62023CC0654
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
MACIEJ SZPUNAR
prednesené 27. marca 2025 (
1
)
Vec C‑654/23
Inteligo Media SA
proti
Autoritatea Naţională de Supraveghere a Prelucrării Datelor cu Caracter Personal (ANSPDCP)
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Curtea de Apel Bucureşti (Odvolací súd Bukurešť, Rumunsko)]
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Smernica 2002/58/ES – Článok 13 ods. 1 – Používanie elektronickej pošty na účely priamej reklamy – Článok 13 ods. 2 – Pojem ‚komerčná komunikácia‘ – Nariadenie (EÚ) 2016/679 – Článok 95 – Článok 83 ods. 2 – Povinnosť uviesť odôvodnenie“
Úvod
1.
Tento návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Curtea de Apel Bucureşti (Odvolací súd Bukurešť, Rumunsko), sa týka najmä otázky, do akej miery a za akých podmienok je komunikácia, akou je posielanie informácií prostredníctvom elektronickej pošty, povolená podľa článku 13 ods. 2 smernice 2002/58/ES (
2
) a či sa musia uplatniť ustanovenia nariadenia (EÚ) 2016/679 (
3
).
2.
V tejto veci budem tvrdiť, že marketingové praktiky, ku ktorým pristúpil dotknutý hospodársky subjekt, nie sú v rozpore s režimom Európskej únie na ochranu údajov. Ako sa ukáže, samotná podstata fungovania marketingových praktík skutočne spočíva v interakcii s osobnými údajmi a je bežné, že dotknutá osoba poskytuje svoje údaje s cieľom získať za ich poskytnutie zodpovedajúcu výhodu.
Právny rámec
Právo Únie
3.
Článok 95 GDPR, nazvaný „Vzťah k smernici 2002/58/ES“, má takéto znenie:
„Týmto nariadením sa fyzickým či právnickým osobám neukladajú dodatočné povinnosti, pokiaľ ide o spracúvanie v súvislosti s poskytovaním verejne dostupných elektronických komunikačných služieb vo verejných komunikačných sieťach v Únii, v prípadoch, keď podliehajú konkrétnym povinnostiam s rovnakým cieľom stanoveným v smernici 2002/58/ES.“
4.
Článok 13 smernice 2002/58 s názvom „Nevyžiadané správy“ má takéto znenie:
„1.   Používanie automatických volacích a komunikačných systémov bez ľudského zásahu (automatické volacie zariadenia), faxov alebo elektronickej pošty na účely priamej reklamy sa môže povoliť len s predchádzajúcim súhlasom účastníkov alebo užívateľov.
2.   Bez ohľadu na odsek 1, keď fyzická alebo právnická osoba získa od zákazníkov ich elektronické kontaktné údaje pre elektronickú poštu v súvislosti s predajom produktu alebo služby, a v súlade so smernicou 95/46/ES (
4
) tá istá fyzická alebo právnická osoba môže použiť tieto elektronické kontaktné údaje na priamu reklamu vlastných podobných produktov alebo služieb za predpokladu, že zákazníkom bola jasne a jednoznačne poskytnutá možnosť bezplatne a jednoduchým spôsobom namietať voči takémuto použitiu elektronických kontaktných údajov v čase ich zberu a pri každej správe v prípade, že zákazník také použitie predtým neodmietol.
…“
Rumunské právo
5.
Ustanovenia rumunského práva, na ktoré sa odvoláva vnútroštátny súd, sú článok 1 ods. 2, články 12 a 13 legea nr. 506/2004 privind prelucrarea datelor cu caracter personal și protecția vieții private în sectorul comunicaților electronice (zákon č. 506/2004 o spracúvaní osobných údajov a ochrane súkromia v sektore elektronických komunikácií) a článok 1 ods. 8 legea nr. 365/2002 privind comerțul electronic (zákon č. 365/2002 o elektronickom obchode). Toto posledné ustanovenie vymedzuje pojem „komerčná komunikácia“ ako „každú formu komunikácie určenú priamo alebo nepriamo na propagáciu tovaru, služieb alebo imidžu… predajcu alebo člena regulovaného povolania“.
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
6.
Spoločnosť Inteligo Media SA je vydavateľom online publikácie avocatnet.ro, v rámci ktorej každý deň zverejňuje informácie pre širokú verejnosť o legislatívnych zmenách, ku ktorým dochádza v Rumunsku.
7.
Užívatelia online publikácie si môžu bezplatne a bez vykonania ďalších úkonov zobraziť maximálny počet článkov stanovený samotnou publikáciou (v čase skutkových okolností išlo o šesť článkov).
8.
Dňa 27. júla 2018 zaviedla Inteligo Media systém plateného predplatného s názvom „Serviciu Premium“ („služba Premium“) pre užívateľov, ktorí si po dosiahnutí maximálneho počtu šiestich zobrazených článkov želajú získať prístup k ďalším článkom z online publikácie.
9.
Predplatená služba Premium vyžadovala bezplatné zriadenie používateľského účtu užívateľom platformy. Zriadenie účtu si vyžadovalo poskytnutie e‑mailovej adresy užívateľa a jeho súhlas so zmluvnými podmienkami poskytovania služby Premium spoločnosťou Inteligo Media.
10.
