62021CJ0407_RES
Lieta C‑407/21
Union fédérale des consommateurs – Que choisir (UFC – Que choisir)
un
Consommation, logement et cadre de vie (CLCV)
pret
Premier ministre
un
Ministre de l’Économie, des Finances et de la Relance
(Conseil d État (Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (otrā palāta) 2023. gada 8. jūnija spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Kompleksie ceļojumi un saistīti ceļojumu pakalpojumi – Direktīva (ES) 2015/2302 – 12. panta 2.–4. punkts – Kompleksā ceļojuma līguma izbeigšana – Nenovēršami un ārkārtas apstākļi – Covid‑19 pandēmija – Attiecīgā ceļotāja veikto maksājumu saistībā ar komplekso pakalpojumu atmaksāšana – Atmaksāšana naudas summas veidā vai atlīdzināšana ar līdzvērtīgu summu kredīta (“vaučera”) veidā – Pienākums veikt atmaksāšanu šim ceļotājam ne vēlāk kā 14 dienu laikā pēc attiecīgā līguma izbeigšanas – Pagaidu atkāpe no šā pienākuma – Tāda lēmuma seku pielāgošana laikā, kurš pieņemts saskaņā ar valsts tiesībām un ar kuru tiek atcelts minētajam pienākumam pretrunā esošs valsts tiesiskais regulējums
Tiesību aktu tuvināšana – Kompleksi ceļojumi, kompleksas brīvdienas un kompleksas ekskursijas – Direktīva 2015/2302 – Kompleksā ceļojuma līguma izbeigšana – Ceļojumu organizatora pienākums atmaksāt maksājumus, ko attiecīgais ceļotājs veicis saistībā ar komplekso pakalpojumu – Atmaksāšanas jēdziens – Tvērums
(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2015/2302 12. panta 2. un 3. punkts)
(skat. 23.–26. un 31.–35. punktu un rezolutīvās daļas1. punktu)
Tiesību aktu tuvināšana – Kompleksi ceļojumi, kompleksas brīvdienas un kompleksas ekskursijas – Direktīva 2015/2302 – Kompleksā ceļojuma līguma izbeigšana – Ceļojumu organizatora pienākums atmaksāt maksājumus, ko attiecīgais ceļotājs veicis saistībā ar komplekso pakalpojumu – Pagaidu atkāpe – Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru komplekso ceļojumu organizatori Covid‑19 pandēmijas kontekstā ir atbrīvoti no pienākuma attiecīgajiem ceļotājiem atmaksāt visus maksājumus, kas veikti saskaņā ar izbeigto līgumu – Mērķis – Ceļojumu organizatoru maksātspējas un attiecīgās nozares dzīvotspējas saglabāšana – Nepieļaujamība
(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2015/2302 4. pants un 12. panta 2.–4. punkts)
(skat. 45., 46., 49.–51., 54.–58., 67.–71., 75. un 76. punktu un rezolutīvās daļas 2. punktu)
Dalībvalstis – Pienākumi – Lojālas sadarbības pienākums – Iespēja valsts tiesai pielāgot laikā sava lēmuma par Savienības tiesībām pretēja valsts tiesiskā regulējuma atcelšanu sekas – Neesamība
(LES 4. panta 3. punkts)
(skat.80.–85. punktu un rezolutīvās daļas 3. punktu)
Rezumējums
Covid‑19 pandēmijas kontekstā Francijas valdība pieņēma tiesisko regulējumu ar mērķi komplekso ceļojumu organizatorus uz laiku atbrīvot no to pienākuma kompleksā ceļojuma līguma izbeigšana gadījumā atmaksāt ceļotāju veiktos maksājumus (
1
). Divas patērētāju tiesību aizsardzības apvienības Conseil d’État (Valsts padome, Francija) lūdza atcelt šo tiesisko regulējumu, apgalvojot, ka netiek ievērotas šāda veida līgumu noslēgušo ceļotāju tiesības “nenovēršamu un ārkārtas apstākļu” iestāšanās gadījumā to izbeigt un saņemt visu saistībā ar šo ceļojumu veikto maksājumu atmaksu ne vēlāk kā 14 dienas pēc šīs līguma izbeigšanas, kā tas paredzēts direktīvā par kompleksiem ceļojumiem (
2
).
