62022CJ0600
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (čtvrtého senátu)
26. září 2024 (
*1
)
„Kasační opravný prostředek – Institucionální právo – Členové Evropského parlamentu – Oficiální oznámení jmen zvolených poslanců provedené členskými státy – Pravomoci Parlamentu – Žádost o ochranu imunity – Akty, které nemohou být předmětem žaloby na neplatnost“
Věc C‑600/22 P,
jejímž předmětem je kasační opravný prostředek podaný na základě článku 56 statutu Soudního dvora Evropské unie dne 16. září 2022,
Carles Puigdemont i Casamajó, s bydlištěm ve Waterloo (Belgie),
Antoni Comín i Oliveres, s bydlištěm ve Waterloo,
zástupci: P. Bekaert, S. Bekaert, advocaten, a G. Boye, abogado,
účastníci řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelé),
přičemž dalšími účastníky řízení jsou:
Evropský parlament, zástupci: N. Görlitz, T. Lukácsi a J.-C. Puffer, jako zmocněnci,
žalovaný v prvním stupni,
Španělské království, zástupci: A. Gavela Llopis, jako zmocněnkyně,
vedlejší účastník v prvním stupni,
SOUDNÍ DVŮR (čtvrtý senát),
ve složení: C. Lycourgos, předseda senátu, O. Spineanu-Matei, J.-C. Bonichot (zpravodaj), S. Rodin a L. S. Rossi, soudci,
generální advokát: M. Szpunar,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
po vyslechnutí stanoviska generálního advokáta na jednání konaném dne 11. dubna 2024,
vydává tento
Rozsudek
1
Svým kasačním opravným prostředkem se Carles Puigdemont i Casamajó a Antoni Comín i Oliveres domáhají zrušení rozsudku Tribunálu Evropské unie ze dne 6. července 2022, Puigdemont i Casamajó a Comín i Oliveres v. Parlament (T‑388/19, dále jen napadený rozsudek, EU:T:2022:421), kterým Tribunál odmítl jako nepřípustnou jejich žalobu na zrušení pokynu předsedy Evropského parlamentu ze dne 29. května 2019, kterým jim byl odepřeno využití přijímací a asistenční služby nabízené nově příchozím poslancům Evropského parlamentu a udělení dočasné akreditace (dále jen „pokyn ze dne 29. května 2019“), jakož i na zrušení odmítnutí předsedy tohoto orgánu přiznat jim postavení poslanců Evropského parlamentu obsažené v dopise ze dne 27. června 2019 (dále jen „dopis ze dne 27. června 2019“) (dále společně „sporné akty“).
Právní rámec
Akt o volbách
2
Článek 5 aktu o volbě členů Evropského parlamentu ve všeobecných a přímých volbách (Úř. věst. 1976, L 278, s. 5), jenž je připojen k rozhodnutí Rady 76/787/ESUO, EHS, Euratom ze dne 20. září 1976 (Úř. věst. 1976, L 278, s. 1) ve znění rozhodnutí Rady 2002/772/ES, Euratom ze dne 25. června 2002 a ze dne 23. září 2002 (Úř. věst. 2002, L 283, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 137) (dále jen „akt o volbách“), stanoví:
„1.   Pětileté funkční období, na které jsou členové […] parlamentu voleni, začíná zahájením prvního zasedání vždy po volbách.
[…]
2.   Funkční období každého člena […] parlamentu začíná a končí současně s obdobím uvedeným v odstavci 1.“
3
Článek 8 aktu o volbách stanoví:
„S výhradou ustanovení tohoto aktu se volební postup v každém členském státě řídí vnitrostátními předpisy.
Těmito vnitrostátními předpisy, jež mohou případně zohledňovat zvláštnosti v členských státech, nesmí být celkově dotčen poměrný charakter volebního systému.“
4
Článek 12 tohoto aktu stanoví:
„[…] Parlament ověřuje pověřovací listiny svých členů. Za tímto účelem bere na vědomí výsledky úředně vyhlášené členskými státy a rozhoduje o sporech, které mohou případně vzniknout na základě ustanovení tohoto aktu, kromě sporů vzniklých na základě ustanovení vnitrostátních předpisů, na něž tento akt odkazuje.“
5
Článek 13 uvedeného aktu zní takto:
„1.   Místo se uprázdní [uvolní] zánikem mandátu člena […] parlamentu v případě jeho rezignace [vzdání se mandátu] nebo smrti [úmrtím] nebo v případě, že je mandátu zbaven.
2.   S výhradou jiných ustanovení tohoto aktu stanoví každý členský stát vhodné postupy pro obsazení místa, jež se uprázdní [uvolní] během pětiletého funkčního období uvedeného v článku [5], na zbytek tohoto období.
3.   Jestliže právní předpisy členského státu výslovně stanoví zbavení mandátu člena […] parlamentu, zaniká jeho mandát podle těchto právních předpisů. Příslušné vnitrostátní orgány o tom uvědomí […] parlament.“
Jednací řád
6
Článek 3 jednacího řádu Parlamentu platného pro deváté volební období (2019–2024) (dále jen „jednací řád“), nadepsaný „Ověřování pověřovacích listin“, stanoví následující:
„1.   Po všeobecných volbách do […] parlamentu vyzve předseda [Parlamentu] příslušné orgány členských států, aby neprodleně oznámily Parlamentu jména zvolených poslanců, aby všichni poslanci mohli zasednout v Parlamentu s platností od okamžiku zahájení prvního zasedání následujícího po volbách.
Zároveň předseda [Parlamentu] upozorní tyto orgány na příslušná ustanovení aktu [o volbách] a vyzve je, aby přijaly opatření nezbytná k tomu, aby nedošlo k případům neslučitelnosti s výkonem mandátu poslance […] parlamentu.
2.   Poslanci, jejichž zvolení bylo oznámeno Parlamentu, učiní předtím, než zasednou v Parlamentu, písemné prohlášení, že nezastávají žádnou funkci neslučitelnou s výkonem mandátu poslance […] parlamentu ve smyslu čl. 7 odst. 1 nebo 2 aktu [o volbách]. Po všeobecných volbách bude toto prohlášení učiněno, je-li to možné, nejpozději šest dnů před prvním zasedáním Parlamentu následujícím po volbách. Dokud nejsou ověřeny pověřovací listiny poslanců nebo není rozhodnuto o případném sporu a za předpokladu, že předtím podepsali výše uvedené písemné prohlášení, zasedají poslanci v Parlamentu a v jeho orgánech a požívají všech práv, která jsou s tím spojena.
Pokud je na základě skutečností ověřitelných ze zdrojů přístupných veřejnosti zjištěno, že poslanec zastává funkci neslučitelnou s výkonem mandátu poslance […] parlamentu ve smyslu čl. 7 odst. 1 nebo 2 aktu [o volbách], Parlament na základě informace poskytnuté předsedou oznámí uvolnění mandátu.
3.   Na základě zprávy příslušného výboru ověří Parlament bezodkladně pověřovací listiny a rozhodne o platnosti mandátu každého nově zvoleného poslance a rovněž o případných sporech, které mu byly předloženy podle ustanovení aktu [o volbách], kromě sporů, které na základě uvedeného aktu spadají výlučně do působnosti ustanovení vnitrostátních předpisů, na něž uvedený akt odkazuje.
Zpráva příslušného výboru se opírá o oficiální oznámení jednotlivých členských států, která uvádějí konečné výsledky voleb se jmény zvolených kandidátů a všech náhradníků, spolu s jejich pořadím v souladu s výsledky hlasování.
Mandát poslance může být potvrzen pouze tehdy, učinil-li poslanec písemná prohlášení podle tohoto článku a přílohy I jednacího řádu.
[…]“
7
Článek 5 tohoto jednacího řádu, nadepsaný „Výsady a imunity“, stanoví:
„[…]
2.   Při výkonu svých pravomocí týkajících se výsad a imunit jedná Parlament v zájmu zachování své integrity jakožto demokratického zákonodárného shromáždění a s cílem zajistit nezávislost poslanců při plnění jejich povinností. Poslanecká imunita není osobní výsadou poslanců, nýbrž zárukou nezávislosti Evropského parlamentu jako celku a jeho poslanců.
[…]“
8
Článek 7 uvedeného jednacího řádu, nadepsaný „Ochrana výsad a imunit“, stanoví:
„1.   V případech, kdy orgány členského státu údajně porušily nebo údajně hodlají porušit výsady nebo imunity současného nebo bývalého poslance, může být Parlament v souladu s čl. 9 odst. 1 požádán, aby rozhodl, zda došlo nebo zda je pravděpodobné, že dojde, k porušení těchto výsad a imunit.
2.   Tuto žádost o ochranu výsad a imunit lze podat zejména tehdy, je-li možné se domnívat, že by tyto okolnosti představovaly správní či jiné omezení volného pohybu poslance, který jede na místo zasedání Parlamentu nebo se z něj vrací, nebo správní či jiné omezení poslance vyjádřit názor nebo hlasovat během plnění svých povinností, nebo že by dané okolnosti spadaly do oblasti působnosti článku 9 Protokolu č. 7 o výsadách a imunitách Evropské unie.
3.   Žádost o ochranu výsad a imunit poslance není přípustná, pokud již byla s ohledem na tytéž skutečnosti podána žádost o zbavení nebo ochranu imunity daného poslance, a to bez ohledu na to, zda bylo k této dřívější žádosti přijato rozhodnutí či nikoli.
4.   Pokud již byla s ohledem na tytéž skutečnosti podána žádost o zbavení imunity určitého poslance, žádost o ochranu výsad a imunit tohoto poslance se již dále neposuzuje.
5.   Pokud bylo přijato rozhodnutí neochránit výsady a imunity určitého poslance, může tento poslanec výjimečně požádat o přezkoumání tohoto rozhodnutí, jestliže předloží v souladu s čl. 9 odst. 1 jednacího řádu nové důkazy. Žádost o přezkoumání rozhodnutí není přípustná, pokud bylo proti tomuto rozhodnutí zahájeno řízení na základě článku 263 [SFEU] nebo pokud má předseda Parlamentu za to, že nově předložené důkazy nejsou dostatečně podloženy na to, aby odůvodňovaly přezkoumání rozhodnutí.“
9
Článek 8 jednacího řádu, nadepsaný „Naléhavé opatření předsedy Parlamentu s cílem potvrdit imunitu“, stanoví následující:
„1.   V naléhavém případě, pokud jsou při zadržení poslance nebo omezení jeho svobody pohybu zjevně porušeny jeho výsady a imunity, může předseda Parlamentu po konzultaci s předsedou a zpravodajem příslušného výboru z vlastního podnětu potvrdit výsady a imunity dotčeného poslance. Předseda Parlamentu uvedený podnět oznámí tomuto výboru a informuje Parlament.