Registráciou na službu Premium získal užívateľ právo prístupu k ďalším dvom článkom a k denným informáciám (newsletter) zasielaným prostredníctvom elektronickej pošty s názvom Personal Update (Osobná aktualizácia) (pokiaľ si nezvolil možnosť nevyužívať túto službu), ako aj spoplatnený a voliteľný prístup ku všetkým článkom publikácie a prostredníctvom elektronickej pošty k súboru denných informácií s názvom „Sinteze Informative“ („Informačný súhrn“).
11.
Personal Update v podstate obsahoval podrobné informácie o legislatívnych zmenách z predchádzajúceho dňa spolu s hypertextovými odkazmi na relevantné články uverejnené v rámci danej publikácie.
12.
S cieľom umožniť užívateľom, aby sa pri zadaní svojej e‑mailovej adresy vyjadrili k možnosti neodoberať prostredníctvom elektronickej pošty dennú aktualizáciu s názvom Personal Update, obsahoval príslušný formulár vytvorený na účely zriadenia účtu položku „Nu vreau să primesc Personal Update, informarea transmisă zilnic gratuit pe e‑mail de avocatnet.ro“ („Neželám si dostávať ‚Personal Update‘, bezplatnú dennú aktualizáciu zasielanú prostredníctvom elektronickej pošty online publikáciou avocatnet.ro“), ktorú mal dotknutý užívateľ zaškrtnúť. Rovnako pri prijatí každej jednotlivej informácie prostredníctvom elektronickej pošty si mohli užívatelia, ktorí si už neželali odoberať Personal Update, zvoliť možnosť „Dezabonare“ („Odhlásiť sa“).
13.
Pre užívateľov, ktorí si zriadili účet na danej platforme na iné účely, než na registráciu na bezplatnú službu Premium a prístup k dodatočnému obsahu, sa položka týkajúca sa aktualizácie Personal Update naprogramovala tak, že sa nezobrazovala, pričom denná aktualizácia Personal Update sa týmto kategóriám užívateľov nezasielala.
14.
Dňa 26. septembra 2019 vyhotovil Autoritatea Națională de Supraveghere a Prelucrării Datelor cu Caracter Personal (Národný úrad pre dohľad nad spracúvaním osobných údajov, Rumunsko) (ďalej len „ANSPDCP“) protokol o svojich zisteniach a uložení správnej sankcie, ktorú uložil spoločnosti Inteligo Media vo výške 42714 rumunských lei (RON) (zodpovedajúcej sume 9000 eur). V uvedenom protokole ANSPDCP dospel k dôvodnému záveru, že spoločnosť Inteligo Media spracúvala od júla 2018 osobné údaje (e‑mail, heslo, používateľské meno) 4357 užívateľov (fyzických osôb), pričom vychádzala z právneho základu, ktorý nezodpovedal účelu predmetného spracúvania, t. j. dennému zasielaniu aktualizácie Personal Update prostredníctvom elektronickej pošty, bez preukázania, že na tento účel získala výslovný súhlas dotknutých užívateľov so spracúvaním ich osobných údajov. Úrad konštatoval, že spoločnosť Inteligo Media sa dopustila porušenia článku 5 ods. 1 písm. a) a b), článku 6 ods. 1 písm. a) a článku 7 GDPR.
15.
Žalobkyňa Inteligo Media podala správnu žalobu na Tribunalul București – Secția a II‑a de Contencios Administrativ și Fiscal (Vyšší súd Bukurešť – druhé oddelenie pre správne súdnictvo a daňové spory, Rumunsko), pričom predovšetkým navrhla, aby súd zrušil protokol ANSPDCP a oslobodil ju od zodpovednosti za správny delikt.
16.
Rozsudok vyhlásený 5. júna 2020, ktorým Tribunalul București (Vyšší súd Bukurešť) správnu žalobu žalobkyne zamietol, zrušil v odvolacom konaní Curtea de Apel București (Odvolací súd Bukurešť) a vec vrátil prvostupňovému súdu na opätovné rozhodnutie.
17.
Po opätovnom prejednaní veci Tribunalul București – Secția a II‑a de Contencios Administrativ și Fiscal (Vyšší súd Bukurešť – druhé oddelenie pre správne súdnictvo a daňové spory) občianskoprávnym rozsudkom z 15. decembra 2021 správnej žalobe čiastočne vyhovel, pričom znížil uloženú pokutu; potvrdil však rozhodnutie o správnom delikte za porušenie podmienky vyplývajúcej z GDPR získať výslovný súhlas so spracúvaním údajov prostredníctvom aktualizácie Personal Update.
18.
Odvolanie proti uvedenému občianskoprávnemu rozsudku podali žalobkyňa, ako aj žalovaný. O týchto opravných prostriedkoch rozhoduje vnútroštátny súd, ktorý podal tento návrh na začatie prejudiciálneho konania, t. j. Curtea de Apel București (Odvolací súd Bukurešť).
19.
Vnútroštátny súd sa domnieva, že výsledok sporu vo veci samej závisí od určenia vhodného právneho základu spracúvania osobných údajov, o ktorý ide vo veci samej, a podmienok, ktoré musia byť splnené, aby išlo o zákonné spracúvanie v súlade so smernicou 2002/58 a GDPR.
20.
