62023CJ0526
TIESAS SPRIEDUMS (otrā palāta)
2024. gada 28. novembrī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Tiesu iestāžu sadarbība civillietās – Jurisdikcija un nolēmumu atzīšana un izpilde – Regula (ES) Nr. 1215/2012 – Īpašā jurisdikcija – Jurisdikcija līgumtiesību jomā – 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta otrais ievilkums – Līgums par pakalpojumu sniegšanu – Programmatūra, kas izstrādāta vienā dalībvalstī un pielāgota klienta, kurš ir citas dalībvalsts rezidents, vajadzībām – Izpildes vieta
Lietā C‑526/23
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Oberster Gerichtshof (Augstākā tiesa, Austrija) iesniegusi ar 2023. gada 13. jūlija lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2023. gada 17. augustā, tiesvedībā
VariusSystems digital solutions GmbH
pret
GR – uzņēmuma
B & G
īpašnieci,
TIESA (otrā palāta)
šādā sastāvā: pirmās palātas priekšsēdētājs F. Biltšens [F. Biltgen] (referents), kas pilda otrās palātas priekšsēdētāja pienākumus, piektās palātas priekšsēdētāja M. L. Arasteja Saūna [M. L. Arastey Sahún] un tiesnesis J. Pasers [J. Passer],
ģenerāladvokāts: Ž. Rišārs Delatūrs [J. Richard de la Tour],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
VariusSystems digital solutions GmbH vārdā – S. Duschel, K. Hanten un C. Kurz, Rechtsanwälte,
–
GR, uzņēmuma B & G īpašnieces, vārdā – T. Börner un S. Scheed, Rechtsanwälte,
–
Eiropas Komisijas vārdā – L. Hohenecker un S. Noë, pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2024. gada 5. septembra tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās (OV 2012, L 351, 1. lpp.) 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta otro ievilkumu.
2
Šis lūgums iesniegts saistībā ar tiesvedību starp VariusSystems digital solutions GmbH (turpmāk tekstā – “VariusSystems”), iedibinātu Austrijā, un GR, kam pieder uzņēmums B & G ar juridisko adresi Vācijā, par VariusSystems iesniegtu prasību samaksāt honorārus par programmatūras izstrādi un darbību.
Atbilstošās tiesību normas
3
Regulas Nr. 1215/2012 15. un 16. apsvērums formulēts šādi:
“(15)
Jurisdikcijas noteikumiem vajadzētu būt ļoti paredzamiem, un tiem būtu jābalstās uz principu, ka jurisdikcijas pamatā ir atbildētāja domicils. Jurisdikcijai vienmēr vajadzētu būt pieejamai ar šādu pamatojumu, izņemot dažās skaidri noteiktās situācijās, kurās strīda priekšmets vai pušu autonomija garantē citu sasaistes faktoru. [..]
(16)
Papildus atbildētāja domicilam vajadzētu būt alternatīviem jurisdikcijas pamatojumiem, kuru pamatā ir cieša saistība starp tiesu un lietu vai kuru nolūks ir veicināt pareizu tiesvedības norisi. Ciešas saistības pastāvēšanai būtu jānodrošina juridiskā noteiktība un jānovērš iespējamība, ka prasību pret atbildētāju ceļ viņam saprātīgi neparedzamā dalībvalsts tiesā. [..]”
4
Šīs regulas 4. panta 1. punktā paredzēts:
“Saskaņā ar šo regulu personas, kuru domicils ir kādā dalībvalstī, var iesūdzēt minētās dalībvalsts tiesā neatkarīgi no viņu pilsonības.”
