62020CJ0368_RES
Lieta C‑368/20
NW
pret
Landespolizeidirektion Steiermark
(Landesverwaltungsgericht Steiermark lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (virspalāta) 2022. gada 26. aprīļa spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa – Personu brīva pārvietošanās – Regula (ES) 2016/399 – Šengenas Robežu kodekss – 25. panta 4. punkts – Robežkontroles pagaidu atjaunošana pie iekšējām robežām uz kopējo laikposmu, kas nepārsniedz sešus mēnešus – Valsts tiesiskais regulējums, kurā ir paredzēti vairāki secīgi tādu kontroļu laikposmi, ar kuriem tiek pārsniegts šis laiks – Šāda tiesiskā regulējuma nesaderība ar Šengenas Robežu kodeksa 25. panta 4. punktu gadījumā, ja secīgi laikposmi ir pamatoti ar to pašu vai tiem pašiem apdraudējumiem – Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru ir noteikts pienākums uzrādīt pasi vai personu apliecinošu dokumentu robežkontroles pie iekšējām robežām laikā, pretējā gadījumā paredzot sankciju – Šāda pienākuma nesaderība ar Šengenas Robežu kodeksa 25. panta 4. punktu, ja pati kontrole ir nesaderīga ar šo tiesību normu
Robežkontroles, patvērums un imigrācija – Kopienas Kodekss par pārvietošanos pār robežām – Kontroles atcelšana pie iekšējām robežām – Robežkontroles pagaidu atjaunošana pie iekšējām robežām nopietna apdraudējuma sabiedriskajai kārtībai vai iekšējai drošībai gadījumā – Šādas atjaunošanas laikposms, kas pārsniedz maksimālo kopējo sešu mēnešu laikposmu jauna apdraudējuma neesamības gadījumā – Nepieļaujamība
(LESD 72. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2016/399 25., 27., 29. un 30. pants)
(skat. 66., 68., 70., 77.–81., 89., 90. un 94. punktu un rezolutīvās daļas 1) punktu)
Robežkontrole, patvērums un imigrācija – Kopienas Kodekss par pārvietošanos pār robežām – Kontroles atcelšana pie iekšējām robežām – Robežkontroles pagaidu atjaunošana pie iekšējām robežām nopietna apdraudējuma sabiedriskajai kārtībai vai iekšējai drošībai gadījumā – Atjaunošana, kas ir pretrunā minētajam kodeksam, jo pārsniedz maksimālo kopējo sešu mēnešu ilgumu, bet nav balstīts uz jaunu apdraudējumu – Valsts tiesiskais regulējums, ar kuru personai, kad tā ieceļo šīs dalībvalsts teritorijā, šķērsojot iekšējo robežu, ir noteikts pienākums uzrādīt pasi vai personu apliecinošu dokumentu, pretējā gadījumā paredzot sankciju – Nepieļaujamība
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2016/399 25. panta 4. punkts)
(skat. 97. un 98. punktu un rezolutīvās daļas 2) punktu)
Rezumējums
No 2015. gada septembra līdz 2021. gada novembrim Austrijas Republika vairākkārt atjaunoja robežkontroli pie tās robežām ar Ungāriju un Slovēniju. Lai pamatotu šīs kontroles atjaunošanu, šī dalībvalsts balstījās uz dažādām Šengenas Robežu kodeksa normām (
1
). It īpaši no 2017. gada 11. novembra tā balstījās uz šī kodeksa 25. pantu “Vispārējais regulējums robežkontroles pagaidu atjaunošanai pie iekšējām robežām”, kurā dalībvalstīm ir paredzēta iespēja atjaunot robežkontroli pie tās iekšējām robežām nopietna apdraudējuma tās sabiedriskajai kārtībai vai iekšējai drošībai gadījumā un ir noteikti maksimālie laikposmi, kādos šāda kontrole var tikt atjaunota.
2019. gada augustā attiecībā uz NW, kurš ieceļoja no Slovēnijas, tika veikta robežpārbaude Špīlfeldas (Austrija) robežšķērsošanas vietā. Tā kā viņš atteicās uzrādīt pasi, viņš tika atzīts par vainīgu Austrijas robežas šķērsošanā bez ceļošanas dokumenta un viņam tika piespriests naudas sods. 2019. gada novembrī tajā pašā robežšķērsošanas vietā attiecībā uz NW tika veikta cita robežpārbaude. Iesniedzējtiesā viņš apstrīdēja abu šo pārbaužu likumību.
Iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai attiecībā uz NW veiktās pārbaudes, kā arī viņam piemērotā sankcija ir saderīgas ar Savienības tiesībām. Proti, brīdī, kad tika veikti apstrīdētie kontroles pasākumi, Austrijas veiktā robežkontroles pie tās robežas ar Slovēniju atjaunošana secīgu kontroles laikposmu piemērošanas kumulatīvās iedarbības dēļ jau bija pārsniegusi Šengenas Robežu kodeksa 25. pantā paredzēto kopējo maksimālo sešu mēnešu laikposmu.