Podľa tohto súdu je potrebné objasniť po prvé podmienky, za ktorých možno e‑mailovú adresu užívateľa považovať za získanú „v súvislosti s predajom produktu alebo služby“ v zmysle článku 13 ods. 2 smernice 2002/58, po druhé rozsah pojmu „priama reklama“ uvedeného v článku 13 tejto smernice a po tretie to, či je tento pojem rovnocenný s pojmom „komerčná komunikácia“, ktorý použil vnútroštátny zákonodarca pri prebratí jej článku 13.
21.
Ďalej, ak by v prejednávanej veci neboli e‑mailové adresy užívateľov získané „v súvislosti s predajom produktu alebo služby“ v zmysle článku 13 ods. 2 smernice 2002/58, bolo by potrebné určiť, či prenos osobných údajov elektronickou poštou v rámci Personal Update má za následok uplatniteľnosť článku 13 ods. 1 tejto smernice, ktorý sa týka získania predchádzajúceho súhlasu užívateľov, a potvrdiť, ktoré ustanovenia stanovujú sankciu za prípadné porušenie tohto ustanovenia.
22.
Nakoniec vnútroštátny súd považuje za potrebné objasniť povinnosti, ktoré má ANSPDCP pri uplatňovaní článku 83 ods. 2 GDPR, pokiaľ tieto povinnosti jasne nevyplývajú zo znenia tohto článku.
23.
Za týchto okolností sa vnútroštátny súd rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
V prípade, že vydavateľ online publikácií poskytujúcich informácie širokej verejnosti, bez špecializácie v danom sektore, získa v súvislosti s denným informovaním o legislatívnych zmenách v Rumunsku e‑mailovú adresu užívateľa pri bezplatnom zriadení si používateľského účtu týmto užívateľom, ktorý mu umožňuje: i) bezplatný prístup k ďalším článkom nad rámec predmetnej publikácie; ii) príjem prostredníctvom elektronickej pošty denných informácií obsahujúcich súhrn legislatívnych noviniek, ktorými sa zaoberajú články v rámci danej publikácie, a hypertextových odkazov na príslušné články a iii) odplatný prístup k dodatočným a/alebo podrobnejším článkom a analýzam danej publikácie v porovnaní s dennými informáciami šírenými bezplatne:
a)
dochádza k takémuto získaniu e‑mailovej adresy vydavateľom online publikácií ‚v súvislosti s predajom produktu alebo služby‘ v zmysle článku 13 ods. 2 [smernice 2002/58]?
b)
dochádza k zasielaniu informácii, ako sa opisujú v bode ii), vydavateľom publikácií ‚na priamu reklamu svojich vlastných podobných produktov alebo služieb‘ v zmysle článku 13 ods. 2 [smernice 2002/58]?
2.
Ak je odpoveď na otázku č. 1 písm. a) a b) kladná, ktoré z podmienok stanovených v článku 6 ods. 1 písm. a) až f) [GDPR] sa majú vykladať tak, že sa vzťahujú na situáciu, keď vydavateľ používa e‑mailovú adresu užívateľa na účely denného zasielania informácií, ako sú informácie opísané v otázke č. 1 bode ii), v súlade s požiadavkami stanovenými v článku 13 ods. 2 [smernice 2002/58]?
3.
Má sa článok 13 ods. 1 a 2 [smernice 2002/58] vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave používajúcej pojem ‚komerčná komunikácia‘ podľa článku 2 písm. f) [smernice 2000/31/ES (
5
)] namiesto pojmu ‚priama reklama‘ podľa [smernice 2002/58]? V prípade zápornej odpovede predstavujú informácie, ako sú informácie opísané v otázke č. 1 bode ii), ‚komerčnú komunikáciu‘ v zmysle článku 2 písm. f) [smernice 2000/31]?
4.
V prípade zápornej odpovede na otázku č. 1 písm. a) a b):
a)
predstavuje denné zasielanie informácií, ako sú informácie opísané v otázke č. 1 bode ii) vyššie, prostredníctvom elektronickej pošty ‚používanie… elektronickej pošty na účely priamej reklamy‘ podľa článku 13 ods. 1 [smernice 2002/58]?
b)
má sa článok 95 [GDPR] v spojení s ustanovením článku 15 ods. 2 [smernice 2002/58] vykladať v tom zmysle, že nedodržanie podmienok týkajúcich sa získania platného súhlasu užívateľa v zmysle článku 13 ods. 1 [smernice 2002/58] sa potrestá v súlade s článkom 83 [GDPR] alebo podľa ustanovení vnútroštátneho práva stanovených v právnom akte, ktorým sa prebrala [smernica 2002/58] a v ktorom sa uvádza, že obsahuje konkrétne uplatniteľné sankcie?
5.
Má sa článok 83 ods. 2 [GDPR] vykladať v tom zmysle, že dozorný orgán rozhodujúci o uložení správnej pokuty a jej výške je v každom jednotlivom prípade povinný analyzovať a vysvetliť v správnom akte, ktorým sa ukladá sankcia, vplyv každého z kritérií uvedených v písmenách a) až k) na rozhodnutie o uložení pokuty, resp. na rozhodnutie o výške uplatnenej pokuty?“
24.
Písomné pripomienky predložili účastníci konania vo veci samej, Rumunsko a Európska komisia. Inteligo Media a Komisia sa zúčastnili na pojednávaní, ktoré sa konalo 27. novembra 2024.
