ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (prvá rozšírená komora)
z 2. apríla 2025 (*)
Spoločná zahraničná a bezpečnostná politika – Reštriktívne opatrenia vzhľadom na konanie, ktorým sa narúša alebo ohrozuje územná celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny – Zmrazenie finančných prostriedkov – Zoznam osôb, subjektov a orgánov, na ktoré sa uplatňuje zmrazenie finančných prostriedkov a ekonomických zdrojov – Obmedzenia v oblasti vstupu na územie členských štátov – Zoznam osôb, subjektov a orgánov, na ktoré sa vzťahujú obmedzenia v oblasti vstupu na územie členských štátov – Ponechanie mena žalobcu na zoznamoch – Povinnosť odôvodnenia – Pojem ‚poprední podnikatelia pôsobiaci v Rusku‘ – Článok 2 ods. 1 písm. g) rozhodnutia 2014/145/SZBP – Článok 3 ods. 1 písm. g) nariadenia (EÚ) č. 269/2014 – Námietka nezákonnosti – Nesprávne posúdenie – Právo byť vypočutý – Občianstvo Únie – Sloboda pohybu – Právo vlastniť majetok – Proporcionalita “
veci T‑297/23,
Gennadij Nikolajevič Timčenko, bydliskom v Moskve (Rusko), v zastúpení: T. Bontinck, S. Bonifassi, E. Federova, J. Goffin a J. Bastien, advokáti,
žalobca,
proti
Rade Európskej únie, v zastúpení: M.‑C. Cadilhac a V. Piessevaux, splnomocnení zástupcovia,
žalovanej,
VŠEOBECNÝ SÚD (prvá rozšírená komora),
v zložení: sudca R. Mastroianni, vykonávajúci funkciu predsedu komory, sudcovia M. Brkan, I. Gâlea, T. Tóth (spravodajca) a S. L. Kalėda,
tajomník: H. Eriksson, referentka,
so zreteľom na písomnú časť konania, najmä na:
–        žalobu podanú do kancelárie Všeobecného súdu 24. mája 2023,
–        návrh na úpravu žaloby podaný do kancelárie Všeobecného súdu 24. novembra 2023,
po pojednávaní z 11. júna 2024,
vyhlásil tento
Rozsudok
1        Žalobca Gennadij Nikolajevič Timčenko (Gennady Nikolayevich Timchenko) sa svojou žalobou na základe článku 263 ZFEÚ domáha po prvé zrušenia rozhodnutia Rady (SZBP) 2023/572 z 13. marca 2023, ktorým sa mení rozhodnutie 2014/145/SZBP o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie, ktorým sa narúša alebo ohrozuje územná celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 75 I, 2023, s. 134), a vykonávacieho nariadenia Rady (EÚ) 2023/571 z 13. marca 2023, ktorým sa vykonáva nariadenie (EÚ) č. 269/2014 o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie narúšajúce alebo ohrozujúce územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 75 I, 2023, s. 1) (ďalej spoločne len „akty z marca 2023“), a po druhé rozhodnutia Rady (SZBP) 2023/1767 z 13. septembra 2023, ktorým sa mení rozhodnutie 2014/145/SZBP o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie, ktorým sa narúša alebo ohrozuje územná celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 226, 2023, s. 104), a vykonávacieho nariadenia Rady (EÚ) 2023/1765 z 13. septembra 2023, ktorým sa vykonáva nariadenie (EÚ) č. 269/2014 o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie narúšajúce alebo ohrozujúce územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 226, 2023, s. 3) (ďalej spoločne len „akty zo septembra 2023“), a to v rozsahu, v akom sa ho tieto akty (ďalej spoločne len „napadnuté akty“) týkajú, a na druhej strane sa na základe článku 268 ZFEÚ domáha náhrady nemajetkovej ujmy, ktorá mu údajne vznikla v dôsledku prijatia týchto aktov.
I.      Okolnosti predchádzajúce sporu a skutkové okolnosti, ktoré nastali po podaní žaloby
2        Žalobca je podnikateľ ruskej a fínskej štátnej príslušnosti.
3        Prejednávaná vec sa týka reštriktívnych opatrení, ktoré Európska únia prijala vzhľadom na konanie narúšajúce alebo ohrozujúce územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny.
4        Rada Európskej únie prijala 17. marca 2014 na základe článku 29 ZEÚ rozhodnutie 2014/145/SZBP o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie, ktorým sa narúša alebo ohrozuje územná celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 78, 2014, s. 16).
5        V ten istý deň Rada prijala na základe článku 215 ZFEÚ nariadenie (EÚ) č. 269/2014 o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na konanie narúšajúce alebo ohrozujúce územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (Ú. v. EÚ L 78, 2014, s. 6).
6        V nadväznosti na agresiu ozbrojených síl Ruskej federácie voči Ukrajine prijala Rada 25. februára 2022 rozhodnutie (SZBP) 2022/329, ktorým sa mení rozhodnutie 2014/145 (Ú. v. EÚ L 50, 2022, s. 1), najmä s cieľom upraviť kritériá, na základe ktorých sa na fyzické alebo právnické osoby, subjekty alebo orgány môžu vzťahovať predmetné reštriktívne opatrenia.
7        Článok 2 ods. 1 a 2 rozhodnutia 2014/145 v znení zmenenom rozhodnutím 2022/329 stanovuje:
„1. Zmrazujú sa všetky finančné prostriedky a hospodárske zdroje, ktoré patria, sú vo vlastníctve, v držbe alebo pod kontrolou:
a)      fyzických osôb, ktoré sú zodpovedné za podporu alebo vykonávanie činností alebo politík, ktoré narúšajú alebo ohrozujú územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny alebo stabilitu, alebo bezpečnosť na Ukrajine, alebo ktoré brzdia prácu medzinárodných organizácií na Ukrajine;
…
d)      fyzických alebo právnických osôb, subjektov alebo orgánov, ktoré materiálne alebo finančne podporujú ruských činiteľov s rozhodovacou právomocou zodpovedných za anexiu Krymu alebo za destabilizáciu Ukrajiny alebo z nich majú prospech;
…
g)      popredných podnikateľov alebo právnické osoby, subjekty alebo orgány zapojené [právnických osôb, subjektov alebo orgánov zapojených – neoficiálny preklad] do hospodárskych odvetví, ktoré poskytujú významný zdroj príjmov vláde Ruskej federácie, ktorá je zodpovedná za anexiu Krymu a za destabilizáciu Ukrajiny,
a fyzických alebo právnických osôb, subjektov alebo orgánov, ktoré sú s nimi spojené, ako sa uvádzajú v prílohe.
2.      Fyzickým alebo právnickým osobám, subjektom alebo orgánom uvedeným v prílohe sa priamo ani nepriamo nesprístupnia žiadne finančné prostriedky ani hospodárske zdroje, a to ani v ich prospech.“
8        Podmienky tohto zmrazenia finančných prostriedkov sú definované v ďalších odsekoch tohto článku.
9        Článok 1 ods. 1 písm. a) a b) rozhodnutia 2014/145, v znení zmenenom rozhodnutím 2022/329, zakazuje vstup na územie členských štátov alebo prechod cez toto územie fyzickým osobám, ktoré spĺňajú v zásade rovnaké kritériá, ako sú kritériá uvedené v článku 2 ods. 1 písm. a) a d) tohto rozhodnutia.
10      Nariadenie č. 269/2014, v znení zmenenom nariadením Rady (EÚ) 2022/330 z 25. februára 2022 (Ú. v. EÚ L 51, 2022, s. 1), stanovuje prijatie opatrení na zmrazenie finančných prostriedkov a definuje podmienky tohto zmrazenia v podstate rovnakým spôsobom ako rozhodnutie 2014/145 v znení zmenenom rozhodnutím 2022/329. Konkrétne článok 3 ods. 1 písm. a) a d) tohto nariadenia totiž v podstate preberá rovnaké kritériá, ako sú kritériá uvedené v článku 2 ods. 1 písm. a) a d) rozhodnutia 2014/145 zmeneného rozhodnutím 2022/329 [ďalej len „kritérium a)“ a „kritérium d)“].
A.      Pôvodný zápis a ponechanie mena žalobcu na sporných zoznamoch do 13. marca 2023
11      Dňa 28. februára 2022 Rada prijala rozhodnutie (SZBP) 2022/337, ktorým sa mení rozhodnutie 2014/145 (Ú. v. EÚ L 59, 2022, s. 1), ako aj vykonávacie nariadenie (EÚ) 2022/336, ktorým sa vykonáva nariadenie č. 269/2014 (Ú. v. EÚ L 58, 2022, s. 1) (ďalej len „akty z februára 2022“).
12      Týmito aktmi bolo pod číslom 694 doplnené meno žalobcu do zoznamu, ktorý tvorí prílohu k rozhodnutiu 2014/145 zmenenému rozhodnutím 2022/329, a pod tým istým číslom do zoznamu uvedeného v prílohe I k nariadeniu č. 269/2014 zmenenému nariadením 2022/330 (ďalej len „sporné zoznamy“) z týchto dôvodov:
„[Žalobca] je dlhodobým známym prezidenta Ruskej federácie Vladimíra Putina a všeobecne sa označuje za jedného z jeho dôverníkov.
Má prospech zo svojich kontaktov s ruskými činiteľmi. Je zakladateľom a akcionárom Volga Group, investičnej skupiny s investičným portfóliom v kľúčových odvetviach ruského hospodárstva. Volga Group vo významnej miere prispieva na chod ruského hospodárstva a jeho rozvoj.
Je tiež akcionárom Banky Rusko, ktorá sa považuje za osobnú banku vysokopostavených úradníkov Ruskej federácie. Od protiprávnej anexie Krymu Banka Rusko otvorila pobočky na Kryme a v Sevastopole, čím sa posilnila ich integrácia do Ruskej federácie.
Banka Rusko tiež má významný podiel v skupine National Media Group, ktorá zas kontroluje televízne stanice, ktoré aktívne podporujú politiku ruskej vlády na destabilizáciu Ukrajiny.
Je preto zodpovedný za podporu činností a politík, ktoré narúšajú územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny.
[Tiež poskytuje finančnú a materiálnu podporu] a má prospech zo svojich kontaktov s ruskými činiteľmi s rozhodovacou právomocou, ktorí sú zodpovední za anexiu Krymu a destabilizáciu Ukrajiny.“
13      Listom z 25. marca 2022 žalobca požiadal Radu, aby mu poskytla prístup k celému spisu, ktorý sa ho týka, k čomu došlo 13. apríla 2022 zaslaním spisu WK 2807/2022 INIT (ďalej len „pôvodný spis WK“).
14      V nadväznosti na žiadosť žalobcu z 15. apríla 2022 o poskytnutie doplňujúcich dokumentov mu Rada 28. apríla 2022 poskytla tieto dokumenty, ktoré sa nachádzali v spise WK 12005/2019 INIT, ako aj dokumenty uvedené v MD 2015 293, 294, 296 a 297 Kovaľčuk (ďalej len „doplňujúci pôvodný spis WK“).
15      Návrhom podaným do kancelárie Všeobecného súdu 9. mája 2022 podal žalobca žalobu zapísanú pod číslom T‑252/22, ktorej predmetom bol návrh na zrušenie aktov z februára 2022.
16      Dňa 14. septembra 2022 Rada prijala rozhodnutie (SZBP) 2022/1530, ktorým sa mení rozhodnutie 2014/145 (Ú. v. EÚ L 239, 2022, s. 149), ako aj vykonávacie nariadenie (EÚ) 2022/1529, ktorým sa vykonáva nariadenie č. 269/2014 (Ú. v. EÚ L 239, 2022, s. 1) (ďalej len „akty zo septembra 2022“), ktorými bolo meno žalobcu ponechané na sporných zoznamoch.
17      Dňa 25. novembra 2022 žalobca na základe článku 86 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu a vo veci T‑252/22 predložil návrh na úpravu žaloby, v ktorom navrhol tiež zrušenie aktov zo septembra 2022 v rozsahu, v akom sa ho týkali.
18      Rozsudkom zo 6. septembra 2023, Timčenko/Rada (T‑252/22, neuverejnený, vec v odvolacom konaní, EU:T:2023:496), Všeobecný súd okrem iného zamietol návrh na zrušenie aktov z februára 2022 a aktov zo septembra 2022.
B.      Ponechanie mena žalobcu na sporných zoznamoch do 15. septembra 2023
19      Dňa 22. decembra 2022 Rada informovala žalobcu o svojom zámere ponechať v platnosti reštriktívne opatrenia, ktoré sa na neho vzťahujú, a poskytla mu spis WK 17609/2022 INIT (ďalej len „spis WK o ponechaní 1“), ako aj spis WK 17683/2022 INIT.
20      Akty z marca 2023 ponechali meno žalobcu na sporných zoznamoch z týchto dôvodov:
„[Žalobca] je dlhodobým známym prezidenta Ruskej federácie Vladimíra Putina a všeobecne sa označuje za jedného z jeho dôverníkov.
Má prospech zo svojich kontaktov s ruskými činiteľmi. Je zakladateľom a akcionárom Volga Group, investičnej skupiny s investičným portfóliom v kľúčových odvetviach ruského hospodárstva. Volga Group vo významnej miere prispieva na chod ruského hospodárstva a jeho rozvoj.
Je tiež akcionárom Banky Rusko, ktorá sa považuje za banku Putina a jeho blízkych spolupracovníkov. Od protiprávnej anexie Krymu Banka Rusko otvorila pobočky na Kryme a v Sevastopole, čím sa posilnila ich integrácia do Ruskej federácie.
Banka Rusko tiež má podiel v mediálnom holdingu National Media Group, ktorý kontroluje 28 mediálnych podnikov v Rusku, ktoré aktívne šíria propagandu a dezinformácie týkajúce sa útočnej vojny Ruska proti Ukrajine.
Je preto zodpovedný za podporu činností alebo politík, ktoré narúšajú územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny.
[Tiež poskytuje finančnú alebo materiálnu podporu] a má prospech zo svojich kontaktov s ruskými činiteľmi s rozhodovacou právomocou, ktorí sú zodpovední za anexiu Krymu a destabilizáciu Ukrajiny.“
21      Rada informovala 14. marca 2023 žalobcu o svojom rozhodnutí ponechať jeho meno na sporných zoznamoch a odpovedala na jeho listy z 31. októbra 2022 a 20. januára 2023, pričom mu v podstate oznámila, že jeho podiely v Bank Rossija a National Media Group umožňujú dospieť k záveru, že podporuje činnosti uskutočňované proti Ukrajine a že opatrenia, ktoré napáda, sú primerané, pretože môžu mať vplyv na situáciu na Ukrajine, ako aj na rozhodovanie ruských vedúcich predstaviteľov.
22      Listom z 31. mája 2023 žalobca zaslal Rade žiadosť o preskúmanie.
C.      Zmena kritérií zápisu do sporných zoznamov
23      Rada prijala 5. júna 2023 rozhodnutie (SZBP) 2023/1094, ktorým sa mení rozhodnutie 2014/145 (Ú. v. EÚ L 146, 2023, s. 20), a nariadenie (EÚ) 2023/1089, ktorým sa mení nariadenie č. 269/2014 (Ú. v. EÚ L 146, 2023, s. 1).
