NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
GIOVANNI PITRUZZELLA
prednesené 13. júna 2019 (1)
Vec C‑261/18
Európska komisia
proti
Írsku
„Nesplnenie povinnosti – Nevyhovenie rozsudku z 3. júla 2008, Komisia/Írsko (C‑215/06) – Návrh na uloženie povinnosti zaplatiť penále z omeškania a paušálnu pokutu“
1.        Žalobou, ktorá je predmetom týchto návrhov, podanou podľa článku 260 ods. 2 ZFEÚ, Európska komisia navrhuje, aby Súdny dvor jednak určil, že Írsko tým, že neprijalo nevyhnutné opatrenia s cieľom zabezpečiť súlad s druhou zarážkou vo výroku rozsudku Súdneho dvora z 3. júla 2008, Komisia/Írsko (C‑215/06, EU:C:2008:380, ďalej len „rozsudok Komisia/Írsko“), si nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 260 ZFEÚ, a jednak Írsku uložil za uvedené nesplnenie povinnosť zaplatiť paušálnu pokutu a penále z omeškania, a to až do úplného splnenia povinnosti vyplývajúcej z uvedeného rozsudku.
I.      Skutočnosti predchádzajúce sporu a rozsudok Komisia/Írsko
2.        V roku 2003 sa začali práce na výstavbe veternej farmy v Derrybriene, v grófstve Galway v Írsku (ďalej len „veterná farma v Derrybriene“). Ide o najväčší projekt pozemného využitia veternej energie v Írsku a o jeden z najrozsiahlejších takýchto projektov v Európe. Rôzne fázy povoľovania výstavby veternej farmy v Derrybriene sa opisujú v bode 83 rozsudku Komisia/Írsko takto: „žiadosti o povolenie týkajúce sa prvých dvoch fáz projektu, z ktorých každá sa týkala 23 veterných turbín, boli podané 4. a 18. decembra 1997. Dňa 23. januára 1998 boli podané nové žiadosti, keďže predchádzajúce žiadosti o povolenie boli považované za neplatné. Povolenie bolo udelené 12. marca 1998. Dňa 5. októbra 2000 bola podaná žiadosť o povolenie v súvislosti s treťou fázou prác a vzťahovala sa najmä na 25 turbín a servisné cesty; tejto žiadosti sa 15. novembra 2001 vyhovelo. Navrhovateľ 20. júna 2002 požiadal o povolenie upraviť prvé dve fázy projektu a toto povolenie mu bolo udelené 30. júla 2002. V priebehu októbra 2003 podal navrhovateľ vzhľadom na skončenie platnosti povolenia na prvé dve fázy prác žiadosť o obnovenie tohto povolenia a tejto žiados[ti] sa vyhovelo v priebehu novembra 2003“.
3.        Dňa 16. októbra 2003 došlo v Derrybriene k masívnemu zosuvu pôdy, pri ktorom sa do rieky Owendalulleegh uvoľnilo približne pol milióna metrov kubických rašeliny, čo spôsobilo znečistenie rieky a uhynutie približne 50 000 rýb. Ako vyplýva zo spisu vo veci C‑215/06, vo dvoch vyšetrovacích správach uverejnených vo februári 2004 sa dospelo k záveru, že táto environmentálna katastrofa mala súvisieť so stavebnými prácami na veternej farme v Derrybriene.
4.        V nadväznosti na výzvu z 5. apríla 2001 zaslala Komisia Írsku 21. decembra 2001 odôvodnené stanovisko, v ktorom odkázala na rôzne projekty týkajúce sa ťažby rašeliny, ktoré sa v rozpore so smernicou 85/337(2) realizovali bez predchádzajúceho posúdenia vplyvov na životné prostredie. Dňa 7. júla 2004 zaslala Komisia Írsku doplňujúcu výzvu, v ktorej uviedla rad porušení smernice 85/337, vrátane výstavby veternej farmy v Derrybriene na základe neúplného posúdenia vplyvov na životné prostredie. Po doplňujúcej výzve zaslala Komisia 5. januára 2005 aj doplňujúce odôvodnené stanovisko.
5.        Dňa 11. mája 2006 podala Komisia proti Írsku žalobu na základe článku 226 ZES. Komisia Írsku vytýkala, že neprijalo predpisy potrebné na zabezpečenie toho, aby sa projekty s významným vplyvom na životné prostredie pred ich povolením podrobili postupu posudzovania vplyvov na životné prostredie v súlade so smernicou 85/337, a že umožnilo podávať žiadosti o nápravu po čiastočnom alebo úplnom uskutočnení takýchto projektov, a to v rozpore s preventívnymi cieľmi uvedenej smernice. Komisia rovnako spochybnila podmienky, za ktorých sa veternej farme v Derrybriene vydalo stavebné povolenie.
6.        V rozsudku Komisia/Írsko vyhovel Súdny dvor obom uvedeným námietkam. V druhej zarážke výroku tohto rozsudku Súdny dvor konštatoval, že Írsko tým, že neprijalo všetky opatrenia potrebné na zabezpečenie toho, „aby pred udelením povolenia na výstavbu veternej farmy a na spojené činnosti v Derrybriene, grófstvo Galway, ako aj pred realizovaním prác bolo uskutočnené posúdenie vplyvov projektu na životné prostredie podľa článkov 5 až 10 smernice 85/337 tak v jej pôvodnom znení, ako aj po zmenách a doplneniach vyplývajúcich zo smernice 97/11(3)“, porušilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článkov 2, 4 a 5 až 10 tejto smernice.
II.    Konanie pred podaním žaloby a konanie na Súdnom dvore
7.        Listom z 15. júla 2008 Komisia požiadala Írsko, aby do dvoch mesiacov od vyhlásenia rozsudku Komisia/Írsko poskytlo informácie o opatreniach, ktoré prijalo na účely vyhovenia tomuto rozsudku. V odpovedi z 3. septembra 2008 Írsko vyhlásilo, že rozsudok Komisia/Írsko prijíma v plnom rozsahu, pričom má v úmysle tomuto rozsudku bezodkladne vyhovieť. V súvislosti s veternou farmou v Derrybriene írske orgány Komisii oznámili, že prevádzkovateľ tejto farmy súhlasil s predložením aktualizovaného posúdenia vplyvov na životné prostredie s uvedením údajov podľa článku 5 a prílohy IV smernice 85/337, ktorého cieľom bude „identifikovať, preskúmať a vyhodnotiť priame a nepriame účinky veternej farmy v Derrybriene na životné prostredie, ako aj vzájomné pôsobenie medzi týmito účinkami, a identifikovať prípadné nápravné opatrenia, ktoré je potrebné prijať s cieľom odstrániť nežiaduce účinky“. Uvedené posudzovanie sa malo ukončiť do konca roka 2008.
8.        Dňa 18. septembra 2008 sa konalo stretnutie medzi Komisiou a írskymi orgánmi, počas ktorého írske orgány opätovne potvrdili svoj záväzok nechať uskutočniť opravné posúdenie vplyvov veternej farmy v Derrybriene na životné prostredie. Predmetom tohto stretnutia bola aj diskusia o možnosti vykonať nové posúdenie bez spochybnenia platnosti existujúceho povolenia s tým, že sa dospelo k rozhodnutiu počkať na prijatie zmeny írskej právnej úpravy vo veci postupu legalizácie, ktorý bol stanovený na účely zabezpečenia súladu s prvou zarážkou vo výroku rozsudku Komisia/Írsko.
9.        Dňa 10. marca 2009 írske orgány upovedomili Komisiu, že plánovaná legislatívna zmena povedie k zavedeniu postupu „náhradného povolenia“ (ďalej len „náhradné konanie“), ktoré by iba vo výnimočných prípadoch umožňovalo legalizovať povolenia vydané v rozpore so smernicou 85/337. V súlade so záväzkom prijatým na stretnutí 18. marca 2009 zaslali írske orgány 17. apríla 2009 Komisii rámcový dokument s názvom „ECJ Judgement in case C‑215/06: Draft framework response by Ireland 17 April 2009“ s uvedením opatrení, ktorými Írsko zamýšľalo vyhovieť rozsudku Komisia/Írsko. V časti D tohto dokumentu sa uvádzal opis náhradného konania, ktoré malo byť súčasťou plánovanej legislatívnej zmeny, ktorej prijatie sa predpokladalo koncom roka 2009. Podľa časti E rámcového dokumentu s názvom „Osobitné návrhy týkajúce sa veternej farmy v Derrybriene“ mal prevádzkovateľ tejto veternej farmy predložiť prostredníctvom uvedeného konania žiadosť o náhradné povolenie.
10.      Dňa 26. júna 2009 Komisia zaslala Írsku výzvu v zmysle článku 228 ods. 2 ZES, v ktorej uviedla, že nedostala ďalšie informácie o tom, ako napreduje posudzovanie vplyvov veternej farmy v Derrybriene na životné prostredie. Írsko odpovedalo na túto výzvu 9. septembra 2009, pričom okrem iného poukázalo na skutočnosť, že k prijatiu legislatívnej zmeny, v rámci ktorej sa malo zaviesť náhradné konanie, malo dôjsť v krátkom čase, a uviedla, že prevádzkovateľ veternej farmy v Derrybriene súhlasil s tým, že predloží žiadosť o náhradné povolenie a hneď po nadobudnutí účinnosti predmetnej novely vykoná posúdenie vplyvov na životné prostredie.
