Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEHO
ADVOKÁTA
MACIEJ
SZPUNAR
prednesené
26. februára
2026(1)
Vec C‑234/25
Sky Österreich Fernsehen GmbH
proti
Verein für Konsumenteninformation
[návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podal
Oberster Gerichtshof (Najvyšší
súd,
Rakúsko)]
„ Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania – Ochrana
spotrebiteľa – Práva
spotrebiteľov – Výnimky z práva
na
odstúpenie
od
zmluvy – Strata
práva
na
odstúpenie
od
zmluvy – Digitálna
služba – Digitálny
obsah – Predplatné
streamovacej služby – Kvalifikácia
takejto
služby “
I.      Úvod
1.        V posledných
rokoch
sa
využívanie
platforiem
prenosu v reálnom
čase
(ďalej
len
„streamovanie“)
spopularizovalo,
pričom
ponuka
týchto
platforiem
sa
výrazne
rozšírila:
spotrebiteľom
je
dnes k dispozícii
množstvo
platforiem a obsah,
ktorý
ponúkajú,
je
bohatý.
Hoci
každá z týchto
platforiem
má
určite
svoje
špecifiká,
niektoré
hlavné
charakteristiky
majú
spoločné.
2.        Poskytovanie
streamovacej služby
teda
vedie k sprístupneniu
obsahu,
ako
sú
videá
alebo
hudobné
diela,
spotrebiteľovi
na
účely
ich
sledovania
alebo
počúvania.
Tento
obsah
je
uložený
na
serveri,
ku
ktorému
majú
spotrebitelia
prístup
so
svojím
koncovým
zariadením
prostredníctvom
hypertextového
odkazu
alebo
aplikácie.
Môžu
tak
sledovať
alebo
počúvať
dielo
vybrané z obsahu
dostupného
cez
internet
naživo
alebo
na
požiadanie v závislosti
od
podmienok
svojho
predplatného a poskytnutej
ponuky.
3.        Vo
väčšine
prípadov
poskytovanie
streamovacej služby
ponúka
spotrebiteľovi
tiež
možnosť
stiahnutia
vybraného
obsahu,
aby
ho
mohol
sledovať
alebo
počúvať
aj
bez
internetového
pripojenia. V takom
prípade
sa
teda
vybrané
dielo
uloží
na
vlastné
pamäťové
médium a možno
ho
sledovať, a to
aj
bez
prístupu
na
internet,
vo
všeobecnosti
počas
obmedzeného
obdobia,
po
uplynutí
ktorého
už
nebude
možné
získať
prístup k dotknutému
obsahu
vo
forme
stiahnutého
súboru,
pričom
tento
obsah
je
stále
dostupný
online.
4.        Okrem
toho s ponukou
obsahu
na
sledovanie
alebo
počúvanie
je
zvyčajne
spojená
personalizácia
jeho
prezentácie
na
platforme,
ktorá
je
špecifická
pre
každého
spotrebiteľa,
prostredníctvom
playlistov,
akými
sú
prebiehajúce
sledovania
alebo
počúvania,
alebo
personalizovaných návrhov
na
základe
obsahu,
ktorý
už
bol
využitý.
5.        Tieto
platformy
sú
podstatou
prejednávanej
veci, v ktorej
musí
Súdny
dvor
určiť,
či
sa
má
poskytovanie
streamovacej služby
kvalifikovať
ako
„ponuka
‚digitálneho
obsahu‘
alebo
ako
ponuka
‚digitálnej
služby‘“ v zmysle
ustanovení
smernice
2011/83/EÚ(2).
6.        Takáto
kvalifikácia
nie
je
len
sémantická.
Podľa
ustanovení
tejto
smernice
totiž
právo
na
odstúpenie
od
zmluvy
stanovené
uvedenou
smernicou
môže
zaniknúť
pred
uplynutím
lehoty
14
dní,
ktorú v zásade
stanovuje v prípade,
keď
sa
poskytuje
„digitálny
obsah“,
ale
nie v prípade
ponuky
„digitálnej
služby“.
II.    Právny rámec
A.      Právo Únie
1.      Smernica 2019/770
7.        Odôvodnenia
19 a 57
smernice
(EÚ)
2019/770(3) uvádzajú:
„(19)      Smernica
by
mala
riešiť
problematiku
jednotlivých
kategórií
digitálneho
obsahu,
digitálnych
služieb a ich
dodávania. S cieľom
reagovať
na
rýchly
technologický
vývoj a udržanie
nadčasového
charakteru
pojmu
digitálny
obsah
alebo
digitálna
služba
by
sa
táto
smernica
mala
vzťahovať
okrem
iného
na
počítačové
programy,
aplikácie,
video
súbory,
audio
súbory,
hudobné
súbory,
digitálne
hry,
elektronické
knihy
(e‑knihy)
alebo
iné
elektronické
publikácie,
ale
aj
digitálne
služby,
ktoré
umožňujú
vytváranie,
spracúvanie,
prístup
alebo
uchovávanie
dát v digitálnej
forme
vrátane
softvéru
ako
služby,
napríklad
výmenu
video
súborov a audio
súborov
alebo
hostiteľské
služby
pre
iné
súbory,
textové
editory
alebo
hry
ponúkané v prostredí
kumulovaných
serverových
výpočtov
(cloud computing) a sociálnych
médií.
Keďže
existuje
veľa
spôsobov
dodávania
digitálneho
obsahu
alebo
digitálnych
služieb,
napríklad
prenos
na
hmotnom
nosiči,
jeho
sťahovanie
spotrebiteľmi
na
ich
zariadenia,
internetové
vysielanie,
umožnenie
prístupu k skladovacím
kapacitám
digitálneho
obsahu
alebo
prístup k využívaniu
sociálnych
médií,
táto
smernica
by
sa
mala
uplatňovať
na
všetok
digitálny
obsah
bez
ohľadu
na
médium
použité
na
prenos
digitálneho
obsahu
alebo
digitálnej
služby
alebo
na
poskytnutie
prístupu k digitálnemu
obsahu
alebo k digitálnej
službe.
Táto
smernica
by
sa
však
nemala
vzťahovať
na
služby
prístupu k internetu.
…
(57)      Digitálny
obsah
alebo
digitálne
služby
by
sa
mohli
spotrebiteľom
dodávať
aj
nepretržite
počas
určitého
obdobia.
Nepretržité
dodávanie
môže
predstavovať
prípady,
keď
obchodník
sprístupňuje
spotrebiteľom
určitú
digitálnu
službu
počas
určitého
alebo
neurčitého
obdobia,
ako
napríklad
dvojročná
zmluva o cloudovom
úložisku
alebo
neobmedzené
členstvo
na
platforme
sociálnych
médií.
Charakteristickým
prvkom
tejto
kategórie
je
skutočnosť,
že
spotrebiteľom
sú
digitálny
obsah
alebo
digitálna
služba
prístupné
alebo
dostupné
len
počas
obmedzeného
trvania
zmluvy
alebo
počas
platnosti
zmluvy
na
dobu
neurčitú.
Preto
je
odôvodnené,
aby
bol v takýchto
prípadoch
obchodník
zodpovedný
len
za
nesúlad,
ktorý
sa
prejaví
počas
uvedeného
obdobia.
