62024CJ0356
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (desátého senátu)
27. listopadu 2025 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Volný pohyb pracovníků – Článek 45 SFEU – Nařízení (EU) č. 492/2011 – Článek 7 odst. 1 – Sociální politika – Rovné zacházení v zaměstnání a povolání – Směrnice 2000/78/ES – Zákaz diskriminace na základě věku – Systém odměňování úředníků – Vnitrostátní právní úprava, která vylučuje započítání předchozích dob rovnocenné činnosti odpracovaných v jiném členském státě – Vyloučení povýšení úředníka v důsledku rozhodnutí přijatého v rámci diskreční pravomoci správy – Povýšení podmíněné odsloužením určitého počtu let – Vnitrostátní právní úprava, která vylučuje započítání předchozích dob rovnocenné činnosti odpracovaných v dotčeném členském státě“
Ve věci C‑356/24,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Landesverwaltungsgericht Kärnten (Zemský správní soud pro Korutany, Rakousko) ze dne 16. května 2024, došlým Soudnímu dvoru dne 16. května 2024, v řízení
A. B.
proti
Kärntner Landesregierung,
SOUDNÍ DVŮR (desátý senát),
ve složení: J. Passer, předseda senátu, M. L. Arastey Sahún (zpravodajka), předsedkyně pátého senátu, a D. Gratsias, soudce,
generální advokát: R. Norkus,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–
za rakouskou vládu: A. Posch a J. Schmoll, jako zmocněnci,
–
za Evropskou komisi: S. Delaude a B.-R. Killmann, jako zmocněnci,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článku 45 SFEU, čl. 7 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 492/2011 ze dne 5. dubna 2011 o volném pohybu pracovníků uvnitř Unie (Úř. věst. 2011, L 141, s. 1), článků 1, 2 a 6 směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání (Úř. věst. 2000, L 303, s. 16; Zvl. vyd. 05/04, s. 79), jakož i článků 20 a 21 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“).
2
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi A. B. a Kärntner Landesregierung (vláda spolkové země Korutany, Rakousko) ve věci nezapočítání některých předchozích dob činnosti, které A. B. odpracoval jak v Rakousku, tak v zahraničí, za účelem stanovení jeho služebního věku v rámci platové tabulky odměňování úředníků.
Právní rámec
Unijní právo
Směrnice 2000/78
3
V článku 1 směrnice 2000/78, nadepsaném „Účel“, je stanoveno:
„Účelem této směrnice je stanovit obecný rámec pro boj s diskriminací na základě náboženského vyznání či víry, zdravotního postižení, věku nebo sexuální orientace v zaměstnání a povolání, s cílem zavést v členských státech zásadu rovného zacházení.“
4
V článku 2 této směrnice, nadepsaném „Pojem diskriminace“, je stanoveno:
„1.   Pro účely této směrnice se ‚zásadou rovného zacházení‘ rozumí neexistence jakékoli přímé nebo nepřímé diskriminace na jakémkoli základě uvedeném v článku 1.
2.   Pro účely odstavce 1 se
a)
‚přímou diskriminací‘ rozumí, pokud se s jednou osobou zachází méně příznivě, než se zachází nebo zacházelo nebo by se zacházelo s jinou osobou ve srovnatelné situaci na základě některého z důvodů uvedených v článku 1;
b)
‚nepřímou diskriminací‘ rozumí, pokud by v důsledku zdánlivě neutrálního ustanovení, kritéria nebo zvyklosti byla osoba určitého náboženského vyznání nebo víry, určitého zdravotního postižení, určitého věku nebo určité sexuální orientace v porovnání s jinými osobami znevýhodněna, ledaže
i)
takové ustanovení, kritérium nebo praxe jsou objektivně odůvodněny legitimním cílem a prostředky k dosažení uvedeného cíle jsou přiměřené a nezbytné, […]
[…]“
5
V článku 3 uvedené směrnice, nadepsaném „Oblast působnosti“, je v odstavci 1 písm. c) stanoveno:
„V rámci pravomocí svěřených Společenství se tato směrnice vztahuje na všechny osoby ve veřejném i soukromém sektoru, včetně veřejných subjektů, pokud jde o
[…]
c)
podmínky zaměstnání a pracovní podmínky včetně podmínek propouštění a odměňování“.
6
V článku 6 této směrnice, nadepsaném „Opodstatněnost rozdílů v zacházení na základě věku“, je stanoveno:
„1.   Bez ohledu na čl. 2 odst. 2 mohou členské státy stanovit, že rozdíly v zacházení na základě věku nepředstavují diskriminaci, jestliže jsou v souvislosti s vnitrostátními právními předpisy objektivně a rozumně odůvodněny legitimními cíli, zejména legitimními cíli politiky zaměstnanosti, trhu práce a odborného vzdělávání, a jestliže prostředky k dosažení uvedených cílů jsou přiměřené a nezbytné.
[…]
2.   Bez ohledu na čl. 2 odst. 2 mohou členské státy stanovit, že v systémech sociálního zabezpečení v zaměstnání nepředstavuje stanovení věkových hranic pro přijetí nebo pro nárok na dávky v důchodu nebo invaliditě, včetně stanovení různých věkových hranic pro zaměstnance nebo skupiny či kategorie zaměstnanců v těchto systémech, a používání věkových kritérií při pojistně matematických výpočtech v souvislosti s těmito systémy diskriminaci na základě věku, pokud nepovede k diskriminaci na základě pohlaví.“
Nařízení č. 492/2011
7
V článku 7 odst. 1 nařízení č. 492/2011 je stanoveno:
„S pracovníkem, který je státním příslušníkem členského státu, nesmí být na území jiného členského státu zacházeno z důvodu jeho státní příslušnosti jinak než s tuzemskými pracovníky, jde-li o podmínky zaměstnávání a pracovní podmínky, zejména z oblasti odměňování, skončení pracovního poměru a návratu k povolání nebo opětného zaměstnání, pokud se stal nezaměstnaným.“
Rakouské právo
8
V ustanovení § 143 Kärntner Dienstrechtsgesetz (korutanský služební zákon) z roku 1994 (LGBl. č. 71/1994) ve znění zákona č. 81 spolkové země Korutany ze dne 21. října 2021 (LGBl. č. 81/2021) (dále jen „K-DRG“), nadepsaném „Služební postup“, je stanoveno:
„(1)   Služební postup se řídí rozhodným datem pro služební postup. Není-li dále stanoveno jinak, činí doba nezbytná pro postup do druhého platového stupně služební třídy III pět let, jinak dva roky.
(2)   Služební postup nastává 1. ledna nebo 1. července následujícího po uplynutí období dvou nebo pěti let (datum služebního postupu), není-li k tomuto datu odložen nebo pozastaven. Má se za to, že dvouletá nebo pětiletá lhůta k rozhodnému datu pro služební postup uplynula i tehdy, pokud končí před uplynutím 31. března resp. 30. září následujícího po rozhodném datu pro služební postup.
