62023CJ0484
EUROOPA KOHTU OTSUS (viies koda)
26. juuni 2025 (
*1
)
Apellatsioonkaebus – Konkurents – Koondumised – Otsus, millega tunnistatakse koondumine siseturuga kokkusobivaks – Kolmanda isiku esitatud hagi – Vastuvõetavus – ELTL artikli 263 neljas lõik – Õigus esitada hagi
Kohtuasjas C‑484/23 P,
mille ese on Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 alusel 27. juulil 2023 esitatud apellatsioonkaebus,
Mainova AG, asukoht Frankfurt (Saksamaa), esindaja: Rechtsanwalt C. Schalast,
apellant,
teised menetlusosalised:
Euroopa Komisjon, esindajad: G. Meessen ja I. Zaloguin, keda abistasid Rechtsanwälte F. C. Haus ja J. Mädler,
kostja esimeses kohtuastmes,
Saksamaa Liitvabariik, esindajad: J. Möller ja R. Kanitz,
E.ON SE, asukoht Essen (Saksamaa), esindajad: Rechtsanwälte C. Barth, C. Grave, D.‑J. dos Santos Goncalves ja R. Seifert ning hiljem Rechtsanwälte C. Barth, A. Fuchs, C. Grave ja D.‑J. dos Santos Goncalves,
RWE AG, asukoht Essen, esindajad: Rechtsanwälte U. Scholz, J. Siegmund ja J. Ziebarth ning hiljem Rechtsanwälte U. Scholz, J. Siegmund ja M. von Armansperg,
menetlusse astujad esimeses kohtuastmes,
EUROOPA KOHUS (viies koda),
koosseisus: koja president M. L. Arastey Sahún, kohtunikud D. Gratsias, E. Regan, J. Passer (ettekandja) ja B. Smulders,
kohtujurist: L. Medina,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Apellatsioonkaebuses palub Mainova AG tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 17. mai 2023. aasta kohtuotsuse Mainova vs. komisjon (T‑320/20, edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“, EU:T:2023:264), millega Üldkohus jättis rahuldamata tema hagi nõudega tühistada komisjoni 26. veebruari 2019. aasta otsus C(2019) 1711 (final), millega tunnistatakse koondumine siseturuga ja EMP lepinguga kokkusobivaks (juhtum M.8871 – RWE/E.ON Assets) (ELT 2020, C 111, lk 1; edaspidi „vaidlusalune otsus“).
Vaidluse taust
2
Vaidluse tausta on kirjeldatud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 2–14 ja selle võib kokku võtta järgmiselt.
Koondumise kontekst
3
RWE AG on Saksa õiguse alusel asutatud äriühing, kes tegutses kavandatavast koondumisest teatamise hetkel kogu elektrienergia tarneahelas, sealhulgas elektrienergia tootmise, hulgimüügi, ülekandmise, jaotamise ja jaemüügi valdkonnas ning tarbijatele energiateenuste pakkumise valdkonnas. RWE ja tema tütarettevõtjad, sh innogy SE, tegutsevad mitmes liikmesriigis.
4
E.ON SE on Saksa õiguse alusel asutatud äriühing, kes tegutses samal hetkel kogu elektrienergia tarneahelas, olgu siis tegu elektrienergia tootmise, hulgimüügi, jaotamise või jaemüügiga. E.ON-ile kuuluvad elektritootmisvahendid mitmes liikmesriigis, kus ta neid ka käitab.
5
Apellant on Saksamaal tegutsev piirkondlik elektrienergiat tarniv ja tootev ettevõtja.
6
Käesolevas asjas käsitletud koondumine on osa varade keerulisest vahetamisest RWE ja E.ON-i vahel, millest need kaks ettevõtjat teatasid 11. ja 12. märtsil 2018 (edaspidi „terviktehing“). RWE soovis esimese koondumistehinguga, nimelt käesolevas asjas käsitletud koondumisega, omandada ainu- või ühiskontrolli E.ON-i teatud tootmisvahendite üle. Teine koondumistehing seisneb selles, et E.ON omandab ainukontrolli innogy – keda kontrollib RWE – jaotamis- ja jaemüügitegevuse üle ning teatud tootmisvahendite üle. Kolmas koondumistehing seisneb selles, et RWE omandab 16,67% osaluse E.ON-is.
7
Apellant saatis 22. juunil 2018 Euroopa Komisjonile kirja, milles teatas talle soovist osaleda esimest ja teist koondumistehingut puudutavas menetluses ning saada seetõttu nendega seotud dokumente.
8
28. septembril 2018 toimus apellandi ja komisjoni koosolek.
9
Teine koondumistehing (edaspidi „tehing M.8870“) tehti komisjonile teatavaks 31. jaanuaril 2019. Komisjon võttis vastu 17. septembri 2019. aasta otsuse C(2019) 6530 (final), millega tunnistatakse koondumine siseturuga ja EMP lepinguga kokkusobivaks (juhtum M.8870 – E.ON/Innogy) (ELT 2020, C 379, lk 16).
10
Kolmas koondumistehing tehti teatavaks Bundeskartellamtile (föderaalne konkurentsiamet, Saksamaa), kes andis selleks loa 26. veebruari 2019. aasta otsusega (juhtum B8‑28/19).
Haldusmenetlus
11
22. jaanuaril 2019 teatati komisjonile nõukogu 20. jaanuari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 139/2004 kontrolli kehtestamise kohta ettevõtjate koondumiste üle (EÜ ühinemismäärus) (ELT 2004, L 24, lk 1; ELT eriväljaanne 08/03, lk 40) artikli 4 alusel kavandatavast koondumisest, millega RWE soovis nimetatud määruse artikli 3 lõike 1 punkti b tähenduses omandada ainu- või ühiskontrolli E.ON-i teatud tootmisvahendite üle.
