62016CC0565
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
EVGENI TANČEV
prednesené 6. decembra 2017 (
1
)
Vec C‑565/16
Alessandro Saponaro
Kalliopi‑Chloi Xylina
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Eirinodikeio Lerou (zmierovací sudca v Lerose, Grécko)]
„Súdna spolupráca v občianskych veciach – Nariadenie (ES) č. 2201/2003 – Nariadenie Brusel IIa – ‚Prijatie‘ právomoci podľa článku 12 ods. 3 – Medzinárodná právomoc v otázkach rodičovských práv a povinností – Právomoc súdu členského štátu, ktorému bol predložený návrh na schválenie odmietnutia dedičstva v mene maloletého dieťaťa – Dohoda o súdnej právomoci – Článok 1 ods. 2 písm. b) nariadenia (EÚ) č. 650/2012“
1.
Tento návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Eirinodikeío Lérou (zmierovací sudca v Lerose, Grécko, ďalej len „vnútroštátny súd“), sa týka medzinárodnej právomoci v oblasti rodinného práva.
2.
V prejednávanej veci zdedilo dieťa po svojom zosnulom starom otcovi dedičstvo zaťažené dlhmi. V konaní vo veci samej sú navrhovateľmi rodičia dieťaťa a v mene svojej dcéry navrhujú odmietnutie dedičstva. Rodičia predložili vec súdu v Grécku, kde starý otec dieťaťa žil a kde sa nachádza jeho majetok. Vzhľadom na to, že rodičia a ich dcéra majú obvyklý pobyt v Taliansku, grécky súd sa pýta, či má medzinárodnú právomoc, a v tejto súvislosti žiada o výklad článku 12 ods. 3 nariadenia (ES) č. 2201/2003 (
2
) (ďalej len „nariadenie Brusel IIa“), ktorý upravuje dohodu o medzinárodnej súdnej právomoci.
I. Právny rámec
A.
Právo EÚ
3.
Článok 12 ods. 3 nariadenia Brusel IIa má názov „Dohoda o súdnej právomoci“ a znie takto:
„Súdy členského štátu majú takisto právomoc v otázkach rodičovských práv a povinností aj v iných konaniach, ako sú konania uvedené v odseku 1, ak:
a)
dieťa má vo vzťahu k tomuto členskému štátu podstatnú väzbu, najmä na základe skutočnosti, že jeden z nositeľov rodičovských práv a povinností má obvyklý pobyt v tomto členskom štáte, alebo že dieťa je štátnym príslušníkom tohto štátu; a
b)
všetci účastníci konania prijali právomoc súdov výslovne alebo iným jednoznačným spôsobom v čase začatia konania, a ak je to v najlepšom záujme dieťaťa.“
B.
Vnútroštátne právo
4.
Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že v prípade nesporových konaní grécky občiansky súdny poriadok v § 748 ods. 2 v spojení s § 750 stanovuje, že kópiu návrhu na začatie konania treba spolu s oznámením o stanovení dátumu pojednávania doručiť prokurátorovi príslušnému podľa miesta súdu, na ktorom sa konanie začalo (ďalej len „prokurátor“), pričom prokurátor má právo zúčastniť sa aj pojednávania pred zmierovacím sudcom. Podľa ustáleného výkladu týchto ustanovení je prokurátor zo zákona účastníkom nesporových konaní a má právo vykonať akýkoľvek procesný úkon, vrátane podania opravných prostriedkov, bez ohľadu na to, či bol predvolaný na pojednávanie a či sa ho zúčastnil. Prokurátor koná vo všeobecnom záujme ako zástupca štátu. V prípade odmietnutia dedičstva v mene maloletého dieťaťa sa všeobecným záujmom rozumie záujem dieťaťa, čo je v súlade so zásadou ochrany záujmov dieťaťa zakotvenou v článku 21 ods. 1 gréckej ústavy. (
3
)
II. Skutkový stav v konaní vo veci samej a prejudiciálne otázky
5.
Navrhovatelia, pán Alessandro Saponaro a pani Kalliopi‑Chloi Xylinová, sú nositeľmi rodičovských práv a povinností ich maloletého dieťaťa Clio Margot Saponarovej. Všetci traja majú obvyklý pobyt v Ríme, v Taliansku. Dieťa má grécku štátnu príslušnosť. (
4
)
6.
Starý otec dieťaťa z matkinej strany, Michaïl Xylina, žil v Grécku, kde zomrel 10. mája 2015 bez toho, aby zanechal závet. Vzhľadom na to, že jeho manželka a deti dedičstvo odmietli, pripadlo dedičstvo jeho vnučke Clio Margot.
7.
Dedičstvo po Michaïlovi Xylinovi pozostáva z majetku, ktorý v podstate tvorí automobil a čln, ktoré sa nachádzajú v Grécku a ktorých celková hodnota je 900 eur. V apríli 2015 bol v trestnom konaní odsúdený za pokus o podvod obzvlášť veľkého rozsahu, pričom poškodený uviedol, že náhradu morálnej ujmy si bude vymáhať v občianskoprávnom konaní. Vzhľadom na to, že pán Michaïl Xylina zomrel bez toho, aby zanechal závet, zodpovednosť za náhradu škody tak prechádza na jeho dedičov.
8.
Navrhovatelia preto podali návrh na začatie konania na schválenie odmietnutia dedičstva v mene svojej dcéry a predložili vec vnútroštátnemu súdu.
9.
Vnútroštátny súd sa pýta, či má medzinárodnú súdnu právomoc.
10.
V tejto súvislosti vychádza vnútroštátny súd z nasledujúcich úvah: nariadenia (EÚ) č. 650/2012 (
5
) sa v konaní vo veci samej neuplatňuje ratione temporis. Uplatňuje sa tu nariadenie Brusel IIa. Článok 8 ods. 1 neskôr uvedeného nariadenia stanovuje, že právomoc má štát, v ktorom má dieťa obvyklý pobyt (v tomto prípade Taliansko, a nie Grécko). Právomoc gréckeho súdu môže byť teda založená len na článku 12 ods. 3, keďže toto ustanovenie umožňuje dohodu o súdnej právomoci, inými slovami umožňuje, aby mal právomoc súd iného členského štátu, než je členský štát, v ktorom má dieťa obvyklý pobyt.
