62024CJ0004
TIESAS SPRIEDUMS (piektā palāta)
2025. gada 13. novembrī (
*1
)
Apelācija – Ekonomikas un monetārā politika – Ekonomikas un monetārā savienība – Banku savienība – Kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību vienotais noregulējuma mehānisms (VNM) – Vienotais noregulējuma fonds (VNF) – Regula (ES) Nr. 806/2014 – 69. panta 1. punkts – 70. panta 1. punkts – Īstenošanas regula (ES) 2015/81 – 7. panta 1.–3. punkts – Summas, kas iemaksātas kā nodrošinājums neatsaucamajām maksājumu saistībām – Vienotās noregulējuma valdes (VNV) lēmums, ar ko atteikts atmaksāt veiktās iemaksas
Lietā C‑4/24 P
par apelācijas sūdzību atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 56. pantam, ko 2024. gada 4. janvārī iesniegusi
BNP Paribas Public Sector SA
, Parīze (Francija), ko pārstāv A. Champsaur un A. Delors, advokātes,
apelācijas sūdzības iesniedzēja,
pārējie lietas dalībnieki:
Vienotā noregulējuma valde (VNV), ko sākotnēji pārstāvēja C. De Falco, C. J. Flynn un K.‑Ph. Wojcik, pārstāvji, kam palīdz E. Bruc un F. Louis, advokāti, kā arī P. Gey un H.‑G. Kamann, Rechtsanwälte, vēlāk – C. De Falco un C. J. Flynn, pārstāvji, kam palīdz E. Bruc un F. Louis, advokāti, kā arī P. Gey, H.‑G. Kamann, Rechtsanwälte,
atbildētāja pirmajā instancē,
Francijas Republika, ko pārstāv B. Fodda, S. Royon un B. Travard, pārstāvji,
Fédération bancaire française
, Parīze (Francija), ko pārstāv C. Duriez, A. Gosset‑Grainville un M. Trabucchi, advokāti,
personas, kas iestājušās lietā pirmajā instancē,
TIESA (piektā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētāja M. L. Arasteja Saūna [M. L. Arastey Sahún], tiesneši J. Pasers [J. Passer] (referents), J. Regans [E. Regan], D. Gracijs [D. Gratsias] un B. Smulderss [B. Smulders],
ģenerāladvokāte: L. Medina,
sekretārs: D. Diterts [D. Dittert], nodaļas vadītājs,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2024. gada 4. decembra tiesas sēdi,
noklausījusies ģenerāladvokātes secinājumus 2025. gada 6. marta tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Ar šo apelācijas sūdzību BNP Paribas Public Sector SA lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2023. gada 25. oktobra spriedumu BNP Paribas Public Sector/VNV (T‑688/21; turpmāk tekstā – “apstrīdētais spriedums”, EU:T:2023:675), ar kuru tā noraidījusi prasību, ar kuru, pirmkārt, pamatojoties uz LESD 272. pantu un LESD 340. panta pirmo daļu, no vienas puses, lūgts konstatēt, ka Vienotā noregulējuma valde (VNV) nav izpildījusi pienākumu atbrīvot summas, kas atbilst neatsaucamo maksājumu saistību naudas nodrošinājumam, kas izriet no 2016.–2021. iemaksu periodu nolīgumu 12.5. punkta (turpmāk tekstā – “2016.–2021. gada NMS līgumi”), un, no otras puses, panākt, lai tiktu atbrīvotas summas, kuras VNV paturējusi, neievērodama minētās līgumsaistības, kā arī lai tiktu atlīdzinātas jebkāda veida ar to saistītās izmaksas, nokavējuma procenti un papildu maksājumi, un pakārtoti – pamatojoties uz LESD 340. panta otro daļu, atlīdzināt kaitējumu, kas BNP Paribas Public Sector esot nodarīts VNV rīcības saistībā ar iemaksu periodos no 2016. līdz 2021. gadam uzņemtajām neatsaucamajām maksājumu saistībām dēļ, un, otrkārt, pamatojoties uz LESD 340. panta otro daļu, atlīdzināt kaitējumu, kas tai esot nodarīts VNV atteikuma atbrīvot nodrošinājumu, ar kuru tiek segtas tās 2015. gada iemaksu periodā uzņemtās neatsaucamās maksājumu saistības, dēļ.
Atbilstošais tiesiskais regulējums
Savienības tiesību akti
Regula (ES) Nr. 806/2014
2
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 806/2014 (2014. gada 15. jūlijs), ar ko izveido vienādus noteikumus un vienotu procedūru kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību noregulējumam, izmantojot vienotu noregulējuma mehānismu un vienotu noregulējuma fondu, un groza Regulu (ES) Nr. 1093/2010 (OV 2014, L 225, 1. lpp.), 3. panta “Definīcijas” 1. punktā paredzēts:
“Šajā regulā piemēro šādas definīcijas:
[..]
34.
“pieejamie finanšu līdzekļi” ir nauda, noguldījumi, aktīvi un neatsaucamas maksājumu saistības, kas [Vienotajam noregulējuma] [f]ondam [VNF] pieejamas 76. panta 1. punktā uzskaitītajiem mērķiem;
[..].”
3
Šīs regulas 69. pantā “Mērķapjoms” noteikts:
“1.   Kad beidzies astoņus gadus ilgais sākotnējais laikposms pēc 2016. gada 1. janvāra vai arī sākot no datuma, kad šis noteikums ir piemērojams atbilstīgi 99. panta 6. punktam, [VNF] pieejamie finanšu līdzekļi sasniedz vismaz 1 % no segtajiem noguldījumiem visās kredītiestādēs visās iesaistītajās dalībvalstīs, kurās tās saņēmušas atļauju.
2.   Šā panta 1. punktā minētajā sākotnējā laikposmā saskaņā ar 70. pantu aprēķinātās un saskaņā ar 67. panta 4. punktu piesaistītās iemaksas [VNF] sadala laikā pēc iespējas vienādi, līdz ir sasniegts mērķapjoms, bet pienācīgi ņemot vērā darījumdarbības cikla fāzi un prociklisku iemaksu iespējamo ietekmi uz iemaksu veicošo iestāžu finansiālo stāvokli.
[..]
4.   Ja pēc šā panta 1. punktā minētā sākotnējā laikposma pieejamo finanšu līdzekļu apmērs samazinās, noslīdot zem minētajā punktā noteiktā mērķapjoma līmeņa, atsāk piesaistīt saskaņā ar 70. pantu aprēķinātās regulārās iemaksas, līdz ir sasniegts mērķapjoms. Pēc tam, kad mērķapjoms ir sasniegts pirmo reizi, un gadījumos, kad pieejamie finanšu līdzekļi vēlāk ir samazinājušies zem divām trešdaļām no mērķapjoma, minētās iemaksas nosaka tādā apmērā, lai mērķapjomu būtu iespējams sasniegt sešu gadu laikā.
[..]”
4
Minētās regulas 70. pants “Ex ante iemaksas” formulēts šādi:
“1.   Katras iestādes iemaksas piesaista vismaz reizi gadā, un tās aprēķina proporcionāli to saistību apjomam, izņemot pašu kapitālu un segtos noguldījumus, attiecībā pret visu iesaistīto dalībvalstu teritorijā darbības atļauju saņēmušo iestāžu kopējām saistībām, izņemot pašu kapitālu un segtos noguldījumus.
2.   Katru gadu [VNV] pēc apspriešanās ar [Eiropas Centrālo banku (ECB)] vai valstu kompetentajām iestādēm un ciešā sadarbībā ar valstu noregulējuma iestādēm aprēķina atsevišķo iemaksu apmēru, lai nodrošinātu, ka iemaksas, kas jāveic visās iesaistītajās dalībvalstīs visām atļauju saņēmušām iestādēm, nepārsniedz 12,5 % no mērķapjoma.
[..]
3.   Starp pieejamajiem finanšu līdzekļiem, kas jāņem vērā, lai sasniegtu 69. pantā noteikto mērķapjomu, var būt neatsaucamas maksājumu saistības, kuras ir pilnībā nodrošinātas ar trešo personu tiesībām neapgrūtinātiem zema riska aktīviem, ar kurām var brīvi rīkoties un kuras ir atvēlētas vienīgi [VNV] izmantošanai 76. panta 1. punktā noteiktajā nolūkā. Minēto neatsaucamo maksājumu saistību daļa nepārsniedz 30 % no kopējām iemaksām, kas piesaistītas saskaņā ar šo pantu.
4.   No katras 2. pantā minētas vienības pienācīgi saņemtās iemaksas minētajām vienībām netiek atmaksātas.
[..]
7.   [Eiropas Savienības] Padome, rīkojoties pēc [Eiropas] Komisijas priekšlikuma, šā panta 6. punktā minēto deleģēto aktu satvarā pieņem īstenošanas aktus, lai noteiktu šā panta 1., 2. un 3. punkta īstenošanas nosacījumus, jo īpaši attiecībā uz:
a)
atsevišķu iemaksu aprēķināšanas metodoloģijas piemērošanu;
b)
praktisko kārtību, kādā iestādēm tiek piemēroti deleģētajā aktā minētie riska faktori.”