24      Týmto rozhodnutím sa zmenil článok 2 ods. 1 písm. g) rozhodnutia 2014/145 [ďalej len „zmenené kritérium g)“] takto:
„1. Zmrazujú sa všetky finančné prostriedky a hospodárske zdroje, ktoré patria, sú vo vlastníctve, v držbe alebo pod kontrolou:
g)      popredných podnikateľov pôsobiacich v Rusku a ich najbližších rodinných príslušníkov alebo iných fyzických osôb, ktoré z nich majú prospech, alebo podnikateľov, právnických osôb, subjektov alebo orgánov pôsobiacich v hospodárskych odvetviach, ktoré poskytujú významný zdroj príjmov vláde Ruskej federácie, ktorá je zodpovedná za anexiu Krymu a za destabilizáciu Ukrajiny…“
25      Odôvodnenie 4 tohto rozhodnutia znie:
„Rada dospela k záveru, že medzi vládou Ruskej federácie a poprednými podnikateľmi pôsobiacimi v Rusku existuje vzťah vzájomného prospechu a podpory. Vláda Ruskej federácie predovšetkým systematicky umožňuje významným ruským podnikateľom zhromažďovať ich bohatstvo využívaním prírodných a iných verejných zdrojov. Vzhľadom na tento vzťah vzájomnej závislosti medzi poprednými podnikateľmi a vládou Ruskej federácie sa Rada domnieva, že kritériá pre označenie by sa mali vzťahovať na popredných podnikateľov pôsobiacich v akomkoľvek hospodárskom odvetví Ruska. Rada sa okrem toho domnieva, že kritériá pre označenie by sa mali rozšíriť s cieľom umožniť podľa potreby zaradiť do zoznamu ďalších podnikateľov pôsobiacich v hospodárskych odvetviach, ktoré poskytujú významný zdroj príjmov vláde Ruskej federácie, aby sa zvýšil tlak na vládu Ruskej federácie s cieľom ukončiť jej útočnú vojnu voči Ukrajine.“
26      Nariadenie č. 269/2014, zmenené nariadením 2023/1089, stanovuje zmeny, ktoré sú v podstate totožné so znením rozhodnutia 2014/145, zmeneného rozhodnutím 2023/1094. Článok 3 ods. 1 písm. g) tohto nariadenia totiž v podstate preberá rovnaké kritérium ako to, ktoré je stanovené v článku 2 ods. 1 písm. g) rozhodnutia 2014/145, zmeneného rozhodnutím 2023/1094.
D.      Ponechanie mena žalobcu na sporných zoznamoch do 13. marca 2024
27      Rada informovala 19. júna 2023 žalobcu o svojom úmysle ponechať jeho meno na sporných zoznamoch na základe zmenených dôvodov a nového kritéria označenia. Dňa 10. júla 2023 mu doručila nový pracovný dokument s názvom WK 5142/2023 INIT (ďalej len „spis WK o ponechaní 2“), ku ktorému mu 18. augusta 2023 priložila dodatočný pracovný dokument s názvom WK 5142/2023 ADD 1 (ďalej len „doplňujúci spis WK o ponechaní 2“) (ďalej spoločne len „dodatočné spisy WK o ponechaní 2“).
28      Listami z 27. júna a 21. júla 2023 žalobca predložil Rade svoje pripomienky k navrhovanému predĺženiu reštriktívnych opatrení voči nemu.
29      Rada žalobcovi 18. augusta 2023 oznámila, že má v úmysle ponechať v platnosti reštriktívne opatrenia, ktoré sa na neho vzťahujú. Žalobca predložil 31. augusta 2023 svoje pripomienky k tomuto návrhu na ponechanie na zoznamoch.
30      Rada prijala 13. septembra 2023 akty zo septembra 2023.
31      Týmito aktmi Rada ponechala meno žalobcu na sporných zoznamoch z týchto dôvodov:
„[Žalobca] je dlhodobým známym prezidenta Ruskej federácie Vladimíra Putina a všeobecne sa označuje za jedného z jeho dôverníkov.
Má prospech zo svojich kontaktov s ruskými činiteľmi. Je zakladateľom a akcionárom Volga Group, investičnej skupiny s investičným portfóliom v kľúčových odvetviach ruského hospodárstva. Volga Group vo významnej miere prispieva na chod ruského hospodárstva a jeho rozvoj.
Je tiež akcionárom Banky Rusko, ktorá sa považuje za banku [Vladimira] Putina a jeho blízkych spolupracovníkov. Od protiprávnej anexie Krymu Banka Rusko otvorila pobočky na Kryme a v Sevastopole, čím sa posilnila ich integrácia do Ruskej federácie.
Banka Rusko tiež má podiel v mediálnom holdingu National Media Group, ktorý kontroluje 28 mediálnych podnikov v Rusku, ktoré aktívne šíria propagandu a dezinformácie týkajúce sa útočnej vojny Ruska proti Ukrajine.
Je preto popredným podnikateľom pôsobiacim v Rusku a je zodpovedný za podporu činností alebo politík, ktoré narúšajú územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny.
[Tiež poskytuje finančnú alebo materiálnu podporu] a má prospech zo svojich kontaktov s ruskými činiteľmi s rozhodovacou právomocou, ktorí sú zodpovední za anexiu Krymu a destabilizáciu Ukrajiny.“
32      Dňa 15. septembra 2023 Rada odpovedala na listy žalobcu z 31. mája, 27. júna, 21. júla a 31. augusta 2023, pričom mu najmä oznámila, že zmenené kritérium g) nie je neprimerane široké ani nie je určené na prijatie svojvoľných opatrení.
II.    Návrhy účastníkov konania
33      Žalobca navrhuje, aby Všeobecný súd:
–        zrušil napadnuté akty,
–        uložil Rade povinnosť zaplatiť sumu 1 000 000 eur ako náhradu nemajetkovej ujmy,
–        uložil Rade povinnosť nahradiť trovy konania.
34      Rada navrhuje, aby Všeobecný súd:
–        zamietol žalobu v celom rozsahu,
–        uložil žalobcovi povinnosť nahradiť trovy konania.
III. Právny stav
A.      O návrhu na zrušenie
35      Na podporu svojej žaloby žalobca uvádza šesť žalobných dôvodov, z ktorých prvý je založený na zjavne nesprávnom posúdení, druhý na porušení povinnosti odôvodnenia, tretí na porušení práva byť vypočutý, štvrtý na porušení zásady proporcionality, piaty na porušení základného práva na voľný pohyb stanoveného v článku 21 ZFEÚ a článku 52 ods. 1 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“) a spoločných ústavných tradícií členských štátov a šiesty na porušení práva vlastniť majetok, článku 52 ods. 1 Charty, spoločných ústavných tradícií členských štátov a na porušení práva na súkromný život.
36      V návrhu na úpravu žaloby žalobca uvádza siedmy žalobný dôvod založený na námietke nezákonnosti proti zmenenému kritériu g) v rozsahu, v akom sa týka „popredných podnikateľov pôsobiacich v Rusku“ [ďalej len „prvá časť zmeneného kritéria g)“].
1.      O druhom žalobnom dôvode založenom na porušení povinnosti odôvodnenia
37      Svojím druhým dôvodom žalobca tvrdí, že Rada nedodržala svoju povinnosť odôvodnenia stanovenú v článku 296 ZFEÚ. V tejto súvislosti uvádza, že Rada tým, že neodôvodnila svoje rozhodnutie o zmrazení finančných prostriedkov, ktoré sa na neho vzťahuje, a o obmedzení jeho voľného pohybu vzhľadom na ciele sledované rozhodnutím 2014/145, nepreukázala, ako by uplatnenie napadnutých aktov umožnilo dosiahnuť tieto ciele.
38      Rada s touto argumentáciou nesúhlasí.
39      Podľa judikatúry vyplýva povinnosť odôvodnenia aktu spôsobujúceho ujmu zo zásady dodržiavania práva na obhajobu a cieľom je jednak poskytnúť dotknutej osobe dostatočné informácie na to, aby zistila, či je akt dôvodný, prípadne či má vadu, ktorá by umožnila napadnúť jeho platnosť na súde Únie, a jednak umožniť tomuto súdu vykonať preskúmanie zákonnosti tohto aktu (pozri rozsudok z 15. novembra 2023, OT/Rada, T‑193/22, EU:T:2023:716, bod 63 a citovanú judikatúru).
40      Odôvodnenie vyžadované článkom 296 ZFEÚ sa však musí prispôsobiť povahe sporného aktu a kontextu, v ktorom bol prijatý. Požiadavka odôvodnenia sa musí posudzovať vzhľadom na okolnosti daného prípadu, najmä na obsah aktu, charakter uvádzaných dôvodov a záujem, ktorý môžu mať na získaní takýchto vysvetlení osoby, ktorým je akt určený, alebo ďalšie osoby priamo a osobne dotknuté takýmto aktom. Predovšetkým sa nevyžaduje, aby odôvodnenie konkrétne vymedzovalo všetky relevantné skutkové a právne okolnosti alebo aby podrobne odpovedalo na úvahy dotknutého subjektu predložené vo fáze oboznamovania sa s týmto aktom pred jeho prijatím, keďže dostatočnosť odôvodnenia sa musí posúdiť nielen vzhľadom na jeho znenie, ale takisto na jeho kontext, ako aj na súhrn právnych pravidiel upravujúcich dotknutú oblasť. Preto akt spôsobujúci ujmu je dostatočne odôvodnený vtedy, pokiaľ bol prijatý v kontexte, ktorý je dotknutej osobe známy a umožňuje jej pochopiť dosah opatrení prijatých vo vzťahu k nej (pozri rozsudok z 15. novembra 2023, OT/Rada, T‑193/22, EU:T:2023:716, bod 64 a citovanú judikatúru).
41      Úroveň podrobnosti odôvodnenia aktu tak musí byť primeraná materiálnym možnostiam a technickým podmienkam alebo lehote, za akých má byť prijatý (pozri rozsudok z 15. novembra 2023, OT/Rada, T‑193/22, EU:T:2023:716, bod 65 a citovanú judikatúru).
42      Judikatúra spresnila, že odôvodnenie aktu Rady, ktorým sa ukladajú reštriktívne opatrenia, musí označovať nielen právny základ tohto opatrenia, ale aj presné a konkrétne dôvody, prečo sa Rada v rámci svojej diskrečnej právomoci pri posúdení domnieva, že na dotknutú osobu sa musia vzťahovať takéto opatrenia (pozri rozsudok z 27. júla 2022, RT France/Rada, T‑125/22, EU:T:2022:483, bod 105 a citovanú judikatúru).
43      Treba okrem toho pripomenúť, že povinnosť odôvodnenia aktu predstavuje podstatnú formálnu náležitosť, ktorú treba odlišovať od otázky dôvodnosti dôvodov, ktorá sa týka zákonnosti predmetného aktu z vecného hľadiska (pozri v tomto zmysle rozsudok z 2. apríla 1998, Komisia/Sytraval a Brink’s France, C‑367/95 P, EU:C:1998:154, bod 67). Odôvodnenie aktu je totiž formálnym vyjadrením dôvodov, na ktorých toto rozhodnutie spočíva. Pokiaľ sú tieto dôvody postihnuté chybami, je nimi postihnutá zákonnosť uvedeného aktu z meritórneho hľadiska, ale nie jeho odôvodnenie, ktoré môže byť dostatočné, aj keď obsahuje chybné dôvody (pozri rozsudok z 18. júna 2015, Ipatau/Rada, C‑535/14 P, EU:C:2015:407, bod 37 a citovanú judikatúru).
44      V prejednávanej veci treba zdôrazniť, že tak rozhodnutie 2014/145, ako aj nariadenie č. 269/2014 odkazujú na právny základ, na ktorom sú založené, a to na článok 29 ZEÚ a článok 215 ZFEÚ. Treba okrem toho uviesť, že všeobecný kontext, ktorý viedol Radu k prijatiu napadnutých aktov, je uvedený v odôvodneniach napadnutých aktov.
45      Navyše treba konštatovať, že pokiaľ ide o kritérium a), Rada v odôvodneniach napadnutých aktov uvedených v bodoch 20 a 31 vyššie predovšetkým uviedla, že žalobca bol akcionárom Bank Rossija, ktorá otvorila pobočky na Kryme a v Sevastopole, čím posilnila integráciu tohto regiónu do Ruskej federácie, a v druhom rade bol vlastníkom skupiny Volga Group, ktorá „vo významnej miere prispieva na chod ruského hospodárstva“, a vyvodila z toho záver, že je „zodpovedný za podporu činností alebo politík, ktoré narúšajú alebo ohrozujú územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny“.
46      Pokiaľ ide o kritérium d), Rada v odôvodnení napadnutých aktov uviedla, že žalobca bol na jednej strane „dlhodobým známym prezidenta Ruskej federácie“ a na druhej strane že Bank Rossija, ktorej bol akcionárom, bola „považovaná za banku [Vladimira] Putina a jeho blízkych spolupracovníkov“, a vyvodila z toho záver, že žalobca „[poskytoval finančnú alebo materiálnu podporu] a [má] prospech zo svojich kontaktov s ruskými činiteľmi s rozhodovacou právomocou, ktorí sú zodpovední za anexiu Krymu a destabilizáciu Ukrajiny“.
47      Pokiaľ ide napokon o zmenené kritérium g), Rada v odôvodnení aktov zo septembra 2023 uviedla najmä to, že žalobca je na jednej strane dlhodobým známym prezidenta Ruskej federácie a okrem toho, že je akcionárom Bank Rossija, na druhej strane „je zakladateľom a akcionárom Volga Group, investičnej skupiny s investičným portfóliom v kľúčových odvetviach ruského hospodárstva[, ktorá] vo významnej miere prispieva na chod ruského hospodárstva a jeho rozvoj“, a vyvodila z toho záver, že je vplyvným podnikateľom pôsobiacim v Rusku.
48      Z odôvodnenia 4 rozhodnutia 2014/145, odôvodnení 3 a 4 nariadenia č. 269/2014, ako aj z odôvodnení 10 a 11 rozhodnutia 2022/329 vyplýva, že Rada zastávala názor, že zákaz vstupu na územie Únie pre osoby, na ktoré sa vzťahujú kritériá zápisu stanovené rozhodnutím 2014/145, ako aj zmrazenie ich finančných prostriedkov a zdrojov predstavujú opatrenia potrebné na dosiahnutie cieľov sledovaných spoločnou zahraničnou a bezpečnostnou politikou (SZBP). Navyše odôvodnenia 10 a 11 rozhodnutia 2022/329, ako aj odôvodnenia 3 a 4 rozhodnutia 2023/1094 v podstate uvádzajú, že rozšírenie osobnej pôsobnosti reštriktívnych opatrení sa vzhľadom na vývoj konfliktu považovalo za nevyhnutné s cieľom zabezpečiť postupnú a odstupňovanú reakciu na zhoršovanie situácie na Ukrajine s konečným cieľom vyvinúť maximálny tlak na ruské orgány, aby ukončili svoje činnosti a politiky destabilizujúce Ukrajinu a vojenskú agresiu, ktorej je táto krajina vystavená.
49      Okrem toho treba zamietnuť výhradu založenú na tom, že Rada nepreukázala, ako uplatnenie opatrení prijatých voči nemu umožňuje dosiahnuť ciele, sledované touto inštitúciou v rozhodnutí 2014/145 a v nariadení č. 269/2014, pretože neodôvodnila ich dôvody, keďže ide o spochybnenie odôvodnenia sporných opatrení, ktoré spadá do rámca ich dôvodnosti, a nie ich formálneho odôvodnenia (pozri bod 43 vyššie).
50      Keďže z vyššie uvedených skutočností vyplýva, že tak kontext, ako aj odôvodnenie napadnutých aktov umožnili žalobcovi identifikovať právny základ reštriktívnych opatrení, ktoré sa na neho vzťahovali, ako aj presné a konkrétne dôvody, pre ktoré Rada pri výkone svojej voľnej úvahy dospela k záveru, že sa na dotknutú osobu majú vzťahovať takéto opatrenia, treba druhý žalobný dôvod zamietnuť.