2.   Pokud předseda Parlamentu využije pravomocí, které jsou mu svěřeny podle odstavce 1, výbor vezme na své nejbližší schůzi podnět [tohoto] předsedy […] na vědomí. Výbor může, pokud to považuje za nezbytné, vypracovat zprávu a předložit ji Parlamentu.“
10
Článek 9 jednacího řádu, nadepsaný „Imunitní řízení“, stanoví následující:
„1.   Každá žádost o zbavení poslanecké imunity, s níž se příslušný orgán členského státu obrací na předsedu Parlamentu, nebo žádost současného či bývalého poslance o ochranu jeho výsad a imunit je oznámena v Parlamentu a postoupena příslušnému výboru.
2.   Se souhlasem dotčeného poslance či bývalého poslance může příslušnou žádost podat jiný poslanec, který může dotčeného poslance či bývalého poslance zastupovat ve všech fázích daného řízení.
Poslanec, který zastupuje dotčeného poslance či bývalého poslance, se nepodílí na přijímání rozhodnutí ve výboru.
3.   Výbor projedná žádosti o zbavení poslanecké imunity nebo žádosti o ochranu výsad a imunit bezodkladně, avšak s přihlédnutím k jejich poměrné složitosti.
4.   Výbor předloží návrh odůvodněného rozhodnutí, kterým doporučí přijetí či zamítnutí žádosti o zbavení imunity nebo žádosti o ochranu výsad a imunit. Pozměňovací návrhy nejsou přípustné. Je-li daný návrh zamítnut, má se za to, že bylo přijato opačné rozhodnutí.
5.   Výbor může požádat příslušný orgán o informace nebo odůvodnění, které považuje za nezbytné k tomu, aby mohl zaujmout stanovisko, zda má být poslanec zbaven imunity nebo zda má být jeho imunita ochráněna.
6.   Dotčený poslanec musí dostat příležitost vyjádřit se a může předložit jakékoli dokumenty nebo jiné písemné doklady, které považuje za relevantní.
Dotčený poslanec nesmí být přítomen rozpravám o žádosti o zbavení jeho poslanecké imunity nebo o její ochranu, s výjimkou jeho slyšení.
Předseda výboru vyzve poslance k tomu, aby se v uvedený den a v uvedenou dobu k záležitosti vyjádřil. Dotčený poslanec se může svého práva na vyjádření vzdát.
Jestliže se dotčený poslanec v návaznosti na tuto výzvu k vyjádření nedostaví, má se za to, že se svého práva na vyjádření vzdal, pokud nepožádal o to, aby byl ze slyšení v uvedený den a v uvedenou dobu omluven, a pokud svou žádost nezdůvodnil. Předseda výboru rozhoduje o tom, zda lze žádosti o omluvu vzhledem k uvedeným důvodům vyhovět. Dotčenému poslanci není dovoleno se proti tomuto rozhodnutí odvolat.
Jestliže předseda výboru žádosti o omluvu vyhoví, vyzve dotčeného poslance, aby se k dané záležitosti vyjádřil v jiný den a v jinou dobu. Jestliže se dotčený poslanec na základě této druhé výzvy ke slyšení nedostaví, řízení pokračuje, aniž by byl poslanec vyslechnut. Další žádosti o omluvu či slyšení se již nepřijímají.
7.   Pokud se žádost o zbavení imunity nebo o její ochranu týká více obvinění, může být o každém z nich rozhodnuto zvlášť. Výbor může ve své zprávě ve výjimečných případech navrhnout, aby se zbavení imunity nebo její ochrana vztahovala pouze na trestní stíhání a aby poslanec, dokud není rozsudek pravomocný, nemohl být zadržen či vzat do vazby nebo aby proti němu nemohla být přijata jiná opatření, která by mu bránila ve výkonu mandátu.
8.   Výbor může předložit odůvodněné stanovisko k pravomoci daného orgánu a k přípustnosti žádosti, ale za žádných okolností se nesmí vyslovit o vině či nevině poslance, ani o tom, zda názory nebo činy, které jsou poslanci přisuzovány, odůvodňují trestní stíhání, a to ani v případě, že se výbor při posuzování žádosti podrobně seznámil se skutkovým stavem daného případu.
9.   Návrh rozhodnutí výboru je zařazen na pořad jednání nejbližšího denního zasedání následujícího po dni, kdy byl předložen. K tomuto návrhu nelze předkládat pozměňovací návrhy.
Rozprava se u každého návrhu na zbavení či zachování imunity nebo na ochranu výsady či imunity omezí na důvody pro a proti.
Aniž je dotčen článek 173, nesmí poslanec, o jehož výsadách a imunitách se jedná, promluvit v rozpravě.
O návrhu či návrzích rozhodnutí obsažených ve zprávě se hlasuje při prvním hlasování následujícím po rozpravě.
Poté, co Parlament věc projedná, se hlasuje o každém návrhu obsaženém ve zprávě odděleně. Jestliže byl návrh zamítnut, považuje se za přijaté opačné rozhodnutí.
10.   Předseda [Parlamentu] okamžitě sdělí rozhodnutí Parlamentu dotčenému poslanci a příslušnému orgánu dotčeného členského státu spolu se žádostí, aby byl předseda informován o vývoji příslušného řízení a o soudních rozhodnutích přijatých v rámci tohoto řízení. Jakmile předseda [Parlamentu] obdrží tuto informaci, sdělí ji Parlamentu způsobem, který považuje za nejvhodnější, případně po konzultaci s příslušným výborem.
11.   Výbor se zabývá těmito věcmi a nakládá s veškerými dokumenty, které obdržel, s co největší důvěrností. Výbor vždy projedná žádosti týkající se imunitního řízení na neveřejné schůzi.
12.   Parlament se zabývá pouze žádostmi o zbavení poslanecké imunity, které mu předložily justiční orgány nebo stálá zastoupení členských států.
13.   Výbor vypracuje zásady pro uplatňování tohoto článku.
14.   Jakýkoli dotaz příslušného orgánu týkající se rozsahu výsad nebo imunit poslanců se projednává podle výše uvedených ustanovení.“
11
Článek 4 odst. 1 přílohy I jednacího řádu, nadepsané „Kodex chování poslanců […] parlamentu v souvislosti s finančními zájmy a střety zájmů“, stanoví:
„V zájmu transparentnosti poslanci […] parlamentu předloží na vlastní odpovědnost předsedovi Parlamentu prohlášení o finančních zájmech, a to před koncem prvního dílčího zasedání následujícího po volbách do […] parlamentu (nebo do 30 dnů poté, co v průběhu volebního období zahájí výkon mandátu v Parlamentu). Prohlášení předloží na formuláři přijatém předsednictvem [tohoto orgánu] podle článku 9. O veškerých změnách, které se dotýkají tohoto prohlášení, informují předsedu Parlamentu do konce měsíce následujícího po okamžiku, kdy ke změně došlo.“
Španělský volební zákon
12
Článek 224 Ley orgánica 5/1985 del Régimen Electoral General (základní zákon 5/1985 o všeobecném volebním systému) ze dne 19. června 1985 (BOE č. 147 ze dne 20. června 1985, s. 19110, dále jen „španělský volební zákon“) stanoví:
„1.   Junta Electoral Central [Ústřední volební komise, Španělsko] nejpozději dvacátý den po volbách provede sečtení hlasů na vnitrostátní úrovni, přidělí křesla jednotlivým kandidátním listinám a vyhlásí, které osoby byly zvoleny.
2.   Zvolení kandidáti do pěti dnů od vyhlášení výsledků voleb složí před [Ústřední volební komisí] přísahu nebo slib zachovávat Constitución española (španělská Ústava). Po uplynutí této lhůty prohlásí [Ústřední volební komise] místa náležející poslancům […] parlamentu, kteří nesložili přísahu nebo slib zachovávat španělskou Ústavu, za uvolněná a všechna výsadní práva, která by jim z výkonu mandátu mohla plynout, za pozastavená, a to až do složení této přísahy nebo tohoto slibu.
[…]“
Skutečnosti předcházející sporu
13
Skutečnosti předcházející sporu jsou vylíčeny v bodech 13 až 36 napadeného rozsudku. Pro účely tohoto rozsudku je lze shrnout následovně.
14
Carles Puigdemont i Casamajó byl předsedou Generalitat de Cataluña (Katalánská samospráva, Španělsko) a Antoni Comín i Oliveres byl členem Gobierno autonómico de Cataluña (Autonomní vláda Katalánska, Španělsko) v okamžiku přijetí Ley 19/2017 del Parlamento de Cataluña, reguladora del referéndum de autodeterminación (zákon Parlamentu Katalánska 19/2017 o referendu o sebeurčení) ze dne 6. září 2017 (DOGC č. 7449A ze dne 6. září 2017, s. 1), a Ley 20/2017 del Parlamento de Cataluña, de transitoriedad jurídica y fundacional de la República (zákon 20/2017 Parlamentu Katalánska 20/2017 o přechodném právním a ústavním řádu Republiky) ze dne 8. září 2017 (DOGC č. 7451A ze dne 8. září 2017, s. 1), a dne 1. října 2017, kdy se konalo referendum o sebeurčení podle prvního z těchto zákonů, přičemž uplatňování jeho ustanovení bylo mezitím pozastaveno rozhodnutím Tribunal Constitucional (Ústavní soud, Španělsko).
15
V návaznosti na přijetí uvedených zákonů a na konání zmíněného referenda Ministerio fiscal (státní zastupitelství, Španělsko), Abogado del Estado (právní zástupce státu, Španělsko) a politická strana VOX iniciovali trestní stíhání proti mimo jiné navrhovatelům, kterým bylo vytýkáno, že se dopustili zejména trestných činů „násilí proti orgánu veřejné moci“ a „porušení povinností při správě veřejného majetku“.