[…]“
9
V ustanovení § 145 K-DRG, nadepsaném „Rozhodné datum pro služební postup“, je stanoveno:
„(1)   Rozhodné datum pro služební postup se stanoví tak, že se po 30. červnu roku, v němž bylo nebo by bylo po přijetí do prvního školního ročníku absolvováno devět školních let, s přihlédnutí k omezujícím ustanovením odstavců 4 až 8, započítají před dnem přijetí do služebního poměru tyto doby:
1.
doby uvedené v odstavci 2 v plném rozsahu,
2.
ostatní doby, které
a)
splňují požadavky uvedené v odstavci 3, v plném rozsahu,
b)
nesplňují požadavky uvedené v odstavci 3,
aa)
do tří let v plném rozsahu a
bb)
do dalších tří let z poloviny.
[…]
(11)   Doby podle odstavce 2 a odst. 1 bodu 2, během kterých byla vykonávána pracovní činnost, která je s ohledem na činnosti vykonávané v okamžiku nástupu do služebního poměru rovnocennou pracovní činností, jež skýtá rovnocennou pracovní zkušenost, se započítají v plném rozsahu, pokud byly tyto doby odpracovány mimo Rakousko
1.
na území smluvní strany Dohody o Evropském hospodářském prostoru [ze dne 2. května 1992 (Úř. věst. 1994, L 1, s. 3; Zvl. vyd. 11/52, s. 3)], nebo členského státu Evropské unie, nebo
2.
ve státě, jehož státní příslušníci mají stejná práva na přístup k povolání jako rakouští státní příslušníci, nebo
3.
u instituce Evropské unie nebo jiné mezivládní organizace, jejímž je Rakousko členem
[…]“
10
V ustanovení § 181 K-DRG, nadepsaném „Povýšení“, je stanoveno:
„(1)   Povýšení je jmenování úředníka všeobecné správy úředníkem následující vyšší služební třídy v kategorii jeho zaměstnání.
[…]
(3)   Je-li plat nejnižšího platového stupně, který je stanoven v nové služební třídě pro danou kategorii zaměstnání úředníků nižší než dosavadní plat, náleží úředníkovi platový stupeň odpovídající dosavadnímu platu, pokud však takový plat není stanoven, náleží mu platový stupeň s nejbližším vyšším platem.
(4)   Po povýšení úředník služebně postoupí k okamžiku, kdy by podle odstavce 3 v dosavadní služební třídě splnil podmínky pro dosažení následujícího vyššího platového stupně nové služební třídy, nejpozději ale po dvou letech. Doba strávená v nejvyšším platovém stupni dané služební třídy se započítává v rozsahu nejvýše čtyř let. Odchylně od tohoto ustanovení se v případech, kdy je pro povýšení do vyšší služební třídy stanoveno povinné strávení dvou let v nejvyšším platovém stupni nejnižší služební třídy, se doba strávená v nejvyšším platovém stupni této služební třídy započítává v rozsahu nejvýše čtyř let, pokud přesahuje dobu, kterou je nezbytně nutné strávit v tomto platovém stupni. Ustanovení § 143 a § 144 se použijí obdobně.
[…]“
11
V článku 305b K-DRG, nadepsaném „Působnost některých ustanovení“, je stanoveno:
„[…]
(2)   Nové stanovení rozhodného data pro služební postup a z toho vyplývající platové zařazení na základě § 143 a § 145 tohoto zákona ve znění [korutanský zákon č. 60 ze dne 13. června 2019] musí být provedeno z úřední povinnosti bez zbytečného odkladu a pouze v těch případech, kdy je stávající platové zařazení určeno rozhodným datem pro služební postup. […]
[…]
(4)   […]
1.
[V případě osob, u nichž se nepoužije nové stanovení rozhodného data pro služební postup podle odstavce 2] se použijí § 143 a § 145 tohoto zákona i nadále ve znění platném k 31. prosinci 2003. Pokud jim bylo rozhodné datum pro služební postup stanoveno podle § 145 tohoto zákona ve znění platném k 30. září 1995, použijí se [§ 143 a § 145 tohoto zákona] i nadále ve znění platném k 30. září 1995.
[…]“
12
V článku VI odst. 7 Gesetz mit dem das Kärntner Dienstrechtsgesetz 1994 (20. K-DRG-Novelle), das Kärntner Landesvertrags-bedienstetengesetz 1994 (17. Kärntner Landesvertrags-bedienstetengesetz-Novelle), das Kärntner Gemeindebedienstetengesetz, das Kärntner Stadtbeamtengesetz 1993 und das Kärntner Gemeindevertragsbedienstetengesetz geändert werden [zákon, kterým se mění korutanský služební zákon z roku 1994 (20. novela korutanského služebního zákona), zákon o korutanském pracovním řádu smluvních zaměstnanců z roku 1994 (17. novela zákona o korutanském pracovním řádu smluvních zaměstnanců), zákon o korutanských obecních zaměstnancích, zákon z roku 1993 o korutanských obecních úřednících a zákon o korutanských obecních smluvních zaměstnancích] ze dne 7. července 2011 (LGBl. č. 82/2011, dále jen „zákon č. 82/2011“), je stanoveno:
„(7) Nové stanovení rozhodného data pro služební postup a z toho vyplývajícího platového nebo mzdového zařazení na základě § 143 a 145 [K-DRG] ve znění článku I nebo ustanovení § 41 a § 42 [Kärntner Landesvertragsbedienstetengesetz] (korutanský služební zákon) ve znění článku II se provádí pouze na žádost a pouze v těch případech, kdy je stávající platové zařazení určeno rozhodným datem pro služební postup. […]“
13
V článku VIII odst. 3 Gesetz, mit dem das Kärntner Dienstrechtsgesetz 1994 (39. K-DRG-Novelle), das Kärntner Landesvertragsbedienstetengesetz 1994 (32. K-LVBG-Novelle), das Kärntner Gemeindebedienstetengesetz, das Kärntner Gemeindevertragsbedienstetengesetz, das Kärntner Stadtbeamtengesetz 1993, das Kärntner Pensionsgesetz 2010 und das Kärntner Landes-Personalvertretungsgesetz geändert werden [zákon, kterým se mění korutanský služební zákon z roku 1994 (39. novela K-DRG), zákon o korutanském pracovním řádu smluvních zaměstnanců z roku 1994 (32. novela zákona o korutanském pracovním řádu smluvních zaměstnanců), zákon o korutanských obecních zaměstnancích, zákon o korutanských obecních smluvních zaměstnancích, zákon z roku 1993 o korutanských obecních úřednících, zákon z roku 2010 o korutanských důchodech a zákon o zastupování zaměstnanců ve spolkové zemi Korutany] ze dne 21. října 2021 (LGBl. č. 81/2021, dále jen „zákon č. 81/2021“), je stanoveno:
„Pokud zemský nebo obecní zaměstnanec doloží předchozí doby zaměstnání ve smyslu § 145 odst. 11 a 12 [K-DRG] ve znění článku I tohoto zákona nebo § 41 odst. 12 a 13 Kärntner Landesvertragsbedienstetengesetz [zákon o korutanském pracovním řádu smluvních zaměstnanců] ve znění článku II tohoto zákona, které ještě nebyly plně započítány pro určení rozhodného data pro služební postup podle jiného ustanovení a nyní musí být podle tohoto zákona plně započítány, musí být rozhodné datum pro služební postup na jeho žádost odpovídajícím způsobem upraveno v jeho prospěch.“
14
V Beschluss der Kärntner Landesregierung zur Festlegung von Richtlinien für die Vorrückung, Zeitvorrückung und Beförderung der Beamten des Landes Kärnten (LAD-PW-22/1–98) [usnesení vlády spolkové země Korutany, kterým se stanoví pokyny pro služební postup, služební postup podle počtu let a povýšení úředníků spolkové země Korutany (LAD-PW-22/1–98)] ze dne 20. října 1998 bylo mimo jiné stanoveno:
„Povýšení zemského úředníka spadá do rozhodovací pravomoci zemské vlády.
