 10.7.1992, sag T-68/91, Barbi mod Kommissionen, Sml. II, s. 2127, praemis 26). At der ikke foreligger nogen bedoemmelse, er saaledes ikke afgoerende, naar ansaettelsesmyndigheden i videst muligt omfang kan indhente alle de oplysninger, der er noedvendige for en sammenligning af fortjenester (Domstolens dom af 12.10.1978, sag 86/77, Ditterich mod Kommissionen, Sml. s. 1855, praemis 18, 19 og 20).
31 I den foreliggende sag er den absolut eneste grund til, at sagsoegeren ikke er kommet i betragtning til den omtvistede stilling, at hun ikke havde tilstraekkeligt kendskab til et "germansk" sprog. Catling, der har engelsk som modersmaal, fandt ikke, at sagsoegeren havde et tilfredsstillende kendskab til engelsk. Hun havde under deres samtale haft store vanskeligheder ved at udtrykke sig paa engelsk og forstaa engelsk.
32 OESU har som bilag til svarskriftet fremlagt to kopier af bedoemmelser af 1. september 1988 og 14. september 1990, hvis rubrikker vedroerende sagsoegerens sprogkundskaber ikke er udfyldt. OESU har som bilag til duplikken fremlagt to uddrag af disse bedoemmelser. Det foerste uddrag, nemlig af 1988-bedoemmelsen, indeholder oplysninger om sagsoegerens engelskkundskaber, mens det andet uddrag igen ikke indeholder sproglige oplysninger.
33 OESU har bemaerket, at det eneste, der staar i disse bedoemmelser om sagsoegerens sprogkundskaber, er, at hun har spansk som modersmaal, og at hun paa davaerende tidspunkt havde fransk som arbejdssprog. Hvad angaar den foerste af disse bedoemmelser har sagsoegeren i rubrikken vedroerende sprogkundskaber anfoert, at hun forstaar engelsk "nogenlunde", men taler og skriver sproget daarligt. Hun har anfoert et minimalt kendskab til tysk. I den anden bedoemmelse har hun ladet sprogrubrikken staa fuldstaendig tom. I oevrigt er disse bedoemmelser generelt langt fra rosende over for sagsoegeren, saaledes at det, uanset sprogspoergsmaalet, helt klart ikke ville have fremmet hendes sag, saafremt ansaettelsesmyndigheden havde haft kendskab til dem.
34 Hvad navnlig angaar sagsoegerens engelskkundskaber har OESU endvidere i duplikken gjort gaeldende, at sagsoegeren tre aar i traek (fra 1987/1988 til 1989/1990) har vaeret indskrevet paa engelskkurser paa samme trin. OESU har tilfoejet, at sagsoegeren i mellemtiden har bestaaet et kursus paa trin 4 med karakteren "godt", og at der er seks trin.
35 Sagsoegeren har i replikken under henvisning til forskellige attester paa, at hun har deltaget i sprogkurser, understreget, at saafremt den eneste begrundelse for afslaget paa hendes ansoegning er, at hun ikke havde de kraevede grundlaeggende sprogkundskaber, er den konstatering, som begrundelsen bygger paa, ikke alene fejlagtig, men den viser tillige, at der ikke har fundet nogen sammenligning sted af fortjenesterne i henhold til vedtaegtens artikel 45. Denne fejl er saa meget alvorligere, som bedoemmelserne indeholder en rubrik vedroerende sprogkundskaber, der skal udfyldes af den bedoemte tjenestemand. Saafremt hun havde faaet forelagt bedoemmelserne inden for de fastsatte frister, kunne fejlbedoemmelsen af hendes sprogkundskaber have vaeret undgaaet, og den endelige afgoerelse ville sandsynligvis have vaeret en anden.
36 Sagsoegeren har endvidere i replikken anfoert, at Catling' s skrivelse af 21. oktober 1991 indeholder fejl i bedoemmelsen af hendes sprogkundskaber og faglige kvalifikationer, idet hun i virkeligheden "opfylder de stillede sprogkrav". Ud over spansk, som er hendes modersmaal, har hun nemlig et solidt kendskab til fransk, italiensk og engelsk. Saaledes behersker hun et latinsk og et germansk sprog i overensstemmelse med de sproglige udvaelgelseskriterier, der er lagt til grund. Endvidere har hun kendskab til edb. Hullerne i Catling' s skrivelse skyldes hovedsagelig, at det paa grund af den sene indlevering af hendes bedoemmelser havde vaeret umuligt at foretage en gyldig sammenligning af ansoegernes respektive fortjenester.
