62024CO0454(03)
TIESAS PRIEKŠSĒDĒTĀJA RĪKOJUMS
2025. gada 30. jūnijā (
*1
)
Apelācija – Iestāšanās lietā – Eiropas Savienības Tiesas statūtu 40. panta otrā daļa – Ieinteresētība lietas iznākumā – Noraidīšana
Lietā C‑454/24 P
par apelācijas sūdzību atbilstoši Eiropas Savienības Tiesas statūtu 56. pantam, ko 2024. gada 26. jūnijā iesniegusi
Vienotā noregulējuma valde (VNV), ko sākotnēji pārstāvēja D. Ceran, C. De Falco, H. Ehlers un K.‑Ph. Wojcik, vēlāk – D. Ceran, C. De Falco un H. Ehlers, pārstāvji, kuriem palīdz H.‑G. Kamann, Rechtsanwalt, un F. Louis, avocat,
apelācijas sūdzības iesniedzēja,
ko atbalsta
Eiropas Komisija, kuru pārstāv C. Auvret un D. Triantafyllou, pārstāvji,
persona, kas iestājusies lietā apelācijas instancē,
pārējie lietas dalībnieki:
Dexia SA
, ko pārstāv H. Gilliams, advocaat, un J.‑M. Gollier, avocat,
prasītāja pirmajā instancē,
kuru atbalsta:
Bundesverband deutscher Banken eV
, Berlīne (Vācija), ko pārstāv H. Berger, Rechtsanwalt, A. Komninos, dikigoros, un M. Weber, Rechtsanwalt,
Fédération bancaire française
, Parīze (Francija), ko pārstāv C. Duriez, A. Gosset‑Grainville un M. Trabucchi, avocats,
Österreichischer Sparkassenverband (ÖSPV)
, Vīne (Austrija), ko pārstāv A. Brenneis, G. Eisenberger un J. Holzmann, Rechtsanwälte,
personas, kas iestājušās lietā apelācijas tiesvedībā,
Eiropas Parlaments, ko pārstāv G. C. Bartram, O. Denkov, J. Etienne, M. Menegatti un L. Visaggio, pārstāvji,
Eiropas Savienības Padome, ko pārstāv J. Bauerschmidt, M. Chavrier, E. d’Ursel un A. Westerhof Löfflerová, pārstāvji,
personas, kas iestājušās lietā pirmajā instancē,
TIESAS PRIEKŠSĒDĒTĀJS
pēc tiesneša referenta B. Smuldersa [B. Smulders] priekšlikuma,
uzklausījis ģenerāladvokātu D. Špīlmanu [D. Spielmann],
izdod šo rīkojumu.
Rīkojums
1
Apelācijas sūdzībā Vienotā noregulējuma valde (VNV) lūdz atcelt Eiropas Savienības Vispārējās tiesas 2024. gada 10. aprīļa spriedumu Dexia/VNV (T‑411/22, turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”, EU:T:2024:216), ar kuru Vispārējā tiesa atcēla VNV 2022. gada 11. aprīļa izpildsesijā pieņemto lēmumu attiecībā uz ex ante iemaksu Vienotajā noregulējuma fondā aprēķinu par 2022. gadu (VNF) (SRB/ES/2022/18) (turpmāk tekstā – “strīdīgais lēmums”), ciktāl tas attiecas uz Dexia SA. Iebildumu rakstā Dexia lūdz noraidīt apelācijas sūdzību.
2
Ar Tiesas priekšsēdētāja 2024. gada 19. decembra rīkojumu VNV/Dexia (C‑454/24 P, EU:C:2024:1061), 2024. gada 19. decembra rīkojumu VNV/Dexia (C‑454/24 P, EU:C:2024:1062) un 2024. gada 19. decembra rīkojumu VNV/Dexia (C‑454/24 P, EU:C:2024:1063) Fédération Bancaire Française, Österreichischer Sparkassenverband (ÖSPV) un Bundesverband deutscher Banken eV tika attiecīgi atļauts iestāties šajā lietā Dexia prasījumu atbalstam.
3
Ar dokumentiem, kas Tiesas kancelejā iesniegti attiecīgi 2025. gada 7., 11. un 13. februārī, DZ Bank AG Deutsche Zentral‑Genossenschaftsbank, Frankfurt am Main, Landesbank Baden‑Württemberg un Nordea Bank Oyj, pamatojoties uz Eiropas Savienības Tiesas statūtu 40. panta otro daļu un Tiesas Reglamenta 129. panta 4. punktu, lūdza iestāties lietā Dexia prasījumu atbalstam.
