62005CC0194
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JÁN MAZÁK
esitatud 22. märtsil 2007 (
1
)
Kohtuasi C-194/05
Euroopa Ühenduste Komisjon
versus
Itaalia Vabariik
„Liikmesriigi kohustuste rikkumine — Keskkond — Direktiivid 75/442/EMÜ ja 91/156/EMÜ — Mõiste „jäätmed” — Taaskasutamiseks mõeldud kaevandatud pinnas ja kivid”
I. Sissejuhatus
1.
Käesolevas hagiavalduses palub komisjon tuvastada, et kuna seaduse nr 93/2001 artikkel 10 ning seaduse nr 443/2001 artikli 1 lõiked 17 ja 19 välistasid jäätmeid käsitlevate siseriiklike õigusnormide kohaldamisalast kaevandatud pinnase ja kivid, mis on mõeldud tegelikuks korduskasutamiseks pinnateisaldustel, pinnase täitmisel, mulletena ja täitematerjalidena, välja arvatud saastatud maa-aladelt ja maaparandustelt pärit materjalid, mille saasteainete kontsentratsioon ületab kehtivate õigusnormidega kehtestatud lubatud piirmäärasid, siis on Itaalia Vabariik rikkunud kohustusi, mis tulenevad nõukogu 15. juuli 1975. aasta direktiivi 75/442/EMÜ jäätmete kohta (
2
) (muudetud nõukogu . aasta direktiiviga 91/156/EMÜ (
3
)) artikli 1 punktist a (edaspidi „direktiiv 75/442” või „direktiiv”).
2.
Tegemist on järjekordse Euroopa Kohtule esitatud kohtuasjaga, mis on seotud ühenduses kehtiva jäätmete mõistega. Võttes arvesse asjaolu, et jäätmete mõiste kõikehõlmavat määratlust ei ole olemas ega saagi olemas olla ning et seetõttu tuleb küsimus, kas kõnealuse aine puhul on tegemist jäätmetega või mitte, lahendada iga üksikjuhtumi puhul eraldi, arvestades kõikide selle asjaoludega, on Euroopa Kohtul kindlasti ka edaspidi küllaldaselt võimalusi avaldada oma arvamust selle mõiste tähenduse üle.
3.
Käesoleva kohtuasja keskne küsimus on, millisel määral ja mis asjaoludel ei kuulu aine, mida on teataval eesmärgil korduskasutatud, direktiivis esitatud jäätmete mõiste alla. Seega käsitletakse käesolevas kohtuasjas vahetegemist jäätmete taaskasutamise ja toote ehk täpsemalt kõrvalsaaduse – mis ei ole jääde – tavapärase tööstusliku käitlemise vahel.
4.
Käesolev kohtuasi on tihedalt seotud kohtuasjaga C-195/05, mille kohta esitan ma täna samuti oma ettepaneku ning millele ma käesolevas ettepanekus viitan määral, mil need kohtuasjad omavahel kattuvad. (
4
)
II. Õiguslik raamistik
A. Direktiiv 75/442
5.
Direktiivi 75/442 artikli 1 punkt a sätestab:
„a)
jäätmed – I lisas loetletud kategooriatesse kuuluvad mis tahes ained või esemed, mille valdaja kasutuselt kõrvaldab, kavatseb kasutuselt kõrvaldada või on kohustatud kasutuselt kõrvaldama.
Komisjon koostab artiklis 18 ette nähtud korda järgides hiljemalt 1. aprilliks 1993 nimekirja jäätmetest, mis kuuluvad I lisas loetletud kategooriatesse. Seda nimekirja vaadatakse korrapäraselt läbi ja vajadusel muudetakse sama korda järgides.”
6.
Direktiivi 75/442 I lisa „Jäätmekategooriad” sisaldab kategooriat Q16 „[k]õik materjalid, ained või tooted, mida ei hõlma ülalloetletud kategooriad”.
7.