11.
Vnútroštátny súd preto žiada Súdny dvor o výklad článku 12 ods. 3, pričom sa vo svojej otázke sústreďuje na jeho druhý pododsek, teda článok 12 ods. 3 písm. b).
12.
Za týchto okolností sa vnútroštátny súd rozhodol položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Má sa na účel platnosti dohody o právomoci podľa článku 12 ods. 3 písm. b) nariadenia č. 2201/2003 vychádzať z predpokladu, že v prípade návrhu na schválenie odmietnutia dedičstva, ktorý na grécky súd podali rodičia maloletého dieťaťa s obvyklým pobytom v Taliansku:
a)
rodičia jednoznačným spôsobom prijali dohodu o právomoci samotným podaním návrhu na schválenie právneho úkonu na grécky súd;
b)
príslušný prokurátor je jedným z účastníkov konania, ktorí musia v čase začatia konania súhlasiť s dohodou o právomoci, a to vzhľadom na skutočnosť, že podľa gréckej právnej úpravy je zo zákona účastníkom predmetného konania;
c)
dohoda o právomoci je v záujme dieťaťa, vzhľadom na to, že dieťa má spolu s rodičmi, ktorí sú navrhovateľmi, obvyklý pobyt v Taliansku, kým posledný pobyt poručiteľa a dedičstvo sú na území Grécka?“
13.
Písomné pripomienky Súdnemu dvoru predložili Helénska republika a Európska komisia. Súdny dvor požiadal vnútroštátny súd o poskytnutie dodatočných informácií a ten mu predmetné informácie týkajúce sa postavenia prokurátora v konaní vo veci samej poskytol. Žiadny z účastníkov konania nepožiadal, aby sa konalo pojednávanie, a preto sa pojednávanie neuskutočnilo.
III. Posúdenie
14.
Dospel som k záveru, že vnútroštátny súd má medzinárodnú súdnu právomoc podľa článku 12 ods. 3 nariadenia Brusel IIa. Tento záver je odôvodnený najmä tým, že boli splnené podmienky pre uplatnenie článku 12 ods. 3 písm. b), keďže všetci účastníci konania prijali právomoc gréckych súdov, teda súdov členského štátu, ku ktorému má dieťa podstatnú väzbu.
A.
Úvodné poznámky
15.
Nariadenie Brusel IIa sa týka medzinárodnej právomoci vo veciach rodičovských práv a povinností a vzťahuje sa na nadobúdanie, výkon, prenesenie, obmedzenie alebo odňatie rodičovských práv a povinností, (
6
) vrátanie opatrení na ochranu dieťaťa týkajúcich sa správy, udržovania alebo nakladania s majetkom dieťaťa. (
7
) Odmietnutím dedičstva zaťaženého dlhmi vykonávajú navrhovatelia svoje spoločné rodičovské práva a povinnosti vo vzťahu k Clio Margot, keďže chránia svoje dieťa pred nadobudnutím majetku, ktoré môže byť zaťažený dlhmi.
16.
Pripúšťam, že otázky dedenia sú vylúčené z pôsobnosti nariadenia Brusel IIa. (
8
) Z ustálenej judikatúry Súdneho dvora však vyplýva, že samotný návrh na odmietnutie dedičstva nie je otázkou dedenia v zmysle článku 1 ods. 3 písm. f) nariadenia Brusel IIa.
17.
Vo veci Matoušková Súdny dvor rozhodol, že skutočnosť, že schválenie vo veci samej sa požadovalo v rámci dedičského konania, nemožno považovať za určujúcu na to, aby toto opatrenie patrilo do dedičského práva. Súdny dvor naopak uviedol, že potreba získať schválenie opatrovníckeho súdu je priamym dôsledkom osobného stavu a spôsobilosti maloletých detí. Návrh na schválenie predstavuje opatrenie na ochranu dieťaťa spojené so správou, udržiavaním alebo nakladaním s jeho majetkom v rámci výkonu rodičovských práv a povinností v zmysle článku 1 ods. 1 písm. b) a článku 1 ods. 2 písm. e) nariadenia Brusel IIa. (
9
)
18.
Právomoc vnútroštátneho súdu je teda potrebné stanoviť len na základe nariadenia Brusel IIa.
19.
Vnútroštátny súd správne uviedol, že nariadenie o dedičskom práve nie je v prejednávanej veci uplatniteľné ratione temporis. Michaïl Xylina zomrel 10. mája 2015, pričom článok 83 ods. 1 nariadenia o dedičskom práve obmedzuje svoju pôsobnosť na dedenie osôb, ktoré zomreli po 17. auguste 2015. Rád by som preto doplnil, že ratione materiae nariadenie o dedičskom práve nebude uplatniteľné ani na budúce prípady rovnakého druhu, akým je prejednávaná vec, pretože článok 1 ods. 2 písm. b) nariadenia o dedičskom práve vylučuje otázky týkajúce sa právnej spôsobilosti fyzických osôb z jeho pôsobnosti. Súdny dvor vo veci Matoušková rozhodol, že návrh na schválenie úkonov v mene dieťaťa sa týka spôsobilosti tohto dieťaťa. (
10
)
20.
Po tom, čo som uznal, že sa právomoc v prejednávanej veci má posudzovať podľa nariadenia Brusel IIa, budem sa následne stručne zaoberať rôznymi kritériami právomoci, ktoré uvedené nariadenia stanovuje vo veciach rodičovských práv a povinností.
21.
