Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
RIMVYDAS NORKUS
esitatud 7. mail 2026(1)
Kohtuasi C‑276/25
RÖSLE GROUP GmbH
versus
EVROmat a.s.
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Nejvyšší soud (Tšehhi Vabariigi kõrgeim kohus))
Eelotsusetaotlus – Intellektuaalomand – Direktiiv 2004/48/EÜ – Intellektuaalomandi õiguste jõustamine – Intellektuaalomandi õiguse rikkumise hagi – Õigus teabele – Ulatus – Õigus saada mitte üksnes teavet, vaid ka selle teabe õigsuse ja ammendavuse tõendamiseks asjakohased dokumendid
1.        Liidu õiguse eesmärk on kaitsta intellektuaalomandi õigusi, millel on oluline osa siseturu edukuse saavutamisel. Selle kaitse üks konkreetne menetluslik meede on intellektuaalomandi õiguse omaja õigus saada teavet niisuguste kaupade või teenuste päritolu ja levitamisvõrgustike kohta, millega seda õigust rikutakse. Kas see meede võimaldab saada lihtsalt teavet andmete enda tähenduses või ka dokumente, millega saab tõendada, et see teave on õige ja täielik? Niisugune on küsimus, mille kohta peab Euroopa Kohus käesolevas kohtuasjas seisukoha võtma.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
2.        Käesolevas kohtuasjas on asjakohased direktiivi 2004/48/EÜ(2) põhjendused 1, 3, 10, 13, 14, 17, 20 ja 21 ning artiklid 1, 3 ja 6–8.
Tšehhi õigus
3.        Direktiivi 2004/48 artikkel 8 võeti Tšehhi õigusesse üle seadusega nr 221/2006 tööstusomandi õiguste jõustamise kohta (zákon č. 221/2006 Sb o vymáhání práv z průmyslového vlastnictví) artikliga 3. Selles artiklis 3 on sätestatud:
„1.      Õiguse omaja võib nõuda kolmandalt isikult,
a)      kes otsese või kaudse majandusliku või kaubandusliku kasu saamise eesmärgil valdas kaupa, millega õigusi rikuti, või
b)      kes otsese või kaudse majandusliku või kaubandusliku kasu saamise eesmärgil kasutas teenuseid, millega õigusi rikuti, või
c)      kelle puhul on tuvastatud, et ta otsese või kaudse majandusliku või kaubandusliku kasu saamise eesmärgil osutas teenuseid, mida kasutati õigusi rikkuvas tegevuses, või
d)      kelle kohta punktis a, b või c nimetatud isik teatas, et ta osaleb kaupade tootmises, valmistamises, hoiustamises või levitamises või teenuste osutamises,
teavet nende kaupade või teenuste, millega õigusi rikuti, päritolu ja turustamise võrgustike kohta.
2.      Kui lõikes 1 osutatud teavet ei esitata vabatahtlikult mõistliku aja jooksul, võib õiguse omaja rikkumismenetluse raames esitada kohtule taotluse, nõudes selle teabe esitamist. Kohus jätab taotluse rahuldamata, kui see ei ole õiguste rikkumise või rikkumise ohu tõsidusega võrreldes proportsionaalne.
3.      Selle teabe hulka kuulub:
a)      kaupade või teenuste, millega õigusi rikuti, tootja, valmistaja, ladustaja, levitaja, tarnija või muu varasema valdaja nimi ja perekonnanimi või ärinimi ning elukoht või asukoht,
b)      andmed toodetud, valmistatud, tarnitud, hoiustatud, vastu võetud või tellitud koguste ning asjaomaste kaupade või teenuste eest saadud hinna kohta.
4.      Lõigete 1 ja 2 sätetega ei ole piiratud erisätete kohaldamine, milles on ette nähtud eelkõige:
a)      õigus saada rohkem teavet,
b)      teabe kasutamine tsiviil- või kriminaalkohtumenetluses,
c)      vastutus teabe saamise õiguse kuritarvitamise eest,
d)      konfidentsiaalsuskohustus,
e)      õigus keelduda teabe esitamisest, kui lõikes 1 osutatud isik on omaks võtnud enda või talle lähedaste isikute osalemise õiguse rikkumises,
f)      teabeallikate konfidentsiaalsuse või isikuandmete töötlemise kaitse.“
Põhikohtuasi, eelotsuse küsimus ja menetlus Euroopa Kohtus
4.        Põhikohtuasja ese on vaidlus, mille pooled on Saksa õiguse alusel asutatud äriühing RÖSLE GROUP, kes on ühenduse disainilahenduste nr 004702645‑0001 ja nr 004702645‑0002 omanik (mõlema prioriteedikuupäev on 9. veebruar 2018) ja kes kasutas neid disainilahendusi oma toodete valmistamiseks, ning Tšehhi õiguse alusel asutatud äriühing EVROmat, kes RÖSLE GROUPi sõnul turustas tema disainilahendusega identse kujuga toodet (klapp, mis on osa vihmavee äravoolusüsteemist).