12
Komisjon avaldas 31. jaanuaril 2019Euroopa Liidu Teatajas selle koondumise eelteatise (juhtum M.8871 – RWE/E.ON Assets) (ELT 2019, C 38, lk 22; edaspidi „tehing M.8871“) vastavalt määruse nr 139/2004 artikli 4 lõikele 3.
13
Tehingu M.8871 uurimise käigus viis komisjon läbi turu-uuringu ja edastas seega teatavatele ettevõtjatele, sealhulgas apellandile, küsimustiku, millele viimane vastas 4. veebruaril 2019.
14
Apellant palus 28. jaanuari 2019. aasta kirjas ärakuulamise eest vastutaval ametnikul tunnustada tema kui huvitatud kolmanda isiku staatust, et teda saaks tehingut M.8871 puudutavas menetluses ära kuulata. Viimane rahuldas selle taotluse 7. veebruari 2019. aasta kirjaga.
Vaidlusalune otsus
15
Komisjon võttis 26. veebruaril 2019 vastu vaidlusaluse otsuse, millega tehing M.8871 tunnistati määruse nr 139/2004 artikli 6 lõike 1 punktis b ja 2. mail 1992 sõlmitud Euroopa Majanduspiirkonna (EMP) lepingu (EÜT 1994, L 1, lk 3; ELT eriväljaanne 11/52, lk 3) artiklis 57 ette nähtud uurimisetapis siseturuga kokkusobivaks.
Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
16
Üldkohtu kantseleisse 27. mail 2020 saabunud hagiavaldusega esitas apellant hagi vaidlusaluse otsuse tühistamiseks.
17
Apellant esitas kuus tühistamisväidet, millest esimese kohaselt on rikutud tema õigust tõhusale kohtulikule kaitsele, teise kohaselt on rikutud tema õigust olla ära kuulatud, kolmanda kohaselt on terviktehingu analüüsi ekslikult jagatud, neljanda kohaselt on tehtud ilmsed hindamisvead, viienda kohaselt on rikutud hoolsuskohustust ja kuuenda kohaselt on võimu kuritarvitatud.
18
Vaidlustatud kohtuotsusega jättis Üldkohus hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, kuna vaidlusalune otsus ei puudutanud apellanti isiklikult ELTL artikli 263 neljanda lõigu tähenduses ja seega ei olnud tal õigust hagi esitada.
19
Selle kohta analüüsis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 25–46, mis ulatuses osales apellant tehingut M.8871 puudutavas haldusetapis, ning märkis sisuliselt, et apellandi vastus komisjoni läbi viidud turu-uuringule, mille apellant esitas komisjoni taotlusel, ei saa määratleda osalemise „aktiivset“ laadi. Üldkohus lükkas tagasi mõned apellandi argumendid, millega ta soovis seda hinnangut kahtluse alla seada, ning järeldas seejärel, et apellant ei olnud osalenud tehingut M.8871 puudutavas haldusmenetluses. Võttes muu hulgas arvesse seda, et puuduvad erilised asjaolud selle kohta, et see tehing mõjutab apellandi turupositsiooni, otsustas Üldkohus, et vaidlusalune otsus ei puudutanud teda isiklikult ELTL artikli 263 neljanda lõigu tähenduses.
Menetlus Euroopa Kohtus ja apellatsioonimenetluse poolte nõuded
20
Apellant esitas apellatsioonkaebuse, mis saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 27. juulil 2023.
21
Samal päeval palus apellant, kes oli ühtlasi 2021. aastal esitanud tühistamishagi otsuse C(2019) 6530 (final) peale (kohtuasi T‑64/21), mis oli Üldkohtus 27. juulil 2023 veel menetluses, peatada käesoleva apellatsioonkaebuse läbivaatamise, kuni Üldkohus on nimetatud tühistamishagi kohta otsuse teinud.
22
Pärast seda, kui Euroopa Kohtu president oli ära kuulanud pooled selle peatamistaotluse osas ning üheksa apellatsioonkaebuse (sh käesoleva) võimaliku liitmise osas kohtuasjades C‑464/23 P, C‑465/23 P, C‑466/23 P, C‑467/23 P, C‑468/23 P, C‑469/23 P, C‑470/23 P, C‑484/23 P ja C‑485/23 P, mis olid esitatud Üldkohtu otsuste peale kohtuasjades T‑312/20, T‑313/20, T‑314/20, T‑315/20, T‑317/20, T‑318/20, T‑319/20, T‑320/20 ja T‑321/20, jättis ta 19. septembri 2023. aasta otsusega selle peatamistaotluse rahuldamata ja liitis üksnes apellatsioonkaebused kohtuasjades C‑464/23 P, C‑465/23 P, C‑467/23 P, C‑468/23 P ja C‑470/23 P, mis puudutasid sisulistes küsimustes tehtud Üldkohtu otsuseid, jättes liitmata neli apellatsioonkaebust, sh käesoleva, mis esitati Üldkohtu otsuste peale, millega hagid vastuvõetamatuks tunnistati.
23
Apellant palub Euroopa Kohtul:
–
tühistada vaidlustatud kohtuotsus ja vaidlusalune otsus;
–
teise võimalusena tühistada vaidlustatud kohtuotsus ja saata asi Üldkohtule tagasi ning
–
mõista mõlema astme kohtukulud välja komisjonilt.