16
Usnesením ze dne 9. července 2018 prohlásil Tribunal Supremo (Nejvyšší soud, Španělsko), že se navrhovatelé nedostavili k soudu v důsledku útěku ze španělského území, a přerušil trestní řízení proti nim do doby, než budou nalezeni.
17
Následně byli navrhovatelé zvoleni ve volbách do Parlamentu, které se konaly ve Španělsku dne 26. května 2019, na kandidátní listině koalice Lliures per Europa (Junts) [Svobodní pro Evropu (společně)], kterou vedli. Tato kandidátní listina získala dvě křesla v Parlamentu.
18
Pokynem ze dne 29. května 2019 informoval předseda Parlamentu generálního tajemníka tohoto orgánu o tom, že je třeba všem kandidátům zvoleným ve Španělsku odmítnout vstup do „uvítacího centra“(welcome village), jakož i využívání pomoci poskytované nově zvoleným kandidátům do Parlamentu (dále jen „zvláštní přijímací služba“), jakož i odložit jejich akreditaci až do úředního potvrzení jejich zvolení v souladu s článkem 12 aktu o volbách. Navrhovatelé tedy nemohli využít zvláštní přijímací služby a byl jim odmítnut vstup na „uvítacího centra“, jakož i udělení prozatímní akreditace a přístupové karty.
19
Dne 13. června 2019 přijala Ústřední volební komise rozhodnutí týkající se „[v]yhlášení poslanců zvolených do Evropského parlamentu ve volbách konaných dne 26. května 2019“ (dále jen „vyhlášení ze dne 13. června 2019“), v němž bylo uvedeno, že podle čl. 224 odst. 1 španělského volebního zákona a podle údajů uvedených v konsolidovaném sčítání předaném každou z provinciálních volebních komisí provedla Ústřední volební komise nové sčítání hlasů na celostátní úrovni, přidělila odpovídající křesla každému z kandidátů a vyhlásila jména zvolených kandidátů, mezi nimiž byli i navrhovatelé. Vyhlášení ze dne 13. června 2019 také uvádělo, že zvolení kandidáti složí dne 17. června 2019 slib zachovávat španělskou Ústavu, jak vyžaduje čl. 224 odst. 2 španělského volebního zákona.
20
Dopisem ze dne 14. června 2019 požádali navrhovatelé předsedu Parlamentu, aby zohlednil výsledky voleb konaných dne 26. května 2019 vyplývající z vyhlášení ze dne 13. června 2019, vzal zpět pokyn ze dne 29. května 2019, aby mohli mít přístup do prostor Parlamentu a využít zvláštní přijímací služby, a umožnil jim ujmout se mandátu a požívat práv souvisejících s jejich postavením poslanců Evropského parlamentu od 2. července 2019, tedy od data zahájení prvního plenárního zasedání po volbách konaných dne 26. června 2019.
21
Dne 15. června 2019 zamítl vyšetřující soudce Tribunal Supremo (Nejvyšší soud) žádost navrhovatelů týkající se zrušení vnitrostátních zatýkacích rozkazů, které na ně vydaly španělské trestněprávní soudy za účelem, aby mohli být souzeni v trestním řízení uvedeném v bodě 15 tohoto rozsudku.
22
Dne 17. června 2019 zaslala Ústřední volební komise Parlamentu seznam poslanců zvolených ve Španělsku (dále jen „oznámení ze dne 17. června 2019“). Jména navrhovatelů na něm uvedena nebyla.
23
Dne 20. června 2019 odepřela Ústřední volební komise navrhovatelům možnost složit přísahu nebo slib zachovávat španělskou Ústavu, jak vyžaduje čl. 224 odst. 2 španělského volebního zákona, prostřednictvím písemného prohlášení učiněného před notářem v Belgii nebo prostřednictvím zmocněnců jmenovaných formou notářského zápisu učiněného v Belgii, jelikož tato přísaha musí být podle ní vykonána osobně.
24
Téhož dne oznámila Ústřední volební komise Parlamentu, že navrhovatelé nesložili přísahu nebo slib zachovávat španělskou Ústavu a v souladu s čl. 224 odst. 2 španělského volebního zákona prohlásila mandáty přidělené navrhovatelům v Parlamentu za uvolněné a veškeré výsady, které by jim mohly připadnout z titulu jejich funkcí, za pozastavené, dokud nesloží tuto přísahu nebo slib (dále jen „oznámení ze dne 20. června 2019“).
25
Dopisem ze dne 20. června 2019 požádali navrhovatelé předsedu Parlamentu, aby na základě článku 8 jednacího řádu urychleně přijal veškerá opatření k potvrzení jejich výsad a imunit a zejména chránil tyto výsady a imunity, prohlásil, že vnitrostátní zatýkací rozkazy, které se na ně vztahovaly, porušují uvedené výsady a imunity, které požívají podle článku 9 protokolu (č. 7) o výsadách a imunitách Evropské unie (dále jen „protokol o výsadách a imunitách“), prohlásil, že čl. 9 druhý pododstavec tohoto protokolu chrání poslance Evropského parlamentu před jakýmkoli soudním omezením jejich svobody pohybu, které by jim mohlo bránit ve splnění formalit nezbytných k nástupu do funkce, a aby neprodleně předal své rozhodnutí příslušným španělským orgánům.
26
Dopisem ze dne 24. června 2019 navrhovatelé v podstatě zopakovali všechny žádosti podané v dopisech ze dne 14. a 20. června 2019, které zůstaly bez odpovědi.
27
V dopise ze dne 27. června 2019 odpověděl předseda Parlamentu na dopisy ze dne 14., 20. a 24. června 2019, přičemž v něm v podstatě navrhovatelům sdělil, že s nimi nemůže jednat jako s budoucími členy Parlamentu, protože jejich jména nejsou uvedena na seznamu zvolených kandidátů, který byl oficiálně oznámen španělskými orgány.
28
Dne 28. června 2019 se navrhovatelé v žalobě zapsané do rejstříku pod číslem T‑388/19 domáhali toho, aby Tribunál zrušil pokyn ze dne 29. května 2019 a různé akty obsažené podle nich v dopise ze dne 27. června 2019, tedy zaprvé odmítnutí předsedy Parlamentu vzít na vědomí výsledky voleb ze dne 26. května 2019, zadruhé prohlášení o uvolnění mandátu přiděleného každému z navrhovatelů, které učinil předseda Parlamentu, zatřetí odmítnutí předsedy Parlamentu umožnit jim ujmout se funkcí, vykonávat mandát poslance Evropského parlamentu a zasedat v Parlamentu od zahájení prvního zasedání po volbách dne 26. května 2019 a začtvrté odmítnutí předsedy Parlamentu přijmout naléhavé opatření na základě článku 8 jednacího řádu s cílem potvrdit jejich výsady a imunity.
29
Téhož dne navrhovatelé ke své žalobě připojili návrh na předběžné opatření, zapsaný do rejstříku pod číslem T‑388/19 R, znějící na odklad vykonatelnosti zaprvé rozhodnutí předsedy Parlamentu nevzít na vědomí výsledky voleb do Parlamentu konaných dne 26. května 2019, které byly úředně vyhlášeny Španělským královstvím a následného rozhodnutí vzít na vědomí jiný a neúplný seznam zvolených členů, oznámený španělskými orgány dne 17. června 2019, zadruhé rozhodnutí předsedy Parlamentu považovat oznámení ze dne 20. června 2019 za oznámení zbavující účinku vyhlášení navrhovatelů jako zvolených členů Parlamentu a zatřetí rozhodnutí Parlamentu o odmítnutí zaručit v souladu s čl. 3 odst. 2 jednacího řádu právo navrhovatelů zasedat v Parlamentu a v jeho orgánech při plném požívání jejich práv od zahájení parlamentního zasedání až do doby, než bude rozhodnuto o sporech předložených Parlamentu a španělským soudům. Navrhovatelé se také domáhali toho, aby bylo Parlamentu uloženo přijetí všech nezbytných opatření, včetně potvrzení jejich výsad a imunit vycházejících z článku 9 protokolu o výsadách a imunitách, aby mohli zasedat v Parlamentu od zahájení prvního zasedání následujícího po volbách.
30
E-mailem ze dne 10. října 2019 zaslala poslankyně Evropského parlamentu D. Riba i Giner jménem navrhovatelů předsedovi Parlamentu zvolenému dne 3. července 2019, jakož i předsedovi a místopředsedovi výboru pro právní záležitosti tohoto orgánu žádost 38 poslanců Evropského parlamentu různých státních příslušností a z různých politických stran, k nimž patřila, směřující zejména k tomu, aby Parlament na základě článku 9 jednacího řádu chránil poslaneckou imunitu navrhovatelů podle čl. 9 prvního a druhého pododstavce protokolu o výsadách a imunitách.
31
Dne 14. října 2019 vydal vyšetřující soudce trestního senátu Tribunal Supremo (Nejvyšší soud) vnitrostátní zatýkací rozkaz, evropský zatýkací rozkaz a mezinárodní zatýkací rozkaz na C. Puigdemonta i Casamajó, aby mohl být souzen v trestním řízení uvedeném v bodě 15 tohoto rozsudku. Tytéž zatýkací rozkazy byly vydány na A. Comín i Oliverese dne 4. listopadu 2019. Carles Puigdemont i Casamajó byl zadržen v Belgii dne 17. října a Antoni Comín i Oliveres dne 7. listopadu 2019, a téhož dne byli za určitých podmínek propuštěni.
32
Dvěma dopisy podobného znění ze dne 10. prosince 2019, z nichž jeden byl zaslán D. Riba i Giner a druhý všem 38 poslancům uvedeným v bodě 30 tohoto rozsudku, předseda Parlamentu uvedl, že nemůže považovat navrhovatele za členy Parlamentu, pokud španělské orgány oficiálně neoznámí jejich zvolení.