Povýšit lze pouze úředníky, kteří splňují níže uvedené podmínky a jejichž pracovní výkony a dovednosti, jakož i jejich chování ve službě i mimo ni odůvodňují povýšení, přičemž je nezbytné zohlednit příslušný plán pracovních míst a plán systemizace pracovních míst.
Podmínky z časového hlediska:
Kategorie zaměstnání
Služební třída V
Služební třída VI
Služební třída VII
Služební třída VIII
A
9 let
13 let
19 let
30 let
B
19 let
25 let
31 let
C
29 let
Tato doba se vypočte od rozhodného data pro služební postup.
[…]“
Spor v původním řízení a předběžné otázky
15
A. B. je rakouským státním příslušníkem narozeným v roce 1968, který nastoupil dne 3. října 2005 do pracovního poměru u spolkové země Korutany (dále jen „spolková země“) jako smluvní zaměstnanec. V období od 1. října 1987 do 4. dubna 2003 včetně získal doby pracovní činnosti u soukromých zaměstnavatelů v Rakousku a v zahraničí a následně byl v období od 13. října 2003 do 2. října 2005 zaměstnán spolkovou zemí, jak dokládá potvrzení o pracovní smlouvě (Dienstzettel).
16
V okamžiku zahájení pracovního poměru se spolkovou zemí v postavení smluvního zaměstnance bylo rozhodné datum pro služební postup A. B. stanoveno na 8. září 2001. V souladu s § 41 Kärntner Landesvertragsbedienstetengesetz (zákon o korutanském pracovním řádu smluvních zaměstnanců) z roku 1994 (LGBl. č. 73/1994) ve znění použitelném ke dni tohoto nástupu do pracovního poměru byla za tímto účelem započítána doba čtyř let, 0 měsíců a 25 dnů, odpovídající době, během níž A. B. vykonával základní vojenskou službu nebo službu v rámci vojenských záloh, jakož i době, během níž vykonával pracovní činnost na základě uvedeného potvrzení o pracovní smlouvě, k nimž byla připočtena doba o délce jednoho roku a šesti měsíců. Posledně uvedená doba odpovídá maximální době, kterou bylo podle rakouského práva možné započítat pro účely dob zaměstnání získaných v soukromém sektoru, jež neměly zvláštní význam pro zařazení do služby u spolkové země a jejichž započítání nebylo odůvodněno veřejným zájmem.
17
Následně byl A. B. jmenován úředníkem s účinností od 1. ledna 2010 a zařazen na služební místo spadající do kategorie zaměstnání B, služební třídy III a platového stupně 7 a od té doby se jeho postavení v rámci systému odměňování řídí podle K-DRG. Rozhodným datem pro služební postup, které bylo stanoveno podle § 145 korutanského služebního zákona ve znění použitelném ke dni tohoto jmenování, je rovněž datum 8. září 2001.
18
Dne 1. července 2011 byl A. B. postoupil do vyššího platového stupně, a poté v následujících letech postupoval do dalších platových stupňů. Dne 1. ledna 2016 byl A. B. povýšením zařazen do následující vyšší služební třídy, tj. do služební třídy V a dne 1. ledna 2022 do následující vyšší služební třídy VI.
19
Dne 14. listopadu 2022 A. B. podal na základě zákona č. 81/2021 žádost o započítání předchozích dob rovnocenné pracovní činnosti ve vztahu k činnosti, kterou vykonával jako úředník, které získal v Rakousku a v zahraničí, a v důsledku toho i o dodatečné zaplacení platového rozdílu, na který má podle svého názoru nárok.
20
Rozhodnutím ze dne 20. září 2023 vláda spolkové země Korutany tuto žádost zamítla na základě článku VI odst. 7 zákona č. 82/2011, neboť vzhledem k tomu, že A. B. byl do služební třídy VI jmenován v důsledku povýšení, nebylo již jeho postavení v rámci systému odměňování určeno rozhodným datem pro služební postup.
21
A. B. podal proti tomuto rozhodnutí žalobu k Landesverwaltungsgericht Kärnten (Zemský správní soud pro Korutany, Rakousko), který je předkládajícím soudem.
22
Předkládající soud uvádí, že podle § 145 odst. 11 K-DRG ve znění zákona č. 81/2021 musí být předchozí doby rovnocenné činnosti získané v zahraničí zohledněny pro účely určení rozhodného data pro služební postup.
23
Nicméně ustanovení § 305b odst. 2 K-DRG stejně jako čl. VI odst. 7 zákona č. 82/2011 neumožňuje úředníkům, aby požádali o přezkum rozhodného data pro služební postup, pokud byli povýšeni, neboť v důsledku tohoto povýšení spadají do jiného systému odměňování a postupu.
24
V tomto ohledu má předkládající soud zaprvé za to, že článek 45 SFEU a čl. 7 odst. 1 nařízení č. 492/2011 brání takovým vnitrostátním ustanovením, pokud nelze pro účely určení služebního věku v případě povýšení nadále započítat předchozí doby rovnocenné činnosti, jež byly získány v zahraničí, které dříve nebyly započítány, a z tohoto důvodu nemůže být služební věk v rámci platové tabulky přehodnocen, kdežto podle jiného ustanovení K-DRG s obecnou působností musí být takové započítání v zásadě provedeno.
25
Zadruhé vzhledem k tomu, že udělení povýšení je podmíněno odsloužením určitého počtu let služby, předkládající soud z toho vyvozuje, že se toto povyšování týká převážně starších úředníků, v důsledku čehož jsou dotčeni i tím, že nemohou uplatňovat nárok na započítání předchozích dob rovnocenné činnosti pro účely určení rozhodného data pro služební postup. Předkládající soud má tudíž za to, že dotčená rakouská právní úprava může představovat nepřímou diskriminaci na základě věku.
26
Zatřetí předkládající soud uvádí, že i když je v ustanovení § 145 K-DRG uložena povinnost započítat v plném rozsahu předchozí doby rovnocenné činnosti získané mimo Rakousko, předchozí doby rovnocenné činnosti, jež byly získány v soukromém sektoru a na vnitrostátním území, se nezapočítávají. Takové vyloučení je přitom podle předkládajícího soudu neslučitelné s článkem 20 Listiny, který zakotvuje zásadu rovného zacházení, jakož i s článkem 45 SFEU a čl. 7 odst. 1 nařízení č. 492/2011, které zakotvují volný pohyb pracovníků.