Prvok
nepretržitého
dodávania
nemusí
nevyhnutne
znamenať
dlhodobé
dodávanie.
Prípady
ako
internetové
vysielanie
videí
by
sa
mali
považovať
za
nepretržité
dodávanie
počas
určitého
obdobia
bez
ohľadu
na
skutočné
trvanie
audiovizuálneho
súboru.
Prípady, v ktorých
sa
konkrétne
prvky
digitálneho
obsahu
alebo
digitálnej
služby
sprístupňujú
pravidelne
alebo
pri
viacerých
príležitostiach
počas
obmedzeného
trvania
zmluvy
alebo
počas
platnosti
zmluvy
na
dobu
neurčitú,
by
sa
tiež
mali
považovať
za
nepretržité
dodávanie
počas
určitého
obdobia,
napríklad
keď
sa v zmluve
stanovuje,
že
kópia
antivírusového
softvéru
sa
môže
používať
jeden
rok a bude
sa
automaticky
aktualizovať
prvý
deň
každého
mesiaca
počas
tejto
doby,
alebo
že
obchodník
vydá
aktualizácie
vždy,
keď
budú k dispozícii
nové
prvky
digitálnej
hry, a digitálny
obsah
alebo
digitálna
služba
sú
dostupné
alebo
prístupné
spotrebiteľom
iba
počas
obmedzeného
trvania
zmluvy
alebo
počas
platnosti
zmluvy
na
dobu
neurčitú.“
8.        Článok 2
tejto
smernice,
nazvaný
„Vymedzenie
pojmov“, v bodoch 1 a 2
stanovuje:
„Na
účely
tejto
smernice
sa
uplatňuje
toto
vymedzenie
pojmov:
1.      ‚digitálny
obsah‘
sú
dáta,
ktoré
sa
vyprodukujú a dodajú v digitálnej
forme;
2.      ‚digitálna
služba‘
je:
a)      služba,
ktorá
spotrebiteľovi
umožňuje
vytvárať,
spracúvať
alebo
uchovávať
údaje v digitálnej
forme
alebo
mať k takýmto
údajom
prístup;
alebo
b)      služba,
ktorá
umožňuje
výmenu
údajov v digitálnej
forme
alebo
akúkoľvek
inú
interakciu s údajmi v digitálnej
forme,
ktoré
nahráva
alebo
vytvára
spotrebiteľ
alebo
iní
používatelia
uvedenej
služby.“
9.        Článok 3
uvedenej
smernice,
nazvaný
„Rozsah
pôsobnosti“, v odseku
5 písm. g)
stanovuje:
„5.      Táto
smernica
sa
neuplatňuje
na
zmluvy
týkajúce
sa:
…
g)      dodávania
digitálneho
obsahu,
keď
sa
digitálny
obsah
sprístupňuje
verejnosti v rámci
predstavenia
alebo
podujatia,
ako
je
napríklad
digitálne
filmové
premietanie,
okrem
prenosu
signálu;“
10.      Článok 5
tej
istej
smernice s názvom
„Dodanie
digitálneho
obsahu
alebo
digitálnej
služby“
stanovuje:
„1.      Obchodník
dodá
digitálny
obsah
alebo
digitálnu
službu
spotrebiteľovi.
Pokiaľ
sa
zmluvné
strany
nedohodnú
inak,
obchodník
dodá
digitálny
obsah
alebo
digitálnu
službu
bez
zbytočného
odkladu
po
uzavretí
zmluvy.
2.      Obchodník
si
splní
povinnosť
dodania,
keď:
a)      sa
umožní
dostupnosť
digitálneho
obsahu
alebo
akýchkoľvek
prostriedkov
vhodných
na
prístup k digitálnemu
obsahu
alebo
jeho
stiahnutie
alebo
sa
umožní
prístup k nim
spotrebiteľovi
alebo
do
fyzického
alebo
virtuálneho
priestoru,
ktorý
si
spotrebiteľ
[na
tento
účel
zvolil];
b)      sa
digitálna
služba
sprístupní
spotrebiteľovi
alebo
do
fyzického
alebo
virtuálneho
priestoru,
ktorý
si
spotrebiteľ
na
tento
účel
zvolil.“
2.      Smernica (EÚ) 2019/2161
11.      Odôvodnenia
30 a 38
smernice
(EÚ)
2019/2161(4) uvádzajú:
„(30)      Vymedzenia
pojmov
digitálny
obsah a digitálne
služby v [smernici
2011/83]
by
sa
mali
zosúladiť s vymedzeniami
uvedenými v [smernici
2019/770].
Digitálny
obsah,
na
ktorý
sa
vzťahuje
[smernica
2019/770],
zahŕňa
jednorazovú
dodávku,
sériu
jednotlivých
dodávok
alebo
nepretržité
dodávanie
počas
určitého
obdobia.
Prvok
nepretržitého
dodávania
nemusí
nevyhnutne
znamenať
dlhodobé
dodávanie.
Prípady
ako
internetové
vysielanie
videí
(web‑streaming)
by
sa
mali
považovať
za
nepretržité
dodávanie
počas
určitého
obdobia
bez
ohľadu
na
skutočné
trvanie
audiovizuálneho
súboru.
Preto
môže
byť
zložité
rozlišovať
medzi
určitými
druhmi
digitálneho
obsahu a digitálnych
služieb,
keďže
obidva
môžu
zahŕňať
nepretržité
dodávanie
zo
strany
obchodníka
počas
celej
doby
platnosti
zmluvy.
Medzi
digitálne
služby
patria
napríklad
služby
spoločného
využívania
videosúborov a zvukových
súborov a iné
hostiteľské
služby,
textové
editovanie
alebo
hry
ponúkané v rámci
cloudu,
cloudového
úložiska,
webmailu,
sociálnych
médií a cloudových
aplikácií.
Neustála
účasť
poskytovateľa
služby
opodstatňuje
uplatňovanie
pravidiel
týkajúcich
sa
práva
na
odstúpenie
od
zmluvy
podľa
[smernice
2011/83],
ktoré
spotrebiteľovi
účinne
umožňuje
odskúšať
službu a v lehote
14
dní
od
uzavretia
zmluvy
sa
rozhodnúť,
či
ju
bude
ďalej
využívať
alebo
nie.
Pre
mnohé
zmluvy o dodávaní
digitálneho
obsahu,
ktorý
sa
nedodáva
na
hmotnom
nosiči,
je
typické
jednorazové
dodanie
spotrebiteľovi
konkrétneho
digitálneho
obsahu,
ako
napríklad
konkrétneho
hudobného
alebo
obrazového
súboru.