33
V rozsudku ze dne 19. prosince 2019, Junqueras Vies (C‑502/19, EU:C:2019:1115) Soudní dvůr zejména rozhodl, že na osobu, jejíž zvolení do Parlamentu bylo úředně vyhlášeno, ale které nebylo umožněno, aby vyhověla některým požadavkům, které v návaznosti na takové vyhlášení stanoví vnitrostátní právo, ani odcestovat do Parlamentu, aby se účastnila jeho prvního zasedání, musí být nahlíženo jako na osobu, která požívá imunity podle čl. 9 druhého pododstavce protokolu o výsadách a imunitách.
34
Usnesením ze dne 1. července 2019, Puigdemont i Casamajó a Comín i Oliveres v. Parlament (T‑388/19 R, EU:T:2019:467), předseda Tribunálu odmítl návrh na předběžné opatření uvedený v bodě 29 tohoto rozsudku a rozhodl, že o nákladech řízení bude rozhodnuto později.
35
Usnesením ze dne 20. prosince 2019, Puigdemont i Casamajó a Comín i Oliveres v. Parlament [C‑646/19 P(R), EU:C:2019:1149], místopředsedkyně Soudního dvora zrušila usnesení předsedy Tribunálu ze dne 1. července 2019 (T‑388/19 R, EU:T:2019:467), vrátila mu věc zpět a rozhodla, že o náhradě nákladů řízení bude rozhodnuto později.
36
Na plenárním zasedání dne 13. ledna 2020 oznámil předseda Parlamentu v návaznosti na rozsudek ze dne 19. prosince 2019, Junqueras Vies (C‑502/19, EU:C:2019:1115), že tento orgán vzal na vědomí zvolení navrhovatelů do Parlamentu s účinností od 2. července 2019 (dále jen „akt ze dne 13. ledna 2020“).
37
Dne 20. února 2020 navrhovatelé podali žalobu na neplatnost dopisu ze dne 10. prosince 2019, který předseda Parlamentu zaslal Dianě Riba i Giner. Tato žaloba byla zapsána do rejstříku pod číslem T‑115/20.
38
V usnesení ze dne 19. března 2020, Puigdemont i Casamajó a Comín i Oliveres v. Parlament (T‑388/19 R-RENV, EU:T:2020:114), předseda Tribunálu, který rozhodoval ve věci po jejím vrácení na základě usnesení ze dne 20. prosince 2019, Puigdemont i Casamajó a Comín i Oliveres v. Parlament [C‑646/19 P(R), EU:C:2019:1149], měl za to, že s ohledem na akt ze dne 13. ledna 2020 již není třeba rozhodovat o návrhu na předběžné opatření a že o nákladech řízení bude rozhodnuto později.
39
Napadeným rozsudkem Tribunál v podstatě zamítl žalobu uvedenou v bodě 28 tohoto rozsudku z důvodu, že směřovala proti aktům, které nemohou být předmětem žaloby na neplatnost na základě článku 263 SFEU.
Řízení před Soudním dvorem a návrhová žádání účastníků řízení
40
V kasačním opravném prostředku navrhovatelé navrhují, aby Soudní dvůr:
–
napadený rozsudek zrušil;
–
vrátil věc Tribunálu nebo podpůrně zrušil sporné akty a
–
uložil Parlamentu a Španělskému království náhradu nákladů řízení nebo podpůrně rozhodl, že o náhradě nákladů řízení bude rozhodnuto později.
41
Parlament navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
zamítl kasační opravný prostředek a
–
uložil navrhovatelům náhradu nákladů řízení o kasačním opravném prostředku.
42
Španělské království navrhuje, aby Soudní dvůr:
–
odmítl kasační opravný prostředek jako nepřípustný, nebo jej zamítl jako neopodstatněný a
–
uložil navrhovatelům náhradu nákladů řízení.
Ke kasačnímu opravnému prostředku
43
Na podporu kasačního opravného prostředku uplatňují navrhovatelé čtyři důvody. V rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku zpochybňují odůvodnění, kterým Tribunál odmítl jejich návrhová žádání znějící na zrušení sporných aktů jako nepřípustná z důvodu, že nezměnily jejich právní postavení. V druhém důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelé podpůrně navrhují, aby Soudní dvůr přehodnotil svou judikaturu vycházející z rozsudku ze dne 30. dubna 2009, Itálie a Donnici v. Parlament (C‑393/07 a C‑9/08, EU:C:2009:275) a v případě, že tak neučiní, vznášejí námitku protiprávnosti článku 12 aktu o volbách. V rámci třetího důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelé kritizují odůvodnění, kterým Tribunál rozhodl, že skutečnost, že předseda Parlamentu nepřijal naléhavé opatření s cílem potvrdit jejich výsady a imunity na základě článku 8 jednacího řádu, nemůže být předmětem žaloby na neplatnost. Konečně v rámci čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelé vytýkají Tribunálu, že rozhodl, že jejich argumentace směřující ke zpochybnění údajného odmítnutí předsedy Parlamentu předat jejich žádost o ochranu jejich výsad a imunit příslušnému výboru tohoto orgánu směřuje proti neexistujícímu aktu, jelikož dotčené osoby takovou žádost nepodaly na základě článků 7 a 9 jednacího řádu.
K přípustnosti kasačního opravného prostředku
Argumentace účastníků řízení
44
Španělské království tvrdí, že kasační opravný prostředek je v plném rozsahu nepřípustný v podstatě z důvodu, že nesplňuje požadavky stanovené v čl. 256 odst. 1 prvním pododstavci SFEU a v čl. 168 odst. 1 písm. d) a v čl. 169 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora, jelikož dostatečně přesně a jasně neoznačuje kritizované body odůvodnění napadeného rozsudku a právní argumenty, na nichž je jejich návrh založen. Tvrdí rovněž, že se kasační opravný prostředek omezuje na opakování důvodů a argumentů, které již byly uplatněny před Tribunálem, takže ve skutečnosti představuje návrh na přezkum žaloby podané k Tribunálu, což nespadá do pravomoci Soudního dvora v rámci kasačního opravného prostředku.
45
V argumentaci v reakci na jednotlivé důvody kasačního opravného prostředku vznesené navrhovateli Parlament a Španělské království rovněž tvrdí, že tyto důvody jsou z velké části nepřípustné.
Závěry Soudního dvora
46
I když je pravda, že písemnosti navrhovatelů se zčásti podobají návrhu na přezkum žaloby podané k Tribunálu a v několika ohledech se zdají být matoucí a nadbytečné, je třeba konstatovat, že kasační opravný prostředek jako celek, stejně jako hlavní argumentace uvedená na podporu každého z důvodů kasačního opravného prostředku, dostatečně přesně uvádí kritizované body odůvodnění napadeného rozsudku, aby Soudní dvůr mohl rozhodnout o právních argumentech, kterými je navrhovatelé zamýšlejí zpochybnit.
47
Za těchto podmínek je třeba konstatovat, že na rozdíl od toho, co tvrdí Španělské království, kasační opravný prostředek v plném rozsahu neporušuje požadavky stanovené v čl. 256 odst. 1 prvním pododstavci SFEU, jakož i v čl. 168 odst. 1 písm. d) a v čl. 169 odst. 2 jednacího řádu. Tak tomu není ani v případě argumentace uplatněné na podporu každého z důvodů kasačního opravného prostředku.
48
Z toho vyplývá, že námitky nepřípustnosti vznesené Parlamentem a Španělským královstvím musí být zamítnuty.
K věci samé
K prvnímu důvodu kasačního opravného prostředku
– Argumentace účastníků řízení
49
V rámci prvního důvodu kasačního opravného prostředku mají navrhovatelé v podstatě za to, že se Tribunál ve svém rozsudku dopustil nesprávných právních posouzení s ohledem na článek 263 SFEU a článek 47 Listiny základních práv Evropské unie (dále jen „Listina“), nesprávných právních kvalifikací a různých zkreslení, když rozhodl, že sporné akty nemohou být předmětem žaloby na neplatnost z důvodu, že nevedly ke změně jejich právního postavení.
50
Pokud jde zaprvé o dopis ze dne 27. června 2019, navrhovatelé Tribunálu především vytýkají, že rozhodl, že předseda Parlamentu byl povinen vzít na vědomí oznámen ze dne 17. a 20. června 2019, která vyjadřovala postoj španělských orgánů, že navrhovatelé nebyli zahrnuti mezi zvolené poslance z důvodu, že nesložili přísahu nebo slib dodržovat španělskou Ústavu, jak je stanoveno v čl. 224 odst. 2 španělského volebního zákona, a nikoli výsledky ze dne 13. června 2019 vyjadřující odevzdané hlasy ve volbách konaných dne 26. května 2019. V tomto ohledu je napadený rozsudek stižen nesprávným právním posouzením a zkreslením v rozsahu, v němž vychází z myšlenky, že oznámení ze dne 17. a 20. června 2019 odrážela výsledky voleb konaných dne 26. května 2019.
51
Navrhovatelé tvrdí, že podle čl. 5 odst. 1 aktu o volbách byli v každém případě oprávněni prozatímně zasedat spolu s ostatními členy Parlamentu od zasedání zahájeného dne 2. července 2019, i když jejich pověřovací listiny ještě nebyly ověřeny. Následné přijetí aktu ze dne 13. ledna 2020 tento výklad podle nich potvrdilo.
52
Tribunál se podle navrhovatelů rovněž dopustil nesprávného právního posouzení s ohledem na článek 223 SFEU a v napadeném rozsudku došlo ke zkreslení, když rozhodl, že určení podmínek nebo požadavků předcházejících nástupu poslanců Evropského parlamentu do funkce spadá do pravomoci sdílené s členskými státy, ačkoli se jedná o výlučnou pravomoc Unie. Jak podle navrhovatelů vyplývá z rozsudku ze dne 19. prosince 2019, Junqueras Vies (C‑502/19, EU:C:2019:1115) a z usnesení ze dne 20. prosince 2019, Puigdemont i Casamajó a Comín i Oliveres v. Parlament [C‑646/19 P(R), EU:C:2019:1149], španělské právo porušuje unijní právo v rozsahu, v němž zavádí dodatečné požadavky k požadavkům stanoveným unijním právem, které nespadají do vnitrostátního volebního postupu, který podle nich končí vyhlášením výsledků. Navrhovatelé mají za to, že příslušelo Parlamentu, aby na základě článku 12 aktu o volbách rozhodl o této otázce jako o otázce, která je předmětem sporu týkajícího se voleb, který mu byl předložen na základě tohoto aktu. Tribunál v napadeném rozsudku podle navrhovatelů rovněž opomenul rozhodnout a dopustil se nesprávného právního posouzení, jakož i porušení článku 47 Listiny, když jako irelevantní odmítl argumentaci vycházející z nedostatku pravomoci Španělského království stanovit požadavek složit přísahu nebo slib zachovávat španělskou Ústavu upravený v čl. 224 odst. 2 španělského volebního zákona.