Īstenošanas regula (ES) 2015/81
5
Saskaņā ar Padomes Īstenošanas regulas (ES) 2015/81 (2014. gada 19. decembris), ar ko nosaka vienādus Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 806/2014 piemērošanas nosacījumus attiecībā uz ex ante iemaksām vienotajā noregulējuma fondā (OV 2015, L 15, 1. lpp.), 16. apsvērumu:
“Neatsaucamu maksājumu saistību izmantošanai, kas minēta Regulas [Nr. 806/2014] 70. panta 3. punktā, nekādā veidā nevajadzētu ietekmēt [VNF] finansiālo spēju un likviditāti. Neatsaucamas maksājumu saistības būtu jāprasa izpildīt tikai tādas noregulējuma darbības gadījumā, kurā ir iesaistīts [VNF]. Sākotnējā laikposmā parastos apstākļos [VNV] neatsaucamu maksājumu saistību izmantošana būtu jāsadala vienādi starp iestādēm, kas izmantošanu pieprasa. Šīs maksājumu saistības būtu pilnībā jānodrošina ar trešo personu tiesībām neapgrūtinātiem zema riska aktīviem, ar kurām var brīvi rīkoties un kuras ir atvēlētas vienīgi [VNV] izmantošanai [VNF] izmantošanas nolūkā.”
6
Šīs regulas 7. pants “Pieprasījums izpildīt neatsaucamas maksājumu saistības” formulēts šādi:
“1.   Neatsaucamu maksājumu saistību izmantošana, kas minēta Regulas [Nr. 806/2014] 70. panta 3. punktā, nekādā veidā nedrīkst ietekmēt [VNF] finansiālo spēju un likviditāti.
2.   Ja saskaņā ar Regulas [Nr. 806/2014] 76. pantu [VNF] ir iesaistīts noregulējuma darbībā, [VNV] pieprasa izpildīt daļu vai visas neatsaucam[ās] maksājumu saistības, kas veiktas saskaņā ar Regulu [Nr. 806/2014], lai [VNF] pieejamajos finanšu līdzekļos atjaunotu [VNV] noteikto neatsaucamu maksājumu saistību īpatsvaru to maksimālajās robežās, kas noteiktas Regulas [Nr. 806/2014] 70. panta 3. punktā.
Kad [VNF] pienācīgi saņem pieprasīto neatsaucamu maksājumu saistību iemaksu, nodrošinājumu, kas ir šādu saistību pamatā, atbrīvo. Ja [VNF] nesaņem pieprasīto naudas apjomu pēc pirmā pieprasījuma, [VNV] saskaņā ar Regulas [Nr. 806/2014] 70. panta 3. punktu pārņem nodrošinājumu, kas ir neatsaucamu maksājumu saistību pamatā.
3.   Tādas iestādes neatsaucamas maksājumu saistības, kura vairs neatbilst Regulas [Nr. 806/2014] darbības jomai, tiek atceltas, un nodrošinājumu, kas ir šādu saistību pamatā, atbrīvo.”
7
Minētās īstenošanas regulas 8. panta 3. punktā paredzēts:
“Sākotnējā laikposmā parastos apstākļos [VNV] ļauj izmantot neatsaucamas maksājumu saistības, ja kāda iestāde to pieprasa. Neatsaucamu maksājumu saistību izmantošanu [VNV] sadala vienādi starp tām iestādēm, kas izmantošanu pieprasa. Iedalītā neatsaucamu maksājumu saistību summa nav mazāka par 15 % no šīs iestādes kopējām maksājumu saistībām. Aprēķinot katras iestādes gada iemaksas, [VNV] nodrošina, ka minēto neatsaucamu maksājumu saistību summa gadā nav lielāka par 30 % no ikgadējo iemaksu kopsummas, kas piesaistīta saskaņā ar Regulas [Nr. 806/2014] 70. pantu.”
Starp VNV un “BNP Paribas Public Sector” noslēgtie nolīgumi
8
Uz 2016.–2021. gada NMS nolīgumiem attiecas Luksemburgas tiesību akti, un tajos ir ietverta šķīrējklauzula LESD 272. panta izpratnē.
9
Saskaņā ar 2016.–2021. gada NMS nolīgumu 2.1. punktu:
“Iestāde apņemas samaksāt VNV un neatsaucami uzņemas samaksāt VNV [neatsaucamo maksājumu saistību] maksimālo summu pēc VNV pieprasījuma saskaņā ar spēkā esošajiem tiesību aktiem, tostarp konkrēti saskaņā ar Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 2. punktu.”
10
2016.–2021. gada NMS nolīgumu 12.5. punktā paredzēts, ka “šis nolīgums neskar Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 3. punkta piemērošanu”.
Tiesvedības priekšvēsture
11
Tiesvedības priekšvēsturi Vispārējā tiesa ir izklāstījusi pārsūdzētā sprieduma 2.–15. punktā, un to var rezumēt šādi.
12
Apelācijas sūdzības iesniedzēja bija Francijas kredītiestāde, kurai licence izsniegta līdz 2021. gada 24. martam, kad tā saņēma ECB lēmumu anulēt licenci.
13
Pirms Vienotā noregulējuma mehānisma (VNM), kas izveidots ar Regulu Nr. 806/2014, ieviešanas apelācijas sūdzības iesniedzēja daļu no 2015. gada ex ante iemaksas valsts noregulējuma procedūru finansēšanas mehānismā veica kā neatsaucamas maksājumu saistības (turpmāk tekstā – “2015. gada NMS”), noslēdzot nolīgumu ar VNV – Autorité de contrôle prudentiel et de résolution [Prudenciālās uzraudzības un noregulējuma iestāde] (Francija) un Fonds de garantie des dépôts et de résolution [Noguldījumu nodrošinājuma un noregulējuma fonds] (Francija).
14
Attiecībā uz 2016.–2021. gada iemaksu periodiem apelācijas sūdzības iesniedzēja vismaz daļu no ex ante iemaksām veica kā neatsaucamas maksājumu saistības šīs regulas 70. panta 3. punkta izpratnē. Šajā nolūkā tā ar VNV par katru šo periodu noslēdza nolīgumu par minētajam saistībām (turpmāk tekstā – “2016.–2021. gada NMS”).
15
Ar 2021. gada 1. aprīļa elektroniskā pasta vēstuli apelācijas sūdzības iesniedzēja informēja VNV, ka pēc tās lūguma ECB ir anulējusi tās licenci. Tālab apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdza VNV sniegt informāciju par veicamajiem pasākumiem, lai atbrīvotu tās uzņemto neatsaucamo maksājumu saistību nodrošinājumu.
16
2021. gada 14. aprīļa vēstulē VNV apelācijas sūdzības iesniedzējai izklāstīja veicamās formalitātes, lai atbrīvotu nodrošinājumu, ar kuru segtas minētās saistības.
17
2021. gada 29. jūlijā, pēc vairākkārtējas informācijas apmaiņas, apelācijas sūdzības iesniedzēja paziņoja VNV par 2015. gada NMS un 2016.–2021. gada NMS izbeigšanu.
18
Pēc jaunas informācijas apmaiņas VNV 2021. gada 13. augusta vēstulē (turpmāk tekstā – “2021. gada 13. augusta vēstule”) norādīja apelācijas sūdzības iesniedzējai, ka tā atbrīvos nodrošinājumu, ar kuru segtas 2015. gada NMS un 2016.–2021. gada NMS pēc tam, kad būs saņemta nauda, kas atbilst summai, par kuru uzņemtas šīs saistības.
19
Šajā vēstulē VNV atgādināja, ka apelācijas sūdzības iesniedzēja ar to ir noslēgusi vairākus nolīgumus par neatsaucamām maksājumu saistībām. Katram no šiem nolīgumiem VNV precizēja uzņemto saistību summu. Pēc šo summu uzskaitījuma tā tostarp norādīja, ka, ņemot vērā Regulas Nr. 806/2014 70. panta 4. punktu, saskaņā ar kuru pienācīgi saņemtās iemaksas iestādēm netiek atmaksātas, un Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 1. punktu, saskaņā ar kuru neatsaucamu maksājumu saistību izmantošana nekādā veidā nedrīkst ietekmēt VNF finansiālo spēju un likviditāti, 2016.–2021. gada NMS izbeigšana un secīga nodrošinājuma, ar kuru tiek segtas šīs saistības, atbrīvošana var notikt tikai pēc tam, kad ir veikta tādas summas iemaksa naudā, kas atbilst attiecīgo neatsaucamo maksājumu saistību summai. Tādējādi VNV aicināja apelācijas sūdzības iesniedzēju veikt noteiktas summas iemaksu un informēt par to elektroniskā pasta vēstulē. Kad būs saņemta minētā summa un pagājušas četrpadsmit darbdienas no dienas, kad saņemts paziņojums par nolīguma izbeigšanu, tā atbrīvos nodrošinājumu, no kura būs atskaitīta uzkrāto negatīvo procentu summa.
20
2021. gada 25. oktobrī apelācijas sūdzības iesniedzēja būtībā informēja VNV – tā kā atbilstoši tam, kā apelācijas sūdzības iesniedzēja izprot piemērojamo tiesisko regulējumu, tai nodrošinājuma atbrīvošanai nav VNV jāveic tādas naudas summas iemaksa, kas atbilst kopējai summai, par kuru uzņemtas 2015. gada NMS un 2016.–2021. gada NMS, apelācijas sūdzības iesniedzēja neveiks minēto iemaksu.
