62021TJ0402_RES
Kohtuasi T‑402/21
UniCredit Bank AG
versus
Ühtne Kriisilahendusnõukogu
Üldkohtu(kaheksas koda laiendatud koosseisus) 17. juuli 2024. aasta otsus
Majandus- ja rahaliit – Pangandusliit – Krediidiasutuste ja teatavate investeerimisühingute ühtne kriisilahenduskord – Ühtne kriisilahendusfond – Kriisilahendusnõukogu otsus 2021. aasta ex ante osamaksete arvutamise kohta – Põhjendamiskohustus – Õigus olla ära kuulatud – Õiguskindlus – Tõhus kohtulik kaitse – Õigusvastasuse vastuväide – Kohtuotsuse mõju ajaline piirang
Institutsioonide aktid – Põhjendamine – Kohustus – Ulatus – Ühtse Kriisilahendusnõukogu (SRB) otsus, millega määratakse kindlaks ühtsesse kriisilahendusfondi tehtavad ex ante osamaksed – Riskinäitajate ja riski alamnäitajate arvesse võtmata jätmine nende osamaksete arvutamisel – Lubatavus
(Komisjoni määrus 2015/63, artikli 20 lõige 1)
(vt punktid 97, 98 ja 100)
Majandus- ja rahapoliitika – Majanduspoliitika – Krediidiasutuste ja teatavate investeerimisühingute ühtne kriisilahenduskord – Ühtsesse kriisilahendusfondi tehtavad ex ante osamaksed – Riskinäitajate ja riski alamnäitajate arvesse võtmata jätmine nende osamaksete arvutamisel – Tingimused
(Komisjoni määrus nr 680/2014; komisjoni määrus 2015/63, artiklid 6, 7, 14 ja artikli 20 lõige 1; komisjoni määrus 2021/451; komisjoni määrus 2021/763; Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2014/59)
(vt punktid 254–258, 263, 264, 269, 271, 275–278, 283 ja 285)
Kokkuvõte
Üldkohus rahuldas talle esitatud tühistamishagi, tühistades Ühtse Kriisilahendusnõukogu (edaspidi „kriisilahendusnõukogu“) otsuse ühtsesse kriisilahendusfondi (edaspidi „kriisilahendusfond“) 2021. aasta eest makstavate ex ante osamaksete kohta hageja UniCredit Banki puudutavas osas, kuna kriisilahendusnõukogu oli selles otsuses aasta sihttaseme kindlaksmääramisel rikkunud põhjendamiskohustust.
Üldkohus võttis oma otsuses seisukoha selle kohta, millise ulatusega on kriisilahendusnõukogu kohustus esitada põhjused, miks ei kohaldatud riskinäitajaid „stabiilse netorahastuse kordaja“ (edaspidi „näitaja NSFR“) ja „finantsinstitutsiooni hoitavad omavahendite ja kõlblike kohustuste miinimumnõuet ületavad omavahendid ja kõlblikud kohustused“ (edaspidi „näitaja MREL“ või „MREL“) ning riski alamnäitajaid „keerukus“ ja „kriisilahenduskõlblikkus“ex ante osamaksete arvutamisel ei liidu ega riikliku tasandi andmete alusel. (
1
) Samuti tegi Üldkohus esimest korda otsuse selle kohta, kas nende riskinäitajate ja riski alamnäitajate kohaldamata jätmine on kooskõlas delegeeritud määruse 2015/63 artiklitega 6, 7 ja 20. (
2
)
Hageja on Saksamaal asuv krediidiasutus. Kriisilahendusnõukogu võttis 14. aprillil 2021 vastu otsuse, milles ta määras kindlaks (
3
) krediidiasutuste ja teatavate investeerimisühingute, sealhulgas hageja poolt kriisilahendusfondi 2021. aasta eest tehtavad ex ante osamaksed (edaspidi „vaidlustatud otsus“) (
4
).