53
Navrhovatelé mají kromě toho za to, že Tribunál protiprávně nahradil odůvodnění uvedené v dopise ze dne 27. června 2019 a zkreslil jeho znění, když v několika bodech napadeného rozsudku uvedl, že tento dopis nebyl založen na zjištění, že navrhovatelé nezískali postavení poslanců Evropského parlamentu, ale pouze na konstatování, že nesplňují formální podmínky umožňující výkon jejich mandátů.
54
Navrhovatelé navíc tvrdí, že napadený rozsudek je stižen zkreslením, rozporuplným odůvodněním a porušuje články 8 a 12 aktu o volbách, čl. 39 odst. 2 Listiny, jakož i rozsudek ze dne 30. dubna 2009, Itálie a Donnici v. Parlament (C‑393/07 a C‑9/08, EU:C:2009:275), jelikož Tribunál rozhodl, že Parlament nemohl vzít na vědomí výsledky vyhlášené dne 13. června 2019, přestože toto vyhlášení nebylo nijak zpochybněno a bylo jediným právně závazným aktem, který měl zohlednit, vyjma oznámení ze dne 17. a 20. června 2019, která jej nezavazují. Okolnost, že Španělské království nesplnilo svou povinnost loajální spolupráce tím, že neoznámilo Parlamentu výsledky úředně vyhlášené dne 13. června 2019, nezbavuje tento orgán povinnosti tyto výsledky vzít na vědomí.
55
Kdyby bylo třeba mít za to, že oznámení výsledků Parlamentu bylo nezbytné, což navrhovatelé zpochybňují, mají za to, že na rozdíl od toho, co vyplývá z odůvodnění napadeného rozsudku, bylo vyhlášení ze dne 13. června 2019 v každém případě dostatečné k tomu, aby byl Parlament povinen vzít na vědomí, že byli zvoleni poslanci Evropského parlamentu.
56
Navrhovatelé dále tvrdí, že odůvodnění napadeného rozsudku znamená rozhodnutí, že Parlament musí vzít na vědomí jakýkoli akt vnitrostátních orgánů, včetně aktů, které byly přijaty těmito orgány, jež nebyly příslušné k jejich přijetí, což je v rozporu s rozsudkem ze dne 9. března 1978_Simmenthal (106/77, EU:C:1978:49). Domnívají se, že toto odůvodnění nezohledňuje rovněž skutečnost, že unijní právo, zejména čl. 223 odst. 2 a článek 232 SFEU, neopravňuje členské státy k pozastavení, byť dočasnému, mandátu poslance Evropského parlamentu, a tím i ke změně počtu poslanců, a tedy i složení Parlamentu. V tomto ohledu tvrdí, že věc, ve které byl vydán rozsudek ze dne 3. prosince 1992, Oleificio Borelli v. Komise (C‑97/91, EU:C:1992:491), se liší od projednávané věci.
57
Navrhovatelé uvádějí, že se tento bod týká věci samé, a nikoli dodržení podmínek přípustnosti žaloby na neplatnost podle článku 263 SFEU, a zároveň tvrdí, že rozhodnutí, které podle nich přijal předseda Parlamentu, kterým jim bylo zabráněno zasedat v tomto orgánu, vedlo vůči nim k „zvláště závažnému a bezprecedentnímu“ porušení čl. 39 odst. 2 Listiny, jakož i čl. 1 odst. 3 aktu o volbách týkajících se jejich práva být volen, což je v rozporu s postoji přijatými Výborem OSN pro lidská práva, jakož i Evropskou komisí pro demokracii prostřednictvím práva, takzvanou „Benátskou komisí“.
58
Tribunál se konečně podle nich v napadeném rozsudku rovněž dopustil zkreslení, nebo přinejmenším přehlédl rozsah písemností, které mu byly předloženy, když rozhodl, že je nesporné, že navrhovatelé nedodrželi čl. 224 odst. 2 španělského volebního zákona, ačkoli v této věci probíhalo řízení před Tribunal Constitucional (Ústavní soud).
59
Pokud jde zadruhé o pokyn ze dne 29. května 2019, navrhovatelé tvrdí, že tento akt, který se jich bezprostředně a osobně dotýkal, byl neoddělitelný od dopisu ze dne 27. června 2019 a že Tribunál zkreslil, či přinejmenším překroutil skutkový stav a v napadeném rozsudku uvedl rozporuplné odůvodnění, když rozhodl, že účinky tohoto pokynu skončily dne 17. června 2019. Odůvodnění tohoto rozsudku je podle navrhovatelů rovněž stiženo zjevně nesprávným právním posouzením v rozsahu, v němž uvádí, že pokyn ze dne 29. května 2019 nebyl příčinou nemožnosti navrhovatelů ujmout se funkcí.
60
Parlament a Španělské království mají za to, že argumentace uplatněná navrhovateli na podporu jejich prvního důvodu kasačního opravného prostředku musí být odmítnuta.
– Závěry Soudního dvora
61
Pokud jde v prvé řadě o dopis ze dne 27. června 2019, je třeba připomenout, že podle čl. 5 odst. 1 a 2 a čl. 13 odst. 2 SEU jedná Parlament v mezích pravomocí, které mu svěřují Smlouvy.
62
Pokud jde o volbu členů Parlamentu, je třeba uvést, že při absenci jednotného volebního postupu se postup nadále řídí v každém členském státě vnitrostátními předpisy, s výhradou ustanovení aktu o volbách, v souladu s článkem 8 tohoto aktu (rozsudek ze dne 22. prosince 2022, Junqueras i Vies v. Parlament, C‑115/21 P, EU:C:2022:1021, bod 60).
63
Článek 12 uvedeného aktu stanoví, že Parlament „bere na vědomí výsledky úředně vyhlášené členskými státy a rozhoduje o sporech, které mohou případně vzniknout na základě ustanovení tohoto aktu, kromě sporů vzniklých na základě ustanovení vnitrostátních předpisů, na něž tento akt odkazuje“.
64
Jak již Soudní dvůr rozhodl, v kontextu aktu o volbách výraz „bere na vědomí“ vylučuje jakýkoli prostor pro uvážení Parlamentu při jmenování zvolených poslanců, neboť k tomu mají pravomoc pouze vnitrostátní orgány v souladu s postupem upraveným vnitrostátním právem (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 30. dubna 2009, Itálie a Donnici v. Parlament, C‑393/07 a C‑9/08, EU:C:2009:275, body 55 a 56, jakož i citovaná judikatura).
65
Ze samotného znění článku 12 aktu o volbách vyplývá, že v tomto kontextu přísluší pouze Parlamentu, aby rozhodl o sporech vzniklých na základě aktu o volbách. Tento orgán naproti tomu nemá žádnou pravomoc, která by ho opravňovala kontrolovat řádnost vnitrostátního volebního postupu nebo vyhlášení výsledků vnitrostátními orgány z hlediska unijního práva nebo jejich soulad s tímto právem (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 30. dubna 2009, Itálie a Donnici v. Parlament, C‑393/07 a C‑9/08, EU:C:2009:275, body 55 až 57, 60, 67 a 68). Tak je tomu i v případech, kdy samotný akt o volbách odkazuje na vnitrostátní právo.
66
Provedení rozdělení pravomocí mezi Unií a členskými státy podle aktu o volbách je zajištěno zejména článkem 3 jednacího řádu, který v odstavci 1 stanoví, že příslušné orgány členských států oznámí Parlamentu jména zvolených poslanců. Následně podléhají formalitám stanoveným v čl. 3 odst. 2 a 3 tohoto jednacího řádu, mezi něž patří ověření pověřovacích listin, pouze poslanci, jejichž jména jsou uvedena na seznamu oznámeném vnitrostátními orgány.
67
Okolnost, že seznam oznámený Parlamentu vnitrostátními orgány neodpovídá výsledkům úředně vyhlášeným členským státem, na rozdíl od toho, co stanoví článek 12 aktu o volbách, nebo v širším smyslu, že je tento seznam stižen chybami nebo opomenutími, nemůže tomuto orgánu umožnit, aby se odchýlil od jmen zvolených poslanců, která mu byla oficiálně oznámena vnitrostátními orgány.
68
Kromě toho, že by ověření správnosti seznamu zvolených poslanců oznámeného členskými státy představovalo pro Parlament úkol, který je prakticky nemožné řádně vykonat, by toto ověření totiž také znamenalo umožnit tomuto orgánu kontrolovat soulad vnitrostátního volebního postupu s unijním právem, a tedy i výsledky voleb, které se řídí tímto postupem, což by bylo v rozporu s rozdělením pravomocí mezi Unii a členské státy upraveným v aktu o volbách.
69
V úplném systému procesních prostředků zavedeném unijním právem přísluší takový přezkum pouze vnitrostátním soudům, případně po podání žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Soudnímu dvoru na základě článku 267 SFEU, nebo Soudnímu dvoru, kterému byla předložena žaloba pro nesplnění povinnosti na základě článku 258 SFEU [v tomto smyslu obdobně viz usnesení místopředsedkyně Soudního dvora ze dne 8. října 2020, Junqueras i Vies v. Parlament, C‑201/20 P(R), EU:C:2020:818, bod 66].
70
Argumentaci navrhovatelů týkající se dopisu ze dne 27. června 2019 je třeba zkoumat ve světle těchto úvah.
71
V napadeném rozsudku měl Tribunál v podstatě za to, že dopis ze dne 27. června 2019 nezměnil právní postavení navrhovatelů, a tedy nemohl být předmětem žaloby na neplatnost na základě článku 263 SFEU, jelikož – jak rozhodl zejména v bodech 104, 114 a 117 až 119 uvedeného rozsudku – předseda Parlamentu pouze vzal, jak byl povinen, na vědomí seznam zvolených poslanců, který mu španělské orgány oznámily ve dnech 17. a 20. června 2019, jenž pro něj představoval situaci, která existovala již předtím.