Tiesvedība Vispārējā tiesā un pārsūdzētais spriedums
21
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2021. gada 25. oktobrī, apelācijas sūdzības iesniedzēja lūdza, pirmkārt, pamatojoties uz LESD 256. un 263. pantu, atcelt 2021. gada 13. augusta vēstuli, otrkārt, apmierināt tās prasību, kas celta, pamatojoties uz LESD 272. pantu un 340. panta pirmo daļu, atzīstot, ka 2021. gada 13. augusta vēstulē paustā nostāja ir pretrunā 2016.–2021. gada NMS noteikumiem, un uzdodot VNV tai atmaksāt šo saistību naudas nodrošinājumu, kuru tā paturējusi, pārkāpdama līgumsaistības, kā arī jebkādas ar tām saistītās izmaksas, nokavējuma procentus un papildu procentus, treškārt, apmierināt tās prasību, kas celta, pamatojoties uz LESD 340. panta otro daļu, atzīstot, ka VNV atteikums atmaksāt apelācijas sūdzības iesniedzējai summas, kuras atbilst 2015. gada NMS naudas nodrošinājumam, ir nepamatota iedzīvošanās, un liekot VNV kā zaudējumu atlīdzību tai pārskaitīt šīs summas, kā arī visas ar tām saistītās izmaksas, nokavējuma procentus un papildu izmaksas, ceturtkārt – pakārtoti – apmierināt tās prasību, kas celta, pamatojoties uz LESD 340. panta otro daļu, atzīstot, ka VNV atteikums apelācijas sūdzības iesniedzējai atmaksāt summas, kuras atbilst 2016.–2021. gada NMS naudas nodrošinājumam, ir nepamatota iedzīvošanās, un liekot VNV kā zaudējumu atlīdzību tai pārskaitīt šīs summas, kā arī visas ar tām saistītās izmaksas, nokavējuma procentus un papildu izmaksas.
22
Attiecībā uz prasību atcelt 2021. gada 13. augusta vēstuli apelācijas sūdzības iesniedzēja to atsauca tiesvedības laikā saskaņā ar LESD 256. pantu un LESD 263. pantu.
23
Savukārt Vispārējā tiesa, noraidīdama visus apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumus, noraidīja prasību kopumā.
24
Pirmām kārtām, attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumu, kas balstīts uz LESD 272. pantu un LESD 340. panta pirmo daļu, Vispārējā tiesa vispirms uzsvēra, ka no Regulas Nr. 806/2014 70. panta 1. punkta izriet, ka par katru iemaksu gadu kredītiestādēm, kas veic uzņēmējdarbību VNM iesaistītajā dalībvalstī – kā tas bija apelācijas sūdzības iesniedzējas gadījumā līdz brīdim, kad tā vairs neietilpa šīs regulas piemērošanas jomā, – jāveic parastā iemaksa VNF. Vispārējā tiesa arī norādīja, ka saskaņā ar minētās regulas 69. panta 1. punktu tika ieviesta kredītiestāžu ex ante iemaksu ikgadējā piesaistīšana, lai nodrošinātu, ka sākotnējā perioda beigās VNF pieejamie finanšu līdzekļi sasniedz mērķapjomu. Ņemot vērā šo mērķi, Savienības likumdevējs šīs pašas regulas 70. panta 4. punktā ir precizējis, ka “pienācīgi saņemtās” iemaksas netiek atmaksātas.
25
Turpinājumā – Vispārējā tiesa pauda nostāju, ka, lai izpildītu pienākumu veikt iemaksas VNF, kredītiestādēm saskaņā ar Regulas Nr. 806/2014 70. panta 3. punktu ir iespēja vai nu veikt iemaksas uzreiz, vai arī uzņemties neatsaucamas maksājumu saistības. Vispārējās tiesas ieskatā šīs saistības ir īpašas tādējādi, ka tās ir uz nenoteiktu laiku noslēgti nolīgumi, kas ļauj iestādēm atlikt iemaksu veikšanu, un uz tām attiecas īpaša kārtība, kas paredzēta Īstenošanas regulas 2015/81 7. pantā.
26
Vispārējā tiesa arī norādīja: ir taisnība – kā apelācijas sūdzības iesniedzēja bija apgalvojusi minētajā instancē –, ka Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 3. punktā nav skaidri norādīts, ka iestādēm vispirms ir jāveic iemaksas, lai pēc tam tiktu atbrīvots to sniegtais nodrošinājums. Tomēr Vispārējā tiesa atgādināja, ka no Regulas Nr. 806/2014 69. panta 1. punkta un 70. panta 1. punkta izriet, ka kredītiestādēm, kas veic uzņēmējdarbību VNM iesaistītajā dalībvalstī, sākotnējā periodā jāveic ikgadēja ex ante iemaksa VNF, lai šī perioda beigās tas sasniegtu mērķapjomu. Tāpēc, ja nodrošinājums, ar kuru tiek segtas neatsaucamas maksājumu saistības, tiktu atbrīvots, pirms tam nesaņemot iemaksas, par kurām šīs saistības uzņemtas, iestāde ne tikai nebūtu izpildījusi pienākumu pilnībā veikt iemaksas, kas tai jāveic par periodu, kurā tā ietilpa Regulas Nr. 806/2014 piemērošanas jomā, bet ar ex ante iemaksām neatsaucamu maksājumu saistību veidā nebūtu sasniegts mērķis nodrošināt VNF ar Savienības likumdevēja paredzētajam līmenim atbilstošiem finanšu resursiem.
27
Visbeidzot, Vispārējā tiesa uzskata, ka apstāklis, ka iestāde licences anulēšanas dēļ iemaksu periodā izbeidz kredītiestādes darbību, neietekmē tās pienākumu pilnībā veikt ex ante iemaksu ar šo iemaksu periodu. Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 1. punktā ir skaidri noteikts, ka neatsaucamu maksājumu saistību izmantošana nekādā veidā nedrīkst ietekmēt VNF finansiālo spēju vai likviditāti. Tādējādi Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 3. punktā paredzētā neatsaucamu maksājumu saistību atcelšana, ja iestāde vairs neietilpst Regulas Nr. 806/2014 piemērošanas jomā, un attiecīgā nodrošinājuma, kas paredzēts Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 3. punktā, atbrīvošana nevar notikt uz VNF rēķina. Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 3. punkta mērķis nav ļaut iestādēm, kuras vairs neietilpst šīs regulas piemērošanas jomā, izvairīties no pienākuma pilnībā veikt veicamo iemaksu, bet gan nodrošināt, lai VNF finanšu līdzekļi noregulējuma gadījumā VNV būtu pieejami pēc iespējas ātrāk, proti, saglabāt VNF finansiālo spēju un likviditāti.
28
Ņemot vērā it īpaši iepriekš izklāstīto, Vispārējā tiesa nosprieda, ka nedz šajā lietā piemērojamās tiesību normas, tostarp Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 3. punkts, nedz starp apelācijas sūdzības iesniedzēju un VNV noslēgtā nolīguma noteikumi nav pretrunā VNV 2021. gada 13. augusta vēstulē paustajai nostājai, ka tā var atbrīvot naudas nodrošinājumu, ar kuru tiek segtas neatsaucamas maksājumu saistības, tikai pēc tam, kad ir veikta visa tās summas iemaksa, kas atbilst ex ante iemaksu summai, kurai šie instrumenti tika izmantoti. Tāpat Vispārējā tiesa ir analizējusi un noraidījusi tās ieskatā nepārliecinošos papildu argumentus, kurus apelācijas sūdzības iesniedzēja bija izvirzījusi, lai pamatotu tās ierosināto interpretāciju.
29
Otrām kārtām, attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzējas prasījumiem, kas balstīti uz LESD 340. panta otro daļu, Vispārējā tiesa atzina, ka VNV lēmums paturēt neatsaucamo maksājumu saistību, kuras uzņēmusies apelācijas sūdzības iesniedzēja, naudas nodrošinājumam atbilstošās summas bija balstīts uz derīgu juridisko pamatu, proti, 2015. gada NMS, 2016.–2021. gada NMS un Regulas Nr. 806/2014 70. panta 1. punktu, un tālab nevar būt VNV nepamatota iedzīvošanās, kas pamato atlīdzību par zaudējumiem.
Pušu prasījumi
30
Apelācijas sūdzībā apelācijas sūdzības iesniedzēja, kuru tās prasījumos atbalsta Francijas Republika un Francijas Banku federācija, lūdz Tiesu:
–
atcelt pārsūdzēto spriedumu;
–
apmierināt pirmajā instancē izvirzītos prasījumus; un
–
piespriest VNV atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
31
VNV prasījumi Tiesai ir šādi:
–
apelācijas sūdzību noraidīt;
–
pakārtoti – ja nepieciešams, aizstāt pārsūdzētā sprieduma pamatojumu un noraidīt apelācijas sūdzību; kā arī
–
piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Par apelācijas sūdzību
32
Apelācijas sūdzības pamatošanai apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirza divus pamatus, no kuriem pirmais attiecas uz tiesību kļūdu, kas esot pieļauta, interpretējot Regulu Nr. 806/2014 un Īstenošanas regulu 2015/81, un otrais – uz to, ka neesot norādīts pamatojums.
Par pirmo pamatu, ar kuru tiek apgalvots, ka, interpretējot Regulu Nr. 806/2014 un Īstenošanas regulu 2015/81, esot pieļauta tiesību kļūda
Lietas dalībnieku argumentācija
33
Ar pirmo pamatu, kuram ir piecas daļas, apelācijas sūdzības iesniedzēja apstrīd Vispārējās tiesas veikto Regulas Nr. 806/2014 69. panta 1. punkta un 70. panta 1.–4. punkta, kā arī Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 1.–3. punkta interpretāciju. Būtībā apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka – pretēji tam, kas izriet no pārsūdzētā sprieduma_– faktam, ka kredītiestāde vairs neietilpst Regulas Nr. 806/2014 piemērošanas jomā, ir jāliek VNV atbrīvot nodrošinājumu, ar ko segtas neatsaucamās maksājumu saistības, kuras uzņēmusies šī iestāde, bez jebkādu papildu pienākumu uzlikšanas šai iestādei.