Zmluvy o dodávaní
digitálneho
obsahu,
ktorý
sa
nedodáva
na
hmotnom
nosiči,
naďalej
podliehajú
výnimke z práva
na
odstúpenie
od
zmluvy
stanovenej v článku 16
prvom
odseku písm. m)
[smernice
2011/83],
podľa
ktorej
spotrebiteľovi
zaniká
jeho
právo
na
odstúpenie
od
zmluvy
po
začatí
plnenia
zmluvy,
ktorým
môže
byť
napríklad
stiahnutie
alebo
stríming obsahu,
pokiaľ
spotrebiteľ
vyjadril
predchádzajúci
výslovný
súhlas
so
začatím
plnenia
zmluvy
počas
lehoty
na
uplatnenie
práva
na
odstúpenie
od
zmluvy a potvrdil,
že v dôsledku
toho
mu
zaniká
právo
na
odstúpenie
od
zmluvy. V prípade
pochybností,
či
ide o zmluvu o dodávaní
služieb
alebo
zmluvu o dodávaní
digitálneho
obsahu,
ktorý
sa
nedodáva
na
hmotnom
nosiči,
by
sa
mali
uplatňovať
pravidlá
upravujúce
právo
na
odstúpenie
od
zmluvy o dodávaní
služieb.
…
(38)      V článku 16
prvom
odseku písm. m)
[smernice
2011/83]
sa
stanovuje
výnimka z práva
na
odstúpenie
od
zmluvy,
pokiaľ
ide o digitálny
obsah,
ktorý
sa
nedodáva
na
hmotnom
nosiči,
ak
spotrebiteľ
vyjadril
predchádzajúci
výslovný
súhlas
so
začatím
plnenia
zmluvy
pred
uplynutím
lehoty
na
uplatnenie
práva
na
odstúpenie
od
zmluvy a potvrdil,
že
tým
stráca
svoje
právo
na
odstúpenie
od
zmluvy. V článku 14
ods. 4 písm. b)
uvedenej
smernice
sa
stanovuje
zmluvná
sankcia v prípade,
ak
obchodník
nesplní
túto
požiadavku,
konkrétne
taká,
že
spotrebiteľ
nemusí
zaplatiť
za
použitý
digitálny
obsah.
Požiadavka
na
získanie
predchádzajúceho
výslovného
súhlasu a potvrdenia
spotrebiteľa
je
vzhľadom
na
to
relevantná
iba
pre
digitálny
obsah
dodávaný
za
úhradu
ceny.
Preto
je
potrebné
zmeniť
článok 16
prvý
odsek písm. m)
tak,
aby
sa
požiadavka,
podľa
ktorej
musia
obchodníci
získať
predchádzajúci
výslovný
súhlas a potvrdenie
spotrebiteľa,
uplatňovala
iba
na
zmluvy,
na
základe
ktorých
je
spotrebiteľ
povinný
zaplatiť.“
3.      Smernica 2011/83
12.      Smernica
2011/83
bola
zmenená
smernicou
2019/2161.
Lehota
na
prebratie
uplynula
28. novembra
2021 a vnútroštátne
ustanovenia
preberajúce
smernicu
sa
musia
uplatňovať
od
28. mája
2022.
13.      Článok 2
smernice
2011/83,
zmenenej
smernicou
2019/2161,
stanovuje:
„Na
účely
tejto
smernice
sa
uplatňujú
tieto
vymedzenia
pojmov:
…
6.      ‚zmluva o dodávaní
služieb‘
je
akákoľvek
zmluva,
ktorá
nie
je
kúpnou
zmluvou a na
základe
ktorej
obchodník
dodáva
alebo
sa
zaviaže
dodávať
spotrebiteľovi
službu
vrátane
digitálnej
služby;
…
11.      ‚digitálny
obsah‘
je
digitálny
obsah v zmysle
vymedzenia v článku 2
bode 1
[smernice
2019/770];
…
16.      ‚digitálna
služba‘
je
digitálna
služba v zmysle
vymedzenia v článku 2
bode 2
[smernice
2019/770];
…“
14.      Článok 14
tejto
smernice,
zmenenej
smernicou
2019/2161, s názvom
„Záväzky
spotrebiteľa v prípade
odstúpenia
od
zmluvy“
stanovuje:
„…
2a.      V prípade
odstúpenia
od
zmluvy
sa
spotrebiteľ
zdrží
používania
digitálneho
obsahu
alebo
digitálnej
služby a ich
poskytovania
tretím
stranám.
3.      Ak
si
spotrebiteľ
uplatní
právo
na
odstúpenie
od
zmluvy
po
tom,
ako
predložil
žiadosť v súlade s článkom 7
ods. 3
alebo
článkom 8
ods. 8,
uhradí
obchodníkovi
sumu
úmernú
rozsahu
poskytnutého
plnenia
do
chvíle,
keď
obchodníka
informoval o uplatnení
práva
na
odstúpenie
od
zmluvy, v porovnaní s celkovým
rozsahom
služieb,
ktoré
sa
majú
poskytnúť
podľa
zmluvy.
Primeraná
suma,
ktorú
má
spotrebiteľ
uhradiť
obchodníkovi
sa
vypočíta
na
základe
celkovej
ceny
dohodnutej v zmluve.
Ak
je
celková
cena
nadhodnotená,
primeraná
suma
sa
vypočíta
na
základe
trhovej
hodnoty
poskytnutého
plnenia.
4.      Spotrebiteľ
neznáša
žiadne
náklady
za:
…
b)      úplné
alebo
čiastočné
dodanie
digitálneho
obsahu,
ktorý
nie
je
dodaný
na
hmotnom
nosiči,
ak:
i)      spotrebiteľ
neudelil
pred
uplynutím
14‑dňovej
alebo
30‑dňovej
lehoty
uvedenej v článku 9
predchádzajúci
výslovný
súhlas
so
začatím
poskytovania;
ii)      spotrebiteľ
nepotvrdil,
že
udelením
súhlasu
stráca
právo
na
odstúpenie
od
zmluvy,
alebo
iii)      obchodník
neposkytol
potvrdenie v súlade s článkom 7
ods. 2
alebo
článkom 8
ods. 7.
…“
15.      Článok 16
uvedenej
smernice,
zmenenej
smernicou
2019/2161,
stanovuje:
„Členské
štáty
neustanovia
právo
na
odstúpenie
od
zmluvy
uvedené v článkoch 9
až
15 v súvislosti
so
zmluvami
uzavretými
na
diaľku
alebo
mimo
prevádzkových
priestorov,
pokiaľ
ide:
a)      o zmluvy o dodávaní
služieb, u ktorých
došlo k úplnému
dodaniu
služby,
ale
ak
je
spotrebiteľ
na
základe
zmluvy
povinný
zaplatiť,
len
ak
sa
jej
dodávanie
začalo s predchádzajúcim
výslovným
súhlasom
spotrebiteľa,
pričom
spotrebiteľ
potvrdil,
že
po
úplnom
splnení
zmluvy
obchodníkom
mu
zaniká
jeho
právo
na
odstúpenie
od
zmluvy;
…
i)      o dodanie
zapečatených
zvukových
záznamov
alebo
zapečatených
obrazových
záznamov
alebo
zapečateného
počítačového
softvéru,
ktoré
boli
po
dodaní
rozpečatené;
j)      o dodanie
novín,
periodík a časopisov s výnimkou
zmlúv o predplatnom
na
dodávku
takýchto
publikácií;
…
m)      o zmluvy o dodaní
digitálneho
obsahu
nedodávaného
na
hmotnom
nosiči,
ak
sa
jeho
dodanie
už
začalo, a ak
je
spotrebiteľ
na
základe
zmluvy
povinný
zaplatiť,
ak:
i)      spotrebiteľ
udelil
predchádzajúci
výslovný
súhlas
so
začatím
plnenia
zmluvy
počas
lehoty
na
uplatnenie
práva
na
odstúpenie
od
zmluvy;
ii)      spotrebiteľ
potvrdil,
že
mu
tým
zaniká
jeho
právo
na
odstúpenie
od
zmluvy,
a
iii)      obchodník
poskytol
potvrdenie v súlade s článkom 7
ods. 2
alebo
článkom 8
ods. 7.