4
Pēc tam, kad Tiesas sekretārs saskaņā ar Reglamenta 131. panta 1. punktu, kas apelācijas tiesvedībā ir piemērojams saskaņā ar tā 190. panta 1. punktu, lietas dalībniekiem izsniedza šos pieteikumus par iestāšanos lietā, VNV, Eiropas Savienības Padome un Eiropas Parlaments noteiktajā termiņā iesniedza apsvērumus par šiem pieteikumiem, paužot pret tiem iebildumus.
Par pieteikumiem par iestāšanos lietā
5
Iesākumā jānorāda – gadījumā, ja pieteikumi par iestāšanos lietā tiek iesniegti pēc Reglamenta 190. panta 2. punktā paredzētā termiņa beigām, ir jāņem vērā Reglamenta 129. panta 4. punkta pirmais teikums, kas apelācijas tiesvedībai piemērojams saskaņā ar tā 190. panta 1. punktu un kurā noteikts, ka Tiesas priekšsēdētājs var ņemt vērā pieteikumu par iestāšanos lietā, kas iesniegts pēc minētā termiņa beigām, ja tas ir iesniegts, pirms pieņemts lēmums par tiesvedības mutvārdu daļas sākšanu.
6
Šajā gadījumā, tā kā DZ Bank Deutsche Zentral‑Genossenschaftsbank, Frankfurt am Main, Landesbank Baden‑Württemberg un Nordea Bank pieteikumi par iestāšanos lietā tika iesniegti pēc minētā termiņa beigām, bet pirms minētā lēmuma pieņemšanas, tie ir jāņem vērā.
7
Pieteikumu par iestāšanos lietā pamatojumā DZ Bank Deutsche Zentral‑Genossenschaftsbank, Frankfurt am Main, Landesbank Baden‑Württemberg un Nordea Bank būtībā norāda, ka tām ir tieša, nevis tikai netieša interese saistībā ar šā strīda iznākumu, jo – atšķirībā no iestāšanos lietā lūdzošām personām, kuras ir tikai strīdā iesaistītajai pusei analoģiskā situācijā un kuras izvirza tādus pašus pamatus un argumentus kā šī puse – tās atrodas tādā pašā situācijā kā Dexia. Tās norāda, ka apstrīdētais lēmums ir adresēts arī tām un ka strīda priekšmets lietās VNV/Landesbank Baden‑Württemberg (C‑846/24 P), VNV/DZ Hyp (C‑852/24 P) un VNV/Nordea Bank (C‑884/24 P), kurās tās ir lietas dalībnieces, būtībā ir identisks šīs lietas priekšmetam.
8
Šajā ziņā jāatgādina, ka saskaņā ar Eiropas Savienības Tiesas statūtu 40. panta otro daļu ikvienai fiziskai vai juridiskai personai, kura pierāda savu ieinteresētību attiecībā uz Tiesai iesniegtas lietas iznākumu, ir tiesības iestāties šajā lietā – tas neattiecas uz lietām, kurās strīds ir starp dalībvalstīm, starp Savienības iestādēm vai starp dalībvalstīm un Savienības iestādēm.
9
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru jēdziens “ieinteresētība strīda iznākumā” šīs tiesību normas izpratnē ir jādefinē, ņemot vērā strīda priekšmetu, un ar to ir jāsaprot tieša un aktuāla interese attiecībā uz to, kāds būs pašu prasījumu iznākums, nevis interese saistībā ar izvirzītajiem pamatiem vai argumentiem. Proti, jēdziens “lietas iznākums” norāda uz lūgto galīgo lēmumu – tādu, kāds tas būs pieņemtā sprieduma vai rīkojuma rezolutīvajā daļā (Tiesas priekšsēdētāja rīkojums, 2024. gada 29. februāris, CEPD/VNV, C‑413/23 P, EU:C:2024:199, 8. punkts un tajā minētā judikatūra).