Üldkohtu hinnang
Esimesena, mis puudutab põhjendust selle kohta, miks kriisilahendusnõukogu ei kohaldanud 2021. osamakseperioodi ex ante osamaksete arvutamisel riskinäitajaid NSFR ja MREL ning riski alamnäitajaid „keerukus“ ja „kriisilahenduskõlblikkus“, millele on viidatud delegeeritud määruses 2015/63 (
5
), siis märkis Üldkohus, et delegeeritud määruse 2015/63 artikli 20 lõikes 1 on ette nähtud, et kui vaatlusaluse aasta suhtes kohaldatav järelevalveliste aruannete nõue, millele on osutatud selle delegeeritud määruse artiklis 14, ei hõlma nimetatud delegeeritud määruse II lisas osutatud konkreetse näitajaga seoses nõutud teavet, ei kohaldata seda riskinäitajat seni, kuni kõnealune järelevalveliste aruannete nõue muutub kohaldatavaks.
Käesolevas asjas märkis kriisilahendusnõukogu vaidlustatud otsuses, et ta ei kohaldanud näitajaid NSFR ja MREL ega alamnäitajaid „keerukus“ ja „kriisilahenduskõlblikkus“, kuna selle otsuse vastuvõtmise ajal ei olnud nende alusel nõutav teave kõigi finantsinstitutsioonide jaoks ühtlustatud kujul kättesaadav.
Konkreetsemalt märkis kriisilahendusnõukogu näitaja NSFR kohta, et liidus ei kehti ühtegi ühtlustatud siduvat normi seoses näitajaga NSFR ning seetõttu ei olnud tal võimalik riigi tasandil näitajaid kindlaks määrata. Näitaja MREL kohta täpsustas kriisilahendusnõukogu, et kuna kõiki näitaja MREL nõudeid rakendati järk-järgult, ei olnud tal andmeid, mis võimaldanuks tal seda näitajat kohaldada iga kriisilahendusfondi panustava finantsinstitutsiooni tasandil. Alamnäitajate „keerukus“ ja „kriisilahenduskõlblikkus“ kohta märkis kriisilahendusnõukogu, et nende alamnäitajate jaoks vajalikud andmed ei olnud kõigi osalevate liikmesriikide finantsinstitutsioonide puhul 2019. aruandeaasta kohta ühte moodi kättesaadavad.
Seetõttu leidis Üldkohus, et selline põhjendus võimaldab hagejal mõista põhjuseid, miks kriisilahendusnõukogu ei kohaldanud asjakohaseid riskinäitajaid ja alamnäitajaid, ning see vastab järelikult kohtupraktikas esitatud nõuetele.
Seoses põhjustega, miks kriisilahendusnõukogu ei kohaldanud näitajaid NSFR ja MREL riigi tasandil kindlaks määratava ex ante osamakse protsendi arvutamisel, leidis Üldkohus, et kriisilahendusnõukogu on esitanud piisavalt põhjendusi selgitustega, miks nende näitajate kohaldamiseks vajalikud andmed ei olnud riigi tasandil kättesaadavad. Esiteks, mis puudutab näitajat NSFR, siis selgitas kriisilahendusnõukogu, et ta ei suutnud riiklikul tasandil näitajaid kindlaks teha seetõttu, et ta pidas selle näitajaga seotud järelevalvelise aruandluse nõudeid puudulikeks. Teiseks nähtub vaidlustatud otsusest näitaja MREL kohta, et kriisilahendusnõukogul ei olnud riiklikul tasandil kogutud andmeid, mis oleksid tal võimaldanud seda näitajat kohaldada, kuna liikmesriikide kriisilahendusasutused hakkasid kohaldama selle näitajaga seotud nõudeid järk-järgult.
Mis puudutab põhjuseid, miks riigi tasandil kindlaks määratava ex ante osamakse protsendi arvutamisel ei kohaldatud riski alamnäitajaid „keerukus“ ja „kriisilahenduskõlblikkus“, siis leidis Üldkohus, et informeeritud ettevõtjana oli hagejal võimalik mõista, et kuna kõigi Saksa finantsinstitutsioonide jaoks ei olnud koostatud kriisilahenduse kavasid, ei olnud kriisilahendusnõukogu käsutuses olevad riigi tasandil kogutud andmed piisavad riski alamnäitajate „keerukus“ ja „kriisilahenduskõlblikkus“ kohaldamiseks.