2.      O treťom žalobnom dôvode založenom na práve byť vypočutý
51      Svojím tretím žalobným dôvodom žalobca Rade vytýka, že nezohľadnila tvrdenia, ktoré uviedol vo svojich rôznych listoch, najmä vo svojom liste z 20. januára 2023.
52      Žalobca zdôrazňuje, že Rada nepredložila nijaký dôkaz o tom, že postúpila jeho pripomienky a jeho žiadosti o preskúmanie členským štátom, aby z toho vyvodila záver, že jeho právo byť vypočutý bolo využité.
53      Pokiaľ ide o postup, ktorý viedol k prijatiu aktov zo septembra 2023, žalobca vytýka Rade, že mu poskytla iba lehotu jedenásť pracovných dní na preštudovanie spisu WK o ponechaní 2 a deväť pracovných dní na preštudovanie doplňujúceho spisu WK o ponechaní 2.
54      Uvádza, že tento spis neuvádzal pasáže, z ktorých chcela Rada vychádzať pri odôvodnení použitia zmeneného kritéria g) vo vzťahu k nemu. Napokon tvrdí, že veľmi krátky časový úsek medzi dátumom oznámenia jeho pripomienok k doplňujúcemu spisu WK o ponechaní 2 a dátumom prijatia aktov zo septembra 2023 sám osebe preukazuje, že Rada si nevyhradila dostatočný čas na riadne preskúmanie jeho pripomienok.
55      Rada túto argumentáciu spochybňuje.
56      V tejto súvislosti treba poznamenať, že právo byť vypočutý v každom konaní, stanovené v článku 41 ods. 2 písm. a) Charty, ktoré je neoddeliteľnou súčasťou dodržiavania práva na obhajobu, zaručuje každému možnosť vyjadriť účinne a efektívne svoj názor v priebehu správneho konania a pred tým, ako bude prijaté rozhodnutie, ktoré môže nepriaznivo ovplyvniť jeho záujmy (pozri v tomto zmysle rozsudky z 11. decembra 2014, Boudjlida, C‑249/13, EU:C:2014:2431, body 34 a 36, a z 18. júna 2020, Komisia/RQ, C‑831/18 P, EU:C:2020:481, body 65 a 67 a citovanú judikatúru).
57      Dodržanie práva na obhajobu a práva na účinnú súdnu ochranu v konaní týkajúcom sa prijatia rozhodnutia o zapísaní alebo ponechaní mena osoby na zozname nachádzajúcom sa v prílohe aktu obsahujúceho reštriktívne opatrenia vyžaduje, aby príslušný orgán Únie oznámil dotknutej osobe skutočnosti, ktoré má proti nej k dispozícii na účely odôvodnenia svojho rozhodnutia, aby sa tejto osobe umožnilo brániť svoje práva za najlepších možných podmienok a pri plnej znalosti veci sa rozhodnúť, či je potrebné obrátiť sa na súd Únie. Pri tomto oznámení musí príslušný orgán Únie umožniť tejto osobe účinne sa vyjadriť k dôvodom použitým voči nej (rozsudok z 18. júla 2013, Komisia a i./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P, EU:C:2013:518, body 111 a 112; pozri tiež v tomto zmysle rozsudok z 12. decembra 2006, Organizácia mudžahedínov iránskeho ľudu/Rada, T‑228/02, EU:T:2006:384, bod 93).
58      Článok 52 ods. 1 Charty však pripúšťa obmedzenia výkonu práv v nej zakotvených, pokiaľ každé obmedzenie rešpektuje podstatu dotknutého základného práva a v súlade so zásadou proporcionality je nevyhnutné a skutočne zodpovedá cieľom všeobecného záujmu uznaným Úniou (pozri rozsudok z 18. júla 2013, Komisia a i./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P, EU:C:2013:518, bod 101 a citovanú judikatúru).
59      Okrem toho sa existencia porušenia práva na obhajobu musí preskúmať v závislosti od osobitných okolností každého jednotlivého prípadu, najmä v závislosti od povahy dotknutého aktu, kontextu, v ktorom bol prijatý, a právnych noriem upravujúcich danú oblasť (pozri v tomto zmysle rozsudok z 18. júla 2013, Komisia a i./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P, EU:C:2013:518, bod 102 a citovanú judikatúru). Právo byť vypočutý pred prijatím aktov ponechávajúcich meno osoby alebo názov subjektu na zozname osôb alebo subjektov, ktorých sa týkajú reštriktívne opatrenia, sa uplatňuje vtedy, ak Rada v rozhodnutí týkajúcom sa ponechania zápisu jej mena či jej názvu na zozname uplatňuje voči tejto osobe nové dôkazy, a to dôkazy, ktoré neboli zohľadnené v počiatočnom rozhodnutí o zápise jej mena alebo názvu do tohto zoznamu (pozri rozsudok z 12. februára 2020, Amisi Kumba/Rada, T‑163/18, EU:T:2020:57, bod 54 a citovanú judikatúru; pozri tiež v tomto zmysle rozsudok zo 7. apríla 2016, Central Bank of Iran/Rada, C‑266/15 P, EU:C:2016:208, bod 33).
60      Okrem toho ak dotknutá osoba predloží pripomienky, pokiaľ ide o odôvodnenie, príslušný orgán Únie musí dôkladne a nestranne preskúmať dôvodnosť uvádzaných tvrdení s prihliadnutím na tieto pripomienky a na prípadné skutočnosti, ktoré svedčia v prospech dotknutej osoby a ktoré sú k týmto vyjadreniam priložené (rozsudok z 18. júla 2013, Komisia a i./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P, EU:C:2013:518, bod 114).
61      V prejednávanej veci treba uviesť, že o žiadostiach o preskúmanie, o ktoré žalobca požiadal Radu 31. mája 2023, pokiaľ ide o akty z marca 2023, ako aj o listoch z 27. júna a 21. júla 2023, ktoré spochybňovali deklarovaný zámer Rady ponechať tieto akty v platnosti, boli informované všetky delegácie tejto inštitúcie.
62      Rada okrem toho 22. decembra 2022 a 19. júna 2023 žalobcovi oznámila, že má v úmysle ponechať v platnosti reštriktívne opatrenia, ktoré sa na neho vzťahujú. Rada vo svojich listoch zo 14. marca a 15. septembra 2023 v podstate odpovedala na všetky námietky vznesené žalobcom, pričom odkázala najmä na písomnosti, ktoré predložila v rámci konania, ktoré viedlo k prijatiu rozsudku zo 6. septembra 2023, Timčenko/Rada (T‑252/22, neuverejnený, vec v odvolacom konaní, EU:T:2023:496), a poskytla podrobnejšiu odpoveď, pokiaľ ide o jej tvrdenia týkajúce sa nedôvodnosti opatrení, ktoré sa ho týkali, najmä pokiaľ ide o údajné porušenie práva byť vypočutý, ako aj pokiaľ ide o dôvodnosť zápisu jeho mena do sporných zoznamov na základe prvej časti zmeneného kritéria g).
63      Pokiaľ ide o lehoty poskytnuté žalobcovi na preskúmanie doplňujúceho spisu WK o ponechaní 2, ktorý mu bol doručený po tom, čo mu Rada 19. júna 2023 oznámila svoj zámer zapísať jeho meno do sporných zoznamov na základe prvej časti zmeneného kritéria g), bez ohľadu na rozsah tohto spisu v rozsahu 192 strán, lehota viac ako desať dní, ktorá bola poskytnutá žalobcovi, teda od 18. do 31. augusta 2023, bola dostatočná na to, aby si ho mal možnosť preštudovať a predložiť svoje pripomienky, čo navyše aj urobil. Platí to aj pre spis WK o ponechaní 2, keďže Rada v liste z 10. júla 2023 poskytla žalobcovi možnosť predložiť svoje pripomienky do 25. júla 2023. Bolo už totiž rozhodnuté, že v rámci konania o obnovení reštriktívnych opatrení môže byť lehota dvanástich dní dostatočná na to, aby umožnila osobám alebo subjektom, na ktoré sa takéto opatrenia vzťahujú, predložiť svoje pripomienky (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok z 8. júla 2020, Ocean Capital Administration a i./Rada, T‑332/15, neuverejnený, EU:T:2020:308, bod 191).
64      Treba tiež uviesť, že na rozdiel od toho, čo uvádza žalobca, a ako vyplýva z listu z 15. septembra 2023, Rada odpovedala na námietky, ktoré žalobca vzniesol vo svojom liste z 18. augusta 2023, pričom najmä uviedla, že informácie uvedené v spise WK o ponechaní 2 „[obsahovali] odkazy špecifické pre [žalobcu], ktoré [potvrdzovali] pripomienky a tvrdenia, ktoré predložil vo veciach T‑252/22 a T‑297/23“.
65      Vzhľadom na to, že žiadna zo skutočností uvedených žalobcom nepreukazuje existenciu porušenia práva byť vypočutý, treba tretí žalobný dôvod zamietnuť.
3.      O siedmom žalobnom dôvode založenom na námietke nezákonnosti smerujúcej proti prvej časti zmeneného kritéria g)
66      Svojím siedmym žalobným dôvodom žalobca prostredníctvom námietky namieta nezákonnosť prvej časti zmeneného kritéria g). Tento žalobný dôvod sa delí na tri časti, z ktorých prvá je v podstate založená na nedostatočnosti dôkazov odôvodňujúcich prijatie prvej časti zmeneného kritéria g) a na zjavne nesprávnom posúdení pri prijatí tohto kritéria, druhá na porušení zásad právnej istoty a zákonnosti a tretia na porušení zásady proporcionality.
67      Rada túto argumentáciu spochybňuje.
68      V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa článku 277 ZFEÚ sa každý účastník konania môže v konaní, ktorého predmetom je všeobecne záväzný právny akt prijatý inštitúciou, orgánom alebo úradom alebo agentúrou Únie, dovolávať pred Súdnym dvorom Európskej únie neuplatniteľnosti daného aktu z dôvodov ustanovených v článku 263 druhom odseku ZFEÚ.
69      Článok 277 ZFEÚ je vyjadrením všeobecnej zásady, ktorá zaručuje každému účastníkovi konania právo incidenčne napadnúť platnosť všeobecne uplatniteľných aktov tvoriacich právny základ aktu, proti ktorému môže podať žalobu, s cieľom dosiahnuť zrušenie takéhoto aktu, ak tento účastník konania nedisponuje právom podať podľa článku 263 ZFEÚ priamu žalobu proti týmto aktom, ktorých následky musí znášať, bez toho, aby mohol navrhnúť ich zrušenie. Všeobecný akt, ktorého nezákonnosť sa uplatňuje, musí byť priamo alebo nepriamo uplatniteľný vo veci, ktorá je predmetom žaloby, a musí existovať priama právna súvislosť medzi napadnutým aktom a všeobecným aktom, ktorého zákonnosť sa namieta [pozri rozsudok zo 17. februára 2017, Islamic Republic of Iran Shipping Lines a i./Rada, T‑14/14 a T‑87/14, EU:T:2017:102, bod 55 a citovanú judikatúru; pozri tiež v tomto zmysle rozsudok z 12. februára 2020, Amisi Kumba/Rada, T‑163/18, EU:T:2020:57, bod 145 (neuverejnený) a citovanú judikatúru].
70      Podľa ustálenej judikatúry majú súdy Únie v súlade s právomocami, ktoré sú im zverené podľa Zmluvy o FEÚ, v podstate zabezpečiť úplné preskúmanie zákonnosti súhrnu aktov Únie vzhľadom na základné práva, ktoré tvoria neoddeliteľnú súčasť všeobecných zásad práva Únie. Táto požiadavka je výslovne uvedená v článku 275 druhom odseku ZFEÚ (pozri v tomto zmysle rozsudky z 18. júla 2013, Komisia a i./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P, EU:C:2013:518, bod 97 a citovanú judikatúru, a z 28. novembra 2013, Rada/Manufacturing Support & Procurement Kala Naft, C‑348/12 P, EU:C:2013:776, bod 65 a citovanú judikatúru).
71      Nič to nemení na skutočnosti, že Rada pri všeobecnom a abstraktnom vymedzovaní kritérií na označenie a podmienok pre prijatie reštriktívnych opatrení disponuje širokou mierou voľnej úvahy (pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. apríla 2015, Anbouba/Rada, C‑605/13 P, EU:C:2015:248, bod 41 a citovanú judikatúru). Takéto pravidlá všeobecnej povahy definujúce také kritériá a podmienky, akými sú napadnuté akty upravujúce kritérium uvedené v námietke nezákonnosti, podliehajú obmedzenému súdnemu preskúmaniu, v rámci ktorého sa overuje to, či boli dodržané procesné pravidlá a pravidlá odôvodnenia, či sa vychádzalo z vecne správnych skutkových okolností, či nedošlo k omylu v právnom posúdení a či nedošlo k zjavnému omylu v posúdení alebo k zneužitiu právomoci [pozri v tomto smere rozsudky z 29. apríla 2015, Bank of Industry and Mine/Rada, T‑10/13, EU:T:2015:235, bod 75 a citovanú judikatúru, a z 12. februára 2020, Amisi Kumba/Rada, T‑163/18, EU:T:2020:57, bod 149 (neuverejnený)].
72      Práve vzhľadom na tieto úvahy budú analyzované tri časti siedmeho žalobného dôvodu.
a)      O prvej časti siedmeho žalobného dôvodu založenej na neexistencii dôkazov na odôvodnenie prijatia prvej časti zmeneného kritéria g) a na zjavne nesprávnom posúdení
73      V prvej časti siedmeho žalobného dôvodu žalobca tvrdí, že Rada prijatím prvej časti zmeneného kritéria g) zaviedla, ako to zdôrazňuje odôvodnenie 4 rozhodnutia 2023/1094, domnienku vzájomnej závislosti medzi poprednými podnikateľmi na jednej strane a ruskou vládou na druhej strane.
74      Uvádza, že dôkazy uvedené v dodatočných spisoch WK o ponechaní 2 nemôžu odôvodniť prijatie prvej časti zmeneného kritéria g), najmä vzhľadom na to, že doplňujúci spis WK o ponechaní 2 bol vypracovaný až po prijatí tohto kritéria.
75      Dodáva, že prijatie prvej časti zmeneného kritéria g) odráža zjavne nesprávne posúdenie zo strany Rady z dôvodu, že dôkazy obsiahnuté v doplňujúcom spise WK o ponechaní 2 preukazujú, že podnikatelia blízki prezidentovi Ruskej federácie nemajú už od začiatku vojny na Ukrajine na prezidenta Ruskej federácie žiadny vplyv.
76      Z toho vyvodzuje, že domnienka vytvorená prvou časťou zmeneného kritéria g) nie je podložená a je nedôvodná a že prijatím takejto domnienky sa Rada dopustila zjavne nesprávneho posúdenia.
77      Treba uviesť, že pred zmenou kritéria g) sa toto kritérium týkalo len „popredných podnikateľov pôsobiacich v hospodárskych odvetviach, ktoré poskytujú významný zdroj príjmov vláde Ruskej federácie“. Zmena tohto kritéria vykonaná rozhodnutím 2023/1094 mala za následok rozšírenie pôsobnosti tohto kritéria na „popredných podnikateľov pôsobiacich v Rusku“, ktoré spochybňuje žalobca, ako aj na „podnikateľov pôsobiacich v hospodárskych odvetviach, ktoré poskytujú významný zdroj príjmov vláde Ruskej federácie“.
78      V prejednávanej veci žalobca vychádza z predpokladu, opierajúc sa o odôvodnenie 4 rozhodnutia 2023/1094, že prvá časť zmeneného kritéria g) zavádza domnienku vzťahov vzájomnej závislosti existujúcich medzi poprednými podnikateľmi a predstaviteľmi politickej moci v Ruskej federácii.
