62006CC0510
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY
VERICI TRSTENJAK
přednesené dne 15. května 2008 (
1
)
Věc C-510/06 P
Archer Daniels Midland Co.
v.
Komise Evropských společenství
Obsah
I – Úvod
II – Právní rámec
A – Nařízení č. 17
B – Pokyny
III – Skutkový stav
IV – Řízení před Soudem prvního stupně a napadený rozsudek
V – Řízení před Soudním dvorem
VI – Ke kasačnímu opravnému prostředku
A – Nepřihlédnutí k údajně obligatornímu kritériu výpočtu pokut, a sice kritériu „nezbytnosti“ zvýšení úrovně pokut, a chybějící odůvodnění v tomto ohledu (první a druhý důvod kasačního opravného prostředku)
1. Úvodní poznámky
2. Požadavek odůvodnění k nezbytnosti zvýšení úrovně pokut
a) Argumentace účastníků řízení
b) Právní posouzení
B – Nezohlednění obratu dosaženého prodejem dotčeného výrobku v EHP jako východiska pro výpočet pokut (třetí důvod kasačního opravného prostředku)
1. Úvodní poznámky
2. Argumentace účastníků řízení
3. Napadený rozsudek a právní posouzení
C – Porušení zásady rovného zacházení při výpočtu pokuty (čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku)
1. Argumentace účastníků řízení
2. Právní posouzení
D – Nesprávné právní posouzení dopadu kartelové dohody na trh (pátý, šestý a sedmý důvod kasačního opravného prostředku)
1. Úvodní poznámky
2. Argumentace účastníků řízení
3. Napadený rozsudek
4. Právní posouzení
E – Nesprávné právní posouzení okamžiku skončení kartelové dohody (osmý, devátý, desátý a jedenáctý důvod kasačního opravného prostředku)
1. Úvodní poznámky
2. Porušení článku 81 ES nesprávným uplatněním pravidel ohledně ukončení účasti na kartelové dohodě
a) Argumentace účastníků řízení
b) Napadený rozsudek a právní posouzení
3. Porušení článku 81 ES ve vztahu ke schůzce v Anaheimu
a) Argumentace účastníků řízení
b) Napadený rozsudek a právní posouzení
4. Zkreslení důkazů ve vztahu k okamžiku ukončení kartelové dohody, respektive k okamžiku vystoupení ADM z kartelu
a) Posouzení dokumentů ostatních účastníků kartelové dohody
i) Argumentace účastníků řízení
ii) Napadený rozsudek a právní posouzení
b) Poznámka připisovaná Roquette
i) Argumentace účastníků řízení
ii) Právní posouzení
F – Nesprávné právní posouzení polehčující okolnosti spočívající v ukončení protiprávního jednání – nezohlednění zásady dodržování pravidel, které si orgán sám uložil (dvanáctý – podpůrně uplatňovaný – důvod kasačního opravného prostředku)
1. Argumentace účastníků řízení
2. Napadený rozsudek a právní posouzení
VII – Náklady řízení
VIII – Závěry
„Kasační opravný prostředek — Hospodářská soutěž — Kartelové dohody — Trh s glukonátem sodným — Pokuty — Pokyny o metodě stanovování pokut — Politika Společenství v oblasti hospodářské soutěže — Rovné zacházení — Obrat, který může být zohledněn — Polehčující okolnosti“
I – Úvod
1.
Projednávaná věc se týká kasačního opravného prostředku podaného společností Archer Daniels Midland Company (dále jen „ADM“ nebo „navrhovatelka“) proti rozsudku Soudu prvního stupně Evropských společenství ze dne 27. září 2006, T-329/01, Archer Daniels Midland v. Komise (dále jen „napadený rozsudek“). Soud napadeným rozsudkem zamítl žalobu ADM na neplatnost, která byla v zásadě namířena proti dvěma článkům rozhodnutí Komise K(2001) 2931 konečné znění ze dne v řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP (COMP/E-1/36.756 – Glukonát sodný) (dále jen „sporné rozhodnutí“).
2.
Jedná se o důsledky víceméně nesporné účasti ADM na kartelové dohodě v první polovině 90. let na trhu s glukonátem sodným, mimo jiné ve formě cenového kartelu. Věc má řadu paralel s věcí C-397/03 P, Archer Daniels Midland a další v. Komise, v níž šlo o kartelovou dohodu – taktéž v první polovině 90. let – na trhu s aminokyselinami, zejména lyzinu (
2
).
3.
Žalobní důvody uplatňované ADM před Soudem, které se všechny vztahují ke stanovení výše pokuty, která jí byla uložena, se týkají zaprvé použitelnosti relevantních, v roce 1998 oznámených pokynů (
3
) Komise o metodě stanovování pokut (dále jen „pokyny z roku 1998“) na projednávaný případ, zadruhé závažnosti protiprávního jednání, zatřetí délky trvání protiprávního jednání, začtvrté existence polehčujících okolností, zapáté spolupráce ADM ve správním řízení a zašesté ochrany práv na obhajobu.
4.
Kasačním opravným prostředkem se ADM domáhá částečného zrušení napadeného rozsudku a zrušení nebo podstatného snížení pokuty uložené sporným rozhodnutím.
5.
Zásadním tématem výtek jsou opět (
4
) pokyny z roku 1998, i když jako takové nejsou přímo a formálně napadeny (
5
).
II – Právní rámec
6.
Článek 81 ES zakazuje „veškeré dohody mezi podniky, rozhodnutí sdružení podniků a jednání ve vzájemné shodě, které by mohly ovlivnit obchod mezi členskými státy a jejichž cílem nebo výsledkem je vyloučení, omezení nebo narušení hospodářské soutěže na společném trhu“.
A – Nařízení č. 17
7.
Článek 15 odst. 2 nařízení Rady č. 17 ze dne 6. února 1962, první nařízení, kterým se provádějí články [81] a [82] Smlouvy (dále jen „nařízení č. 17“) (
6
), nazvaný „Pokuty“, stanoví:
„Komise může podnikům nebo sdružením podniků uložit rozhodnutím pokuty ve výši od 1000 do 1000000 zúčtovacích jednotek nebo v částce tuto výši přesahující, ale nepřesahující 10 % obratu dosaženého v předchozím účetním roce všemi podniky, které se na porušení podílely, a pokud úmyslně nebo z nedbalosti
a)
poruší čl. [81] odst. 1 nebo článek [82] Smlouvy,
[…]
Při stanovení výše pokuty se bere v úvahu závažnost a trvání daného porušení.“
8.
Nařízení č. 17 je nyní nahrazeno nařízením Rady (ES) č. 1/2003 ze dne 16. prosince 2002 o provádění pravidel hospodářské soutěže stanovených v článcích 81 a 82 Smlouvy (
7
), které podle svého článku 45 platí od .
B – Pokyny
9.
V pokynech Komise z roku 1998 (
8
) se úvodem uvádí:
„Zásady uvedené v těchto pokynech by měly zajistit průhlednost a nestrannost rozhodnutí Komise, co se týče podniků i Soudního dvora, při zachování volnosti rozhodování svěřené Komisi příslušnými právními předpisy udělovat pokuty v rozsahu 10 % celkového obratu. Tato volnost se však musí řídit koherentní a nediskriminační politikou, která je v souladu s cíli sledovanými při ukládání sankcí za porušování pravidel hospodářské soutěže.“
10.
Dále se uvádí, že nová metoda stanovování výše pokuty se řídí pravidly, která vycházejí ze základní částky, jež bude zvýšena s ohledem na přitěžující okolnosti, nebo snížena s ohledem na polehčující okolnosti. Metoda vedoucí ke stanovení pokuty sestává z několika kroků:
11.
Komise stanoví na základě bodu 1 pokynů z roku 1998 nejprve základní částku pokuty „podle závažnosti a délky protiprávního jednání“. Pokud jde o prvně uvedený aspekt, jsou protiprávní jednání rozdělena podle své povahy, skutečného dopadu na trh, pokud jej lze změřit, a velikosti relevantního zeměpisného trhu na „méně závažná“, „závažná“ a „velmi závažná protiprávní jednání“ (bod 1 část A pokynů z roku 1998). Ke každé z těchto tří kategorií jsou uvedeny podpůrné body pro zařazení protiprávních jednání. S ohledem na délku se v bodě 1 části B těchto pokynů rozlišuje mezi krátkodobými protiprávními jednáními (obecně kratšími než jeden rok), střednědobými protiprávními jednáními (obecně jeden až pět roků) a dlouhodobými protiprávními jednáními (obecně déle než pět roků).
12.
Po zjištění základní částky je podle bodů 2 a 3 pokynů z roku 1998 třeba zkoumat, zda je třeba tuto částku z důvodu přitěžujících okolností zvýšit (
9
) nebo z důvodu polehčujících okolností, k nimž patří „ukončení protiprávního jednání, jakmile Komise zasáhla (zejména při provádění kontrol)“, snížit (
10
). V dalším kroku (bod 4 pokynů z roku 1998) se použije oznámení ze dne 18. července 1996 o neuvalení pokut nebo jejich snížení v případech kartelů (
11
).
13.
Bod 5 písm. a) pokynů z roku 1998 mimo jiné stanoví:
„Konečná částka vypočítaná podle této metody (základní částka zvýšená nebo snížená o příslušné procentní body) nemůže v žádném případě překročit 10 % celosvětového obratu podniků, jak je stanoveno v čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17.“
14.
Pokyny z roku 1998 byly v roce 2006 nahrazeny novým zněním (
12
) (dále jen „pokyny z roku 2006“). Tyto pokyny se použijí na všechny věci, ve kterých bylo zasláno sdělení o námitkách po zveřejnění těchto pokynů v Úředním věstníku (1. září 2006) (
13
).
III – Skutkový stav
15.
Z napadeného rozsudku vyplývá následující skutkový stav:
16.
ADM je mateřskou společností skupiny podniků, které působí v odvětví zpracování obilnin a olejnatých semen. Na trh s glukonátem sodným vstoupila v roce 1990.
17.
Glukonát sodný je součástí chelátových činidel, což jsou produkty deaktivující kovové ionty v průmyslových postupech. Tyto postupy zahrnují zejména průmyslové čištění (čištění lahví nebo nářadí), zpracování povrchů (antikorozní zpracování, odmašťování, leptání hliníku) a čištění vod. Chelátová činidla jsou také používána v potravinářském průmyslu, kosmetickém průmyslu, farmaceutickém průmyslu, papírenském průmyslu, betonářském průmyslu a v dalších průmyslových odvětvích. Glukonát sodný se prodává na celém světě a konkurenční podniky jsou přítomny na světových trzích.
18.
V roce 1995 dosáhl celkový prodej glukonátu sodného na světové úrovni přibližně 58,7 milionu eur, přičemž prodej uskutečněný v Evropském hospodářském prostoru (EHP) dosáhl přibližně 19,6 milionu eur. V rozhodné době byla téměř veškerá světová výroba glukonátu sodného v rukou pěti podniků, a sice zaprvé Fujisawa Pharmaceutical Co. Ltd. (dále jen „Fujisawa“), zadruhé Jungbunzlauer AG (dále jen „Jungbunzlauer“), zatřetí Roquette Frères SA (dále jen „Roquette“), začtvrté Glucona vof (dále jen „Glucona“), podniku až do prosince 1995 společně kontrolovaného společností Akzo Chemie BV, 100% dceřinou společností Akzo Nobel NV (dále jen „Akzo“), a společností Coöperatieve Verkoop- en Productievereniging van Aardappelmeel en Derivaten Avebe BA (dále jen „Avebe“), a zapáté ADM.
19.
V březnu 1997 americké ministerstvo spravedlnosti informovalo Komisi o tom, že v návaznosti na šetření provedená na trzích s lyzinem a s kyselinou citrónovou bylo zahájeno rovněž šetření týkající se trhu s glukonátem sodným. V říjnu a v prosinci 1997, jakož i v únoru 1998 byla Komise informována, že Akzo, Avebe, Glucona, Roquette a Fujisawa přiznaly účast v kartelové dohodě sestávající z určování cen glukonátu sodného a rozdělování objemu prodeje uvedeného výrobku ve Spojených státech a jinde. Americké orgány uložily těmto podnikům, jakož i ADM, pokuty v návaznosti na dohody uzavřené s americkým ministerstvem spravedlnosti. Pokuta uložená ADM ohledně kartelové dohody na trhu s glukonátem sodným byla zahrnuta do celkové pokuty 100 milionů amerických dolarů (USD), zaplacené v rámci věcí týkajících se lyzinu a kyseliny citrónové.
20.
Dne 18. února 1998 Komise zaslala žádosti o informace hlavním výrobcům, dovozcům, vývozcům a kupujícím glukonátu sodného v Evropě. ADM nebyla adresátem této žádosti. V návaznosti na žádost o informace Fujisawa navázala kontakt s Komisí a nabídla spolupráci, v jejímž rámci předala dne Komisi písemné prohlášení a spis obsahující souhrn historie kartelové dohody a řadu dokumentů. V září 1998 Komise provedla šetření v prostorách společností Avebe, Glucona, Jungbunzlauer a Roquette.
21.
Dne 10. listopadu 1998 zaslala Komise ADM žádost o informace. Dne oznámila ADM svůj úmysl spolupracovat s Komisí. V průběhu schůzky, která se uskutečnila dne, předala ADM „první informace z titulu své spolupráce“. Prohlášení podniku a dokumenty vztahující se k věci byly předány Komisi následně dne .
22.
Dne 2. března 1999 Komise zaslala žádosti o podrobné informace společnostem Glucona, Roquette a Jungbunzlauer. V dopisech ze dne 14., 19. a tyto podniky vyjádřily přání spolupracovat s Komisí a poskytly jí určité informace o kartelové dohodě. Dne Komise zaslala žádosti o doplňující informace společnostem ADM, Fujisawa, Glucona, Roquette a Jungbunzlauer.
23.
Dne 17. května 2000 na základě informací, které jí byly sděleny, Komise zaslala oznámení námitek společnosti ADM a dalším dotyčným podnikům z důvodu porušení čl. 81 odst. 1 ES a čl. 53 odst. 1 Dohody o EHP (dále jen „dohoda o EHP“). ADM a všechny ostatní dotyčné podniky předložily v odpovědi na námitky Komise písemné připomínky. Žádná z těchto stran nepožadovala konání slyšení, ani nezpochybnila věcnou správnost skutkových zjištění uvedených v oznámení námitek.
24.
Poté, co Komise zaslala ADM a ostatním dotčeným podnikům žádosti o doplňující informace, přijala dne 2. října 2001 sporné rozhodnutí, které obsahuje mimo jiné tato ustanovení:
„Článek 1
[Akzo], [ADM], [Avebe], [Fujisawa], [Jungbunzlauer] a [Roquette] porušily čl. 81 odst. 1 ES a – od 1. ledna 1994 – čl. 53 odst. 1 Dohody o EHP tím, že se účastnily dohody nebo pokračujícího jednání ve vzájemné shodě v odvětí glukonátu sodného.
Protiprávní jednání trvalo:
—
v případě [Akzo], [Avebe], [Fujisawa] a [Roquette] od února 1987 do června 1995;
—
v případě [Jungbunzlauer] od května 1988 do června 1995;
—
v případě [ADM] od června 1991 do června 1995.
[…]
Článek 3
Za protiprávní jednání uvedené v článku 1 se ukládají následující pokuty:
a)
[Akzo]
9 milionů eur
b)
[ADM]
10,13 milionu eur
c)
[Avebe]
3,6 milionu eur
d)
[Fujisawa]
3,6 milionu eur
e)
[Jungbunzlauer]
20,4 milionu eur
f)
[Roquette]
10,8 milionu eur
[…]“
25.
Pro účely stanovení pokut Komise v rozhodnutí použila jak metodu uvedenou v pokynech z roku 1998, tak i sdělení o spolupráci.
26.
Zaprvé Komise určila základní částku pokuty ve vztahu k závažnosti a délce trvání protiprávního jednání.
27.
V tomto kontextu, pokud jde o závažnost protiprávního jednání, Komise byla především toho názoru, že dotyčné podniky se dopustily velmi závažného protiprávního jednání vzhledem k jeho povaze, skutečnému dopadu na trh s glukonátem sodným v EHP a zeměpisnému rozsahu dotčeného trhu.
28.
Dále měla Komise za to, že je třeba zohlednit skutečnou hospodářskou schopnost způsobit škodu soutěžitelům a stanovit pokutu na úrovni, která zaručí dostatečně odrazující účinek. V důsledku toho, na základě celosvětových obratů dosažených dotyčnými podniky v rámci prodeje glukonátu sodného v průběhu roku 1995, posledního roku, ve kterém došlo k protiprávnímu jednání, které dotyčné podniky sdělily v návaznosti na žádosti o informace Komise a na základě kterých Komise stanovila podíly na trhu uvedených podniků, Komise rozdělila uvedené podniky do dvou kategorií. Do první kategorie zařadila podniky, které podle údajů, kterými Komise disponovala, držely na světovém trhu s glukonátem sodným podíly větší než 20 %, a sice Fujisawa (35,54 %), Jungbunzlauer (24,75 %) a Roquette (20,96 %). Pro tyto podniky Komise stanovila výchozí částku pokuty ve výši 10 milionů eur. Do druhé kategorie zařadila podniky, které podle údajů, kterými Komise disponovala, držely na světovém trhu s glukonátem sodným podíly menší než 10 %, a sice Glucona (přibližně 9,5 %) a ADM (9,35 %). Pro tyto podniky Komise stanovila výchozí částku pokuty ve výši 5 milionů eur, tedy pro Akzo a Avebe, které společně vlastnily společnost Glucona, ve výši 2,5 milionu eur pro každou z nich.
29.
Mimoto jednak za účelem zajištění dostatečně odrazujícího účinku pokuty, a jednak za účelem zohlednění skutečnosti, že velké podniky mají právní a ekonomické znalosti a infrastruktury, které jim umožní lépe rozpoznat, že jejich chování představuje protiprávní jednání a jaké důsledky z něj vyplývají z hlediska práva hospodářské soutěže, Komise provedla úpravu uvedené výchozí částky. V důsledku toho, s ohledem na velikost a celkové zdroje dotyčných podniků, Komise použila násobící koeficient ve výši 2,5 na výchozí částky stanovené pro ADM a Akzo, a tím zvýšila uvedenou výchozí částku na 12,5 milionu eur v případě ADM a na 6,25 milionu eur v případě Akzo.
30.
Co se týče délky trvání protiprávního jednání, jehož se dopustily jednotlivé podniky, výchozí částka byla dále zvýšena o 10 % za rok, což znamená zvýšení o 80 % pro společnosti Fujisawa, Akzo, Avebe a Roquette, o 70 % pro Jungbunzlauer a o 35 % pro ADM.
31.
Takto Komise stanovila pro ADM základní částku pokuty ve výši 16,88 milionu eur. Co se týče Akzo, Avebe, Fujisawa, Jungbunzlauer a Roquette, základní částka pokuty byla stanovena na 11,25 milionu eur, respektive 4,5 milionu eur, 18 milionů eur, 17 milionů eur a 18 milionů eur.
32.
Zadruhé byla na základě přitěžujících okolností zvýšena základní částka pokuty uložené společnosti Jungbunzlauer o 50 % z toho důvodu, že uvedený podnik měl v rámci kartelové dohody vedoucí roli.
33.
Zatřetí Komise přezkoumala a zamítla argumenty některých podniků, mezi nimi ADM, podle kterých těmto podnikům měly být přiznány polehčující okolnosti.
34.
Začtvrté na základě části B sdělení o spolupráci Komise přiznala společnosti Fujisawa „velmi podstatné snížení“ (tedy 80% snížení) výše pokuty, kterou by jí udělila, pokud by ke spolupráci nedošlo. Kromě toho měla Komise za to, že ADM nesplňuje podmínky stanovené v části C téhož sdělení, aby jí mohlo být poskytnuto „významné snížení“ výše pokuty. Konečně na základě části D sdělení o spolupráci Komise schválila „podstatné snížení“ (tedy 40% snížení) výše pokuty pro ADM a Roquette a 20% snížení výše pokuty pro Akzo, Avebe a Jungbunzlauer.
IV – Řízení před Soudem prvního stupně a napadený rozsudek
35.
Proti spornému rozhodnutí podalo v roce 2001 žalobu pět podniků, jimž byla uložena pokuta, mezi nimi i ADM. Žalobní návrh ADM došel kanceláři Soudu dne 21. prosince 2001.
36.