Podľa článku 8 ods. 1 nariadenia Brusel IIa majú všeobecnú súdnu právomoc súdy členského štátu, v ktorom má dieťa obvyklý pobyt, v prejednávanej veci Taliansko. Nariadenie Brusel IIa stanovuje okrem osobitných výnimiek z tohto všeobecného pravidla pre výnimočné okolnosti (
11
) a ustanovení upravujúcich forum non conveniens (
12
) takisto všeobecnú výnimku (
13
) z článku 8 ods. 1, konkrétne v článku 12 ods. 3 článok 12 ods. 3 stanovuje, že ak má dieťa vo vzťahu k členskému štátu podstatnú väzbu, je dohoda o súdnej právomoci súdov tohto členského štátu prípustná.
22.
Prejednávaný návrh na začatie prejudiciálneho konania žiada o výklad tohto osobitného kritéria právomoci. Stanovuje dve podmienky: podstatnú väzbu a dohodu. Otázka vnútroštátneho súdu sa však obmedzuje na druhú podmienku, teda na dohodu. Skôr, než sa ňou začnem zaoberať, posúdim v krátkosti prvú podmienku, teda podstatnú väzbu. Urobím tak z toho dôvodu, že obidve podmienky stanovené v článku 12 ods. 3 nariadenia Brusel IIa navzájom súvisia a že jednu nemožno vykladať bez druhej.
23.
Po tom, ako (v časti B) posúdim podstatnú väzbu dieťaťa k členskému štátu, v ktorom sa nachádza súd, ktorému bola vec predložená podľa článku 12 ods. 3 písm. a) nariadenia Brusel IIa, budem sa následne zaoberať článkom 12 ods. 3 písm. b) nariadenia Brusel IIa, ktorý stanovuje tri podmienky na uzatvorenie dohody uvedené vnútroštátnym súdom, a teda či právomoc súdu konajúceho vo veci bola jednoznačným spôsobom prijatá rodičmi Clio Margot (časť C) a prokurátorom (časť D), a či to bolo v najlepšom záujme dieťaťa (časť E).
24.
Vnútroštátny súd sa v podstate snaží získať odpoveď na otázku, či boli tieto tri podmienky splnené, pričom podľa môjho názoru splnené boli.
B.
Štátna príslušnosť dieťaťa členského štátu súdu, ktorému bola vec predložená
25.
Podľa článku 12 ods. 3 písm. a) nariadenia Brusel IIa je prvou podmienkou dohody o právomoci súdu členského štátu „podstatná väzba“ dieťaťa „k tomuto členskému štátu, najmä na základe skutočnosti, že… dieťa je štátnym príslušníkom tohto štátu“.
26.
Vzhľadom na to, že Clio Margot má grécku štátnu príslušnosť, je nepochybne splnená podmienka týkajúca sa podstatnej väzby dieťaťa k členskému štátu súdu konajúcemu vo veci, v zmysle článku 12 ods. 3 písm. a) nariadenia Brusel IIa.
27.
Vnútroštátny súd vo svojom návrhu na začatie prejudiciálneho konania neuvádza, či má Clio Margot len grécku štátnu príslušnosť, alebo či má dvojitú štátnu príslušnosť, teda či má po svojom otcovi tiež taliansku štátnu príslušnosť. Vzhľadom na to, že v prejednávanej veci môže ísť o dvojitú štátnu príslušnosť, (
14
) uvediem niekoľko poznámok o dôsledkoch, ktoré by v takom prípade nastali. Za uvedených okolností by vznikla otázka, či by v danom kontexte mohla byť každá jej štátna príslušnosť hraničným ukazovateľom, alebo či je potrebné sa rozhodnúť pre jednu zo štátnych príslušností.
28.
Clio Margot má obvyklý pobyt v Taliansku a talianska štátna príslušnosť by tak bola pravdepodobne určujúcou štátnou príslušnosťou, pretože predstavuje oveľa podstatnejšiu väzbu na toto miesto než grécka štátna príslušnosť. V článku 12 ods. 3 písm. a) nariadenia Brusel IIa je bez akýchkoľvek obmedzení výslovne uvedená štátna príslušnosť ako hraničný ukazovateľ dostatočný pre vytvorenie „podstatnej väzby“. Postačuje samotná existencia tohto ukazovateľa a nevyžadujú sa ďalšie väzby na členský štát súdu, ktorému bola vec predložená. Vzhľadom na to, že normotvorca zaradil „podstatnú väzbu“ medzi príklady pevne stanovených predpokladov, ako napríklad štátna príslušnosť, nemôže súd skúmať, či je v konkrétnom prípade väzba dostatočne silná. (
15
)
29.
Súdny dvor vo veci Hadadi rozhodol, že podľa nariadenia Brusel IIa sa má so všetkými štátnymi príslušnosťami členských štátov zaobchádzať rovnakým spôsobom a že vnútroštátny súd nemôže ignorovať štátnu príslušnosť členského štátu, v ktorom sa nachádza súd, ktorému bola vec predložená. (
16
)
C.
Prijatie súdnej právomoci zo strany rodičov podávajúcich návrh
30.
V prvej časti svojej otázky sa vnútroštátny súd pýta, či samotné podanie na súd členského štátu predstavuje jednoznačný spôsob prijatia právomoci súdov tohto členského štátu podľa článku 12 ods. 3 písm. b) nariadenia Brusel IIa.
31.
Grécka vláda a Komisia odpovedali kladne. Súhlasím s nimi a to z nasledujúcich dôvodov.
32.
Navrhovatelia v konaní vo veci samej podali návrh na začatie konania pred vnútroštátnym súdom preto, aby uvedený súd v danej veci rozhodol. Zo samotného podania návrhu teda pre súd a ostatných účastníkov konania vyplýva, že navrhovatelia si želajú, aby súd, ktorému bola vec predložená, o nej rozhodol. Nemôže však rozhodovať, ak nemá právomoc.
33.
Hoci samotné želanie získať rozhodnutie vo veci predloženej súdu členského štátu nepredstavuje výslovné prijatie právomoci súdu daného členského štátu, takéto prijatie však z neho jednoznačne vyplýva.
34.
Pochybnosti však môžu vzniknúť na základe skutočnosti, že v nadpise článku 12 nariadenia Brusel IIa, teda ustanovení, o ktorého výklad sa v prejednávanej veci žiada, nie je použitý výraz „prijatie”, ale výraz „dohoda“.
