62006CC0446
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
YVES BOT
esitatud 6. detsembril 2007 (
1
)
Kohtuasi C-446/06
A. G. Winkel
versus
Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
„Veise- ja vasikaliha — Ühine turukorraldus — Määrus (EÜ) nr 1254/1999 — Artikli 3 punkt f — Ammlehma eest lisatasu määramine — Karjakasvatuse sektoris tavapärasele praktikale vastavad tingimused”
1.
Käesoleva eelotsusetaotluse puhul tuleb Euroopa Kohtul otsustada, kas liikmesriigil on määrusega (EÜ) nr 1254/1999 (
2
) kehtestatud ühenduse abikava raames võimalus seada abi andmisele tingimusi, mis seonduvad poegimissageduse ja imetamiskestusega.
2.
Käesolevas ettepanekus selgitan ma, miks ei ole minu arvates määruse nr 1254/1999 artikli 3 punktiga f vastuolus, et liikmesriik seab ammlehmade eest makstava lisatasu saamise tingimuseks poegimissagedusega seonduva tingimuse ja tingimuse, et vasikas jäetakse ema juurde vähemalt neljaks kuuks.
I. Õiguslik raamistik
A. Ühenduse õigus
1. Määrus nr 1254/1999
3.
Ühises põllumajanduspoliitikas seati veise- ja vasikalihasektoris sisse ühine turukorraldus selle sektori turgude stabiliseerimiseks ja põllumajanduses hõivatud rahvastikule õiglase elatustaseme tagamiseks.
4.
Selleks võeti määrusega nr 1254/1999 kasutusele veiselihatootjate toetussüsteem. See süsteem seisneb eelkõige selles, et veiselihatootjatele makstakse otsetoetusena ammlehmakarja pidamise eest lisatasu, mida nimetatakse ka „lisatasuks ammlehma eest”.
5.
Ammlehma mõiste on määratletud määruse nr 1254/1999 artikli 3 punktis f järgmiselt:
„[…] lihalehm või lihatõuga ristamisel saadud lehm, kes kuulub lihatootmiseks peetavate vasikatega samasse karja”.
6.
Määruse nr 1254/1999 artikkel 6 näeb ette, et tootjal, kes peab oma talupidamises ammlehmi, on teatavatel tingimustel õigus saada lisatasu ammlehma eest.
7.
Nii antakse artikli 6 kohaselt lisatasu ammlehma eest tootjatele, kes ei tarni oma talumajapidamisest piima ega piimatooteid 12 kuu jooksul alates taotluse esitamise päevast. Mõned piima või piimatooteid tarnivad tootjad võivad siiski saada lisatasu ammlehma eest, kui individuaalne kvoot, mida on nimetatud määruse (EMÜ) nr 3950/92 (
3
) artiklis 4, ei ületa 120000 kilogrammi (
4
).
8.
Ammlehma eest lisatasu saamiseks peab tootjate karjas olema vähemalt 60% ammlehmi ja kõige enam 40% mullikaid, ning seda vähemalt kuue järjestikuse kuu jooksul alates taotluse esitamise kuupäevast.
9.
Vastavalt määruse nr 1254/1999 artikli 3 punktile g mõistetakse „mullika” all vähemalt kaheksakuust poegimata emasveist. Selle määruse artikli 6 lõikes 6 täpsustatakse, et selle artikli kohaldamisel võetakse arvesse ainult lihatõugu mullikaid ja mullikaid, kes kuuluvad lihatootmiseks peetavate vasikatega samasse karja.
10.
Peale selle võtab selle määruse üksikasjalikud rakenduseeskirjad ja eelkõige ammlehma mõistet käsitlevad eeskirjad vastu Euroopa Ühenduste Komisjon. (
5
)
2. Määrus (EÜ) nr 2342/1999
11.
Komisjon täpsustas määruse (EÜ) nr 2342/1999, (
6
) millega kehtestatakse määruse nr 1254/1999 rakenduseeskirjad, vastuvõtmisel ammlehma mõistet. Nimelt märgitakse rakendusmääruse artiklis 14 koostoimes selle määruse I lisaga, millised on lehmatõud, mida ei saa pidada lihatõugudeks ja mis tõugu lehmi ei saa seega pidada ammlehmadeks määruse nr 1254/1999 artikli 3 punkti f tähenduses.