10
Šajā ziņā it īpaši jāpārbauda, vai personu, kas lūdz iestāties lietā, tieši ietekmē apstrīdētais akts un vai ir skaidrs par tās ieinteresētību lietas iznākumā. Ekonomikas dalībnieka ieinteresētību lietas iznākumā principā var uzskatīt par pietiekami tiešu tikai tad, ja lietas iznākums var mainīt personas, kas lūdz iestāšanos lietā, tiesisko stāvokli (Tiesas priekšsēdētāja rīkojums, 2024. gada 26. septembris, Air France‑KLM un Air France/Ryanair, un Malta Air, C‑192/24 P, EU:C:2024:811, 8. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
11
Turklāt tiesības iestāties Tiesā izskatītā lietā ir jāsalāgo ar labas tiesu pārvaldības principu. Šis princips pamato to, ka gadījumā, ja Tiesā ir ierosināts īpaši liels skaits lietu par identiskiem vai savstarpēji saistītiem tiesību jautājumiem, tā no šīm lietām var izraudzīties vienu vai vairākas “pilotlietas” un saskaņā ar Reglamenta 55. panta 1. punkta b) apakšpunktu apturēt visas pārējās lietas, līdz tiek pieņemts nolēmums vai nolēmumi, ar kuriem tiek pabeigta tiesvedība pilotlietā vai pilotlietās. Pilotlietu noteikšana un citu ar savstarpēji saistītiem vai pat identiskiem jautājumiem saistītu lietu apturēšanu atvieglo un ievērojami paātrina šādu lietu izskatīšanu un samazina kavēšanos, ko šo lietu izskatīšana rada visu pārējo Tiesā ierosināto lietu izskatīšanā.
12
No tā izriet, ka to lietu dalībnieki, kuras apturētas pēc tam, kad Vispārējā tiesa vai Tiesa ir noteikusi vienu vai vairākas pilotlietas, principā nav tiesīgi tikai tāpēc vien iestāties šajā pilotlietā vai šajās pilotlietās. Ja lietas dalībniekiem tiktu ļauts iestāties lietā tikai tādēļ vien, ka viņu lietas izskatīšana pēc pilotlietas noteikšanas ir apturēta, netiktu ņemts vērā pilotlietas noteikšanas mērķis, proti, Tiesai atvieglot liela skaita lietu izskatīšanu, lai nodrošinātu labu tiesu pārvaldību (šajā nozīmē skat. Tiesas priekšsēdētāja rīkojumu, 2020. gada 30. aprīlis, Komisija/HSBC Holdings u.c., C‑806/19 P, EU:C:2020:364, 22. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
13
Tas, ka Vispārējā tiesa vai Tiesa ir noteikusi pilotlietas, nenozīmē, ka netiek ievērotas to lietas dalībnieku tiesības uz taisnīgu lietas izskatīšanu, kuru lietas pēc pilotlietas noteikšanas ir apturētas. Proti, šajā lietā DZ Bank Deutsche Zentral‑Genossenschaftsbank, Frankfurt am Main, Landesbank Baden‑Württemberg un Nordea Bank tiesības aizstāvēt savas tiesības un izklāstīt savus argumentus, kas izriet no Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta, un it īpaši garantijas, kuras izriet no šajā tiesību normā nostiprinātajām tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību, ir pienācīgi aizsargātas ar viņu kā atsevišķu lietas dalībnieku statusu pārsūdzībās lietās VNV/Landesbank Baden‑Württemberg (C‑846/24 P), VNV/DZ Hyp (C‑852/24 P) un VNV/Nordea Bank (C‑884/24 P) (šajā nozīmē skat. Tiesas spriedumu, 2020. gada 30. aprīlis, Komisija/HSBC Holdings u.c., C‑806/19 P, EU:C:2020:364, 21. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
14
Šajā gadījumā no VNV apelācijas sūdzības izriet, ka tā primāri lūdz atcelt apstrīdēto spriedumu un noraidīt Dexia atcelšanas prasību, pakārtoti, lūdz nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai un, vēl pakārtotāk, lūdz saglabāt apstrīdētā lēmuma sekas līdz jauna lēmuma pieņemšanai vēlākais sešu mēnešu laikā pēc Tiesas sprieduma pasludināšanas. Iebildumu rakstā tā lūdz noraidīt apelācijas sūdzību.