Praegu kehtiva jäätmete nimistu – mille komisjon on vastu võtnud vastavalt direktiivi 75/442 (
5
) artikli 1 punktile a – 17. peatükis (üks peatükkidest, milles loetletakse jäätmete allikaid ning mille pealkiri on „Ehitus- ja lammutuspraht (sh teedeehitusel tekkinud jäätmed)”) viidatakse alajaotisele 17 05 „[p]innas ja süvenduspinnas” ja eelkõige koodinumbrile 17 05 03 „[o]htlikke aineid sisaldavad kivid ja pinnas” ning 17 05 04 „[p]innas ja kivid, mida ei ole nimetatud koodinumbriga 17 05 03”.
B. Siseriiklik õigus
8.
Itaalias reguleerib jäätmete kasutuselt kõrvaldamist 5. veebruari 1997. aasta seadusandlik dekreet nr 22 (
6
) (edaspidi „seadusandlik dekreet nr 22/97”).
9.
Seadusandliku dekreedi nr 22/97 artikli 6 lõike 1 punktis a määratletakse jäätmeid järgmiselt:
„Käesolevas dekreedis kasutatakse järgmisi mõisteid:
a)
jäätmed – A lisas loetletud kategooriatesse kuuluvad mis tahes ained või esemed, mille valdaja kasutuselt kõrvaldab, kavatseb kasutuselt kõrvaldada või on kohustatud kasutuselt kõrvaldama.”
10.
Seadusandliku dekreedi nr 22/97 artikli 8 lõige 1 välistab selle kohaldamisalast teatavad ained ja materjalid, juhul kui nende kohta kehtivad erieeskirjad, sealhulgas punktis b osutatud „maavarade uuringute, kaevandamise, töötlemise ja ladustamise tulemusena tekkinud jäätmed ning karjääride tootmisjäägid”.
11.
23. märtsi 2001. aasta seaduse nr 93 keskkonnaalaste õigusnormide kohta (edaspidi „seadus nr 93/2001”) artikliga 10 lisati seadusandliku dekreedi nr 22/97 artikli 8 lõikesse 1 punkt f/a, mille kohaselt ei kuulu nimetatud dekreedi kohaldamisalasse muu hulgas järgmised nimetatud punktis loetletud ained:
„kaevandatud pinnas ja kivid, mis on mõeldud tegelikuks korduskasutamiseks pinnateisaldustel, pinnase täitmisel, mulletena ja täitematerjalidena, välja arvatud saastatud maa-aladelt ja maaparandustelt pärit materjalid, mille saasteainete kontsentratsioon ületab kehtivate õigusnormidega kehtestatud lubatud piirmäärasid”.
12.
21. detsembri 2001. aasta seaduse nr 443 – mis annab valitsusele volitused strateegiliste infrastruktuuride ja tootmisrajatiste alal ning muude tootmistegevust toetavate meetmete võtmiseks (edaspidi „seadus nr 443/2001”) – artikli 1 lõige 17 näeb ette, et seadusandliku dekreedi nr 22/97 artikli 8 lõike 1 punkti f/a tuleb tõlgendada:
„nii, et kaevandatud pinnas ja kivid, sh kaevanduskäikudest kaevandatud pinnas ja kivid ei ole jäätmed ega kuulu järelikult nimetatud seadusandliku dekreedi kohaldamisalasse, isegi kui nad on tootmise käigus saastunud kaevandamis-, puurimis- ja ehitustegevusest tulenevate saasteainetega, kui saasteainete kontsentratsioon nende kogumassi standardkoostises ei ületa kehtivates õigusnormides sätestatud piirmäärasid”.
13.
Lisaks sätestab seaduse nr 443/2001 artikli 1 lõige 19:
„Lõikes 17 osutatud materjalide osas tähendab tegelik kasutamine pinnateisaldustel, pinnase täitmisel, mulletena ja täitematerjalidena ka kasutamist tööstustootmise erinevates etappides, sh kasutatud karjääride täitmist ja pinnase mujale viimist, milleks pädev ametiasutus annab mis tahes alusel loa, tingimusel et peetakse kinni lõikes 18 ette nähtud piirmääradest ja et see teisaldamine toimub asjaomase maa-ala keskkonna taastamise korda järgides.”