Teisena, küsimuse kohta, kas nende riskinäitajate ja riski alamnäitajate kohaldamata jätmine on kooskõlas delegeeritud määruse 2015/63 sätetega, märkis Üldkohus kõigepealt, et delegeeritud määrus seab riskinäitaja kohaldamata jätmise võimaluse sõltuvusse kahest tingimusest: esiteks ei kuulu riskinäitaja alusel nõutav teave delegeeritud määruse artiklis 14 nimetatud järelevalveliste aruannete nõuete hulka ja teiseks on seda näitajat nimetatud delegeeritud määruse II lisas „Kriisilahendusasutustele esitatavad andmed“.
Esimese tingimuse puhul märkis Üldkohus, et selleks, et teha kindlaks, kas (
6
) konkreetse riskinäitajaga seoses nõutav teave on osa järelevalveliste aruannete nõuetest, peab kriisilahendusnõukogu kontrollima, kas finantsinstitutsioonid olid kohustatud esitama selle teabe vaatlusaluse aasta kohta pädevale asutusele järelevalvelistel eesmärkidel vastavalt rakendusmäärusele nr 680/2014 (
7
) või riigisisesele õigusele. Vaatlusalune aasta (
8
) on see aasta, mida kajastavad heaks kiidetud aruandeaasta finantsaruanded, mis on kättesaadavad osamakseperioodile eelneva aasta 31. detsembril, ehk käesoleval juhul 2019. aastal (edaspidi „asjakohane vaatlusalune aasta“).
Teise tingimuse kohta täpsustas Üldkohus, et delegeeritud määruse 2015/63 artikli 20 lõiget 1 ei kohaldata mitte ainult siis, kui selle määruse II lisas nimetatud andmed ise on riskinäitajad, vaid ka olukorras, kus see lisa viitab andmetele, mis ei ole küll ise riskinäitajad, kuid mis on määrava tähtsusega niisuguste riskinäitajate arvutamisel, mida selles lisas ei ole mainitud. Riskinäitaja võib seega jätta kohaldamata, kui selle arvutamiseks vajalikud andmed sisalduvad nimetatud lisas.
Sellega seoses tuletas Üldkohus meelde, et liidu õigusnormi tõlgendamisel tuleb lisaks selle sõnastusele arvesse võtta ka selle normi konteksti ja selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osa õigusnorm on, nagu ka selle normi soovitavat toimet. Vaadeldavas õigusnormis on arvesse võetud asjaolu, et järelevalveliste nõuete ja asjakohaste aruandlusnõuete kehtestamise protsess toimub järk-järgult. Lisaks täheldas Üldkohus, et delegeeritud määrus 2015/63 võeti vastu ajal, mil need nõuded ei olnud veel lõplikult kehtestatud või mil neid veel korrigeeriti. Sellest järeldub, et andmed, mis on vajalikud teatud riskinäitajate arvutamiseks, ei pruukinud olla kättesaadavad kõigi asjaomaste finantsinstitutsioonide kohta või vähemalt ei olnud need kättesaadavad kõigi liikmesriigi territooriumil tegevusloa saanud finantsinstitutsioonide kohta ja seda vähemalt esialgsel perioodil teatud aja jooksul, kusjuures olgu täpsustatud, et need andmed ei pruukinud olla liidu õiguse või olenevalt olukorrast liikmesriigi õiguse alusel järelevalvelises aruandluses deklareeritud.
Seda arvestades on delegeeritud määruse 2015/63 artikli 20 lõike 1 eesmärk vältida seda, et finantsinstitutsioonidele kehtestataks ex ante osamaksete arvutamisel ebaproportsionaalne või diskrimineeriv maksekoormus just nimelt järelevalveliste nõuete ja nendega seotud aruandlusnõuete järkjärgulise rakendamise tõttu. See risk ei teki mitte ainult siis, kui kõnealused andmed ise on riskinäitajad, vaid ka siis, kui andmed ise ei ole riskinäitajad, kuid siiski nende näitajate arvutamiseks vajalikud.
