62024CJ0810
DOMSTOLENS DOM (Anden Afdeling)
5. februar 2026 (
*1
)
»Præjudiciel forelæggelse – direktiv 2014/23/EU – procedure for tildeling af koncessionskontrakter – projektfinansiering på en privat aktørs initiativ – evaluering og godkendelse af et finansieringsforslag – udbud iværksat på grundlag af dette forslag – fortrinsret for den initiativtagende økonomiske aktør under forudsætning af, at betingelserne for det bedste tilbud sikres – ændring foretaget efter afgivelsen af det oprindelige tilbud – artikel 3 – ligebehandlingsprincippet, princippet om forbud mod forskelsbehandling og proportionalitetsprincippet – tilsidesættelse«
I sag C-810/24,
angående en anmodning om præjudiciel afgørelse i henhold til artikel 267 TEUF, indgivet af Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager, Italien) ved afgørelse af 25. november 2024, indgået til Domstolen den 26. november 2024, i sagen
Urban Vision SpA
mod
Comune di Milano,
Digital Vox Srl, tidligere A & C Network Srl,
procesdeltager:
Vox Communication Srl,
har
DOMSTOLEN (Anden Afdeling),
sammensat af afdelingsformanden, K. Jürimäe, Domstolens præsident, K. Lenaerts, som fungerende dommer i Anden Afdeling, samt dommerne F. Schalin, M. Gavalec (refererende dommer) og Z. Csehi,
generaladvokat: M. Campos Sánchez-Bordona,
justitssekretær: A. Calot Escobar,
på grundlag af den skriftlige forhandling,
efter at der er afgivet indlæg af:
–
Urban Vision SpA ved avvocati F. Iacovone, V. Monello og F. Sciaudone,
–
Comune di Milano ved avvocati A. Mandarano, S. Pagano og S. Pagliosa,
–
Digital Vox Srl ved avvocati P. Bertacco, J.E.P. Recla og A. Reggio D’Aci,
–
den italienske regering ved S. Fiorentino, som befuldmægtiget, bistået af avvocati dello Stato A. Giovannini og E. Manzo,
–
Europa-Kommissionen ved A. Biolan, C. Biz og G. Wils, som befuldmægtigede,
og idet Domstolen efter at have hørt generaladvokaten har besluttet, at sagen skal pådømmes uden forslag til afgørelse,
afsagt følgende
Dom
1
Anmodningen om præjudiciel afgørelse vedrører fortolkningen af artikel 49 TEUF og 56 TEUF, Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/23/EU af 26. februar 2014 om tildeling af koncessionskontrakter (EUT 2014, L 94, s. 1), artikel 12 i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2006/123/EF af 12. december 2006 om tjenesteydelser i det indre marked (EUT 2006, L 376, s. 36) samt proportionalitetsprincippet, princippet om god forvaltningsskik og effektivitetsprincippet.
2
Anmodningen er blevet indgivet i forbindelse med en tvist mellem Urban Vision SpA og Comune di Milano (Milano kommune, Italien) og Digital Vox Srl, tidligere A & C Network Srl, vedrørende tildelingen til virksomhedssammenslutningen bestående af Digital Vox og Vox Communication Srl (herefter »sammenslutningen«) af en kontrakt om projektering, levering, installation, drift og vedligeholdelse af automatiserede offentlige toiletter.
Retsforskrifter
EU-retten
Direktiv 2006/123
3
57. betragtning til direktiv 2006/123 er affattet således:
»Bestemmelserne i dette direktiv vedrørende tilladelsesordninger bør finde anvendelse på de tilfælde, hvor erhvervsdrivendes adgang til at optage eller udøve servicevirksomhed er betinget af en afgørelse truffet af en kompetent myndighed. Dette berører hverken kompetente myndigheders beslutninger om at oprette en offentlig eller privat enhed til at udføre en bestemt tjenesteydelse eller kompetente myndigheders indgåelse af kontrakter om udførelse af en bestemt tjenesteydelse, som er omfattet af bestemmelserne om offentlige indkøb, da dette direktiv ikke omhandler regler om offentlige indkøb.«
4
Dette direktivs artikel 3, der har overskriften »Forbindelse med fællesskabsrettens øvrige bestemmelser«, foreskriver følgende i stk. 1:
»Hvis bestemmelserne i dette direktiv strider mod en bestemmelse i en anden fællesskabsretsakt om særlige aspekter af adgangen til eller udøvelsen af servicevirksomhed inden for særlige områder eller særlige erhverv, har bestemmelsen i den anden fællesskabsretsakt forrang og finder anvendelse på disse særlige områder eller erhverv. [...]«
5
Nævnte direktivs artikel 9 med overskriften »Tilladelsesordninger« bestemmer følgende i stk. 3:
»Denne afdeling finder ikke anvendelse på de aspekter af tilladelsesordningerne, der direkte eller indirekte reguleres af andre fællesskabsinstrumenter.«
6
Samme direktivs artikel 12 fastsætter de nærmere regler for »[u]dvælgelse af ansøgere«.
Direktiv 2014/23
7
Følgende fremgår af 8., 14., 18., 68. og 73. betragtning til direktiv 2014/23:
»(8)
For koncessioner af en bestemt værdi eller derover er det hensigtsmæssigt at fastlægge en minimumssamordning af nationale procedurer for tildeling af sådanne kontrakter på grundlag af principperne i TEUF for at sikre åbning af koncessionerne for konkurrence og sørge for en passende grad af retssikkerhed. Disse koordineringsbestemmelser bør ikke gå ud over, hvad der er nødvendigt for at nå førnævnte mål og for at sikre en vis fleksibilitet. Det bør stå medlemsstaterne frit for at supplere eller videreudvikle disse bestemmelser, hvis de finder det formålstjenligt for navnlig at sikre bedre overensstemmelse med førnævnte principper.
[...]
(14)
Endvidere bør bestemte dokumenter fra medlemsstaterne som godkendelser eller tilladelser, hvorved medlemsstaten eller en af dens offentlig myndigheder fastlægger betingelserne for udøvelsen af en økonomisk aktivitet, herunder en betingelse for at udøve en given operation, der normalt gives på anmodning af den økonomiske aktør og ikke på initiativ af den ordregivende myndighed eller den ordregivende enhed, og hvor den økonomiske aktør frit kan trække sig tilbage fra at levere bygge- og anlægsarbejder eller tjenesteydelser, ikke anses for koncessioner. I tilfælde af sådanne dokumenter fra medlemsstaterne kan de særlige bestemmelser i [direktiv 2006/2006] finde anvendelse. I modsætning til disse dokumenter fra medlemsstaterne fastlægger koncessionskontrakter gensidigt bindende forpligtelser, idet udførelsen af sådanne bygge- og anlægsarbejder eller tjenesteydelser er underlagt særlige krav, der fastlægges af den ordregivende myndighed eller den ordregivende enhed og har retsgyldighed.