37 I retsmoedet har sagsoegeren fremlagt andre attester paa deltagelse i sprogkurser samt en kopi af de behoerigt udfyldte rubrikker vedroerende sprogkundskaber, som er del af hendes to bedoemmelser. Sagsoegeren har forklaret den sene fremlaeggelse heraf med, at hun havde appelleret de bedoemmelser, hun havde faaet forelagt i april 1992. Hun tilfoejer, at hun foerst udfyldte de paagaeldende rubrikker i november 1992, dvs. efter afvisningen af hendes ansoegning. I disse rubrikker, som begge er dateret "18.XI.1992" og indeholder paategningen "Bemaerkning fremsat den 12. november 1992 ° bedoemmeren i appelleddet °", har sagsoegeren givet sig selv foelgende karakterer i engelsk: "god" forstaaelse, "god" udtryksfaerdighed og "acceptabel" skrivefaerdighed, mens hun ikke har udfyldt rubrikkerne vedroerende tysk.
38 Sagsoegeren har endvidere i retsmoedet bestridt OESU' s paastand om, at hun tre aar i traek har vaeret indskrevet paa engelskkurser paa samme trin. Hun erklaerer herom, at hendes engelskkundskaber tvaertimod blev gradvis forbedret, idet hun i 1987/1988 var begyndt paa et kursus paa foerste trin og i 1991 havde afsluttet et kursus paa fjerde trin.
° Rettens bemaerkninger
39 Da sagsoegerens andet anbringende vedroerer tilsidesaettelse af tjenestens interesse og af princippet om god forvaltningsskik og sund administration, maa det fastslaas, at anbringendet er for vidtraekkende. Derfor finder Retten, at der maa tages stilling til to saerskilte anbringender for at kunne vurdere sagens forskellige aspekter praecist.
40 Foerst skal der tages stilling til et anbringende om forsinket indlevering af sagsoegerens bedoemmelser, hvilket ifoelge sagsoegeren er en tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 29, stk. 1, litra a), artikel 43 og artikel 45, stk. 1. I denne forbindelse maa Retten kontrollere, om ansaettelsesmyndigheden faktisk i den foreliggende sag i henhold til reglerne behoerigt har underkastet sagsoegerens ansoegning til den omtvistede stilling en sammenlignende undersoegelse. Som Domstolen har fastslaaet i den ovennaevnte dom af 12. februar 1987 (sag 233/85, Bonino mod Kommissionen, praemis 5) vedroerende en afgoerelse om placering af en tjenestemand i en ny stilling, skal ansaettelsesmyndigheden ved en saadan afgoerelse vurdere tjenestens interesse og ansoegernes kvalifikationer med henblik paa den paagaeldende stilling. Retten har endvidere i den ovennaevnte dom af 12. februar 1992 (sag T-52/90, Volger mod Parlamentet, praemis 24) fastslaaet, at ansaettelsesmyndigheden ved behandlingen af ansoegninger om forflyttelse eller forfremmelse i medfoer af vedtaegtens artikel 29, stk. 1, litra a), skal sammenligne de paagaeldende tjenestemaends fortjenester efter bestemmelserne i vedtaegtens artikel 45 om forfremmelser.
41 Derefter skal et anbringende om fejlagtig bedoemmelse af sagsoegerens sprogkundskaber behandles. I denne forbindelse skal Retten kontrollere rigtigheden af sagsoegerens paastande om, at ansaettelsesmyndighedens gennemgang af ansoegningerne har vaeret behaeftet med en faktisk fejl.
1. Anbringendet om tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 29, stk. 1, litra a), og artikel 43
42 Det maa paapeges, at der i henhold til vedtaegtens artikel 43 regelmaessigt og mindst hvert andet aar for hver tjenestemand skal udfaerdiges en udtalelse vedroerende hans kvalifikationer, tjenstlige indsats og adfaerd. I sagsoegerens tilfaelde har OESU imidlertid ikke overholdt denne frist, men tvaertimod langt overskredet den, idet der ikke var udfaerdiget nogen endelig bedoemmelse paa det tidspunkt, hvor sagsoegerens ansoegning til den omtvistede stilling blev behandlet.
