ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (štvrtá komora)
z 19. marca 2025 (*)
„ Spoločná zahraničná a bezpečnostná politika – Reštriktívne opatrenia prijaté vzhľadom na situáciu v Bielorusku a zapojenie Bieloruska do agresie Ruska voči Ukrajine – Zmrazenie finančných prostriedkov – Zoznamy osôb, subjektov a orgánov, na ktoré sa vzťahuje zmrazenie finančných prostriedkov a hospodárskych zdrojov – Zápis mena žalobcu na zoznam – Podpora Lukašenkovho režimu – Prospech z Lukašenkovho režimu – Podnik vo vlastníctve štátu – Nesprávne posúdenie – Vlastnícke právo – Sloboda podnikania “
Vo veci T‑1042/23,
AAT Byelorussian Steel Works – management company of „Byelorussian Metallurgical Company“ holding (BSW – management company of „BMC“ holding), so sídlom v Žlobine (Bielorusko), v zastúpení: N. Montag a M. Krestijanova, advokátky,
žalobkyňa,
proti
Rade Európskej únie, v zastúpení: A. Boggio‑Tomasaz a A. Antoniadis, splnomocnení zástupcovia, za právnej pomoci E. Raoult, advokátka,
žalovanej,
VŠEOBECNÝ SÚD (štvrtá komora),
v zložení: predseda R. da Silva Passos, sudcovia N. Półtorak (spravodajkyňa) a H. Cassagnabère,
tajomník: M. Zwozdziak‑Carbonne, referentka,
so zreteľom na písomnú časť konania,
po pojednávaní z 21. novembra 2024,
vyhlásil tento
Rozsudok
1        Žalobou podanou na základe článku 263 ZFEÚ sa žalobkyňa, spoločnosť AAT Byelorussian Steel Works – management company of „Byelorussian Metallurgical Company“ holding (BSW – management company of „BMC“ holding), domáha zrušenia na jednej strane vykonávacieho rozhodnutia Rady (SZBP) 2023/1592 z 3. augusta 2023, ktorým sa vykonáva rozhodnutie 2012/642/SZBP o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na situáciu v Bielorusku a zapojenie Bieloruska do agresie Ruska voči Ukrajine (Ú. v. EÚ L 195 I, 2023, s. 31), a na druhej strane vykonávacieho nariadenia Rady (EÚ) 2023/1591 z 3. augusta 2023, ktorým sa vykonáva článok 8a ods. 1 nariadenia (ES) č. 765/2006 o reštriktívnych opatreniach vzhľadom na situáciu v Bielorusku a zapojenie Bieloruska do ruskej agresie voči Ukrajine (Ú. v. EÚ L 195 I, 2023, s. 1) (ďalej spoločne len „napadnuté akty“), v rozsahu, v akom sa jej týkajú.
Okolnosti predchádzajúce sporu
2        Žalobkyňa je bieloruská spoločnosť pôsobiaca v oblasti výrobkov z ocele.
3        Prejednávaná vec patrí do rámca reštriktívnych opatrení, ktoré Európska únia prijala od roku 2004 vzhľadom na situáciu v Bielorusku, pokiaľ ide o demokraciu, právny štát a ľudské práva, a zapojenie Bieloruska do ruskej agresie voči Ukrajine.
4        Rada Európskej únie prijala 18. mája 2006 na základe článkov 75 a 215 ZFEÚ nariadenie (ES) č. 765/2006 o reštriktívnych opatreniach proti prezidentovi Lukašenkovi a niektorým predstaviteľom Bieloruska (Ú. v. EÚ L 134, 2006, s. 1), a 15. októbra 2012 na základe článku 29 ZEÚ rozhodnutie 2012/642/SZBP o reštriktívnych opatreniach voči Bielorusku (Ú. v. EÚ L 285, 2012, s. 1).
5        Článok 4 ods. 1 písm. b) rozhodnutia 2012/642 a článok 2 ods. 1 a 5 nariadenia č. 765/2006 v znení uplatniteľnom ku dňu prijatia napadnutých aktov stanovovali, že sa zmrazujú všetky finančné prostriedky a hospodárske zdroje, ktoré sú vo vlastníctve, držbe alebo pod kontrolou najmä fyzických alebo právnických osôb, subjektov alebo orgánov, ktoré majú výhody z režimu prezidenta Lukašenka alebo ho podporujú.
6        Ruská federácia 24. februára 2022 vojensky napadla Ukrajinu.
7        Ako vyplýva z odôvodnenia 2 napadnutých aktov, tieto akty boli prijaté vzhľadom na vážnosť situácie v Bielorusku a zapojenie sa tejto krajiny do ruskej agresie voči Ukrajine.
8        Napadnutými aktmi bolo meno žalobkyne zapísané do riadku 37 tabuľky B zoznamu osôb, subjektov a orgánov, na ktoré sa vzťahujú reštriktívne opatrenia, uvedeného v prílohe k rozhodnutiu 2012/642 a v prílohe I k nariadeniu č. 765/2006 (ďalej spoločne len „predmetné zoznamy“).
9        Zápis mena žalobkyne na predmetné zoznamy bol odôvodnený týmito dôvodmi:
„OJSC BSW – správcovská spoločnosť holdingu BMC je jedinečný štátom vlastnený podnik metalurgického priemyslu v Bielorusku, a ktorý patrí medzi najväčšie spoločnosti v krajine. Z tohto dôvodu je významným zdrojom príjmov Lukašenkovho režimu. Bieloruský štát priamo profituje zo ziskov spoločnosti OJSC BSW – správcovskej spoločnosti holdingu ‚BMC‘. Spoločnosť okrem toho dostáva od Lukašenkovho režimu veľké štátne granty a politickú podporu. Generálny riaditeľ spoločnosti OJSC BSW – správcovskej spoločnosti holdingu ‚BMC‘ bol osobne vymenovaný prezidentom Lukašenkom.
Zamestnanci spoločnosti OJSC BSW – správcovskej spoločnosti holdingu ‚BMC‘, ktorí sa zúčastnili na demonštráciách a štrajkoch v súvislosti s bieloruskými prezidentskými voľbami v roku 2020, boli prepustení. Odvtedy podnik naďalej prijíma opatrenia proti zamestnancom, ktorí sa pokúšajú organizovať štrajky, a to prostredníctvom hrozieb a prepúšťania. Spoločnosť OJSC BSW – správcovská spoločnosť holdingu ‚BMC‘ preto profituje z Lukašenkovho režimu a podporuje ho. Okrem toho je zodpovedná za potláčanie občianskej spoločnosti v Bielorusku.“
10      Rada uverejnila 4. augusta 2023 v Úradnom vestníku Európskej únie oznámenie určené osobám a subjektom, na ktoré sa vzťahujú reštriktívne opatrenia ustanovené v napadnutých aktoch (Ú. v. EÚ C 275, 2023, s. 21). Osoby a subjekty dotknuté týmto oznámením mohli v súlade s týmto oznámením predložiť Rade pred 30. novembrom 2023 žiadosť o prehodnotenie rozhodnutia, ktorým boli zapísané na predmetné zoznamy.
11      Dňa 5. augusta 2023 žalobkyňa požiadala o prístup k informáciám a dôkazom na podporu uvedeného zápisu.
12      Dňa 11. augusta 2023 Rada zaslala žalobkyni pracovný dokument s referenčným číslom WK 10044/2023 INIT, ktorý obsahoval skutočnosti zohľadnené na účely zaradenia jej názvu na dotknuté zoznamy.