35.
Dohoda vo všeobecnosti znamená, že právomoc je založená na základe súhlasu účastníkov konania s právomocou súdu. (
17
) Hlavným prvkom dohody je teda súhlas dotknutých osôb. (
18
) Z toho výkladu vyplýva, že musí ísť o skutočnú voľbu, čo vyžaduje, aby účastníci mali k dispozícii viac možností, z ktorých si môžu vybrať, a aby o týchto možnostiach vedeli.
36.
Ako bolo uvedené vyššie, v prejednávanej veci majú talianske súdy právomoc na základe článku 8 ods. 1 nariadenia Brusel IIa. Rodičia Clio Margot tak mali skutočne možnosť voľby. Otázkou však zostáva, či o tejto možnosti vedeli, pretože v spise o tom nie sú žiadne informácie. Pokiaľ by predpokladom dohody o právomoci podľa článku 12 nariadenia Brusel IIa bola možnosť skutočnej voľby, mohlo by byť otázne, či sa v prejednávanej veci vyskytoval požadovaný duševný aspekt.
37.
Normotvorca výraz „dohoda“ použitý v nadpise, pokiaľ ide o konkrétne ustanovenia článku 12 nariadenia Brusel IIa, nahradil výrazom „prijatie“. Prijatie má však pasívnejší charakter. Nevyžaduje úmysel ovplyvniť právomoc a založiť novú právomoc, teda právomoc súdov členského štátu, ktoré by za iných okolností právomoc nemali.
38.
Ak je prijatie dostatočné a nevyžaduje sa dohoda v úzkom zmysle s úmyslom upraviť právomoc, hranica je nízka. Prijatie totiž nie je jedinou podmienkou nevyhnutnou pre založenie takejto právomoci, pretože sa súčasne vyžaduje aj podstatná väzba dieťaťa k členskému štátu súdu, ktorému bola vec predložená, čo je objektívnou podmienkou, ktorá zaručuje existenciu objektívnej spojitosti konania s týmto štátom: len súdy členských štátov, ku ktorým má dieťa podstatnú väzbu, tak ako to vyžaduje článok 12 ods. 3 písm. a) nariadenia Brusel IIa, spĺňajú podmienky pre súhlas podľa článku 12 ods. 3 písm. b) nariadenia Brusel IIa, čo sa môže týkať len obmedzeného počtu členských štátov, konkrétne tých, s ktorými má dieťa za akýchkoľvek okolností podstatnú väzbu.
39.
Vzhľadom na vyššie uvedené zastávam názor, že ak nositeľ rodičovských práv a povinností podá návrh na súd takéhoto členského štátu, samotné takéto podanie predstavuje jednoznačný spôsob prijatia právomoci súdov daného štátu v zmysle článku 12 ods. 3 písm. b) nariadenia Brusel II týmto účastníkom.
40.
K súhlasu však musí dôjsť v rámci daného konania. Súdny dvor vo veci L rozhodol, že nestačí, aby bolo konanie na predmetnom súde začaté iba na podnet jedného z účastníkov konania, keď druhý účastník konania neskôr začne na tom istom súde iné konanie a keď tento druhý účastník konania pri prvom úkone napadne právomoc konajúceho súdu. (
19
) Súdny dvor vysvetlil, že dohoda o právomoci na základe článku 12 ods. 3 nariadenia Brusel IIa platí len pre jedno konkrétne konanie, (
20
) čo znamená, že prijatie musí byť overené v každom jednotlivom prípade.
41.
Vzhľadom na to, že obidvaja rodičia Clio Margot spoločne podali návrh na vnútroštátny súd v rámci jediného konania, považuje sa takéto podanie za jednoznačné prijatie právomoci.
D.
Prijatie právomoci tichým súhlasom prokurátora
42.
Druhá časť otázky vnútroštátneho súdu sa týka prokurátora. V prípade, že sa považuje za jedného z účastníkov konania v zmysle článku 12 ods. 3 písm. b) nariadenia Brusel IIa, je na to, aby bola dohoda účinná, potrebné, aby prokurátor prijal právomoc gréckeho súdu, a to „v čase začatia konania“.
43.
Táto otázka má tri časti.
1. Účastník konania
44.
Je prokurátor jedným z „účastníkov konania“ v zmysle článku 12 ods. 3 nariadenia Brusel IIa? Komisia zastáva názor, že to tak nie je, pretože sa prejednávaná vec netýka jeho záujmov a koná vo verejnom záujme.
45.
Grécka vláda správne uvádza, že otázku, kto je účastníkom konania, je potrebné ponechať na vnútroštátne právo členského štátu, v ktorom sa nachádza súd, ktorému bola vec predložená. Nariadenie Brusel IIa zjednocuje medzinárodnú právomoc v otázkach rodičovských práv a povinností. Neupravuje otázky, ktoré im predchádzajú, ale vo všeobecnosti nezasahujú do procesného práva členského štátu.
46.
Potvrdzuje to aj vzájomné porovnávanie článku 12 ods. 3 a článku 12 ods. 1 nariadenia Brusel IIa. Článok 12 ods. 1 nariadenia Brusel IIa, ktorý umožňuje dohodu o právomoci súdov v členskom štáte, v ktorom prebieha rozvodové konanie, obsahuje presný zoznam subjektov, ktoré musia prijať právomoc, aby bola dohoda účinná, teda „manželia a… nositelia rodičovských práv a povinností“. Článok 12 ods. 3 nariadenia Brusel IIa naopak odkazuje na výraz „všetci účastníci konania“, čím odkazuje na konkrétne konanie. Uvedené konanie sa však riadi vnútroštátnym právom súdu konajúceho vo veci.
47.
Vnútroštátny súd zastáva názor, že podľa gréckeho práva je prokurátor účastníkom príslušných konaní.
2. Prijatie
48.
