62003TO0265_SK
Účastníci konania
Odôvodnenie
Výrok
Účastníci konania
Vo veci T‑265/03,
Helm Düngemittel GmbH,
so sídlom v Hamburgu (Nemecko), v zastúpení: W. Waschmann, advokát,
žalobkyňa,
proti
Komisii Európskych spoločenstiev,
v zastúpení: G. Berscheid a M. Niejahr, splnomocnení zástupcovia, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,
žalovanej,
ktorej predmetom je návrh na zrušenie rozhodnutia údajne obsiahnutého v liste Komisie z 23. mája 2003 o prepadnutí časti zábezpeky dodania, zloženej žalobkyňou z dôvodu omeškania dodávky hnojiva poskytovaného v rámci operácie potravinovej pomoci v prospech Severnej Kórey, vykonanej na základe nariadenia Komisie (ES) č. 2519/97 zo 16. decembra 1997, ktoré ustanovuje všeobecné pravidlá získavania výrobkov určených na dodanie podľa nariadenia Rady (ES) č. 1292/96 ako potravinová pomoc spoločenstva (Ú. v. ES L 346, s. 23; Mim. vyd. 11/027 s. 34),
SÚD PRVÉHO STUPŇA EURÓPSKYCH SPOLOČENSTIEV (tretia komora),
v zložení: predseda komory M. Jaeger, sudcovia J. Azizi a E. Cremona,
tajomník: H. Jung,
vydal toto
Uznesenie
Odôvodnenie
Právny rámec
1. Článok 10 nariadenia Komisie (ES) č. 2519/97 zo 16. decembra 1997, ktoré ustanovuje všeobecné pravidlá získavania výrobkov určených na dodanie podľa nariadenia Rady (ES) č. 1292/96 ako potravinová pomoc spoločenstva (Ú. v. ES L 346, s. 23; Mim. vyd. 11/027 s. 34), stanovuje:
„1. Dodávateľ bude plniť svoje povinnosti podľa podmienok uvedených vo vyhlásení výberového konania [verejnej súťaže – neoficiálny preklad ]. Okrem toho bude plniť svoje povinnosti na základe tohto nariadenia, vrátane povinností vyplývajúcich z jeho ponuky.
Bude sa mať za to, že účastník výberového konania [dodávateľ – neoficiálny preklad ] je oboznámený so všetkými uplatniteľnými všeobecnými a zvláštnymi podmienkami a že ich prijíma.
2. Aby sa zabezpečilo plnenie dodávateľových povinností, dodávateľ zloží u Komisie do 10 pracovných dní odo dňa oznámenia o schválení [uzatvorení – neoficiálny preklad ] zmluvy záruku [zábezpeku – neoficiálny preklad ] dodávky …“
2. Podľa článku 18 nariadenia č. 2519/97 týkajúceho sa platobných podmienok a uvoľnenia zábezpek:
„1. Suma, ktorá sa dodávateľovi zaplatí, nepresiahne sumu ponuky plus akékoľvek náklady uvedené v článku 19, mínus všetky zrážky podľa odseku 3, prepadnuté sumy podľa článku 22 ods. 8, ďalšie náklady súvisiace s kontrolami uvedenými v článkoch 12 až 16 a náklady vyplývajúce z opatrení uvedených v článku 13 ods. 4.
…
5. Suma, ktorá sa má zaplatiť, bude splatná na základe žiadosti dodávateľa predloženej v dvoch exemplároch.
K žiadosti o vyplatenie celej sumy ponuky alebo o vyplatenie jej zostatku budú priložené tieto doklady:
a) faktúra na požadovanú sumu;
b) originál osvedčenia o prevzatí alebo osvedčenia o dodaní;
c) kópia konečného osvedčenia o zhode.