ADM se ve svém návrhu domáhala, aby byl zrušen článek 1 sporného rozhodnutí v rozsahu, v jakém se jí týká, nebo přinejmenším v rozsahu, v jakém se v něm má za to, že se podílela na protiprávním jednání po dni 4. října 1994. Krom toho navrhovala, aby byl zrušen článek 3 sporného rozhodnutí v rozsahu, v jakém se jí týká, a podpůrně, aby byla zrušena nebo podstatně snížena výše pokuty, která jí byla uložena. ADM konečně navrhovala, aby Komisi byla uložena náhrada nákladů řízení.
37.
Soud žalobu napadeným rozsudkem zamítl a uložil ADM náhradu nákladů řízení. Rozsudek byl ADM podle potvrzení o přijetí doručen dne 2. října 2006.
V – Řízení před Soudním dvorem
38.
ADM svým kasačním opravným prostředkem došlým kanceláři Soudního dvora dne 11. prosince 2006 (
14
) navrhuje
—
zrušit rozsudek v rozsahu, v němž zamítá žalobu podanou ADM proti rozhodnutí;
—
zrušit článek 3 rozhodnutí v rozsahu, v němž se týká ADM;
—
podpůrně k výše uvedenému návrhovému žádání, změnit článek 3 rozhodnutí tak, aby byla zrušena nebo snížena pokuta uložená ADM;
—
podpůrně k oběma výše uvedeným návrhovým žádáním, vrátit věc zpět Soudu, aby rozhodl v souladu s právním názorem Soudního dvora;
—
v každém případě uložit Komisi, aby nesla své náklady řízení a nahradila ADM náklady řízení jak před Soudem, tak i Soudním dvorem.
39.
Komise navrhuje, aby byl kasační opravný prostředek zamítnut a žalobkyni byla uložena náhrada nákladů řízení.
VI – Ke kasačnímu opravnému prostředku
40.
ADM uvádí dvanáct důvodů kasačního opravného prostředku proti napadenému rozsudku. V kasačním opravném prostředku byly tyto výtky, které se všechny týkají výše stanovené pokuty, obsahově zařazeny do čtyř oblastí: porušení různých zásad výpočtu pokuty, porušení v souvislosti s kritériem dopadu kartelové dohody na trh, porušení v souvislosti s otázkou ukončení kartelové dohody a konečně podpůrně porušení v souvislosti s přihlédnutím k polehčující okolnosti.
41.
Pro následující přezkum považuji za vhodné seskupit oněch dvanáct důvodů kasačního opravného prostředku jinak, než navrhuje navrhovatelka, a to z důvodů tematické souvislosti (kterou uvedu později na dotyčných místech), aniž by došlo k zásadní změně jejich pořadí, které navrhovatelka v kasačním opravném prostředku zvolila.
42.
Níže uvedu a přezkoumám důvody kasačního opravného prostředku v šesti tematických okruzích:
a)
nepřihlédnutí k údajně obligatornímu kritériu výpočtu pokut, a sice kritériu „nezbytnosti“ zvýšení úrovně pokut, a chybějící odůvodnění v tomto ohledu (první a druhý důvod kasačního opravného prostředku);
b)
nezohlednění obratu vycházejícího z prodeje dotčeného výrobku v EHP jako východiska pro výpočet pokut (třetí důvod kasačního opravného prostředku);
c)
porušení zásady rovného zacházení při výpočtu pokuty (čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku);
d)
nesprávné právní posouzení dopadu kartelové dohody na trh (pátý, šestý a sedmý důvod kasačního opravného prostředku);
e)
nesprávné právní posouzení okamžiku skončení kartelové dohody (osmý, devátý, desátý a jedenáctý důvod kasačního opravného prostředku);
f)
nesprávné právní posouzení polehčující okolnosti spočívající v ukončení protiprávního jednání – nezohlednění zásady dodržování pravidel, které si orgán sám uložil (dvanáctý – podpůrně uplatňovaný – důvod kasačního opravného prostředku).
43.
Úvodem bych ráda předeslala několik obecných poznámek k rozsahu přezkumu v řízení o kasačním opravném prostředku, zejména s ohledem na to, že se v případě všech uplatněných důvodů kasačního opravného prostředku v konečném výsledku jedná o stanovení výše pokuty uložené společnosti ADM.
44.
V zásadě platí, že podle čl. 225 odst. 1 ES a čl. 58 odst. 1 statutu Soudního dvora musí být kasační opravný prostředek podaný k Soudnímu dvoru omezen pouze na právní otázky. Nový přezkum skutkových okolností je tedy zásadně vyloučen (
15
).
45.
Pokud jde o pokuty uložené na základě čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17, je třeba mít na paměti, že Soud má podle článku 229 ES pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci. V řízení o kasačním opravném prostředku nepřísluší Soudnímu dvoru, aby z důvodu ekvity nahradil vlastním posouzením posouzení Soudu, který rozhoduje při výkonu této pravomoci o částce pokuty uložené podniku za porušení práva Společenství (
16
). Také v tomto ohledu mohou být předmětem přezkumu pouze právní důvody.
46.
V rámci řízení o kasačním opravném prostředku je předmětem přezkumu Soudního dvora jednak přezkoumání otázky, v jakém rozsahu Soud právně náležitým způsobem přihlédl ke všem faktorům pro posouzení závažnosti určitého jednání ve světle článků 81 ES a 82 ES, jakož i článku 15 nařízení č. 17, a jednak ověření, zda Soud právně dostačujícím způsobem odpověděl na veškeré argumenty uvedené navrhovatelem směřující ke zrušení nebo snížení pokuty (
17
).
A – Nepřihlédnutí k údajně obligatornímu kritériu výpočtu pokut, a sice kritériu „nezbytnosti“ zvýšení úrovně pokut, a chybějící odůvodnění v tomto ohledu (první a druhý důvod kasačního opravného prostředku)
47.
Níže shrnu první dva důvody kasačního opravného prostředku: výtku chybějícího odůvodnění nezbytnosti zvýšení úrovně pokut oproti předchozí praxi a nepřihlédnutí k obligatorním kritériím, která Soudní dvůr údajně stanovil v rozsudku Musique Diffusion française a další v. Komise (
18
) (navrhovatelkou označovaném jako rozsudek „Pioneer“).
1. Úvodní poznámky
48.
Pokud jde o výpočet pokut, je třeba nejprve připomenout, že příslušný rámec – pro zde zkoumaný časový okamžik (
19
) – je vymezen především čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17. Podle tohoto ustanovení může Komise uložit podnikům pokutu, pokud úmyslně nebo z nedbalosti porušují čl. 81 odst. 1 ES. Z čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 mimoto vyplývá, že při stanovení výše pokuty je třeba vedle závažnosti protiprávního jednání zohlednit i délku jeho trvání.
49.
Sankce stanovené v čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 mají podle judikatury dvojí účel, který spočívá zejména v tom, že mají být potlačována nedovolená jednání (
20
) a má být zabráněno v jejich opakování (
21
). Oprávnění Komise – v rámci jí svěřené pravomoci dohledu na základě článku 85 ES – ukládat pokuty podnikům, které úmyslně nebo z nedbalosti porušují čl. 81 odst. 1 ES nebo článek 82 ES, totiž nezahrnuje pouze úkol vyšetřovat a potlačovat individuální porušení, ale obsahuje rovněž povinnost sledovat obecnou politiku směřující k uplatňování zásad stanovených ve Smlouvě v oblasti hospodářské soutěže a usměrňovat v tomto smyslu jednání podniků (
22
).
50.
Článek 15 odst. 2 nařízení č. 17 obsahuje méně konkrétní kritéria; jak již bylo uvedeno, jedná se v zásadě o kritéria „závažnosti porušení“ a „trvání porušení“. Krom toho je stanovena horní hranice pokuty ve výši 10 % obratu dosaženého v předchozím účetním roce. V konkrétním případě spadá stanovení výše pokuty do posuzovací pravomoci Komise, k tomuto účelu je jí přiznán „široký prostor pro uvážení“, respektive „obzvláště široký prostor pro uvážení“ (
23
), který však podléhá určitým pravidlům, která jsou zakotvena nejen v nařízení č. 17, ale částečně vyplývají i z obecných právních zásad vytýčených judikaturou (
24
), jejichž dodržování má Soudní dvůr zajišťovat.
51.
V souladu s ustálenou judikaturou totiž Komise disponuje takovou posuzovací pravomocí, pokud jde o výběr skutečností, které zohledňuje pro účely stanovení výše pokut, jako zejména konkrétní okolnosti případu, jeho souvislosti a odrazující dosah pokut, a to aniž by bylo nutné sestavit závazný nebo taxativní výčet kritérií, ke kterým musí být povinně přihlédnuto (
25
).
52.
Jak již bylo uvedeno, podléhá ukládání pokut přezkumu Soudu v plné jurisdikci: přezkum Soudního dvora se pak omezuje na právní otázky (
26
).
53.
Rozhodnutím, jež bylo základem rozsudku Musique Diffusion française a další v. Komise (
27
), zahájila Komise na konci 70. let politiku vysokých finančních sankcí za závažná porušení pravidel hospodářské soutěže (
28
). Soudní dvůr posoudil toto zvýšení úrovně pokut ve svém rozsudku takto: „Skutečnost, že Komise v minulosti použila pokuty určité úrovně na určité typy protiprávních jednání, ji nemůže zbavit možnosti zvýšit tuto úroveň v mezích uvedených v nařízení č. 17, pokud to je nezbytné k zajištění uplatňování politiky Společenství v oblasti hospodářské soutěže. Účinné použití pravidel Společenství v oblasti hospodářské soutěže totiž vyžaduje, aby Komise mohla kdykoliv přizpůsobit úroveň pokut potřebám této politiky.“ (
29
)
54.
Za účelem stanovení výše pokuty vydala Komise v roce 1998 první pokyny – pokyny z roku 1998 – a později pokyny z roku 2006. Po vydání pokynů z roku 1998 se částka ukládaných pokut znovu zvýšila (
30
).
55.
Tyto pokyny sice nejsou judikaturou kvalifikovány jako právní norma, jíž se správní orgány musí řídit; jsou však považovány za informativní pravidlo chování pro praxi, jež má být sledována, od něhož se správní orgány mohou v konkrétním případě odklonit pouze tehdy, uvedou-li důvody, které jsou slučitelné se zásadou rovného zacházení. Soudní dvůr poukázal na to, že Komise přijetím takových pravidel chování a zveřejněním oznámení, že je napříště použije na případy jimi dotčené, omezila výkon své posuzovací pravomoci. Odchýlení se od pokynů, je případně třeba posuzovat jako porušení obecných právních zásad, jako je zásada rovného zacházení nebo ochrana legitimního očekávání. Nemůže tedy být vyloučeno, že taková obecně závazná pravidla chování mohou za určitých podmínek a v závislosti na jejich obsahu způsobovat právní následky (
31
).
56.
V judikatuře Soudního dvora byly pokyny z roku 1998 hodnoceny veskrze kladně: obecná a abstraktní úprava řízení vedoucího ke stanovení výše pokut uložených na základě článku 15 nařízení č. 17 zajišťuje podnikům právní jistotu (
32
). Tyto pokyny sice nejsou právním základem pro stanovení výše pokuty, upřesňují však uplatňování čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 (
33
). A jsou v souladu nejen s čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17, ale i se zákazem zpětné účinnosti, zásadou rovného zacházení a zásadou proporcionality (
34
).
2. Požadavek odůvodnění k nezbytnosti zvýšení úrovně pokut
a) Argumentace účastníků řízení
57.
Oba první důvody kasačního opravného prostředku se do značné míry překrývají, proto je budu zkoumat společně.
58.
Navrhovatelka s odkazem na body 38 až 50 napadeného rozsudku tvrdí, že se Soud dopustil nesprávného právního posouzení, když bez odůvodnění odmítl tvrzení ADM, že v konkrétním případě není zvýšení pokut vyplývající z pokynů nezbytné k tomu, aby bylo zajištěno provedení politiky ES v oblasti hospodářské soutěže. Vzhledem k natolik závažnému a zpětně účinnému zvýšení jako v projednávaném případě je mimoto nezbytné obzvláště přesvědčivé odůvodnění. K porušení zákazu zpětné účinnosti trestních předpisů nedochází jen tehdy, jestliže zvýšení úrovně pokut bylo předvídatelné. Naproti tomu Komise v tomto případě neuplatnila jako kritérium nezbytnost zvýšení pokuty, nýbrž vycházela výlučně z článku 15 nařízení č. 17. Navíc ani samotné pokyny z roku 1998 nepřihlížely ke kritériu nezbytnosti zvýšení pokuty k provedení politiky ES v oblasti hospodářské soutěže.
59.
Ve svém druhém důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelka spojuje tento argument nedostatečného odůvodnění s dalším argumentem, že krom toho nebyla po obsahové stránce dodržena kritéria, která Soudní dvůr vytýčil v rozsudku Musique Diffusion française a další v. Komise (
35
). Soud tato kritéria podle navrhovatelky nesprávně uplatnil na projednávaný případ. Komise neuvedla požadavek soutěžní politiky ES, který obecně nebo v konkrétním případě ospravedlňuje zvýšení pokut a Soud na tyto požadavky nepoukázal.
60.
Navrhovatelka konečně doplňuje obě uvedené výtky poukazem na pokyny z roku 2006, které jsou výsledkem zkušeností Komise s pokyny v této oblasti a které podle Komise koneckonců představují nejvhodnější postup. Z pohledu navrhovatelky se nedostatečné ospravedlnění výše pokut, jež byly stanoveny na základě pokynů z roku 1998, stává zřejmým mimo jiné s ohledem na aktuální pokyny z roku 2006. Navrhovatelka je toho názoru, že v takovém případě, jako je projednávaný případ, by podle pokynů z roku 2006 činila výše pokuty pouze 25 % částky stanovené v projednávaném případě. I kdyby Komise uvedla pro zvýšení pokut požadavek soutěžní politiky ES, nemohlo by toto zvýšení být ve světle pokynů z roku 2006 a v nich stanovených nižších pokut považováno za ospravedlněné.
61.
Komise je toho názoru, že oba důvody kasačního opravného prostředku jsou v každém případě neopodstatněné. Druhý důvod kasačního opravného prostředku je dokonce nepřípustný, neboť je formulován příliš neurčitě a obecně, a v každém případě se argumenty v zásadě shodují s argumenty uvedenými v prvním důvodu kasačního opravného prostředku. Soud podle Komise odpověděl na argumenty navrhovatelky ohledně použití pokynů z roku 1998 na projednávaný případ. V konkrétním případě měl za to, že tyto pokyny jsou použitelné, a následně zkoumal, zda při jejich použití nedošlo k právnímu omylu. Je nelogické a zbytečné, aby zvýšení úrovně pokut, které z toho vyplývá, bylo podrobeno dalšímu dodatečnému přezkumu.
b) Právní posouzení
62.
Nesouhlasím s tvrzením Komise ohledně nepřípustnosti druhého důvodu kasačního opravného prostředku. Je totiž naprosto zřejmé, že navrhovatelce jde o výtku, že Soud nepoužil na projednávaný případ relevantní judikaturu, totiž kritérium přezkumu vyplývající z rozsudku Musique Diffusion française a další v. Komise (
36
).
63.
Pokud jde o důvod kasačního opravného prostředku vycházející z porušení povinnosti uvést odůvodnění, je třeba připomenout, že tato povinnost kodifikovaná v článku 253 ES slouží jednak k tomu, aby se dotčené osoby mohly při hájení svých práv jasně a jednoznačně seznámit s důvody přijatého opatření, a jednak k tomu, aby soud Společenství mohl na tomto základě plnit svou kontrolní úlohu (
37
). Konkrétní rozsah povinnosti odůvodnění je třeba posoudit podle okolností jednotlivého případu (
38
).
64.
Konečně je třeba poukázat na to, že otázka rozsahu povinnosti odůvodnění je právní otázkou, která podléhá následnému přezkumu Soudním dvorem v rámci kasačního opravného prostředku, neboť při přezkumu legality rozhodnutí v tomto rámci, musejí být nutně zohledněny skutečnosti, na jejichž základě dospěl Soud k závěru, že odůvodnění je, či není dostatečné (
39
).
65.
Na základě těchto kritérií je třeba zkoumat, co je v této souvislosti třeba rozumět dostatečně jasným a jednoznačným odůvodněním, aby poté bylo možné objasnit, zda je toto v napadeném rozsudku splněno.
66.
Výtka porušení povinnosti uvést odůvodnění se zde vztahuje ke kritériu „nezbytnosti“ při zvýšení úrovně pokut. Navrhovatelka se domnívá, že z jí uváděného rozsudku Musique Diffusion française a další v. Komise (
40
) vyplývá povinnost odůvodnění této nezbytnosti.
67.
Analýza rozsudku Musique Diffusion française a další v. Komise ukazuje, že Komise tehdy uvedla důvody pro nezbytnost zvýšení úrovně pokut. Taková úroveň je ospravedlněna povahou protiprávního jednání. Vyšší úroveň pokut je nezbytná zejména pro nejzávažnější protiprávní jednání, zvláště tehdy, jestliže jejich účelem stejně jako v projednávaném případě bylo držet spotřebitelské ceny na vyšší hladině. Mnoho podniků by ve svém jednání, jejichž nesoulad s právem Společenství jim je znám, pokračovalo, neboť zisk z jejich protiprávního jednání převyšuje částku uložené pokuty. Od takového jednání je mohou odradit pouze vyšší pokuty než v minulosti.
68.
Ve svém následném právním posouzení Soudní dvůr z kontrolní úlohy Komise (
41
), a zejména z toho vyplývající úlohy řídit chování podniků ve smyslu soutěžních pravidel Společenství (
42
) vyvodil, „že pro posouzení závažnosti protiprávního jednání pro účely stanovení výše pokuty musí Komise vzít v úvahu nejen zvláštní okolnosti případu, ale také kontext, v němž k protiprávnímu jednání došlo, a musí dbát na to, aby její postup měl odrazující účinek, zejména pokud jde o protiprávní jednání, která zvláště ohrožují dosažení cílů Společenství“ (
43
). Komise právem kvalifikovala dotyčná porušení jako velmi závažná protiprávní jednání. Komise rovněž směla přihlédnout k okolnosti, že k takovým praktikám dochází vzhledem k možnému zisku poměrně často, i když je jejich protiprávnost již dávno konstatována. Nelze tedy nic namítat proti tomu, že Komise úroveň pokut zvýší, aby posílila jejich odrazující účinek (
44
). Dosavadní úroveň pokut není závazná do budoucna, naopak Komise musí mít možnost tuto úroveň v zájmu praktické účinnosti soutěžních pravidel Společenství v mezích stanovených nařízením č. 17 kdykoli přizpůsobit požadavkům soutěžní politiky (
45
).
69.
Soudní dvůr v souladu s tím tehdy zkoumal otázku nezbytnosti zvýšení úrovně pokut v rámci kritéria „závažnost protiprávního jednání“ vyplývajícího z čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17. Do posouzení tohoto kritéria zahrnul vedle „zvláštních okolností konkrétního případu“ také „kontext protiprávního jednání“ a zajištění odrazujícího účinku. Akceptoval přitom všeobecné důvody související se soutěžní politikou jako vysvětlení pro zvýšení úrovně pokut, a možnost zvýšení úrovně pokut dokonce považoval za nezbytnou v zájmu praktické účinnosti soutěžních pravidel Společenství.
70.
Vzhledem k tomu, že Soudní dvůr v této souvislosti nepožadoval, aby Komise doložila nezbytnost podrobnější analýzou nebo předložila odůvodnění vztahující se ke konkrétnímu případu, ponechal otázku nezbytnosti prakticky na uvážení Komise (
46
), jež má v rámci kritéria „závažnost protiprávního jednání“ vyplývajícího z čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17.
71.
Na tuto judikaturu, která byla vydána v roce 1983 k časově předcházejícímu rozhodnutí Komise, tedy v době, kdy ještě neexistovaly pokyny z roku 1998 ani nic srovnatelného, Soudní dvůr navázal po vstupu těchto pokynů v platnost, a přizpůsobil ji změněné situaci.
72.
V zásadním rozsudku Dansk Rørindustri a další v. Komise zabývajícím se pokyny (
47
) připomněl Soudní dvůr svou judikaturu, že dosavadní úroveň pokut není závazná do budoucna (
48
). Podniky nemohou spoléhat na to, že dosavadní praxe stanovování výše pokut zůstane stejná, ani na určitou metodu jejich výpočtu (
49
).