Návrhy účastníkov konania
13      Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:
–        zrušil napadnuté akty v rozsahu, v akom sa jej týkajú,
–        uložil Rade povinnosť nahradiť trovy konania.
14      Rada navrhuje, aby Všeobecný súd:
–        zamietol žalobu,
–        uložil žalobkyni povinnosť nahradiť trovy konania.
Právny rámec
15      Na podporu svojej žaloby žalobkyňa uvádza dva žalobné dôvody, z ktorých prvý je založený na „zjavnom“ nesprávnom posúdení a druhý na porušení vlastníckeho práva a slobody podnikania.
O prvom žalobnom dôvode založenom na nesprávnom posúdení
16      Prvý žalobný dôvod sa delí na tri časti, z ktorých prvá je založená na tom, že žalobkyňa nepredstavuje významný zdroj príjmov pre Lukašenkov režim, druhá na tom, že neprofituje z uvedeného režimu a nepodporuje ho, a tretia na tom, že nie je zodpovedná za potláčanie občianskej spoločnosti v Bielorusku.
17      V prejednávanej veci Všeobecný súd považuje za vhodné začať preskúmaním odôvodnenia napadnutých aktov týkajúceho sa skutočnosti, že žalobkyňa podporuje Lukašenkov režim a profituje z neho.
18      Žalobkyňa tvrdí, že nemá prospech z Lukašenkovho režimu a nepodporuje ho.
19      V prvom rade, pokiaľ ide v tejto súvislosti o odôvodnenie založené na tom, že žalobkyňa podporuje Lukašenkov režim, tvrdí, že uvedený režim nepodporuje. Poznamenáva tiež, že toto odôvodnenie, tak ako je formulované v napadnutých aktoch, sa týka len „významného zdroja príjmov“, ktorej existencia nebola preukázaná, a nie „podpory kvantitatívneho alebo kvalitatívneho významu“ alebo „strategickej podpory“.
20      Žalobkyňa uvádza, že nie je významným zdrojom príjmov Lukašenkovho režimu. Okrem toho jej zisk bol v rokoch 2021 a 2022 nízky. Žalobkyňa tvrdí, že v období rokov 2018 až 2022 bola výška platieb dividend zanedbateľná a že podľa spisu Rady potrebovala štátnu pomoc.
21      Žalobkyňa dodáva, že ako štátny podnik je zo zákona povinná vyplácať štátu dividendy, ktoré môžu prijať daňové orgány, a v súlade s dekrétom prezidenta Bieloruskej republiky č. 637 z 28. decembra 2005 o postupe zaúčtovania časti ziskov štátnych podnikov, štátnych združení, ktoré sú obchodnými organizáciami, ako aj príjmov z dividend (z podielov na základnom imaní) hospodárskych spoločností vo vlastníctve štátu alebo obcí, do rozpočtu, a vytvorení osobitného štátneho rozpočtového fondu pre národný rozvoj (Národný register právnych aktov Bieloruskej republiky č. 1/7075 z 29. decembra 2005) (ďalej len „dekrét č. 637“) obchodné subjekty definované ako štátne prevádzajú do rozpočtu Bieloruskej republiky svoj zisk úmerne k počtu akcií vo vlastníctve štátu a administratívnych a územných jednotiek na základnom imaní týchto obchodných subjektov.
22      Žalobkyňa spresňuje, že ani zaplatenie daní, ani vyplatenie povinných dividend nemožno kvalifikovať ako podporu režimu, keďže ide o zákonné povinnosti.
23      Žalobkyňa dodáva, že samotné vlastníctvo podniku štátom nemôže stačiť na splnenie kritéria týkajúceho sa podpory režimu.
24      V druhom rade, pokiaľ ide o odôvodnenie založené na tom, že žalobkyňa profituje z režimu, uvádza, že prezident Bieloruskej republiky nevymenoval jej generálneho riaditeľa. Okrem toho prospech získavaný z režimu generálnym riaditeľom nie je prospechom, ktorý by získavala samotná žalobkyňa.
25      Žalobkyňa dodáva, že možnosť emitovať dlhopisy za trhových podmienok nepredstavuje dôkaz o finančnej podpore zo strany režimu.
26      Žalobkyňa tiež tvrdí, že prijatie vrátenia úrokov z dôvodu použitia bankových úverov na realizáciu investičného projektu podliehalo výkonnostným podmienkam. Toto plnenie je predmetom výberového konania a žalobkyňa nie je jediným beneficiárom. Navyše jednu z predmetných pomocí získala banka, a nie žalobkyňa.
27      Okrem toho, pokiaľ ide o odmeny, ktoré žalobkyňa alebo jej generálny riaditeľ dostali rovnako ako iné osoby, žalobkyňa spresňuje, že ich poskytujú súkromné spoločnosti na základe transparentných kritérií spojených len so zásluhami.
28      Napokon všetky vyznamenania priznané žalobkyni, jej generálnemu riaditeľovi a jej výrobkom sú vyhláseniami verejných činiteľov adresovanými viacerým bieloruským podnikom, hoci aj stratovým.
29      Rada argumentáciu žalobkyne popiera.
30      V prejednávanej veci je dôležité predovšetkým poznamenať, že prvý žalobný dôvod sa musí považovať za založený na nesprávnom posúdení, a nie na zjavne nesprávnom posúdení. Hoci je pravda, že Rada má určitú diskrečnú právomoc určiť v každom jednotlivom prípade, či sú splnené právne kritériá, na ktorých sú založené predmetné reštriktívne opatrenia, rovnako je však pravda aj to, že súdy Únie musia zabezpečiť preskúmanie, a to v zásade úplné, zákonnosti všetkých aktov Únie (pozri rozsudok zo 6. septembra 2023, Pumpjanskij/Rada, T‑291/22, neuverejnený, EU:T:2023:499, bod 40 a citovanú judikatúru).
31      Okrem toho treba pripomenúť, že účinnosť súdneho preskúmania zaručená v článku 47 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“) vyžaduje najmä, aby sa súd Únie pri preskúmaní zákonnosti dôvodov, o ktoré sa opiera rozhodnutie zapísať meno určitej osoby na zoznam osôb, na ktoré sa uplatňujú reštriktívne opatrenia, alebo ho tam ponechať, uistil o tom, či sa toto rozhodnutie, ktoré má, pokiaľ ide o túto osobu, individuálny dosah, opiera o dostatočne silný skutkový základ. To predpokladá overenie skutočností uvádzaných v zhrnutí dôvodov, o ktoré sa uvedené rozhodnutie opiera, tak aby súdne preskúmanie nebolo obmedzené len na abstraktné posúdenie pravdepodobnosti uvádzaných dôvodov, ale aby sa týkalo otázky, či sú tieto dôvody, alebo aspoň jeden z nich, ktorý sa sám osebe považuje za dostatočný na odôvodnenie tohto rozhodnutia, podložené (rozsudok z 13. septembra 2023, Synesis/Rada, T‑97/21 a T‑215/22, neuverejnený, EU:T:2023:531, bod 35).
32      V prípade námietky je totiž i úlohou príslušného orgánu Únie preukázať opodstatnenosť dôvodov uvádzaných proti dotknutej osobe alebo subjektu, a nie úlohou tejto osoby alebo subjektu predložiť dôkazy opaku o neopodstatnenosti uvedených dôvodov (pozri rozsudok z 13. septembra 2023, Synesis/Rada, T‑97/21 a T‑215/22, neuverejnený, EU:T:2023:531, bod 37 a citovanú judikatúru).