15
Neatkarīgi no tā, vai Tiesa apmierinās vai noraidīs apelācijas sūdzību, sprieduma rezolutīvajā daļā izklāstītais lietas iznākums pats par sevi nevarēs tieši mainīt DZ Bank Deutsche Zentral‑Genossenschaftsbank, Frankfurt am Main, Landesbank Baden‑Württemberg vai Nordea Bank tiesisko stāvokli, jo šis iznākums attieksies tikai uz pārsūdzēto spriedumu, ar kuru Vispārējā tiesa atcēla apstrīdēto lēmumu tiktāl, ciktāl tas attiecas uz Dexia
ex ante iemaksu VNF par 2022. gadu. Apstrīdētais lēmums – lai gan tas ir sagatavots un publicēts kā viens lēmums – jāanalizē kā atsevišķu lēmumu kopums, kas attiecas uz ex ante iemaksām par 2022. gadu, kuras VNF jāiemaksā katrai no šajā lēmumā minētajām finanšu iestādēm (pēc analoģijas skat. spriedumu, 1999. gada 14. septembris, Komisija/AsiDomän Kraft Products u.c., C‑310/97 P, EU:C:1999:407, 18. punkts).
16
Tādējādi – atšķirībā no situācijas, kad persona, kas vēlas iestāties lietā, atsevišķā prasībā lūdz atcelt to pašu aktu, kas ir strīda priekšmets lietā, kurā šī persona vēlas iestāties (pēc analoģijas skat., piemēram, Tiesas priekšsēdētāja rīkojumu, 2016. gada 21. decembris, Komisija/Spānija u.c., C‑128/16 P, EU:C:2016:1007, 13.–15. punkts) – Tiesas nolēmums, ar kuru tiktu apstiprināta apstrīdētā lēmuma atcelšana, ciktāl tas attiecas uz Dexia veicamo ex ante iemaksu VNF par 2022. gadu, neradītu sekas, kas VNV lēmumu saistībā ar ex ante iemaksām par 2022. gadu atcelšanu ex tunc un erga omnes padarītu galīgu attiecībā uz citām iestādēm, nevis Dexia, lai gan šie lēmumi un lēmums par Dexia iemaksu tika sagatavoti un publicēti kā viens lēmums.
17
Tāpēc šis lietas iznākums pats par sevi neietekmēs Vispārējās tiesas 2024. gada 23. oktobra spriedumu lietā Landesbank Baden‑Württemberg/VNV (Ex ante iemaksas par 2022. gadu) (T‑396/22, EU:T:2024:734), 2024. gada 23. oktobra spriedumu lietā DZ Bank/VNV (Ex ante iemaksas par 2022. gadu) (T‑401/22, EU:T:2024:739), 2024. gada 23. oktobra spriedumu lietā DZ Bank/VNV (ex ante iemaksas par 2022. gadu) (T‑403/22, EU:T:2024:741) un 2024. gada 23. oktobra spriedumu lietā Nordea Bank/VNV (T‑430/22, EU:T:2024:743), ar kurām tika atcelti VNV lēmumi par attiecīgi DZ Bank Deutsche Zentral‑Genossenschaftsbank, Franfurt am Main, Landesbank Baden‑Württemberg un Nordea Bank. Šo pašu iemeslu dēļ lietas iznākums neietekmēs Vispārējās tiesas 2024. gada 6. augusta rīkojumu lietā DZ Bank/VNV (T‑484/23, EU:T:2024:525), 2024. gada 6. augusta rīkojumu lietā Nordea Bank/VNV (T‑412/23, EU:T:2024:526) un 2024. gada 6. augusta rīkojumu lietā LandesbankBaden‑Württemberg/VNV (T‑441/23, EU:T:2024:555), ar kuriem tika atcelts VNV 2023. gada 2. maija lēmums attiecībā uz ex ante iemaksu aprēķināšanu VNF par 2023. gadu (SRB/ES/2023/23), ciktāl tas skar attiecīgi DZ Bank Deutsche Zentral‑Genossenschaftsbank, Frankfurt am Main, Landesbank Baden‑Württemberg un Nordea Bank.
18
Ar saviem pieteikumiem par iestāšanos lietā DZ Bank Deutsche Zentral‑Genossenschaftsbank, Frankfurt am Main, Landesbank Baden‑Württemberg un Nordea Bank aizstāv pašas savu situāciju, kas – lai gan ir salīdzināma ar Dexia situāciju – tomēr juridiski no tās atšķiras. Proti, to aizstāvētā interese ir pierādīt, ka Vispārējā tiesa ir pamatoti atcēlusi VNV lēmumu attiecībā uz to ex ante iemaksām par 2022. gadu, nevis VNV lēmumu attiecībā uz Dexia iemaksām.