Posúdenie
O prvej a štvrtej otázke
25.
Svojou prvou otázkou a prvou časťou štvrtej otázky, ktoré budem skúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate snaží zistiť, či sa možno domnievať, že e‑mailová adresa užívateľa získaná pri zriadení si online účtu, ktorý mu umožňuje i) bezplatný prístup k viacerým článkom z predmetnej publikácie, ii) príjem prostredníctvom elektronickej pošty denných informácií obsahujúcich súhrn legislatívnych noviniek, ktorými sa zaoberajú články v rámci danej publikácie, a hypertextových odkazov na tieto články a iii) odplatný prístup k dodatočným a/alebo podrobnejším článkom a analýzam danej publikácie, je získaná „v súvislosti s predajom produktu alebo služby“, a či denné zasielanie informácií opísané v bode ii) predstavuje „priamu reklamu“„podobných produktov alebo služieb“ v zmysle článku 13 ods. 2 smernice 2002/58.
26.
Článok 13 tejto smernice upravuje zákonnosť nevyžiadaných správ.
27.
V tejto súvislosti sa v článku 13 ods. 1 smernice 2002/58 povoľuje používanie automatických volacích systémov bez ľudského zásahu (automatické volacie zariadenia), faxov alebo elektronickej pošty na účely priamej reklamy, pokiaľ sa komunikácia zasiela užívateľom, ktorí s ňou vopred vyjadrili svoj súhlas, t. j. ktorí sa „prihlásili“.
28.
Na druhej strane je v článku 13 ods. 2 smernice 2002/58 vytvorená výnimka, podľa ktorej sa elektronické kontaktné údaje získané od užívateľov v súlade s GDPR a v súvislosti s predajom produktu alebo služby môžu použiť na priamu reklamu podobných produktov alebo služieb bez predchádzajúceho súhlasu, pokiaľ užívatelia majú možnosť „odmietnuť“ prijímanie takýchto správ v čase zberu ich kontaktných údajov. Ak užívateľ v tomto okamihu neodmietol prijímanie takýchto správ, ďalšia možnosť ich odmietnutia sa poskytne pri prijatí každej správy priamej reklamy.
29.
Tieto ustanovenia spoločne upravujú podmienky, za ktorých sú správy priamej reklamy prípustné. Ak by Súdny dvor rozhodol, že správa, o akú ide vo veci samej, nepredstavuje priamu reklamu, nespadala by do pôsobnosti žiadneho z týchto ustanovení a analýza Súdneho dvora by sa obmedzila na pôsobnosť GDPR. Z uvedeného dôvodu je potrebné v prvom rade určiť, či komunikácia, ako je Personal Update, predstavuje priamu reklamu.
30.
Súdny dvor rozhodol, že na určenie, či účelom správy je priama reklama, je potrebné zistiť, či takáto správa po prvé sleduje obchodný účel a po druhé či je priamo a individuálne určená spotrebiteľovi. (
6
)
31.
Správa, ktorá sleduje obchodný účel, predstavuje správu „nákup a predaj… s cieľom dosiahnuť príjem alebo zisk“ prípadne s tým súvisí. (
7
) Skutočnosť, či Personal Update slúži na takýto účel, je medzi účastníkmi konania sporná. Ako tvrdia ANSPDCP a rumunská vláda, obsah tejto správy bol čisto redakčný (
8
), a preto je vylúčené, aby bol kvalifikovaný ako priama reklama. Inteligo Media a Komisia naopak tvrdia, že denné zasielanie informácií má obchodný účel, keďže propaguje články dostupné na platforme vydavateľa.
32.
Mňa viac presvedčil druhý argument. Je zrejmé, že účelom týchto e‑mailov nie je bezplatne poskytnúť prehľad legislatívnych zmien v Rumunsku, ktorý si užívateľ môže prečítať v plnom rozsahu z pohodlia svojej schránky elektronickej pošty. Personal Update prostredníctvom hypertextových odkazov na články na webovej stránke publikácie poskytuje užívateľom skôr „upútavku“ na články s cieľom podnietiť ich k rýchlejšej konzumácii ôsmich článkov, ktoré si môžu každý mesiac prečítať bezplatne.
33.
V tomto prípade je užitočné rozlišovať medzi „tvrdými“ a „meranými“ platobnými bránami, ktoré používajú online publikácie. Pri tvrdej platobnej bráne musí užívateľ pred prístupom k akémukoľvek obsahu zaplatiť predplatné. Vydavateľom to síce priamo zabezpečuje zisk vždy, keď užívateľ získa prístup k akémukoľvek článku, ale z pohľadu vydavateľa ide o riziko odradenia potenciálnych zákazníkov. Na druhej strane „meraná“ platobná brána je stratégia, ktorú vydavatelia používajú na to, aby užívateľov nakoniec podnietili k zakúpeniu plného predplatného tým, že im umožnia bezplatný prístup k obmedzenému počtu článkov predtým, ako sa bude vyžadovať platba. (
9
)
34.