12.
Peale selle peavad liikmesriigid rakendusmääruse artikli 45 alusel võtma kõik vajalikud meetmed, et tagada selle määruse nõuetekohane kohaldamine.
3. Määrus (EÜ) nr 2419/2001
13.
Määrus (EÜ) nr 2419/2001 (
7
) on mõeldud ühise põllumajanduspoliitika valdkonnas otsetoetuskavade tõhusaks rakendamiseks määrusega (EMÜ) nr 3508/92 (
8
) loodud ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi rakenduseeskirjade kehtestamise teel. Selle määruse artikli 1 lõike 1 punkti b alusel kohaldatakse ühtset haldus- ja kontrollisüsteemi ammlehmade eest antavate lisatasukavade suhtes. See süsteem võimaldab liikmesriikidel veenduda, et ühenduse abiga rahastatavad toimingud toimuvad tegelikult ja nõuetekohaselt.
14.
Määruse nr 2419/2001 artikkel 36 näeb nimelt ette, et toetust ei tohi mingil juhul maksta suurema arvu loomade kohta, kui toetusetaotluses on märgitud. Kui seda on siiski tehtud, siis arvutatakse toetussumma tegelikult kõikidele toetuse saamise tingimustele vastavate loomade arvu järgi.
15.
Selle määruse artikkel 38 näeb ette, et kui täheldatakse, et tegelikult tingimustele vastavate loomade arv erineb lisatasutaotluses märgitud loomade arvust, kaasneb sellega lisatasu vähendamine või väljaarvamine.
B. Siseriiklik õigus
16.
Määrus nr 1254/1999 võeti Hollandi õiguskorda üle loomade kohta antavaid ühenduse lisatasusid käsitleva määrusega (Regeling dierlijke EG-premies, edaspidi „Regeling”). Ajavahemikul 1. augustist 2002 kuni 1. juunini 2003 kehtinud versioonis Regelingi artiklis 1 määratletakse ammlehma mõiste sama definitsiooniga, mis on antud määruse nr 1254/1999 artikli 3 punktis f.
17.
Ammlehma eest lisatasu andmise korra kohta näeb Regeling ette, et seda lisatasu antakse tootjatele ainult siis, kui ammlehm on asjaomasel aastal poeginud vähemalt ühel korral ja kui vasikas jäetakse pärast sündi karja juurde vähemalt neljaks kuuks.
18.
Alates 2. juunist 2003 hakati pärast poegimise suhtes kehtestatud tingimuse muutmist lisatasu andma siis, kui lehm on poeginud vähemalt ühel korral ajavahemiku jooksul, mis hakkab kulgema kakskümmend kuud enne asjaomase taotluse esitamise perioodi alguse kuupäeva ja lõpeb sellest kuupäevast nelja kuu möödumisel.
II. Põhikohtuasja asjaolud ja eelotsuse küsimus
19.
A. G. Winkel esitas 19. augustil 2002 Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteitile (põllumajandus-, loodus- ja toidukvaliteediminister, edaspidi „minister”) 2002. aasta eest lisatasutaotluse seitsme ammlehma kohta.
20.
Olles andnud A. G. Winkelile 2002. aasta eest lisatasu summas 1532,65 eurot ning olles seejärel vähendanud selle lisatasu summat, jättis minister lõpuks 4. juuni 2004. aasta otsusega 2002. aasta kohta esitatud lisatasutaotluse rahuldamata ja nõudis seega A. G. Winkelilt eraldatud summa tagastamist põhjusel, et ajavahemikult 1. jaanuarist 2001 kuni 31. detsembrini 2002 ei olnud neli lisatasutaotluses märgitud lehmadest oma vasikat imetanud vähemalt neli kuud.
21.
Peale selle otsustas minister määruse nr 2419/2001 artikli 38 lõike 2 kolmanda lõigu alusel 18. juuni 2004. aasta otsuses hageja ilma jätta sissetulekutoetusest summas 875,80 eurot.