24
Komisjon ja teised pooled paluvad Euroopa Kohtul:
–
jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja
–
mõista kohtukulud välja apellandilt.
Apellatsioonkaebus
25
Apellatsioonkaebuse põhjenduseks esitab apellant neli väidet, mis puudutavad ELTL artikli 263 neljanda lõigu ekslikku tõlgendamist (esimene väide), õigusriigi põhimõtete ja reeglite rikkumist (teine väide), haldusmenetluste ekslikku jagamist (kolmas väide) ja vigu RWE ja E.ON-i vahel sõlmitud Investor Relationship Agreement’i (investorite suhete kokkulepe) arvesse võtmisel (neljas väide).
26
Kõigepealt tuleb analüüsida esimese väite esimest ja kolmandat osa, seejärel teist väidet ja lõpuks esimese väite teist osa.
Esimene ja kolmas osa esimesest väitest, et ELTL artikli 263 neljandat lõiku on ekslikult tõlgendatud
Esimene väiteosa
– Poolte argumendid
27
Esimese väite esimeses osas märgib apellant, et Üldkohus rikkus õigusnormi, viidates üksnes tema osalemise ulatusele menetluses ning leides seejärel, et tema osalemine haldusmenetluses oli ebaoluline ja et tema panus ei saanud mõjutada selle menetluse tulemust. Sellise hinnangu ekslikku laadi tõendab asjaolu, et komisjon – tuginedes oma hinnangule selle kohta, milline on tegelik mõju menetluse tulemusele – on suuteline otsustama hagi esitamise õiguse üle. Tegelikult piisab, kui huvitatud isikust hageja panus üksnes võib mõjutada menetluse tulemust. Lisaks leiab apellant, et nagu nähtub vaidlusaluse otsuse punktidest 68 ja 69, võttis komisjon arvesse tema esitatud seisukohti, mistõttu ta mõjutas menetluse tulemust. Järelikult ei ole Üldkohtu seisukohal apellandi ebapiisava panuse kohta mingit õiguslikku ega faktilist alust.
28
Lisaks jättis Üldkohus tähelepanuta asjaolu, et apellandi osalemist tehingut M.8871 puudutavas menetluses tuleb uurida koos tema osalemisega tehingut M.8870 puudutavas menetluses.
29
Komisjon, keda toetavad E.ON ja RWE, vaidleb apellandi argumentidele vastu.
– Euroopa Kohtu hinnang
30
Alustuseks tuleb meenutada, et vastavalt ELTL artikli 263 neljandale lõigule võib füüsiline või juriidiline isik esitada hagi teisele isikule adresseeritud otsuse peale üksnes siis, kui see otsus teda otseselt ja isiklikult puudutab.
31
Selle kohta nähtub Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast, et teised isikud, kes ei ole otsuse adressaadid, saavad väita, et otsus puudutab neid isiklikult, ainult siis, kui see mõjutab neid mingi neile omase tunnuse või neid iseloomustava faktilise olukorra tõttu, mis neid kõigist teistest isikutest eristab ning seega individualiseerib neid sarnaselt sellise otsuse adressaadiga (14. septembri 2023. aasta kohtuotsus Land Rheinland-Pfalz vs. Deutsche Lufthansa, C‑466/21 P, EU:T:2023:666, punkt 77 ja seal viidatud kohtupraktika).
32
Otsuse puhul, millega tuvastatakse koondumise kokkusobivus siseturuga, ning juhul, kui on tegemist kolmandast isikust ettevõtjaga, tuleb tema isiklik puutumus kindlaks teha kooskõlaliste kaudsete tõendite või asjaolude kogumi alusel, mis võivad puudutada nii tema haldusmenetluses osalemist kui ka tema turupositsiooni mõjutamist. Üldkohus märkis õigesti vaidlustatud kohtuotsuse punktis 26, et kuigi pelk osalemine haldusmenetluses ei ole iseenesest piisav, et tõendada, et otsus puudutab hagejat isiklikult, eriti koondumiste valdkonnas, mille üksikasjalik uurimine nõuab korrapärast kontakti mitme ettevõtjaga, on aktiivne osalemine haldusmenetluses siiski asjaolu, mida konkurentsi valdkonna kohtupraktikas regulaarselt arvesse võetakse, sealhulgas koondumiste kontrolli konkreetses valdkonnas, et koostoimes teiste konkreetsete asjaoludega tuvastada tema hagi vastuvõetavus. Lisaks peab koondumise suhtes kolmandast isikust ettevõtja praegune või tulevane positsioon turul (mida see tehing võib mõjutada) olema oluliselt mõjutatud, et otsus, millega koondumine tunnistatakse siseturuga kokkusobivaks, puudutaks seda ettevõtjat isiklikult (vt selle kohta 31. märtsi 1998. aasta kohtuotsus Prantsusmaa jt vs. komisjon, C‑68/94 ja C‑30/95, EU:C:1998:148, punktid 54–56 ning seal viidatud kohtupraktika).
33
Mis puudutab etteheidet Üldkohtu hinnangu kohta, et apellandi osalemine haldusmenetluses oli liiga vähene, et seda saaks lugeda aktiivseks, siis ei ole selle hinnanguga rikutud ühtegi õigusnormi.
34
Nimelt meenutas Üldkohus ühest küljest vaidlustatud kohtuotsuse punktides 25 ja 26 õigesti kohaldatavat kohtupraktikat, st kohtupraktikat, mida on mainitud käesoleva kohtuotsuse punktides 31 ja 32.