Edasi analüüsis Üldkohus neid kaalutlusi arvestades seda, kas kriisilahendusnõukogu võis 2021. aasta osamakseperioodi ex ante osamaksete arvutamisel jätta kohaldamata kaks riskinäitajat, nimelt näitajad NSFR ja MREL, ning kaks riski alamnäitajat, nimelt alamnäitajad „keerukus“ ja „kriisilahenduskõlblikkus“, ilma et ta rikuks sellega delegeeritud määruse 2015/63 sätteid.
Mis puudutab näitajat NSFR, siis esiteks tuleneb rakendusmäärusest 2021/451 (
9
), et finantsinstitutsioonid pidid esitama pädevale asutusele selle näitaja andmed järelevalvelistel eesmärkidel ja ühtlustatud alusel alles alates 28. juunist 2021, st pärast asjakohast vaatlusalust aastat. Lisaks, ilma et oleks vaja võtta seisukohta küsimuses, kas näitaja NSFR kohta järelevalvelise aruandlusena nõutava teabe esitamise võimalik kohustus riigisiseses õiguses kohustab kriisilahendusnõukogu seda arvesse võtma kõnealuse näitaja kindlaksmääramisel vähemalt riigisisesel tasandil ex ante osamakse arvutamiseks, selgitas kriisilahendusnõukogu, et igal juhul ei tulene asjakohase vaatlusaluse aasta osas see kohustus selle liikmesriigi õigusest, kus hageja on asutatud. Nii täheldas Üldkohus, et ükski toimikus sisalduv asjaolu ei tõenda, et asjakohase vaatlusaluse aasta osas olid näitajat NSFR puudutavad andmed osa liikmesriigi õiguses ette nähtud järelevalvelise aruandluse nõuetest. Teiseks kuulub näitaja NSFR delegeeritud määruse 2015/63 II lisas sõnaselgelt loetletud andmete hulka. Üldkohus järeldas sellest, et kriisilahendusnõukogu ei rikkunud delegeeritud määruse 2015/63 sätteid sellega, et ta ei võtnud 2021. aasta osamakseperioodi ex ante osamaksete arvutamisel arvesse näitajat NSFR.
Mis puudutab näitajat MREL, siis ei nõudnud ükski rakendusmääruse nr 680/2014 säte seda, et finantsinstitutsioon esitaks asjakohase vaatlusaluse aasta kohta pädevale asutusele järelevalvelise aruandlusena teavet oma kõlblike kohustuste kohta. Selline kohustus kehtestati alles alates 28. juunist 2021 komisjoni rakendusmäärusega 2021/763 (
10
). Direktiivi 2014/59 (
11
) artikli 45 lõige 1 ei sea seda järeldust kahtluse alla, kuna ei sisalda kohustust deklareerida asjakohasel vaatlusalusel aastal kõlblikke kohustusi järelevalvelise aruandluse raames. Lisaks, ilma et oleks vaja võtta seisukohta küsimuses, kas riigisiseses õiguses võimalikult kehtestatud kohustus deklareerida asjakohasel vaatlusalusel aastal kõlblikke kohustusi järelevalvelise aruandluse raames kohustab kriisilahendusnõukogu seda arvesse võtma näitaja MREL kindlaksmääramisel vähemalt osas, mis puudutab ex ante osamakse arvutamist riigisisesel tasandil, selgitas kriisilahendusnõukogu igal juhul, et sellist kohustust asjakohase vaatlusaluse aasta osas asjasse puutuva liikmesriigi õigusest ei tulene. Nii ei tõenda miski Üldkohtu käsutuses olevas toimikus, et Saksa õiguse kohaselt kehtisid asjakohasel vaatlusalusel aastal näitajat MREL puudutava teabe suhtes järelevalvelise aruandluse nõuded. Lisaks, kuigi näitajat MREL ei ole delegeeritud määruse 2015/63 II lisas iseenesest nimetatud, on selles lisas kriisilahendusasutustele esitatavate andmete hulgas siiski nimetatud „kõlblikke kohustusi“. Need kohustused on ka andmete seas, mis on määrava tähtsusega selle riskinäitaja arvutamisel, kuivõrd see näitaja põhineb sellistel andmetel nagu omavahendid, kõlblikud kohustused ja MREL, arvestades, et selle näitaja arvutamiseks peab kriisilahendusnõukogu määrama kindlaks omavahendite ja kõlblike kohustuste ülejäägi võrreldes MRELiga.