34
Pirmā pamata pirmajā daļā apelācijas sūdzības iesniedzēja apstrīd šī sprieduma 24.–28. punktā izklāstīto Vispārējās tiesas interpretāciju, apgalvojot, ka Vispārējā tiesa, neveikdama Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 3. punkta formulējuma analīzi, esot kļūdījusies. Konkrēti – apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka šis formulējums ir skaidrs un precīzs, jo tajā esot paredzēts, ka gadījumā, ja kredītiestāde vairs neietilpst Regulas Nr. 806/2014 piemērošanas jomā, šīs iestādes uzņemtās neatsaucamās maksājumu saistības “tiek atceltas” un šī atcelšana nav pakārtota nekādiem nosacījumiem. Šajā tiesību normā turklāt esot norādītas sekas, kas izriet no šīs atcelšanas, proti, nodrošinājums, kas attiecas uz minētajām saistībām, “tiek atbrīvots” – jau atkal –, šo atbrīvošanu nepakārtojot nevienam nosacījumam. Tā kā Vispārējā tiesa esot devusi priekšroku Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 3. punkta sistēmiskai un teleoloģiskajai interpretācijai, spriedumā esot pieļauta tiesību kļūda.
35
Pirmā pamata otrajā daļā apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Regulas Nr. 806/2014 70. panta 1. punktu un Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 2. un 3. punktu, kā arī vienlīdzīgas attieksmes principu.
36
Pirmkārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja norāda, ka ar Regulas Nr. 806/2014 70. panta 1. punktu netiek radīts pienākums “veikt”ex ante iemaksas, bet gan pienākums “piesaistīt” šīs iemaksas, jo šo piesaistīšanu var veikt vai nu kā maksājumu naudā, vai, noslēdzot nolīgumu par neatsaucamām maksājumu saistībām saskaņā ar šīs regulas 70. panta 3. punktā paredzētajiem nosacījumiem. Apstrīdētā sprieduma 31. un 39. punktā, balstoties uz 85. punktu 2021. gada 20. janvāra spriedumā ABLV Bank/VNV (T‑758/18, EU:T:2021:28) un norādot uz “pienākumu pilnībā veikt [..] ex ante iemaksu”, Vispārējā tiesa, interpretējot šo spriedumu kā tādu, kas attiecas vienīgi uz naudas iemaksām, nevis uz neatsaucamām maksājumu saistībām, esot pieļāvusi kļūdu.
37
Otrkārt, apelācijas sūdzības iesniedzējas ieskatā Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 2. punkta formulējums ir nepārprotams, jo neatsaucamās maksājumu saistības var pieprasīt izpildīt tikai tad, ja tiek veikta noregulējuma darbība, kurā iesaistīts VNF. Šādu interpretāciju apstiprinot šīs īstenošanas regulas 16. apsvērums. Šāda maksāšanas pienākuma nosacījuma raksturs nekādi neliekot apšaubīt tā neatsaucamību. Tā kā šajā lietā VNV nav veikusi pieprasījumu VNF noregulējuma darbības kontekstā, Vispārējā tiesa esot pārkāpusi šīs īstenošanas regulas 7. panta 2. punktu un 2016.–2021. gada NMS nolīgumu 2.1. punktu. Turklāt Vispārējā tiesa esot norādījusi, ka atšķirība starp ex ante iemaksu naudā un neatsaucamām maksājumu saistībām ir tajā, ka naudas iemaksa tiek veikta “uzreiz”, savukārt iemaksa naudā kā neatsaucamas maksājumu saistības, kas ir tikpat obligāta, tiek tikai “atlikta”. Šādi rīkodamās, Vispārējā tiesa neesot ņēmusi vērā neatsaucamo maksājumu saistību nosacīto raksturu. Turklāt Vispārējās tiesas argumentācijai par pienākuma veikt iemaksu, kas izriet no neatsaucamām maksājumu saistībām, iespējami “atliekamo” raksturu neesot nekāda juridiska vai līgumiska pamata. Visbeidzot, ja ikvienai kredītiestādei, kas uzņemas neatsaucamas maksājumu saistības, būtu pienākums veikt “atliktu” maksājumu, ja netiek veikta noregulējuma darbība, kuras izpilde tiek pieprasīta VNF, kredītiestādes, kuras vairs neietilpst Regulas Nr. 806/2014 piemērošanas jomā, atrastos nelabvēlīgākā situācijā nekā tās pašas iestādes, kas paliek šajā piemērošanas jomā, un tas apdraudētu vienlīdzīgu attieksmi pret iestādēm, kuras uzņēmušās neatsaucamas maksājumu saistības.
38
Treškārt, apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 3. punkta formulējums esot skaidrs un ka Vispārējā tiesa šo tiesību normu interpretē contra legem, tādējādi pārkāpjot 2016.–2021. gada NMS nolīgumu 12.5. punktu.
39
Pirmā pamata trešajā daļā apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējās tiesas argumentācijai, ciktāl tā balstīta uz Regulas Nr. 806/2014 69. panta 1. punktu un 70. panta 4. punktu, lai pamatotu tās nostāju, ka kredītiestādei esot beznosacījuma pienākums “veikt” neatsaucamo maksājumu saistību summas iemaksu pirms nodrošinājuma atbrīvošanas, lai arī tā vairs neietilpst šīs regulas piemērošanas jomā, nav juridiska pamata. Vispārējā tiesa argumentāciju pamatojot, atsaucoties uz mērķi sasniegt minētās regulas 69. panta 1. punktā paredzēto mērķapjomu. Tomēr apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka saskaņā ar Regulas Nr. 806/2014 3. panta 1. punkta 34. apakšpunktu “pieejamie finanšu līdzekļi” ir “nauda, noguldījumi, aktīvi un neatsaucamas maksājumu saistības, kas pieejamas [VNF]”. No tā izrietot, ka šīs regulas 69. panta 1. punktā minētie “pieejamie finanšu līdzekļi” pēc būtības ietver neatsaucamas maksājumu saistības kā tādas, neatkarīgi no jebkādu summu iemaksas naudā. Tāpēc 69. panta 1. punkts nevarot būt juridiskais pamats jebkādam beznosacījumu pienākumam iemaksāt naudas summas, kas atbilst šīm saistībām. Turklāt, tā kā neatsaucamas maksājumu saistības ir tikai viens no VNV rīcībā esošiem finanšu līdzekļiem, nekas neliedzot VNV koriģēt citu iestāžu turpmākās individuālās iemaksas, lai nodrošinātu mērķapjoma sasniegšanu saskaņā ar Regulas Nr. 806/2014 69. panta 2. un 4. punktu. Norādot, ka šīs regulas 70. panta 4. punkts, kurā paredzēts aizliegums atmaksāt “pienācīgi saņemtās” iemaksas, ir piemērojams visām ex ante iemaksām bez izņēmuma, Vispārējā tiesa tādējādi esot uzskatījusi, ka neatsaucamas maksājumu saistības ir “pienācīgi saņemtas iemaksas”. Tomēr šāda interpretācija nebūtu saderīga ar Savienības likumdevēja lietoto formulējumu. Katrā ziņā aizliegums “atmaksāt” šādas saistības, pat ja šim konceptam būtu jēga, nevarētu būt pietiekams juridiskais pamats, lai kredītiestādei uzliktu pozitīvu pienākumu iemaksāt summas, kas atbilst šīm saistībām, ja nosacījums šo summu samaksai nebūtu izpildīts.
40
Pirmā pamata ceturtajā daļā apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka Vispārējā tiesa Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 1. punktu esot interpretējusi tādējādi, ka tiek sagrozīts šīs īstenošanas regulas 7. panta 2. punkts un 7. panta 3. punkts, vienlaikus atņemot pēdējai minētajai tiesību normai lietderīgo iedarbību. Vispārējās tiesas ieskatā minētās īstenošanas regulas 7. panta 1. punkts nozīmējot, ka minētajā 7. panta 3. punktā paredzētā neatsaucamo maksājumu saistību atcelšana un attiecīgā nodrošinājuma atbrīvošana “nevar notikt uz VNF rēķina”. Pirmkārt, šāda interpretācija liktu uzskatīt, ka šādu saistību atcelšana un tām atbilstošā nodrošinājuma, kas paredzēts minētā 7. panta 3. punktā, atbrīvošana neizbēgami un kā tāda ietekmētu VNF finansiālo spēju vai likviditāti un ka tādējādi 7. panta 3. punktu nekad nevarētu piemērot. Otrkārt, Vispārējās tiesas interpretācija, sagrozot Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 3. punkta formulējumu, un to apstiprinot pārsūdzētā sprieduma 44. punkts, kurā Vispārējā tiesa patiesībā atsaucas uz šīs īstenošanas regulas 7. panta 2. punktā un 7. panta 1. punktā, nevis 7. panta 3. punktā paredzētajiem pasākumiem. Treškārt, Vispārējās tiesas interpretācija neesot ticama. Pastāvot skaidra tiesību norma, kurā paredzēts neatsaucamo maksājuma saistību izpildes pieprasījums un naudas summas iemaksa, kā priekšnoteikums nodrošinājuma atbrīvošanai, proti, Īstenošanas regulas 7. panta 2. punkts. Ja būtu bijis paredzēts piemērot šo pašu mehānismu gadījumā, kad kredītiestāde vairs neietilpst Regulas Nr. 806/2014 piemērošanas jomā, kā paredzēts šīs īstenošanas regulas 7. panta 3. punktā, tajā būtu skaidri iekļauta šāda tiesību norma.