5
Minētās regulas 7. pantā paredzēts:
“Personu, kuras domicils ir kādā dalībvalstī, var iesūdzēt citā dalībvalstī:
1)
a)
lietās, kas attiecas uz līgumiem, – attiecīgās saistības izpildes vietas tiesās;
b)
šā noteikuma mērķiem un ja vien nepastāv citāda vienošanās, attiecīgās saistības izpildes vieta ir:
–
preču iegādes gadījumā – vieta dalībvalstī, kur saskaņā ar līgumu preces piegādāja vai tās būtu bijis jāpiegādā,
–
pakalpojumu sniegšanas gadījumā – vieta dalībvalstī, kurā saskaņā ar līgumu pakalpojums tika sniegts vai bija jāsniedz;
c)
ja nepiemēro b) apakšpunktu, tad piemēro a) apakšpunktu;
[..].”
Pamatlieta un prejudiciālais jautājums
6
VariusSystems izstrādāja GR programmatūru, kas ļauj analizēt Covid‑19 testus. VariusSystems un GR mutiski noslēdza līgumu, kura priekšmets bija šīs programmatūras izstrāde un darbība izmantošanai Vācijā. VariusSystems bija jāsaņem atlīdzība par katru sekmīgu testu. Puses nebija vienojušās ne par konkrētu izpildes vietu, ne arī par tiesu, kurai būtu jurisdikcija strīda gadījumā.
7
No Tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem izriet, ka pusēm ir domstarpības par to, vai minētajā programmatūrā ir ievērotas visas piemērojamās juridiskās prasības.
8
VariusSystems cēla prasību, lūdzot samaksāt 101587,68 EUR, pamatojoties uz Austrijas tiesu starptautisko jurisdikciju, jo aplūkotā pakalpojumu sniegšana esot notikusi Austrijā. Tā uzskata – lai gan attiecīgā programmatūra esot pastāvīgi pielāgota izmantošanai Vācijā, tomēr visi darbi esot veikti Vīnē (Austrija).
9
GR apstrīd Austrijas tiesu starptautisko jurisdikciju, norādot, ka šajā gadījumā sniegtie pakalpojumi izpaudušies vienīgi kā šīs programmatūras izmantošana Vācijā, ievērojot Vācijas tiesību aktos paredzētās prasības šajā jomā.
10
Pirmās instances tiesa noraidīja savu starptautisko jurisdikciju, norādot, ka aplūkotā līguma izpildes vieta ir GR uzņēmuma juridiskajā adresē.
11
Apelācijas tiesa šo nolēmumu apstiprināja, būtībā uzskatot, ka pakalpojumi, kas netiek sniegti konkrētā vietā, tiek uzskatīti par sniegtiem vietā, kur šo pakalpojumu saņēmējs tiem ir piekļuvis. Līdz ar to šajā gadījumā izpildes vieta esot Vācijā.
12
Iesniedzējtiesa, kurai tika iesniegta revīzijas sūdzība par apelācijas tiesas nolēmumu, vaicā, vai, nosakot izpildes vietu distances pakalpojumu gadījumā, noteicošā vieta ir tā, kur aplūkotā pakalpojuma sniedzējs, proti, šajā gadījumā – VariusSystems, ir veicis radošo darbu, vai arī tā, kur šis pakalpojums ticis sniegts un kur tā saņēmējs, proti, šajā gadījumā – GR, tam varēja piekļūt.
13
Šādos apstākļos Oberster Gerichtshof (Augstākā tiesa, Austrija) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai Regulas [Nr. 1215/2012] 7. panta 1. punkta b) apakšpunkts jāinterpretē tādējādi, ka saistībā ar prasību, kas attiecas uz līgumu, saistības izpildes vieta attiecībā uz tādas programmatūras izstrādi un pastāvīgu darbību, kas pielāgota A dalībvalstī (šajā gadījumā – Vācijā) reģistrētas pasūtītājas individuālām vajadzībām, atrodas vietā:
a)
kur B dalībvalstī (šajā gadījumā – Austrijā) reģistrētais uzņēmums ir veicis intelektuālo jaunradi, kas ir programmatūras pamatā (“programmēšanu”); vai
b)
kur programmatūra sasniedz pasūtītāju, tātad tiek lejupielādēta un izmantota?”
