62000TO0003(01)_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa T-3/00,
Athanasios Pitsiorlas, kotipaikka Thessaloniki (Kreikka), edustajanaan asianajaja D. Papafilippou,
kantajana,
vastaan
Euroopan unionin neuvosto, asiamiehinään M. Bauer, S. Kyriakopoulou ja D. Zachariou, prosessiosoite Luxemburgissa,
ja
Euroopan keskuspankki, asiamiehinään C. Zilioli, P. Vospernik ja C. Kroppenstedt, prosessiosoite Luxemburgissa,
vastaajina,
jossa kantaja vaatii sellaisten 30.7.1999 tehdyn neuvoston päätöksen ja 8.11.1999 tehdyn Euroopan keskuspankin päätöksen kumoamista, joilla kantajalta evättiin oikeus tutustua erääseen asiakirjaan,
EUROOPAN YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (ensimmäinen jaosto),
toimien kokoonpanossa: presidentti B. Vesterdorf sekä tuomarit M. Vilaras ja N. J. Forwood,
kirjaaja: H. Jung,
on antanut seuraavan
määräyksen
Tuomion perustelut
Kanteen perustana olevat tosiseikat
1 Kantaja suorittaa oikeustieteen tohtorin tutkintoa Thessalonikin yliopistossa (Kreikka).
2 Kantaja pyysi 6.4.1999 päivätyllä kirjeellään, joka saapui neuvoston pääsihteeristöön 9.4.1999, yleisön oikeudesta tutustua neuvoston asiakirjoihin 20 päivänä joulukuuta 1993 tehdyn neuvoston päätöksen 93/731/EY (EYVL L 340, s. 43), sellaisena kuin se on muutettuna 6.12.1996 tehdyllä neuvoston päätöksellä 96/705/Euratom, EHTY, EY (EYVL L 325, s. 19), nojalla saada tutustua Basel/Nyborg -sopimukseen, joka koski Euroopan valuuttajärjestelmää (EVJ) ja jota talous- ja valtiovarainministerien neuvosto kannatti Nyborgissa (Tanska) 12.9.1987 pidetyssä epävirallisessa kokouksessaan.
3 Neuvoston pääsihteeristö vastasi 11.5.1999 päivätyllä kirjeellään, joka saapui kantajalle 15.5.1999, seuraavasti:
"Pääsihteeristö on tutkinut pyyntönne huolellisesti, mutta koska asiakirjaa ei ole löydetty, katsomme, että kysymys on hyvin todennäköisesti [Euroopan keskuspankin] asiakirjasta. Olisi siis suotavaa, että kääntyisitte suoraan viimeksimainitun puoleen - - ."
4 Kantaja esitti päätöksen 93/731/EY 7 artiklan 1 kohdan nojalla uuden pyynnön 8.6.1999 päivätyllä kirjeellään, joka saapui neuvoston pääsihteeristöön 10.6.1999.
5 Neuvoston pääsihteeristö ilmoitti kantajalle 5.7.1999 päivätyllä kirjeellään, että koska oli mahdotonta tehdä asiassa päätöstä päätöksen 93/731/EY 7 artiklan 3 kohdassa tarkoitetussa kuukauden määräajassa, määräaikaa oli päätetty pidentää kyseisen artiklan 5 kohdan nojalla, jonka sanamuoto on seuraava:
"Pääsihteeri voi ilmoitettuaan asiasta pyynnön esittäjälle pidentää poikkeuksellisesti kuukaudella tämän artiklan 1 kohdan ensimmäisessä virkkeessä ja 3 kohdassa asetettuja määräaikoja."
