Pagaidu versija
ĢENERĀLADVOKĀTA ŽANA RIŠĀRA DELATŪRA [JEAN RICHARD DE LA TOUR]
SECINĀJUMI,
sniegti 2025. gada 4. septembrī (1)
Lieta C‑414/24
Datenschutzbehörde,
Dr. G S,
piedaloties:
Bundesministerin für Justiz,
D GmbH
(Verwaltungsgerichtshof (Augstākā administratīvā tiesa, Austrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Personas datu aizsardzība – Regula (ES) 2016/679 – 77. un 79. pants – Tiesību aizsardzības līdzekļi – Paralēla izmantošana – Administratīvas sūdzības un prasības tiesā savstarpējā attiecība – Dalībvalstu procesuālā autonomija – Efektivitātes princips
I.      Ievads
1.        Šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) (2) 77. panta 1. punktu un 79. panta 1. punktu.
2.        Šis lūgums ir ticis iesniegts saistībā ar strīdu starp ārstu GS (turpmāk tekstā – “GS”) un Österreichische Datenschutzbehörde (Datu aizsardzības iestāde, Austrija; turpmāk tekstā – “DSB”) par GS sūdzības, ko tas iesniedza DSB, noraidīšanu ar pamatojumu, ka GS jau iepriekš vērsies tiesā tajā pašā jautājumā.
3.        Minētais lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu seko 2023. gada 12. janvāra spriedumam Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság [(3)], kurā Tiesa nosprieda, ka VDAR, no vienas puses, 77. panta 1. punktā un 78. panta 1. punktā un, no otras puses, šīs regulas 79. panta 1. punktā paredzētie tiesību aizsardzības līdzekļi var tikt izmantoti līdztekus cits citam un katrs patstāvīgi. Minētie 77. panta 1. punkts un 78. panta 1. punkts attiecīgi ir par tiesībām iesniegt sūdzību uzraudzības iestādē (4) un tiesībām uz tiesību aizsardzību tiesā pret šīs iestādes pieņemtu lēmumu. Savukārt 79. panta 1. punkts attiecas uz tiesībām uz tiesību aizsardzību tiesā pret datu pārzini vai apstrādātāju.
4.        Verwaltungsgerichtshof (Augstākā administratīvā tiesa, Austrija), kas ir iesniedzējtiesa, vēlas saņemt no Tiesas skaidrojumu par šo tiesību aizsardzības līdzekļu savstarpējo attiecību un, konkrētāk, par to, vai uzraudzības iestāde var noraidīt sūdzību, ja iepriekš tiesā ir iesniegta prasība ar tādu pašu priekšmetu, pat ja šī tiesvedība vēl turpinās vai ja tajā pasludinātais nolēmums vēl nav galīgs.
5.        Šā jautājuma problemātika ir svarīga, ņemot vērā Savienības likumdevēja nodomu, pirmkārt, paredzēt uzraudzības iestādei īpašu rūpības pienākumu un, otrkārt, nostiprināt Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pantā paredzētās tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā (5).
6.        Šajos secinājumos es ierosināšu Tiesai nospriest, ka VDAR 77. panta 1. punkts un 79. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie liedz uzraudzības iestādei, kurai saskaņā ar šo 77. panta 1. punktu ir iesniegta sūdzība, noraidīt šo sūdzību, pamatojoties uz to, ka saskaņā ar 79. panta 1. punktu un ar tādu pašu priekšmetu jau ir tikusi ir celta prasība tiesā, un ja par šo prasību pieņemtais nolēmums vēl nav galīgs.
7.        Savu analīzi es sākšu, atgādinot, ka tiesību aizsardzības līdzekļiem, kas paredzēti VDAR, no vienas puses, 77. panta 1. punktā un 78. panta 1. punktā, kā arī, no otras puses, šīs regulas 79. panta 1. punktā, ir alternatīvs un patstāvīgs raksturs. Es arī atgādināšu par dalībvalstu pienākumu koordinēt šos tiesību aizsardzības līdzekļus, lai izvairītos no pretrunīgiem nolēmumiem. Es pierādīšu, ka šis koordinēšanas pienākums nevar būt par iemeslu apšaubīt VDAR paredzēto tiesību aizsardzības līdzekļu alternatīvo un patstāvīgo raksturu, ļaujot uzraudzības iestādei noraidīt tai iesniegto sūdzību, nevis apturēt tās izskatīšanu līdz brīdim, kamēr nav pilnībā noslēgusies saskaņā ar VDAR 79. panta 1. punktu uzsākta tiesvedība tiesā.
II.    Atbilstošās tiesību normas
A.      Savienības tiesības
8.        VDAR 17. panta “Tiesības uz dzēšanu (“tiesības tikt aizmirstam”)” 1. punkta d) apakšpunktā ir paredzēts:
“Datu subjektam ir tiesības panākt, lai pārzinis bez nepamatotas kavēšanās dzēstu datu subjekta personas datus, un pārziņa pienākums ir bez nepamatotas kavēšanās dzēst personas datus, ja pastāv viens no šādiem nosacījumiem:
[..]
d)      personas dati ir apstrādāti nelikumīgi.”
9.        VDAR VI nodaļas “Neatkarīgas uzraudzības iestādes” 1. iedaļa “Neatkarība” aptver 51.–54. pantu. Saskaņā ar VDAR 51. panta 1. punktā noteikto:
“Katra dalībvalsts paredz, ka viena vai vairākas neatkarīgas publiskas iestādes ir atbildīgas par šīs regulas piemērošanas uzraudzību, lai aizsargātu fizisku personu pamattiesības un pamatbrīvības saistībā ar apstrādi un veicinātu personas datu brīvu apriti Savienībā [..].”
10.      VDAR 52. panta 1. punkts ir formulēts šādi:
“Katra uzraudzības iestāde rīkojas pilnīgi neatkarīgi, pildot savus uzdevumus un īstenojot savas pilnvaras saskaņā ar šo regulu.”
11.      VDAR VI nodaļas 2. iedaļas “Kompetence, uzdevumi un pilnvaras”, kas aptver 55.–59. pantu, 57. panta 1. punkta a) un f) apakšpunktā ir paredzēts:
“Neskarot citus uzdevumus, kas noteikti ar šo regulu, ikviena uzraudzības iestāde savā teritorijā:
a)      uzrauga un īsteno šīs regulas piemērošanu;
[..]
f)      izskata kāda datu subjekta, struktūras vai organizācijas, vai apvienības iesniegtās sūdzības saskaņā ar 80. pantu, atbilstošā apjomā izmeklē jautājumu un saprātīgā termiņā informē sūdzības iesniedzēju par lietas virzību un izmeklēšanas rezultātiem, jo īpaši, ja ir nepieciešama papildus izmeklēšana vai koordinācija ar citu uzraudzības iestādi.”
