61991CJ0140_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved kendelser af 25. januar 1991 (forenede sager C-140/91 og C-141/91), af 23. juli 1991 (sag C-278/91) og af 25. juli 1991 (sag C-279/91), indgaaet til Domstolen henholdsvis den 27. maj og den 31. oktober 1991, har Pretura circondariale di Bologna i medfoer af EOEF-traktatens artikel 177 forelagt en raekke praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af Raadets direktiv 80/987/EOEF af 20. oktober 1980 om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfaelde af arbejdsgiverens insolvens (EFT L 283, s. 23).
2 Spoergsmaalene er rejst under retssager, som Suffritti, Fiori, Giacometti, Dal Pane og Balletti har anlagt mod Istituto nazionale della previdenza (herefter benaevnt "INPS"), idet INPS havde naegtet at udbetale dem ydelser som foelge af, at deres arbejdsforhold var ophoert.
3 Direktiv 80/987 har til formaal at sikre arbejdstagere en vis minimumsbeskyttelse paa faellesskabsplan i tilfaelde af arbejdsgiverens insolvens, idet direktivet dog ikke afskaerer medlemsstaterne fra at anvende gunstigere bestemmelser. Med henblik herpaa skal der ifoelge direktivet navnlig tilvejebringes en raekke saerlige garantier for at sikre betaling af loentilgodehavender.
4 Ifoelge direktivets artikel 11 skulle medlemsstaterne senest den 23. oktober 1983 have ivaerksat de noedvendige administrativt eller ved lov fastsatte bestemmelser til gennemfoerelse af direktivet. Da Den Italienske Republik ikke havde opfyldt denne forpligtelse, fastslog Domstolen ved dom af 2. februar 1989 (sag 22/87, Kommissionen mod Italien, Sml. s. 143), at republikken havde gjort sig skyldig i traktatbrud.
5 Suffritti og Fiori var arbejdstagere i selskabet Tecnoquarzi, for Suffritti' s vedkommende fra den 24. maj 1971 og for Fiori' s vedkommende fra den 27. september 1971. De blev begge afskediget, idet der ikke kunne udbetales dem loen, foerstnaevnte den 11. september 1981 og sidstnaevnte den 30. april 1981. Den 6. november 1982 erklaerede Tribunale di Bologna selskabet Tecnoquarzi konkurs, og Suffritti' s og Fiori' s krav om ydelse ved arbejdsforholdets ophoer blev anmeldt i boet. Giacometti, Dal Pane og Balletti var arbejdstagere i selskabet Giuseppe Minganti Spa, for Giacometti' s og Dal Pane' s vedkommende indtil den 24. marts 1982 og for Balletti' s vedkommende indtil den 11. september 1981, da de sagde op, idet der ikke kunne udbetales dem loen. Den 17. maj 1983 erklaerede Tribunale di Bologna selskabet konkurs, og sagsoegernes krav blev anmeldt i boet, men er ikke blevet udbetalt.
6 Parterne i de fire sager fremsatte begaeringer til garantiinstitutionen under INPS i medfoer af italiensk lov nr. 297/82 (GURI nr. 147 af 31.6.1982) med henblik paa at faa udbetalt ydelse ved arbejdsforholds ophoer. Disse begaeringer blev afvist med henvisning til lovens artikel 2, som bestemmer, at arbejdsforholdet skal vaere ophoert efter lovens ikrafttraeden, hvilket ikke var tilfaeldet i hovedsagerne.
7 Sagsoegerne henvendte sig herefter til Pretura di Bologna og paaberaabte sig bestemmelserne i direktiv 80/987 samt ovennaevnte dom i sagen Kommissionen mod Italien.
8 Paa denne baggrund har de nationale retter forelagt Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal med stort set samme ordlyd i de fire sager:
"1) Er det paagaeldende direktiv umiddelbart anvendeligt?
2) Saafremt spoergsmaalet besvares bekraeftende, har da den naevnte retsakt vaeret gyldig fra oktober 1980, eller fra det tidspunkt, da den blev offentliggjort i EF-Tidende, eller da den blev meddelt Den Italienske Republik?