33      Ak príslušný orgán Únie predloží relevantné informácie alebo dôkazy, súd Únie musí overiť vecnú správnosť uvádzaných skutočností s prihliadnutím na tieto informácie alebo dôkazy a posúdiť ich dôkaznú silu v závislosti od okolností prejednávanej veci a s prihliadnutím na prípadné pripomienky, ktoré k nim predložila najmä dotknutá osoba alebo subjekt (pozri rozsudok z 13. septembra 2023, Synesis/Rada, T‑97/21 a T‑215/22, neuverejnený, EU:T:2023:531, bod 38 a citovanú judikatúru).
34      Treba tiež konštatovať, že odôvodnenie týkajúce sa prospechu žalobkyne z Lukašenkovho režimu a jeho podpory sú založené na kritériách stanovených v článku 4 ods. 1 písm. b) rozhodnutia 2012/642, čo je ustanovenie, na ktoré odkazuje článok 2 ods. 5 nariadenia č. 765/2006, pričom treba spresniť, že z článku 4 ods. 1 písm. b) rozhodnutia 2012/642 vyplýva, že „podpora“ Lukašenkovho režimu a „prospech“ z tohto režimu sú odlišné kritériá na zaradenie do dotknutých zoznamov (pozri rozsudok z 18. októbra 2023, Belaz‑upravljajusaja kompanija holdinga Belaz Holding/Rada, T‑533/21, neuverejnený, EU:T:2023:657, bod 40 a citovanú judikatúru).
35      V prvom rade, pokiaľ ide v prejednávanej veci o odôvodnenie založené na podpore Lukašenkovho režimu zo strany žalobkyne, citované v prvom odseku dôvodov v bode 9 vyššie, sa uvádza, že žalobkyňa je jedinečný štátom vlastnený podnik metalurgického priemyslu v Bielorusku a jeden z najväčších podnikov v krajine a že ako taká predstavuje významný zdroj príjmov pre Lukašenkov režim, z ktorého má tento režim priamy prospech.
36      Tento dôvod je založený na kritériu „podpory“ Lukašenkovho režimu, ako je stanovené v článku 4 ods. 1 písm. b) rozhodnutia 2012/642, na ktoré odkazuje článok 2 ods. 5 nariadenia č. 765/2006.
37      V prvom rade treba teda preskúmať, či sú skutkové okolnosti uplatňované Radou, ako sú uvedené v bode 35 vyššie, preukázané, a prípadne v druhom rade, či sa na ne vzťahuje článok 4 ods. 1 písm. b) rozhodnutia 2012/642.
38      Na jednej strane, pokiaľ ide po prvé o preukázanú povahu týchto skutkových okolností, je nesporné, že žalobkyňa je vo vlastníctve štátu, pričom celé jej základné imanie vlastní Bieloruská republika.
39      Okrem toho zo spisu Rady vyplýva, že prezident Lukašenko uznal žalobkyňu za jednu z „vlajkových lodí“ Bieloruska, ktorá patrí medzi päť najväčších podnikov v krajine a vyváža svoju produkciu do viac ako 60 krajín sveta. Toto tvrdenie prezidenta Lukašenka má oporu v článku uverejnenom na internetovej stránke „belta.by“ Národnej verejnej tlačovej agentúry Bieloruskej republiky 3. júla 2021, ktorý sa nachádza v spise Rady, podľa ktorého „výrobný sektor Bieloruska… v plnej miere určuje obraz, postavenie krajiny a predstavuje základ jej hospodárskej a politickej suverenity“ a ktorý označuje žalobkyňu ako „obrovský priemyselný podnik“. Žalobkyňa navyše tvrdí, že k 30. septembru 2023 zamestnávala 11 633 osôb, že je jedným z hlavných bieloruských vývozcov výrobkov z ocele a že jej zemepisná oblasť vývozu predtým zahŕňala viac ako 100 krajín na celom svete vrátane viacerých členských štátov Únie.
40      Vo svojich písomných podaniach žalobkyňa nakoniec tvrdí, že bieloruskému štátu vyplatila dividendy vo výške 2 817 224,38 bieloruského rubľa (BYN) (približne 1 171 208,27 eura) za rok 2018, 0 BYN za rok 2019, 406 004,70 BYN (približne 146 265,83 eura) za rok 2020, 1 432 841,5 BYN (približne 476 819,10 eura) za rok 2021 a 1 741 862,61 BYN (približne 632 737,33 eura) za rok 2022. Okrem toho žalobkyňa nespochybňuje, že v roku 2021, ako vyplýva z dôkazu č. 3 spisu Rady, zaplatila  po prvé daň z príjmu vo výške 11,6 milióna amerických dolárov (USD), po druhé príspevky do Fondu sociálnej ochrany vo výške 27,9 milióna USD a po tretie daň z nehnuteľností za stavby a pozemky vo výške 6,78 milióna USD.
41      Rada sa preto nedopustila nesprávneho posúdenia, keď sa domnievala, že žalobkyňa je jedinečným štátom vlastneným podnikom metalurgického priemyslu v Bielorusku a jedným z najväčších podnikov v krajine a že ako taká predstavuje významný zdroj príjmov pre Lukašenkov režim, z ktorého má tento režim priamy prospech.
42      Na druhej strane, pokiaľ ide o argumentáciu žalobkyne založenú na tom, že skutočnosti uvedené v bodoch 38 až 40 vyššie nepreukazujú existenciu „podpory režimu“ v zmysle článku 4 ods. 1 písm. b) rozhodnutia 2012/642, treba pripomenúť, že ako vyplýva z odôvodnení 1 až 5 a 8 rozhodnutia 2012/642, reštriktívne opatrenia voči Bielorusku boli prijaté a predĺžené z dôvodu pretrvávajúceho nedodržiavania ľudských práv, demokracie a právneho štátu v tejto krajine. Tieto opatrenia sú preto namierené proti osobám zodpovedným za podvody a porušovanie medzinárodných volebných noriem v súvislosti s určitými volebnými alebo referendovými postupmi v Bielorusku, ako aj proti osobám zodpovedným za závažné porušovanie ľudských práv a za potláčanie pokojných demonštrácií po uvedených postupoch.
43      Okrem toho, ako vyplýva z odôvodnenia 6 rozhodnutia 2012/642, vzhľadom na závažnosť situácie boli opatrenia uložené aj voči osobám a subjektom, ktoré majú prospech z Lukašenkovho režimu alebo ho podporujú, najmä osobám a subjektom, ktoré tomuto režimu poskytujú finančnú alebo materiálnu podporu.
44      Rada tým, že v článku 4 ods. 1 písm. b) rozhodnutia 2012/642 zakotvila podporu Lukašenkovmu režimu ako kritérium odôvodňujúce zápis mena na predmetné zoznamy, chcela vzhľadom na závažnosť a pretrvávanie porušovania ľudských práv, demokracie a právneho štátu, ako aj potláčanie občianskej spoločnosti a demokratickej opozície v Bielorusku zvýšiť tlak vyvíjaný na uvedený režim rozšírením okruhu osôb a subjektov, na ktoré sa vzťahujú reštriktívne opatrenia Únie. V tejto súvislosti Rada stanovila možnosť uplatniť opatrenia zmrazenia finančných prostriedkov a hospodárskych zdrojov na osoby a subjekty, ktoré podporujú Lukašenkov režim, a najmä na osoby a subjekty, ktoré ho finančne podporujú (pozri v tomto zmysle rozsudky z 18. októbra 2023, MAZ‑upravljajusaja kompanija holdinga Belavtomaz/Rada, T‑532/21, neuverejnený, EU:T:2023:656, bod 60, a z 18. októbra 2023, Belaz‑upravljajusaja kompanija holdinga Belaz Holding/Rada, T‑533/21, neuverejnený, EU:T:2023:657, bod 57).