79      V tejto súvislosti treba uviesť, že zmenené kritérium g) preberá pojem „poprední podnikatelia“, ktorý sa používal pred zmenami, takže tento pojem sa má vykladať rovnakým spôsobom, teda tak, že odkazuje na význam uvedených podnikateľov z hľadiska ich profesijného postavenia, významu ich hospodárskych činností, rozsahu kapitálu v ich vlastníctve alebo ich funkcií v rámci jednej alebo viacerých spoločností, v ktorých tieto činnosti vykonávajú (pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. novembra 2023, OT/Rada, T‑193/22, EU:T:2023:716, bod 143).
80      Inými slovami, zmena kritéria g) sa netýka vymedzenia pojmu „poprední podnikatelia“ ako takého, ale jej cieľom bolo len rozšíriť rozsah reštriktívnych opatrení tak, aby sa vzťahovali na všetkých popredných podnikateľov vrátane tých, ktorí nepôsobia v hospodárskom odvetví, ktoré poskytuje významný zdroj príjmov vláde Ruskej federácie.
81      Dôvody, ktoré opodstatňujú rozšírenie kritéria stanoveného v článku 2 ods. 1 písm. g) rozhodnutia 2014/145, zmeneného rozhodnutím 2022/329, sú uvedené v odôvodnení 4 rozhodnutia 2023/1094. Toto odôvodnenie totiž opisuje fungovanie ruského hospodárstva, ktoré sa vyznačuje existenciou vzťahu vzájomnej závislosti medzi poprednými podnikateľmi pôsobiacimi v Rusku a vládou Ruskej federácie. Rada sa tak odkazom na týchto podnikateľov snaží využiť vplyv, ktorý táto kategória osôb môže mať na ruský režim, tým, že ich prinúti vyvinúť tlak na túto vládu, aby zmenila svoju politiku voči Ukrajine.
82      Pokiaľ ide o argumentáciu, podľa ktorej prijatie prvej časti zmeneného kritéria g) nie je odôvodnené dostatočnými dôkazmi, treba na pripomenúť, že jednej strane prijatie kritéria zápisu osoby alebo subjektu do sporných zoznamov predstavuje všeobecne záväzný akt určený na dosiahnutie cieľa patriaceho do SZBP, v prejednávanej veci ukončenia útočnej vojny Ruska na Ukrajine, a na druhej strane že Rada disponuje širokou mierou voľnej úvahy, pokiaľ ide o prijatie takýchto kritérií.
83      Z toho vyplýva, že na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobca, Rada nie je na účely prijatia prvej časti zmeneného kritéria g) povinná predložiť dôkazy na preukázanie existencie vzťahu vzájomnej závislosti medzi vládou Ruskej federácie a poprednými podnikateľmi. Žalobcovi totiž prináleží, aby na podporu svojej námietky nezákonnosti predložil akýkoľvek dôkaz, ktorý môže preukázať, že takáto úvaha o existencii uvedených väzieb je zjavne nesprávna, a teda má vplyv na zákonnosť uvedenej časti.
84      V tejto súvislosti treba uviesť, že aj keby dôkazy vyplývajúce z dodatočných spisov WK o ponechaní 2, na ktoré sa odvoláva žalobca, aby spochybnil dôvodnosť zmeneného kritéria g), boli také, že by preukazovali existenciu relatívneho oslabenia vplyvu popredných podnikateľov na vládu Ruskej federácie v dôsledku vojny na Ukrajine, nie sú spôsobilé preukázať, že Rada na účely prijatia prvej časti zmeneného kritéria g) zjavne nesprávne zohľadnila existenciu väzieb vzájomnej závislosti medzi vládou Ruskej federácie a poprednými podnikateľmi.
85      Argumentáciu žalobcu založenú na tom, že prvá časť zmeneného kritéria g) je poznačená zjavne nesprávnym posúdením, treba zamietnuť. Tvrdenie žalobcu, podľa ktorého dôkazy nachádzajúce sa v doplňujúcom spise WK o ponechaní 2 nemôžu odôvodniť prijatie prvej časti zmeneného kritéria g) z dôvodu, že tento spis bol vypracovaný po prijatí tohto kritéria, treba tiež zamietnuť z rovnakých dôvodov, ako sú dôvody uvedené v bode 83 vyššie.
86      Treba tiež uviesť, že na účely uplatnenia prvej časti zmeneného kritéria g) na individuálnu situáciu každej osoby, ktorej meno je zapísané do sporných zoznamov, prináleží Rade, aby preukázala, že fyzická osoba môže byť na jednej strane kvalifikovaná ako popredný podnikateľ v zmysle uvedenom v bode 79 vyššie, a na druhej strane že táto fyzická osoba vykonáva činnosť v Rusku. V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že samotná okolnosť, že patria do kategórie popredných podnikateľov pôsobiacich v Rusku, postačuje na odôvodnenie prijatia nevyhnutných reštriktívnych opatrení na základe prvej časti zmeneného kritéria g) bez toho, aby bolo potrebné predložiť dôkaz o spojení postavenia popredného podnikateľa s ruským režimom alebo postavenia popredného podnikateľa a podporou tohto režimu alebo prospechom z neho (pozri analogicky rozsudok z 9. júla 2020, Haswani/Rada, C‑241/19 P, EU:C:2020:545, bod 66, a uznesenie zo 6. septembra 2022, Haikal/Rada, C‑113/21 P, neuverejnené, EU:C:2022:640, bod 41).
87      Keďže jediným účelom prvej časti zmeneného kritéria g) bolo stanoviť objektívne, autonómne a dostatočné kritérium na odôvodnenie zaradenia osôb na sporné zoznamy, ktoré vyžaduje, aby Rada preukázala splnenie dvoch kumulatívnych prvkov, a to po prvé že dotknutá osoba je popredným podnikateľom a po druhé že táto osoba vykonáva činnosť v Ruskej federácii, žalobca preto nemôže tvrdiť, že v tejto časti bola stanovená domnienka (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok z 9. júla 2020, Haswani/Rada, C‑241/19 P, EU:C:2020:545, bod 79 a citovanú judikatúru).
88      Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba prvú časť siedmeho žalobného dôvodu zamietnuť.
b)      O druhej časti siedmeho žalobného dôvodu založenej na porušení zásad právnej istoty a zákonnosti
89      V druhej časti siedmeho žalobného dôvodu žalobca tvrdí, že aj keby sa zmenené kritérium g) mohlo považovať za vyvrátiteľnú domnienku, faktom zostáva, že takáto domnienka je formulovaná neprimerane široko, a teda porušuje tak zásadu právnej istoty, ako aj zásadu zákonnosti, ako je stanovená v článku 52 ods. 1 Charty.
90      Pokiaľ ide v prvom rade o prvú výhradu založenú na porušení zásady právnej istoty prvou časťou zmeneného kritéria g), treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry zásada právnej istoty, ktorá predstavuje všeobecnú zásadu práva Únie, najmä vyžaduje, aby boli právne pravidlá jasné, presné a predvídateľné, pokiaľ ide o ich účinky, najmä ak môžu mať nepriaznivé dôsledky pre jednotlivcov a podniky. Sankciu, hoci aj inú ako trestnoprávnej povahy, možno uložiť len vtedy, ak je založená na jasnom a jednoznačnom právnom základe. Zásada právnej istoty predovšetkým vyžaduje najmä jasnosť a presnosť všetkých predpisov Únie, osobitne v prípadoch, pokiaľ sa nimi ukladajú sankcie, alebo umožňuje ukladať sankcie, aby dotknuté osoby mohli jednoznačne poznať práva a povinnosti, ktoré z nich vyplývajú, a podľa toho konať. Táto požiadavka jasného a presného právneho základu bola stanovená v oblasti reštriktívnych opatrení (pozri rozsudok zo 16. júla 2014, National Iranian Oil Company/Rada, T‑578/12, neuverejnený, EU:T:2014:678, body 112 a 113 a citovanú judikatúru).
91      Bolo navyše rozhodnuté, že diskrečná právomoc, ktorú Rade priznáva kritérium stanovené v článku 2 ods. 1 písm. g) rozhodnutia 2014/145, zmeneného rozhodnutím 2022/329, nenarušuje požiadavku predvídateľnosti, keďže uvedené kritérium je dostatočne jasné a predvídateľné a spadá do právneho rámca jasne vymedzeného cieľmi sledovanými právnou úpravou, ktorá upravuje predmetné reštriktívne opatrenia, a to potrebou, vzhľadom na vážnosť situácie na Ukrajine, vyvinúť tlak na ruské orgány, aby ukončili svoje činnosti a politiky destabilizujúce Ukrajinu a vojenskú agresiu voči tejto krajine. Z tohto hľadiska bolo rozhodnuté, že predmetné reštriktívne opatrenia sú v súlade s cieľom uvedeným v článku 21 ods. 2 písm. c) ZEÚ, ktorým je zachovávať mier, predchádzať konfliktom a posilňovať medzinárodnú bezpečnosť v súlade s cieľmi a zásadami Charty Organizácie Spojených národov, podpísanej v San Franciscu 26. júna 1945. Bolo preto rozhodnuté, že toto kritérium je v súlade so zásadou právnej istoty (pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. novembra 2023, OT/Rada, T‑193/22, EU:T:2023:716, body 45 až 48 a citovanú judikatúru).
92      Pokiaľ ide o pojem „poprední podnikatelia“ v zmysle prvej časti zmeneného kritéria g), v prejednávanej veci treba pripomenúť, že tento pojem sa týka ich významu najmä z hľadiska ich profesijného postavenia, významu ich hospodárskych činností, rozsahu kapitálu v ich vlastníctve alebo ich funkcií v rámci jednej alebo viacerých spoločností, v ktorých tieto činnosti vykonávajú (pozri bod 79 vyššie).
93      Pokiaľ ide o podmienku týkajúcu sa výkonu činností v Rusku týmito podnikateľmi, treba konštatovať, že je dostatočne vymedzená a definovaná, aby nebola v rozpore so zásadou právnej istoty.
94      Z bodov 92 a 93 vyššie tak vyplýva, že ustanovenia prvej časti zmeneného kritéria g) sú dostatočne jasné, presné a predvídateľné na to, aby bolo možné určiť osoby, na ktoré sa majú uplatniť, a že sú súčasťou právneho rámca jasne vymedzeného cieľmi sledovanými právnou úpravou upravujúcou predmetné reštriktívne opatrenia a pripomenutého v bode 91 vyššie. Diskrečná právomoc, ktorú Rade priznáva prvá časť zmeneného kritéria g), je navyše vyvážená povinnosťou odôvodnenia a posilnenými procesnými právami (pozri analogicky rozsudok zo 16. júla 2014, National Iranian Oil Company/Rada, T‑578/12, neuverejnený, EU:T:2014:678, bod 122, a z 15. novembra 2023, OT/Rada, T‑193/22, EU:T:2023:716, bod 47).
95      Pokiaľ ide v druhom rade o druhú výhradu založenú na porušení zásady zákonnosti, treba konštatovať, že prvá časť zmeneného kritéria g) bola zavedená rozhodnutím 2023/1094, teda všeobecne záväzným právnym aktom prijatým na základe článku 29 ZEÚ. Žalobca preto nemôže tvrdiť, že toto kritérium nie je v súlade so zásadou zákonnosti.
96      Keďže prvej časti zmeneného kritéria g) nemožno vytýkať porušenie zásady právnej istoty a zásady zákonnosti, treba druhú časť siedmeho žalobného dôvodu zamietnuť.
c)      O tretej časti siedmeho žalobného dôvodu týkajúcej sa porušenia zásady proporcionality zmeneným kritériom g)
97      V tretej časti siedmeho žalobného dôvodu žalobca tvrdí, že zmenené kritérium g) porušuje zásadu proporcionality.
98      Na tento účel po prvé tvrdí, že prvá časť zmeneného kritéria g) prostredníctvom veľmi širokej formulácie, ktorú používa, umožňuje svojvoľne označiť veľmi veľký počet osôb, takže takto prijaté opatrenia nemožno považovať za cielené. Po druhé uvádza, že táto časť umožňuje prijať reštriktívne opatrenia bez zohľadnenia osobného správania dotknutých osôb s ohľadom na politiku ruskej vlády na Ukrajine, hoci samotné postavenie popredného podnikateľa nezakladá žiadne prepojenie s touto vládou ani žiadnu právomoc uvedenú vládu ovplyvňovať. Po tretie tvrdí, že hoci dôkazy predložené Radou môžu preukázať, že podnikatelia, hoci aj významní, nemajú vplyv na ruskú vládu, prvá časť zmeneného kritéria g) je zjavne neprimeraná na dosiahnutie cieľa sledovaného Radou, čo platí o to viac, že upustením od akéhokoľvek zohľadnenia poskytovania významného zdroja príjmov zo strany dotknutých osôb sa toto nové kritérium javí ako neúčinné.
99      Treba pripomenúť, že zásada proporcionality, ktorá je jednou zo všeobecných zásad práva Únie, vyžaduje, aby prostriedky stanovené v ustanovení práva Únie boli vhodné na dosiahnutie legitímnych cieľov sledovaných dotknutou právnou úpravou a nešli zjavne nad rámec toho, čo je potrebné na ich dosiahnutie (rozsudok z 13. marca 2012, Melli Bank/Rada, C‑380/09 P, EU:C:2012:137, bod 52).
100    Rada navyše nie je povinná predložiť dôkaz o tom, že reštriktívne opatrenia, ktoré zavádza, majú účinky zamýšľané dotknutou právnou úpravou, ale len o tom, že tieto opatrenia sú spôsobilé dosiahnuť ciele sledované touto právnou úpravou (pozri v tomto zmysle rozsudok z 25. júna 2020, VTB Bank/Rada, C‑729/18 P, neuverejnený, EU:C:2020:499, bod 66).
101    V prejednávanej veci Rada prijala prvú časť zmeneného kritéria g) preto, lebo pri výkone svojej širokej miery voľnej úvahy a vzhľadom na zhoršujúcu sa situáciu na Ukrajine dospela k záveru, že s cieľom vyvinúť tlak na vládu Ruskej federácie treba do sporných zoznamov zaradiť popredných podnikateľov pôsobiacich v tejto krajine.
102    V prvom rade treba uviesť, že postup Rady spočívajúci v rozšírení okruhu osôb, na ktoré sa vzťahujú predmetné reštriktívne opatrenia, vzhľadom na zhoršenie situácie na Ukrajine s cieľom dosiahnuť sledované ciele, je založený na progresii obmedzenia práv v závislosti od účinnosti opatrení (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok z 25. januára 2017, Almaz‑Antey Air and Space Defence/Rada, T‑255/15, neuverejnený, EU:T:2017:25, bod 104 a citovanú judikatúru).
103    Ďalej prijatím prvej časti zmeneného kritéria g) sa Rada, ako vyplýva z bodu 81 vyššie, snaží využiť vplyv, ktorý táto kategória osôb môže mať na ruský režim, tým, že ich prinúti vyvinúť tlak na túto vládu, aby zmenila svoju politiku voči Ukrajine. V tejto súvislosti treba uviesť, že na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobca, prvá časť zmeneného kritéria g) sa nevzťahuje bez rozdielu a všeobecne na všetkých podnikateľov pôsobiacich v Ruskej federácii, ale cielene na popredných podnikateľov pôsobiacich v tejto krajine. Treba teda konštatovať, že prijatie prvej časti zmeneného kritéria g) bolo primerané na dosiahnutie cieľov sledovaných reštriktívnymi opatreniami.