3) Kan arbejdstagere, hvis arbejdsforhold ophoerer, og den virksomhed, hvor de var beskaeftiget, er erklaeret konkurs efter det ovennaevnte tidspunkt, over for garantifonden med retsvirkning fremsaette krav om den ydelse ved arbejdsforholdets ophoer, der tilkommer dem i henhold til loven?"
9 Hvad naermere angaar de faktiske omstaendigheder i hovedsagerne og retsforhandlingernes forloeb samt de skriftlige indlaeg, der er indgivet til Domstolen, henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
10 De forelagte spoergsmaal drejer sig i hovedsagen om at opklare, hvorvidt arbejdstagere for en national ret kan paaberaabe sig direktiv 80/987 med henblik paa gennem den ved italiensk lov nr. 297/82 oprettede garantiinstitution at opnaa betaling af ydelse ved arbejdsforholdets ophoer som fastsat i samme lov, idet der ses bort fra den i samme lov foreskrevne tidsmaessige betingelse, hvorefter de af institutionen fastsatte ydelser udelukkende bevilges, hvis arbejdsforholdets ophoer og konkursbehandling eller tvangsfuldbyrdelse er indtraadt efter lovens ikrafttraeden.
11 Det kan fastslaas, at fristen for at traeffe de i direktiv 80/987 kraevede gennemfoerelsesforanstaltninger foerst udloeb den 23. oktober 1983, og at erklaeringerne om insolvens blev fremsat, samt at de i hovedsagen omhandlede arbejdsforhold ophoerte foer udloebet af naevnte frist.
12 Under disse omstaendigheder kan arbejdstagerne ikke paaberaabe sig direktivets bestemmelser til stoette for at tilsidesaette visse bestemmelser i den nationale lov.
13 Kun saafremt en medlemsstat ikke paa korrekt vis har gennemfoert et direktiv ved udloebet af den for ivaerksaettelsen heraf fastsatte frist, kan private ifoelge Domstolens praksis, under visse betingelser, over for nationale retter goere rettigheder, de direkte stoetter paa direktivets bestemmelser, gaeldende.
14 Svaret til den nationale ret bliver derfor, at arbejdstagerne ikke ved de nationale domstole kan paaberaabe sig bestemmelserne i Raadets direktiv 80/987 til stoette for et krav om, at den i henhold til italiensk lov nr. 297/82 oprettede garantiinstitution betaler den i naevnte lov fastsatte ydelse ved arbejdsforholdets ophoer og herunder tilsidesaette den i loven fastsatte tidsmaessige betingelse, hvorefter ydelserne fra garantiinstitutionen kun udbetales, saafremt arbejdsforholdet er ophoert, og konkursbehandling eller tvangsfuldbyrdelse er indledt efter lovens ikrafttraeden.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
15 De udgifter, der er afholdt af den italienske regering, af den tyske regering samt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN (Foerste Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, som er forelagt af Pretura circondariale di Bologna ved kendelser af henholdsvis 25. januar, 23. juli og 25. juli 1991, for ret:
Arbejdstagerne kan ikke ved nationale domstole paaberaabe sig bestemmelserne i Raadets direktiv 80/987/EOEF af 20. oktober 1980 ° om indbyrdes tilnaermelse af medlemsstaternes lovgivning om beskyttelse af arbejdstagerne i tilfaelde af arbejdsgiverens insolvens ° til stoette for et krav om, at den i henhold til italiensk lov nr. 297/82 oprettede garantiinstitution betaler den i naevnte lov fastsatte ydelse ved arbejdsforholdets ophoer og herunder tilsidesaette den i loven fastsatte tidsmaessige betingelse, hvorefter ydelserne fra garantiinstitutionen kun udbetales, saafremt arbejdsforholdet er ophoert, og konkursbehandling eller tvangsfuldbyrdelse er indledt efter lovens ikrafttraeden.