…“
B.      Rakúske právo
16.      V § 3
Bundesgesetz über Fernabsatz‑ und außerhalb von
Geschäftsräumen geschlossene Verträge (Fern‑ und Auswärtsgeschäfte‑Gesetz – FAGG)
(spolkový
zákon o predaji
na
diaľku a zmluvách
uzatváraných
mimo
prevádzkových
priestorov)(5) sú
stanovené
tieto
definície:
„…
4.      ‚digitálna
služba‘
je
digitálny
obsah
alebo
poskytovanie
digitálnych
služieb;
5.      ‚digitálny
obsah‘
sú
údaje,
ktoré
sa
vytvárajú a dodávajú v digitálnej
forme,
vrátane
údajov
vytvorených
podľa
pokynov
spotrebiteľa;
6.      ‚poskytovanie
digitálnych
služieb‘
je
a)      poskytnutie
služby,
ktorá
spotrebiteľovi
umožňuje
vytvárať,
spracúvať
alebo
uchovávať
údaje v digitálnej
forme
alebo
mať k takýmto
údajom
prístup,
alebo
b)      poskytnutie
služby,
ktorá
umožňuje
výmenu
údajov v digitálnej
forme,
ktoré
nahráva
alebo
vytvára
spotrebiteľ
alebo
iní
používatelia
uvedenej
služby,
alebo
akúkoľvek
inú
interakciu s týmito
údajmi,
a to
vždy
vrátane
služieb,
ktoré
boli
vytvorené
podľa
pokynov
spotrebiteľa.
…“
17.      V § 18
tohto
zákona s názvom
„Výnimky z práva
na
odstúpenie
od
zmluvy“
sa
stanovuje:
„1.      Spotrebiteľ
nemá
právo
na
odstúpenie
od
zmluvy v prípade
zmlúv
uzatvorených
na
diaľku a mimo
prevádzkových
priestorov,
ktoré
sa
týkajú
(1)      poskytovania
služieb,
ak
obchodník
službu
poskytol v plnom
rozsahu,
pričom v prípadoch, v ktorých
je
spotrebiteľ
podľa
zmluvy
povinný
zaplatiť,
právo
odstúpiť
od
zmluvy
zanikne
len
vtedy,
ak
navyše
obchodník
začal
plniť
zmluvu s predchádzajúcim
výslovným
súhlasom
spotrebiteľa a ak
spotrebiteľ
a)      buď
pred
začiatkom
poskytnutia
služieb
potvrdil,
že
berie
na
vedomie,
že
úplným
vykonaním
zmluvy
stráca
právo
na
odstúpenie
od
zmluvy;
b)      alebo
obchodníka
výslovne
vyzval
na
návštevu,
aby
vykonal
opravné
práce;
…
(11)      sprístupnenia
digitálneho
obsahu,
ktorý
sa
nemá
dodávať
na
hmotnom
nosiči,
ak
obchodník
začal s plnením
zmluvy,
pričom v prípadoch, v ktorých
je
spotrebiteľ
podľa
zmluvy
povinný
zaplatiť,
právo
na
odstúpenie
od
zmluvy
zaniká
len
vtedy,
ak
navyše
a)      spotrebiteľ
výslovne
súhlasil
so
začatím
plnenia
zmluvy
pred
uplynutím
lehoty
na
odstúpenie
od
zmluvy;
b)      spotrebiteľ
potvrdil,
že
berie
na
vedomie,
že
predčasným
začatím
plnenia
zmluvy
stratí
svoje
právo
na
odstúpenie
od
zmluvy
a
c)      obchodník
poskytol
spotrebiteľovi
vyhotovenie
zmluvy
alebo
potvrdenie
podľa § 5
ods. 2
alebo § 7
ods. 3.
…“
III. Spor vo veci samej, prejudiciálna otázka a konanie na Súdnom dvore
18.      Sky Österreich Fernsehen GmbH (ďalej
len
„Sky Österreich“),
súkromná
televízna
spoločnosť
so
sídlom v Rakúsku,
ponúka
na
tomto
území
okrem
iného
streamovacie služby.
Digitálny
obsah,
ktorý
je
sprístupnený
na
sledovanie,
sa
nachádza
na
serveri,
ku
ktorému
zákazníci
dostali
možnosť
prístupu
so
svojím
koncovým
zariadením
prostredníctvom
odkazu
alebo
aplikácie,
aby
mohli
prostredníctvom
internetu
sledovať
programy
zahrnuté
do
ich
predplatného, a to
buď
naživo
alebo
na
požiadanie.
Možné
je
aj
sťahovanie, v závislosti
od
príslušných
poskytovateľov
licencií
na
práva
používania.
Digitálny
obsah
možno
uložiť
na
vlastné
pamäťové
médium a sledovať
ho
nezávisle
od
online
prístupu.
Stiahnutý
obsah
možno
sledovať
len
raz a musí
sa
prezrieť
do
konca v rámci
48
hodín
od
začiatku
prezerania.
19.      Online
predplatné
streamovacích služieb
je
možné
len
vtedy,
ak
zákazník
kliknutím
súhlasí s touto
zmluvnou
podmienkou:
„Pri
objednaní
predplatného:
Beriem
na
vedomie
poučenie
Sky
X o odstúpení
od
zmluvy.
Súhlasím,
aby
Sky
už
pred
uplynutím
14
dňovej
lehoty
na
odstúpenie
od
zmluvy
začala
vykonávať
zmluvu a na
základe
toho v prípade
objednávky
predplatného
strácam
svoje
právo
na
odstúpenie
od
zmluvy.“
20.      Verein für Konsumenteninformation (ďalej
len
„VKI“),
združenie
na
ochranu
spotrebiteľov,
sa
domnieva,
že
táto
informácia o práve
na
odstúpenie
od
zmluvy
poskytnutá
spotrebiteľom
je
nedostatočná.
Podľa
jej
názoru
predplatné
streamovacích služieb
predstavuje
„digitálnu
službu“, a preto
až
úplné
poskytnutie
služby
vedie k zániku
práva
na
odstúpenie,
ak
spotrebiteľ
potvrdil,
že
toto
právo v tom
okamihu stratí.
Naproti
tomu
Sky Österreich zastáva
názor,
že
streamovacia služba
predstavuje
„digitálny
obsah“,
takže
právo
na
odstúpenie
od
zmluvy
zaniká
hneď
po
začatí
plnenia
zmluvy.
21.      Žaloba
združenia
VKI,
ktorou
sa
toto
združenie
domáhalo,
aby
sa
spoločnosti
Sky Österreich uložila
povinnosť
upustiť
od
používania
vyššie
uvedenej
zmluvnej
podmienky
vo
svojich
obchodných
vzťahoch
so
spotrebiteľmi,
bola
na
prvom
stupni
zamietnutá.