5.        RÖSLE GROUP esitas muu hulgas taotluse, et kohus kohustaks äriühingut EVROmat hoiduma kõnealuse toote valmistamisest, pakkumisest ja müümisest ning samuti esitama äriühingule RÖSLE GROUP selle toote kohta asjakohase teabe ja asjakohaseid dokumendid selle teabe tõendamiseks.
6.        Esimese astme kohus Městský soud v Praze (Praha linnakohus, Tšehhi Vabariik) jättis RÖSLE GROUPi taotluse tervikuna rahuldamata. Vrchní soud v Praze (Praha kõrgem kohus, Tšehhi Vabariik) siiski muutis apellatsiooniastmena esimeses kohtuastmes tehtud lahendit, kohustades äriühingut EVROmat esiteks hoiduma toote valmistamisest, pakkumisest ja müümisest ning teiseks edastama äriühingule RÖSLE GROUP järgmise teabe selle toote kohta: a) tootja, valmistaja, levitaja, tarnija või muu selle kauba varasema valdaja nimi ja perekonnanimi või ärinimi ja tema elukoht või asukoht, ning b) kõnealuse kauba toodetud, valmistatud, tarnitud, hoiustatud, vastu võetud või tellitud kogused ning selle eest makstud ja saadud hind.
7.        Apellatsioonikohus jättis esimese astme kohtu lahendi siiski muutmata RÖSLE GROUPi taotluse osas esitada dokumendid asjaomase teabe tõendamiseks. Apellatsioonikohus põhjendas seoses õigusega teabele oma lahendit sellega, et seaduse nr 221/2006 artikli 3 lõike 1 punkti a kohaselt võib kohustada esitama üksnes teavet, mitte aga dokumente selle tõendamiseks, kuna asjakohaste dokumentide esitamise kohustusega laiendataks oluliselt seadusest tulenevat kohustust ja suurendataks eelkõige teavet andma kohustatud isiku kulusid.
8.        RÖSLE GROUP ja EVROmat esitasid apellatsioonikohtu otsuse peale kassatsioonkaebused eelotsusetaotluse esitanud kohtule Nejvyšší soudile (Tšehhi Vabariigi kõrgeim kohus), esitades väite, mille kohaselt on rikutud õigusnormi.
9.        Eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul ei ole Euroopa Kohus veel lahendanud küsimust, „kas eraõiguslikult isikult, kellel on direktiivi 2004/48 artikli 8 alusel (või riigisisese õigusnormi alusel, millega õigus saada teavet on üle võetud) kohustus esitada teavet, võib samuti nõuda, et ta tõendaks esitatud teabe õigsust ja täielikkust, esitades hagejale asjakohased dokumendid“. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et selle valdkonna liidu õiguse sätete põhjal ei saa anda esitatud küsimusele ühemõttelist vastust ega jõuda sellise vastuseni ilma ühegi põhjendatud kahtluseta (st et tegemist ei ole acte clair’iga).
10.      Nendel asjaoludel otsustas Nejvyšší soud (Tšehhi Vabariigi kõrgeim kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [direktiivi 2004/48] artikli 8 lõikeid 1 ja 2 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi kohus peab hageja nõude korral kohustama rikkujaid (või teisi neis sätetes nimetatud isikuid) mitte ainult esitama seal nimetatud teabe, vaid ka hagejale asjakohaseid dokumente esitades tõendama, et see teave on õige ja täielik?“
11.      Eelotsusetaotlus, mis kannab 19. märtsi 2025. aasta kuupäeva, saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 11. aprillil 2025. Põhikohtuasja hageja RÖSLE GROUP ja Euroopa Komisjon esitasid oma kirjalikud seisukohad. Euroopa Kohus otsustas kodukorra artikli 76 lõike 2 alusel jätta kohtuistungi korraldamata.
Õiguslik analüüs
12.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib oma ainsa eelotsuse küsimusega teada, millise ulatusega on direktiivi 2004/48 artikli 8 lõigetel 1 ja 2 põhinev õigus teabele. Konkreetselt on tarvis teada, kas selle artikliga on antud intellektuaalomandi õiguse omajale, kelle huve on kahjustatud, üksnes õigus saavutada – selles artiklis ette nähtud tingimuste täidetuse korral – selles artiklis loetletud teabe talle esitamine, või ka see, et talle esitatakse dokumendid, millega saab tõendada, et see teave on õige ja täielik.