22.
A. G. Winkel esitas 28. juunil 2003 ammlehmade eest antava lisatasu taotluse 2003. aasta eest seitsme ammlehma kohta.
23.
Minister määras 21. juunil 2004 A. G. Winkelile 2003. aasta kohta kuue ammlehma eest lisatasu 1104,46 eurot. Seitsmenda lehma pealt lisatasu andmisest keelduti põhjusel, et see lehm ei olnud imetanud oma vasikat nelja kuu vältel.
24.
A. G. Winkel esitas kaebuse ministri 4., 18. ja 21. juuni 2004. aasta otsuste peale. Viimane jättis selle kaebuse 26. oktoobri 2004. aasta otsusega rahuldamata.
25.
Selle otsuse peale esitatigi siseriiklikusse kohtusse hagi. A. G. Winkel leiab, et Regelingis sätestatud tingimused on vastuolus määrusega nr 1254/1999. A. G. Winkel leiab eelkõige, et kõik lehmad, kelle eest ta 2002. ja 2003. aasta kohta ammlehmade eest makstavat lisatasu taotles, vastavad määruse nr 1254/1999 artikli 3 punktis f esitatud ammlehma määratlusele.
26.
College van Beroep voor het bedrijfsleven, kellel on kahtlusi seoses määruse nr 1254/1999 artikli 3 punkti f tõlgendamisega, otsustas menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise küsimuse:
„1)
Kas õigusnormid, mis karjakasvatuse sektoris tavapärasele praktikale toetudes seavad ammlehmade eest makstava lisatasu saamise tingimuseks, et lehm on poeginud vähemalt ühel korral ajavahemiku jooksul, mis hakkab kulgema kakskümmend kuud enne taotluse esitamise perioodi alguse kuupäeva ja lõpeb sellest kuupäevast nelja kuu möödumisel, ja et tema vasikas ei ole asjaomasest karjast eemaldatud nelja kuu jooksul pärast sündi, on kooskõlas määruse (EÜ) nr 1254/1999 artikli 3 lõike 1 punktiga f?
2)
Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis milliste kriteeriumide alusel tuleb kindlaks teha, kas kari on mõeldud vasikate pidamiseks lihatootmise eesmärgil ja millised lehmad kuuluvad sellesse karja?”
III. Analüüs
27.
Sissejuhatuseks tuleb meenutada, et A. G. Winkel taotles ammlehma lisatasu 2002. aasta eest 19. augustil 2002. Regelingis muudeti poegimisalast tingimust aga 2. juunil 2003. Seega kohaldatakse 2002. aasta taotluse suhtes Regelingit selle 1. augustist 2002 kuni 1. juuni 2003 kehtinud redaktsioonis.
28.
Ma ei usu, et see poegimissagedust puudutav muudatus mõjutaks esitatud küsimusele antavat vastust. Ainsaks nüansiks on asjaolu, et muutmata kujul Regelingi kohaselt pidi lehm olema poeginud vähemalt ühel korral asjaomasel aastal, ja muudetud kujul Regelingi kohaselt peab lehm olema poeginud vähemalt ühel korral ajavahemiku jooksul, mis hakkab kulgema kakskümmend kuud enne taotluse esitamise perioodi alguse kuupäeva ja lõpeb sellest kuupäevast nelja kuu möödumisel.
29.
Mõlemal juhul on küsimus, kas määruse nr 1254/1999 artikli 3 punktiga f on vastuolus, et ammlehmade eest makstava lisatasu saamise tingimuseks seatakse poegimissageduse tingimus.
30.
Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus seega sisuliselt teada, kas määruse nr 1254/1999 artikli 3 punkti f tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, et liikmesriik seab ammlehmade eest makstava lisatasu saamise tingimuseks poegimissagedusega seonduva tingimuse ja tingimuse, et lehm on vasikat imetanud vähemalt neli kuud.
31.
Komisjon leiab, et selleks, et lehma loetaks ammlehmaks ja see annaks nii õiguse ammlehma eest makstavale lisatasule, peab täidetud olema ainult kaks määruse nr 1254/1999 artikli 3 punktis f nimetatud kriteeriumit. Seega peab loom ammlehmaks pidamiseks olema lihatõugu ja kuuluma lihatootmiseks peetavate vasikatega samasse karja.