73.
Soudní dvůr tento aspekt zdůraznil v bodě 229 uvedeného rozsudku: „podniky tedy musejí vzít v úvahu možnost, že se Komise kdykoli rozhodne zvýšit úroveň výše pokut ve srovnání s úrovní používanou v minulosti“.
74.
V následujícím bodě 230 uvedeného rozsudku poté Soudní dvůr srozumitelně přenesl uvedenou judikaturu na situace, na které se použily pokyny z roku 1998: „Toto platí nejen, pokud Komise přikročí ke zvýšení úrovně výše pokut při jejich uložení v individuálních rozhodnutích, ale rovněž, pokud k tomuto zvýšení dojde v projednávaných případech použitím obecně závazných pravidel chování, jako jsou pokyny.“ (
50
)
75.
Podle ustálené judikatury musí být krom toho v rámci přezkumu kritéria „závažnost protiprávního jednání“ zohledněna řada skutečností, k nimž patří rovněž „odrazující účinek pokut“ (
51
). To platí jak pro ukládání pokut v individuálních rozhodnutích bez použití obecně závazných pravidel chování, tak pro ukládání pokut na základě takových obecně závazných pravidel chování, jako jsou pokyny z roku 1998.
76.
S ohledem na výše uvedené lze jako mezitímní výsledek v rámci přezkumu prvních dvou důvodů kasačního opravného prostředku konstatovat, že z rozsudku Musique Diffusion française a další v. Komise (
52
) uvedeného navrhovatelkou nevyplývá, že by Komise měla ohledně nezbytnosti zvýšení úrovně pokut povinnost podrobného odůvodnění či dokonce odůvodnění vztahujícího se ke každému jednotlivému případu, kterou by Soud měl vzít v úvahu. To ukázala i analýza pozdější judikatury, zejména rozsudku Dansk Rørindustri a další v. Komise (
53
), který má zásadní význam ve vztahu k pokynům z roku 1998.
77.
Na základě těchto kritérií je nyní třeba analyzovat napadený rozsudek Soudu s ohledem na výtku nedostatečného odůvodnění.
78.
Problematika zvýšení úrovně pokut byla v řízení před Soudem – jak vyplývá z napadeného rozsudku (
54
) – zkoumána v kontextu zásadní otázky použitelnosti pokynů, a konkrétně výtek porušení zásad právní jistoty a zákazu zpětné účinnosti při ukládání trestů.
79.
Soud se v bodech 38 až 50 napadeného rozsudku, na které navrhovatelka poukazuje, nejprve zabýval zákazem zpětné účinnosti, zejména s ohledem na pokyny z roku 1998 jako nástroj soutěžní politiky a jejich účinků. Následně poukázal na to, že hlavní inovací, kterou pokyny přinášejí, je metoda stanovení pokut (
55
). Poté v bodech 44 až 46 připomenul výše (
56
) podrobně citovanou judikaturu, podle níž Komisi nic nebrání v tom, aby zvýšila úroveň pokut oproti úrovni uplatňované v minulosti v mezích stanovených nařízením č. 17, je-li to nezbytné k zajištění soutěžní politiky Společenství, a to jak v rámci individuálních rozhodnutí, tak i tehdy, dojde-li ke zvýšení tím, že obecně závazná pravidla chování, jako jsou pokyny, jsou uplatněna na konkrétní případy. Soud konečně v bodě 47 napadeného rozsudku uvádí: „S výhradou argumentů obsažených níže v bodě 99 a následujících bodech, ADM v zásadě neprávem uplatňuje, že v kontextu kartelové dohody je zvýšení úrovně pokut Komisí zjevně nepřiměřené ve vztahu k cíli zajištění uplatňování politiky hospodářské soutěže.“
80.
Zmíněné body 99 a násl. se zabývají žalobním důvodem vycházejícím z porušení zásady proporcionality. Úvahy Soudu se týkají vyměření výše pokuty podle závažnosti a délky trvání protiprávního jednání, zejména pokud jde o význam tržního faktoru. K nezbytnosti zvýšení pokuty sice nejsou výslovně uvedeny žádné argumenty. Výše uvedená analýza však ukazuje, že Soud zkoumal otázku zvýšení úrovně pokut v souladu s požadavky (
57
) v rámci kritéria „Závažnost protiprávního jednání“.
81.
Z výše uvedeného plyne, že Soud právem zkoumal ve smyslu judikatury Soudního dvora kritérium „nezbytnosti“ zvýšení úrovně pokut vyplývající z rozsudku Musique Diffusion française a další v. Komise (
58
) v rámci kritéria „závažnosti protiprávního jednání“ a nespojil je s dalším požadavkem odůvodnění, jenž by šel nad rámec pokynů z roku 1998. Rozsudek Dansk Rørindustri a další v. Komise ukazuje, že tomu nebrání ani zákaz zpětné účinnosti trestních předpisů.
82.
Krom toho je třeba poukázat na to, že oba zde přezkoumávané důvody kasačního opravného prostředku v zásadě představují, byť to navrhovatelka takto výslovně nevyjádřila, zpochybnění legality metody výpočtu pokut upravené v pokynech z roku 1998. Soudní dvůr však potvrdil, že tyto pokyny jsou slučitelné s čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17, se zákazem zpětné účinnosti, zásadou rovného zacházení a zásadou proporcionality (
59
).
83.
Mělo-li by být navíc požadováno, aby v každém individuálním rozhodnutí byla obecná a abstraktní politika výpočtu pokut vycházející z pokynů odůvodněna znovu a ve vztahu k jednotlivému konkrétnímu případu, v zásadě by to znamenalo, že by byly zcela opominuty metody výpočtu stanovené v pokynech (
60
).
84.
Na okraj bych však ráda poznamenala, že navzdory judikatuře Soudního dvora, podle níž je metoda výpočtu pokut stanovená v pokynech z roku 1998 slučitelná s požadavky článku 15 nařízení č. 17 (
61
), kritika této metody, zejména s ohledem na nedostatek transparentnosti, neutichla (
62
), byť lze zaznamenat nástup jisté systematiky v aplikační praxi (
63
). Se vstupem pokynů z roku 2006 v platnost pozbyly některé body kritiky na významu, neboť došlo ke změně metody; to se týká mimo jiné nyní již obsoletního rozdělení v bodě 1 části A pokynů z roku 1998 na „méně závažná“, „závažná“ a „velmi závažná protiprávní jednání“, takzvané tarifikace (
64
). Beze změny však zůstal široký prostor pro uvážení Komise při výpočtu pokut (
65
). Podle článku 229 ES a článku 15 nařízení č. 17 má sice Soudní dvůr ve vztahu k tomuto uvážení pravomoc soudního přezkumu v plné jurisdikci (
66
), v zájmu právní jistoty je však žádoucí, aby pro správní uvážení byla stanovena jednoznačná kritéria k výpočtu pokut (
67
).
85.
K argumentům navrhovatelky, že je třeba použít pokyny z roku 2006, je třeba dodat, že není dán žádný důvod, aby k uplatnění pokynů z roku 1998 byly dodatečně použity pokyny z roku 2006, kterými byly pokyny z roku 1998 nahrazeny, a posuzovat zvýšení pokut „v jejich světle“ (
68
). Rozhodnutí Komise dotčené v projednávaném případě bylo přijato dne 2. října 2001. V té době platily pokyny z roku 1998. Pokyny z roku 2006 se v případech kartelů použijí teprve od, a jsou proto v tomto řízení nerozhodné.
86.
Stejně tak nemohou zpětně upřesňovat posuzovací pravomoc Komise v perspektivě pozdější změny politiky.
87.
A konečně by jejich zohlednění Soudním dvorem nevedlo k ničemu jinému, než že by soud rozhodující o kasačním opravném prostředku nahradil posouzení Soudu vlastním posouzením z důvodu ekvity (
69
).
88.
Soud se tedy ve smyslu požadavků judikatury Soudního dvora ve svém rozhodnutí nedopustil nesprávného právního posouzení, a jeho rozhodnutí je dostatečně jasně a jednoznačně odůvodněno. Navrhuji tedy, aby první a druhý důvod kasačního opravného prostředku byly zamítnuty jako neopodstatněné.
B – Nezohlednění obratu dosaženého prodejem dotčeného výrobku v EHP jako východiska pro výpočet pokut (třetí důvod kasačního opravného prostředku)
1. Úvodní poznámky
89.
Je třeba poukázat na ustálenou judikaturu, podle níž metoda výpočtu stanovená v pokynech, pokud spočívá v tom, že východiskem jsou základní částky, které nejsou určeny na základě relevantního obratu, není v rozporu s čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 (
70
).
90.
Hlavní inovace pokynů z roku 1998 ve srovnání s předchozí praxí spočívá v tom, že výchozím bodem pro výpočet je základní částka určená rozpětími stanovenými v tomto ohledu uvedenými pokyny, přičemž tato rozpětí odrážejí různé stupně závažnosti porušení, které ale jako takové nesouvisejí s relevantním obratem. Tato metoda je tak v podstatě založena na stanovení sazeb pokut, byť relativním a pružném (
71
).
91.
Pojem „obrat“ je v těchto pokynech výslovně použit pouze v souvislosti se zohledněním horní hranice 10 % celkového obratu podniků podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 (
72
). Na druhou stranu lze nalézt implicitní odkazy, které souvisejí mimo jiné s obratem podniků (
73
). Pokyny tedy nevylučují, aby obrat sloužil nejen jako horní hranice, ale aby k němu bylo přihlíženo i při výpočtu pokut. Obrat, „přestože je užitečným a relevantním údajem o hospodářské síle podniku (celkový obrat), jakož i o dopadu jeho jednání na hospodářskou soutěž (obrat na relevantním trhu)“ (
74
), totiž představuje v řadě posuzovaných faktorů, které má Komise k dispozici, pouze jeden faktor z mnoha (
75
).
2. Argumentace účastníků řízení
92.
V tomto důvodu kasačního opravného prostředku jde ADM o obrat na relevantním trhu, pro nějž Komise ve sporném rozhodnutí posuzovala obrat vycházející z „celosvětového“ prodeje dotčeného výrobku, zatímco navrhovatelka je toho názoru, že je třeba vycházet z obratu „dosaženého v EHP“.
93.
Navrhovatelka Soudu zejména s odkazem na body 75 až 81 napadeného rozsudku vytýká, že porušil zásady použitelné při výpočtu pokut, když Komisi umožňuje, aby ve sporném rozhodnutí zcela pominula relevantní obrat dosažený prodejem dotčeného výrobku v EHP jakožto náležitý výchozí bod pro výpočet pokuty. Komise se totiž dopustila právního omylu tím, že ve sporném rozhodnutí nezohlednila obrat dosažený prodejem dotčeného výrobku v EHP ani jako výchozí bod pro výpočet pokuty, ani jako pozdější faktor ovlivňující výši pokuty. Ve výsledku je částka pokuty mnohonásobně vyšší než relevantní obrat dosažený prodejem dotčeného výrobku v EHP (
76
).
94.
Podle navrhovatelky sice byly v bodě 78 napadeného rozsudku správně shrnuty zásady, jež se musejí uplatnit při stanovení pokut. Soud se však dopustil nesprávného právního posouzení, když pak nepoužil své právní poznatky na věc, jež mu byla předložena.
95.
Pokyny z roku 2006 ukazují, jakým způsobem má být použit obrat dosažený prodejem dotčeného výrobku v EHP, aby bylo zjištěno narušení hospodářské soutěže na relevantním trhu dotčených výrobků ve Společenství a relativní význam účastníků kartelové dohody s ohledem na dotčené výrobky. Při takovémto způsobu výpočtu by byl ADM uložen pouze zlomek sporné pokuty.
96.
Komise poukazuje na to, že pouze Soud je příslušný přezkoumat způsob, jakým Komise v konkrétním případě posoudila závažnost protiprávních jednání (
77
). Soud se nedopustil nesprávného právního posouzení, neboť zohlednil veškeré relevantní faktory a zabýval se argumenty ADM. Důvod kasačního opravného prostředku by tudíž měl být podle Komise zamítnut.
3. Napadený rozsudek a právní posouzení
97.
V bodech 75 až 81 napadeného rozsudku zmíněných navrhovatelkou zkoumá Soud žalobní důvod, podle nějž je v rozporu se zásadou proporcionality, jestliže je pokuta vyšší než obrat žalobkyně dosažený prodejem dotčeného výrobku v EHP během doby trvání protiprávního jednání, a zamítá jej. V bodech 76 a 77 Soud připomíná ustálenou judikaturu k posouzení závažnosti protiprávního jednání a poukazuje přitom na to, že při stanovení výše pokuty je možné přihlédnout jak k celkovému obratu podniku, tak k tržnímu podílu dotčených podniků na relevantním trhu, přičemž ani jednomu, ani druhému z těchto údajů nelze přikládat přílišný význam ve srovnání s jinými posuzovanými faktory, a stanovení přiměřené výše pokuty nemůže být výsledkem pouhého výpočtu založeného na celkovém obratu.
98.
V bodech 78 a 79 napadeného rozsudku Soud uvádí, že obrat dosažený dotčeným výrobkem je pouze jedním z mnoha faktorů. Na rozdíl od tvrzení žalobkyně by omezení se na posouzení spojitosti mezi uloženou pokutou a obratem dotčeného výrobku za účelem posouzení její přiměřenosti znamenalo přisouzení přílišného významu tomuto prvku.
99.
V bodě 80 se dále uvádí: „V každém případě pouhá okolnost uplatněná ADM, že uložená pokuta překračuje výši obratu, který v EHP dosáhla prodejem tohoto výrobku v průběhu doby trvání kartelové dohody, nebo ji dokonce překračuje významným způsobem, nestačí k prokázání nepřiměřeného charakteru pokuty. Přiměřený charakter této úrovně pokuty je totiž třeba posoudit s ohledem na souhrn skutečností, k nimiž Komise musí přihlédnout při posouzení závažnosti protiprávního jednání, a sice s ohledem na samotnou povahu protiprávního jednání, jeho skutečný dopad na relevantní trh a rozsah zeměpisného trhu. Opodstatněnost Rozhodnutí ve vztahu k některým těmto kritériím bude v důsledku argumentace ADM přezkoumána níže“.
100.
Z toho je patrné, že pro otázku relevantnosti této výtky navrhovatelky nestačí zkoumat pouze kritizované body 75 až 81 napadeného rozsudku.
101.
K bližšímu pochopení je třeba jednak vyjít z toho, co Soud ke zde dotčenému tématu vyvodil ze sporného rozhodnutí. V bodě 59 napadeného rozsudku se v této souvislosti k posouzení závažnosti protiprávního jednání Komisí uvádí:
„Za účelem posouzení těchto prvků se Komise rozhodla opřít o obraty dosažené dotyčnými podniky prodejem glukonátu sodného na světové úrovni v průběhu posledního roku, ve kterém došlo k protiprávnímu jednání, a sice roku 1995. Komise v tomto kontextu měla za to, že ‚jelikož je trh s [glukonátem sodným] […] globální, poskytují tyto obraty nejlepší údaj o schopnosti zúčastněných podniků způsobit značnou škodu ostatním hospodářským subjektům na společném trhu nebo v EHP‘ […]. Komise dodala, že podle ní je tato metoda potvrzena skutečností, že se jednalo o celosvětovou kartelovou dohodu, jejímž předmětem bylo zejména rozdělení trhů v celosvětovém měřítku, a tedy vyloučení určitých oblastí trhu v EHP z hospodářské soutěže. Navíc se domnívala, že celosvětový obrat strany kartelové dohody poskytuje rovněž představu o jejím příspěvku k účinnosti kartelové dohody v jejím celku, nebo naopak o nestabilitě, kterou by se vyznačovala, pokud by se jí uvedená strana neúčastnila […].“
102.
Dále Soud v bodech 82 až 87 napadeného rozsudku vyvozuje, že obraty dotčených podniků – ať již jde o celkový obrat, nebo obrat z prodeje dotčeného výrobku – nejsou podle pokynů výchozím bodem pro výpočet pokut a už vůbec nejsou jediným rozhodným kritériem pro zjištění závažnosti protiprávního jednání. Komise je však může zohlednit jako jedno z mnoha relevantních kritérií, zejména pokud Komise upravuje částku pokuty podle třetího až šestého odstavce bodu 1 části A pokynů z roku 1998, aby zajistila dostatečně odrazující výši pokut.
103.
Z bodů 378 až 382 rozhodnutí na rozdíl od tvrzení ADM vyplývá, že Komise v této souvislosti obraty zúčastněných podniků dosažené prodejem dotčeného výrobku skutečně zohlednila. Aby mohla rozdílně posoudit dotčené podniky, vycházela totiž z jejich celosvětového obratu dosaženého prodejem glukonátu sodného v posledním roce trvání protiprávního jednání, tedy v roce 1995.
104.
V bodě 87 napadeného rozsudku se dále uvádí: „Přitom v projednávaném případě se jedná o kartel sdružující podniky, které drží téměř všechny tržní podíly relevantního výrobku na světové úrovni. Kromě toho se kartelová dohoda týká stanovení cen a rozdělení trhu přidělením prodejních kvót. V takovém případě může Komise, v rámci rozdílného zacházení s dotčenými podniky, vycházet právoplatně z obratů dosažených jednotlivými účastníky této kartelové dohody jejich prodejem glukonátu sodného na světové úrovni. Cílem tohoto rozdílného zacházení je totiž zhodnocení skutečné hospodářské schopnosti původců protiprávního jednání způsobit protiprávním jednáním škodu hospodářské soutěži, a tedy zohlednění jejich specifické váhy uvnitř kartelu, takže Komise nepřekročila svůj široký prostor pro uvážení, když se domnívala, že podíl jednotlivých účastníků kartelové dohody na světovém trhu je vhodným popisným ukazatelem.“
105.
V rámci svého dalšího přezkumu se Soud v bodech 113 a 114 zabývá výtkou nezohlednění obratu dosaženého prodejem dotčeného výrobku v EHP. V kontextu přezkumu porušení zásady rovného zacházení ve vztahu k rozhodnutí „Fosfát zinku“ (
78
), s nímž navrhovatelka srovnávala, Soud v bodě 113 mimo jiné uvádí, že „okolnosti kartelové dohody, která je předmětem Rozhodnutí, se liší od okolností dohody, jež byla předmětem rozhodnutí zvaného ‚Fosfát zinku‘. Kartelová dohoda o trhu s fosfátem zinku se totiž vztahovala pouze na území EHP, zatímco kartelová dohoda o glukonátu sodném byla celosvětová“. Soud dále v bodě 114 mimo jiné uvádí, že „základní částka stanovená Komisí za protiprávní jednání, kterého se dopustila ADM v projednávaném případě, je přiměřená s ohledem na souhrn skutečností uvedených Komisí v Rozhodnutí a posouzení některých těchto skutečností v tomto rozsudku“.
106.
Z toho plyne, že Soud na rozdíl od výtky navrhovatelky nejen shrnul rozhodné zásady, ale i použil z nich vyplývající poznatky na zde posuzovaný konkrétní případ. Zabýval se přitom argumentem týkajícím se použití obratu dosaženého prodejem dotčeného výrobku v EHP (
79
), nedopustil se však nesprávného právního posouzení, když jej považoval pouze za jeden aspekt z mnoha. Dále uvedl, že tržby účastníků kartelové dohody z celosvětového prodeje glukonátu sodného jsou vhodným kritériem pro výpočet pokuty, a toto konstatování odůvodnil, čímž zároveň implicitně vysvětlil, proč nebyl použit příslušný obrat dosažený prodejem dotčeného výrobku v EHP. Soud se tak právně dostačujícím způsobem zabýval argumentem vzneseným navrhovatelkou.
107.
V řízení o kasačním opravném prostředku konečně nelze přezkoumat (
80
) posouzení Soudu, že „základní částka stanovená Komisí za protiprávní jednání, kterého se dopustila ADM v projednávaném případě, je přiměřená s ohledem na souhrn skutečností uvedených Komisí v Rozhodnutí a posouzení některých těchto skutečností v tomto rozsudku“.
108.
Na opakovaný pokus ADM o použití pokynů z roku 2006 jakožto korektiv pokynů z roku 1998, je třeba znovu odpovědět, že pokyny z roku 2006 zde nejsou rozhodné (
81
).
109.
Podle mého názoru tedy z výše uvedeného vyplývá, že důvod kasačního opravného prostředku je nepřípustný v rozsahu, v němž usiluje o obecné nové přezkoumání pokuty, a ve zbývající části neopodstatněný.