…“
3. Článok 22 nariadenia č. 2519/97 stanovuje:
„4. Okrem prípadov spôsobených vyššou mocou bude záruka [zábezpeka – neoficiálny preklad ] dodania čiastočne kumulatívne prepadať v nasledujúcich prípadoch, a to bez toho, aby bol dotknutý odsek 8:
…
c) 0,2 % hodnoty množstiev dodaných po skončení lehoty, a to za každý deň oneskorenia, alebo pokiaľ je to potrebné, avšak len vtedy, keď je to uvedené vo vyhlásení výberového konania [verejnej súťaže – neoficiálny preklad ], 0,1 % za deň, ak boli tieto množstvá dodané predčasne.
Sumy neprepadnú podľa bodov a) a c), ak zistené nedostatky nemožno pripísať na vrub dodávateľa.
…
8. Sumy záruk [zábezpek – neoficiálny preklad ], ktoré majú podľa odsekov 4, 5 a 6 prepadnúť, odpočíta Komisia od konečnej sumy, ktorá sa má zaplatiť. Záruka [zábezpeka – neoficiálny preklad ] dodania a záruka [zábezpeka – neoficiálny preklad ] zálohy sa uvoľnia naraz v plnej výške.“
4. Podľa článku 23 nariadenia č. 2519/97:
„Komisia rozhodne, či skutočnosť, že dodávateľ nedodal tovar alebo nesplnil niektorú zo svojich povinností, možno pripísať pôsobeniu vyššej moci.
Náklady vyplývajúce z prípadu vyššej moci, ktorý Komisia uzná, bude znášať Komisia.“
5. Článok 24 nariadenia č. 2519/97 stanovuje:
„Súdny dvor Európskych spoločenstiev je príslušný v prípade riešenia akýchkoľvek sporov vyplývajúcich z vykonania či nevykonania alebo z výkladu predpisov upravujúcich operácie dodávok, ktoré sa vykonávajú podľa tohto nariadenia.“
6. Článok 25 nariadenia č. 2519/97 stanovuje:
„Vo všetkých prípadoch, ktoré toto nariadenie neupravuje, sa použijú belgické zákony.“
Skutkové okolnosti
7. Dňa 30. marca 2001 vyhlásila Komisia verejnú súťaž na dodávku chemických hnojív (močovina 46 % N) do Severnej Kórey pod značkou EUROPAID/112402/C/S/KP. Dodacia lehota bola stanovená do 18. mája 2001.
8. Dňa 17. apríla 2001 zaslala žalobkyňa Komisii svoju ponuku, v ktorej navrhla, že dodá 30 398 ton močoviny z Číny.
9. Dňa 18. apríla 2001 Komisia uzatvorila zmluvu na obstaranie dodávky so žalobkyňou, ktorá 24. apríla 2001 objednala 30 398 ton močoviny z Číny.
10. Dňa 25. apríla 2001 informovala žalobkyňa Komisiu o tom, že môže dodať iba 10 000 ton močoviny z Číny a navrhovala získať zostávajúcich 20 398 ton z Egypta.
11. Listom z 27. apríla 2001 Komisia prijala návrh žalobkyne a upresnila, že zmluvná lehota na dodávku 30 398 ton močoviny sa musí dodržať.
12. Dňa 14. mája 2001 informovala žalobkyňa Komisiu o tom, že je nemožné doručiť močovinu pochádzajúcu z Číny v stanovenej lehote a požiadala o predĺženie dodacej lehoty. Okrem toho, pokiaľ ide o množstvo pochádzajúce z Egypta, žalobkyňa tiež informovala Komisiu, že nie je schopná vykonať dodanie v stanovenej lehote a že jej hneď ako to bude možné oznámi dátum dodania.
13. V konečnom dôsledku sa množstvo močoviny pochádzajúcej z Číny dodalo s oneskorením 16 dní a močovina pochádzajúca z Egypta s oneskorením 44 dní.
