Pagaidu versija
ĢENERĀLADVOKĀTES TAMARAS ČAPETAS [TAMARA ĆAPETA]
SECINĀJUMI,
sniegti 2026. gada 12. martā (1)
Lieta C‑681/24
Eiropas Komisija
pret
Čehijas Republiku
Dalībvalsts pienākuma neizpilde – LESD 258. pants – Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa – Tiesu iestāžu sadarbība krimināllietās – Direktīva 2013/48/ES – Tiesības uz advokāta palīdzību kriminālprocesā – 3. panta 3. punkta b) apakšpunkts – Tiesības uz advokāta līdzdalību nopratināšanas laikā – 3. panta 6. punkts – Pagaidu atkāpe – Valsts tiesību akti, kas paredz aizdomās turēto vai apsūdzēto nopratināšanu bez advokāta, ja advokāts neierodas noteiktā laikposmā – Nepareiza transponēšana
I.      Ievads
1.        Šajā lietā Eiropas Komisija ir sākusi pārkāpuma procedūru pret Čehijas Republiku saskaņā ar LESD 258. pantu par to, ka tā nav izpildījusi Savienības tiesībās noteiktos pienākumus pareizi transponēt atsevišķas
Direktīvas 2013/48/ES (2) normas, kas attiecas uz tiesībām uz advokāta palīdzību kriminālprocesā.
2.        Šīs lietas pamatā galvenokārt ir būtiskas domstarpības starp Komisiju un Čehijas Republiku, kā arī Ungāriju, kas iestājās šajā tiesvedībā, par to, kā jāsaprot minētās direktīvas 3. panta 3. un 6. punktā noteiktās tiesības uz advokāta palīdzību un paredzētās atkāpes no šīm tiesībām.
3.        Līdzīgs jautājums Tiesā ir izskatīts arī lietā C‑660/24 Komisija/Ungārija, kurā mani secinājumi ir sniegti šajā pašā dienā.
II.    Atbilstošais tiesiskais regulējums
A.      Savienības tiesības
4.        Direktīvas 2013/48 3. pantā “Tiesības uz advokāta palīdzību kriminālprocesā” noteikts:
“1.      Dalībvalstis nodrošina, ka aizdomās turētajiem vai apsūdzētajiem ir tiesības uz advokāta palīdzību tādā laikā un tādā veidā, lai attiecīgās personas varētu praktiski un efektīvi īstenot savas tiesības uz aizstāvību.
[..]
3.      Tiesības uz advokāta palīdzību ietver to, ka:
a)      dalībvalstis nodrošina, ka aizdomās turētajiem vai apsūdzētajiem ir tiesības privāti tikties un sazināties ar advokātu, kas viņu pārstāv, tostarp pirms policijas vai citas tiesību aizsardzības vai tiesu iestādes veiktas nopratināšanas;
b)      dalībvalstis nodrošina, ka aizdomās turētajiem vai apsūdzētajiem ir tiesības uz advokāta klātbūtni un efektīvu līdzdalību, kad viņus nopratina. Šādai līdzdalībai jāatbilst valstu tiesību aktos paredzētajām procedūrām ar noteikumu, ka šādas procedūras neskar attiecīgo tiesību efektīvu īstenošanu un būtību. Ja advokāts piedalās nopratināšanā, šādas līdzdalības faktu fiksē, izmantojot protokolēšanas procedūru saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts tiesību aktiem;
[..]
6.      Ārkārtas apstākļos un tikai pirmstiesas stadijā dalībvalstis var uz laiku atkāpties no 3. punktā paredzēto tiesību piemērošanas, ciktāl tas ir pamatoti, ņemot vērā lietas konkrētos apstākļus, pamatojoties uz vienu vai vairākiem šādiem pārliecinošiem iemesliem:
a)      ja pastāv steidzama nepieciešamība novērst smagas negatīvas sekas kādas personas dzīvībai, brīvībai vai fiziskajai neaizskaramībai;
b)      ja ir absolūti nepieciešama izmeklēšanas iestāžu tūlītēja rīcība, lai novērstu ievērojama apdraudējuma nodarīšanu kriminālprocesam.”
B.      Čehijas tiesības
5.        Zákon č. 141/1961 Sb., o trestním řízení soudním (trestní řád) (Likums Nr. 141/1961 par kriminālprocesu (Kriminālprocesa kodekss),
redakcijā ar grozījumiem (turpmāk tekstā – “Kriminālprocesa kodekss”), 76. pantā noteikts:
“[..]
(3)      Policijas iestāde, kas veikusi aizturēšanu, nopratina aizturēto personu un sagatavo nopratināšanas protokolu, kurā norāda aizturēšanas vietu, laiku
un apstākļus, kā arī ieprotokolē aizturētās
personas personas datus un aizturēšanas būtiskos iemeslus.
(4)      Policijas iestādei, kas veikusi aizturēšanu vai kurai nodota persona, kas notverta 2. apakšpunktā minētā nodarījuma izdarīšanas brīdī, ir nekavējoties jāatbrīvo šī persona, ja aizdomas tiek kliedētas vai ja aizturēšanas pamats beidz pastāvēt kāda cita iemesla dēļ. Ja aizturētā
persona netiek atbrīvota, policijas iestāde nosūta prokuroram aizturētās personas nopratināšanas protokolu kopā ar kriminālprocesa uzsākšanas rīkojuma kopiju un citiem pierādījumiem, lai prokurors, ja nepieciešams, varētu pieprasīt personas apcietināšanu. Policijas iestādei pieprasījums jāiesniedz nekavējoties, lai saskaņā ar šo likumu aizturētā
persona varētu tikt nogādāta tiesā ne vēlāk kā 48 stundu laikā pēc aizturēšanas; pretējā gadījumā aizturētā
persona ir jāatbrīvo.
[..]
(6)      Aizturētajam
aizdomās turētajam ir tiesības pieprasīt advokāta klātbūtni nopratināšanas laikā, kā paredzēts 3. apakšpunktā, izņemot gadījumus, kad ar advokātu nevar sazināties 4. apakšpunktā noteiktajā termiņā.”
III. Pirmstiesas procedūra un tiesvedība Tiesā
6.        Komisija 2021. gada 23. septembrī saskaņā ar LESD 258. pantu nosūtīja Čehijas Republikai oficiālu paziņojuma vēstuli, jo uzskatīja, ka atsevišķas
Direktīvas 2013/48 normas, tostarp 3. panta 6. punkta b) apakšpunkts, ir nepareizi transponētas, un aicināja šo dalībvalsti divu mēnešu laikā iesniegt apsvērumus.
7.        Čehijas Republika 2021. gada 23. novembrī iesniedza atbildes vēstuli, kurā apstrīdēja Komisijas argumentus.
8.        Komisija 2023. gada 28. septembrī nosūtīja Čehijas Republikai argumentētu atzinumu, kurā it īpaši norādīja, ka Direktīvas 2013/48 3. panta 6. punkta b) apakšpunkts joprojām nav pareizi transponēts, un aicināja Čehiju
izpildīt šajā argumentētajā atzinumā minētās prasības divu mēnešu laikā pēc tā saņemšanas.
9.        Čehijas Republika 2023. gada 24. novembrī iesniegtajā atbildē uz argumentēto atzinumu atkārtoti apgalvoja, ka ir pareizi transponējusi Direktīvas 2013/48 3. panta 6. punkta b) apakšpunktu.
10.      Attiecīgi 2024. gada 15. oktobrī
Komisija saskaņā ar LESD 258. pantu cēla šo prasību Tiesā. Tās prasījumi Tiesai ir šādi:
–        atzīt, ka Čehijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai noteikti Direktīvas 2013/48 3. panta 6. punktā kopsakarā ar 3. panta 3. punktu, jo nav pareizi transponējusi minētās normas, un
–        piespriest Čehijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
11.      Čehijas Republikas 2024. gada 31. decembrī iesniegtajā iebildumu rakstā prasījumi Tiesai ir šādi:
–        noraidīt šo prasību kā nepamatotu un
–        piespriest Komisijai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
12.      Komisija un Čehijas Republika iesniedza arī repliku un atbildes rakstu uz repliku attiecīgi 2025. gada 12. februārī un 2025. gada 20. martā.
13.      Tiesas priekšsēdētājs 2025. gada 30. janvārī atļāva Ungārijai iestāties šajā lietā Čehijas Republikas prasījumu atbalstam.
