62018TJ0138_RES
Lieta T‑138/18
Fernando De Esteban Alonso
pret
Eiropas Komisiju
Vispārējās tiesas (piektā palāta) 2019. gada 11. jūnija spriedums
Civildienests – Bijušie ierēdņi – OLAF izmeklēšana – “Eurostat” lieta – Informācijas par faktiem, kas var būt par pamatu krimināllietas ierosināšanai, nosūtīšana valsts tiesu iestādēm – Iespējami skarto ierēdņu iepriekšēja neinformēšana – Kaitējums, kas esot radies OLAF un Komisijas rīcības dēļ tiesvedības laikā – Morālais, fiziskais un mantiskais kaitējums – Cēloņsakarība
Ierēdņi – Iestāžu ārpuslīgumiskā atbildība – Nosacījumi – Prettiesiskums – Zaudējumi – Cēloņsakarība – Pierādīšanas pienākums
(LESD 340. panta otrā daļa)
(skat. 45. punktu)
Ierēdņu celta prasība – Prasība par zaudējumu atlīdzību – Cēlonis – Nodarbinātības saikne – Juridiskais pamats
(LESD 268., 270. un 340. pants; Civildienesta noteikumu 90. un 91. pants)
(skat. 46. punktu)
Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF) – Izmeklēšanas – Iekšējās izmeklēšanas – Jēdziens – Informācija saistībā ar ierēdņiem, ko OLAF ir nodevis valsts tiesu iestādēm – Iekļaušana
(Komisijas lēmums 1999/396, 4. panta pirmā daļa)
(skat. 55. punktu)
Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF) – Izmeklēšanas – Iekšējās izmeklēšanas – Pienākums informēt ieinteresēto personu par tās iespējamo personīgo saistību – Piemērošanas joma – Pārkāpums – Sekas
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta a) apakšpunkts; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1073/1999 10. pants, Komisijas Lēmuma 1999/396, 4. panta pirmā daļa)
(skat. 56.–63. punktu)
Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF) – Izmeklēšanas – Iekšējās izmeklēšanas – Pienākums informēt ieinteresēto personu par tās iespējamo personīgo saistību – Iespēja izdarīt atkāpi – Nosacījumi
(Komisijas Lēmums 1999/396, 4. panta otrā daļa)
(skat. 78.–80. punktu)
Ierēdņu celta prasība – Iepriekšēja administratīva sūdzība – Sūdzības un prasības savstarpēja atbilstība – Priekšmeta un pamata identiskums – Pamati un argumenti, kas nav iekļauti sūdzībā, bet kas ar to ir cieši saistīti – Pieņemamība
(Civildienesta noteikumu 90. un 91. pants)
(skat. 90.–92. un 94. punktu)
Eiropas Birojs krāpšanas apkarošanai (OLAF) – Izmeklēšanas – Iekšējās izmeklēšanas – Iespēja Komisijai iestāties par civilprasītāju krimināllietā un iesniegt sūdzību valsts tiesu iestādē saistībā ar izmeklēšanā minētajiem faktiem pirms tās noslēgšanas – Neesamība
(Civildienesta noteikumu IX pielikuma 25. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas Nr. 1073/1999 9. panta 2. un 4. punkts)
(skat. 98.–109. punktu)
Komisija – Pilnvaras – Tiesības uz piekļuvi tiesai – Apelācijas sūdzības un kasācijas sūdzības iesniegšana par valsts tiesas pieņemtu nolēmumu attiecībā uz Savienības ierēdni – Tiesību uz labu pārvaldību pārkāpums un rūpības pienākuma neizpilde – Neesamība, izņemot ārkārtas apstākļus
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants)
(skat. 111.–115. punktu)
Ierēdņi – Iestāžu ārpuslīgumiskā atbildība – Morālais kaitējums – Cēloņsakarība – Pierādīšanas pienākums
(LESD 340. panta otrā daļa)
(skat. 122. punktu)
Ierēdņi – Iestāžu ārpuslīgumiskā atbildība – Zaudējumi – Atlīdzināmi zaudējumi – Izdevumi, kas radušies saistībā ar procesu valsts tiesā – Nosacījumi
(LESD 340. panta otrā daļa)
(skat. 126. un 127. punktu)
Rezumējums
Spriedumā De Esteban Alonso/Komisija (T‑138/18), kas tika pasludināts 2019. gada 11. jūnijā, Vispārējā tiesa piesprieda Komisijai atlīdzināt zaudējumus bijušajam ierēdnim par viņam nodarīto morālo kaitējumu šīs iestādes un Eiropas Biroja krāpšanas apkarošanai (OLAF) prettiesiskās rīcības dēļ saistībā ar informācijas nodošanu valsts tiesu iestādēm un pret viņu uzsākto valsts kriminālprocesu.