19
Turklāt no DZ Bank Deutsche Zentral‑Genossenschaftsbank, Franfkurt am Main, Landesbank Baden‑Württemberg un Nordea Bank izvirzītajiem argumentiem izriet, ka to apgalvotā ieinteresētība šīs lietas iznākumā faktiski ir saistīta ar argumentāciju, kurā Vispārējā tiesa interpretēja Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) Nr. 806/2014 (2014. gada 15. jūlijs), ar ko izveido vienādus noteikumus un vienotu procedūru kredītiestāžu un noteiktu ieguldījumu brokeru sabiedrību noregulējumam, izmantojot vienotu noregulējuma mehānismu un vienotu noregulējuma fondu, un groza Regulu (ES) Nr. 1093/2010 (OV 2014, L 225, 1. lpp.), 70. panta 2. punktu, nevis uz lietas iznākumu kā tādu. Tomēr šāda ieinteresētība nav pietiekama, lai konstatētu, ka pastāv ieinteresētība lietas iznākumā šā rīkojuma 9. punktā minētās judikatūras izpratnē.
20
Turklāt, atļaujot DZ Bank Deutsche Zentral‑Genossenschaftsbank, Frankfurt am Main, Landesbank Baden‑Württemberg un Nordea Bank iestāties šajā lietā, tiktu apdraudēta Tiesas izvēle – ko tā izdarīja labas tiesu pārvaldības interesēs – no vairāk nekā 70 apelācijas sūdzībām, kuras iesniegusi VNV, Padome un kredītiestādes vai ieguldījumu brokeru sabiedrības par Vispārējās tiesas nolēmumiem, ar kuriem ļoti līdzīgu iemeslu dēļ atcelti VNV lēmumi attiecībā uz ex ante iemaksām VNF par 2022. un 2023. gadu, izvēlēties septiņas pilotlietas, proti, šo lietu un lietas C‑529/24 P, C‑536/24 P, C‑537/24 P, C‑585/24 P, C‑671/24 P un C‑705/24 P. Kā tas pēc būtības izriet no šā rīkojuma 12. punkta – ja ikvienam tādas lietas dalībniekam, kas ir apturēta pēc pilotlietas noteikšanas, šīs apturēšanas dēļ tiktu atļauts iestāties pilotlietā, tās noteikšanai vairs nebūtu nekādas nozīmes.
21
No tā izriet, ka DZ Bank Deutsche Zentral‑Genossenschaftsbank, Frankfurt am Main, Landesbank Baden‑Württemberg un Nordea Bank pieteikumi par iestāšanos lietā ir noraidāmi.
Par tiesāšanās izdevumiem
22
Atbilstoši Reglamenta 138. panta 1. punktam, kas apelācijas tiesvedībā piemērojams, pamatojoties uz Reglamenta 184. panta 1. punktu, lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs.
23
Tā kā VNV ir prasījusi piespriest DZ Bank Deutsche Zentral‑Genossenschaftsbank, Franfurt am Main, Landesbank Baden‑Württemberg un Nordea Bank atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā to pieteikumi par iestāšanos lietā nav apmierināti, ir jālemj, ka tās sedz ne tikai savus tiesāšanās izdevumus, bet arī atlīdzina VNV tiesāšanās izdevumus, kas radušies saistībā ar šiem pieteikumiem.
24
Tā kā Parlaments un Padome to nav prasījuši, ir jānolemj, ka tie sedz savus tiesāšanās izdevumus, kas saistīti ar pieteikumiem par iestāšanos lietā.
Ar šādu pamatojumu Tiesas priekšsēdētājs izdod rīkojumu:
1)
Noraidīt DZ Bank AG Deutsche Zentral‑Genossenschaftsbank, Frankfurt am Main, Landesbank Baden‑Württemberg un Nordea Bank pieteikumus par iestāšanos lietā.
2)
DZ Bank AG Deutsche Zentral‑Genossenschaftsbank, Frankfurt am Main, Landesbank Baden‑Württemberg un Nordea Bank Oyj sedz savus un atlīdzina Vienotās noregulējuma valdes (VNV) tiesāšanās izdevumus.
3)
Eiropas Parlaments un Eiropas Savienības Padome paši sedz savus tiesāšanās izdevumus.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – franču.