62021CC0511
STANOVISKO GENERÁLNÍ ADVOKÁTKY
LAILY MEDINA
přednesené dne 17. listopadu 2022 (
1
)
Věc C‑511/21 P
Evropská komise
proti
Aně Calhau Correia de Paiva
„Kasační opravný prostředek – Výběrové řízení EPSO – Námitka protiprávnosti – Článek 277 SFEU – Přípustnost – Oznámení o výběrovém řízení – Jazykový režim – Omezení výběru druhého jazyka výběrového řízení na angličtinu, francouzštinu nebo němčinu – Zpochybnění oznámení o výběrovém řízení v pozdější fázi výběrového řízení – Základ individuálního rozhodnutí nebo přímá právní souvislost“
1.
Ludwig Wittgenstein napsal, že „hranice mého jazyka znamenají hranice mého světa“ (
2
). V kontextu orgánů Evropské unie lze tvrdit, že hranice jazyků jsou hranicemi Evropské unie. Soudní dvůr již zdůraznil význam „jazykové rozmanitosti Unie“ (
3
). Tento význam nachází své vyjádření v rozhodnutí unijního normotvůrce, podle něhož mají unijní orgány 24 pracovních jazyků (
4
). V tomto kontextu uchazeči výběrových řízení na zaměstnance unijních orgánů mohou zpochybňovat jazyková pravidla stanovená Komisí.
2.
V projednávané věci se paní Calhau Correia de Paiva, uchazečka ve výběrovém řízení Evropského úřadu pro výběr personálu (EPSO), která je žalobkyní v prvním stupni (dále jen „uchazečka“), domáhá zrušení rozhodnutí výběrové komise v otevřeném výběrovém řízení EPSO/AD/293/14 v oboru hospodářské právo (dále jen „sporné oznámení o výběrovém řízení“) ze dne 23. června 2016, kterým byla zamítnuta její žádost o přezkum podaná poté, co nebyla zapsána na rezervní seznam pro dané výběrové řízení. Prostřednictvím námitky protiprávnosti podle článku 277 SFEU zpochybnila uchazečka rovněž jazykový režim tohoto výběrového řízení tak, jak byl definován v oznámení o otevřeném výběrovém řízení (
5
). Rozsudkem ze dne 9. června 2021, Calhau Correia de Paiva v. Komise (
6
) (dále jen „napadený rozsudek“) Tribunál uvedené rozhodnutí zrušil.
3.
Svým kasačním opravným prostředkem se Evropská komise domáhá zrušení napadeného rozsudku. Komise v podstatě zpochybňuje posouzení Tribunálu, podle něhož existuje úzká souvislost mezi odůvodněním sporného rozhodnutí a ustanoveními sporného oznámení o výběrovém řízení týkajícími se jazykového režimu, podle nichž si uchazeči mohli jako svůj druhý jazyk vybrat pouze angličtinu, francouzštinu a němčinu.
4.
Projednávaná věc tedy nastoluje citlivou otázku podmínek přípustnosti námitky protiprávnosti podle článku 277 SFEU, kterou uchazeč napadá oznámení o výběrovém řízení z důvodu jazykového režimu, jenž stanoví. Podle uvedeného ustanovení platí, že dotýká-li se spor aktu s obecnou působností přijatého orgánem, institucí nebo jiným subjektem Unie, může se každá strana domáhat z důvodů stanovených v čl. 263 druhém pododstavci před Soudním dvorem nepoužitelnosti tohoto aktu.
5.
Soudní dvůr má konkrétně rozhodnout o podmínkách, za kterých se uchazeč může v rámci žaloby na neplatnost podané na základě článku 270 SFEU proti individuálním rozhodnutím dovolávat protiprávnosti takových dřívějších aktů s obecnou působností, jako je oznámení o výběrovém řízení. Kromě toho má Soudní dvůr rozhodnout, zda se ve vztahu k oznámením o výběrových řízeních použije zvláštní kritérium přípustnosti, na rozdíl od obecného kritéria přípustnosti uvedeného v judikatuře týkající se článku 277 SFEU. Projednávaná věc nastoluje rovněž otázky, jak v rámci zpochybnění jazykového režimu posuzovat existenci takové úzké souvislosti, jaká je popsána v bodě 3 výše.
I. Skutečnosti předcházející sporu
6.
Dne 23. října 2014 zveřejnil úřad EPSO v Úředním věstníku Evropské unie sporné oznámení o výběrovém řízení. Výběrové řízení bylo uspořádáno ve formě výběrového řízení založeného na kvalifikačních předpokladech a zkouškách.
7.
Část IV sporného oznámení o výběrovém řízení stanovila tři vstupní testy prováděné na počítačích s otázkami s výběrem odpovědí a část VI konání zkoušek v hodnoticím centru, které sestávaly z případové studie, cvičení ve skupině a strukturovaného pohovoru. Mimoto bylo ve sporném oznámení o výběrovém řízení uvedeno, že hodnocení obecných i zvláštních podmínek uvedených v části III sporného oznámení a výběr na základě kvalifikačních předpokladů uvedený v části V se provádí nejprve na základě informací, které uchazeči uvedli v přihlášce a že výběrová komise přiřadí každému výběrovému kritériu váhu (1 až 3) a ohodnotí všechny odpovědi uchazečů 0 až 4 body, přičemž k této hodnotě se připočtou vážené body a zjistí se tak celková známka.
8.
Pokud jde o zvláštní podmínky pro přijetí, sporné oznámení o výběrovém řízení požadovalo v části III.2.3, nazvané „Jazykové znalosti“, zaprvé, pokud jde o hlavní jazyk (jazyk 1), důkladnou znalost jednoho z úředních jazyků Evropské unie, odpovídající alespoň úrovni C1 Společného evropského referenčního rámce pro jazyky. Zadruhé, pokud jde o druhý jazyk (jazyk 2), toto ustanovení ukládalo požadavek uspokojivé znalosti angličtiny, francouzštiny nebo němčiny, odpovídající alespoň úrovni B2 uvedeného rámce. Kromě toho bylo vyžadováno, aby byl tento druhý jazyk odlišný od hlavního jazyka. V této části bylo zejména uvedeno, že možnosti výběru druhého jazyka jsou v tomto výběrovém řízení vymezeny v souladu se služebním zájmem, který vyžaduje, aby noví kolegové přijatí do služebního poměru mohli ihned podávat pracovní výkon a byli ve své každodenní práci schopni efektivně komunikovat. Kromě toho obecná pravidla platná pro otevřená výběrová řízení (
7
) (dále jen „obecná pravidla“), na která odkazuje sporné oznámení o výběrovém řízení a jež podle uvedeného oznámení byla jeho nedílnou součástí, ve své příloze 2 uváděla, že omezení volby druhého jazyka je rovněž odůvodněno povahou testů a zkoušek.
9.
V části IV.3 sporného oznámení o výběrovém řízení bylo uvedeno, že vstupní testy proběhnou v hlavním jazyce výběrového řízení, a v části VI.3 bylo uvedeno, že zkoušky v hodnoticím centru, které mají testovat obecné a specifické schopnosti uchazečů, proběhnou v druhém jazyce výběrového řízení.
10.
Dne 25. listopadu 2014 se uchazečka, portugalská státní příslušnice, přihlásila do sporného výběrového řízení. Z její přihlášky vyplývá, že uchazečka si jako hlavní jazyk zvolila portugalštinu, svůj mateřský jazyk, a jako druhý jazyk francouzštinu.
11.
Dopisem ze dne 19. března 2015, který byl uchazečce téhož dne zaslán prostřednictvím jejího účtu EPSO, bylo uchazečce oznámeno, že uspěla v počítačových testech.
12.
Dopisem ze dne 16. dubna 2015 byla uchazečka pozvána na případovou studii, která měla proběhnout dne 13. května 2015. V uvedeném dopise úřad EPSO nabídl uchazečce možnost používat v rámci této zkoušky klávesnici AZERTY FR, přičemž jí umožnil alternativně si zvolit klávesnici QWERTY UK, AZERTY FR/BE nebo QWERTZ DE (
8
). Uchazečka požádala o změnu klávesnice, aby mohla test absolvovat na klávesnici QWERTY UK.
13.
Uchazečka se zúčastnila zkoušek, které proběhly v hodnoticím centru v Bruselu (Belgie) dne 13. května 2015 a dne 11. června 2015.
14.
Dopisem ze dne 9. listopadu 2015, jenž byl uchazečce zaslán téhož dne prostřednictvím jejího účtu EPSO, úřad EPSO uchazečku informoval, že výběrová komise sporného výběrového řízení se rozhodla nezapsat její jméno na rezervní seznam tohoto řízení z důvodu, že „[n]epatřila mezi uchazeče, kteří v hodnoticím centru dosáhli nejvyššího celkového počtu bodů (alespoň 68,59)“ Jak vyplývalo z dokumentu nazvaného „znalostní pas“, který byl přílohou uvedeného dopisu, uchazečka získala celkem 61,13 bodů ze 100 možných.
15.
