62025CJ0132
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (ôsma komora)
z 23. apríla 2026 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Duševné vlastníctvo – Smernica 2004/48/ES – Vymožiteľnosť práv duševného vlastníctva – Článok 9 ods. 5 – Predbežné opatrenia – Neprijatie návrhu na začatie konania vedúceho k rozhodnutiu vo veci samej – Vnútroštátna právna úprava stanovujúca zachovanie účinkov predbežných opatrení, ktoré môžu predvídať účinky rozhodnutia vo veci samej“
Vo veci C‑132/25,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Corte suprema di cassazione (Najvyšší kasačný súd, Taliansko) z 10. februára 2025 a doručený Súdnemu dvoru v ten istý deň, ktorý súvisí s konaním:
M.M. Ristorazione Srl
proti
Villa Ramazzini Srl,
SÚDNY DVOR (ôsma komora),
v zložení: predsedníčka ôsmej komory O. Spineanu‑Matei (spravodajkyňa), sudcovia S. Rodin a N Piçarra,
generálna advokátka: T. Ćapeta,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
M.M. Ristorazione Srl, v zastúpení: B. Pasanisi, avvocato,
–
Villa Ramazzini Srl, v zastúpení: M. Machetta, avvocato,
–
talianska vláda, v zastúpení: S. Fiorentino, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci F. Montanaro, avvocato dello Stato, a I. Fresu, procuratore dello Stato,
–
holandská vláda, v zastúpení: A. Hanje a J. Langer, splnomocnení zástupcovia,
–
Európska komisia, v zastúpení: C. Biz, J. Samnadda a J. Szczodrowski, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálnej advokátky, že vec bude prejednaná bez jej návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 9 ods. 5 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/48/ES z 29. apríla 2004 o vymožiteľnosti práv duševného vlastníctva (Ú. v. EÚ L 157, 2004, s. 45; Mim. vyd. 17/002, s. 32).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou M.M. Ristorazione Srl a spoločnosťou Villa Ramazzini Srl, vlastníkom obrazovej ochrannej známky Mò Mò, vo veci návrhu spoločnosti M.M. Ristorazione na určenie neúčinnosti príkazu na vykonanie predbežného opatrenia, ktorý jej zakazuje používať rozlišujúci znak „Mò Mò Pizza, Sapori e Salute“, ako aj akýkoľvek iný rozlišujúci znak obsahujúci ochrannú známku Mò Mò.
Právny rámec
Medzinárodné právo
3
Dohoda o obchodných aspektoch práv duševného vlastníctva predstavuje prílohu 1 C k Dohode o založení Svetovej obchodnej organizácie (WTO), ktorá bola podpísaná v Marrákeši 15. apríla 1994 a schválená rozhodnutím Rady 94/800/ES z 22. decembra 1994, týkajúcim sa uzavretia dohôd v mene Európskeho spoločenstva, pokiaľ ide o záležitosti v rámci jeho kompetencie, ku ktorým sa dospelo na Uruguajskom kole multilaterálnych rokovaní (1986 – 1994) (Ú. v. ES L 336, 1994, s. 1; Mim. vyd. 11/021, s. 80, ďalej len „dohoda TRIPS“). Zmluvnými stranami dohody TRIPS sú členovia WTO, medzi nimi všetky členské štáty Európskej únie, ako aj samotná Únia.
4
Článok 50 tejto dohody, ktorý patrí do jej časti III, stanovuje:
„1.   Súdne orgány sú oprávnené nariadiť prijatie rýchlych a účinných predbežných opatrení, ktorých účelom je:
a)
zabrániť tomu, aby došlo k akémukoľvek porušeniu práva duševného vlastníctva, a najmä prepusteniu tovarov vrátane dovezených tovarov okamžite po ich preclení do obchodnej siete patriacej do ich právomoci;
b)
zabezpečiť príslušné dôkazné prostriedky týkajúce sa údajného porušenia.
2.   Súdne orgány budú mať právomoc prijať predbežné opatrenia bez vypočutia druhej strany v prípadoch, keď je to vhodné, najmä ak by akékoľvek omeškanie mohlo spôsobiť nenapraviteľnú ujmi držiteľovi práva alebo ak existuje preukázateľné riziko zničenia dôkazných prostriedkov.
…
6.   Bez toho, aby boli dotknuté ustanovenia odseku 4, predbežné opatrenia prijaté na základe odsekov 1 a 2 na návrh odporcu alebo iným spôsobom prestanú pôsobiť, ak sa konanie vedúce k rozhodnutiu vo veci samej nezačne v primeranej lehote, ktorú určí súdny orgán nariaďujúci opatrenia, ak to právne predpisy člena umožňujú, alebo ak takáto lehota nie je stanovená, v lehote, ktorá nesmie presiahnuť 20 pracovných dní alebo 31 kalendárnych dní, podľa toho, ktorá je dlhšia.