6 Kantaja esitti samanaikaisesti 28.6.1999 päivätyllä, Euroopan keskuspankin (EKP) tiedotusosastolle osoittamallaan kirjeellä pyynnön saada tutustua edellä mainittuun asiakirjaan yleisön oikeudesta saada tietoja Euroopan keskuspankin asiakirjoista ja arkistoista 3 päivänä marraskuuta 1998 tehdyn Euroopan keskuspankin päätöksen 1999/284/EY (EYVL 1999, L 110, s. 30) nojalla. Kun tämä päätös oli hylätty 6.7.1999 päivätyllä kirjeellä, kantaja pyysi sen uudelleen tutkimista 27.7.1999 päivätyllä kirjeellään perustaen pyyntönsä 7.7.1998 annetun Euroopan keskuspankin työjärjestyksen (EYVL 1998, L 338, s. 28), sellaisena kuin se on muutettuna 22.4.1999 (EYVL 1999, L 125, s. 34), 23.3 artiklaan.
7 Neuvoston pääsihteeristö ilmoitti 2.8.1999 päivätyllä kirjeellään, joka annettiin tiedoksi kantajalle 8.8.1999, neuvoston 30.7.1999 tekemän päätöksen, jolla kantajan uusi pyyntö hylättiin (jäljempänä neuvoston päätös). Päätöksen sanamuoto on seuraava:
"Perusteellisten tutkimusten jälkeen olemme todenneet, että pyynnössänne mainittu asiakirja koskee EVJ:n vahvistamista koskevaa pääjohtajien komitean selontekoa, jonka ETY:n jäsenvaltioiden pääjohtajien komitea julkisti Nyborgissa 8.9.1987.
EVJ:n hallinnollista toimintaa koskevat säännöt eivät ole missään vaiheessa olleet osa yhteisön oikeutta; näin ollen neuvoston ei ole koskaan pitänyt tehdä päätöstä tältä osin.
Koska tässä tapauksessa pyydetyn asiakirjan ovat laatineet keskuspankkien pääjohtajat, pyydämme Teitä osoittamaan pyyntönne suoraan keskuspankkien pääjohtajille tai EKP:iin."
8 Pääsihteeristö kiinnitti tässä samassa kirjeessä kantajan huomion myös EY 195 artiklan ja EY 230 artiklan säännöksiin siltä osin kuin ne koskevat asian saattamista Euroopan oikeusasiamiehen käsiteltäväksi ja yhteisöjen tuomioistuimen harjoittamaa neuvoston säädösten laillisuusvalvontaa.
9 EKP:n neuvosto ilmoitti 8.11.1999 päivätyllä kirjeellään, joka annettiin tiedoksi kantajalle 13.11.1999, päätöksestään olla antamatta kantajalle mahdollisuutta tutustua kysymyksessä olevaan asiakirjaan (jäljempänä EKP:n päätös).
Menettely ja asianosaisten vaatimukset
10 Tässä tilanteessa kantaja nosti ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen 20.1.2000 saapuneella kannekirjelmällä nyt käsiteltävänä olevan kanteen, joka on kohdistettu yhtäältä neuvoston päätöstä ja toisaalta EKP:n päätöstä vastaan.
11 Kantaja pyysi 10.1.2000 päivätyllä kirjeellään maksutonta oikeudenkäyntiä. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ensimmäisen jaoston puheenjohtaja hylkäsi tämän hakemuksen 8.5.2000 antamallaan määräyksellä.
12 Neuvosto teki 11.4.2000 ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimeen jättämällään erillisellä hakemuksella työjärjestyksen 114 artiklan nojalla tutkittavaksi ottamista koskevan oikeudenkäyntiväitteen, jota koskevat huomautuksensa kantaja esitti 29.6.2000.