35
Teisest küljest märkis ta vaidlustatud kohtuotsuse punktis 29, ilma et talle oleks vastu vaieldud, et 28. septembril 2018 komisjoniga peetud koosolekul, mis pidi puudutama tehinguid M.8870 ja M.8871, ei sisaldanud apellandi ettevalmistatud ettekanne ühtegi märkust tehingu M.8871 kohta. Lisaks märkis Üldkohus punktis 29, et selle koosoleku protokollist nähtub samuti, et arutelud puudutasid üksnes tehingut M.8870.
36
Olles selle kohtuotsuse punktides 28–32 kirjeldanud eri viise, kuidas apellant haldusmenetluses osales, leidis Üldkohus selle kohtuotsuse punktis 33, ilma et oleks esitatud vastupidiseid tõendeid, et tehingu M.8871 osas, mida ainsana siinses asjas käsitletakse, piirdusid apellandi märkused vastustega, mille ta andis komisjoni läbi viidud turu-uuringule, lisades, et apellandi 22. juuni 2018. aasta kirjas sisalduvad seisukohad olid sõnastatud üldiselt ja nende peamine eesmärk oli tõendada tema huvi menetluse vastu, et tal lubataks seejärel esitada komisjonile oma pikem ja täpsem arvamus, mistõttu ei olnud need seisukohad määravad. Lõpuks järeldas Üldkohus selle kohtuotsuse punktides 34 ja 36 – pärast seda, kui ta oli õigesti märkinud, et vastust turu-uuringu küsimustikule ei saa iseenesest pidada piisavaks, et ettevõtjat individualiseerida –, et käesoleval juhul ei saanud apellandi vastus turu-uuringule tehingut M.8871 puudutavas menetluses määrata ära selle, et ta osales selles menetluses aktiivselt.
37
Mis puudutab apellandi väidet, et Üldkohus ei võtnud arvesse asjaolu, et vaidlusaluse otsuse punktidest 68 ja 69 nähtub, et komisjon võttis tema märkusi haldusmenetluses arvesse, siis tuleb tõdeda, et nendes punktides vastab komisjon teatavate koondumise suhtes kolmandate isikute küsimustele, ilma et oleks tõendatud, et apellant kuulus nende kolmandate isikute hulka.
38
Lisaks viitab apellant tulemusetult 3. aprilli 2003. aasta kohtuotsusele BaByliss vs. komisjon (T‑114/02, EU:T:2003:100) ja 4. juuli 2006. aasta kohtuotsusele easyJet vs. komisjon (T‑177/04, EU:T:2006:187), et järeldada sellest, et ta osales haldusmenetluses suuremas ulatuses, kui kohtupraktika nõuab. Nimelt tuleb märkida, et kohtuasjades, milles need kohtuotsused tehti, esitasid pooled erinevalt käesolevast kohtuasjast üksikasjalikud märkused kõnealuse menetluse kohta, vastasid komisjoni küsimustele ja osalesid sellekohastes aruteludes.
39
Samuti väidab apellant tulemusetult, viidates Euroopa Kohtu 28. jaanuari 1986. aasta kohtuotsusele Cofaz jt vs. komisjon (169/84, EU:C:1986:42) ja Üldkohtu 21. oktoobri 2004. aasta kohtuotsusele Lenzing vs. komisjon (T‑36/99, EU:T:2004:312), et aktiivse osalemise tuvastamiseks haldusmenetluses piisab sellest, kui huvitatud isiku panus võib üksnes mõjutada selle menetluse tulemust. Sõltumata asjaolust, et osalemine võib mõjutada selle menetluse tulemust üksnes siis, kui ta esitab haldusmenetluses piisavalt asjakohast ja olulist teavet – mida aga käesoleval juhul ei tehtud, nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 35 –, tuleb märkida, et kummaski kohtuasjas, milles tehti apellandi viidatud kohtuotsused, määras huvitatud isiku osalemine ära haldusmenetluse kulgemise ja tulemuse.
40
Mis puudutab argumenti, et apellandi osalemist tehingut M.8871 puudutavas menetluses oleks tulnud hinnata koos tema osalemisega tehingut M.8870 puudutavas menetluses, siis võttis Üldkohus põhjendatult arvesse üksnes apellandi osalemist esimeses neist menetlustest, mis on ainsana asjakohane, et kontrollida tema õigust esitada tühistamishagi esimese menetluse tulemusel vastu võetud vaidlusaluse otsuse peale.
41
Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et vastupidi sellele, mida väidab apellant, kontrollis Üldkohus nõuetekohaselt ja põhjalikult tema haldusmenetluses osalemise küsimust ega rikkunud õigusnormi oma järelduses, et see osalemine ei kujutanud endast „aktiivset“ osalemist käesoleva kohtuotsuse punktis 32 viidatud kohtupraktika tähenduses.
42
Nendel tingimustel tuleb esimese väite esimene osa tagasi lükata.
Kolmas väiteosa
– Poolte argumendid
43
Esimese väite kolmandas osas väidab apellant, et tema õigus esitada hagi tulenes juba Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 47 rikkumisest. Nimelt tõid haldusmenetluse jagamine ja terviktehingu erinevate osade paralleelne uurimine komisjoni ja föderaalse konkurentsiameti poolt kaasa asjaomaste ettevõtjate kohtuliku kaitse vähenemise.