Poté, co uchazečka dopisem ze dne 19. listopadu 2015 požádala o přezkum rozhodnutí o jejím nezapsání na rezervní seznam, byla dopisem ze dne 23. června 2016 informována, že výběrová komise sporného výběrového řízení se rozhodla uvedené rozhodnutí potvrdit (dále jen „sporné rozhodnutí“).
16.
Dne 24. srpna 2016 podala uchazečka stížnost ve smyslu čl. 90 odst. 2 služebního řádu úředníků Evropské unie (dále jen „služební řád“) proti rozhodnutí o jejím nezapsání na rezervní seznam. V této stížnosti uvedla, že omezení výběru typu klávesnice, která měla být použita pro účely provedení případové studie, představuje nerovné zacházení a dovolávala se nedostatečného odůvodnění, pokud jde o omezení týkající se typů klávesnice poskytnutých uchazečům a výběru druhého jazyka sporného výběrového řízení. Kromě toho si uchazečka stěžovala na délku přezkumného řízení.
17.
Rozhodnutím ze dne 22. prosince 2016 úřad EPSO, jakožto orgán oprávněný ke jmenování, zamítl stížnost jako neopodstatněnou a nepřípustnou z důvodu, že byla podána pozdě.
II. Řízení před Tribunálem a napadený rozsudek
18.
Návrhem došlým kanceláři Tribunálu dne 31. března 2017 podala uchazečka žalobu znějící na zrušení dopisu ze dne 9. listopadu 2015 a případně na určení protiprávnosti a nepoužitelnosti sporného oznámení o výběrovém řízení a jazykového režimu, který upravuje, podle článku 277 SFEU. Uchazečka se rovněž domáhala zrušení rozhodnutí o nezapsání na rezervní seznam, zrušení sporného rozhodnutí, zrušení rozhodnutí ze dne 22. prosince 2016, kterým byla zamítnuta stížnost, a zrušení rezervního seznamu sporného výběrového řízení.
19.
Na podporu žaloby předložila uchazečka pět žalobních důvodů, z nichž první vycházel z porušení čl. 1 písm. d) služebního řádu a zásad zákazu diskriminace, proporcionality a rovných příležitostí, jelikož úřad EPSO vyžadoval, aby byla pro provedení případové studie použita klávesnice QWERTY UK, AZERTY FR/BE nebo QWERTZ DE. V rámci druhého, třetího a čtvrtého žalobního důvodu uchazečka v podstatě tvrdila, že sporné oznámení o výběrovém řízení bylo protiprávní z důvodu omezení jazyka sporného výběrového řízení. V pátém žalobním důvodu uchazečka uvedla, že úřad EPSO neodůvodnil své rozhodnutí ohledně výběru a podpory zvláštního jazykového režimu.
20.
V napadeném rozsudku Tribunál poté, co konstatoval, že sporné rozhodnutí představuje akt nepříznivě zasahující do právního postavení uchazečky, posoudil nejprve námitku protiprávnosti vznesenou v rámci druhého, třetího a čtvrtého žalobního důvodu, jejíž přípustnost byla zpochybněna Komisí, jakož i opodstatněnost této námitky.
21.
Pokud jde o přípustnost této námitky protiprávnosti, Tribunál připomněl, že v souvislosti s žalobami na neplatnost podanými proti individuálním rozhodnutím Soudní dvůr připustil, že předmětem námitky protiprávnosti mohou platně být ustanovení aktu s obecnou působností, která jsou základem uvedených rozhodnutí, nebo jež mají přímou právní spojitost s takovýmito rozhodnutími (
9
).
22.
Pokud jde zejména o oznámení o výběrovém řízení, Tribunál uvedl, že podle ustálené judikatury platí, že v rámci přijímacího řízení, které je komplexním administrativním postupem sestávajícím ze sledu rozhodnutí, je uchazeč výběrového řízení oprávněn dovolávat se v rámci žaloby proti pozdějšímu aktu nesrovnalostí předchozích aktů, které s ním úzce souvisejí (
10
), a poukázat konkrétně na protiprávnost oznámení o výběrovém řízení, na jehož základě byl předmětný akt přijat (
11
).
23.
Tribunál uvedl, že neexistuje-li úzká souvislost mezi odůvodněním napadeného individuálního rozhodnutí a žalobním důvodem vycházejícím z protiprávnosti oznámení o výběrovém řízení, které nebylo včas napadeno, je třeba prohlásit uvedený žalobní důvod za nepřípustný na základě kogentních pravidel týkajících se lhůt k podání žaloby, od nichž se nelze v tomto případě odchýlit, aniž je porušena zásada právní jistoty (
12
).
24.
S ohledem na judikaturu citovanou v bodech 21 až 23 výše, učinil Tribunál v bodech 52 až 59 šest závěrů.
25.
Zaprvé Tribunál konstatoval, že uchazečka svou námitkou protiprávnosti v podstatě zpochybňuje ustanovení sporného oznámení o výběrovém řízení týkající se jazykového režimu.
26.
Zadruhé Tribunál uvedl, že odůvodněním rozhodnutí obsaženým v dopise ze dne 9. listopadu 2015 byla uchazečka informována, že její jméno nebylo zapsáno na rezervní seznam z důvodu, že nezískala nejvíce bodů ze zkoušek provedených v hodnoticím centru.
27.
Zatřetí měl Tribunál za to, že ze „znalostního pasu“ vystaveného uchazečce vyplývá, že za obecnou schopnost „Komunikace“ získala 5,5 bodů z 10, což patří k nejnižšímu hodnocení a známkám, které uchazečka získala, pokud jde o hodnocení jejích obecných schopností, jež se konalo v hodnoticím centru. Cílem hodnocení těchto schopností bylo podle bodu 1.2 obecných pravidel, na který odkazuje poznámka pod čarou 7 sporného oznámení o výběrovém řízení, posoudit schopnost uchazeče „vyjadřovat se jasně a přesně v ústním i písemném styku“. Tribunál rozhodl, že z toho vyplývá závěr výběrové komise ve vztahu k uchazečce, pokud jde o její znalost francouzského jazyka, nebo přinejmenším o její schopnost silně ovlivněnou její znalostí tohoto jazyka.
28.
Začtvrté Tribunál uvedl, že i když sporné oznámení o výběrovém řízení nestanovilo zkoušku spojenou se zvláštními znalostmi uchazečky, pokud jde o terminologii nebo gramatiku anglického, francouzského nebo německého jazyka, nelze popřít, že existuje úzká souvislost mezi jejími znalostmi francouzského jazyka, který si vybrala jako druhý jazyk, a zkouškami, jež musela složit v tomto jazyce. Tribunál konstatoval, že znalosti francouzského jazyka, které má uchazečka, se nevyhnutelně a nutně odrážejí ve zkouškách, jež mají testovat takové obecné a specifické schopnosti, jako jsou schopnosti stanovené ve sporném oznámení o výběrovém řízení.
29.
Zapáté Tribunál uvedl, že omezení výběru druhého jazyka sporného výběrového řízení na tři dotčené jazyky neovlivnilo pouze schopnosti uchazečů vyjadřovat se ústně nebo písemně, ale že rovněž určilo typ klávesnice, kterou mohou uchazeči použít k provedení případové studie. Nebylo zpochybňováno, že uchazečka byla nucena používat druh klávesnice, kterou nebyla zvyklá používat. Podle Tribunálu měla tato okolnost dopad na složení, a tedy potenciálně na výsledek zkoušky, při níž se prostřednictvím klávesnice vyžaduje napsat text určité délky v omezeném čase.
30.
Zašesté Tribunál odmítl argument předložený Komisí na jednání, podle kterého může existovat úzká souvislost pouze tehdy, když se výsledky zkoušek hodnotících obecné schopnosti uchazečů ukážou jako negativní nebo katastrofální. Tribunál uvedl, že takový argument bez dalšího zdůvodnění obhajuje přísnější použití podmínky existence úzké souvislosti, pokud namítaná protiprávnost souvisí s jazykovým režimem výběrového řízení.
31.
S ohledem na citovanou judikaturu a na uvedených šest závěrů Tribunál v bodě 60 napadeného rozsudku rozhodl, že existuje úzká souvislost mezi odůvodněním sporného rozhodnutí a ustanoveními sporného oznámení o výběrovém řízení týkajícími se jazykového režimu sporného výběrového řízení, jejichž legalita je zpochybňována. Tribunál tak prohlásil námitku protiprávnosti sporného oznámení o výběrovém řízení za přípustnou.
32.
Dále měl Tribunál za to, že odůvodnění sporného oznámení o výběrovém řízení ani důkazy předložené Komisí na podporu tohoto odůvodnění nemohou dotčené omezení podpořit. Tribunál tudíž dospěl k závěru, že je třeba vyhovět námitce protiprávnosti, prohlásit sporné oznámení o výběrovém řízení za nepoužitelné v projednávané věci a vyhovět druhému, třetímu a čtvrtému žalobnímu důvodu.
33.
Konečně, jelikož měl Tribunál za to, že již není důvodné rozhodnout o prvním a pátém žalobním důvodu, zrušil sporné rozhodnutí.
III. Návrhová žádání účastnic řízení
34.