C – Porušení zásady rovného zacházení při výpočtu pokuty (čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku)
1. Argumentace účastníků řízení
110.
Navrhovatelka s odkazem na body 107 až 113 napadeného rozsudku Soudu vytýká, že porušil zásadu rovného zacházení, když konstatoval, že rozdíl ve výši pokut oproti přímo srovnatelné věci „Fosfát zinku“ (
82
) je ospravedlněn objektivními odlišnostmi.
111.
Navrhovatelka jednak uvádí, že rozsudky citované Soudem v bodech 108 až 110 nejsou rozhodné. Podle ustálené judikatury, zejména v bodě 209 rozsudku Dansk Rørindustri a další v. Komise, porušuje Komise od vydání pokynů zásadu rovného zacházení tehdy, jestliže se od nich bez udání důvodů odkloní.
112.
A jednak navrhovatelka tvrdí, že Soud neuvedl jediné rozhodné hledisko, v němž by se případy „Glukonát sodný“a „Fosfát zinku“ skutečně odlišovaly v rámci aspektů použitých Komisí v jejím rozhodnutí o pokutě. V obou případech Komise použila shodná hlediska pro výpočet základní částky pokuty. Na rozdíl od toho, co tvrdil Soud, nebyl k určení této základní částky použit celosvětový obrat. Teprve v pozdější fázi výpočtu byl v případě „Glukonát sodný“ použit celosvětový obrat s ohledem na jeho odrazující účinek jakožto kritérium pro rozdělení do tří skupin. Pokuta, která byla ve sporném rozhodnutí stanovena, diskriminuje ADM ve srovnání s pokutou stanovenou v případě „Fosfát zinku“.
113.
ADM konečně Soudu vytýká, že v rámci svého soudního přezkumu v plné jurisdikci na základě hledisek zohledněných Komisí v bodě 114 napadeného rozsudku konstatoval, že pokuta je přiměřená (
83
). Toto zjištění může Soudní dvůr výjimečně přezkoumat, a sice s ohledem na nesprávné právní posouzení. I při použití jen těch hledisek, která byla základem rozhodnutí Komise, jak učinil Soud, je třeba dospět k závěru, že projednávaný případ je přímo srovnatelný s případem „Fosfát zinku“. Soud neuvedl žádné dodatečné odlišující hledisko, které by mohlo vést k jinému výsledku. ADM mimoto tvrdí, že Soud v rámci svého soudního přezkumu v plné jurisdikci nesmí porušovat zásadu rovného zacházení tím, že Komisi dovolí stanovit diskriminující pokutu ADM, zatímco s ostatními takto zacházeno není. Konečně Soud, jestliže nalezl rozhodné dodatečné hledisko, které by ospravedlňovalo vyšší pokutu v projednávaném případě, jej s nezbytnou přesností neozřejmil. V tomto ohledu je nedostatečné odůvodnění, které pouze odkazuje na všechna hlediska uvedená Komisí.
114.
Komise namítá, že se Soud ve svém rozhodnutí nedopustil nesprávného právního posouzení. Navrhovatelka zejména sama v prvním stupni podrobně nedoložila, v jakém směru je projednávaná věc konkrétně srovnatelná s rozhodnutím „Fosfát zinku“ a v čem skutečně spočívá nerovné zacházení.
2. Právní posouzení
115.
Zásada rovného zacházení je obecnou zásadou práva Společenství, kterou je tedy třeba dodržovat i v rámci řízení podle článku 81 ES.
116.
Podle ustálené judikatury zásada rovného zacházení a zásada zákazu diskriminace vyžadují, aby se srovnatelnými situacemi nebylo zacházeno odlišně a s odlišnými situacemi stejně, není-li takové zacházení objektivně odůvodněné (
84
).
117.
Pokud se tedy navrhovatelka ohledně porušení zásady rovného zacházení odvolává na situaci nastalou v jiném kartelu a na jiné rozhodnutí, je třeba poukázat na to, jak Soud ostatně učinil v bodech 108 až 112 napadeného rozsudku, že rozhodovací praxe Komise nemůže sama o sobě vytvářet právní rámec pro pokuty v oblasti hospodářské soutěže a že rozhodnutí týkající se jiných věcí mají ohledně případné existence diskriminace pouze orientační povahu, protože je málo pravděpodobné, že okolnosti jim vlastní, jako jsou trhy, výrobky, podniky a dotyčné doby trvání, jsou totožné (
85
).
118.
Za těchto okolností bylo věcí navrhovatelky, aby před Soudem prokázala, proč by se v situaci, na kterou se odvolává, skutečně mělo jednat o srovnatelnou situaci ve smyslu výše citované judikatury.
119.
Napadený rozsudek reprodukuje tvrzení navrhovatelky, aniž by mu v tom bylo navrhovatelkou oponováno, takto: „I když tyto dvě věci částečně nastaly ve stejné době a jsou srovnatelné nejen ohledně velikosti dotčených trhů, ale rovněž i závažnosti a doby trvání protiprávního jednání, Komise přihlédla k omezené velikosti trhu s fosfátem zinku v Evropě a v této druhé věci stanovila celkovou pokutu na 11,95 milionu eur (nebo 75 % celkového objemu prodeje dotčeného výrobku) oproti 40 milionům eur celkové pokuty ve věci glukonátu sodného (představující více než 200 % prodeje dotčeného výrobku v EHP). Kromě toho ADM poznamenává, že ve věci zvané „Fosfát zinku“ byla základní částka stanovena na 3 miliony eur pro podniky, které vlastnily podíl na trhu vyšší než 20 %, a na 0,75 milionu eur pro podniky, které měly na trhu podstatně nižší podíl. Přitom připomíná, že v případě glukonátu sodného Komise stanovila výchozí částku pro stanovení pokuty na 10 milionů eur pro podniky, jejichž podíl na trhu byl vyšší než 20 %, a na 5 milionů eur pro podniky, které měly na trhu podstatně nižší podíl.“ (
86
)
120.
Soud na toto tvrzení odpověděl mimo jiné v bodech 113 a 114, které navrhovatelka napadá:
„113
Přitom v projednávaném případě je třeba prima facie konstatovat, že okolnosti kartelové dohody, která je předmětem Rozhodnutí, se liší od okolností dohody, jež byla předmětem rozhodnutí zvaného ‚Fosfát zinku‘. Kartelová dohoda o trhu s fosfátem zinku se totiž vztahovala pouze na území EHP, zatímco kartelová dohoda o glukonátu sodném byla celosvětová. Kromě toho, na rozdíl od projednávaného případu, spojovala kartelová dohoda o trhu s fosfátem zinku pouze podniky s relativně omezenou velikostí. Celosvětový obrat podniků dotčených v rozhodnutí zvaném ‚Fosfát zinku‘ se tak nacházel v roce 2000 mezi 7,09 a 278,8 miliony eur, zatímco v projednávané věci se celosvětový obrat dotyčných podniků nacházel v roce 2000 mezi 314 miliony a 14,003 miliardami eur, přičemž u ADM se jednalo o 13,936 miliardy eur.
114
V každém případě, i za předpokladu, že všechny okolnosti relevantní pro účely stanovení přiměřené výše pokuty ve věci, jež byla předmětem rozhodnutí zvaného ‚Fosfát zinku‘, mohou být považovány za srovnatelné s okolnostmi projednávaného případu, se Soud na základě svého přezkumu v plné jurisdikci domnívá, že základní částka stanovená Komisí za protiprávní jednání, kterého se dopustila ADM v projednávaném případě, je přiměřená s ohledem na souhrn skutečností uvedených Komisí v Rozhodnutí a posouzení některých těchto skutečností v tomto rozsudku.“
121.
V prvním z obou uvedených bodů Soud z právního hlediska dostatečně odpověděl na všechny argumenty vznesené ADM. Krom toho je třeba k projednávanému případu poznamenat, že navrhovatelka – podle reprodukce jejího tvrzení v napadeném rozsudku – blíže nedoložila, v čem by konkrétně měla spočívat srovnatelnost velikosti dotčených trhů, jakož i závažnosti a délky trvání protiprávního jednání.
122.
Pokud jde o hodnocení Soudu provedené v druhém z obou jmenovaných bodů, je třeba konečně poznamenat, že Soudnímu dvoru nepřísluší, aby z důvodu ekvity nahradil vlastním posouzením posouzení Soudu, který rozhoduje při výkonu pravomoci soudního přezkumu v plné jurisdikci o částce uložené pokuty (
87
).
123.
Konečně je třeba uvést, že vztah k rozsudku Dansk Rørindustri a další v. Komise (
88
), na který poukazuje navrhovatelka, není relevantní. Navrhovatelka v rámci tohoto argumentu tvrdí, že Komise porušuje pokyny, když se od nich bez odůvodnění odchyluje. Navrhovatelka nedokládá, jak by to mělo souviset se zásadou rovného zacházení ve vztahu k případu „Fosfát zinku“.
124.
Vzhledem k výše uvedenému navrhuji, aby byl tento důvod kasačního opravného prostředku zamítnut jako neopodstatněný.
D – Nesprávné právní posouzení dopadu kartelové dohody na trh (pátý, šestý a sedmý důvod kasačního opravného prostředku)
1. Úvodní poznámky
125.
V bodě 1 části A pokynů z roku 1998 se pro účely výpočtu základní částky rozlišuje mezi třemi kategoriemi závažnosti protiprávního jednání, jimž jsou přiřazeny různé výchozí částky pokuty: rozdělení je provedeno na „méně závažná“, „závažná“ a „velmi závažná protiprávní jednání“. K přiřazení dochází na základě mnoha kritérií, mezi něž patří „skutečný dopad na trh, pokud jej lze změřit“.
126.
Navrhovatelka v této souvislosti tvrdí, že Soud se při určování dopadu kartelové dohody na trh dopustil nesprávného právního posouzení. Navrhovatelka vytýká porušení zásady vázanosti vlastními pravidly, chybějící odpověď Soudu na otázku dopadu změněné definice trhu, jakož i nepřípustnost obrácení důkazního břemene.
127.
Vzhledem k tomu, že se tyto tři důvody kasačního opravného prostředku do značné míry překrývají, budu je zkoumat společně.
128.
Společným výchozím bodem těchto důvodů kasačního opravného prostředku je skutečnost, že ADM považuje definici relevantního výrobkového trhu provedenou Komisí za příliš úzkou a související zjištění ohledně skutečného dopadu na trh za chybná. Komise definovala relevantní výrobkový trh jako „trh s glukonátem sodným v jeho pevných a kapalných podobách a s jeho základním produktem, kyselinou glukonovou“ (
89
).
129.
Komise ve správním řízení po námitkách ADM připustila, že ve vztahu ke glukonátu sodnému existují z hlediska použití některé částečně zástupné výrobky, ale měla za to, že nic neprokazuje, že tyto výrobky účinně omezují ceny glukonátu sodného. Naopak se domnívala, že vícero skutečností odporuje tezi obhajované ADM. Uplatnila, že neexistují zcela zástupné výrobky vůči glukonátu sodnému a že vzhledem k tomu, že tento výrobek je šetrnější k životnímu prostředí, upřednostňují ho určití uživatelé před případnými zástupnými výrobky. Kromě toho měla za to, že toto hledisko je potvrzeno jednak odpověďmi poskytnutými zákazníky účastníků kartelové dohody, a jednak samotnou existencí kartelové dohody, která se omezovala na glukonát sodný, a představovala tak dle jejího názoru nepřímý důkaz toho, že účastníci kartelové dohody sami měli za to, že trh je omezený na glukonát sodný (
90
).
2. Argumentace účastníků řízení
130.
Navrhovatelka se domnívá, že Soud v bodě 238 napadeného rozsudku neprávem zamítl výtku, že relevantní trh byl vymezen chybně.
131.
S odkazem na body 226 až 239 napadeného rozsudku má navrhovatelka za to, že Soud porušil zásadu, že se Komise musí řídit pravidly, která si sama stanovila – v projednávaném případě pokyny o metodě stanovování pokut. V rámci zkoumání dopadu kartelové dohody na dotyčný trh je správné vymezení relevantního výrobkového trhu neodmyslitelným východiskem tohoto přezkumu. Pokud je stejně jako v projednávané věci relevantní trh vymezen příliš úzce, jsou zjištění k dopadu kartelové dohody v důsledku toho rovněž nesprávná. Komise chybně definovala relevantní trh, což vede k omylu ohledně dopadu na trh. Vzhledem k tomu, že glukonát sodný je pouze jedním z mnoha chelátových činidel – představuje pouze 20 % relevantních chelátových činidel a je tedy snadno nahraditelný – neměl kartel tržní sílu, jaká mu byla přisuzována.
132.
Soud se podle navrhovatelky dopustil nesprávného právního posouzení, když na její tvrzení v tomto ohledu odpověděl, že je věcí ADM prokázat, že relevantní trh musí být vymezen jinak, než jak učinila Komise. ADM k tomu uvádí, že naopak Komisi přísluší, aby ukázala dopad kartelové dohody na dotyčný trh, což podle pokynů s sebou nese i vymezení relevantního výrobkového trhu. Dokud není tento trh vymezen, nemůže být důkazní povinnost uložena protistraně, tedy ADM.
133.
Navrhovatelka zadruhé s odkazem na body 234 a 236 napadeného rozsudku Soudu vytýká, že se dopustil nesprávného právního posouzení, když neodpověděl na tvrzení ADM, že důkazní materiály dokládají, že při širším vymezení trhu by skutečný dopad kartelové dohody na trh neexistoval.
134.
ADM podle svých slov ve své žalobě před Soudem prokázala, mimo jiné tabulkami, že glukonát sodný představuje pouze 20 % relevantních chelátových činidel. Toto je silný argument pro závěr zastávaný ADM, že kartelová dohoda byla ohledně kontroly cen neúčinná. ADM doložila, že vývoj cen substitutů chelátových činidel v období před kartelovou dohodou, během ní a po ní vykazuje úzkou cenovou korelaci s glukonátem sodným. Tyto důkazy nesporně dokládají, že za pohyby cen byly odpovědné jiné faktory než kartel.
135.
Navrhovatelka zatřetí s odkazem na body 230, 234, 236 a 237 napadeného rozsudku Soudu vytýká, že obrátil důkazní břemeno, když po ADM požaduje, aby doložila, že ceny by byly stejné i bez kartelové dohody.
136.
Soud podle ADM v bodech 177 a 184 napadeného rozsudku na argument ADM, podle kterého Komise musí doložit, jak by se ceny vyvíjely bez kartelové dohody, konkrétně, že by s kartelovou dohodou byly vyšší než bez ní, odpověděl, že je to neřešitelná úloha. Soud přesto uložil ADM povinnost doložit, že kartelová dohoda žádný dopad neměla. ADM je toho názoru, že Soud takto neoprávněně obrací důkazní břemeno. Pokyny po Komisi požadují, aby doložila dopady kartelů. Nestanoví však, že by ADM měla dokládat neexistenci tohoto dopadu.
137.
Komise je toho názoru, že tato výtka ADM je neopodstatněná a vychází z nesprávného pochopení napadeného rozsudku. Jak Soud v bodě 229 napadeného rozsudku zdůraznil, otázka vymezení relevantního trhu zde nevyvstává v souvislosti se zjištěním existence protiprávního jednání, nýbrž v souvislosti s vyhodnocením závažnosti protiprávního jednání. Soud konstatoval, že ADM v prvním stupni nedoložila, že by skutečný dopad na relevantní trh musel být vyhodnocen jinak, měla-li být použita změněná definice trhu. ADM po Soudním dvoru žádá, aby se v řízení o kasačním opravném prostředku zabýval skutkovou otázkou, kterou sama ADM v prvním stupni zanedbala.
3. Napadený rozsudek
138.
V bodech 228 až 237 napadeného rozsudku se Soud meritorně zabývá výtkou ADM, že Komise vyloučením substitutů glukonátu sodného vymezila výrobkový trh příliš úzce, a tudíž chybně.
139.
Soud v této souvislosti nejprve upozorňuje, že ADM nevznáší tuto výtku vycházející z nesprávné definice relevantního výrobkového trhu, aby prokázala, že Komise porušila čl. 81 odst. 1 ES. ADM nezpochybňuje, že její účastí na kartelové dohodě na trhu s glukonátem sodným došlo k protiprávnímu jednání ve smyslu tohoto ustanovení (
91
).
140.
Soud dále uvádí, že v projednávaném případě se naproti tomu jedná o výtku, že Komise uložila ADM příliš vysokou pokutu, obzvláště proto, že podle názoru ADM dospěla k závěru o existenci skutečného dopadu této kartelové dohody na relevantní trh a přihlédla k této skutečnosti při stanovení výše pokuty. Avšak tuto argumentaci je možné přijmout pouze tehdy, pokud ADM prokáže, že kdyby Komise definovala relevantní výrobkový trh jinak, musela by konstatovat, že protiprávní jednání nemělo skutečný dopad na trh definovaný jako trh s glukonátem sodným a jeho zástupnými výrobky (
92
).
141.
Soud v této souvislosti vysvětluje, že při přezkumu dopadu kartelové dohody na dotčený trh je podle bodu 1 části A odst. 1 pokynů z roku 1998 nezbytné uchýlit se k domněnkám, zejména za účelem zjištění, jaká by byla cena dotčeného výrobku, kdyby kartelová dohoda neexistovala (
93
). Komise – a stejně tak protistrana v případě popření (
94
) – musí zkoumat, jaká by byla cena výrobku, kdyby kartelová dohoda neexistovala, což je spojeno s řadou vágních faktorů, jimž je třeba čelit tvrzeními s dostatečně vysokým stupněm pravděpodobnosti, kterou nelze přesně vyčíslit (
95
).
142.
ADM se nijak nesnažila vyvrátit analýzu, kterou Komise provedla ve svém rozhodnutí ohledně trhu s glukonátem sodným, tím, že by poskytla alespoň hrubé porovnání mezi úrovní cen, které byly skutečně uplatňovány během doby trvání kartelové dohody na širším trhu s chelátovými činidly, a úrovní cen, které by se vší pravděpodobností převládaly na témže širším trhu bez kartelové dohody omezené na glukonát sodný (
96
).
4. Právní posouzení
143.
Nejprve se budu věnovat poslednímu ze tří uplatňovaných důvodů kasačního opravného prostředku, neboť mám za to, že objasnění nastolené otázky „důkazního břemene“ částečně dává odpověď na oba zbývající důvody kasačního opravného prostředku – porušení zásady dodržování sobě uložených pravidel a nezodpovězení otázky ohledně dopadu při změně definice trhu.
144.
Podle mého názoru není použití výrazu „důkazní břemeno“ v tomto případě namístě a je klamavé. V projednávaném případě se totiž vlastně jedná o procesní důkazní povinnost a povinnost tvrzení. Míněna je příslušná povinnost procesních stran podrobně doložit skutečnosti, které jsou z jejich pohledu rozhodné. Každá strana musí skutečnosti pro ni příznivé sama tvrdit, respektive přesvědčivým způsobem uplatnit, přičemž tvrzení jedné strany je kritériem pro protitvrzení druhé strany (ostatních stran).
145.
Konkrétně to znamená: podrobné tvrzení Komise může být vyvráceno pouze alespoň stejně podrobným tvrzením protistran(y). Pouze pokud obě strany vznesou relevantní argumenty a dospějí k odlišným závěrům, uplatní se pravidla ohledně důkazního břemene (
97
).
146.
Komise v projednávaném případě opřela své posouzení závažnosti protiprávního jednání v rámci výpočtu pokuty o definici relevantního výrobkového trhu.
147.
Tuto definici Soud zjevně považoval podle zmíněných zásad důkazního břemene za přesvědčivou, neboť na tomto přístupu založil své další posouzení. V tom nelze spatřovat nesprávné právní posouzení.
148.
Soud ve svých úvahách vysvětlil, že nestačí, že ADM pouze tvrdí nebo případně prokáže, že výchozí definice trhu je nesprávná, nýbrž je rovněž třeba ukázat, v jakém rozsahu je s tím spojeno výrazně odlišné posouzení závažnosti protiprávního jednání. Soud tak implicitně vychází z toho, že není samozřejmé, že – jak se domnívá ADM – chybná definice relevantního trhu v takovém případě, jako je projednávaný případ, s sebou nese chybné konstatování dopadu kartelové dohody. Soud tak metodicky ukládá účastníku řízení, který chce napadnout posouzení Komise v projednávaném případě ADM, povinnost uskutečnit a doložit tytéž kroky přezkumu, které musí Komise ve svém posouzení rovněž dodržovat.