41
Pirmā pamata piektajā daļā apelācijas sūdzības iesniedzēja pakārtoti apgalvo, ka Vispārējā tiesa esot pārkāpusi lex specialis generalibus derogat principu, dodot priekšroku Regulas Nr. 806/2014 70. panta 4. punktā un Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 1. un 4. punktā ietvertajiem vispārīgajiem noteikumiem, nevis īpašajiem noteikumiem, kas paredzēti šīs īstenošanas regulas 7. panta 2. un 3. punktā. Nospriezdama, ka “Savienības likumdevējs [minētā 70. panta 4. punktā] ir precizējis, ka “pienācīgi saņemtās” [ex ante] iemaksas netiek atmaksātas [un ka] ar šo formulējumu Savienības likumdevējs ir paredzējis normu, kurai nav izņēmumu”, Vispārējā tiesa esot kļūdaini atzinusi, ka noteikums, kuru tā norādījusi kā vispārēju noteikumu par neatsaucamām maksājumu saistībām, ir pārāks par Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 2. un 3. punktā paredzētajiem īpašajiem noteikumiem. Tāpat Vispārējā tiesa esot devusi priekšroku šīs īstenošanas regulas 7. panta 1. punktam, nevis tās 7. panta 3. punktam, jo tā ir nospriedusi, ka pēdējā minētā tiesību norma jāinterpretē, “ņemot vērā” pirmo minēto tiesību normu. Tādējādi 7. panta 1. punktā esot noteikts vispārējs princips, ka nedrīkst ietekmēt VNF finansiālo spēju, savukārt 7. panta 3. punktā detalizēti un praktiski esot precizēts, kas notiek ar neatsaucamajām maksājumu saistībām ļoti specifiskā gadījumā – kad kredītiestāde vairs neietilpst Regulas Nr. 806/2014 piemērošanas jomā.
42
VNV šos argumentus apstrīd.
Tiesas vērtējums
43
Attiecībā uz pirmā pamata pirmo daļu, kurā tiek apgalvots, ka neesot ņemts vērā Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 3. punkta formulējums, jānorāda, ka pēc tam, kad Vispārējā tiesa bija citējusi šīs regulas 7. panta formulējumu, tā pārsūdzētā sprieduma 36. punktā atzina, ka vispārpieņemtā lietojumā jēdziens “neatsaucams”, kas ietverts šajā pantā, attiecas uz lietām, kuras nevar apšaubīt, un ka tādējādi neatsaucamas maksājumu saistības ir pienākums iemaksāt summu, par kuru šīs saistības ir uzņemtas, un to nevar apšaubīt. Papildus pārsūdzētā sprieduma 37. punktā Vispārējā tiesa ir norādījusi, ka, lai gan ir taisnība, ka Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 3. punktā nav skaidri precizēts, ka iestādēm, kuras nolemj aiziet no Regulas Nr. 806/2014 piemērošanas jomas, vispirms jāveic iemaksa, lai pēc tam tām tiktu atbrīvots to nodrošinājums, tomēr atbilstoši Regulas Nr. 806/2014 69. un 70. pantam sākotnējā periodā šīm iestādēm jāveic ikgadēja iemaksa VNF, lai minētā perioda beigās tas sasniegtu mērķapjomu. Tādējādi Vispārējā tiesa secināja, ka tad, ja nodrošinājums, ar kuru tiek segtas neatsaucamās maksājumu saistības, tiktu atbrīvots, pirms tam nesaņemot iemaksu, par kuru šīs saistības uzņemtas, iestāde ne tikai nebūtu izpildījusi pienākumu pilnībā veikt iemaksu, kas tai jāveic par periodu, kurā tā ietilpa Regulas Nr. 806/2014 piemērošanas jomā, bet ar ex ante iemaksu neatsaucamu maksājumu saistību veidā nevarētu sasniegt mērķis nodrošināt VNF ar Savienības likumdevēja paredzētajam līmenim atbilstošiem finanšu resursiem.
44
No tā, pretēji apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvotajam, izriet, ka Vispārējā tiesa ir veikusi Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 3. punkta formulējuma gramatisko interpretāciju.
45
Turklāt attiecībā uz iebildumu, ka Vispārējā tiesa esot pārkāpusi Savienības tiesību interpretācijas principus, dodot priekšroku sistēmiskajai un teleoloģiskajai analīzei, lai gan Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 3. punkta formulējums bija pilnīgi skaidrs un precīzs, jāatgādina, ka no pastāvīgās judikatūras gan izriet, ka Savienības tiesību norma nedrīkst tikt interpretēta tādējādi, ka šīs tiesību normas skaidrajam un precīzajam formulējumam tiktu atņemta jebkāda lietderīga iedarbība, tomēr Savienības tiesai nav liegta iespēja konkrētās situācijās izmantot interpretācijas metodes, kuras tā uzskata par piemērotām, lai noskaidrotu Savienības tiesību normas precīzu tvērumu, un jāprecizē, ka katra Savienības tiesību norma jāskata tās kontekstā un jāinterpretē atbilstoši šo tiesību noteikumiem kopumā, to mērķim, kā arī attīstības stāvoklim laikā, kad attiecīgā norma jāpiemēro (spriedums, 2024. gada 3. septembris, Illumina un Grail/Komisija, C‑611/22 P un C‑625/22 P, EU:C:2024:677, 126. un 127. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra). No Tiesas judikatūras izriet arī, ka īstenošanas regula, ja iespējams, jāinterpretē tā, lai tā būtu saderīga ar pamatregulas noteikumiem (spriedums, 2024. gada 29. februāris, cdVet Naturprodukte, C‑13/23, EU:C:2024:175, 60. punkts un tajā minētā judikatūra).
46
Šajā gadījumā, lai gan Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 3. punkta formulējums ir skaidrs attiecībā uz kredītiestādes aiziešanas no Regulas Nr. 806/2014 piemērošanas jomas ietekmi uz tās neatsaucamo maksājumu saistību saglabāšanu, tas tā nav attiecībā uz šīs aiziešanas ietekmi uz iemaksām VNF, ko šīs saistības rada laikposmā, kurā šī kredītiestāde ietilpa šajā piemērošanas jomā.
47
Tālab, kā ģenerāladvokāte norādījusi secinājumu 40. punktā – tā kā Vispārējā tiesa ir izvērtējusi Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 3. punkta tekstu un saistījusi konstatējumus ar atbilstošajām Regulas Nr. 806/2014 normām, proti, tās 69. un 70. pantu, lai novērtētu, vai var apstiprināt to, kas izriet no 7. panta 3. punkta iespējami skaidrā un precīzā formulējuma, uz kuru atsaucas apelācijas sūdzības iesniedzēja, tai nevar pārmest, ka tā nav ievērojusi Savienības tiesību interpretācijas principus. Tāpēc pirmā pamata pirmā daļa jānoraida kā nepamatota.
48
Attiecībā uz pirmā pamata otro daļu, kurā tiek apgalvots, ka esot pieļauts Regulas Nr. 806/2014 70. panta 1. punkta, Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 2. un 3. punkta, kā arī vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpums, ir taisnība, kā to norāda apelācijas sūdzības iesniedzēja, ka Regulas Nr. 806/2014 70. panta 1. punktā, lai atsauktos uz ex ante iemaksām, kuras piemērojamas kredītiestādēm, uz kurām attiecas Regulas Nr. 806/2014 piemērošanas joma, lietots jēdziens “piesaistīt”, nevis jēdziens “veikt iemaksu”.
49
Savukārt Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 28. punktā ir konstatējusi, ka no Regulas Nr. 806/2014 70. panta 1. punkta izriet, ka par katru iemaksu gadu kredītiestādēm, kas veic uzņēmējdarbību iesaistītajā dalībvalstī, kā tas bija apelācijas sūdzības iesniedzējas gadījumā, jāveic iemaksa VNF. Pamatojoties uz to, Vispārējā tiesa nosprieda, ka kredītiestādēm, kuras ir izmantojušas neatsaucamas maksājumu saistības par iemaksu gadu, vienmēr ir pienākums veikt ex ante iemaksu naudā par šo pašu gadu, pat ja tās nolemj aiziet no Regulas Nr. 806/2014 piemērošanas jomas. Vispārējā tiesa uzskata, ka šāda interpretācija atbilst arī Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 3. punkta mērķim, un tas, kā izriet no pārsūdzētā sprieduma 44. punkta, ir nodrošināt, lai VNF finanšu līdzekļi noregulējuma gadījumā būtu pieejami VNV pēc iespējas ātrāk, proti, lai saglabātu VNF finansiālo spēju un likviditāti.
50
Tomēr, kā ģenerāladvokāte ir norādījusi secinājumu 49.–52. punktā, apelācijas sūdzības iesniedzējas veiktais terminoloģijas nošķīrums, saskaņā ar kuru jēdziens “veikt iemaksu” attiecoties uz iemaksām naudā, savukārt jēdziens “piesaistīt” attiecoties vai nu uz iemaksu naudā, vai arī uz neatsaucamu maksājumu saistību uzņemšanos, nekādi neietekmē Regulas Nr. 806/2014 70. panta 1. punkta kopsakarā ar Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 3. punktu interpretāciju.