Komise navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
zrušil napadený rozsudek;
–
zamítl druhý, třetí a čtvrtý žalobní důvod vznesený uchazečkou v řízení v prvním stupni;
–
vrátil věc Tribunálu k rozhodnutí o prvním a pátém žalobním důvodu vzneseném uchazečkou a
–
rozhodl, že o nákladech řízení bude rozhodnuto později.
35.
Na podporu těchto návrhových žádání uplatňuje Komise jediný důvod kasačního opravného prostředku sestávající ze tří částí. První část vychází z toho, že bod 54 napadeného rozsudku je stižen nesprávným posouzením skutkového stavu, kdy Tribunál ze závěru výběrové komise ohledně znalosti francouzského jazyka uchazečky vyvozuje úzkou souvislost mezi odůvodněním sporného rozhodnutí a ustanoveními sporného oznámení o výběrovém řízení týkajícími se jazykového režimu.
36.
Druhá část zpochybňuje body 55 až 57 napadeného rozsudku. Komise tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného posouzení skutkových okolností a zkreslil důkazy, když na základě neurčitého kritéria dospěl k závěru o existenci úzké souvislosti mezi odůvodněním sporného rozhodnutí a ustanoveními sporného oznámení o výběrovém řízení, jejichž legalita je zpochybňována.
37.
Ve třetí části Komise tvrdí, že Tribunál v bodě 58 napadeného rozsudku nesprávně posoudil skutkové okolnosti, když „úzkou souvislost“ vyžadovanou na základě judikatury rovněž vyvodil ze skutečnosti, že uchazečka skládala písemnou zkoušku s klávesnicí s jiným rozložením než QWERTY-PT, na které byla zvyklá.
38.
Uchazečka argumenty Komise zpochybňuje. Navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
prohlásil kasační opravný prostředek za nepřípustný;
–
podpůrně, pro případ, že by Soudní dvůr prohlásil kasační opravný prostředek za přípustný, aby jej zamítl jako neopodstatněný a
–
uložil Komisi náhradu nákladů tohoto řízení, jakož i nákladů řízení před Tribunálem.
IV. Posouzení
39.
Na začátek své analýzy kasačního opravného prostředku uvedu několik úvodních poznámek k námitce protiprávnosti stanovené v článku 277 SFEU a k přípustnosti této námitky (část A). Poté posoudím zvláštní kritéria přípustnosti ve vztahu k oznámením o výběrových řízeních EPSO (část B) a s ohledem na tato kritéria posoudím tři části jediného důvodu kasačního opravného prostředku vzneseného Komisí týkajícího se námitky nepřípustnosti (část C).
A.
Úvodní poznámky k námitce protiprávnosti stanovené v článku 277 SFEU a k přípustnosti této námitky
40.
Od vydání rozsudku Les Verts (
13
) zastává Soudní dvůr názor, že Smlouvy zavedly „úplný systém procesních prostředků a řízení“. Na základě přijetí článků 263 a 277 SFEU, jakož i článku 267 SFEU je cílem tohoto systému zajistit přezkum legality všech unijních aktů unijním soudem (
14
). Konkrétně podle článku 277 SFEU může každý účastník řízení napadnout unijní opatření přímo provádějící unijní akty s obecnou působností před unijním soudem a na podporu své žaloby se domáhat protiprávnosti těchto aktů.
41.
Podle ustálené judikatury vyjadřuje článek 277 SFEU obecnou zásadu zajišťující každému účastníku řízení právo napadnout za účelem zrušení aktu, který se jej bezprostředně a osobně dotýká, platnost dřívějších aktů unijních orgánů, jež představují právní základ takového aktu, jestliže tento účastník řízení neměl právo podat přímou žalobu proti těmto aktům, jejichž následky tak nese, aniž měl možnost požadovat jejich zrušení (
15
).
42.
Vzhledem k tomu, že cílem článku 277 SFEU není umožnit účastníku řízení napadnout kdykoli použitelnost jakéhokoli aktu s obecnou působností, musí být akt, jehož protiprávnost je namítána a jenž provádí takový akt s obecnou působností, přímo nebo nepřímo použitelný na daný případ, který je předmětem přímé žaloby (
16
).
43.
Podle ustálené judikatury tak v souvislosti s žalobami na neplatnost podanými proti individuálním rozhodnutím mohou být ustanovení aktu s obecnou působností platně předmětem námitky protiprávnosti za podmínky, že tato ustanovení představují základ těchto rozhodnutí (
17
), nebo mají přímou právní spojitost s takovýmito rozhodnutími (
18
). S odvoláním na uvedenou judikaturu Soudní dvůr připomněl tyto dvě alternativní podmínky ve svém nedávném rozsudku velkého senátu ve věci Komise a Rada v. Carreras Sequeros a další (
19
). Rozhodl tak, že pokud napadené individuální rozhodnutí nepředstavuje ani prováděcí opatření aktu s obecnou působností, ani s ním nemá přímou právní spojitost, je námitka protiprávnosti vznesená proti tomuto aktu s obecnou působností nepřípustná (
20
).
44.
Přijetím těchto dvou alternativních podmínek Soudní dvůr přijal spíše široký výklad rozsahu námitky protiprávnosti podle článku 277 SFEU a překročil rámec „právního základu“. Zejména tím, že Soudní dvůr přijal požadavek týkající se přímé právní spojitosti, který vyplynul z judikatury poměrně brzy (
21
), výslovně umožnil podání námitky protiprávnosti vůči aktům orgánů, jež formálně nepředstavují právní základ dotčeného individuálního rozhodnutí, ale s nimiž má toto rozhodnutí přímou spojitost (
22
).
45.
Podle mého názoru je tento široký výklad odůvodněn potřebou usnadnit přístup ke spravedlnosti osobám, které nemohou podat přímou žalobu proti obecně závazným aktům Unie (
23
). A kromě toho jej lze vysvětlit omezeným normativním dosahem námitky protiprávnosti stanovené v článku 277 SFEU: článek 277 SFEU se týká pouze „nepoužitelnosti“ aktu s obecnou působností v dané věci. V souvislosti s článkem 277 SFEU totiž důvody týkající se protiprávnosti nemohou poukazovat na neplatnost nebo protiprávnost dotčeného ustanovení, nýbrž pouze na jeho nepoužitelnost v dané věci a mezi stranami sporu (
24
).
46.
Z této judikatury vyplývá, že námitku protiprávnosti podle článku 277 SFEU lze vznést pouze tehdy, jsou-li splněna tři kumulativní kritéria. Zaprvé akt, který je právním základem napadeného individuálního rozhodnutí, má obecnou působnost (dále jen „první kritérium“). Zadruhé jednotlivec, jenž se dovolává námitky protiprávnosti, nemohl podat přímou žalobu na neplatnost tohoto aktu (dále jen „druhé kritérium“) (
25
). Třetí a poslední podmínkou je, že ustanovení obecně použitelného aktu Unie tvoří základ individuálního rozhodnutí nebo s ním musí mít přímou právní spojitost (dále jen „třetí kritérium“). Jeví se však, že v oblasti oznámení o výběrových řízeních úřadu EPSO se podmínky přípustnosti liší od shora uvedených požadavků.
B.
Ke kritériím přípustnosti námitek protiprávnosti vůči oznámením o výběrových řízeních úřadu EPSO
47.
V projednávané věci Komise v podstatě tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení skutkových okolností, když dospěl k závěru, že mezi odůvodněním sporného rozhodnutí a námitkou protiprávnosti vznesenou proti spornému oznámení o výběrovém řízení existuje úzká souvislost. Kromě toho Komise tvrdí, že vzhledem k neexistenci úzké souvislosti mezi odůvodněním sporného rozhodnutí a námitkou protiprávnosti vznesenou proti spornému oznámení o výběrovém řízení, které nebylo včas napadeno, musí být tato námitka prohlášena za nepřípustnou.
48.
Uvádím, že argumenty předložené Komisí se opírají o kritérium přípustnosti, které bylo Soudním dvorem a Tribunálem konkrétně rozvinuto v rámci výběrových řízení úřadu EPSO. Aby mohl uchazeč vznést námitku protiprávnosti vůči oznámení o výběrovém řízení po více než dvou měsících po jeho zveřejnění, stanovila judikatura v této oblasti specifické požadavky pro výběrová řízení úřadu EPSO, jejichž důvod existence je založen na doktríně komplexního administrativního postupu. Podle této doktríny musí mezi odůvodněním sporného individuálního rozhodnutí a námitkou protiprávnosti vznesenou proti oznámení o výběrovém řízení existovat „úzká souvislost“ nebo „úzké propojení“.
1. Doktrína „komplexního administrativního postupu“
49.
Komise tvrdí, že pokud jde o přípustnost námitek protiprávnosti vznesených proti oznámením o výběrových řízeních, judikatura zaujala restriktivní přístup, který je odůvodněn nutností nalézt spravedlivou rovnováhu mezi právem na soudní přezkum a právní jistotou. Podle Komise je toto právo dostatečně chráněno tím, že uchazeč může napadnout všechna ustanovení oznámení o výběrovém řízení v rámci žaloby na neplatnost podle článku 270 SFEU, a to postupem stanoveným v článcích 90 a 91 služebního řádu, a prostřednictvím námitky protiprávnosti zpochybnit legalitu ustanovení oznámení o výběrovém řízení, která úzce souvisí s odůvodněním rozhodnutí, jež nepříznivě zasahuje do jeho právního postavení.