13.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus, kes ilmselgelt omistab erilist tähtsust direktiivi 2004/48 artikli 8 lõigetes 1 ja 2 kasutatud termini „teave“ tähendusele – kusjuures tema meelest tähistab see andmeid endid –, on arvamusel, et selles artiklis silmas peetud menetluse ese võib olla ainult teabe edastamine. Seevastu komisjon ja RÖSLE GROUP väidavad sisuliselt, et selle artikli tähenduses õiguse teabele ulatust tuleb tõlgendada laialt nii, et sellega ei ole hõlmatud mitte üksnes teabe andmine, vaid ka niisuguste dokumentide esitamine, millega saab tõendada, et see teave on õige ja täielik.
14.      Sellega seoses tuleb kõigepealt meenutada, et direktiivi 2004/48 artikli 8 lõike 1 kohaselt peavad liikmesriigid tagama, et intellektuaalomandi õiguste rikkumise menetlemisel ning hageja põhjendatud ja proportsionaalse nõude korral võib pädev kohus nõuda, et rikkuja ja/või kes tahes isik, kes on tabatud selliste kommertseesmärgil pakutavate teenuste kasutamiselt, millega õigusi rikutakse, esitaks teabe nende kaupade või teenuste, millega rikutakse intellektuaalomandi õigusi, päritolu ja levitamisvõrgustiku kohta.
15.      Direktiivi 2004/48 artikli 8 lõikes 2 on täpsustatud, et selle artikli lõikes 1 nimetatud meetmetega on vastavalt vajadusele hõlmatud tootjate, valmistajate, levitajate, tarnijate ja muude kaupade või teenuste varasemate valdajate ning ühtlasi kavandatavate jae- ja hulgimüüjate nimed ja aadressid ning toodetud, valmistatud, vastu võetud, tarnitud või tellitud toodete kogused ning ühtlasi kõnealuste toodete või teenuste eest makstud hind.
16.      Direktiivi 2004/48 artikli 8 lõigetes 1 ja 2 ei ole midagi öeldud selle kohta, kas liikmesriigid peavad tagama, et pädevad kohtud saaksid niisuguses olukorras nagu põhikohtuasjas kohustada kostjat mitte üksnes andma nõutud teavet, vaid ka tõendama, et see teave on õige ja täielik. Teiste sõnadega ei ole selle artikli sõnastuse põhjal võimalik järeldada, millises vormis teavet tuleb anda, ega ka seda, kuidas see tuleb edastada. Kõnealuse artikli 8 lõigete 1 ja 2 põhjal ei ole siiski võimalik välistada, et see teave edastatakse dokumentide kujul, millega saab seega tõendada, et teave on õige ja täielik.(3)
17.      Euroopa Kohtu praktikast tuleneb siiski, et teabe nõudmise menetlus, mis on direktiivi 2004/48 artikli 8 lõikes 1 ette nähtud intellektuaalomandi õiguste omaja kasuks, on liidu õiguse eraldiseisev ja eripärane menetlus.(4) Direktiivi 2004/48 artikli 8 lõikes 1 ette nähtud õiguses teabele on konkretiseeritud Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklis 47 tagatud põhiõigus tõhusale õiguskaitsevahendile ja seeläbi on tagatud põhiõiguse omandile tegelik teostamine; viimati nimetatud põhiõiguse alla kuuluvad ka harta artikli 17 lõikega 2 kaitstavad intellektuaalomandi õigused. Seega on intellektuaalomandi õiguste omajal võimalik kõnealust õigust teabele kasutades teha kindlaks, kes vastavaid õigusi rikub, ning võtta vajalikud meetmed, nagu direktiivi 2004/48 artikli 9 lõigetes 1 ja 2 ette nähtud ajutiste meetmete kohaldamise taotluse või selle direktiivi artikli 13 alusel kahju hüvitamise nõude esitamine, et nimetatud õigusi kaitsta. Selliste õiguste omajal ei ole oma intellektuaalomandi õiguste rikkumise ulatust täielikult teadmata võimalik teha kindlaks või arvutada täpset hüvitise suurust, millele tal selle rikkumise tõttu on õigus.(5) Seega on kindel, et direktiivi 2004/48 artikli 8 lõigetes 1 ja 2 on ette nähtud menetluslik meede, mille abil on intellektuaalomandi õiguse omajal võimalik saada teavet nende isikute, kes on tema õiguse rikkumises osalenud, ja selle rikkumise ulatuse kohta.