27
Za těchto okolností se Landesverwaltungsgericht Kärnten (Zemský správní soud pro Korutany) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Musí být unijní právo, zejména článek 45 SFEU a čl. 7 odst. 1 nařízení č. 492/2011, vykládáno v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, podle které se předchozí doby příslušné činnosti získané v jiném členském státě EU již nezapočítávají pro stanovení rozhodného data pro služební postup, pokud úředník dosáhl svého stávajícího postavení v systému odměňování v důsledku aktu zaměstnavatele v rámci jeho diskreční pravomoci (povýšením), a nikoliv jen postupem podle služebního věku, a tato vnitrostátní právní úprava stanoví, že nové rozhodné datum se musí stanovit pouze tehdy, je-li stávající postavení v rámci systému odměňování určeno podle rozhodného data pro služební postup?
2)
Musí být unijní právo, zejména články 1, 2 a 6 směrnice 2000/78 ve spojení s článkem 21 Listiny, vykládáno v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, podle které se předchozí doby relevantní činnosti získané v jiném členském státě EU již nezapočítávají pro stanovení rozhodného data pro služební postup, pokud úředník dosáhl svého stávajícího postavení v systému odměňování v důsledku aktu zaměstnavatele v rámci jeho diskreční pravomoci (povýšením), a nikoliv jen postupem podle služebního věku, a tato vnitrostátní právní úprava stanoví, že nové rozhodné datum se musí stanovit pouze tehdy, je-li stávající postavení úředníka v rámci systému odměňování určeno podle rozhodného data pro služební postup, ale toto povýšení lze na základě příslušných směrnic zaměstnavatele učinit v zásadě až po 19 a 25 letech služby (tyto roky se počítají od rozhodného data pro služební postup) a týká se proto starších úředníků?
3)
Brání zásada volného pohybu pracovníků zakotvená v článku 45 SFEU a článek 20 Listiny takové vnitrostátní právní úpravě, podle které se v plném rozsahu pro účely rozhodného data pro služební postup započítávají doby rovnocenné pracovní činnosti, pokud tato pracovní činnost byla vykonávána mimo Rakousko (na území smluvního státu Evropského hospodářského prostoru) nebo členského státu EU, ve státě, jehož státní příslušníci mají totožná práva na přístup k povolání jako rakouští státní příslušníci nebo v instituci Evropské unie nebo v jiné mezivládní instituci, jejímž je Rakousko členem), zatímco rovnocenné pracovní činnosti v soukromém sektoru, které byly vykonávány v tuzemsku, se nezapočítávají?“
K přípustnosti žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce a pravomoci Soudního dvora
28
Rakouská vláda zpochybňuje přípustnost žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce.
29
Zaprvé se podle ní úvahy a vysvětlení předkládajícího soudu, jež se týkají první a druhé otázky, vztahují k § 305b K-DRG, který se však na okolnosti sporu v původním řízení nepoužije. Odpověď na tyto dvě otázky tudíž není nezbytná pro rozhodnutí tohoto sporu. Zadruhé první a třetí otázka nejsou podle uvedené vlády relevantní pro vyřešení sporu v původním řízení v rozsahu, v němž se týkají výkladu ustanovení unijního práva použitelných na volný pohyb pracovníků. Pokud jde konkrétně o první otázku, rakouská vláda tvrdí, že doby zaměstnání získané žalobcem v původním řízení mimo Rakousko byly získány v rámci vyslání, o kterém rozhodl jeho rakouský zaměstnavatel, takže tyto doby zaměstnání podle ní spadají do působnosti ustanovení o volném pohybu služeb. Pokud jde o třetí otázku, rakouská vláda má za to, že se týká čistě vnitrostátní situace.
30
V tomto ohledu je třeba připomenout, že se na otázky týkající se výkladu unijního práva položené vnitrostátním soudem v právním a skutkovém rámci, který tento soud vymezí na vlastní odpovědnost a jehož správnost nepřísluší Soudnímu dvoru ověřovat, vztahuje domněnka relevance. Odmítnutí žádosti podané vnitrostátním soudem je ze strany Soudního dvora možné pouze tehdy, je-li zjevné, že žádaný výklad unijního práva nemá žádný vztah k realitě nebo předmětu sporu v původním řízení, jestliže se jedná o hypotetický problém, nebo také jestliže Soudní dvůr nedisponuje skutkovými nebo právními poznatky nezbytnými pro užitečnou odpověď na otázky, které jsou mu položeny (rozsudek ze dne 9. listopadu 2023, Keolis Agen, C‑271/22 až C‑275/22, EU:C:2023:834, bod 38 a citovaná judikatura).
31
Z této judikatury vyplývá, že Soudní dvůr nemůže zpochybnit výklad vnitrostátního práva, ze kterého vycházel předkládající soud, ani skutkový rámec vymezený v rámci odpovědnosti tohoto soudu, o což v podstatě prostřednictvím argumentů shrnutých v bodě 29 tohoto rozsudku usiluje rakouská vláda.
32
První a druhá otázka jsou tudíž přípustné.
33
Pokud jde o argument, že ustanovení týkající se volného pohybu pracovníků nejsou použitelná na situaci uvedenou v rámci třetí otázky, jelikož tato situace má údajně čistě vnitrostátní povahu, je třeba připomenout, že pokud ustanovení unijního práva, kterých se týká předběžná otázka, nejsou použitelná na spor v původním řízení, jsou tato ustanovení irelevantní pro řešení tohoto sporu a požadované rozhodnutí o předběžné otázce není nezbytné k tomu, aby mohl předkládající soud vydat rozsudek, takže tato otázka musí být prohlášena za nepřípustnou. (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 22. října 2024, Kolin Inșaat Turizm Sanayi ve Ticaret, C‑652/22, EU:C:2024:910, bod 38).
34
Mimoto podle ustálené judikatury platí, že pokud právní situace do působnosti unijního práva nespadá, Soudní dvůr nemá pravomoc o ní rozhodnout a případně dovolávaná ustanovení Listiny sama o sobě nemohou tuto pravomoc založit (rozsudek ze dne 4. září 2025, Gnattai, C‑543/23, EU:C:2025:653, bod 56 a citovaná judikatura).
35
V projednávané věci je třeba uvést, že čl. 45 odst. 1 SFEU, který v zásadě zakazuje jakoukoliv překážku volného pohybu pracovníků, se použije na přeshraniční situace uvnitř Unie, a nikoliv v čistě vnitrostátním kontextu.
36
Totéž platí pro zákaz diskriminace stanovený v čl. 45 odst. 2 SFEU a v článku 7 nařízení č. 492/2011.
37
Situace popsaná předkládajícím soudem v rámci třetí otázky, a sice nezapočítání dob rovnocenné činnosti získaných v soukromém sektoru v Rakousku pro účely určení postavení úředníka v rámci systému odměňování, přitom spadá do čistě vnitrostátního kontextu.
38
Z toho vyplývá, že čl. 45 odst. 1 a 2 SFEU a článek 7 nařízení č. 492/2011 se na takovou situaci nepoužijí.