14. Dňa 2. augusta 2001 vydal kontrolný orgán Bureau Veritas konečné osvedčenie o zhode požadované článkom 18 ods. 5 nariadenia č. 2519/97. V tomto osvedčení bol upresnený dátum dodania močoviny pochádzajúcej z Číny (3. júna 2001), ako aj dátum dodania močoviny pochádzajúcej z Egypta (1. júla 2001). Okrem toho bolo na záver uvedené:
„Táto dodávka je v čase kontroly v súlade so špecifikáciami ES, s výnimkou zistených a vyššie uvedených rozdielov ohľadom dátumu dodania a kvality.“
15. Dňa 6. augusta 2001 žalobkyňa poslala Komisii žiadosť o zaplatenie celkovej sumy 4 999 863,04 eur bez toho, aby vzala do úvahy prekročenie dodacej lehoty.
16. Komisia uplatnila prepadnutie vo výške 0,2 % z hodnoty každého množstva dodaného po lehote za každý deň omeškania. Z tohto dôvodu bola výška platby, ktorú požadovala žalobkyňa znížená o 346 221,20 eur (53 581 eur za 16 dní omeškania s dodaním 10 180 ton močoviny pochádzajúcej z Číny a 292 640,20 eur za 44 dní omeškania s dodaním 20 218 ton močoviny pochádzajúcej z Egypta). Začiatkom októbra 2001 bol žalobkyni vyplatený rozdiel.
17. Faxom z 1. novembra 2001 požiadala žalobkyňa Komisiu o vrátenie prepadnutej sumy, tvrdiac, že prekročenie dodacej lehoty bolo spôsobené prípadom vyššej moci.
18. Faxom z 21. decembra 2001 zamietla Komisia žiadosť žalobkyne.
19. Listom z 22. marca 2002 požiadala žalobkyňa Komisiu, aby znovu zvážila svoje rozhodnutie a uhradila jej požadovanú sumu. Listom zo 16. septembra 2002 Komisia zopakovala svoje zamietnutie.
20. Žalobkyňa listom z 25. októbra 2002 opäť požiadala Komisiu, aby zaplatila predmetnú sumu.
21. Komisia listom z 23. mája 2003 (ďalej len „napadnutý akt“) trvala na svojom pôvodnom stanovisku a zamietla žiadosť žalobkyne.
Konanie a návrhy účastníkov konania
22. Žalobkyňa návrhom podaným do kancelárie Súdu prvého stupňa 23. júla 2003 podala žalobu, na základe ktorej sa začalo toto konanie.
23. Listom z 20. decembra 2004 položil Súd prvého stupňa žalobkyni písomnú otázku na základe opatrení na zabezpečenie priebehu konania, uvedených v článku 64 Rokovacieho poriadku Súdu prvého stupňa. Vyzval žalobkyňu, aby zaujala stanovisko k určitým pripomienkam Komisie týkajúcim sa prípustnosti tejto žaloby.
24. Žalobkyňa navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
– zrušil napadnutý akt,
– zaviazal Komisiu na náhradu trov konania.
25. Komisia navrhuje, aby Súd prvého stupňa:
– vyhlásil žalobu za neprípustnú,
– subsidiárne zamietol žalobu ako nedôvodnú,
– zaviazal žalobkyňu na náhradu trov konania.
26. Žalobkyňa vo svojej odpovedi na otázku, ktorú položil Súd prvého stupňa, podala subsidiárny návrh, v ktorom navrhla zaviazať Komisiu na zaplatenie sumy 346 221,20 eur, zvýšenú o úroky v súlade s článkom 18 ods. 7 nariadenia č. 2519/97, a v tejto súvislosti odkázala na všetky skutkové a právne dôvody, ktoré boli predložené v rámci jej žaloby, ako aj jej repliky.