14.      Ņemot vērā šīs lietas līdzību ar lietu C‑660/24 Komisija/Ungārija, Tiesa saskaņā ar tās Reglamenta 77. pantu organizēja šīm divām lietām kopīgu tiesas sēdi mutvārdu paskaidrojumu uzklausīšanai. Šī tiesas sēde notika 2025. gada 10. decembrī, un tajā mutvārdu apsvērumus sniedza Komisija, Čehijas Republika un Ungārija.
IV.    Juridiskā analīze
15.      Mana analīze ir strukturēta divās pamatdaļās. Pirmkārt, šķiet lietderīgi sniegt dažus ievada apsvērumus par Direktīvu 2013/48 un tās vietu brīvības, drošības un tiesiskuma telpā (turpmāk tekstā – “BDTT”) (A). Otrkārt, pārbaudīšu, vai ir pamatots iebildums, kas attiecas uz Direktīvas 2013/48 3. panta 6. punkta kopsakarā ar tās 3. panta 3. punktu pārkāpumu (B).
16.      Pamatojoties uz šo analīzi, esmu nonākusi pie secinājuma, ka iebildums ir pamatots.
A.      Ievada apsvērumi par Direktīvu 2013/48 un BDTT
17.      Iesākumā, kā norādīju savos iepriekšējos secinājumos (3), norādīšu, ka
Eiropas Savienība ir pieņēmusi vairākas direktīvas, pamatojoties uz LESD 82. panta 2. punkta b) apakšpunktā paredzēto Eiropas Savienības kompetenci pieņemt minimālos noteikumus par personu tiesībām kriminālprocesā. Šo sešu direktīvu kopumā ir arī Direktīva 2013/48 (4).
18.      Dažkārt šīs direktīvas
tiek sauktas par “ceļveža” direktīvām, jo tās izrietēja no Padomes 2009. gada Rezolūcijas par ceļvedi aizdomās turētu vai apsūdzētu personu procesuālo tiesību stiprināšanai kriminālprocesā (5). Šī rezolūcija tika apstiprināta Eiropadomes Stokholmas programmā, kura attiecās uz BDTT (6) un kurā apstiprināts, ka “aizdomās turēto un apsūdzēto personu tiesību aizsardzība kriminālprocesā ir Savienības pamatvērtība, kas ir svarīga, lai saglabātu dalībvalstu savstarpēju uzticēšanos un sabiedrības paļāvību uz Savienību” (7).
19.      Proti, no Direktīvas 2013/48 apsvērumiem (8) izriet, ka kopēju minimālo noteikumu par personu procesuālajām tiesībām krimināllietās noteikšanu šajā direktīvās pamato nepieciešamība stiprināt savstarpēju uzticēšanos dalībvalstu krimināltiesību sistēmām, jo tā ir “savstarpējas atzīšanas pamatā un pati ir uzskatāma par brīvības, drošības un tiesiskuma telpas stūrakmeni” (9). Šādu noteikumu mērķis ir arī novērst šķēršļus pilsoņu pārvietošanās brīvībai Eiropas Savienībā un balstīties uz standartiem, kas attiecas uz tiesībām uz taisnīgu tiesu un tiesībām uz aizstāvību, kuras garantētas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 47. pantā un 48. panta 2. punktā, kā arī salīdzināmajās normās – Eiropas Cilvēktiesību konvencijas (turpmāk tekstā – “ECPAK”) 6. pantā (10).
20.      Direktīvā 2013/48 ir paredzēti kopējie minimālie noteikumi par aizdomās turēto un apsūdzēto personu tiesībām uz advokāta palīdzību visos kriminālprocesa posmos (11). Šīs tiesības ir pamattiesības uz taisnīgu tiesu (12) un palīdz nodrošināt citu kriminālprocesa tiesību ievērošanu (13).
21.      Tiesības uz advokāta palīdzību kriminālprocesā ir izklāstītas Direktīvas 2013/48 3. pantā.
22.      Direktīvas 2013/48 3. panta 1. punktā ir noteikts “pamatprincips”, ka aizdomās turētajiem vai apsūdzētajiem ir tiesības uz advokāta palīdzību tādā laikā un tādā veidā, lai attiecīgās personas varētu praktiski un efektīvi īstenot savas tiesības uz aizstāvību (14).
23.      Šis princips ir precizēts Direktīvas 2013/48 3. panta 2. punktā attiecībā uz brīdi, no kura šīs tiesības ir jāpiešķir, tostarp arī saistībā ar iestāžu veiktu nopratināšanu (15).
24.      Šis princips ir plašāk precizēts arī Direktīvas 2013/48 3. panta 3. punktā, kurā ir noteikts tiesību uz advokāta palīdzību saturs. It īpaši 3. panta 3. punkta a) apakšpunktā noteikts, ka dalībvalstīm ir jānodrošina, ka aizdomās turētajiem vai apsūdzētajiem ir tiesības privāti tikties un sazināties ar advokātu, kas viņu pārstāv, tostarp pirms nopratināšanas (16), savukārt 3. panta 3. punkta b) apakšpunktā noteikts, ka šīm personām ir tiesības uz advokāta klātbūtni un efektīvu līdzdalību, kad viņus nopratina (17).
25.      Saskaņā ar Direktīvas 2013/48 3. panta 6. punktu “ārkārtas apstākļos un tikai pirmstiesas stadijā” dalībvalstis var uz laiku atkāpties no 3. panta 3. punktā paredzēto tiesību piemērošanas, ja tas ir pamatoti “lietas konkrētos” apstākļos un balstoties
uz “pārliecinošiem iemesliem”: a) “ja pastāv steidzama nepieciešamība novērst smagas negatīvas sekas kādas personas dzīvībai, brīvībai vai fiziskajai neaizskaramībai” vai b) “ja ir absolūti nepieciešama izmeklēšanas iestāžu tūlītēja rīcība, lai novērstu ievērojama apdraudējuma nodarīšanu kriminālprocesam”. Jebkādai Direktīvas 2013/48 3. panta 6. punktā paredzētajai pagaidu atkāpei ir jāatbilst arī šīs direktīvas 8. pantā izklāstītajiem vispārējiem nosacījumiem (18).
26.      Šīs lietas būtība ir tāda, ka Komisija, no vienas puses, un Čehijas Republika un Ungārija, no otras puses, atšķirīgi saprot
tiesību uz advokāta palīdzību būtību un iespējamās atkāpes no šīm tiesībām.
27.      Īsumā – pirms sīkāk skaidroju pušu nostāju – Komisijas ieskatā Direktīvā 2013/48 paredzēto tiesību uz advokāta palīdzību būtība interpretējama tādējādi, ka advokātam vienmēr ir jāpiedalās nopratināšanā un ka vienīgie izņēmumi no šā noteikuma (proti, kad aizdomās turētie vai apsūdzētie var tikt nopratināti bez advokāta klātbūtnes) ir situācijas, kas izklāstītas šīs direktīvas 3. panta 6. punktā. Turklāt šīs personas var atteikties no advokāta klātbūtnes saskaņā ar tās 9. pantā paredzētajiem nosacījumiem. Savukārt Čehijas Republika un Ungārija apgalvo pretējo, proti, ka tiesības uz advokāta palīdzību ir ievērotas tad, ja šīm personām tiek piedāvāta iespēja izmantot advokāta palīdzību. Šā iemesla dēļ nopratināšana gadījumā, kad advokāts neierodas noteiktajā laikā, neesot
atkāpe no tiesībām uz advokāta palīdzību.
B.      Par iebildumu attiecībā uz Direktīvas 2013/48 3. panta 6. punkta kopsakarā ar tās 3. panta 3. punktu pārkāpumu
1.      Lietas dalībnieku argumentu kopsavilkums
28.      Komisija apgalvo, ka Čehijas Republika ir nepareizi transponējusi Direktīvas 2013/48 3. panta 6. punktu kopsakarā ar 3. panta 3. punktu, jo Kriminālprocesa kodeksa (turpmāk tekstā – “strīdīgais
Čehijas Republikas tiesiskais regulējums”) 76. panta 6. punkts vispārīgi
ļauj nopratināt aizdomās turētos vai apsūdzētos bez advokāta klātbūtnes situācijās, kad nav ievēroti minētās direktīvas 3. panta 6. punkta nosacījumi. Minētā
tiesību norma paredz, ka tiesas iestādes var nopratināt šādas personas pirmstiesas procesā bez advokāta klātbūtnes, ja advokāts neierodas noteiktajā laikposmā. Tādējādi atļauja nopratināt bez advokāta ir saistīta tikai ar to, ka ar advokātu noteiktā laikā nevar sazināties, un netiek nekādi izvērtēta šādas nopratināšanas nepieciešamība, pamatojoties uz Direktīvas 2013/48 3. panta 6. punktā minētajiem pārliecinošajiem iemesliem (19).