Odvolací
súd
však
vyhovel
odvolaniu
združenia
VKI a zmenil
prvostupňový
rozsudok
tak,
že
streamovaciu službu
ponúkanú
spoločnosťou
Sky Österreich kvalifikoval
ako
„digitálnu
službu“, v prípade
ktorej
právo
na
odstúpenie
od
zmluvy
nemôže
zaniknúť
už
pri
začatí
plnenia
zmluvy,
ale
až v okamihu,
keď
bola
služba
úplne
poskytnutá.
22.      Na
základe
opravného
prostriedku,
ktorý
podala
Sky Österreich,
sa
Oberster Gerichtshof (Najvyšší
súd,
Rakúsko),
ktorý je predkladajúcim vnútroštátnym
súdom,
pýta
na
kritériá
umožňujúce
určiť,
či
streamovacie služby,
ktoré
ponúkajú
služby
porovnateľné
so
službami
spoločnosti
Sky Österreich,
majú
byť
zaradené
medzi
zmluvy o digitálnom
obsahu
alebo
zmluvy o digitálnych
službách.
23.      Podľa
predkladajúceho
vnútroštátneho
súdu
služba
poskytovaná
spoločnosťou
Sky Österreich spĺňa
podmienku
údajov,
„ktoré
sa
vytvárajú a dodávajú v digitálnej
forme“, a teda
zodpovedá
definícii
„digitálneho
obsahu“.
Poznamenáva,
že
streamovanie
znamená
len
spôsob
prenosu
dát,
pri
ktorom
sa
dáta
môžu
už
počas
prenosu
pozerať
alebo
počúvať.
Toto
plnenie
by
sa
však
mohlo
považovať
aj
za
„[uchovávanie
údajov] v digitálnej
forme
alebo
[prístup] k takýmto
údajom“, a teda
za
„digitálnu
službu“, a to
tým
skôr,
že
nie
je
poskytované
jednorazovo,
že
je
vo
všeobecnosti
sprevádzané
zodpovedajúcou
aktualizáciou
ponuky a individuálnymi
odporúčaniami
založenými
na
správaní
dotknutého
používateľa a že
zmluva
je v zásade
navrhnutá
tak,
aby
mala
určitú
dobu
trvania.
24.      Za
týchto
podmienok
Oberster Gerichtshof (Najvyšší
súd)
rozhodol
prerušiť
konanie a položiť
Súdnemu
dvoru
túto
prejudiciálnu
otázku:
„Má
sa
článok 16 písm. m) v spojení s článkom 2
bodom 11
[smernice
2011/83]
vykladať v tom
zmysle,
že
ponuka
streamovacích služieb, v prípade
ktorých
sa
digitálny
obsah,
ktorý
je k dispozícií
na
sledovanie,
nachádza
na
serveri,
na
ktorý
zákazníci
dostali
možnosť
prístupu
so
svojím
koncovým
zariadením
prostredníctvom
linku
alebo
aplikácie, a následne
prostredníctvom
internetu
môžu
sledovať
programy
obsiahnuté v ich
predplatnom
tak
naživo,
ako
aj
na
požiadanie,
resp. alternatívne
stiahnuť
digitálny
obsah a uložiť
na
vlastnom
nosiči a bez
ohľadu
na
online
prístup
si
ho
môžu
pozrieť
raz
za
48
hodín,
predstavuje
dodanie
‚digitálneho
obsahu‘ v zmysle
týchto
ustanovení?“
25.      Písomné
pripomienky
predložili
VKI,
Sky Österreich,
talianska a poľská
vláda,
ako
aj
Európska
komisia.
Pojednávanie
sa
nekonalo.
IV.    Analýza
26.      Svojou
jedinou
prejudiciálnou
otázkou
sa
predkladajúci
vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či
sa
článok 2
bod 11 a článok 16 písm. m)
smernice
2011/83
majú
vykladať v tom
zmysle,
že
streamovacia služba, v rámci
ktorej
sa
obsah
sprístupnený
spotrebiteľovi
nachádza
na
serveri,
ku
ktorému
zákazníci
dostali
možnosť
prístupu
prostredníctvom
hypertextového
odkazu
alebo
aplikácie,
aby
si
ho
mohli
pozrieť
naživo
alebo
na
požiadanie,
či
dokonca
offline
po
jeho
stiahnutí,
predstavuje
ponuku
„digitálneho
obsahu“,
na
ktorú
sa
za
určitých
podmienok
nemusí
vzťahovať
právo
na
odstúpenie
od
zmluvy v lehote
14
dní
stanovené v tejto
smernici.
27.      Sky Österreich obhajuje
tvrdenie,
že
služba,
ktorú
poskytuje,
sa
má
kvalifikovať
ako
„ponuka
‚digitálneho
obsahu‘“,
pri
ktorej
sa
dá
predpokladať,
že
právo
spotrebiteľa
na
odstúpenie
od
zmluvy v lehote
14
dní
sa
neuplatní
pod
podmienkou,
že
spotrebiteľ
bol o tom
informovaný a potvrdil,
že
toto
právo
mu
zanikne.
Naproti
tomu
všetci
ostatní
účastníci
konania
tvrdia,
že
ponuka
takej
streamovacej služby, o akú
ide
vo
veci
samej,
je
ponukou
„digitálnej
služby“,
na
ktorú
sa
nemôže
vzťahovať
výnimka z práva
na
odstúpenie
od
zmluvy
stanovená v článku 16 písm. m)
smernice
2011/83,
takže
spotrebitelia
by
mali
mať
lehotu
14
dní
na
to,
aby v prípade
potreby
zrušili
svoje
predplatné.
A.      O pojmoch „digitálny obsah“ a „digitálna služba“
28.      Pojmy
„digitálny
obsah“ a „digitálna
služba“
sú v tomto
poradí
vymedzené v článku 2
bodoch 11 a 16
smernice
2011/83,
ktorý
odkazuje
na
definície
uvedené v článku 2
bodoch 1 a 2
smernice
2019/770.
29.      V súlade s ustálenou
judikatúrou
treba
pri
výklade
týchto
ustanovení
zohľadniť
nielen
ich
znenie,
ale
aj
kontext,
do
ktorého
patria, a ciele
sledované
právnou
úpravou,
ktorej
sú
súčasťou.(6)
1.      Doslovný výklad
30.      Článok 2
body 11 a 16
smernice
2011/83
vymedzuje
„digitálny
obsah“
ako
„dáta,
ktoré
sa
vyprodukujú a dodajú v digitálnej
forme“ a „digitálnu
službu“
ako
službu,
ktorá
buď
„spotrebiteľovi
umožňuje
vytvárať,
spracúvať
alebo
uchovávať
údaje v digitálnej
forme
alebo
mať k takýmto
údajom
prístup“,
alebo
„umožňuje
výmenu
údajov v digitálnej
forme
alebo
akúkoľvek
inú
interakciu s údajmi v digitálnej
forme,
ktoré
nahráva
alebo
vytvára
spotrebiteľ
alebo
iní
používatelia
uvedenej
služby“.