104    Napokon treba uviesť, že prvá časť zmeneného kritéria g) je nevyhnutná na dosiahnutie a vykonávanie cieľov uvedených v článku 21 ZEÚ. Z odôvodnenia 4 rozhodnutia 2023/1094 totiž vyplýva, že rozšírením osobnej pôsobnosti reštriktívnych opatrení na popredných podnikateľov, ktorí vykonávajú činnosť v akomkoľvek hospodárskom odvetví v Rusku, mohla Rada bez toho, aby sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia, konštatovať, že uvedené opatrenia prispeli k zvýšeniu tlaku na uvedenú vládu, ktorá je zodpovedná za inváziu na Ukrajinu. V tejto súvislosti treba konštatovať, že žalobca nepreukázal, že alternatívne kritérium s obmedzenejším rozsahom by umožnilo rovnako účinne dosiahnuť ciele sledované reštriktívnymi opatreniami.
105    Okrem toho nemožno prijať námietky vznesené žalobcom, ktoré spočívajú v spochybnení prvej časti zmeneného kritéria g) z dôvodu, že nezohľadňuje osobné správanie podnikateľov, na ktorých sa vzťahujú predmetné reštriktívne opatrenia, a že títo podnikatelia nemajú vplyv na vládu Ruskej federácie. Treba totiž uviesť, že žalobca nepreukázal, že posúdenia Rady týkajúce sa existencie vzťahov vzájomnej závislosti medzi poprednými podnikateľmi a vládou Ruskej federácie boli postihnuté zjavne nesprávnym posúdením (pozri bod 84 vyššie). Žalobca teda nepreukázal ani to, že táto kategória osôb nemôže vyvíjať tlak na vládu Ruskej federácie, aby zmenila svoju politiku voči Ukrajine. Z toho vyplýva, že skutočnosť, že poprední podnikatelia pôsobiaci v Rusku nie sú zodpovední za anexiu a inváziu na Ukrajinu, ani tento konflikt nepodporujú, ani z neho nemajú prospech, nemôže preukázať, že prvá časť zmeneného kritéria g) je zjavne neprimeraná na dosiahnutie cieľov sledovaných reštriktívnymi opatreniami.
106    Keďže teda žalobca nepreukázal, že v dôsledku zavedenia prvej časti zmeneného kritéria g) došlo k porušeniu zásady proporcionality, treba tretiu časť siedmeho žalobného dôvodu, a v dôsledku toho aj siedmy žalobný dôvod ako celok zamietnuť.
4.      O prvom žalobnom dôvode založenom na zjavne nesprávnom posúdení
107    Svojím prvým žalobným dôvodom žalobca tvrdí, že Rada sa dopustila zjavne nesprávneho posúdenia, keď konštatovala, že v aktoch z marca 2023 boli v jeho prípade splnené kritériá a) a d) a v aktoch zo septembra 2023 boli splnené kritériá a), d) a g).
108    Rada navrhuje, aby bol tento žalobný dôvod zamietnutý.
109    V prejednávanej veci Všeobecný súd považuje za užitočné analyzovať dôvodnosť zápisu mena žalobcu do sporných zoznamov s ohľadom na všetky kritériá, ktoré boli voči nemu uplatnené v napadnutých aktoch, a to na jednej strane kritérium a), na druhej strane kritérium d), pokiaľ ide o napadnuté akty, a napokon kritérium g), pokiaľ ide o akty zo septembra 2023.
110    Na úvod treba uviesť, že prvý žalobný dôvod treba považovať za založený na nesprávnom posúdení, a nie na zjavne nesprávnom posúdení. Hoci je pravda, že Rada má určitú diskrečnú právomoc určiť v každom jednotlivom prípade, či sú splnené právne kritériá, na ktorých sú založené predmetné reštriktívne opatrenia, rovnako je však pravda aj to, že súdy Únie musia zabezpečiť preskúmanie, a to v zásade úplné, zákonnosti všetkých aktov Únie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. novembra 2023, OT/Rada, T‑193/22, EU:T:2023:716, bod 121 a citovanú judikatúru).
111    Treba tiež pripomenúť, že účinnosť súdneho preskúmania zaručená článkom 47 Charty najmä vyžaduje, aby sa súd Únie uistil, že rozhodnutie, ktorým boli prijaté alebo zachované reštriktívne opatrenia, ktoré má pre dotknutú osobu alebo dotknutý subjekt individuálny dosah, sa opiera o dostatočne silný skutkový základ. To predpokladá overenie skutočností uvádzaných v zhrnutí dôvodov, o ktoré sa uvedené rozhodnutie opiera, tak aby súdne preskúmanie nebolo obmedzené len na abstraktné posúdenie pravdepodobnosti uvádzaných dôvodov, ale aby sa týkalo otázky, či sú tieto dôvody, alebo aspoň jeden z nich, ktorý je sám osebe dostatočný na odôvodnenie tohto rozhodnutia, podložené (rozsudky z 18. júla 2013, Komisia a i./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P, EU:C:2013:518, bod 119, a z 15. novembra 2023, OT/Rada, T‑193/22, EU:T:2023:716, bod 122).
112    V prípade pochybností je totiž úlohou príslušného orgánu Únie, aby preukázal dôvodnosť dôvodov uplatňovaných proti dotknutej osobe alebo subjektu, pričom táto osoba alebo subjekt nie je povinná či povinný predložiť opačné dôkazy svedčiace o neexistencii ich dôvodnosti (rozsudky z 18. júla 2013, Komisia a i./Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P a C‑595/10 P, EU:C:2013:518, bod 121, a z 15. novembra 2023, OT/Rada, T‑193/22, EU:T:2023:716, bod 123).
113    Okrem toho treba posúdenie dôvodnosti týchto dôvodov vykonať preskúmaním dôkazov a informácií nie izolovane, ale v kontexte, do ktorého patria. Rada totiž uniesla dôkazné bremeno, ktoré jej prislúcha, ak súdu Únie predložila súbor dostatočne konkrétnych, presných a zhodujúcich sa nepriamych dôkazov umožňujúcich preukázať existenciu dostatočného spojenia medzi osobou, proti ktorej je opatrenie zmrazenia finančných prostriedkov namierené, a dotknutým režimom alebo vo všeobecnosti dotknutými situáciami (pozri rozsudok z 15. novembra 2023, OT/Rada, T‑193/22, EU:T:2023:716, bod 124 a citovanú judikatúru).
114    Reštriktívne opatrenia majú okrem toho ochrannú a pojmovo predbežnú povahu a ich platnosť vždy závisí od trvania skutkových a právnych skutočností, ktoré viedli k ich prijatiu, ako aj od potreby ich ponechania v platnosti, aby sa dosiahol ich cieľ. Preto pri pravidelnom preskúmaní týchto reštriktívnych opatrení prináleží Rade, aby vykonala aktualizované posúdenie situácie a vypracovala zhodnotenie vplyvu takýchto opatrení, aby určila, či tieto opatrenia umožnili dosiahnuť ciele sledované pôvodným zápisom mien dotknutých osôb a subjektov do sporných zoznamov, alebo či je stále možné vyvodiť vo vzťahu k uvedeným osobám a subjektom rovnaký záver (pozri rozsudok z 26. októbra 2022, Ovsiannikov/Rada, T‑714/20, neuverejnený, EU:T:2022:674, bod 67 a citovanú judikatúru).
115    Na účely odôvodnenia ponechania mena osoby na sporných zoznamoch nie je zakázané, aby Rada vychádzala z tých istých dôkazov, ktoré odôvodnili pôvodný zápis, opätovný zápis alebo predchádzajúce ponechanie mena dotknutej osoby na týchto zoznamoch, pokiaľ sa na jednej strane dôvody zápisu nezmenili a na druhej strane kontext sa nezmenil takým spôsobom, že by sa tieto dôkazy stali obsolentnými. Uvedený kontext zahŕňa nielen situáciu krajiny, vo vzťahu ku ktorej bol zavedený systém reštriktívnych opatrení, ale aj osobitnú situáciu dotknutej osoby. Podobne je ponechanie na sporných zoznamoch odôvodnené vzhľadom na všetky relevantné okolnosti, a najmä vzhľadom na skutočnosť, že ciele sledované reštriktívnymi opatreniami neboli dosiahnuté (pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. novembra 2023, OT/Rada, T‑193/22, EU:T:2023:716, bod 169 a citovanú judikatúru).
116    V takomto kontexte môže Rada môže rozhodnúť o ponechaní mien dotknutých osôb na sporných zoznamoch pri zachovaní dôvodov týkajúcich sa skutočností, ktoré nastali v minulosti, pokiaľ toto ponechanie zostáva odôvodnené vzhľadom na všetky relevantné okolnosti, a najmä vzhľadom na skutočnosť, že ciele sledované reštriktívnymi opatreniami neboli dosiahnuté (pozri analogicky rozsudok z 8. marca 2023, Mutondo/Rada, T‑94/22, neuverejnený, EU:T:2023:120, bod 50 a citovanú judikatúru).
117    Práve vzhľadom na tieto úvahy budú analyzované tvrdenia, ktoré žalobca uviedol proti napadnutým aktom.
a)      O nesprávnom posúdení uvádzanom vo vzťahu k aktom z marca 2023
118    V prejednávanej veci boli akty z marca 2023 prijaté na základe kritérií a) a d). Žalobca tvrdí, že pokiaľ ide o neho, nie sú splnené, keďže Rada nepredložila dostatočné dôkazy. V dôsledku toho je potrebné postupne analyzovať každé z týchto kritérií.
1)      O nesprávnom posúdení týkajúcom sa kritéria a)
119    V prejednávanej veci žalobca v podstate tvrdí, že dôkazy uvedené v pôvodnom spise WK a v doplňujúcom pôvodnom spise WK, ako aj v spise WK o ponechaní 1 a v dokumente WK 17683/2022 INIT (pozri bod 19 vyššie) nepostačujú na preukázanie, že osobne a individuálne podporoval alebo vykonával činnosti alebo politiky Ruskej federácie, ktoré narúšajú alebo ohrozujú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny.
120    V tejto súvislosti žalobca tvrdí, že na rozdiel od toho, ako bolo rozhodnuté v rozsudku zo 6. septembra 2023, Timčenko/Rada (T‑252/22, neuverejnený, vec v odvolacom konaní, EU:T:2023:496), sa nemožno domnievať, že osobne podporoval činnosti alebo politiky, ktoré narúšajú alebo ohrozujú územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny alebo stabilitu alebo bezpečnosť na Ukrajine, za okolností ako v prejednávanej veci, keď takúto podporu neposkytoval sám, ale prostredníctvom Bank Rossija, v ktorej na jednej strane nevykonáva žiadnu riadiacu funkciu a na druhej strane je nepriamym menšinovým akcionárom.
121    V tejto súvislosti uvádza, že prijatie takejto argumentácie by znamenalo popretie akejkoľvek skutočnej právnej subjektivity spoločností, a teda porušenie „základnej a všeobecnej zásady práva obchodných spoločností“, hoci ako menšinový akcionár sa môže zúčastňovať len na obmedzenom počte rozhodnutí, pričom o hlavných politikách spoločnosti rozhoduje predstavenstvo.
122    Dodáva, že Bank Rossija ho nemôže považovať za osobne zodpovedného za zriadenie pobočiek na Kryme, pretože takéto rozhodnutie patrí do výlučnej právomoci predstavenstva tejto spoločnosti. Pokiaľ ide o kapitálové väzby spájajúce Bank Rossija s mediálnou skupinou National Media Group, uvádza, že keďže podiel tejto banky na základnom imaní tejto skupiny je 17 %, jej skutočný podiel v tejto skupine dosahuje iba 1,7 % základného imania.
123    Rada túto argumentáciu spochybňuje.
124    Pokiaľ ide o kritérium a), treba pripomenúť, že si vyžaduje, aby sa preukázala priama alebo nepriama súvislosť medzi činnosťami alebo krokmi dotknutej osoby alebo subjektu a situáciou na Ukrajine, ktorá existovala pri prijatí dotknutých reštriktívnych opatrení. Inak povedané, tieto osoby alebo subjekty musia byť na základe svojho konania zodpovedné za vykonávanie činností alebo politík, ktoré narúšajú alebo ohrozujú územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny (rozsudok z 30. novembra 2016, Rotenberg/Rada, T‑720/14, EU:T:2016:689, bod 74).
125    V prejednávanej veci – ako je opísané v bode 45 vyššie – treba uviesť, že v odôvodneniach napadnutých aktov sa skutočnosti, ktoré možno priradiť ku kritériu a), týkajú toho, že žalobca je akcionárom spoločnosti Bank Rossija a táto banka po prvé vlastní významné podiely v skupine National Media Group, ktorá kontroluje televízne kanály aktívne podporujúce politiku ruskej vlády, a po druhé uskutočňuje aktívnu investičnú politiku na Kryme tým, že v tomto regióne zriaďuje pobočky. Navyše toto odôvodnenie odkazuje na spoločnosť Volga Group, ktorá „významne prispieva k rozvoju ruského hospodárstva“. Vzhľadom na tieto skutočnosti sa Rada domnieva, že žalobca prostredníctvom uvedenej banky podporuje politiku anexie Ukrajiny uskutočňovanú ruskou vládou.
126    V prejednávanej veci sa Rada na účely odôvodnenia ponechania zápisu žalobcu na základe kritéria a) opiera o dokumenty, ktoré sa nachádzajú v pôvodnom spise WK a v doplňujúcom pôvodnom spise WK, ako aj o dokumenty uvedené v spise WK o ponechaní 1, a najmä o nasledujúce materiály:
–        dokument 6 v pôvodnom spise WK, ktorým je nedatovaná snímka obrazovky internetovej stránky Volga Group, ku ktorej Rada získala prístup vo februári 2022, ktorá predstavuje túto skupinu, najmä z hľadiska jej kapitálových účastí,
–        dokument 7 v pôvodnom spise WK, ktorým je snímka obrazovky internetovej stránky MVO, uverejnená v júli 2017, ku ktorej Rada získala prístup vo februári 2022 a na ktorej sa uvádza zloženie akcionárov Bank Rossija,
–        dokument 1 v doplňujúcom pôvodnom spise WK, ktorým je snímka obrazovky internetovej stránky ruského média ABR, ktorá bola uverejnená v januári 2019 a ktorú si Rada prezrela v októbri 2019,
–        dokument 2 v doplňujúcom pôvodnom spise WK, ktorým je snímka obrazovky z internetovej stránky ruského média RBC, ktorá bola uverejnená v auguste 2016 a s ktorou sa Rada oboznámila v októbri 2019,
–        dokument 4 v doplňujúcom pôvodnom spise WK, ktorým je snímka obrazovky z internetovej stránky agentúry TASS, ktorá nie je datovaná, ale týka sa udalostí po 1. marci 2014, ku ktorej Rada získala prístup 23. februára 2015,
–        dokument 5 v doplňujúcom pôvodnom spise WK, ktorým je snímka obrazovky z internetovej stránky ruského média RIA z 10. septembra 2014 a ktorý sa týka článku s názvom „Bank Rossija začína svoju činnosť na Kryme“, ku ktorému Rada získala prístup 23. februára 2015,
–        dokument 6 v doplňujúcom pôvodnom spise WK, ktorým je snímka obrazovky internetovej stránky Bank Rossija, ku ktorej Rada získala prístup 23. februára 2015,
–        dokument 7 v doplňujúcom pôvodnom spise WK, ktorým je snímka obrazovky z internetovej stránky ruského média Novaja Gazeta a týka sa článku s názvom „Pätnásť rokov najtemnejších jazier na svete“, ku ktorému Rada získala prístup vo februári 2015,
–        dokument 8 v spise WK o ponechaní 1, prevzatý z internetovej stránky „eastwest.eu“, ktorým je článok s názvom „Bank Rossija, Putinova banka“, uverejnený v júni 2016, ku ktorému Rada získala prístup v novembri 2022.