Par prejudiciālo jautājumu
14
Uzdodot jautājumu, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta otrais ievilkums jāinterpretē tādējādi, ka “izpildes vieta” līgumam, kura priekšmets ir tādas programmatūras izstrāde un darbība, kas paredzēta, lai apmierinātu klienta vajadzības, ja klients iedibināts citā dalībvalstī, ne tajā, kur iedibināts uzņēmums, kas izveidojis, izstrādājis un programmējis šo programmatūru, ir tā, kur veikts programmatūras radošais, izstrādes un programmēšanas darbs, vai tādējādi, ka izpildes vieta ir tā, kur klients piekļūst šai programmatūrai, proti, to lejupielādē un izmanto.
15
Šajā ziņā jāatgādina, ka Regula Nr. 1215/2012 ir vērsta uz to, lai ar ļoti skaidri nosakāmiem jurisdikcijas noteikumiem vienādotu jurisdikciju kolīziju normas civillietās un komerclietās, tādējādi tās mērķis ir tiesiskās drošības nodrošināšana, un tas nozīmē Eiropas Savienībā reģistrēto personu tiesiskās aizsardzības pastiprināšanu, vienlaikus ļaujot prasītājam viegli noteikt tiesu, kurā tas var vērsties, un atbildētājam – saprātīgi paredzēt tiesu, kurā to var iesūdzēt (spriedums, 2023. gada 14. septembris, EXTÉRIA, C‑393/22, EU:C:2023:675, 26. punkts un tajā minētā judikatūra).
16
Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 1. punktā paredzētais īpašās jurisdikcijas noteikums lietās, kas attiecas uz līgumiem, atbilst tuvumā esamības apsvērumiem, un to pamato ciešas saiknes esamība starp attiecīgo līgumu un tiesu, kurai par to jāspriež (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 14. septembris, EXTÉRIA, C‑393/22, EU:C:2023:675, 29. punkts un tajā minētā judikatūra).
17
Šajā gadījumā, kā to konstatējusi iesniedzējtiesa, aplūkotā līguma mērķis ir pakalpojumu sniegšana Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta otrā ievilkuma izpratnē, jo tas attiecas uz darbību kopumu, proti, individuāli pielāgotas programmatūras izstrādi, programmēšanu, uzturēšanu un pielāgošanu.
18
Attiecībā uz tādu līgumsaistību izpildes vietu, kas izriet no šāda līguma, minētā 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta otrajā ievilkumā, lai pastiprinātu jurisdikcijas noteikumu unifikācijas un paredzamības un tādējādi tiesiskās drošības mērķus, piesaistes kritērijs attiecībā uz šo līgumu ir autonomi definēts kā vieta dalībvalstī, kurā saskaņā ar minēto līgumu pakalpojums ticis sniegts vai būtu bijis jāsniedz. Šis autonomais piesaistes kritērijs piemērojams visām prasībām, kas balstītas uz vienu un to pašu pakalpojumu sniegšanas līgumu (spriedums, 2023. gada 14. septembris, EXTÉRIA, C‑393/22, EU:C:2023:675, 30. punkts un tajā minētā judikatūra).
19
Saskaņā ar minētā 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta otro ievilkumu tiesa, kam ir jurisdikcija izskatīt prasības, kuru pamatā ir pakalpojumu sniegšanas līgums, ir tās dalībvalsts tiesa, kurā atrodas galvenā pakalpojumu sniegšanas vieta, kā tas izriet no šī līguma noteikumiem, un šādu noteikumu neesamības gadījumā – līguma faktiskās izpildes vieta (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2018. gada 8. marts, Saey Home & Garden, C‑64/17, EU:C:2018:173, 45. punkts).
20
Pastāvot dažādām līgumsaistībām, jānosaka attiecīgo līgumu raksturojošā saistība (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2017. gada 15. jūnijs, Kareda, C‑249/16, EU:C:2017:472, 40. punkts).