Šī tiesa it īpaši pauž šaubas par šajā direktīvā paredzētā jēdziena “atmaksāšana” interpretāciju, kā arī par valsts tiesiskā regulējuma, ar kuru ceļojumu organizatori uz laiku tiek atbrīvoti no viņu pienākuma veikt atmaksāšanu, saderību ar šo direktīvu.
Spriedumā Tiesa precizē “atmaksāšanas” jēdzienu direktīvas par kompleksiem ceļojumiem kontekstā. Turklāt tā lemj par valsts tiesiskā regulējuma nesaderību ar šo direktīvu (
3
) par valsts nolēmuma par šī tiesiskā regulējuma – kas atzīts par nesaderīgu ar Savienības tiesībām – atcelšanu seku pielāgošanu laikā.
Tiesas vērtējums
Pirmām kārtām, Tiesa uzskata, ka saskaņā ar gramatisko interpretāciju “atmaksāšanas” jēdziens direktīvas par kompleksiem ceļojumiem izpratnē (
4
) ir saprotams vienīgi kā saistībā ar komplekso ceļojumu veikto maksājumu atlīdzināšana naudas summas veidā. Iespēja aizstāt šo pienākumu samaksāt naudas summu ar cita veida pakalpojumu, piemēram, vaučeru piedāvājumu, šajā direktīvā nav skaidri paredzēta. Šīs tiesības uz atmaksāšanu naudā, ar kuru patērētāji var brīvi rīkoties, sekmē viņu interešu aizsardzības mērķi.
Otrām kārtām, Tiesa nospriež, ka direktīva par kompleksiem ceļojumiem nepieļauj to, ka Covid‑19 pandēmijas kontekstā komplekso ceļojumu organizatori tiek uz laiku atbrīvoti (
5
) no pienākuma atmaksāt attiecīgajiem ceļotājiem ne vēlāk kā 14 dienas pēc līguma izbeigšanas visus saistībā ar izbeigto līgumu veiktos maksājumus. Šis secinājums paliek nemainīgs arī tad, ja šāda tiesiskā regulējuma mērķis ir izvairīties no tā, ka gaidāmo atmaksas pieprasījumu lielā skaita dēļ tiek ietekmēta šo ceļojumu organizatoru maksātspēja tādā mērā, ka tiek apdraudēta to pastāvēšana, un tādējādi saglabāt attiecīgās nozares dzīvotspēju.
Vispirms Tiesa analizē “nenovēršamu un ārkārtas apstākļu” jēdzienu (
6
). Piemērojot tiesiskās drošības principu un ņemot vērā patērētāju aizsardzību, šis jēdziens var aptvert Covid‑19 pandēmiju, jo tas atklāj, ka pastāv “ievērojami riski cilvēka veselībai” (
7
), un tas var tikt piemērots komplekso ceļojuma līgumu izbeigšanai, ja tā ir balstīta uz šāda notikuma izraisītām sekām.
Turpinājumā Tiesa uzsver, ka jēdziens “nenovēršami un ārkārtas apstākļi” līdzinās jēdzienam “nepārvarama vara” un, ņemot vērā direktīvas par kompleksiem ceļojumiem sagatavošanas darbus, ir šī pēdējā minētā jēdziena pilnīga īstenošana šīs direktīvas nolūkā. Tādējādi dalībvalstis, pamatojoties uz nepārvaramu varu un kaut vai īslaicīgi, komplekso ceļojumu organizatorus nevar atbrīvot no šajā direktīvā paredzētā atmaksāšanas pienākuma, jo nekādi izņēmumi no šī pienākuma imperatīvā rakstura tajā nav paredzēti.
