Predbežné znenie
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
prednesené 23. apríla 2026(1)
Vec C‑321/25 [Gidžinov](i)
Trestné konanie
proti
А,
B,
V,
G
a
D,
za účasti
Sofijska gradska prokuratura
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Sofijski gradski săd (Krajský súd Sofia‑mesto, Bulharsko)]
„ Prejudiciálne konanie – Priestor slobody, bezpečnosti a spravodlivosti – Justičná spolupráca v trestných veciach – Boj proti organizovanému zločinu – Ochrana finančných záujmov Únie – Článok 325 ods. 1 ZFEÚ – Dohovor o ochrane finančných záujmov – Rámcové rozhodnutie 2008/841/SVV – Povinnosť zamedziť podvodom poškodzujúcim finančné záujmy Únie prostredníctvom odrádzajúcich a účinných opatrení – Povinnosť stanoviť trestné sankcie – Závažné podvody v oblasti DPH – Horná hranica sadzby trestov – Zásada proporcionality – Premlčacia lehota “
1.        V kontexte trestného konania proti osobám obvineným z vedenia alebo účasti v zločineckej organizácii, ktorá páchala podvody v oblasti dane z pridanej hodnoty (DPH), Sofijski gradski săd (Krajský súd Sofia‑mesto, Bulharsko) kladie Súdnemu dvoru dve prejudiciálne otázky veľmi odlišnej povahy, ktorých predmetom je absolútna premlčacia lehota týkajúca sa možnosti začať trestné stíhanie (prvá otázka) a vzťah medzi trestami, ktoré možno uložiť za dohody o spáchaní trestného činu, a trestami, ktoré možno uložiť za samotný tento trestný čin (druhá otázka).
2.        Právnymi predpismi Únie, ktorých výkladu sa týkajú prejudiciálne otázky, sú článok 325 ods. 1 ZFEÚ, Dohovor o ochrane finančných záujmov Európskych spoločenstiev(2) a rámcové rozhodnutie 2008/841/SVV(3).
I.      Právny rámec
A.      Právo Únie
1.      Dohovor o ochrane finančných záujmov
3.        Článok 1 („Všeobecné ustanovenia“) stanovuje:
„1.      Na účely tohto dohovoru bude medzi podvody, ktoré majú dopad na finančné záujmy [Únie], patriť:
…
b)      s ohľadom na príjmy, každý úmyselný čin alebo opomenutie týkajúce sa:
–        používania alebo predkladania nepravých, nesprávnych alebo neúplných výkazov alebo dokumentov, ktoré majú za následok spreneveru alebo nezákonný úbytok zdrojov zo všeobecného rozpočtu [Únie] alebo rozpočtov spravovaných [Úniou] alebo v [jej] mene,
–        nezverejneni[a] informácií v rozpore s konkrétnou povinnosťou s rovnakým účinkom ako vyššie,
–        sprenevery právoplatne nadobudnutého zisku s rovnakým účinkom ako vyššie.
…“
4.        Článok 2 („Sankcie“) znie:
„1.      Každý členský štát prijme nevyhnutné opatrenia na zabezpečenie toho, aby konanie uvedené v článku 1 a účasť, návod na alebo pokus o konanie uvedené v článku 1 ods. 1, bolo možné potrestať prostredníctvom účinných, primeraných a odstrašujúcich trestných postihov vrátane zbavenia slobody aspoň v závažných prípadoch, čo môže viesť k vydaniu stíhaných osôb, pričom sa má za to, že za vážny podvod sa považuje podvod týkajúci sa minimálnej sumy, ktorú stanoví každý členský štát. Túto minimálnu sumu nie je možné stanoviť na viac ako 50000 [eur].
…“
2.      Rámcové rozhodnutie 2008/841
5.        V článku 1 („Vymedzenie pojmov“) sa uvádza:
„Na účely tohto rámcového rozhodnutia:
1.      ‚zločinecká organizácia‘ je štruktúrovaná skupina, ktorá existuje dlhšie obdobie, ktorú tvoria viac ako dve osoby páchajúce spoločne trestné činy, za ktoré možno uložiť trest odňatia slobody alebo ochranné opatrenie s hornou hranicou najmenej štyri roky alebo prísnejší trest, aby priamo alebo nepriamo získali finančný alebo iný hmotný prospech;
2.      ‚štruktúrovaná skupina‘ je skupina, ktorá nebola vytvorená náhodne na účel bezprostredného spáchania trestného činu a ktorá nemusí mať formálne rozdelené úlohy svojich členov, pokračovanie členstva ani rozvinutú štruktúru.“
6.        Článok 2 („Trestné činy súvisiace s účasťou v zločineckej organizácii“) znie:
„Každý členský štát prijme opatrenia potrebné na zabezpečenie toho, aby sa jedno alebo oboje konania súvisiace so zločineckou organizáciou považovali za trestný čin:
a)      konanie osoby, ktorá s úmyslom a s vedomím cieľa a všeobecnej činnosti zločineckej organizácie alebo jej zámeru spáchať dotknuté trestné činy sa aktívne podieľa na trestnej činnosti organizácie vrátane poskytovania informácií alebo hmotných prostriedkov, náborom nových členov a všetkými druhmi financovania jej činností, s vedomím, že takáto účasť prispeje k uskutočňovaniu trestnej činnosti organizácie;
b)      konanie osoby, ktoré spočíva v dohode s jednou alebo niekoľkými osobami o uskutočnení činnosti, ktorá, ak sa uskutoční, povedie k spáchaniu trestných činov uvedených v článku 1, a to aj vtedy, ak sa táto osoba nepodieľa na samotnom uskutočňovaní tejto činnosti.“
7.        Článok 3 („Tresty“) stanovuje:
„1.      Každý členský štát prijme opatrenia potrebné na zabezpečenie toho, aby:
a)      pre trestný čin uvedený v článku 2 písm. a) bola horná hranica sadzby trestu odňatia slobody najmenej v rozsahu od dvoch do piatich rokov alebo
b)      pre trestný čin uvedený v článku 2 písm. b) bola horná hranica sadzby trestu odňatia slobody rovnaká ako v prípade trestného činu, ku ktorému dohoda[(4)] smeruje, alebo horná hranica sadzby trestu odňatia slobody bola najmenej v rozsahu od dvoch do piatich rokov.