43 Ifoelge Domstolens faste praksis er bedoemmelsen en uundvaerlig del af vurderingen, hver gang den overordnede myndighed skal tage stilling til tjenestemandens karriere, og en forfremmelsesprocedure er behaeftet med en mangel, saafremt ansaettelsesmyndigheden ikke har kunnet foretage en sammenlignende bedoemmelse af ansoegernes fortjenester, fordi bedoemmelsesrapporterne for en eller flere af dem ved administrationens fejl er blevet udfaerdiget med en vaesentlig forsinkelse (jf. senest Domstolens dom af 17.12.1992, sag C-68/91 P, Moritz mod Kommissionen, Sml. I, s. 6849, praemis 16).
44 Domstolen har dog ligeledes antaget, at manglende bedoemmelser under saerlige omstaendigheder kan erstattes af andre oplysninger vedroerende tjenestemandens fortjenester (ovennaevnte dom af 17.12.1992, sag C-68/91 P, Moritz mod Kommissionen, praemis 18). Saaledes har Domstolen fastslaaet, at i forbindelse med en forfremmelsesprocedure kan den omstaendighed, at en tjenestemands akter er ufuldstaendige, for saa vidt der mangler to bedoemmelser, ikke bevirke, at den udarbejdede forfremmelsesliste noedvendigvis maa anses for ulovlig i forhold til vedtaegtens artikel 45, naar de kompetente instanser selv uden disse bedoemmelser i videst muligt omfang kan indhente alle de for en sammenligning af fortjenester noedvendige oplysninger (ovennaevnte dom af 12.10.1978, sag 86/77, Ditterich mod Kommissionen, praemis 18 og 19).
45 Det skal tilfoejes, at den omstaendighed, at der mangler nogle bedoemmelser, ikke boer kunne lamme de forfremmelses- eller forflyttelsesprocedurer, der er noedvendige i tjenestens interesse ° uanset hvor beklagelig og utilgivelig den er fra et forvaltnings- og personalemaessigt synspunkt. Naar ansaettelsesmyndigheden staar i en saadan situation, er den ikke tvunget til at udsaette sine afgoerelser om forfremmelse eller forflyttelse, men kan soege andre brugbare loesninger, der kan afboede virkningen af de manglende bedoemmelser.
46 I denne forbindelse skal det erindres, at den anfaegtede afgoerelse blev truffet, fordi sagsoegeren ikke dokumenterede, at hun opfylder "de grundlaeggende sproglige betingelser", herunder beherskelse af et "germansk" sprog, der kraeves opfyldt for at varetage den ledige stilling. Foer denne afgoerelse blev truffet, havde en engelsksproget tjenestemand haft en samtale med hver af de fem ansoegere til den omtvistede stilling og havde udarbejdet en rapport herom til ansaettelsesmyndigheden. Der er saaledes tale om oplysninger, som ansaettelsesmyndigheden har opnaaet ved en direkte og personlig vurdering af ansoegernes, herunder sagsoegerens, reelle sprogkundskaber. Retten finder, at disse oplysninger i den foreliggende sag opvejer det forhold, at der mangler nogle bedoemmelser i sagsoegerens personlige aktmappe, idet ansaettelsesmyndigheden har raadet over de oplysninger, der var noedvendige for at foretage en gyldig sammenligning af fortjenesterne.
47 Det forhold, at de endelige bedoemmelser vedroerende sagsoegeren ikke er blevet udfaerdiget inden for de i vedtaegten fastsatte frister og derfor ikke har kunnet indgaa i behandlingen af ansoegningerne til den omtvistede stilling, har under disse omstaendigheder ikke hindret en sammenligning af fortjenesterne og har derfor ikke haft en afgoerende indflydelse paa forfremmelsesproceduren (jf. Domstolens dom af 10.6.1987, sag 7/86, Vincent mod Parlamentet, Sml. s. 2473, praemis 18).