14.
Seaduse nr 443/2001 artikli 1 lõikeid 17 ja 19 muudeti 31. oktoobri 2003. aasta seaduse nr 306 (edaspidi „seadus nr 306/2003”) artikliga 23.
III. Kohtueelne menetlus ja kohtumenetlus
15.
27. juuni 2002. aasta märgukirjas teavitas komisjon Itaalia valitsust sellest, et tema arvates on seaduse nr 93/2001 artikkel 10 koostoimes seaduse nr 443/2001 artikli 1 lõigetega 17 ja 19 vastuolus direktiiviga 75/442, sest välistab teataval eesmärgil kasutatava kaevandatud pinnase ja kivid jäätmeid puudutavate siseriiklike õigusnormide kohaldamisalast.
16.
Kuna Itaalia ametivõimud ei vastanud nimetatud märgukirjale, esitas komisjon 19. detsembri 2002. aasta kirjas põhjendatud arvamuse, milles kutsus Itaalia Vabariiki võtma direktiivi järgimiseks vajalikke meetmeid kahe kuu jooksul selle arvamuse kättesaamisest.
17.
Nimetatud põhjendatud arvamusele vastuseks edastasid Itaalia ametiasutused 5. märtsil 2003 komisjonile kaevandatud pinnast käsitlevate siseriiklike õigusnormide muutmise eelnõu. Komisjon väitis . aasta ühisel koosolekul, et nimetatud seaduseelnõu põhineb endiselt jäätmete mõiste kitsal tõlgendusel ning on seega direktiiviga vastuolus. Itaalia ametiasutused edastasid komisjonile . aasta kirjaga muudetud seaduse nr 306/2003 teksti koopia, mis kajastas . aasta kirjas teatavaks tehtud muudatusi.
18.
Kuna komisjon leidis, et olukord on endiselt mitterahuldav, siis esitas ta käesoleva hagiavalduse, mis saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 2. mail 2005.
IV. Väidetava rikkumise analüüs
A. Poolte peamised argumendid
19.
Komisjon väidab, et jäätmeid käsitlevad Itaalia õigusnormid, eelkõige seaduse nr 93/2001 artikkel 10 koostoimes seaduse nr 443/2001 artikli 1 lõigetega 17 ja 19 on – isegi kui võtta arvesse seadusesse nr 306/2003 tehtud muudatusi – vastuolus direktiiviga 75/442, sest välistavad a priori ja üldiselt korduskasutamiseks mõeldud kaevandatud pinnase ja kivid jäätmeid puudutavate siseriiklike õigusnormide kohaldamisalast, mistõttu Itaalias ei kohaldu neile materjalidele direktiivi jäätmekäitlust puudutavad sätted.
20.
Komisjon leiab, et Euroopa jäätmenimistusse kantud kaevandatud pinnas ja kivid on materjalid, mida nende valdaja tahab kasutuselt kõrvaldada, ning seetõttu tuleb need lugeda direktiivis 75/442 esitatud jäätmete mõiste määratluse alla kuuluvaks. Komisjoni arvates ei ole mingit tähtsust asjaolul, et need materjalid jäetakse jäätmeid käsitlevate Itaalia õigusnormide kohaldamisalast välja vaid juhul, kui need materjalid kavatsetakse tegelikult pinnateisaldustel, pinnase täitmisel, mulletena ja täitematerjalidena korduskasutusse võtta.
21.
Komisjon väidab, et Itaalia õigusnormides sätestatud jäätmete määratlus on kitsam kui direktiivis sätestatud jäätmete mõiste, mida Euroopa Kohus on oma praktikas tõlgendanud. Nimetatud kohtupraktika (
7
) kohaselt on vaja selleks, et käsitada jääke mitte jäätmete, vaid kõrvalsaadusena, mida valdaja ei kõrvalda, hinnata eelkõige jäägi korduskasutamise tõenäosust ja ennekõike kontrollida, et see võetakse korduskasutusse samas tootmisprotsessis.