13 Neuvosto vaatii oikeudenkäyntiväitteessään, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
- jättää neuvoston päätöksestä nostetun kanteen tutkimatta, koska sen tutkittavaksi ottamisen edellytykset selvästi puuttuvat, ja pääasiaa tutkimatta
- velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
14 Kantaja vaatii oikeudenkäyntiväitettä koskevissa huomautuksissaan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin
- hylkää oikeudenkäyntiväitteen ja tutkii pääasian kanteen
- määrää neuvoston esittämään 30.7.1999 pidetyn kokouksen pöytäkirjan sekä hänen pyyntönsä tutkineiden komiteoiden pöytäkirjat
- määrää neuvoston liittämään asiakirjoihin EKP:n 8.11.1999 päivätyssä kirjeessä mainitut raha-asiain komitean selonteot ja pöytäkirjat
- määrää tiettyjä asian selvittämistoimia EKP:n suhteen
- velvoittaa neuvoston korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Neuvoston päätöksen kumoamista koskevan vaatimuksen tutkittavaksi ottaminen
15 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 114 artiklassa todetaan, että jos asianosainen haluaa, yhteisöjen ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen ratkaisee tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä koskevan väitteen käsittelemättä itse pääasiaa ja tämän artiklan 3 ja 4 kohdan edellytysten mukaisesti. Käsiteltävänä olevassa tapauksessa ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin katsoo, että se on saanut asiakirja-aineistosta riittävät tiedot asiasta ja päättää ratkaista neuvoston päätöksen kumoamista koskevan vaatimuksen tutkittavaksi ottamisen edellytykset käsittelemättä itse pääasiaa tämän vaatimuksen osalta tai EKP:n päätöksen kumoamista koskevan vaatimuksen osalta ja aloittamatta suullista käsittelyä.
16 Koska kantajan vaatimat prosessinjohtotoimet ja asian selvittämistoimet eivät myöskään ole merkityksellisiä tai välttämättömiä tutkittavaksi ottamista koskevan kysymyksen ratkaisemiseksi, niitä ei ole tarpeen määrätä.
Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut
17 Neuvosto väittää, että nyt käsiteltävänä oleva kanne on nostettu myöhässä siltä osin kuin se koskee neuvoston päätöstä, koska se on nostettu EY 230 artiklan viidennessä kohdassa asetetun kahden kuukauden määräajan päättymisen jälkeen. Toisin kuin kantaja väittää, tätä määräaikaa ei voida palauttaa sillä perusteella, että olisi tapahtunut anteeksiannettava erehdys. Neuvoston päätös ei ollut sen luonteinen, että se olisi ollut omiaan aiheuttamaan ymmärrettävän sekaannuksen kantajalle, koska se oli selvästi lopullinen päätös, josta voi nostaa kanteen. Koska kantaja on asianajaja ja suorittaa oikeustieteen tohtorin tutkintoa, hän on erityisesti kykenevä ymmärtämään, että neuvoston päätöksestä pitää nostaa kanne odottamatta EKP:n päätöstä.
18 Kantaja ei kiistä sitä, että kanne neuvoston päätöksestä on nostettu myöhässä, mutta väittää, että tämä viivästys johtuu oikeuskäytännössä tarkoitetusta anteeksiannettavasta erehdyksestä (ks. yhdistetyt asiat T-33/89 ja T-74/89, Blackman v. parlamentti, tuomio 16.3.1993, Kok. 1993, s. II-249 ja asia C-195/91 P, Bayer v. komissio, tuomio 15.12.1994, Kok. 1994, s. I-5619). Tältä osin kantaja katsoo, että asianomaiset toimielimet olivat erehdyttäneet häntä siihen, että hän ei riitauttanut välittömästi neuvoston päätöstä, koska odotti EKP:n päätöstä. Näin ollen kanne pitäisi poikkeuksellisesti ottaa tutkittavaksi.
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen arviointi asiasta
19 EY 230 artiklan viidennen kohdan mukaan kumoamiskanne on pantava vireille kahden kuukauden kuluessa säädöksen julkaisemista tai siitä, kun se on annettu kantajalle tiedoksi, taikka jollei säädöstä ole julkaistu tai annettu tiedoksi, siitä kun kantaja on saanut siitä tiedon. Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 102 artiklan ja yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen liitteen II säännösten nojalla tätä määräaikaa pidennetään lisäksi pitkien etäisyyksien vuoksi kymmenellä päivällä niiden asianosaisten osalta, joiden asuinpaikka on Kreikka.