31.      Treba
konštatovať,
že
znenie
smernice
2011/83
neumožňuje
presne
vymedziť,
čo
patrí
do
ponuky
digitálneho
obsahu a čo
do
ponuky
digitálnej
služby.
Ako
uvádza
predkladajúci
vnútroštátny
súd,
ponuku
streamovania
možno
kvalifikovať
ako
„dodanie
digitálneho
obsahu“,
keďže
umožňuje
sprístupnenie a sledovanie
údajov
vytvorených v digitálnej
forme, a tiež
ako
„poskytnutie
digitálnej
služby“,
ktorá
umožňuje
spotrebiteľovi
prístup k údajom a ich
dočasné
uchovávanie.
32.      Normotvorca
Únie
okrem
toho
pripúšťa,
že
stále
môžu
existovať
pochybnosti o tom,
či
je
určitá
zmluva
zmluvou o poskytnutí
služby
alebo
zmluvou o dodaní
digitálneho
obsahu,
ktorý
sa
nedodáva
na
hmotnom
nosiči.(7)
33.      Treba
teda
pristúpiť k systematickému a teleologickému
výkladu
týchto
ustanovení s cieľom
vymedziť
hranicu
medzi
dodaním
digitálneho
obsahu v zmysle
článku 2
bodu 11
smernice
2011/83,
zmenenej
smernicou
2019/2161, a poskytovaním
digitálnych
služieb v zmysle
článku 2
bodu 16
tejto
smernice.
2.      Systematický výklad
34.      V prvom
rade,
aj
keď
samotné
znenie
článku 2
bodov 11 a 16
smernice
2011/83
neumožňuje
presne
vymedziť,
čo
spadá
pod
pojem
„digitálny
obsah“
alebo
pod
pojem
„digitálna
služba“,
užitočné
usmernenia
poskytujú
práve
smernice
2011/83 a 2019/2161,
konkrétne
ich
odôvodnenia.
35.      Na
jednej
strane,
pokiaľ
ide o digitálny
obsah,
odôvodnenie
19
smernice
2011/83 v jej
pôvodnom
znení
tak
uvádza
ako
príklady
„počítačové
programy,
aplikácie,
hry,
hudba,
videá
alebo
texty,
bez
ohľadu
na
to,
či
sú
získavané
prostredníctvom
sťahovania,
alebo
metódou
streamingu z hmotného
nosiča
alebo
iným
spôsobom“.
Okrem
toho,
pokiaľ
ide o digitálne
služby,
odôvodnenie
30
smernice
2019/2161
odkazuje
na
„služby
spoločného
využívania
videosúborov a zvukových
súborov a iné
hostiteľské
služby,
textové
editovanie
alebo
hry
ponúkané v rámci
cloudu,
cloudového
úložiska,
webmailu,
sociálnych
médií a cloudových
aplikácií“.
36.      Hoci
normotvorca v odôvodnení
30
smernice
2019/2161
opäť
pripúšťa,
že
„môže
byť
zložité
rozlišovať
medzi
určitými
druhmi
digitálneho
obsahu a digitálnych
služieb“,
prostredníctvom
týchto
rôznych
príkladov
uvádza
určité
usmernenia k tomu,
čo
charakterizuje
ponuku
„digitálneho
obsahu“ v porovnaní s ponukou
„digitálnej
služby“.
Prvá z nich
tak
zahŕňa
jednorazovú
ponuku,
ktorá
je
časovo
obmedzená a týka
sa
ponúkaného
obsahu,
zatiaľ
čo
druhá
predpokladá
určitú
dobu
trvania a záväzok
zo
strany
obchodníka,
takže
samotné
dodanie
určitého
obsahu
nepokrýva
celé
poskytnutie
služby.
37.      Na
druhej
strane
to
vyplýva
aj
zo
spresnení,
ktoré
poskytol
normotvorca,
opäť v odôvodneniach
smerníc
2011/83,
2019/770 a 2019/2161.
Uvádza
sa v nich
totiž,
že
digitálny
obsah
„zahŕňa
jednorazovú
dodávku,
sériu
jednotlivých
dodávok
alebo
nepretržité
dodávanie
počas
určitého
obdobia“(8),
zatiaľ
čo
digitálne
služby
predpokladajú
„neustálu
účasť
poskytovateľa
služby“(9).
To
je
podľa
môjho
názoru
rozhodujúce
kritérium
na
vymedzenie
toho,
čo
spadá
pod
pojem
„digitálny
obsah“ a pod
pojem
„digitálna
služba“.
38.      Ako
zdôrazňuje
Komisia,
neustála
účasť
poskytovateľa
služieb
odhaľuje
určitú
dynamiku, a to
tak
pokiaľ
ide o sprístupnený
obsah,
ako
aj o služby
ponúkané
súčasne s týmto
sprístupnením.
Inak
povedané,
ponuka
digitálnej
služby
sa
na
rozdiel
od
ponuky
digitálneho
obsahu
nemôže
obmedziť
na
jednorazové a obmedzené
sprístupnenie.
39.      V druhom
rade
sa
mi
takýto
výklad
zdá
byť
potvrdený
znením
článku 2
bodov 11 a 16
smernice
2011/83 s prihliadnutím
na
jej
článok 16 písm. m),
podľa
ktorého
sa
právo
na
odstúpenie
od
zmluvy
za
určitých
podmienok
neuplatňuje
na
zmluvy o dodaní
digitálneho
obsahu.
40.      Takáto
výnimka z práva
na
odstúpenie
od
zmluvy
je
totiž
odôvodnená
skutočnosťou,
že v prípade
ponuky
digitálneho
obsahu
spotrebiteľ
presne
vie,
aký
obsah
sa
chystá
sledovať
alebo
počúvať,
keďže
ide o jednorazovú a špecifickú
ponuku.
Okrem
toho,
len
čo
bol
sprístupnený
obsah
prehliadnutý
alebo
vypočutý,
má
pre
spotrebiteľa
už
len
obmedzený
význam,
keďže
bol
využitý v celom
rozsahu.
Neexistuje
teda
obdobie,
počas
ktorého
by
si
spotrebiteľ
mohol
vyskúšať
sprístupnený
obsah.
41.      Inak
je
to v prípade
ponuky
digitálnej
služby. V takom
prípade
je
totiž
existencia
práva
na
odstúpenie
od
zmluvy
vzhľadom
na
účasť
obchodníka a plnenia
spojené
so
sprístupnením
obsahu
plne
odôvodnená. V rámci
predplatného
streamovacej platformy
si
tak
zákazník
môže
„vyskúšať“
platformu,
aby
sa
oboznámil s katalógom
diel,
ktoré
ponúka, s jej
prostredím a ponúkanými
možnosťami
sledovania
alebo
počúvania,
ako
aj s možnou
personalizáciou
platformy
na
základe
využitého
obsahu. V tejto
situácii
teda
nejde
len o spotrebovanie
ponúkaného
obsahu,
ale o overenie,
či
služba
ponúkaná
obchodníkom
ako
celok
vyhovuje
spotrebiteľovi.
Ak
to
tak
nie
je,
môže
uplatniť
svoje
právo
na
odstúpenie
od
zmluvy.
