ROZSUDOK SÚDU PRVÉHO STUPŇA (piata komora)
z 10. júna 2004
Vec T‑275/01
Mercedes Alvarez Moreno
proti
Európskemu parlamentu
„Úradníci – Pomocný zamestnanec – Konferenčný tlmočník – Článok 74 PZOZ – Skončenie pracovného pomeru“
Úplné znenie vo francúzštine II - 0000
Predmet:         Žaloba, ktorej predmetom je jednak návrh na zrušenie rozhodnutia ďalej už nezamestnávať konferenčných tlmočníkov, ktorí dosiahli
vek 65 rokov, jednak návrh na náhradu škody.
Rozhodnutie:         Rozhodnutie Parlamentu z 30. novembra 2000, oznámené navrhovateľke 10. februára 2001, a rozhodnutie Parlamentu z 19. júla
2001 o zamietnutí sťažnosti navrhovateľky, sa zrušuje. Vo zvyšnej časti sa žaloba zamieta. Parlament sa zaväzuje na náhradu
všetkých trov konania.
Abstrakt
1.     Úradníci ─ Žaloba ─ Akt spôsobujúci ujmu ─ Pojem ─ Kvalifikácia v rámci posúdenia sudcom
(Služobný poriadok úradníkov, článok 91)
2.     Úradníci ─ Podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov ─ Pomocní zamestnanci ─ Externí tlmočníci, na ktorých sa vzťahuje
článok 78 Podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov ─ Stanovenie neopodstatneného vekového limitu pri zmluvách obmedzených
na určité dni ─ Neuplatniteľnosť článku 74 Podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov
(Podmienky zamestnávania ostatných zamestnancov, články 74 a 78)
3.     Úradníci ─ Žaloba ─ Žaloba o náhradu škody, podaná pri absencii konania pred podaním žaloby podľa služobného poriadku ─ Neprípustnosť
(Služobný poriadok úradníkov, články 90 a 91)
4.     Úradníci ─ Mimozmluvná zodpovednosť inštitúcií ─ Nesprávny služobný postup ─ Nepresný výklad ustanovenia služobného poriadku,
ktorý sám osebe nepredstavuje nesprávny služobný postup
5.     Úradníci ─ Žaloba ─ Žaloba o náhradu škody ─ Zrušenie napadnutého nezákonného aktu ─ Primerané odškodnenie morálnej ujmy
(Služobný poriadok úradníkov, článok 91)
1.     Jedine opatrenia spôsobujúce záväzné právne účinky, ktoré môžu priamo a okamžite ovplyvniť záujmy žalobcu zrejmou zmenou jeho
právnej situácie, predstavujú akty a rozhodnutia, ktoré môžu byť predmetom žaloby o neplatnosť.
Presné právne kvalifikovanie listu alebo vyjadrenia závisí výlučne na posúdení Súdom prvého stupňa, a nie na vôli účastníkov
konania.
(pozri body 64 a 65)
Odkaz na: rozsudok Súdu prvého stupňa z 11. mája 1992, Whitehead/Komisia, T‑34/91, Zb. s. II‑1723, bod 22; rozsudok Súdu prvého
stupňa z 15. júla 1993, Hogan/Parlament, T‑115/92, Zb. s. II‑895, bod 36; rozsudok Súdu prvého stupňa z 20. augusta 1998,
Collins/Výbor pre regióny, T‑132/97, Zb. VS s. I‑A-469 a II‑1379, bod 13; rozsudok Súdu prvého stupňa z 13. júla 2000, Hendrickx/Cedefop,
T‑87/99, Zb. VS s. I‑A-147 a II‑679, bod 37
2.     Zo spoločného výkladu prvého a tretieho odseku článku 78 Podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov vyplýva, že ustanovenia
hlavy III uvedených podmienok sa uplatňujú na pomocných zamestnancov zamestnaných ako konferenční tlmočníci, ktorí boli prijatí
podľa tohto článku, len pokiaľ predstavujú podmienky, ktoré nie sú pokryté podmienkami prijímania a odmeňovania stanovenými
dohodou uzatvorenou podľa prvého odseku.
Pokiaľ ide o zmluvu obmedzenú na určité dni, skončenie pracovného pomeru predstavuje charakteristickú a nevyhnutnú podmienku
prijatia tlmočníka, ktorá je stanovená v takejto zmluve. Z toho vyplýva, že článok 74 Podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov,
týkajúci sa predpokladov, za akých dochádza k ukončeniu pracovného pomeru pomocného zamestnanca, nevyhnutne predstavuje jedno
z ustanovení hlavy III uvedených podmienok, od ktorých sa odchyľuje právna úprava uplatniteľná na pomocných tlmočníkov, ktorí
pracujú v období trvania prác schôdzí.
