61986CC0167_DA
Generaladvokatens forslag til afgørelse
Generaladvokatens forslag til afgørelse
++++
Hoeje Domstol .
Paa grundlag af udvaelgelsesproeve CC/D/2/81, hvorom der blev givet meddelelse den 1 . september 1981, og som vedroerte en stilling som chauffoer for et medlem af Revisionsretten, blev Rousseau ved beslutning af 28 . oktober 1981 ansat som tjenestemand paa proeve i en stilling som chauffoer i loenklasse D 3, loentrin 1, som tjenstgoerende for (" avec affectation auprès ") et medlem af Revisionsretten . Han blev med virkning fra 1 . maj 1982 fastansat som chauffoer "for" et medlem af Revisionsretten . Han arbejdede som chauffoer for et af Revisionsrettens medlemmer og oppebar i denne stilling foruden sin loen en fast overarbejdsbetaling i overensstemmelse med en ordning, der er indfoert i henhold til artikel 3 i tjenestemandsvedtaegtens bilag VI .
Ved beslutning 85-12 af 16 . september 1985 besluttede Revisionsretten at henlaegge samtlige chauffoerstillinger under formandens ressort (" secteur présidence ") pr . samme dato . Samme dag traf Revisionsrettens formand en beslutning med virkning fra 16 . september 1985, hvorved Rousseau' s placering (" affectation ") blev aendret, idet han overfoertes fra vedkommendes medlems kabinet til formandens ressort . Den 18 . september 1985 besluttede formanden, at Rousseau med virkning fra den 16 . september 1985 "stilles til raadighed ... for ( det samme medlems ) kabinet ... for en ubestemt periode, dog ophoerende uden videre ved udloebet af vedkommende medlems embedsperiode" (" mis à disposition ... auprès du cabinet de ( le même membre ) ... pour une période indéterminée ne pouvant en ancun cas excéder le mandat du membre "). Rousseau oppebar fortsat uden afbrydelse den faste overarbejdsbetaling i henhold til artikel 3 i vedtaegtens bilag VI .
Den 25 . november 1985 protesterede otte af medlemmernes chauffoerer, heriblandt Rousseau, og gjorde herved gaeldende, at den trufne beslutning ikke var i overensstemmelse med stillingsbeskrivelsen i meddelelsen om den udvaelgelsesproeve, paa grundlag af hvilken de var blevet ansat, og at de som foelge af denne beslutning ville miste den faste overarbejdsbetaling, medmindre de faktisk arbejdede som direkte tilknyttet kabinettet for et medlem af Revisionsretten . Efter at det som svar paa denne skrivelse var blevet meddelt, at chauffoererne kun kunne indgive individuelle henvendelser, tilstillede Rousseau den 13 . december 1985 formanden et dokument, der angiver at vaere en "ansoegning", og hvori der henvises til vedtaegtens artikel 90, stk . 1 . Parterne havde derefter nogle droeftelser, men der fremkom ingen skriftlig besvarelse, og ansoegningen ( eller klagen, hvis der - som haevdet af sagsoegeren - var tale om en saadan ) blev betragtet som afslaaet den 13 . april 1986 .
Rousseau har herefter indbragt naervaerende soegsmaal mod Revisionsretten, hvorunder han paastaar annullation af
- Revisionsrettens beslutning nr . 85-12 af 16 . september 1985, hvorved chauffoerstillingerne organisatorisk blev henlagt under formandens ressort,
- Revisionsrettens formands beslutning af 16 . september 1985, hvorved Marc Rousseau i medfoer af beslutning nr . 85-12 blev placeret under formandens ressort, og
- om noedvendigt Ansaettelsesmyndighedens stiltiende afslag paa den administrative klage, som sagsoegeren indgav den 13 . december 1985 i henhold til tjenestemandsvedtaegtens artikel 90, stk . 2 .
