61990CJ0312_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
1 Ved staevning indleveret til Domstolens Justitskontor den 11. oktober 1990 har Kongeriget Spanien i medfoer af EOEF-traktatens artikel 173 anlagt sag med paastand om annullation af en af Kommissionen truffet beslutning af 3. august 1990 om at indlede proceduren i henhold til EOEF-traktatens artikel 93, stk. 2, med hensyn til en stoette, de spanske myndigheder formodes at have ydet til en privat koncern, bestaaende af Cenemesa, Conelec og Cademesa, der fremstiller elektrisk materiel.
2 Efter at Kommissionen havde faaet oplysning om, at de spanske myndigheder paataenkte at yde finansiel stoette til en raekke producenter af elektrisk materiel, anmodede den ved skrivelse af 12. januar 1990 om naermere oplysninger om stoetteforanstaltningerne.
3 Ved flere lejligheder fremfoerte de spanske myndigheder, at foranstaltningerne ikke udgjorde en statsstoette som omhandlet i EOEF-traktatens artikel 92, stk. 1. Ved skrivelser af 14. og 28. februar samt 5. april 1990 gav myndighederne Kommissionen en raekke oplysninger, hvorefter foranstaltningerne gik ud paa, dels at staten paatog sig at afholde en del af de godtgoerelser og andre socialbidrag, der skal udredes i tilfaelde af personaleindskraenkninger, dels at skyldige beloeb til forskellige offentlige institutioner og organer blev eftergivet. De spanske myndigheder gav endvidere Kommissionen meddelelse om vilkaarene for en aftale om afvikling af den omhandlede private koncern, og de fremhaevede ved denne lejlighed, at det var paakraevet, at Kommissionens tjenestegrene behandlede sagen hurtigt.
4 Den 15. juni 1990 blev der ved Real Decreto (kongelig anordning) nr. 810/1990 meddelt godkendelse af en frivillig akkord mellem de offentlige kreditorer, de insolvente virksomheder og erhververen af virksomhedernes produktionsmidler. Samme dag fremsendte de spanske myndigheder ° under henvisning til Domstolens praksis, jf. dommen af 11. december 1973 (sag 120/73, Lorenz, Sml. s. 1471) ° en skrivelse til Kommissionen, hvori de meddelte, at foranstaltningerne ville blive ivaerksat. Det er uomtvistet, at dette skete fra den 3. juli 1990.
5 Ved beslutning af 3. august 1990 indledte Kommissionen proceduren i henhold til traktatens artikel 93, stk. 2. Naervaerende sag er af Kongeriget Spanien anlagt til proevelse af denne beslutning.
6 Ved processkrift indleveret til Domstolens Justitskontor den 9. november 1990 har Kommissionen paastaaet sagen afvist, jf. artikel 91, stk. 1, i Domstolens procesreglement. Til stoette for, at sagen boer afvises, har Kommissionen gjort gaeldende, at beslutningen af 3. august 1990 ikke er en bebyrdende retsakt, som kan goeres til genstand for et soegsmaal i henhold til bestemmelserne i artikel 173. Efter Kommissionens opfattelse er beslutningen om at indlede proceduren i henhold til artikel 93, stk. 2, i forhold til den endelige beslutning en forberedende retsakt med henblik paa at gennemfoere en undersoegelse. Denne forberedende retsakt aendrer ikke de paagaeldendes retsstilling, og den kan saaledes ikke beroere dem. Kommissionen har desuden gjort gaeldende, at forpligtelsen til at suspendere udbetalingen af den paataenkte stoette ikke boer tages i betragtning ved afgoerelsen af, om sagen kan fremmes til realitetsbehandling, da denne retsvirkning ifoelge traktaten er en uundgaaelig konsekvens af, at proceduren indledes.