Prokurátor v konaní vo veci samej zaujal pasívny postoj a nevyužil žiadnu z možností zabrániť dohode o právomoci v dôsledku podania návrhu zo strany rodičov dieťaťa. Inými slovami, prokurátor súhlasil, a teda ticho prijal dohodu o právomoci. Podľa gréckej vlády to z jeho strany stačí pre prijatie právomoci.
49.
V rámci pôvodného konania o schválenie odmietnutie dedičstva v mene dieťaťa má prokurátor postavenie tichého ochrancu. Z informácií poskytnutých vnútroštátnym súdom vyplýva, že kópiu návrhu na začatie konania treba spolu s oznámením o stanovení dátumu pojednávania doručiť prokurátorovi, ktorý je zo zákona účastníkom nesporových konaní a má právo vykonať akýkoľvek procesný úkon, vrátane podania opravných prostriedkov, bez ohľadu na to, či bol predvolaný na pojednávanie a či sa ho zúčastnil.
50.
Prokurátor má teda v nesporovom konaní, aké opísal vnútroštátny súd, postavenie, ktoré je možné charakterizovať ako postavenie pasívneho pozorovateľa s právom na informácie a so spôsobilosťou vykonávať procesné práva účastníka konania v akomkoľvek štádiu.
51.
Vzhľadom na povahu jeho postavenia sa musí tichý súhlas prokurátora považovať za dostatočný pre jednoznačné prijatie právomoci, pokiaľ mu bolo skutočne doručené oznámenie návrhu rodičov. Keďže podľa gréckeho práva musí byť prokurátorovi doručená kópia návrhu na začatie konania spolu s oznámením o stanovení dátumu pojednávania, ktorého sa môže zúčastniť, môže prípadne reagovať a namietať proti výberu právomoci gréckeho súdu zo strany rodičov.
3. Čas
52.
V prípade záveru, že prokurátor je účastníkom konania a dohoda o právomoci vyžaduje prijatie z jeho strany, vzniká otázka, kedy má k prijatiu dôjsť.
53.
O právomoci je potrebné rozhodnúť na začiatku konania. Otázka týkajúca sa právomoci súdu prejednať vec nesmie zostať nevyriešená dlhšie, než je to nevyhnutné.
54.
Z tohto dôvodu je v článku 12 ods. 3 písm. b) nariadenia Brusel IIa stanovené, že právomoc musí byť prijatá „v čase začatia konania“. Podľa článku 16 nariadenia Brusel IIa „konanie na súde sa považuje za začaté momentom podania písomnosti, ktorou sa začína konanie… na súde“. (
21
)
55.
Uplatnenie definície uvedenej v článku 16 nariadenia Brusel IIa by v úzkom slova zmysle znamenalo, že na účely dohody o právomoci stačí len súhlas navrhovateľov. Všetci ostatní účastníci konania sa o ňom dozvedia až v neskoršom štádiu, pretože to, či budú informovaní závisí od oznámenia návrhu na začatie konania.
56.
Na jednej strane článok 16 nariadenia Brusel IIa sa nachádza v oddiele 3, ktorý v súlade so svojím názvom obsahuje „spoločné ustanovenia“ kapitoly upravujúcej právomoc, a teda z dôvodov systematického výkladu sa má definícia, ktorú článok 16 nariadenia Brusel IIa stanovuje, uplatniť v prejednávanej veci.
57.
Na druhej strane striktné uplatnenie tejto definície by viedlo k tomu, že by bol článok 12 ods. 3 nariadenia Brusel IIa bezpredmetný. Ak by len navrhovatelia mohli splniť striktné požiadavky stanovené v článku 16 nariadenia Brusel IIa, znamenalo by to, že prijatie právomoci by bolo úplne v ich rukách a prijatie právomoci by teda nezahrňovalo „všetkých účastníkov konania“. (
22
) Bolo by to v rozpore s effet utile článku 12 ods. 3 nariadenia Brusel IIa. Pokiaľ by mal normotvorca v úmysle ponechať dohodu o právomoci len na navrhovateľoch, mohol zvoliť iné výrazy než „všetci účastníci konania“, ako to urobil v článku 12 ods. 1 nariadenia Brusel IIa, podľa ktorého musia s právomocou súhlasiť „manželia a nositelia rodičovských práv a povinností“.
58.
Vzhľadom na to, že striktná definícia stanovená v článku 16 nariadenia Brusel IIa nie je zlučiteľná s článkom 12 ods. 3 písm. b) nariadenia Brusel IIa, je vhodné nájsť kompromis, v rámci ktorého bude na jednej strane štádium neistoty týkajúce sa súdnej právomoci obmedzené a na druhej strane bude prijatie všetkých účastníkov konania nevyhnutné.
59.
Vzhľadom na to musí byť prijatie vyjadrené na začiatku konania, teda v momente, keď účastníci konania, ktorým bol návrh na začatie konania oznámený, urobili prvé možné úkony v konaní, alebo je možné na nich prizerať tak, že tieto úkony neurobili v stanovenej lehote. (
23
)
60.
Potvrdzuje to, ako to zdôraznila grécka vláda, argumentom a contrario, rozsudok vo veci L, v ktorom Súdny dvor rozhodol, že článok 12 ods. 3 písm. b) nariadenia Brusel IIa sa má vykladať v tom zmysle, že právomoc nebola prijatá v prípade, keď žalovaný pri prvom úkone, ktorý mu patrí v rámci konania, napadne právomoc súdu, o ktorého prijatie právomoci ide. (
24
) Súdny dvor v uvedenej veci neobmedzil svoje posúdenie na moment, keď bola vec predložená súdu, tak ako to uvádza článok 16 nariadenia Brusel IIa, teda „momentom podania písomnosti, ktorou sa [začalo] konanie… na súde“, ale tiež zohľadnil úkony druhého účastníka, ku ktorým došlo o tri a o päť dní neskôr. (
25
)
61.