O prípustnosti
27. Podľa článku 113 rokovacieho poriadku môže Súd prvého stupňa pri rozhodovaní za podmienok stanovených v článku 114 ods. 3 a 4 toho istého poriadku kedykoľvek aj bez návrhu preskúmať prekážky konania z dôvodu verejného záujmu, medzi ktorými sú podmienky prípustnosti žaloby stanovené v článku 230 štvrtom odseku ES (uznesenia Súdu prvého stupňa z 8. júla 1999, Area Cova a i./Rada a Komisia, T‑12/96, Zb. s. II‑2301, bod 21, a z 13. júla 2004, Comunidad Autónoma de Andalucía/Komisia, T‑29/03, Zb. s. II‑2923, bod 22). Článok 114 ods. 3 rokovacieho poriadku stanovuje, že ak Súd prvého stupňa nerozhodne inak, nasleduje ústna časť konania.
28. V prejednávanej veci Súd prvého stupňa usudzuje, že sa s touto vecou dostatočne oboznámil na základe spisového materiálu, a preto rozhodol, že vydá rozhodnutie bez otvorenia ústnej časti konania.
Tvrdenia účastníkov konania
29. Komisia sa dovoláva neprípustnosti žaloby z dôvodu, že list z 23. mája 2003 nie je napadnuteľným aktom v zmysle článku 230 štvrtého odseku ES.
30. Podľa Komisie je napadnutý akt aktom čisto zmluvnej povahy a nie je jednostranným rozhodnutím v zmysle článku 249 ES, ktoré môže byť predmetom žaloby o neplatnosť na základe článku 230 štvrtého odseku ES (uznesenia Súdu prvého stupňa z 3. októbra 1997, Mutual Aid Administration Services/Komisia, T‑186/96, Zb. s. II‑1633, body 49 až 51; z 9. januára 2001, Innova/Komisia, T‑149/00, Zb. s. II‑1, bod 28, a z 25. novembra 2003, IAMA Consulting/Komisia, T‑85/01, Zb. s. II‑4973).
31. V tejto súvislosti Komisia tvrdí, že podľa arbitrážnej doložky obsiahnutej v článku 24 nariadenia č. 2519/97 mala žalobkyňa podať žalobu na zaplatenie sumy 346 221,20 eur zadržanej Komisiou, aby získala vykonateľný rozsudok na základe článkov 244 ES a 256 ES.
32. Komisia subsidiárne tvrdí, že v každom prípade napadnutý akt nepredstavuje akt napadnuteľný v zmysle článku 230 štvrtého odseku ES, keďže ide o akt potvrdzujúci predchádzajúci akt, ktorý nebol napadnutý v lehote.
33. Okrem toho Komisia namieta neprípustnosť nového návrhu, ktorý podala žalobkyňa subsidiárne vo svojej odpovedi na písomnú otázku položenú Súdom prvého stupňa. Podľa nej bol tento nový návrh podaný oneskorene, a je teda neprípustný.
34. Podľa žalobkyne je jej žaloba prípustná, keďže list z 23. mája 2003 predstavuje napadnuteľný akt v zmysle článku 230 štvrtého odseku ES.
35. V tejto súvislosti tvrdí, že zmluvná povaha vzťahov medzi Komisiou a žalobkyňou nevylučuje podanie žaloby o neplatnosť (rozsudky Súdneho dvora z 12. decembra 1990, Vandemoortele/Komisia, C‑172/89, Z b. s. I‑4677, a z 21. marca 1991, Haniel Spedition/Komisia, C‑226/89, Zb. s. I‑1599).
36. Okrem toho nebolo podľa žalobkyne nevyhnutné podať žalobu na zaplatenie, keďže výkon prípadného rozsudku vyhláseného Súdom prvého stupňa, ktorým by vyhovel jej návrhom na zrušenie, by zahŕňal záväzok Komisie vrátiť jej prepadnutú sumu.
37. Žalobkyňa uvádza, že na rozdiel od okolností prevládajúcich vo veciach, v ktorých boli vydané uznesenia Mutual Aid Administration Services/Komisia a Innova/Komisia, už citované v bode 30 vyššie, v prejednávanej veci článok 24 nariadenia č. 2519/97 výslovne stanovuje právomoc súdov Spoločenstva.