32.
Ühtlasi lisab komisjon, et ammlehma tingimusele vastavust tuleb hinnata kogu karja suhtes tervikuna ja mitte iga lehma suhtes eraldi. Selliselt leiab ta, et kui on alust arvata, et lehm ei ole vasikat imetanud, siis piisab sellest, kui vaadata, kas karja puhul on ammlehma tingimus siiski täidetud selleks, et selle lehma eest määrataks lisatasu. Lisaks ei võeta komisjoni arvates sellistes siseriiklikes tingimustes nagu on sätestatud Regelingis, arvesse põhjendatud erijuhte, nagu vasika surm vahetult pärast sündi.
33.
Liikmesriikidel ei ole tema arvates seega võimalik kehtestada ammlehma eest makstava lisatasu saamiseks tingimusi poegimissageduse ja imetamiskestuse kohta.
34.
Mina nii ei arva. Samamoodi nagu Madalmaade ja Prantsuse valitsus arvan ma, et määruse nr 1254/1999 artikli 3 punkti f tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus, et liikmesriik võtab vastu õigusnormi, millega kehtestatakse ammlehma eest makstavat lisatasu saada soovivatele loomakasvatajatele tingimused loomade poegimissageduse ja imetamiskestuse kohta.
35.
Tuletan kõigepealt meelde Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikat, mille kohaselt tuleb ühenduse õiguse sätte tõlgendamisel arvestada mitte üksnes sätte sõnastust, vaid ka selle konteksti ning selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, millesse see säte kuulub. (
9
)
36.
Määruse nr 1254/1999 artikli 3 punkti f sõnastuse uurimisel selgub, et see ei sisalda ühtki sätet, mis keelaks sõnaselgelt kohaldada selliseid tingimusi nagu on sätestatud Regelingis. Vastupidi, rakendusmääruse artikli 45 kohaselt peavad liikmesriigid võtma kõik vajalikud meetmed, et tagada selle määruse nõuetekohane kohaldamine.
37.
Määruse nr 1254/1999 artikli 3 punktis f määratletakse ammlehm lihalehmana ja lihatootmiseks peetavate vasikatega samasse karja kuuluva lehmana. Seda „ammlehma” mõistet täpsustati rakendusmääruse artiklis 14. Selles sättes märgitakse, milliseid lehmi ei saa pidada ammlehmadeks.
38.
Sellegipoolest ei selgitata üheski määruse nr 1254/1999 ja rakendusmääruse sättes, mida tuleb mõista „lihatootmiseks peetavate vasikatega samasse karja kuuluva ammlehma” all.
39.
Ometi võib karjakasvatuse mõistet, mida võib määratleda kui loomakasvatustehnikate kogumit loomade heades tingimustes sünni ja arengu eest hoolitsemiseks, (
10
) mõista liikmesriigiti väga erinevalt.
40.
Näiteks selgitab Prantsuse valitsus oma märkustes, et Prantsusmaal on lihatootmiseks mõeldud vasikate puhul minimaalne imetamisperiood neli nädalat või pikem juhul, kui liha turustatakse nimetusega „piimavasikas”. Vasika võib ruttu võõrutada ja nuumata turustamiseks pullvasika, mullika või veisena. (
11
)
41.
Komisjon tunnistab muide, et kasvatusmeetodid võivad erineda kasvatustüübi ja kasvatatava tõu järgi. (
12
) Ta ei täpsustanud siiski kasvatusviise, mille kasutamisel võib karja pidada ammlehmakarjaks.
42.
Madalmaade valitsus leiab seega, et määruse nr 1254/1999 rakendamiseks on vaja täpsustada ammlehma mõistet lihatootmiseks peetavate vasikatega samasse karja kuuluvuse tingimuse osas.
43.