2.      Každý členský štát prijme opatrenia potrebné na zabezpečenie toho, aby sa skutočnosť, že trestné činy uvedené v článku 2, ako ich určuje tento členský štát, sa spáchali v rámci zločineckej organizácie, mohla považovať za priťažujúcu okolnosť.“
B.      Bulharské právo
1.      Nakazatelen kodex (Trestný zákon)
8.        Článok 23 ods. 1 stanovuje:
„Ak sa tým istým skutkom spácha viacero trestných činov alebo ak osoba spáchala viacero rôznych trestných činov predtým, ako bola za jeden z nich odsúdená právoplatným rozsudkom, súd po určení trestu za každý z týchto trestných činov samostatne uloží najprísnejší z týchto trestov.“
9.        Podľa článku 80:
„1.      Trestné stíhanie je z dôvodu premlčania neprípustné, ak nebolo začaté do:
…
2)      pätnástich rokov v prípade trestných činov, za ktoré možno uložiť trest odňatia slobody na viac ako desať rokov,
3)      desiatich rokov v prípade trestných činov, za ktoré možno uložiť trest odňatia slobody na viac ako tri roky,
…
3.      Premlčacia lehota týkajúca sa možnosti začať trestné stíhanie začína plynúť od spáchania trestného činu, v prípade pokusu alebo prípravy trestného činu odo dňa spáchania posledného skutku a v prípade neprerušených a pokračujúcich trestných činov od ich skončenia.“
10.      Článok 81 stanovuje:
„1.      Premlčanie neplynie (spočíva), ak začatie alebo pokračovanie trestného stíhania závisí od vyriešenia predbežnej otázky prostredníctvom právoplatného súdneho rozhodnutia.
2.      Premlčanie sa prerušuje akýmkoľvek úkonom príslušných orgánov vykonaným na účely trestného stíhania, a to len vo vzťahu k osobe, proti ktorej sa vedie trestné stíhanie. Po skončení úkonu, ktorým bolo premlčanie prerušené, začne plynúť nová premlčacia lehota.
3.      Bez ohľadu na spočívanie alebo prerušenie premlčacej lehoty je trestné stíhanie z dôvodu premlčania neprípustné, ak uplynula lehota, ktorá prekračuje lehotu stanovenú v predchádzajúcom článku o polovicu jej dĺžky.“
11.      Článok 93 znie:
„Nasledujúce pojmy a výrazy sa v tomto zákone používajú s nasledujúcim významom:
…
20.      ‚organizovaná zločinecká skupina‘ je trvalé a štruktúrované združenie troch alebo viacerých osôb, ktorého účelom je spoločné spáchanie trestných činov, za ktoré možno uložiť trest odňatia slobody na viac ako tri roky, v tuzemsku alebo v zahraničí. Združenie sa považuje za štruktúrované aj v prípade, že neexistuje formálne rozdelenie úloh medzi účastníkmi, trvalá účasť alebo rozvinutá štruktúra.
…“
12.      Podľa článku 255:
„1.      Kto sa vyhne uloženiu alebo splneniu daňových povinností vo väčšej výške tým, že
…
7.      neoprávnene odpočíta daň zaplatenú na vstupe,
… potrestá sa trestom odňatia slobody na jeden až šesť rokov a peňažným trestom do výšky [2 000 bulharských levov (BGN)].
…
(3)      Ak je daňová povinnosť obzvlášť vysoká, uloží sa trest odňatia slobody na tri až osem rokov a trest prepadnutia celého majetku páchateľa alebo jeho časti.
…“
13.      Podľa článku 321:
„1.      Za vytvorenie alebo vedenie organizovanej zločineckej skupiny sa uloží trest odňatia slobody na tri až desať rokov.
2.      Za účasť v takejto skupine sa uloží trest odňatia slobody na jeden až šesť rokov.
3.      Ak sa skupina založí… za účelom obohatenia_… trest je:
1)      v prípade trestných činov uvedených v odseku 1: trest odňatia slobody na päť až 15 rokov,
2)      v prípade trestných činov uvedených v odseku 2: trest odňatia slobody na tri až 10 rokov.
…“
2.      Nakazatelno‑procesualen kodex (Trestný poriadok)
14.      Článok 24 stanovuje:
„1.      Konanie sa nezačne a začaté konanie sa zastaví, ak:
…
3)      trestná zodpovednosť zanikla z dôvodu uplynutia premlčacej lehoty stanovenej zákonom,
…
2.      V prípadoch uvedených v odseku 1 bodoch 2, 3 a 9 sa trestné konanie nezastaví, ak o to požiada obvinený alebo obžalovaný. Amnestia alebo premlčanie nebránia obnoveniu trestného konania, ak o to požiada odsúdený alebo ak prokurátor podá návrh na oslobodenie.
…“
15.      Podľa článku 258:
„1.      Vec prejednáva od začiatku do konca pojednávania to isté rozhodovacie zloženie súdu.
2.      Ak sa člen senátu nemôže ďalej zúčastňovať na prejednávaní veci a musí byť nahradený, prejednávanie sa začne odznova.“
16.      V článku 289 sa uvádza:
„1.      Súd zastaví trestné konanie v prípadoch uvedených v článku 24 odseku 1 bodoch 2 až 10 a v článku 24 ods. 5.
2.      Ak na pojednávaní vyjdú najavo dôvody uvedené v článku 24 odseku 1 bodoch 2 a 3 a obžalovaný požiada o pokračovanie v konaní, súd rozhodne trestným rozsudkom.
…“
II.    Skutkový stav, spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
17.      V roku 2015 sa v Bulharsku začalo trestné konanie proti piatim osobám pre spáchanie viacerých trestných činov súvisiacich s DPH. V tomto konaní:
–        A. a B. boli obvinení z toho, že v období od marca 2011 do novembra 2012 viedli organizovanú zločineckú skupinu v zmysle článku 321 ods. 3 Trestného zákona. Za toto konanie možno uložiť trest odňatia slobody na päť až pätnásť rokov;
–        V., G. a D. boli obvinení z účasti v organizovanej zločineckej skupine, ktorú vytvorili A. a B., v tom istom období. Za toto konanie možno uložiť trest odňatia slobody na tri až desať rokov.
18.      K uvedeným obvineniam sa pridávajú aj nasledujúce obvinenia zo spáchania trestných činov vymedzených v článku 255 ods. 3 Trestného zákona, za ktoré možno uložiť trest odňatia slobody na tri až osem rokov, ako aj trest prepadnutia celého majetku alebo jeho časti:
–        tri trestné činy nepravdivého daňového priznania na DPH v hodnote 633 525 eur,
–        14 trestných činov vystavenia nesprávnych faktúr v hodnote 1 130 568 eur,
–        daňový podvod týkajúci sa sumy 1 022 583 eur,
–        nezákonné odpočty v celkovej sume 1 244 274 eur.
19.      Vec bola najprv pridelená senátu zloženému z jedného sudcu a dvoch prísediacich, ktorý v rokoch 2015 až 2021 uskutočnil 48 pojednávaní. V roku 2021 sa konanie muselo začať odznova z dôvodu vymenovania nového sudcu, ktorý nahradil prvého sudcu, ktorý prestal vykonávať sudcovskú funkciu.