127    Napokon treba uviesť, že Rada na účely preukázania existencie kritéria a) vo vzťahu k žalobcovi vychádzala aj z dvoch článkov novín The Guardian pripojených k vyjadreniu k žalobe (prílohy B 19 A a B 19 B), z ktorých prvý, nedatovaný, má názov „Bank Rossija, obľúbená banka Kremľa, ktorej budú čoskoro zmrazené doláre“, a druhý z apríla 2016 má názov „Zistenie: offshorová stopa v hodnote 2 miliárd dolárov, ktorá vedie k Vladimirovi Putinovi“. Treba uviesť, že Rada mala prístup k týmto dvom článkom pred prijatím aktov z marca 2023, keďže sa na ne odkazuje v bodoch 82 a 83 rozsudku zo 6. septembra 2023, Timčenko/Rada (T‑252/22, neuverejnený, vec v odvolacom konaní, EU:T:2023:496).
128    V prejednávanej veci treba na úvod uviesť, že žalobca nespochybňuje dôkaznú hodnotu žiadneho z dokumentov uvedených v bodoch 126 a 127 vyššie.
129    Pokiaľ ide o otázku, či sa Rada dopustila nesprávneho posúdenia, keď sa domnievala, že žalobca podporoval politiku anexie Ukrajiny, a preto bol zaradený pod kritérium a), treba konštatovať, že z dokumentov 5 a 6 v doplňujúcom pôvodnom spise WK vyplýva, že Bank Rossija investovala na Kryme do vytvorenia siete tridsiatich pobočiek v tomto regióne Ukrajiny.
130    Túto investičnú politiku banky Bank Rossija v regiónoch Ukrajiny, anektovaných Ruskou federáciou, potvrdzujú na jednej strane informácie uvedené v dokumente 1 v doplňujúcom pôvodnom spise WK, ktoré preukazujú, že Bank Rossija poskytla v roku 2019 úver v prospech krymskej železničnej spoločnosti vo výške 1 miliardy rubľov (RUB) (približne 14 miliónov eur), a jednak informácie uvedené v dokumente 2 v doplňujúcom pôvodnom spise WK. Tieto informácie totiž preukazujú, že táto banka sa stala akcionárom letiska Sevastopoľ.
131    Takéto udalosti, ku ktorým došlo po invázii Ruskej federácie na Krym, však môžu preukázať, že tieto investície sú súčasťou vykonávania politiky anexie Krymu Ruskou federáciou.
132    Pokiaľ ide ďalej o otázku, či z dôvodu investičnej politiky vykonávanej bankou Bank Rossija, ktorá prispieva k hospodárskej anexii Krymu, možno žalobcu považovať za osobu podporujúcu činnosti alebo politiky, ktoré narúšajú alebo ohrozujú územnú celistvosť, zvrchovanosť a nezávislosť Ukrajiny v zmysle kritéria a), treba uviesť, že žalobca uznáva, že je jediným akcionárom skupiny Volga Group, ktorá vlastní 100 % spoločnosti Transoil, ktorá zase vlastní 10,323 % banky Bank Rossija.
133    Takáto schéma kapitálovej účasti však znamená, že včlenenie spoločnosti Transoil medzi žalobcu a banku Bank Rossija nemá vplyv na skutočnosť, že v skutočnosti a vzhľadom na 100 % podiel v spoločnosti Transoil možno žalobcu považovať za držiteľa 10,323 % akcií Bank Rossija, čo z neho robí druhého najväčšieho akcionára tejto banky.
134    V tejto súvislosti treba uviesť, že – ako vyplýva zo znenia dokumentu 7 pôvodného spisu WK v spojení s dokumentom 8 spisu WK o ponechaní 1 a prílohou B 19 B – Bank Rossija je známa ako banková inštitúcia, ktorá je veľmi blízka okoliu V. Putina, čo potvrdzuje aj zloženie jej akcionárov (Kovaľčuk vlastní 37 %, Šamalov 9,64 % a Roldugin 3,03 %). Ako vyplýva z dokumentu 4 doplňujúceho pôvodného spisu WK, tento okruh osôb predstavuje už viac ako desať rokov skupinu stálych akcionárov banky Bank Rossija, ktorej kapitalizácia v roku 2010 dosiahla 231 miliárd RUB (približne 3 miliardy eur).
135    Takéto skutočnosti sú však dostatočné na to, aby bolo možné konštatovať, že žalobca je jedným z najväčších akcionárov banky Bank Rossija a je tiež súčasťou skupiny stabilných existujúcich akcionárov tejto banky.
136    Keďže žalobca je významným akcionárom banky Bank Rossija a táto banka sa podieľa na podpore alebo vykonávaní činností alebo politík vedených vládou Ruskej federácie proti zvrchovanosti a nezávislosti Ukrajiny, treba konštatovať, že Rada z právneho hľadiska dostatočne preukázala priamu alebo nepriamu súvislosť medzi činnosťami alebo krokmi žalobcu a situáciou na Ukrajine v zmysle judikatúry citovanej v bode 124 vyššie.
137    V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že na rozdiel od toho, čo uviedol žalobca na pojednávaní, skutočnosti uvedené v bodoch 132 až 136 vyššie nemožno považovať za skutočnosti, ktoré sú v rozpore s rozsudkami z 10. apríla 2024, Aven/Rada (T‑301/22, neuverejnený, vec v odvolacom konaní, EU:T:2024:214), a z 10. apríla 2024, Fridman/Rada (T‑304/22, neuverejnený, vec v odvolacom konaní, EU:T:2024:215). V týchto dvoch rozsudkoch totiž Všeobecný súd v podstate konštatoval, že vzhľadom na neexistenciu akejkoľvek skutkovej okolnosti, na základe ktorej by bolo možné dospieť k záveru, že banka sa dopustila skutkov patriacich pod kritériá a) a d), nie je možné dospieť k záveru, že akcionári takejto banky, hoci aj významní, môžu byť zapísaní do zoznamov reštriktívnych opatrení.
138    Z vyššie uvedeného vyplýva, že Rada bez toho, aby sa dopustila nesprávneho posúdenia, mohla dospieť k záveru, že ku dňu prijatia aktov z marca 2023 žalobca spĺňal podmienky vyžadované kritériom a).
2)      O nesprávnom posúdení týkajúcom sa kritéria d)
139    Pokiaľ ide o kritérium d), žalobca v podstate tvrdí, že žiadne dôkazy, na ktoré sa odvoláva Rada, nepreukazujú, že materiálne alebo finančne podporoval prezidenta Ruskej federácie, ani z neho nemal prospech.
140    Uvádza, že na rozdiel od toho, ako rozhodol Všeobecný súd v rozsudku zo 6. septembra 2023, Timčenko/Rada (T‑252/22, neuverejnený, vec v odvolacom konaní, EU:T:2023:496), žiadny z dokumentov, na ktoré sa odvoláva Rada, konkrétne neidentifikuje finančnú podporu, ktorú Bank Rossija poskytla prezidentovi Ruskej federácie, pričom takúto skutočnosť nemožno vyvodiť zo samotnej skutočnosti, že Bank Rossija je bankou prezidenta.
141    Pokiaľ ide o tvrdenia Rady, podľa ktorých žalobca poskytol materiálnu alebo finančnú podporu ruským činiteľom s rozhodovacou právomocou zodpovedným za inváziu na Ukrajinu prostredníctvom činností v čase krízy spôsobenej ochorením COVID‑19, ako aj prostredníctvom svojej účasti v Rade pre rusko‑čínske záležitosti, žalobca uvádza, že koná len v závislosti od obchodných záujmov, ktoré štát nepotrebuje organizovať, a že, ako vždy uvádzal, nikdy sa neriadil usmerneniami, ktoré mu diktovali ruské vládne orgány.
142    Rada túto argumentáciu spochybňuje.
143    V tejto súvislosti treba uviesť, že v dokumente 8 k spisu WK o ponechaní 1, ktorým je článok prevzatý z internetovej stránky „eastwest.eu“, sa najmä uvádza, že analýza Panama Papers poukázala na finančné techniky, ktoré Bank Rossija použila na spreneveru „riek“ dolárov v prospech blízkych ľudí z okolia V. Putina.
144    Túto informáciu potvrdzuje článok v novinách The Guardian, ktorý tvorí prílohu B 19 B s názvom „Offshorová stopa v hodnote 2 miliárd dolárov, ktorá vedie k Vladimirovi Putinovi“ a ktorý na základe investigatívnej práce viacerých novinárov vykonanej na základe Panama Papers poukazuje na spôsob, ako z finančných prostriedkov, ktoré pôvodne pochádzali z pôžičiek a prechádzali cez offshore spoločnosti a banku Bank Rossija, mali prospech prezident Ruskej federácie a jeho priatelia, a to Kovaľčuk a Roldugin.
145    V tejto súvislosti treba uviesť, že vzťah existujúci medzi skupinou stabilných akcionárov banky Bank Rossija a prezidentom Ruskej federácie, čiže vzťah medzi touto bankou a prezidentom, potvrdzuje dokument 7 v doplňujúcom pôvodnom spise WK, v tomto prípade článkom v novinách Novaja Gazeta s názvom „Pätnásť rokov najtemnejších jazier na svete“. Hoci bol tento novinový článok napísaný pred inváziou Ruskej federácie na Krym, obsahuje relevantné informácie. Poukazuje totiž na skutočnosť, že väzby spájajúce úzky okruh priateľov prezidenta Ruskej federácie, všeobecne známy ako „okruh Dača Ozero“, ku ktorému patria alebo majú blízko žalobca, Kovaľčuk a Šamalov, sú založené na dlhoročnom priateľstve, ktoré už takmer tridsať rokov vytvára štruktúru celého ruského kapitalizmu. Pokiaľ ide o S. Roldugina, ten je opísaný ako najlepší priateľ prezidenta Ruskej federácie v článku denníka Guardian uvedenom v bode 139 vyššie.
146    Zo skutočností uvedených v bodoch 143 až 145 vyššie tak vyplýva, že Bank Rossija poskytuje finančnú podporu prezidentovi Ruskej federácie.
147    Z tohto dôvodu mohla Rada bez toho, aby sa dopustila nesprávneho posúdenia, dospieť k záveru, že žalobca ako významný akcionár banky Bank Rossija finančne podporoval prezidenta Ruskej federácie, a vyvodiť z toho, že spĺňa podmienky stanovené v kritériu d).
148    Vzhľadom na vyššie uvedené treba návrh na zrušenie aktov z marca 2023 zamietnuť.
b)      O nesprávnom posúdení uvádzanom vo vzťahu k aktom zo septembra 2023
149    Pokiaľ ide o akty zo septembra 2023, treba uviesť, že návrh na zrušenie týchto aktov sa opiera o dve časti, z ktorých prvá je založená na neexistencii dôkaznej hodnoty dokumentov zhromaždených v dodatočných spisoch WK o ponechaní 2 a druhá na nesprávnom posúdení Rady, pokiaľ ide o zápis mena žalobcu do sporných zoznamov na základe zmenených kritérií a), d) a g).
1)      O dôkaznej hodnote dokumentov nachádzajúcich sa v dodatočných spisoch WK o ponechaní 2
150    Pokiaľ ide o spochybnenie dôkaznej hodnoty dokumentov nachádzajúcich sa v dodatočných spisoch WK o ponechaní 2, žalobca tvrdí, že dokumenty, ktoré sú v nich uvedené, nie sú vo všeobecnosti analýzami ani správami vypracovanými Radou, ale len jednoduchými súbormi dokumentov, snímok obrazovky a výňatkov, ktoré sú uvedené za sebou, bez toho, aby mohol určiť, čo konkrétne chce Rada pomocou týchto dokumentov preukázať, alebo určiť, aké závery z nich vyvodzuje.
151    V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry sa činnosť súdu Únie riadi zásadou voľného hodnotenia dôkazov a že jediným kritériom posúdenia hodnoty predložených dôkazov je ich vierohodnosť. Na účely posúdenia dôkaznej sily dokumentu je tak potrebné v prvom rade overiť vierohodnosť informácie, ktorá je v ňom uvedená, a zohľadniť najmä pôvod dokumentu, okolnosti jeho vypracovania, ako aj jeho adresáta a položiť si otázku, či sa vzhľadom na svoj obsah javí ako zmysluplný a dôveryhodný [pozri rozsudky z 31. mája 2018, Kaddour/Rada, T‑461/16, EU:T:2018:316, bod 107 a citovanú judikatúru, a z 12. februára 2020, Amisi Kumba/Rada, T‑163/18, EU:T:2020:57, bod 95 (neuverejnený) a citovanú judikatúru].
152    Vzhľadom na absenciu vyšetrovacích právomocí v tretích krajinách musí posudzovanie orgánmi Únie fakticky vychádzať z verejne dostupných zdrojov informácií, správ, novinových článkov, správ tajných služieb alebo iných podobných zdrojov informácií (rozsudky zo 14. marca 2018, Kim a i./Rada a Komisia, T‑533/15 a T‑264/16, EU:T:2018:138, bod 107, a z 1. júna 2022, Prigožin/Rada, T‑723/20, neuverejnený, EU:T:2022:317, bod 59).
153    Okrem toho je dôležité poznamenať, že konflikt, do ktorého sú zapojené Ruská federácia a Ukrajina, v praxi obzvlášť sťažuje prístup k určitým zdrojom, výslovné uvedenie primárneho zdroja určitých informácií a prípadné zhromažďovanie svedectiev od osôb, ktoré súhlasia so svojou identifikáciou. Aj ťažkosti pri vyšetrovaní, ktoré z toho vyplývajú, tak môžu byť prekážkou pri poskytovaní presných dôkazov a objektívnych informácií (pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. novembra 2023, OT/Rada, T‑193/22, EU:T:2023:716, bod 116 a citovanú judikatúru).
154    V prejednávanej veci treba uviesť, že pokiaľ ide o akty zo septembra 2023, na analýzu dôvodnosti reštriktívnych opatrení voči žalobcovi sú užitočné výňatky zo správy, ktorú vypracovala Iwona Wisniewska, uverejnenej v októbri 2018 pod názvom Priceless Friendship (Neoceniteľné priateľstvo), ku ktorej získala Rada prístup v apríli 2023, nachádzajúce sa na stranách 227 až 232 spisu WK o ponechaní 2.
155    Treba uviesť, že v prejednávanej veci žalobca neuvádza žiadnu objektívnu skutočnosť, ktorá by mohla spochybniť dôkaznú hodnotu tohto dokumentu, ktorého znenie preukazuje, že v ňom rozvinutá analýza je založená na objektívnych a serióznych dôkazoch, ktoré žalobca nespochybňuje.
156    Navyše vzhľadom na úvahy uvedené v bodoch 152 a 153 vyššie nemožno Rade vytýkať, že – tak ako v prejednávanej veci – s cieľom preukázať dôvodnosť zápisu mena žalobcu do sporných zoznamov použila správy o situácii v Ruskej federácii.
157    V tejto súvislosti treba zamietnuť tvrdenie žalobcu, podľa ktorého sa Rada mala opierať o svoju vlastnú analýzu situácie existujúcej v Ruskej federácii, keďže takáto analýza nemôže byť považovaná za dôkaz, lebo nepochádza od tretej osoby.
158    Vzhľadom na tieto skutočnosti treba zamietnuť výhrady žalobcu, pokiaľ ide o dôkaznú hodnotu dokumentu uvedeného v bode 154 vyššie.