29.      Komisija inter alia uzsver, ka Čehijas Republikas nostāja, saskaņā ar kuru tiesību uz advokāta palīdzību garantēšanai pietiek ar to, ka personai tiek
dota iespēja sazināties ar advokātu un izvēlēties advokātu, kurš var būt klāt nopratināšanā, ir pretrunā Direktīvas 2013/48 3. panta 3. punkta b) apakšpunktam, kurā skaidri norādīti abi tiesību uz advokāta palīdzību aspekti, proti, advokāta klātbūtne un advokāta efektīva līdzdalība nopratināšanā. No Direktīvas 2013/48 3. panta 1. punkta izriet, ka nevar rasties situācijas, kurās persona tiek nopratināta bez advokāta klātbūtnes, izņemot gadījumus, kad dalībvalstis ir izmantojušas šīs direktīvas 3. panta 6. punktā paredzēto pagaidu atkāpi vai kad persona ir atteikusies no tiesībām saskaņā ar tās 9. pantu.
30.      Komisijas ieskatā nepieciešamība atbrīvot personu 48 stundu laikā neattaisno nepieciešamību nopratināt šo personu bez advokāta klātbūtnes, un kriminālprocesa norises iespējamu ļaunprātīgu kavēšanu valsts iestādes var novērst ar citiem līdzekļiem, piemēram, norīkot citu advokātu, kurš ir pieejams, lai
palīdzētu personai nopratināšanas laikā. Komisija tiesas sēdē norādīja, ka neatkarīgi no tā, vai strīdīgais
Čehijas Republikas tiesiskais regulējums tiktu uzskatīts par atbilstošu Eiropas Cilvēktiesību tiesas (turpmāk tekstā – “ECT”) judikatūrai, Direktīva 2013/48 joprojām ir pārkāpta.
31.      Čehijas Republika apgalvo, ka strīdīgais
Čehijas Republika tiesiskais regulējums atbilst Direktīvas 2013/48 3. panta 3. punktam un nav uzskatāms par atkāpi šīs direktīvas 3. panta 6. punkta izpratnē. Minētās direktīvas 3. panta 3. punkta b) apakšpunkts neuzliekot dalībvalstīm pienākumu aizdomās turēto vai apsūdzēto vienmēr nopratināt tikai advokāta klātbūtnē;
drīzāk tajā ir tikai noteikts, ka dalībvalstīm jānodrošina šīm personām iespēja izmantot advokāta palīdzību un ka izraudzītajam advokātam ir atļauts būt klāt nopratināšanas laikā.
32.      Čehijas Republikas ieskatā atkāpe būtu
tad, ja saskaņā ar Direktīvas 2013/48 3. panta 6. punktu personai nebūtu
atļauts izraudzīties advokātu, kurš varētu piedalīties nopratināšanā. Tomēr, ja personai ir bijusi iespēja izraudzīties advokātu, bet kāda iemesla dēļ advokāts nav varējis ierasties, atkāpe nav notikusi. Tieši tā esot
strīdīgā
Čehijas Republikas tiesiskā regulējuma gadījumā, kurš pilnībā atbilstot minētās direktīvas 3. panta 3. punkta b) apakšpunktam, jo valsts tiesību aktos ir paredzēta precīzi šāda procedūra: ja ārkārtas situācijā persona tiek
aizturēta un ir jānopratina 48 stundu laikā, šai personai ir pietiekama rīcības brīvība izraudzīties advokātu, kurš piedalīsies nopratināšanā (20). Čehijas Republika piebilst, ka, pat ja tiktu uzskatīts, ka šis tiesiskais regulējums atšķiras no 3. panta 3. punkta b) apakšpunkta, tas atbilstu 3. panta 6. punktam, jo i) tas ir piemērojams tikai izņēmuma kārtā steidzamos gadījumos, ii) tas ir piemērojams nopietnu draudu kriminālprocesam novēršanai un iii) tas paredz pienākumu kompetentajām iestādēm veikt individuālu izvērtējumu, ņemot vērā lietas apstākļus.
33.      Čehijas Republika inter alia uzsver, ka šis tiesiskais regulējums nodrošina garantiju īpašos un ārkārtas gadījumos, kad aizdomās turētais apzināti izraugās advokātu, kurš nav pieejams, un tādējādi faktiski ļaunprātīgi izmanto tiesības izraudzīties advokātu, lai tiktu atbrīvots un izvairītos no tiesas. Tās nostāja atbilstot arī ECT judikatūrai (21), kas par problemātisku uzskata situāciju, kurā attiecīgajai personai nav iespējas sazināties ar advokātu, nevis situāciju, kurā konkrēta darbība tiek veikta bez advokāta klātbūtnes, jo īpaši, ja tas ir saistīts ar personas uzstājīgu prasību izmantot tāda advokāta palīdzību, kurš konkrētajā brīdī nav pieejams. Čehijas Republika tiesas sēdē uzsvēra, ka aizdomās turēto vai apsūdzēto nopratināšanu bez advokāta klātbūtnes neliedz nedz Direktīvas 2013/48 formulējums, nedz izstrādāšanas vēsture, nedz salīdzinājums ar Direktīvu 2016/800 attiecībā uz bērniem un ka Direktīva 2013/48 nepārsniedz ECT judikatūrā prasīto, jo tās normas atbilstot šai judikatūrai un izstrādāšanas dokumentos šādu norāžu neesot.
34.      Ungārija piebilst, ka saskaņā ar 3. panta 3. punkta b) apakšpunkta formulējumu (“jāatbilst valstu tiesību aktos paredzētajām procedūrām”) Direktīva 2013/48 valsts tiesību aktu darbības jomā iekļauj iespēju definēt un precizēt tiesības uz advokāta klātbūtni, un šī prasība tiek izpildīta ar valsts tiesību aktiem, kas nodrošina, ka aizdomās turētajiem vai apsūdzētajiem ir pietiekama rīcības brīvība izraudzīties advokātu, kurš piedalīsies nopratināšanā. Ja advokāta faktiska klātbūtne būtu obligāta visās lietās, tas varētu novest pie ļaunprātīgas izmantošanas un šķēršļiem kriminālprocesa veikšanā, kā arī varētu traucēt aizdomās turētajiem un apsūdzētajiem izmantot savas tiesības. Ungārija tiesas sēdē norādīja, ka ECT judikatūra neuzliek absolūtu prasību par klātbūtni.
2.      Izvērtējums
35.      Kā īsumā paskaidroju iepriekš (skat. šo secinājumu 26. un 27. punktu), lietas dalībnieku argumenti atklāj, ka šo iebildumu izraisa atšķirīga Direktīvas 2013/48 normu izpratne. Tādējādi strīds ir par Direktīvas 2013/48 3. panta 3. un 6. punkta normu interpretāciju un to, kā būtu jāsaprot šīs direktīvas 3. panta 3. punkta b) apakšpunktā noteiktās tiesības uz advokāta palīdzību nopratināšanas laikā. Šos jautājumus Tiesa vēl nav tieši izskatījusi.
36.      Uzskatu, ka, pamatojoties uz Direktīvas 2013/48 formulējumu, izstrādāšanas vēsturi, kontekstu un mērķiem, kā arī ECT judikatūru, ir jāatbalsta Komisijas interpretācija par Direktīvas 2013/48 3. panta 3. un 6. punkta nozīmi un savstarpējo saikni.
a)      Formulējums
37.      Direktīvas 2013/48 3. panta 3. punkta b) apakšpunktā ir skaidri noteikts, ka viens no 3. panta 3. punktā paredzēto tiesību uz advokāta palīdzību īstenošanas komponentiem
ir dalībvalstu pienākums nodrošināt, lai
aizdomās turētajiem vai apsūdzētajiem būtu
“tiesības uz advokāta klātbūtni un efektīvu līdzdalību, kad viņus nopratina” (22).
38.      Direktīvas 2013/48 25. apsvērumā norādīts: “Dalībvalstīm būtu jānodrošina, ka aizdomās turētajiem vai apsūdzētajiem ir tiesības uz to, ka viņu advokāts ir klāt un efektīvi piedalās, kad tos nopratina policija vai citas tiesību aizsardzības vai tiesu iestādes, tostarp tiesas sēžu laikā.” (23)
39.      Manuprāt, kā norādījusi arī Komisija, klātbūtne nozīmē fizisku klātbūtni, t.i., aizdomās turētajiem vai apsūdzētajiem ir tiesības uz to, lai tad, kad tos nopratina tiesas iestādes, viņu advokāts būtu ieradies personiski (24).