72
Tribunál v bodech 130 a 131 napadeného rozsudku upřesnil, že za předpokladu, že by požadavek složit přísahu nebo slib zachovávat španělskou Ústavu upravený v čl. 224 odst. 2 španělského volebního zákona byl v rozporu s unijním právem z důvodu, že není součástí vnitrostátního volebního postupu spadajícího do pravomoci členských států, nepřísluší Parlamentu, a v důsledku toho ani Tribunálu, aby v rámci žaloby, která mu byla předložena, rozhodl v tomto ohledu, jelikož o takovém sporu musí rozhodnout vnitrostátní soudy, případně po podání žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Soudnímu dvoru, nebo přímo Soudní dvůr v rámci žaloby pro nesplnění povinnosti na základě článku 258 SFEU.
73
Tribunál rovněž v bodech 142 až 144 napadeného rozsudku rozhodl, že argumentace navrhovatelů, že formality nezbytné k tomu, aby zasedali v Parlamentu, musí být splněny výlučně před tímto orgánem, není potvrzena rozsudkem ze dne 19. prosince 2019, Junqueras Vies (C‑502/19, EU:C:2019:1115).
74
Ve svém kasačním opravném prostředku navrhovatelé Tribunálu v podstatě vytýkají, že se dopustil nesprávného právního posouzení a v napadeném rozsudku opomenul rozhodnout a dopustil se různých zkreslení, když rozhodl, že Parlament byl povinen vzít na vědomí seznam zvolených poslanců, který mu byl oficiálně oznámen španělskými orgány.
75
Z úvah uvedených v bodech 60 až 68 tohoto rozsudku však vyplývá, že se Tribunál, který v napadeném rozsudku nezkreslil znění oznámení ze dne 17. a 20. června 2019 nebo obsah dopisu ze dne 27. června 2019, nedopustil nesprávného právního posouzení s ohledem na články 8 a 12 aktu o volbách a ani neporušil čl. 39 odst. 2 Listiny, když rozhodl, že předseda Parlamentu nemůže, nemá-li dojít k porušení rozdělení pravomocí mezi Unií a členskými státy, které bylo zavedeno aktem o volbách, nevzít na vědomí seznam zvolených poslanců, který mu byl oficiálně oznámen španělskými orgány a jehož správnost nemá pravomoc kontrolovat.
76
Článek 5 odst. 1 aktu o volbách, který uvádí, že pětileté období, na které jsou členové Parlamentu voleni, začíná zahájením prvního zasedání vždy po volbách, nemůže tento závěr zpochybnit, jelikož toto ustanovení pouze vymezuje časové meze mandátu členů Parlamentu a neupravuje rozdělení pravomocí mezi Unií a členskými státy v oblasti voleb.
77
Tak tomu není ani v případě rozsudku ze dne 19. prosince 2019, Junqueras Vies (C‑502/19, EU:C:2019:1115). Je totiž třeba uvést, že ve věci, v níž byl vydán uvedený rozsudek, Tribunal Supremo (Nejvyšší soud) předložil Soudnímu dvoru žádost o rozhodnutí o předběžné otázce týkající se odlišné otázky, a sice kdy osoba zvolená do Parlamentu získává postavení člena tohoto orgánu za účelem určení data, od kterého požívá imunitu stanovenou v čl. 9 druhém pododstavci protokolu o výsadách a imunitách, spojenou s tímto postavením. V tomto rámci Soudní dvůr rozhodl, že postavení člena Parlamentu se získává od úředního vyhlášení volebních výsledků, o němž uvedl, že k němu došlo dne 13. června 2019, pokud jde o volby, které se konaly ve Španělsku dne 26. května 2019. Naproti tomu nezaujal stanovisko k důsledkům, které má Parlament vyvodit z oznámení seznamu zvolených poslanců vnitrostátními orgány, a zejména k otázce, zda tento orgán byl, či nebyl vázán takovým oznámením, které nebylo předmětem otázek předkládajícího soudu.
78
Ve skutečnosti rozsudek ze dne 19. prosince 2019, Junqueras Vies (C‑502/19, EU:C:2019:1115), nepodporuje tvrzení navrhovatelů, ale naopak potvrzuje analýzu Tribunálu, neboť Soudní dvůr v bodě 69 uvedeného rozsudku uvedl, že Parlament nemá žádnou pravomoc, která by mu umožňovala zpochybnit řádný průběh úředního vyhlášení volebních výsledků nebo dohlížet na jeho soulad s unijním právem, z čehož vyplývá, jak plyne z bodu 64 tohoto rozsudku, že Parlament má povinnost vzít na vědomí taková oficiální oznámení výsledků, která mu zaslaly vnitrostátní orgány, jako je v projednávané věci oznámení ze dne 17. června 2019.
79
Tribunál tedy neporušil rozsudek ze dne 19. prosince 2019, Junqueras Vies (C‑502/19, EU:C:2019:1115), když měl v bodě 130 napadeného rozsudku za to, že Parlament byl povinen vzít na vědomí seznam zvolených kandidátů oficiálně oznámený vnitrostátními orgány, jelikož tento orgán nemá pravomoc provádět jakoukoli kontrolu obsahu tohoto seznamu.
80
Tribunálu nelze vytýkat ani to, že porušil usnesení ze dne 20. prosince 2019, Puigdemont i Casamajó a Comín i Oliveres v. Parlament [C‑646/19 P(R), EU:C:2019:1149], kterým místopředsedkyně Soudního dvora před rozhodnutím ve věci rozhodla, že nelze vyloučit, že vnitrostátní volební postup spadající do pravomoci členských států musí být považován za ukončený vyhlášením výsledků s vyloučením všech následných formalit. Jak totiž rozhodl Tribunál v bodě 139 napadeného rozsudku, i za předpokladu, že by Španělské království překročilo svou pravomoc tím, že stanovilo povinnost složit přísahu nebo slib zachovávat španělskou Ústavu upravenou v čl. 224 odst. 2 španělského volebního zákona, neměla by tato okolnost vliv na povinnost předsedy Parlamentu vzít na vědomí výsledky voleb, které mu oficiálně oznámily vnitrostátní orgány.
81
V tomto ohledu z napadeného rozsudku vyplývá, že se Tribunál nevyjádřil k otázkám, zda má Španělské království s ohledem na čl. 223 odst. 2 SFEU a článek 8 aktu o volbách pravomoc stanovit požadavek uvedený v čl. 224 odst. 2 španělského volebního zákona, nebo zda je tento požadavek v rozporu s unijním právem. Poté, co v bodě 117 napadeného rozsudku uvedl, aniž bylo odůvodnění stiženo zkreslením, že navrhovatelé nesložili přísahu nebo slib zachovávat španělskou Ústavu podle tohoto čl. 224 odst. 2, měl naopak v bodě 131 uvedeného rozsudku za to, aniž se dopustil nesprávného právního posouzení nebo v uvedeném rozsudku opomněl rozhodnout, že stejně jako Parlament nemůže zpochybnit legalitu seznamu zvolených kandidátů oficiálně oznámeného španělskými orgány dne 17. června 2019, ani on sám nemá pravomoc rozhodnout o takových otázkách. Tribunál z toho v bodě 135 téhož rozsudku právem vyvodil, že argumentace navrhovatelů vycházející z nedostatku pravomoci španělských orgánů ke stanovení povinnosti uvedené v čl. 224 odst. 2 španělského volebního zákona musí být odmítnuta jako irelevantní.
82
S ohledem na výše uvedené důvody musí být argumentace navrhovatelů směřující proti nadbytečným důvodům, které Tribunál uvedl v bodech 132 až 134 napadeného rozsudku, v nichž měl za to, že Parlament nemá výlučnou pravomoc stanovit podmínky a požadavky, které je třeba splnit před nástupem poslanců do funkce, odmítnuta jako irelevantní.
83
Okolnost, že po dopisu ze dne 27. června 2019 přijal Parlament akt ze dne 13. ledna 2020, kterým se navrhovatelům povoluje zasedat v Parlamentu bez předchozího ověření jejich pověřovacích listin, a vyvodil tak důsledky, které je podle jeho názoru nutné spojit s rozsudkem ze dne 19. prosince 2019, Junqueras Vies (C‑502/19, EU:C:2019:1115), každopádně nemůže změnit právní povahu dopisu ze dne 27. června 2019, jak rozhodl Tribunál v bodech 121 a 122 napadeného rozsudku.
84
Je třeba ještě upřesnit, že na rozdíl od toho, co tvrdí navrhovatelé, výše uvedená analýza neznamená, že by se členské státy mohly odchýlit od rozdělení pravomocí stanoveného aktem o volbách nebo porušit čl. 223 odst. 2 a článek 232 SFEU, jelikož případné nedodržení těchto ustanovení může být napadeno před vnitrostátními soudy, případně po podání žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce Soudnímu dvoru, nebo přímo před Soudním dvorem na základě článku 258 SFEU.
85
Pokud jde ve druhé řadě o pokyn ze dne 29. května 2019, Tribunál poté, co popsal a analyzoval jeho obsah, v bodech 184 a 185 napadeného rozsudku rozhodl, že tento pokyn neměl za následek to, že by navrhovatelům bránil, aby provedli formality předcházející nástupu poslanců do funkce, které představuje prohlášení o neexistenci neslučitelnosti funkcí a prohlášení o finančních zájmech, a tedy není příčinou jejich nemožnosti zasedat v Parlamentu od zahájení prvního zasedání následujícího po volbách dne 2. července 2019. V bodech 186 a 187 uvedeného rozsudku měl Tribunál za to, že tímto pokynem nedošlo ke změně právního postavení navrhovatelů, a jejich návrhová žádání znějící na jeho zrušení musí být v důsledku toho odmítnuta jako nepřípustná.