45      Vzhľadom na tieto úvahy treba poznamenať, že v rozpore s tým, čo uvádza žalobkyňa, Rada pri konštatovaní, že žalobkyňa podporuje Lukašenkov režim, nevychádzala len z okolnosti, že žalobkyňa je vo vlastníctve bieloruského štátu, ako vyplýva z bodov 39 a 40 vyššie.
46      Treba totiž poznamenať, že podľa odôvodnenia 6 rozhodnutia 2012/642 sa kritérium podpory, ako je stanovené v článku 4 ods. 1 písm. b) rozhodnutia 2012/642, vzťahuje „najmä“ na osoby alebo subjekty, ktoré finančne podporujú Lukašenkov režim.
47      Z toho vyplýva, že pojem „podpora režimu“ zahŕňa aj iné formy podpory, než je politická podpora Lukašenkovmu režimu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 21. februára 2024, Grodno Azot a Khimvolokno Plant/Rada, T‑117/22, neuverejnený, vec v odvolacom konaní, EU:T:2024:112, bod 52).
48      Čo sa v tejto súvislosti týka vyplatenia dividend, treba pripomenúť, že okolnosť, že žalobkyňa, teda spoločnosť vo vlastníctve bieloruského štátu a dosahujúca zisk, vypláca bieloruskému štátu ako jedinému akcionárovi dividendy, ktoré sú teda k dispozícii Lukašenkovmu režimu, umožňuje preukázať, že žalobkyňa predstavuje zdroj príjmov pre ten istý režim, a dokázať existenciu finančnej podpory (pozri v tomto zmysle rozsudky z 18. októbra 2023, MAZ‑upravljajusaja kompanija holdinga Belavtomaz/Rada, T‑532/21, neuverejnený, EU:T:2023:656, bod 72, a z 18. októbra 2023, Belaz‑upravljajusaja kompanija holdinga Belaz Holding/Rada, T‑533/21, neuverejnený, EU:T:2023:657, bod 69).
49      Je pravda, že Všeobecný súd vo veci, v ktorej bol vydaný rozsudok zo 6. októbra 2015, Čyž a i./Rada (T‑276/12, neuverejnený, EU:T:2015:748, bod 169), rozhodol, že Rada nemôže zo samotného zaplatenia dane vyvodiť „podporu režimu“, keďže takáto platba predstavuje zákonnú povinnosť uplatniteľnú na všetkých bieloruských daňovníkov.
50      V prejednávanej veci však tvrdenie žalobkyne založené na tom, že dividendy sa považujú za dane v zmysle judikatúry citovanej v bode 49 vyššie, nemožno prijať.
51      Z odseku 1 – 1 dekrétu č. 637 totiž vyplýva, že podniky, ktoré majú povinnosť odviesť podiel na zisku štátu alebo subjektom nižšej ako štátnej úrovne, sú podniky, ktorých rozhodnutia určuje štát alebo uvedené subjekty. Táto povinnosť sa teda týka len vymedzenej kategórie hospodárskych subjektov, a nie všetkých bieloruských daňovníkov (pozri v tomto zmysle rozsudky z 18. októbra 2023, MAZ‑upravljajusaja kompanija holdinga Belavtomaz/Rada, T‑532/21, neuverejnený, EU:T:2023:656, bod 79, a z 18. októbra 2023, Belaz‑upravljajusaja kompanija holdinga Belaz Holding/Rada, T‑533/21, neuverejnený, EU:T:2023:657, bod 76).
52      Okrem toho podľa odseku 1 – 2 dekrétu č. 637 časť zisku dotknutých podnikov, ktorá musí byť povinne prevedená bieloruským orgánom verejnej moci, sa vypočíta na základe rozdielu medzi dosiahnutým ziskom, a najmä daňami a poplatkami. V dôsledku toho je platba, o ktorú ide, formálne odlišná od daní a pridáva sa k nim. Skutočnosť, že ako vyplýva z odseku 3 – 1 uvedeného dekrétu, vymáhanie tejto časti zisku patrí do právomoci daňovej správy podľa relevantných daňových konaní, nemôže spochybniť toto konštatovanie (pozri v tomto zmysle rozsudky z 18. októbra 2023, MAZ‑upravljajusaja kompanija holdinga Belavtomaz/Rada, T‑532/21, neuverejnený, EU:T:2023:656, bod 80, a z 18. októbra 2023, Belaz‑upravljajusaja kompanija holdinga Belaz Holding/Rada, T‑533/21, neuverejnený, EU:T:2023:657, bod 77).
53      V dôsledku uvedeného okolnosť, že žalobkyňa je povinná odviesť svoj zisk štátu na základe vyššie uvedeného dekrétu č. 637, nie je v rozpore s posúdením, podľa ktorého finančne podporuje Lukašenkov režim. Naopak, takáto skutočnosť potvrdzuje uvedené posúdenie, keďže tým istým dekrétom uvedený režim zvýšil kontrolu, ktorú už vykonával ako jediný akcionár nad prostriedkami žalobkyne tým, že sa ubezpečil, že bude pravidelne disponovať ziskom, ktorý žalobkyňa dosahuje (pozri v tomto zmysle rozsudky z 18. októbra 2023, MAZ‑upravljajusaja kompanija holdinga Belavtomaz/Rada, T‑532/21, neuverejnený, EU:T:2023:656, bod 81, a z 18. októbra 2023, Belaz‑upravljajusaja kompanija holdinga Belaz Holding/Rada, T‑533/21, neuverejnený, EU:T:2023:657, bod 78).
54      Rada sa preto nedopustila nesprávneho posúdenia, keď sa domnievala, že dôkazy a skutočnosti analyzované vyššie, týkajúce sa dividend, ktoré žalobkyňa vypláca Lukašenkovmu režimu, predstavujú dôkazy, ktoré jej umožňujú domnievať sa, že tento režim podporovala v zmysle článku 4 ods. 1 písm. b) rozhodnutia 2012/642.
55      Okrem toho, pokiaľ ide o platby daní, treba uviesť, že pri konštatovaní, že žalobkyňa podporuje režim, Rada zohľadnila aj značné sumy daní zaplatených žalobkyňou bieloruskému štátu.
56      V tejto súvislosti je pravda, že v rozsudku zo 6. októbra 2015, Čyž a i./Rada (T‑276/12, neuverejnený, EU:T:2015:748, bod 169), sa rozhodlo, že Rada nemôže zo samotného zaplatenia daní vyvodiť „podporu režimu“, keďže takáto platba predstavuje zákonnú povinnosť všetkých bieloruských daňovníkov (pozri bod 49 vyššie). Treba však spresniť, že situácia vo veci, v ktorej bol vydaný tento rozsudok, bola odlišná od situácie v prejednávanej veci, keďže išlo o podporu režimu fyzickými osobami a súkromnými právnickými osobami, na ktoré sa vzťahuje povinnosť platiť daň ako „zákonná povinnosť uplatniteľná na všetkých bieloruských daňovníkov“.