Sellised tingimused nagu Regelingis kehtestatud, mis kajastavad Madalmaades levinud kasvatustehnikaid, võimaldavad kontrollida sellisesse karja kuuluvust ja kvalifitseerida ammlehma. Järelikult, kui poegimissageduse tingimust ei täideta või kui vasikat ei jäeta vähemalt neljaks kuuks lehma juurde, ei saa juttu olla kasvatusest ja lehma ei saaks pidada ammlehmaks. Lisatasu ei saa seega anda, millega oligi põhikohtuasjas A. G. Winkeli suhtes tegemist.
44.
Komisjon väidab oma märkustes, et ammlehma tingimust, mis on ammlehmakarja pidamiseks mõeldud lisatasu andmiseks vajalik, tuleb vaadelda mitte iga lehma tasandil, vaid kogu karja tasandil tervikuna. Selliselt, kui on alust arvata, et ammlehma eest makstavat lisatasu taotleti lehmade kohta, kes ei ole oma vasikat imetanud, sõltub lisatasu andmine sellest, kas kari säilib ammlehmakarjana.
45.
Mina seda arvamust ei jaga, ja seda järgmistel põhjustel.
46.
Määruse nr 1254/1999 artikli 6 lõike 2 kohaselt peab ammlehmade eest makstava lisatasu saamiseks vähemalt 60% loomakasvataja karjast olema ammlehmi ja kõige enam 40% mullikaid. Minu arvates on need protsendimäärad mõeldud selleks, et tegelikult tagada, et kari on ammlehmakari, mis on mõeldud vasikate kasvatamiseks veiseliha tootmiseks.
47.
Ent, isegi kui kari peaks säilima ammlehmakarjana protsendimäärade poolest, on ammlehmade 60% määra arvestamiseks siiski vaja täpselt määratleda, mis on ammlehm. Siin on vaja ammlehmi eristada teistest, näiteks piimalehmadest või mullikatest. Kui seda teha ei saa, on oht, et lehma peetakse ammlehmaks, isegi kui lehm ei ole mõeldud vasikate kasvatamiseks.
48.
Regelingis kehtestatud tingimused on seega minu arvates vajalikud ammlehma tuvastamiseks ja tema muud tüüpi kasvatuseks mõeldud lehmadest eristamiseks.
49.
Märgin siinkohal, et komisjon ise teatas 11. aprilli 2002. aasta kirjaga Madalmaade Kuningriigile, et viimane ei kohaldanud lisatasukava veiselihasektoris nõuetekohaselt ja sellepärast kohaldaski komisjon tema kuludeklaratsioonile teatavaid finantskorrektsioone. Komisjoni sõnul näitas kogu Hollandi territooriumil läbiviidud kontroll, et 24,6% ammlehma eest makstavat lisatasu saanud vasikatest lahkusid ettevõttest nelja kuu jooksul pärast sündi.
50.
Komisjon nimelt täpsustas selles kirjas, et üldreegli kohaselt peab vasikas jääma emaga keskmiselt neljaks kuuks, ja et Hollandi kontrollisüsteemis esineb lünki, sest selles ei võeta seda keskmist kestust arvesse. Komisjoni hinnangul kujutab see lünk ohte, sest mõned tootjad võisid saada lisatasu loomade eest, kes ei ole üldsegi ammlehmad.
51.
Sellepärast muutsidki Madalmaade ametiasutused ammlehmade eest makstava lisatasu kava ja arvasid heaks täpsustada ammlehma mõistet (
13
), sest määruses nr 1254/1999 ega selle rakendusmääruses ei anta viidet sellele, kuidas tuleb mõista lihatootmiseks peetavate vasikate kasvatamiseks mõeldud karja kuuluva ammlehma mõistet.
52.
Komisjon täpsustas küll hiljem 7. novembri 2002. aasta kirjas Madalmaade ametiasutustele, et kui kriteerium, et vasikas tuleb ema juurde jätta neljaks kuuks, ei tekita vastuväiteid, siis tuleb siiski kontrollida, kas sellest kriteeriumist ei tehta erandit põhjendatud erandjuhu tõttu, mille pärast kari ei kaota ammlehmakarja staatust. Komisjon leiab oma märkustes, et poegimissageduse ja imetamiskestuse suhtes kehtestatud tingimused on liiga ranged ja ei võimalda neid põhjendatud erandjuhtusid, näiteks vasika surma, arvesse võtta.