11.      Vzhľadom na to, že Komisia nedostala ďalšie informácie o prijatí navrhovaných opatrení, 22. marca 2010 zaslala Írsku opätovnú výzvu, na ktorú Írsko odpovedalo listami z 18. mája 2010, 22. júla 2010 a 13. septembra 2010. V liste z 22. júla 2010 írske orgány uviedli, že nová právna úprava, ktorú schválil parlament, nadobudne účinnosť na konci júla. V súvislosti s veternou farmou v Derrybriene írske orgány opätovne informovali, že hneď ako sa zavedie do praxe náhradné konanie, prevádzkovateľ veternej farmy zabezpečí podanie žiadosti o náhradné povolenie, ku ktorej pripojí opravné posúdenie vplyvov na životné prostredie „vrátane informácií o opatreniach prijatých s cieľom napraviť škody na životnom prostredí vyplývajúce z realizácie projektu“. V liste z 13. septembra 2010 írske orgány Komisiu upovedomili o prijatí Planning and Development (Amendment) Act 2010 (No. 30 of 2010) [zákon z roku 2010, ktorým sa menia a dopĺňajú právne predpisy o plánovaní a rozvoji (č. 30/2010), ďalej len „PDAA“]. Časť XA tohto zákona upravuje konanie vo veci vydania náhradného povolenia.
12.      Dňa 19. septembra 2012 Komisia písomne vyzvala írske orgány na predloženie ďalších podrobností o oznámených legislatívnych opatreniach, aby mohla posúdiť ich súlad s rozsudkom Komisia/Írsko. Vzhľadom na to, že Komisia sa dozvedela o pochybnostiach, pokiaľ išlo o vôľu prevádzkovateľa veternej farmy v Derrybriene podať žiadosť o náhradné povolenie, požiadala tiež írske orgány, aby túto otázku preskúmali. Listom z 13. októbra 2012 írske orgány potvrdili, že súčasný prevádzkovateľ veternej farmy v Derrybriene sa odmietol podrobiť náhradnému konaniu, a to jednak z dôvodu nákladov, ktoré by si takéto konanie vyžiadalo, jednak z dôvodu obáv o možné zrušenie povolení. V rovnakom liste írske orgány vysvetlili, že po podrobnejšej analýze práva Únie nadobudli presvedčenie, že právne predpisy Únie nevyžadujú, aby sa spochybnila platnosť už vydaných povolení na účely výstavby veternej farmy v Derrybriene, ktoré medzitým nadobudli právoplatnosť, a že zásady právnej istoty a zákazu spätnej účinnosti právnych predpisov, ako aj judikatúra Súdneho dvora týkajúca sa procesnej autonómie členských štátov bránia takému riešeniu, ktoré by viedlo k zrušeniu uvedených povolení. Za týchto okolností írske orgány usúdili, že akýkoľvek pokus írskych štátnych orgánov prinútiť prevádzkovateľa veternej farmy v Derrybriene k tomu, aby sa podrobil náhradnému konaniu, by takmer určite zastavil súd, ktorý by uznal prednosť práv tohto prevádzkovateľa, zakotvených v Ústave Írska. Z uvedených dôvodov dospeli írske orgány k záveru, že opravné posúdenie vplyvov veternej farmy v Derrybriene na životné prostredie by bolo možné získať iba za predpokladu dobrovoľnej spolupráce prevádzkovateľa veternej farmy. Toto stanovisko írske orgány opakovane uviedli v liste Komisii z 21. decembra 2012.
13.      Dňa 10. mája 2013 írske orgány Komisiu upovedomili, že sa spojili s prevádzkovateľom veternej farmy v Derrybriene, aby preskúmali možnosť „nezávislého a neoficiálneho“ posúdenia vplyvov na životné prostredie, ktoré by sa uskutočnilo na základe „jasného a stručného protokolu o porozumení“. Listom z 13. decembra 2013 informovali írske orgány Komisiu, že prevádzkovateľ veternej farmy v Derrybriene súhlasil s vykonaním predmetného posúdenia, napriek tomu, že je „pevne presvedčený, že nemá danú povinnosť“. V nadväznosti na uvedený list zaslali írske orgány 8. mája a 1. augusta 2014 dokument s názvom „Derrybrien Environmental Review‑Concept“ (ďalej len „koncepčný dokument“), v ktorom sa uvádzalo, že posúdenie vplyvov na životné prostredie týkajúce sa bodov uvedených v prílohe tohto dokumentu a vymedzených na základe „paralelnej dohody“ vykoná nezávislý odborník priamo poverený írskou vládou, ktorého činnosť bude podliehať kontrole riadiaceho výboru. Toto posúdenie nepovedie k zmene existujúcich povolení, ani nebude podliehať súdnemu preskúmaniu. Dňa 6. augusta 2014 príslušné útvary Komisie oznámili írskym orgánom, že podmienky stanovené vo vyššie uvedenom dokumente nespĺňajú požiadavky vyplývajúce so smernice 85/337.
14.      Dňa 15. septembra 2014 informovali írske orgány Komisiu, že s prevádzkovateľom veternej farmy v Derrybriene pracovali na protokole o porozumení. Návrh tohto protokolu zaslali Komisii 11. marca 2015. Na spoločnom rokovaní, ktoré sa konalo 17. novembra 2015, sa Komisia a írske orgány zhodli na tom, že konečné znenie protokolu o porozumení sa urýchlene zašle Komisii.
15.      Vzhľadom na absenciu ďalšej komunikácie vyzvala Komisia 18. januára 2016 írske orgány, aby zaslali konečné znenie protokolu o porozumení. Dňa 7. marca 2016 zaslali írske orgány Komisii nové znenie protokolu o porozumení, pričom uviedli, že o niektorých otázkach ďalej diskutovali s prevádzkovateľom veternej farmy v Derrybriene. E‑mailom zo 6. júna 2016 upozornili útvary Komisie írske orgány na niekoľko bodov nového znenia protokolu o porozumení, ktoré bolo potrebné zmeniť. V nadväznosti na stretnutie z 29. novembra 2016 útvary Komisie upovedomili írske orgány e‑mailom z 15. decembra 2016, že konečné znenie podpísaného protokolu o porozumení bude potrebné doručiť Komisii do konca roka 2016 s tým, že v opačnom prípade podá Komisia začiatkom roka 2017 novú žalobu na Súdny dvor. Dňa 22. decembra 2016 zaslalo Írsko Komisii nové znenie koncepčného dokumentu, ktoré bolo podľa názoru írskych orgánov v úplnom súlade s kritériami stanovenými smernicou 85/337, ako aj nový rámcový dokument z 2. decembra 2015. V sprievodnom liste írske orgány uviedli, že oba dokumenty sa mali podpísať koncom januára 2017.
16.      Dňa 2. októbra 2017 Komisia írskym orgánom písomne oznámila, že vzhľadom na nedostatočný pokrok pri zabezpečovaní súladu s druhou zarážkou vo výroku rozsudku Komisia/Írsko má Komisia v úmysle podať žalobu na Súdny dvor. Írsko reagovalo 16. októbra 2017, pričom pripojilo nový koncepčný dokument podpísaný 11. októbra 2017, v súvislosti s ktorým vyhlásilo, že očakáva odpoveď Komisie. Nové znenie koncepčného dokumentu sa Súdnemu dvoru nepredložilo. Vo svojej žalobe však Komisia uvádza, že tento dokument odkazoval na bilaterálny protokol o porozumení medzi prevádzkovateľom veternej farmy v Derrybriene a írskymi orgánmi, s ktorým však nebola oboznámená.
17.      Listom z 13. decembra 2017 Komisia potvrdila, že do tej doby dosiahnutý pokrok nebol dostatočný z hľadiska vyhovenia druhej zarážke vo výroku rozsudku Komisia/Írsko, pričom zdôraznila že konečné znenie protokolu o porozumení očakávala koncom roka 2016. Dňa 9. januára 2018 írske orgány odpovedali, že protokol o porozumení sa na žiadosť Komisie začlenil do koncepčného dokumentu, že došlo k podpisu uvedeného dokumentu a že sa čakalo na schválenie Komisie, aby sa pristúpilo k neoficiálnemu posúdeniu vplyvov na životné prostredie. Listom z 26. januára 2018 Komisia odpovedala, že bez ohľadu na formality týkajúce sa dokumentov, s ktorými ju írske orgány oboznámili, v priebehu deviatich rokov sa nedosiahol nijaký podstatný pokrok v rámci zavádzania procesu, ktorý by mohol viesť k relevantnému posúdeniu vplyvov veternej farmy v Derrybriene na životné prostredie, pričom z tohto dôvodu Komisia usúdila, že vstúpila do novej fázy, v ktorej už nebola ochotná schváliť „mimosúdnu dohodu“. Komisia tiež Írsku navrhla, aby znova zvážilo možnosť začať voči prevádzkovateľovi veternej farmy v Derrybriene náhradné konanie. V odpovedi z 1. februára 2018 vyjadrili írske orgány poľutovanie nad zhoršením vzťahov spolupráce s Komisiou, pričom tejto inštitúcii vytkli, že nezaujala stanovisko k dokumentom, ktoré jej Írsko zaslalo 22. decembra 2016 a ktoré sa mali považovať za konečné, čím došlo k ďalšiemu omeškaniu, pokiaľ išlo o začatie posúdenia vplyvov na životné prostredie.
18.      Vzhľadom na skutočnosť, že Írsko podľa názoru Komisie neprijalo všetky potrebné opatrenia na zabezpečenie úplného súladu s druhou zarážkou vo výroku rozsudku Komisia/Írsko, podala Komisia 13. apríla 2018 žalobu, ktorá je predmetom týchto návrhov.