40.      No tā izriet, ka Direktīvas 2013/48 3. panta 3. punkta b) apakšpunktā ir paredzētas aizdomās turēto vai apsūdzēto vispārējas tiesības uz advokāta klātbūtni, kad tiesas iestādes tās nopratina. Tomēr šīs tiesības nav absolūtas un tātad, kā tas ir paredzēts šajā direktīvā, uz tām var attiekties pagaidu atkāpes saskaņā ar minētās direktīvas 3. panta 6. punktu vai atteikšanās no šīm tiesībām saskaņā ar tās 9. pantu.
41.      Tiesa ir nospriedusi, ka Direktīvā 2013/48 paredzētās pagaidu atkāpes ir izsmeļošas (25).
42.      Kā norādījusi Komisija – un pretēji Čehijas Republikas izvirzītajiem argumentiem –, ir acīmredzams, ka strīdīgais
Čehijas Republikas tiesiskais regulējums neatbilst visām iespējamās pagaidu atkāpes prasībām, kas noteiktas Direktīvas 2013/48 3. panta 6. punktā un
8. pantā. Proti, kā to pamato Komisija, ir skaidrs, ka šajā tiesiskajā regulējumā paredzētais noteikums ir vispārēji piemērojams situācijās, kad advokāts neierodas noteiktajā 48 stundu laikā, un tādējādi tas neattiecas tikai uz atsevišķiem gadījumiem (“ciktāl tas ir pamatoti, ņemot vērā lietas konkrētos apstākļus”), kā tas ir prasīts minētās direktīvas 3. panta 6. punktā. Nav arī noteikts, ka šajā ziņā jāpierāda “pārliecinoši iemesli”, ka “pastāv steidzama nepieciešamība novērst smagas negatīvas sekas kādas personas dzīvībai, brīvībai vai fiziskajai neaizskaramībai” vai “ir absolūti nepieciešama izmeklēšanas iestāžu tūlītēja rīcība, lai novērstu ievērojama apdraudējuma nodarīšanu kriminālprocesam”.
43.      Tāpēc, manuprāt, strīdīgais
Čehijas Republikas tiesiskais regulējums, kas vispārēji ļauj aizdomās turētos vai apsūdzētos nopratināt bez viņu advokāta klātbūtnes tikai tāpēc, ka advokāts nav varējis ierasties 48 stundu laikā, ir pretrunā Direktīvas 2013/48 3. panta 3. punkta b) apakšpunktam kopsakarā ar tās 3. panta 6. punktu (26).
44.      Turklāt, kā norādījusi Komisija un pretēji Ungārijas izvirzītajiem argumentiem, jāuzsver, ka Direktīvas 2013/48 3. panta 3. punkta b) apakšpunktā minētā atsauce uz valsts tiesību aktiem attiecas uz advokāta faktisku līdzdalību, nevis uz viņa klātbūtni. Tas izriet no šīs tiesību normas formulējuma (“Šādai līdzdalībai jāatbilst valstu tiesību aktos paredzētajām procedūrām”) un 25. apsvēruma formulējuma (“Šādai līdzdalībai vajadzētu būt saskaņā ar valsts tiesību aktos paredzētām procedūrām, kuras regulē advokāta līdzdalību [..] nopratināšanas laikā”).
45.      Manuprāt, tas nav pretrunā apsvērumam, ka Direktīvas 2013/48
3. panta 3. punkta b) apakšpunkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tajā ir prasīta gan klātbūtne, gan faktiska līdzdalība;
drīzāk tas nozīmē, ka, lai gan Direktīva 2013/48 piešķir dalībvalstīm zināmu rīcības brīvību attiecībā uz valsts noteikumiem, kas reglamentē noteiktus advokāta efektīvas līdzdalības veidus (ar nosacījumu, ka šie noteikumi “neskar attiecīgo tiesību efektīvu īstenošanu un būtību”), šādas rīcības brīvības nav attiecībā uz klātbūtni, jo saskaņā ar šīs direktīvas 3. panta 3. punkta b) apakšpunktu aizdomās turētajiem vai apsūdzētajiem vienmēr ir tiesības uz advokāta palīdzību nopratināšanas laikā. Klātbūtne nozīmē klātbūtni – advokāts vai nu ir ieradies, vai nav.
46.      Nebūtu jāuzskata, ka Direktīvas 2013/48 3. panta 3. punkta b) apakšpunktā minētā norāde par “[viņu] advokāta” klātbūtni vienmēr nozīmētu aizdomās turēto vai apsūdzēto pašu izraudzītu advokātu. Kā norādīja Komisija, šis formulējums neliedz dalībvalstu iestādēm risināt jautājumu par tiesību uz advokāta palīdzību iespējamu ļaunprātīgu izmantošanu, kas var radīt šķēršļus kriminālprocesa norisei, un paredzēt kārtību, ka personām, kuru izraudzītais advokāts nevar ierasties, tiek tā vietā norīkots cits advokāts, kas palīdz nopratināšanas laikā. Tad norīkotais advokāts kļūst par “[viņu] advokātu”.
b)      Izstrādāšanas vēsture
47.      Čehijas Republika tiesas sēdē apgalvoja, ka Direktīvā 2013/48 ir reglamentētas tiesības uz advokāta palīdzību, nevis advokāta obligāta klātbūtne un ka šīs direktīvas izstrādāšanas vēsture liecinot, ka alternatīvi tika ierosinātas normas par advokāta obligātu klātbūtni, bet galu galā tās netika izvēlētas. Tās ieskatā tiesību normu par advokāta obligātu klātbūtni noraidīšana nozīmē, ka Direktīvā 2013/48 nav prasīts, lai
advokāts vienmēr būtu klāt nopratināšanā.
48.      Manuprāt, šīs Čehijas Republikas argumentācijas pamatā ir prasības par advokāta obligātu klātbūtni kļūdaina izpratne.
49.      Ir taisnība, ka Direktīvas 2013/48 izstrādāšanas laikā (27) Komisijas ietekmes novērtējumā tika piedāvāts
politikas risinājums, kas paredzēja noteikumus par vispārēju obligātu aizsardzību visos gadījumos. Tas nozīmētu, ka aizdomās turētajiem vai apsūdzētajiem vienmēr būtu jāsaņem advokāta palīdzība un ka atteikšanās no šīm tiesībām nebūtu pieļaujama. Citiem vārdiem, aizstāvības obligātums nozīmē, ka nav iespējams atteikties no tiesībām. Tomēr priekšroka tika dota iespējai atteikties no tiesībām uz advokāta palīdzību, ievērojot kopējos minimālos noteikumus.
50.      Tādējādi pretēji tam, ko apgalvo Čehijas Republika, advokāta obligātās klātbūtnes jēdziens jānošķir no
vispārējām tiesībām uz advokāta palīdzību.
51.      No Direktīvas 2013/48 normām izriet (28), ka advokāta obligāta klātbūtne nozīmē, ka aizdomās turētais vai apsūdzētais nevar atteikties no tiesībām uz advokāta palīdzību un tam vienmēr ir jāizmanto advokāta pakalpojumi, savukārt šīs direktīvas 3. panta 3. punktā paredzētās tiesības uz advokāta palīdzību nozīmē, ka aizdomās turētajam vai apsūdzētajam ir vispārējas tiesības uz advokāta palīdzību, jo īpaši tiesības uz advokāta klātbūtni nopratināšanas laikā saskaņā ar 3. panta 3. punkta b) apakšpunktu, bet šī persona var atteikties no savām tiesībām, ja ir izpildītas 9. panta prasības (vai var būt pagaidu atkāpe saskaņā ar 3. panta 6. punktu). Citiem vārdiem, tas, ka 3. panta 3. punkta b) apakšpunktā nav noteikta prasība par advokāta obligātu klātbūtni, neietekmē aizdomās turēto vai apsūdzēto personu vispārējās tiesības lūgt advokāta palīdzību nopratināšanas laikā, ja vien šīs personas nav atteikušās no savām tiesībām saskaņā ar 9. pantu.
52.      Varētu piebilst, ka jautājums par nopratināšanas nesākšanu līdz brīdim, kad ierodas advokāts, faktiski tika izvirzīts Padomē un tika iesniegti priekšlikumi tā risināšanai direktīvas tekstā, atsaucoties uz dalībvalstu tiesību sistēmām (29). Tomēr šīs ierosinātās normas tika svītrotas, jo sarunas ar Eiropas Parlamentu bija noslēgušās (30).