Seda arvestades võis kriisilahendusnõukogu jätta näitaja MREL kohaldamata, rikkumata seejuures delegeeritud määrust 2015/63.
Riski alamnäitajate „keerukus“ ja „kriisilahenduskõlblikkus“ kohta nähtub delegeeritud määrusest 2015/63 (
12
), et riski alamnäitaja „keerukus“ kindlaksmääramisel tuleb kriisilahendusnõukogul arvesse võtta seda, mil määral käsitatakse asjaomase finantsinstitutsiooni ärimudelit ja organisatsioonilist struktuuri keerukana. (
13
) Samuti peab kriisilahendusnõukogu riski alamnäitaja „kriisilahenduskõlblikkus“ kindlaksmääramisel võtma arvesse seda, mil määral saab selle finantsinstitutsiooni suhtes rakendada kriisilahendusmeetmeid kiiresti ja ilma õiguslike takistusteta. Direktiivi 2014/59 (
14
) kohaselt viib kriisilahendusasutus kriisilahenduskõlblikkuse hindamise läbi samal ajal ja samal eesmärgil nagu kriisilahenduse kava koostamise ja ajakohastamise. Samuti tuleb finantsinstitutsiooni kriisilahenduskõlblikkuse hindamisel arvesse võtta tema struktuuri keerukust. Seda arvestades hinnatakse keerukust ka kriisilahenduse kava koostamisel ja selle väljatöötamine on seega eeltingimus sellele, et kriisilahendusnõukogu saaks riski alamnäitajad „keerukus“ ja „kriisilahenduskõlblikkus“ kindlaks määrata. Lisaks kaalub kriisilahendusasutus finantsinstitutsioonide kriisilahenduse kava koostamisel vähemalt selles direktiivis sätestatud aspekte. (
15
) Nende aspektide hulgas peab ta arvesse võtma finantsinstitutsiooni teisendatavate kohustuste summat ja liiki. Ent nimetatud kohustused on käsitatavad „kõlblike kohustustena“ delegeeritud määruse 2015/63 tähenduses, kujutades endast andmeid, mis on vajalikud selleks, et kriisilahendusnõukogu saaks kindlaks määrata riski alamnäitajad „keerukus“ ja „kriisilahenduskõlblikkus“.
Sellega seoses nähtub, et esiteks ei olnud finantsinstitutsioonid rakendusmääruse nr 680/2014 alusel kohustatud asjakohase vaatlusaluse aasta suhtes pädevale asutusele teatama, millised kohustused olid järelevalve seisukohalt käsitatavad kõlblikena. Teiseks, ilma et oleks vaja võtta seisukohta küsimuses, kas sellise kõlblike kohustuste esitamise kohustuse võimalik olemasolu kohustas kriisilahendusnõukogu seda arvesse võtma riski alamnäitajate „keerukus“ ja „kriisilahenduskõlblikkus“ kindlaksmääramisel vähemalt osas, mis puudutas ex ante osamakse arvutamist riigisisesel tasandil, ei tulene ühestki Üldkohtu käsutuses olevast dokumendist, et selline kohustus oli liikmesriigi õiguses kehtestatud.
Järelikult on delegeeritud määruse 2015/63 artikli 20 lõikes 1 ette nähtud esimene tingimus nende riski alamnäitajate suhtes täidetud. Mis puudutab samas artiklis ette nähtud teist tingimust, siis kuigi neid riski alamnäitajaid iseenesest delegeeritud määruse 2015/63 II lisas nimetatud ei ole, on seal sõnaselgelt nimetatud kõlblikke kohustusi, mis on nende näitajate kindlaksmääramiseks vajalikud andmed.
Seega asus Üldkohus seisukohale, et kriisilahendusnõukogu ei rikkunud delegeeritud määruse 2015/63 artikleid 6, 7 ja 20 sellega, et ta ei võtnud 2021. aasta osamakseperioodi osas arvesse riski alamnäitajaid „keerukus“ ja „kriisilahenduskõlblikkus“.