149.
Soud tak po navrhovatelce ve výsledku požadoval, aby svůj postoj doložila přinejmenším stejně podrobným způsobem. Pokud chce ADM s úspěchem napadnout tvrzení Komise, které Soud považuje za zjevně přesvědčivé, včetně zjevně stejně přesvědčivých zjištění ve sporném rozhodnutí, pak je to právem možné jen na základě stejně přesvědčivých a podrobných tvrzení. To za daných okolností zahrnuje nejen tvrzení ohledně výchozí definice trhu, ale i ohledně veškerých dalších posouzení provedených Komisí.
150.
Soud v bodech 230 a 237 napadeného rozsudku dává slovy „nemělo dopad“, „nicotný“ a „nebo přinejmenším zanedbatelný“ jasně najevo, že pouze tehdy, pokud by předmětná kartelová dohoda neměla dopad na větší trh chelátových činidel tvrzený ADM, by byla dostatečně prokázána nesprávnost tvrzení Komise k dopadu kartelové dohody na relevantní trh. Tvrzení ohledně změny definice trhu by tak muselo být spojeno s odůvodněným tvrzením, že kartelová dohoda neměla žádný dopad na relevantní trh, tedy že zůstala bez následků, a tudíž prakticky bez úspěchu.
151.
Soud se domnívá, že toto „prokázat“ nebo „předložit poznatky, které by ve svém celku představovaly souvislý soubor nepřímých důkazů s rozumnou pravděpodobností“ (
98
), bylo věcí ADM, a sice srovnáním cen s kartelovou dohodou s cenami bez kartelové dohody (
99
), přičemž ceny bez kartelové dohody mohou být, jak Soud konstatoval v bodech 175 až 178 napadeného rozsudku, vyčísleny pouze na základě hypotéz.
152.
Soud tedy touto analýzou přijatelně a z právního hlediska správně v rámci obecných zásad důkazního břemene a povinnosti tvrzení vylíčil, proč se ADM nepodařilo vyvrátit zjištění Komise, která jsou předmětem projednávaného sporu.
153.
Ale i kdyby Soudní dvůr nemohl ve svém rozsudku tuto argumentaci Soudu přijmout, přesto by nebylo namístě rozsudek Soudu zrušit. Výrok rozsudku je totiž správný i z dalších důvodů, takže kasační opravný prostředek musí být zamítnut (
100
). Úvahy, o které se opírám, bych nyní ráda – podpůrně – nastínila.
154.
Tři zde zkoumané důvody kasačního opravného prostředku zjevně obsahují vnitřně rozpornou argumentaci, která neobstojí před logickými zákonitostmi a pravidly danými zkušenostmi, a proto není způsobilá vyvrátit zde dotčená zjištění Komise. Přesněji řečeno sice ADM připouští, že ke kartelovým dohodám po řadu let docházelo, avšak že ty byly neúčinné, neboť taková kartelová dohoda nemohla mít na „širší trh“ žádný dopad. Pro správnost této argumentační linie nelze najít žádnou oporu. Účast na protiprávních jednáních a dohodách má totiž obecně za cíl maximalizovat zisky podniku (
101
). ADM však v projednávaném případě tvrdí, že po řadu let investovala do kartelu čas, úsilí a peníze, aniž by jí přinesl jakýkoli zisk. Toto tvrzení již samo o sobě není příliš přesvědčivé. Vzhledem ke známé protiprávnosti kartelů a hrozícím pokutám se jeví jako paradoxní, že by takový kartel, který nepřináší žádný zisk, byl po léta udržován při životě (
102
). Postrádá-li tedy tato argumentace včetně uplatňované definice trhu jakoukoli přesvědčivost, nemůže vést k tomu, že vyvrátí zjištění Komise ohledně dopadu kartelové dohody na relevantní trh včetně definice tohoto trhu.
155.
V důsledku toho je třeba důvod kasačního opravného prostředku vycházející z porušení pravidel upravujících důkazní břemeno v každém případě zamítnout.
156.
Z toho vyplývá, že pokud jde o zásadu dodržování sobě uložených pravidel, jejíž nedodržení ADM Komisi vytýká, nedopustil se Soud nesprávného právního posouzení. Nebylo totiž věcí Komise prokázat dopad kartelové dohody na „širší“ trh definovaný ADM. K tomu nebyl žádný důvod, neboť ADM se již nepodařilo vyvolat pochybnosti o správnosti definice a analýzy předložených Komisí.
157.
Ani poslední ze tří zde společně přezkoumávaných důvodů kasačního opravného prostředku – a sice že Soud neodpověděl na tvrzení ADM, že důkazní materiály ukazují, že při použití širší definice trhu by neexistoval konkrétní dopad kartelové dohody na trh – nelze přijmout.
158.
Jak již bylo uvedeno výše (
103
), je na základě obecných pravidel důkazního břemene samozřejmé, a tudíž právně nenapadnutelné, že Soud po ADM požaduje, aby podrobným tvrzením zpochybnila předmětná zjištění Komise včetně její definice natolik, aby zjištění Komise vyvrátila. Přitom je věcí Soudu, aby posoudil hodnotu důkazů, jež mu jsou předkládány (
104
), což zahrnuje skutečnost, že – nehledě na zkreslování důkazů (
105
), které zde nebylo tvrzeno – důležitou roli hraje přesvědčení Soudu. Proto nelze nic namítat proti tomu, že Soud požaduje po ADM srovnání úrovně cen: srovnání vývoje cen s kartelovou dohodou, a bez ní (
106
), které je nedílnou součástí přezkumu dopadu kartelové dohody na dotyčný trh. K tomu je nezbytné provést a doložit tytéž kroky přezkumu, jež musí dodržovat při svém posouzení i Komise.
159.
Navrhovatelka sice snad (
107
) doložila jednu z těchto úrovní cen (
108
), avšak jednoznačně ne obě. Nic z jejích tvrzení nenasvědčuje tomu, že by tvrdila, že vycházela z nezbytných hypotéz (
109
), jež by mohly ukázat hladinu cen, „které by se vší pravděpodobností převládaly na témže širším trhu bez kartelové dohody omezené na glukonát sodný“, a tyto hypotézy doložila.
160.
Soud v bodech 234 a 236 napadeného rozsudku toto zjištění dostatečně odůvodnil; žádné pochybení není patrné.
161.
Z výše uvedeného plyne, že zde zkoumaný důvod kasačního prostředku musí být v plném rozsahu zamítnut.
E – Nesprávné právní posouzení okamžiku skončení kartelové dohody (osmý, devátý, desátý a jedenáctý důvod kasačního opravného prostředku)
1. Úvodní poznámky
162.
Délka trvání protiprávního jednání každého jednotlivého účastníka kartelové dohody se podle čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 projeví při výpočtu pokuty, a sice podle bodu 1 části B pokynů z roku 1998 ve formě zvýšení její částky (
110
).
163.
Navrhovatelka ke svým čtyřem jmenovaným důvodům kasačního opravného prostředku ohledně otázky okamžiku ukončení kartelové dohody uvádí, že se Soud dopustil nesprávného právního posouzení, když souhlasil s konstatováním Komise, že se ADM účastnila kartelové dohody tři roky a jedenáct měsíců, a to od června 1991 do června 1995, což zvýšilo pokutu o 35 % z důvodu délky trvání protiprávního jednání. Správná délka trvání účasti ADM naproti tomu činí tři roky a čtyři měsíce, od října/listopadu 1991 do 4. října 1994 (
111
). Pokuta tedy podle ADM musí být snížena.
164.
Navrhovatelka před Soudem konkrétně tvrdila, že se Komise dopustila nesprávného posouzení, když se domnívala, že protiprávní jednání trvalo až do června 1995. Uplatňovala jednak, že ukončila svou účast na kartelové dohodě již v průběhu schůzky konané dne 4. října 1994 v Londýně, a jednak, že schůzka, která se konala ve dnech 3. až v Anaheimu (Kalifornie, USA), nemůže být považována za pokračování v protiprávním jednání (
112
).
165.
Proti příslušným posouzením Soudu směřuje navrhovatelka čtyři důvody kasačního opravného prostředku: porušení článku 81 ES v důsledku nesprávného uplatnění pravidel ohledně ukončení účasti na kartelové dohodě, zkreslení důkazů týkajících se okamžiku vystoupení ADM z kartelu, porušení článku 81 ES ohledně setkání v Anaheimu, jakož i zkreslení důkazů týkajících se poznámky připisované Roquette.
166.
Než se začnu podrobně zabývat těmito důvody kasačního opravného prostředku, ráda bych ještě jednou předeslala několik poznámek k procesnímu rozložení povinnosti tvrzení a důkazní povinnosti, neboť zde stojíme před otázkou, která se v některých ohledech liší od otázky vymezené výše (
113
).
167.
Sice i u zde zkoumaných důvodů kasačního opravného prostředku jde v konečném důsledku o stanovení pokuty. V této části stanovení pokuty však je použito kritérium délky trvání kartelové dohody. Toto kritérium relevantní pro stanovení pokuty je obsahově vyplněno poznatky Komise, které zasahují do sféry existence porušení soutěžních pravidel a příslušných zjištění Komise.
168.
Pokud jde o spor o délku trvání kartelové dohody, respektive účasti jednotlivých účastníků kartelové dohody, jako je tomu v projednávaném případě, je věcí Komise, aby časová období konstatovaná ve sporném rozhodnutí prokázala (
114
). Ve sporech o to, zda došlo k porušení soutěžních pravidel, totiž musí zjištěná protiprávní jednání prokázat a předložit důkazy, které dostatečně prokazují existenci skutečností zakládajících protiprávních jednání (
115
).
169.
V této souvislosti lze nezřídka vyvodit existenci jednání nebo dohody v rozporu se soutěžními pravidly pouze z několika shod okolností nebo nepřímých důkazů, které mohou z celkového pohledu představovat důkaz o porušení soutěžních pravidel, neexistuje-li žádné jiné přesvědčivé vysvětlení (
116
).
170.
Pokud je účast podniků na schůzkách majících zjevně protisoutěžní povahu v tomto smyslu prokázána, platí důkazní pravidlo, že předmětnému podniku přísluší předložit indicie, které mohou prokázat, že jeho účast na uvedených zasedáních postrádala jakéhokoliv protisoutěžního ducha tím, že prokáže, že dal svým konkurentům najevo, že se těchto zasedání účastnil s jiným cílem nežli oni (
117
). Podnik se nemůže hájit tvrzením, že potají – tedy aniž by to veřejně sdělil –vystoupil z kartelové dohody (
118
).
171.
Po tomto objasnění důkazního břemene však nelze ztratit ze zřetele již výše (
119
) zkoumaný aspekt důkazní povinnosti a povinnosti tvrzení. I když Komise nese důkazní břemeno pro svá zjištění učiněná ve sporném rozhodnutí, je totiž především věcí žalobce – v projednávaném případě tedy ADM – aby doložil okolnosti a indicie, které mohou zpochybnit správnost zjištění, o která se opírá napadený akt (
120
), přičemž přesvědčivost zjištění Komise je kritériem pro sílu proti nim směřující argumentace.
172.
Posouzení skutkového stavu a důkazů je zásadně věcí Soudu (
121
), což logicky zahrnuje posouzení přesvědčivosti důkazů, a v kasačním opravném prostředku je velmi omezeně napadnutelné, a sice zejména v případě zkreslení důkazů (
122
).
2. Porušení článku 81 ES nesprávným uplatněním pravidel ohledně ukončení účasti na kartelové dohodě
a) Argumentace účastníků řízení
173.
Navrhovatelka s odkazem na body 247 až 253 napadeného rozsudku Soudu vytýká, že porušuje článek 81 ES, když nesprávně uplatňuje pravidla ohledně ukončení účasti na kartelové dohodě. Soud podle navrhovatelky sice správně použil kritérium „veřejného distancování se“ relevantní pro přezkum ukončení účasti na kartelové dohodě. Soud však měl z okolnosti, že ADM opustila schůzku konanou v Londýně dne 4. října 1994, dovodit, že tím ADM ukončila svou účast na kartelové dohodě.
174.
Soud podle navrhovatelky místo toho ze skutečností v projednávané věci – totiž že ADM během této schůzky zaprvé pohrozila, že z kartelové dohody vystoupí, pokud nebudou splněny její požadavky, zadruhé že stanovila ultimátum a zatřetí že schůzku opustila po bezúspěšném uplynutí ultimáta – k tomuto závěru nedospěl. Soud nesprávně zahrnul do přezkumného kritéria veřejného distancování se subjektivní složku, když hodnotil pohnutky ADM. Posoudil opuštění schůzky jako vyjednávací taktiku a nerozpoznal, že k ukončení účasti na kartelové dohodě došlo dne 4. října 1994.
175.
Přezkumné kritérium veřejného distancování je však podle navrhovatelky třeba chápat výlučně jako objektivní kritérium. Z judikatury vyplývá, že koncept protiprávní dohody nebo jednání ve shodě má objektivní povahu, neboť předpokládá „vědomý konsens“ (
123
) a „projev vůle“ (
124
). (
125
) Podle judikatury se nelze ani dostatečně hájit argumentem, že z kartelové dohody vystoupila potají (
126
). Navrhovatelka je toho názoru, že stejně tak nelze hodnotit skrytý úmysl pokračovat v účasti na kartelové dohodě po veřejném distancování se jako přitěžující okolnost. Pokud se jednalo o vyjednávací taktiku, pak ta mimoto nebyla úspěšná. V každém případě postihuje článek 81 ES otevřená jednání, nikoli myšlenky odporující předpisům.
176.
Krom toho tato kartelová dohoda poté, co navrhovatelka opustila schůzku a tím vystoupila z dohody, z důvodu nevyřešených konfliktů fakticky skončila. Poté už nedošlo k žádnému jednání vztahujícímu se k této dohodě, jak ukazuje skutečnost, že již přestalo docházet k předávání údajů o prodejích, což Soud sám v bodě 252 napadeného rozsudku uznal.
177.
Konečně odůvodnění uvedené v bodech 248 a 249 napadeného rozsudku je podle názoru navrhovatelky zaprvé nesprávné a zadruhé irelevantní, neboť Komise tyto aspekty neuvedla ani ve svém rozhodnutí, ani ve své žalobní odpovědi.
178.
Komise hájí napadený rozsudek.
b) Napadený rozsudek a právní posouzení
179.
V napadeném rozsudku poukazuje Soud v bodě 246 na přezkumné kritérium „veřejného distancování se“. O definitivním ukončení účasti na kartelové dohodě však lze hovořit pouze tehdy, jestliže se ADM„veřejně distancovala od obsahu schůzek“. V bodě 247 napadeného rozsudku pak Soud nehodnotí opuštění schůzky konané dne 4. října 1994 v Londýně jako definitivní ukončení účasti na kartelové dohodě, protože se ADM veřejně nedistancovala od cílů kartelové dohody, nýbrž naopak pokusy o urovnání konfliktu mezi účastníky kartelové dohody a úsilí o dosažení shody svědčí o jejím zásadním souhlasu s prováděním kartelové dohody. V konečném výsledku sdílí Soud názor Komise, že dotčené chování může být posouzeno jako vyjednávací taktika, a nikoli jako skončení kartelové dohody.
180.
Vzhledem k tomu, že soud rozhodující o kasačním opravném prostředku nemůže znovu posuzovat skutkový stav, (
127
) jde při přezkumu tohoto důvodu kasačního opravného prostředku pouze o otázku, zda lze při hodnocení skutkového stavu přihlížet k pohnutkám, které ADM vedly k tomu, že opustila schůzku konanou v Londýně dne 4. října 1994.
181.
Navrhovatelka nepopírá, že schůzka konaná dne 4. října 1994 v Londýně patří ke „schůzkám majícím zjevně protisoutěžní povahu“ (
128
). V tomto případě je na navrhovatelce, aby, jak již bylo uvedeno výše, předložila indicie a případně prokázala, že se schůzek účastnila bez jakýchkoli úmyslů v rozporu se soutěžními pravidly, případně že své konkurenty upozornila na své odlišné cíle (
129
).
182.
Na rozdíl od názoru navrhovatelky jsou „úmysly“, respektive „pohnutky“ významné a je třeba k nim přihlížet. Vedle toho je třeba zohlednit pohled příjemce. Jde totiž o to, zda konkurenti byli upozorněni na odlišné cíle navrhovatelky. Tím jsou míněny cíle, které právě (již) nemají protisoutěžní povahu.
183.
Tento pohled na věc byl obzvláště zdůrazněn v rozsudku Aalborg Portland a další v. Komise:
„84
V tomto ohledu vede mlčky udělený souhlas s protiprávní iniciativou, aniž by došlo k veřejnému distancování se od jejího obsahu nebo k jejímu ohlášení správním orgánům, k tomu, že je podporováno pokračování v protiprávním jednání a bráněno v jeho odhalení. Toto účastenství představuje pasivní formu účasti na protiprávním jednání, a je tudíž způsobilé založit odpovědnost podniku v rámci jednotné dohody.
85
Krom toho okolnost, že podnik neprovede závěry schůzky mající protisoutěžní povahu, nemůže zprostit podnik odpovědnosti za účast na kartelové dohodě, pokud se od jejího obsahu veřejně nedistancoval […].“
184.
Na jiném místě posledně uvedeného rozsudku se mimoto uvádí, že nesouhlas s protiprávním jednáním musí být vysloven veřejně nebo ostatní účastníci musejí být informováni o tom, že existují „jiné“ – tedy nikoli protisoutěžní – pohnutky k účasti na schůzce, která má sama o sobě protisoutěžní povahu (
130
).
185.
Z výše uvedeného vyplývá, že se Soud nedopustil nesprávného právního posouzení přezkumného kritéria; Soud je správně určil a uplatnil.
186.
K odůvodnění uvedenému v bodech 248 a 249 napadeného rozsudku, které navrhovatelka považuje za nesprávné a irelevantní, je třeba poznamenat, že nehraje roli, neboť zamítnutí žalobního důvodu se opírá již o posouzení v bodech 246 a 247 napadeného rozsudku.
187.
Vzhledem k výše uvedenému navrhuji, aby i tento důvod kasačního opravného prostředku byl zamítnut.
3. Porušení článku 81 ES ve vztahu ke schůzce v Anaheimu
188.
V mírně pozměněném pořadí se nyní budu věnovat schůzce konané v Anaheimu v červnu 1995, a poté se budu společně zabývat oběma výtkami týkajícími se zkreslení důkazů.
a) Argumentace účastníků řízení
189.
Navrhovatelka Soudu vytýká, že v rozporu s článkem 81 ES rozhodl, že jednání na schůzce konané v Anaheimu v červnu 1995 mělo protisoutěžní povahu. Schůzka v Anaheimu podle ní neměla soutěžní povahu, pouze zde došlo k výměně údajů o trhu bez specifického vztahu ke konkrétním firmám. Vzhledem k ukončení kartelové dohody na schůzce dne 4. října 1994 se mohlo jednat nanejvýš o začátek nového kartelu. Pokus zjistit prostřednictvím anonymních údajů celkovou velikost trhu není sám o sobě zakázaný. Komise na rozdíl od konstatování v bodě 265 napadeného rozsudku ani neprokázala, že tím došlo k omezení hospodářské soutěže. Soud se tedy dopustil nesprávného právního posouzení, když se domníval, že kartel pokračoval schůzkou konanou v červnu 1995.
190.
Komise namítá, že navrhovatelka schůzkou konanou v říjnu 1994 svou účast na kartelové dohodě neukončila a setkání v Anaheimu bylo pokračováním kartelových dohod. Soud se žádného nesprávného právního posouzení nedopustil.
b) Napadený rozsudek a právní posouzení
191.
Soud v bodech 258 až 268 napadeného rozsudku posoudil charakter schůzky konané ve dnech 3. až 5. června 1995 v Anaheimu. V této souvislosti posoudil v řadě pěti postupných kroků jemu známé skutečnosti. V prvních dvou krocích, o které se jedná v tomto kasačním opravném prostředku, je v bodech 258 až 262 hodnocen průběh schůzky:
„258
Zaprvé je namístě poznamenat, že ADM nezpochybňuje, jak poznamenala i Komise v bodě 232 odůvodnění Rozhodnutí, že na této schůzce, na které byli přítomni všichni účastníci kartelové dohody, účastníci diskutovali objemy prodeje glukonátu sodného dosažené v roce 1994. Komise obzvláště uvedla, aniž by ADM zpochybnila tuto skutečnost, že podle výpovědi ADM ji Jungbunzlauer požádala o ‚sdělení celkového prodejního obratu glukonátu sodného uskutečněného ADM v roce 1994‘ […].