7 Kommissionen har endelig anfoert, at saafremt sagen fremmes til realitetsbehandling, vil det kontrolsystem, der er indfoert ved traktatens artikel 93, blive forvansket. Domstolen vil saaledes skulle traeffe afgoerelse om, hvorvidt en stoette, som Kommissionen endnu ikke har foretaget en fuldstaendig og afsluttende undersoegelse af, er forenelig med traktaten. Endelig er der efter Kommissionens opfattelse grund til at frygte, at der ° hvis sagen antages til realitetsbehandling ° vil blive anlagt en lang raekke sager med paastand om annullation af beslutninger om at indlede proceduren i henhold til traktatens artikel 93, stk. 2.
8 Kongeriget Spanien har fremsat begaering om, at behandlingen af afvisningspaastanden forenes med behandlingen af sagens realitet, og til stoette herfor har medlemsstaten gjort gaeldende, at Kommissionens beslutning af 3. august 1990 maa anses for at vaere en retsakt, der kan goeres til genstand for et annullationssoegsmaal. De spanske myndigheder gav ° i februar 1990 ° rettidigt meddelelse om stoetteforanstaltningerne til Kommissionen, som derefter brugte over to maaneder paa at danne sig en foreloebig opfattelse af, om de paataenkte og anmeldte foranstaltninger var i overensstemmelse med traktaten. Efter udloebet af dette tidsrum kunne den spanske regering ° i overensstemmelse med dommen af 11. december i Lorenz-sagen, jf. ovenfor ° ivaerksaette foranstaltningerne, efter at den ved skrivelsen af 15. juni 1990 havde givet Kommissionen underretning herom. Efter ivaerksaettelsen af stoetteforanstaltningerne fra den 3. juli 1990 var der ikke laengere tale om nye stoetteforanstaltninger, som omhandlet i artikel 93, stk. 3, men om en eksisterende stoetteordning, jf. artikel 93, stk. 1, som Kommissionen ikke kunne kraeve suspenderet. Det maa saaledes antages, at den anfaegtede beslutning ° for saa vidt som den har vaeret til hinder for, at de paataenkte foranstaltninger blev ivaerksat ° affoeder retsvirkninger for Spanien.
9 Hvad naermere angaar retsforhandlingernes forloeb samt parternes anbringender og argumenter henvises til retsmoederapporten. Disse omstaendigheder omtales derfor kun i det foelgende i det omfang, det er noedvendigt for forstaaelsen af Domstolens argumentation.
10 Det bemaerkes, at det klart fremgaar af den spanske regerings argumentation, at annullationssoegsmaalet udelukkende er rettet mod den anfaegtede beslutning, i det omfang der derved er sket en suspension af ydelsen af en finansiering, som de spanske myndigheder allerede havde ivaerksat, men ikke drejer sig om Kommissionens stillingtagen til, om stoetten er forenelig med traktaten. Domstolen skal saaledes i sin gennemgang kun tage stilling til det foerstnaevnte aspekt af beslutningen.
11 Med henblik paa afgoerelsen af, om soegsmaalet kan antages til realitetsbehandling, bemaerkes for det foerste, at en retsakt kun kan anfaegtes i medfoer af traktatens artikel 173, saafremt den affoeder retsvirkninger (jf. dom af 31.3.1971, "AETR-dommen", sag 22/70, Kommissionen mod Raadet, Sml. 1971, s. 41, org. ref.: Rec. s. 263).
12 I det foreliggende tilfaelde skal det foerst og fremmest bemaerkes, at beslutningen af 3. august 1990 om at indlede undersoegelsesproceduren i henhold til traktatens artikel 93, stk. 2, som meddelt den spanske regering, indebar et forbud mod, at regeringen udbetalte den paataenkte stoette, foer proceduren var afsluttet med vedtagelsen af en endelig beslutning.
13 I modsaetning til, hvad Kommissionen har gjort gaeldende, er dette forbud under de i sagen foreliggende omstaendigheder en konsekvens af en bevidst beslutning fra Kommissionens side. Dette fremgaar klart, saafremt man betragter den omtvistede retsakt som led i hele den kontrolordning, der med hensyn til statsstoette er indfoert ved artikel 93.