53.      Pat ja izstrādāšanas vēsture nav noteicoša, tai nav pretrunā interpretācija, saskaņā ar kuru
likumdevēja nodoms ir nodrošināt aizdomās turētajiem un apsūdzētajiem tiesības uz advokāta klātbūtni nopratināšanas laikā.
c)      Konteksts
54.      Citas Direktīvas 2013/48 un citu “ceļveža” direktīvu normas, šķiet, vēl vairāk atbalsta Komisijas izvirzīto minētās direktīvas 3. panta 3. punkta b) apakšpunkta kopsakarā ar 3. panta 6. punktu
interpretāciju.
55.      It īpaši, kā izklāstīts šo secinājumu 22. punktā, Direktīvas 2013/48 3. panta 1. punktā ir skaidri noteikts vispārējs princips, ka dalībvalstīm ir pienākums nodrošināt iespēju aizdomās turētajiem vai apsūdzētajiem īstenot tiesības uz advokāta palīdzību “tādā laikā un tādā veidā, lai attiecīgās personas varētu praktiski un efektīvi īstenot savas tiesības uz aizstāvību”. Kopsakarā ar šīs direktīvas 2. panta 1. punktu tas nozīmē, ka dalībvalstīm bez izņēmuma jānodrošina, ka šīs tiesības tiek “praktiski un efektīvi” īstenotas visās kriminālprocesa stadijās. Manuprāt un kā norādījusi Komisija, tas, ka tiesas iestādes aizdomās turēto vai apsūdzēto var nopratināt bez advokāta klātbūtnes tikai tāpēc, ka advokāts neierodas noteiktajā laikā, var nopietni apdraudēt šīs personas tiesību uz aizstāvību praktisku un efektīvu īstenošanu.
56.      Čehijas Republika tiesas sēdē apgalvoja, ka papildu apstiprinājumu faktam, ka Direktīva 2013/48 neparedz, ka advokātam vienmēr jāpiedalās nopratināšanā, sniedzot salīdzinājums ar Direktīvu 2016/800 attiecībā uz bērniem, kuri ir aizdomās turētie vai apsūdzētie kriminālprocesā (skat. šo secinājumu 17. punktu). Čehijas Republika norāda, ka saskaņā ar Direktīvas 2016/800 6. panta 2. punktu dalībvalstis nodrošina, ka bērniem tiek sniegta advokāta palīdzība, un saskaņā ar šīs direktīvas 6. panta 4. punkta b) apakšpunktu dalībvalstis nodrošina, ka bērniem nopratināšanas laikā tiek sniegta advokāta palīdzība. Tās ieskatā tas, ka no šīm tiesību normām skaidri izriet, ka nopratināšanā ir obligāta advokāta klātbūtne, un ka šīs normas
ir iekļautas Direktīvā 2016/800 bērnu neaizsargātības dēļ, liecina, ka tā ir atkāpe no Direktīvā 2013/48 noteiktā vispārējā režīma; loģiski secināms: ja Direktīvā 2013/48 būtu noteikta advokāta obligāta klātbūtne, šis pienākums Direktīvā 2016/800 nebūtu jānosaka tikai attiecībā uz noteiktiem aizdomās turētajiem vai apsūdzētajiem.
57.      Arī šīs argumentācijas pamatā, manuprāt, ir kļūdaina izpratne par advokāta obligātās klātbūtnes prasību.
58.      Taisnība, ka atšķirībā no Direktīvas 2013/48 Direktīvā 2016/800 ir paredzēta advokāta obligāta klātbūtne nopratināšanas laikā, ņemot vērā bērnu īpašo situāciju, jo viņi ir neaizsargāti un ne vienmēr spēj saprast un pilnībā sekot līdzi kriminālprocesam (31). Tomēr, kā norādīts iepriekš, advokāta obligāta klātbūtne nopratināšanas laikā nozīmē, ka atteikšanās nav atļauta, – tādējādi tā nav pielīdzināma vispārējām tiesībām uz advokāta klātbūtni nopratināšanā, jo šajā gadījumā atteikšanās ir atļauta.
d)      Mērķi
59.      Kā minēts šo secinājumu IV daļas A sadaļā, Direktīva 2013/48 veicina BDTT izveidi, jo tā nosaka kopēju minimālo noteikumu kopumu par tiesībām uz advokāta palīdzību kriminālprocesā, lai veicinātu dalībvalstu savstarpējo uzticēšanos krimināltiesību sistēmām un Savienības pilsoņu paļāvību, pārvietojoties Eiropas Savienībā. Stokholmas programmas kontekstā – šīs direktīvas mērķis ir ne tikai kodificēt, bet arī stiprināt tiesības uz advokāta palīdzību kriminālprocesā visās dalībvalstīs.
60.      Ņemot to vērā, tāda Direktīvas 2013/48 interpretācija, kas ļautu dalībvalstij nopratināt aizdomās turētos vai apsūdzētos, nenodrošinot viņiem tiesības uz viņu advokāta klātbūtni tikai tādēļ, ka advokāts nav ieradies 48 stundu laikā, manuprāt, apdraud Direktīvas 2013/48 mērķus nodrošināt aizdomās turēto vai apsūdzēto tiesību uz taisnīgu tiesu vienotu līmeni visā Savienībā.
e)      ECT judikatūra
61.      Čehijas Republika un Ungārija savas nostājas pamatošanai atsaucās uz ECT judikatūru, un Čehijas Republika tiesas sēdē it īpaši apgalvoja, ka Direktīva 2013/48 atbilst ECT judikatūras prasībām.
62.      Jāuzsver, ka šā iebilduma pamatā ir Direktīvas 2013/48 3. panta 3. un 6. punkta normu iespējams pārkāpums. Tādējādi jautājums par to, vai strīdīgais
Čehijas Republikas tiesiskais regulējums ir jāuzskata par atbilstošu ECPAK 6. pantam, kā tas interpretēts ECT judikatūrā, nav dispozitīvs.
63.      Šajā ziņā, kā paskaidroju iepriekšējos secinājumos (32), pienākums interpretēt “ceļveža” direktīvas saskaņā ar pamattiesībām nozīmē, ka konkrētajā direktīvā ietvertās tiesības nedrīkst nodrošināt mazāku aizsardzību par to, kas garantēta Hartā un ECPAK, bet tas nenozīmē, ka Savienības likumdevējs nevar piešķirt plašākas tiesības. Citiem vārdiem, tā kā ECPAK nodrošina minimālo aizsardzības līmeni saskaņā ar Hartas 52. panta 3. punktu (33), jebkurai konkrētās direktīvas interpretācijai jānodrošina aizsardzība vismaz šīs konvencijas līmenī, bet Eiropas Savienības nodrošinātā aizsardzība var būt augstāka.
64.      Tādējādi šajā lietā neatkarīgi no tā, kāda ir ECT judikatūras interpretācija, tas obligāti nenozīmē, ka Direktīvas 2013/48 normas nevarētu tikt interpretētas kā tādas, kas nosaka vēl augstāku aizsardzības līmeni.
65.      Tomēr – pretēji Čehijas Republikas un Ungārijas argumentiem – ECT judikatūra, šķiet, liecina, ka prasība par advokāta fizisku klātbūtni ir noteikta arī saskaņā ar ECT.
66.      ECT ir atzinusi, ka ikvienai personai, kas apsūdzēta noziedzīgā nodarījumā, ir tiesības uz efektīvu advokāta aizstāvību, kā to garantē ECPAK 6. panta 3. punkta c) apakšpunkts, un šīs tiesības ir viena no taisnīgas tiesas pamatiezīmēm kriminālprocesā (34).
67.      It īpaši, lietā Beuze pret Beļģiju (35) ECT
ir uzsvērusi, ka, ņemot vērā šo tiesību mērķus, advokāta palīdzība pirmstiesas procesa stadijā veicina tiesu kļūdu novēršanu un, galvenokārt, ECPAK 6. panta mērķu sasniegšanu, jo īpaši tiesas iestāžu un apsūdzētā procesuālo tiesību vienlīdzību; tūlītēja advokāta palīdzība ir svarīgs līdzsvara elements, kas kompensē aizdomās turēto personu neaizsargātību policijas aizturēšanas laikā, un tai ir arī preventīva nozīme, jo tā nodrošina būtisku aizsardzību pret policijas spiedienu un cietsirdīgu izturēšanos pret aizdomās turētajiem. Turklāt viens no galvenajiem advokāta uzdevumiem aizturēšanas un izmeklēšanas stadijā ir nodrošināt, ka tiek ievērotas apsūdzētā tiesības neliecināt pret sevi un tiesības klusēt, kas tādējādi papildina tiesības uz juridisko palīdzību.