50.
Úvodem musím poznamenat, že oznámení o výběrovém řízení je obecným aktem unijního orgánu určeným všem potenciálním uchazečům. V souladu s čl. 90 odst. 2 služebního řádu má dotčená osoba na podání správní stížnosti lhůtu tří měsíců od zveřejnění oznámení o výběrovém řízení v Úředním věstníku. Podle článku 270 SFEU může uchazeč ve výběrovém řízení napadnout takové individuální rozhodnutí, jako je rozhodnutí nezapsat jméno uchazeče na rezervní seznam sestavený na konci výběrového řízení.
51.
V tomto ohledu na rozdíl od toho, co tvrdí uchazečka, jsem toho názoru, že uchazeč je bezprostředně a osobně dotčen oznámením o výběrovém řízení, které stanoví jazykový režim výběrového řízení, od okamžiku, kdy se přihlásí do výběrového řízení. Dále z ustálené judikatury Soudního dvora vyplývá, že se rozhodnutí, které nebylo adresátem ve lhůtě stanovené v čl. 263 šestém pododstavci SFEU zpochybněno, vůči němu stává pravomocným (
26
). V průběhu přípravy na výběrové řízení však uchazeč nemusí mít zájem na podání takové žaloby z obavy, že taková žaloba může poškodit jeho šance na úspěch ve výběrovém řízení nebo z důvodu nedostatku času, který by takové zpochybnění mohlo vyžadovat. Judikatura tedy v podstatě umožňuje, aby uchazeči zpochybnili legalitu oznámení o výběrovém řízení v pozdějším stadiu, pokud existuje úzká souvislost mezi odůvodněním sporného individuálního rozhodnutí a žalobním důvodem vycházejícím z vad oznámení o výběrovém řízení (
27
). Pokud by uchazeči mohli podat přímou žalobu proti oznámení o výběrovém řízení z důvodu, že se jich toto oznámení bezprostředně a osobně dotýká, zavádí citovaná judikatura výjimku z druhého kritéria. Kromě toho se tato judikatura odchyluje rovněž od třetího kritéria, a to z důvodu, že zavádí „lex specialis“.
52.
V tomto ohledu musím zdůraznit, že judikatura prošla značným vývojem. Soudní dvůr nejprve v rozsudku Adams a další v. Komise odmítl přípustnost námitky protiprávnosti vznesené proti oznámení o výběrovém řízení. Rozhodl, že uchazeč, který se domnívá, že protiprávnost oznámení o výběrovém řízení nepříznivě zasahuje do jeho právního postavení, musí toto oznámení napadnout včas. V opačném případě by bylo možné napadnout oznámení o výběrovém řízení dlouho po jeho zveřejnění a poté, co již proběhla většina nebo všechny kroky v rámci výběrového řízení, což by bylo v rozporu se zásadami právní jistoty, legitimního očekávání a řádné správy (
28
).
53.
V rozsudku Komise v. Noonan se však Soudní dvůr na základě doktríny „komplexního administrativního postupu“ (
29
) odchýlil od své předchozí judikatury. Rozhodl, že v rámci přijímacího řízení, považovaného za „komplexní administrativní postup, který sestává ze sledu velmi úzce souvisejících rozhodnutí, je žalobce oprávněn dovolávat se v rámci žaloby směřující proti takovému pozdějšímu individuálnímu rozhodnutí, jako je rozhodnutí o nepřipuštění uchazeče ke zkouškám, nesrovnalostí, k nimž došlo v průběhu výběrového řízení nebo nesrovnalostí týkajících se podmínek organizace výběrového řízení za předpokladu, že dovolávaná dřívější nesrovnalost má úzkou souvislost s později napadeným rozhodnutím (
30
).
54.
To vyvolává otázku, co je třeba považovat za „komplexní administrativní postup“. Podle mého názoru je k tomu, aby výběrové řízení bylo komplexní, třeba, aby bylo objektivně komplexní. Výběrová řízení pořádaná úřadem EPSO sestávají z řady úzce souvisejících rozhodnutí, která jsou technická a jejichž přijetí je nezbytné k tomu, aby byly dodrženy zásady rovnosti, proporcionality a transparentnosti (
31
). Požadavky uložené úřadem EPSO musí být formulovány jasně, objektivně a předvídatelně. Objektivní komplexnost však sama o sobě neodůvodňuje to, aby bylo výběrové řízení kvalifikováno jako komplexní. Výběrové řízení by rovněž mělo vykazovat subjektivní komplexnost, což znamená, že dotčený uchazeč je postaven do situace, kdy nemůže včas napadnout oznámení o výběrovém řízení, jelikož obtíže nebo vady, které z tohoto oznámení vyplývají, se projeví později – buď při doručení oznámení úřadu EPSO a pozvánky ke zkouškám, během zkoušek nebo v okamžiku doručení rozhodnutí o nezapsání na rezervní seznam. Kromě toho uchazeč, který se soustředí na úspěch ve výběrovém řízení, nemusí být schopen podat žalobu na neplatnost oznámení o výběrovém řízení (
32
). O „komplexní administrativní postup“ se tedy může jednat pouze v případě, že administrativní postup vykazuje objektivní a subjektivní komplexnost.
55.
Řešení přijaté v rozsudku Komise v. Noonan je především odchylkou od druhého kritéria, neboť umožňuje, aby uchazeč napadl oznámení o výběrovém řízení nezávisle na své aktivní legitimaci k podání přímé žaloby proti tomuto oznámení. Vzhledem k tomu, že se Komise dovolává své argumentace týkající se „úzké souvislosti“ nebo „úzkého propojení“ (
33
), na kterou Tribunál odkázal v napadeném rozsudku (
34
) a jež se odchyluje od druhého kritéria, a tudíž omezuje třetí kritérium a překrývá se s ním, budu se tímto požadavkem podrobně zabývat.
2. K požadavku „úzké souvislosti“ nebo „úzkého propojení“
56.
Úvodem bych chtěla poznamenat, že pojem „úzká souvislost“ nebo „úzká spojitost“ mezi aktem s obecnou působností a dotčeným individuálním rozhodnutím se v judikatuře Soudního dvora objevuje patrně již od počátku. Ve věcech Ley v. Komise (
35
) a Alfieri v. Parlament (
36
) Soudní dvůr rozhodl, že v rámci přijímacího řízení může uchazeč žalobou směřující proti krokům takového řízení zpochybnit legalitu dřívějších kroků, které s nimi úzce souvisejí. V pozdějším rozsudku ve věci Sergio a další v. Komise (
37
) Soudní dvůr rozhodl, že uchazeči, kteří včas nenapadli oznámení o výběrovém řízení, se přesto mohou dovolávat vad, k nimž došlo v průběhu výběrového řízení, i když původ těchto vad tkví ve znění oznámení o výběrovém řízení.
57.
Jak již bylo uvedeno, v rozsudku Komise v. Noonan (
38
) Soudní dvůr rozhodl, že s ohledem na zvláštní povahu přijímacího řízení, „které je komplexním administrativním postupem sestávajícím ze sledu úzce souvisejících rozhodnutí“, mohou být oznámení o výběrovém řízení napadena později (
39
). Přípustnost námitky protiprávnosti vůči oznámení o výběrovém řízení tak patrně představuje výjimku z druhého kritéria, která je odůvodněna použitím pojmu „komplexní administrativní postup“ (
40
). Podle mého názoru je citovaná judikatura, jež se odchyluje od obecného režimu – jelikož uchazeč může vznést námitku protiprávnosti, i když oznámení o výběrovém řízení mohlo být teoreticky napadeno v okamžiku, kdy se dotčená osoba stala uchazečem výběrového řízení – odůvodněna následujícími okolnostmi.
58.
Zaprvé v rámci obecného režimu by právo uchazeče vznést námitku protiprávnosti podle článku 277 SFEU bylo na základě výše uvedené judikatury promlčeno (
41
). Odůvodnění rozsudků Giulietti a Komise v. PB, o které se opírá napadený rozsudek, je patrně založeno na tom, že oznámení o výběrovém řízení „nebylo napadeno včas“ (
42
). Výše uvedená výjimka však umožňuje, aby neúspěšný uchazeč vznesl námitku protiprávnosti nezávisle na své aktivní legitimaci k napadení oznámení o výběrovém řízení. Kromě skutečnosti, že uchazeč nemusí být schopen (nebo nechce) napadnout oznámení o výběrovém řízení v průběhu výběrového řízení, nemusí si být vědom praktických otázek týkajících se oznámení o výběrovém řízení, jako je jazykový režim, v průběhu pozdějších fází výběrového řízení. Tyto praktické otázky se mohou projevit v pozdější fázi výběrového řízení, kdy uchazeč komunikuje s úřadem EPSO nebo skládá zkoušky. Konkrétně některé požadavky úřadu EPSO, které vyplývají z oznámení o výběrovém řízení, mohou být provedeny nebo upřesněny v pozvánkách ke zkouškám. V této souvislosti jsem toho názoru, že uchazeč by měl mít možnost namítat protiprávnost oznámení o výběrovém řízení v pozdějších fázích výběrového řízení. Za účelem uplatnění zásady účinné soudní ochrany (
43
) je proto třeba mít za to, že dotčená uchazečka nemohla „požadovat“ zrušení aktu s obecnou působností v okamžiku jejího přihlášení do výběrového řízení.