39
V projednávané věci tedy chybí vazba podle článku 51 Listiny, která by odůvodňovala posouzení dotčené situace z hlediska jejího článku 20.
40
S ohledem na výše uvedené úvahy je třeba konstatovat, že v rozsahu, v němž se třetí otázka týká výkladu článku 20 Listiny, nemá Soudní dvůr pravomoc rozhodnout, a v rozsahu, v němž se týká článku 45 SFEU, je tato otázka nepřípustná.
K předběžným otázkám
K první otázce
41
Úvodem je třeba konstatovat, že podstatou první otázky předkládajícího soudu je, zda článek 45 SFEU brání právní úpravě členského státu, která za určitých okolností vylučuje započítání dob rovnocenné činnosti, jež daná osoba získala v jiném státě Evropského hospodářského prostoru (EHP) před nástupem do služebního poměru v tomto prvním členském státě.
42
Za účelem odpovědi na tuto otázku je třeba bez dalšího zdůraznit, že k započítání předchozích dob rovnocenné činnosti získaných pracovníkem jednoho členského státu v jiném státě EHP s cílem ocenit pracovní zkušenosti, které tento pracovník získal dříve, musí dojít v souladu s čl. 45 odst. 2 SFEU a článkem 7 nařízení č. 492/2011 způsobem, který vylučuje jakoukoli diskriminaci na základě státní příslušnosti, jakož i jakoukoliv překážku volného pohybu zakotveného v čl. 45 odst. 1 SFEU (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 10. října 2019, Krah, C‑703/17, EU:C:2019:850, body 21 a 54).
43
Je tedy třeba mít za to, že první otázku tvoří dvě části.
K první části první otázky
44
Pro účely přezkumu první části první otázky je třeba uvést, že podle informací předkládajícího soudu shrnutých v bodě 26 tohoto rozsudku ustanovení § 145 K-DRG ukládá povinnost započítat v plném rozsahu předchozí doby rovnocenné činnosti odpracované mimo Rakousko, kdežto pro předchozí doby rovnocenné činnosti získané v soukromém sektoru a na vnitrostátním území takové započítání není stanoveno.
45
Za těchto podmínek je třeba mít za to, že podstatou první části první otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 45 odst. 2 SFEU a čl. 7 odst. 1 nařízení č. 492/2011 musí být vykládány v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, podle které doby rovnocenné činnosti získané osobou v jiném státě EHP před nástupem této osoby do služebního poměru v prvním členském státě, které dříve nebyly započítány pro účely jejího platového zařazení, jsou započítávány se zpětným účinkem, pokud úředník dosáhl svého postavení v rámci systému odměňování v důsledku služebního postupu na základě svého služebního věku, a nikoliv v důsledku povýšení na základě rozhodnutí spadajícího do diskreční pravomoci správy, kdežto v případě předchozích dob rovnocenné činnosti, jež byly získány v soukromém sektoru a na vnitrostátním území, takové započítání stanoveno není.
46
Článek 45 odst. 2 SFEU zakazuje jakékoli rozdílné zacházení s pracovníky členských států na základě státní příslušnosti, pokud jde o zaměstnávání, odměnu za práci a jiné pracovní podmínky. Článek 7 odst. 1 nařízení č. 492/2011 představuje pouze zvláštní výraz zásady nediskriminace zakotvené v čl. 45 odst. 2 SFEU ve zvláštní oblasti podmínek zaměstnávání, jakož i pracovních podmínek, a musí tedy být vykládán stejným způsobem jako tento posledně uvedený článek rozsudek ze dne 10. října 2019, Krah, C‑703/17, EU:C:2019:850, bod 21 a citovaná judikatura).
47
Taková právní úprava členského státu, jako je právní úprava dotčená v původním řízení, která stanoví podmínky započítání dob rovnocenné pracovní činnosti získaných pracovníkem ve státě EHP před nástupem do služebního poměru v tomto členském státě pro účely určení jeho platového zařazení, je nesporně součástí oblasti podmínek zaměstnání a pracovních podmínek. Spadá tedy do působnosti ustanovení uvedených v předchozím bodě tohoto rozsudku (obdobně viz rozsudek ze dne 10. října 2019, Krah, C‑703/17, EU:C:2019:850, bod 22 a citovaná judikatura).
48
V tomto ohledu je třeba připomenout, že zásada rovného zacházení zakotvená v článku 45 SFEU zakazuje nejen přímou diskriminaci na základě státní příslušnosti, nýbrž i všechny formy nepřímé diskriminace, které v důsledku použití jiných rozlišovacích kritérií vedou ve skutečnosti ke stejnému výsledku [rozsudek ze dne 15. června 2023, Ministero dell’Istruzione, dell’Università e della Ricerca (Zvláštní pořadníky), C‑132/22, EU:C:2023:489, bod 28, jakož i citovaná judikatura].
49
Pokud jde zaprvé o existenci diskriminace přímo na základě státní příslušnosti, je třeba uvést, že vnitrostátní právní úpravu dotčenou ve věci v původním řízení za takovou diskriminaci nelze považovat, neboť se použije bez rozdílu na všechny úředníky zaměstnané spolkovou zemí bez ohledu na jejich státní příslušnost
50
Zadruhé ustanovení vnitrostátního práva, byť se uplatňuje nezávisle na státní příslušnosti na všechny pracovníky, musí být považováno za nepřímo diskriminační, pokud se může již ze své podstaty dotýkat zaměstnanců pocházejících z jiných členských států více než tuzemských zaměstnanců a pokud v důsledku toho existuje riziko, že prvně uvedení budou obzvláště znevýhodněni, ledaže by takové ustanovení bylo objektivně odůvodněné a přiměřené sledovanému cíli (rozsudek ze dne 10. října 2019, Krah, C‑703/17, EU:C:2019:850, bod 24 a citovaná judikatura).
51
V projednávané věci je pravda, že vyloučení jakéhokoli zpětného započítání dob rovnocenné činnosti získaných v jiném státě EHP před nástupem do služebního poměru, jež dříve nebyly započítány pro účely platového zařazení povýšeného úředníka na základě rozhodnutí vydaného v rámci diskreční pravomoci správy, může znevýhodnit tohoto úředníka oproti úředníkovi, který se nachází v rovnocenné situaci a nebyl povýšen.
52
Nicméně, aby bylo takové rozdílné zacházení mezi pracovníky považováno za nepřímo diskriminační ve smyslu čl. 45 odst. 2 SFEU a čl. 7 odst. 1 nařízení č. 492/2011, musí existovat možnost, že samotnou svou povahou bude více omezovat pracovníky pocházející z jiných členských států než pracovníky tuzemské (obdobně viz rozsudek ze dne 10. října 2019, Krah, C‑703/17, EU:C:2019:850, bod 31).