259
Přitom je třeba poznamenat, že tento způsob postupu se v zásadě kryl s ustálenou praxí v rámci kartelové dohody, která měla za cíl zabezpečit dodržování přidělených prodejních kvót a která, jak vyplývá z bodů 92 a 93 odůvodnění Rozhodnutí, spočívala v tom, že účastníci kartelové dohody před každou schůzkou sdělili své prodejní obraty společnosti Jungbunzlauer, která je shromažďovala a distribuovala na schůzkách.
260
Zadruhé ADM potvrzuje popis událostí zaznamenaný Komisí v bodě 232 odůvodnění Rozhodnutí, podle kterého byl na této schůzce navržen nový systém výměny informací o objemu prodeje. Tento systém měl umožnit určit anonymně, to znamená tak, aby žádný z účastníků kartelové dohody neznal obrat jiných účastníků, celkovou velikost trhu s glukonátem sodným následujícím způsobem:
‚[P]odnik A napíše libovolné číslo, které představuje část jeho celkového objemu, podnik B pak ukáže podniku C součet čísel podniku A a podniku B; podnik C připojí k této částce svůj celkový objem; podnik A nakonec připojí zbytek svého celkového objemu a sdělí celkovou částku skupině‘. […].
[…]
262
Aniž by totiž bylo nezbytné posoudit, zda posuzováno jednotlivě, toto chování porušovalo pravidla hospodářské soutěže, je namístě mít za to, že Komise se právem mohla domnívat, že představovalo nový pokus účastníků kartelové dohody o ‚obnovení pořádku na trhu‘ a zachování jejich jednání narušujících hospodářskou soutěž, zavedených v průběhu předcházejících let a směřujících k zajištění kontroly nad trhem prostřednictvím společné akce, třebaže případně v různých formách a různými způsoby. Okolnost, že se účastníci kartelové dohody snažili zavést systém ‚anonymní‘ výměny informací, jak je popsán v bodě 260 výše, může být Komisí rozumně vykládána jako přirozený důsledek chování podniků v rámci kartelové dohody, která se vyznačovala ‚atmosférou vzrůstajícího vzájemného podezřívání‘, jak vyplývá zejména z bodu 93 odůvodnění Rozhodnutí, ale která měla nicméně za cíl rozdělení trhů. Z tohoto pohledu mohla mít Komise právoplatně za to, že účastníci kartelové dohody tím, že zaváděli nový systém výměny informací, prokázali, že ‚byli stále [rozhodnuti] najít řešení, které by jim umožnilo pokračovat v jejich jednáních narušujících hospodářskou soutěž‘ […].“
192.
V následujícím kroku – „zatřetí“ – jde o poznámku připisovanou Roquette, kterou bude třeba přezkoumat později. Ve čtvrtém kroku jde o vyjádření účastníků kartelové dohody, jež bude rovněž třeba zkoumat později. V části „zapáté“ je za bezvýznamnou považována skutečnost, že se schůzka konaná v červnu 1995 uskutečnila v rámci všeobecného setkání zástupců průmyslu. To nevylučuje, že dotyčné podniky nevyužily toto obecné setkání ke kartelové schůzce.
193.
U zde přezkoumávaných úvah Soudu obsažených v bodech 258 až 262 napadeného rozsudku se jedná především o hodnocení skutkového stavu, jehož nový přezkum je v řízení o kasačním opravném prostředku vyloučen (
131
). Soud vycházel z toho, že schůzka v Anaheimu není počátkem nového kartelu, nýbrž pokračováním staré kartelové dohody. Tvrzení navrhovatelky, že kartelová dohoda byla ukončena již schůzkou konanou v Londýně dne 4. října 1994, není podle názoru Soudu správné. Oba tyto poznatky Soudu jsou výsledkem hodnocení skutkového stavu, a proto je vyloučeno, aby Soudní dvůr nahradil hodnocení Soudu vlastním hodnocením.
194.
Mezním případem mezi hodnocením skutkového stavu a právní otázkou je tvrzení navrhovatelky, že na setkání konaném v červnu 1995 nedošlo k žádné protiprávní výměně informací, neboť pokus zjistit celkovou velikost trhu prostřednictvím anonymní výměny informací neměl za cíl omezit hospodářskou soutěž.
195.
Při izolovaném pohledu je třeba na otázku, zda je taková výměna informací protisoutěžním jednáním, nahlížet jako na právní otázku. Z toho patrně v každém případě vychází i navrhovatelka, která na podporu svého tvrzení poukazuje na různé zdroje (
132
).
196.
Před Soudem však tato otázka v projednávaném kontextu nevyvstala izolovaně, nýbrž šlo o zařazení a posouzení jednoho z mnoha setkání – posledního, pokud je zde známo – účastníků kartelové dohody. V tomto kontextu je důležité, že není sporu o tom, že kartel existoval po několik let. V této souvislosti se jedná o otázku, jak má být zařazeno a posouzeno jednání účastníků této zřejmě poslední schůzky.
197.
Soud v tomto ohledu posoudil jemu dostupné skutečnosti a konstatoval, že na tomto setkání byli přítomni všichni účastníci kartelové dohody a stejně jako v případě jiných setkání v minulosti byla diskutována množství prodaného zboží v předchozím roce. Soud přitom přihlédl k tomu, že byl navržen a uveden do chodu nový systém výměny informací o množství prodaného zboží. Jak již bylo uvedeno výše, Soud v této souvislosti uvedl, že pomocí tohoto systému měla být anonymně – tedy tak, aby se žádný účastník nedověděl o číslech ostatních účastníků – zjištěna celková velikost trhu s glukonátem sodným. Soud však neposuzoval, zda má tento nový systém sám o sobě protisoutěžní povahu – což by byla právní otázka – nýbrž posuzoval, zda Komise mohla rozumně posoudit jednání účastníků kartelové dohody při jejich setkání jako pokračování jejich dosavadního jednání s novými formami a metodami. Tím provedl posouzení skutkového stavu. Nový přezkum Soudním dvorem je tudíž i v tomto případě vyloučen.
198.
Rovněž další námitka navrhovatelky, že Komise neprokázala, že anonymní výměna informací ke zjištění celkové velikosti trhu měla za následek omezení hospodářské soutěže, nemůže být oporou pro tento důvod kasačního opravného prostředku.
199.
V tomto směru Soud v bodě 265 napadeného rozsudku právem připomenul, že pro účely přezkumu použití čl. 81 odst. 1 ES na dohodu nebo jednání ve vzájemné shodě je nadbytečné zohledňovat konkrétní účinky dohody, jestliže je jejím cílem vyloučení, omezení nebo narušení hospodářské soutěže v rámci společného trhu (
133
). Jak vyplývá z výše reprodukovaného bodu 262 napadeného rozsudku, mohla Komise podle posouzení Soudu právem dospět k závěru, že účastníci kartelové dohody tím, že zaváděli nový systém výměny informací, sledovali cíl spočívající v pokračování v protisoutěžních opatřeních směřujících ke kontrole trhu.
200.
Z tohoto důvodu je třeba zamítnout i tento důvod kasačního opravného prostředku.
4. Zkreslení důkazů ve vztahu k okamžiku ukončení kartelové dohody, respektive k okamžiku vystoupení ADM z kartelu
201.
Nyní je třeba přezkoumat ještě dvě výtky navrhovatelky ohledně zkreslení důkazů.
202.
Ke zkreslení důkazů dochází, pokud, aniž by byly uplatněny nové důkazy, se posouzení existujících důkazů jeví jako zjevně nesprávné; (
134
) tak tomu může být například tehdy, když je posouzení provedeno v rozporu s logickými zákonitostmi nebo smysl důkazů je zcela převrácen (
135
), když tedy určitým důkazům byl přisouzen objektivně nesprávný obsah (
136
).
a) Posouzení dokumentů ostatních účastníků kartelové dohody
i) Argumentace účastníků řízení
203.
Navrhovatelka s odkazem na body 248 až 250 napadeného rozsudku Soudu vytýká, že zkreslil důkazní prostředky, když v nich uvedené dokumenty ostatních účastníků kartelové dohody, a sice Roquette a Jungbunzlauer, nepovažoval za důkaz pro tvrzení ADM, že z dohody vystoupila již dne 4. října 1994. Na rozdíl od výkladu Soudu podporují údaje Roquette a Jungbunzlauer shodně tvrzení ADM, že dohoda a tím i kartel skončily dne . Jungbunzlauer například prohlásila: „Když dne v Londýně Roquette prohlásila, že již nebude dodržovat žádná [z] ujednání [kartelové dohody], byla tato schůzka ukončena“. A Roquette uvedla: „Roquette prohlásila, že nehodlá pokračovat“ a „tím dohoda skončila“. Roquette a Jungbunzlauer tedy uvedly konec dohody shodně s ADM. Opačný výklad Soudu nenachází oporu ani ve sporném rozhodnutí, ani v žalobní odpovědi Komise.
204.
Komise s tímto tvrzením nesouhlasí. Dotčené důkazy nedokládají, že by celý kartel skončil dne 4. října 1994. Důkazy pouze dokládají, že uvedeného dne opustila kartel společnost Roquette, nikoli však navrhovatelka. Soud právem rozhodl, že nic nenasvědčuje tomu, že by se navrhovatelka přestala dne kartelové dohody účastnit.
ii) Napadený rozsudek a právní posouzení
205.
Body 248 až 250 uváděné navrhovatelkou jsou společně s bodem 251 čtvrtým z pěti kroků odůvodnění napadeného rozsudku, který již byl zmíněn (
137
). Celá tato pasáž rozsudku zní takto:
„248
Kromě toho z žádného dokumentu uplatněného ADM nevyplývá, že další účastníci kartelové dohody pochopili její chování na této schůzce jako veřejné distancování se od samotného obsahu kartelové dohody.
249
Zaprvé totiž dopis zaslaný dne 21. května 1999 Jungbunzlauer Komisi neobsahuje žádný popis chování ADM na schůzce dne v Londýně. Je v něm pouze uvedeno, že ‚[k]dyž dne v Londýně Roquette prohlásila, že již nebude dodržovat žádná [z] ujednání [kartelové dohody], byla tato schůzka ukončena‘.
250
Zadruhé v dopise zaslaném dne 12. května 1998 Fujisawa Komisi tato strana neposkytla žádný popis této schůzky, které se kromě toho, jak vyplývá z bodu 224 odůvodnění Rozhodnutí, neúčastnila. Naopak v tomto dopise Fujisawa uvedla, že kartelová dohoda byla ukončena až v roce 1995.
251
Zatřetí popis této schůzky Jungbunzlauer v jejím dopise zaslaném dne 30. dubna 1999 Komisi neobsahuje rovněž informace o tom, že na této schůzce ADM prohlásila, že chce odstoupit od kartelové dohody. Naopak Jungbunzlauer v tomto dopise uvedla, že ADM navrhla novou úpravu objemu prodejů, ale její návrh nebyl přijat.“
206.
V této pasáži napadeného rozsudku tedy Soud vyvodil závěry z tří dopisů jiných účastníků kartelové dohody ohledně pokračování kartelu v období od 4. října 1994 do června 1995. Oproti tvrzení navrhovatelky není patrné, že by hodnocení těchto důkazů bylo zjevně nesprávné. Důkazům nebyl přisouzen žádný objektivně nesprávný obsah.
207.
Naopak zjištění obsažené v bodě 250, že „Fujisawa uvedla, že kartelová dohoda byla ukončena až v roce 1995“, ve spojení se zjištěním, že nic nesvědčí pro předčasné vystoupení ADM z kartelu, hovoří jednoznačně pro posouzení, které provedl Soud.
208.
Z tohoto pohledu se jedná o legitimní možnost vykládat důkazy označené navrhovatelkou – „[k]dyž dne 4. října 1994 v Londýně Roquette prohlásila, že již nebude dodržovat žádná [z] ujednání [kartelové dohody], byla tato schůzka ukončena“, jakož i „Roquette prohlásila, že odmítá pokračovat“ a „ukončila dohodu“ – pouze jako vystoupení Roquette, a nikoli konec kartelu.
209.
Z toho plyne, že Soudní dvůr není příslušný pro odpověď na tento důvod kasačního opravného prostředku, neboť z důvodů ekvity nemůže nahradit posouzení skutkového stavu provedené Soudem vlastním posouzením.
210.
Vzhledem k tomu, že tvrzení ADM neobsahuje žádné hledisko, které je třeba brát vážně a které by mohlo doložit, že Soud zkreslil důkazy dotčené v projednávaném případě, je třeba tento důvod kasačního opravného prostředku odmítnout jako nepřípustný.
b) Poznámka připisovaná Roquette
i) Argumentace účastníků řízení
211.
Navrhovatelka s odkazem na bod 263 napadeného rozsudku Soudu vytýká, že zkreslil důkazní prostředky, když tam uvedenou poznámku připsal Roquette a spatřoval v ní důkaz pro povahu setkání v červnu 1995. Tato – jediná – poznámka, že na uvedeném setkání byla diskutována témata jako „vyrovnání“, „výroba“ nebo „cena“, totiž ve skutečnosti nebyla vypracována Roquette, nýbrž státním zastupitelstvím USA, a sice jako souhrnný základ pro rozhovory se svědky Roquette, nikoli jako poznámka z jednání. Původ informací obsažených v této poznámce je neznámý.
212.
Komise poznamenává, že Roquette sice není autorem dotčené poznámky, předala ji však Komisi, jak také správně vyplývá z bodu 233 sporného rozhodnutí. Pochybení, kterého se Soud případně dopustil, pokud jde o autorství této poznámky, nemá žádný dopad. Poznámka ukazuje, že setkání konané v Anaheimu v červnu 1995 mělo protisoutěžní povahu. Zjištění Soudu v bodě 263 napadeného rozsudku jsou mimoto pouze jedním článkem řetězce, z jehož ostatních částí je jednoznačně patrný protisoutěžní charakter tohoto setkání v Anaheimu.
ii) Právní posouzení
213.
Pro zde dotčenou poznámku skutečně neexistuje žádný doklad o tom, že jejím autorem je Roquette, jak se uvádí v bodě 263 napadeného rozsudku. Roquette tuto poznámku zřejmě pouze předala Komisi. To je to patrné i z tvrzení účastníků řízení reprodukovaných v bodě 255 napadeného rozsudku (
138
).
214.
V konečném výsledku však nejsou tato poznámka ani její původ významné. Zde přezkoumávaný čtvrtý krok odůvodnění je pouze jedním článkem řetězce, jehož výsledek není závislý na tomto kroku odůvodnění.
215.
Jak je totiž patrné z mých předchozích úvah, kvalifikace setkání v Anaheimu jako „protisoutěžního“ se v napadeném rozsudku opírá již o jiná posouzení Soudu k charakteru tohoto setkání. Pro délku trvání účasti na kartelové dohodě zjištěnou Komisí hovoří již řada dostatečných indicií, jejichž hodnotu navrhovatelka nedokázala zpochybnit, a sice jednak posouzení setkání konaného v Anaheimu jako pokračování dosavadního chování s jinými metodami, a jednak posouzení dokumentů jiných účastníků kartelové dohody. Také Soud kvalifikoval v bodě 263 napadeného rozsudku zde spornou poznámku pouze jako „potvrzení“ názoru Komise a svého předchozího posouzení setkání konaného v Anaheimu v červnu 1995.
216.
V důsledku toho je třeba zamítnout osmý, devátý, desátý a jedenáctý důvod kasačního opravného prostředku.
F – Nesprávné právní posouzení polehčující okolnosti spočívající v ukončení protiprávního jednání – nezohlednění zásady dodržování pravidel, které si orgán sám uložil (dvanáctý – podpůrně uplatňovaný – důvod kasačního opravného prostředku)
217.
Úvodem je třeba připomenout, že podle bodu 3 pokynů z roku 1998 se základní částka pokuty snižuje v případě polehčujících okolností, mezi které podle třetí odrážky tohoto ustanovení patří také „ukončení protiprávního jednání, jakmile Komise zasáhla (zejména při provádění kontrol)“.
218.
Při posouzení polehčujících okolností, jejichž výčet v pokynech z roku 1998 není taxativní (
139
), disponuje Komise širokou posuzovací pravomocí (
140
).
1. Argumentace účastníků řízení
219.
Navrhovatelka v podstatě tvrdí, že se Soud dopustil nesprávného právního posouzení, když Komisi v bodech 272 až 287 napadeného rozsudku dovolil ponechat bez povšimnutí ukončení protiprávního jednání jakožto významnou polehčující okolnost. To je v rozporu se zásadou, že Komise musí dodržovat pravidla, která si sama uložila. V důsledku toho musí být výše pokuty odpovídajícím způsobem snížena.
220.
Komise obhajuje příslušnou pasáž napadeného rozsudku.
2. Napadený rozsudek a právní posouzení
221.
Úvodem je třeba podotknout, že navrhovatelka svými tvrzeními ohledně polehčující okolnosti, jak se následně ukáže, podává rozporuplné údaje ve vztahu k vlastním údajům ohledně okamžiku ukončení kartelové dohody.
222.
Z bodu 270 napadeného rozsudku vyplývá, že ADM tvrdí, že v bodě 3 třetí odrážce pokynů je jako polehčující okolnost uznáno „ukončení protiprávního jednání, jakmile Komise zasáhla (zejména po šetřeních)“. Dále se zde uvádí, že „v projednávaném případě měla mít z této polehčující okolnosti prospěch vzhledem k tomu, že ukončila své protiprávní jednání při prvních zásazích amerických orgánů hospodářské soutěže“.
223.
Této reprodukci tvrzení účastníků řízení navrhovatelka v kasačním opravném prostředku nijak neoponovala, byť je to zjevně v rozporu s tím, že na jiném místě kasačního opravného prostředku tvrdí, že svou účast na kartelové dohodě ukončila již na schůzce konané dne 4. října 1994 (
141
). Rozpor spočívá konkrétně v tom, že ukončení na základě zásahu amerických orgánů bylo nesporně zjištěno k 27. červnu 1995 (
142
), tedy k okamžiku, který se shoduje s okamžikem ukončení kartelové dohody v „červnu 1995“ zjištěným Komisí a zpochybněným navrhovatelkou.
224.
Zcela nezávisle na tomto rozporuplném vylíčení skutkového stavu ze strany navrhovatelky jsem toho názoru, že Soud se ohledně otázky přihlédnutí k polehčující okolnosti žádného nesprávného právního posouzení nedopustil.
225.
Soud v bodech 272 až 287 napadeného rozsudku uvedl a odůvodnil, že zde dotčená úprava obsažená v bodě 3 třetí odrážce pokynů z roku 1998 musí být vykládána restriktivně tak, aby nebyla v rozporu s užitečným účinkem čl. 81 odst. 1 ES, a že se Komise nemůže zavázat, že bude mít za to, že pouhé ukončení protiprávního jednání po jejích prvních zásazích představuje polehčující okolnost (
143
).
226.
V napadeném rozsudku se dále uvádí:
„280
V důsledku toho je namístě vykládat toto ustanovení v tom smyslu, že pouze zvláštní okolnosti projednávaného případu, za kterých došlo k ukončení protiprávního jednání po prvních zásazích Komise, by mohly odůvodnit přihlédnutí k tomuto ukončení jako k polehčující okolnosti […].
281
V projednávaném případě je třeba připomenout, že se dotčené protiprávní jednání vztahuje k tajné kartelové dohodě, jejímž cílem bylo stanovení cen a rozdělení trhu. Tento druh kartelové dohody je výslovně zakázán čl. 81 odst. 1 písm. a) a c) ES a představuje zvláště závažné protiprávní jednání. Strany dohody si tedy musely být vědomy protiprávní povahy svého jednání. Utajenost kartelové dohody potvrzuje skutečnost, že strany o protiprávní povaze svého jednání věděly. V důsledku toho se Soud domnívá, že není žádných pochyb o tom, že toto protiprávní jednání bylo dotčenými stranami spácháno úmyslně.
282
Přitom Soud již výslovně rozhodl, že ukončení úmyslného protiprávního jednání nemůže být považováno za polehčující okolnost, když bylo toto jednání ukončeno po zásahu Komise […].
283
S ohledem na výše uvedené se Soud domnívá, že v projednávaném případě nemůže skutečnost, že ADM ukončila protiprávní jednání po prvním zásahu orgánu hospodářské soutěže, představovat polehčující okolnost.