Posúdenie Súdom prvého stupňa
38. Je potrebné pripomenúť, že bolo opakovane rozhodnuté, že článok 230 ES udeľuje súdom Spoločenstva výlučnú právomoc preskúmavať zákonnosť aktov uvedených v článku 249 ES, ktoré inštitúcie vydávajú za podmienok stanovených Zmluvou (pozri uznesenie Súdu prvého stupňa z 10. mája 2004, Musée Grévin/Komisia, T‑314/03 a T‑378/03, Zb. s. II‑1421, bod 63 a tam citovanú judikatúru).
39. Akty inštitúcií, ktoré sú neoddeliteľnou súčasťou čisto zmluvného rámca, však nepatria na základe svojej povahy medzi akty vymenované v článku 249 ES (uznesenia Súdu prvého stupňa z 10. júla 2002, Comitato organizzatore del convegno internazionale/Komisia, T‑387/00, Zb. s. II‑3031, bod 39; IAMA Consulting/Komisia, už citované v bode 30 vyššie, bod 53, a Musée Grévin/Komisia, už citované v bode 38 vyššie, bod 64).
40. Z judikatúry vyplýva, že Súd prvého stupňa má podľa článku 225 ES v spojení s článkom 238 ES právomoc rozhodovať o právnych sporoch v zmluvnej oblasti, ktoré mu predložia fyzické alebo právnické osoby, iba na základe arbitrážnej doložky. Inak by sa jeho súdna právomoc rozšírila aj mimo tých sporov, o ktorých má právomoc rozhodovať na základe článku 240 ES, pretože toto ustanovenie ponecháva vnútroštátnym súdom všeobecnú právomoc rozhodovať v iných sporoch, v ktorých je jednou zo strán Spoločenstvo (pozri uznesenie Musée Grévin/Komisia, už citované v bode 38 vyššie, bod 65 a tam citovanú judikatúru).
41. S ohľadom na predchádzajúce úvahy je potrebné preskúmať, či je v prejednávanej veci napadnutý akt aktom zmluvnej povahy.
42. V tejto súvislosti treba predovšetkým pripomenúť, že v súlade s právnou úpravou Spoločenstva v oblasti politiky potravinovej pomoci a jej riadenia sa riadenie potravinovej pomoci poskytuje na zmluvnom základe (rozsudok Súdneho dvora z 11. februára 1993, Cebag/Komisia, C‑142/91, Zb. s. I‑553, bod 11). Podľa článku 24 ods. 1 písm. b) nariadenia Rady (ES) č. 1292/96 z 27. júna 1996 o politike potravinovej pomoci a riadení potravinovej pomoci a špeciálnych operáciách na podporu potravinovej bezpečnosti (Ú. v. ES L 166, s. 1; Mim. vyd. 11/024, s. 189) totiž Komisia definuje „podmienky, ktorými sa riadia dodávky a zavádzanie pomoci, najmä:
– všeobecné podmienky, uplatniteľné na príjemcoch pomoci,
– spustenie postupov, ktorými sa riadi získavanie a dodávka výrobkov a zavedenie ostatných opatrení, a uzavretie príslušných kontraktov“.
43. V prejednávanej veci Súd prvého stupňa konštatuje, že nariadenie č. 2519/97 stanovuje všeobecné pravidlá získavania výrobkov určených na dodávky v rámci potravinovej pomoci Spoločenstva a najmä rôzne pravidlá týkajúce sa dodávky, postupy uzatvárania zmlúv, údaje, ktoré sa musia uviesť v oznámení o vyhlásení verejnej súťaže, ako aj práva a povinnosti dodávateľa. Osobitné pravidlá, podľa ktorých sa musí uskutočniť získavanie výrobkov, ako sú napríklad pravidlá týkajúce sa výrobkov, ktoré sa majú získať, ako aj ich kvality a množstva, ceny a dodacej lehoty, sú stanovené v oznámení o vyhlásení verejnej súťaže.