[...]
(18)
[...] Hovedkendetegnet ved en koncession, nemlig retten til at udnytte bygge- og anlægsarbejder eller tjenesteydelser, indebærer altid at der overføres en driftsrisiko af økonomisk karakter til koncessionshaver, hvilket indebærer en mulighed for, at denne ikke tjener sine investeringer og omkostninger til driften af det tildelte bygge- og anlægsarbejde eller de tildelte tjenesteydelser ind igen under normale driftsbetingelser, også selv om en del af risikoen bæres af den ordregivende myndighed eller ordregivende enhed. [...]
[...]
(68)
Koncessioner er normalt langsigtede, komplekse arrangementer, hvor koncessionshaver påtager sig ansvar og risici, der traditionelt bæres af de ordregivende myndigheder og de ordregivende enheder, og som normalt hører under deres ansvarsområde. Dette er grunden til, at ordregivende myndigheder og ordregivende enheder bør indrømmes en betydelig fleksibilitet ved fastlæggelsen og tilrettelæggelsen af den procedure, der fører til valg af koncessionshaver, med forbehold af overholdelse af dette direktiv og principperne om gennemsigtighed og ligebehandling. For at sikre ligebehandling og gennemsigtighed igennem hele tildelingsprocessen bør der gives grundlæggende garantier med hensyn til tildelingsprocessen, herunder oplysninger om koncessionens karakter og omfang, begrænsning af antallet af ansøgere, formidling af informationer til ansøgere og tilbudsgivere og adgang til relevante optegnelser. For at undgå urimelig behandling af potentielle ansøgere er det også nødvendigt at fastsætte, at der ikke bør afviges fra de oprindelige betingelser i koncessionsbekendtgørelsen.
[...]
(73)
Ordregivende myndigheder eller ordregivende enheder bør vurdere tilbuddene på grundlag af et eller flere tildelingskriterier. [...] Kriterierne bør på forhånd gøres tilgængelige for alle potentielle ansøgere eller tilbudsgivere, vedrøre kontraktens genstand og ikke give den ordregivende myndighed eller ordregivende enhed ubegrænset valgfrihed. De bør muliggøre effektiv konkurrence og bør være ledsaget af krav, der giver mulighed for en effektiv kontrol af tilbudsgivernes oplysninger. Det bør være muligt at lade tildelingskriterierne omfatte miljøkriterier, sociale eller innovationsrelaterede kriterier. Ordregivende myndigheder eller ordregivende enheder bør også angive tildelingskriterier i faldende prioriteringsrækkefølge for at sikre ligebehandling af potentielle tilbudsgivere ved at give dem mulighed for at få kendskab til alle de elementer, der skal tages hensyn til, når de forbereder deres tilbud.
I ekstraordinære tilfælde, hvor den ordregivende myndighed eller ordregivende enhed modtager et tilbud, der foreslår en innovativ løsning med et ekstraordinært niveau af funktionsdygtighed, som en omhyggelig ordregivende myndighed eller ordregivende enhed ikke kunne have forudset, bør den ordregivende myndighed eller ordregivende enhed undtagelsesvist kunne ændre rækkefølgen af tildelingskriterierne for at tage hensyn til de nye muligheder som følge af denne innovative løsning, forudsat at en sådan ændring sikrer ligebehandling af alle aktuelle eller potentielle tilbudsgivere ved at iværksætte en ny opfordring til at afgive tilbud eller eventuelt offentliggøre en ny koncessionsbekendtgørelse.«
8
Artikel 3 i direktiv 2014/23 med overskriften »Princippet om ligebehandling, ikkediskrimination og gennemsigtighed« foreskriver i stk. 1:
»De ordregivende myndigheder og de ordregivende enheder behandler økonomiske aktører ens og uden forskelsbehandling og handler på en gennemsigtig og forholdsmæssig måde.
Koncessionstildelingsproceduren, herunder den anslåede værdi, udformes ikke med det formål at udelukke denne fra direktivets anvendelsesområde eller uretmæssigt at favorisere visse økonomiske aktører eller visse bygge- og anlægsarbejder, varer eller tjenesteydelser eller stille dem mindre gunstigt.«
9
Dette direktivs artikel 5, nr. 1), har følgende ordlyd:
»I dette direktiv forstås ved:
1)
»koncessioner«: koncessioner på bygge- og anlægsarbejder eller på tjenesteydelser som defineret i litra a) og b):
a)
»koncession på bygge- og anlægsarbejder«: en gensidigt bebyrdende kontrakt, der indgås skriftligt, hvorved en eller flere ordregivende myndigheder eller kontraherende enheder overdrager ansvaret for udførelse af bygge- og anlægsarbejder til en eller flere økonomiske aktører, hvor vederlaget for denne overdragelse enten udelukkende består i retten til at udnytte de bygge- og anlægsarbejder, der er omfattet af kontrakten, eller i denne ret sammen med betaling af en pris
b)
»koncession på tjenesteydelser«: en gensidigt bebyrdende kontrakt, der indgås skriftligt, hvorved en eller flere ordregivende myndigheder eller kontraherende enheder overdrager ansvaret for levering og forvaltning af tjenesteydelser, som ikke omfatter de i litra a) omhandlede bygge- og anlægsarbejder, til en eller flere økonomiske aktører, hvor vederlaget for denne overdragelse enten udelukkende består i retten til at udnytte de tjenesteydelser, der er omfattet af kontrakten, eller i denne ret sammen med betaling af en pris.