12.      VDAR 58. panta 4. punktā ir noteikts:
“Uzraudzības iestāde saskaņā ar šo pantu piešķirto pilnvaru īstenošanā ievēro atbilstošas garantijas, tostarp efektīvu tiesību aizsardzību tiesā un pienācīgas procedūras, kas noteiktas Savienības un dalībvalstu tiesību aktos saskaņā ar [Hartu].”
13.      Saskaņā ar VDAR 77. pantā “Tiesības iesniegt sūdzību uzraudzības iestādē” noteikto:
“1.      Neskarot jebkādus citus administratīvos tiesību aizsardzības līdzekļus vai tiesību aizsardzību tiesā, katram datu subjektam ir tiesības iesniegt sūdzību uzraudzības iestādē, jo īpaši tajā dalībvalstī, kurā ir viņa pastāvīgā dzīvesvieta, darbavieta vai iespējamā pārkāpuma izdarīšanas vieta, ja datu subjekts uzskata, ka viņa personas datu apstrāde pārkāpj šo regulu.
2.      Uzraudzības iestāde, kurā ir iesniegta sūdzība, informē sūdzības iesniedzēju par sūdzības izskatīšanas virzību un iznākumu, tostarp par tiesību aizsardzības tiesā iespēju saskaņā ar 78. pantu.”
14.      VDAR 78. panta “Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā pret uzraudzības iestādi” 1. punktā ir paredzēts:
“Neskarot jebkādus citus administratīvos vai ārpustiesas tiesību aizsardzības līdzekļus, katrai fiziskai vai juridiskai personai ir tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā pret uzraudzības iestādes pieņemtu juridiski saistošu lēmumu, kas skar minētās personas.”
15.      VDAR 79. panta “Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā pret pārzini vai apstrādātāju” 1. punktā ir noteikts:
“Neskarot pieejamos administratīvos vai ārpustiesas tiesību aizsardzības līdzekļus, tai skaitā tiesības iesniegt sūdzību uzraudzības iestādē, ievērojot 77. pantu, ikvienam datu subjektam ir tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, ja viņš uzskata, ka viņa tiesības saskaņā ar šo regulu ir pārkāptas, tādas viņa personas datu apstrādes rezultātā, kura neatbilst šai regulai.”
16.      VDAR 81. panta “Tiesvedības apturēšana” 2. un 3. punktā ir teikts:
“2.      Ja par to pašu priekšmetu citas dalībvalsts tiesā ir sākta tiesvedība attiecībā uz tā paša pārziņa vai apstrādātāja veiktu apstrādi, jebkura kompetentā tiesa, kas nav tiesa, kurā pirmajā celta prasība, var apturēt tās tiesvedību.
3.      Ja minētā tiesvedība notiek pirmajā instancē, jebkura tiesa, kas nav tiesa, kurā pirmajā celta prasība, pēc kādas puses iesniegta pieteikuma var arī atteikties no jurisdikcijas, ja attiecīgās prasības ir tās tiesas jurisdikcijā, kurā pirmajā iesniegta prasība, un ja tās tiesību akti ļauj šīs prasības apvienot.”
B.      Austrijas tiesības
17.      Bundes‑Verfassungsgesetz (Federālais konstitucionālais likums) 94. panta 1. punkts ir formulēts šādi:
“Tiesu vara visās tiesu instancēs ir neatkarīga no valsts pārvaldes.”
18.      1999. gada 17. augusta Bundesgesetz zum Schutz natürlicher Personen bei der Verarbeitung personenbezogener Daten (Federālais likums par fizisko personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi) (6) 24. panta “Sūdzības datu aizsardzības iestādei” redakcijas, kas piemērojama strīdam pamatlietā, 1. un 4. punktā ir teikts:
“(1)      Ikvienam datu subjektam ir tiesības iesniegt sūdzību datu aizsardzības iestādei, ja viņš uzskata, ka viņa personas datu apstrāde ir VDAR pārkāpums [..].
[..]
(4)      Tiesības uz sūdzības izskatīšanu zūd, ja sūdzības iesniedzējs to neiesniedz viena gada laikā no dienas, kad viņš uzzināja par notikumu, kas ir sūdzības pamatā, un katrā ziņā ne vēlāk kā trīs gadu laikā no dienas, kad apgalvotais notikums noticis. Sūdzības, kas iesniegtas pēc termiņa, tiek noraidītas.”
III. Pamatlietas fakti un prejudiciālie jautājumi
19.      2017. gada 3. jūlijā – pirms VDAR stāšanās spēkā (7) – GS pieprasīja D GmbH, sabiedrībai, kas pārvalda tiešsaistes ārstu meklēšanas platformu, kurā trešās personas var sniegt atsauksmes un rekomendācijas par ārstiem, dzēst personas datus. Ar 2017. gada 10. jūlija vēstuli šis datu dzēšanas pieprasījums tika noraidīts.
20.      2017. gada novembrī GS iesniedza prasību pret D civillietu tiesā, cita starpā norādot, ka ir pārkāptas tiesības uz datu aizsardzību, un lūdzot dzēst D publicētos viņa personas datus, kā arī izdot rīkojumu par atturēšanos no jebkādas turpmākas šo datu apstrādes.
21.      Pēc VDAR stāšanās spēkā GS 2018. gada 22. jūnijā atkal pieprasīja D dzēst viņa personas datus no tās platformas, kas atkal tika atteikts ar 2018. gada 6. jūlija vēstuli.
22.      Tāpēc 2018. gada 26. jūlijā GS saskaņā ar VDAR 77. pantu iesniedza sūdzību DSB, cita starpā pamatojoties uz šīs regulas 17. pantu, kurā ir nostiprinātas tiesības uz dzēšanu. Šajā sūdzībā GS lūdza DSB konstatēt, ka ir pārkāptas viņa tiesības, kā arī uzdot D dzēst visus tās platformā esošos datus un atturēties no jebkādas turpmākas šo datu apstrādes.
23.      Ar 2019. gada 4. janvāra lēmumu DSB noraidīja šo lūgumu, pamatojoties uz to, ka sūdzībai un 2017. gada novembrī celtajai civilprasībai ir viens un tas pats priekšmets, proti, GS personas datu dzēšana no D platformas. Taču, raugoties sistēmiski, vienlaicīga vai secīga sūdzības iesniegšana uzraudzības iestādē un prasības celšana tiesā par vienu un to pašu jautājumu esot pretrunā VDAR tiesiskās aizsardzības mehānismam.
24.      Ar 2020. gada 4. decembra spriedumu Bundesverwaltungsgericht (Federālā administratīvā tiesa, Austrija) noraidīja par šo lēmumu iesniegto pieteikumu. Iepriekš ar 2020. gada 23. jūlija spriedumu bija tikusi noraidīta GS 2017. gada novembrī celtā civilprasība. Šis spriedums 2020. gada 4. decembrī vēl nebija kļuvis galīgs.