44. Ako to vyplýva zo spisu, Komisia vyhlásila verejnú súťaž na vykonanie potravinovej pomoci v prospech Severnej Kórey spočívajúcej v dodávke stanoveného množstva hnojiva. So žalobkyňou bola v dôsledku predloženia jej ponuky uzatvorená zmluva na uvedenú dodávku, ktorú súhlasila vykonať za podmienok definovaných v oznámení o vyhlásení verejnej súťaže a nariadení č. 2519/97.
45. Verejnou súťažou vyhlásenou Komisiou a prijatím zmluvy na predmetnú dodávku žalobkyňou sa ustanovenia nariadenia č. 2519/97, ako aj podmienky vyhlásenia verejnej súťaže stali ustanoveniami zmluvy na dodávku, ktorá zaväzuje oboch účastníkov tohto konania.
46. Okrem toho, zmluvná povaha vzťahov medzi účastníkmi konania vyplýva tiež z článku 24 nariadenia č. 2519/97, ktorý Súdu prvého stupňa priznáva výlučnú právomoc rozhodovať v akýchkoľvek sporoch vyplývajúcich z vykonania či nevykonania alebo z výkladu predpisov upravujúcich operácie dodávok, ktoré sa vykonávajú podľa tohto nariadenia. Na toto ustanovenie sa musí hľadieť ako na arbitrážnu doložku v zmysle článku 238 ES (rozsudok Súdu prvého stupňa z 19. septembra 2001, Lecureur/Komisia, T‑26/00, Zb. s. II‑2623, bod 39).
47. Navyše, tento spor má zmluvnú povahu, keďže predmetné prepadnutie bolo vykonané, ako to okrem iného uznáva žalobkyňa, podľa článku 22 ods. 4 nariadenia č. 2519/97, ktorý je súčasťou zmluvných ustanovení upravujúcich vzťahy medzi účastníkmi konania.
48. Napadnutý akt, ktorý sa týka prepadnutia sumy 346 221,20 eur, totiž predstavuje sankciu za neplnenie ktoréhokoľvek zmluvného záväzku žalobkyne a osobitne za omeškanie dodávky výrobku.
49. V tejto súvislosti bolo rozhodnuté, že akt, ktorým Komisia odmietla zaplatiť celkovú cenu za dopravu požadovanú žalobkyňou, je aktom zmluvnej povahy z dôvodu, že je jeho povaha neoddeliteľná od povinnosti Komisie, a to povinnosti zaplatiť dopravcovi cenu predstavujúcu protiplnenie za obdržané dopravné služby (uznesenie Mutual Aid Administration Services/Komisia, už citované v bode 30 vyššie, bod 49).
50. Rovnako treba v prejednávanej veci rozhodnúť, že napadnutý akt nie je aktom oddeliteľným od zmluvného vzťahu zaväzujúceho zmluvné strany v tomto spore, a preto ho nemožno považovať za akt uvedený v článku 249 ES, ktorý môže byť predmetom žaloby o neplatnosť na základe článku 230 ES.
51. Je však nutné konštatovať, že aj napriek zmluvnej povahe tohto sporu a napadnutého aktu žalobkyňa nepodala na Súd prvého stupňa návrh na základe článku 238 ES, ale žalobu o neplatnosť na základe článku 230 ES.
52. Svoj návrh totiž kvalifikuje ako žalobu o neplatnosť v zmysle článku 230 ES a formuluje svoje návrhy smerujúce k tomu, aby Súd prvého stupňa vyhlásil napadnutý akt, ktorým Komisia informovala žalobkyňu o prepadnutí spornej sumy z dôvodu omeškania dodávky tovaru, za protiprávny a v dôsledku toho uvedený akt zrušil.
53. Ako už však bolo spomenuté vyššie, také akty, akým je akt v prejednávanej veci, ktoré sú súčasťou čisto zmluvného rámca, od ktorého sú neoddeliteľné, nepatria, z dôvodu svojej povahy medzi akty uvedené v článku 249 ES, ktorých zrušenie možno navrhnúť súdu Spoločenstva podľa článku 230 ES.