59.
Zadruhé, jak jsem uvedla výše, Soudní dvůr za účelem přípustnosti námitky protiprávnosti podle článku 277 SFEU v rozsudku Komise a Rada v. Carreras Sequeros a další (
44
) vyložil toto ustanovení, a zejména jeho třetí kritérium týkající se kritéria základu nebo přímé právní souvislosti, široce (
45
). Pokud by Soudní dvůr vykládal požadavek „úzké souvislosti“ nebo „úzké právní spojitosti“ (
46
) mezi odůvodněním sporného rozhodnutí a námitkou protiprávnosti velmi úzce, takový výklad by toto třetí kritérium neoprávněně omezil.
60.
Mimoto příliš restriktivní přístup by mohl vést k tomu, že by zpochybnění jazykového režimu výběrových řízení bylo příliš obtížené, což by znamenalo nepřímé schválení praxe spočívající v obvyklém stanovení angličtiny, francouzštiny a němčiny jakožto druhého jazyka výběrového řízení, aniž by bylo možné ověřit, zda dotyčný orgán dodržel povinnosti vyplývající z judikatury Soudního dvora. Rovněž poznamenávám, že v projednávané věci Tribunál námitce protiprávnosti sporného oznámení o výběrovém řízení vyhověl, jelikož důvody v něm uvedené ani důkazy předložené Komisí na podporu těchto důvodů nemohly potvrdit oprávněnost jazykového režimu pro sporné výběrové řízení. Komise ve svém kasačním opravném prostředku nezpochybnila část napadeného rozsudku týkající se opodstatněnosti námitky protiprávnosti.
61.
Zatřetí připomínám, že podle Smlouvy platí, že účinek námitky protiprávnosti podle článku 277 SFEU je omezený, jelikož akt s obecnou působností se neruší, nýbrž je pouze nepoužitelný v dané věci (
47
). Účinek prohlášení protiprávnosti nastává pouze inter partes, a nikoli erga omnes; akt s obecnou působností bude prohlášen za nepoužitelný v rozsahu, v němž byl použit v individuálním rozhodnutí. Z tohoto důvodu se přikláním rovněž k odmítnutí úvahy týkající se zásady právní jistoty.
62.
Nevidím tedy důvody, proč by měl Soudní dvůr odmítnout připustit žalobu proti oznámení o výběrovém řízení prostřednictvím námitky protiprávnosti, pokud existuje úzká souvislost nebo úzká právní spojitost mezi odůvodněním sporného rozhodnutí a ustanoveními sporného oznámení o výběrovém řízení týkajícími se jazykového režimu.
63.
Požadavek na úzkou souvislost nebo úzkou právní spojitost musí být nicméně vykládán dostatečně restriktivně, neboť se jedná o odchylku od obecného režimu, která umožňuje účastníku řízení, aby se jeho právo na napadení legality aktu s obecnou působností nepromlčelo. Takový výklad je mimoto odůvodněný za účelem nalezení rovnováhy mezi možností napadnout akt s obecnou působností i po zveřejnění oznámení o výběrovém řízení a podáváním četných samostatných žalob proti oznámení o výběrovém řízení, které by nadměrně zatížily Komisi a Tribunál.
64.
Proto se domnívám, že Tribunál právem uvedl, že týká-li se žalobní důvod vycházející z vady oznámení o výběrovém řízení, které nebylo včas napadeno, odůvodnění napadeného individuálního rozhodnutí, je podle judikatury žaloba přípustná (
48
). Naproti tomu v případě neexistence takové souvislosti je třeba žalobní důvod prohlásit za nepřípustný (
49
).
65.
Ve světle těchto úvah dále posoudím, zda Tribunál právem zamítl námitku nepřípustnosti vznesenou Komisí v rámci žaloby na neplatnost před Tribunálem proti námitce protiprávnosti sporného oznámení o výběrovém řízení.
C.
K námitce nepřípustnosti vznesené Komisí
66.
Úvodem musím konstatovat, že Komise zpochybňuje body 54 až 61 napadeného rozsudku. Nezpochybňuje dva závěry Tribunálu uvedené v bodech 52 a 53 napadeného rozsudku. Zaprvé Komise uvádí, že uchazečka svou námitkou protiprávnosti v podstatě zpochybňuje ustanovení sporného oznámení o výběrovém řízení týkající se jazykového režimu, a sice omezení výběru druhého jazyka na angličtinu, francouzštinu nebo němčinu. Zadruhé Tribunál uvedl, že dopisem ze dne 9. listopadu 2015 byla uchazečka informována, že její jméno nebylo zapsáno na rezervní seznam z důvodu, že nezískala nejvíce bodů ze zkoušek provedených v hodnoticím centru.
67.
Uchazečka tvrdí, že Komise se tím, že rozdělila jediný důvod kasačního opravného prostředku do tří částí, snaží uměle oddělit úvahy, z nichž Tribunál vycházel v bodech 51 až 61 napadeného rozsudku. Souhlasím s tím, že v uvedených bodech Tribunál vysvětluje, proč existuje úzká souvislost mezi odůvodněním sporného rozhodnutí a ustanoveními sporného oznámení o výběrovém řízení týkajícími se jazykového režimu sporného výběrového řízení, jejichž legalita je zpochybňována. Domnívám se nicméně, že úvahy obsažené v uvedených bodech lze posoudit odděleně, jelikož každá z těchto tří částí se týká jiného argumentu.
68.
Kromě toho má uchazečka za to, že uvedené tři části směřují ke zpochybnění skutkových okolností věci zjištěných Tribunálem. Uchazečka tedy navrhuje, aby Soudní dvůr odmítl důvod kasačního opravného prostředku v plném rozsahu, nebo každou z jeho tří částí jako nepřípustnou. Podpůrně navrhuje, aby byl důvod kasačního opravného prostředku nebo každá z jeho tří částí zamítnut jako neopodstatněný. Těmito návrhy se budu zabývat v rámci analýzy každé z těchto tří částí.
1. K první části jediného důvodu kasačního opravného prostředku
69.
Komise tvrdí, že Tribunál se v bodě 54 napadeného rozsudku dopustil nesprávného právního posouzení skutkových okolností, když potvrdil, že mezi odůvodněním sporného rozhodnutí a ustanoveními sporného oznámení o výběrovém řízení týkajícími se jazykového režimu existuje úzká souvislost. Komise uvádí, že i kdyby uchazečka získala za obecnou schopnost „komunikace“ 10 bodů z 10, potřebovala by dalších 7,46 bodů k tomu, aby byla zapsána na rezervní seznam. Proto všechny následující závěry Tribunálu týkající se přípustnosti námitky protiprávnosti uvedené v bodech 55 až 58 napadeného rozsudku spočívají na předpokladu existence úzké souvislosti a jsou stiženy tímto nesprávným právním posouzením.
70.
Úvodem, jak již bylo uvedeno (
50
), poznamenávám, že v bodě 54 Tribunál rozhodl, že cílem ohodnocení obecné schopnosti „komunikace“ v hodnoticím centru bylo posoudit schopnost uchazeče „vyjadřovat se jasně a přesně v ústním i písemném styku“. Z toho implicitně, avšak nutně vyplývá závěr výběrové komise ve vztahu k uchazečce, pokud jde o znalost francouzského jazyka, nebo přinejmenším o její schopnost silně ovlivněnou její znalostí tohoto jazyka.
71.
Musím poznamenat, že argumentace Komise spočívá na předpokladu, že neúspěch uchazečky ve sporném výběrovém řízení nebyl způsoben obecnou schopností „komunikace“, ale jinými schopnostmi, v nichž uchazečka nezískala dostatečný počet bodů. Tribunál však takové skutkové zjištění v napadeném rozsudku neučinil. I když Soudní dvůr, jakožto soud rozhodující o kasačním opravném prostředku, nemůže posuzovat skutkový stav (
51
), krom případu, kdy je uplatněno zkreslení, musí v rámci řízení o kasačním opravném prostředku přezkoumat právní kvalifikace skutkových okolností (
52
).
72.
Vzhledem k tomu, že Tribunál v napadeném rozsudku neučinil žádné zjištění týkající se schopnosti, která byla rozhodující pro nezapsání uchazečky na rezervní seznam, měl by Soudní dvůr podle mého názoru vycházet ze skutkového rámce uvedeného v napadeném rozsudku, jenž, pokud jde o známky uchazečky, pouze konstatuje, že „[uchazečka] dosáhla celkového počtu 61,13 bodů ze 100“ a za obecnou schopnost „komunikace“ uchazečka „získala 5,5 bodů z 10, což patří k nejnižšímu hodnocení a známkám, které žalobkyně získala, pokud jde o hodnocení jejích obecných schopností, jež se konalo v hodnoticím centru“ (
53
). V rámci posouzení argumentů Komise by tedy Soudní dvůr měl odolat pokušení, aby nahradil posouzení skutkového stavu provedené Tribunálem svým vlastním posouzením. Soudnímu dvoru však přísluší ověřit, zda je neexistence takového zjištění relevantní pro účely posouzení právní kvalifikace skutkového stavu, to znamená pro prokázání úzké souvislosti mezi odůvodněním sporného rozhodnutí a ustanoveními sporného oznámení o výběrovém řízení týkajícími se jazykového režimu.