Obchodný účel meranej platobnej brány spoločnosti Inteligo Media je zrejmý, keď sa vezme do úvahy cieľové publikum aktualizácie Personal Update. Pravdepodobne každý užívateľ, ktorý poskytne svoje elektronické kontaktné údaje webovej stránke avocatnet.ro na účely prezerania viac ako šiestich bezplatných článkov mesačne a prijímania správ prostredníctvom elektronickej pošty, má prinajmenšom základný záujem byť informovaný o legislatívnych zmenách v Rumunsku. Personal Update zabezpečuje, že každý deň sa takýmto užívateľom priamo zobrazí viacero hypertextových odkazov na články na tému, ktorá ich zaujíma. Je pravdepodobné, že títo užívatelia otvoria osem z týchto článkov v priebehu niekoľkých dní alebo týždňov, pričom ak si budú chcieť prečítať ďalšie články počas zostávajúcej časti mesiaca, nezostane im nič iné, ako zaplatiť plné predplatné.
35.
Personal Update teda tým, že podnecuje užívateľov k zakúpeniu plného predplatného, sleduje obchodný účel vytvárania príjmov v rámci modelu meranej platobnej brány.
36.
Na to, aby išlo o priamu reklamu, musí byť aj Personal Update určený priamo a individuálne spotrebiteľovi. (
10
) Súdny dvor rozhodol, že táto podmienka je splnená, ak sa správa objaví priamo v súkromnej e‑mailovej schránke dotknutého užívateľa. Podľa návrhu na začatie prejudiciálneho konania sa práve takto zobrazoval Personal Update užívateľom, ktorí poskytli svoje elektronické kontaktné údaje spoločnosti Inteligo Media.
37.
V súlade s judikatúrou Súdneho dvora preto správa, o akú ide vo veci samej, predstavuje priamu reklamu.
38.
Ďalej je potrebné preskúmať, či sa predmetné e‑mailové adresy získali „v súvislosti s predajom produktu alebo služby“ v zmysle článku 13 ods. 2 smernice 2002/58. Ak by to tak bolo, potom by predchádzajúci súhlas nebol potrebný.
39.
Samotná smernica 2002/58 neobsahuje veľa informácií, pokiaľ ide o presný význam tohto slovného spojenia. Takýto pojem, ktorý neobsahuje výslovný odkaz na právo členských štátov s cieľom určiť jeho zmysel a pôsobnosť, v zásade vyžaduje v celej Únii autonómny a jednotný výklad. (
11
)
40.
Podľa všeobecne uznávanej definície je „predaj“ zmluvou, ktorá nevyhnutne zahŕňa platbu výmenou za tovar alebo službu. (
12
)
41.
Vzhľadom na to, že ide o službu, usmernenie možno okrem toho hľadať v judikatúre Súdneho dvora k smernici 2000/31 a k relevantným ustanoveniam Zmluvy.
42.
V súvislosti so smernicou 2000/31 Súdny dvor rozhodol, že odplatu za službu nemusia nevyhnutne platiť osoby, ktoré sú jej príjemcami. (
13
) Súdny dvor spresnil, že to platí najmä vtedy, keď poskytovateľ služieb poskytuje službu bezodplatne na propagačné účely tovaru, takže cena tejto činnosti je už zahrnutá do predajnej ceny tovaru alebo služieb. (
14
)
43.
Ide presne o situáciu, o akú ide vo veci samej. Ako bolo uvedené vyššie, cieľom služby, ktorú Inteligo Media poskytovala „bezplatne“ (poskytovanie Personal Update a prístup k ďalším článkom), bola podpora kúpy plného predplatného, čím sa sleduje reklamný účel. Rovnako ako v rozsudku Mc Fadden sú náklady na poskytovanie takejto služby zahrnuté do ceny hlavnej služby, ktorou je v tejto veci plné predplatné. Táto nepriama forma odmeny zodpovedá požiadavke platby podľa definície „predaja“, ktorú použil Súdny dvor.
44.
Navyše aj v kontexte slobodného poskytovania služieb podľa článkov 56 a 57 ZFEÚ nie je podstatné, kto je ten, kto poskytovateľovi za službu platí. (
15
) Z ustálenej judikatúry vyplýva, že článok 57 ZFEÚ nevyžaduje, aby za poskytovanú službu platili tí, ktorí ju využívajú. (
16
)
45.
Okrem toho by sa nemalo zabúdať na skutočnosť, že v modernej digitálnej dobe sa aj so samotnými údajmi zaobchádza ako s tovarom. (
17
) Preto by sa dalo predpokladať, že na to, aby sa údaje zhromažďovali „v súvislosti s predajom“, stačí, aby užívateľ namiesto finančného plnenia poskytol svoje osobné údaje výmenou za tovar alebo službu, ktoré majú pre neho hodnotu.
46.
Na záver navrhujem odpovedať na prvú otázku a prvú časť štvrtej otázky tak, že článok 13 ods. 2 smernice 2002/58 sa má vykladať v tom zmysle, že e‑mailová adresa užívateľa získaná pri zriadení si online účtu, ktorý mu umožňuje i) bezplatný prístup k určitému počtu článkov z predmetnej publikácie, ii) príjem prostredníctvom elektronickej pošty denných informácií obsahujúcich súhrn legislatívnych noviniek, ktorými sa zaoberajú články v rámci danej publikácie, a hypertextových odkazov na príslušné články a iii) odplatný prístup k dodatočným a/alebo podrobnejším článkom a analýzam danej publikácie, sa získava „v súvislosti s predajom produktu alebo služby“. Denné zasielanie informácií opísaných v bode ii) predstavuje „priamu reklamu“„podobných produktov alebo služieb“ v zmysle tohto ustanovenia.