53.
Ma ei näe, kuidas sellised tingimused takistavad põhikohtuasjas põhjendatud erandjuhtudega arvestamist. Madalmaade valitsus nimetab oma märkustes, et loomakasvataja võib alati tugineda erandlikele asjaoludele ja sealhulgas vääramatu jõu juhtudele, nagu on ette nähtud määruse nr 2419/2001 artiklis 48, ja põllumajandusettevõtjast sõltumatutele asjaoludele, nagu on ette nähtud selle määruse artiklis 41.
54.
Minu arvates ei takista kõnealuste tingimuste kohaldamisel miski loomakasvatajal tugineda sellistele asjaoludele, kui ta tõendab, et vasikas eraldati emast vääramatu jõu põhjusel või siis erandlikest asjaoludest tingitud põhjusel.
55.
Komisjoni seisukoht nendes erinevates kirjades näitab minu arvates hästi, et määruse nr 1254/1999 artikli 3 punktis f sätestatud tingimuste konkreetseks rakendamiseks on vaja, et liikmesriigid määratleksid sisuliselt sellised mõisted nagu lihatootmiseks peetavate vasikatega samasse karja kuulumine, ja seda eelkõige kontrollimise võimaldamiseks.
56.
Sellist hinnangut kinnitab minu arvates kõnealuste ühenduse sätete eesmärk ja ülesehitus.
57.
Tuletan meelde, et ammlehmakarja pidamiseks mõeldud üldine lisatasukava on mõeldud turgude stabiliseerimiseks ja põllumajanduses tegevale elanikkonnale õiglase elatustaseme tagamiseks. Sellepärast loodigi 1999. aastal tootjatele makstavate otsetoetuste kava. See süsteem seisneb selles, et põllumajandusettevõtjatele makstakse toetust otse ammlehma eest makstava lisatasu vormis ja selle makse tingimuseks on, et karjas on miinimummääral, nimelt vähemalt 60% ammlehmi.
58.
Sellise süsteemi täie tõhususe tagamiseks tuleb liikmesriikidel veenduda, et Euroopa Põllumajanduse Arendus- ja Tagatisfondi (EPATF) rahastatavad toimingud toimuvad tegelikult ja nõuetekohaselt, võttes kõik selleks vajalikud meetmed, et vältida eeskirjade eiramisi ja võtta meetmeid nende vastu. (
14
)
59.
Teisisõnu on ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi eesmärk eelkõige tagada, et ammlehmade eest makstavat lisatasu makstakse tõepoolest lihatootmiseks peetava vasika kasvatamiseks.
60.
Pealegi nägime, et määruse nr 2419/2001 artiklite 36 ja 38 alusel võidakse juhul, kui täheldatakse, et toetusetaotluses märgitud ammlehmade arv ületab loomapidaja põllumajandusettevõttes tegelikult kindlaks tehtud loomade arvu sellepärast, et mõned lehmad ei vasta nõuetele, kohaldada lisatasude vähendamist või väljajätmist.
61.
Määruse nr 1254/1999 eesmärgid oleksid seega ohus, kui lisatasu makstaks näiteks lehma eest, keda peetakse vaid piimatootmiseks, millega võib, nagu nägime, tegemist olla juhul, kui vasikas võetakse pärast sündi ema juurest ära vaid mõne nädala pärast. Komisjon ise tunnistab seda oma 16. detsembri 1999. aasta töödokumendis. (
15
) Ta tunnistab, et kui põllumajandusettevõttes ei ole vasikaid, võib arvata, et ei peeta vasikaid lihatootmiseks ja et kõik lehmad kuuluvad piimakarja.
62.
Peale selle võimaldab poegimissageduse kohta kehtestatud tingimus kontrollida, et lehm ei ole mullikas. Määruse nr 1254/1999 artikli 3 punkti g ja artikli 6 lõike 6 kohaselt eristab mullikat ammlehmast ainult poegimine, sest mullikas on lihatõugu emasveis, kes ei ole veel poeginud.
63.