68.      Turklāt attiecībā uz tiesību uz advokāta palīdzību saturu ECT ir uzskatījusi, ka ECPAK 6. panta 3. punkta c) apakšpunktā nav precizēts, kā īstenot tiesības uz advokāta palīdzību vai kāds ir šo tiesību saturs. Lai gan valstīm ir atstāta izvēle, kā nodrošināt šo tiesību ievērošanu savās tiesu sistēmās, šo tiesību tvērums un saturs ir jānosaka saskaņā ar ECPAK mērķi, proti, garantēt praktiskas un efektīvas tiesības (36).
69.      Lai tiesības uz taisnīgu tiesu paliktu pietiekami praktiskas un efektīvas, ECPAK 6. panta 1. punktā ir noteikts, ka advokāta palīdzība vienmēr ir jānodrošina, sākot no aizdomās turētā pirmās nopratināšanas policijā (37).
70.      Advokāta norīkošana pati par sevi negarantē tā sniegtās palīdzības efektivitāti apsūdzētajam, tāpēc ir jāievēro noteiktas minimālās prasības (38). Pirmkārt, aizdomās turētajiem ir jābūt iespējai sazināties ar advokātu no brīža, kad viņi tiek aizturēti; tādēļ pirms nopratināšanas viņiem ir jābūt iespējai konsultēties ar savu advokātu
(39). Otrkārt, vairākās lietās ECT ir konstatējusi, ka “aizdomās turētajiem ir tiesības uz advokāta fizisku klātbūtni sākotnējās policijas nopratināšanas laikā un ikreiz, kad viņi tiek nopratināti turpmākajā pirmstiesas procedūrā [..]. Šāda fiziska klātbūtne ļauj advokātam sniegt efektīvu un praktisku, nevis tikai abstraktu palīdzību [..], jo īpaši nodrošināt, ka netiek aizskartas nopratinātā aizdomās turētā tiesības uz aizstāvību” (40).
71.      Šie spriedumā Beuze pret Beļģiju minētie konstatējumi tika apstiprināti turpmākajā judikatūrā (41).
72.      Turklāt spriedumā Soytemiz pret Turciju (42) ECT uzsvēra, ka advokāta klātbūtne izmeklēšanas darbību laikā, tostarp policijas nopratināšanā, ir ECPAK 6. panta 3. punkta c) apakšpunktā paredzēto garantiju neatņemama daļa, jo ir grūti iztēloties, kā konkrētos
pakalpojumus, kas saistīti ar 6. panta 3. punkta c) apakšpunktā minēto “juridisko palīdzību”, varētu sniegt bez advokāta klātbūtnes. Tādējādi tiesības uz advokāta palīdzību nozīmē ne tikai atļauju advokātam piedalīties klātienē, bet arī atļauju viņam aktīvi palīdzēt aizdomās turētajam, inter alia policijas nopratināšanas laikā, un iejaukties, lai nodrošinātu aizdomās turētā tiesību ievērošanu, ņemot vērā, ka noziedzīga nodarījuma izdarīšanā apsūdzētajam vajadzētu būt iespējai izmantot visus pakalpojumus, kas konkrēti
saistīti ar juridisko palīdzību, ne tikai tiesas procesā, bet arī pirmstiesas stadijā, ņemot vērā tās īpašo nozīmi kriminālprocesa sagatavošanā. Turklāt tiesības uz advokāta palīdzību ir spēkā visā policijas nopratināšanas laikā un līdz tās beigām: “Advokāta klātbūtne un aktīva palīdzība policijas nopratināšanas laikā ir svarīga procesuālā garantija, kuras mērķis citstarp ir novērst pierādījumu vākšanu, izmantojot piespiešanas vai apspiešanas līdzekļus, neievērojot aizdomās turētā gribu, un aizsargāt aizdomās turētā brīvību izvēlēties runāt vai klusēt policijas nopratināšanas laikā” (43).
73.      ECT arī atgādināja, ka policijai tad, ja aizdomās turētais ir atsaucies uz tiesībām uz advokāta palīdzību nopratināšanas laikā, principā ir pienākums atturēties no nopratināšanas vai to atlikt
līdz brīdim, kad ierodas advokāts un spēj palīdzēt aizdomās turētajam. Tādi paši apsvērumi attiecas arī uz gadījumu, kad advokātam ir jādodas prom vai viņš tiek lūgts aiziet pirms policijas veiktas nopratināšanas beigām un pirms nopratināšanas protokola nolasīšanas un parakstīšanas (44).
74.      Tādējādi, kā redzams iepriekš minētajā ECT judikatūrā, tiek uzsvērts, ka aizdomās turētajiem un apsūdzētajiem jābūt iespējai izmantot tiesības uz advokāta fizisku klātbūtni nopratināšanas laikā, kā to garantē tiesības uz advokāta palīdzību saskaņā ar ECPAK 6. panta 1. punktu un 3. punkta c) apakšpunktu (45). Tādējādi pretēji tam, ko apgalvo Čehijas Republika un Ungārija, šī judikatūra liecina, ka advokāta fiziska klātbūtne principā ir nepieciešama, ja vien šo tiesību ierobežojums nav pienācīgi pamatots.
75.      Varētu piebilst, ka konkrētā ECT judikatūra, uz kuru atsaucas Čehijas Republika un Ungārija, šķiet nepiemērota. Spriedumā Yoldaş pret Turciju (46) ECT nosprieda, ka situācijā, kad pieteikuma iesniedzējs bija atteicies no tiesībām uz advokāta palīdzību, nav ECPAK 6. panta 1. punkta un 3. punkta c) apakšpunkta pārkāpuma, jo tika atzīts, ka tas atbilst nepieciešamajiem standartiem. Lietā Hovanesian pret Bulgāriju (47) ECT konstatēja, ka situācijā, kad pieteikuma iesniedzēja tiesības uz advokāta palīdzību bija ierobežotas pirmajās 24 stundās pēc viņa aizturēšanas policijas iestādē, nav ECPAK 6. panta 1. punkta un 3. punkta c) apakšpunkta pārkāpuma, jo tika secināts, ka lietas konkrētajos apstākļos tas bija pamatoti, ņemot vērā procesa taisnīgu norisi kopumā. Šajā iebildumā nav apstrīdēta nedz atteikšanās no vispārējām tiesībām uz advokāta palīdzību, nedz izņēmumu piemērošana. Katrā ziņā abās šajās lietās attiecīgi ir uzsvērts, cik svarīgi ir noteikt pietiekamas prasības attiecībā uz atteikšanos no tiesībām uz advokāta palīdzību un Direktīvā 2013/48 paredzētais stingrais režīms attiecībā uz pagaidu atkāpēm.
76.      Ņemot vērā minētos iemeslus, Komisijas izvirzītais iebildums ir pamatots.
V.      Par tiesāšanās izdevumiem
77.      Atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas Reglamenta 138. panta 1. punktam lietas dalībnieks, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, sedz tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Saskaņā ar minētā reglamenta 140. panta 1. punktu dalībvalstis, kas iestājušās lietā, sedz savus tiesāšanās izdevumus pašas. Tā kā Komisija ir prasījusi piespriest Čehijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā [ierosinu noteikt, ka] šai dalībvalstij spriedums ir nelabvēlīgs, [būtu] jāpiespriež
Čehijas Republikai segt savus un atlīdzināt Komisijas tiesāšanās izdevumus. Ungārijai pašai jāsedz savi tiesāšanas izdevumi.
VI.    Secinājumi
78.      Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, ierosinu
Tiesai:
1)      atzīt, ka Čehijas Republika nav izpildījusi pienākumus, kas tai noteikti Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2013/48 (2013. gada 22. oktobris) par tiesībām uz advokāta palīdzību kriminālprocesā un Eiropas apcietināšanas ordera procesā, par tiesībām uz to, ka pēc brīvības atņemšanas informē trešo personu, un par tiesībām, kamēr atņemta brīvība, sazināties ar trešām personām un konsulārajām iestādēm, 3. panta 6. punktā kopsakarā ar 3. panta 3. punktu, jo nav pareizi transponējusi minētās normas;
2)      piespriest Čehijas Republikai segt savus un atlīdzināt Eiropas Komisijas tiesāšanās izdevumus un
3)      piespriest Ungārijai pašai segt savus tiesāšanās izdevumus.