53
Tak tomu však není v případě právní úpravy členského státu, která podobně jako právní úprava, jíž se týká první část první otázky, vylučuje započítání jakékoli odborné praxe získané v soukromém sektoru tohoto členského státu, přičemž zároveň stanoví zohlednění dob rovnocenné činnosti, jež byly získány v jiném státě EHP, pokud dotčený úředník nebyl povýšen na základě rozhodnutí spadajícího do diskreční pravomoci správy. I když totiž státní příslušníci jiných států EHP než dotčeného členského státu mohou s větší pravděpodobností získat odbornou praxi v jiném státě EHP než pracovníci, kteří jsou státními příslušníky dotčeného členského státu, u posledně uvedených pracovníků je pravděpodobnější, že před nástupem do služebního poměru získají odbornou praxi v soukromém sektoru v tomto členském státě, takže nelze mít za to, že taková právní úprava může ze své samotné povahy znevýhodňovat úředníky, kteří jsou státními příslušníky jiných členských států.
54
Z výše uvedených úvah vyplývá, že nelze mít za to, že by taková právní úprava členského státu, jako je právní úprava, jíž se týká první části první otázky, zakládala nepřímou diskriminaci vůči pracovníkům, již jsou státními příslušníky jiných států EHP než uvedeného členského státu, a tudíž byla v rozporu s čl. 45 odst. 2 SFEU a čl. 7 odst. 1 nařízení č. 492/2011.
55
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba na první část první otázky odpovědět tak, že čl. 45 odst. 2 SFEU a čl. 7 odst. 1 nařízení č. 492/2011 musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání právní úpravě členského státu, podle které jsou doby rovnocenné činnosti získané osobou v jiném státě EHP před nástupem této osoby do služebního poměru v prvním členském státě, které dříve nebyly započítány pro účely jejího platového zařazení, započítávány se zpětným účinkem, pokud úředník dosáhl svého postavení v rámci systému odměňování v důsledku služebního postupu na základě svého služebního věku, a nikoliv v důsledku povýšení na základě rozhodnutí spadajícího do diskreční pravomoci správy, kdežto u předchozích dob rovnocenné činnosti, jež byly získány v soukromém sektoru a na vnitrostátním území, takové započítání umožněno není.
Ke druhé části první otázky
56
Podstatou druhé části první otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 45 odst. 1 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, podle níž musí být doby rovnocenné činnosti získané osobou v jiném státě EHP před nástupem této osoby do služebního poměru v prvním členském státě, které předtím nebyly započítány pro účely jejího platového zařazení, započítány se zpětným účinkem, pokud úředník dosáhl svého postavení v rámci systému odměňování v důsledku služebního postupu na základě svého služebního věku, a nikoliv v důsledku povýšení na základě rozhodnutí spadajícího do diskreční pravomoci správy.
57
V tomto ohledu je třeba připomenout, že čl. 45 odst. 1 SFEU v zásadě zakazuje jakoukoli překážku volného pohybu pracovníků uvnitř Unie a cílem všech ustanovení SFEU týkajících se volného pohybu osob je usnadnit státním příslušníkům členských států výkon veškerých profesních činností na území Unie a bránit opatřením, která mohou tyto státní příslušníky znevýhodňovat, chtějí-li vykonávat zaměstnání na území jiného členského státu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 10. října 2019, Krah, C‑703/17, EU:C:2019:850, bod 40 a citovaná judikatura).
58
Příslušníci členských států mají zejména právo, které pro ně vyplývá přímo ze Smlouvy, opustit členský stát původu, aby se mohli přestěhovat na území jiného členského státu a pobývat na něm za účelem výkonu činnosti. Článek 45 SFEU proto brání jakémukoli vnitrostátnímu opatření, které může občanům Unie bránit ve výkonu základní svobody zaručené tímto článkem nebo může tento výkon činit méně přitažlivým (rozsudek ze dne 10. října 2019, Krah, C‑703/17, EU:C:2019:850, bod 41 a citovaná judikatura).
59
Soudní dvůr přitom připomněl, že vnitrostátní právní úprava, která pro účely určení výše odměny pracovníka nezohledňuje v celém rozsahu předchozí doby rovnocenné činnosti získané v jiném státě EHP než ve státě původu tohoto migrujícího pracovníka, může činit volný pohyb pracovníků méně atraktivním, což je v rozporu s čl. 45 odst. 1 SFEU [rozsudek ze dne 23. dubna 2020, Land Niedersachsen (Předchozí relevantní doby zaměstnání), C‑710/18, EU:C:2020:299, bod 26 a citovaná judikatura].
60
V projednávané věci je třeba konstatovat, že taková právní úprava členského státu, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, může mít za následek, že pro účely stanovení platového zařazení pracovníka je vyloučeno započítání některých předchozích dob rovnocenné činnosti, a to v závislosti na státu EHP, v němž byla odborná praxe získána.
61
Tato úvaha není zpochybněna skutečností, že pokud byl úředník povýšen, jeho postup do vyššího platového stupně v nové platové třídě je v zásadě vázán na počet let služby odsloužených v této platové třídě. Ani za této situace totiž nelze vyloučit, že by odborná praxe, kterou tento úředník získal před nástupem do služebního poměru, mohla ovlivnit jeho platové zařazení. V projednávané věci, jak uvedla Komise ve svém vyjádření, z ustanovení § 181 odst. 3 K-DRG vyplývá, že v důsledku započítání odborné praxe, kterou získal úředník před nástupem do služebního poměru, se zpětným účinkem může být změněno jeho platového zařazení před jeho povýšením a následně tak ovlivněno zařazení tohoto úředníka do platového stupně v rámci jeho platové třídy po tomto povýšení.
62
Taková vnitrostátní právní úprava, jako je právní úprava uvedená v bodě 60 tohoto rozsudku, tedy může odrazovat pracovníky od toho, aby opustili členský stát původu a vydali se na území jiného státu EHP, v němž by vykonávali profesní činnost rovnocennou té, kterou mohli vykonávat pro svého zaměstnavatele, neboť po návratu na území tohoto členského státu, navzdory rovnocennosti činnosti, kterou vykonávali v tomto jiném státě EHP, by tento zaměstnavatel nezapočítal pro účely určení jejich platového zařazení v plném rozsahu jejich odbornou praxi získanou v uvedeném státě EHP [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 23. dubna 2020, Land Niedersachsen (Předchozí relevantní doby zaměstnání), C‑710/18, EU:C:2020:299, bod 29 a citovaná judikatura].
63
Z toho vyplývá, že taková vnitrostátní právní úprava činí volný pohyb pracovníků méně atraktivní, což je v rozporu s čl. 45 odst. 1 SFEU, a představuje tudíž omezení této svobody.
64
Takové opatření může být připuštěno pouze tehdy, sleduje-li některý z legitimních cílů stanovených ve Smlouvě o FEU nebo je-li odůvodněno naléhavými důvody obecného zájmu. V takovém případě je však ještě třeba, aby jeho použití bylo způsobilé zaručit uskutečnění dotčeného cíle a nepřekračovalo meze toho, co je k dosažení tohoto cíle nezbytné [v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 23. dubna 2020, Land Niedersachsen (Předchozí relevantní doby zaměstnání), C‑710/18, EU:C:2020:299, bod 34 a citovaná judikatura].