22.
Vastupidiselt eespool viidatud kohtupraktikale kohaldatakse käesoleva juhtumi puhul kõne all olevat erandit ka juhul, kui sellised jäägid võetakse korduskasutasse erinevates tootmistsüklites, sealhulgas kasutatud karjääride täitmisel ja pinnase mujale viimisel, milleks pädev ametiasutus on loa andnud.
23.
Lisaks leiab komisjon, et seadusega nr 306/2003 tehtud muudatused ei muuda oluliselt midagi väidetava rikkumise osas.
24.
Itaalia valitsus leiab esiteks, et käesolev hagi on vastuvõetamatu, sest tema arvates ei ole komisjon arvesse võtnud muudatusi, mis tehti 31. oktoobril 2003 vastu võetud seadusega nr 306/2003 ehk teiste sõnadega liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse ajal.
25.
Hagi sisu osas leiab Itaalia valitsus, et Itaalia õigusnormid on kooskõlas direktiivis 75/442 sätestatud jäätmete mõistega.
26.
Tuginedes Euroopa Kohtu praktikale, (
8
) väidab Itaalia valitsus, et ühenduse jäätmete määratluse suhtes on võimalik teha mõistlikke erandeid seoses kõrvalsaadustega, mida ettevõte ei soovi jäätmetena „kasutusest kõrvaldada”.
27.
Itaalia valitsuse arvates selgub Euroopa Kohtu praktika tähelepanelikul lugemisel, et mingi jäägi pigem kõrvalsaaduseks kui jäätmeteks kvalifitseerimise eeltingimus ei ole mitte asjaomaste materjalide uuesti kasutusele võtmine samas tootmisprotsessis, millest nad on saadud, vaid pigem kindlus, et need võetakse korduskasutamisse ilma eelnevalt töötlemata. Jäägid, mida kasutatakse kindlalt ja eelnevalt töötlemata muus tootmisprotsessis kui see, millest need on saadud (kui see korduskasutamine toimub kas esialgse protsessiga samal ajal või võimaldab tagada korduskasutamise mõistliku aja jooksul), tuleb klassifitseerida kõrvalsaadusteks.
28.
Itaalia valitsus rõhutab, et käesolevas asjas oli siseriiklike õigusnormide peamine eesmärk riiklike ehitustööde teostamine ning tõenäoliselt kujutab pinnase ümberpaigutamine ja kaevandatud pinnase kasutamine endast selliste projektide kõige olulisemat osa. Seega annab asjaolu, et selliste projektide eest vastutajatel on kohustus nimetatud tööd lõpule viia, garantii, et kaevandatud pinnas ja materjalid võetakse mulletena tõepoolest korduskasutusse.
29.
Üldist erandit kehtestamata piiritleti vaidlusaluste sätetega ehitustööde kavandamise ja kontrollimise faasis juhtumid, mil kaevandatud pinnasele ja kividele ei kohaldu jäätmeid käsitlevad õigusnormid, kuna nende näol on tegemist korduskasutatavate materjalidega vastavalt koherentsele plaanile, mille raames hinnatakse eelnevalt ja konkreetselt mõju keskkonnale ja tervisele.
B. Hinnang
30.
Esiteks tuleks Itaalia valitsuse esimese vastuväite osas – et käesolev hagi on vastuvõetamatu, sest komisjon ei ole arvesse võtnud muudatusi, mis olid tehtud 31. oktoobril 2003 vastu võetud seadusega nr 306/2003 ehk teisisõnu pärast põhjendatud arvamuses antud tähtaja möödumist – meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb liikmesriigi kohustuste rikkumise esinemist hinnata põhjendatud arvamuses määratud tähtaja lõppemisel liikmesriigis esineva olukorra alusel ning et Euroopa Kohus ei saa arvestada hiljem toimunud muutusi. (
9
)
31.