73.
V tomto ohledu jsem toho názoru, že právní kvalifikace dotčených skutkových okolností by neměla záviset na takových vnějších skutečnostech, jako je počet bodů získaný uchazečem v rámci jiné obecné nebo specifické schopnosti, ale na konkrétních důvodech individuálního rozhodnutí týkajícího se dotčené specifické schopnosti. Jinými slovy k tomu, aby byla námitka protiprávnosti přípustná, stačí, aby uchazeč prokázal, že dotčená schopnost v případě, kdy nebyl dosažen dostatečný počet bodů, úzce souvisí se spornými ustanoveními sporného oznámení o výběrovém řízení. Za tímto účelem jsou ostatní známky podle mého názoru irelevantní.
74.
Kromě toho v případě, že by Soudní dvůr měl určit, která ze známek byla rozhodující pro nezapsání uchazečky na rezervní seznam, takové konstatování by se netýkalo nepřípustnosti, ale opodstatněnosti důvodů uplatněných uchazečkou, jelikož zahrnuje posouzení výsledků uvedených v individuálním rozhodnutí a podstaty argumentů předložených uchazečkou.
75.
Vzhledem k tomu, že hodnocení schopnosti „komunikace“ výběrovou komisí vyplývá ze sporných ustanovení sporného oznámení o výběrovém řízení, může uchazečka vznést námitku protiprávnosti těchto ustanovení na základě článku 277 SFEU. Kromě toho nic v napadeném rozsudku, zejména jeho bod 54, nenasvědčuje tomu, že Tribunál zkreslil skutkové okolnosti, když dospěl k závěru, že existuje úzká spojitost mezi závěrem výběrové komise o znalosti francouzského jazyka uchazečky a úrovní schopnosti „komunikace“. V uvedeném bodě Tribunál správně použil kritéria úzké souvislosti nebo úzkého propojení, jak jsou vysvětlena výše (
54
), přičemž uvedený bod se jeví být prostý jakékoliv vady spočívající v nesprávném právním posouzení.
76.
V důsledku výše uvedeného jsem toho názoru, že na základě závěru obsaženého v bodě 54 Tribunál právem vyvodil existenci úzké souvislosti mezi odůvodněním sporného rozhodnutí a ustanoveními sporného oznámení o výběrovém řízení týkajícími se jazykového režimu v projednávané věci, která mohou vést k přípustnosti námitky protiprávnosti. Takový závěr stačí k prokázání této souvislosti. Nicméně pro úplnost posoudím existenci takové úzké souvislosti z jiných důvodů, než které již byly uvedeny, a sice z důvodů uvedených v bodech 55 až 57 napadeného rozsudku.
2. Ke druhé části jediného důvodu kasačního opravného prostředku
77.
Komise tvrdí, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení skutkových okolností a zkreslil důkazy, když v bodech 55 až 57 napadeného rozsudku dospěl k závěru, že existuje úzká souvislost mezi odůvodněním sporného rozhodnutí a ustanoveními sporného oznámení o výběrovém řízení na základě kritéria, které spočívá na myšlence, že pro uchazečku je náročnější skládat zkoušky v jejím druhém jazyce než v jejím rodném jazyce. Komise tvrdí, že srovnání úrovně uchazeččiny portugalštiny s její úrovní francouzštiny není pro prokázání takové úzké souvislosti relevantní.
78.
Komise zdůrazňuje, že uchazečka napadla skutečnost, že si jako druhý jazyk mohla vybrat pouze angličtinu, francouzštinu nebo němčinu. Uchazečka uvedla, že by mohla získat lepší známky, pokud by mohla skládat zkoušky ve španělštině, a že právě na tomto základě se domnívá, že existuje úzká souvislost mezi sporným rozhodnutím a jazykovým režimem sporného výběrového řízení. Namísto porovnání uchazeččiny úrovně portugalštiny s francouzštinou měl Tribunál srovnat její úroveň portugalštiny se španělštinou.
79.
Kromě toho Komise tvrdí, že Tribunál v uvedených bodech nezohlednil skutečnost, že v projednávané věci uchazečka nejlépe ovládala angličtinu a francouzštinu. Omezení výběru druhého jazyka tak nemohlo dotyčnou uchazečku znevýhodnit, neboť tvrdila, že má lepší znalost těchto dvou jazyků, a to na úrovni C2. Uchazečka uvedla jiný jazyk – španělštinu – ale uvedla, že v ní má nižší úroveň znalosti než v angličtině a francouzštině. Toto omezení tedy nelze považovat za omezení, které mělo negativní dopad na výkon uchazečky, nebo za omezení, jež úzce souvisí s odůvodněním sporného rozhodnutí.
80.
Uchazečka v podstatě tvrdí, že body 56 až 58 napadeného rozsudku je třeba vykládat společně a argument Komise představuje umělé oddělení těchto bodů.
81.
Úvodem připomínám, že v bodě 52 Tribunál uvádí, že svou námitkou protiprávnosti uchazečka zpochybňuje ustanovení sporného oznámení o výběrovém řízení týkající se jazykového režimu, a sice omezení výběru druhého jazyka na angličtinu, francouzštinu nebo němčinu. V bodě 55 napadeného rozsudku Tribunál uvedl, že mezi znalostí francouzského jazyka uchazečky a zkouškami, které musela v tomto jazyce složit, existuje úzká souvislost. V tomto smyslu Tribunál v bodě 57 napadeného rozsudku uvedl, že uchazečka ovládala lépe portugalštinu než francouzštinu.
82.
Takové porovnání nemůže být správné, jelikož portugalština byla hlavním jazykem uchazečky a úroveň tohoto jazyka nemůže být relevantní pro vhodnost omezení volby druhého jazyka. Konstatování Tribunálu uvedená v bodech 55 až 57 napadeného rozsudku proto nemohou právně stačit k prokázání úzké souvislosti mezi odůvodněním sporného rozhodnutí a ustanoveními sporného oznámení o výběrovém řízení, jejichž legalita je zpochybňována (
55
).
83.
Porovnání provedené v uvedených bodech je tudíž stiženo nesprávným právním posouzením. Došlo-li však v odůvodnění rozhodnutí Tribunálu k porušení unijního práva, avšak je patrné, že jeho výrok je opodstatněný z jiných právních důvodů, nemůže takové porušení vést ke zrušení tohoto rozhodnutí. Je třeba nahradit odůvodnění (
56
). V projednávané věci je třeba zrušit odůvodnění uvedené v bodech 55 až 57 napadeného rozsudku.
3. Ke třetí části jediného důvodu kasačního opravného prostředku
84.
Komise tvrdí, že se Tribunál v bodě 58 napadeného rozsudku dopustil nesprávného posouzení skutkových okolností, když úzkou souvislost vyžadovanou judikaturou vyvodil ze skutečnosti, že uchazečka skládala písemnou zkoušku s klávesnicí s jiným rozložením než QWERTY PT, na které byla zvyklá.
85.
Komise zaprvé uvádí, že volba rozložení klávesnice nesouvisí s odůvodněním sporného rozhodnutí. Při jednání Komise kladla značný důraz na skutečnost, že sporné oznámení o výběrovém řízení neobsahovalo žádnou zmínku o výběru klávesnice. Zadruhé Komise tvrdí, že i když je pravda, že úřad EPSO navrhl omezený výběr rozložení klávesnice pro případovou studii, jedná se o otázku odlišnou od otázky jazykového režimu sporného výběrového řízení. Sporné oznámení o výběrovém řízení totiž neuvádí nic ohledně rozložení klávesnice. Kromě toho skutečnost, že si uchazečka zvolila klávesnici QWERTY UK, ačkoli se rozhodla absolvovat případovou studii ve francouzštině, prokazuje, že obě tyto otázky jsou odlišné a nezávislé.
86.
V tomto ohledu uvádím, že v bodě 58 napadeného rozsudku Tribunál uvedl, že „omezení výběru druhého jazyka výběrového řízení na tři dotčené jazyky neovlivňuje pouze schopnosti uchazečů vyjadřovat se ústně nebo písemně, ale že rovněž určuje typ klávesnice, kterou mohou uchazeči použít k provedení případové studie, přičemž dodávání klávesnic uchazečům je podle praxe úřadu EPSO, potvrzené Komisí před Tribunálem, omezeno pouze na jazyk (a případně na jazyky), v němž musí být zkoušky složeny“. Tribunál dodal, že v projednávaném případě přitom není zpochybňováno, že uchazečka byla nucena používat druh klávesnice, kterou nebyla zvyklá používat z důvodu svého mateřského jazyka. Podle Tribunálu má tato okolnost dopad na složení, a tedy potenciálně na výsledek zkoušky, při níž se prostřednictvím klávesnice vyžaduje napsat text určité délky v omezeném čase.