42.      V každom
prípade z riešenia
prijatého
Súdnym
dvorom v rozsudku
PE
Digital(10) vyplýva,
že
článok 16 písm. m)
smernice
2011/83
predstavuje
výnimku z práva
na
odstúpenie
od
zmluvy,
ktorý
sa
má
ako
ustanovenie
práva
Únie
obmedzujúce
práva
priznané
na
účely
ochrany
spotrebiteľov
vykladať
reštriktívne.(11) Inými
slovami,
pojem
„digitálny
obsah“,
ktorý
vedie k uplatneniu
výnimky z práva
na
odstúpenie
od
zmluvy,
nemôže
mať
širší
význam, a preto
by
sa
mal
podľa
môjho
názoru
obmedziť
na
jednorazové
úkony
dodania.
Ak
služba
presahuje
rámec
takéhoto
úkonu,
mala
by
byť
teda
kvalifikovaná
ako
„digitálna
služba“ v zmysle
článku 2
bodu 16
tejto
smernice.
43.      Za
týchto
podmienok
zastávam
názor,
že
zo
systematického
výkladu
článku 2
bodov 11 a 16 a článku 16 písm. m)
smernice
2011/83
vyplýva,
že
taká
streamovacia služba, o akú
ide v prejednávanej
veci,
nepredstavuje
ponuku
„digitálneho
obsahu“.
44.      Túto
úvahu
podporuje
aj
teleologický
výklad
týchto
ustanovení.
3.      Teleologický výklad
45.      Cieľom
smernice
2011/83
je
vytvoriť
spravodlivú
rovnováhu
„medzi
vysokou
úrovňou
ochrany
spotrebiteľa a konkurencieschopnosťou
podnikov“(12).
46.      Ako
už
Súdny
dvor
rozhodol,
cieľom
práva
na
odstúpenie
od
zmluvy
je
chrániť
spotrebiteľa v osobitnej
situácii
pri
kúpe
na
diaľku,
keď
nemá
možnosť
konkrétne
vidieť
výrobok
alebo
sa
oboznámiť s charakteristikami
služby
pred
uzavretím
zmluvy.
Právo
na
odstúpenie
od
zmluvy
teda
kompenzuje
nevýhodu,
ktorá
vzniká
spotrebiteľovi
pri
zmluve
na
diaľku,
takým
spôsobom,
že
mu
priznáva
zodpovedajúcu
lehotu
na
rozmyslenie,
počas
ktorej
má
možnosť
preskúmať a vyskúšať
nadobudnutý
tovar.(13)
47.      Výnimka z práva
na
odstúpenie
od
zmluvy
stanovená v článku 16 písm. m)
smernice
2011/83
sa
týka
ochrany
obchodníka v prípade,
keď
je
obsah,
ktorý
ponúka,
známy a možno
ho
okamžite
využiť. V takejto
situácii,
ako
zdôrazňuje
talianska
vláda,
spotrebiteľ v plnom
rozsahu
využíva
všetky
výhody
plnenia v okamihu
jeho
poskytnutia.
Okrem
toho,
ako
tvrdí
Sky Österreich, v súvislosti s digitálnym
obsahom
nie
je
možné
obnoviť
status
quo ante v prospech
záujmov
obchodníka,
takže
umožnenie
spotrebiteľovi
neskôr
odstúpiť
od
zmluvy
by v konečnom
dôsledku
znamenalo,
že
obchodník
dodá
digitálny
obsah
bezplatne.
48.      Za
týchto
podmienok
práve
širšia
povaha
„digitálnej
služby“,
ktorá
si
vyžaduje
neustále
zapojenie
obchodníka
na
rozdiel
od
jednoduchého
dodania
„digitálneho
obsahu“,
odôvodňuje,
aby
spotrebiteľ
mohol
uplatniť
svoje
právo
na
odstúpenie
od
zmluvy,
ak
po
vyskúšaní
služby
nie
je
spokojný.
Naproti
tomu
práve
jednorazová a špecifická
povaha
„digitálneho
obsahu“
odôvodňuje
to,
že
spotrebiteľ
si
ho
nemôže
vyskúšať,
pričom
pred
sprístupnením
dotknutého
obsahu
bol
oboznámený s tým,
aké
presné
plnenie
dostane.
49.      Z preskúmania
cieľov
smernice
2011/83,
zmenenej
smernicou
2019/2161,
teda
rovnako
vyplýva,
že
taká
streamovacia služba, o akú
ide v prejednávanej
veci,
nepredstavuje
ponuku
„digitálneho
obsahu“,
na
ktorú
sa
nemusí
vzťahovať
právo
na
odstúpenie
od
zmluvy v lehote
14
dní
stanovené v tejto
smernici.
B.      O možnosti zneužitia
50.      Takýto
záver
nie
je
podľa
môjho
názoru
spochybnený
tvrdením
spoločnosti
Sky Österreich,
podľa
ktorého
umožnenie
spotrebiteľovi
využiť
svoje
právo
na
odstúpenie
od
zmluvy v rámci
predplatného
takej
streamovacej ponuky, o akú
ide
vo
veci
samej,
by
určite
viedlo k zneužívaniu
predplatného.
51.      Sky Österreich tak
uvádza,
že
najväčší
nárast
predplatného
streamovacej služby
je
zaznamenaný
najmä
pri
vydaní
prvej
alebo
poslednej
série
populárnych
seriálov
alebo v čase
kľúčových
zápasov
futbalových
súťaží.
Poznamenáva,
že
ak
by
mal
spotrebiteľ
možnosť
zrušiť
svoje
predplatné
ihneď
po
využití
obsahu,
mohol
by
dotknutý
obsah
sledovať
takmer
zadarmo.
52.      Ako
však
zdôraznila
Komisia,
túto
možnosť
zneužitia
normotvorca
výslovne
zohľadnil v článku 14
ods. 3
smernice
2011/83,
zmenenej
smernicou
2019/2161, v ktorom
stanovil,
že
„ak
si
spotrebiteľ
uplatní
právo
na
odstúpenie
od
zmluvy…,
uhradí
obchodníkovi
sumu
úmernú
rozsahu
poskytnutého
plnenia
do
chvíle,
keď
obchodníka
informoval o uplatnení
práva
na
odstúpenie
od
zmluvy, v porovnaní s celkovým
rozsahom
služieb,
ktoré
sa
majú
poskytnúť
podľa
zmluvy“.
53.      Toto
riešenie
sa
uplatní
aj v prípade,
ak
spotrebiteľ
zruší
svoje
predplatné
streamovacej platformy:
obchodník
dostane
kompenzáciu
zodpovedajúcu
sprístupneniu
obsahu
počas
obdobia,
keď k nemu
mal
spotrebiteľ
prístup.
54.      Podľa
spoločnosti
Sky Österreich by
však
takáto
kompenzácia
nebola
dostatočná
vzhľadom
na
judikatúru
Súdneho
dvora,
podľa
ktorej
na
určenie
primeranej
sumy,
ktorú
má
spotrebiteľ
zaplatiť
obchodníkovi,
keď
tento
spotrebiteľ
výslovne
požiadal,
aby
sa
plnenie
zmluvy
začalo
počas
lehoty
na
odstúpenie
od
zmluvy, a od
tejto
zmluvy
odstúpil,
treba v zásade
zohľadniť
cenu
dohodnutú v zmluve
za
všetky
plnenia,
ktoré
sú
predmetom
tej
istej
zmluvy, a vypočítať
časovo
proporcionálnu
sumu.(14) Takýto
výpočet
by
pritom
podľa
tejto
spoločnosti
nezohľadňoval
rozdielne
hodnoty
ponúkaného
obsahu,
keďže
finálová
fáza
športovej
súťaže
má
inú
ekonomickú
hodnotu
ako
denný
seriál.