25.      Savā spriedumā Bundesverwaltungsgericht (Federālā administratīvā tiesa) konstatēja, ka ar VDAR apzināti tikusi ieviesta divējāda tiesiskās aizsardzības forma un ka tādēļ bijis lietderīgi apstiprināt DSB kompetenci principā izlemt šo sūdzību. Tajā pašā laikā minētā tiesa secināja, ka Likuma par datu aizsardzību 24. panta 4. punktā noteiktais viena gada noilguma termiņš ir izbeidzies. Tā kā 2017. gada 3. jūlijā GS bija zināms par to, ka D ir publicējusi viņa personas datus, un tā kā turpmākajā tiesvedībā netika norādīti nekādi citi būtiski faktiskie apstākļi, tiesības uz GS sūdzības, kas iesniegta saskaņā ar VDAR 77. pantu, izskatīšanu jau bija izbeigušās brīdī, kad viņš 2018. gada 26. jūlijā iesniedza šo sūdzību. Tiesiskās situācijas izmaiņas, proti, VDAR stāšanās spēkā, nav pārtraukušas noilguma termiņa tecējumu. Tā kā novēlota sūdzības iesniegšana saskaņā ar VDAR 77. pantu nozīmē arī tās noraidīšanu, Bundesverwaltungsgericht (Federālā administratīvā tiesa) ieskatā GS sūdzība tika noraidīta pamatoti.
26.      Par šo spriedumu GS un DSB katrs iesniedza revīzijas [Revision] sūdzību Verwaltungsgerichtshof (Augstākā administratīvā tiesa).
27.      Šī tiesa nepiekrīt Bundesverwaltungsgericht (Federālā administratīvā tiesa) viedoklim, ka uz GS sūdzību attiektos noilgums. Proti, tā kā tiesības uz dzēšanu VDAR 17. panta 1. punkta izpratnē GS pirmo reizi izmantoja pēc šīs regulas spēkā stāšanās 2018. gada 22. jūnijā, Likuma par datu aizsardzību 24. panta 4. punktā paredzētais termiņš sākās tikai brīdī, kad GS uzzināja par D 2018. gada 6. jūlija vēstuli, kurā tā paziņoja savu atteikumu apmierināt dzēšanas pieprasījumu. Tādējādi Verwaltungsgerichtshof (Augstākā administratīvā tiesa) uzskata, ka ar Bundesverwaltungsgericht (Federālā administratīvā tiesa) izvēlēto argumentāciju nevar attaisnot DSB veikto GS sūdzības, kas iesniegta saskaņā ar VDAR 77. panta 1. punktu, noraidīšanu.
28.      Tomēr Verwaltungsgerichtshof (Augstākā administratīvā tiesa) vērtē, vai šīs sūdzības noraidīšana nebija tiesiski pamatota ar citiem iemesliem. Vispirms atgādinot to, ko Tiesa nospriedusi spriedumā Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság un 2023. gada 7. decembra spriedumā SCHUFA Holding (Atbrīvošana no atlikušajām parādsaistībām) [(8)], iesniedzējtiesa it īpaši interesējas par DSB norādīto pamatojumu tam, ka par to pašu jautājumu
jau tiek izskatīta prasība tiesā. Proti, Federālā konstitucionālā likuma 94. panta 1. punktā ir noteikts, ka tiesu vara visās tiesu instancēs ir neatkarīga no valsts pārvaldes. Kā to paskaidro iesniedzējtiesa, šis pants garantē tiesu varas un valsts pārvaldes nodalīšanas principu, kas paģēr, ka lieta tās izpildes nolūkos ir pilnībā nododama vai nu tiesām, vai administratīvajām iestādēm. Tādējādi šis pants nepieļauj tiesām un administratīvajām iestādēm vienlaicīgi vai secīgi izlemt vienu un to pašu strīdu (9).
29.      Pirmām kārtām, iesniedzējtiesa vaicā, vai sūdzība, kas uzraudzības iestādei iesniegta saskaņā ar VDAR 77. pantu, var tikt noraidīta, ja tajā pašā lietā jau iepriekš ir celta prasība tiesā saskaņā ar VDAR 79. pantu un ja ar to saistītā tiesvedība joprojām norisinās tiesā, kurā prasība celta.
30.      Iesniedzējtiesa atgādina, ka spriedumā Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság Tiesa nosprieda, ka VDAR 77.–79. pants ļauj tiesību aizsardzības līdzekļus, kas paredzēti minētās regulas, no vienas puses, 77. panta 1. punktā un 78. panta 1. punktā, un, no otras puses, 79. panta 1. punktā, izmantot līdztekus citu citam un katru patstāvīgi un ka, lai nodrošinātu šajā pašā regulā garantēto tiesību aizsardzības efektivitāti, tās tiesību normu saskanīgu un vienveidīgu piemērošanu, kā arī Hartas 47. pantā nostiprinātās tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, dalībvalstīm atbilstoši procesuālās autonomijas principam ir jāparedz, kādā tieši savstarpējā attiecībā ir šie tiesību aizsardzības līdzekļi.
31.      Šī tiesa uzskata, ka, lai izvairītos no pretrunīgiem nolēmumiem, kas apdraudētu “mērķi nodrošināt, ka noteikumi par fizisko personu pamatbrīvību un pamattiesību aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi visā Savienībā tiek piemēroti saskanīgi un vienveidīgi” (10), sekojot VDAR 81. panta 2. un 3. punkta paraugam, būtu iespējams pieņemt, ka gadījumā, ja viens un tas pats strīds tiek izskatīts civillietu tiesās un administratīvajās iestādēs, tad struktūrai, kurā lieta nonākusi izskatīšanā kā otrajā, prasība būtu jānoraida.
32.      Šīs tiesas ieskatā, lai arī aplūkotā
valsts kārtība pilnībā nesakrīt ar mehānismiem, kas attiecībā uz situācijām, kurās iesaistīta vairāk nekā viena dalībvalsts, paredzēti VDAR, šķiet saprātīgi to uzskatīt par pieļaujamu, ņemot vērā šo mērķi.
33.      Iesniedzējtiesa piebilst, ka, pat ja Tiesas minētais efektīvas tiesību aizsardzības tiesā princips galvenokārt ir saistāms ar apstrādāto datu subjekta, kurš ceļ prasību, situāciju, vienlaikus būtu jāatzīst, ka arī pārzinim kā atbildētājam ir tiesības uz efektīvu tiesvedību, ko var ietekmēt tas, ka divi paralēli procesi var radīt ievērojamu slogu, it īpaši saistībā ar juridiskās pārstāvības izmaksām šajos abos procesos.
34.      Tādējādi tikai tas vien, ka lieta tiek izskatīta tiesā, kurā celta prasība saskaņā ar VDAR 79. pantu, liegtu likumīgi izskatīt šo lietu uzraudzības iestādei, kas rīkojas saskaņā ar šīs regulas 77. pantu, ja sūdzība tai tikusi iesniegta pēc prasības celšanas tiesā.