87.
Otázku, zda lze volbu klávesnice označit za relevantní pro účely prokázání úzké souvislosti, může Soudní dvůr posoudit v rámci řízení o kasačním opravném prostředku na základě skutkového stavu zjištěného Tribunálem.
88.
V tomto ohledu je z pohledu úřadu EPSO pravda, že výběr klávesnic je praktickou a technickou otázkou, která se nikde ve sporném oznámení o výběrovém řízení neobjevuje. Z pohledu uchazečky se však domnívám, že jazykový režim má dopad na její ústní a písemné vyjadřování. Vzhledem k tomu, že písemné vyjadřování závisí na volbě klávesnice, nelze souvislost mezi těmito dvěma prvky vyloučit. Vzhledem k tomu, že psaný jazyk je vyjádřen klávesnicí jakožto technickým prostředkem, může mezi jazykem používaným uchazečkou a jazykovým režimem existovat souvislost. Podle mého názoru není pochyb o tom, že tyto dvě uvedené otázky spolu navzájem souvisejí a úzká souvislost je charakterizována zvláštními okolnostmi projednávané věci. Skutečnost, že sporné oznámení o výběrovém řízení omezilo výběr jazyků na tři výše uvedené jazyky, se zřejmě přenáší na poskytování klávesnic úřadem EPSO, které je omezeno na tytéž jazyky. Tento paralelismus se zdá být volbou úřadu EPSO z důvodu rozhodnutí omezit výběr druhého jazyka.
89.
Kromě toho jsem velmi kritická k argumentu, který na jednání uvedla Komise, podle něhož takový vztah neexistuje, jelikož možnosti volby klávesnice nejsou uvedeny ve sporném oznámení o výběrovém řízení. Pokud by Soudní dvůr tento argument přijal, mohla by se Komise opírat o neurčitá nebo nepřesná oznámení o výběrových řízeních, aby se vyhnula soudnímu přezkumu. Skutečnost, že Komise vycházela z pozvánky ke zkouškám, aby podrobně popsala výběr klávesnic, prokazuje, že v případě komplexního administrativního postupu, jako je výběrové řízení úřadu EPSO, jsou kroky úzce spojeny a oznámení o výběrovém řízení musí být dostatečně jasné a podrobné. Taková významná skutečnost, jako je volba klávesnice používané v rámci výběrového řízení, by měla být předmětem soudního přezkumu.
90.
Z toho vyplývá, že za těchto specifických okolností se Tribunál nedopustil pochybení, když v bodech 60 a 61 napadeného rozsudku konstatoval existenci úzké souvislosti mezi odůvodněním sporného rozhodnutí a ustanoveními sporného oznámení o výběrovém řízení týkajícími se jazykového režimu sporného výběrového řízení, a tudíž prohlásil námitku protiprávnosti za přípustnou.
91.
Mám tudíž za to, že třetí část jediného důvodu kasačního opravného prostředku musí být zamítnuta.
92.
S ohledem na výše uvedené úvahy navrhuji Soudnímu dvoru, aby zrušil napadený rozsudek v rozsahu, v němž Tribunál v jeho bodech 55 až 57 vycházel ze srovnání mezi úrovní portugalštiny a francouzštiny uchazečky, aby prokázal úzkou souvislost mezi odůvodněním sporného rozhodnutí a ustanoveními sporného oznámení o výběrovém řízení. Ve zbývající části je třeba kasační opravný prostředek zamítnout.
D.
Náklady řízení
93.
Článek 184 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora stanoví, že je-li kasační opravný prostředek opodstatněný a Soudní dvůr vydá sám konečné rozhodnutí ve věci, rozhodne o nákladech řízení.
94.
Podle čl. 138 odst. 1 tohoto jednacího řádu, jenž se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě čl. 184 odst. 1 uvedeného jednacího řádu, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, jenž měl ve věci úspěch, požadoval. Článek 138 odst. 3 téhož jednacího řádu uvádí, že pokud měli účastníci řízení ve věci částečně úspěch i neúspěch, ponese každý z nich vlastní náklady řízení. Jeví-li se to však vzhledem k okolnostem v projednávané věci jako odůvodněné, může Soudní dvůr rozhodnout, že účastník řízení ponese vlastní náklady řízení a nahradí část nákladů řízení vynaložených druhým účastníkem řízení.
95.
V projednávané věci jsem toho názoru, že pokud Soudní dvůr přijme úvahy, které jsem navrhla, tak s ohledem na okolnosti projednávané věci by Komisi měl uložit, aby kromě vlastních nákladů řízení souvisejících s řízením v prvním stupni i s řízením o kasačním opravném prostředku nahradila náklady řízení vynaložené uchazečkou v řízení o kasačním opravném prostředku i v řízení v prvním stupni, a to v plném rozsahu.
E.
Závěry
96.
S ohledem na výše uvedené úvahy navrhuji, aby Soudní dvůr s výjimkou bodů 55 až 57 rozsudku ze dne 9. června 2021, Calhau Correia de Paiva v. Komise (T‑202/17, EU:T:2021:323), zamítl kasační opravný prostředek a uložil Komisi náhradu nákladů řízení.
(
1
) – Původní jazyk: angličtina.
(
2
) – Wittgenstein, L., Tractatus Logico Philosophicus, Routledge, 1961, 5.6, s. 70.
(
3
) – Jejíž význam byl připomenut v čl. 3 odst. 3 čtvrtém pododstavci SEU a v článku 22 Listiny základních práv Evropské unie. V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 26. března 2019, Španělsko v. Komise (C‑377/16, EU:C:2019:249, bod 36).
(
4
) – Článek 1 nařízení Rady č. 1 ze dne 15. dubna 1958 o užívání jazyků v Evropském hospodářském společenství (Úř. věst. 1958, 17, s. 385; Zvl. vyd. 01/01, s. 3), ve znění nařízení Rady (EU) č. 517/2013 ze dne 13. května 2013 (Úř. věst. 2013, L 158, s. 1) (dále jen „nařízení č. 1/58“).
(
5
) – Oznámení o výběrovém řízení EPSO/AD/293/14 pro sestavení rezervních seznamů uchazečů za účelem obsazení volných pracovních míst administrátorů v oborech právo hospodářské soutěže, korporátní financování, finanční ekonomie, ekonomika průmyslu, makroekonomie (AD 7) v rámci Evropské komise (Úř. věst. 2014, C 376 A, s. 1).
(
6
) – T‑202/17, EU:T:2021:323.
(
7
) – Úř. věst. 2014, C 60 A, s. 1.
(
8
) – AZERTY, QWERTY a QWERTZ jsou různá rozložení znaků latinské abecedy na klávesách psacích strojů a počítačových klávesnicích. Rozložení jsou pojmenována podle prvních šesti písmen, které se objevují v první řadě abecedních kláves. Názvy rozložení označují zemi, v níž se používají, tedy FR/BE (Francie nebo Belgie), UK (Spojené království) nebo DE (Německo).
(
9
) – Viz rozsudek ze dne 8. září 2020, Komise a Rada v. Carreras Sequeros a další (C‑119/19 P a C‑126/19 P, EU:C:2020:676, bod 69 a citovaná judikatura).
(
10
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 11. srpna 1995, Komise v. Noonan (C‑448/93 P, EU:C:1995:264, bod 17 a citovaná judikatura).
(
11
) – Viz rozsudek ze dne 14. prosince 2017, PB v. Komise (T‑609/16, EU:T:2017:910, bod 26 a citovaná judikatura).
(
12
) – Tamtéž, body 28 a 29.
(
13
) – Viz rozsudek ze dne 23. dubna 1986, Les Verts v. Parlament (294/83, EU:C:1986:166, bod 23).
(
14
) – Rozsudky ze dne 25. července 2002, Unión de Pequeños Agricultores v. Rada (C‑50/00 P, EU:C:2002:462, bod 40); ze dne 12. září 2006, Reynolds Tobacco a další v. Komise (C‑131/03 P, EU:C:2006:541, bod 80); ze dne 12. července 2012, Association Kokopelli (C‑59/11, EU:C:2012:447, bod 34); ze dne 3. října 2013, Inuit Tapiriit Kanatami a další v. Parlament a Rada (C‑583/11 P, EU:C:2013:625, bod 92); a ze dne 28. března 2017, Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, bod 66).
(
15
) – V tomto smyslu viz rozsudky ze dne 6. března 1979, Simmenthal v. Komise (92/78, EU:C:1979:53, bod 39), a ze dne 19. ledna 1984, Andersen a další v. Parlament (262/80, EU:C:1984:18, bod 6). Z judikatury rovněž vyplývá, že námitku protiprávnosti lze podat pouze v případě neexistence jakéhokoli jiného dostupného procesního prostředku. V tomto smyslu viz rozsudky ze dne 9. března 1994, TWD Textilwerke Deggendorf (C‑188/92, EU:C:1994:90, bod 17); ze dne 15. února 2001, Nachi Europe (C‑239/99, EU:C:2001:101, bod 37); a ze dne 8. března 2007, Roquette Frères (C‑441/05, EU:C:2007:150, bod 40).