19.      Účastníci konania si dvakrát vymenili písomné vyjadrenia a ústne pripomienky predniesli na pojednávaní 1. apríla 2019. V súlade s článkom 62 ods. 2 rokovacieho poriadku Súdny dvor účastníkov konania vyzval, aby na pojednávaní odpovedali na niektoré písomné otázky sudcu spravodajcu. Listom doručeným kancelárii Súdneho dvora 1. apríla 2019, pred zahájením pojednávania, Komisia Súdny dvor informovala, že írske orgány ju upovedomili o tom, že prevádzkovateľ veternej farmy v Derrybriene súhlasil s poskytnutím súčinnosti s cieľom začať náhradné konanie v zmysle PDAA. V rovnaký deň, 1. apríla 2019, postúpili írske orgány kancelárii Súdneho dvora list, ktorý zaslali Komisii 29. marca 2019. V tomto liste sa uvádza, že náhradné konanie sa začne „čo najskôr, tak, aby sa zabezpečilo vykonanie regulačného posúdenia vplyvov na životné prostredie ex post“.
III. O žalobe
A.      O nesplnení povinnosti
1.      Tvrdenia účastníkov konania
20.      Komisia zastáva názor, že Írsko neprijalo opatrenia, ktoré sa vyžadujú na zabezpečenie súladu s druhou zarážkou vo výroku rozsudku Komisia/Írsko. Hoci Írsko vyhlásilo, že je pripravené vyššie uvedenému rozsudku bezodkladne vyhovieť, v priebehu desiatich rokov, ktoré uplynuli od vyhlásenia predmetného rozsudku Súdnym dvorom do podania žaloby, ktorá je predmetom týchto návrhov, sa írske orgány obmedzili iba na to, že predkladali rôzne návrhy zamerané na odstránenie nedostatkov týkajúcich sa veternej farmy v Derrybriene, pričom však nijaký z týchto návrhov nerealizovali.
21.      Írsko predovšetkým v prvom rade uvádza, že z odôvodnenia a výroku rozsudku Komisia/Írsko vyplýva, že nesplnenie povinnosti konštatované Súdnym dvorom sa celkovo týka nesprávneho prebratia smernice 85/337, kým v súvislosti s veternou farmou v Derrybriene sa „nevyžiadal ani nedohodol nijaký konkrétny prostriedok nápravy“.
22.      V druhom rade Írsko pripomína jednak fakt, že povinnosť napraviť dôsledky nevykonania posúdenia vplyvov na životné prostredie v súvislosti s konkrétnym projektom podlieha obmedzeniu procesnej autonómie členských štátov, jednak skutočnosť, že v rozsudku zo 17. novembra 2016, Stadt Wiener Neustadt (C‑348/15, EU:C:2016:882, body 41 a 42), Súdny dvor vyhlásil, že právo Únie nebráni tomu, aby dotknutý členský štát stanovil primeranú lehotu na podanie žaloby proti stavebným povoleniam vydaným v rozpore s povinnosťou vykonať predchádzajúce posúdenie vplyvov na životné prostredie podľa smernice 85/337. V tomto kontexte Írsko uvádza, že povolenia vydané na výstavbu veternej farmy v Derrybriene a na vykonávanie súvisiacich činností bolo možné zrušiť iba rozhodnutím High Court (Vyšší súd, Írsko) prijatým na záver súdneho preskúmania rozhodnutia o vydaní povolenia, a to na základe žaloby, ktorú je potrebné podať v zákonnej lehote, t. j. do ôsmich týždňov odo dňa vydania rozhodnutia.(4) Keďže však zákonné lehoty s cieľom napadnúť platnosť týchto povolení už uplynuli, a to niekoľko rokov predtým, ako Komisia začala konanie o nesplnení povinnosti, ktoré viedlo k prijatiu rozsudku Komisia/Írsko, podľa názoru Írska neexistuje žiadna povinnosť írskych orgánov tieto povolenia zrušiť.
23.      Po tretie Írsko poznamenáva, že ak by sa pripustila možnosť, že rozsudok, ktorým Súdny dvor vyhovuje žalobe o nesplnení povinnosti podľa článku 258 ZFEÚ, a to na záver konania o nesplnení povinnosti, ktoré sa týka iba Komisie a dotknutého členského štátu, by viedol k zrušeniu správneho rozhodnutia, ktoré nadobudlo právoplatnosť na základe vnútroštátneho práva, išlo by o porušenie zásady ochrany legitímnej dôvery adresátov tohto rozhodnutia, a to najmä za okolností, aké nastali v prejednávanej veci, keď medzi vydaním prvého stavebného povolenia a rozsudkom Súdneho dvora vo veci Komisia/Írsko uplynulo takmer desať rokov.
24.      Vo štvrtom rade Írsko namieta, že priebeh konania pred podaním žaloby poukazuje na to, že zdĺhavosť pri prijímaní opatrení na vyhovenie rozsudku Komisia/Írsko nie je spôsobená nedostatočnou spoluprácou zo strany Írska, ale zložitosťou súvisiacich právnych otázok, najmä z hľadiska dodržiavania právnej istoty a ochrany legitímnej dôvery a vlastníckych práv prevádzkovateľa veternej farmy v Derrybriene. Dotknutý členský štát poukazuje na to, že na základe návrhu írskych orgánov z roku 2013 uskutočniť neoficiálne posúdenie vplyvov na životné prostredie zaslali tieto orgány Komisii listom z 22. decembra 2016 koncepčný dokument s cieľom získať od Komisie formálny súhlas, ktorý však nebol udelený. Doba, ktorá uplynula medzi zaslaním tohto dokumentu a zaslaním rovnakého podpísaného dokumentu v októbri 2017, je podľa Írska dôsledkom nedorozumenia medzi írskymi orgánmi a úradníkmi Komisie, ak nie dôsledkom reálneho neposkytnutia spolupráce zo strany Komisie. Írsko rovnako uvádza, že na zabezpečenie súladu s rozsudkom Komisia/Írsko si vyžadovalo začatie konania, ktoré nepatrilo do rozsahu pôsobnosti ustanovení preberajúcich smernicu 85/337, a tiež konštatuje, že samotná Komisia nebola schopná ani v rámci žaloby identifikovať konkrétne opatrenia, ktoré mal dotknutý členský štát prijať, aby odstránil účinky nesplnenia povinnosti, ktoré Súdny dvor konštatoval v druhej zarážke vo výroku uvedeného rozsudku. Za týchto okolností by sa Írsku nemali ukladať sankcie za to, že čakalo po dobu potrebnú na vykonanie príslušných opatrení, ani za to, že takéto opatrenia správne a včas neidentifikovalo.
25.      Napokon Írsko uvádza, že v súčasnosti dosiahlo úplný súlad s druhou zarážkou vo výroku rozsudku Komisia/Írsko, a to vzhľadom na pokrok v rámci neoficiálneho posúdenia vplyvov na životné prostredie stanoveného v koncepčnom dokumente.
2.      Analýza
a)      O rozsahu nesplnenia povinnosti, ktoré sa konštatovalo v druhej zarážke vo výroku rozsudku Komisia/Írsko
26.      Podľa článku 260 ods. 1 ZFEÚ, ak Súdny dvor zistí, že členský štát nesplnil povinnosť, ktorá vyplýva zo Zmlúv, tento štát je povinný urobiť potrebné opatrenia, aby vyhovel rozsudku Súdneho dvora.
27.      V odôvodnení rozsudku Komisia/Írsko Súdny dvor samostatne analyzoval žalobné dôvody Komisie, pričom prvý žalobný dôvod sa týkal nesprávneho prebratia smernice 85/337 do írskeho práva (body 34 až 81), a druhý žalobný dôvod súvisel s podmienkami, za ktorých sa vydali povolenia na výstavbu veternej farmy v Derrybriene, a vykonanie súvisiacich prác (body 82 až 112). Súdny dvor vyhovel vo výrokovej časti predmetného rozsudku obom týmto námietkam, pričom následne vyhlásil, že Írsko nesplnilo dve odlišné povinnosti, ktoré mu z uvedenej smernice vyplývali.
28.      Nesplnenie povinnosti vyplývajúcej z nevykonania posúdenia vplyvov projektu výstavby veternej farmy v Derrybriene na životné prostredie v súlade so smernicou 85/337 je samozrejme dôsledkom uplatnenia ustanovení írskeho práva, ktoré Súdny dvor považoval za nezlučiteľné s ustanoveniami tejto smernice, na konkrétny prípad. To však neznamená, naproti tvrdeniu, ktoré podľa všetkého uvádza Írsko, že toto nesplnenie povinnosti, ktoré je predmetom samostatného zistenia Súdneho dvora v druhej zarážke vo výroku rozsudku Komisia/Írsko, treba považovať za súčasť nesplnenia povinnosti konštatovaného v prvej zarážke.(5)
29.      Z uvedeného vyplýva, že na dosiahnutie súladu s druhou zarážkou vo výroku predmetného rozsudku nebolo postačujúce, aby Írsko upravilo svoju právnu úpravu v súlade so smernicou 85/337 – inak by samostatné zistenie o nesplnení povinnosti podľa tohto bodu stratilo akýkoľvek potrebný účinok –, povinnosťou daného členského štátu však bolo, aby prijal osobitné opatrenia určené na nápravu porušenia uvedenej smernice súvisiaceho s výstavbou projektu veternej farmy v Derrybriene. Skutočnosť, na ktorú upozornilo Írsko, že Súdny dvor v rozsudku Komisia/Írsko nešpecifikoval povahu týchto opatrení, neumožňuje, ako správne uvádza Komisia, spochybniť konštatovanie Súdneho dvora vo veci nesplnenia povinnosti ani povinností, ktoré z predmetného rozsudku pre dotknutý členský štát vyplývajú.