1      Oriģinālvaloda – angļu.
2      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2013. gada 22. oktobris) par tiesībām uz advokāta palīdzību kriminālprocesā un Eiropas apcietināšanas ordera procesā, par tiesībām uz to, ka pēc brīvības atņemšanas informē trešo personu, un par tiesībām, kamēr atņemta brīvība, sazināties ar trešām personām un konsulārajām iestādēm (OV 2013, L 294, 1. lpp.).
3      Skat. manus secinājumus lietā BK (Noziedzīga nodarījuma pārkvalificēšana) (C‑175/22, EU:C:2023:436, it īpaši 22. un 23. punkts), kā arī manus secinājumus lietā M.S. u.c. (Nepilngadīgas personas procesuālās tiesības) (C‑603/22, EU:C:2024:157, it īpaši 26.–31. punkts).
4      Papildus Direktīvai 2013/48 ir šādas direktīvas: Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2010/64/ES (2010. gada 20. oktobris) par tiesībām uz mutisko un rakstisko tulkojumu kriminālprocesā (OV 2010, L 280, 1. lpp.); Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2012/13/ES (2012. gada 22. maijs) par tiesībām uz informāciju kriminālprocesā (OV 2012, L 142, 1. lpp.); Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/343 (2016. gada 9. marts) par to, lai nostiprinātu konkrētus nevainīguma prezumpcijas aspektus un tiesības piedalīties klātienē lietas izskatīšanā tiesā kriminālprocesā (OV 2016, L 65, 1. lpp.); Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/1919 (2016. gada 26. oktobris) par juridisko palīdzību aizdomās turētajiem un apsūdzētajiem kriminālprocesā un pieprasītajām personām Eiropas apcietināšanas ordera procesā (OV 2016, L 297, 1. lpp.) un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/800 (2016. gada 11. maijs) par procesuālajām garantijām bērniem, kuri ir aizdomās turētie vai apsūdzētie kriminālprocesā (OV 2016, L 132, 1. lpp.).
5      Padomes 2009. gada 30. novembra rezolūcija (OV 2009, C 295, 1. lpp.).
6      Šajā ziņā skat. Direktīvas 2013/48 9. un 10. apsvērumu.
7      Eiropadome, Stokholmas programma – atvērta un droša Eiropa pilsoņu un viņu aizsardzības labā (2010 OV, C 115, 1. lpp.), 2.4. punkts.
8      Skat. īpaši Direktīvas 2013/48 1.–8. un 12. apsvērumu.
9      Ģenerāladvokāta Ī. Bota [Y. Bot] secinājumi lietā Covaci (C‑216/14, EU:C:2015:305, 30. punkts). Skat. arī, piemēram, Eiropas Komisijas
ziņojumu Eiropas Parlamentam un Padomei par to, kā īstenota [Direktīva 2013/48] (COM(2019) 560 final), 2019. gada 26. septembris, 1.1. punkts.
10      Kā atzinusi Tiesa, tiesību efektīvas tiesību aizsardzības tiesā pamatprincips, kas atkārtoti apstiprināts Hartas 47. pantā, un ECPAK
6. pantā minētais jēdziens “lietas taisnīga izskatīšana” sastāv no dažādiem elementiem, tostarp tiesību uz aizstāvību ievērošanas un tiesībām uz konsultāciju, aizstāvību un pārstāvību. Tāpat tiesību uz aizstāvību ievērošana jebkurā procesā, kura rezultātā var tikt noteiktas sankcijas, ir Savienības tiesību pamatprincips, kas ietverts Hartas 48. panta 2. punktā. Skat., piemēram, spriedumu, 2021. gada 15. jūlijs, Komisija/Polija (Disciplinārie pasākumi pret tiesnešiem) (C‑791/19, EU:C:2021:596, 203. un 204. punkts).
11      Skat. īpaši Direktīvas 2013/48 1. un 2. pantu un 8., 12. un 57. apsvērumu.
12      Šajā ziņā skat. ģenerāladvokāta M. Bobeka [M. Bobek] secinājumus lietā VW (Tiesības uz advokāta palīdzību neierašanās gadījumā) (C‑659/18, EU:C:2019:940, 2. punkts), kā arī manus secinājumus lietā M.S. u.c. (Nepilngadīgas
personas procesuālās tiesības) (C‑603/22, EU:C:2024:157, 63. punkts).
13      Šajā ziņā tiesības uz advokāta palīdzību tikušas uzskatītas, piemēram, par “vārteju” (skat. Sayers, D., “Article 48 (Criminal Law)”, no: Peers, S., Hervey, T., Kenner, J., un Ward, A. (red.), EU Charter of Fundamental Rights:
A Commentary, Second Edition, Hart Publishing, Oksforda,
2021, 1413. lpp., it īpaši 1450. lpp.) vai kriminālprocesa tiesību “stūrakmeni” (skat. Mitsilegas, V., EU Criminal Law, Second Edition, Hart Publishing, Oksforda, 2022, 265. lpp.), jo tās ļauj īstenot citas tiesības un palīdz tās padarīt reālas un efektīvas.
14      Skat., piemēram, spriedumus, 2020. gada 12. marts, VW (Tiesības uz advokāta palīdzību neierašanās gadījumā) (C‑659/18, EU:C:2020:201, 31. punkts), un 2025. gada 8. maijs, Barało (C‑530/23, EU:C:2025:322, 59. punkts).
15      Skat., piemēram, spriedumus, 2020. gada 12. marts, VW (Tiesības uz advokāta palīdzību neierašanās gadījumā) (C‑659/18, EU:C:2020:201, 31. punkts), un 2024. gada 14. maijs, Stachev (C‑15/24 PPU, EU:C:2024:399, 48. punkts).
16      Skat. arī Direktīvas 2013/48 23. apsvērumu.
17      Skat. arī Direktīvas 2013/48 25. apsvērumu.
18      Skat. arī Direktīvas 2013/48 38. apsvērumu.
19      Komisija tiesas sēdē norādīja, ka šis iebildums ir pamatots ar iespējamu Direktīvas 2013/48 3. panta 3. punkta – kopsakarā ar 3. panta 6. punktu – pārkāpumu un ka strīdīgo
Čehijas Republikas tiesisko regulējumu, iespējams, varētu izvērtēt, ņemot vērā vai
nu 3. panta 6. punkta a) apakšpunktā, vai b) apakšpunktā paredzēto atkāpi, savukārt lietā C‑660/24 aplūkoto Ungārijas tiesisko regulējumu varētu izvērtēt, ņemot vērā 3. panta 6. punkta b) apakšpunktā paredzēto atkāpi.
Tas izskaidrotu, kāpēc Komisija abās lietās iebildumus formulēja atšķirīgi, tomēr noteicošais ir tas, ka katrs no šiem valsts tiesiskajiem regulējumiem ievērojami pārsniedz šajā direktīvā paredzētās iespējamās atkāpes.
20      Čehijas Republika norāda, ka procedūru, kurā aizdomās turētais var izraudzīties advokātu, reglamentē Policijas direktorāta iekšējā instrukcija Nr. 103/2013, saskaņā ar kuru personas tiek laikus informētas par savām tiesībām un tām tiek palīdzēts sazināties ar izraudzīto advokātu vai izvēlēties citu advokātu, pamatojoties uz Čehijas Advokātu asociācijas uzturēto advokātu sarakstu vai telefonu
grāmatu.
21      Čehijas Republika īpaši atsaucas uz ECT spriedumu, 2008. gada 27. novembris, Salduz pret Turciju (CE:ECHR:2008:1127JUD003639102); ECT spriedumu, 2010. gada 23. februāris, Yoldaş pret Turciju CE:ECHR:2010:0223JUD002750304); ECT spriedumu, 2010. gada 21. decembris, Hovanesian pret Bulgāriju (CE:ECHR:2010:1221JUD003181403) un ECT spriedumu, 2018. gada 9. novembris, Beuze pret Beļģiju (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910).