(
16
) – Rozsudek ze dne 8. září 2020, Komise a Rada v. Carreras Sequeros a další (C‑119/19 P a C‑126/19 P, EU:C:2020:676, bod 68 a citovaná judikatura). Pokud jde o Tribunál, viz rozsudky ze dne 15. března 2017, Fernández González v. Komise (T‑455/16 P, nezveřejněný, EU:T:2017:169, bod 34), a ze dne 22. listopadu 2017, von Blumenthal a další v. EIB (T‑558/16, nezveřejněný, EU:T:2017:827, bod 71).
(
17
) – V tomto smyslu viz zejména rozsudky ze dne 28. října 1981, Krupp Stahl v. Komise (275/80 a 24/81, EU:C:1981:247, bod 32), a ze dne 11. července 1985, Salerno a další v. Komise a Rada (87/77, 130/77, 22/83, 9/84 a 10/84, nezveřejněný, EU:C:1985:318, bod 36).
(
18
) – V tomto smyslu viz zejména rozsudky ze dne 31. března 1965, Macchiorlati Dalmas v. Vysoký úřad (21/64, EU:C:1965:30, s. 175, 187); ze dne 10. června 1986, Usinor v. Komise (81/85 a 119/85, EU:C:1986:234, bod 13); ze dne 9. září 2003, Kik v. OHIM (C‑361/01 P, EU:C:2003:434, bod 76); a ze dne 28. června 2005, Dansk Rørindustri a další v. Komise (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P až C‑208/02 P a C‑213/02 P, EU:C:2005:408, bod 237).
(
19
) – Rozsudek ze dne 8. září 2020 (C‑119/19 P a C‑126/19 P, EU:C:2020:676, bod 69 a citovaná judikatura).
(
20
) – Tamtéž, bod 70 a citovaná judikatura.
(
21
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 31. března 1965, Macchiorlati Dalmas v. Vysoký úřad (21/64, EU:C:1965:30, s. 187).
(
22
) – Rozsudky ze dne 13. července 1966, Itálie v. Rada a Komise (32/65, EU:C:1966:42), a ze dne 16. března 2022, MEKH a FGSZ v. ACER (T‑684/19 a T‑704/19, EU:T:2022:138, bod 58). Pokud jde o Tribunál, viz zejména rozsudky ze dne 2. října 2001, Martinez a další v. Parlament (T‑222/99, T‑327/99 a T‑329/99, EU:T:2001:242, bod 135); ze dne 20. listopadu 2007, Ianniello v. Komise (T‑308/04, EU:T:2007:347, bod 33); a ze dne 2. října 2014, Spraylat v. ECHA (T‑177/12, EU:T:2014:849, bod 25).
(
23
) – Rozsudky ze dne 26. října 1993, Reinarz v. Komise (T‑6/92 a T‑52/92, EU:T:1993:89, bod 56), a ze dne 21. října 2010, Agapiou Joséphidès v. Komise a EACEA (T‑439/08, nezveřejněný, EU:T:2010:442, bod 50).
(
24
) – Stanovisko generálního advokáta P. Cruz Villalóna ve věci National Iranian Oil Company v. Rada (C‑440/14 P, EU:C:2015:545, bod 66).
(
25
) – Ke druhému kritériu uvádím, že podle čl. 263 šestého pododstavce SFEU musí být žaloba na neplatnost podána ve lhůtě dvou měsíců, a to podle okolností ode dne vyhlášení příslušného aktu, ode dne jeho oznámení navrhovateli nebo ode dne, kdy se o něm navrhovatel dozvěděl. Teoreticky lze tvrdit, že za účelem napadení oznámení o výběrovém řízení úřadu EPSO by jednotlivec mohl napadnout akt s obecnou působností od okamžiku, kdy byl přijat jako uchazeč do výběrového řízení.
(
26
) – Rozsudek ze dne 14. listopadu 2017, British Airways v. Komise (C‑122/16 P, EU:C:2017:861, bod 83 a citovaná judikatura).
(
27
) – V tomto smyslu viz rozsudky ze dne 16. září 1993, Noonan v. Komise (T‑60/92, EU:T:1993:74, bod 27), a ze dne 31. ledna 2006, Giulietti v. Komise (T‑293/03, EU:T:2006:37, bod 42).
(
28
) – V tomto smyslu viz rozsudky ze dne 11. března 1986, Adams a další v. Komise (294/84, EU:C:1986:112, bod 17), a ze dne 31. ledna 2006, Giulietti v. Komise (T‑293/03, EU:T:2006:37, bod 42).
(
29
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 11. srpna 1995, Komise v. Noonan (C‑448/93 P, EU:C:1995:264, body 17 a 19).
(
30
) – Tamtéž. Viz rovněž rozsudek ze dne 14. prosince 2017, PB v. Komise (T‑609/16, EU:T:2017:910, body 26 a násl.).
(
31
) – V tomto smyslu viz rovněž rozsudek ze dne 27. listopadu 2012, Itálie v. Komise (C‑566/10 P, EU:C:2012:752, body 90 a 92).
(
32
) – Viz bod 51 výše.
(
33
) – Bod 13 kasačního opravného prostředku.
(
34
) – Viz body 50, 55, 59 a 60 napadeného rozsudku.
(
35
) – Rozsudek ze dne 31. března 1965, Ley v. Komise (12/64 a 29/64, EU:C:1965:28, bod 118).
(
36
) – Rozsudek ze dne 7. dubna 1965, Alfieri v. Parlament (35/64, EU:C:1965:40, bod 266).
(
37
) – Rozsudek ze dne 8. března 1988, Sergio a další v. Komise (64/86, 71/86 až 73/86 a 78/86, EU:C:1988:119, bod 15).
(
38
) – Rozsudek ze dne 11. srpna 1995, Komise v. Noonan (C‑448/93 P, EU:C:1995:264, bod 12).
(
39
) – Viz bod 53 výše.
(
40
) – V tomto ohledu je třeba uvést, že ve věci Komise a Rada v. Carreras Sequeros a další (C‑119/19 P a C‑126/19 P, EU:C:2020:676) Soudní dvůr nezmínil kritérium úzké souvislosti ani prostor pro uvážení rozhodujícího orgánu. Soudní dvůr oproti tomu připomněl zavedené kritérium, podle něhož mohou existovat dvě alternativy: buď je dotčený akt obecné povahy základem dotčeného individuálního rozhodnutí, nebo mají tyto dva akty přímou právní spojitost.
(
41
) – Viz poznámka pod čarou č. 15.
(
42
) – Rozsudky ze dne 31. ledna 2006, Giulietti v. Komise (T‑293/03, EU:T:2006:37, bod 41), a ze dne 14. prosince 2017, PB v. Komise (T‑609/16, EU:T:2017:910, bod 28).
(
43
) – Podle ustálené judikatury článek 47 Listiny základních práv Evropské unie, který je potvrzením zásady účinné právní ochrany, zakotvuje ve prospěch každého, jehož práva a svobody zaručené právem Unie byly porušeny, právo na účinné prostředky nápravy před soudem (viz zejména rozsudek ze dne 20. dubna 2021, Repubblika, C‑896/19, EU:C:2021:311, bod 40).
(
44
) – Viz rovněž body 44 a 45 výše.
(
45
) – Viz body 44 až 46 výše.
(
46
) – Rozsudek ze dne 14. prosince 2017, PB v. Komise (T‑609/16, EU:T:2017:910, bod 29 a citovaná judikatura).
(
47
) – Stanovisko generálního advokáta P. Cruz Villalóna ve věci National Iranian Oil Company v. Rada (C‑440/14 P, EU:C:2015:545, bod 66).
(
48
) – Bod 49 napadeného rozsudku.
(
49
) – Bod 50 napadeného rozsudku.
(
50
) – Viz bod 27 výše.
(
51
) – V tomto smyslu viz rozsudek ze dne 13. června 2013, Versalis v. Komise (C‑511/11 P, EU:C:2013:386, bod 66).
(
52
) – Viz rozsudky ze dne 1. června 1994, Komise v. Brazzelli Lualdi a další (C‑136/92 P, EU:C:1994:211, bod 49), a ze dne 23. listopadu 2017, Bionorica a Diapharm v. Komise (C‑596/15 P a C‑597/15 P, EU:C:2017:886, bod 55 a citovaná judikatura).
(
53
) – Body 11 a 54 napadeného rozsudku.
(
54
) – Viz body 57 až 63 výše.
(
55
) – Oproti porovnání uchazeččiny úrovně portugalštiny s francouzštinou, měl Tribunál porovnat portugalštinu s její úrovní španělštiny.
(
56
) – Rozsudky ze dne 9. září 2008, FIAMM a další v. Rada a Komise (C‑120/06 P a C‑121/06 P, EU:C:2008:476, bod 187), ze dne 6. září 2017, Intel v. Komise (C‑413/14 P, EU:C:2017:632, bod 94), a ze dne 6. listopadu 2018, Scuola Elementare Maria Montessori v. Komise, Komise v. Scuola Elementare Maria Montessori a Komise v. Ferracci (C‑622/16 P až C‑624/16 P, EU:C:2018:873, bod 48).