Tildeling af en koncession på bygge- og anlægsarbejder eller tjenesteydelser indebærer, at der overføres en driftsrisiko til koncessionshaver ved udnyttelsen af disse bygge- og anlægsarbejder eller tjenesteydelser, som omfatter en efterspørgsels- eller en udbudsrisiko eller begge dele. Koncessionshaveren anses for at påtage sig driftsrisikoen, hvis han under normale driftsbetingelser ikke er garanteret at tjene de foretagne investeringer og de afholdte omkostninger i forbindelse med driften af de bygge- og anlægsarbejder eller tjenesteydelser, der er genstand for koncessionen, ind igen. Den del af risikoen, der overføres til koncessionshaveren, indebærer en reel eksponering for markedets omskiftelighed således, at ethvert potentielt anslået tab, som koncessionshaveren måtte lide, ikke blot er rent nominelt eller ubetydeligt.«
10
Artikel 8 i nævnte direktiv, der har overskriften »Tærskler og metoder til beregning af den anslåede koncessionsværdi«, foreskriver i stk. 1:
»Dette direktiv finder anvendelse på koncessioner, hvis værdi er mindst 5186000 EUR.«
11
Samme direktivs artikel 30, der har overskriften »Generelle principper«, foreskriver i stk. 1 og 2:
»1.   Den ordregivende myndighed eller den ordregivende enhed kan frit organisere den procedure, der fører til valget af koncessionshaver, med forbehold af overholdelse af dette direktiv.
2.   Udformningen af koncessionstildelingsproceduren skal være i overensstemmelse med principperne i artikel 3. Navnlig må den ordregivende myndighed eller den ordregivende enhed under koncessionstildelingsproceduren ikke forelægge oplysninger på en måde, der er udtryk for forskelsbehandling, og som kan stille nogle ansøgere eller tilbudsgivere bedre end andre.«
12
Artikel 41 i direktiv 2014/23 med overskriften »Tildelingskriterier« har følgende ordlyd:
»1.   Koncessioner tildeles på grundlag af objektive kriterier, der overholder principperne i artikel 3, og som sikrer, at tilbuddene vurderes på reelle konkurrencevilkår, så den ordregivende myndighed eller den ordregivende enhed samlet set kan opnå en økonomisk fordel.
2.   Tildelingskriterierne skal være knyttet til koncessionens genstand og må ikke give den ordregivende myndighed eller den ordregivende enhed ubegrænset valgfrihed. De kan bl.a. indeholde miljøkriterier, sociale kriterier eller kriterier relateret til innovation.
Kriterierne skal være ledsaget af krav, der muliggør effektiv kontrol af tilbudsgivernes oplysninger.
Den ordregivende myndighed eller den ordregivende enhed kontrollerer, om der er en reel overensstemmelse mellem tilbuddene og tildelingskriterierne.
3.   Den ordregivende myndighed eller den ordregivende enhed opstiller kriterierne i prioriteret rækkefølge med de vigtigste først.
Uanset første afsnit kan den ordregivende myndighed eller den ordregivende enhed, hvis den ordregivende myndighed eller den ordregivende enhed modtager et tilbud, der foreslår en innovativ løsning med et ekstraordinært niveau af funktionsdygtighed, som en omhyggelig ordregivende myndighed eller ordregivende enhed ikke kunne have forudset, undtagelsesvis ændre rækkefølgen af tildelingskriterierne for at tage hensyn til denne innovative løsning. I så tilfælde underretter den ordregivende myndighed eller den ordregivende enhed alle tilbudsgivere om ændringen af rækkefølgen, og den udsender en ny opfordring til at afgive tilbud under overholdelse af de minimumstidsfrister, der er omhandlet i artikel 39, stk. 4. Hvis tildelingskriterierne er blevet offentliggjort på tidspunktet for offentliggørelsen af koncessionsbekendtgørelsen, offentliggør den ordregivende myndighed eller enhed en ny koncessionsbekendtgørelse under overholdelse af de minimumstidsfrister, der er omhandlet i artikel 39, stk. 3.
Ændringen af rækkefølgen må ikke medføre forskelsbehandling.«
Italiensk ret
13
Decreto legislativo n. 50 – Codice dei contratti pubblici (lovdekret nr. 50 om lov om offentlige kontrakter) af 18. april 2016 (GURI nr. 91 af 19.4.2016, almindeligt tillæg nr. 10), som bl.a. har til formål at gennemføre direktiv 2014/23 i italiensk ret, indeholdt i den affattelse, der finder anvendelse på tvisten i hovedsagen (herefter »lov om offentlige kontrakter«), artikel 183 med overskriften »Finansiering af projekter«, der i stk. 4 og 15 fastsatte følgende:
»4.   De ordregivende myndigheder evaluerer de indgivne tilbud ud fra kriteriet om det økonomisk mest fordelagtige bud på grundlag af det bedste forhold mellem kvalitet og pris.
[...]
15.   Økonomiske aktører kan forelægge de ordregivende myndigheder forslag vedrørende gennemførelsen af en koncessionskontrakt om offentlige bygge- og anlægsarbejder [...] Forslaget skal indeholde et gennemførlighedsprojekt, et aftaleudkast, den økonomiske og finansielle plan, der er godkendt af en af de i stk. 9, første punktum, nævnte enheder, samt en udspecificeret beskrivelse af tjenesteydelsen og forvaltningen heraf. [...] Den økonomiske og finansielle plan omfatter udgifterne til udarbejdelse af tilbuddet, herunder de intellektuelle rettigheder i henhold til artikel 2578 i Codice civile (civillovbogen). [...]