22      Mans izcēlums.
23      Mans izcēlums.
24      Kā tika apspriests tiesas sēdē –
lai gan tas nav tieši attiecināms uz šo lietu – tehnoloģiju attīstība varētu ļaut advokāta “digitālu” klātbūtni uzskatīt par fizisku klātbūtni ar nosacījumu, ka šāda klātbūtne ir salīdzināma ar advokāta “miesisku” klātbūtni. Šajā ziņā Komisija tiesas sēdē norādīja, ka advokāta klātbūtne, izmantojot videokonferenci, noteiktās situācijās var būt saderīga ar Direktīvas 2013/48 3. panta 3. punkta b) apakšpunktu, taču tā būtu jāuzskata par izņēmumu, nevis alternatīvu advokāta fiziskai klātbūtnei, ja vien ir izpildīti šīs direktīvas
nosacījumi. It īpaši Komisija uzsvēra, ka advokāta klātbūtnei un līdzdalībai, izmantojot videokonferenci, jābūt iespējamai tikai tad, ja persona spēj praktiski un efektīvi īstenot savas tiesības uz aizstāvību saskaņā ar minētās direktīvas 3. panta 1. punktu;
klātbūtnei un līdzdalībai ir jāsaņem apzināta personas piekrišana; un jāņem vērā neaizsargātu personu vajadzības un praktiskie aspekti. Ungārija arī uzskatīja, ka šāda advokāta klātbūtne ir iespējama, jo attālināta nopratināšana ir instruments, kas kopš Covid‑19 pandēmijas tiek plaši izmantots kriminālprocesos un pats par sevi nav pretrunā tiesībām uz taisnīgu tiesu. Tomēr Čehijas Republika uzskatīja, ka šis jautājums ir de lege ferenda un tas būtu jārisina Savienības likumdošanas procesā, ja videokonferences izmantošana tiktu uzskatīta par nepieciešamu tiesību uz taisnīgu tiesu stiprināšanai.
25      Skat. spriedumu, 2020. gada 12. marts, VW (Tiesības uz advokāta palīdzību neierašanās gadījumā) (C‑659/18, EU:C:2020:201, 42.–45. punkts), kurā Tiesa secināja, ka pagaidu atkāpes, ko dalībvalstis var paredzēt attiecībā uz tiesībām uz advokāta palīdzību, Direktīvas 2013/48 3. panta 5. un 6. punktā ir uzskaitītas izsmeļoši. Tiesa uzskatīja, ka Direktīvas 2013/48 3. panta interpretācija, saskaņā ar kuru tas papildus šajā pantā izsmeļoši uzskaitītajiem gadījumiem ļauj dalībvalstīm paredzēt arī citas atkāpes, būtu pretrunā šīs normas formulējumam, kā arī šīs direktīvas mērķiem un sistēmai, un tas zaudētu savu lietderīgo iedarbību.
26      Šāda nostāja atbalstīta arī zinātnieku un ekspertu ziņojumos. Šajā nozīmē skat. Ogorodova, A., un Spronken, T., “Legal advice in police custody: from Europe to a local police station”, Erasmus Law Review, 7. sēj., 2014, 191. lpp., jo īpaši 199. lpp.; Hodgson, J., “Criminal procedure in Europe’s area of freedom, security and justice: The rights of the suspect”, no: Mitsilegas, V., Bergström, M., un Quintel, T. (red.), Research Handbook on EU Criminal Law, Second Edition, Edward Elgar Publishing, Cheltenham, 2024, 135. lpp., jo īpaši 155. lpp.; European Union Agency for Fundamental Rights, Rights in practice: access to a lawyer and procedural rights in criminal and European arrest warrant proceedings, Eiropas Savienības Publikāciju birojs, Luksemburga,
2019, FRA ierosinātais 3. atzinums un 3.3.4. punkts.
27      Skat. Komisijas dienestu darba dokumentu – “Ietekmes novērtējums, Pavaddokuments priekšlikumam Eiropas Parlamenta un Padomes direktīvai par tiesībām piekļūt advokātam kriminālprocesa ietvaros un tiesībām sazināties pēc aizturēšanas” (SEC(2011) 686, galīgā redakcija), 2011. gada 8. jūnijs, jo īpaši 5.3. un 6. punkts.
28      Šajā ziņā skat. Direktīvas 2013/48 3. panta 4. punkta otro daļu, 9. pantu un 19., 28. un 39.–41. apsvērumu.
29      Skat., piemēram, Padomes 2012. gada 9. marta
dokumentu 7337/12, 7. punkts un ierosinātais 19.a apsvērums; Padomes 2012. gada 16. maija
dokumentu 10064/12, ierosinātais 20. apsvērums.
30      Skat., piemēram, Padomes 2013. gada 31. maija
dokumentu 10190/13.
31      Skat. Direktīvas 2016/800 6. panta 4. punkta b) apakšpunktu un 25. un 27. apsvērumu. Skat. arī spriedumu, 2024. gada 5. septembris, M.S. u.c. (Nepilngadīgas personas procesuālās tiesības) (C‑603/22, EU:C:2024:685, 106. punkts), un manus secinājumus šajā lietā (C‑603/22, EU:C:2024:157, 67.–71. punkts).
32      Skat. manus secinājumus lietā BK (Noziedzīga nodarījuma pārkvalificēšana) (C‑175/22, EU:C:2023:436, 53.–76. punkts) un manus secinājumus lietā M.S. u.c. (Nepilngadīgas
personas procesuālās tiesības) (C‑603/22, EU:C:2024:157, 62. punkts).
33      Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru un Hartas 52. panta 3. punktu Hartā ietvertajām tiesībām ir tāda pati nozīme un tvērums kā attiecīgajām tiesībām, ko garantē ECPAK, taču tas neliedz Savienības tiesībās paredzēt plašāku aizsardzību. Tādējādi, interpretējot Hartas 47. panta otrajā daļā un 48. panta 2. punktā garantētās tiesības, Tiesai kā minimālais aizsardzības slieksnis jāņem vērā atbilstošās tiesības, kas garantētas ECPAK 6. pantā, kā to interpretējusi ECT. Skat. piemēram, spriedumu, 2023. gada 22. jūnijs, K.B. un F.S.  (Jautājuma izskatīšana pēc savas ierosmes krimināllietā) (C‑660/21, EU:C:2023:498, 41. punkts).
34      Skat., piemēram, ECT spriedumu, 2008. gada 27. novembris, Salduz pret Turciju (CE:ECHR:2008:1127JUD003639102, 51. punkts) un ECT spriedumu, 2018. gada 9. novembris, Beuze pret Beļģiju (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, 123. punkts).
35      Skat. ECT spriedumu, 2018. gada 9. novembris (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, 125.–129. punkts).
36      Skat. ECT spriedumu, 2008. gada 27. novembris, Salduz pret Turciju (CE:ECHR:2008:1127JUD003639102, 51. punkts) un ECT spriedumu, 2018. gada 9. novembris, Beuze pret Beļģiju (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, 131. punkts).
37      Skat. ECT spriedumu, 2008. gada 27. novembris, Salduz pret Turciju (CE:ECHR:2008:1127JUD003639102, 55. punkts) un ECT spriedumu, 2018. gada 9. novembris, Beuze pret Beļģiju (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, 137. punkts).
38      Skat. ECT spriedumu, 2018. gada 9. novembris, Beuze pret Beļģiju (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, 131. un 132. punkts).
39      Skat. ECT spriedumu, 2018. gada 9. novembris, Beuze pret Beļģiju (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, 133. punkts).
40      ECT spriedums, 2018. gada 9. novembris, Beuze pret Beļģiju (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, 134. punkts)
(mans izcēlums).
41      Skat., piemēram, ECT spriedumu, 2019. gada 23. maijs, Doyle pret Īriju (CE:ECHR:2019:0523JUD005197917, 74. punkts), kurā ECT pat atsaucās uz Direktīvas 2013/48 3. panta 1.–3. punkta normām kā daļu no attiecīgajiem materiāliem; skat. arī ECT spriedumu, 2019. gada 4. jūnijs, Farrugia pret Maltu (CE:ECHR:2019:0604JUD006304113, 97. punkts) un ECT spriedumu, 2022. gada 18. janvāris, Atristain Gorosabel pret Spāniju (CE:ECHR:2022:0118JUD001550815, 49. punkts).
42      Skat. ECT spriedumu, 2018. gada 27. novembris (CE:ECHR:2018:1127JUD005783709, 43. un 44. punkts).
43      Skat. ECT spriedumu, 2018. gada 27. novembris, Soytemiz pret Turciju (CE:ECHR:2018:1127JUD005783709, 45. punkts)
(mans izcēlums).
44      Skat. ECT spriedumu, 2018. gada 27. novembris, Soytemiz pret Turciju (CE:ECHR:2018:1127JUD005783709, 46. punkts).
45      Šajā ziņā skat. Giannoulopoulos, D., “Strasbourg jurisprudence, law reform and comparative law: A tale of the right to custodial legal assistance in five countries”, Human Rights Law Review, 16. sēj., 2016, 103. lpp.
46      Skat. ECT spriedumu, 2010. gada 23. februāris (CE:ECHR:2010:0223JUD002750304, 51.–55. punkts).
47      Skat. ECT spriedumu, 2010. gada 21. decembris (CE:ECHR:2010:1221JUD003181403, 32.–44. punkts).