b)      O nevyhnutných opatreniach na dosiahnutie súladu s druhou zarážkou vo výroku rozsudku Komisia/Írsko
1)      O účele posúdenia vplyvov na životné prostredie podľa smernice 85/337
30.      Smernica 85/337 vyžaduje, aby členské štáty prijali všetky potrebné opatrenia na zabezpečenie toho, aby sa pri projektoch, ktoré pravdepodobne budú mať podstatný vplyv na životné prostredie, a to najmä z dôvodu ich charakteru, veľkosti alebo umiestnenia, vykonávalo posudzovanie vplyvov na životné prostredie podľa zásad zosúladených na úrovni Únie.(6) Cieľom tohto posúdenia je v zásade zhromaždiť informácie potrebné na to, aby príslušné orgány členských štátov mohli počas postupu schvaľovania dotknutých projektov identifikovať faktory životného prostredia, ktoré by mohli byť nepriaznivo ovplyvnené, a podľa toho prijať rozhodnutie o vydaní alebo zamietnutí súvisiacich stavebných povolení.(7)
31.      Smernica 85/337 nepochybne vychádza z logiky predchádzania škodám na životnom prostredí(8), v rámci ktorej povinnosť predchádzajúceho posúdenia vplyvov určitého projektu na životné prostredie zodpovedá potrebe, aby príslušné orgány vzali na úrovni rozhodovania do úvahy vplyvy každého procesu technického plánovania a rozhodovania na životné prostredie, a to v čo najskoršej fáze, pričom cieľom je „predchádzanie vzniku znečistenia alebo obťažovania už od začiatku, a nie dodatočné odstraňovanie ich následkov“(9). Zo znenia tejto smernice je však zrejmé, že cieľom posúdenia vplyvov na životné prostredie je tiež umožniť príslušným orgánom členských štátov, aby v prípade vydania povolenia podriadili toto povolenie splneniu podmienok, ktoré znižujú negatívne účinky realizácie projektu na životné prostredie, a prijať opatrenia zaručujúce používanie výsledného diela podľa kritérií správneho environmentálneho riadenia.(10)
32.      Súdny dvor na druhej strane opakovane uviedol, že pôsobnosť smernice 85/337 „je rozsiahla a jej cieľ je veľmi široký“(11), pričom uznal, že by bolo „zjednodušujúce“ a v rozpore s prístupom zamýšľaným normotvorcom Únie, aby „celkové posúdenie“ vplyvov na životné prostredie, na ktoré sa uvedená smernica odvoláva, zohľadňovalo „len priame účinky zamýšľaných stavebných prác bez toho, aby boli zohľadnené vplyvy na životné prostredie, ktoré môžu byť vyvolané používaním alebo prevádzkou stavebných diel, ktoré sú výsledkom týchto prác“(12).
33.      Z uvedeného vyplýva, že na rozdiel od toho, čo podľa všetkého naznačuje Írsko, posúdenie vplyvu na životné prostredie požadované smernicou 85/337 nevyvoláva účinky iba v čase rozhodnutia o povolení dotknutého projektu, ale aj následne v priebehu jeho realizácie a používania výsledného diela, čím sa poskytuje základ pre optimálne riadenie environmentálnych rizík spojených s jeho používaním a pre obmedzenie negatívnych účinkov takéhoto používania na rôzne faktory, ktoré sa pri tomto posúdení zohľadňujú.
34.      Logika spočívajúca v prevencii, ktorá je základom smernice 85/337, preto nemôže členskému štátu, ktorý si nesplnil povinnosť zabezpečiť, aby povoleniu projektu, ktorý môže mať významné vplyvy na životné prostredie, predchádzalo posúdenie vplyvov na životné prostredie, poskytnúť argumenty na to, aby sa vyhol prijatiu potrebných opatrení na nápravu tohto nesplnenia ex post.
2)      O opatreniach potrebných na nápravu dôsledkov nevykonania posúdenia vplyvov na životné prostredie podľa smernice 85/337
35.      Súdny dvor už v minulosti konštatoval, že hoci smernica 85/337 (rovnako ako v súčasnosti platná smernica 2011/92) neobsahuje ustanovenia týkajúce sa dôsledkov vyplývajúcich z porušenia povinnosti uskutočniť predchádzajúce posúdenie vplyvov na životné prostredie, členské štáty sú na základe zásady lojálnej spolupráce zakotvenej v článku 4 ZEÚ povinné odstrániť nezákonné následky tohto porušenia a je preto povinnosťou príslušných orgánoch každého členského štátu „prijať v rámci svojich právomocí všetky opatrenia, všeobecné alebo konkrétne, potrebné na preskúmanie projektov na účely zistenia, či môžu mať významné vplyvy na životné prostredie, a, v prípade kladnej odpovede, tieto vplyvy posúdiť“(13). Navyše dodávam, že túto povinnosť Súdny dvor potvrdil aj v súvislosti so situáciami, v ktorých bol projekt, pri ktorom sa v rozpore so smernicou 85/337 nevykonalo posúdenie vplyvov na životné prostredie, úplne dokončený a príslušné dielo sa už používalo.(14) Súdny dvor tiež uviedol, že opatrenia, ktorých cieľom je odstrániť protiprávne dôsledky porušenia povinnosti uskutočniť predchádzajúce posúdenie vplyvov na životné prostredie, sú najmä „zrušenie alebo pozastavenie už vydaného povolenia s cieľom uskutočniť posúdenie vplyvov daného projektu na životné prostredie v zmysle smernice 85/337“(15). Ak sa prijatie takýchto opatrení stanovuje vo vnútroštátnom práve, príslušné orgány dotknutého členského štátu sú na základe zásady lojálnej spolupráce a v súlade so zásadami ekvivalencie a efektivity povinné ich prijať.(16)
36.      Z uvedeného vyplýva, že v súlade s cieľmi smernice 85/337 uvedenými v bodoch 31 až 33 vyššie, v prípade porušenia povinnosti predchádzajúceho posúdenia vplyvov na životné prostredie pri projekte, ktorý môže mať významné dopady na životné prostredie, sú členské štáty povinné prijať všetky potrebné opatrenia na zabezpečenie toho, aby sa takéto posúdenie alebo opravné posúdenie vykonalo po udelení povolenia, a to aj vtedy, ak realizácia projektu už prebieha alebo prebehla. Pokiaľ to vnútroštátne právo umožňuje, príslušné vnútroštátne orgány sú povinné rozhodnúť o pozastavení platnosti alebo o zrušení vydaného povolenia, a to s cieľom umožniť jeho legalizáciu alebo vydanie nového povolenia zodpovedajúceho ustanoveniam vyššie uvedenej smernice.
37.      Povinnosť dotknutého členského štátu zabezpečiť vykonanie následného posúdenia vplyvov na životné prostredie je tým naliehavejšia v situácii, akou je situácia analyzovaná v týchto návrhoch, v ktorej môže mať dotknutý projekt, najmä pokiaľ ide o jeho veľkosť, obzvlášť významné a trvalé dopady na životné prostredie, jeho realizácia už spôsobila značné škody na životnom prostredí a Súdny dvor konštatoval rozpor so smernicou v rámci konania o nesplnení povinnosti.
38.      Z tohto dôvodu je potrebné odmietnuť tvrdenie Írska, že na účely dosiahnutia súladu s druhou zarážkou vo výroku rozsudku Komisia/Írsko nebolo povinné zrušiť povolenia, ktorých držiteľom je prevádzkovateľ veternej farmy v Derrybriene, ani nariadiť tomuto prevádzkovateľovi, aby vykonal (alebo umožnil vykonanie) následného posúdenia vplyvov na životné prostredie.
c)      O dôvodoch, na ktoré poukázalo Írsko
1)      O obmedzení procesnej autonómie a legitímnej dôvere prevádzkovateľa veternej farmy v Derrybriene
39.      Na účely spochybnenia skutočnosti uvádzanej Komisiou, že v prejednávanej veci ide o prípad nesplnenia povinnosti, sa Írsko v prvom rade domáha zásady procesnej autonómie členských štátov, pričom s odkazom na rozsudok zo 17. novembra 2016, Stadt Wiener Neustadt (C‑348/15, EU:C:2016:882), uvádza, že írske orgány nemali povinnosť opätovne rozhodovať o platnosti povolení vydaných na výstavbu veternej farmy v Derrybriene, ktoré nadobudli právoplatnosť podľa írskeho práva niekoľko rokov pred vyhlásením rozsudku Súdneho dvora vo veci Komisia/Írsko.
40.      V tejto súvislosti pripomínam, že v rozsudku zo 7. januára 2004, Wells (C‑201/02, EU:C:2004:12, bod 65), vyhlásenom v prejudiciálnom konaní týkajúcom sa sporu, ktorý vznikol na základe žaloby jednotlivca proti zamietavému rozhodnutiu vnútroštátneho správneho orgánu vo veci zrušenia alebo zmeny ťažobného povolenia, ktoré bolo vydané bez predchádzajúceho posúdenia vplyvov na životné prostredie(17), Súdny dvor uviedol, že povinnosť príslušných vnútroštátnych orgánov zrušiť alebo pozastaviť povolenie udelené v rozpore so smernicou 85/337 je obmedzené zásadou procesnej autonómie členských štátov.(18) Na základe tejto zásady platí, že v prípade neexistencie právnej úpravy Únie prináleží vnútroštátnemu právnemu poriadku každého členského štátu, aby stanovil procesné postupy pre súdne konania na zabezpečenie ochrany práv jednotlivcov, ktoré vyplývajú z práva Únie, pričom tieto podmienky nesmú byť menej výhodné ako tie, ktoré upravujú podobné situácie vnútorného charakteru (zásada ekvivalencie), ani nesmú viesť k praktickej nemožnosti alebo nadmernému sťaženiu výkonu práv priznaných právnym poriadkom Únie (zásada efektivity).(19)
41.      V rozsudku zo 17. novembra 2016, Stadt Wiener Neustadt (C‑348/15, EU:C:2016:882, body 41 a 42), na ktorý sa Írsko odvoláva, Súdny dvor uviedol, že právo Únie, ktoré nestanovuje pravidlá týkajúce sa lehôt na podanie žaloby proti povoleniam vydaným napriek nesplneniu povinnosti uskutočniť predchádzajúce posúdenie vplyvov na životné prostredie uvedené v článku 2 ods. 1 smernice 85/337, v zásade nebráni tomu, aby členský štát, ak pri tom dodrží zásadu rovnocennosti, stanovil „primeran[é] leh[oty] na podanie žaloby… v záujme právnej istoty, ktorá chráni jednak jednotlivcov a jednak orgány“(20).