Den ordregivende myndighed evaluerer forslagets gennemførlighed inden for en bindende frist på tre måneder. Den ordregivende myndighed kan med henblik herpå opfordre forslagsstilleren til at foretage de ændringer af gennemførlighedsprojektet, der er nødvendige for, at det kan godkendes. Hvis sidstnævnte ikke foretager de ønskede ændringer, vil forslaget ikke kunne evalueres med positivt resultat. Det eventuelt ændrede gennemførlighedsprojekt skal[, såfremt det endnu ikke indgår] i de programmeringsinstrumenter, som den ordregivende myndighed vedtager på grundlag af gældende lovgivning[, indgå i disse programmeringsinstrumenter], og godkendes i henhold til de gældende retningslinjer for godkendelse af projekter; forslagsstilleren er forpligtet til at indarbejde supplerende ændringer, der eventuelt kræves på tidspunktet for projektets godkendelse, da projektet ellers anses for ikke at være godkendt. Det godkendte gennemførlighedsprojekt gøres til genstand for en indkaldelse af tilbud, som forslagsstilleren inviteres til at deltage i. I udbudsbekendtgørelsen kan den ordregivende myndighed anmode konkurrenterne, herunder forslagsstilleren, om at fremlægge andre udgaver af projektet. I udbudsbekendtgørelsen præciseres det, at initiativtageren [til en projektfinansieringsprocedure (herefter »initiativtageren«)] kan udøve en fortrinsret. Konkurrenterne, herunder initiativtageren, skal opfylde de i stk. 8 opstillede krav og fremsætte et tilbud indeholdende et aftaleudkast, den økonomiske og finansielle plan, der er godkendt af en af de i stk. 9, første punktum, opstillede enheder, samt en udspecificeret beskrivelse af tjenesteydelsen og forvaltningen heraf samt eventuelle andre udgaver af gennemførlighedsprojektet; stk. 4, 5, 6, 7 og 13 finder anvendelse. Hvis initiativtageren ikke får tildelt kontrakten, kan denne inden for en frist på 15 dage at regne fra underretning om tildelingen af kontrakten udøve sin fortrinsret og få tildelt kontrakten, såfremt denne forpligter sig til at opfylde kontraktvilkårene på samme vilkår som dem, den valgte tilbudsgiver har opstillet. Såfremt initiativtageren ikke får tildelt kontrakten og ikke udøver sin fortrinsret, har denne ret til af den valgte tilbudsgiver at få godtgjort de omkostninger, som initiativtageren har afholdt i forbindelse udarbejdelsen af forslaget, inden for de i stk. 9 opstillede rammer. Såfremt initiativtageren udøver sin fortrinsret, har den oprindeligt valgte tilbudsgiver ret til af initiativtageren at få godtgjort de omkostninger, som initiativtageren har afholdt i forbindelse udarbejdelsen af forslaget, inden for de i stk. 9 opstillede rammer.«
14
Artikel 183, stk. 9, fastsatte i det væsentlige, at med henblik på deltagelse i udbuddet skal alle tilbudsgivere – herunder initiativtageren – fremlægge en økonomisk og finansiel plan, som »[u]d over at fastsætte godtgørelse af udgifter afholdt til forberedelse af gennemførlighedsprojektet, der ligger til grund for udbuddet, omfatter udgifterne til udarbejdelse af tilbuddene, herunder de intellektuelle rettigheder i henhold til civillovbogens artikel 2578. De samlede udgifter, der er omhandlet i det foregående punktum, må ikke overstige 2,5% af værdien af de investeringer, der kan udledes af gennemførlighedsprojektet, som ligger til grund for udbuddet.«
Tvisten i hovedsagen og det præjudicielle spørgsmål
15
Ved afgørelse af 29. maj 2020 fastlagde Milano kommune retningslinjerne for gennemførelsen af »projekter og initiativer med henblik på fornyelse af offentlige bymiljøer ved udpegning af tekniske sponsorer«. I denne afgørelse blev det præciseret, at proceduren ville begynde med offentliggørelsen af en bekendtgørelse, eventuelt efter at en initiativtager havde fremsat et forslag, og at proceduren ville fortsætte med denne kommunes evaluering af forslagenes »overensstemmelse med forvaltningens strategiske mål« og værdi. Efterfølgende ville der blive afholdt et udbud på grundlag af denne bekendtgørelse, hvorved »de egenskaber og ydelser, der var forbundet med det modtagne forslag«, ville blive offentliggjort, og hvorefter forslagsstilleren ville få mulighed for at tilpasse sit tilbud efter det bedste tilbud.
16
Sammenslutningen var den eneste initiativtager, der indgav et tilbud til Milano kommune i løbet af marts 2021.
17
Den 20. juli 2021 offentliggjorde kommunen på sit websted en offentlig meddelelse med opfordring til at »fremsætte gunstigere tilbud« i forhold til det modtagne, hvilket blev beskrevet i detaljer i denne meddelelse. Som meddelt i afgørelsen af 29. maj 2020 gav den nævnte meddelelse forslagsstilleren mulighed for, såfremt denne ikke fik tildelt kontrakten, inden for en frist på 15 dage at tilpasse sit tilbud til det tilbud, der blev anset for at være det bedste, og til faktisk at blive tildelt kontrakten, hvis denne erklærede at forpligte sig til at opfylde sine kontraktlige forpligtelser på de samme betingelser som dem, der blev tilbudt af den oprindeligt valgte tilbudsgiver, og til at betale sidstnævnte de udgifter, som denne havde afholdt i forbindelse med udarbejdelsen af sit bud (herefter »fortrinsretten«).
18
Efter udbuddet tildelte Milano kommune ved afgørelse af 30. marts 2023 den i hovedsagen omhandlede kontrakt til Urban Vision, som havde fremsat et gunstigere tilbud.
19
Idet sammenslutningen imidlertid påberåbte sig sin fortrinsret og tilpassede sit tilbud til Urban Visions tilbud, tildelte Milano kommune sammenslutningen denne kontrakt ved afgørelse af 28. april 2023. Den nævnte kontrakt har de samme egenskaber som Urban Visions tilbud. Den fastslår således, at sammenslutningen finansierer, leverer og opstiller 110 offentlige automatiserede toiletter, hvis ejendomsret skal overdrages til denne kommune efter afprøvning, samt at den forvalter og vedligeholder toiletterne i 24 år til en værdi af 29100000 EUR, med et tillæg på 5 mio. EUR. Nævnte kommune skal i 18 år sikre driften af 97 reklamepladser, efter at disse er blevet ombygget til digital skiltning. Ifølge samme kommunes beregninger ligger værdien af »styrkelsen af imageværdien via muligheden for at gøre reklame« desuden inden for et interval på mellem 10352827 EUR og 15517412 EUR. Kommunikationsplanen omfatter »direkte promovering af sponsoren« og »reklame for tredjeparter, som sponsoren i sin egenskab af reklamesælger tilvejebringer på de flader, som vil blive stillet til rådighed«.
20
Urban Vision anlagde sag til prøvelse af afgørelsen af 28. april 2023 ved Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia (den regionale forvaltningsdomstol for Lombardiet, Italien), som frifandt kommunen ved dom af 29. januar 2024.
21
Urban Vision har iværksat appel til prøvelse af denne dom ved Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager, Italien), som er den forelæggende ret. Den forelæggende ret har anført, at vederlaget i den i hovedsagen omhandlede kontrakt svarer til den økonomiske rentabilitet, der følger af udnyttelsen af de 97 reklamepladser, hvor den tilbudsgiver, der har fået tildelt kontrakten, påtager sig den risiko, der er forbundet med efterspørgslen.
22
Den forelæggende ret har heraf udledt, at denne kontrakt er omfattet af anvendelsesområdet for artikel 183 i lov om offentlige kontrakter vedrørende proceduren for finansiering af projekter og følgelig af begrebet »koncession« som omhandlet i artikel 5 i direktiv 2014/23. Ved den nævnte kontrakt vil den tilbudsgiver, der har fået tildelt kontrakten, således påtage sig opgaven med at opføre de automatiserede offentlige toiletter og omdanne reklamepladserne ved brug af sine egne midler uden at modtage nogen økonomisk modydelse.