18.      Minu hinnangul saab asuda seisukohale, et teave rikkumise tegeliku ulatuse ja selles osalenud isikute kohta on saadud üksnes siis, kui edastatud teave on õige ja täielik. Tagamaks, et see teave on õige ja täielik, tuleb õigust teabele direktiivi 2004/48 artikli 8 lõigete 1 ja 2 tähenduses mõista nii, et see ei tähenda ainult selles sättes nimetatud teabe andmist, vaid ka hageja nõude korral niisuguste dokumentide esitamist, millega saab kinnitada, et see teave on õige ja täielik. Kontekstuaalsed ja teleoloogilised asjaolud toetavad seda lähenemist.(6)
19.      Direktiivi 2004/48 artikli 8 lõigete 1 ja 2 konteksti kohta tuleb märkida, et direktiivi põhjenduses 21 on ette nähtud, et tänu kõrgetasemelise kaitse tagamiseks mõeldud õigusele teabele on võimalik saada täpset teavet sellise kauba või teenuse, millega õigusi rikutakse, päritolu, selle levitamisvõrgustiku ning rikkumises osalenud mis tahes kolmandate isikute kohta. Seda põhjendust arvestades on veelgi enam paikapidav tõlgendus, mille kohaselt õigusega teabele selle artikli 8 lõigete 1 ja 2 tähenduses peaks olema tagatud, et rikutud intellektuaalomandi õiguse omaja saab andmed, mis tõendusmaterjali põhjal on õiged(7).
20.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus on seisukohal, et dokumentide esitamine intellektuaalomandi õiguse rikkumise väite tõendamiseks peaks hoopis olema riigisisese õiguse alusel hiljem toimuva täitemenetluse ese, ilma et see siiski mõjutaks direktiivi 2004/48 artiklites 6 ja 7 sätestatud nõuete järgimist. Teiste sõnadega on direktiivi artiklite 6 ja 7 alusel algatatud menetlus ja artikli 8 alusel algatatud menetlus eraldi menetlused ja viimane isegi eelneb artiklite 6 ja 7 alusel algatatud menetlusele.
21.      Tuleb märkida, et miski direktiivis 2004/48 ei osuta sellele, et neid menetluslikke meetmeid peaks tingimata võtma kronoloogiline järjestuses, mille pakub välja eelotsusetaotluse esitanud kohus. Tuleb meenutada, et kõik need meetmed on loetletud direktiivi II peatükis „Meetmed, menetlused ja õiguskaitsevahendid“, ning need on jaotatud eri jagudesse olenevalt nende menetluslikust kategooriast.
22.      Tõendeid käsitlevas direktiivi 2004/48 2. jaos olevate artiklite 6 ja 7 – milles on täpsemalt sätestatud liikmesriikide kohustused selleks, et oleks tagatud tõhusad meetmed tõendusmaterjali esitamiseks ja säilitamiseks – eesmärk on teha hagejale ja pädevale kohtule kättesaadavaks teave, mis on vajalik, et otsustada, kas intellektuaalomandi õiguste rikkumine leidis aset, ning – jaatava vastuse korral – mis on selle tagajärjed.(8) Muide, kõnealuse direktiivi põhjenduses 20 ei ole rõhutatud mitte üksnes tõendusmaterjali esmatähtsust intellektuaalomandi õiguste rikkumise tuvastamisel, vaid ka seda, et on asjakohane tagada tõhusate meetmete kättesaadavus tõendusmaterjali esitamiseks, omandamiseks ning säilitamiseks. Õigus teabele direktiivi 2004/48 artikli 8 lõigete 1 ja 2 tähenduses on mõeldud aga rohkem selleks, et intellektuaalomandi õiguse omaja saaks teada mitte rikkumise esinemisest endast, vaid selle allikast ja ulatusest.
23.      Lisaks on minu hinnangul direktiivi 2004/48 artiklites 6 ja 7 ette nähtud menetluslikud meetmed asjaomast teavet puudutavas osas
suurema ulatusega kui direktiivi artiklis 8 ette nähtud menetluslikud meetmed. Artikli 8 lõikes 2 on teave, millega võib sellise menetlusliku meetme puhul tegemist olla, ammendavalt piiritletud, samas kui artiklites 6 ja 7 on käsitletud ainult tõendeid üldiselt, piiritlemata faktilisi asjaolusid, mida nendega saab tõendada. Pealegi on direktiivi 2004/48 artikli 8 alusel võimalik nõuda ka rohkemat, kui ainult õiguste rikkujalt saadavat teavet, ning seega kindlaks teha kõik isikud, kes on rikkumise „kulisside taga“, sageli keeruka turustusvõrgustiku osana.(9) Leian, et eespool viidatud menetluslike meetmete niisuguste omaduste tõttu tuleb järeldada, et need meetmed on autonoomsed, nii et need ei sõltu mingil moel üksteisest ning neid ei ole vaja võtta teatud järjekorras.