(
1
)	„Riiklik tasand“ tähendab asjaomase osaleva liikmesriigi territooriumil tegevusloa saanud finantsinstitutsioonide esitatud andmete alusel. „Pangandusliidu tase“ tähendab, et lähtutakse andmetest, mille on esitanud kõik ühtses kriisilahendusmehhanismis (edaspidi „kriisilahendusmehhanism“) osalevate liikmesriikide territooriumil tegevusloa saanud finantsinstitutsioonid.
(
2
)	Komisjoni 21. oktoobri 2014. aasta delegeeritud määrus (EL) 2015/63, millega täiendatakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2014/59/EL seoses kriisilahendusrahastutesse tehtavate ex-ante‑osamaksetega (ELT 2015, L 11, lk 44; parandus ELT 2017, L 156, lk 38).
(
3
)	Vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. juuli 2014. aasta määruse (EL) nr 806/2014, millega kehtestatakse ühtsed eeskirjad ja ühtne menetlus krediidiasutuste ja teatavate investeerimisühingute kriisilahenduseks ühtse kriisilahenduskorra ja ühtse kriisilahendusfondi raames ning millega muudetakse määrust (EL) nr 1093/2010 (ELT 2014, L 225, lk 1; parandused ELT 2014, L 372, lk 9, ELT 2021, L 178, lk 12, ELT 2021, L 178, lk 13), artikli 70 lõikele 2.
(
4
)	Ühtse Kriisilahendusnõukogu 14. aprilli 2021. aasta otsus SRB/ES/2021/22 ühtsesse kriisilahendusfondi tehtavate 2021. aasta ex ante osamaksete arvutamise kohta.
(
5
)	Delegeeritud määruse 2015/63 artikli 6 lõike 5 esimese lõigu punkt a.
(
6
)	Vastavalt delegeeritud määruse 2015/63 artikli 20 lõikele 1.
(
7
)	Komisjoni 16. aprilli 2014. aasta rakendusmäärus (EL) nr 680/2014, millega sätestatakse rakenduslikud tehnilised standardid seoses krediidiasutuste ja investeerimisühingute järelevalvelise aruandlusega vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrusele (EL) nr 575/2013 (ELT 2014, L 191, lk 1).
(
8
)	Kui lugeda koos delegeeritud määruse 2015/63 artikli 4 lõiget 1 ja artikli 14 lõikeid 1–4.
(
9
)	Komisjoni 17. detsembri 2020. aasta rakendusmäärus (EL) 2021/451, milles sätestatakse rakenduslikud tehnilised standardid Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 575/2013 kohaldamiseks seoses krediidiasutuste ja investeerimisühingute järelevalvelise aruandlusega ning tunnistatakse kehtetuks rakendusmäärus (EL) nr 680/2014 (ELT 2021, L 97, lk 1).
(
10
)	Komisjoni 23. aprilli 2021. aasta rakendusmäärus (EL) 2021/763, millega kehtestatakse rakenduslikud tehnilised standardid Euroopa Parlamendi ja nõukogu määruse (EL) nr 575/2013 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2014/59/EL kohaldamiseks seoses [MREL] täitmise järelevalvelise aruandluse ja avalikustamisega (ELT 2021, L 168, lk 1).
(
11
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 15. mai 2014. aasta direktiiv 2014/59/EL, millega luuakse krediidiasutuste ja investeerimisühingute finantsseisundi taastamise ja kriisilahenduse õigusraamistik ning muudetakse nõukogu direktiivi 82/891/EMÜ ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiive 2001/24/EÜ, 2002/47/EÜ, 2004/25/EÜ, 2005/56/EÜ, 2007/36/EÜ, 2011/35/EL, 2012/30/EL ja 2013/36/EL ning määruseid (EL) nr 1093/2010 ja (EL) nr 648/2012 (ELT 2014, L 173, lk 190).
(
12
)	Delegeeritud määruse 2015/63 artikli 6 lõike 6 punkt a alapunkt iv.
(
13
)	Vastavalt direktiivi 2014/59 II jaotise II peatükile.
(
14
)	Vastavalt direktiivi 2014/59 artikli 15 lõikele 3.
(
15
)	Nagu on sätestatud direktiivi 2014/59 lisa C jaos.