14 De ved traktaten indfoerte regler om fremgangsmaaden er forskellige, alt efter om det drejer sig om eksisterende stoetteordninger eller nye stoetteordninger. Mens eksisterende stoetteordninger er omhandlet i artikel 93, stk. 1 og 2, reguleres nye stoetteordninger af artikel 93, stk. 2 og 3.
15 For saa vidt angaar eksisterende stoetteordninger har Kommissionen i henhold til traktatens artikel 93, stk. 1, befoejelse til at foretage en loebende undersoegelse sammen med medlemsstaterne. Som et led i denne undersoegelse foreslaar Kommissionen medlemsstaterne saadanne foranstaltninger, som faellesmarkedets funktion eller gradvise udvikling kraever. I artikel 93, stk. 2, bestemmes det dernaest, at Kommissionen, saafremt den ° efter at have givet de interesserede parter en frist til at fremsaette deres bemaerkninger ° finder, at en stoette ifoelge artikel 92 ikke er forenelig med faellesmarkedet, eller at denne stoette misbruges, traeffer beslutning om, at den paagaeldende stat skal ophaeve eller aendre stoetteforanstaltningen inden for den tidsfrist, Kommissionen fastsaetter.
16 Med hensyn til nye stoetteordninger bestemmes det i artikel 93, stk. 3, at Kommissionen skal underrettes saa betids om enhver paataenkt indfoerelse eller aendring af stoetteforanstaltninger, at den kan fremsaette sine bemaerkninger hertil. Kommissionen foretager herefter en foreloebig undersoegelse af den paataenkte stoette. Saafremt den efter denne undersoegelse er af den opfattelse, at det paataenkte er uforeneligt med faellesmarkedet i henhold til artikel 92, ivaerksaetter den uopholdeligt den i artikel 93, stk. 2, foreskrevne kontradiktoriske procedure. For dette tilfaelde bestemmes det i artikel 93, stk. 3, sidste punktum, at den paagaeldende medlemsstat ikke maa gennemfoere de paataenkte foranstaltninger, foer den naevnte procedure har foert til en endelig beslutning. Nye stoetteforanstaltninger er saaledes undergivet en praeventiv kontrol fra Kommissionens side, og foranstaltningerne kan principielt ikke gennemfoeres, foer Kommissionen har erklaeret dem forenelige med traktaten.
17 Heraf foelger, at retsvirkningerne af en beslutning, som gaar ud paa at give de interesserede parter en frist til at fremsaette deres bemaerkninger, og som markerer indledningen af proceduren i henhold til traktatens artikel 93, stk. 2, er forskellige, alt efter om den paagaeldende stoette er en ny eller en allerede eksisterende stoette. Mens medlemsstaten i det foerstnaevnte tilfaelde forhindres i at gennemfoere den paataenkte stoette, der er givet Kommissionen underretning om, er der ikke knyttet et tilsvarende forbud til beslutningen, naar der er tale om en allerede eksisterende stoetteordning.
18 I henhold til dommen af 11. december 1973, jf. ovenfor, indebaerer traktatens artikel 93, stk. 3, at en medlemsstat, for det tilfaelde at Kommissionen ° efter at have modtaget underretning fra medlemsstaten om en paataenkt indfoerelse af en stoetteordning ° undlader at ivaerksaette den kontradiktoriske fremgangsmaade, ved udloebet af en frist paa to maaneder kan gennemfoere den paataenkte stoette paa betingelse af, at der forinden gives meddelelse herom til Kommissionen, hvorefter stoetten for fremtiden er omfattet af reglerne for bestaaende stoetteordninger.