47.
Vzhľadom na navrhovanú odpoveď na prvú otázku a prvú časť štvrtej otázky nie je potrebné odpovedať na druhú časť štvrtej otázky.
O druhej otázke
48.
Svojou druhou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate snaží zistiť, ktorá z podmienok stanovených v článku 6 ods. 1 písm. a) až f) GDPR sa uplatňuje, keď prevádzkovateľ používa e‑mailovú adresu užívateľa na účely denného zasielania informácií, akými sú informácie Personal Update, v súlade s článkom 13 ods. 2 smernice 2002/58.
49.
V článku 95 GDPR sa spresňuje, že týmto nariadením sa fyzickým či právnickým osobám neukladajú dodatočné povinnosti, pokiaľ ide o spracúvanie v súvislosti s poskytovaním verejne dostupných elektronických komunikačných služieb vo verejných komunikačných sieťach v Európskej únii, v prípadoch, keď podliehajú konkrétnym povinnostiam s rovnakým cieľom stanoveným v smernici 2002/58/ES. Vzťah medzi uvedenou smernicou a GDPR sa preto riadi zásadou lex specialis derogat legi generali: vždy, keď existuje osobitné ustanovenie smernice 2002/58, z ktorého vyplývajú povinnosti s rovnakým cieľom ako zodpovedajúce ustanovenia GDPR, musí sa uplatniť ustanovenie smernice 2002/58.
50.
Domnievam sa, že pokiaľ ide o ide o automatizovanú a priamu reklamu v súvislosti s predajom produktu alebo služby, článok 13 ods. 2 smernice 2002/58 vyčerpávajúcim spôsobom upravuje podmienky a účely spracúvania, ako aj práva dotknutej osoby a ukladá prevádzkovateľovi „osobitné povinnosti“ v zmysle článku 95 GDPR. Predovšetkým sa domnievam, že článok 13 ods. 2 smernice 2002/58 rieši otázku súhlasu komplexne. Možno to vyvodiť najmä zo skutočnosti, že toto ustanovenie predstavuje výnimku z článku 13 ods. 1 tejto smernice, ktorý vyžaduje predchádzajúci súhlas.
51.
V dôsledku uvedeného možno zákonnosť spracúvania stanoviť na základe článku 13 ods. 2 smernice 2002/58. Odvolanie sa na GDPR, najmä na jeho článok 6 ods. 1 písm. a) až f), nie je možné a ani potrebné.
52.
Na základe uvedeného navrhujem odpovedať na druhú otázku tak, že článok 13 ods. 2 smernice 2002/58 v spojení s článkom 95 GDPR sa má vykladať v tom zmysle, že ak prevádzkovateľ používa e‑mailovú adresu užívateľa na účely denného zasielania informácií v súlade s článkom 13 ods. 2 smernice 2002/58 a spracúvanie osobných údajov bolo na základe tohto ustanovenia uznané za zákonné, článok 6 GDPR sa neuplatní.
O tretej otázke
53.
Svojou treťou otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či sa má článok 13 ods. 1 a 2 smernice 2002/58 vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá pri prebratí tejto smernice používa pojem „komerčná komunikácia“, ktorý je definovaný v článku 2 písm. f) smernice 2000/31, namiesto pojmu „priama reklama“.
54.
Článok 2 písm. f) smernice 2000/31 definuje pojem „komerčná komunikácia“ ako každú formu komunikácie určenú priamo alebo nepriamo na propagáciu tovaru, služieb alebo imidžu spoločnosti, organizácie alebo osoby, ktorá vykonáva komerčnú, priemyselnú alebo umeleckú činnosť alebo vykonáva regulované povolanie.
55.
Podľa predmetného ustanovenia informácie umožňujúce priamy prístup k činnosti spoločnosti, organizácie alebo osoby, najmä názov domény alebo adresa elektronickej pošty, nie sú samy osebe komerčnou komunikáciou a nie sú ňou ani oznámenia týkajúce sa tovaru, služieb alebo imidžu spoločnosti, organizácie alebo osoby zostavené nezávisle, najmä ak nie sú za finančnú úhradu.
56.
Napriek tomu, ako už bolo vysvetlené vyššie, oznámenie, ktoré predstavuje „priamu reklamu“ v zmysle smernice 2002/58, musí mať obchodný účel a musí byť určené priamo a individuálne spotrebiteľovi. Podľa tohto rámca má komerčná komunikácia širší rozsah, ktorý zahŕňa pojem priama reklama, takže každá priama reklama predstavuje komerčnú komunikáciu, ale nie každá komerčná komunikácia predstavuje priamu reklamu.
57.
V dôsledku toho považujem tretiu otázku za hypotetickú v súvislosti s konaním vo veci samej, a preto je v kontexte tohto návrhu na začatie prejudiciálneho konania neprípustná. Na vyriešenie sporu vo veci samej nie je potrebné na ňu odpovedať. Vnútroštátny súd môže rozhodnúť o prejednávanej veci bez toho, aby bolo potrebné odpovedať na tretiu otázku. V rámci tohto návrhu na začatie prejudiciálneho konania totiž vnútroštátnemu súdu neprináleží skúmať, či členský štát in abstracto správne prebral sekundárne právo. Túto otázku je lepšie ponechať na konanie o nesplnení povinnosti.