Seega arvan ma, et ammlehmade eest makstava lisatasu saamise tingimuseks oleva poegimissageduse ja imetamiskestusega seonduvate tingimuste seadmine on vajalik, võimaldamaks liikmesriigil veenduda, et ammlehma eest makstavat lisatasu antakse tõepoolest lihatootmiseks peetava vasika kasvatamiseks mõeldud lehma eest.
64.
Seega on Regelingis kehtestatud tingimused minu arvates kõnealuste õigusnormide eesmärgi ja ülesehitusega kooskõlas.
65.
Esitatud põhjendustest lähtudes leian ma, et määruse nr 1254/1999 artikli 3 punktiga f ei ole vastuolus, et liikmesriik seab ammlehmade eest makstava lisatasu saamise tingimuseks poegimissagedusega seonduva tingimuse ja tingimuse, et lehm on vasikat imetanud vähemalt nelja kuu vältel.
66.
Seega ei ole vajadust vastata teisele küsimusele.
IV. Ettepanek
67.
Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata College van Beroep voor het bedrijfsleveni küsimusele järgmiselt:
Nõukogu 17. mai 1999. aasta määruse (EÜ) nr 1254/1999 veise- ja vasikalihaturu ühise korralduse kohta, muudetud nõukogu 23. juuli 2001. aasta määrusega (EÜ) nr 1512/2001, artikli 3 punktiga f ei ole vastuolus, et liikmesriik seab ammlehmade eest makstava lisatasu saamise tingimuseks poegimissagedusega seonduva tingimuse ja tingimuse, et lehm on vasikat imetanud vähemalt nelja kuu vältel.
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
2
)	Nõukogu 17. mai 1999. aasta määrus veise- ja vasikalihaturu ühise korralduse kohta (EÜT L 160, lk 21; ELT eriväljaanne 03/25, lk 339), muudetud nõukogu 23. juuli 2001. aasta määrusega (EÜ) nr 1512/2001 (EÜT L 201, lk 1, edaspidi „määrus nr 1254/1999”).
(
3
)	Nõukogu 28. detsembri 1992. aasta määrus, millega kehtestatakse piima- ja piimatootesektoris lisamaks (EÜT L 405, lk 1).
(
4
)	Määruse nr 1254/1999 artikli 6 lõike 2 esimese lõigu punkt b.
(
5
)	Määruse nr 1254/1999 artikli 6 lõige 7.
(
6
)	Komisjoni 28. oktoobri 1999. aasta määrus, millega kehtestatakse määruse nr 1254/1999 üksikasjalikud rakenduseeskirjad lisatasukavade kohta (EÜT L 281, lk 30; ELT eriväljaanne 03/26, lk 396, edaspidi „rakendusmäärus”).
(
7
)	Komisjoni 11. detsembri 2001. aasta määrus, millega sätestatakse nõukogu määrusega (EMÜ) nr 3508/92 kehtestatud teatavate ühenduse toetuskavade ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi üksikasjalikud rakenduseeskirjad (EÜT L 327, lk 11; ELT eriväljaanne 03/34, lk 308).
(
8
)	Nõukogu 27. novembri 1992. aasta määrus, millega kehtestatakse ühenduse teatavate toetuskavade ühtne haldus- ja kontrollisüsteem (EÜT L 355, lk 1; ELT eriväljaanne 03/13, lk 223).
(
9
)	Vt 1. märtsi 2007. aasta otsus kohtuasjas C-34/05: Schouten (EKL 2007, lk I-1687, punkt 25 ja selles viidatud kohtupraktika).
(
10
)	Vt Le Petit Robert, Dictionnaire de la langue française, Dictionnaires Le Robert, Paris, 2008.
(
11
)	Vt Prantsuse valitsuse märkuste punktid 33 ja 34.
(
12
)	Vt komisjoni märkuste punkt 41.
(
13
)	Vt Madalmaade valitsuse märkuste punkt 18.
(
14
)	Vt rakendusmääruse teine põhjendus, milles viidatakse sõnaselgelt määruse nr 3508/92 esimesele põhjendusele.
(
15
)	Vt komisjoni märkuste I lisa.