Дело C‑882/19
Sumal, S. L.
срещу
Mercedes Benz Trucks España, S.L
(Преюдициално запитване, отправено от Audiencia Provincial de Barcelona)
Решение на Съда (голям състав) от 6 октомври 2021 година
„Преюдициално запитване — Конкуренция — Поправяне на вредите, причинени от практика, забранена от член 101, параграф 1 ДФЕС — Определяне на правните субекти, носещи отговорност за поправяне на вредите — Иск за обезщетение, предявен срещу дъщерното дружество на дружество майка, след като с решение е установено участието в картел само на това дружество майка — Понятие за предприятие — Понятие за стопанска единица“
1.        Съдебно производство — Искане за възобновяване на устната фаза на производството — Искане за представяне на становище в отговор на заключението на генералния адвокат — Условия за възобновяването
(член 252, втора алинея ДФЕС; член 83 от Процедурния правилник на Съда)
(вж. т. 16—22)
2.        Преюдициални въпроси — Допустимост — Необходимост от преюдициално решение и релевантност на отправените въпроси — Преценка от националния съд — Презумпция за релевантност на поставените въпроси
(член 267 ДФЕС)
(вж. т. 26—29)
3.        Картели — Забрана — Директен ефект — Право на частноправните субекти да искат поправяне на претърпените вреди — Определяне на правния субект, длъжен да поправи претърпените вреди — Предприятие — Понятие — Стопанска единица — Предприятие, състоящо се от няколко физически или юридически лица — Солидарна отговорност на правните субекти, от които се състои предприятието към момента на съществуване на картела
(член 101, параграф 1 ДФЕС)
(вж. т. 32—44)
4.        Картели — Забрана — Директен ефект — Право на частноправните субекти да искат поправяне на претърпените вреди — Определяне на правния субект, длъжен да поправи претърпените вреди — Нарушение, предмет на решение на Комисията, с което се налага санкция на дружество майка — Иск за обезщетение, предявен срещу дъщерно дружество, което не е посочено в това решение — Допустимост — Условия
(член 101, параграф 1 ДФЕС)
(вж. т. 45—55; т. 1 от диспозитива)
5.        Картели — Забрана — Директен ефект — Право на частноправните субекти да искат поправяне на претърпените вреди — Условия за упражняване — Нарушение, предмет на решение на Комисията, с което се налага санкция на дружество майка — Иск за вреди, предявен срещу дъщерно дружество, което не е посочено в това решение — Функционално понятие за предприятие — Зачитане на правото на защита на дъщерното дружество — Обхват
(член 101, параграф 1 ДФЕС)
(вж. т. 53—60; т. 1 от диспозитива)
6.        Съдебно сътрудничество по гражданскоправни въпроси — Компетентност и изпълнение на съдебни решения по граждански и търговски дела — Регламент № 1215/2012 — Специална компетентност — Компетентност в областта на деликтната или квазиделиктната отговорност — Място на настъпване на вредоносното събитие — Иск за поправяне на вредите, произтичащи от твърдени нарушения на правото на конкуренцията на Съюза — Място на настъпване на вредата — Място на засегнатия от антиконкурентните действия пазар
(член 101 ДФЕС; член 7, точка 2 от Регламент № 1215/2012 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 64—66)
7.        Картели — Забрана — Директен ефект — Право на частноправните субекти да искат поправяне на претърпените вреди — Определяне на правния субект, длъжен да поправи претърпените вреди — Национална правна уредба, с която възможността отговорността за неправомерното поведение на едно дружество да се вмени на друго дружество се ограничава само до случаите, в които второто дружество упражнява контрол върху първото — Недопустимост
(член 101, параграф 1 ДФЕС)
(вж. т. 69, 75; т. 2 от диспозитива)
Резюме
Лицето, увредено от нарушение на правото на конкуренцията на Съюза, извършено от дружество майка, може да търси обезщетение за настъпилите от нарушението вреди от дъщерното му дружество. За тази цел това лице трябва да докаже, че двете дружества са образували стопанска единица към момента на нарушението.
В периода 1997—1999 г. дружеството Sumal SL придобива два камиона от дружеството Mercedes Benz Trucks España SL (наричано по-нататък „MBTE“), което е дъщерно дружество от групата Daimler, чието дружество майка е Daimler AG.
С решение от 19 юли 2016 г.(1) Европейската комисия констатира нарушение от страна на Daimler AG на нормите от правото на Съюза, с които се забраняват картелите(2), тъй като посоченото дружество в периода януари 1997 г.—януари 2011 г. е сключило споразумения с четиринадесет други европейски производители на камиони за определяне на цени и повишаване на брутните цени на камионите в Европейското икономическо пространство (ЕИП).
След приемането на това решение Sumal предявява иск за обезщетение за вреди срещу MBTE, като иска да му бъде изплатена сумата от 22 204,35 EUR за вредите, причинени поради картела. Искът на Sumal обаче е отхвърлен от Juzgado de lo Mercantil no 07 de Barcelona (Търговски съд № 7, Барселона, Испания) с мотива, че MBTE не е посочено в решението на Комисията.
Sumal подава жалба срещу това решение пред Audiencia Provincial de Barcelona (Областен съд, Барселона, Испания). В този контекст посочената юрисдикция иска да се установи дали и евентуално при какви условия искът за обезщетение за вреди може да бъде насочен срещу дъщерно дружество, след като е прието решение на Комисията, с което се установяват антиконкурентни практики на дружеството майка. Поради това посочената юрисдикция решава да спре производството и да постави този въпрос на Съда, като отправи преюдициално запитване.