Ak prokurátor v prejednávanej veci zostal nečinný po tom, ako bol riadne informovaný o návrhu obsahujúcom jednoznačné prijatie právomoci gréckych súdov zo strany rodičov, prijal tak mlčky a jednoznačným spôsobom právomoc gréckych súdov. Ak opomenul prvý úkon, ktorým mohol zasiahnuť do tohto konania, nemôže využiť svoje právo podať opravný prostriedok súvisiaci so zmenou tohto prijatia v neskoršom štádiu konania.
E.
V najlepšom záujme dieťaťa
62.
V rámci tretej časti otázky sa vnútroštátny súd pýta, či dohoda o právomoci je v najlepšom záujme dieťaťa, vzhľadom na to, že Clio Margot a jej rodičia majú obvyklý pobyt v Taliansku, zatiaľ čo pobyt pozostalého bol v čase jeho smrti v Grécku a dedičstvo sa nachádza v Grécku.
63.
Znenie článku 12 ods. 3 písm. b) nariadenia Brusel IIa, ktorý stanovuje, že „právomoc… je… v najlepšom záujme dieťaťa“, by mohlo vyvolávať dojem, že táto požiadavka predstavuje ďalší predpoklad nevyhnutný na to, aby bola dohoda účinná.
64.
Zastávam názor, že „najlepší záujem dieťaťa“ v tomto kontexte nepredstavuje samostatný predpoklad, ale memento vyjadrujúce logiku, ktorá platí pre všetky pravidlá o právomoci, ktoré sú obsiahnuté v nariadení Brusel IIa.
65.
Táto logika je vyjadrená v odôvodnení 12 nariadenia Brusel IIa, v ktorom sa uvádza: „Kritériá právomoci vo veciach rodičovských práv a povinností, upravené týmto nariadením, sú tvorené tak, aby zodpovedali najlepšiemu záujmu dieťaťa, najmä kritériu blízkosti. To znamená, že právomoc by mal mať v prvom rade členský štát obvyklého pobytu dieťaťa, s výnimkou určitých prípadov… dohody medzi nositeľmi rodičovských práv a povinností.“
66.
Z toho vo všeobecnosti platí, že konkrétne kritérium pre určenie právomoci, akým je článok 12 ods. 3 nariadenia Brusel IIa, zahrňuje najlepšie záujmy dieťaťa. Okrem hraničných ukazovateľov stanovených v právnej norme tak nie je potrebné splniť ďalšie predpoklady.
67.
Ako už bolo uvedené vyššie, (
26
) kritérium blízkosti je zahrnuté v podmienke týkajúcej sa štátnej príslušnosti. Pokiaľ účastníci konania o schválenie odmietnutia v mene dieťaťa, ktorým majú byť chránené najlepšie záujmy dieťaťa, teda spravidla rodičia dieťaťa, ako aj prokurátor, navyše jednoznačne prijmú právomoc súdu členského štátu, ktorému bola vec predložená, je tak obyčajne chránený záujem dieťaťa spočívajúci v tom, aby sa dané konanie neuskutočnilo v štáte, ku ktorému toto dieťa nemá žiadnu väzbu. (
27
)
68.
Článok 12 ods. 3 nariadenia Brusel IIa, na rozdiel od článku 15 nariadenia Brusel IIa, (
28
) preto nevyžaduje
komparatívne posúdenie toho, či súdy členského štátu, ktorým bola vec predložená, majú lepšie predpoklady na prejednanie veci, než súdy v členskom štáte, v ktorom má dieťa svoj obvyklý pobyt. Hraničné ukazovatele stanovené v článku 15 nariadenia Brusel IIa majú oveľa pružnejšiu povahu a sú menej štandardizované, takže rozsah preskúmania najlepšieho záujmu dieťaťa bude v tomto prípade väčší než v danom kontexte článku 12 ods. 3 nariadenia Brusel IIa. Článok 15 nariadenia Brusel IIa je podľa svojho jednoznačného znenia výnimkou a vyžaduje, aby súd urobil kroky k postúpeniu veci inému súdu, čo nie je prípad článku 12 ods. 3 nariadenia Brusel IIa, podľa ktorého má súd právomoc ex lege bez akéhokoľvek ďalšieho úkonu v prípade, že sú splnené podmienky článku 12 ods. 3 písm. a) a b).
69.
Opakovanie odkazu na najlepšie záujmy dieťaťa v článku 12 ods. 3 písm. b) nariadenia Brusel IIa preto slúži len ako upozornenie na to, aby súd neopomenul toto významné kritérium, ktoré je základom pre všetky ustanovenia tohto nariadenia (
29
) a aby toto kritérium overil aktívne ex officio a zohľadnil všetky okolnosti konkrétnej veci (
30
) na účely nového overenia vzhľadom na celkovú situáciu, či výnimočné okolnosti danej veci vedú súd k tomu, aby výnimočne neprihliadal na dohodu stanovenú v článku 12 ods. 3 písm. b) nariadenia Brusel IIa.
70.
V neštandardnom prípade poskytuje odkaz na „najlepšie záujmy dieťaťa“ sudcovi právomoc a povinnosť opraviť výsledok pevne stanoveného uplatňovania príslušnej normy. (
31
)
71.
Nakoniec tiež poznamenávam, že v kontexte právomoci sa najlepší záujem dieťaťa nevzťahuje na podstatu veci, ale len na záujem dieťaťa v súvislosti s právomocou, teda jeho záujem na tom, v ktorej krajine majú súdy dobré podmienky na to, aby rozhodli o veci týkajúcej sa dieťaťa. (
32
)
72.
V prejednávanej veci však súhlasím s názorom Komisie, že žiadna zo skutočností uvedených vnútroštátnym súdom nevedie k takejto korekcii, ale že tieto skutočnosti naopak potvrdzujú celkový dojem, že najlepšie záujmy dieťaťa boli rešpektované. Skutočnosť, že kritérium obvyklého pobytu dieťaťa môže byť nahradené dohodou nositeľov rodičovských práv a povinností, je dokonca spomenutá v odôvodnení 12 nariadenia Brusel IIa. Navyše v tomto prípade právomoc (mlčky) prijal prokurátor, ktorý je podľa článku 21 ods. 1 gréckej ústavy povinný chrániť záujmy dieťaťa. Taktiež skutočnosť, že sa uvedený majetok dieťaťa nachádza v Grécku, je faktorom, ktorý typicky posilňuje osobitnú väzbu dieťaťa k tomuto členskému štátu. (
33
) Nakoniec v prípade, že by sa dedičské konanie týkajúce sa Michaïla Xylinu konalo v Grécku, predstavovalo by to ďalšiu väzbu na súdy tohto členského štátu, ktoré by potom mali dobré predpoklady pre posúdenie kontextu odmietnutia dedičstva v mene Clio Margot.