Sagsoegeren har i foerste raekke gjort gaeldende, at tjenestemandsvedtaegten er tilsidesat . Hans omplacering skete ikke med henblik paa besaettelse af en ledig stilling og er derfor i strid med vedtaegtens artikel 4 . Han blev ikke ansat i betydningen i artikel 7, stk . 1, idet han hverken blev udnaevnt i eller forflyttet til en stilling . Foelgelig kan sagsoegeren ikke fratages den faste godtgoerelse for overarbejde, der tilkom ham som chauffoer for et medlem i henhold til den ordning, der er indfoert med hjemmel i bilag VI . AEndringen med hensyn til hans ret til den omhandlede godtgoerelse og risikoen for, at den falder bort, saafremt han ikke laengere tjenstligt er tilknyttet et medlem, kraenker princippet om velerhvervede rettigheder .
Revisionsretten har foerst anfoert, at soegsmaalet skal afvises . Sagsoegeren har ingen beskyttelsesvaerdig interesse, eftersom : a ) han til enhver tid kan placeres i en anden stilling ved institutionen efter dennes skoen, b ) hans arbejdsopgaver faktisk er forblevet uaendret, og c ) han fortsat oppebaerer den faste godtgoerelse og stadig vil modtage den, saa laenge han er chauffoer for et medlem . Endvidere har Revisionsretten ikke paa noget tidspunkt faaet forelagt en klage i henhold til vedtaegtens artikel 90, stk . 2, men blot en ansoegning efter artikel 90, stk . 1, hvorfor sagsoegerens soegsmaal i henhold til artikel 91, stk . 2, ikke kan antages til paakendelse af Domstolen .
Ved den foerste af disse indsigelser sammenblandes i et vist omfang formalitetsspoergsmaalet med sagens realitet; det er ikke en betingelse for at admittere soegsmaalet, at sagsoegeren godtgoer, at der skal gives ham medhold, for saa vidt angaar realiteten .
Sagsoegeren har anfoert, at han ikke efter reglerne kan forflyttes fra en stilling, der er knyttet til et medlem, til en stilling under formandens ressort ( herunder hoerer Revisionsrettens almindelige administrative funktioner ), idet han blot staar til raadighed for et medlem for en ubestemt periode, dog ikke laengere end vedkommende medlems embedsperiode . Mens sagsoegeren i stillingen som fastansat chauffoer for et medlem har ret til en fast overarbejdsbetaling ( i hvert fald saa laenge ordningen herom gaelder ), risikerer han for eftertiden, at hans tjeneste som chauffoer for et medlem bringes til ophoer, og at han mister den faste overarbejdsbetaling .
Efter min mening kan sagsoegeren med foeje foere en sag paa grundlag af disse anbringender . Det er herved ikke noedvendigt, at han beviser, at han aktuelt har lidt et oekonomisk tab ( sagerne 17/78, Deshormes mod Kommissionen, Sml . 1979, s . 189, jfr . s . 197 og 7/77, Von Woellerstorff und Urbair mod Kommissionen, Sml . 1978, s . 769, jfr . s . 779 ). Forudsat at hans retlige betragtninger er korrekte, ses det, at han har mistet sikkerheden for at beholde ydelsen ( samt den position, som man vel med sagsoegeren kan betragte som privilegeret, nemlig at koere for én person frem for at goere tjeneste inden for en pool ). Naervaerende sag er ganske forskellig fra sag 204/85 ( Stroghili mod Revisionsretten, Sml . s . 389 ), hvor det paastaaede tab og den angiveligt beroerte interesse var langt mere fjerntliggende .
Jeg maa herefter forkaste anbringendet om, at sagsoegeren ikke har tilstraekkelig soegsmaalsinteresse .
For saa vidt angaar formen for den skrivelse, som sagsoegeren fremsendte den 13 . december 1985, bemaerkes, at Revisionsretten har ret i, at denne notits ikke henviser til vedtaegtens artikel 90, stk . 2, og at den ikke anvender ordet "klage ".
Dokumentet blev imidlertid tilsyneladende affattet af Rousseau selv og var foranlediget af den ( efter min mening ) urigtige oplysning om, at der ikke kan indgives andragender m.v . i faellesskab . Eftersom soegsmaal kan indbringes i faellesskab for Domstolen ( hvilket hyppigt forekommer ), ses det ikke, hvorfor faelles ansoegninger og klager ikke skulle kunne indgives, forudsat at det fremgaar af de respektive dokumenter, at der er tale om individuelt beroerte personer .