35.      Tomēr šī tiesa norāda, ja saskaņā ar VDAR 77. pantu iesniegta sūdzība tiek noraidīta tikai tādēļ vien, ka tiesā tiek izskatīta prasība, tad noraidīšanas brīdī vēl nav pieņemts nolēmums pēc būtības par apgalvoto personas datu aizsardzības pārkāpumu un tātad pretrunīgu nolēmumu risks vēl nepastāv.
36.      Otrām kārtām, ja uz tās pirmo jautājumu tiek sniegta noliedzoša atbilde, iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai sūdzību, kas uzraudzības iestādei iesniegta saskaņā ar VDAR 77. pantu, var noraidīt, pamatojoties uz to, ka saskaņā ar VDAR 79. pantu uzsāktā tiesvedībā jau ir ticis taisīts tiesas nolēmums pēc būtības.
37.      Šīs tiesas ieskatā, noraidot uzraudzības iestādei adresētu sūdzību pēc tam, kad tiesas procesā ir ticis pieņemts nolēmums pēc būtības, pamatojoties uz agrāka nolēmuma principu, tiek ņemts vērā mērķis izvairīties no pretrunīgiem nolēmumiem. Tomēr varētu uzskatīt, ka atsaukšanās uz nolēmumu, kas nav galīgs, vēl nenozīmē, ka datu subjekts ir pārliecināts par šāda nolēmuma esamību.
38.      Šādos apstākļos Verwaltungsgerichtshof (Augstākā administratīvā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1      Vai [VDAR] 77. un 79. pants, ņemot vērā Tiesas apsvērumus [spriedumos Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság un SCHUFA Holding], ir jāinterpretē tādējādi, ka valstī paredzētā iespēja noraidīt uzraudzības iestādei saskaņā ar VDAR 77. pantu iesniegtu sūdzību, pamatojoties uz to, ka tajā pašā lietā jau iepriekš ir celta prasība tiesā saskaņā ar VDAR 79. pantu, un tas, ka tiesā notiek tiesvedība par šo prasību, ir pieļaujama kārtība, kā regulēt šo tiesību aizsardzības līdzekļu savstarpējo attiecību
(iepriekš minētās Tiesas judikatūras izpratnē)?
2)      Un, ja atbilde uz pirmo jautājumu ir noliedzoša, vai [VDAR] 77. un 79. pants, ņemot vērā Tiesas apsvērumus [spriedumos Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság un SCHUFA Holding], ir jāinterpretē tādējādi, ka valstī paredzētā iespēja noraidīt saskaņā ar VDAR 77. pantu uzraudzības iestādei iesniegtu sūdzību, pamatojoties uz to, ka tajā pašā lietā saskaņā ar VDAR 79. pantu uzsāktā tiesvedībā par prasību jau ir pieņemts nolēmums pēc būtības (lai arī vēl ne galīgs), ir pieļaujama kārtība, kā regulēt šo tiesību aizsardzības līdzekļu savstarpējo attiecību (iepriekš minētās Tiesas judikatūras izpratnē)?”
39.      GS, D, DSB, Austrijas, Itālijas un Ungārijas valdības, kā arī Eiropas Komisija iesniedza rakstveida apsvērumus.
IV.    Juridiskā analīze
40.      Lai varētu izlemt tai iesniegto prasību, iesniedzējtiesa vēlas saņemt no Tiesas skaidrojumu par to, kāda ir savstarpējā attiecība starp sūdzību, kas iesniegta uzraudzības iestādei saskaņā ar VDAR 77. panta 1. punktu, no vienas puses, un prasību tiesā, kas celta saskaņā ar šīs regulas 79. panta 1. punktu, no otras puses.
41.      Ar saviem jautājumiem, kurus es ierosinu izskatīt kopā, iesniedzējtiesa būtībā lūdz Tiesu spriest par to, vai uzraudzības iestāde, kurai saskaņā ar VDAR 77. panta 1. punktu ir iesniegta sūdzība, var šo sūdzību noraidīt, pamatojoties uz to, ka iepriekš ir tikusi celta prasība tiesā saskaņā ar šīs regulas 79. panta 1. punktu un ar tādu pašu priekšmetu (pirmais jautājums), un ja par šo prasību pieņemtais nolēmums vēl nav galīgs (otrais jautājums).
42.      Manā ieskatā atbildei uz abiem šiem jautājumiem būtu jābūt noliedzošai. Turklāt atzīmējams, ka, neraugoties uz to, ka DSB noraidījusi GS sūdzību, gan Austrijas valdība, gan šī uzraudzības iestāde piekrīt šim viedoklim.
43.      Iesākumā jāatgādina, ka VDAR VIII nodaļā cita starpā reglamentēti tiesību aizsardzības līdzekļi, kas ļauj aizsargāt datu subjekta tiesības gadījumā, ja ir aizdomas, ka viņa personas dati ir apstrādāti pretēji šīs regulas noteikumiem. Tādējādi šo tiesību aizsardzību var pieprasīt vai nu tieši pats datu subjekts saskaņā ar minētās regulas 77.–79. pantu, vai tiesīgā struktūra saskaņā ar VDAR 80. pantu neatkarīgi no tā, vai tai ir pilnvarojums šādi rīkoties vai arī šāda pilnvarojuma nav (11).
44.      Lai sniegtu iesniedzējtiesai skaidrojumu jautājumā par to, vai tas, ka uzraudzības iestāde noraida sūdzību, kas tai iesniegta saskaņā ar VDAR 77. panta 1. punktu, pamatodamās uz to, ka jau ir tikusi celta prasība tiesā ar tādu pašu priekšmetu saskaņā ar šīs regulas 79. panta 1. punktu, un ja par šo prasību pieņemtais nolēmums vēl nav galīgs, ir uzskatāma par pieļaujamu šajā regulā paredzēto tiesību aizsardzības līdzekļu savstarpējo attiecību, ir svarīgi atgādināt, ka, interpretējot Savienības tiesību normu, jāņem vērā ne tikai tās teksts, bet arī konteksts un šo normu ietverošā tiesiskā regulējuma mērķi (12).
45.      Runājot par VDAR attiecīgo noteikumu formulējumu, vispirms jāatgādina, ka šīs regulas 77. panta 1. punktā ir precizēts, ka tiesības iesniegt sūdzību uzraudzības iestādē ikvienam datu subjektam ir, “neskarot jebkādus citus administratīvos tiesību aizsardzības līdzekļus
vai tiesību aizsardzību tiesā”. Turpinot, saskaņā ar minētās regulas 78. panta 1. punktu ikvienai fiziskai vai juridiskai personai ir tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā pret uzraudzības iestādes pieņemtu juridiski saistošu lēmumu, kas to skar, “neskarot jebkādus citus administratīvos vai ārpustiesas tiesību aizsardzības līdzekļus”. Visbeidzot, šīs pašas regulas 79. panta 1. punkts garantē ikvienam datu subjektam tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, “neskarot pieejamos administratīvos vai ārpustiesas tiesību aizsardzības līdzekļus, tai skaitā tiesības iesniegt sūdzību uzraudzības iestādē, ievērojot 77. pantu”.