57      Okrem toho Súdny dvor rozhodol, že kvalifikácia ako dane alebo ako dividendy, na základe ktorej sa vyplácajú sumy vláde, nie je rozhodujúca pri identifikácii „podpory vlády“. V oboch prípadoch totiž ide o sumy vyplatené štátu verejnoprávnym subjektom, o aký ide v prejednávanej veci, na základe uplatnenia štátnej právnej úpravy ukladajúcej túto platbu. Vylúčenie takýchto platieb z tohto pojmu „podpora vlády“ len z dôvodu, že dlžné sumy sú kvalifikované ako dane, by mohlo umožniť obchádzanie pravidiel Únie zvýšením sadzby dane zo ziskov dosahovaných takýmito subjektmi výmenou za zníženie sumy dividend, ktorých vyplatenie v prospech štátu ukladá vnútroštátna právna úprava všetkým verejnoprávnym spoločnostiam (pozri analogicky rozsudok z 12. mája 2016, Bank of lndustry and Mine/Rada, C‑358/15 P, neuverejnený, EU:C:2016:338, bod 80).
58      V prejednávanej veci treba pripomenúť, ako vyplýva z bodu 38 vyššie, že je nesporné, že žalobkyňa je na rozdiel od osôb dotknutých v rozsudku zo 6. októbra 2015, Čyž a i./Rada (T‑276/12, neuverejnený, EU:T:2015:748), verejnoprávnou právnickou osobou, ktorá je vo vlastníctve štátu, pričom celé jej základné imanie vlastní Bieloruská republika.
59      V tejto súvislosti na rozdiel od príjmov fyzických a súkromných právnických osôb môže štát disponovať príjmami a ziskami žalobkyne použitím nástrojov verejného práva, ako sú dane, a nástrojov odvodených od vlastníckeho práva, ako sú dividendy. Forma, v akej budú prostriedky žalobkyne prevedené na štát, závisí tiež od štátu ako zákonodarcu a vlastníka. Pokiaľ ide o prostriedky prijaté na podporu režimu, nie je dôležité, či ich štát prijíma vo forme daní platených štátnym podnikom alebo vo forme dividend, teda vo forme podielu na zisku tohto podniku po zdanení. Vzhľadom na skutočnosť, že žalobkyňa je vo výlučnom vlastníctve bieloruského štátu, z toho totiž vyplýva, že za absencie dôkazov o opaku v spise neprijíma svoje rozhodnutia nezávisle od bieloruského štátu, pokiaľ ide o finančnú podporu, ktorú poskytuje režimu.
60      Ako navyše vyplýva z dôvodov zápisu mena žalobkyne na predmetné zoznamy, žalobkyňa „je jedinečný štátom vlastnený podnik metalurgického priemyslu v Bielorusku, a ktorý patrí medzi najväčšie spoločnosti v krajine“ a „z tohto dôvodu je významným zdrojom príjmov Lukašenkovho režimu“. Z uvedeného vyplýva, že všetky príjmy alebo zisky vytvorené žalobkyňou môžu byť vyplatené štátu bez ohľadu na formu, akú by takáto podpora mohla mať.
61      V dôsledku toho, keďže ide o podnik, ktorého celé základné imanie vlastní štát, výplata dividend, ako aj daní môže byť zohľadnená na účely určenia, či predstavuje významný zdroj príjmov pre režim v rámci analýzy prípadnej podpory tohto režimu. V danom prípade v roku 2021, ako vyplýva z dôkazu č. 3 spisu Rady, ktorého číselné údaje žalobkyňa nespochybňuje, táto zaplatila po prvé daň z príjmu vo výške 11,6 milióna USD, po druhé príspevky do Fondu sociálnej ochrany vo výške 27,9 milióna USD a po tretie daň z nehnuteľností za stavby a pozemky vo výške 6,78 milióna USD.
62      Treba preto dospieť k záveru, že Rada sa nedopustila nesprávneho posúdenia, keď sa domnievala, že žalobkyňa predstavuje významný zdroj príjmov pre Lukašenkov režim, ako aj pre Bieloruský štát, ktorý má z týchto príjmov priamy prospech, a že v dôsledku toho podporuje Lukašenkov režim v zmysle článku 4 ods. 1 písm. b) rozhodnutia 2012/642.
63      V druhom rade, pokiaľ ide o odôvodnenie založené na tom, že žalobkyňa profitovala z Lukašenkovho režimu, uvedené v prvom odseku dôvodov citovaných v bode 9 vyššie, poukazuje sa na to, že žalobkyňa dostáva od Lukašenkovho režimu veľké štátne granty a politickú podporu, a že jej generálny riaditeľ bol osobne vymenovaný prezidentom Lukašenkom.
64      Tento dôvod je založený na kritériu „podpory“ Lukašenkovho režimu, ako je stanovené v článku 4 ods. 1 písm. b) rozhodnutia 2012/642, na ktoré odkazuje článok 2 ods. 5 nariadenia č. 765/2006.
65      V prvom rade treba teda preskúmať, či sú skutkové okolnosti uplatňované Radou uvedené v bode 63 vyššie preukázané, a prípadne v druhom rade, či sa na ne vzťahuje článok 4 ods. 1 písm. b) rozhodnutia 2012/642.
66      Pokiaľ ide na jednej strane o vecnú správnosť skutkových okolností, treba po prvé uviesť, že z článku uverejneného na internetovej stránke „belta.by“ Národnej verejnej tlačovej agentúry Bieloruskej republiky 3. júla 2021, ktorý je uvedený ako dôkaz č. 7 spisu Rady, vyplýva, že v roku 2023 sa bieloruská vláda rozhodla kompenzovať straty, ktoré vznikli bieloruskej banke z vývozných úverov poskytnutých žalobkyni, a to vo výške 2,65 miliardy ruských rubľov (RUB) (približne 25 miliónov eur), s úrokovou sadzbou vo výške 2/3 hlavnej sadzby Centrálnej banky Ruska a s výhradou poistenia proti rizikám súvisiacim s vývozom alebo poistenia pre prípad vývozných rizík s podporou štátu. Hoci žalobkyňa v tejto súvislosti túto okolnosť nespochybňuje, tvrdí, že podporu štátu nezískala ona sama, ale banka,  nič to nemení na tom, že sa zdá, že bola konečným príjemcom predmetnej pomoci, ktorá jej umožnila, aby neniesla finančnú záťaž vyplývajúcu z úveru v značnej výške, ktorý bol okrem iného poskytnutý za preferenčných podmienok a s podporou štátu.
67      V tom istom zmysle z novinového článku z 19. februára 2021 získaného z internetovej stránky média „Nasha Niva“, ktorý je uvedený ako dôkaz č. 33 spisu Rady, vyplýva, že časť dlhov žalobkyne bola prevedená na štát a konvertovaná na verejný dlh, hoci spoločnosť mala ťažkosti so splácaním svojich úverov alebo s plnením splátok úverov. Hoci žalobkyňa v tejto súvislosti tvrdí, že tento dôkaz je založený na „nepodložených údajoch týkajúcich sa údajnej záhadnej štátnej podpory“, nič to nemení na tom, že stačí na potvrdenie existencie finančnej podpory zo strany bieloruského štátu.