73.
Vzhľadom na tieto úvahy som dospel k záveru, že oprava in casu nie je potrebná. Celkové posúdenie najlepšieho záujmu Clio Margot je však ponechané vnútroštátnemu súdu.
IV. Návrh
74.
Vzhľadom na vyššie uvedené úvahy navrhujem, aby Súdny dvor na otázky položené vnútroštátnym súdom odpovedal takto:
Článok 12 ods. 3 písm. b) nariadenia Rady (ES) č. 2201/2003 z 27. novembra 2003 o súdnej právomoci a uznávaní a výkone rozsudkov v manželských veciach a vo veciach rodičovských práv a povinností, ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 1347/2000 („nariadenie Brusel IIa), sa má vykladať v tom zmysle, že:
a)
samotné podanie návrhu na súd členského štátu, ku ktorému má dieťa podstatnú väzbu v zmysle článku 12 ods. 3 písm. a) nariadenia Brusel IIa, je jednoznačným spôsobom prijatia právomoci daného súdu navrhovateľmi,
b)
prokurátor, ktorý je účastníkom konania na základe vnútroštátneho práva členského štátu, v ktorom sa nachádza súd, ktorému bola vec predložená, musí tiež prijať právomoc súdu, na ktorom bol podaný návrh, a môže tak urobiť tichým súhlasom pri doručení návrhu na začatie konania, a
c)
kritérium „najlepšieho záujmu dieťaťa“ nie je samostatným kritériom, ale poskytuje súdu právomoc a povinnosť korigovať uplatnenie článku 12 ods. 3 písm. b) v neštandardných prípadoch.
(
1
)	Jazyk prednesu: angličtina.
(
2
)	Nariadenie Rady (ES) č. 2201/2003 z 27. novembra 2003 o súdnej právomoci a uznávaní a výkone rozsudkov v manželských veciach a vo veciach rodičovských práv a povinností, ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 1347/2000 (Ú. v. EÚ L 338, 2003, s. 1; Mim. vyd. 19/006, s. 243).
(
3
)	Vnútroštátny súd to vysvetlil na základe žiadosti Súdneho dvora o vysvetlenie.
(
4
)	Vnútroštátny súd neuviedol, či má dieťa okrem gréckej štátnej príslušnosti aj inú štátnu príslušnosť.
(
5
)	Nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 650/2012 zo 4. júla 2012 o právomoci, rozhodnom práve, uznávaní a výkone rozhodnutí a prijatí a výkone verejných listín v dedičských veciach a o zavedení európskeho osvedčenia o dedičstve (Ú. v. EÚ L 201, 2012, s. 107, ďalej len „nariadenie o dedičskom práve“).
(
6
)	Článok 1 ods. 1 písm. b) nariadenia Brusel IIa.
(
7
)	Článok 1 ods. 2 písm. e) nariadenia Brusel IIa.
(
8
)	Článok 1 ods. 3 písm. f) nariadenia Brusel IIa.
(
9
)	Pozri rozsudok zo 6. októbra 2015, Matoušková (C‑404/14, EU:C:2015:653, bod 31). V bode 34 uvedeného rozsudku Súdny dvor rozhodol, že sa má zabrániť akémukoľvek prekrývaniu nariadenia Brusel IIa a nariadenia o dedičských právach a akémukoľvek právnemu vákuu.
(
10
)	Rozsudok zo 6. októbra 2015, Matoušková (C‑404/14, EU:C:2015:653, bod 29).
(
11
)	Články 9 až 11 upravujú situácie, kedy sa obvyklý pobyt zmenil, článok 13 upravuje situácie, kedy obvyklý pobyt nemožno určiť. V prípadoch prebiehajúceho rozvodového konania rodičov dieťaťa článok 12 ods. 1 umožňuje dohodu o právomoci súdov tohto štátu.
(
12
)	Pozri článok 15 nariadenia Brusel IIa.
(
13
)	Pozri článok 8 ods. 2 nariadenia Brusel IIa.
(
14
)	Talianska právna úprava občianstva sa riadi zásadou iu sanguinis, pozri článok 1 ods. 1 zákona „Nuove norme sulla cittadinanza italiana“ z 5. februára 1992, bod 91, uverejneného v Gazetta Ufficiale (Úradný vestník) č. 38 z 15. februára 1992. V spise Súdneho dvora nie je žiadny údaj o tom, či má Clio Margot len jednu štátnu príslušnosť alebo či má štátnu príslušnosť dvoch alebo viacerých štátov. Tiež tam nie sú uvedené presné informácie o štátnych príslušnostiach jej rodičov.
(
15
)	Pozri PFEIFFER, T.: Internationale Zuständigkeit und prozessuale Gerechtigkeit. 1995, s. 614 a nasl.; SPELLENBERG, U.: In: J. von Staudingers Kommentar zum Bürgerlichen Gesetzbuch mit Einführungsgesetz und Nebengesetzen. Neubearbeitung 2015, Art. 3 Brüssel IIa‑VO, bod 16.
(
16
)	Pozri rozsudok zo 16. júla 2009, Hadadi, C‑168/08, EU:C:2009:474, body 37 až 43. Pozri tiež DILGER J.: In: Geimer/Schütze, Internationaler Rechtsverkehr v Zivil‑ und Handelssachen. Looseleaf (júl 2013), VO (EG) 2201/2003, vor Art 3, body 30 a nasl.