24.      Seega kujutab õigus teabele endast „muud“ kõrgetasemelise kaitse tagamiseks mõeldud meedet võrreldes meetmetega, mis puudutavad tõendusmaterjali esitamist, omandamist ning säilitamist.(10) Õigust teabele ning tõendite esitamise ja säilitamise vahendeid võib siiski vajaduse korral pidada üksteist täiendavaks. Kuigi õigus teabele kui menetluslik vahend on mõeldud selleks, et saada direktiivi 2004/48 artikli 8 lõikes 2 loetletud teavet, võib seda õigust minu arvates kasutada koos teiste menetluslike meetmetega, mille kohaselt toimub muu hulgas tõendusmaterjali esitamine ja saamine intellektuaalomandi õiguse rikkumise kohta, kui viimati mainitud meetmete kasutamise tingimused on kõnealuse direktiivi artikli 6 lõike 1 kohaselt täidetud.
25.      Direktiivi 2004/48 põhjendus 14 kinnitab järeldust, et ühelt poolt direktiivi artikli 8 lõigetes 1 ja 2 ning teiselt poolt eelkõige selle artikli 6 lõikes 1 silmas peetud menetluslikud meetmed täiendavad üksteist. Direktiivi artikli 6 lõikes 1 ja artikli 8 lõikes 2 nimetatud meetmed on kõnealusesse põhjendusse koondatud meetmetena, mida tohib kohaldada ainult kommertseesmärkidel toime pandud tegude korral, piiramata liikmesriikide võimalust kohaldada neid sätteid ka muude tegude korral.(11)
26.      Lisaks võib teabe esitamist taotleda direktiivi 2004/48 artikli 8 lõike 1 alusel Euroopa Kohtu praktika kohaselt nii enne intellektuaalomandi õiguse rikkumise tuvastamise hagi esitamist(12) kui ka pärast selle hagi kohta tehtud kohtuotsuse jõustumist.(13) Kronoloogiline järjestus, mille on välja pakkunud eelotsusetaotluse esitanud kohtus ja mille kohaselt tuleks esiteks esitada teabe esitamise taotlus ja teiseks teavet tõendavate dokumentide esitamise taotlus, võib aga olla vastuolus eespool kirjeldatud kontekstiga.
27.      Samuti võib teabe esitamise taotluse menetlemine kronoloogilises järjestuses enne selle kontrollimist, kas teave on õige ja täielik, olla vastuolus üldise kohustusega, mis on ette nähtud direktiivi 2004/48 artiklis 3, mida tuleb seetõttu, et see on üldsäte – nagu nähtub seda kohustust sisaldavat II peatükki „Meetmed, menetlused ja õiguskaitsevahendid“ hõlmava 1. jao pealkirjast –, kohaldada läbivalt direktiivis silmas peetud intellektuaalomandi õiguste kaitse valdkonnas.(14) Konkreetsemalt on nii, et kui seda, kas direktiivi 2004/48 artikli 8 lõigete 1 ja 2 alusel antud teave on õige ja täielik, tuleb kontrollida hilisemas täitemenetluses, võib see menetlust tarbetult pikendada ja keerukamaks muuta või isegi muuta selle kulukamaks, eelkõige sellele intellektuaalomandi õiguse omajale, kelle õigust on rikutud.(15) Pealegi tuleb märkida, et lahendus, mille puhul püütakse eristada teabe andmist selle teabe õigsust ja täielikkust tõendamiseks dokumentide esitamisest, ei pruugi olla hea õigusemõistmise seisukohast põhjendatud.
28.      Järelikult on selle kontekstiga minu meelest vastuolus järeldus, mille pakub välja eelotsusetaotluse esitanud kohus ning mille kohaselt tuleb seda, kas direktiivi 2004/48 artikli 8 lõigete 1 ja 2 alusel antud teave on täielik ja õige, kontrollida hilisemas eraldi täitemenetluses, ilma et see siiski mõjutaks direktiivi 2004/48 artiklites 6 ja 7 sätestatud nõuete järgimist, samas kui intellektuaalomandi õiguse omaja taotles seda, kui kasutas oma õigust teabele.
29.      Teleoloogilisest vaatevinklist tundub, et direktiivi 2004/48 eesmärgiga on kõige enam kooskõlas järeldus, et intellektuaalomandi õiguse omaja direktiivi 2004/48 artikli 8 lõigete 1 ja 2 tähenduses esitatud nõude korral tuleb esitada mitte üksnes selles artiklis silmas peetud teave, vaid ka tõendusmaterjal selle teabe õigsuse ja täielikkuse toetuseks.