44
Üldkohus ei käsitlenud aga seda küsimust ega võtnud arvesse koondumise poolte ja komisjoni märkimisväärset mõju sellele kohtulikule kaitsele. Nimelt oli terviktehingu taotluslik jagamine mitmeks tehinguks, mis eraldi ei tekita ilmselt üldse kahtlusi või tekitavad väga vähe kahtlusi konkurentsiõiguse seisukohast, just see asjaolu, mis võimaldas terviktehingu heaks kiita.
45
Komisjon, keda toetavad E.ON ja RWE, vaidleb apellandi argumentidele vastu.
– Euroopa Kohtu hinnang
46
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb ELTL artikli 263 neljandas lõigus ette nähtud vastuvõetavuse tingimusi tõlgendada koostoimes põhiõigusega tõhusale kohtulikule kaitsele, ilma et seejuures jäetaks kõrvale selles aluslepingus otsesõnu ette nähtud tingimused (vt selle kohta25. juuli 2002. aasta kohtuotsus Unión de Pequeños Agricultores vs. nõukogu, C‑50/00 P, EU:C:2002:462, punkt 44, ja 1. aprilli 2004. aasta kohtuotsus komisjon vs. Jégo-Quéré, C‑263/02 P, EU:C:2004:210, punkt 36).
47
Seega eksib apellant, kui ta tugineb põhiõiguste harta artikli 47 väidetavale rikkumisele, et väita, et on olemas õigus esitada hagi, mille Üldkohus oleks pidanud tuvastama.
48
Lisaks, kuivõrd apellant väidab, et kui tema osalemist tehinguid M.8870 ja M.8871 puudutavates menetlustes oleks käsitletud tervikuna, oleks seda peetud piisavaks, et tunnistada, et tal on õigus esitada hagi ELTL artikli 263 neljanda lõigu alusel, siis tuleb märkida, et apellant ei esita sellega seoses ühtegi asjaolu, mis tõendaks, et Üldkohus rikkus selles sättes ette nähtud vastuvõetavuse tingimuste tõlgendamisel õigusnormi. Selle argumendiga ei soovi apellant tegelikult kritiseerida mitte vaidlustatud kohtuotsuse konkreetseid punkte, vaid komisjoni sisulist otsust kiita mõlemad tehingud eraldi heaks. Seega tuleb see argument vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.
49
Neil tingimustel tuleb esimese väite kolmas osa tagasi lükata.
Teine väide, et rikutud on õigusriigi põhimõtet ja reegleid
Esimene väiteosa
– Poolte argumendid
50
Teise väite esimeses osas väidab apellant, et Üldkohus ei võtnud arvesse asjaolu, et kuna ta tugines ärakuulamise eest vastutava ametniku 7. veebruari 2019. aasta kirjale, milles talle teatati muu hulgas, et talle antakse tähtaeg oma kirjalike seisukohtade esitamiseks, ei võtnud ta vaidlusaluse otsuse vastuvõtmisele eelnenud 19 päeva jooksul muid aktiivse osalemise meetmeid. Ilma selle kirjata oleks ta jätkanud argumentide esitamist, nagu ta oli juba teatanud oma 28. jaanuari 2019. aasta e-kirjas.
51
Üldkohus tuvastas tõesti, et hoolimata sellest viitest ei määranud komisjon tähtaega kirjalike märkuste esitamiseks tehingu M.8871 kohta. Siiski ei võtnud Üldkohus seda asjaolu arvesse ja eelistas viidata väidetavale vastuolule apellandi käitumises, märkides, et apellant väitis ühest küljest, et ta osales aktiivselt menetluses, ning selgitas teisest küljest, et ta ei esitanud rohkem argumente, usaldades ärakuulamise eest vastutavat ametnikku. See seisukoht eirab õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet. Arvestades, et pelgalt apellandi õiguspärane usaldus ärakuulamise eest vastutava ametniku suhtes tähendas, et tema osalemine ei saavutanud taset, mida Üldkohus pidas piisavaks, tuleb tunnistada tema õigust esitada hagi ainuüksi sel põhjusel, seda enam, et ärakuulamise eest vastutav ametnik tunnistas apellandi kui huvitatud kolmanda isiku staatust ja et selle staatuse andmine tekitas seega õiguspärase ootuse.
52
Komisjon, keda toetavad E.ON ja RWE, vaidleb apellandi argumentidele vastu.
– Euroopa Kohtu hinnang
53
Apellant heidab Üldkohtule ette, et viimane ei tuvastanud, et komisjon rikkus õiguspärast ootust, mille tekitas temas ärakuulamise eest vastutava ametniku 7. veebruari 2019. aasta kiri selle suhtes, et talle antakse hiljem tähtaeg seisukohtade esitamiseks.
54
Üldkohus sedastas selle kohta vaidlustatud kohtuotsuse punktis 41, et apellant mainis kohtuistungil, et vastupidi ärakuulamise eest vastutava ametniku 7. veebruari 2019. aasta otsuses märgitule ei määranud komisjon talle tähtaega kirjalike seisukohade esitamiseks tehingu M.8871 kohta. Selle kohtuotsuse punktis 42 analüüsis Üldkohus seda argumenti ja pärast seda, kui oli tuvastanud, et see esitati esimest korda kohtuistungil, lükkas selle ilmselge vastuvõetamatuse tõttu tagasi.
55
Kuigi apellant heidab Euroopa Kohtus Üldkohtule ette, et viimane ei analüüsinud tema sellekohaseid argumente sisuliselt, piirdub ta tegelikult nende argumentide põhisisu kordamisega, tõendamata seda, kuidas Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta leidis, et need argumendid, nagu need talle esitati, olid ilmselgelt vastuvõetamatud.