42.      Na rozdiel od tvrdení Írska sa domnievam, že s cieľom vyhnúť sa povinnosti dosiahnuť úplný súlad s druhou zarážkou vo výroku rozsudku Komisia/Írsko, sa tento členský štát nemôže účinne dovolávať ani zásady procesnej autonómie členských štátov, ani právoplatnosti rozhodnutí povoľujúcich výstavbu veternej farmy v Derrybriene nadobudnutej v dôsledku uplynutia lehôt na súdne napadnutie týchto rozhodnutí zo strany jednotlivcov.
43.      Na účely dosiahnutia predmetného súladu bolo totiž povinnosťou uvedeného členského štátu prijať všetky potrebné opatrenia, všeobecné alebo konkrétne, na nápravu dôsledkov nevykonania posúdenia vplyvov na životné prostredie v súlade so smernicou 85/337, a to najmä opatrenia vhodné na zabezpečenia realizácie posúdenia vplyvov na životné prostredie ex post.
44.      Uplynutie procesných lehôt na podanie žalôb na ochranu postavenia jednotlivcov proti opatreniam prijatým orgánom verejnej moci v zásade nevylučuje právomoc takéhoto orgánu rozhodnúť v rámci autoremedúry tak, že nezákonné opatrenie zruší alebo pozastaví jeho vykonávanie, ani nevylučuje prijatie opatrení, ktoré držiteľovi stavebného povolenia ukladajú povinnosť dotknuté povolenie legalizovať, a to napríklad prostredníctvom plnenia povinností, ktoré predtým nedodržal, alebo aby upravil prevádzkovanie diel postavených na základe predmetného povolenia takým spôsobom, aby bolo toto prevádzkovanie v súlade s konkrétnymi podmienkami či kritériami stanovenými na ochranu verejného záujmu. Na základe zásady lojálnej spolupráce sú orgány členských štátov povinné prijať v rámci svojich príslušných právomocí uvedené opatrenia a uplatňovať právomoci, ktoré im prináležia, pokiaľ to umožní nápravu porušenia práva Únie.
45.      Je pravda, že v odpovedi na otázku položenú Súdnym dvorom na pojednávaní zástupca Írska spresnil, že írske právo nepriznáva možnosť orgánu verejnej moci zrušiť právoplatné stavebné povolenia, akými sú povolenia vydané na výstavbu veternej farmy v Derrybriene, v rámci autoremedúry z dôvodu verejného záujmu, pričom opätovne poukázal na skutočnosť, že platnosť týchto povolení možno zrušiť iba rozhodnutím High Court (Vyšší súd), ktorý z dôvodu uplynutia lehoty na podanie žaloby už nemôže v danej veci rozhodnúť. Podľa môjho názoru však ani táto skutočnosť neodôvodňuje postoj Írska, podľa ktorého tento členský štát nebol v prejednávanej veci povinný prijať nijaké konkrétne opatrenie na nápravu dôsledkov nesplnenia povinnosti zisteného Súdnym dvorom.
46.      Upozorňujem totiž, že v súčasnosti platné írske právo upravuje postup legalizácie povolení vydaných v rozpore s povinnosťami podľa smernice 85/337, ktorý sa zrejme vzťahuje na okolnosti prejednávanej veci.
47.      Podľa § 177B ods. 1 a § 177B ods. 2 písm. b) časti XA PDAA, ktorý sa zaviedol v rámci legislatívnej reformy z roku 2010, ak sa vydanie povolenia na projekt, pre ktorý sa vyžadovalo posúdenie vplyvov na životné prostredie vyhlásilo v „právoplatnom rozsudku Súdneho dvora Európskej únie“ za nezákonné, príslušný plánovací orgán („planning autority“) zašle prevádzkovateľovi projektu písomné oznámenie, v ktorom mu nariadi, aby požiadal o získanie náhradného povolenia. V odseku 2 písm. c) rovnakého § sa uvádza, že v oznámení sa nariadi, aby prevádzkovateľ predložil spolu s uvedenou žiadosťou opravné vyhlásenie o vplyvoch na životné prostredie („remedial environemental impact statement“).
48.      Írsko vykladá uvedené ustanovenie v tom zmysle, že sa neuplatňuje za okolností, aké nastali v prejednávanej veci, t. j. keď stavebné povolenie nadobudlo právoplatnosť. Takéto obmedzenie však nevyplýva zo znenia § 177B PDAA, ani ho nemožno odvodiť z gramatického výkladu tohto ustanovenia. Naopak, proti výkladu, ktorý zastáva Írsko, svedčí skutočnosť, že v odseku 1 predmetného § sa nerozlišuje medzi rozsudkom Súdneho dvora vyhláseným v rámci návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ktorý je súčasťou vnútroštátneho konania zameraného na napadnutie platnosti predmetného povolenia, a rozsudkom v rámci konania o nesplnení povinnosti, ktorý možno vyhlásiť, ako v prípade rozsudku Komisia/Írsko, po uplynutí lehoty na podanie žaloby proti správnemu rozhodnutiu o povolení alebo po tom, ako vnútroštátny súd žalobu proti danému rozhodnutiu s konečnou platnosťou zamietol.
49.      Okrem toho podotýkam, že – v nedávnom rozhodnutí vo veci týkajúcej sa, okrem iného, uplatnenia § 177B PDAA na vlastníka lomu, ktorého využívanie sa začalo v 60. rokoch, čiže v čase, keď nebolo potrebné získať príslušné povolenie – Supreme Court (Najvyšší súd, Írsko) vyhlásil, že predmetný § sa vzťahuje na „výnimočnú kategóriu“ projektov, pri ktorých Súdny dvor dospel k záveru, že „skôr udelené“ a „inak platné“ povolenie sa vydalo nezákonne z dôvodu neuskutočnenia posúdenia vplyvov na životné prostredie,(21) a to bez uvedenia akýchkoľvek obmedzení vyplývajúcich z právoplatného alebo neprávoplatného charakteru takéhoto povolenia. Na rozdiel od tvrdení Írska sa preto vôbec nepreukázalo, že írske súdy by zastavili akýkoľvek pokus začať voči prevádzkovateľovi veternej farmy v Derrybriene konanie podľa § 177B PDAA.(22)
50.      Napokon pripomínam, že na reštriktívny výklad, ktorý v súčasnosti zastáva Írsko, sa tento členský štát odvolal v rámci konania pred podaním žaloby až v októbri 2012. Predtým írske orgány sústavne vyjadrovali Komisii, a to pred nadobudnutím účinnosti PDAA, ako aj po ňom, ich zámer začať náhradné konanie s cieľom dosiahnuť súlad s príslušnou zarážkou vo výroku rozsudku Komisie/Írsko, ktorý sa týka veternej farmy v Derrybriene. Ako na pojednávaní potvrdilo Írsko, samotné grófstvo Galway zaslalo 12. októbra 2011 prevádzkovateľovi veternej farmy v Derrybriene oznámenie podľa § 177B PDAA, ktoré o niekoľko dní neskôr stiahlo, čím preukázalo, že predmetné ustanovenie vykladalo, aspoň spočiatku, odlišne než dotknutý členský štát.
51.      Za týchto okolností nemôže Írsko účinne tvrdiť, že írske právo neposkytuje nástroje na opätovné preskúmanie povolení, akými sú povolenia týkajúce sa veternej farmy v Derrybriene. Konanie podľa § 177B PDAA predstavuje práve takýto nástroj. Preto bolo úlohou írskych orgánov, aby ho uplatnili s cieľom zabezpečiť úplný súlad s druhou zarážkou vo výroku rozsudku Komisia/Írsko.
52.      Domnievam sa, že úvahy uvedené Írskom súvisiace s ochranou legitímnej dôvery prevádzkovateľa veternej farmy v Derrybriene nemôžu byť prekážkou takého opatrenia zabezpečujúceho súlad s rozsudkom.