С решението си, постановено в голям състав, Съдът уточнява условията, при които лицата, увредени от антиконкурентна практика на дружество, санкционирано от Комисията, имат право в рамките на иск за обезщетение за вреди, предявен пред националните юрисдикции, да ангажират гражданската отговорност на дъщерни дружества на санкционираното дружество, които не са посочени в решението на Комисията.
Съображения на Съда
Съгласно постоянната съдебна практика всяко лице има право да иска от „предприятията“, участвали в картел или забранени практики съгласно член 101 ДФЕС, обезщетение за причинената от тези антиконкурентни практики вреда. Независимо че такива искове за обезщетение за вреди се предявяват пред националните юрисдикции, определянето на субекта, който е задължен да поправи причинените вреди, се урежда пряко от правото на Съюза.
Като се има предвид, че тези искове за обезщетение са неразделна част от системата за въвеждане на правилата на конкуренция на Съюза, както и прилагането им от публичните органи, понятието за предприятие по смисъла на член 101 ДФЕС не може да има различен обхват в контекста на налагането на глоби за „предприятията“ (public enforcement) от Комисията и в контекста на искове за обезщетение за вреди, предявени срещу тези „предприятия“ пред националните юрисдикции (private enforcement).
Съгласно практиката на Съда обаче понятието за предприятие по смисъла на член 101 ДФЕС включва всеки субект, който осъществява икономическа дейност независимо от правната му форма и начина му на финансиране, и следователно обозначава стопанска единица, макар и от правна гледна точка тази стопанска единица да е съставена от няколко физически или юридическа лица.
Когато се установи, че дадено дружество, принадлежащо към такава стопанска единица, е нарушило член 101, параграф 1 ДФЕС, тъй като „предприятието“, от което то е част, е извършило нарушение на тази разпоредба, понятието „предприятие“, а чрез него и понятието „стопанска единица“, води до възникване на солидарна отговорност ipso jure на субектите, образуващи стопанската единица към момента на извършването на нарушението.
В това отношение Съдът отбелязва освен това, че понятието „предприятие“, използвано в член 101 ДФЕС, е функционално понятие, поради което образуващата го стопанска единица трябва да бъде определена от гледна точка на предмета на разглежданото споразумение.
Следователно, когато съществуването на нарушение на член 101, параграф 1 ДФЕС е установено по отношение на дружество майка, увреденото от това нарушение лице може да ангажира гражданската отговорност на дъщерно дружество, при условие че докаже, че с оглед, от една страна, на икономическите, организационните и правните връзки между двата правни субекта и от друга страна, на съществуването на конкретна връзка между икономическата дейност на това дъщерно дружество и предмета на нарушението, за което е прието, че дружеството майка носи отговорност, посоченото дъщерно дружество и дружеството майка образуват стопанска единица.
От това следва, че при обстоятелства като разглежданите в главното производство, за да може да предяви иск за обезщетение за вреди срещу MBTE в качеството му на дъщерно дружество на Daimler AG, Sumal поначало трябва да докаже, че антиконкурентното споразумение, сключено от Daimler AG, се отнася до същите продукти като търгуваните от MBTE. По този начин Sumal би доказало, че именно стопанската единица, към която принадлежи MBTE заедно с дружеството майка, е предприятието, извършило констатираното от Комисията нарушение на член 101, параграф 1 ДФЕС.
Въпреки това, в рамките на такъв иск за обезщетение, предявен срещу дъщерното дружество на дружеството майка, по отношение на което е установено нарушение на член 101 ДФЕС, дъщерното дружество трябва да разполага пред съответния национален съд с всички необходими правни средства, за да упражни ефективно правото си на защита, по-специално за да може да оспори принадлежността си към същото предприятие като неговото дружество майка.
При това положение, когато даден иск за обезщетение се основава, както в случая, на констатирано от Комисията нарушение на член 101, параграф 1 ДФЕС в решение, чийто адресат е дружеството майка на ответното дъщерно дружество, последното не може да оспорва пред националната юрисдикция съществуването на констатираното от Комисията нарушение. В действителност съгласно член 16, параграф 1 от Регламент № 1/2003(3) националните юрисдикции не могат да приемат решения, които биха противоречали на решение, прието от Комисията.
За сметка на това, когато Комисията не е установила неправомерно поведение от страна на дружеството майка с решение, прието съгласно член 101 ДФЕС, дъщерното дружество несъмнено има право да оспори не само принадлежността си към същото „предприятие“ като дружеството майка, но и съществуването на нарушението, в което то е упрекнато.
В това отношение Съдът уточнява освен това, че възможността националният съд да установи евентуална отговорност на дъщерното дружество за причинените вреди, не е изключена сама по себе си поради факта, че евентуално Комисията не е приела никакво решение или че с решението за установяване на нарушението не е наложила административно наказание на това дружество.
Следователно член 101, параграф 1 ДФЕС не допуска национална правна уредба, която предвижда възможността на едно дружество да се вмени отговорността за поведението на друго дружество само ако второто дружество упражнява контрол върху първото.
1      Решение C(2016) 4673 final относно производство по член 101 [ДФЕС] и член 53 от Споразумението за ЕИП (Дело AT.39824 — Камиони), резюме на което е публикувано в Официалния вестник на Европейския съюз от 6 април 2017 г. (ОВ C 108, 2017 г., стр. 6).
2      Член 101 ДФЕС и член 53 от Споразумението за ЕИП.
3      Регламент (ЕО) № 1/2003 на Съвета от 16 декември 2002 година относно изпълнението на правилата за конкуренция, предвидени в членове [101] и [102 ДФЕС] (ОВ L 1, 2003 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 167).