Visbeidzot, pat pieņemot, ka dalībvalstis savās valsts tiesās varētu norādīt, ka valsts tiesiskā regulējuma neatbilstība direktīvas normām ir pamatota ar nepārvaramu varu, Tiesa precizē, ka tāds valsts tiesiskais regulējums, kas tādas pasaules mēroga veselības krīzes kā Covid‑19 pandēmija apstākļos ļauj komplekso ceļojumu organizatorus atbrīvot no viņu pienākuma atmaksāt attiecīgajiem ceļotājiem maksājumus, kas veikti saistībā ar komplekso ceļojumu, neatbilst nosacījumiem, kas reglamentē dalībvalstu atsaukšanos uz nepārvaramu varu.
Tādējādi, pirmkārt, lai gan Covid‑19 pandēmija attiecas uz apstākļiem, kas nav saistīti ar attiecīgo dalībvalsti un ir ārkārtēji un neparedzami, tāds valsts tiesiskais regulējums, ar kuru visi komplekso ceļojumu organizatori ir vispārīgi atbrīvoti no atlīdzināšanas pienākuma, pēc savas būtības nevar tikt attaisnots ar nepārvaramu varu. Ar šī atmaksāšanas pienākuma vispārīgu pagaidu apturēšanu netiek ņemta vērā attiecīgo ceļojumu organizatoru konkrētā un individuālā finansiālā situācija. Otrkārt, nav pierādīts, ka no finansiālajām sekām, kuras bija paredzēts novērst ar šo tiesisko regulējumu, nebūtu bijis iespējams izvairīties citādi kā vien pārkāpjot direktīvu par kompleksiem ceļojumiem, it īpaši, veicot noteiktus valsts atbalsta pasākumus. Treškārt, tāds valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēts atbrīvot komplekso ceļojumu organizatorus no to atmaksas pienākuma laikposmā, kas var sasniegt 21 mēnesi no brīža, kad paziņots par attiecīgā kompleksā ceļojuma līguma “izbeigšanu”, acīmredzami nav veidots tā, lai tā sekas ierobežotu, tās attiecinot uz laikposmu, kas nepieciešams, lai novērstu grūtības, ko radījis tāds notikums, uz kuru var attiekties nepārvarama vara.
Trešām kārtām un visbeidzot, Tiesa atgādina, ka, ja valsts tiesā atbilstoši valsts tiesībām tiek celta prasība atcelt valsts tiesisko regulējumu, kuru tā uzskata par tādu, kas ir pretrunā Savienības tiesībām, tai šis tiesiskais regulējums ir jāatceļ. Šajā lietā Tiesa precizē, pirmkārt, ka Covid‑19 pandēmijas izraisītais komplekso ceļojumu nozarē darbojošos uzņēmēju ekonomisko interešu apdraudējums nav salīdzināms ar primāriem apsvērumiem, kas saistīti ar vides aizsardzību vai attiecīgās dalībvalsts elektroenerģijas apgādi un kas ir ārkārtas apstākļi, attiecībā uz kuriem tā turklāt valsts tiesām ir atzinusi iespēju pielāgot laikā un pielāgot vispār tādu savu lēmumu sekas, ar kuriem tiek atcelts valsts tiesiskais regulējums, kas atzīts par nesaderīgu ar Savienības tiesībām. Otrkārt, Tiesa norāda, ka nešķiet, ka tāda valsts tiesiskā regulējuma atcelšanai, kurš dalībvalstīm ļauj Covid‑19 pandēmijas kontekstā komplekso ceļojumu organizatorus atbrīvot no to pienākuma veikt atmaksāšanu, būtu tik būtiskas nelabvēlīgas sekas komplekso ceļojumu nozarē, ka tā seku saglabāšana būtu nepieciešama, lai aizsargātu šīs nozares uzņēmēju finansiālās intereses. Līdz ar to lojālas sadarbības princips (
8
) neļauj valsts tiesai, kas izskata prasību atcelt valsts tiesisko regulējumu, kurš ir pretrunā direktīvai par kompleksiem ceļojumiem, pielāgot sava lēmuma, ar kuru ir atcelts šis valsts tiesiskais regulējums, sekas laikā.