54. Súd prvého stupňa už síce pripustil zmenu kvalifikácie žaloby o neplatnosť v prípade, keď bol spor v skutočnosti zmluvnej povahy (rozsudok Súdu prvého stupňa Lecureur/Komisia, už citovaný v bode 46 vyššie, bod 38). V prejednávanej veci však Súd prvého stupňa zastáva názor, že nie je potrebné vykonať takúto zmenu kvalifikácie. Na jednej strane, ako to vyplýva z bodu 9 repliky, sa žalobkyňa výslovne vzdala podania žaloby na zaplatenie podľa článku 238 ES. Potvrdila totiž, že takáto žaloba nebola v prejednávanej veci nevyhnutná, pretože by Komisia bola v každom prípade povinná zaplatiť jej požadovanú sumu, aby vyhovela prípadnému rozsudku, ktorým by sa vyhovelo jej návrhom na zrušenie.
55. Súd prvého stupňa sa však domnieva, že voľba, ktorú uskutočnila žalobkyňa z dôvodov, ktoré sú jej vlastné, nemôže zmeniť podmienky prípustnosti žaloby o neplatnosť, ktoré sú stanovené v Zmluve.
56. Na druhej strane je potrebné uviesť, že žalobkyňa sa v bode 10 repliky tiež dovolávala článku 24 nariadenia č. 2519/97 a arbitrážnej doložky, ktorú obsahuje, na účely odôvodnenia tejto žaloby o neplatnosť.
57. Vo svojej odpovedi na písomnú otázku položenú Súdom prvého stupňa však žalobkyňa výslovne v bode 5 potvrdila, že žaloba o neplatnosť predstavovala v prejednávanej veci jediný vhodný právny prostriedok, opätovne potvrdzujúc, že podanie žaloby na zaplatenie na základe článku 238 ES nebolo nevyhnutné. V bode 2 svojej odpovede na písomnú otázku položenú Súdom prvého stupňa žalobkyňa tvrdila, že článok 24 nariadenia č. 2519/97 neobmedzuje procesné prostriedky stanovené Zmluvou a predovšetkým nebráni podaniu žaloby o neplatnosť.
58. Z tohto dôvodu žalobkyňa v bodoch 4 až 8 svojej odpovede na písomnú otázku položenú Súdom prvého stupňa dodala, že na rozdiel od vecí, v ktorých sa vydali uznesenia Mutual Aid Administration Services/Komisia a Innova/Komisia, už citované v bode 30 vyššie, v ktorých okrem skutočnosti, že tam nebola arbitrážna doložka, boli napadnuté rozhodnutia výhradne prijaté na základe zmluvy zaväzujúcej účastníkov konania, napadnutý akt bol prijatý na základe sekundárneho práva Spoločenstva. Z tohto dôvodu sa žalobkyňa domnieva, že článok 230 ES predstavuje procesný prostriedok vytvorený autormi Zmluvy na účely preskúmavania zákonnosti takých aktov inštitúcií Spoločenstva, akým je akt, ktorý je predmetom tejto žaloby. V prejednávanej veci však toto tvrdenie nemožno prijať. Zmluvná povaha tohto sporu totiž nemôže byť popretá iba z toho dôvodu, že napadnutý akt bol prijatý na základe nariadenia a nie na základe zmluvy. Je totiž potrebné pripomenúť, že obsah nariadenia č. 2519/97 je v prejednávanej veci súčasťou zmluvných ustanovení zaväzujúcich účastníkov tohto konania.
59. Nakoniec, v rámci svojej odpovede na písomnú otázku položenú Súdom prvého stupňa žalobkyňa tiež podala subsidiárny návrh, v ktorom navrhla zaviazať Komisiu na zaplatenie sumy 346 221,20 eur. V tej istej odpovedi, ako to už bolo konštatované vyššie (pozri body 57 a 58), však žalobkyňa tiež výslovne trvala na výklade svojej žaloby ako žaloby o neplatnosť na základe článku 230 ES. Za týchto okolností Súd prvého stupňa nemôže zmeniť kvalifikáciu, v zmysle už citovanej judikatúry uvedenej v bode 54 vyššie, návrhu na zrušenie žalobkyne, ktorým vo svojej žalobe vymedzila predmet tohto sporu vo vzťahu ku Komisii a Súdu prvého stupňa.