46.      Saskaņā ar Tiesas norādīto šajās VDAR tiesību normās personām, kuras atsaucas uz šīs regulas pārkāpumu, ir piedāvāti dažādi tiesību aizsardzības līdzekļi, no kuriem katrs ir izmantojams, “neskarot” pārējos līdzekļus (13). Tādējādi VDAR neparedz ne prioritāru vai ekskluzīvu kompetenci, ne kādu noteikumu par to, ka tajā minētās iestādes vai tiesas veiktais vērtējums jautājumā par šajā regulā piešķirto tiesību pārkāpuma esamību būtu pārāks par kādu citu (14). Citiem vārdiem sakot, Savienības likumdevējs ir vēlējies nodrošināt datu subjektiem pilnīgu tiesību aizsardzības līdzekļu sistēmu, kurā tiesības celt prasību tiesā un iespēja izmantot administratīvos vai ārpustiesas tiesību aizsardzības līdzekļus patstāvīgi pastāv līdzās, un neviens no tiem nav pakārtots attiecībā pret citu.
47.      VDAR 78. panta 1. punktā paredzēto prasību, kuras priekšmets ir pārbaudīt tā lēmuma likumību, ko uzraudzības iestāde pieņēmusi, pamatojoties uz šīs regulas 77. pantu, un prasību, kas paredzēta šīs pašas regulas 79. panta 1. punktā, var celt līdztekus vienu otrai un katru patstāvīgi (15). Tas pats attiecas uz sūdzībām, kas tiek iesniegtas uzraudzības iestādēm saskaņā ar VDAR 77. panta 1. punktu.
48.      Apstiprinājums šādam konstatējumam ir rodams arī attiecīgo VDAR normu kontekstā (16) un ar šo regulu sasniedzamajos mērķos. Šajā ziņā konkrēti no šīs regulas 10. apsvēruma izriet, ka tās mērķis ir nodrošināt augsta līmeņa aizsardzību fiziskām personām attiecībā uz personas datu apstrādi Savienībā. Minētās regulas 11. apsvērumā ir arī teikts – lai personas datu aizsardzība visā Savienībā būtu efektīva, nepieciešams stiprināt datu subjektu tiesības. Tādējādi Savienības likumdevēja izdarītā izvēle datu subjektiem dot iespēju līdztekus un patstāvīgi izmantot gan Regulas 2016/679 77. panta 1. punktā un 78. panta 1. punktā, gan šīs regulas 79. panta 1. punktā paredzētos tiesību aizsardzības līdzekļus atbilst minētās regulas mērķim (17). Tiesa arī ir atzīmējusi, ka vairāku tiesību aizsardzības līdzekļu nodrošināšana stiprina arī Regulas 2016/679 141. apsvērumā nosprausto mērķi garantēt, lai ikvienam datu subjektam, kurš uzskata, ka viņa tiesības saskaņā ar šo regulu ir pārkāptas, būtu tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā saskaņā ar Hartas 47. pantu (18). Piebildīšu, ka tādu interpretāciju apstiprina arī likumdošanas process, kura rezultātā tika pieņemta VDAR. Proti, Eiropas Savienības Padomē savu atteikšanos balsot par šo tiesību aktu Austrijas Republika it īpaši pamatoja ar šajā regulā paredzēto tiesību aizsardzības līdzekļu paralēlismu (19). Tomēr minētās regulas galīgajā redakcijā šis tiesību aizsardzības līdzekļu paralēlisms tika saglabāts.
49.      Ņemot vērā spriedumā Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság Tiesas tādējādi nospriesto, es uzskatu, ka, ja tiktu atzīts, ka uzraudzības iestāde var noraidīt sūdzību, kas iesniegta saskaņā ar VDAR 77. panta 1. punktu, pamatojoties uz to, ka tiesā jau ir tikusi celta prasība ar tādu pašu priekšmetu saskaņā ar šīs regulas 79. panta 1. punktu, un ja nolēmums par šo prasību
vēl nav galīgs, tiktu apdraudēta VDAR datu subjektiem sniegtā iespēja īstenot paralēlus tiesību aizsardzības līdzekļus par to pašu personas datu apstrādi.
50.      Ir tiesa, ka manos secinājumos lietā Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság man bija izdevība uzsvērt, ka šī iespēja var izraisīt neērtības, proti, tiesisko nedrošību, ko var radīt pretrunīgu nolēmumu rašanās vienā dalībvalstī. Taču, lai gan VDAR Savienības likumdevējs ir aplūkojis pretrunīgu nolēmumu risku starp uzraudzības iestādēm vai tiesām dažādās dalībvalstīs, tas tā nav gadījumā, ja šādi nolēmumi tiek pieņemti vienā un tajā pašā dalībvalstī (20). Šādos apstākļos katrai dalībvalstij ir jāievieš procesuālie instrumenti, kas ļauj, cik vien iespējams, izvairīties no pretrunīgu nolēmumu pieņemšanas attiecībā uz vienu un to pašu personas datu apstrādi (21).
51.      Lietā, kurā tika taisīts spriedums Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság, Tiesai bija jārisina situācija, kurā tiesai, kas izskatīja prasību, kas bija celta pamatojoties uz VDAR 78. panta 1. punktu, varēja nākties pieņemt nolēmumu, kas būtu pretrunā nolēmumam, kas bija kļuvis galīgs un kuru jau iepriekš bija pieņēmusi tiesa, kas izskatīja prasību, kas bija tikusi celta, pamatojoties uz šīs regulas 79. panta 1. punktu.
52.      Tiesa atzīmēja, ka šādā gadījumā, pirmkārt, divu savstarpēji pretrunīgu nolēmumu esamība apdraudētu VDAR 10. apsvērumā norādīto mērķi nodrošināt, ka noteikumi par fizisko personu pamatbrīvību un pamattiesību aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi visā Savienībā tiek piemēroti saskanīgi un vienveidīgi (22). Proti, saskaņā ar Tiesas norādīto aizsardzība, kas tiek nodrošināta ar nolēmumu, kurš pieņemts, izskatot prasību, kas celta, pamatojoties uz šīs regulas 79. panta 1. punktu, un kurā tiek konstatēts šīs regulas
tiesību normu pārkāpums, nebūtu saskanīga ar kādu otru tiesas nolēmumu, kurš taisīts, izskatot prasību, kas celta, pamatojoties uz minētās regulas 78. panta 1. punktu un kura rezultāts ir pretējs (23). Otrkārt, tas vājinātu fizisko personu aizsardzību attiecībā uz viņu personas datu apstrādi, jo šāda nesaskanība izraisītu tiesiskās nedrošības situāciju (24).