Sākot no 1996. gada Eurostat nodrošina statistiskas informācijas izplatīšanu sabiedrībā, kas ir ievākta, balstoties uz trīspusējiem līgumiem, kas ir noslēgti ar Eiropas Kopienu Publikāciju biroju un pārdošanas punktu (“datashops”) tīklu. 1999. gadā veiktajā iekšējā revīzijā tika secināts, ka pastāv pārkāpumi dažu šo līgumu finanšu pārvaldībā. Pēc vairākām OLAF veiktām izmeklēšanām šajā ziņā, šis birojs nodeva informāciju Francijas tiesu iestādēm, iesniedzot ziņojumu, un šī informācijas nodošana attiecās uz iekšējo izmeklēšanu Lēmuma 1999/396 (
1
) izpratnē. Komisija pēc tam iesniedza sūdzību Procureur de la République du tribunal de grande instance de Paris [Parīzes Vispārējās pirmās instances tiesas republikas prokuroram] pret X. Tā turklāt iestājās krimināllietā kā civilprasītāja.
2008. gadā pēc minētā prokurora rīkojuma Francijas policija liecinieka statusā nopratināja prasītāju šajā lietā, bijušo Eurostat direktoru, pēc tam viņš tika ievietots apcietinājumā un atzīts par aizdomās turēto par uzticības ļaunprātīgu izmantošanu saistībā ar līdzekļu piesavināšanos no Eiropas Kopienu budžeta. 2013. gadā juge d’instruction du tribunal de grande instance de Paris [Parīzes Vispārējās pirmās instances tiesas izmeklētājtiesnesis] izdeva lēmumu par tiesvedības izbeigšanu attiecībā uz visām aizdomās turētajām personām saistībā ar lietu “Eurostat”, ieskaitot prasītāju. Komisija kā civilprasītāja iesniedza apelācijas sūdzību Cour d’appel de Paris [Parīzes apelācijas tiesā], kas tika noraidīta, un pēc tam Francijas Cour de cassation [Kasācijas tiesā]. 2018. gadā prasītājs vērsās Vispārējā tiesā ar prasību par zaudējumu atlīdzību, kuri nodarīti ar OLAF un Komisijas rīcību. Šādā kontekstā Vispārējai tiesai bija jālemj, pirmkārt, par OLAF izdarīto prasītāja tiesību uz aizstāvību, kā arī Lēmuma 1999/396 pārkāpumu, jo prasītājs netika uzklausīts pirms OLAF veiktās informācijas nodošanas Francijas iestādēm un, otrkārt, par Komisijas izdarīto Regulas Nr. 1073/1999 (
2
) pārkāpumu un tiesību uz labu pārvaldību pārkāpumu un rūpības pienākuma neizpildi, jo tā ir iestājusies krimināllietā Francijas tiesās civilprasītājas statusā pirms OLAF veiktās izmeklēšanas noslēgšanas, un tādēļ, ka tā ir paildzinājusi tiesvedību līdz pat kasācijas instancei.