30.      Kõnealuse direktiiviga otsustas liidu seadusandja tagada siseturul kõrge, võrdväärse ning ühetaolise intellektuaalomandi kaitse taseme liikmesriikide õigusaktide ühtlustamisega(16) ning viia seega läbi minimaalne ühtlustamine intellektuaalomandi õiguste jõustamise osas üldiselt.(17) Intellektuaalomandi kaitsel on oluline osa siseturu edukuse saavutamisel. Konkreetselt on see tähtis mitte ainult innovaatilisuse ning loometegevuse edendamiseks, vaid ka tööhõive soodustamiseks ning konkurentsivõime parandamiseks.(18)
31.      Intellektuaalomandi õiguste jõustamine on siseturu arenemiseks esmatähtis.(19) Direktiivis 2004/48 on ette nähtud intellektuaalomandi õiguste jõustamiseks vajalikud meetmed, menetlused ja õiguskaitsevahendid.(20) Euroopa Kohus on leidnud, et selle direktiivi sätetega ei ole soovitud reguleerida kõiki intellektuaalomandi õigustega seotud aspekte, vaid üksnes neid, mis on lahutamatult seotud esiteks nende õiguste jõustamisega ja teiseks nende õiguste rikkumisega, nähes intellektuaalomandi õiguste rikkumiste ennetamiseks, tõkestamiseks või heastamiseks ette kohustuse kehtestada tõhusad õiguskaitsevahendid.(21)
32.      Direktiivi 2004/48 artikli 8 lõigetes 1 ja 2 ette nähtud õigus teabele on seega instrumentaalne õigus, mille eesmärk on tagada intellektuaalomandi tõhus kaitse; selle vahetu eesmärk on intellektuaalomandi õiguse väidetaval rikkujal ja selle õiguse omajal oleva teabe erineva taseme teatud ulatuses ühtlustamine.(22) Seega olen ma – nagu komisjongi – seisukohal, et õiguse teabele soovitava toime tagamisel ja üldiselt direktiivis 2004/48 ette nähtud meetmetega tagatud intellektuaalomandi õiguste kaitsmisel on kõige olulisem, et teave, mille nimetatud õigus teabele võimaldab saada, oleks õige ja täielik.
33.      Seejuures tuleb meenutada, et kohtuotsuses Knor leidis Euroopa Kohus, kellele oli esitatud küsimus direktiivi 2004/28 artikli 8 lõikel 1 rajaneva teabe esitamise taotluse puhul hagejale esitatava nõude kohta tõendada, et ta on intellektuaalomandi õiguse omaja, et sellise taotluse menetluses esitatud tõendite piisavuse kindlakstegemiseks tuleb arvesse võtta intellektuaalomandi õiguse olemust ja võimalikke eriformaalsusi, millest sõltub omand sellele õigusele, ning et eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on seega analüüsida, kas hageja on esitanud piisavad tõendid, millest nähtub, et ta on intellektuaalomandi õiguse omaja.(23)
34.      Kas seejuures ei tuleks kaaluda, ega ei ole tarvis, et direktiiviga 2004/48 tagatud intellektuaalomandi õiguste kaitse valdkonnas valitseks nõuete parallelism niisugusena, nagu see on tagatud artikli 8 lõikes 1 ette nähtud menetlusliku meetmega? Eriti arvestades seda, et kui teabe nõudmiseks oma intellektuaalomandi õiguse rikkumise ulatuse kohta on hageja kohustatud esitama piisavad tõendid selle õiguse olemasolu tõendamiseks, siis miks peaks õiguse rikkuja või ükskõik missugune kolmas isik olema vabastatud selles menetluses esitatud teabe täielikkuse ja õigsuse tõendamiseks dokumentide esitamisest?
35.      Niisugune nõue esitada mitte üksnes teave, vaid ka dokumendid selle teabe tõendamiseks, on minu hinnangul seda põhjendatum, et õigus teabele direktiivi 2004/48 artikli 8 tähenduses ei ole absoluutne õigus. See on piiritletud, sest ei aktsepteerita selle õiguse ükskõik missugust kuritarvitamist.(24) Konkreetselt siis, kui tuvastatakse, et taotlus kasutada oma õigust teabele on kuritarvituslik, peab eelotsusetaotluse esitanud kohus jätma selle rahuldamata.(25) On ka enesestmõistetav, et liidu õiguse üldpõhimõtet, mille kohaselt „ei ole keegi kohustatud tegema võimatut(26) kohaldatakse siis, kui õiguste rikkujalt või ükskõik milliselt kolmandalt isikult nõutakse, et ta annaks intellektuaalomandi õiguse omajale selle artikli 8 kohaselt teavet, sh esitaks dokumendid selle teabe tõendamiseks. Konkreetselt tuleks nõuda ainult niisuguste dokumentide esitamist, millega saab tõendada mõistlikult kättesaadavat teavet, ja seda riigisiseses õiguses ette nähtud korras, mis peab olema sisustatud nii, et oleks võimalik saavutada direktiivi 2004/48 eesmärgid eelkõige õiguses teabele
seisneva menetlusliku meetme tõhususe ja proportsionaalsuse tulemusel,(27) tagades samas menetlusosaliste õiguste ja kohustuste tasakaalu.