56
Euroopa Kohtu praktikast nähtub aga, et apellatsioonkaebuses ei saa piirduda Üldkohtule esitatud väidete ja argumentide kordamisega, esitamata selgitusi selle kohta, kuidas on Üldkohus õigusnorme rikkunud (2. aprilli 2009. aasta kohtuotsus France Télécom vs. komisjon, C‑202/07 P, EU:C:2009:214, punkt 69 ja seal viidatud kohtupraktika).
57
Seega tuleb teise väite esimene osa vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.
Teine väiteosa
– Poolte argumendid
58
Teise väite teises osas leiab apellant, et tekib küsimus, kas hagi esitamise õigus peaks põhinema objektiivsetel kriteeriumidel, mida on võimalik kontrollida. Selles küsimuses leiab ta, et tuleb analüüsida õiguslikku olukorda eriti asjasse puutuvas liikmesriigis, nimelt Saksamaa Liitvabariigis, kus Bundesgerichtshof (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim üldkohus) leidis ühes 7. novembri 2006. aasta otsuses, et hagi esitamise õigus on olemas, kui asjaomane isik vastab haldusmenetluses menetlusse astumise subjektiivsetele tingimustele, olenemata sellest, kas ta tegelikult menetlusse astus või kas tema menetlusse astumise avaldus lükati tagasi pelgalt menetlusökonoomia kaalutlustel. Liikmesriigi kohus täpsustas, et kui pädev asutus valib ühe ettevõtja nende ettevõtjate hulgast, kes soovivad menetlusse astuda ja kelle huvid on sarnased, ning jätab rahuldamata teiste ettevõtjate taotlused, kes võivad samuti väita, et oodatav otsus mõjutab oluliselt nende majanduslikke huve, siis on tegemist ebavõrdse kohtlemisega kohtulikus kaitses.
59
Apellandi sõnul ei ole see käesoleval juhul teisiti. Kui vaidlustatud kohtuotsus jäetakse muutmata, võiks komisjon tulevikus sõltuvalt tema poolt võimaldatud haldusmenetluses osalemise võimalustest lubada asjaomastel isikutel kasutada õiguskaitsevahendit või seda keelata.
60
Komisjon, keda toetavad E.ON ja RWE, vaidleb apellandi argumentidele vastu.
– Euroopa Kohtu hinnang
61
Tuleb tõdeda, et käesolevas väiteosas piirdub apellant üldiste kaalutluste esitamisega, mis ei puuduta ühtegi vaidlustatud kohtuotsuse punkti. See väiteosa on seega Euroopa Kohtu kodukorra artikli 169 lõike 2 nõudeid arvestades vastuvõetamatu.
62
Seega tuleb teise väite teine osa ja järelikult teine väide tervikuna tagasi lükata.
Teine osa esimesest väitest, et ELTL artikli 263 neljandat lõiku on ekslikult tõlgendatud
Poolte argumendid
63
Esimese väite teises osas väidab apellant, et Üldkohus jättis tähelepanuta muude eriliste asjaolude esinemise kui menetluses osalemine, millele apellant Üldkohtus tugines, mistõttu on vaidlustatud kohtuotsuses rikutud õigusnormi.
64
Ta täpsustab, et üks neist erilistest asjaoludest on tema turupositsiooni mõjutamine, kuna ta on üks RWE ja E.ON-i peamisi konkurente oma turusegmendis. Pealegi tunnistas Üldkohus kohtuasjas, milles tehti 4. juuli 2006. aasta kohtuotsus easyJet vs. komisjon (T‑177/04, EU:T:2006:187), isikliku puutumuse olemasolu just sellise konkurentsiolukorra ja turupositsiooni mõjutamise tõttu. Käesoleval juhul on apellant Frankfurdi piirkonna (Saksamaa) ja selle ümbruse peamine energiatarnija ning ta on üks kümnest suurimast munitsipaalettevõtjast Saksamaal. Lisaks toodab ta peaaegu kolm korda rohkem elektrit kui ettevõtja, kes esitas hagi vaidlusaluse otsuse peale kohtuasjas T‑312/20 ja kelle puhul Üldkohus tunnistas, et tema turupositsiooni on isiklikult mõjutatud. Need asjaolud tõendavad, et ainuüksi apellandi turupositsiooni mõjutamisest piisab, et tõendada tema isiklikku puutumust.
65
Lõpuks on Euroopa Kohus möönnud, et esineb asjaolusid, mis võimaldavad tuvastada individualiseerimist, eelkõige juhul, kui asjaomaste isikute rühm on käsitletava otsuse tegemise ajal arvuliselt ja sellesse kuuluvate isikute osas teada. Käesoleval juhul vastab apellant sellele tingimusele. Nagu ta juba Üldkohtus väitis, eristavad paljud asjaolud teda ülejäänud isikutest ja individualiseerivad tema olukorda sarnaselt otsuse adressaadiga. Nende hulgas on asjaolu, et talle anti tehinguga M.8871 seotud menetluses huvitatud kolmanda isiku staatus. Üldkohus ei võtnud aga arvesse asjaolu, et apellandile teadaolevalt said sellise staatuse üksnes 18 ettevõtjat.
66
Komisjon, keda toetavad E.ON ja RWE, vaidleb apellandi argumentidele vastu.
Euroopa Kohtu hinnang
67
Käesolevas väiteosas esitatud argumentidega viitab apellant tegelikult sellele, et Üldkohus on rikkunud põhjendamiskohustust seoses tema õigusega esitada hagi.