20.      V rokoch 2022 až 2025 uskutočnil nový súd zložený z druhého sudcu a ďalších dvoch prísediacich 18 pojednávaní, z ktorých väčšina bola odročená, pričom nebolo prijaté nijaké opatrenie na zabezpečenie dôkazov.
21.      Vec musela byť opätovne, po tretíkrát, pridelená novému rozhodovaciemu zloženiu z dôvodu odchodu druhého zo sudcov do starobného dôchodku. Bola pridelená tretiemu sudcovi a dvom novým prísediacim, ktorí tvoria predkladajúci vnútroštátny súd.
22.      V tejto súvislosti predkladajúci vnútroštátny súd uvádza nasledujúce úvahy:
–        „… vykonanie trestného konania na troch stupňoch pred dňami, ku ktorým dôjde k absolútnemu premlčaniu trestného stíhania väčšiny trestných činov (okrem tých, ktoré súvisia s vedením zločineckej organizácie), je z objektívneho hľadiska nemožné. Aj keby sa predkladajúcemu vnútroštátnemu súdu podarilo rozhodnúť vo veci samej pred uplynutím premlčacej lehoty, k absolútnemu premlčaniu s istotou dôjde predtým, ako sa o podaných opravných prostriedkoch bude môcť rozhodnúť na druhom alebo treťom stupni“;(5)
–        v prípade trestného stíhania dvoch osôb pre vedenie zločineckej organizácie možno uložiť trest s hornou hranicou pätnásť rokov odňatia slobody. Absolútna premlčacia lehota je preto dvadsaťdva a pol roka a uplynie 14. mája 2035. Táto lehota na stíhanie osôb označených za vodcov zločineckej organizácie by bola postačujúca na to, aby sa uskutočnilo celé trestné konanie, a to aj na troch stupňoch súdov;
–        v súvislosti s trestami stanovenými za posudzované konania by ustanovenie, podľa ktorého sa „… dohoda o spáchaní trestného činu trestá prísnejšie ako skutočné spáchanie trestného činu_… odporovalo zásade proporcionality, keďže deliktuálny charakter dohody… pramení jedine z deliktuálneho charakteru trestných činov, ku ktorých spáchaniu smeruje táto dohoda a ktoré by v budúcnosti mohli byť spáchané“.(6)
23.      Za týchto okolností Sofijski gradski săd (Krajský súd Sofia‑mesto) rozhodol, že Súdnemu dvoru predloží tieto prejudiciálne otázky:
„1.      Bráni článok 325 [ZFEÚ] a článok 2 ods. 1 [dohovoru o ochrane finančných záujmov] vnútroštátnemu zákonu, ktorý stanovuje premlčanie trestného stíhania pre trestné činy proti finančným záujmom Únie, podľa ktorého sa premlčacia lehota určuje len podľa hornej hranice trestnej sadzby stanovenej pre trestný čin, a nie podľa skutkovej a právnej zložitosti veci, a ktorý nezohľadňuje možnosť náhodnej udalosti, v dôsledku ktorej sa musí začať nové trestné konanie, a teda uplatnenie vnútroštátneho zákona môže viesť k beztrestnosti?
2.      Bráni článok 3 ods. 1 písm. b) rámcového rozhodnutia 2008/841 vnútroštátnemu zákonu, podľa ktorého za trestný čin uvedený v článku 2 písm. b) tohto rozhodnutia možno uložiť trest odňatia slobody, ktorého horná hranica je vyššia ako horná hranica trestu stanoveného za trestný čin, ktorého sa týka dohoda uvedená v článku 2 písm. b)?“
III. Konanie na Súdnom dvore
24.      Návrh na začatie prejudiciálneho konania bol doručený do kancelárie Súdneho dvora 8. mája 2025.
25.      Písomné pripomienky predložili V., rakúska vláda a Európska komisia.
26.      Súdny dvor nepovažoval za nevyhnutné nariadiť pojednávanie.
IV.    Analýza
27.      Predkladajúci vnútroštátny súd kladie dve samostatné otázky:
–        predmetom prvej otázky sú pravidlá premlčania trestného stíhania stanovené bulharským zákonodarcom a ich vhodnosť na zabezpečenie účinného potláčania podvodov v oblasti DPH,
–        druhá otázka sa týka odôvodnenia vnútroštátnej právnej úpravy, ktorá za určitých okolností stanovuje prísnejší trest pre osoby, ktoré sa dohodnú na spáchaní trestného činu, než pre osoby, ktoré ho skutočne spáchajú, a to z hľadiska zásady proporcionality.
A.      Prvá prejudiciálna otázka
28.      Predkladajúci vnútroštátny súd sa pýta, či článok 325 ZFEÚ a článok 2 ods. 1 dohovoru o ochrane finančných záujmov bránia vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej „sa premlčacia lehota určuje len podľa hornej hranice trestnej sadzby stanovenej pre trestný čin, a nie podľa skutkovej a právnej zložitosti veci, a ktor[á] nezohľadňuje možnosť náhodnej udalosti, v dôsledku ktorej sa musí začať nové trestné konanie“. Dodáva, že tento vnútroštátny zákon by mohol „viesť k beztrestnosti“.
29.      Ako pripomenula Komisia,(7) ochrana finančných záujmov Únie prostredníctvom uloženia trestnoprávnych sankcií je jednou zo spoločných právomoci Únie a členských štátov v zmysle článku 4 ods. 2 ZFEÚ. Pokiaľ premlčacie lehoty a pravidlá týkajúce sa ich prerušenia a spočívania nie sú podrobne harmonizované na úrovni Únie, v zásade prináleží členským štátom, aby ich upravili.(8)
30.      Článok 325 ods. 1 ZFEÚ zaväzuje členské štáty, aby zamedzili podvodom a iným protiprávnym konaniam poškodzujúcim finančné záujmy Únie prostredníctvom odrádzajúcich a účinných opatrení.(9)
31.      Členské štáty sú najmä povinné prijať potrebné opatrenia na zabezpečenie účinného a úplného výberu vlastných zdrojov vrátane príjmov pochádzajúcich z uplatnenia jednotnej sadzby na harmonizovaný vymeriavací základ DPH.(10)
32.      Členské štáty majú voľnosť pri výbere uplatniteľných sankcií, ktoré môžu mať formu správnych sankcií, trestných sankcií alebo môže ísť o kombináciu oboch sankcií, na účely zabezpečenia výberu príjmov z DPH v plnom rozsahu, a tým ochrany finančných záujmov Únie. Trestné sankcie môžu byť nevyhnutné v rámci účinného a odstrašujúceho boja proti niektorým závažným prípadom podvodov v oblasti DPH.(11)
33.      Skutky posudzované v konaní vo veci samej by mohli predstavovať trestné činy daňového podvodu a založenia zločineckej organizácie v súvislosti s DPH. Sumy DPH, ktoré sú predmetom konania, dosahujú celkovo sumu približne 4 000 000 eur, čo výrazne prekračuje minimálnu hranicu stanovenú článkom 2 ods. 1 dohovoru o ochrane finančných záujmov na to, aby sa podvod poškodzujúci finančné záujmy Únie považoval za „závažný“.