2)      O nesprávnom posúdení týkajúcom sa kritéria a)
159    Pokiaľ ide o kritérium a), treba uviesť, že žalobca nepreukázal, že sa jeho osobná situácia zmenila, keďže najmä zostáva významným nepriamym akcionárom banky Bank Rossija, ani nepreukázal, že táto banka ukončila svoju politiku, ktorej cieľom bolo prispieť k hospodárskej anexii Krymu.
160    Treba teda konštatovať, že žalobca nepreukázal, že jeho označenie na základe kritéria a) bolo postihnuté nesprávnym posúdením.
3)      O nesprávnom posúdení týkajúcom sa kritéria d)
161    Pokiaľ ide o kritérium d), treba uviesť, že žalobca nepreukázal, že sa jeho osobná situácia zmenila, keďže najmä zostáva významným nepriamym akcionárom banky Bank Rossija, ani nepreukázal, že táto banka prestala finančne podporovať prezidenta Ruskej federácie.
162    Okrem toho z výňatkov zo správy s názvom Priceless Friendship (Neoceniteľné priateľstvo) uvedenej v bode 154 vyššie vyplýva, že v nadväznosti na sankcie, ktoré mu boli uložené, sa na žalobcu v apríli 2017 vzťahoval zákon, ktorý niektorí označujú ako „zákon Timčenko“, na základe ktorého mu boli udelené daňové oslobodenia. Tie isté výňatky navyše poukazujú na skutočnosť, že spoločnosti Novatek a Sachatrans dostali v roku 2015 pomoc od vlády Ruskej federácie vo výške 150 miliárd RUB (v tom čase približne 2,2 miliardy eur) a v roku 2016 vo výške 1,5 miliardy RUB (v tom čase približne 20 miliónov eur). Z dokumentu 6 k pôvodnému spisu WK pritom vyplýva, že žalobca je prostredníctvom skupiny Volga Group, v ktorej má 100 % podiel, akcionárom oboch spoločností s podielom 23 % a 89 %, pričom nepreukázal opak.
163    Tieto skutočnosti tak preukazujú, že žalobca má v zmysle kritéria d) prospech z ruských činiteľov s rozhodovacou právomocou zodpovedných za anexiu Krymu alebo za destabilizáciu Ukrajiny.
164    Keďže skutočnosti, ktoré už boli uvedené v bodoch 143 až 148 vyššie, pretrvávali v čase prijatia aktov zo septembra 2023 a Rada okrem toho preukázala, že žalobca má prospech z ruských činiteľov s rozhodovacou právomocou zodpovedných za anexiu Krymu alebo za destabilizáciu Ukrajiny, Rada mohla pri prijímaní uvedených aktov bez toho, aby sa dopustila pochybenia, dospieť k záveru, že žalobca spĺňa podmienky kritéria d).
4)      O nesprávnom posúdení týkajúcom sa zmeneného kritéria g)
165    Ako vyplýva z bodov 92 a 93 vyššie, prvá časť zmeneného kritéria g) vyžaduje splnenie dvoch podmienok, a to po prvé aby dotknutú osobu bolo možné kvalifikovať ako „popredného podnikateľa“, čo znamená, že má význam v ruskom hospodárstve najmä vzhľadom na jej profesijné postavenie, význam jej hospodárskych činností, rozsah jej kapitálových účastí alebo jej funkcií v jednom alebo viacerých podnikoch, v ktorých vykonáva svoju činnosť, a po druhé že dotknutá osoba vykonáva činnosti v Ruskej federácii.
166    Pokiaľ ide o prvú podmienku, treba uviesť, že v prejednávanej veci je žalobca podnikateľom, ktorý vlastní podiely vo viacerých spoločnostiach so sídlom v Rusku prostredníctvom holdingovej spoločnosti Volga Group, ktorej je jediným akcionárom.
167    V tejto súvislosti treba uviesť, že dokument 6 pôvodného spisu WK, ako aj žaloba preukazujú, že táto spoločnosť vlastní najmä prostredníctvom skupiny Volga Group 100 % spoločnosti Transoil, 10,323 % banky Bank Rossija, 89 % spoločnosti Sachatrans, 23 % spoločnosti Novatek, ako aj 12,5 % spoločnosti Sogaz a že spoločnosti tvoriace túto skupinu, ktoré zamestnávajú 90 000 osôb, vytvárajú konsolidovaný ročný príjem vo výške 116 miliárd USD.
168    Keďže sa však žalobca neodvolával na skutočnosti, ktoré spochybňujú pravdivosť a aktuálnosť informácií uvedených v bode 167 vyššie, treba konštatovať, že Rada predložila dôkaz o tom, že je popredným podnikateľom z dôvodu veľkosti jeho kapitálových účastí.
169    Pokiaľ ide o druhú podmienku týkajúcu sa výkonu činností v Ruskej federácii, treba uviesť, že je splnená, keďže všetky podniky uvedené v bode 167 vyššie sú usadené a vykonávajú svoju činnosť v Ruskej federácii.
170    Z toho vyplýva, že Rada sa nedopustila nesprávneho posúdenia, keď prijatím aktov zo septembra 2023 konštatovala, že žalobca spĺňa podmienky vyžadované prvou časťou zmeneného kritéria g).
171    Z tohto dôvodu je potrebné zamietnuť prvý žalobný dôvod ako celok.
5.      O piatom žalobnom dôvode týkajúcom sa porušenia základného práva žalobcu na slobodu pohybu ako občana Únie
172    Svojím piatym žalobným dôvodom žalobca tvrdí, že reštriktívne opatrenia, ktoré sa naňho vzťahujú, porušujú ustanovenia článku 21 ZFEÚ, ako aj ustanovenia článku 45 ods. 1 a článku 52 ods. 1 Charty.
173    Zdôrazňuje, že na základe článku 29 ZEÚ nie je možné z dôvodu neexistencie osobitného ustanovenia v tomto zmysle obmedziť pôsobnosť článku 21 ZFEÚ týkajúceho sa voľného pohybu občana Únie.
174    V tejto súvislosti žalobca v podstate tvrdí, že na rozdiel od toho ako už bolo rozhodnuté v rozsudku z 5. novembra 2014, Mayaleh/Rada (T‑307/12 a T‑408/13, EU:T:2014:926), reštriktívne opatrenia prijaté na základe článku 29 ZEÚ nemožno považovať za lex specialis a nemôžu sa odchýliť od právnych predpisov prijatých na základe článku 21 ZFEÚ, predovšetkým vrátane smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/38/ES z 29. apríla 2004 o práve občanov Únie a ich rodinných príslušníkov voľne sa pohybovať a zdržiavať sa v rámci územia členských štátov, ktorá mení a dopĺňa nariadenie (EHS) 1612/68 a ruší smernice 64/221/EHS, 68/360/EHS, 72/194/EHS, 73/148/EHS, 75/34/EHS, 75/35/EHS, 90/364/EHS, 90/365/EHS a 93/96/EHS (Ú. v. EÚ L 158, 2004, s. 77; Mim. vyd. 05/005, s. 46), ktorej článok 27 umožňuje obmedziť slobodu pohybu výlučne z dôvodov verejného poriadku, verejnej bezpečnosti alebo verejného zdravia pri rešpektovaní zásady proporcionality.
175    Okrem toho tvrdí, že analýza právnych predpisov rôznych štátov Únie ukazuje, že existuje spoločná ústavná tradícia členských štátov, podľa ktorej slobodu pohybu možno obmedziť len z dôvodov verejného poriadku, verejnej bezpečnosti a verejného zdravia a obmedzenie podlieha prísnej súdnej kontrole.
176    Žalobca z toho vyvodzuje, že rozpor medzi praxou Únie a uvedenou spoločnou ústavnou tradíciou znamená, že napadnuté akty porušujú článok 21 ZFEÚ a články 45 a 52 Charty.
177    Rada túto argumentáciu spochybňuje.
178    Na úvod treba uviesť, že žalobca v odpovedi na otázku položenú na pojednávaní uviedol a potvrdil, že proti článku 1 rozhodnutia 2014/145 nevznáša námietku nezákonnosti v rozsahu, v akom toto ustanovenie stanovuje, že členské štáty majú zakázať vstup na svoje územie osobám, na ktoré sa vzťahujú reštriktívne opatrenia. Dodal, že naopak spochybňuje zákonnosť opatrení, ktoré sa na neho vzťahujú, najmä v rozsahu, v akom nie sú v súlade so zásadou proporcionality.
179    Treba uviesť, že právo na voľný pohyb a pobyt na území členských štátov zakotvené v článku 45 ods. 1 Charty sa v súlade s jej článkom 52 ods. 2 vykonáva za podmienok a v medziach vymedzených Zmluvami. Ako vyplýva z vysvetliviek k Charte (Ú. v. EÚ C 303, 2007, s. 17), právo zaručené článkom 45 ods. 1 Charty je právom zaručeným článkom 20 ods. 2 písm. a) ZFEÚ. Rozsah tohto práva je stanovený v článku 21 ZFEÚ.
180    Podľa článku 21 ods. 1 ZFEÚ sloboda voľného pohybu a pobytu na území členských štátov podlieha obmedzeniam a podmienkam ustanoveným v Zmluvách a v opatreniach prijatých na ich vykonanie. Táto výhrada uvedená v druhej časti vety článku 21 ods. 1 ZFEÚ, ktorá odkazuje na Zmluvy v množnom čísle, zahŕňa aj Zmluvu o EÚ a opatrenia prijaté na jej vykonanie. Z toho vyplýva, že výkon práva občanov Únie na voľný pohyb a pobyt zakotveného v článku 45 ods. 1 Charty možno obmedziť prostredníctvom rozhodnutí v oblasti SZBP prijatých na základe článku 29 ZEÚ, akými sú rozhodnutia 2023/572 a 2023/1767 (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudky z 5. novembra 2014, Mayaleh/Rada, T‑307/12 a T‑408/13, EU:T:2014:926, body 195 a 196, a zo 4. decembra 2015, Sarafraz/Rada, T‑273/13, neuverejnený, EU:T:2015:939, body 194 a 195).
181    V tejto súvislosti treba uviesť, že v oblasti SZBP článok 29 ZEÚ, ktorého znenie je formulované široko, zveruje Rade právomoc prijímať rozhodnutia, ktoré vymedzujú pozíciu Únie k určitej otázke geografickej alebo vecnej povahy, sledujúc ciele uvedené v článku 21 ods. 2 ZEÚ, aj keď z toho vyplýva obmedzenie slobody pohybu občanov Únie na území členských štátov, ktorých nie sú štátnymi príslušníkmi. To znamená, že táto sloboda môže byť podľa ustanovení tohto článku obmedzená z iných dôvodov, než sú dôvody stanovené smernicou 2004/38.
182    O takýto prípad ide v prejednávanej veci, dotknuté reštriktívne opatrenia majú vytvoriť tlak na ruské orgány, aby ukončili svoje činnosti a politiky, ktoré destabilizujú Ukrajinu. Ide totiž o jeden z cieľov, ktorý patrí medzi ciele sledované v rámci SZBP a uvedené v článku 21 ods. 2 písm. b) a c) ZEÚ, akými sú upevňovanie a podpora demokracie, právneho štátu, ľudských práv, zásad medzinárodného práva, zachovávanie mieru, predchádzanie konfliktom a posilňovanie medzinárodnej bezpečnosti a ochrana civilného obyvateľstva (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok z 30. novembra 2016, Rotenberg/Rada, T‑720/14, EU:T:2016:689, bod 176).
183    Na to, aby boli obmedzenia výkonu práv zakotvených v článku 45 ods. 1 Charty v súlade s právom Únie, však musia spĺňať podmienky uvedené v jej článku 52 ods. 1, čo znamená, že musia byť ustanovené zákonom, rešpektovať podstatu uvedených práv, sledovať cieľ všeobecného záujmu uznaný ako taký Úniou a nesmú byť neprimerané. Táto úvaha sa vzťahuje aj na práva uznané Chartou, ktoré sú predmetom ustanovení Zmlúv (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 6. októbra 2015, Delvigne, C‑650/13, EU:C:2015:648, bod 46, a návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Szpunar vo veci Agenzia delle dogane e dei monopoli a Ministero dell‘Economia e delle Finanze, C‑452/20, EU:C:2021:855, bod 60). Obmedzenia výkonu práva zakotveného v článku 45 ods. 1 Charty, vykonané v rámci vykonávania SZBP, musia preto spĺňať uvedené podmienky.
184    V prejednávanej veci sú po prvé obmedzenia práva žalobcu na voľný pohyb na území členských štátov vyplývajúce z rozhodnutí 2023/572 a 2023/1767 „ustanovené zákonom“, pretože sú uvedené v akte, ktorý má najmä všeobecnú pôsobnosť, a to v rozhodnutí 2014/145, zmenenom rozhodnutím 2022/329, a má jasný právny základ v práve Únie, konkrétne v článku 29 ZEÚ.
185    Po druhé, pokiaľ ide o otázku, či obmedzenia uvedené v bode 184 vyššie rešpektujú „podstatu“ práva žalobcu voľne sa pohybovať na území členských štátov, treba vychádzať z povahy a rozsahu predmetných reštriktívnych opatrení (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok z 27. júla 2022, RT France/Rada, T‑125/22, EU:T:2022:483, bod 153).
186    V tejto súvislosti treba konštatovať, že obmedzenia uvedené v bode 184 vyššie rešpektujú „podstatu“ práva žalobcu voľne sa pohybovať na území členských štátov. V prvom rade totiž v súlade s článkom 1 ods. 2 rozhodnutia 2014/145, zmeneného rozhodnutím 2022/329, uvedené obmedzenia rešpektujú zásadu medzinárodného práva, podľa ktorej štát nemôže vlastným štátnym príslušníkom odoprieť právo vstupu a pobytu na svojom území. Ďalej podľa článku 6 rozhodnutia 2014/145, zmeneného rozhodnutím 2022/329, sa sporné zoznamy pravidelne preskúmavajú s cieľom vymazať mená osôb, ktoré už nespĺňajú kritériá na zápis do zoznamu. Napokon uvedené obmedzenia nespochybňujú toto právo ako také, pretože majú za následok dočasné pozastavenie ich práva na voľný pohyb na území členských štátov za osobitných podmienok a z dôvodu individuálnej situácie určitých osôb, pokiaľ sú uvedené podmienky naďalej splnené (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok zo 6. októbra 2015, Delvigne, C‑650/13, EU:C:2015:648, bod 48).
187    Po tretie obmedzenia uvedené v bode 184 vyššie majú vytvoriť tlak na ruské orgány, aby ukončili svoje činnosti a politiky, ktoré destabilizujú Ukrajinu. Ide však o jeden z cieľov, ktorý patrí medzi ciele sledované v rámci SZBP a uvedené v článku 21 ods. 2 písm. b) a c) ZEÚ, akými sú upevňovanie a podpora demokracie, právneho štátu, ľudských práv, zásad medzinárodného práva, zachovávanie mieru, predchádzanie konfliktom a posilňovanie medzinárodnej bezpečnosti a ochrana civilného obyvateľstva (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok z 30. novembra 2016, Rotenberg/Rada, T‑720/14, EU:T:2016:689, bod 176).
188    Po štvrté, pokiaľ ide o zásadu proporcionality, treba pripomenúť, že táto zásada ako všeobecná zásada práva Únie vyžaduje, aby akty inštitúcií Únie neprekračovali hranice toho, čo je primerané a nevyhnutné na dosiahnutie cieľov sledovaných predmetnou právnou úpravou. Preto ak sa ponúka výber medzi viacerými primeranými opatreniami, treba sa prikloniť k najmenej obmedzujúcemu opatreniu a spôsobené zásahy nesmú byť neprimerané vo vzťahu k sledovaným cieľom (pozri rozsudok z 30. novembra 2016, Rotenberg/Rada, T‑720/14, EU:T:2016:689, bod 178 a citovanú judikatúru).