68
Tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt peab kohtuotsuse põhjendusest selgelt ja üheselt nähtuma Üldkohtu arutluskäik (11. juuni 2015. aasta kohtuotsus EMA vs. komisjon, C‑100/14 P, EU:C:2015:382, punkt 67 ja seal viidatud kohtupraktika), kusjuures Üldkohtul lasuv põhjendamiskohustus, mis tuleneb Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklist 36 ja artikli 53 esimesest lõigust, ei kohusta teda esitama ammendavat ning üksikasjalikku ülevaadet menetluspoolte kõikidest arutluskäikudest. Kuigi põhjendus võib seega olla kaudne, peab see siiski võimaldama huvitatud isikutel aru saada põhjustest, miks Üldkohus nende argumentidega ei nõustunud, ning Euroopa Kohtul peab olema piisavalt andmeid apellatsioonkaebuse raames oma kontrolli tegemiseks (18. juuni 2020. aasta kohtuotsus Primart vs. EUIPO, C‑702/18 P, EU:C:2020:489, punkt 61 ja seal viidatud kohtupraktika).
69
Euroopa Kohtu praktikast nähtub samuti esiteks, et apellatsioonimenetluses on Euroopa Kohtu ülesanne kontrollida eelkõige seda, kas Üldkohus on õiguslikult piisavalt vastanud kõigile hageja esitatud argumentidele, ning teiseks, et väide, mille kohaselt ei ole Üldkohus vastanud esimeses kohtuastmes toodud argumentidele, tähendab sisuliselt viidet sellele, et rikutud on põhjendamiskohustust (14. septembri 2023. aasta kohtuotsus Land Rheinland-Pfalz vs. Deutsche Lufthansa, C‑466/21 P, EU:C:2023:666, punkt 93 ja seal viidatud kohtupraktika).
70
Käesolevas asjas märkis Üldkohus kõigepealt vaidlustatud kohtuotsuse punktis 26, et otsuse puhul, millega tuvastatakse koondumise kokkusobivus siseturuga, ning juhul, kui on tegemist kolmandast isikust ettevõtjaga, tuleb see, kas ta on isiklikult puudutatud, kindlaks teha esiteks tema haldusmenetluses osalemise ja teiseks tema turupositsiooni mõjutamise alusel. Punktis 26 lisas ta, et kuigi pelk osalemine menetluses ei ole iseenesest piisav, et tõendada, et otsus puudutab apellanti isiklikult, eriti koondumiste valdkonnas, mille üksikasjalik uurimine nõuab korrapärast kontakti mitme ettevõtjaga, on aktiivne osalemine haldusmenetluses siiski asjaolu, mida konkurentsi valdkonna kohtupraktikas regulaarselt arvesse võetakse, sealhulgas koondumiste kontrolli konkreetses valdkonnas, et koostoimes teiste konkreetsete asjaoludega tuvastada tema hagi vastuvõetavus.
71
Seejärel analüüsis Üldkohus ühest küljest vaidlustatud kohtuotsuse punktides 27–44 küsimust, kas võib asuda seisukohale, et apellant osales tehingut M.8871 puudutavas menetluses, ning järeldas, et ta ei olnud aktiivselt selles menetluses osalenud.
72
Lõpuks märkis Üldkohus selle kohtuotsuse punktis 45, et kuna apellant selles menetluses aktiivselt ei osalenud, tuleb asuda seisukohale, et vaidlusalune otsus ei puuduta teda isiklikult, arvestades lisaks seda, et puuduvad erilised asjaolud tema turupositsiooni mõjutamise kohta.
73
Ent sarnaselt sellele, mida apellant oma apellatsioonkaebuse põhjendamiseks märgib, esitas ta oma hagis teatud hulga asjaolusid, mis puudutasid tema turupositsiooni väidetavalt olulist mõjutamist pärast tehingut M.8871 ja mis tema arvates võisid tõendada, et vaidlusalune otsus puudutab teda isiklikult ELTL artikli 263 neljanda lõigu tähenduses.
74
Tuleb tõdeda, et piirdudes kinnitusega, et puuduvad erilised asjaolud apellandi turupositsiooni mõjutamise kohta, ei esitanud Üldkohus ühtegi – isegi mitte lühidat – põhjendust, mis võimaldaks esiteks apellandil mõista, kas neid argumente, mille ta esitas põhjendamaks seda, et tema turupositsiooni on oluliselt mõjutatud, on analüüsitud, ja kui neid analüüsiti, siis mis põhjustel leiti, et need ei ole sellise mõjutamise tõendamiseks sobivad, ning annaks teiseks Euroopa Kohtule piisavalt tõendeid oma kontrolli teostamiseks, nagu nõuab käesoleva kohtuotsuse punktis 68 viidatud kohtupraktika.
75
Nii rikkus Üldkohus põhjendamiskohustust, mis talle on pandud Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikliga 36 ja artikli 53 esimese lõiguga.
76
Järelikult tuleb esimese väite teise osaga nõustuda.
77
Seetõttu tuleb vaidlustatud kohtuotsus tühistada osas, milles Üldkohus tuvastas selle punktis 45, et puudub eriline asjaolu apellandi turupositsiooni mõjutamise kohta, ja järeldas selle kohtuotsuse punktis 46, tuginedes eelkõige sellele põhjendusele, et vaidlusalune otsus ei puuduta apellanti isiklikult, mistõttu tuleks tema hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata jätta.