34.      Skutky posudzované v konaní vo veci samej preto patria do pôsobnosti článku 325 ods. 1 ZFEÚ a článku 2 ods. 1 dohovoru o ochrane finančných záujmov.
35.      Súdny dvor už rozhodol, že účinnosť a odstrašujúca povaha opatrení prijatých členskými štátmi na ochranu finančných záujmov Únie závisí nielen od prísnosti trestných sankcií, ktoré možno uložiť za konania, ktoré poškodzujú tieto záujmy, ale aj od pravidiel týkajúcich sa ich premlčania.
36.      Vnútroštátnemu zákonodarcovi „prináleží zabezpečiť, aby vnútroštátna právna úprava premlčania v oblasti trestného práva neviedla k beztrestnosti v značnom prípade závažných podvodov v oblasti DPH“.(12)
37.      V prejednávanej veci je potrebné zdôrazniť, že
–        je nesporné (predkladajúci vnútroštátny súd neuvádza v tejto súvislosti nijakú pochybnosť), že bulharské právo stanovuje účinné a odstrašujúce trestné sankcie za trestné činy, ktoré poškodzujú finančné záujmy Únie,
–        je tiež nesporné, že premlčacie lehoty týkajúce sa trestného stíhania stanovené v bulharských právnych predpisoch sú teoreticky primerané, t. j. neohrozujú účinnosť a odstrašujúci charakter zodpovedajúcich sankcií. Tieto lehoty presahujú minimálne lehoty stanovené v článku 12 smernice (EÚ) 2017/1371(13), hoci sa aj táto smernica rationetemporis neuplatňuje na trestné činy spáchané v rokoch 2011 a 2012.
38.      Pochybnosť predkladajúceho vnútroštátneho súdu sa týka pravidiel premlčania trestného stíhania, ktoré sa konštantne uplatňujú po uplynutí určitého počtu rokov od spáchania posudzovaných skutkov. Táto absolútna
premlčacia lehota sa určuje podľa hornej hranice trestnej sadzby stanovenej pre príslušný trestný čin, pričom ju za žiadnych okolností nemožno predĺžiť.
39.      Súdny dvor sa vyjadril k stanoveniu primeraných premlčacích lehôt v oblasti ukladania sankcií vnútroštátnymi orgánmi, ak ide o otázky, v ktorých sa uplatní právo Únie.(14) Na tento účel konštatoval, že:
–        „vnútroštátne pravidlá stanovujúce premlčacie lehoty… musia byť koncipované tak, aby bola vytvorená rovnováha medzi cieľmi zabezpečenia právnej istoty a zaručenia prejednania vecí v primeranej lehote ako všeobecnými zásadami práva Únie na jednej strane a skutočným a účinným uplatňovaním [práva Únie] na druhej strane“;(15)
–        „na účely určenia, či vnútroštátny systém premlčania zavádza takúto rovnováhu, treba zohľadniť všetky prvky tohto systému…, medzi ktoré môže patriť najmä deň, od ktorého začína plynúť premlčacia lehota, dĺžka tejto lehoty, ako aj spôsoby jej pozastavenia alebo prerušenia [ako aj to, ako je upravené spočívanie alebo prerušenie premlčacej lehoty – neoficiálny preklad]“;(16)
–        ako relevantný prvok možno uznať aj zložitosť analýzy, ktorú si vec vyžaduje.(17)
40.      Na základe týchto predpokladov je potrebné predovšetkým rozptýliť pochybnosti o platnosti absolútnej premlčacej lehoty, posudzovanej ako takej. Tento typ premlčacej lehoty sa objavuje napríklad v nariadení (ES, Euratom) č. 2988/95(18), ktoré sa týka ochrany finančných záujmov Únie.
41.      Článok 3 ods. 1 štvrtý pododsek nariadenia č. 2988/95 stanovuje „… absolútn[u] premlčaci[u] dob[u, ktorá] prispieva k posilneniu právnej istoty hospodárskych subjektov tým, že bráni tomu, aby sa premlčacia doba donekonečna predlžovala…“.(19)
42.      Súhlasím s Komisiou, že keďže nedošlo k podrobnejšej harmonizácii, len samotná tá skutočnosť, že vo vnútroštátnom predpise neexistuje pravidlo, ktoré by podmieňovalo uplatniteľnosť absolútnej premlčacej lehoty týkajúcej sa možnosti začať trestné stíhanie zložitosťou súdneho konania, nie je v rozpore s právom Únie.
43.      Je logické, že uvedená lehota musí byť dostatočne dlhá na to, aby umožnila, aby súd rozhodol o skutku, najmä s prihliadnutím na priemernú dĺžku súdnych konaní.(20)
44.      Podľa môjho názoru je absolútna premlčacia lehota v dĺžke 15 rokov, aká je stanovená v bulharskom práve, primeraná a dostatočná. Je to tak aj napriek tomu, že sa počíta od začatia trestného konania až do vydania konečného rozsudku, a teda zahŕňa všetky stupne konania.(21) Za 15 rokov je možné skončiť trestné konanie pre trestné činy, akými sú trestné činy posudzované v tomto prípade. Ako uvádza Komisia, táto lehota značne presahuje príslušnú premlčaciu lehotu stanovenú v smernici č. 2017/1371.(22)
45.      Ak sa uzná, že lehota je teoreticky primeraná, je potrebné zabezpečiť, aby jej uplatňovanie v praxi nepodporovalo beztrestnosť a v dôsledku toho nenarušovalo účinnosť a odstrašujúci charakter opatrení, ktoré musia zaručiť ochranu finančných záujmov Únie.
46.      V tomto zmysle už Súdny dvor posudzoval, či uplatnenie vnútroštátnych ustanovení týkajúcich sa premlčania trestného stíhania má za následok to, že skutky zakladajúce trestný čin závažného podvodu nebudú v značnom počte prípadov
potrestané. K tomu môže dôjsť, ak sa vo všeobecnosti
skutky premlčia skôr, ako sa bude môcť konečným súdnym rozhodnutím uložiť trest stanovený zákonom. V takom prípade by bolo možné konštatovať, že opatrenia stanovené vnútroštátnym právom v rámci boja proti podvodom a iným nelegálnym činnostiam poškodzujúcim finančné záujmy Únie nie sú účinné a odstrašujúce.(23)
47.      Nič však nesvedčí o tom, že by predmetná premlčacia lehota vo všeobecnosti spôsobila skutočnú beztrestnosť v značnom počte trestných vecí prejednávaných na bulharských súdoch, ktorých predmetom sú trestné činy poškodzujúce finančné záujmy Únie.