Attiecībā uz OLAF pārmesto rīcību Vispārējā tiesa nolēma, ka Lēmuma 1999/396 4. pants ir jāinterpretē saskaņā ar Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 41. panta 2. punkta a) apakšpunktu, tādējādi, ka tajā ir noteikts, pirmkārt, vispārējs pienākums informēt ieinteresēto personu jebkurā izmeklēšanas stadijā tiklīdz parādās tās “personiskas saistības” iespējamība, izņemot, ja šāda informēšana rada kaitējuma izmeklēšanai risku. Otrkārt, šis informēšanas pienākums ir vēl jo vairāk svarīgs tad, ja tās secinājumos ir minēts ierēdņa vārds. Vispārējās tiesas ieskatā prasītājs, ievērojot viņu vietu hierarhijā faktu norises laikā, bija jāpielīdzina personām, kas bija minētas OLAF nodotajā informācijā Francijas iestādēm, kā tāds kam ir personiska saistība Lēmuma 1999/396 4. panta pirmās daļas izpratnē. Prasītāja saistība, ievērojot viņa amatu un lomu, turklāt bija apstiprināta juge d’instruction du tribunal de grande instance de Paris [Parīzes Vispārējās pirmās instances tiesas izmeklētājtiesneša] rīkojumā par tiesvedības izbeigšanu. Līdz ar to, tā kā nepastāvēja iemesli, ar ko var attaisnot to, ka OLAF neinformēja prasītāju par minētās informācijas nodošanu, Vispārējā tiesa secināja, ka OLAF nav izpildījis pienākumu, kas tam ir uzlikts atbilstoši iepriekš minētās 4. panta pirmās daļas pirmajam teikumam.
Attiecībā uz Komisijai pārmesto rīcību Vispārējā tiesa nolēma, ka tā ir pārkāpusi Regulas Nr. 1073/1999 9. panta 4. punktu, iestājoties lietā kā civilprasītāja un iesniedzot sūdzības Francijas tiesās pirms OLAF galīgā ziņojuma pieņemšanas un pirms tās rīcībā bija pietiekami attaisnojoši pierādījumu elementi. Vispārējās tiesas ieskatā, lai gan nepastāv neviens tieši izteikts noteikums, ar kuru ir aizliegta šāda rīcība, tomēr noteikumu, ar ko tiek regulētas disciplinārlietas, mērķis, proti, aizsargāt skarto ierēdni, garantējot, ka iestādēs rīcībā pirms procesa uzsākšanas pret viņu ir precīzi un atbilstoši attaisnojoši pierādījumu elementi, ir piemērojams pēc analoģijas tiesvedībai valsts tiesā atbilstoši Regulas Nr. 1073/1999 garam un burtam.
Turklāt Vispārējā tiesa noraidīja iebildumu par Komisijas izdarīto tiesību uz labu pārvaldību pārkāpumu un rūpības pienākuma neizpildi tādēļ, ka tā ir paildzinājusi tiesvedību pret prasītāju līdz pat kasācijas instancei, un minētā tiesa uzskatīja, ka šie principi nekādā gadījumā nevar Komisijai uzlikt pienākumu neaizstāvēt iestādes saimnieciskās intereses un nepārsūdzēt Francijas tiesu nolēmumus. Nepastāvot ārkārtējiem apstākļiem, šāds paildzinājums nav kvalificējams par dienesta pārkāpumu.
Attiecībā uz prasītāja apgalvotajiem zaudējumiem, Vispārējā tiesa konstatēja, ka prasītājam ir nodarīts morālais kaitējums, kas izriet tieši no Komisijas un OLAF rīcības, un ar ko ir aizskarts viņa gods, kā arī profesionālā reputācija tādēļ, ka Komisija ir ļāvusi noprast par viņa vainu dienesta funkciju izpildē un profesionālo un personīgo paziņu lokam tā ir ļāvusi noprast, ka viņš ir iesaistīts krāpniecībā. Šis kaitējums turklāt ir izraisījis netaisnības, nevarības un baiļu sajūtu, jo laikā, kad OLAF nodeva informāciju Francijas iestādēm, viņam nebija iespēju ne izteikties, ne aizstāvēties attiecībā uz faktiem, ar ko bija pamatotas pret viņu uzsāktās izmeklēšanas. Līdz ar to Vispārējā tiesa ex æquo et bono nolēma, ka zaudējumu atlīdzība 62000 EUR apmērā ir adekvāts atlīdzinājums par minēto kaitējumu.
(
1
)	Komisijas Lēmums 1999/396/EK, EOTK, Euratom (1999. gada 2. jūnijs) par noteikumiem iekšējās izmeklēšanas veikšanai sakarā ar krāpšanas, korupcijas un citu Kopienas interesēm kaitējošu prettiesisku darbību novēršanu (OV 1999, L 149, 57. lpp.).
(
2
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 1073/1999 (1999. gada 25. maijs) par izmeklēšanu, ko veic OLAF (OV 1999, L 136, 1. lpp.).