19 I det foreliggende tilfaelde fremgaar det af sagens faktiske omstaendigheder, at tvisten mellem den spanske regering og Kommissionen angaar kvalifikationen af den omhandlede stoette. Kommissionen har saaledes besluttet at behandle stoetten som en ny stoetteforanstaltning, mens den spanske regering betragtede den som en allerede eksisterende stoette, fordi den var ydet, efter at de spanske myndigheder havde anmeldt den til Kommissionen, og efter at myndighederne havde givet Kommissionen meddelelse i overensstemmelse med ovennaevnte dom af 11. december 1973.
20 Under disse omstaendigheder kan det ikke antages, at suspensionen af stoetteudbetalingen foelger automatisk af traktaten. Den anfaegtede beslutning om at indlede proceduren i henhold til traktatens artikel 93, stk. 2, har dermed retsvirkninger, idet det er aabenbart, at den indebaerer, at Kommissionen har truffet et valg med hensyn til, hvorledes stoetten skulle kvalificeres, og med hensyn til, hvilke bestemmelser om fremgangsmaaden der skulle tages i anvendelse.
21 For det andet skal det undersoeges, om den anfaegtede beslutning ikke blot er en forberedende foranstaltning, saaledes at et soegsmaal til proevelse af den beslutning, hvorved proceduren afsluttes, kan give en tilstraekkelig beskyttelse mod, at den forberedende foranstaltning eventuelt er ulovlig (jf. dom af 24.6.1986, sag 53/85, AKZO mod Kommissionen, Sml. s. 1965, praemis 20).
22 Herom bemaerkes, at den omstaendighed, at der traeffes en beslutning om, at stoetten er forenelig med traktaten, eller den adgang, der bestaar til at anlaegge sag til proevelse af en kommissionsbeslutning, hvorefter stoetten findes uforenelig med traktaten, ikke kan ophaeve de uoprettelige konsekvenser af en forsinket stoetteudbetaling som foelge af, at et forbud i medfoer af artikel 93, stk. 3, sidste punktum, er blevet overholdt.
23 Endvidere bemaerkes, at naar foranstaltninger, der af Kommissionen kvalificeres som nye stoetteforanstaltninger, er gennemfoert, som det er tilfaeldet i naervaerende sag, er de retsvirkninger, som er knyttet til kvalifikationen, endelige. Det foelger saaledes af dommen af 21. november 1991 (sag C-354/90, Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires mod Frankrig, Sml. I, s. 5505), at selv en endelig kommissionsbeslutning, hvorved stoetten erklaeres forenelig med faellesmarkedet, ikke indebaerer, at gennemfoerelsesforanstaltninger, som maa anses for at vaere truffet i strid med forbuddet i artikel 93, stk. 3, sidste punktum, efterfoelgende lovliggoeres.
24 Det maa herefter konstateres, at den omtvistede beslutning udgoer en retsakt, som kan goeres til genstand for soegsmaal i henhold til traktatens artikel 173, for saa vidt som den indebaerer, at den paagaeldende institution har valgt en kontrolprocedure, der bl.a. er karakteriseret ved, at udbetalingen af den paataenkte stoette skal suspenderes.
25 Med hensyn til Kommissionens indsigelse om, at der er fare for at foregribe droeftelsen af stoettens forenelighed med traktaten, skal det i oevrigt praeciseres, at Domstolen i forbindelse med realitetsbehandlingen af den foreliggende sag udelukkende skal afgoere, om en stoette, der er ydet under omstaendigheder som i denne sag, udgoer en ny stoetteforanstaltning, for hvilken forbuddet i henhold til traktatens artikel 93, stk. 3, gaelder.
26 Herefter findes den nedlagte afvisningspaastand, jf. artikel 91, stk. 1, i Domstolens procesreglement, ikke at kunne tages til foelge, og sagen boer saaledes fremmes til realitetsbehandling.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
27 Afgoerelsen om sagens omkostninger boer udsaettes.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
DOMSTOLEN
1) Den af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber nedlagte afvisningspaastand tages ikke til foelge.
2) Sagen fremmes til realitetsbehandling.
3) Afgoerelsen om sagens omkostninger udsaettes.