Tiesa virspalātas sastāvā spriedumā nospriež, ka Šengenas Robežu kodekss dalībvalstij liedz atjaunot pagaidu robežkontroli pie iekšējām robežām, kas pamatota ar nopietnu apdraudējumu tās sabiedriskajai kārtībai vai iekšējai drošībai, ja tās ilgums pārsniedz maksimālo kopējo sešu mēnešu laikposmu un ja nepastāv jauns apdraudējums, kas pamatotu jaunu kodeksā paredzēto laikposmu piemērošanu. Šis pats kodekss nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, ar kuru dalībvalsts personai, kad tā ieceļo šīs dalībvalsts teritorijā, šķērsojot iekšējo robežu, uzliek pienākumu uzrādīt pasi vai personu apliecinošu dokumentu, pretējā gadījumā paredzot sankciju, ja pati robežkontroles atjaunošana pie iekšējām robežām, saistībā ar kuru šis pienākums ir noteikts, ir pretrunā šai tiesību normai.
Tiesas vērtējums
Attiecībā uz to, ka dalībvalsts atjauno pagaidu robežkontroli pie iekšējām robežām, pamatojoties uz nopietnu apdraudējumu tās sabiedriskajai kārtībai vai iekšējai drošībai (
2
), Tiesa vispirms atgādina, ka, interpretējot Savienības tiesību normu, ir jāņem vērā ne tikai tās formulējums, bet arī tās konteksts un tiesiskā regulējuma, kurā šī norma ir ietverta, izvirzītie mērķi.
Vispirms, runājot par Šengenas Robežu kodeksa 25. panta formulējumu, Tiesa norāda, ka ar vārdiem “nevar pārsniegt sešus mēnešus” ir izslēgta jebkāda iespēja pārsniegt šo laikposmu.
Turpinājumā, runājot par kontekstu, kādā iekļaujas šī kodeksa 25. pants, Tiesa norāda, pirmkārt, ka šajā tiesību normā ir skaidri un precīzi noteikti maksimālie laikposmi gan kontroles sākotnējai atjaunošanai pie iekšējām robežām, gan visiem šīs kontroles pagarinājumiem, tostarp šādai kontrolei piemērojamo maksimālo kopējo laikposmu. Otrkārt, minētā tiesību norma ir uzskatāma par izņēmumu no principa, saskaņā ar kuru iekšējās robežas var šķērsot jebkurā vietā, tur neveicot personu pārbaudes, lai kāda arī būtu viņu pilsonība (
3
). Ciktāl izņēmumi no personu brīvas pārvietošanās ir jāinterpretē šauri, kontroles atjaunošanai pie iekšējām robežām būtu jānotiek vienīgi izņēmuma kārtā un tam vajadzētu būt vienīgi galēja risinājuma pasākumam. Tādējādi šī šaurā interpretācija neatbalsta tādu minētā kodeksa 25. panta interpretāciju, saskaņā ar kuru ar sākotnēji identificēta apdraudējuma turpināšanos (
4
) ir pietiekami, lai pamatotu šādas kontroles atjaunošanu, pārsniedzot šajā tiesību normā paredzēto maksimālo kopējo sešu mēnešu laikposmu. Proti, šāda interpretācija praksē pieļautu šo atjaunošanu viena un tā paša apdraudējuma uz nenoteiktu laiku dēļ, tādējādi apdraudot pašu principu par kontroles neesamību pie iekšējām robežām. Treškārt, tādas Šengenas Robežu kodeksa 25. panta interpretācijas rezultātā, saskaņā ar kuru nopietna apdraudējuma gadījumā dalībvalsts var pārsniegt iekšējo robežu kontroles maksimālo kopējo sešu mēnešu laikposmu, zustu jēga Savienības likumdevēja veiktajam nošķīrumam starp kontrolēm pie iekšējām robežām, kas atjaunotas saskaņā ar šo pašu pantu, no vienas puses, un kontrolēm, kas atjaunotas saskaņā ar šī kodeksa 29. pantu (
5
) un attiecībā uz kurām iekšējo robežu kontroles maksimālais kopējais laikposms nevar pārsniegt divus gadus (
6
), no otras puses.
Visbeidzot, Tiesa uzsver, ka noteikuma par maksimālo kopējo sešu mēnešu laikposmu mērķis ir daļa no vispārīgā mērķa saskaņot brīvas pārvietošanās principu ar dalībvalstu interesēm nodrošināt savu teritoriju drošību. Šajā ziņā, lai gan ir taisnība, ka nopietns apdraudējums dalībvalsts sabiedriskajai kārtībai vai iekšējai drošībai telpā bez robežkontroles pie iekšējām robežām nav obligāti ierobežots laikā, Savienības likumdevējs ir uzskatījis, ka sešu mēnešu laikposms ir pietiekams, lai konkrētā dalībvalsts pieņemtu pasākumus, kas ļautu cīnīties ar šādu apdraudējumu, vienlaikus pēc šī sešu mēnešu laikposma nodrošinot brīvas pārvietošanās principa iedarbību.