55.      Nemožno
totiž
opomenúť
skutočnosť,
že
spotrebitelia
by
sa
mohli
pokúsiť
uplatniť
svoje
právo
na
odstúpenie
od
zmluvy
len
preto,
aby
mali
prístup k jedinému
atraktívnemu
obsahu, a že
taký
výpočet
proporcionálnej
sumy,
ako
je
stanovený v judikatúre,
nemusí
byť
primeranou
kompenzáciou
obchodníka.
56.      Chcem
však
uviesť,
že
na
jednej
strane
článok 14
ods. 3
smernice
2011/83
stanovuje
zaplatenie
sumy
úmernej
rozsahu
poskytnutého
plnenia,
bez
akejkoľvek
zmienky o dĺžke
trvania
poskytovania
dotknutej
služby.
Na
druhej
strane
riešenie
prijaté
Súdnym
dvorom v rozsudku
PE
Digital(15) je
podľa
môjho
názoru
odôvodnené
skutočnosťou,
že
ekonomická
hodnota
ponúkanej
služby v tejto
veci – internetovej
stránky
na
zoznámenie – bola
stabilná a konštantná.
Inými
slovami,
pre
spotrebiteľa
nebolo
atraktívnejšie
predplatiť
si
službu v určitom
čase,
aby
získal
konkrétny
obsah.
57.      Vzhľadom
na
tieto
úvahy
zastávam
názor,
že
toto
riešenie
nemožno
striktne
uplatniť
na
situáciu
finančnej
kompenzácie,
ktorú
má
zaplatiť
spotrebiteľ,
ktorý
uplatnil
svoje
právo
na
odstúpenie
od
zmluvy
po
tom,
čo
si
predplatil
streamovaciu platformu,
keďže
táto
kompenzácia
by
mohla
podľa
môjho
názoru
zohľadniť
okrem
doby,
počas
ktorej
spotrebiteľ
zostal
predplatiteľom
platformy,
aj
ekonomickú
hodnotu
rôzneho
sprístupneného a sledovaného
obsahu.(16)
58.      Za
týchto
podmienok
zotrvávam
na
závere
uvedenom v bode 49
vyššie.
V.      Návrh
59.      Vzhľadom
na
všetky
predchádzajúce
úvahy
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
odpovedal
na
prejudiciálnu
otázku,
ktorú
položil
Oberster Gerichtshof (Najvyšší
súd,
Rakúsko),
takto:
Článok 2
body 11 a 16 a článok 16 písm. m)
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady
2011/83/EÚ z 25. októbra
2011 o právach
spotrebiteľov,
ktorou
sa
mení a dopĺňa
smernica
Rady
93/13/EHS a smernica
Európskeho
parlamentu a Rady
1999/44/ES a ktorou
sa
zrušuje
smernica
Rady
85/577/EHS a smernica
Európskeho
parlamentu a Rady
97/7/ES,
zmenenej
smernicou
Európskeho
parlamentu a Rady
(EÚ)
2019/2161 z 27. novembra
2019,
sa
majú
vykladať v tom
zmysle,
že:
streamovacia služba, v rámci
ktorej
sa
obsah
sprístupnený
spotrebiteľovi
nachádza
na
serveri,
ku
ktorému
zákazníci
dostali
možnosť
prístupu
prostredníctvom
hypertextového
odkazu
alebo
aplikácie,
aby
si
ho
mohli
pozrieť
naživo
alebo
na
požiadanie,
či
dokonca
offline
po
jeho
stiahnutí,
nepredstavuje
ponuku
„digitálneho
obsahu“.
1      Jazyk
prednesu:
francúzština.
2      Smernica
Európskeho
parlamentu a Rady z 25. októbra
2011 o právach
spotrebiteľov,
ktorou
sa
mení a dopĺňa
smernica
Rady
93/13/EHS a smernica
Európskeho
parlamentu a Rady
1999/44/ES a ktorou
sa
zrušuje
smernica
Rady
85/577/EHS a smernica
Európskeho
parlamentu a Rady
97/7/ES
(Ú. v. EÚ L 304,
2011,
s. 64).
3      Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 20. mája 2019 o určitých aspektoch týkajúcich sa zmlúv o dodávaní digitálneho obsahu a digitálnych služieb (Ú. v. EÚ L 136, 2019, s. 1).
4      Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 27. novembra 2019, ktorou sa menia smernica Rady 93/13/EHS a smernice Európskeho parlamentu a Rady 98/6/ES, 2005/29/ES a 2011/83/EÚ, pokiaľ ide o lepšie presadzovanie a modernizáciu predpisov Únie v oblasti ochrany spotrebiteľa (Ú. v. EÚ L 328, 2019, s. 7).
5      BGBl.
I
č. 109/2022.
6      Rozsudky
zo
17. novembra
1983,
Merck
(292/82,
EU:C:1983:335, bod 12); z 22. decembra
2022,
Sambre & Biesme a Commune de
Farciennes (C‑383/21 a C‑384/21,
EU:C:2022:1022, bod 54), a z 15. januára
2026,
AVR‑Afvalverwerking (C‑692/23,
EU:C:2026:4, bod 37), a z 15. januára
2026,
Ambito territoriale di
caccia Ancona 2
(C‑615/24,
EU:C:2026:10, bod 23).
7      Odôvodnenie
30
smernice
2019/2161.
8      Odôvodnenie
30
smernice
2019/2161.
9      Odôvodnenie
30
smernice
2019/2161.
10      Rozsudok z 8. októbra
2020
(C‑641/19,
EU:C:2020:808).
11      Rozsudok z 8. októbra
2020,
PE
Digital (C‑641/19,
EU:C:2020:808,
bod 43).
12      Odôvodnenie
4
smernice
2011/83 a odôvodnenie
2
smernice
2019/770.
13      Rozsudok z 23. januára
2019,
Walbusch Walter Busch (C‑430/17,
EU:C:2019:47,
bod 45).
14      Rozsudok z 8. októbra
2020,
PE
Digital (C‑641/19,
EU:C:2020:808).
15      Rozsudok z 8. októbra
2020
(C‑641/19,
EU:C:2020:808).
16      V tejto
súvislosti
sa
mi
zdá
byť
posúdenie
ekonomickej
hodnoty
konkrétneho
obsahu
jednoduchšie,
ak
by
bol
takýto
obsah
dostupný
aj
na
kúpu
alebo
prenájom
mimo
akéhokoľvek
predplatného.
Ponuka
takejto
možnosti
síce
pre
obchodníka
znamená,
že
už
nebude
uzatvárať
so
spotrebiteľmi
iba
zmluvy o dlhodobom
predplatnom,
avšak
umožňuje
presné
vyčíslenie
hodnoty
vysielaného
obsahu.