65
V projednávané věci je třeba konstatovat, že rakouská vláda ve vyjádření, která předložila Soudnímu dvoru, netvrdila, že právní úprava dotčená ve věci v původním řízení sleduje legitimní cíl stanovený ve Smlouvě o FEU nebo že je odůvodněna naléhavými důvody obecného zájmu.
66
Každopádně je třeba zaprvé připomenout, že podle ustálené judikatury Soudního dvora představuje odměňování praxe získané v dotyčné oblasti, která zaměstnanci umožňuje lépe vykonávat úkoly, jež mu byly svěřeny, legitimní cíl platové politiky (rozsudek ze dne 8. května 2019, Österreichischer Gewerkschaftsbund, C‑24/17, EU:C:2019:373, bod 86 a citovaná judikatura).
67
Takovou vnitrostátní právní úpravu, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, která pro účely zařazení a výpočtu odměny pracovníka vylučuje započítání některých předchozích dob rovnocenné činnosti získaných zaměstnancem, nicméně nelze považovat za právní úpravu směřující k plnohodnotnému ocenění této praxe, a proto není způsobilá zaručit dosažení tohoto cíle (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 8. května 2019, Österreichischer Gewerkschaftsbund, C‑24/17, EU:C:2019:373, bod 88 a citovaná judikatura).
68
Zadruhé, i kdyby právní úprava dotčená ve věci v původním řízení skutečně sledovala cíl podpory věrnosti zaměstnanců k jejich zaměstnavatelům a tento cíl představoval naléhavý důvod obecného zájmu (rozsudek ze dne 8. května 2019, Österreichischer Gewerkschaftsbund, C‑24/17, EU:C:2019:373, bod 89 a citovaná judikatura), je nutno konstatovat, že s ohledem na znaky uvedené právní úpravy nic nenasvědčuje tomu, že by překážka, kterou tato právní úprava přináší, byla způsobilá zaručit uskutečnění tohoto cíle.
69
Podle vnitrostátní právní úpravy dotčené v původním řízení totiž nemohou být doby rovnocenné činnosti, jež úředník získal v jiném státě EHP než v Rakouské republice před nástupem do služebního poměru v posledně uvedeném členském státě a které předtím nebyly započítány pro účely jeho platového zařazení, započítány se zpětným účinkem, pokud byl tento úředník povýšen na základě rozhodnutí spadajícího do diskreční pravomoci správy, přestože tyto doby jsou započítány se zpětným účinkem, pokud úředník dosáhl svého postavení v rámci systému odměňování výlučně v důsledku služebního postupu na základě služebního věku.
70
Za těchto podmínek je třeba mít za to, že toto omezení není odůvodněno takovým naléhavými důvody obecného zájmu, jako jsou důvody uvedené v bodech 66 a 68 tohoto rozsudku.
71
V neposlední řadě nelze připustit, že cíl spočívající v administrativním zjednodušení, které má pouze ulehčit úkoly přináležející veřejné správě, zejména usnadněním výpočtů, jež musí tato správa provádět, představuje naléhavý důvod obecného zájmu způsobilý odůvodnit omezení natolik základní svobody, jako je volný pohyb pracovníků zaručený článkem 45 SFEU (rozsudek ze dne 5. prosince 2013, Zentralbetriebsrat der gemeinnützigen Salzburger Landeskliniken, C‑514/12, EU:C:2013:799, bod 42).
72
Každopádně úvaha, že takové zjednodušení umožňuje snížit administrativní výdaje, je čistě hospodářské povahy, a tudíž podle ustálené judikatury nemůže představovat naléhavý důvod obecného zájmu (rozsudek ze dne 5. prosince 2013, Zentralbetriebsrat der gemeinnützigen Salzburger Landeskliniken, C‑514/12, EU:C:2013:799, bod 43).
73
Z toho vyplývá, že čl. 45 odst. 1 SFEU brání takové vnitrostátní právní úpravě, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení.
74
S ohledem na výše uvedené je třeba na druhou část první otázky odpovědět tak, že čl. 45 odst. 1 SFEU musí být vykládán v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, podle níž musí být doby rovnocenné činnosti získané určitou osobou v jiném státě EHP před nástupem do služebního poměru jakožto úředník v prvním členském státě, které předtím nebyly započítány pro účely jejího platového zařazení, započítány se zpětným účinkem, pokud úředník dosáhl svého postavení v rámci systému odměňování v důsledku služebního postupu na základě svého služebního věku, a nikoliv v důsledku povýšení na základě rozhodnutí spadajícího do diskreční pravomoci správy.
Ke druhé otázce
75
Podstatou druhé otázky předkládajícího soudu je, zda články 1, 2 a 6 směrnice 2000/78 ve spojení s článkem 21 Listiny musí být vykládány v tom smyslu, že brání právní úpravě členského státu, podle které zaprvé nemohou být doby rovnocenné činnosti získané osobou v jiném členském státě před nástupem této osoby do služebního poměru v tomto prvním členském státě započítány pro účely jejího služebního postupu, pokud byl tento úředník povýšen na základě rozhodnutí spadajícího do diskreční pravomoci správy, a k takovému povýšení může v zásadě dojít až po uplynutí více let služby, které se započítávají od rozhodného data pro služební postup.
76
Úvodem je třeba připomenout, že zákaz jakékoli diskriminace, mimo jiné na základě věku, je zakotven v článku 21 Listiny a tento zákaz byl v oblasti zaměstnání a povolání konkretizován směrnicí 2000/78 (rozsudek ze dne 20. dubna 2023, Landespolizeidirektion Niederösterreich a Finanzamt Österreich, C‑650/21, EU:C:2023:300, bod 45, jakož i citovaná judikatura).
77
Nejprve je tedy třeba přezkoumat, zda taková právní úprava, jako je právní úprava uvedená ve druhé otázce, spadá do působnosti směrnice 2000/78.
78
V tomto ohledu z bodu 47 tohoto rozsudku vyplývá, že taková právní úprava je nesporně součástí oblasti pracovních podmínek. V důsledku toho spadá do oblasti působnosti této směrnice (obdobně viz rozsudek ze dne 10. října 2019, Krah, C‑703/17, EU:C:2019:850, bod 22 a citovaná judikatura).
79
Pokud jde dále o otázku, zda uvedená právní úprava zakládá rozdílné zacházení na základě věku ve smyslu čl. 2 odst. 1 směrnice 2000/78, je třeba připomenout, že podle tohoto ustanovení se „zásadou rovného zacházení“ rozumí neexistence jakékoli přímé nebo nepřímé diskriminace na jakémkoli základě uvedeném v článku 1 této směrnice.
80
Článek 2 odst. 2 písm. a) uvedené směrnice upřesňuje, že pro účely čl. 2 odst. 1 se přímou diskriminací rozumí, pokud se s jednou osobou zachází méně příznivě, než se zachází s jinou osobou ve srovnatelné situaci na základě jednoho z důvodů uvedených v článku 1 uvedené směrnice. Z článku 2 odst. 2 písm. b) směrnice 2000/78 mimoto vyplývá, že pro účely této směrnice se nepřímou diskriminací na základě věku rozumí, když je osoba určitého věku v důsledku zdánlivě neutrálního ustanovení, kritéria nebo zvyklosti v porovnání s jinými osobami znevýhodněna, ledaže jsou takové ustanovení, kritérium nebo praxe objektivně odůvodněny legitimním cílem a prostředky k dosažení uvedeného cíle jsou přiměřené a nezbytné.