48 Dette modsiges hverken af de attester, sagsoegeren har fremlagt i retsmoedet, og som bekraefter, at hun har deltaget i engelskkurser, eller af de bedoemmelser, der er udfaerdiget efter den procedure, der foerte til besaettelse af stillingen. Vaerdien af saadanne attester er mindre end vaerdien af de fem sammenlignende interviews med ansoegerne. De sproglige vurderinger, sagsoegeren selv er fremkommet med efter den anfaegtede afgoerelse, rejser heller ikke tvivl om resultaterne af den tidligere sammenligning. Foelgelig maa anbringendet forkastes.
2. Anbringendet om en fejlagtig bedoemmelse
49 For saa vidt sagsoegeren har anfaegtet den bedoemmelse af hendes sprogkundskaber, der fandt sted under proceduren med henblik paa at besaette den omtvistede stilling, skal det paapeges, at ansaettelsesmyndigheden ved behandlingen af ansoegninger om forflyttelse eller forfremmelse i henhold til vedtaegtens artikel 29, stk. 1, litra a), skal sammenligne de paagaeldende tjenestemaends fortjenester efter bestemmelserne i vedtaegtens artikel 45 for forfremmelser (Rettens ovennaevnte dom af 12.2.1992, Volger mod Parlamentet, praemis 24). Det fremgaar af fast retspraksis, at ansaettelsesmyndigheden raader over vide skoensmaessige befoejelser med hensyn til denne sammenligning, og at den retslige kontrol derfor er begraenset til en undersoegelse af, hvorvidt ansaettelsesmyndigheden har udoevet disse befoejelser paa en aabenbart fejlagtig maade (Domstolens dom af 17.1.1992, sag C-107/90 P, Hochbaum mod Kommissionen, Sml. I, s. 157, praemis 8).
50 Ansaettelsesmyndigheden har ved at afholde personlige samtaler med de forskellige ansoegere, saaledes som beskrevet ovenfor, og ved at faa udarbejdet en rapport herom imidlertid foretaget en gyldig sammenligning af sagsoegerens sprogkundskaber ° som er det eneste, der er tvist om i den foreliggende sag. Catling, en engelsksproget tjenestemand i OESU, konstaterede under sin samtale med sagsoegeren, at hendes praktiske kendskab til engelsk ikke var tilstraekkeligt til at opfylde de betingelser, der er knyttet til den ledige stilling. Sagsoegeren har ikke anfaegtet denne samtales forloeb. Hendes henvisning til de forskellige sprogkurser, hun har deltaget i, samt til vurderingen af hendes sprogkundskaber i den relevante rubrik i hendes bedoemmelser, rejser af de ovenfor anfoerte grunde ikke tvivl om resultatet af sammenligningen. Denne konklusion gaelder ligeledes den omstaendighed, at sagsoegerens engelskkundskaber sandsynligvis er blevet bedre med aarene, saaledes som hun har haevdet, idet Catling under naevnte samtale bedoemte kundskaberne som utilstraekkelige.
51 Foelgelig har sagsoegeren ikke i tilstraekkelig grad underbygget sin paastand om, at ansaettelsesmyndigheden klart har foretaget en fejlagtig bedoemmelse. Derfor maa dette anbringende ligeledes forkastes.
52 Herefter vil sagsoegte i det hele vaere at frifinde.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
53 I henhold til procesreglementets artikel 87, stk. 2, foerste afsnit, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom; i henhold til procesreglementets artikel 88 baerer institutionerne dog selv deres egne omkostninger i tvister mellem Faellesskaberne og deres ansatte.
54 I den foreliggende sag finder OESU selv, at det i betragtning af dens forsinkede fremlaeggelse af bedoemmelserne vedroerende sagsoegeren vil vaere urimeligt at lade hende baere sine egne omkostninger.
55 Det skal bemaerkes, at de manglende bedoemmelser har kunnet vaere medvirkende aarsag til sagsanlaegget. I overensstemmelse med OESU' s paastande og paa grund af, at OESU i foerste omgang ikke har begrundet den anfaegtede afgoerelse i tilstraekkeligt omfang, boer OESU paalaegges at betale sagsoegerens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Fjerde Afdeling)
1) Sagsoegte frifindes.
2) Det OEkonomiske og Sociale Udvalg betaler samtlige sagens omkostninger, herunder sagsoegerens.