68      Po druhé v publikáciách nachádzajúcich sa na oficiálnej stránke žalobkyne, pokiaľ ide o jej konsolidované finančné výkazy za roky 2017 až 2019, ktoré sú uvedené ako dôkazy č. 10 až 12 spisu Rady, sa uvádza, že v rokoch 2016 až 2019 získala viaceré veľké verejné granty vo výške 21 976 000 BYN (približne 6 miliónov eur), 42 790 000 BYN (približne 12 miliónov eur), 24 525 000 BYN (približne 7 miliónov eur) a 24 683 000 BYN (približne 7 miliónov eur). Tieto dôkazy potvrdzuje článok uverejnený na internetovej stránke „belta.by“ Národnej verejnej tlačovej agentúry Bieloruskej republiky 22. decembra 2021, nachádzajúci sa ako dôkaz č. 18 spisu Rady, v ktorom bolo prevzaté vyhlásenie prezidenta Lukašenka, podľa ktorého žalobkyňa získala „významnú verejnú podporu“.
69      Hoci žalobkyňa v tejto súvislosti uvádza, že tieto granty boli spojené s prísnymi podmienkami rozvoja strojársko‑výrobného komplexu Bieloruskej republiky na obdobie rokov 2017 – 2020, ktoré sa skončilo v roku 2020, nespochybňuje ich vyplatenie a nijako nenamieta voči dôkazom predloženým Radou. Za týchto podmienok žalobkyňa vážne nespochybnila existenciu a význam predmetných grantov. Okrem toho podľa judikatúry okolnosť, že dôvody zápisu mena žalobcu na dotknuté zoznamy odkazovali na skutočnosti, ku ktorým došlo pred prijatím napadnutých aktov a ktoré boli k tomuto dátumu ukončené, nevyhnutne neznamená zastaranosť reštriktívnych opatrení zachovaných vo vzťahu k osobe alebo subjektu, ktorých sa tieto akty týkajú. Na účely preukázania, že žalobkyňa profituje z režimu prezidenta Lukašenka alebo ho podporuje, totiž takýto odkaz nemožno v zásade považovať za irelevantný len z dôvodu, že určité konania sú viac či menej vzdialenou minulosťou (pozri v tomto zmysle rozsudky z 12. februára 2020, Boshab/Rada, T‑171/18, neuverejnený, EU:T:2020:55, bod 84 a citovanú judikatúru, a zo 7. júna 2023, Šakutin/Rada, T‑141/21, neuverejnený, EU:T:2023:303, bod 163).
70      Po tretie z článku uverejneného na internetovej stránke „lidergoda.by“, ktorý sa nachádza ako dôkaz č. 13 spisu Rady, vyplýva, že generálnemu riaditeľovi žalobkyne bola udelená hlavná cena lídra roka 2020, ktorá umožnila upriamiť pozornosť spotrebiteľov na výrobky a služby žalobkyne a zvýrazniť ich vysokú kvalitu. Táto cena bola udelená na základe rozhodnutia výboru odborníkov zloženej zo zástupcov podnikateľskej sféry, príslušných ministerstiev a rezortov, ako aj verejných organizácií.
71      Rovnako, ako to potvrdzuje publikácia na oficiálnej stránke žalobkyne uvedená ako dôkaz č. 14 spisu Rady, žalobkyňa získala hlavnú cenu v rámci oceňovania, ktorým boli odmeňovaní lídri roka 2021. Tieto ceny prinášajú podporu zo strany bieloruského ministerstva priemyslu a ministerstva zdravotníctva, ako aj štátneho výboru pre vedu a technológiu a republikovej konfederácie podnikateľov.
72      V tom istom zmysle z dôkazu č. 17 spisu Rady obsahujúceho publikáciu na internetovej stránke agentúry Gosstandart, ktorá je agentúrou bieloruskej rady ministrov, bez toho, aby to žalobkyňa spochybnila, vyplýva, že žalobkyňa získala cenu za najlepší výrobok udeľovanú touto agentúrou.
73      Tieto tri zhodujúce sa dôkazy tak preukazujú, že bieloruský režim udelil žalobkyni viacero odmien, ktoré, ako správne tvrdí Rada, umožňujú tomuto režimu schvaľovať činnosť žalobkyne a propagovať ju v očiach verejnosti tým, že upriamuje pozornosť spotrebiteľov na jej výrobky a služby. Hoci žalobkyňa tvrdí, že tieto vyznamenania na vnútroštátnej úrovni majú za cieľ propagovať výrobky vyrobené v Bielorusku, a nie najmä jej vlastné výrobky a že ceny sú udeľované výborom odborníkov, nič to nemení na tom, že takáto argumentácia, ktorá sa v podstate obmedzuje na spochybnenie spôsobu poskytnutia podpory, ktorú žalobkyňa získala, bez spochybnenia existencie okolností uvedených v dôkazoch predložených Radou, jej neumožňuje spochybniť existenciu čestných ocenení udelených režimom na podporu jej činnosti v jej prospech.
74      Po štvrté z článku uverejneného na stránke internetovej „primepress.by“, ktorý sa uvádza ako dôkaz č. 8 spisu Rady, vyplýva, že vymenovanie generálneho riaditeľa žalobkyne, bývalého zástupcu bieloruského ministra priemyslu, schválil prezident Lukašenko v roku 2019. Takéto vymenovanie člena vlády na čelo žalobkyne, schválené hlavou štátu, postačuje na preukázanie existencie úzkeho spojenia medzi žalobkyňou a existujúcim režimom, ako aj určitej formy politickej podpory. Za týchto podmienok je irelevantná argumentácia žalobkyne založená na tom, že na jednej strane túto zmenu pracovnej pozície nemožno považovať za povýšenie a že na druhej strane údajný prospech, ktorý jej generálny riaditeľ získal z režimu, nemôže preukázať, že ona sama získala takýto prospech. Okrem toho, hoci žalobkyňa dodáva, že prezident Bieloruskej republiky len potvrdil vymenovanie jej generálneho riaditeľa, čo sa nerovná vymenovaniu v pravom zmysle slova, nič to nemení na tom, že takýto postup potvrdzuje konečné schválenie tohto vymenovania prezidentom, a teda režimom.
75      Zo všetkých týchto úvah teda vyplýva, že Rada sa nedopustila nesprávneho posúdenia, keď sa domnievala, že žalobkyňa mala prospech z veľkých štátnych grantov a politickej podpory Lukašenkovho režimu a že jej generálny riaditeľ bol osobne vymenovaný prezidentom Lukašenkom.
76      Pokiaľ ide na druhej strane o otázku, či skutočnosti, z ktorých Rada vychádzala, charakterizujú „prospech z režimu“ čerpaný žalobkyňou v zmysle článku 4 ods. 1 písm. b) rozhodnutia 2012/642, treba uviesť, že ak sa žalobkyňa domnieva, že to tak nie je, nenamieta v tejto súvislosti žiadne relevantné tvrdenie alebo dôkaz.
77      Ako totiž vyplýva z toho, čo je uvedené v bodoch 66 až 69 vyššie, žalobkyňa nespochybňuje, že dostala predmetné granty, ale tvrdí, že poskytnutie týchto grantov podliehalo prísnym podmienkam. To však nespochybňuje skutočné poskytnutie a značnú sumu uvedených grantov, a teda ani finančnú podporu v jej prospech. Žalobkyňa sa tiež nemôže domnievať, že vyrovnanie strát, ktoré vznikli bieloruskej banke z jej vývozných úverov, štátom nepredstavuje finančnú podporu režimu v jej prospech, keďže takéto opatrenie jej vďaka štátu umožňuje získať úver za obzvlášť výhodných podmienok. Je pravda, že žalobkyňa na pojednávaní uviedla, že toto opatrenie nespôsobilo zánik jej dlhov, ale dočasne ich pozastavilo. Aj keby sa však toto tvrdenie považovalo za preukázané bez toho, aby žalobkyňa predložila v tejto súvislosti akýkoľvek dôkaz, dočasné zníženie jej deficitu predstavuje finančnú podporu poskytnutú režimom, čo potvrdzuje, že z neho má prospech.