Henset til omstaendighederne i den konkrete sag - nemlig at de omhandlede beslutninger allerede var truffet, og at sagsoegeren naeppe havde udsigt til at komme igennem med en begaering om udsaettelse af beslutningerne - anser jeg det ikke for rimeligt at se alt for formalistisk paa dette konkrete dokument . Sagsoegeren har heri angivet klagen tilstraekkeligt praecist; i lyset af Domstolens afgoerelser navnlig i sag 30/68 ( Lacroix mod Kommissionen, Sml . 1970, s . 57; org . ref . Rec . 1970, s . 301, jfr . s . 309, praemis 4 ), 79/70 ( Moellers mod Det OEkonomiske og Sociale Udvalg, Sml . 1971, s . 161; org . ref . Rec . 1971, s . 689, 697, praemis 15 ), 191/84 ( Barcella mod Kommissionen, Sml . s . 1541, praemis 12 ), i de forenede sager 146 og 431/85, Diezler mod Det OEkonomiske og Sociale Udvalg, Sml . s . 4283, praemis 8 ), og navnlig i sag 54/77 ( Herpels mod Kommissionen, Sml . 1978, s . 585, 600 ), i hvis praemis 47 det udtales : "Eventuelle klager er ikke underlagt nogen formkrav, og administrationen skal, som Domstolen gentagne gange har udtalt, ved sin fortolkning og forstaaelse af klagernes indhold anvende al den omhu, som en stor og veludstyret institution skylder klageberettigede, herunder de ansatte" - er jeg endvidere tilboejelig til at betragte notitsen af 13 . december 1985 som en klage, og det er herved uden betydning, om chauffoerernes kollektive henvendelse kan betragtes som indeholdende en saerskilt ansoegning fra Rousseau, der er blevet afslaaet af Revisionsretten .
Efter min mening maa de indledningsvis fremsatte formalitetsindsigelser i sagen derfor forkastes .
I sag 69/83 ( Lux mod Revisionsretten, Sml . 1984, s . 2447, 2463 ), har Domstolen under henvisning til tidligere praksis understreget, at Faellesskabets institutioner har "et vidt skoen ved organisationen af deres tjenestegrene, alt efter de opgaver, som er overdraget dem, og - under hensyntagen til disse opgaver - ved placeringen af det personale, som de har til raadighed, dog paa den betingelse, at denne placering sker i tjenestens interesse og med respekt af stillingernes aekvivalens ".
Samtidig med anerkendelsen af denne skoensbefoejelse har Domstolen imidlertid fastslaaet, at der skal findes en balance mellem tjenestens interesser og tjenestemandens rettigheder og interesser . I de forenede sager 161 og 162/80 ( Carbognani mod Kommissionen, Sml . 1981, s . 543, jfr . s . 562 ) udtalte Domstolen saaledes, at "som Kommissionen selv har anerkendt ved en fast praksis, som kommer til udtryk i de omtvistede retsakter, er afgoerelser om omplaceringer, efter samme regler som forflyttelser, hvad angaar sikringen af de paagaeldende tjenestemaends lovlige rettigheder og interesser, undergivet bestemmelserne i vedtaegtens artikel 7, stk . 1, isaer i den forstand, at tjenestemaendenes omplacering kun kan ske under hensyn til tjenestlige synspunkter og under iagttagelse af stillingernes ligevaerd ".
I de forenede sager 33 og 75/79 ( Kuhner mod Kommissionen, Sml . 1980, s . 1677, 1697 ), henviste Domstolen paa ny til balancen mellem tjenestemandens rettigheder og institutionens interesser og rettigheder . Domstolen anfoerte : "Denne balance betyder isaer, at myndigheden ved afgoerelsen om en tjenestemands situation i forbindelse med hans placering, i det foreliggende tilfaelde i en bestemt stilling, tager alle de forhold i betragtning, som kan antages at vaere bestemmende for dens afgoerelse, og hermed tager hensyn ikke blot til tjenestens interesse, men ogsaa til vedkommende tjenestemands interesse ".