53.      V prvom rade je potrebné konštatovať, že cieľom náhradného konania podľa PDAA je v podstate umožniť zmenu, a to v presne vymedzených prípadoch, povolenia vydaného v rozpore so smernicou 85/337, ako aj projektov, v súvislosti s ktorými sa tieto povolenia udelili, a prispôsobiť ich kritériám stanoveným touto smernicou, najmä pokiaľ ide o potrebu vykonať posúdenie vplyvov na životné prostredie. Toto konanie preto nutne nevedie k zrušeniu povolení, ktoré podliehajú zmene, a k následnému ukončeniu povolených činností, ale možno ho obmedziť na uloženie povinnosti legalizovať dotknuté povolenia, vrátane povinnosti vykonať nápravné opatrenia, ktoré by sa prípadne považovali za nevyhnutné.(23)
54.      V druhom rade pripomínam, že v rozsudku zo 17. novembra 2016, Stadt Wiener Neustadt (C‑348/15, EU:C:2016:882), Súdny dvor uviedol, že „projekty, ktorých povolenie už z dôvodu uplynutia lehoty na podanie žaloby stanovenej vnútroštátnou právnou úpravou nepodlieha priamym opravným prostriedkom“ jednoducho nemožno považovať „za legálne povolené v súvislosti s povinnosťou posúdenia vplyvov na životné prostredie“(24), s tým dôsledkom, že ak existuje vo vnútroštátnom práve nástroj na zabezpečenie vykonania takéhoto posúdenia, príslušné orgány dotknutého členského štátu sú povinné ho použiť.(25) Z tejto skutočnosti vyplýva, že prevádzkovateľ dotknutého projektu sa nemôže dovolávať existencie legitímnej dôvery, pokiaľ ide o platnosť povolení vydaných v rozpore s povinnosťou vykonať predchádzajúce posúdenie vplyvov na životné prostredie, ktoré už nemožno napadnúť prostredníctvom vnútroštátneho prostriedku súdnej nápravy, a to s cieľom namietať proti povinnosti vykonať takéto posúdenie ex post, uloženej na základe opatrenia prijatého vnútroštátnymi orgánmi na účely zabezpečenia súladu s rozsudkom Súdneho dvora o nesplnení povinnosti. Uvedené platí tým skôr v prípade prevádzkovateľa veternej farmy v Derrybriene, ktorý je, ako vyplýva zo spisu a ako na pojednávaní potvrdilo Írsko, nezávislou dcérskou spoločnosťou v 100 % vlastníctve spoločnosti Electricity Supply Board (ESB), ktorej 95 % akcií vlastní írsky štát.(26)
55.      Vyššie uvedený záver nie je možné spochybniť na základe doby, ktorá uplynula medzi vydaním predmetných povolení, a vyhlásením rozsudku Komisia/Írsko. Okrem toho poznamenávam, že hoci je pravda, že Súdny dvor vyhlásil predmetný rozsudok v roku 2008, kým posledné povolenie pre veternú farmu v Derrybriene nadobudlo právoplatnosť v roku 2003, v čase udelenia tohto povolenia sa už proti Írsku v každom prípade začalo konanie o nesplnení povinnosti podľa článku 226 ES, ktoré síce priamo nespochybňovalo projekt výstavby tejto veternej farmy, dotknutému členskému štátu sa však vytýkalo systematické porušovanie povinností, ktoré preň vyplývali zo smernice 85/337. Kladiem si preto otázku, do akej miery sa verejnoprávny subjekt môže dovolávať legitímnej dôvery týkajúcej sa platnosti povolenia vydaného za takýchto okolností, ktoré nie je v súlade s uvedenou smernicou.
56.      Napokon, ak by sa aj malo vychádzať z tvrdenia Írska, podľa ktorého sa donucovací postup stanovený v § 177B PDAA na prejednávanú vec nevzťahuje, vzhľadom na právoplatný charakter predmetných povolení poznamenávam, že § 177C tohto zákona umožňuje, aby prevádzkovateľ projektu povoleného bez predchádzajúceho posúdenia vplyvov na životné prostredie požiadal o uplatnenie náhradného konania. PDAA preto ponúkal írskym orgánom okrem autoritatívneho opatrenia aj alternatívny nástroj na nápravu dôsledkov nevykonania posúdenia vplyvov projektu výstavby veternej farmy v Derrybriene na životné prostredie,(27) ktorý mohli tieto orgány vzhľadom na kontrolu, ktorú štát vykonáva nad prevádzkovateľom predmetnej veternej farmy, použiť bez osobitných ťažkostí.
2)      O zložitosti vznesených právnych otázok a nedostatočnej spolupráci Komisie
57.      Na rozdiel od Írska sa nedomnievam, že zabezpečenie súladu s druhou zarážkou vo výroku rozsudku Komisia/Írsko by zahŕňalo osobitné ťažkosti, pokiaľ išlo o identifikáciu opatrení, ktoré sa mali prijať na odstránenie účinkov nesplnenia povinnosti, ani že by nastolilo natoľko zložité právne otázky, ktoré by odôvodňovali predlžovanie v podstate patovej situácie po dobu viac než desať rokov.
58.      Zo spisu vyplýva, že už od prvej výmeny korešpondencie medzi Komisiou a írskymi orgánmi, ako aj počas celého konania pred podaním žaloby bolo uskutočnenie posúdenia vplyvov na životné prostredie ex post
oboma stranami označené za jediné opatrenie na nápravu dôsledkov predbežného nevykonania takéhoto posúdenia. V záverečnej fáze konania pred podaním žaloby Komisia a Írsko diskutovali o spôsobe realizácie takéhoto posúdenia, zo spisu však nevyplýva, že by zvažovali alternatívne opatrenia na zabezpečenie súladu s predmetným rozsudkom.
59.      Až koncom roka 2012, čiže približne štyri roky po vyhlásení rozsudku Súdneho dvora vo veci Komisia/Írsko, vzniesli írske orgány – ktoré až do toho obdobia v súvislosti s prevádzkovateľom veternej farmy v Derrybriene sústavne ubezpečovali o uplatnení náhradného konania – otázky týkajúce sa ochrany právnej istoty a legitímnej dôvery tohto prevádzkovateľa, pričom súčasne Komisii navrhli alternatívne riešenie, t. j. „neregulačné“ posúdenie vplyvov na životné prostredie. Realizáciu tohto riešenia však rovnako poznačil nedostatok podstatného pokroku, ktorý napriek tvrdeniam Írska nemožno pripísať neposkytnutiu súčinnosti zo strany Komisie.
60.      Na rozdiel od tvrdení dotknutého členského štátu sa nedomnievam, že čas, ktorý uplynul medzi dvoma zaslaniami koncepčného dokumentu uvedeného v bode 15 vyššie, t. j. medzi 22. decembrom 2016 a 2. októbrom 2017, možno pripísať na zodpovednosť Komisii. Predovšetkým, ako pripúšťa samotné Írsko, v sprievodnom liste týkajúcom sa prvého zaslania tohto dokumentu sa neuvádza, že by írske orgány pred postupom do ďalšej fázy očakávali formálny súhlas Komisie. V druhom rade znenie tohto dokumentu zaslané v decembri 2016 neobsahovalo podpis prevádzkovateľa veternej farmy v Derrybriene, čo umožňovalo spochybniť závažnosť záväzku, ktorý na seba tento prevádzkovateľ prevzal. Na záver Komisia uvádza, pričom Írsko voči tomu nenamieta, že obsah dokumentu zaslaného v decembri 2016 bol v podstate rovnaký ako obsah predchádzajúceho dokumentu, ku ktorému Komisia vzniesla viacero pripomienok, ktoré írske orgány nezohľadnili.
61.      Všeobecnejšie povedané, podľa môjho názoru Komisia preukázala počas celého konania pred podaním žaloby až nadmernú ústretovosť a ochotu spolupracovať, a to najmä vzhľadom na radikálnu zmenu postoja írskych orgánov vo veci uplatniteľnosti náhradného konania na prevádzkovateľa veternej farmy v Derrybriene, ku ktorej došlo viac ako štyri roky po vyhlásení rozsudku Komisia/Írsko.
62.      Vzhľadom na vyššie uvedené skutočnosti sa nedomnievam, že zdĺhavosť a neúspech konania pred podaním žaloby by bolo možné čo i len čiastočne pripísať zložitosti vznesených právnych otázok, neistote Komisie pri identifikácii opatrení potrebných na dosiahnutie súladu s rozsudkom Komisia/Írsko, či nedostatku spolupráce zo strany tejto inštitúcie.
d)      Záver, pokiaľ ide o existenciu namietaného nesplnenia povinnosti
63.      Viac než desať rokov od rozsudku Komisia/Írsko nielenže nedošlo k vykonaniu posúdenia vplyvov výstavby veternej farmy v Derrybriene a súvisiacich činností na životné prostredie v súlade s požiadavkami smernice 85/337, a to napriek tomu, že Írsko možnosť takéhoto posúdenia nikdy nespochybnilo, ale na účely získania takéhoto posúdenia sa ani nevykonalo nijaké konkrétne opatrenie. Naopak, po tom, čo Írsko vo svojom vyjadrení k žalobe uviedlo, že sa od prevádzkovateľa dotknutej veternej farmy chystá dosiahnuť realizáciu neregulačného posúdenia ex post, pred začatím pojednávania v prejednávanej veci oznámilo, akoby išlo o druh stolovej hry, „návrat na východiskové políčko“ a informovalo Komisiu, že opätovne zmenilo názor na možnosť uplatniť náhradné konanie. Za týchto okolností a na základe všetkých vyššie uvedených úvah je podľa môjho názoru nevyhnutné dospieť k záveru, že v prejednávanej veci došlo k naplneniu skutkovej podstaty nesplnenia povinnosti, ktoré sa Írsku vytýka, a preto je potrebné odmietnuť dôvody, ktoré v tejto súvislosti Írsko uviedlo.
B.      O peňažných sankciách
64.      Komisia v žalobe Súdnemu dvoru navrhuje v súlade s článkom 260 ods. 2 ZFEÚ a na základe svojho oznámenia z 13. decembra 2005 o uplatňovaní článku 228 ZES (ďalej len „oznámenie z roku 2005“)(28), aby za nevyhovenie rozsudku Komisia/Írsko uložil povinnosť spočívajúcu v zaplatení penále a paušálnej pokuty.
65.      Írsko v duplike namieta, že by sa mu nemala uložiť nijaká sankcia, keďže rozsudky z 26. júla 2017, Comune di Corridonia a i. (C‑196/16 a C‑197/16, EU:C:2017:589), a z 28. februára 2018, Comune di Castelbellino (C‑117/17, EU:C:2018:129), z ktorých Komisia vychádza, znamenali odklon od predchádzajúcej judikatúry. Toto tvrdenie je podľa môjho názoru potrebné odmietnuť s ohľadom na úvahy uvedené v bodoch 26 až 38 vyššie.