284
Tento závěr není dotčen skutečností, že v projednávaném případě ADM ukončila dotčené jednání narušující hospodářskou soutěž po zásahu amerických orgánů, a nikoliv Komise […]. Skutečnost, že ADM ukončila veškeré protiprávní jednání po prvních zásazích amerických orgánů hospodářské soutěže, nečiní toto ukončení úmyslnějším, než kdyby k němu došlo po prvních zásazích Komise.“
227.
Mám za to, že toto odůvodnění není stiženo vadou spočívající v nesprávném právním posouzení, a že kritérium, ze kterého toto odůvodnění vychází, je správné.
228.
Analýza vycházející pouze z doslovného znění ustanovení uvedeného v bodě 3 třetí odrážce pokynů by mohla skutečně vyvolat dojem, že pouhá skutečnost, že pachatel ukončí veškeré protiprávní jednání, jakmile Komise zasáhne, představuje obecně a bez výhrady polehčující okolnost (
144
).
229.
Takový výklad pouze na základě znění tohoto ustanovení by však nezapadal do kontextu cílů práva Společenství v oblasti hospodářské soutěže, jimiž je zejména ochrana hospodářské soutěže na vnitřním trhu před jejím narušením.
230.
Soud správně uvedl, že polehčující okolnost ve smyslu cílů práva Společenství v oblasti hospodářské soutěže musí obsahovat „zásluhu“, respektive „nezávislou iniciativu pachatele“ (
145
). Toto zjištění je podle mého názoru správné, neboť v následném snížení pokuty spočívá odměna, která nemůže být poskytnuta již tehdy, když je protiprávní jednání ukončeno spíše jako reakce na zásah orgánů na ochranu hospodářské soutěže. S ohledem na veskrze žádoucí reakci spočívající v zastavení protiprávního jednání ostatně pokyny z roku 1998 zakotvují adekvátní podnět, a sice kvalifikaci pokračování protiprávního jednání po zásahu Komise jako přitěžující okolnost v bodě 2 pokynů z roku 1998 (
146
).
231.
V tomto smyslu je mimoto logické, že judikatura Soudu na jiném místě vychází z toho, že u tajných kartelů není důvodné snížení základní částky v případě jejich ukončení na základě zásahu Komise, neboť u těchto jednání v rozporu s právem hospodářské soutěže je jejich ukončení nutným důsledkem zásahu Komise (
147
).
232.
Nelze tedy Soudu vytýkat, že vychází z toho, že pro přiznání polehčující okolnosti je třeba předpokládat iniciativu dotčeného podniku, která jde nad rámec pouhého ukončení protiprávního jednání po zásahu Komise (
148
). Dále není patrný žádný právní důvod, který by v projednávaném případě mohl vést k napadení posouzení skutkového stavu Soudem, že navrhovatelka neprojevila žádnou odpovídající iniciativu a z tohoto důvodu ani nemůže mít prospěch z dotčené polehčující okolnosti.
233.
Po obsahové stránce se toto chápání polehčujících okolností zaměřené na posouzení chování ostatně shoduje s judikaturou týkající se polehčujících okolností, která se vztahovala na situace před použitím pokynů z roku 1998 a pro snížení pokuty předpokládala spolupráci během správního řízení (
149
).
234.
Je však třeba poukázat na to, že zde hájené odůvodnění, které posuzuje povinnosti, které si Komise sama uložila, na základě čl. 81 odst. 1 ES, jde dále než odůvodnění obsažené v rozsudku Dalmine v. Komise (
150
). V uvedeném rozsudku – stejně jako v rozsudku Soudu (
151
) v této věci – se totiž vychází pouze z nutnosti příčinné souvislosti s prvním zásahem Komise.
235.
Pro úplnost je třeba dodat, že i když by se vycházelo z pouhé příčinné souvislosti s prvním zásahem Komise, nebyla by v projednávaném případě dána polehčující okolnost. Ze skutkového stavu zjištěného Soudem totiž vyplývá, že Komise se s žádostí o informace obracela na hlavní výrobce, dovozce, vývozce a odběratele glukonátu sodného v Evropě teprve od února 1998 (
152
), tedy v období, kdy ADM podle vlastních informací (
153
) již několik let nebyla účastníkem kartelové dohody.
236.
V důsledku toho je třeba i tento podpůrně uvedený důvod kasačního opravného prostředku zamítnout jako neopodstatněný.
237.
Jelikož se domnívám, že žádný z důvodů kasačního opravného prostředku nelze přijmout, navrhuji, aby kasační opravný prostředek byl zamítnut v plném rozsahu.
VII – Náklady řízení
238.
Podle čl. 69 odst. 2 jednacího řádu, jenž se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě článku 118 téhož jednacího řádu, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že Komise náhradu nákladů řízení od navrhovatelky požadovala a navrhovatelka neměla ve věci úspěch, je důvodné posledně uvedené uložit náhradu nákladů řízení.
VIII – Závěry
239.
S ohledem na tyto úvahy navrhuji Soudnímu dvoru, aby
1.
kasační opravný prostředek zamítl;
2.
uložil Archer Daniels Midland Company náhradu nákladů řízení.
(
1
) – Původní jazyk: němčina.
(
2
) – Rozsudek ze dne 18. května 2006, Archer Daniels Midland a další v. Komise (C-397/03 P, Sb. rozh. s. I-4429).
(
3
) – Pokyny o metodě stanovování pokut, uložených na základě čl. 15 odst. 2 nařízení č. 17 a čl. 65 odst. 5 Smlouvy o ESUO, Úř. věst. 1998, C 9, s. 3.
(
4
) – Pokyny z roku 1998 a jejich použití byly již několikrát předmětem judikatury Soudu a Soudního dvora. Pochybnosti ohledně legality těchto pokynů a jejich použití za nastalé situace Soudní dvůr v mnoha rozhodnutích zamítl, srov. např. rozsudky ze dne 28. června 2005, Dansk Rørindustri a další v. Komise (C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P až C-208/02 P a C-213/02 P, Sb. rozh. s. I-5425); Archer Daniels Midland a další v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou 2), a ze dne, Groupe Danone v. Komise (C-3/06 P, Sb. rozh. s. I-1331).
(
5
) – ADM sama označuje sporné rozhodnutí v kasačním opravném prostředku za „vrchol excesů“ (míněn je výpočet pokuty na základě pokynů z roku 1998).
(
6
) – Úř. věst. 1962, č. 13, s. 204, ve znění naposledy změněném nařízením (ES) č. 1216/1999 (Úř. věst. L 148, s. 5; Zvl. vyd. 08/01 s. 3).
(
7
) – Úř. věst. 2003, L 1, s. 1; Zvl. vyd. 08/02 s. 205
(
8
) – Viz výše, Úvod.
(
9
) – Podle bodu 2 pokynů z roku 1998 se základní částka v případě přitěžujících okolností zvýší. Takové okolnosti mohou být dány např. vedoucí úlohou při protiprávním jednání nebo podněcováním k němu.
(
10
) – Dalšími polehčujícími okolnostmi jsou podle bodu 3 pokynů z roku 1998 např. výlučně pasivní nebo následovnická role při protiprávním jednání.
(
11
) – Úř. věst. 1996, C 207, s. 4. Obsahuje podmínky, za nichž pokuty podnikům, které během vyšetřování kartelové dohody spolupracovaly s Komisí, buď nebudou uloženy, nebo budou uloženy na nižší úrovni (tzv. „úprava ve prospěch korunních svědků“). Bylo nahrazeno oznámením Komise o ochraně před pokutami a snížení pokut v případech kartelů (Úř. věst. 2002, C 45, s. 3.).
(
12
) – Pokyny pro výpočet pokut uložených podle čl. 23 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1/2003 (Text s významem pro EHP), Úř. věst. 2006, C 210, s. 2.
(
13
) – Bod 38 pokynů z roku 2006.
(
14
) – Kasační opravný prostředek došel kanceláři Soudního dvora dne 11. prosince 2006 faxem a dne v prvopise. Vzhledem k tomu, že lhůta pro podání kasačního opravného prostředku činí podle čl. 56 odst. 1 statutu Soudního dvora dva měsíce a počíná běžet doručením napadeného rozhodnutí, k němuž v projednávaném případě došlo podle potvrzení o přijetí dne, byl kasační opravný prostředek dne, při započtení desetidenní paušální lhůty z důvodu vzdálenosti na základě čl. 81 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora, podán včas.
(
15
) – Pouze v omezeném rozsahu, zejména s ohledem na zkreslení důkazních prostředků, o němž bude pojednáno níže (viz bod 202 tohoto stanoviska), se Soudní dvůr může zabývat skutkovými otázkami.
(
16
) – Srov. k ustálené judikatuře rozsudky ze dne 17. července 1997, Ferriere Nord v. Komise (C-219/95 P, Recueil, s. I-4411, bod 31); ze dne, Baustahlgewebe v. Komise (C-185/95 P, Recueil, s. I-8417, body 128 a 129), Dansk Rørindustri a další v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou 4, bod 128), a ze dne, SGL Carbon v. Komise (C-328/05 P, Sb. rozh. s. I-3921, bod 98).
(
17
) – Rozsudek Groupe Danone v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou 4, bod 69 s dalšími odkazy).
(
18
) – Rozsudek ze dne 7. června 1983, Musique Diffusion française a další v. Komise (100/80 až 103/80, Recueil, s. 1825).
(
19
) – Pro rozhodnutí Komise po 1. květnu 2004 již není relevantní nařízení č. 17, nýbrž nařízení č. 1/2003, viz výše část „Právní rámec“.
(
20
) – Sankce „potlačují“, aniž by byly „trestem“, srov. k tomu již stanovisko generálního advokáta Ganda ze dne 10. června 1970, ACF Chemiefarma v. Komise (41/69, Recueil, s. 661, 706, 726) s ohledem na čl. 15 odst. 4 nařízení č. 17, podle jehož znění nemají rozhodnutí o pokutách „trestněprávní povahu“. Ke kvalifikaci rozhodnutí o pokutách jako správní sankce, které však musejí splňovat základní zásady trestního práva a trestního práva procesního, mají-li vzhledem k svému účelu a svým účinkům obdobnou povahu jako trestněprávní rozhodnutí – jako např. pokuty v případě kartelových dohod – srov. Schwarze, Rechtsstaatliche Grenzen der gesetzlichen und richterlichen Qualifikation von Verwaltungssanktionen im europäischen Gemeinschaftsrecht, EuZW 2003, s. 261 a násl. Srov. též „oblast přinejmenším příbuznou s trestním právem“ ve stanovisku generální advokátky Kokott ze dne, ETI a další (C-280/06, rozsudek ze dne 11. prosince 2007, Sb. rozh. s. I-10893, bod 72).
(
21
) – Rozsudky ze dne 15. července 1970, ACF Chemiefarma v. Komise (41/69, Recueil, s. 661, body 172/176 [173]), a ze dne, Britannia Alloys & Chemicals v. Komise (C-76/06 P, Sb. rozh. s. I-4405, bod 22).
(
22
) – Srov. rozsudky Musique Diffusion française a další v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou č. 18, bod 105, pokud jde o tehdejší čl. 85 odst. 1 Smlouvy o ES a článek 86 Smlouvy o ES) a Dansk Rørindustri a další v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou 4, bod 170).
(
23
) – Mimo jiné rozsudky ze dne 29. června 2006, Showa Denko v. Komise (C-289/04 P, Sb. rozh. s. I-5859, bod 36), a Dansk Rørindustri a další v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou 4, bod 172).
(
24
) – Srov. mimo jiné rozsudek ze dne 16. listopadu 2000, Sarrió v. Komise (C-291/98 P, Recueil, s. I-9991, bod 87); stanovisko generálního advokáta Mischa ze dne, Mo och Domsjö v. Komise (C-283/98 P, Recueil, s. I-9855, bod 59), a stanovisko generálního advokáta Bota ze dne, Britannia Alloys & Chemicals v. Komise (uvedené výše v poznámce pod čarou 21, body 127 a násl.).
(
25
) – Mezi jinými rozsudky Ferriere Nord v. Komise (citovaný výše poznámce pod čarou 16, bod 33), a Groupe Danone v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou 4, bod 37).
(
26
) – Srov. výše body 44 až 46 tohoto stanoviska.
(
27
) – Uvedeného výše v poznámce pod čarou 18.
(
28
) – Dannecker/Biermann: Kommentierung Verordnung 1/2003, bod 93, in: Immenga/Mestmäcker, Wettbewerbsrecht, svazek 1 EG díl 2, 4. vydání; srov. též v rozsudku Musique Diffusion française a další v. Komise (citovaném výše v poznámce pod čarou 18) vyjádření tehdejší navrhovatelky a Komise v bodech 101 až 103.
(
29
) – Rozsudek Musique Diffusion française a další v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou 18, bod 109).
(
30
) – Viz blíže Schwarze (citovaný výše v poznámce pod čarou 20, s. 263).
(
31
) – Srov. zásadní rozsudek Dansk Rørindustri a další v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou 4, body 209 a násl.).
(
32
) – Rozsudky ze dne 21. září 2006, JCB Service v. Komise (C-167/04 P, Sb. rozh. s. I-8935, bod 206), a Groupe Danone v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou 4, bod 23).
(
33
) – Rozsudky Groupe Danone v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou 4, bod 28), a Dansk Rørindustri a další v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou 4, body 211, 213 a 214).
(
34
) – Rozsudek Dansk Rørindustri a další v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou 4, body 156 a násl., 234 a násl.). Srov. též Debroux: „L' ‚imprévisibilité transparente‘: La politique de sanction de la Commission en matière de cartels“, Concurrences 2006, s. 2 a násl., s. 5; Völcker: Developments in EC competition law in 2005 - an overview, in: CMLRev. 2006, s. 1409 a násl., s. 1416 a násl. Ke slučitelnosti rovněž souhlasné stanovisko generálního advokáta Tizzana ze dne 8. července 2004, Dansk Rørindustri a další v. Komise (citované výše v poznámce pod čarou 4, body 66 a násl.).
(
35
) – Rozsudek Musique Diffusion française a další v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou 18).
(
36
) – Rozsudek Musique Diffusion française a další v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou 18).
(
37
) – Srov. k ustálené judikatuře rozsudek ze dne 18. září 2003, Volkswagen v. Komise (C-338/00 P, Recueil, s. I-9189, bod 124 s dalšími odkazy).
(
38
) – Rozsudek ze dne 6. března 2003, Interporc v. Komise (C-41/00 P, Recueil, s. I-2125, bod 55 s dalšími odkazy).
(
39
) – Srov. rozsudek Dansk Rørindustri a další v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou 4, bod 453 s dalšími odkazy).
(
40
) – Rozsudek Musique Diffusion française a další v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou 18).
(
41
) – Srov. výše bod 49 tohoto stanoviska.
(
42
) – Rozsudek Musique Diffusion française a další v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou 18, bod 105).
(
43
) – Rozsudek Musique Diffusion française a další v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou 18, bod 106).
(
44
) – Rozsudek Musique Diffusion française a další v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou 18, body 107 a 108).
(
45
) – Rozsudek Musique Diffusion française a další v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou 18, bod 109); srov. k tomu rovněž bod 53 tohoto stanoviska.
(
46
) – K široké posuzovací pravomoci Komise srov. výše, bod 50 tohoto stanoviska.
(
47
) – Srov. mimo jiné Debroux (citovaný výše v poznámce pod čarou 34, s. 4). Navzdory rozsáhlé kritice dokázala Komise své pokyny z roku 1998 a jejich uplatňování s úspěchem obhájit, což je patrné zejména z rozsudku Dansk Rørindustri a další v. Komise (citovaného výše v poznámce pod čarou 4) (Völcker: „Rough justice? An analysis of the European Commission's new fining guidelines“, CMLRev. 2007, s. 1285 a násl., s. 1285 a 1286).
(
48
) – Srov. výše bod 53 a 68 tohoto stanoviska.
(
49
) – Rozsudek Dansk Rørindustri a další v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou 4, body 227 a 228). Srov. rovněž rozsudek Archer Daniels Midland a další v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou 2, body 21 a 23). Viz k tomu podrobně stanoviska generálního advokáta Tizzana ze dne 8. července 2004, Dansk Rørindustri a další v. Komise (citované výše v poznámce pod čarou 4, body 159 až 165) a ze dne, Archer Daniels Midland a další v. Komise (citované výše v poznámce pod čarou 2, body 66, 71 a 72).
(
50
) – Srov. rovněž rozsudek Archer Daniels Midland a další v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou 2, bod 24).
(
51
) – „Závažnost porušení musí být zjištěna v závislosti na řadě faktorů, jako jsou konkrétní okolnosti případu, jeho kontext a odrazující účinek pokut, a to aniž by byl vytvořen závazný nebo taxativní výčet kritérií, jež musejí být nutně zohledněna“, mimo jiné rozsudky ze dne 15. října 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij a další v. Komise (C-238/99 P, C-244/99 P, C-245/99 P, C-247/99 P, C-250/99 P až C-252/99 P a C-254/99 P, Recueil, s. I-8375, bod 435), a Dansk Rørindustri a další v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou 4, bod 241). Srov. též odkazy na judikaturu výše v poznámce pod čarou 25.
(
52
) – Rozsudek Musique Diffusion française a další v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou 18).
(
53
) – Rozsudek Dansk Rørindustri a další v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou 4, body 227 a 228).
(
54
) – Body 31 a násl.
(
55
) – Napadený rozsudek, bod 43, s odkazem na rozsudek Dansk Rørindustri a další v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou 4, bod 225): „Hlavní inovace pokynů spočívá v tom, že výchozím bodem pro výpočet je základní částka určená rozpětími stanovenými v tomto ohledu uvedenými pokyny, přičemž tato rozpětí odrážejí různé stupně závažnosti porušení, které ale jako takové nesouvisejí s relevantním obratem. Tato metoda je tak v podstatě založena na stanovení sazeb pokut, byť relativním a pružném“.
(
56
) – Srov. výše body 68, 72 a 74 tohoto stanoviska.
(
57
) – Viz výše bod 75 tohoto stanoviska.
(
58
) – Rozsudek Musique Diffusion française a další v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou 18).
(
59
) – Rozsudek Dansk Rørindustri a další v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou 4, body 156 a násl., 234 a násl.). Srov. rovněž výše, bod 56 tohoto stanoviska.
(
60
) – Toto zjištění je ještě podpořeno „druhou stranou mince“, a sice výše popsaným aspektem spočívajícím v tom, že sama Komise je vázána svými právě platnými pokyny (srov. výše, bod 55 tohoto stanoviska): povinnost dodatečného odůvodnění ohledně použitých posuzovacích kritérií neexistuje v případě rozhodnutí, v němž byly uplatněny pokyny, nýbrž v případě rozhodnutí, které se od právě platných pokynů odklání (viz též Demetriou/Gray: Developments in EC competition law in 2006 - an overview, in: CMLRev. 2007, s. 1429 a násl., s. 1452).
(
61
) – Srov. výše, body 56 a 82 tohoto stanoviska.
(
62
) – Srov. mimo jiné Dannecker/Biermann, citovaný výše v poznámce pod čarou 28, bod 126, s. 1260. Völcker („Rough justice“, citovaný výše v poznámce pod čarou 47, s. 1289) je toho názoru, že některé skutečnosti hovoří pro to, že změny, které Komise provedla v pokynech z roku 2006 oproti pokynům z roku 1998, v každém případě odstranění „tarifikace“, jsou dány i tím, že navzdory potvrzující judikatuře Soudu a Soudního dvora kritika nedostatečné transparentnosti a svévolnosti pokynů z roku 1998 nepolevila. Soyez: Die Bußgeldleitlinien der Kommission - mehr Fragen als Antworten, EuZW 2007, s. 596-600, dospívá k závěru, že proklamovaného cíle pokynů z roku 1998, jímž bylo zvýšení transparentnosti a objektivity rozhodnutí Komise, nebylo dosaženo a že řada zástupců evropských orgánů na ochranu hospodářské soutěže pokyny z roku 1998 zpětně hodnotila dokonce jako prostou „loterii“ (s. 596).
(
63
) – Dannecker/Biermann (citovaný výše v poznámce pod čarou 28, bod 126).
(
64
) – Viz k tomu též níže, bod 90 tohoto stanoviska.
(
65
) – Srov. výše, bod 50 tohoto stanoviska; srov. též bod 2 v úvodu pokynů z roku 2006.