23
Den forelæggende ret har anført, at det i henhold til denne lovs artikel 183, stk. 15, i udbudsbekendtgørelsen skal præciseres, at initiativtageren kan udøve sin fortrinsret.
24
Den forelæggende ret er imidlertid i tvivl om, hvorvidt denne bestemmelse gennemfører direktiv 2014/23 korrekt. Fortrinsretten kan nemlig fordreje udfaldet af udbuddet, når initiativtageren påberåber sig den. Selv om initiativtageren ikke har opnået kontrakten ved afslutningen af udbuddet, kan denne i så fald blive den tilbudsgiver, der faktisk får tildelt kontrakten, ved at tilpasse sit tilbud til det, der blev anset for at være det bedste, hvilket synes at være i strid med ligebehandlingsprincippet.
25
Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager) har imidlertid anført, at 68. betragtning til direktiv 2014/23 henviser til »fleksibilitet ved fastlæggelsen og tilrettelæggelsen af den procedure, der fører til valg af koncessionshaver«. På samme måde fremhæver dette direktivs artikel 3 og 30 relevansen af, at der ikke meddeles oplysninger på en måde, der er udtryk for forskelsbehandling, og som kan stille nogle ansøgere eller tilbudsgivere bedre end andre med henblik på overholdelsen af ligebehandlingsprincippet. Navnlig bestemmer det nævnte direktivs artikel 41, stk. 3, at hvis den ordregivende myndighed modtager et tilbud, der foreslår en »innovativ løsning«, kan den »undtagelsesvis ændre rækkefølgen af tildelingskriterierne for at tage hensyn til denne innovative løsning«, under forudsætning af, at den iværksætter en ny opfordring til at afgive tilbud, eftersom »[æ]ndringen af rækkefølgen [ikke] må […] medføre forskelsbehandling«. Desuden er begrænsninger af den økonomiske frihed tilladt, hvis de har til formål at sikre en ufordrejet konkurrence i samtlige medlemsstater.
26
Fortrinsretten kan imidlertid være berettiget, da den økonomiske udnyttelse af initiativer fra den private sektor udgør en gennemførelse af det horisontale nærhedsprincip, der er fastsat i artikel 118 i Costituzione della Repubblica Italiana (Den Italienske Republiks forfatning), og er udtryk for en samarbejdsform, som, målt i tid og ressourcer, kan effektivisere gennemførelsen af de almene interesser. Fortrinsretten fremmer ligeledes en fornyelse af administrationen i kraft af erhvervelsen af ny viden fra den private sektor, og kan stimulere erhvervslivet.
27
Den forelæggende ret har imidlertid fremhævet, at fortrinsretten muligvis ikke er egnet til at opnå det forfulgte formål eller i hvert fald ikke er forholdsmæssig, eftersom andre ordninger kan belønne den private sektors initiativer, samtidig med at udbuddet påvirkes mindre.
28
Selv om udnyttelsen af de 97 reklamepladser ikke udgør hovedgenstanden for den i hovedsagen omhandlede kontrakt, har den forelæggende ret endelig anført, at artikel 12 i direktiv 2006/123 ikke indeholder et absolut forbud mod at indføre en fortrinsret.
29
Den forelæggende ret er af den opfattelse, at fortrinsretten begunstiger initiativtagerens initiativ ved at sikre, at denne får tildelt kontrakten, selv om det bedste bud er blevet afgivet af en anden tilbudsgiver. Denne bestemmelse belønner således ikke nødvendigvis den person, der har afgivet det for administrationen bedste tilbud. Den nævnte bestemmelse afgrænser desuden ikke anvendelsesområdet for denne fortrinsret. Den forelæggende ret har ligeledes anført, at artikel 183, stk. 15, i lov om offentlige kontrakter ikke forudsætter, at forslaget er af innovativ karakter, uanset om der er tale om et iboende kendetegn ved forslagets genstand eller dets nyhedsværdi i forhold til administrationens tidligere aktiviteter. Denne bestemmelse pålægger heller ikke uden videre gennemsigtighed med hensyn til initiativtagerens privilegerede stilling, eftersom fortrinsretten meddeles på tidspunktet for åbningen af udbuddet efter indgivelsen af forslaget. Endelig tager bestemmelsen ikke højde for den situation, hvor flere initiativtagere indgiver et forslag.
30
Under disse omstændigheder har Consiglio di Stato (øverste domstol i forvaltningsretlige sager) besluttet at udsætte sagen og forelægge Domstolen følgende præjudicielle spørgsmål:
»Er princippet om fri etableringsret og princippet om fri udveksling af tjenesteydelser i artikel 49 TEUF og 56 TEUF samt [direktiv 2014/23], som fortolket i lyset af proportionalitetsprincippet, princippet om god forvaltningsskik og effektivitetsprincippet, samt artikel 12 i [direktiv 2006/123], såfremt Domstolen fastslår, at den finder anvendelse, til [hinder] for den nationale ordning om fortrinsbehandling i artikel 183, stk. 15, i [lov om offentlige kontrakter]?«
Om det præjudicielle spørgsmål
31
Indledningsvis bemærkes for det første, at den i hovedsagen omhandlede kontrakt principalt udgør en koncession på bygge- og anlægsarbejder som omhandlet i artikel 5, nr. 1), litra a), i direktiv 2014/23. Ved denne kontrakt, der blev indgået skriftligt og mod vederlag, overdrog Milano kommune udførelsen af arbejderne til sammenslutningen, hvor modydelsen udelukkende består i retten til at udnytte de 97 reklamepladser på de automatiserede offentlige toiletter. Det er således åbenbart, at tildelingen af denne koncession på bygge- og anlægsarbejder indebærer, at den økonomiske risiko, der er forbundet med udnyttelsen af disse reklamepladser, overføres til sammenslutningen. Når en kontrakt overskrider den tærskel for anvendelse af direktiv 2014/23, der er fastsat i direktivets artikel 8, hvilket er tilfældet for den i hovedsagen omhandlede kontrakt, udgør overførslen af den økonomiske risiko det centrale kriterium for at identificere en koncession, således som det følger af artikel 5, nr. 1), andet afsnit, i direktiv 2014/23, sammenholdt med 18. betragtning hertil (jf. i denne retning dom af 10.11.2022, SHARENGO, C-486/21, EU:C:2022:868, præmis 61).