Seega ei olnud komisjon käesolevas menetluses kohustatud võtma arvesse seadusega nr 306/2003 tehtud muudatusi, samuti ei anta käesolevas kohtuasjas hinnangut nimetatud seadusele. Seoses sellega tuleks märkida, et hagiavalduse nõudes ei viidata seadusele nr 306/2003 ja et kuigi komisjon leiab, et nende muudatustega ei muudetud midagi väidetava rikkumise osas, rõhutas ta siiski nii oma repliigis kui ka kohtuistungil, et ta ei vaidlusta seadust nr 306/2003 kõnealuse menetluse raames.
32.
Seetõttu tuleb uurida, kas kõnealused Itaalia õigusnormid, milles käsitletakse jäätmeid, täpsemalt seadus nr 93/2001 ja seadus nr 443/2001, piiravad lubamatult direktiivis 75/442 määratletud jäätmete mõistet, välistades selle kohaldamisalast kaevandatud pinnase ja kivid, mida kavatsetakse teataval viisil korduskasutusse võtta.
33.
Kõigepealt annan lühiülevaate direktiivis 75/442 esitatud mõiste „jäätmed” olulisematest tunnustest, mida on täpsustatud Euroopa Kohtu praktikas. (
10
)
34.
Esiteks järeldub väljakujunenud kohtupraktikast eelkõige see, et ainete ja esemete tegelik kvalifitseerimine jäätmetena direktiivi tähenduses oleneb sellest, kas asjaomaste ainete ja esemete valdaja neid kasutuselt kõrvaldab, kavatseb kasutuselt kõrvaldada või on kohustatud kasutuselt kõrvaldama. See küsimus tuleb lahendada kõiki asjaolusid arvesse võttes. Euroopa Kohus on esitanud mitmeid kriteeriume ja viiteid, mille põhjal peaks olema võimalik järeldada, kas kasutuselt kõrvaldamine on toimunud või kavatsetakse seda teha. Seega on asjaolu, et kasutatud aine on tootmisjääk – ehk teisiti öeldes toode, mida tootja ei ole algselt sellisena ette näinud või kavatsenud –_reeglina tõend selle kohta, et kõnealuse aine valdaja on selle kasutusest kõrvaldanud või kavatseb selle kasutusest kõrvaldada. (
11
)
35.
Samas võib kaubad, materjalid või tooraineid, mis on saadud sellise tootmis- või kaevandamisprotsessi tulemusena, mille peamine eesmärk ei ole nende tootmine, lugeda siiski mitte jääkideks, vaid kõrvalsaadusteks, mida ettevõtja kavatseb kasutada või turustada talle soodsatel tingimustel edasises protsessis ilma korduskasutamisele eelneva töötlemiseta. Võttes arvesse kohustust tõlgendada jäätmete mõistet laialt, peab kohtupraktika kohaselt selliseid kõrvalsaadusi käsitlevaid kaalutlusi kasutama üksnes olukordade puhul, kus kaupade, materjalide ja toorainete korduskasutamine ilma eelneva töötlemiseta ja tootmisprotsessi lahutamatu osana on kindel. Ainet on siiski võimalik jäätmeteks mitte lugeda, kui seda kasutatakse kindlasti muude kui selle tootnud ettevõtjate vajadusteks. (
12
)
36.
Nagu ma olen märkinud ka oma ettepanekus kohtuasjas C-195/05, omab aine kõrvalsaaduseks klassifitseerimisel otsustavat tähtsust see, kas on olemas tõendeid selle kohta, et asjaomane aine kujutab endast valdaja jaoks pigem majanduslikku väärtust kui koormat, millest ta püüab vabaneda, kasutades seda edaspidi kas oma põhitegevuses või turustades seda endale kasulikel tingimustel. (
13
)
37.
Lõpetuseks tuleb alati meeles pidada, et direktiivi eesmärke silmas pidades ei tohi jäätmete mõistet kitsendavalt tõlgendada. (
14
)
38.