Tādējādi Tiesa uzskata, ka minētais maksimālais kopējais sešu mēnešu laikposms ir imperatīvs, līdz ar to ikviena robežkontrole pie iekšējām robežām, kas atjaunota saskaņā ar 25. pantu pēc šī laikposma beigām, nav saderīga ar Šengenas Robežu kodeksu. Tomēr šādu laikposmu atkārtoti var piemērot tikai gadījumā, ja attiecīgā dalībvalsts pierāda, ka pastāv jauns nopietns apdraudējums tās sabiedriskajai kārtībai vai iekšējai drošībai. Lai novērtētu, vai konkrētais apdraudējums ir jauns salīdzinājumā ar sākotnēji identificēto, ir jāatsaucas uz apstākļiem, kas ir izraisījuši nepieciešamību atjaunot robežkontroli pie iekšējām robežām, kā arī uz apstākļiem un notikumiem, kas rada nopietnu apdraudējumu attiecīgās dalībvalsts sabiedriskajai kārtībai vai iekšējai drošībai (
7
).
Līdz ar to Tiesa konstatē, ka LESD 72. pants (
8
) dalībvalstij, lai cīnītos pret šādu apdraudējumu, neļauj atjaunot pagaidu robežkontroles pie iekšējām robežām, kas ir balstītas ar Šengenas Robežu kodeksa 25. un 27. pantu, uz laikposmu, kas pārsniedz maksimālo kopējo sešu mēnešu laikposmu. Ņemot vērā personu brīvas pārvietošanās kā viena no Savienības mērķiem būtisko nozīmi un detalizēto veidu, kādā Savienības likumdevējs ir ierobežojis iespēju dalībvalstīm iejaukties šajā brīvībā, atjaunojot pagaidu robežkontroles pie iekšējām robežām, paredzēdams šo noteikumu par maksimālo kopējo sešu mēnešu laikposmu, šis likumdevējs ir pienācīgi ņēmis vērā dalībvalstu pienākumu īstenošanu sabiedriskās kārtības un iekšējās drošības jomā.
(
1
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/399 (2016. gada 9. marts) par Savienības Kodeksu par noteikumiem, kas reglamentē personu pārvietošanos pār robežām (Šengenas Robežu kodekss) (OV 2016, L 77, 1. lpp.), kurā grozījumi izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2016/1624 (2016. gada 14. septembris) (OV 2016, L 251, 1. lpp.). Ar šo regulu tika aizstāta Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (EK) Nr. 562/2006 (2006. gada 15. marts), ar kuru ievieš Kopienas Kodeksu par noteikumiem, kas reglamentē personu pārvietošanos pār robežām (Šengenas Robežu kodekss) (OV 2006, L 105, 1. lpp.).
(
2
)	Precīzāk, Tiesa izvērtē Šengenas Robežu kodeksa 25. un 27. pantu. Šī kodeksa 27. pantā ir paredzēta procedūra robežkontroles pie iekšējām robežām pagaidu atjaunošanai atbilstoši tā 25. pantam.
(
3
)	Šajā nozīmē skat. Šengenas Robežu kodeksa 22. pantu, kā arī LES 3. panta 2. punktu un LESD 67. panta 2. punktu.
(
4
)	Pat izvērtējot jaunus apstākļus vai atkārtoti pārbaudot kontroles, kas ieviesta, lai reaģētu uz šiem apstākļiem, nepieciešamību un samērīgumu.
(
5
)	Ja ārkārtas apstākļi apdraud telpas bez robežkontroles pie iekšējām robežām vispārējo darbību, Kodeksa 29. pantā dalībvalstīm ir paredzēta iespēja, pamatojoties uz Padomes ieteikumu, atjaunot robežkontroli pie iekšējām robežām.
(
6
)	Tomēr Tiesa precizē, ka robežkontroļu atjaunošana pie iekšējām robežām saskaņā ar Kodeksa 29. pantu uz kopējo divu gadu laikposmu neliedz attiecīgajai dalībvalstij gadījumā, ja rodas jauns nopietns apdraudējums tās sabiedriskajai kārtībai vai iekšējai drošībai tieši pēc šo divu gadu beigām, atjaunot robežkontroles saskaņā ar šī kodeksa 25. pantu uz maksimālo kopējo sešu mēnešu laikposmu, ja vien ir izpildīti šajā pēdējā minētajā tiesību normā paredzētie nosacījumi.
(
7
)	Šengenas Robežu kodeksa 27. panta 1. punkta a) apakšpunkts.
(
8
)	Šajā tiesību normā ir paredzēts, ka LESD V sadaļa neietekmē to dalībvalstu pienākumu izpildi, kas attiecas uz sabiedriskās kārtības uzturēšanu un iekšējās drošības nodrošināšanu.