86
Aby dospěl k tomuto závěru, měl Tribunál v bodech 179 až 182 napadeného rozsudku zaprvé za to, že tento pokyn, kterým se předseda Parlamentu omezil na uvedení toho, že je třeba „zmrazit“ nebo pozastavit vstup do „uvítacího centra“ a neprovádět dočasnou akreditaci španělských poslanců do doby, než španělské orgány oznámí konečné výsledky, se podobal vnitřnímu organizačnímu opatření a měl dočasnou povahu, jelikož jeho účinky skončily ke dni tohoto oznámení. Zadruhé Tribunál uvedl, že z jeho dočasné povahy vyplývá, že pokyn ze dne 29. května 2019 nepředjímá možnost navrhovatelů získat později konečnou akreditaci. Zatřetí připomněl, že tomu, aby mohli navrhovatelé zasedat v Parlamentu, bránila skutečnost, že nebyli uvedeni na oznámení oficiálního seznamu výsledků, který oznámily španělské orgány, a nikoli nepředložení jejich prohlášení o finančních zájmech, a o neexistenci neslučitelnosti funkcí, jelikož tato prohlášení mohou být podle jednacího řádu učiněna po zahájení prvního parlamentního zasedání následujícího po volbách.
87
Na rozdíl od toho, co tvrdí navrhovatelé, ze spisu předloženého Soudnímu dvoru nevyplývá, že by se Tribunál v napadeném rozsudku dopustil zkreslení nebo překroucení skutkového stavu, když v rámci analýzy posoudil pokyn ze dne 29. května 2019 jako akt odlišný od dopisu ze dne 27. června 2019, a měl za to, že účinky tohoto pokynu skončily ke dni oficiálního oznámení výsledků španělskými orgány dne 17. června 2019. Argumentace vycházející z porušení práva na obhajobu vyplývajícího z tvrzeného zkreslení musí být v důsledku toho rovněž odmítnuta.
88
Pokud jde o případný rozpor mezi odůvodněním uvedeným v bodě 181 napadeného rozsudku, v němž Tribunál rozhodl, že skutečnost, že navrhovatelé neučinili prohlášení o finančních zájmech a prohlášení o neexistenci neslučitelnosti funkcí, nebyla takové povahy, aby jim bránila zasedat od zahájení prvního zasedání Parlamentu následujícího po volbách, a odůvodněním uvedeným v bodě 183 uvedeného rozsudku, v němž Tribunál uvedl, že navrhovatelé netvrdili, že jim pokyn ze dne 29. května 2019 bránil v učinění takových prohlášení, je nutno konstatovat, jak vyplývá z použití výrazu „kromě toho“, že tento bod 183 má nadbytečnou povahu ve vztahu k odůvodnění uvedenému v bodech 179 až 182 uvedeného rozsudku, které není stiženo nesprávným právním posouzením nebo zkreslením. V důsledku toho musí být argumentace navrhovatelů specificky namířená proti uvedenému bodu 183 odmítnuta jako irelevantní.
89
Tribunál se v bodech 184 až 187 napadeného rozsudku nedopustil nesprávného právního posouzení, když z odůvodnění uvedeného zejména v bodech 179 až 182 uvedeného rozsudku vyvodil, že pokyn ze dne 29. května 2019 nezpůsobil nemožnost navrhovatelů zasedat v Parlamentu a nezměnil jejich právní postavení, takže návrhová žádání směřující ke zrušení tohoto pokynu předložená navrhovateli musí být odmítnuta jako nepřípustná.
90
Ze všech výše uvedených úvah vyplývá, že první důvod kasačního opravného prostředku musí být zamítnut.
K druhému důvodu kasačního opravného prostředku
– Argumentace účastníků řízení
91
V rámci druhého důvodu kasačního opravného prostředku, který uplatňují podpůrně, navrhovatelé vytýkají Tribunálu, že nesprávně vyložil rozdělení pravomocí mezi vnitrostátními orgány a Parlamentem podle článku 12 aktu o volbách. Vyzývají tak Soudní dvůr, aby přehodnotil judikaturu vycházející z rozsudku ze dne 30. dubna 2009, Itálie a Donnici v. Parlament (C‑393/07 a C‑9/08, EU:C:2009:275). Mají zejména za to, že Parlament měl v každém případě pravomoc rozhodovat o sporu týkajícím se voleb založeném na čl. 3 odst. 1 jednacího řádu, neboť jinak by byla porušena zásada efektivity, a že se Tribunál v napadeném rozsudku dopustil nesprávného právního posouzení, když bez výhrad rozhodl, že akt o volbách vylučuje pravomoc Parlamentu rozhodovat o sporech založených na vnitrostátním právu, a to i v případě, že akt o volbách odkazuje na toto právo. Dodávají, že unijní soud musí mít možnost přezkoumat všechny akty, které zbavují poslance Evropského parlamentu jeho práv.
92
Ještě podpůrněji navrhovatelé tvrdí, že článek 12 aktu o volbách nebo jakékoli jiné ustanovení tohoto aktu, statutu poslanců Evropského parlamentu nebo unijního práva, z nichž vyplývá, že tento orgán je vázán oznámeními členských států v oblasti voleb, i když překračují jejich pravomoc, je v rozporu s primárním právem, a zejména s články 10 a 14 SEU, jakož i s čl. 39 odst. 2 Listiny.
93
Parlament a Španělské království v podstatě tvrdí, že vzhledem k odpovědi na první důvod kasačního opravného prostředku není namístě, aby Soudní dvůr zkoumal druhý důvod kasačního opravného prostředku v rozsahu, v němž se týká zpochybnění judikatury vycházející z rozsudku ze dne 30. dubna 2009, Itálie a Donnici v. Parlament (C‑393/07 a C‑9/08, EU:C:2009:275).
94
Parlament má za to, že námitka protiprávnosti vznesená navrhovateli musí být odmítnuta jako nepřípustná, neboť byla poprvé vznesena až v rámci kasačního opravného prostředku, nebo podpůrně musí být zamítnuta jako v každém případě neopodstatněná.
– Závěry Soudního dvora
95
V rámci druhého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelé tvrdí, že Tribunál nesprávně vyložil rozdělení pravomocí mezi Unií a členskými státy v oblasti voleb, a konkrétně článek 12 aktu o volbách, když v napadeném rozsudku použil judikaturu vycházející z rozsudku ze dne 30. dubna 2009, Itálie a Donnici v. Parlament (C‑393/07 a C‑9/08, EU:C:2009:275). Z odůvodnění uvedeného jako odpověď na první důvod kasačního opravného prostředku, zejména v bodech 59 až 67 tohoto rozsudku, přitom vyplývá, že tato argumentace musí být odmítnuta.
96
Pokud jde o námitku protiprávnosti vznesenou podpůrně navrhovateli, je třeba připomenout, že podle ustálené judikatury platí, že pravomoc Soudního dvora je v rámci kasačního opravného prostředku omezena na přezkum toho, jak Tribunál posoudil žalobní důvody a argumenty, které byly před ním projednány. Umožnit účastníku řízení, aby poprvé vznesl důvod, který neuplatnil před Tribunálem, až před Soudním dvorem, by totiž znamenalo umožnit mu, aby předložil Soudnímu dvoru, jehož pravomoc je ve věci kasačního opravného prostředku omezena, spor v širším rozsahu, než byl rozsah sporu předloženého Tribunálu (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 29. února 2024, Euranimi v. Komise, C‑95/23 P, EU:C:2024:177, bod 53 a citovaná judikatura).
97
V projednávané věci je třeba uvést, že kromě toho, že námitka protiprávnosti vznesená navrhovateli v rámci druhého důvodu kasačního opravného prostředku není doplněna upřesněními umožňujícími posoudit její opodstatněnost, ze spisu předloženého Soudnímu dvoru vyplývá, že tato námitka protiprávnosti byla vznesena poprvé až v rámci kasačního opravného prostředku. Námitka musí být proto odmítnuta jako nepřípustná.
98
Z výše uvedeného vyplývá, že druhý důvod kasačního opravného prostředku musí být zamítnut v plném rozsahu.
Ke třetímu a čtvrtému důvodu kasačního opravného prostředku
– Argumentace účastníků řízení
99
V rámci třetího důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelé v podstatě vytýkají Tribunálu, že se dopustil nesprávného právního posouzení a nedostatečně odůvodnil napadený rozsudek, když rozhodl, že odmítnutí předsedy Parlamentu přijmout naléhavé opatření na základě článku 8 jednacího řádu není aktem, který lze napadnout na základě článku 263 SFEU. Domnívají se, že Tribunál v projednávaném případě neprávem rozhodl, že takové odmítnutí nesouvisí s odmítnutím přiznat jim postavení poslanců Evropského parlamentu. Navrhovatelé mají za to, že Tribunál tím, že takto rozhodl, nezohlednil povinnost Parlamentu poskytnout pomoc svým členům, která vyplývá z čl. 5 odst. 2 jednacího řádu. Uvádějí rovněž, že pokud je třeba napadený rozsudek vykládat v tom smyslu, že Tribunál měl za to, že napadené odmítnutí představuje neexistující akt, je napadený rozsudek stižen nesprávným právním posouzením a zkreslením.
100
V rámci čtvrtého důvodu kasačního opravného prostředku navrhovatelé v podstatě tvrdí, že se Tribunál dopustil v napadeném rozsudku zkreslení, když rozhodl, že nepředložili žádost o ochranu své imunity na základě článků 7 a 9 jednacího řádu. Mají rovněž za to, že se Tribunál dopustil nesprávného právního posouzení a nezohlednil judikaturu vycházející z rozsudku ze dne 21. října 2008, Marra (C‑200/07 a C‑201/07, EU:C:2008:579), když rozhodl, že odmítnutí oznámit takovou žádost na plenárním zasedání nemá právní účinky napadnutelné na základě článku 263 SFEU.
101
Parlament a Španělské království v podstatě tvrdí, že nebude-li třetí důvod kasačního opravného prostředku odmítnut jako nepřípustný, musí být zamítnut jako neopodstatněný. Tvrdí, že i čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku musí být odmítnut jako irelevantní, nebo pokud tomu tak nebude, zamítnut jako neopodstatněný.
Závěry Soudního dvora
102
Třetí a čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku nastolují společné otázky týkající se vzájemného vztahu a obsahu mechanismů na ochranu výsad a imunit stanovených v článcích 7 a 9 a v článku 8 jednacího řádu. Je tedy třeba se jimi zabývat společně.