Okrem toho, s ohľadom na osobitosť zamestnávania uvedených tlmočníkov, ich vek nemôže predstavovať závažnú okolnosť pre výkon
ich práce, keďže ich zamestnávanie musí zahŕňať vekový limit, ktorý, pokiaľ nie je výslovne stanovený, musí byť taký, ako
ho uvádza už citovaný článok 74.
(pozri body 100, 101, 103 až 105 a 108)
3.     V rámci systému opravných prostriedkov zavedeného článkami 90 a 91 služobného poriadku žaloba o náhradu škody, ktorá predstavuje
samostatný právny prostriedok vo vzťahu k žalobe o neplatnosť, je prípustná len ak jej predchádzalo konanie pred podaním žaloby
v súlade s ustanoveniami služobného poriadku. Toto konanie sa líši podľa toho, či škoda, ktorej náhrada sa požaduje, vyplýva
z aktu spôsobujúceho ujmu v zmysle článku 90 ods. 2 služobného poriadku, alebo zo správneho postupu, ktorý nemá rozhodovací
charakter.
V prvom prípade dotknutá osoba môže v stanovených lehotách predložiť orgánu poverenému menovaním sťažnosť na predmetný akt.
Naproti tomu v druhom prípade sa správne konanie musí začať predložením žiadosti v zmysle článku 90 ods. 1 služobného poriadku
s cieľom získať odškodnenie a prípadne pokračovať podaním sťažnosti proti rozhodnutiu, ktorým bola žiadosť zamietnutá.
Keď existuje priama súvislosť medzi žalobou o neplatnosť a žalobou o náhradu škody, tak žaloba o náhradu škody sa pripúšťa
ako akcesorická k žalobe o neplatnosť bez toho, aby jej muselo nevyhnutne predchádzať predloženie žiadosti orgánu poverenému
menovaním na náhradu údajne utrpenej ujmy, či podanie sťažnosti namietajúcej dôvodnosť priameho alebo nepriameho zamietnutia
žiadosti. Naproti tomu, ak uplatňovaná ujma nevyplýva z aktu, ktorého zrušenie sa sleduje, ale z viacerých údajných pochybení
a opomenutí zo strany správy, konanie pred podaním žaloby sa musí jednoznačne začať predložením žiadosti orgánu poverenému
menovaním na náhradu ujmy.
(pozri body 122, 123 a 125)
Odkaz na: rozsudok Súdu prvého stupňa z 15. júla 1993, Camara Alloisio a i./Komisia, T‑17/90, T‑28/91 a T‑17/92, Zb. s. II‑841,
bod 46; rozsudok Súdu prvého stupňa z 28. júna 1996 Y/Súdny dvor, T‑500/93, Zb. VS s. I‑A-335 a II‑977, body 64 a 66
4.     Prijatie nepresného výkladu ustanovenia služobného poriadku a analogicky aj podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov
zo strany správy nepredstavuje samo osebe nesprávny služobný postup.
(pozri bod 129)
Odkaz na: rozsudok Súdneho dvora z 13. júla 1972, Heinemann/Komisia, 79/71, Zb. s. 579, bod 11; rozsudok Súdu prvého stupňa
z 9. júna 1994, X/Komisia, T‑94/92, Zb. VS s. I‑A-149 a II‑481, bod 52
5.     Zrušenie napadnutého aktu môže predstavovať samo osebe primeranú a v zásade aj dostatočnú náhradu akejkoľvek morálnej ujmy,
akú mohla žalobkyňa utrpieť. Zrušenie rozhodnutia inštitúcie ďalej už nezamestnávať pomocných konferenčných tlmočníkov starších
ako 65 rokov, ktoré neobsahuje žiadne negatívne posúdenie schopností žalobkyne, treba považovať za primerané odškodnenie morálnej
ujmy, akú mohla táto utrpieť.
(pozri bod 130)
Odkaz na: rozsudok Súdneho dvora zo 7. februára 1990, Culin/Komisia, C‑343/87, Zb. s. I‑225, body 25 až 29; rozsudok Súdu
prvého stupňa z 26. januára 1995, Pierrat/Súdny dvor, T‑60/94, Zb. VS s. I‑A-23 a II‑77, bod 62