53.      Tāpēc dalībvalstīm ir svarīgi nodrošināt, lai tas, ka pastāv tiesību aizsardzības līdzekļi, kurus datu subjekti var izmantot paralēli, nemazinātu viņiem saskaņā ar VDAR piešķirtās tiesību aizsardzības efektivitāti. Dalībvalstu ziņā ir izvēlēties procesuālos mehānismus, kādus tās uzskata par vispiemērotākajiem, lai nodrošinātu šīs regulas 77.–79. pantā paredzēto tiesību aizsardzības līdzekļu saskaņotu savstarpējo attiecību.
54.      Šajā ziņā Tiesa ir nospriedusi, ka tad, ja attiecīgajā jomā nav Savienības regulējuma, katrai dalībvalstij atbilstoši dalībvalstu procesuālās autonomijas principam ir jānosaka administratīvā procesa un tiesvedības procesuālie noteikumi, kas vērsti uz to, lai sniegtu augsta līmeņa aizsardzību attiecīgajām personām Savienības tiesībās paredzētajām tiesībām (25). Tomēr šo līdztekus un patstāvīgi izmantojamo tiesību aizsardzības līdzekļu izmantošanas kārtība nedrīkstētu apdraudēt VDAR lietderīgo iedarbību un tajā garantēto tiesību aizsardzību (26). Proti, šī kārtība tomēr nedrīkst būt nelabvēlīgāka par to, kas attiecas uz līdzīgiem no valsts tiesību sistēmas izrietošo tiesību aizsardzībai domātajiem tiesību aizsardzības līdzekļiem (līdzvērtības princips), ne arī padarīt neiespējamu vai pārmērīgi apgrūtināt to tiesību izmantošanu, kas piešķirtas ar Savienības tiesību sistēmu (efektivitātes princips) (27). Tiesa arī ir atzīmējusi, ka dalībvalstīm jānodrošina, lai konkrētā šīs regulas 77. panta 1. punktā, 78. panta 1. punktā un 79. panta 1. punktā paredzēto tiesību aizsardzības līdzekļu izmantošanas kārtība patiešām atbilstu prasībām, kas izriet no Hartas 47. pantā paredzētajām tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību (28).
55.      Secinājumos, ko es sniedzu lietā Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (29), es it īpaši norādīju, ka dalībvalstis varētu paredzēt iespēju vai pienākumu tiesai, kurā celta prasība saskaņā ar VDAR 79. panta 1. punktu, kamēr saskaņā ar šīs regulas 77. panta 1. punktu ir sākta sūdzības procedūra vai celta prasība tiesā saskaņā ar minētās regulas 78. panta 1. punktu, pārtraukt tajā notiekošo procedūru un apturēt tiesvedību, līdz tiek pieņemts nolēmums vienā vai otrā no šīm procedūrām (30). Es arī norādīju, ka tiesvedības apturēšana šajā ziņā var būt risinājums, lai novērstu pretrunīgu nolēmumu pieņemšanu, kas var kaitēt tiesiskajai drošībai (31).
56.      Šis risinājums man šķiet esam īpaši piemērots šīs lietas kontekstā. Uzraudzības iestādei, kurai ir iesniegta sūdzība saskaņā ar VDAR 77. panta 1. punktu, būtu jāatļauj apturēt tās izskatīšanu, ja jau ir tikusi celta prasība tiesā, kas balstīta uz šīs regulas 79. panta 1. punktu un kurai ir tāds pats priekšmets, un ja nolēmums par šo prasību vēl nav galīgs.
57.      Savukārt sūdzības noraidīšana šādā kontekstā man šķiet esam pretrunā efektivitātes principam, jo šāda tiesību aizsardzības līdzekļu savstarpējā attiecība var apdraudēt VDAR garantēto tiesību efektīvu aizsardzību. Proti, tāda noraidīšana man šķiet esam pretrunā pašam principam par visaptverošu tiesību aizsardzības līdzekļu sistēmu, kurā tos var izmantot līdztekus citu citam un katru patstāvīgi. Turklāt sūdzības noraidīšana ne vienmēr ir piemērots pasākums, lai izvairītos no pretrunīgu nolēmumu pieņemšanas.
58.      Šajā ziņā ir svarīgi atzīmēt, ka gadījumā, ja uzraudzības iestāde noraida sūdzību, pamatojoties uz to, ka joprojām tiek izskatīta prasība tiesā, kas celta saskaņā ar VDAR 79. panta 1. punktu, tā vēl nevar būt droša, ka par šo prasību tiks pieņemts nolēmums pēc būtības. Tā var tikt noraidīta tāda procesuāla iemesla dēļ kā nepieņemamība, nemaz neizskatot to pēc būtības.
59.      Turklāt pat tad, ja minētās prasības rezultātā, kā tas ir šajā lietā, tiek pieņemts nolēmums pēc būtības, to ir iespējams pārsūdzēt, izmantojot iekšējus tiesību aizsardzības līdzekļus. Tādēļ, atšķirībā no tā, ko savos apsvērumos, šķiet, uzskata Komisija (32), manuprāt, ir svarīgi tas, vai tiesas nolēmums
ir galīgs vai nē. Manā ieskatā uzraudzības iestāde nevar uzreiz noraidīt sūdzību, pamatojoties uz to, ka par prasību tiesā, kas celta saskaņā ar VDAR 79. panta 1. punktu, vispār ir pieņemts nolēmums, ja vien šis nolēmums nav kļuvis galīgs un ja to tātad vēl var pārsūdzēt.
60.      Rezumējot, kamēr pretruna starp uzraudzības iestādes, kurā ir iesniegta sūdzība saskaņā ar VDAR 77. panta 1. punktu, pieņemto lēmumu un tiesas, kurā ir celta prasība saskaņā ar šīs regulas 79. panta 1. punktu, pieņemto, bet vēl ne galīgo nolēmumu ir tikai hipotētiska, šī iestāde nedrīkstētu noraidīt tai iesniegto sūdzību, pamatojoties uz šo pretrunas risku.
61.      Atbalstot šādu interpretāciju, būtu jāuzsver VDAR 77. panta 1. punktā nostiprināto tiesību iesniegt sūdzību uzraudzības iestādei būtiskumu, lai nodrošinātu šajā regulā garantēto tiesību efektīvu aizsardzību. Šī aizsardzība it īpaši izriet no plašajām pilnvarām, kas ar minēto regulu piešķirtas uzraudzības iestādei, lai izvērtētu datu subjekta personas datu prettiesiskas apstrādes esamību un veiktu atbilstošus pasākumus tās novēršanai.