Sagsoegeren har ret i anbringendet om, at der konkret ikke var tale om udnaevnelse eller forfremmelse i eller forflyttelse til en ledig stilling i vedtaegtens artikel 4' s forstand, og heller ikke "ansaettelse" i en stilling som omhandlet i vedtaegtens artikel 7 . Forholdet er i realiteten, at selve stillingen som led i en omorganisering blev henlagt under formandens ressort . Der findes ikke laengere stillinger, der er knyttet til et bestemt medlems kabinet . Det boer tillige naevnes, at vedtaegten ikke udtrykkeligt anvender ordene "stillet til raadighed", undtagen i artikel 37 i forbindelse med en tjenestemands midlertidige tjeneste i en stilling ved en anden institution eller et andet organ med tilknytning til Faellesskabet, hvilket ikke foreligger i naervaerende sag . Der er saaledes ikke tale om en formel, vedtaegtsmaessigt reguleret foranstaltning som "forflyttelse" eller "ansaettelse ".
I det omfang, hvori Rousseaus lovlige interesser og rettigheder ikke blev kraenket ved den omhandlede omorganisering, mener jeg ikke, at han kan kritisere omorganiseringen i sig selv . Spoergsmaalet er, om de naevnte interesser og rettigheder er blevet kraenket .
Hvis sagsoegeren oprindeligt var blevet ansat som almindelig chauffoer, om end faktisk placeret som chauffoer for et medlem, ville han efter min mening ikke med rimelighed kunne klage, saafremt der - under i oevrigt uaendrede omstaendigheder - blev paalagt ham anden chauffoertjeneste, selv om dette indebar, at han mistede visse rettigheder eller privilegier, som han havde som chauffoer for et medlem .
I henhold til meddelelsen om ledig stilling og meddelelsen om udvaelgelsesproeven var der blot tale om en "stilling" som "chauffoer, D 3/2" og det anfoertes naermere i afsnittet "Arbejdsopgavernes art", at der var tale om en chauffoer for et medlem af Revisionsretten .
Tilsyneladende blev begge disse stillingsbetegnelser imidlertid anvendt saavel ved sagsoegerens ansaettelse paa proeve som ved fastansaettelsen . Det fremgaar klart af beslutningerne herom, at sagsoegeren reelt og formelt blev ansat som chauffoer for et medlem, og at han blev fastansat i en saadan stilling . Maaske - jeg skal dog ikke kunne sige det - er chauffoertjeneste for en enkelt person noget bedre og mere tilfredsstillende end at staa til raadighed for forefaldende chauffoerarbejde . Der er her tale om et moment, der markerer forskellen mellem specialiseret, henholdsvis almindeligt arbejde, uden at jeg dog tillaegger dette forhold alt for stor betydning . Derimod er det vaesentligt, at Revisionsretten paa ansaettelsestidspunktet allerede havde indfoert en ordning med faste beloeb for overarbejde i henhold til artikel 3 i bilag VI . Rousseau vidste paa tidspunktet for sin ansaettelse, at dette beloeb indgik i hans vederlag . Han var saaledes fra foerste faerd ansat som chauffoer for et medlem og oppebar herved ud over sin loen den faste overarbejdsbetaling .
Efter min opfattelse er sagsoegeren som foelge af overfoerelsen af hans stilling til formandens ressort - der som anfoert i beslutning nr . 85-12 skete for at goere det muligt efter behov "midlertidigt" at stille chauffoererne til raadighed for medlemmerne for en periode, der ikke kunne overstige disses embedsperiode, og hvorved den faste godtgoerelse kun ville blive betalt for den tid, hvorunder den paagaeldende faktisk stod til raadighed for et medlem - blevet frataget retten til at vaere chauffoer for et medlem og til fortsat at faa udbetalt den faste overarbejdsbetaling . Efter min opfattelse var Revisionsretten ikke i naervaerende sag befoejet til at foretage en saadan disposition . Revisionsretten tog ikke fornoedent hensyn til sagsoegerens lovlige rettigheder og interesser .