32
For det andet følger det dels af artikel 3, stk. 1, og artikel 9, stk. 3, i direktiv 2006/123, sammenholdt med 57. betragtning hertil, dels af 14. betragtning til direktiv 2014/23, at anvendelsen af det andet direktiv indebærer, at det første direktiv ikke finder anvendelse, hvilket Domstolen fremhævede i dom af 14. juli 2016, Promoimpresa m.fl. (C-458/14 og C-67/15, EU:C:2016:558, præmis 45). Det præjudicielle spørgsmål skal således ikke undersøges i forhold til direktiv 2006/123, men i forhold til direktiv 2014/23.
33
For det tredje skal det, for så vidt som direktiv 2014/23 generelt kun har haft til hensigt at fastlægge en minimumssamordning af nationale procedurer for tildeling af koncessioner på bygge- og anlægsarbejder samt på tjenesteydelser på grundlag af principperne i EUF-traktaten, ligeledes undersøges, om fortrinsretten er forenelig med artikel 49 TEUF og 56 TEUF.
34
I henhold til fast retspraksis skal en enkelt national foranstaltning inden for et område, der har været genstand for en udtømmende eller fuld harmonisering i EU, ikke bedømmes på grundlag af bestemmelser i den primære ret, men på grundlag af de harmoniserede bestemmelser (jf. bl.a. dom af 20.4.2023, Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato (Comune di Ginosa), C-348/22, EU:C:2023:301, præmis 36 og den deri nævnte retspraksis).
35
For så vidt som den forelæggende ret i sit spørgsmål har henvist såvel til artikel 49 TEUF og som 56 TEUF, der henholdsvis fastsætter etableringsfriheden og den frie udveksling af tjenesteydelser, skal det præciseres, at tildelingen af den i hovedsagen omhandlede koncession indebærer koncessionshaverens adgang til værtsmedlemsstatens område med henblik på en fast og vedvarende deltagelse i denne stats økonomiske liv i en forholdsvis lang periode. Det følger heraf, at tildelingen af en sådan koncession henhører under den etableringsret, der er fastsat i artikel 49 TEUF (jf. i denne retning dom af 11.7.2024, Società Italiana Imprese Balneari, C-598/22, EU:C:2024:597, præmis 44 og den deri nævnte retspraksis).
36
I henhold til artikel 57, stk. 1, TEUF finder traktatens bestemmelser om den frie udveksling af tjenesteydelser endvidere kun anvendelse, hvis bl.a. bestemmelserne om etableringsretten ikke finder anvendelse. Artikel 56 TEUF skal derfor ikke behandles.
37
Henset til ovenstående betragtninger skal det lægges til grund, at den forelæggende ret med sit spørgsmål nærmere bestemt ønsker oplyst, om artikel 3, stk. 1, i direktiv 2014/23, sammenholdt med artikel 49 TEUF, og artikel 30 og artikel 41 samt 68. betragtning til dette direktiv, skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for, at en medlemsstat tildeler initiativtageren til en projektfinansieringsprocedure som fastsat i artikel 183, stk. 15, til lov om offentlige kontrakter en fortrinsret, der gør det muligt for denne i tilfælde af, at den pågældende ikke i første omgang får tildelt kontrakten, at tilpasse sit tilbud til det tilbud, der er afgivet af den oprindeligt valgte tilbudsgiver, og således få tildelt denne kontrakt, forudsat at de omkostninger, som den oprindeligt valgte tilbudsgiver har afholdt for at udarbejde sit bud, godtgøres, uden at denne godtgørelse må overstige 2,5% af den anslåede værdi af de investeringer, som den valgte tilbudsgiver forventes at foretage ud fra det gennemførlighedsprojekt, der ligger til grund for udbuddet.
38
Det skal i denne forbindelse bemærkes, at proceduren for finansiering af projekter, som er reguleret i artikel 183, stk. 15, i lov om offentlige kontrakter, forløber i tre faser. I første fase forelægger en økonomisk aktør en ordregivende myndighed et forslag om en koncession på bygge- og anlægsarbejder med et dossier med et gennemførlighedsprojekt, en økonomisk og finansiel plan samt et udkast til koncessionskontrakt. I anden fase vurderer den ordregivende myndighed gennemførligheden af dette forslag. På dette stadie kan myndigheden anmode initiativtageren om at ændre sit forslag, og hvis denne accepterer det, godkendes projektet og indgår i den ordregivende myndigheds programmeringsinstrumenter som et projekt, der skal gennemføres. I tredje fase underkastes det således godkendte gennemførlighedsprojekt en udbudsprocedure, som initiativtageren indbydes til at deltage i, og hvor denne har fortrinsret. Konkret har initiativtageren, såfremt kontrakten ikke bliver tildelt denne, en frist på 15 dage til at tilpasse sit tilbud til det tilbud, der er afgivet af den oprindeligt valgte tilbudsgiver. I så fald tildeles initiativtageren kontrakten på betingelse af, at de udgifter, som den oprindeligt valgte tilbudsgiver har afholdt i forbindelse med udarbejdelsen af sit bud, godtgøres, idet det således godtgjorte beløb dog ikke kan overstige 2,5% af værdien af de investeringer, der kan udledes af det gennemførlighedsprojekt, som ligger til grund for udbuddet.
39
Eftersom fortrinsretten er udtrykkeligt fastsat i såvel artikel 183, stk. 15, i lov om offentlige kontrakter som Milano kommunes afgørelse af 29. maj 2020 og dens bekendtgørelse af 20. juli 2021, synes princippet om gennemsigtighed i det foreliggende tilfælde at være overholdt. Det skal derfor undersøges, om fortrinsretten er i strid med ligebehandlingsprincippet som fastsat i artikel 3, stk. 1, i direktiv 2014/23.
40
I denne henseende følger det af denne doms præmis 38, at fortrinsretten inden for rammerne af en projektfinansieringsprocedure fører til, at der rejses tvivl om den rangordning, som den ordregivende myndighed foretager efter afslutningen af udbudsproceduren, og at den giver initiativtageren en reel fordel. Ved at gøre det muligt for initiativtageren at tilpasse sig de betingelser, som den oprindeligt valgte tilbudsgiver har tilbudt, giver den fortrinsret, som initiativtageren har, de facto denne mulighed for at ændre den pris, som denne havde angivet i sit tilbud.