62.      Šajā kontekstā norādāms, ka VDAR 51. panta 1. punkts dalībvalstīm noteic pienākumu paredzēt vienu vai vairākas neatkarīgas publiskas iestādes, kas ir atbildīgas par šīs regulas piemērošanas uzraudzību. Šādu iestāžu izveide, kas paredzēta arī Savienības primārajās tiesībās, proti, Hartas 8. panta 3. punktā un LESD 16. panta 2. punktā, ir būtisks elements personu aizsardzībā attiecībā uz personas datu apstrādi (33). Saskaņā ar VDAR 51. panta 1. un 2. punktu, kā arī 57. panta 1. punkta a) un g) apakšpunktu šo iestāžu galvenais uzdevums ir uzraudzīt šīs regulas piemērošanu un nodrošināt atbilstību tai, vienlaikus sekmēt tās konsekventu piemērošanu Savienībā, lai aizsargātu fizisku personu pamattiesības un pamatbrīvības attiecībā uz viņu personas datu apstrādi un veicinātu šādu datu brīvu apriti Savienībā (34).
63.      Konkrēti, saskaņā ar VDAR 57. panta 1. punkta f) apakšpunktu katrai uzraudzības iestādei savā teritorijā ir pienākums izskatīt sūdzības, kuras ikviena persona saskaņā ar šīs regulas 77. panta 1. punktu ir tiesīga iesniegt – ja šī persona uzskata, ka tās personas datu apstrāde ir veikta, pārkāpjot minēto regulu –, un,
ja nepieciešams, izmeklēt attiecīgo jautājumu. Uzraudzības iestādei šāda sūdzība ir jāizskata ar visu pienācīgo rūpību (35). Tā, Tiesa ir atzīmējusi, ka, lai gan piemērota un nepieciešama līdzekļa izvēle ir uzraudzības iestādes kompetencē un tai šī izvēle ir jāizdara, ņemot vērā visus attiecīgos personas datu apstrādes apstākļus, šai iestādei tomēr ir pienākums ar pienācīgu rūpību izpildīt savu uzdevumu nodrošināt pilnīgu VDAR ievērošanu (36).
64.      Lai uzraudzītu šīs regulas piemērošanu un nodrošinātu tās ievērošanu, uzraudzības iestādēm ir dažādas pilnvaras, kas tām piešķirtas saskaņā ar minētās regulas 58. pantu. Tā, VDAR 58. panta 1. punktā šīm iestādēm ir piešķirtas ievērojamas izmeklēšanas pilnvaras. Ja kāda no šīm iestādēm izmeklēšanas noslēgumā konstatē šīs regulas tiesību normu pārkāpumu, tai ir pienācīgi jārīkojas, lai novērstu konstatēto trūkumu. Tālab minētās regulas 58. panta 2. punktā ir uzskaitīti dažādi koriģējošie pasākumi, ko uzraudzības iestāde var veikt (37).
65.      No tā Tiesa ir secinājusi, ka sūdzību procedūra, kas nav pielīdzināma lūgumraksta procedūrai, ir izveidota kā mehānisms, ar kuru var efektīvi aizsargāt datu subjektu tiesības un intereses (38). No šāda skatpunkta raugoties, uzraudzības iestādei ir pienākums rīkoties tad, ja viena vai vairāku VDAR 58. panta 2. punktā paredzēto korektīvo pasākumu veikšana, ņemot vērā visus konkrētā gadījuma apstākļus, ir piemērota, nepieciešama un samērīga, lai novērstu konstatēto nepilnību un nodrošinātu, ka minētā regula tiek pilnībā ievērota (39).
66.      Manā ieskatā šim mērķim un uzraudzības iestādei uzliktajam pienākumam ievērot rūpību
būtu pretrunā, ja datu subjektam jau uzreiz tiktu liegts izmantot šāda mehānisma priekšrocības, ļaujot minētajai iestādei noraidīt viņa sūdzību, pamatojoties uz to, ka jau ir tikusi iesniegta prasība tiesā, kas balstīta uz šīs regulas 79. panta 1. punktu un kurai ir tāds pats priekšmets, un ja par šo prasību pieņemtais nolēmums vēl nav galīgs. Savukārt šīs sūdzības izskatīšanas apturēšana līdz galīgā tiesas nolēmuma pieņemšanai man šķiet esam atbilstoša gan prasībai nodrošināt VDAR garantēto tiesību efektīvu aizsardzību, gan nepieciešamībai izvairīties no pretrunīgiem nolēmumiem vienā un tajā pašā dalībvalstī.
67.      Protams, ir tiesa, ka uzraudzības iestādei saskaņā ar VDAR 77. panta 1. punktu iesniegtās sūdzības noraidīšana šāda iemesla dēļ ne vienmēr ir šķērslis datu subjektam iesniegt šai iestādei jaunu sūdzību pēc tam, kad tiesvedība tiesā ir tikusi galīgi izbeigta procesuālu iemeslu dēļ vai ja datu subjekts ir atsaucis savu tiesā celto prasību.
68.      Tomēr iesniegt jaunu sūdzību var izrādīties neiespējami, ja, kā tas ir Austrijas gadījumā, valsts tiesību aktos ir noteikts, ka sūdzības iesniegšana ir atkarīga no pieņemamības termiņa ievērošanas, un ja šis termiņš ir izbeidzies. Tādā gadījumā datu subjektam varētu tikt liegta jebkāda efektīva aizsardzība, ja viņa prasība tiesā tiktu noraidīta procesuālu iemeslu dēļ, neizskatot to pēc būtības, vai ja viņš vēlētos atteikties no tiesvedības tiesā.
69.      Turklāt un kopumā raugoties, šāds risinājums, kas datu subjektam uzliek pienākumu atkārtoti vērsties uzraudzības iestādē pēc sākotnējās sūdzības noraidīšanas, manā ieskatā ir pretrunā šīs iestādes pienākumam ievērot rūpību. Proti, kā es to jau norādīju iepriekš, no šā pienākuma izriet, ka minētajai iestādei tai iesniegtā sūdzība ir jāizskata ar pienācīgu rūpību. Šis pienākums it īpaši paģēr, ka tad, ja uzraudzības iestāde saņem sūdzību un ja tā ir informēta par to, ka norisinās tiesvedība tiesā, kas ir uzsākta saskaņā ar VDAR 79. panta 1. punktu un kurā ir runa par tiem pašiem faktiem, šai iestādei, izskatot šo sūdzību, ir jāpievērš uzmanība nolēmumam, ar kuru šī tiesvedība tiks galīgi noslēgta. Uz to laiku sūdzības izskatīšana būtu jāaptur.
V.      Secinājumi
70.      Ņemot vērā visus iepriekš minētos apsvērumus, es ierosinu Tiesai uz Verwaltungsgerichtshof (Augstākā administratīvā tiesa, Austrija) uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi:
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2016/679 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti un ar ko atceļ Direktīvu 95/46/EK (Vispārīgā datu aizsardzības regula) 77. panta 1. punkts un 79. panta 1. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj, ka uzraudzības iestāde, kurai saskaņā ar šo 77. panta 1. punktu ir iesniegta sūdzība, var to noraidīt, pamatojoties uz to, ka jau ir tikusi iesniegta prasība tiesā, kas balstīta uz minēto 79. panta 1. punktu un kurai ir tāds pats priekšmets, un ja par šo prasību pieņemtais nolēmums vēl nav galīgs.