(
17
)	Pozri napríklad článok 25 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) č. 1215/2012 z 12. decembra 2012 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (Ú. v. EÚ L 351, 2012, s. 1, ďalej len „nariadenie Brusel Ia“) a jemu predchádzajúci článok 23 nariadenia Rady (ES) č. 44/2001 z 22. decembra 2000 o právomoci a o uznávaní a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach (Ú. v. EÚ L 12, 2001, s. 1; Mim. vyd. 19/004, s. 42) (ďalej len „nariadenie Brusel I“) a článok 17 Dohovoru z 27. septembra 1968 o právomoci a výkone rozsudkov v občianskych a obchodných veciach [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 299, 1972, s. 32, ďalej len „Bruselský dohovor“), ktoré výslovne stanovujú dohodu. Aj Súdny dvor vo svojom rozsudku z 12. novembra 2014, L, C‑656/13, EU:2014:2364, bod 56, vzhľadom na článok 12 ods. 3 nariadenia Brusel IIa uvádza, že sa vyžaduje, „aby bola preukázaná existencia výslovnej alebo aspoň inak jednoznačnej dohody o uvedenom dohodnutí právomoci“.
(
18
)	Pozri napríklad rozsudok z 20. februára 1997, MSG (C‑106/95, EU:1997:70, bod 17), a rozsudok zo 16. marca 1999, Castelletti (C‑159/97, EU:1999:142, bod 19), ktoré obidva zdôrazňujú, že cieľom článku 17 Bruselského dohovoru, ktorý umožňuje prijatie právomoci súdu na základe súhlasu účastníkov konanie, je „zabezpečiť, že išlo o skutočný súhlas dotknutých osôb“.
(
19
)	Rozsudok z 12. novembra 2014, L (C‑656/13, EU:2014:2364, bod 57).
(
20
)	Rozsudok z 12. novembra 2014, L (C‑656/13, EU:2014:2364, bod 58). Pozri tiež rozsudok z 1. októbra 2014, E. (C‑436/13, EU:C:2014:2246, bod 40), v ktorom bolo rozhodnuté, že „právomoc súdu vo veci rodičovských práv a povinností sa musí v každom jednotlivom prípade overiť a určiť v okamihu, keď je začaté konanie na súde“.
(
21
)	Ako je to vyložené v uznesení zo 16. júla 2015 (C‑507/14, neuverejnené, EU:C:2015:512), teda za predpokladu, že navrhovateľ riadne oznámi alebo doručí návrh.
(
22
)	Pozri tiež SALOMON, D.: „‚Brüssel IIa‘– Die neuen europäischen Regeln zum internationalen Verfahrensrecht in Fragen der elterlichen Verantwortung‘. In: Zeitschrift für das gesamte Familienrecht (FamRZ). 2004, s. 1409 a nasl., na s. 1413.
(
23
)	Strany, ktoré sa stanú účastníkmi konania až po uplynutí lehoty na odpoveď na návrh na začatie konanie, však budú musieť byť vylúčené z rozsahu pojmu „účastníci konania“, ktorí musia prijať právomoc súdu podľa článku 12 ods. 3 nariadenia Brusel IIa.
(
24
)	Rozsudok z 12. novembra 2014, L (C‑656/13, EU:2014:2364, bod 57).
(
25
)	Zatiaľ čo otec detí podal návrh 26. októbra 2012, matka podala návrh na ten istý súd 29. októbra 2012 a 31. októbra 2012 v konaní začatom na návrh otca jednoznačne vyjadrili nesúhlas s medzinárodnou právomocou [rozsudok z 12. novembra 2014, L (C‑656/13, EU:2014:2364, body 19, 21, 28)].
(
26
)	Pozri bod 25 a nasl.
(
27
)	Vnútroštátnym súdom, ktorý zastáva ten istý názor, je napríklad Oberlandesgericht Düsseldorf (Vyšší krajinský súd Düsseldorf, Nemecko), v uznesení z 8. decembra 2009, DE:OLGD:1208.3UF198.09.0A.
(
28
)	Pozri výklad článku 15 nariadenia Brusel IIa podaný Súdnym dvorom v rozsudku z 27. októbra 2016, CAFA/D, C‑428/15, EU:C:2016:819, bod 54, citovaný Komisiou v prejednávanej veci.
(
29
)	Nariadenie vychádza z myšlienky, že najlepšie záujmy dieťaťa musia prevažovať [pozri rozsudok z 11. júla 2008, Rinau (C‑195/08 PPU, EU:C:2008:406, bod 51)] a musia mať prednosť [pozri rozsudok z 12. novembra 2014, L (C‑656/13, EU:2014:2364, bod 48)].
(
30
)	Pozri napríklad rozsudok z 12. novembra 2014, L (C‑656/13, EU:2014:2364, bod 49): „využitie tejto dohody nemôže byť v žiadnom prípade v rozpore s týmto najlepším záujmom“.
(
31
)	PATAU É., GALLANT E.: In: MAGNUS, U., MANKOWSKI, P. (eds.), European Commentaries on Private International Law, Brussels IIbis Regulation, 2017, článok 12, bod 53, kvalifikujú článok 12 ods. 3 písm. b) nariadenia Brusel IIa so zreteľom na toto ďalšie preskúmanie najlepšieho záujmu dieťaťa ako ustanovenie upravujúce forum non conveniens.
(
32
)	DILGER, J.: In: Geimer/Schütze, Internationaler Rechtsverkehr in Zivil‑ und Handelssachen. Looseleaf, 53. EL, júl 2017, VO (EG) 2201/2003, článok 12 bod 24 s ďalšími odkazmi.
(
33
)	Pozri článok 15 ods. 3 písm. e) nariadenia Brusel IIa, v ktorom je miesto, kde sa nachádza majetok dieťaťa, uvádzané ako jedno z kritérií, ktoré musia byť zohľadnené pri posudzovaní osobitnej väzby tohto dieťaťa k členskému štátu v prípade, ktorý sa týka opatrení na ochranu dieťaťa týkajúcich sa správy, udržovania alebo nakladania s majetkom dieťaťa.