48.      Naopak, všetko nasvedčuje tomu, že v tomto prípade by sa premlčanie trestného stíhania týkalo len niektorých zo skutkov, o ktorých rozhoduje predkladajúci vnútroštátny súd(24), a že prípadná beztrestnosť (časti) týchto skutkov je viazaná na špecifické faktory súvisiace s konkrétnymi problémami a ťažkosťami, ktoré sa týkajú samotného predkladajúceho vnútroštátneho súdu.
49.      Sled udalostí, ktorý je opísaný v rozhodnutí predkladajúceho vnútroštátneho súdu a ktorý som spomenul vyššie,(25) totiž svedčí o tom, že prieťahy pri vedení tohto trestného konania sú spôsobené – ako tvrdí Komisia – určitou „systémovou neefektívnosťou“ samotného súdu.(26)
50.      V spise sa nenachádzajú informácie, z ktorých by vyplývalo, že ak aj nie väčšina bulharských súdov, ktoré prejednávajú podobné trestné veci, tak aspoň značný počet týchto súdov považuje pravidlá premlčania trestného stíhania za systematickú prekážku právoplatného rozhodnutia o skutkoch poškodzujúcich finančné záujmy Únie.
51.      Za týchto okolností podľa môjho názoru nie sú splnené podmienky vyžadované judikatúrou Súdneho dvora na konštatovanie existencie systémového rizika beztrestnosti, pokiaľ ide o trestné činy závažného podvodu poškodzujúceho finančné záujmy Únie. Na prvú prejudiciálnu otázku teda treba odpovedať záporne.
B.      Druhá prejudiciálna otázka
52.      Predkladajúci vnútroštátny súd má pochybnosti o tom, či článok 3 ods. 1 písm. b) rámcového rozhodnutia 2008/841 dovoľuje, aby za „dohodu“ uzavretú s cieľom spáchať trestný čin v zmysle článku 2 písm. b) tohto rámcového rozhodnutia bolo možné uložiť prísnejší trest (trest odňatia slobody až na 15 rokov) než za spáchanie trestného činu, ktoré je predmetom tejto dohody (trest odňatia slobody až na osem rokov).
53.      Pripomínam, že v trestnom konaní vo veci samej sa rozhoduje o trestnej zodpovednosti:
–        A. a B., obvinených z vedenia
zločineckej organizácie založenej s cieľom páchať podvody v oblasti DPH, čo je konanie, za ktoré možno uložiť trest odňatia slobody na päť až 15 rokov,
–        V., G. a D., obvinených z účasti v tejto zločineckej organizácii, čo je konanie, za ktoré možno uložiť trest odňatia slobody na tri až 10 rokov.
54.      Všetkých týchto päť osôb je tiež obvinených zo spáchania daňového podvodu, za ktorý možno uložiť trest odňatia slobody na tri až osem rokov.
55.      Článok 2 rámcového rozhodnutia 2008/841 ukladá členským štátom povinnosť zabezpečiť, aby sa jedno alebo oboje
konania súvisiace so zločineckou organizáciou považovali za trestný čin:
–        aktívna účasť
na trestnej činnosti organizácie,
–        dohoda
„s jednou alebo niekoľkými osobami o uskutočnení činnosti, ktorá, ak sa uskutoční, povedie k spáchaniu trestných činov uvedených v článku 1 [tohto rámcového rozhodnutia]…“. Týmito trestnými činmi sú trestné činy, „za ktoré možno uložiť trest odňatia slobody… s hornou hranicou najmenej štyri roky alebo prísnejší trest…“.(27)
56.      Článok 3 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2008/841 zasa vyžaduje, aby členské štáty prijali opatrenia potrebné na zabezpečenie toho, aby:
–        pre trestný čin uvedený v článku 2 písm. a) bola horná hranica sadzby trestu odňatia slobody „najmenej v rozsahu od dvoch do piatich rokov“,
–        pre trestný čin uvedený v článku 2 písm. b) bola „horná hranica sadzby trestu odňatia slobody rovnaká ako v prípade trestného činu, ku ktorému dohoda smeruje, alebo horná hranica sadzby trestu odňatia slobody bola najmenej v rozsahu od dvoch do piatich rokov“.
57.      Bulharský zákonodarca sa rozhodol pre druhú z možností, ktoré ponúka článok 3 ods. 1 písm. b): horná hranica sadzby trestu odňatia slobody stanoveného v Trestnom zákone pre podvod v oblasti DPH je osem rokov, zatiaľ čo horná hranica sadzby trestu odňatia slobody stanoveného pre vytvorenie alebo vedenie zločineckej skupiny založenej s cieľom spáchať podvod v oblasti DPH je až 15 rokov.
58.      Za týchto okolností vznikajú dve otázky:
–        po prvé, či článok 3 ods. 1 písm. b) rámcového rozhodnutia 2008/841 dovoľuje, aby sa za dohodu o spáchaní podvodu v oblasti DPH uložil trest (15 rokov), ktorý je vyšší ako trest stanovený za spáchanie tohto daňového trestného činu (osem rokov),
–        po druhé, či sa v každom prípade podľa vnútroštátnej právnej úpravy za uvedenú dohodu môže uložiť trest, ktorého horná hranica sadzby je vyššia ako päť rokov, keďže druhá z alternatív uvedených v článku 3 ods. 1 písm. b) sa týka hornej hranice sadzby trestu odňatia slobody „najmenej v rozsahu od dvoch do piatich rokov“.
1.      „Horná hranica sadzby trestu odňatia slobody najmenej v rozsahu od dvoch do piatich rokov“ v zmysle článku 3 ods. 1 písm. b) rámcového rozhodnutia 2008/841
59.      Rámcové rozhodnutie 2008/841 patrí medzi akty prijaté na základe článku 31 ods. 1 ZEÚ, ktorého ustanovenia boli prebraté do článku 83 ods. 1 prvého pododseku ZFEÚ. Uvedené rámcové rozhodnutie obsahuje minimálne ustanovenia týkajúce sa trestov za trestné činy v oblasti organizovaného zločinu.(28)
60.      Za súčasného stavu práva Únie trestné právo členských štátov nie je predmetom všeobecných harmonizačných opatrení. Posúdenie stupňa závažnosti trestného činu sa konkrétne „…musí vykonať s prihliadnutím na voľbu vykonanú v rámci trestnoprávneho systému dotknutého členského štátu, pokiaľ ide o identifikáciu trestných činov, ktoré najviac narušujú právny poriadok spoločnosti“.(29)
61.      Rakúska vláda poukázala na ťažkosti, ktoré vyvolali rozdiely medzi právnymi tradíciami a vnútroštátnymi trestnoprávnymi systémami v diskusiách o mnohých legislatívnych aktoch Únie v oblasti trestného práva hmotného uskutočnených v rámci Rady.(30) Na týchto ťažkostiach je založený zásadný postoj, ktorý Rada zaujala vo svojich „záveroch o prístupe, ktorý sa má prijať v súvislosti s aproximáciou trestov“.(31)
62.      Podľa tohto dokumentu, ktorým sa formalizuje prístup prijatý Radou v rôznych rámcových rozhodnutiach predchádzajúcich Lisabonskej zmluve:
–        aproximácia trestov by nemala brániť členským štátom v zachovaní súdržnosti ich vnútroštátnych systémov,(32)
–        ak by návrhy (budúcich) právnych nástrojov obsahovali ustanovenia, ktoré by určovali minimálne znaky skutkovej podstaty trestných činov, mala by sa zvážiť možnosť stanoviť minimálny stupeň hornej hranice sadzby trestov za trestné činy, stanovených vo vnútroštátnom práve.(33)
63.      Na tento účel Rada zaviedla systém stupňov trestov(34), pričom spresnila, že ide o minimálne stupne a že nič nebráni členským štátom v tom, aby vo svojich vnútroštátnych právnych predpisoch prekročili tieto stupne(35).