1      Oriģinālvaloda – franču.
2      OV 2016, L 119, 1. lpp., turpmāk tekstā – “VDAR”.
3      C‑132/21, turpmāk tekstā – “spriedums Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság”, EU:C:2023:2.
4      Saskaņā ar VDAR 4. panta 21. punktu uzraudzības iestāde ir “neatkarīga publiska iestāde, ko dalībvalsts izveidojusi, ievērojot [šīs regulas] 51. pantu”.
5      Turpmāk tekstā – “Harta”.
6      BGB1. I, 165/1999, turpmāk tekstā – “Likums par datu aizsardzību”.
7      Šis pieprasījums bija pamatots ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 95/46/EK (1995. gada 24. oktobris) par personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi un šādu datu brīvu apriti (OV 1995, L 281, 31. lpp.).
8      C‑26/22 un C‑64/22, turpmāk tekstā – “spriedums SCHUFA Holding”, EU:C:2023:958.
9      Iesniedzējtiesa atsaucas uz Verfassungsgerichtshof (Konstitucionālā tiesa) 1970. gada 14. oktobra spriedumu lietā G 20/70.
10      Iesniedzējtiesa citē spriedumu Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (54. punkts).
11      Skat. it īpaši spriedumu, 2024. gada 4. oktobris, Lindenapotheke (C‑21/23, EU:C:2024:846, 47. punkts un tajā minētā judikatūra).
12      Skat. it īpaši spriedumu, 2024. gada 4. oktobris, Lindenapotheke (C‑21/23, EU:C:2024:846, 52. punkts un tajā minētā judikatūra).
13      Skat. spriedumu Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (34. punkts). Saistībā ar iespēju uzņēmuma konkurentam, pamatojoties uz negodīgas komercprakses aizliegumu, celt civilās jurisdikcijas tiesās prasību pret šo uzņēmumu tāpēc, ka minētais uzņēmums šķietami nav izpildījis VDAR paredzētos pienākumus, skat. arī spriedumu, 2024. gada 4. oktobris, Lindenapotheke (C‑21/23, EU:C:2024:846, 53. punkts).
14      Skat. spriedumu Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (35. punkts).
15      Skat. spriedumus Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (35. punkts un nolēmumu daļa); SCHUFA Holding (66. punkts), kā arī 2025. gada 30. aprīlis, Inspektorat kam Visshia sadeben savet (C‑313/23, C‑316/23 un C‑332/23, EU:C:2025:303, 128. punkts).
16      Skat. spriedumu Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (36.–41. punkts).
17      Skat. spriedumu Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (42. punkts).
18      Skat. spriedumus Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (44. punkts) un SCHUFA Holding (66. punkts). Šajā pēdējā spriedumā Tiesa no tā secināja, ka VDAR 79. panta 1. punktā paredzēto tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā pret pārzini vai apstrādātāju esamība nekādi neietekmē to, cik lielā mērā ir veicama pārbaude tiesā saistībā ar prasību, kas saskaņā ar šīs regulas 78. panta 1. punktu ir celta par lēmumu, ko uzraudzības iestāde pieņēmusi par sūdzību (minētā sprieduma 67. punkts).
19      Skat. balsojuma par VDAR pieņemšanu rezultātus Padomes 2016. gada 14. aprīļa dokumentā Nr. 7920/16, kas pieejams šajā tīmekļa vietnē: https://data.consilium.europa.eu/doc/document/ST-7920-2016-INIT/fr/pdf (7. lpp.) Šādu interpretāciju atbalsta Oberster Gerichtshof (Augstākā tiesa, Austrija), kā tas atspoguļots tās 2019. gada 23. maija spriedumā lietā Nr. 6Ob91/19d (4.5. punkts).
20      Skat. manus secinājumus lietā Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (C‑132/21, EU:C:2022:661, 57. punkts).
21      Skat. manus secinājumus lietā Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (C‑132/21, EU:C:2022:661, 58. punkts).
22      Skat. spriedumu Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (54. punkts).
23      Skat. spriedumu Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (55. punkts).
24      Skat. spriedumu Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (56. punkts).
25      Skat. spriedumu Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (45. punkts).
26      Skat. spriedumu Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (47. punkts).
27      Skat. spriedumu Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (48. punkts).
28      Skat. it īpaši spriedumu, 2025. gada 30. aprīlis, Inspektorat kam Visshia sadeben savet (C‑313/23, C‑316/23 un C‑332/23, EU:C:2025:303, 136. punkts un tajā minētā judikatūra).
29      C‑132/21, EU:C:2022:661.
30      Skat. manus secinājums lietā Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (C‑132/21, EU:C:2022:661, 69. punkts).
31      Skat. manus secinājums lietā Nemzeti Adatvédelmi és Információszabadság Hatóság (C‑132/21, EU:C:2022:661, 70. punkts).
32      Skat. Komisijas apsvērumus (49. punkts).
33      Skat. it īpaši spriedumu, 2025. gada 30. aprīlis, Inspektorat kam Visshia sadeben savet (C‑313/23, C‑316/23 un C‑332/23, EU:C:2025:303, 119. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
34      Skat. it īpaši spriedumu, 2025. gada 30. aprīlis, Inspektorat kam Visshia sadeben savet (C‑313/23, C‑316/23 un C‑332/23, EU:C:2025:303, 120. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
35      Skat. it īpaši spriedumus, SCHUFA Holding (56. punkts un tajā minētā judikatūra), kā arī 2024. gada 26. septembris, Land Hessen (Datu aizsardzības iestādes pienākums rīkoties) (C‑768/21, EU:C:2024:785, 32. punkts).
36      Skat. spriedumus, 2020. gada 16. jūlijs, Facebook Ireland un Schrems (C‑311/18, EU:C:2020:559, 112. punkts), un 2024. gada 26. septembris, Land Hessen (Datu aizsardzības iestādes pienākums rīkoties) (C‑768/21, EU:C:2024:785, 37. punkts). Šajā pēdējā spriedumā Tiesa arī ir norādījusi, ka uzraudzības iestādei pieejamo rīcības brīvību ierobežo nepieciešamība nodrošināt personas datu konsekventu un augsta līmeņa aizsardzību, stingri piemērojot noteikumus, kā izriet no VDAR 7. un 10. apsvēruma (38. punkts).
37      Skat. it īpaši spriedumu SCHUFA Holding (57. punkts un tajā minētā judikatūra).
38      Skat. spriedumu SCHUFA Holding (58. punkts).
39      Skat. spriedumus, 2024. gada 26. septembris, Land Hessen (Datu aizsardzības iestādes pienākums rīkoties) (C‑768/21, EU:C:2024:785, 42. punkts), un 2025. gada 30. aprīlis, Inspektorat kam Visshia sadeben savet (C‑313/23, C‑316/23 un C‑332/23, EU:C:2025:303, 132. punkts).