Pöördudes tagasi käesolevas menetluses vaidluse all olevate siseriiklike õigusnormide juurde välistatakse pinnas ja kivid jäätmeid käsitlevate siseriiklike õigusnormide kohaldamisalast, tingimusel et need materjalid on mõeldud korduskasutamiseks pinnateisaldustel, pinnase täitmisel, mulletena ja täitematerjalidena.
39.
Selles suhtes tuleb märkida, et isegi kui eeldada, et kõnealused materjalid kavatsetakse tõepoolest korduskasutusse võtta, ei saa, nagu komisjon õigesti märkis, üksnes selle asjaolu põhjal automaatselt ja üldiselt järeldada, et need materjalid ei ole jäätmed.
40.
Tegelikult nähakse vaidlusalustes õigusnormides, eelkõige seaduse nr 443/2001 artikli 1 lõikes 19 ilmselgelt ette paljusid eri olukordi, sealhulgas pinnase ja kivide ümberpaigutamise juhtum.
41.
Lisaks sellele näib, et tegelikku korduskasutamist käsitlevaid nõudeid võib leida seoses erinevate õiguslike olukordadega, näiteks riiklikke ehitustöid käsitlevad sätted, millega seoses ei ole Itaalia valitsus siiski tõendanud ühegi konkreetselt selleks juhuks ette nähtud normi olemasolu, samuti on need loetletud konkreetsetes projektides, millega kaasneb pinnase ja kivide kaevandamine. Seetõttu võivad kõnealuse korduskasutamise asjaolud ja tingimused olla väga erinevad. See tekitab tõsiseid kahtlusi seoses korduskasutamise kindlusega kõikidel kõnealustel juhtudel.
42.
Eelkõige märkis Itaalia valitsus kohtuistungil, et isegi juhul, kui eelmine valitsus võis võtta meetmeid riiklike ehitustööde läbiviimise kiirendamiseks kogu Itaalias, ei ole vaidlusalustes õigusnormides kehtestatud reeglit, mille kohaselt tuleb teatavatel juhtudel kaevandatud materjalid kindla ajavahemiku jooksul korduskasutusse võtta. Sellega seoses tasuks meenutada, et kohtuasjas Palin Granit, kus kaevandamisest üle jäänud kivid klassifitseeriti kaevandamisjääkideks ja seetõttu jäätmeteks, luges Euroopa Kohus oluliseks ladustamise kestust ning rõhutas, et pikaajaline ladustamine on valdajale koormav ja võib tekitada just sellist keskkonnareostust, mida püütakse direktiiviga ära hoida. (
15
)
43.
Eeltoodud asjaolude alusel ei ole võimalik üldiselt ja a priori eeldada – isegi kui see on teatavatel juhtudel tõsi –, et seadustes nr 93/2001 ja nr 443/2001 sätestatud eranditega hõlmatud olukordades kujutavad kaevandatud pinnas ja kivid seoses kavandatava korduskasutamisega endast kõrvalsaadusena valdaja jaoks pigem majanduslikku väärtust või eelist kui koormat, millest ta püüab vabaneda. Tegelikult ei ole vaidlusaluste õigusnormide ja Itaalia valitsuse antud selgituste valguses ühtki mõjuvat põhjust eeldada, et üldjuhul seisneb valdaja eelis muus kui selles, et ta saab asjaomasest pinnasest ja kividest vabaneda, see tähendab. et ta saab need kasutusest kõrvaldada. Seetõttu tuleb sellistel juhtudel kõnealust korduskasutamist tegelikult vaadelda kui kasutusest kõrvaldamist või taaskasutamist direktiivi tähenduses.
44.
Eespool toodu tulemusena viivad vaidlusalused Itaalia jäätmeid käsitlevad õigusnormid, nagu komisjon on väitnud, selliste tootmisjääkide väljajätmiseni jäätmete hulgast, mis vastavad direktiivis 75/442 sätestatud jäätmete määratlusele.
45.