60. Subsidiárny návrh formulovaný žalobkyňou v jej odpovedi na otázku položenú Súdom prvého stupňa, v ktorom navrhla zaviazať Komisiu na zaplatenie sumy 346 221,20 eur, totiž predstavuje nový návrh smerujúci k rozšíreniu predmetu sporu, ktorý je stanovený v žalobe a ktorý je v rozpore s požiadavkami článku 44 ods. 1 v spojení s článkom 48 ods. 2 rokovacieho poriadku, a teda sa musí vyhlásiť za neprípustný (pozri rozsudky Súdu prvého stupňa z 12. júla 2001, Banatrading/Rada, T‑3/99, Zb. s. II‑2123, bod 29, a z 11. januára 2002, Biret & Cie/Rada, T‑210/00, Zb. s. II‑47, bod 49 a tam citovanú judikatúru).
61. Navyše, aj keby sa napadnutý akt považoval – čo v prejednávanej veci neplatí – za akt, ktorý môže byť predmetom žaloby o neplatnosť v zmysle článku 230 štvrtého odseku ES, musel by sa v každom prípade vyhlásiť za neprípustný. Napadnutý akt totiž iba potvrdzuje zamietnutie žiadosti žalobkyne Komisiou, ku ktorému došlo 21. decembra 2001 a proti ktorému sa žalobkyňa ohradila 22. marca 2002 a 25. októbra 2002, pričom tieto námietky Komisia opäť zamietla 16. septembra 2002 a 23. mája 2003 (pozri body 16 až 21 vyššie).
62. Podľa ustálenej judikatúry však nie je rozhodnutie, ktoré iba potvrdzuje predchádzajúce rozhodnutie, napadnuteľným aktom, takže žaloba smerujúca proti takémuto rozhodnutiu je neprípustná (pozri rozsudky Súdneho dvora z 25. októbra 1977, Metro/Komisia, 26/76, Zb. s. 1875, bod 4, a z 5. mája 1998, Spojené kráľovstvo/Komisia, C‑180/96, Zb. s. I‑2265, body 27 a 28; uznesenie Súdu prvého stupňa z 10. júna 1998, Cementir/Komisia, T‑116/95, Zb. s. II‑2261, bod 19 a tam citovanú judikatúru).
63. V prejednávanej veci napadnutý akt tým, že sa v ňom odmieta zaplatenie sumy 346 221,20 eur žalobkyni, o ktorú sa znížila celková suma požadovaná žalobkyňou, nemení postoj Komisie obsiahnutý vo faxe z 21. decembra 2001. Napadnutý akt totiž iba potvrdzuje uvedený fax z 21. decembra 2001. Preto je táto žaloba v každom prípade neprípustná.
64. Vzhľadom na predchádzajúce úvahy je potrebné zamietnuť túto žalobu ako neprípustnú.
65. Navyše bez toho, aby sa odpovedalo na otázku, či by takáto žaloba bola dôvodná, nič nebráni žalobkyni, aby na Súd prvého stupňa podala žalobu na základe článku 238 ES.
O trovách
66. Podľa článku 87 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý nemal vo veci úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže žalobkyňa nemala vo veci úspech a Komisia predložila v tomto zmysle návrhy, je opodstatnené zaviazať žalobkyňu na náhradu trov konania.
Výrok
Z týchto dôvodov
SÚD PRVÉHO STUPŇA (tretia komora)
nariadil:
1. Žaloba sa zamieta ako neprípustná.
2. Žalobkyňa je povinná nahradiť trovy konania.
V Luxemburgu 9. júna 2005