64.      Rada opakovane použila tento systém minimálnych horných hraníc trestnej sadzby, ktorý – ako tvrdí Komisia – je v súlade so zásadou minimálnej aproximácie podľa článku 83 ods. 1 ZFEÚ,(36) v mnohých rámcových rozhodnutiach(37). Z jeho zmyslu a z jeho uplatňovania vyplýva, že členské štáty sú oprávnené stanoviť vo svojich príslušných vnútroštátnych systémoch vyššie horné hranice sadzby trestov, než aké sú stanovené v rámcovom rozhodnutí 2008/841.
65.      Musím však poznamenať, že jazyková formulácia použitá normotvorcom nie je práve najšťastnejšia.
66.      Slovné spojenie „horná hranica sadzby trestu odňatia slobody najmenej v rozsahu od dvoch do piatich rokov“,(38) ktoré je použité v článku 3 ods. 1 rámcového rozhodnutia 2008/841, totiž ťažko obstojí pri skúmaní z hľadiska pravidiel logiky, o čom svedčia samotné pochybnosti vnútroštátneho súdu(39).
67.      „Horná hranica sadzby trestu“ podmienená slovom „najmenej“ znamená, že sadzba trestu je neobmedzená v tom zmysle, že nemôže ísť o hornú hranicu sadzby trestu. V dôsledku toho by ju členské štáty mohli zvýšiť.
68.      Ak sa podmienka „najmenej“ bezprostredne spresní tak, že sa nebude vzťahovať na konkrétne obdobie, ale na časové rozpätie, do ktorého musí zapadať dĺžka trestu, dĺžka trestu by nemohla prekročiť hornú hranicu rozpätia, ktorá by potom predstavovala najvyššiu povolenú úroveň (trestu). Členské štáty by preto mohli určiť dĺžku trestu len v rámci hraníc rozpätia bez toho, aby prekročili hornú hranicu.
69.      Možno sa však domnievať, ako naznačila rakúska vláda(40), že minimum stanovené pre hornú hranicu trestnej sadzby je vyjadrené formou intervalu, ktorý zahŕňa rozpätie („od dvoch do piatich rokov“), a že trest preto môže byť dlhší než je uvedený časový rámec. Členské štáty by tak mohli zvýšiť hornú hranicu trestnej sadzby pridaním vyšších intervalov.
70.      Tento výklad je síce zložitý, ale najlepšie zodpovedá zásade minimálnej aproximácie v práve Únie v trestnoprávnej oblasti. V istom zmysle tiež najlepšie zodpovedá právomoci priznanej členským štátom v konečnom dôsledku rozhodnúť o hornej hranici sadzby trestov, ktoré chcú stanoviť.
71.      Právo Únie dovoľuje členským štátom, aby si splnili povinnosť stanoviť hornú hranicu, pričom im ponúka možnosť, aby táto horná hranica bola v prejednávanom prípade iba dva roky alebo akékoľvek iné obdobie do piatich rokov. Samozrejme, neobmedzuje ich možnosť rozhodnúť sa pre akékoľvek iné obdobie dlhšie než obdobie vymedzené rozpätím „od dvoch do piatich rokov“.
72.      V dôsledku uvedeného sa domnievam, že článok 3 ods. 1 písm. b) rámcového rozhodnutia 2008/841 nebráni vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej za dohodu uvedenú v článku 2 písm. b) tohto rámcového rozhodnutia možno uložiť trest odňatia slobody, ktorého horná hranica je vyššia ako horná hranica trestu stanoveného za trestný čin, ktorého sa týka predmetná dohoda.
73.      V každom prípade by bolo potrebné vziať do úvahy judikatúru, ktorú sformuloval Súdny dvor: súd členského štátu nie je povinný neuplatniť ustanovenie vnútroštátneho práva, ktoré je nezlučiteľné s ustanoveniami rámcového rozhodnutia, ktoré nemajú priamy účinok.(41)
2.      Rozdiel medzi trestami stanovenými za dohodu o spáchaní trestného činu a za spáchanie trestného činu, ktorý je predmetom dohody. Proporcionalita
74.      Napokon zostáva určiť, či článok 3 ods. 1 písm. b) rámcového rozhodnutia 2008/841 dovoľuje, aby sa podľa bulharského práva za dohodu o spáchaná podvodu v oblasti DPH uložil trest (15 rokov), ktorý je vyšší ako trest stanovený za spáchanie tohto daňového trestného činu (osem rokov).
75.      Predkladajúci vnútroštátny súd sa domnieva, že kladná odpoveď by bola v rozpore so zásadou proporcionality.(42)
76.      S týmto názorom nesúhlasím.
77.      Je pravda, že na prvý pohľad by sa mohlo zdať neprimerané, aby sa dohoda o spáchaní trestného činu (chápaná ako skutok, ktorý je prípravou neskoršieho trestného činu) trestala prísnejšie ako samotné spáchanie tohto trestného činu.(43)
78.      V článku 2 písm. b) rámcového rozhodnutia 2008/841, ktorý sa týka fenoménu organizovaného zločinu, je však uvedený prípad „dohod[y]… o uskutočnení činnosti, ktorá, ak sa uskutoční, povedie k spáchaniu trestných činov“.(44)
79.      V kontexte boja proti organizovanému zločinu, ktorý – zdôrazňujem – je samotným účelom rámcového rozhodnutia 2008/841, je odôvodnené najprísnejšie trestať vytváranie organizačných štruktúr zameraných na systematické páchanie trestnej činnosti.
80.      Príležitostná dohoda o spáchaní jediného trestného činu nie je to isté ako dohoda o páchaní trestných činov stabilným a organizovaným spôsobom prostredníctvom štruktúrovanej skupiny viacerých osôb počas určitého obdobia.