189    Pokiaľ ide o nevyhnutnosť obmedzení uvedených v bode 184 vyššie, treba konštatovať, že žalobca nepreukázal, že Rada mohla zvážiť prijatie menej obmedzujúcich opatrení, ktoré by však boli rovnako vhodné ako stanovené opatrenia. Na predmetné reštriktívne opatrenia sa navyše vzťahuje systém výnimiek stanovený v článku 1 ods. 6 rozhodnutia 2014/145, zmeneného rozhodnutím 2022/329, ktorým sa členským štátom povoľuje odchýliť sa od uložených opatrení, najmä ak je premiestnenie osoby odôvodnené naliehavými humanitárnymi dôvodmi.
190    Hoci sa uznávajú negatívne dôsledky vyplývajúce z uplatnenia predmetných reštriktívnych opatrení voči žalobcovi, ako to uviedol, treba jednako konštatovať, že vzhľadom na význam cieľov sledovaných uvedenými opatreniami nie sú obmedzenia uvedené v bode 184 vyššie neprimerané (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok zo 14. októbra 2009, Bank Melli Iran/Rada, T‑390/08, EU:T:2009:401, bod 71).
191    V tejto súvislosti treba zdôrazniť, že skutočnosť, že žalobca nemôže užívať nehnuteľnosti, ktoré vlastní v Únii, z dôvodu obmedzenia slobody pohybu, ktoré sa na neho vzťahuje, nepredstavuje neprimerané obmedzenie vzhľadom na význam cieľov sledovaných uvedenými opatreniami (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok zo 14. októbra 2009, Bank Melli Iran/Rada, T‑390/08, EU:T:2009:401, bod 71).
192    Okrem toho treba uviesť, že na rozdiel od toho, čo tvrdí žalobca, ústavné tradície spoločné pre členské štáty nezakotvujú právo občanov Únie pohybovať sa na území iného štátu, ako je štát, ktorého sú štátnymi príslušníkmi. Z toho vyplýva, že žalobca nemôže dôvodne tvrdiť, že uvedené tradície môžu obmedziť právomoc Rady prijať v rámci SZBP obmedzenia voľného pohybu občanov z iných dôvodov, než je verejný poriadok, verejná bezpečnosť a verejné zdravie.
193    Z toho vyplýva, že obmedzenia práva žalobcu voľne sa pohybovať a zdržiavať sa na území členských štátov sú v súlade s podmienkami stanovenými v Zmluvách.
194    Vzhľadom na uvedené skutočnosti treba piaty žalobný dôvod zamietnuť.
6.      O šiestom žalobnom dôvode týkajúcom sa porušenia článkov 7 a 17 Charty z hľadiska práva vlastniť majetok a práva na rešpektovanie súkromného života a ústavných tradícií spoločných pre členské štáty
195    Svojím šiestym žalobným dôvodom žalobca tvrdí, že reštriktívne opatrenia, ktoré sa na neho vzťahujú, porušujú články 7 a 17 Charty, ktoré chránia právo vlastniť majetok a právo na rešpektovanie súkromného života.
196    Zdôrazňuje, že zásah do vlastníckeho práva bol posilnený tým, že nariadením (EÚ) 2022/1273 z 21. júla 2022, ktorým sa mení nariadenie č. 269/2014 (Ú. v. EÚ L 194, 2022, s. 1), Rada zaradila do nariadenia č. 269/2014 nový článok 9, ktorého odseky 2 a 3 ukladajú osobám, ktorých meno je zapísané na sporných zoznamoch, povinnosť oznamovať finančné prostriedky a hospodárske zdroje v rámci jurisdikcie členského štátu, ktoré im patria alebo ktoré majú v držbe alebo pod kontrolou, pričom neexistencia tohto oznámenia sa považuje za obchádzanie reštriktívnych opatrení.
197    Uvádza, že uplatnenie ustanovenia článku 9 ods. 2 nariadenia č. 269/2014, zmeneného nariadením 2022/1273, spolu s ustanovením článku 15 ods. 1 nariadenia č. 269/2014, zmeneného nariadením Rady (EÚ) 2022/880 z 3. júna 2022 (Ú. v. EÚ L 153, 2022, s. 75), môže viesť k riziku konfiškácie jeho majetku a aktív.
198    Tvrdí, že zásah do práva vlastniť majetok reštriktívnymi opatreniami predstavuje nezákonný zásah z hľadiska ústavných tradícií spoločných pre členské štáty.
199    Na tento účel uvádza, že vnútroštátne právne predpisy povoľujú zmrazenie majetku a aktív len pod podmienkou, že existuje príčinná súvislosť medzi osobným správaním jednotlivca a zmrazeným majetkom alebo aktívami, k čomu môže dôjsť napríklad vtedy, keď aktíva umožnili spáchanie trestného činu alebo predstavujú príjem z tohto trestného činu.
200    Okrem toho tvrdí, že reštriktívne opatrenia, ktoré sa ho týkajú, poškodzujú jeho dobrú povesť, a v dôsledku toho predstavujú porušenie práva na rešpektovanie jeho súkromného života z dôvodu, že jeho označenie za osobu zodpovednú za podporu činností a politík, ktoré narúšajú územnú celistvosť Ukrajiny, ho kompromituje v súvislosti s činmi, za ktoré nie je zodpovedný.
201    Na úvod treba uviesť, že žalobca nevznáša námietku nezákonnosti proti ustanoveniam nariadenia č. 269/2014 a ustanoveniam rozhodnutia 2014/145, ktoré stanovujú zmrazenie majetku a aktív osôb, ktorých meno je zapísané do sporných zoznamov, a výnimky týkajúce sa týchto opatrení na zmrazenie finančných prostriedkov, ani prostredníctvom námietky nespochybňuje zákonnosť ustanovení článku 9 ods. 2 nariadenia č. 269/2014, zmeneného nariadením 2022/1273, a ustanovení článku 15 ods. 1 nariadenia č. 269/2014, zmeneného nariadením 2022/880.
202    Ak teda žalobca prostredníctvom námietky nenamieta nezákonnosť uvedených ustanovení, Všeobecný súd nemôže vyhlásiť reštriktívne opatrenia, ktoré sa na neho vzťahujú, za neplatné z dôvodu, že ustanovenia, na ktorých sú tieto opatrenia založené, sú nezákonné.
203    Pokiaľ ide ďalej o porušenie práva na súkromný život a práva vlastniť majetok reštriktívnymi opatreniami, ktoré sa vzťahujú na žalobcu, treba konštatovať, že predmetné reštriktívne opatrenia predstavujú zabezpečovacie opatrenia, ktorých cieľom nie je zbaviť dotknuté osoby týchto práv zakotvených v článkoch 7 a 17 Charty. V tomto prípade však tieto opatrenia nepochybne vedú k obmedzeniu uvedených základných práv (pozri v tomto zmysle a analogicky rozsudok z 12. marca 2014, Al Assad/Rada, T‑202/12, EU:T:2014:113, bod 115 a citovanú judikatúru).
204    Ako však bolo pripomenuté v bode 183 vyššie, na to, aby boli obmedzenia výkonu práv zakotvených v Charte v súlade s právom Únie, musia spĺňať podmienky stanovené v jej článku 52 ods. 1, a to že tieto opatrenia musia byť ustanovené zákonom, rešpektovať podstatu uvedených práv, sledovať cieľ všeobecného záujmu uznaný ako taký Úniou a nesmú byť neprimerané.
205    V prejednávanej veci však treba konštatovať, že tieto štyri podmienky sú splnené.
206    Po prvé treba konštatovať, že obmedzenia výkonu vlastníckeho práva zo strany žalobcu, ako aj zásah do jeho práva na rešpektovanie súkromného života sú „stanovené zákonom“, pretože sú uvedené v aktoch, ktoré majú najmä všeobecnú pôsobnosť, a to v rozhodnutí 2014/145 zmenenom rozhodnutím 2022/329 a v nariadení č. 269/2014 zmenenom nariadením 2022/330 s jasným právnym základom v práve Únie, konkrétne v článku 29 ZEÚ a v článku 215 ZFEÚ.
207    Po druhé vzhľadom na to, že napadnuté akty sa uplatňujú počas šiestich mesiacov a podliehajú neustálej revízii, ako je stanovené v článku 6 rozhodnutia 2014/145 zmeneného rozhodnutím 2022/329, obmedzenia uvedené v bode 206 vyššie sú dočasné a zvrátiteľné. Preto treba predpokladať, že nezasahujú do podstaty práva na rešpektovanie súkromného a rodinného života ani vlastníckeho práva. Napadnuté akty okrem toho umožňujú udeliť výnimky z uplatňovaných reštriktívnych opatrení. Konkrétne pokiaľ ide o zmrazenie finančných prostriedkov, článok 2 ods. 3 a 4 rozhodnutia 2014/145 zmeneného rozhodnutím 2022/329 a článok 4 ods. 1, článok 5 ods. 1 a článok 6 ods. 1 nariadenia č. 269/2014 zmeneného nariadením 2022/330 stanovujú možnosť jednak povoliť používanie zmrazených finančných prostriedkov na pokrytie základných potrieb alebo na splnenie si určitých záväzkov a jednak poskytnúť osobitné povolenia umožňujúce uvoľniť zmrazenie finančných prostriedkov, iných finančných aktív alebo iných hospodárskych zdrojov.
208    Po tretie obmedzenia uvedené v bode 206 vyššie sledujú cieľ všeobecného záujmu uvedený v bode 187 vyššie.
209    Po štvrté, pokiaľ ide o primeranosť týchto obmedzení, treba najskôr uviesť, že sú vhodné na dosiahnutie cieľa všeobecného záujmu uvedeného v bode 187 vyššie, keďže prispievajú k jeho dosiahnutiu. Pokiaľ ide ďalej o ich nevyhnutnosť, treba konštatovať, že žalobca neuvádza alternatívne a menej obmedzujúce opatrenia, ktoré by umožnili rovnako účinne dosiahnuť sledované ciele. Obmedzenia sú napokon dočasné a zvrátiteľné a počítajú s možnosťou výnimiek. Treba preto konštatovať, že ťažkosti spôsobené žalobcovi nie sú neprimerané vo vzťahu k významu cieľa sledovaného týmito aktmi.
210    Okrem toho treba odmietnuť argumentáciu žalobcu založenú na existencii ústavných tradícií spoločných pre členské štáty týkajúcich sa práva vlastniť majetok. Odhliadnuc od skutočnosti, že žalobca sa opiera o obmedzený počet analýz vnútroštátneho práva členských štátov, treba totiž uviesť, že nepreukázal, že vnútroštátne právo týchto členských štátov vyžaduje dodržanie podmienok, ktoré sa podstatne odlišujú od podmienok stanovených v článku 52 ods. 1 Charty.
211    Vzhľadom na vyššie uvedené treba šiesty žalobný dôvod v celom rozsahu zamietnuť.
7.      O štvrtom žalobnom dôvode týkajúcom sa porušenia zásady proporcionality
212    Svojím štvrtým žalobným dôvodom žalobca v podstate tvrdí, že predmetné opatrenia porušujú zásadu proporcionality, keďže po prvé nie sú primerané ani nevyhnutné, po druhé výklad kritérií a) a d) podaný Radou má za následok možné sankcionovanie každého akcionára ruskej spoločnosti, ktorá svojou činnosťou prispieva k vytváraniu bohatstva, a po tretie nemá žiadny osobný vplyv na prezidenta Ruskej federácie.
213    V tejto súvislosti treba najprv uviesť, že z dôvodov, ktoré už boli uvedené v bodoch 189, 190 a 209 vyššie, sú predmetné reštriktívne opatrenia nevyhnutné a primerané, a teda nie sú v rozpore so zásadou proporcionality.
214    Pokiaľ ide ďalej o výhradu založenú na príliš širokom výklade kritérií a) a d), treba uviesť, že na rozdiel od toho, čo uvádza žalobca, výklad týchto kritérií Radou nemá za následok, že sa uplatňujú na ktoréhokoľvek akcionára spoločnosti podieľajúcej sa na ruskom hospodárstve, ale ako vyplýva z bodov 135 a 136 vyššie, na každého významného akcionára spoločnosti, ktorá spĺňa podmienky stanovené týmito dvoma kritériami.
215    Pokiaľ ide napokon o reštriktívne opatrenia prijaté voči nemu, bez ohľadu na skutočnosť, že žalobca spochybňuje, že by bol pôvodcom činností alebo politík vedených vedúcimi predstaviteľmi Ruskej federácie alebo by mohol vykonávať akýkoľvek vplyv na ich osobu, treba konštatovať, že obmedzenia voľného pohybu v členských štátoch Únie, ako aj zmrazenie finančných prostriedkov alebo zdrojov osôb, ktorých meno je zapísané do sporných zoznamov, môžu vyvíjať tlak nielen na tieto osoby, ale aj na celkové fungovanie ruského hospodárstva a v konečnom dôsledku aspoň nepriamy tlak na vedúcich predstaviteľov Ruskej federácie, čo je v súlade s cieľom sledovaným reštriktívnymi opatreniami, ako je uvedené v bode 182 vyššie.
216    Z toho vyplýva, že štvrtý žalobný dôvod, ako aj návrh na zrušenie je potrebné zamietnuť v celom rozsahu.
B.      O návrhu na náhradu škody
217    Na podporu tohto návrhu žalobca tvrdí, že napadnuté akty mu spôsobili nemajetkovú ujmu, ktorej náhradu požaduje.
218    Rada navrhuje tento návrh zamietnuť.
219    Treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry je mimozmluvná zodpovednosť Únie za protiprávne konanie jej inštitúcií v zmysle článku 340 druhého odseku ZFEÚ podmienená splnením viacerých podmienok, a to protiprávnosťou správania vytýkaného inštitúciám, existenciou škody a existenciou príčinnej súvislosti medzi vytýkaným konaním a uvádzanou škodou. Keďže tieto tri podmienky vzniku zodpovednosti sú kumulatívne, nesplnenie jednej z nich postačuje na zamietnutie žaloby o náhradu škody bez toho, aby bolo potrebné preskúmať ostatné podmienky (pozri rozsudok z 22. júna 2022, Haswani/Rada, T‑479/21, neuverejnený, EU:T:2022:383, bod 155 a citovanú judikatúru).
220    Pokiaľ ide o ujmu, ktorá údajne vznikla z dôvodu prijatia napadnutých aktov, z konštatovaní uvedených v súvislosti s návrhmi na zrušenie vyplýva, že ponechanie mena žalobcu na sporných zoznamoch nie je protiprávne. Keďže jedna z podmienok uvedených v bode 219 vyššie nie je splnená, návrhy na náhradu škody treba zamietnuť.
221    Vzhľadom na vyššie uvedené je potrebné zamietnuť tento návrh a žalobu v celom rozsahu.
IV.    O trovách
222    Podľa článku 134 ods. 1 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže žalobca nemal vo veci úspech, je opodstatnené uložiť mu povinnosť, aby znášal svoje vlastné trovy konania a nahradil trovy konania Rady v súlade s jej návrhmi.
Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (prvá rozšírená komora)
rozhodol takto:
1.      Žaloba sa zamieta.
2.      Gennadij Nikolajevič Timčenko (Gennady Nikolayevich Timchenko) znáša svoje vlastné trovy konania a je povinný nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Rade Európskej únie.
Mastroianni
Brkan
Gâlea
Tóth
Kalėda
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 2. apríla 2025.
Podpisy
*      Jazyk konania: francúzština.