(
66
) – Srov. výše, bod 45 tohoto stanoviska.
(
67
) – Otázku, do jaké míry pokyny z roku 2006 naplňují toto doporučení formulované Schwarzem (citovaným výše v poznámce pod čarou 20, zejména s. 269) v kontextu pokynů z roku 1998, zde není namístě posuzovat.
(
68
) – S tímto argumentem navrhovatelka zjevně spojuje naději na nižší pokutu. V literatuře se má naproti tomu za to, že Komise právem uvádí, že pokyny z roku 2006 s sebou v některých případech nesou další zvýšení úrovně pokut, srov. Demetriou/Gray (citovaný výše v poznámce pod čarou 60, s. 1429); smysluplnost dalšího zvyšování pokut zpochybňuje mimo jiné Völcker („Rough justice“, citovaný výše v poznámce pod čarou 47, s. 1317).
(
69
) – Srov. výše, bod 45 tohoto stanoviska.
(
70
) – Rozsudky Dansk Rørindustri a další v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou 4, body 243 až 312) a Archer Daniels Midland a další v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou 2, bod 34). Článek 15 odst. 2 nařízení č. 17 obsahuje slovo „obrat“, aniž by jej specifikoval. Krom toho je zde uvedeno pouze jako kritérium pro určení maximální výše pokuty, přičemž znění tohoto ustanovení nikterak nebrání tomu, aby obrat byl použit nejen pro stanovení maximální výše pokuty, ale i obecně.
(
71
) – Rozsudek Dansk Rørindustri a další v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou 4, bod 225). Srov. též M. Debroux, „L’imprévisibilité transparente“, citovaný výše v poznámce pod čarou 34, s. 7.
(
72
) – Případně pro ujednání v rozporu se Smlouvou ESUO, srov. bod 5 písm. a) pokynů z roku 1998.
(
73
) – Srov. např. bod 1 část A pokynů z roku 1998: „Bude rovněž nezbytné brát v úvahu, zda původci protiprávních jednání skutečně měli hospodářskou možnost způsobit významnou škodu jiným hospodářským subjektům, zejména pak spotřebitelům, a určit výši pokuty na úrovni, která zajistí její dostatečně odstrašující účinek“.
(
74
) – Stanovisko generálního advokáta Tizzana ze dne 8. července 2004, Dansk Rørindustri a další v. Komise (citované výše v poznámce pod čarou 4, bod 71).
(
75
) – Srov. stanovisko generálního advokáta Tizzana ze dne 8. července 2004, Dansk Rørindustri a další v. Komise (citované výše v poznámce pod čarou 4, bod 71).
(
76
) – Navrhovatelka mimochodem vznesla obdobnou výtku již ve věci Archer Daniels Midland a další v. Komise (rozsudek citovaný výše v poznámce pod čarou 2), tehdy ji však spojila s výtkou, že byla porušena zásada proporcionality, není-li výchozím bodem obrat dosažený v rámci EHP (srov. stanovisko generálního advokáta Tizzana, Archer Daniels Midland a další v. Komise, citované výše v poznámce pod čarou 2, body 128 a násl.).
(
77
) – Rozsudek ze dne 21. září 2006, Technische Unie v. Komise (C-113/04 P, Sb. rozh. s. I-8831, bod 196).
(
78
) – Rozhodnutí Komise 2003/437/ES ze dne 11. prosince 2001 v řízení podle článku 81 ES a článku 53 Dohody o EHP (věc COMP/E-1/37.027 – Fosfát zinku), Úř. věst. L 153, s. 1. Toto rozhodnutí je předmětem rozsudku Britannia Alloys & Chemicals v. Komise (citovaného výše v poznámce pod čarou 21).
(
79
) – Je třeba poznamenat, že tento argument navrhovatelky uvádí dvě úrovně nezohlednění: obrat dosažený prodejem dotčeného výrobku v EHP nebyl zohledněn ani jako „výchozí bod pro výpočet“, ani jako „pozdější faktor ovlivňující výpočet“. Je-li vytýkáno, že tento obrat nebyl výchozím bodem pro výpočet pokuty, skrývá se za tím v zásadě kritika pokynů z roku 1998 v tom smyslu, že v těchto pokynech byl výchozí bod pro výpočet pokut označen jednoznačně jinak, srov. výše, body 1 a 90 tohoto stanoviska.
(
80
) – Srov. k tomu výše, body 44 a 45 tohoto stanoviska.
(
81
) – Srov. již výše, body 85 a 86 tohoto stanoviska.
(
82
) – Srov. výše, poznámka pod čarou 78 tohoto stanoviska.
(
83
) – K tomu je třeba poznamenat, že Soud ve zmíněném bodě 114 rozhodného anglického znění napadeného rozsudku použil výraz „appropriate“, tedy „přiměřený“. ADM sice v originálním anglickém znění kasačního opravného prostředku používá výraz „proportionate“, který však vedle dalších významů může být rovněž přeložen jako „přiměřený“.
(
84
) – Rozsudek ze dne 10. ledna 2006, International Air Transport Association a další (C-344/04, Sb. rozh. s. I-403, bod 95 s dalším odkazem).
(
85
) – Rozsudek Britannia Alloys & Chemicals v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou 21, bod 60 s dalším odkazem na ustálenou judikaturu Soudního dvora).
(
86
) – Bod 95 napadeného rozsudku.
(
87
) – Srov. výše, bod 45 tohoto stanoviska.
(
88
) – Rozsudek Dansk Rørindustri a další v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou 4).
(
89
) – Bod 226 napadeného rozsudku.
(
90
) – Bod 226 napadeného rozsudku.
(
91
) – Soud tak implicitně poukázal na to, že v takovém případě, který v projednávané věci nenastal, musí být otázka povinnosti tvrzení a důkazní povinnosti posouzena jinak než v tomto kontextu. K povinnosti tvrzení a důkazní povinnosti ohledně existence či neexistence protiprávního jednání srov. níže v bodech 166 a násl. tohoto stanoviska.
(
92
) – Bod 230 napadeného rozsudku.
(
93
) – Srov. body 175 až 178 napadeného rozsudku i odkaz v bodě 230 téhož rozsudku.
(
94
) – Srov. body 232 a 233 napadeného rozsudku.
(
95
) – Srov. bod 176 napadeného rozsudku a odkaz v bodě 230 téhož rozsudku na shrnující bod 178.
(
96
) – Bod 236 napadeného rozsudku.
(
97
) – Stanovisko generální advokátky Kokott ze dne 8. prosince 2005, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied v. Komise (C-105/04 P, Sb. rozh. s. I-8725, bod 73).
(
98
) – Bod 237 napadeného rozsudku.
(
99
) – Body 232 až 236 napadeného rozsudku, s odkazem na body 196 a 197 téhož rozsudku.
(
100
) – Srov. rozsudek ze dne 9. června 1992, Lestelle v. Komise (C-30/91 P, Recueil, s. I-3755, bod 28).
(
101
) – Srov. rozsudek ze dne 7. ledna 2004, Aalborg Portland a další v. Komise (C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P a C-219/00 P, Recueil, s. I-123, bod 53).
(
102
) – Pro úplnost je třeba poukázat na to, že toto posouzení skutkového stavu se týká z hlediska důkazního práva jiné situace, než je situace posuzovaná v bodě 159 rozsudku ze dne 9. července 2003, Archer Daniels Midland a Archer Daniels Midland Ingredients v. Komise (T-224/00, Recueil, s. II-2597). V něm Soud zrušil rozhodnutí Komise, jelikož se v něm uvádělo, že „nelze realisticky vycházet z toho, že účastníci se opakovaně sešli na různých místech světa [aby stanovili ceny na takto dlouhé období], aniž by to mělo dopad na trh s lyzinem“. Soud rozhodl, že toto tvrzení nemá žádnou důkazní sílu, neboť se opírá o pouhé domněnky, a nikoli o objektivní hospodářské faktory (srov. též Debroux, citovaný výše v poznámce pod čarou 34, s. 8). Sdílím tento názor Soudu, který se týká situace, v níž Komisi přísluší povinnost tvrzení a důkazní povinnost. V projednávaném kontextu však jde o jinou situaci. Dospěli jsme k bodu, v němž navrhovatelce přísluší, aby odůvodnila oprávněné pochybnosti o správnosti zjištění Komise ohledně dopadu kartelové dohody na relevantní trh včetně definice tohoto trhu. V tomto kontextu je věcí navrhovatelky, aby popsala události alespoň tak, aby vyvolala uvedené „oprávněné pochybnosti“. To se jí podle mého názoru v projednávaném případě ani v nejmenším nepodařilo.
(
103
) – Srov. výše, bod 145 a násl. tohoto stanoviska.
(
104
) – Srov. k ustálené judikatuře mimo jiné rozsudky ze dne 1. června 1994, Komise v. Brazzelli Lualdi a další (C-136/92 P, Recueil, s. I-1981, bod 66) a ze dne, Dorsch Consult v. Rada a Komise (C-237/98 P, Recueil, s. I-4549, bod 50).
(
105
) – Srov. ke zkreslení důkazních prostředků blíže bod 202 tohoto stanoviska.
(
106
) – Srov. bod 236 napadeného rozsudku: jednak úroveň cen uplatňovaných na větším trhu chelátových činidel v době kartelové dohody, a jednak úroveň, která by se vší pravděpodobností existovala na témže větším trhu bez kartelové dohody týkající se glukonátu sodného.
(
107
) – Toto posouzení spadá do oblasti hodnocení skutkových okolností a nepřísluší soudu rozhodujícímu o kasačním opravném prostředku, srov. výše, bod 44 tohoto stanoviska.
(
108
) – Výše v bodě 134 tohoto stanoviska uvedené skutečnosti mají patrně za cíl popis úrovně cen uplatňovaných na širším trhu chelátových činidel v době trvání kartelové dohody.
(
109
) – Srov. výše, bod 141 tohoto stanoviska.
(
110
) – Podle bodu 1 části B pokynů z roku 1998: krátkodobá protiprávní jednání (obecně kratší než jeden rok): žádné zvýšení částky; střednědobá protiprávní jednání (obecně jeden až pět roků): částka určená podle závažnosti protiprávního jednání může být zvýšena až o 50 %; dlouhodobá protiprávní jednání (obecně déle než pět roků): částka určená podle závažnosti protiprávního jednání se zvyšuje o 10 % za rok.
(
111
) – I když se informace navrhovatelky liší od příslušných zjištění Komise nejen ohledně okamžiku ukončení, ale i ohledně okamžiku počátku, přesto se obsahová argumentace navrhovatelky před Soudním dvorem, stejně jako zjevně i před Soudem, omezuje pouze na okamžik ukončení.
(
112
) – Bod 240 napadeného rozsudku.
(
113
) – Srov. výše bod 144 a násl. tohoto stanoviska.
(
114
) – Pokud jde o objektivní důkazní povinnost (tedy o neprokazatelnost některé skutečnosti – non liquet), obsahuje čl. 2 první věta nařízení č. 1/2003, které se z časového hlediska v projednávané věci ještě nepoužije, odpovídající úpravu; srov. Säcker/Jaeks, Kommentierung zu Art. 81 EG, bod 815, in: Hirsch/Montag/Säcker, Europäisches Wettbewerbsrecht, Münchener Kommentar zum Europäischen und Deutschen Wettbewerbsrecht (Kartellrecht), svazek 1.
(
115
) – Ustálená judikatura, srov. mimo jiné rozsudek ze dne 17. prosince 1998, Baustahlgewebe v. Komise (C-185/95 P, Recueil, s. I-8417, bod 58). Srov. též Hackspiel, § 24 Beweisrecht, bod 13, in: Rengeling/Middeke/Gellermann, Handbuch des Rechtsschutzes in der Europäischen Union: v soutěžním právu má Komise zásadně povinnost prokázat, že došlo k porušení soutěžních pravidel, zejména že se podnik účastnil kartelové dohody, a jak dlouho toto protiprávní jednání trvalo.
(
116
) – Rozsudek Aalborg Portland a další v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou 101, bod 57). Srov. rovněž jeho body 55 a 56: „55. Jelikož zákaz účasti na jednáních, která jsou v rozporu se soutěžními pravidly, jakož i sankce, které mohou být za protiprávní jednání ukládány, jsou známy, je obvyklé, že činnosti, s kterými jsou tato jednání a tyto dohody spojeny, probíhají tajně, stejně jako schůzky, nejčastěji v třetí zemi, a že příslušné podklady jsou redukovány na minimum. 56. I když Komise nalezne písemnosti, které – jako například protokoly ze schůzky – výslovně potvrzují nepřípustné navázání kontaktu mezi hospodářskými subjekty, jedná se zpravidla pouze o mezerovité a ojedinělé doklady, takže je často nutné některé podrobnosti rekonstruovat pomocí dedukce.“
(
117
) – Rozsudky Aalborg Portland a další v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou 101, bod 81 s dalšími odkazy), a ze dne 14. července 2005, Acerinox v. Komise (C-57/02 P, Sb. rozh. s. I-6689, bod 46 s dalšími odkazy). Srov. též Hackspiel (citovaný výše v poznámce pod čarou č. 115), bod 13.
(
118
) – Rozsudek Aalborg Portland a další v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou 101, body 84 a 85).
(
119
) – Srov. výše, bod 144 a násl. tohoto stanoviska.
(
120
) – Hackspiel (citovaný výše v poznámce pod čarou 115), bod 13.
(
121
) – Srov. výše, bod 44 tohoto stanoviska.
(
122
) – Srov. blíže ke zkreslení důkazů níže bod 202 tohoto stanoviska.
(
123
) – V originále: „knowing consensus“.
(
124
) – Na tomto místě není anglický originální text zcela jasný. V originále sice navrhovatelka píše „manifest concurrence of wills“, v příslušné citaci rozsudku však podtrhla slova „manifestation of the wish“.
(
125
) – Navrhovatelka uvádí dva rozsudky, aby podpořila svůj pohled na věc: rozsudky ze dne 6. ledna 2004, BAI a Komise v. Bayer [C-2/01 P a C-3/01 P, Recueil, s. I-26, bod 102 („Pro závěr, že došlo k dohodě ve smyslu čl. 85 odst. 1 Smlouvy souhlasem uděleným mlčky, je nezbytné, aby projev vůle jedné ze smluvních stran směřující k cíli odporujícímu soutěžním pravidlům představoval konkludentní nebo mlčky učiněnou výzvu druhé straně uskutečnit společně tento cíl_…“)], a ze dne, Imperial Chemical Industries v. Komise [48/69, Recueil, s. 619, body 64/67 …. („… vědomě nechá nastoupit praktickou spolupráci namísto hospodářské soutěže, s níž jsou spojena rizika … “)] (zvýraznění provedeno navrhovatelkou).
(
126
) – Rozsudek Aalborg Portland a další v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou 101).
(
127
) – Srov. výše, bod 172 tohoto stanoviska.
(
128
) – Srov. výše, bod 170 tohoto stanoviska.
(
129
) – Srov. výše, bod 170 tohoto stanoviska.
(
130
) – Rozsudek Aalborg Portland a další v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou 101, bod 330).
(
131
) – Srov. výše, body 44 a 172 tohoto stanoviska.
(
132
) – Navrhovatelka v tomto ohledu poukazuje mimo jiné na bod 42 stanoviska generálního advokáta Geelhoeda ze dne 29. června 2006, ASNEF-EQUIFAX (C-238/05, Sb. rozh. s. I-11125), a sice na následující pasáž: „Agregované údaje o trhu jsou v zásadě legální za podmínky, že neumožňují určit a poznat obchodní strategii nezávislého soutěžitele“. Tato pasáž však, posuzována v kontextu, vůbec nehovoří jednoznačně pro výklad ve smyslu navrhovatelky. Generální advokát Geelhoed v bodech 41 a 42 zmíněného stanoviska uvádí, že pro rozlišení mezi legální a protiprávní výměnou informací je také důležité, zda úroveň agregace umožňuje poznat strategie soutěžitelů, což koneckonců záleží na jejich počtu. Krom toho hraje roli struktura dotčeného trhu (oligopolní nebo roztříštěná) a četnost výměny informací. Mimoto je třeba poukázat na to, že tyto úvahy generálního advokáta Geelhoeda jsou sice formulovány obecně, avšak na pozadí zcela jiné situace. V tehdejší věci šlo o systém výměny informací týkajících se úvěrů mezi finančními institucemi, konkrétně o informační registr platební schopnosti klientů.
(
133
) – Srov. rozsudky ze dne 13. července 1966, Consten a Grundig v. Komise (56/64 a 58/64, Recueil, s. 322, 390) a Limburgse Vinyl Maatschappij a další v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou 51, bod 491).
(
134
) – Rozsudek ze dne 18. ledna 2007, PKK a KNK v. Rada (C-229/05 P, Sb. rozh. s. I-445, bod 37).
(
135
) – Hackspiel, „§ 28, Rechtsmittel und Rechtsbehelfe“, bod 28, in: Rengeling/Middeke/Gellermann, Handbuch des Rechtsschutzes in der Europäischen Union.
(
136
) – Stanovisko generální advokátky Kokott ze dne 27. září 2006, PKK a KNK v. Rada (C-229/05 P, Sb. rozh. s. I-445, bod 43).
(
137
) – Srov. výše, bod 192 tohoto stanoviska.
(
138
) – Ve francouzském znění – v poradním jazyce Soudu se uvádí: „[l]es indications contenues dans un document obtenu auprès de Roquette“, v anglickém, vyhlášeném znění „[t]he evidence contained in a document obtained from Roquette“, a konečně v německém znění „die Angaben eines von Roquette vorgelegten Dokuments“.
(
139
) – Nikoli taxativní charakter je patrný již ze znění: „Základní částka může být snížena z důvodu polehčujících okolností, jako například“. Srov. též Demetriou/Gray (citovaný výše v poznámce pod čarou 60), s. 1453, podle kterého pokyny neobsahují žádné závazné informace ohledně polehčujících okolností.
(
140
) – Srov. mimo jiné Dannecker/Biermann (citovaný výše v poznámce pod čarou 28), bod 164.
(
141
) – V rozsahu, v němž navrhovatelka tvrdí, že svou účast na kartelové dohodě ukončila na schůzce konané dne 4. října 1994 (srov. výše, body 163 a násl. tohoto stanoviska), nečiní tak v souvislosti se zásahem orgánů na ochranu hospodářské soutěže, nýbrž v souvislosti s neexistencí shody mezi podniky účastnícími se kartelové dohody.
(
142
) – Srov. bod 273 napadeného rozsudku.
(
143
) – Srov. zejména bod 279 napadeného rozsudku.
(
144
) – Bod 277 napadeného rozsudku.
(
145
) – Bod 278 napadeného rozsudku.
(
146
) – Srov. též bod 278 napadeného rozsudku.
(
147
) – Srov. též Engelsing/Schneider, Kommentierung zu Art. 23 VO 1/2003, bod 144, in: Hirsch/Montag/Säcker, Europäisches Wettbewerbsrecht, Münchener Kommentar zum Europäischen und Deutschen Wettbewerbsrecht (Kartellrecht), svazek 1. Srov. mimoto bod 29 pokynů z roku 2006 týkající se polehčujících okolností, v němž se nyní uvádí, že základní částka pokuty může být snížena, jestliže Komise zjistí existenci polehčujících okolností, například „jestliže dotyčný podnik poskytne důkaz o tom, že ukončil protiprávní jednání okamžitě po prvním zásahu Komise. Tato okolnost se nepoužije v případě tajných dohod nebo jednání (zejména kartelů)“.
(
148
) – Bod 285 napadeného rozsudku.
(
149
) – Srov. např. rozsudek ze dne 16. listopadu 2000, SCA Holding v. Komise (C-297/98 P, Recueil, s. I-10101, body 36 a 37). K praxi Komise srov. též rozsudek ze dne, Dalmine v. Komise (C-407/04 P, Sb. rozh. s. I-829, bod 154).
(
150
) – Rozsudek Dalmine v. Komise (citovaný výše v poznámce pod čarou 149, body 158 až 160).
(
151
) – Rozsudek ze dne 8. července 2004, Dalmine v. Komise (T-50/00, Sb. rozh. s. II-2395, body 328 až 330).
(
152
) – Bod 5 napadeného rozsudku.
(
153
) – Srov. výše bod 164 tohoto stanoviska: navrhovatelka tvrdí, že svou účast na kartelové dohodě ukončila již na schůzce konané dne 4. října 1994 v Londýně.