1.      O penále
66.      Ako sa uvádza v bode 63 vyššie, Írsko nezabezpečilo, prinajmenšom ku dňu pojednávania na Súdnom dvore, súlad s druhou zarážkou vo výroku rozsudku Komisia/Írsko. V prípade, že toto nesplnenie povinnosti bude pretrvávať aj v deň vyhlásenia rozhodnutia o žalobe v prejednávanej veci,(29) uloženie penále na základe článku 260 ods. 2 ZFEÚ je potrebné považovať za dôvodné.(30)
67.      Pokiaľ ide o výšku predmetnej sankcie, prináleží Súdnemu dvoru, aby stanovil také penále, ktoré je jednak prispôsobené okolnostiam, a jednak primerané zistenému nesplneniu povinnosti, ako aj platobnej schopnosti dotknutého členského štátu.(31) V rámci posúdenia Súdnym dvorom patria medzi kritériá, ktoré je potrebné zohľadniť, dĺžka trvania porušenia, stupeň jeho závažnosti a platobná schopnosť dotknutého členského štátu. Pri uplatňovaní týchto kritérií musí Súdny dvor zohľadniť najmä dôsledky, ktoré má nevykonanie rozsudku na verejné a súkromné záujmy, ako aj naliehavosť, s akou je potrebné dosiahnuť to, aby si dotknutý členský štát splnil svoje povinnosti.(32)
68.      Komisia navrhuje uplatniť dennú sumu zodpovedajúcu základnej paušálnej sadzbe 700 eur vynásobenej koeficientmi závažnosti, trvania a odstrašenia, a to v celkovej výške 12 264 eur denne, s účinnosťou odo dňa vyhlásenia rozsudku v prejednávanej veci až do dňa úplného splnenia povinnosti vyplývajúcej z rozsudku Komisia/Írsko.
69.      Pokiaľ ide o závažnosť, Komisia zohľadnila predovšetkým význam porušených pravidiel Únie a súvislosti, za ktorých k tomuto porušeniu došlo, ďalej následky predmetného porušenia a opakujúci sa charakter nezákonného konania Írska v rozpore so smernicou 85/337,(33) pričom po tretie zobrala do úvahy nedostatok spolupráce zo strany tohto členského štátu počas obzvlášť dlhého časového obdobia. So zreteľom na uvedené aspekty a vzhľadom na skutočnosť, že nezabezpečenie súladu s rozsudkom Komisia/Írsko sa týka iba časti tohto rozsudku, Komisia navrhuje koeficient závažnosti 2, a to v rámci stupnice od 1 do 20, stanovenej v oznámení z roku 2005.
70.      Súbor aspektov zohľadnených Komisiou na účely posúdenia závažnosti predmetného nesplnenia povinnosti je podľa môjho názoru relevantný. Naopak, tvrdenia Írska, podľa ktorých by sa v tejto súvislosti malo prihliadnuť na úsilie, ktoré tento členský štát vynaložil s cieľom prispôsobiť sa požiadavkám Komisie, a na nedostatočnú súčinnosť zo strany Komisie, je potrebné odmietnuť. V tomto smere odkazujem na úvahy uvedené v bodoch 58 až 62 vyššie.
71.      Írsko ďalej spochybňuje, že nesplnenie povinnosti konštatované Súdnym dvorom v druhej zarážke vo výroku rozsudku Komisia/Írsko je príčinou škôd na životnom prostredí vyplývajúcich zo zosuvov pôdy v roku 2003, s tým, že táto skutočnosť by sa preto nemala zohľadňovať na účely posúdenia závažnosti predmetného nesplnenia. V tejto súvislosti podotýkam, že z rozsudku Komisia/Írsko vyplýva, že tento členský štát nikdy nespochybnil skutočnosť, že k uvedeným zosuvom došlo v dôsledku vykonávania stavebných prác na veternej farme v Derrybriene (bod 93). Za týchto okolností nemožno vylúčiť, že prostredníctvom predchádzajúceho posúdenia vplyvov na životné prostredie, ktoré by upozornilo na riziká spojené s predmetnými prácami, alebo odporučilo prijatie konkrétnych preventívnych opatrení, by bolo možné predísť škodám, ku ktorým uvedené práce viedli. Pri hodnotení závažnosti nezákonného konania Írska je preto potrebné zohľadniť dôsledky zosuvov pôdy v roku 2003, hoci ich význam v rámci takéhoto posudzovania by sa nemal preceňovať.
72.      Pokiaľ ide o trvanie, Komisia uplatnila najvyšší koeficient stanovený v oznámení z roku 2005, t. j. koeficient 3, a to vzhľadom na obdobie 114 mesiacov, ktoré uplynulo medzi dňom vyhlásenia rozsudku Komisia/Írsko a 25. januárom 2018, čiže dňom podania žaloby v prejednávanej veci. Z ustálenej judikatúry vyplýva, že hoci sa v článku 260 ods. 1 ZFEÚ nešpecifikuje lehota, počas ktorej je potrebné rozsudku vyhovieť, záujem na okamžitom a jednotnom uplatňovaní práva Únie na základe konsolidovanej judikatúry Súdneho dvora vyžaduje, aby sa súlad s takýmto rozsudkom začal zabezpečovať bezodkladne a aby sa ukončil v najkratšej možnej dobe.(34) Pokiaľ ide o prejednávanú vec, protiprávny stav pripisovaný Írsku trvá viac než desať rokov, pričom na účely realizácie posúdenia vplyvov výstavby veternej farmy v Derrybriene a súvisiacich činností na životné prostredie sa nedosiahol nijaký podstatný pokrok. Uvedená doba trvania je nepochybne neprimeraná. Ak sa aj pripustí, že na zabezpečenie súladu s druhou zarážkou vo výroku rozsudku Komisia/Írsko bolo podľa tvrdenia uvedeného členského štátu potrebné začať náhradné konanie, protiprávny stav by po súčasnosť trval viac než sedem rokov, čiže v každom prípade veľmi dlhú dobu.
73.      Komisia napokon uplatnila faktor odstrašenia stanovený v oznámení z roku 2005 pre Írsko, t. j. vo výške 2,92, čo Írsko nespochybnilo.
74.      Na základe vyššie uvedených úvah navrhujem, aby Súdny dvor uložil denné penále v sume 10 000 eur.
2.      O paušálnej  pokute
75.      V súlade s oznámením z roku 2005 Komisia Súdnemu dvoru navrhuje, aby uložil paušálnu pokutu vo výške zodpovedajúcej základnej paušálnej sadzbe vo výške 230 eur vynásobenej faktorom týkajúcim sa závažnosti a faktorom odstrašenia „n“, t. j. sumu 1 343,20 eura za každý deň od 3. júla 2008 do dňa splnenia povinnosti vyplývajúcej z rozsudku Komisia/Írsko, alebo, v prípade nevyhovenia tomuto rozsudku, do vyhlásenia rozsudku v prejednávanej veci, pričom minimálna pevná suma je 1 685 000 eur(35). Na základe úvah uvedených v bode 68 vyššie Súdnemu dvoru navrhujem, aby uvedenú sumu znížil na 1 000 eur.
IV.    Návrh
76.      Na základe všetkých predchádzajúcich úvah navrhujem, aby Súdny dvor rozhodol takto:
–        Írsko si tým, že neprijalo všetky opatrenia potrebné na zabezpečenie súladu s rozsudkom z 3. júla 2008, Komisia/Írsko (C‑215/06, EU:C:2008:380), nesplnilo svoje povinnosti vyplývajúce z článku 260 ods. 1 ZFEÚ,
–        Pokiaľ by uvedené nesplnenie povinnosti pretrvávalo v deň vyhlásenia rozsudku Súdneho dvora v prejednávanej veci, Írsku sa ukladá povinnosť zaplatiť Európskej komisii na účet „Vlastné zdroje Európskej únie“ penále vo výške 10 000 eur za každý deň omeškania pri vykonávaní opatrení potrebných na zabezpečenie súladu s rozsudkom z 3. júla 2008, Komisia/Írsko (C‑215/06, EU:C:2008:380), a to s účinnosťou odo dňa vyhlásenia rozsudku v prejednávanej veci až do úplného splnenia povinnosti vyplývajúcej z rozsudku z 3. júla 2008, Komisia/Írsko (C‑215/06, EU:C:2008:380),
–        Írsku sa ukladá povinnosť zaplatiť Európskej komisii na účet „Vlastné zdroje Európskej únie“ paušálnu pokutu vo výške 1 000 eur za každý deň odo dňa vyhlásenia rozsudku z 3. júla 2008, Komisia/Írsko (C‑215/06, EU:C:2008:380), do dňa splnenia povinnosti vyplývajúcej z rozsudku Komisia/Írsko, alebo, v prípade nevyhovenia tomuto rozsudku, do vyhlásenia rozsudku v prejednávanej veci,
–        Írsku sa ukladá povinnosť nahradiť trovy konania.
1      Jazyk prednesu: taliančina.
2      Smernica Rady z 27. júna 1985 o posudzovaní vplyvov určitých verejných a súkromných projektov na životné prostredie (Ú. v. ES L 175, 1985, s. 40; Mim. vyd. 15/001, s. 248). Uvedenú smernicu nahradila od 16. februára 2012 smernica Európskeho parlamentu a Rady 2011/92/EÚ z 13. decembra 2011 o posudzovaní vplyvov určitých verejných a súkromných projektov na životné prostredie (kodifikované znenie) (Ú. v. EÚ L 26, 2012, s. 1).
3      Smernica Rady z 3. marca 1997, ktorou sa mení a dopĺňa smernica 85/337/EHS o posudzovaní vplyvov určitých verejných a súkromných projektov na životné prostredie (Ú. v. ES L 73, 1997, s. 5; Mim. vyd. 15/003, s. 151).
4      Pozri § 50 Planning and Development Act 2000. Írsko uvádza, že uvedené lehoty je možné predĺžiť, ale iba za podmienok, ktoré sa nevzťahujú na prejednávanú vec.