81.      Aj keď sa osoba „nepodieľa na samotnom uskutočňovaní [trestnej] činnosti“, ako stanovuje článok 2 písm. b) rámcového rozhodnutia 2008/841, táto osoba, ktorá sa dohodne s inými osobami na založení zločineckej organizácie:
–        môže byť zodpovedná za trestné činy spáchané inými osobami v rámci tejto organizácie, či už nepriamo alebo ako podnecovateľ týchto trestných činov,
–        je v každom prípade priamo a primárne zodpovedná za trestný čin vytvorenia štruktúry zameranej na uľahčenie skutočného spáchania trestných činov, ktoré by prípadne nebolo možné spáchať, keby ich skutoční páchatelia nerátali s ochranou zločineckej organizácie.
82.      V teoretickej rovine sa preto domnievam, že za dohodu o vytvorení zločineckej organizácie možno uložiť prísnejší trest, než je trest stanovený za spáchanie konkrétnych trestných činov v rámci tejto organizácie.
83.      Vnútroštátnemu zákonodarcovi prináleží, aby v rámci vyššie analyzovaných obmedzení rozhodol, aký má byť rozsah tohto trestu. Jeho posúdenie týkajúce sa vzťahu proporcionality medzi trestným činom a trestom musí mať prednosť, pokiaľ zjavne neprekročí hranice racionálnosti.
84.      V každom prípade súhlasím s Komisiou, že konkrétne posúdenie proporcionality sankcie sa musí vykonať s ohľadom na špecifické okolnosti každého prípadu.(45)
85.      Je úlohou predkladajúceho vnútroštátneho súdu určiť, či vzhľadom na znaky zločineckej organizácie založenej na základe dohody medzi A. a B., na jednej strane, a na mieru, do akej bola existencia tejto organizácie nevyhnutnou podmienkou spáchania trestných činov pripisovaných V., G. a D., na druhej strane, konanie A. a B. odôvodňuje prísnejší trestný postih, ako je ten, ktorý je stanovený pre ostatných troch obvinených. Pri tomto posúdení navyše nemožno prehliadnuť, že A. a B. sú obvinení aj z vedenia zločineckej organizácie vytvorenej na základe dohody uzavretej medzi nimi.
V.      Návrh
86.      Na základe vyššie uvedeného navrhujem odpovedať na otázky, ktoré položil Sofijski gradski săd (Krajský súd Sofia‑mesto, Bulharsko), takto:
1.      Článok 325 ZFEÚ a článok 2 ods. 1 Dohovoru o ochrane finančných záujmov Európskych spoločenstiev
sa majú vykladať v tom zmysle, že:
nebránia vnútroštátnemu zákonu, ktorý stanovuje absolútnu premlčaciu lehotu týkajúcu sa možnosti začať trestné stíhanie pre trestné činy proti finančným záujmom Únie, ktorá sa určuje len podľa hornej hranice trestnej sadzby stanovenej pre predmetný trestný čin, a teda je táto lehota 15 rokov v prípade trestných činov, za ktoré možno uložiť trest odňatia slobody na viac ako 10 rokov, a 10 rokov v prípade trestných činov, za ktoré možno uložiť trest odňatia slobody na viac ako tri roky.
2.      Článok 3 ods. 1 písm. b) rámcového rozhodnutia Rady 2008/841/SVV z 24. októbra 2008 o boji proti organizovanému zločinu
sa má vykladať v tom zmysle, že:
nebráni vnútroštátnemu zákonu, podľa ktorého za konanie osoby spočívajúce v dohode o uskutočnení činnosti, ktorá, ak sa uskutoční, povedie k spáchaniu trestných činov uvedených v článku 1 tohto rámcového rozhodnutia, možno uložiť trest odňatia slobody, ktorého horná hranica je vyššia ako horná hranica trestu stanoveného za spáchanie niektorého z týchto trestných činov.
1      Jazyk prednesu: španielčina.
i      Názov tejto veci je fiktívny. Nezodpovedá skutočnému menu ani názvu žiadneho z účastníkov konania.
2      Dohovor vypracovaný aktom Rady z 26. júla 1995 na základe článku K.3 Zmluvy o Európskej únii (Ú. v. ES C 316, 1995, s. 48; Mim. vyd. 19/008, s. 57) (ďalej len „dohovor o ochrane finančných záujmov“).
3      Rámcové rozhodnutie Rady z 24. októbra 2008 o boji proti organizovanému zločinu  (Ú. v. EÚ L 300, 2008, s. 42).
4      Pojem „conspiración“, ktorý je použitý v španielskej verzii, nekorešponduje s ostatnými jazykovými verziami, do ktorých som nahliadol. Tieto jazykové verzie používajú výrazy „accord“ (francúzska verzia), „agreement“ (anglická verzia), „intesa“ (talianska verzia), „acordo“ (portugalská verzia), „acordul“ (rumunská verzia), „Vereinbarung“ (nemecká verzia), „overeengekomen“ (holandská verzia). Pojem „conspiración“ použitý v španielskej verzii teda treba chápať ako „dohoda“, čo je výraz, ktorý je použitý v článku 2 písm. b) rámcového rozhodnutia.
5      Bod 29 rozhodnutia predkladajúceho vnútroštátneho súdu.
6      Bod 52 rozhodnutia predkladajúceho vnútroštátneho súdu.
7      Bod 9 písomných pripomienok Komisie.
8      Pri vykonávaní tejto právomoci sú členské štáty povinné dodržiavať povinnosti, ktoré im vyplývajú z práva Únie. Pozri v tomto zmysle rozsudok z 26. februára 2019, Rimšēvičs a ECB/Lotyšsko (C‑202/18 a C‑238/18, EU:C:2019:139, bod 57).
9      Rozsudok z 21. decembra 2021, Euro Box Promotion a i. (C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 a C‑840/19, EU:C:2021:1034, bod 181 a citovaná judikatúra).
10      Rozsudok z 5. decembra 2017, M. A. S. a M. B. (C‑42/17, EU:C:2017:936) body 31 a 32 a citovaná judikatúra).
11      Rozsudok z 8. septembra 2015, Taricco a i. (C‑105/14, EU:C:2015:555) bod 39 a citovaná judikatúra).
12      Rozsudok z 5. decembra 2017, M. A. S. a M. B. (C‑42/17, EU:C:2017:936, bod 41).
13      Smernica Európskeho parlamentu a Rady z 5. júla 2017 o boji proti podvodom, ktoré poškodzujú finančné záujmy Únie, prostredníctvom trestného práva  (Ú. v. EÚ L 198, 2017, s. 29).
14      Rozsudok z 21. januára 2021, Whiteland Import Export (C‑308/19, EU:C:2021:47, ďalej len „rozsudok Whiteland Import Export“, bod 48); V uvedenej veci išlo o porušenie pravidiel hospodárskej súťaže.