20 Käsiteltävänä olevassa tapauksessa neuvoston päätös annettiin tiedoksi kantajalle 8.8.1999 pääsihteeristön kirjeellä. Kun määräaikaa pidennetään pitkien etäisyyksien vuoksi kymmenellä päivällä, määräaika tämän päätöksen kumoamista koskevan kanteen vireillepanoon päättyi siis maanantaina 18.10.1999 keskiyöllä.
21 Koska kannekirjelmä jätettiin 20.1.2000, kanne on nostettu myöhässä.
22 Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan poikkeuksellisissa olosuhteissa on tosin mahdollista, että anteeksiannettavasta erehdyksestä seuraa, että kantajan katsotaan toimineen määräajassa (asia 25/68, Schertzer v. parlamentti, tuomio 18.10.1977, Kok. 1977, s. 1729, 19 kohta; asia 117/78, Orlandi v. komissio, tuomio 5.4.1979, Kok. 1979, s. 1613, 11 kohta ja asia C-165/99, Itävalta v. komissio, määräys 26.10.2000, 17 kohta, ei julkaistu oikeustapauskokoelmassa). Näin on esimerkiksi tilanteessa, jossa kyseinen toimielin on menetellyt tavalla, joka on yksinään tai merkittävässä määrin omiaan aiheuttamaan ymmärrettävän sekaannuksen vilpittömässä mielessä olevalle oikeussubjektille, joka on osoittanut noudattaneensa kaikkea sitä huolellisuuta, jota edellytetään tavanomaista harkitsevaisuutta noudattavalta toimijalta (ks. em. asiat Blackman v. parlamentti, tuomion 34 kohta ja Bayer v. komissio, tuomion 26 kohta).
23 Käsiteltävänä olevassa tapauksessa kantaja ei ole kuitenkaan esittänyt mitään todisteita sen väitteensä tueksi, jonka mukaan neuvosto olisi menetellyt tällä tavoin. Päinvastoin on todettava, että päätöksen 93/731/EY 7 artiklan 3 kohdan mukaisesti pääsihteeristön kirjeessä, jolla neuvoston päätös annettiin kantajalle tiedoksi, kerrottiin kantajalle lisäksi EY 195 ja EY 230 artiklan sisällöstä siltä osin kuin ne koskevat asian saattamista Euroopan oikeusasiamiehen käsiteltäväksi ja yhteisöjen tuomioistuimen harjoittamaa neuvoston säädösten laillisuusvalvontaa. Tavanomaista harkitsevaisuutta noudattavalla oikeussubjektilla ei näin ollen voi olla mitään epäilystä tämän päätöksen lopullisuudesta eikä EY 230 artiklan nojalla sovellettavasta kanteelle asetetusta määräajasta.
24 Koska olosuhteita, joihin kantaja on vedonnut, ei voida pitää sellaisina poikkeuksellisina olosuhteina, jotka muodostaisivat anteeksiannettavan erehdyksen, kanne on jätettävä tutkimatta siltä osin kuin se koskee neuvoston päätöstä.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
25 Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimen työjärjestyksen 87 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska kantaja on hävinnyt asian neuvoston päätöksen kumoamista koskevilta osin ja neuvosto on vaatinut oikeudenkäyntikulujensa korvaamista, kantaja on velvoitettava vastaamaan omista oikeudenkäyntiväitteeseen liittyvistä kuluistaan sekä korvaamaan neuvoston oikeudenkäyntikulut.
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN ENSIMMÄISEN OIKEUSASTEEN TUOMIOISTUIN (ensimmäinen jaosto)
on määrännyt seuraavaa:
1) Kanne jätetään tutkimatta siltä osin kuin se koskee 30.7.1999 tehtyä neuvoston päätöstä.
2) Kantaja vastaa omista oikeudenkäyntiväitteeseen liittyvistä kuluistaan ja velvoitetaan korvaamaan neuvoston oikeudenkäyntikulut.