O piatej otázke
58.
Svojou piatou otázkou sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či je dozorný orgán rozhodujúci o uložení správnej pokuty povinný analyzovať a vysvetliť v dotknutom správnom akte vplyv každého z kritérií uvedených v článku 83 ods. 2 písm. a) až k) GDPR.
59.
Keďže táto otázka sa týka situácie, že sa na prejednávanú vec vzťahuje GDPR, a vzhľadom na to, že moja analýza vedie k záveru, že na túto vec sa vzťahuje len článok 13 ods. 2 smernice 2002/58, nie je potrebné na túto otázku odpovedať.
60.
Nasledujúce poznámky sú preto uvedené len pre prípad, ak by Súdny dvor konštatoval, že na prejednávanú vec sa uplatňuje GDPR.
61.
Podľa článku 83 ods. 2 GDPR pri rozhodovaní o uložení správnej pokuty a pri rozhodovaní o výške správnej pokuty sa v každom jednotlivom prípade náležite zohľadnia skutočnosti uvedené v zozname, ktorý toto ustanovenie obsahuje. (
18
)
62.
Zatiaľ čo v článku 83 ods. 2 GDPR sa v prvom rade uvádzajú povinnosti príslušných orgánov (a nie práva dotknutých osôb), v článku 83 ods. 8 GDPR sa uvádza, že výkon právomocí dozorného orgánu podľa tohto článku podlieha primeraným procesným zárukám v súlade s právom EÚ a členského štátu vrátane účinného súdneho prostriedku nápravy a riadneho procesu. (
19
)
63.
Okrem toho článok 83 ods. 2 GDPR sa má vykladať s prihliadnutím na všeobecnú zásadu práva EÚ, podľa ktorej právo na riadnu správu vecí verejných zahŕňa povinnosť správneho orgánu odôvodniť svoje rozhodnutia. Táto povinnosť administratívy odôvodniť rozhodnutie dostatočne špecificky a konkrétne tak, aby sa dotknutej osobe umožnilo pochopiť dôvody pre prijatie individuálneho opatrenia, ktoré jej spôsobuje ujmu, vyplýva zo zásady dodržiavania práva na obhajobu, ktorá je všeobecnou zásadou práva Únie. (
20
)
64.
Na záver možno konštatovať, že pokiaľ je fyzická osoba schopná pochopiť dôvody individuálneho opatrenia, ktoré ju nepriaznivo ovplyvňuje, táto zásada je dodržaná bez toho, aby bolo nevyhnutné podrobne sa zaoberať každým z kritérií uvedených článku 83 ods. 2 GDPR.
Návrh
65.
Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na otázky položené Curtea de Apel Bucureşti (Odvolací súd, Bukurešť, Rumunsko) takto:
1.
Článok 13 ods. 2 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2002/58/ES z 12. júla 2002, týkajúcej sa spracovávania osobných údajov a ochrany súkromia v sektore elektronických komunikácií (smernica o súkromí a elektronických komunikáciách),
sa má vykladať v tom zmysle, že
e‑mailová adresa užívateľa získaná pri zriadení si online účtu, ktorý mu umožňuje i) bezplatný prístup k určitému počtu článkov z predmetnej publikácie, ii) príjem prostredníctvom elektronickej pošty denných informácií obsahujúcich súhrn legislatívnych noviniek, ktorými sa zaoberajú články v rámci danej publikácie, a hypertextových odkazov na príslušné články a iii) odplatný prístup k dodatočným a/alebo podrobnejším článkom a analýzam danej publikácie, sa získava „v súvislosti s predajom produktu alebo služby“. Denné zasielanie informácií opísaných v bode ii) predstavuje „priamu reklamu“„podobných produktov alebo služieb“ v zmysle toho istého ustanovenia.
2.
Článok 13 ods. 2 smernice 2002/58 v spojení s článkom 95 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/679 z 27. apríla 2016 o ochrane fyzických osôb pri spracúvaní osobných údajov a o voľnom pohybe takýchto údajov, ktorým sa zrušuje smernica 95/46/ES (všeobecné nariadenie o ochrane údajov),
sa má vykladať v tom zmysle, že
ak prevádzkovateľ používa e‑mailovú adresu užívateľa na účely denného zasielania informácií v súlade s článkom 13 ods. 2 smernice 2002/58 a spracúvanie osobných údajov bolo na základe tohto ustanovenia uznané za zákonné, článok 6 nariadenia (EÚ) 2016/679 sa neuplatní.
(
1
)	Jazyk prednesu: angličtina.
(
2
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 12. júla 2002, týkajúca sa spracovávania osobných údajov a ochrany súkromia v sektore elektronických komunikácií (smernica o súkromí a elektronických komunikáciách) (Ú. v. ES L 201, 2002, s. 37; Mim. vyd. 13/029, s. 514), zmenená smernicou Európskeho parlamentu a Rady 2009/136/ES z 25. novembra 2009 (Ú. v. EÚ L 337, 2009, s. 11).