41
Det fremgår imidlertid af fast retspraksis, at den ordregivende myndigheds forpligtelse til at overholde princippet om ligebehandling af tilbudsgiverne dels har til formål at fremme den størst mulige konkurrence i forbindelse med koncessionskontrakter (jf. analogt dom af 23.12.2009, CoNISMa, C-305/08, EU:C:2009:807, præmis 37 og den deri nævnte retspraksis, og af 26.9.2024, Luxone og Sofein, C-403/23 og C-404/23, EU:C:2024:805, præmis 50). Dels kræver denne forpligtelse, der henhører under selve kernen i EU-reglerne om procedurerne for indgåelse af koncessioner på bygge- og anlægsarbejder samt på tjenesteydelser, bl.a., at tilbudsgiverne behandles lige både på det tidspunkt, hvor de udarbejder deres bud, og på det tidspunkt, hvor den ordregivende myndighed vurderer buddene. Principielt kan et tilbud følgelig ikke ændres efter dets afgivelse, hverken på den ordregivende myndigheds initiativ eller på tilbudsgiverens initiativ (jf. analogt dom af 22.6.1993, Kommissionen mod Danmark, C-243/89, EU:C:1993:257, præmis 33, af 25.4.1996, Kommissionen mod Belgien, C-87/94, EU:C:1996:161, præmis 51 og 52, og af 13.6.2024, BibMedia, C-737/22, EU:C:2024:495, præmis 30 og 32 samt den deri nævnte retspraksis).
42
Eftersom prisen som hovedregel udgør det afgørende tildelingskriterium i et udbud, er den omstændighed, at en ordregivende myndighed tager hensyn til en ændring af den pris, som en enkelt tilbudsgiver har foreslået i det oprindelige tilbud, en fordel for sidstnævnte i forhold til konkurrenterne, hvilket er i strid med princippet om ligebehandling af tilbudsgivere (dom af 25.4.1996, Kommissionen mod Belgien, C-87/94, EU:C:1996:161, præmis 54 og 56), som sikret ved artikel 3, stk. 1, i direktiv 2014/23, og udgør en fordrejning af en sund og effektiv konkurrence (jf. analogt dom af 14.9.2017, Casertana Costruzioni, C-223/16, EU:C:2017:685, præmis 40).
43
I det foreliggende tilfælde bevirker den fortrinsret, som initiativtageren har, at de priser, der blev foreslået før udløbet af fristen for indgivelse af tilbud, ikke direkte og endeligt afgør tilbudsgivernes rangorden. Ved at gøre det muligt for initiativtageren at tilpasse sig de betingelser, der tilbydes af den oprindeligt valgte tilbudsgiver, som har afgivet det laveste bud, gør fortrinsretten det muligt for initiativtageren i strid med ligebehandlingsprincippet at optimere sit bud med henblik på bedre at kunne konkurrere med sine konkurrenters bud i den pågældende koncessionsprocedure. Det følger heraf, at fremsættelsen af det økonomisk mest fordelagtige bud ikke sikrer, at udbuddet vindes.
44
I dom af 13. juni 2024, BibMedia (C-737/22, EU:C:2024:495, præmis 33), fastslog Domstolen ganske vist, at en klausul i et udbudsdokument, som med henblik på at opretholde konkurrencen inden for den pågældende økonomiske sektor i første række foreskrev, at den største delkontrakt skulle tildeles den tilbudsgiver, der indgav det økonomisk mest fordelagtige tilbud, og i anden række at delkontrakten af ringere værdi helst skulle tildeles den tilbudsgiver, der indgav det økonomisk næstmest fordelagtige tilbud, på betingelse af, at denne accepterede at gennemføre denne delkontrakt til den pris, som den tilbudsgiver, der indgav det økonomisk mest fordelagtige tilbud, ikke indeholdt noget element af forhandling. Hvis den næstbedst placerede tilbudsgiver afviste at tilpasse sig denne pris, blev det samme tilbud fremsat til den tredjeplacerede tilbudsgiver osv., hvis denne afviste tilbuddet.
45
Konklusionen om, at en sådan klausul ikke indeholdt noget element af forhandling, som er forbudt i henhold til ligebehandlingsprincippet, var imidlertid tæt forbundet med dels opdelingen af den pågældende kontrakt i delkontrakter, dels dens formål om at opretholde konkurrencen i den pågældende økonomiske sektor.
46
Uanset om fortrinsretten i det foreliggende tilfælde indebærer en forhandling mellem initiativtageren og den ordregivende myndighed, gør denne ret det imidlertid unægteligt muligt for denne initiativtager at ændre sit tilbud efter indgivelsen, hvilket ligebehandlingsprincippet forbyder. Dette gælder så meget desto mere, som fortrinsretten i modsætning til den klausul, der var kernen i den sag, der gav anledning til dom af 13. juni 2024, BibMedia (C-737/22, EU:C:2024:495), ikke kan have konkurrencefremmende, men derimod konkurrencebegrænsende virkninger.
47
Den fortrinsret, der indrømmes initiativtageren til en projektfinansieringsprocedure, er således ikke blot i strid med artikel 3, stk. 1, i direktiv 2014/23, men også med dette direktivs artikel 41, stk. 1, hvorefter tilbuddene skal vurderes »på reelle konkurrencevilkår«.
48
I øvrigt kan ingen af de bestemmelser i det nævnte direktiv, som den forelæggende ret har henvist til, fortolkes således, at de giver medlemsstaterne og de ordregivende myndigheder mulighed for at fravige det ligebehandlingsprincip, der er fastsat i samme direktivs artikel 3, stk. 1, og dermed begrunde fortrinsretten.
49
Det skal i denne forbindelse fastslås, at den skønsmargen, som den ordregivende myndighed er tillagt ved tilrettelæggelsen af koncessionstildelingsprocedurer, ikke kan være ubegrænset.
50
Artikel 30, stk. 1, i direktiv 2014/23, sammenholdt med 68. betragtning hertil, giver ganske vist den ordregivende myndighed frihed, og endog en betydelig fleksibilitet ved tilrettelæggelsen af den procedure, der fører til valg af koncessionshaver. Denne artikel 30, stk. 1, kan ligeledes læses i lyset af ottende betragtning til dette direktiv, hvori det fremhæves, at det nævnte direktiv kun fastlægger en minimumssamordning af nationale procedurer for tildeling af koncessioner, således at det sikrer en vis fleksibilitet.