21
Attiecībā uz tādu līgumu par programmatūras nodrošināšanu, kāds aplūkots pamatlietā, kā Eiropas Komisija norādījusi rakstveida apsvērumos, jākonstatē, ka programmatūras izstrāde un programmēšana nav uzskatāma par šādu līgumu raksturojošu saistību, jo pakalpojums, kas ir tā priekšmets, faktiski attiecīgajam klientam tiek sniegts tikai tad, kad programmatūra ir darbspējīga. Šis pakalpojums faktiski tiek sniegts tikai no brīža, kad programmatūru var izmantot un tās kvalitāti var kontrolēt.
22
Ņemot vērā, ka raksturojošā saistība tādam līgumam par programmatūras nodrošināšanu tiešsaistē, kāds aplūkots pamatlietā, ir programmatūras nodošana attiecīgā klienta rīcībā, par līguma izpildes vietu jāuzskata tā, kur klients piekļūst šai programmatūrai, proti, vieta, kur tas to lejupielādē un izmanto.
23
Ja programmatūru paredzēts izmantot dažādās vietās, jāprecizē, ka šī vieta atrodas klienta domicilā un – ja runa ir par uzņēmumu – tā juridiskajā adresē, ja minētā vieta ir prasītājam un atbildētājam konkrēta un identificējama vieta, kas šī iemesla dēļ var atvieglot pierādījumu iegūšanu un procesa organizāciju (pēc analoģijas skat. spriedumu, 2012. gada 19. aprīlis, Wintersteiger, C‑523/10, EU:C:2012:220, 37. punkts).
24
Šis secinājums nav atkarīgs no tā, vai – kā apgalvo GR – specifikācijas, kurām VariusSystems bija jāpanāk atbilstība, ir paredzētas klienta domicila dalībvalsts, proti, Vācijas Federatīvās Republikas, tiesību aktos. Lai gan ir taisnība, ka šāda materiāltiesiska piesaiste šai dalībvalstij atbilst attiecīgi Regulas Nr. 1215/2012 15. un 16. apsvērumā norādītajiem paredzamības un tuvuma mērķiem, tomēr pamatlietas pusēm ir domstarpības par šo specifikāciju apjomu, un tā noskaidrošana ir saistīta ar pārbaudi pēc būtības, ko veic kompetentā tiesa. Pakalpojumu sniegšanas līguma izpildes vietas noteikšanai šīs regulas 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta otrā ievilkuma izpratnē nav jābūt atkarīgai no kritērijiem, kas izmantojami šajā pārbaudē pēc būtības (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 25. marts, Obala i lučice, C‑307/19, EU:C:2021:236, 90. punkts).
25
Ņemot vērā iepriekš minētos iemeslus, uz uzdoto jautājumu jāatbild, ka Regulas Nr. 1215/2012 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta otrais ievilkums jāinterpretē tādējādi, ka “izpildes vieta” līgumam, kura priekšmets ir tādas programmatūras izstrāde un darbība, kas paredzēta, lai apmierinātu klienta vajadzības, ja klients iedibināts citā dalībvalstī, ne tajā, kur iedibināts uzņēmums, kas izveidojis, izstrādājis un programmējis šo programmatūru, ir tā, kur klients piekļūst šai programmatūrai, proti, to lejupielādē un izmanto.
Par tiesāšanās izdevumiem
26
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies, iesniedzot apsvērumus Tiesai, un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (otrā palāta) nospriež:
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 1215/2012 (2012. gada 12. decembris) par jurisdikciju un spriedumu atzīšanu un izpildi civillietās un komerclietās 7. panta 1. punkta b) apakšpunkta otrais ievilkums
jāinterpretē tādējādi, ka
“izpildes vieta” līgumam, kura priekšmets ir tādas programmatūras izstrāde un darbība, kas paredzēta, lai apmierinātu klienta vajadzības, ja klients iedibināts citā dalībvalstī, ne tajā, kur iedibināts uzņēmums, kas izveidojis, izstrādājis un programmējis šo programmatūru, ir tā, kur klients piekļūst šai programmatūrai, proti, to lejupielādē un izmanto.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – vācu.