78      Okrem toho, pokiaľ ide o ceny udelené žalobkyni, ako vyplýva z úvah uvedených v bodoch 70 až 73 vyššie, žalobkyňa nespochybňuje skutočnosť, že dostala predmetné ceny, a nepredložila nijaký dôkaz, ktorý by mohol spochybniť vplyv režimu na udeľovanie týchto cien. Navyše skutočnosť, že iné podniky získali ceny, nemá vplyv na skutočnosť, že žalobkyňa ich tiež získala, ani na dôkaznú a relevantnú povahu tejto okolnosti na podporu preukázania obchodnej a politickej podpory režimu v jej prospech.
79      Napokon, pokiaľ ide o dôkaz č. 8 spisu Rady uvedený v bode 74 vyššie, vyplýva z neho, že v roku 2019 prezident Lukašenko udelil svoj súhlas s vymenovaním člena vlády za generálneho riaditeľa žalobkyne. Hoci sa skutočne nepreukázalo, že prezident Lukašenko pristúpil k jeho vymenovaniu, žalobkyňa netvrdila ani nepreukázala, že tento súhlas bol fakultatívny, v dôsledku čoho toto schválenie prezidentom Lukašenkom sa zdá byť nevyhnutným predpokladom, čo potvrdzuje úzku väzbu medzi režimom a vedením spoločnosti, a teda formu politickej podpory v jej prospech.
80      Z vyššie uvedeného vyplýva, že Rada sa nedopustila nesprávneho posúdenia, keď sa domnievala, že žalobkyňa profitovala z veľkých štátnych grantov a politickej podpory Lukašenkovho režimu a že jej generálny riaditeľ bol osobne vymenovaný prezidentom Lukašenkom, čo ako celok predstavuje dostatočné dôkazy na vyvodenie záveru, že mala prospech z uvedeného režimu v zmysle článku 4 ods. 1 písm. b) rozhodnutia 2012/642.
81      Okrem toho sa Všeobecný súd domnieva, že dôvody týkajúce sa podpory režimu zo strany žalobkyne a prospechu, ktorý z neho má, ktoré sú dostatočne presné a konkrétne a neobsahujú nesprávne posúdenie, samy osebe predstavujú dostatočný základ na odôvodnenie zápisu jej mena na dotknuté zoznamy.
82      V tejto súvislosti treba pripomenúť, že vzhľadom na preventívnu povahu predmetných reštriktívnych opatrení, ak sa súd Únie v rámci svojho preskúmania zákonnosti napadnutých aktov domnieva, že aspoň jeden z dôvodov uvedených v predmetnom odôvodnení je dostatočne presný a konkrétny, je podložený a predstavuje sám osebe dostatočný základ na podporu týchto aktov, okolnosť, že ostatné z týchto dôvodov takými nie sú, nemôže odôvodniť zrušenie uvedených aktov (pozri rozsudok z 18. októbra 2023, Belaz‑upravljajusaja kompanija holdinga Belaz Holding/Rada, T‑533/21, neuverejnený, EU:T:2023:657, bod 38 a citovanú judikatúru).
83      V dôsledku uvedeného treba prvý žalobný dôvod zamietnuť bez toho, aby bolo potrebné preskúmať tvrdenia žalobkyne smerujúce proti odôvodneniu napadnutých aktov založenému na tom, že žalobkyňa je zodpovedná za potláčanie občianskej spoločnosti v Bielorusku, pretože okolnosť, že tento žalobný dôvod nie je podložený, nemôže viesť k zrušeniu týchto aktov.
O druhom žalobnom dôvode založenom na porušení vlastníckeho práva a slobody podnikania
84      Žalobkyňa tvrdí, že zmrazenie finančných prostriedkov, ktoré jej bolo uložené, predstavuje obmedzenie využívania práv a slobôd uznaných Chartou a ich základného obsahu.
85      V tejto súvislosti žalobkyňa tvrdí, že z dôvodu nesprávneho posúdenia nie sú napadnuté akty platné a že obmedzenia jej základných práv vyplývajúce z týchto aktov nemajú žiadny právny základ v práve Únie, a teda nie sú „ustanovené zákonom“ v zmysle článku 52 ods. 1 Charty.
86      Žalobkyňa dodáva, že reštriktívne opatrenia prijaté voči nej nie sú ani nevyhnutné, ani primerané vzhľadom na svoj cieľ. Neexistuje totiž súvislosť medzi zápisom jej mena na dotknuté zoznamy a cieľom napadnutých aktov spojeným s vojnou na Ukrajine, bez toho, aby uvedené akty v tejto súvislosti poskytovali odôvodnenie. Navyše žalobkyňa utrpela ujmu v dôsledku tejto vojny a nemala z nej prospech.
87      Okrem toho otázka, či žalobkyňa využila osobitné výnimky z opatrenia zmrazenia finančných prostriedkov, nemôže preukazovať, že napadnuté akty nezasahujú do jej práv.
88      Žalobkyňa napokon tvrdí, že nebolo poskytnuté žiadne vysvetlenie, pokiaľ ide o spôsob, akým napadnuté reštriktívne opatrenia prispejú k dosiahnutiu cieľa napadnutých aktov, čo predstavuje porušenie povinnosti odôvodnenia, práva na spravodlivý proces a práva na účinnú súdnu ochranu.
89      Rada spochybňuje tvrdenia žalobkyne.
90      Na úvod treba spresniť, že žalobkyňa na pojednávaní na jednej strane tvrdila, že výhrady založené na porušení povinnosti odôvodnenia, práva na spravodlivý proces a práva na účinnú súdnu ochranu nepredstavujú nové výhrady odlišné od výhrad založených na porušení vlastníckeho práva a slobody podnikania a že na druhej strane v rámci tohto žalobného dôvodu sa neodvolávala na zásadu proporcionality uvedenú v článku 5 ZEÚ, ale vychádzala z porušenia článkov 16, 17 a 52 Charty.
91      V tejto súvislosti treba pripomenúť, že vlastnícke právo je súčasťou všeobecných zásad práva Únie a je zakotvené v článku 17 Charty. Okrem toho, sloboda podnikania je zakotvená v článku 16 Charty.
92      V prejednávanej veci sú reštriktívne opatrenia týkajúce sa žalobkyne zaisťovacími opatreniami, ktorých účelom nie je zbaviť dotknuté osoby ich vlastníckeho práva alebo slobody podnikania. Dotknuté opatrenia však nesporne prinášajú zásah do výkonu vlastníckeho práva a ovplyvňujú slobodu žalobkyne vykonávať hospodársku činnosť (pozri v tomto zmysle rozsudok z 30. novembra 2016, Rotenberg/Rada, T‑720/14, EU:T:2016:689, bod 167 a citovanú judikatúru).
93      Základné práva, na ktoré sa odvoláva žalobkyňa, teda sloboda podnikania a vlastnícke právo, však nie sú absolútnymi privilégiami, a v dôsledku toho môžu podliehať obmedzeniam za podmienok stanovených v článku 52 ods. 1 Charty (pozri rozsudok z 13. septembra 2018, Gazprom Neft/Rada, T‑735/14 a T‑799/14, EU:T:2018:548, bod 161 a citovanú judikatúru).