Den her forsvarede opfattelse er ikke i modstrid med, at medarbejderne kan placeres i andre stillinger eller tildeles andre opgaver end dem, de hidtil har udfoert, forudsat at de paagaeldende ikke degraderes . Der foreligger i naervaerende sag det saerlige forhold, at sagsoegeren under hele den her relevante periode oppebar en fast overarbejdsbetaling, der svarer til en tredjedel af grundloennen, og at denne ydelse som foelge af de trufne beslutninger nu er blevet usikker, idet arten af det arbejde, som sagsoegeren udfoerer paa et givet tidspunkt, er bestemmende for, om beloebet oppebaeres .
Det anfoerte betyder heller ikke, at Rousseau noedvendigvis kan kraeve den faste overarbejdsbetaling uden nogen tidsbegraensning . Spoergsmaalet er ikke blevet droeftet, og jeg skal derfor kun angive en rent foreloebig opfattelse; umiddelbart er det imidlertid min opfattelse, at fast godtgoerelse, der udbetales i henhold til artikel 3 i bilag VI, vil ( efter den naevnte bestemmelse ) kunne ydes alene for et bestemt tidsrum og derefter afvikles . Min stillingtagen i naervaerende sag hviler alene paa den betragtning, at eftersom medlemmernes chauffoerer er omfattet af ordningen vedroerende den faste godtgoerelse, er Rousseau berettiget til godtgoerelsen .
Efter min mening er den med administrative hensyn begrundede overfoerelse af stillingen fra medlemmets kabinet til administrationen ikke noedvendigvis utilstraekkeligt begrundet, forudsat at en chauffoer, der er blevet ansat hos et medlem, ved udfoerelsen af sine arbejdsopgaver forbliver omfattet af de gaeldende ordninger - selv om det maaske var enklere at lade stillingen forblive under medlemmets kabinet . En disposition, hvorved tjenesten som chauffoer for et medlem aendres saaledes, at chauffoeren lejlighedvis og for en kortere periode kan vaere chauffoer for et medlem, men ligesaa vel kan faa paalagt helt andre chauffoeropgaver, hvorunder han ikke oppebaerer den faste godtgoerelse for overarbejde, indebaerer imidlertid efter min opfattelse en aendring vedroerende stilling og arbejdsopgaver, der ligger uden for Revisionsrettens befoejelser .
Revisionsretten har anfoert, at den omhandlede beslutning ikke alene blev truffet i tjenestens interesse, men ogsaa af hensyn til chauffoererne selv, og den har anfoert eksempler, der skal vise, at disse sidste hensyn foreligger ( jeg tillader mig dog at tvivle herpaa ). Hvad der i saa henseende i det hele anfoeres, har muligvis betydning for spoergsmaalet, om de foretagne aendringer var tjenstligt begrundet; men man kan ikke paa dette grundlag tilsidesaette rettigheder og lovlige interesser, som Rousseau med foeje kunne kraeve respekteret .
Naervaerende sag kan umiddelbart synes at vaere en storm i et glas vand, idet Rousseau har modtaget og fortsat vil modtage ydelsen, saa laenge han koerer for et medlem . Efter min opfattelse boer Domstolen imidlertid give Rousseau medhold i paastanden om annullation af den beslutning, der er truffet i forhold til ham . Paa grund af den indbyrdes sammenhaeng mellem de forskellige bestemmelser i beslutning nr . 85-12 boer beslutningen efter min mening annulleres i det hele saavel som beslutningen af 16 . september 1985, hvorved Rousseau blev placeret under formandens ressort . Det vil herefter paahvile Revisionsretten at tage stilling til, hvilke foranstaltninger den - om fornoedent - skal traeffe . Som sagen konkret foreligger, finder jeg det ikke noedvendigt, at den stiltiende afvisning af klagen annulleres; derimod mener jeg, at Rousseau boer tilkendes sagens omkostninger .
(*) Oversat fra engelsk .