51
Proti, pirmkārt, ar jēdziena “piesaistīt” lietojumu Regulas Nr. 806/2014 70. panta 1. punkta formulējumā un jēdziena “veikt iemaksu” lietojumu pārsūdzētajā spriedumā tiek norādīts uz viena un tā paša pienākuma divām pusēm. Turklāt apelācijas sūdzības iesniedzējas veiktajam terminoloģijas nošķīrumam starp šiem diviem jēdzieniem nav nekāda pamatojuma attiecīgajos Regulas Nr. 806/2014 un Īstenošanas regulas 2015/81 tekstos.
52
Konkrēti – pretēji apelācijas sūdzības iesniedzējas norādītajam, no pārsūdzētā sprieduma 28. punkta nekādi neizriet, ka Vispārējā tiesa būtu uzskatījusi, ka pastāv “apgalvots pienākums attiecīgajai iestādei “veikt iemaksu”, proti, sākotnējā periodā veikt ikgadēju iemaksu naudā VNF”. Proti, kā izriet no pārsūdzētā sprieduma 39., 40., 50. un 55. punkta, kurus minējusi apelācijas sūdzības iesniedzēja, Vispārējā tiesa katru reizi ir atsaukusies uz visu ikgadējo iemaksu, kas jāveic attiecīgajām iestādēm, nenošķirot šīs iemaksas daļu, kas jāmaksā naudā, un to, ko attiecīgā gadījumā sedz neatsaucamās maksājumu saistības.
53
No tā izriet, ka jēdziena “piesaistīt” lietojums Regulas Nr. 806/2014 70. panta 1. punkta formulējumā kā tāds nevar nepieļaut Vispārējās tiesas pieņemto interpretāciju, saskaņā ar kuru kredītiestādēm, kuras izmanto neatsaucamās maksājumu saistības, ja tās nolemj aiziet no šīs regulas piemērošanas jomas, ir pienākums iemaksu summu iemaksāt naudā.
54
Šajā ziņā jānorāda – tā kā šajā tiesību normā ir atsauce uz katras attiecīgās “iestādes” individuālo ikgadējo iemaksu kā tādu, ko “piesaista”, šajā ziņā neveicot nekādu nošķīrumu, ar tādu nošķīrumu, kādu atbalsta apelācijas sūdzības iesniedzēja, patiesībā tiktu apšaubīts minētās tiesību normas formulējums.
55
Attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentu par Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 2. punktu, saskaņā ar kuru neatsaucamo maksājumu saistību izpildi var pieprasīt tikai noregulējuma darbības gadījumā, jānorāda, ka VNV šo tiesību normu nav piemērojusi, un Vispārējā tiesa to ir konstatējusi pārsūdzētā sprieduma 54. punktā. Proti, izskatāmā lieta attiecas nevis uz sekām, kas saistītas ar pieprasījumu veikt maksājumu kredītiestādes noregulējuma gadījumā, bet gan uz sekām, kuras rada apstāklis, ka tiek atceltas tādas iestādes neatsaucamas maksājumu saistības, kura vairs neietilpst Regulas Nr. 806/2014 piemērošanas jomā.
56
Šādos apstākļos tas, ka Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 2. punktā ir paredzēts pienākums veikt iemaksu, ja noregulējuma darbībā iesaistās VNF, nekādā veidā neliedz noteikt līdzīgu pienākumu, ņemot vērā Regulas Nr. 806/2014 70. panta 1. punktā paredzēto kredītiestāžu pienākumu veikt iemaksas un vienlīdzīgas attieksmes principu.
57
Konkrētāk – atceļot neatsaucamas maksājumu saistības pēc tam, kad kredītiestāde vairs neietilpst šīs regulas piemērošanas jomā, ir jāpiemēro šāds pienākums veikt maksājumu, jo šīs atcelšanas rezultātā nevar samazināt VNF pieejamos finanšu līdzekļus, kas atbilst šīs kredītiestādes ikgadējo iemaksu summai par laikposmu, kurā tā ietilpa Regulas Nr. 806/2014 piemērošanas jomā. Proti, kā izriet no šīs regulas 69. un 70. panta, sākotnējā perioda beigās kredītiestāžu ikgadējām iemaksām jāļauj VNF sasniegt mērķapjomu. Šajā ziņā minētās regulas 70. panta 4. punktā ir precizēts, ka šīs pienācīgi saņemtās iemaksas netiek atmaksātas un tātad nonāk VNF. Tomēr minētās iemaksas var veikt kā neatsaucamas maksājumu saistības saskaņā ar Regulas Nr. 806/2014 70. panta 3. punktu un tas, ka saskaņā ar Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 3. punktu šīs saistības tiek atceltas, ja iestāde vairs neietilpst šīs regulas piemērošanas jomā, nevar likt apšaubīt faktu, ka summas, kas atbilst šīm pašām iemaksām, nonāk VNF.
58
Turpinājumā – jāatgādina, ka vispārējais vienlīdzīgas attieksmes princips nosaka ne tikai, ka līdzīgas situācijas nevar aplūkot atšķirīgi, bet arī, ka dažādas situācijas nevar aplūkot vienādi, ja vien šāda pieeja nav objektīvi pamatota. Situāciju līdzība tostarp jānosaka un jānovērtē, ņemot vērā attiecīgā akta, kurā paredzēta konkrētā atšķirība, mērķi. Turklāt jāņem vērā arī tās jomas principi un mērķi, kurā ietilpst šis akts (spriedums, 2025. gada 11. septembris, Cairo Network u.c., no C‑764/23 līdz C‑766/23, EU:C:2025:691, 124. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
59
Ņemot vērā Regulas Nr. 806/2014 mērķi, kas ir izveidot vienotus noteikumus kredītiestāžu noregulējumam VNM kontekstā, kura pamatā tostarp ir VNF, ko veido iemaksas, kuras tiek piesaistītas no tām iestādēm, kuras ietilpst šīs regulas piemērošanas jomā, jākonstatē, ka laikposmā, kurā kredītiestādes ietilpst minētās regulas piemērošanas jomā, vienlīdzīgas attieksmes princips prasa, lai šīs iestādes, ja tās ir salīdzināmā situācijā, ieguldījumu VNF veic vienādi.
60
Tas, ka kāda no minētajām iestādēm aiziet no šīs regulas piemērošanas jomas, nevar to atbrīvot no tās iemaksām par laikposmu, kurā tā ietilpa minētās regulas piemērošanas jomā. Tādējādi, nepieprasot kredītiestādei veikt to summu iemaksas, kas atbilst tās neatsaucamajām maksājumu saistībām, ja saskaņā ar Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 3. punktu minētās saistības tiek atceltas, jo šī iestāde vairs neietilpst Regulas Nr. 806/2014 piemērošanas jomā, tā bez objektīva pamatojuma un pārkāpjot vienlīdzīgas attieksmes principu tiktu atbrīvota no tās iemaksām VNF par laikposmu, kurā tā ietilpa šajā piemērošanas jomā.
61
Tālab, ņemot vērā ikgadējo iemaksu VNF raksturu un vienlīdzīgas attieksmes principu, neatsaucamo maksājumu saistību atcelšana saskaņā ar Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 3. punktu uzliek kredītiestādei, kas vairs neietilpst Regulas Nr. 806/2014 piemērošanas jomā, pienākumu pirms šīs atcelšanas veikt tādu iemaksu summu VNF, kas atbilst šīm saistībām.
62
Iepriekš minēto iemeslu dēļ Vispārējai tiesai nevar pārmest nedz to, ka tā neņēma vērā “nosacījuma raksturu”, kas piemīt neatsaucamajām maksājumu saistībām, nedz arī to, ka pārsūdzētā sprieduma 33. un 55. punktā tā atzina, ka būtībā neatsaucamu maksājumu saistību kontekstā maksājums naudā bija tikai atlikts.
63
Tāpat apelācijas sūdzības iesniedzēja kļūdaini apgalvo, ka Vispārējā tiesa ar savu interpretāciju esot radījusi “nelabvēlīgāku situāciju” kredītiestādēm, kuras vairs neietilpst Regulas Nr. 806/2014 piemērošanas jomā, salīdzinājumā ar tām pašām iestādēm, kuras ietilpst šajā piemērošanas jomā, jo pirmajām minētajām iestādēm ir pienākums veikt to naudas summu iemaksu, kuras atbilst neatsaucamajām maksājumu saistībām, bet otrajām minētajām nav šāda pienākuma, ja noregulējuma darbībā tiek iesaistīts VNF, kā izriet no Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 2. punkta.
64
Proti, ņemot vērā Regulas Nr. 806/2014 mērķi, jākonstatē, ka no brīža, kad kredītiestādes vairs neietilpst Regulas Nr. 806/2014 piemērošanas jomā, šīs iestādes un kredītiestādes, kas paliek šajā piemērošanas jomā, vairs neatrodas salīdzināmā situācijā attiecībā uz pienākumiem, kas tām ir saskaņā ar Regulu Nr. 806/2014. No tā izriet, ka, pat ja izrādītos, ka pirmās minētās atrodas “nelabvēlīgākā situācijā” salīdzinājumā ar otrajām, šī situācija neradītu vienlīdzīgas attieksmes principa pārkāpumu.