94      V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že podľa článku 52 ods. 1 Charty jednak „akékoľvek obmedzenie výkonu práv a slobôd uznaných v… charte musí byť ustanovené zákonom a rešpektovať podstatu týchto práv a slobôd“ a jednak „za predpokladu dodržiavania zásady proporcionality možno tieto práva a slobody obmedziť len vtedy, ak je to nevyhnutné a skutočne to zodpovedá cieľom všeobecného záujmu, ktoré sú uznané Úniou, alebo ak je to potrebné na ochranu práv a slobôd iných“.
95      Preto na to, aby bolo obmedzenie výkonu dotknutých základných práv v súlade s právom Únie, v každom prípade musí zodpovedať trom podmienkam. Po prvé obmedzenie musí stanoviť zákon. Inými slovami opatrenie, o ktoré ide, musí mať právny základ. Po druhé obmedzenie musí sledovať cieľ všeobecného záujmu uznaný ako taký Úniou. Po tretie obmedzenie nesmie byť neprimerané. Na jednej strane musí byť potrebné a primerané sledovanému cieľu. Na druhej strane nesmie byť dotknutá „podstata“, teda obsah dotknutého práva alebo slobody (pozri v tomto zmysle rozsudok z 30. novembra 2016, Rotenberg/Rada, T‑720/14, EU:T:2016:689, body 170 až 173 a citovanú judikatúru).
96      V prejednávanej veci boli tieto tri podmienky splnené.
97      Pokiaľ totiž ide o prvú podmienku, treba konštatovať, že predmetné reštriktívne opatrenia sú „stanovené zákonom“, pretože sú prijaté v aktoch, ktoré majú všeobecnú pôsobnosť a majú jasný právny základ v práve Únie, konkrétne v článku 29 ZEÚ, pokiaľ ide o vykonávacie rozhodnutie 2023/1592, a v článku 215 ZFEÚ, pokiaľ ide o vykonávacie nariadenie 2023/1591. Tieto ustanovenia sú pre dotknuté osoby dostatočne predvídateľné, pokiaľ ide o ich predpoklady na použitie ako právneho základu na prijatie reštriktívnych opatrení, ktoré môžu narušiť alebo obmedziť základné práva (pozri rozsudok z 27. júla 2022, RT France/Rada, T‑125/22, EU:T:2022:483, bod 149 a citovanú judikatúru).
98      Okrem toho, ako bolo konštatované v rámci preskúmania prvého žalobného dôvodu, Rada sa nedopustila nesprávneho posúdenia, keď zapísala meno žalobkyne na dotknuté zoznamy.
99      Pokiaľ ide o druhú podmienku, vo vzťahu ku ktorej žalobkyňa neuvádza nijaké tvrdenie, treba konštatovať, že napadnuté akty sú, pokiaľ ide o žalobkyňu, v súlade s cieľom uvedeným v článku 21 ods. 2 písm. b) a c) ZEÚ, ktorým je upevňovať a podporovať demokraciu a právny štát a zachovávať mier, predchádzať konfliktom a posilňovať medzinárodnú bezpečnosť.
100    Pokiaľ ide o tretiu podmienku, treba pripomenúť, že zásada proporcionality ako všeobecná zásada práva Únie vyžaduje, aby akty inštitúcií Únie neprekračovali hranice toho, čo je primerané a nevyhnutné na dosiahnutie cieľov sledovaných predmetnou právnou úpravou (pozri rozsudok zo 14. júla 2021, Cabello Rondón/Rada, T‑248/18, EU:T:2021:450, bod 123 a citovanú judikatúru).
101    Čo sa v tejto súvislosti týka súdneho preskúmania dodržiavania zásady proporcionality, normotvorcovi Únie je potrebné priznať široký rozsah voľnej úvahy v oblastiach, v ktorých sa z jeho strany predpokladajú rozhodnutia politického, ekonomického alebo sociálneho charakteru a v rámci ktorých má vykonať komplexné posúdenia. Preto môže zákonnosť takého opatrenia ovplyvniť len zjavná neprimeranosť opatrenia prijatého v týchto oblastiach vo vzťahu k cieľu, ktorý príslušná inštitúcia zamýšľa sledovať (pozri rozsudok zo 14. júla 2021, Cabello Rondón/Rada, T‑248/18, EU:T:2021:450, bod 124 a citovanú judikatúru).
102    Pokiaľ ide o možnosť dosiahnuť ciele sledované prostredníctvom predmetných opatrení, treba konštatovať, že vzhľadom na ciele všeobecného záujmu, ktoré sú pre medzinárodné spoločenstvo tak zásadné, ako sú ciele uvedené v bode 99 nižšie, nemožno tieto ciele ako také považovať za neprimerané (pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. novembra 2023, OT/Rada, T‑193/22, EU:T:2023:716, bod 199 a citovanú judikatúru).
103    Okrem toho podľa judikatúry ťažkosti spôsobené reštriktívnymi opatreniami nie sú neprimerané vo vzťahu k sledovaným cieľom, a to jednak vzhľadom na skutočnosť, že tieto opatrenia sú svojou povahou dočasné a zvrátiteľné, a teda nezasahujú do „podstaty“ vlastníckeho práva a slobody podnikania, a jednak vzhľadom na skutočnosť, že sa od nich možno odchýliť s cieľom pokryť základné potreby, trovy konania alebo aj mimoriadne výdavky dotknutých osôb (rozsudok z 21. februára 2018, Kljujev/Rada, T‑731/15, EU:T:2018:90, bod 182; pozri tiež v tomto zmysle rozsudok z 27. júla 2022, RT France/Rada, T‑125/22, EU:T:2022:483, bod 225).
104    V tejto súvislosti treba pripomenúť, že článok 5 ods. 1 rozhodnutia 2012/642 a článok 3 nariadenia č. 765/2006 stanovujú možnosť povoliť uvoľnenie určitých zmrazených finančných prostriedkov alebo hospodárskych zdrojov na to, aby dotknuté osoby mohli čeliť základným potrebám alebo splniť určité záväzky.
105    Napokon treba uviesť, že význam cieľa sledovaného spornými reštriktívnymi opatreniami môže odôvodniť negatívne dôsledky, a to aj značné, pre niektoré hospodárske subjekty, ktoré by ani nemali žiadnu zodpovednosť, pokiaľ ide o situáciu, ktorá viedla k prijatiu sankcií (pozri rozsudok zo 6. marca 2024, BSW – management company of „BMC“ holding/Rada, T‑258/22, neuverejnený, EU:T:2024:150, bod 118 a citovanú judikatúru).
106    Za týchto podmienok zásah do vlastníckeho práva a do slobody podnikania žalobkyne nemožno považovať za neprimeraný.
107    Z uvedeného vyplýva, že druhý žalobný dôvod treba zamietnuť.
108    V dôsledku toho, že prvý žalobný dôvod bol tiež zamietnutý, treba zamietnuť žalobu v celom rozsahu.
O trovách
109    Podľa článku 134 ods. 1 rokovacieho poriadku Všeobecného súdu je účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
110    Keďže žalobkyňa nemala úspech vo svojich dôvodoch, je opodstatnené uložiť jej povinnosť nahradiť trovy konania v súlade s návrhom Rady.
Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (štvrtá komora)
rozhodol takto:
1.      Žaloba sa zamieta.
2.      AAT Byelorussian Steel Works – management company of „Byelorussian Metallurgical Company“ holding (BSW – management company of „BMC“ holding) znáša svoje vlastné trovy konania a je povinná nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Rade Európskej únie.
da Silva Passos
Półtorak
Cassagnabère
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 19. marca 2025.
Podpisy
*      Jazyk konania: angličtina.