(
1
)	Saskaņā ar 2020. gada 25. marta Rīkojuma Nr. 2020‑315 par atsevišķu tūrisma ceļojumu un uzturēšanās līgumu atcelšanas nenovēršamu vai ārkārtas apstākļu vai nepārvaramas varas gadījumā finanšu nosacījumiem 1. pantu ceļojumu organizatoriem attiecībā uz līgumu “izbeigšanu”, par kuru paziņots laikā no 2020. gada 1. marta līdz 15. septembrim, bija atļauts izpildīt savu atlīdzināšanas pienākumu, ne vēlāk kā 3 mēnešus pēc paziņojuma par attiecīgā kompleksā ceļojuma līguma “izbeigšanu” piedāvājot attiecīgajam ceļotājam vaučeru par summu, kas atbilst par šo komplekso pakalpojumu veikto maksājumu apmēram, un šāds piedāvājums bija spēkā 18 mēnešus.
(
2
)	Skat. Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas (ES) 2015/2302 (2015. gada 25. novembris) par kompleksiem ceļojumiem un saistītiem ceļojumu pakalpojumiem, ar ko groza Regulu (EK) Nr. 2006/2004 un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2011/83/ES un atceļ Padomes Direktīvu 90/314/EEK (OV 2015, L 326, 1. lpp., turpmāk tekstā – “direktīva par kompleksiem ceļojumiem”), 12. pantu. Saskaņā ar šī panta 2. punkta pirmo teikumu ceļotājam ir tiesības izbeigt kompleksā ceļojuma līgumu pirms kompleksā pakalpojuma sākuma, nemaksājot nekādu izbeigšanas maksu, ja galamērķa vietā vai tās tiešā tuvumā ir izveidojušies “nenovēršami un ārkārtēji apstākļi”, kas būtiski ietekmē kompleksā pakalpojuma sniegšanu vai kas būtiski ietekmē pasažieru pārvadāšanu uz galamērķi.
(
3
)	Skat. it īpaši direktīvas par kompleksiem ceļojumiem 4. pantu un 12. panta 2.–4. punktu.
(
4
)	Skat. it īpaši direktīvas par kompleksiem ceļojumiem 12. panta 2. un 3. punktu. Šī panta 2. punkta otrajā teikumā paredzēts, ka, ja kompleksā ceļojuma līgums tiek izbeigts, ceļotājam ir tiesības uz pilnīgu visu par komplekso pakalpojumu veikto maksājumu atmaksu. Turklāt saskaņā ar šīs pašas direktīvas 4. pantu un 12. panta 3. punkta b) apakšpunktu, ja attiecīgais ceļojuma organizators nespēj izpildīt komplekso ceļojuma līgumu “nenovēršamu un ārkārtas apstākļu dēļ”, viņš var šo līgumu izbeigt un pilnībā atmaksāt šim ceļotājam visus par šo komplekso pakalpojumu veiktos maksājumus bez nepamatotas kavēšanās un jebkurā gadījumā ne vēlāk kā 14 dienu laikā pēc kompleksā ceļojuma līguma izbeigšanas.
(
5
)	Skat. direktīvas par kompleksiem ceļojumiem 4. pantu un 12. panta 2.–4. punktu.
(
6
)	Kāds tas paredzēts direktīvas par kompleksiem ceļojumiem 12. panta 2. punktā un 3. punkta b) apakšpunktā. Jēdziens “nenovēršami un ārkārtas apstākļi” šīs direktīvas 3. panta 12. punktā ir definēts kā “situācija, kura nepakļaujas tās līgumslēdzējas puses kontrolei, kas atsaucas uz šādu situāciju, un kuras sekas nebūtu bijis iespējams novērst pat tad, ja būtu veikti visi saprātīgi iespējamie pasākumi”.
(
7
)	Atbilstoši direktīvas par kompleksiem ceļojumiem 31. apsvērumam, kurā precizēts jēdziena “nenovēršami un ārkārtas apstākļi” tvērums, ievērojami riski cilvēka veselībai ietilpst šajā jēdzienā.
(
8
)	Kas paredzēts LES 4. panta 3. punktā.