65
Visbeidzot, ciktāl apelācijas sūdzības iesniedzēja atkārtoti apstiprina Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 3. punkta formulējuma acīmredzamo skaidrību un precizitāti, vien jāatsaucas uz šī sprieduma 43.–47. punktu.
66
Ņemot vērā iepriekš minēto, arī pirmā pamata otrā daļa jānoraida.
67
Attiecībā uz pirmā pamata trešo daļu, kurā apgalvots, ka neesot norādīts juridisks pamatojums pienākumam veikt neatsaucamo maksājumu saistību summas iemaksu gadījumā, ja iestāde vairs neietilpst Regula Nr. 806/2014 piemērošanas jomā, vispirms jānorāda, ka Vispārējā tiesa balstījās uz šīs regulas 69. panta 1. punktu, lai norādītu ikgadējo ex ante iemaksu piesaistīšanas mērķi, proti, nodrošināt, ka šajā tiesību normā paredzētā sākotnējā perioda beigās VNF pieejamie finanšu resursi sasniedz tajā noteikto mērķapjomu. Pamatojoties uz to, Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 41. punktā ir pamatoti norādījusi, ka tad, ja Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 3. punkts tiktu interpretēts tādējādi, ka tas ļauj tādai kredītiestādei, kāda ir apelācijas sūdzības iesniedzēja, kura vairs neietilpst Regulas Nr. 806/2014 piemērošanas jomā, neveikt tādas naudas summas iemaksu, kas atbilst neatsaucamajām maksājumu saistībām, kuras tā uzņēmusies, šajā tiesību normā nebūtu ņemts vērā mērķapjoma sasniegšanas mērķis, kas it īpaši tiek īstenots ar Regulas Nr. 806/2014 69. pantu.
68
Turklāt attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvojumu, kas balstīts uz “pieejamo finanšu līdzekļu” definīciju, kāda tā izriet no Regulas Nr. 806/2014 3. panta 1. punkta 34. apakšpunkta kopsakarā ar šīs regulas 69. panta 1. punkta lasījuma, jākonstatē, ka tas drīzāk pamato, nevis atspēko Vispārējās tiesas argumentāciju. Proti, tā kā neatsaucamās maksājumu saistības ietilpst jēdzienā “pieejamie finanšu resursi” Regulas Nr. 806/2014 izpratnē un tālab tiek ņemtas vērā, lai sasniegtu VNF mērķapjomu, to atcelšanai obligāti jāpiemēro kompensācija, kas atbilst šo saistību summai naudā.
69
Visbeidzot, ciktāl apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka kredītiestādes aiziešana no Regulas Nr. 806/2014 piemērošanas jomas drīzāk būtu jākompensē, veicot to kredītiestāžu ex ante iemaksu korekcijas, kuras paliek šajā piemērošanas jomā, jānorāda, ka saskaņā ar šīs regulas 70. pantu kredītiestāžu individuālās iemaksas tiek piesaistītas katru gadu, ņemot vērā šo iestāžu saistību apjomu, izņemot pašu kapitālu, un proporcionāli šo iestāžu riska profilam, neņemot vērā atsevišķu kredītiestāžu iemaksu samazinājumu, kas rodas no tā, ka tās aizgājušas no minētās regulas piemērošanas jomas.
70
No tā izriet, ka Vispārējā tiesa pamatoti ir ņēmusi vērā Regulas Nr. 806/2014 69. panta 1. punktu, kā arī šīs tiesību normas mērķi, lai noteiktu to kredītiestāžu pienākuma veikt iemaksu apjomu, kuras vairs neietilpst šīs regulas piemērošanas jomā.
71
Otrām kārtām, šī sprieduma 56.–61. punktā izklāstīto iemeslu dēļ Vispārējās tiesas vērtējums, saskaņā ar kuru Regulas Nr. 806/2014 70. panta 4. punkts, kurā paredzēts, ka visas no kredītiestādēm pienācīgi saņemtās iemaksas tām netiek atmaksātas, arī varēja pamatot tās interpretāciju, saskaņā ar kuru neatsaucamo maksājumu saistību nodrošinājumu var atbrīvot tikai pēc tam, kad veikta tādas summas iemaksa, kas atbilst to iemaksu summai, kuras aizstātas ar šīm saistībām.
72
Šajā ziņā apelācijas sūdzības iesniedzējas argumentācijai, saskaņā ar kuru nolīgumi, kas noslēgti starp kredītiestādēm un VNV, lai uzņemtos neatsaucamās maksājumu saistības, to rakstura dēļ nevar tikt “saņemti”, nevar piekrist.
73
Proti, jāatgādina, ka ar Regulas Nr. 806/2014 70. panta 4. punkta skaidro formulējumu Savienības likumdevējs ir vēlējies vispārīgi izslēgt to, ka pareizi un pienācīgi saņemtās ex ante iemaksas tiek atmaksātas (spriedums, 2022. gada 29. septembris, ABLV Bank/VNV, C‑202/21 P, EU:C:2022:734, 54. punkts). Tāpēc, kā apgalvo VNV – tā kā jēdziens “pienācīgi saņemtas” bez izšķirības attiecas uz ex ante iemaksām, tas būtu jāpiemēro neatkarīgi no iemaksu veida, tostarp neatsaucamajām maksājumu saistībām.
74
Ņemot vērā iepriekš minēto un pretēji apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvotajam, Vispārējā tiesa nav pārkāpusi nedz Regulas Nr. 806/2014 69. panta 1. punktu, nedz šīs regulas 70. panta 4. punktu.
75
Tāpēc pirmā pamata trešā daļa jānoraida.
76
Attiecībā uz pirmā pamata ceturto daļu, kurā tiek apgalvots, ka Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 1. punkts esot interpretēts kļūdaini, jānorāda, ka pārsūdzētā sprieduma 41. punktā Vispārējā tiesa ir konstatējusi, ka šajā tiesību normā ir skaidri paredzēts, ka neatsaucamo maksājumu saistību izmantošana nekādā veidā nedrīkst apdraudēt VNF finansiālo spēju vai likviditāti. Šāda prasība ir minēta arī šīs īstenošanas regulas 16. apsvērumā. Pamatojoties uz to, Vispārējā tiesa ir nospriedusi, ka neatsaucamo maksājumu saistību atcelšana un attiecīgā nodrošinājuma atbrīvošana nekādā gadījumā nevar notikt uz VNF rēķina.
77
Tomēr pretēji apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvotajam šī interpretācija neatņem Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 3. punktam tā lietderīgo iedarbību. Ja 7. panta 3. punkts tiktu interpretēts tādējādi, ka ar to kredītiestādēm ir atļauts neveikt ex ante iemaksu pirms to sniegtā nodrošinājuma atbrīvošanas, netiktu ievērots princips, kuru likumdevējs noteicis šīs īstenošanas regulas 7. panta 1. punktā un kurš saskan ar Regulas Nr. 806/2014 69. panta 1. punktā ietverto nosacījumu.
78
Tādēļ Vispārējā tiesa nav pieļāvusi kļūdu, pārsūdzētā sprieduma 42. punktā atzīdama, ka Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 1. punkts ir piemērojams tādas kredītiestādes neatsaucamo maksājumu saistību izpildei, kura vairs neietilpst Regulas Nr. 806/2014 piemērošanas jomā, un tālab šīs īstenošanas regulas 7. panta 3. punkts jāinterpretē, ņemot vērā šo tiesību normu.
79
Attiecībā uz apelācijas sūdzības iesniedzējas papildu argumentiem par Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 2. un 3. punktu, saskaņā ar kuriem šajās tiesību normās iemaksas veikšanas pienākums būtībā esot paredzēts tikai lēmuma par noregulējumu pieņemšanas gadījumā, pietiek ar atsauci uz šī sprieduma 56.–61. punktu.
80
Ņemot vērā iepriekš minēto un pretēji apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvotajam ar Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 1. punkta interpretāciju, ko veikusi Vispārējā tiesa, šīs īstenošanas regulas 7. panta 2. un 3. punkts nav nedz sagrozīti, nedz arī tiem ir atņemta lietderīgā iedarbība.
81
Tāpēc pirmā pamata ceturtā daļa jānoraida kā nepamatota.
82
Attiecībā uz pirmā pamata piekto daļu, kurā tiek apgalvots, ka esot pārkāpts lex specialis generalibus derogat princips un kura izvirzīta pakārtoti, jānorāda, ka pretēji apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvotajam Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 3. punktu nevar uzskatīt par lex specialis, ar kuru būtu izdarīta atkāpe konkrēti no Regulas Nr. 806/2014 70. panta 4. punkta.
83
Proti, kā ģenerāladvokāte norādījusi secinājumu 87. punktā, Regulai Nr. 806/2014 kā pamatregulai ir juridiski augstāks rangs nekā Īstenošanas regulai 2015/81, un līdz ar to – ja vien nav skaidras atkāpes vai skaidra norādījuma šajā ziņā – Īstenošanas regulā 2015/81 ietvertās tiesību normas nevar prevalēt pār Regulas Nr. 806/2014 tiesību normām.
84
Jānorāda arī – lai noteiktu šī panta 1.–3. punkta īstenošanas nosacījumus, ar Regulas Nr. 806/2014 70. panta 7. punktu Padome ir pilnvarota pieņemt tādus īstenošanas aktus kā Īstenošanas regula 2015/81. Tomēr, kā izriet no Tiesas judikatūras, Padome ar īstenošanas aktiem nevar papildināt vai grozīt leģislatīvu aktu, pat tā nebūtiskos elementus (spriedums, 2023. gada 28. februāris, Fenix International, C‑695/20, EU:C:2023:127, 48. un 49. punkts). Tālab Padome ar Īstenošanas regulu 2015/81 nevar grozīt Regulas Nr. 806/2014 70. panta 4. punktu.