36.      Lõpuks tuleb praktilisest vaatevinklist meenutada, et teabe hulgas, mille kohta RÖSLE GROUP tõendusmaterjali nõuab, on teave toodetud, töödeldud, tarnitud, ladustatud, saadud või tellitud koguste ning kauba eest tasutud ja saadud hinna kohta.
37.      Selle teabe ning eriti kauba eest tasutud ja saadud hinna puhul on aga raske ette kujutada, et liidu seadusandja meelest oleks piisanud, et õiguse rikkuja või direktiivi 2004/48 artikli 8 lõikes 1 silmas peetud ükskõik missugune kolmas isik edastab ainult teabe vastavate andmete kujul ning ilma seda tõendavate dokumentideta, milleks on näiteks tellimuslehed, kättesaamise kinnitused või ka arved. Sellest vaatevinklist ja eelkõige arvestades kõrgetasemelist kaitset, mida seadusandja soovis direktiiviga 2004/48 tagada, on raske ette kujutada, et teabe esitamine intellektuaalomandi õiguse rikkumise ulatuse kohta oleks eraldatud selle teabe tõendamiseks dokumentide esitamisest. Ilma dokumentideta, millega saab esitatud teavet tõendada, ei ole rikutud intellektuaalomandi õiguse omajal mingit võimalust kontrollida, ega see teave ei ole väär, ebatäpne või ebatäielik. See, kui teda kohustatakse niisugustel asjaoludel algatama tõendavate dokumentide saamiseks järgmise menetluse n-ö pimesi, ilma et tal oleks kaudseid tõendeid esitatud teabe õigsuse kohta, ei oleks kuigi rahuldav lahendus, arvestades seda intellektuaalomandi õiguste kõrgetasemelise kaitse taset, mille saavutamine on direktiivi 2004/48 eesmärk.
38.      Kõikidest esitatud põhjendustest lähtudes leian, et käesolevas kohtuasjas esitatud eelotsuse küsimusele tuleb vastata jaatavalt. Direktiivi 2004/48 artikli 8 lõikeid 1 ja 2 tuleb tõlgendada nii, et intellektuaalomandi õiguse omaja selle artikli tähenduses esitatud nõude korral
tuleb lisaks selles sättes ette nähtud teabele esitada ka selle teabe õigsuse ja täielikkuse tõendamiseks asjakohased dokumendid.
Ettepanek
39.      Eelnevate kaalutluste põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Nejvyšší soudi (Tšehhi Vabariigi kõrgeim kohus) eelotsuse küsimusele järgmiselt:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/48/EÜ intellektuaalomandi õiguste jõustamise kohta artikli 8 lõikeid 1 ja 2
tuleb tõlgendada nii, et
eelotsusetaotluse esitanud kohus peab hageja põhjendatud ja proportsionaalse nõude korral kohustama rikkujat või ükskõik missugust selles artiklis silmas peetud kolmandat isikut mitte üksnes esitama selles sättes nimetatud teabe, vaid ka hagejale asjakohaseid dokumente esitades tõendama, et see teave on õige ja täielik.
1      Algkeel: prantsuse.
2      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiv intellektuaalomandi õiguste jõustamise kohta (ELT 2004, L 157, lk 45, lk 16; ELT eriväljaanne 17/02, lk 32).
3      Sellega seoses tuleb nõustuda, et termin „teave“ on väga lai ja sellega tähistatakse tavatähenduses igasuguseid andmeid olenemata andmekandjast, millel see asub – sh kirjalik andmekandja. Kas seepärast ei oleks kunstlik teha kohe alguses tekstuaalselt vahet andmete endi ja dokumentide vahel, milles need asuvad? Muide, muus kontekstis kui direktiiv 2004/48 – kusjuures kontekst võib olla väga eripärane, näiteks konkurentsiõigus – on Euroopa Kohus uurimise eset puudutava teabe kogumise küsimuses leidnud, et kuna nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 1/2003 [ELTL] artiklites [101 ja 102] sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT 2003, L 1, lk 1 ; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205) artikli 19 lõikes 1 sisalduv mõiste „teave“ on üldsõnaline, tuleb asuda seisukohale, et seda sätet kohaldatakse vahet tegemata nii kaudsete tõendite kui ka tõendite suhtes (9. märtsi 2023. aasta kohtuotsus Intermarché Casino Achats vs. komisjon, C‑693/20 P, EU:C:2023:172, punktid 103–108).
4      27. aprilli 2023. aasta kohtuotsus Castorama Polska ja Knor (C‑628/21, edaspidi „kohtuotsus Knor“, EU:C:2023:342, punktid 40 ja 45).
5      Vt 18. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus NEW WAVE CZ (C‑427/15, EU:C:2017:18, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika).
6      Väljakujunenud kohtupraktika järgi ei tule liidu õiguse sätte tõlgendamisel arvestada mitte üksnes selle sõnastust, vaid ka konteksti ning selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osa säte on (vt kohtuotsus Knor, punkt 36 ja seal viidatud kohtupraktika).