Kuna korduskasutamiseks ettenähtud pinnast ja kive käsitlevate Itaalia õigusnormidega sätestatud erandid viivad tegelikult oletuseni, et nende materjalide puhul ei ole tegemist jäätmetega direktiivi tähenduses, siis tuleks märkida, et asutamislepingu artikli 174 ja direktiivi tõhusus saaks kahjustatud, kui siseriiklik seadusandja kasutaks selliseid tõendusviise nagu õiguslikud oletused, mille tulemusena piirataks direktiivi kohaldamisala nii, et see ei hõlmaks enam direktiivis selgelt jäätmete mõiste alla kuuluvaid materjale, aineid või tooteid. (
16
)
46.
Itaalia valitsuse kohtuistungil esitatud väite osas, et kõnealused tegevused – mis on peamiselt sellised riiklikud ehitustööd nagu mullete ja kaevanduskäikude ehitamine – on hõlmatud paljude siseriiklike õigusnormidega, tuleks märkida, et see võiks viia kõnealuste materjalide väljajätmiseni direktiivi kohaldamisalast, kui need kuuluksid mõnda jäätmekategooriasse, millele on viidatud direktiivi artikli 2 lõikes 1. Käesoleval juhul ei ole see kindlasti nii, sest nimetatud tegevuse tulemusena saadud pinnas ja kivid ei ole „maavarade uuringute, kaevandamise, töötlemise ja ladustamise tulemusena tekkinud” jäätmed või „karjääride tootmisjäägid” kõnealuse direktiivi artikli 2 lõike 1 punkti b alapunkti ii tähenduses.
47.
Lisaks sellele ei ole Itaalia valitsus näidanud, millises ulatuses puudutavad kõnealuste projektide ja ehitustööde suhtes kohaldatavate siseriiklike õigusnormide erinevad sätted – nagu seda nõuab Euroopa Kohtu praktika – jäätmekäitlust, mille tulemuseks on keskkonna kaitsmine vähemalt osundatud direktiiviga ette nähtud tasemel. (
17
)
48.
Itaalia valitsuse argumendi osas, mille kohaselt tähendaks sellise jäätmekorra kohaldamine, et nimetatud töödel peaksid osalema jäätmete kõrvaldamisega tegelevad ettevõtjad või ettevõtjad, kellel on lubatud tegeleda nende transpordi või kogumisega, mis võib oluliselt tõsta tööde hinda, rõhutas komisjon lõpetuseks õigesti, et selline olukord tekib Itaalia õigusnormide tõttu, mitte aga direktiivist tulenevalt. Jäätmete valdaja võib registreerimise või vajadusel loa saamise kohustust järgides jäätmed lihtsalt ise vastavalt direktiivi sätetele kas taaskasutusele võtta või kõrvaldada. (
18
)
49.
Eelnevat silmas pidades olen ma jõudnud järeldusele, et komisjoni kaebus on põhjendatud.
V. Ettepanek
50.
Seetõttu teen Euroopa Kohtule ettepaneku
1)
tuvastada, et kuna seaduse nr 93/2001 artikkel 10 ning seaduse nr 443/2001 artikli 1 lõiked 17 ja 19 välistasid jäätmeid käsitlevate siseriiklike õigusnormide kohaldamisalast kaevandatud pinnase ja kivid, mis on mõeldud tegelikuks korduskasutamiseks pinnateisaldustel, pinnase täitmisel, mulletena ja täitematerjalidena, välja arvatud saastatud maa-aladelt ja maaparandustelt pärit materjalid, mille saasteainete kontsentratsioon ületab kehtivate õigusnormidega kehtestatud lubatud piirmäärasid, siis on Itaalia Vabariik rikkunud kohustusi, mis tulenevad nõukogu 15. juuli 1975. aasta direktiivi 75/442/EMÜ jäätmete kohta (muudetud nõukogu . aasta direktiiviga 91/156/EMÜ) artikli 1 punktist a ja
2)
mõista kohtukulud välja Itaalia Vabariigilt.