5      V zmysle autonómie medzi dvoma druhmi nesplnenia povinnosti pozri rozsudok z 5. júla 2007, Komisia/Taliansko (C‑255/05, EU:C:2007:406, body 50 a 51). Všeobecnejšie uvádzam, že Súdny dvor konštatoval pri viacerých príležitostiach nesplnenie povinnosti vyplývajúce z porušenia ustanovení smernice 85/337 s odkazom na jednotlivé projekty, a to jednak oddelene, jednak súčasne so zistením „systémového“ nesplnenia povinnosti, v tomto zmysle pozri napríklad rozsudky z 10. júna 2004, Komisia/Taliansko (C‑87/02, EU:C:2004:363), z 2. júna 2005, Komisia/Taliansko (C‑83/03, EU:C:2005:339); zo 16. marca 2006, Komisia/Španielsko (C‑332/04, neuverejnený, EU:C:2006:180); z 23. novembra 2006, Komisia/Taliansko (C‑486/04, EU:C:2006:732); z 5. júla 2007, Komisia/Taliansko (C‑255/05, EU:C:2007:406); z 24. novembra 2011, Komisia/Španielsko (C‑404/09, EU:C:2011:768), a zo 14. januára 2016, Komisia/Bulharsko (C‑141/14, EU:C:2016:8, týkajúci sa smernice 2011/92).
6      Pozri článok 2 ods. 1 smernice 85/337 v znení zmien podľa smernice 97/11 a prvé, štvrté a šieste odôvodnenie; pozri aj rozsudok z 28. februára 2008, Abraham a i. (C‑2/07, EU:C:2008:133, bod 42).
7      Pozri šieste odôvodnenie smernice 85/337, podľa ktorého by sa „povolenie prípravy verejných a súkromných projektov, ktoré budú mať pravdepodobne významné vplyvy na životné prostredie, malo udeliť len po predchádzajúcom posudzovaní pravdepodobných významných vplyvov týchto projektov na životné prostredie“.
8      Pozri najmä prvé odôvodnenie smernice 85/337.
9      Pozri bod 58 rozsudku Komisia/Írsko. Pozri aj rozsudky z 26. júla 2017, Comune di Corridonia a i. (C‑196/16 a C‑197/16, EU:C:2017:589, bod 33).
10      Pozri najmä článok 5 ods. 3 druhú zarážku smernice 85/337 v znení zmien podľa smernice 97/11, v ktorom sa vyžaduje, aby navrhovateľ okrem iného poskytol popis predpokladaných opatrení s cieľom „zabrániť, znížiť, a ak je to možné, odstrániť podstatné nepriaznivé vplyvy“ súvisiace s projektom, ako aj článok 9 ods. 1 v znení zmien podľa smernice 2003/35, v zmysle ktorého príslušné orgány sprístupnia verejnosti „akékoľvek podmienky… spojené“ s rozhodnutím o udelení alebo zamietnutí povolenia (prvá zarážka), a tiež „ak je to potrebné, popis hlavných opatrení na zamedzenie, zníženie, a ak je to možné, odstránenie hlavných nepriaznivých vplyvov.“ (tretia zarážka).
11      V tomto zmysle pozri rozsudky z 24. októbra 1996, Kraaijeveld a i., vec C‑72/95, Zb. s. I‑5403, bod 31, a zo 16. septembra 1999, WWF a i., vec C‑435/97, Zb. s. I‑5613, bod 40.
12      Pozri rozsudok z 28. februára 2008, Abraham a i. (C‑2/07, EU:C:2008:133, bod 43).
13      Pozri rozsudok zo 7. januára 2004, Wells (C‑201/02, EU:C:2004:12, body 64 a 65), na ktorý sa odkazuje aj v bode 59 rozsudku Komisia/Írsko. Pozri tiež rozsudok z 26. júla 2017, Comune di Corridonia a i. (C‑196/16 a C‑197/16, EU:C:2017:589, bod 35), a analogicky v súvislosti so smernicou 2001/42/ES Európskeho parlamentu a Rady z 27. júna 2001 o posudzovaní účinkov určitých plánov a programov na životné prostredie (Ú. v. ES L 197, 2001, s. 30; Mim. vyd. 15/006. s. 157), rozsudok z 28. februára 2012, Inter‑Environnement Wallonie a Terre wallonne (C‑41/11, EU:C:2012:103, body 42, 43 a 46).
14      Pozri rozsudok zo 7. januára 2004, Wells (C‑201/02, EU:C:2004:12), a rozsudok z 26. júla 2017, Comune di Corridonia a i. (C‑196/16 e C‑197/16, EU:C:2017:589), v rámci ktorého sa prejudiciálna otázka týkala konkrétnych opatrení, ktoré sa majú prijať v prípade nevykonania posúdenia projektu určitého zariadenia na životné prostredie po realizácii tohto projektu (pozri znenie prejudiciálnej otázky v bode 27 tohto rozsudku). Okrem toho v uvedenom rozsudku Súdny dvor v bode 41 spresnil, že „posúdenie uskutočnené po výstavbe určitého zariadenia a jeho uvedení do prevádzky sa nemôže obmedziť na budúce vplyvy tohto zariadenia na životné prostredie, ale musí zohľadniť aj environmentálne vplyvy od okamihu jeho realizácie“. Pozri tiež rozsudok z 28. februára 2018, Comune di Castelbellino (C‑117/17, EU:C:2018:129, bod 30).
15      Pozri rozsudky zo 7. januára 2004, Wells (C‑201/02, EU:C:2004:12, bod 65), a z 26. júla 2017, Comune di Corridonia a i. (C‑196/16 a C‑197/16, EU:C:2017:589, bod 35).
16      Pozri rozsudok zo 7. januára 2004, Wells (C‑201/02, EU:C:2004:12, bod 69). Analogicky pozri tiež rozsudok z 28. februára 2012, Inter‑Environnement Wallonie a Terre wallonne (C‑41/11, EU:C:2012:103, body 45 a 46).
17      Predmetné povolenie bolo vydané v roku 1947.
18      Pozri rozsudok zo 7. januára 2004, Wells (C‑201/02, EU:C:2004:12, bod 65).
19      Pozri okrem iného rozsudok zo 17. novembra 2016, Stadt Wiener Neustadt (C‑348/15, EU:C:2016:882, bod 40), a najnovší rozsudok z 5. marca 2019, Eesti Pagar (C‑349/17, EU:C:2019:172, bod 137 týkajúci sa podmienok vymáhania protiprávnej pomoci).
20      Pozri body 41 a 42 rozsudku zo 17. novembra 2016, Stadt Wiener Neustadt (C‑348/15, EU:C:2016:882). V danej veci išlo o trojročnú lehotu na podanie žaloby vyplývajúcu z rakúskej právnej úpravy.
21      Rozsudok zo 7. novembra 2018 vo veci An Taise‑ The National Trust for Ireland – v‑McTigue Quarries Ltd & ors., body 31 a 74. V tomto rozsudku sa írsky Najvyšší súd konkrétne zaoberá vznikom § 177B, pričom zdôrazňuje, že tento paragraf sa prijal na účely vyhovenia rozsudku Komisia/Írsko (pozri bod 31).
22      List írskych orgánov Komisii z 21. decembra 2012.
23      Pozri § 177K ods. 1 PDAA.
24      Rozsudok zo 17. novembra 2016, Stadt Wiener Neustadt (C‑348/15, EU:C:2016:882, bod 43).
25      V tomto zmysle, pokiaľ ide o situáciu, keď práce alebo fyzické zásahy súvisiace s projektom vyžadujú dodatočné povolenie, pozri rozsudky zo 17. novembra 2016, Stadt Wiener Neustadt (C‑348/15, EU:C:2016:882, bod 44), a zo 17. marca 2011, Brussels Hoofdstedelijk Gewest a i. (C‑275/09, EU:C:2011:154, bod 37).
26      V tejto súvislosti pozri rozsudok zo 14. júna 2007, Medipac ‑ Kazantzidis (C‑6/05, EU:C:2007:337, bod 43).
27      V § 177D ods. 7 písm. b) PDAA sa stanovuje, že v prípade, ak sa vyhovie žiadosti o uplatnenie náhradného konania podanej podľa § 177C tohto zákona, k žiadosti o náhradné povolenie sa pripája opravné posúdenie vplyvov na životné prostredie.
28      SEC(2005) 1658. Sumy uvedené v oznámení z roku 2005 sa aktualizovali prostredníctvom oznámenia z 15. decembra 2017 [C(2017)8720] (ďalej len „oznámenie z roku 2017“).
29      Pozri rozsudok z 22. júna 2016, Komisia/Portugalsko (C‑557/14, EU:C:2016:471, bod 66).
30      Pozri okrem iného rozsudky Komisia/Taliansko (C‑196/13, EU:C:2014:2407, bod 87), a Komisia/Grécko (C‑167/14, EU:C:2015:684, bod 47).
31      Pozri okrem iného rozsudky Komisia/Taliansko (C‑196/13, EU:C:2014:2407, bod 95), a Komisia/Grécko (C‑167/14, EU:C:2015:684, bod 52).
32      Pozri okrem iného rozsudky Komisia/Belgicko (C‑533/11, EU:C:2013:659, bod 69); Komisia/Taliansko (C‑196/13, EU:C:2014:2407, bod 97), a Komisia/Grécko (C‑167/14, EU:C:2015:684, bod 54).
33      Komisia odkazuje na veci C‑392/96, C‑427/07, C‑50/09 a C‑66/06.
34      Pozri najmä rozsudok Komisia/Portugalsko (C‑76/13, EU:C:2014:2029, bod 57).
35      Ide o minimálnu sumu stanovenú pre Írsko v oznámení z roku 2017.