51
Som det fremgår af 68. betragtning til direktiv 2014/23, er en ordregivende myndigheds betydelige fleksibilitet ved fastlæggelsen og tilrettelæggelsen af den procedure, der fører til valg af koncessionshaver, imidlertid fortsat betinget af »overholdelse af dette direktiv og principperne om gennemsigtighed og ligebehandling«, hvilket forudsætter, at »der gives grundlæggende garantier med hensyn til tildelingsprocessen, [...] [f]or at undgå urimelig behandling af potentielle ansøgere«.
52
På trods af den betydelige fleksibilitet, der er indrømmet de ordregivende myndigheder, skal en koncessionstildelingsprocedure således i overensstemmelse med dette direktivs artikel 30, stk. 2, overholde de principper, der er fastsat i direktivets artikel 3. Sidste punktum i ottende betragtning til det nævnte direktiv præciserer i samme retning, at den fleksibilitet, der gives medlemsstaterne, skal gøre det muligt for dem at »supplere eller videreudvikle [samme direktivs] bestemmelser, hvis de finder det formålstjenligt for navnlig at sikre bedre overensstemmelse med [EUF-traktatens] principper«.
53
Artikel 30, stk. 1, i direktiv 2014/23, sammenholdt med ottende betragtning hertil, kan derfor ikke begrunde den tilsidesættelse af ligebehandlingsprincippet – som er sikret ved dette direktivs artikel 3 – der følger af fortrinsretten.
54
Det er ligeledes korrekt, at den ordregivende myndighed i henhold til artikel 41, stk. 3, andet afsnit, i direktiv 2014/23, sammenholdt med 73. betragtning hertil, undtagelsesvis kan ændre rækkefølgen af tildelingskriterierne for at tage hensyn til modtagelsen af en innovativ løsning med et ekstraordinært niveau af funktionsdygtighed, som den på trods af sin omhu ikke kunne have forudset.
55
Ikke desto mindre forudsætter denne situation, som EU-lovgiver har betegnet som en undtagelse, ikke, at der modtages et forslag, der har til formål at iværksætte en procedure såsom projektfinansieringsproceduren, men blot at der modtages et bud, der tilstilles den ordregivende myndighed som svar på et udbud. Navnlig er den ordregivende myndighed i så fald forpligtet til at underrette alle tilbudsgivere om ændringen af disse kriteriers rækkefølge og til at offentliggøre en ny opfordring til at afgive tilbud eller i givet fald en ny koncessionsbekendtgørelse, eftersom ændringen af kriteriernes rækkefølge, således som det præciseres i artikel 41, stk. 3, tredje afsnit, i direktiv 2014/23, ikke må medføre forskelsbehandling. Dette var imidlertid ikke tilfældet i den foreliggende sag.
56
Henset til ovenstående betragtninger skal det i øvrigt ligeledes fastslås, at fortrinsretten udgør en restriktion for etableringsfriheden, der er sikret ved artikel 49 TEUF, eftersom den kan afholde erhvervsdrivende fra andre medlemsstater fra at deltage i en projektfinansieringsprocedure. Det skal imidlertid undersøges, om denne fortrinsret kan være begrundet i henhold til denne artikel 49 TEUF.
57
I denne henseende har den forelæggende ret anført, at fortrinsretten ved økonomisk at udnytte initiativer fra den private sektor gennemfører det horisontale nærhedsprincip, der er fastsat i artikel 118 i Den Italienske Republiks forfatning, og er udtryk for en samarbejdsform, som, målt i tid og ressourcer, kan effektivisere gennemførelsen af de almene interesser. Fortrinsretten fremmer således en fornyelse af administrationen i kraft af erhvervelsen af ny viden fra den private sektor, og kan stimulere erhvervslivet.
58
Et sådant formål kan ikke henhøre under hensynet til den offentlige orden, den offentlige sikkerhed eller den offentlige sundhed, som i henhold til artikel 52, stk. 1, TEUF er de eneste hensyn, der kan begrunde en restriktion for etableringsfriheden.
59
Henset til ovenstående betragtninger skal det forelagte spørgsmål besvares med, at artikel 3, stk. 1, i direktiv 2014/23, sammenholdt med artikel 49 TEUF, og artikel 30 og 41 i samt 68. betragtning til dette direktiv skal fortolkes således, at denne bestemmelse er til hinder for, at en medlemsstat tildeler initiativtageren til en projektfinansieringsprocedure en fortrinsret, der gør det muligt for denne i tilfælde af, at den pågældende ikke i første omgang fik tildelt kontrakten, at tilpasse sit tilbud til det tilbud, der er afgivet af den oprindeligt valgte tilbudsgiver, og således få tildelt denne kontrakt, forudsat at de omkostninger, som den oprindeligt valgte tilbudsgiver har afholdt for at udarbejde sit bud, godtgøres, uden at denne godtgørelse må overstige 2,5% af den anslåede værdi af de investeringer, som den valgte tilbudsgiver forventes at foretage ud fra det gennemførlighedsprojekt, der ligger til grund for udbuddet.
Sagsomkostninger
60
Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgør et led i den sag, der verserer for den forelæggende ret, tilkommer det denne at træffe afgørelse om sagsomkostningerne. Bortset fra nævnte parters udgifter kan de udgifter, som er afholdt i forbindelse med afgivelse af indlæg for Domstolen, ikke erstattes.
På grundlag af disse præmisser kender Domstolen (Anden Afdeling) for ret:
Artikel 3, stk. 1, i Europa-Parlamentets og Rådets direktiv 2014/23/EU af 26. februar 2014 om tildeling af koncessionskontrakter, sammenholdt med artikel 49 TEUF, artikel 30 og 41 i samt 68. betragtning til dette direktiv,
skal fortolkes således, at
denne bestemmelse er til hinder for, at en medlemsstat tildeler initiativtageren til en projektfinansieringsprocedure en fortrinsret, der gør det muligt for denne i tilfælde af, at den pågældende ikke i første omgang får tildelt kontrakten, at tilpasse sit tilbud til det tilbud, der er afgivet af den oprindeligt valgte tilbudsgiver, og således få tildelt denne kontrakt, forudsat at de omkostninger, som den oprindeligt valgte tilbudsgiver har afholdt for at udarbejde sit bud, godtgøres, uden at denne godtgørelse må overstige 2,5% af den anslåede værdi af de investeringer, som den valgte tilbudsgiver forventes at foretage ud fra det gennemførlighedsprojekt, der ligger til grund for udbuddet.
Underskrifter
(
*1
) – Processprog: italiensk.