(
1
)	Algkeel: inglise.
(
2
)	EÜT 1975 L 194, lk 39; ELT eriväljaanne 15/01, lk 23.
(
3
)	EÜT 1991 L 78, lk 32; ELT eriväljaanne 15/02, lk 3.
(
4
)	22. märtsi 2007. aasta ettepanek kohtuasjas C-195/05: komisjon vs. Itaalia, mille arutamine on Euroopa Kohtus pooleli.
(
5
)	Komisjoni 3. mai 2000. aasta otsus 2000/532/EÜ, millega asendatakse otsus 94/3/EÜ (millega kehtestatakse jäätmeid käsitleva nõukogu direktiivi 75/442/EMÜ artikli 1 punkti a kohaselt jäätmete nimistu) ja nõukogu otsus 94/904/EÜ (millega kehtestatakse ohtlikke jäätmeid käsitleva nõukogu direktiivi 91/689/EMÜ artikli 1 lõike 4 kohaselt ohtlike jäätmete nimistu) (EÜT 2000 L 226, lk 3; ELT eriväljaanne 15/05, lk 151; edaspidi „Euroopa jäätmenimistu”).
(
6
)	Gazzetta ufficiale della Repubblica italiana nr 38 regulaarne lisa nr 33, 15.2.1997.
(
7
)	Sellega seoses viitab komisjon eelkõige 11. novembri 2004. aasta otsusele kohtuasjas C-457/02: Niselli (EKL 2004, lk I-10853); . aasta otsusele kohtuasjas C-9/00: Palin Granit (EKL 2002, lk I-3533) ja . aasta otsusele kohtuasjas C-114/01: AvestaPolarit Chrome (EKL 2003, lk I-8725).
(
8
)	Eelkõige eespool 7. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsused Palin Granit, AvestaPolarit Chrome ja Niselli.
(
9
)	Vt mh 12. septembri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-177/03: komisjon vs. Prantsusmaa (EKL 2004, lk I-11671, punkt 19) ja . aasta otsus kohtuasjas C-104/06: komisjon vs. Rootsi (ELK 2007, lk I-671, punkt 28).
(
10
)	Üksikasjalikuma ülevaate ja viidete saamiseks vt minu 22. märtsi 2007. aasta ettepanek kohtuasjas C-195/05, punktid 36-55.
(
11
)	Vt nende punktide kohta mh eespool 7. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Palin Granit, punktid 22-25, ja 15. juuni 2000. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-418/97 ja C-419/97: ARCO Chemie Nederland jt (EKL 2000, lk I-4475, punktid 83 ja 84); vt lisaks minu . aasta ettepanek kohtuasjas C-195/05, punktid 36-45.
(
12
)	Vt nende punktidega seoses mh eespool 7. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Niselli, punktid 44, 45 ja 52, ja 8. septembri 2005. aasta otsus kohtuasjas C-416/02: komisjon vs. Hispaania (EKL 2005. lk I-7487, punkt 90); vt lisaks minu ettepanek kohtuasjas C-195/05, punktid 46–54.
(
13
)	Vt eelkõige minu ettepanek kohtuasjas C-195/05, punktid 52 ja 55.
(
14
)	Vt eelkõige eespool 7. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Palin Granit, punkt 23.
(
15
)	Vt eelkõige eespool 7. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus Palin Granit, punktid 38 ja 39.
(
16
)	Vt selle kohta eespool 11. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus ACRO Chemie, punkt 42.
(
17
)	Eelkõige eespool 7. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus AvestaPolarit Chrome, punkt 61.
(
18
)	Vt eelkõige direktiivi 75/442 artikkel 8. Registreerimiskohustuse osas, mis on kehtestatud rajatistele või ettevõtetele, kes oma tegevuse käigus tavapäraselt või regulaarselt veavad kas enda või teiste tekitatud jäätmeid, vt 9. juuni 2005. aasta otsus kohtuasjas C-270/03: komisjon vs. Itaalia (EKL 2005, lk I-5233).