103
V bodech 155 až 158 napadeného rozsudku Tribunál rozhodl, že skutečnost, že předseda tohoto orgánu nepřijal naléhavé opatření s cílem potvrdit výsady a imunity A. Puidgemont i Casmajóa a A. Comín i Oliverese na základě článku 8 jednacího řádu, nevyplývá z případného odmítnutí tohoto předsedy jim přiznat postavení poslanců Evropského parlamentu, ale z nevyužití jeho diskreční pravomoci přijmout takové opatření, či nikoli. Tribunál z toho vyvodil, že nevyužití takové pravomoci nemůže být předmětem žaloby na neplatnost na základě článku 263 SFEU. Tribunál pro úplnost upřesnil, že i za předpokladu, že by nepřijetí takového opatření předsedou Parlamentu vyplývalo z jeho údajného odmítnutí přiznat jim postavení poslanců Evropského parlamentu, by takové odmítnutí v každém případě nemělo vůči španělským orgánům závazný účinek.
104
V bodech 160 až 167 napadeného rozsudku Tribunál následně odmítl jako směřující proti neexistujícímu aktu argumentaci, kterou navrhovatelé zpochybňovali z hlediska čl. 9 odst. 1 jednacího řádu odmítnutí předsedy Parlamentu předat příslušnému výboru jejich žádost o ochranu jejich výsad a imunit z důvodu, že takovou žádost nepodali na základě článků 7 a 9 tohoto jednacího řádu.
105
Článek 7 jednacího řádu upravuje ochranu výsad a imunit členů Parlamentu. V odstavci 1 tohoto článku je zejména stanoveno, že v případech, kdy orgány členského státu údajně porušily nebo údajně hodlají porušit výsady nebo imunity současného nebo bývalého poslance, může být Parlament v souladu s čl. 9 odst. 1 tohoto jednacího řádu požádán, aby rozhodl, zda došlo nebo zda je pravděpodobné, že dojde, k porušení těchto výsad a imunit. Ze znění čl. 7 odst. 5 tohoto jednacího řádu vyplývá, že rozhodnutí nevyhovět takové žádosti může být předmětem žaloby na neplatnost na základě článku 263 SFEU.
106
V článku 9 odst. 1 a 2 jednacího řádu o imunitních řízeních je uvedeno, že žádost o ochranu výsad a imunit uvedenou v čl. 7 odst. 1 tohoto jednacího řádu může podat Parlamentu poslanec nebo bývalý poslanec či jiný poslanec, kterému bylo povoleno zastupovat dotčeného poslance nebo bývalého poslance. Článek 9 odst. 3 až 14 uvedeného jednacího řádu podrobně popisuje postup použitelný na takové žádosti, který zahrnuje zejména fázi jejich projednání příslušným výborem Parlamentu, možnost dotčeného poslance nebo dotčeného bývalého poslance vyjádřit se a předložit jakékoli důkazy, které považuje za relevantní, projednání návrhu či návrhů rozhodnutí výboru v Parlamentu, jakož i sdělení přijatého opatření dotčenému poslanci nebo dotčenému bývalému poslanci a dotčenému členskému státu.
107
Článek 8 jednacího řádu upravuje naléhavé opatření předsedy Parlamentu s cílem potvrdit imunitu poslance. Tento článek stanoví, že v naléhavém případě, pokud jsou při zadržení poslance nebo omezení jeho svobody pohybu zjevně porušeny jeho výsady a imunity, může předseda Parlamentu po konzultaci s předsedou a zpravodajem příslušného výboru z vlastního podnětu potvrdit výsady a imunity dotčeného poslance. Využije-li předseda Parlamentu této pravomoci, uvedený podnět oznámí tomuto výboru, který se o něm dozví na své následující schůzi a informuje o něm tento orgán.
108
Z těchto ustanovení vyplývá, že jednací řád stanoví dva odlišné mechanismy ochrany výsad a imunit poslanců Evropského parlamentu. První, upravený v článcích 7 a 9 jednacího řádu, je zahájen na žádost podanou předsedovi Parlamentu a projednanou v souladu s procesními podmínkami stanovenými v tomto článku 9, jejichž cílem je zejména zaručit práva dotčeného poslance nebo dotčeného bývalého poslance. Tato žádost vede k přijetí rozhodnutí Parlamentu, o němž čl. 7 odst. 5 uvedeného jednacího řádu uvádí, že může být předmětem žaloby na neplatnost na základě článku 263 SFEU. Druhý mechanismus, upravený v článku 8 tohoto jednacího řádu, spočívá naproti tomu v individuálním podnětu předsedy Parlamentu, který sám rozhoduje, a nevztahují se na něj žádné procesní formální náležitosti, jelikož předseda Parlamentu je pouze povinen tento podnět následně oznámit příslušnému výboru Parlamentu a informovat o něm samotný tento orgán.
109
Na rozdíl od článků 7 a 9 jednacího řádu tak článek 8 tohoto jednacího řádu přiznává předsedovi Parlamentu vlastní pravomoc přijmout naléhavé opatření s cílem potvrdit výsady a imunity poslance, pokud jsou podmínky stanovené v tomto článku 8 splněny. Ze systematiky uvedeného článku 8, vykládaného ve světle zbývajících ustanovení jednacího řádu, rovněž vyplývá, že předseda Parlamentu není povinen takové opatření přijmout, ale má v tomto ohledu širokou posuzovací pravomoc, která vylučuje právo poslanců požadovat po něm, aby zaujal stanovisko v určitém směru (obdobně viz rozsudek ze dne 9. prosince 2014, Schönberger v. Parlament, C‑261/13 P, EU:C:2014:2423, bod 24).
110
Z toho vyplývá, jak rozhodl Tribunál v bodech 155 až 157 napadeného rozsudku, přičemž své rozhodnutí dostatečně odůvodnil a nedopustil se nesprávného právního posouzení s ohledem na čl. 5 odst. 2 jednacího řádu, že skutečnost, že předseda Parlamentu nevyužil možnost, kterou mu přiznává článek 8 tohoto jednacího řádu, a která nevyplývá z údajného odmítnutí předsedy Parlamentu přiznat jim postavení poslanců Evropského parlamentu, ale z výkonu jeho široké posuzovací pravomoci, kterou disponuje, nepředstavuje akt, který lze napadnout ve smyslu článku 263 SFEU.
111
Argumentace, kterou uplatnili navrhovatelé proti odůvodnění, jež Tribunál uvedl jen pro úplnost v bodě 158 napadeného rozsudku, musí být odmítnuta jako irelevantní.
112
Ze spisu předloženého Soudnímu dvoru vyplývá, že Tribunál se v napadeném rozsudku nedopustil zkreslení, když v bodech 163 a 164 uvedeného rozsudku rozhodl, že žádost navrhovatelů o ochranu jejich výsad a imunit byla založena na čl. 8 odst. 1 jednacího řádu, a nikoli na článcích 7 a 9 jednacího řádu, které tato žádost nezmiňovala.
113
Tribunál v bodech 165 a 166 napadeného rozsudku rovněž právem rozhodl, že zpochybnění údajného odmítnutí předsedy Parlamentu oznámit jejich žádost příslušnému výboru tohoto orgánu ze strany navrhovatelů bylo namířeno proti aktu, který věcně neexistoval, jelikož žádost nebyla podána na základě článků 7 a 9 jednacího řádu. Takové předběžné oznámení za účelem projednání příslušným výborem se totiž vztahuje jen na žádosti o ochranu výsad a imunit podané na základě článků 7 a 9 jednacího řádu, které zavádějí, jak bylo rozhodnuto v bodech 107 a 108 tohoto rozsudku, mechanismus odlišný od mechanismu upraveného v článku 8 tohoto jednacího řádu.
114
Dále je třeba upřesnit, že argumentace vycházející z toho, že tím, jak Tribunál rozhodl, nerespektoval rozsudek ze dne 21. října 2008, Marra (C‑200/07 a C‑201/07, EU:C:2008:579), nemůže obstát, jelikož se tento rozsudek týká odlišné otázky důsledků, které musí vnitrostátní soud rozhodující o žalobě proti poslanci Evropského parlamentu vyvodit z existence žádosti o ochranu výsad a imunit, kterou dotčená osoba podala Parlamentu. V každém případě z toho nelze vyvodit závěr ohledně povahy nepřijetí takového naléhavého opatření, jako je opatření upravené v článku 8 jednacího řádu.
115
Ze všeho výše uvedeného vyplývá, že třetí a čtvrtý důvod kasačního opravného prostředku musí být zamítnuty, a tudíž kasační opravný prostředek musí být zamítnut v plném rozsahu.
K nákladům řízení
116
Podle čl. 184 odst. 2 jednacího řádu Soudního dvora platí, že není-li kasační opravný prostředek opodstatněný, Soudní dvůr rozhodne o nákladech řízení.
117
Podle čl. 138 odst. 1 tohoto jednacího řádu, jenž se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě čl. 184 odst. 1 tohoto řádu, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval.
118
Vzhledem k tomu, že Parlament požadoval, aby navrhovatelům byla uložena náhradu nákladů řízení a navrhovatelé neměli ve věci úspěch, je důvodné rozhodnout, že navrhovatelé ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Parlamentem, včetně nákladů řízení o předběžném opatření ve věci C‑600/22 P-R.
119
Podle čl. 184 odst. 4 jednacího řádu může Soudní dvůr rozhodnout, že nepodal-li kasační opravný prostředek sám vedlejší účastník řízení v prvním stupni, který se účastnil písemné nebo ústní části řízení o kasačním opravném prostředku, ponese vlastní náklady řízení. V projednávané věci je třeba rozhodnout, že Španělské království, vedlejší účastník řízení v prvním stupni, který se účastnil písemné části řízení o kasačním opravném prostředku, ponese vlastní náklady řízení, včetně nákladů řízení o předběžném opatření ve věci C‑600/22 P-R.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (čtvrtý senát) rozhodl takto:
1)
Kasační opravný prostředek se zamítá.
2)
Carles Puigdemont i Casamajó a Antoni Comín i Oliveres ponesou vlastní náklady řízení a nahradí náklady řízení vynaložené Evropským parlamentem.
3)
Španělské království ponese vlastní náklady řízení.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: angličtina.