7      [Ettepaneku prantsuskeelses tekstis kasutatud t]ermini précis kui termini exact sünonüümi tähenduse kohta vt Centre national de ressources textuelles et lexicales (CNRTL), https://www.cnrtl.fr/definition/pr%C3%A9cis.
8      Vt selle kohta komisjoni 29. novembri 2017. aasta teatis Euroopa Parlamendile, nõukogule ning Euroopa Majandus‑ ja Sotsiaalkomiteele „Suunised intellektuaalomandi õiguste jõustamist käsitleva Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2004/48/EÜ teatavate aspektide kohta“ (COM(2017) 708 (final), lk 29).
Termini „teave“ kasutamine selles teatises direktiivi 2004/48 artiklite 6 ja 7 kontekstis kinnitab minu arvates ideed, et ei ole asjakohane teineteisest selgelt eraldada teavet ja tõendeid. Miski ei välista võimalust, et need tõendid sisaldavad teavet.
9      Komisjoni 22. detsembri 2010. aasta aruanne Euroopa Parlamendile, nõukogule, Euroopa Majandus‑ ja Sotsiaalkomiteele ning Regioonide Komiteele „Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/48/EÜ (intellektuaalomandi õiguste jõustamise kohta) kohaldamine“ (SEC(2010) 779 (final), lk 11).
10      Direktiivi 2004/48 põhjendus 21, tõlgendatuna koostoimes põhjendusega 20.
11      Põhjenduse 14 kohaselt „[on k]ommertseesmärkidel toime pandud teod […] teod, mille eesmärgiks on otsene või kaudne majanduslik või kaubanduslik tulu. Üldjuhul välistatakse teod, mille on toime pannud heausksed lõpptarbijad“.
12      17. juuni 2021. aasta kohtuotsus M.I.C.M. (C‑597/19, EU:C:2021:492, punktid 84 ja 96).
13      18. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus NEW WAVE CZ (C‑427/15, EU:C:2017:18, punkt 28).
14      Selle sätte kohaselt peavad meetmed, menetlused ja õiguskaitsevahendid olema esiteks vajalikud intellektuaalomandi õiguste, sh direktiivi 2004/48 artiklis 8 nimetatud õiguse teabele jõustamise tagamiseks, peavad olema õiglased ega tohi olla asjatult keerulised või kulukad ega sisaldada põhjendamatuid ajalisi piiranguid ega põhjendamatuid viivitusi (lõige 1). Teiseks peavad need meetmed, menetlused ja õiguskaitsevahendid olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad ning neid tuleb rakendada viisil, mis võimaldab vältida tõkete loomist seaduslikule kaubandusele ja ette näha kaitsemeetmeid nende kuritarvitamise vastu (lõige 2).
15      Sellega seoses tuleb rõhutada, et isegi kuigi kulud võivad osutuda kõrgemaks õiguse rikkujale või ükskõik missugusele rikkumises osalevale kolmandale isikule, ei ole see minu meelest problemaatiline, sest neid kulusid võidakse vastavalt direktiivi 2004/48 artikli 3 lõikele 2 tajuda sellistena, mis heidutavad intellektuaalomandi õiguste rikkumisi toime panemast.
16      Vt direktiivi 2004/48 põhjendus 10 ja 18. detsembri 2019. aasta kohtuotsus IT Development (C‑666/18, EU:C:2019:1099, punkt 38).
17      9. juuli 2020. aasta kohtuotsus Constantin Film Verleih (C‑264/19, EU:C:2020:542, punkt 36).
18      Direktiivi 2004/48 põhjendus 1.
19      Direktiivi 2004/48 põhjendus 3.
20      Direktiivi 2004/48 artikkel 1.
21      Vt 16. juuli 2015. aasta kohtuotsus Diageo Brands (C‑681/13, EU:C:2015:471, punkt 73 ja seal viidatud kohtupraktika).
22      Vt selle kohta kohtujurist Cruz Villalóni ettepanek kohtuasjas Coty Germany (C‑580/13, EU:C:2015:243, punkt 24).
23      Kohtuotsus Knor (punktid 46, 47 ja 51).
24      Direktiivi 2004/48 artikli 3 lõige 2.
25      Vt kohtuotsus Knor, punkt 53 ja seal viidatud kohtupraktika.
26      Vt 6. novembri 2018. aasta kohtuotsus Scuola Elementare Maria Montessori vs. komisjon, komisjon vs. Scuola Elementare Maria Montessori ja komisjon vs. Ferracci (C‑622/16 P–C‑624/16 P, EU:C:2018:873, punkt 79 ja seal viidatud kohtupraktika).
27      Direktiivi 2004/48 artikli 3 lõige 2.