Üldkohtule esitatud hagi
78
Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 61 esimese lõigu teise lause kohaselt võib Euroopa Kohus teha Üldkohtu otsuse tühistamise korral asja suhtes ise lõpliku kohtuotsuse, kui menetlusstaadium seda lubab.
79
Käesolevas kohtuasjas on see nii.
80
Tuleb meenutada – nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 32 –, et apellandi hagi esitamise õiguse hindamiseks peab koondumise suhtes kolmandast isikust ettevõtja praegune või tulevane positsioon turul (mida see tehing võib mõjutada) olema oluliselt mõjutatud, et otsus, millega koondumine tunnistatakse siseturuga kokkusobivaks, puudutaks seda ettevõtjat isiklikult. Sellega seoses ei ole ainuüksi asjaolu, et selline akt nagu vaidlusalune otsus võib omada teatavat mõju asjaomasel turul esinevatele konkurentsisuhetele ja et puudutatud ettevõtja on teatavas konkurentsisuhtes nimetatud õigusaktist kasu saava isikuga, igal juhul piisav selleks, et järeldada, et mainitud akt puudutab seda ettevõtjat isiklikult (vt analoogia alusel 22. novembri 2007. aasta kohtuotsus Hispaania vs. Lenzing, C‑525/04 P, EU:C:2007:698, punkt 32).
81
Tuleb aga tõdeda, et kaalutlused, mille apellant esitas Üldkohtule esitatud hagis, seisnevad osas, milles need puudutavad tema enda turupositsiooni, peamiselt selles, et ta mainis oma käivet võrreldes teiste Saksamaa energiatootjatega, tema kvantitatiivset tähtsust piirkondliku elektritarnijana, töötajate arvu ja teatavat tegevust, millega ta tegeleb tehingu M.8871 poolte konkurendina, kuid ta ei tõendanud siiski, kuidas need asjaolud ja tegevus – olgu siis konkurendi või investorina – individualiseerivad teda sarnaselt vaidlusaluse otsuse adressaatidega. Nimelt võivad need asjaolud ja tegevused olla mis tahes muu energiatootja omad ega võimalda eristada ainult apellanti teistest konkurentidest turul.
82
Sama järeldus kehtib ka teiste argumentide kohta, mille apellant oma hagis esitas ja mis puudutavad RWE rolli tugevdamist, kusjuures tuleb täpsustada, et E.ON-i kohta esitatud kaalutlused ei ole asjakohased, sest käesolevas asjas on kõne all tehing M.8871, mitte käesoleva kohtuotsuse punktis 9 mainitud tehing M.8870.
83
Sellest tuleneb, et apellant ei ole tõendanud, et asjaomane tehing mõjutab oluliselt tema turupositsiooni. Lisaks, nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 32, ei saa lugeda isegi aktiivset osalemist koondumist puudutavas haldusmenetluses – mis pealegi ei ole käesoleval juhul tõendatud, nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 41 – piisavaks selle tõendamiseks, et otsus, millega see koondumine tunnistatakse siseturuga kokkusobivaks, puudutab ettevõtjat isiklikult ELTL artikli 263 neljanda lõigu tähenduses.
84
Järelikult ei ole apellant tõendanud, et vaidlusalune otsus puudutab teda isiklikult ELTL artikli 263 neljanda lõigu tähenduses. Kuna selles sättes ette nähtud otsese ja isikliku puutumuse tingimused on kumulatiivsed, nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 30, tuleb tema tühistamishagi jätta vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
85
Neil asjaoludel ei ole vaja teha otsust apellatsioonkaebuse kolmanda ja neljanda väite kohta, mis sisaldavad sisulisi argumente, mis põhinevad ekslikul eeldusel, et esimeses kohtuastmes esitatud hagi oli vastuvõetav.
Kohtukulud
86
Kodukorra artikli 184 lõige 2 näeb ette, et kui apellatsioonkaebus on põhjendatud ja Euroopa Kohus teeb ise kohtuasjas lõpliku otsuse, otsustab ta kohtukulude jaotamise. Kodukorra artikli 138 lõikes 3, mida kohaldatakse kodukorra artikli 184 lõike 1 kohaselt ka apellatsioonimenetluse suhtes, on sätestatud, et kui osa nõudeid rahuldatakse ühe poole, osa teise poole kasuks, jäävad kummagi poole kohtukulud tema enda kanda.
87
Kuna käesoleval juhul nõustuti apellandi apellatsioonkaebuse esimese väite teise osaga ja tema tühistamishagi jäeti rahuldamata, tuleb kummagi poole kohtukulud jätta nende endi kanda.
88
Vastavalt kodukorra artikli 140 lõikele 1, mida samuti kohaldatakse apellatsioonimenetluse suhtes, kannavad menetlusse astunud liikmesriigid ise oma kohtukulud. Järelikult jäetakse Saksamaa Liitvabariigi kohtukulud tema enda kanda.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (viies koda) otsustab:
1.
Tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 17. mai 2023. aasta kohtuotsus Mainova vs. komisjon (T‑320/20, EU:T:2023:264).
2.
Jätta Mainova AG hagi tühistada komisjoni 26. veebruari 2019. aasta otsus C(2019) 1711 (final), millega tunnistatakse koondumine siseturuga ja EMP lepinguga kokkusobivaks (juhtum M.8871 – RWE/E.ON Assets), vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
3.
Jätta Mainova AG, E.ON SE, RWE AG ja Euroopa Komisjoni kohtukulud nii esimese astme menetluses kui ka apellatsioonimenetluses nende endi kanda.
4.
Jätta Saksamaa Liitvabariigi kohtukulud tema enda kanda.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.