85
Kā apgalvo VNV, katrā ziņā jākonstatē, ka, ņemot vērā šī pamata trešajā daļā veikto analīzi, starp Regulas Nr. 806/2014 70. panta 4. punktu un Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 3. punktu nav nekādu pretrunu.
86
Turklāt no šī sprieduma 76.–80. punkta izriet, ka Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 3. punkts jāinterpretē, ņemot vērā šīs īstenošanas regulas 7. panta 1. punktu, un ka Vispārējās tiesas veiktā 7. panta 1. punkta interpretācija nedz sagroza, nedz arī atņem lietderīgo iedarbību minētā 7. panta 2. un 3. punktam.
87
No šiem elementiem izriet, ka pirmā pamata piektā daļa jānoraida.
88
Tā kā neviena no apelācijas sūdzības iesniedzējas izvirzītā pirmā pamata daļām nav apmierināta, šis pamats jānoraida kopumā.
Par otro pamatu, ar kuru tiek apgalvots, ka neesot norādīts pamatojums
Lietas dalībnieku argumentācija
89
Apelācijas sūdzības iesniedzēja apgalvo, ka pārsūdzētajā spriedumā neesot norādīts pamatojums un ka motīvi esot pretrunīgi. Konkrēti – tā norāda uz pretrunām šī sprieduma 30., 33., 36., 41. un 43. punktā, kuros Vispārējā tiesa attiecīgi ir konstatējusi:
–
pirmkārt, ka neatsaucamas maksājuma saistības ir “pienācīgi saņemtas” iemaksas Regulas Nr. 806/2014 70. panta 4. punkta izpratnē, lai gan to iemaksa nav veikta “uzreiz”;
–
otrkārt, ka šīs saistības ir “neatsaucamas”, un pēc tam tā apgalvo, ka Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 3. punktā ir paredzēta šo saistību “izbeigšana”, “lai [tās] neturpinātos pēc tam, kad [kredīt]iestāde, kura veic iemaksas, vairs neietilpst Regulas Nr. 806/2014 piemērošanas jomā”;
–
treškārt, kā jau norādīts – Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 3. punkta mērķis ir neatsaucamo maksājumu saistību “izbeigšana”, savukārt Vispārējā tiesa apgalvo, ka šīs pašas tiesību normas mērķis ir “nodrošināt, lai VNF finanšu līdzekļi noregulējuma gadījumā būtu pieejami VNV pēc iespējas ātrāk”; un
–
ceturtkārt, ka Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 3. punktu nedrīkst piemērot “uz VNF rēķina” un tādā veidā, kas mazina tā “finansiālo spēju [vai] likviditāti”, saskaņā ar to, kas paredzēts Regulas Nr. 806/2014 69. panta 1. punktā un Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 1. punktā, bet tā nav pierādījusi, kā minētā 7. panta 3. punkta piemērošana varētu “ietekmēt VNF finansiālo spēju [vai] likviditāti” vai mērķi sasniegt minētajā 69. panta 1. punktā paredzēto mērķapjomu. Katrā ziņā Vispārējā tiesa neesot pierādījusi, kādā ziņā šī tiesību norma un Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 1. punkts būtu pietiekami precīzi, lai radītu šķērsli šīs īstenošanas regulas 7. panta 3. punktā paredzētajam skaidrajam un precīzajam atbrīvošanas mehānismam vai uzliktu pienākumu veikt iemaksu apstākļos, kas nav paredzēti minētās īstenošanas regulas 7. panta 2. punktā, kura formulējums arī esot skaidrs un precīzs.
90
VNV apstrīd šos argumentus.
Tiesas vērtējums
91
Vispirms jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Vispārējās tiesas pienākums norādīt sprieduma pamatojumu tai liek skaidri un nepārprotami izklāstīt tās izmantoto argumentāciju, lai ieinteresētajām personām ļautu uzzināt pieņemtā lēmuma pamatojumu un Tiesai veikt tās pārbaudi (spriedums, 2023. gada 20. aprīlis, Padome/El‑Qaddafi, C‑413/21 P, EU:C:2023:306, 41. punkts un tajā minētā judikatūra).
92
Pretrunīgs vai neskaidrs Vispārējās tiesas spriedumā norādīts pamatojums ir līdzvērtīgs pamatojuma neesībai (spriedums, 2023. gada 20. aprīlis, Padome/El‑Qaddafi, C‑413/21 P, EU:C:2023:306, 42. punkts un tajā minētā judikatūra).
93
Šajā lietā vispirms jānorāda – kā ģenerāladvokāte darījusi secinājumu 95. un turpmākajos punktos –, ka starp Vispārējās tiesas konstatējumu, kurš izdarīts pārsūdzētā sprieduma 33. punktā un saskaņā ar kuru neatsaucamās maksājumu saistības ir nevis iemaksas, kuras veiktas “uzreiz”, bet gan iemaksas, kuru maksājums ir “atlikts”, un Vispārējās tiesas apgalvojumu apstrīdētā sprieduma 30. punktā, ka iestādes uzņemtās neatsaucamās maksājumu saistības ir “pienācīgi saņemtas” iemaksas, nav nekā pretrunīga. Proti, Regulas Nr. 806/2014 70. panta 4. punktā paredzētais aizliegums atmaksāt ex ante iemaksas attiecas uz visiem pieejamajiem finanšu līdzekļiem, tostarp neatsaucamajām maksājumu saistībām.
94
Turpinot – nav arī pretrunīgi prasīt, lai tiktu izpildīts pienākums, kas ir neatsaucamo maksājumu saistību pamatā, pat ja tās ir atceltas. Proti, juridiskais pienākums veikt ex ante iemaksas par attiecīgo iemaksu periodu turpinās, un neatsaucamās maksājumu saistības ir tikai fakultatīva iespēja, kas šajā ziņā tiek nodota kredītiestāžu rīcībā.
95
Turklāt, apgalvojot, ka Īstenošanas regulas 2015/81 7. panta 3. punkts ļauj nodot VNF rīcībā līdzekļus “noregulējuma gadījumā”, Vispārējā tiesa pārsūdzētajā spriedumā neatsakās no nostājas, ka attiecīgajai iestādei ir beznosacījumu pienākums veikt tādas summas iemaksu, kas atbilst neatsaucamajām maksājumu saistībām. Tieši šī beznosacījumu pienākuma dēļ šādu iestādi nevar atbrīvot no tās summas iemaksas, ar kuru tiek segtas neatsaucamās maksājumu saistības, un tas nodrošina to, ka “noregulējuma gadījumā” VNF rīcībā esošie līdzekļi ir ātri pieejami. Runa šeit ir par VNF pastāvēšanas jēgu, kā arī par mērķi sasniegt tā mērķapjomu, kā noteikts Savienības tiesiskajā regulējumā.
96
Visbeidzot, kā izriet no pirmā pamata izvērtējuma, Vispārējā tiesa ir pienācīgi pamatojusi, kāpēc VNF radītais risks un mērķis sasniegt mērķapjomu nepieļauj, ka ex ante iemaksas neatsaucamu maksājumu saistību veidā izzūd, ja kredītiestāde vairs neietilpst Regulas Nr. 806/2014 piemērošanas jomā.
97
Tā kā neviens no argumentiem, kuri izvirzīti, lai pierādītu pārsūdzētā sprieduma pamatojuma trūkumu un tā motīvu pretrunīgumu neizrādījās pamatots, otrais pamats jānoraida.
98
Tā kā neviens no pamatiem, kurus apelācijas sūdzības iesniedzēja izvirzīja sūdzības atbalstam, nav apmierināts, tā jānoraida pilnībā.
Par tiesāšanās izdevumiem
99
Atbilstoši Tiesas Reglamenta 138. panta 1. punktam, kas ir piemērojams apelācijas tiesvedībā atbilstoši šī Reglamenta 184. panta 1. punktam, lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs.
100
Tā kā VNV ir prasījusi piespriest apelācijas sūdzības iesniedzējai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā spriedums tai ir nelabvēlīgs, tai jāpiespriež segt savus, kā arī atlīdzināt VNV tiesāšanās izdevumus.
101
Saskaņā ar Reglamenta 184. panta 4. punktu Tiesa var nolemt, ka persona, kas iestājusies lietā pirmajā instancē un kas ir piedalījusies tiesvedības Tiesā rakstveida vai mutvārdu daļā, savus tiesāšanās izdevumus sedz pati. Saskaņā ar šo tiesību normu Fédération bancaire française savus tiesāšanās izdevumus sedz pati.
102
Atbilstoši Tiesas Reglamenta 140. panta 1. punktam, kas saskaņā ar tā 184. panta 1. punktu ir piemērojams apelācijas tiesvedībā, dalībvalstis, kuras iestājušās lietā, savus tiesāšanās izdevumus sedz pašas. Tālab Francijas Republika savus tiesāšanās izdevumus sedz pati.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (piektā palāta) nospriež:
1)
Apelācijas sūdzību noraidīt.
2)
BNP Paribas Public Sector SA sedz savus un atlīdzina Vienotās noregulējuma valdes (VNV) tiesāšanās izdevumus.
3)
Fédération bancaire française un Francijas Republika savus tiesāšanās izdevumus sedz pašas.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – franču.