15      Rozsudok Whiteland Import Export, bod 49.
16      Rozsudok Whiteland Import Export, bod 50.
17      Rozsudok Whiteland Import Export, bod 51.
18      Nariadenie Rady z 18. decembra 1995 o ochrane finančných záujmov Európskych spoločenstiev (Ú. v. ES L 312, 1995, s. 1; Mim. vyd. 01/001, s. 340).
19      Rozsudok zo 6. februára 2025, Emporiki Serron – Emporias kai Diathesis Agrotikon Proionton (C‑42/24, EU:C:2025:56, bod 40 a citovaná judikatúra).
20      Bod 17 písomných pripomienok Komisie.
21      Bod 18 písomných pripomienok Komisie.
22      Bod 19 písomných pripomienok Komisie.
23      Rozsudok z 8. septembra 2015, Taricco a i. (C 105/14; EU:C:2015:555), bod 47.
24      Podľa predkladajúceho vnútroštátneho súdu lehota, ktorá ešte zostáva (do roku 2035), stačí na uskutočnenie konania proti obvineným ako vodcom zločineckej organizácie na troch stupňoch.
25      Body 19 až 21 vyššie.
26      Bod 20 písomných pripomienok Komisie.
27      Na rozdiel od stanoviska predkladajúceho vnútroštátneho súdu (body 47 a 48 rozhodnutia predkladajúceho vnútroštátneho súdu) sa Komisia domnieva, že predmetom „dohody“ uvedenej v článku 2 písm. b) rámcového rozhodnutia 2008/841 je páchanie trestných činov, a nie nevyhnutne založenie zločineckej organizácie (bod 30 písomných pripomienok Komisie). Ak by to bolo tak, konanie A. a B. by patrilo skôr do pôsobnosti článku 2 písm. a) rámcového rozhodnutia 2008/841, a teda uplatnenie článku 3 ods. 1 písm. b) uvedeného rámcového rozhodnutia, ktorého výklad je predmetom druhej prejudiciálnej otázky, by bolo irelevantné. Podľa môjho názoru bez ohľadu na to, že – ako uznáva Komisia – „dohodou“ môže byť aj taká dohoda, ktorej účelom je založenie zločineckej organizácie, dôležité je, že článok 3 ods. 1 písm. a) a b) buď prostredníctvom písmena a), alebo písmena b) článku 2 rámcového rozhodnutia 2008/841 umožňuje uložiť za dohodu o založení zločineckej organizácie alebo o spáchaní trestného činu prísnejší trest než za spáchanie trestného činu, ktorý je predmetom dohody.
28      Rozsudok z 28. novembra 2024, PT (Dohoda uzavretá medzi prokurátorom a páchateľom) (C‑432/22, EU:C:2024:987, bod 38).
29      Pozri v tomto zmysle rozsudok zo 6. júla 2023, Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Obzvlášť závažný trestný čin) (C‑402/22, EU:C:2023:543, bod 38).
30      Bod 24 písomných pripomienok rakúskej vlády.
31      Dokument Rady č. 9141/02 z 27. mája 2002 (ďalej len „závery Rady“).
32      Bod 3 štvrtý odsek záverov Rady: „Pri zvažovaní spôsobu aproximácie trestných sankcií v určitých oblastiach je potrebné vziať do úvahy to, že právne tradície sa v jednotlivých členských štátoch líšia. S cieľom umožniť členským štátom zachovať si koherenciu svojich vnútroštátnych systémov trestov je pri aproximácii trestných sankcií potrebná určitá flexibilita.“
33      Bod 3 piaty odsek záverov Rady: „V prípadoch, keď návrhy právnych nástrojov, ktoré sa majú prijať podľa hlavy VI ZEÚ, obsahujú ustanovenia určujúce minimálne znaky skutkovej podstaty trestných činov, zvažuje sa prípadná potreba stanoviť minimálnu hornú hranicu sadzby trestov za dotknuté trestné činy podľa vnútroštátneho práva.“
34      Tento systém, ktorý je uvedený v bode 3 ôsmom odseku záverov Rady, sa skladá zo štyroch stupňov:
Stupeň 1: tresty s hornou hranicou trestnej sadzby najmenej od jedného do troch rokov odňatia slobody.
Stupeň 2: tresty s hornou hranicou trestnej sadzby najmenej od dvoch do piatich rokov odňatia slobody.
Stupeň 3: tresty s hornou hranicou trestnej sadzby najmenej od piatich do desiatich rokov odňatia slobody.
Stupeň 4: tresty s hornou hranicou trestnej sadzby najmenej desať rokov odňatia slobody (prípady, v ktorých sa vyžadujú veľmi prísne tresty).
35      Bod 3 deviaty odsek záverov Rady: „… Treba poznamenať, že uvedené úrovne sú minimálnymi úrovňami a že nič nebráni členským štátom v tom, aby vo svojich vnútroštátnym právnych poriadkoch upravili vyššie úrovne.“
36      Bod 34 písomných pripomienok Komisie.
37      Spomedzi mnohých rámcových rozhodnutí, ktoré rakúska vláda uviedla v poznámke pod čiarou č. 37 svojich písomných pripomienok, možno spomenúť článok 4 ods. 2 rámcového rozhodnutia Rady 2002/568/SVV z 22. júla 2003 o boji proti korupcii v súkromnom sektore (Ú. v. EÚ L 192, 2003, s. 54; Mim. vyd. 19/006) a článok 3 ods. 2 rámcového rozhodnutia Rady 2008/913/SVV z 28. novembra 2008 o boji proti niektorým formám a prejavom rasizmu a xenofóbie prostredníctvom trestného práva (Ú. v. EÚ L 328, 2008, s. 55).
38      Táto formulácia dáva dokonalý zmysel, ak ide o stanovenie dolnej hranice trestnej sadzby, ale podľa môjho názoru nie je najvhodnejšia, ak ide o hornú hranicu trestnej sadzby.
39      Body 56 až 74 rozhodnutia predkladajúceho vnútroštátneho súdu.
40      Bod 32 písomných pripomienok rakúskej vlády.
41      Rozsudok z 24. júna 2019, Poplawski (C‑573/17, EU:C:2019:530, bod 2 výroku).
42      Bod 52 rozhodnutia predkladajúceho vnútroštátneho súdu, citovaný v bode 22 vyššie.
43      Za dohodu o spáchaní trestného činu sa vo všeobecnosti spravidla ukladá miernejší trest než za trestný čin. Treba však rozlišovať medzi dohodou o spáchaní konkrétneho trestného činu a trestným činom založenia alebo vedenia zločineckej skupiny, ktorá je do určitej miery konzistentne a trvale organizovaná.
44      Kurzívou zvýraznil generálny advokát.
45      Bod 39 písomných pripomienok Komisie.