(
3
)	Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady z 27. apríla 2016 o ochrane fyzických osôb pri spracúvaní osobných údajov a o voľnom pohybe takýchto údajov, ktorým sa zrušuje smernica 95/46/ES (všeobecné nariadenie o ochrane údajov) (Ú. v. EÚ L 119, 2016, s. 1) (ďalej len „GDPR“).
(
4
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 24. októbra 1995 o ochrane fyzických osôb pri spracovaní osobných údajov a voľnom pohybe týchto údajov (Ú. v. ES L 281, 1995, s. 31; Mim. vyd. 013/015, s. 355).
(
5
)	Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 8. júna 2000 o určitých právnych aspektoch služieb informačnej spoločnosti na vnútornom trhu, najmä o elektronickom obchode (smernica o elektronickom obchode) (Ú. v. ES L 178, 2000, s. 1; Mim. vyd. 13/025, s. 399).
(
6
)	Pozri rozsudok z 25. novembra 2021, StWL Städtische Werke Lauf a.d. Pegnitz (C‑102/20, EU:C:2021:954, bod 47).
(
7
)	Oxford English Dictionary, heslo „commerce“ („obchod“), dostupný na adrese https://www.oed.com/dictionary/commerce_n?tab=meaning_and_use#8735085.
(
8
)	Pojem „redakčný“ sa vzťahuje na „obsah novín, časopisu atď., ktorý napísali alebo upravili ich redaktori, na rozdiel od reklamy“. Oxford English Dictionary, dostupný na adrese https://www.oed.com/dictionary/editorial_adj?tab=meaning_and_use#5741224.
(
9
)	Pozri PAPADOPOULOS, P., SNYDER, P., ATHANASAKIS, D. a LIVSHITS, B.: Keeping out the Masses: Understanding the Popularity and Implications of Internet Paywalls. In: WWW ’20: Proceedings of The Web Conference 2020. New York, NY, Spojené štáty americké: Association for Computing Machinery, s. 1433 – 1444, https://doi.org/10.1145/3366423.3380217.
(
10
)	Pozri rozsudok z 25. novembra 2021, StWL Städtische Werke Lauf a.d. Pegnitz (C‑102/20, EU:C:2021:954, bod 47).
(
11
)	Pozri rozsudok z 22. júna 2021, Latvijas Republikas Saeima (Pokutové body) (C‑439/19, EU:C:2021:504, bod 81 a citovaná judikatúra).
(
12
)	Pokiaľ ide o situáciu, v ktorej dochádza k prevodu vlastníckeho práva k hmotnému alebo nehmotnému majetku, pozri rozsudky z 3. júla 2012, UsedSoft (C‑128/11, EU:C:2012:407, bod 42), a zo 16. septembra 2021, The Software Incubator (C‑410/19, EU:C:2021:742, bod 40).
(
13
)	Pozri rozsudok z 15. septembra 2016, Mc Fadden (C‑484/14, EU:C:2016:689, body 41 a 42 a citovaná judikatúra).
(
14
)	Pozri rozsudok z 15. septembra 2016, Mc Fadden (C‑484/14, EU:C:2016:689, bod 42).
(
15
)	Pozri napríklad MÜLLER‑GRAFF, P.‑Chr. in: STREINZ, R. (ed.): EUV/AEUV Kommentar, München: C.H. Beck, 3. vydanie, 2018, čl. 56 ZFEÚ, bod 21.
(
16
)	Pozri rozsudok z 23. februára 2016, Komisia/Maďarsko (C‑179/14, EU:C:2016:108, bod 155 a citovaná judikatúra).
(
17
)	Podrobnú diskusiu o transformácii údajov na digitálne aktíva pozri v NOTO LA DIEGA, G. in: BAKHOUM, M., CONDE GALLEGO, B., MACKENRODT, M. a GINTARĖ SURBLYTĖ‑NAMAVIČIENĖ, G. (eds.): Personal Data in Competition, Consumer Protection and Intellectual Property Law: Towards a Holistic Approach?. Berlín, 2018, s. 452. V tejto súvislosti denník The Economist uviedol, že najcennejší zdroj sveta „už nie je ropa, ale dáta“, pozri Regulating the Internet Giants: The World’s Most Valuable Resource Is No Longer Oil, but Data, The Economist (6. mája 2017), http://www.economist.com/news/leaders/21721656‑data‑economy‑demands‑new‑approach‑antitrust‑rules‑worlds‑most‑valuable‑resource.
(
18
)	Toto ustanovenie sa odzrkadľuje v odôvodnení 150 GDPR, v ktorom sa uvádza, že správne pokuty by mal v každom jednotlivom prípade určovať príslušný dozorný orgán, pričom by mal zohľadniť všetky relevantné okolnosti konkrétnej situácie s náležitým zreteľom najmä na povahu, závažnosť a trvanie porušenia a jeho následky, ako aj opatrenia, ktoré sa prijali na zabezpečenie súladu s povinnosťami podľa GDPR a na predchádzanie následkom porušenia alebo ich zmiernenie.
(
19
)	Toto ustanovenie sa odráža v takmer rovnako formulovanom odôvodnení 148 GDPR. Zaujímavé je, že toto odôvodnenie odkazuje na Chartu základných práv Európskej únie, a nie na právo členského štátu.
(
20
)	Pozri rozsudok z 8. mája 2019, PI (C‑230/18, EU:C:2019:383, bod 57).