81
Druhá otázka se přitom netýká vnitrostátní právní úpravy, která povýšení úředníka výslovně podmiňuje věkem. Je totiž třeba uvést, že v projednávané věci nezapočítání předchozích dob rovnocenné odborné činnosti, které získal A. B., v plném rozsahu se zpětným účinkem závisí na tom, zda spolková země přijme rozhodnutí, které spadá do její diskreční pravomoci a jímž se tomuto úředníkovi uděluje povýšení, které nesouvisí s věkem úředníka, ale s délkou odborné praxe, kterou získal.
82
V první řadě je tedy nutno konstatovat, že taková vnitrostátní právní úprava, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, nevede k rozdílnému zacházení přímo na základě věku (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 7. června 2012, Tyrolean Airways Tiroler Luftfahrt Gesellschaft, C‑132/11, EU:C:2012:329, bod 29 a citovaná judikatura).
83
Pokud jde ve druhé řadě o otázku, zda taková právní úprava představuje nepřímou diskriminaci na základě věku, je třeba uvést, že v takovém případě se uplatní předpoklad, že tato právní úprava, i když je formulována neutrálně, může znevýhodnit zejména určitou věkovou kategorii. Tak je tomu v případě právní úpravy, která povýšení úředníka podmiňuje pouze dosažením značného počtu let služby, takže povýšení by mohlo být udělováno pouze úředníkům vyššího věku.
84
V projednávané věci je třeba uvést, že podle vnitrostátní právní úpravy dotčené ve věci v původním řízení mají úředníci spadající do kategorie zaměstnání A nárok na povýšení do platové třídy V nejdříve po 9 letech činnosti od rozhodného data pro služební postup, zatímco úředníci spadající do kategorie zaměstnání C musí pro získání stejné platové třídy odpracovat 29 let. S ohledem na značný rozdíl v délkách těchto dob činnosti tedy nelze mít za to, že možnost povýšení úředníka je podmíněna jeho příslušností k určité věkové skupině.
85
Mimoto podle této vnitrostátní právní úpravy není povýšení automatické, ale spadá do diskreční pravomoci vlády dotčené spolkové země. V neposlední řadě možnost povýšení úředníka závisí na jeho stávajících služebních výsledcích, schopnostech, jakož i na jeho chování ve službě i mimo ni.
86
Tato kritéria přitom zjevně nijak nezohledňují věk dotčených úředníků.
87
Je tudíž třeba konstatovat, že systém zavedený vnitrostátní právní úpravou dotčenou v původním řízení je založen na kritériu, které není neoddělitelně ani nepřímo spojeno s věkem úředníků. Z toho vyplývá, že taková právní úprava členského státu, jako je právní úprava dotčená ve věci v původním řízení, podle které doby rovnocenné činnosti, které získala osoba v jiném členském státě před nástupem do služebního poměru v prvním členském státě, nemohou být započítány pro účely jejího služebního postupu, pokud byl tento úředník povýšen na základě rozhodnutí spadajícího do diskreční pravomoci správy, nevede k rozdílnému zacházení nepřímo založenému na věku.
88
S ohledem na výše uvedené úvahy je třeba na druhou otázku odpovědět tak, že články 1, 2 a 6 směrnice 2000/78 ve spojení s článkem 21 Listiny musí být vykládány v tom smyslu, že nebrání právní úpravě členského státu, podle které zaprvé doby rovnocenné činnosti, které získala osoba v jiném členském státě před nástupem do služebního poměru v prvním členském státě, nemohou být započítány pro účely jejího služebního postupu, pokud byl tento úředník povýšen na základě rozhodnutí spadajícího do diskreční pravomoci správy, a zadruhé k takovému povýšení může v zásadě dojít až po uplynutí více let služby, které se započítávají od rozhodného data pro služební postup, a to pokud v první řadě počet let služby, jehož je třeba dosáhnout před tím, než se lze ucházet o povýšení, není takový, aby se povýšení týkalo pouze úředníků pokročilejšího věku, a ve druhé řadě udělení povýšení závisí rovněž na jiných kritériích, jež nijak nezohledňují věk.
K nákladům řízení
89
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (desátý senát) rozhodl takto:
1)
Článek 45 odst. 2 SFEU a čl. 7 odst. 1 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) č. 492/2011 ze dne 5. dubna 2011 o volném pohybu pracovníků uvnitř Unie
musí být vykládány v tom smyslu, že
nebrání právní úpravě členského státu, podle které doby rovnocenné činnosti získané osobou v jiném státě Evropského hospodářského prostoru před nástupem této osoby do služebního poměru v prvním členském státě, které dříve nebyly započítány pro účely jejího platového zařazení, jsou započítány se zpětným účinkem, pokud úředník dosáhl svého postavení v rámci systému odměňování v důsledku služebního postupu na základě svého služebního věku, a nikoliv v důsledku povýšení na základě rozhodnutí spadajícího do diskreční pravomoci správy, kdežto u předchozích dob rovnocenné činnosti, jež byly získány v soukromém sektoru a na vnitrostátním území, takové započítání umožněno není.
2)
Článek 45 odst. 1 SFEU
musí být vykládán v tom smyslu, že
brání právní úpravě členského státu, podle níž musí být doby rovnocenné činnosti získané osobou v jiném státě Evropského hospodářského prostoru před nástupem této osoby do služebního poměru v prvním členském státě, které dříve nebyly započítány pro účely jejího platového zařazení, započítány se zpětným účinkem, pokud úředník dosáhl svého postavení v rámci systému odměňování v důsledku služebního postupu na základě svého služebního věku, a nikoliv v důsledku povýšení na základě rozhodnutí spadajícího do diskreční pravomoci správy.
3)
Články 1, 2 a 6 směrnice Rady 2000/78/ES ze dne 27. listopadu 2000, kterou se stanoví obecný rámec pro rovné zacházení v zaměstnání a povolání, ve spojení s článkem 21 Listiny základních práv Evropské unie
musí být vykládány v tom smyslu, že
nebrání právní úpravě členského státu, podle které zaprvé doby rovnocenné činnosti, které získala osoba v jiném členském státě před nástupem do služebního poměru v prvním členském státě, nemohou být započítány pro účely jejího služebního postupu, pokud byl tento úředník povýšen na základě rozhodnutí spadajícího do diskreční pravomoci správy, a zadruhé k takovému povýšení může v zásadě dojít až po uplynutí více let služby, které se započítávají od rozhodného data pro služební postup, a to pokud v první řadě počet let služby, jehož je třeba dosáhnout před tím, než se lze ucházet o povýšení, není takový, aby se povýšení týkalo pouze úředníků pokročilejšího věku, a ve druhé řadě udělení povýšení závisí rovněž na jiných kritériích, jež nijak nezohledňují věk.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: němčina.