…“
Právo Únie
5
Odôvodnenia 4, 5 a 22 smernice 2004/48 znejú:
„(4)
Na medzinárodnej úrovni sú všetky členské štáty ako aj samotné [Európske s]poločenstvo, pokiaľ ide o záležitosti patriace do jeho pôsobnosti, viazané [dohodou TRIPS]…
(5)
Dohoda TRIPS obsahuje predovšetkým ustanovenia o prostriedkoch na dodržiavanie práv duševného vlastníctva, ktoré sú bežnými normami uplatniteľnými na medzinárodnej úrovni a ktoré sa vykonávajú vo všetkých členských štátoch. Touto smernicou nie sú dotknuté medzinárodné záväzky členských štátov vrátane záväzkov prijatých na základe dohody TRIPS.
…
(22)
Je tiež nevyhnuté stanoviť predbežné opatrenia na okamžité ukončenie porušovania práv [duševného vlastníctva] bez čakania na rozhodnutie vo veci samej, a pritom dodržať práva na obhajobu, zabezpečiť primeranosť predbežných opatrení zodpovedajúcich povahe príslušného prípadu a stanoviť potrebné záruky na pokrytie nákladov a ujmy spôsobených odporcovi neoprávneným návrhom. Také opatrenia sú obzvlášť odôvodnené, ak by akékoľvek omeškanie spôsobilo nenapraviteľnú ujmu vlastníkovi práva duševného vlastníctva.“
6
Článok 2 tejto smernice, nazvaný „Rozsah pôsobnosti“, v odseku 1 stanovuje:
„Bez toho, aby boli dotknuté prípadné prostriedky, ktoré sú ustanovené v právnych predpisoch Spoločenstva alebo vnútroštátnych právnych predpisoch, ktoré sú priaznivejšie pre vlastníkov práv, opatrenia, postupy a prostriedky právnej nápravy ustanovené touto smernicou sa uplatňujú v súlade s článkom 3 na každé porušenie práv duševného vlastníctva stanovených právom Spoločenstva a/alebo vnútroštátnym právom príslušného členského štátu.“
7
Článok 3 uvedenej smernice s názvom „Všeobecná povinnosť“ stanovuje:
„1.   Členské štáty stanovia opatrenia, postupy a prostriedky právnej nápravy potrebné na zabezpečenie vymožiteľnosti práv duševného vlastníctva, ktorých sa týka táto smernica. Tieto opatrenia, postupy a prostriedky právnej nápravy musia byť spravodlivé a nestranné a nesmú byť zbytočne zložité alebo nákladné alebo mať za následok príliš dlhé lehoty alebo neoprávnené prieťahy.
2.   Tieto opatrenia, postupy a prostriedky právnej nápravy musia byť účinné, primerané a odradzujúce a musia sa uplatňovať takým spôsobom, aby sa predišlo vytváraniu prekážok zákonného obchodu a musia stanovovať záruky proti ich zneužívaniu.“
8
Článok 9 tejto smernice, nazvaný „Predbežné a preventívne opatrenia“, znie:
„1.   Členské štáty zabezpečia, aby súdne orgány na návrh navrhovateľa mohli:
a)
vydať proti údajnému porušovateľovi príkaz na vykonanie predbežného opatrenia s cieľom zabrániť akémukoľvek bezprostrednému porušeniu práva duševného vlastníctva, alebo zakázať a v prípade potreby s možnosťou uložiť opakovanú pokutu pri pokračovaní v údajnom porušovaní tohto práva alebo podmieniť také pokračovanie zložením záruk určených na zabezpečenie odškodnenia vlastníka práv; príkaz na vykonanie predbežného opatrenia tiež môže byť za tých istých podmienok vydan[ý] proti sprostredkovateľovi, ktorého služby využíva tretia osoba na porušovanie práv duševného vlastníctva; opatrenia vydané proti sprostredkovateľom, ktorých služby využíva tretia osoba na porušovanie autorského práva alebo jemu príbuzných práv upravuje smernica 2001/29/ES [Európskeho parlamentu a Rady z 22. mája 2001 o zosúladení niektorých aspektov autorských práv a s nimi súvisiacich práv v informačnej spoločnosti (Ú. v. ES L 167, 2001, s. 10; Mim. vyd. 17/001, s. 230];
b)
nariadiť zaistenie alebo vydanie tovaru podozrivého z porušovania práva duševného vlastníctva, aby sa zabránilo jeho vstupu do obchodných kanálov alebo pohybu v obchodných kanáloch.
2.   V prípade porušenia uskutočneného v komerčnom rozsahu členské štáty zabezpečia, aby v prípade, ak poškodená strana preukáže okolnosti, ktoré môžu ohroziť vymáhanie škôd, súdne orgány mohli nariadiť preventívne zaistenie hnuteľného a nehnuteľného majetku údajného porušovateľa, vrátane zaistenia jeho bankových účtov a iných aktív. Na tento účel môžu príslušné orgány nariadiť odovzdanie bankových, finančných alebo obchodných dokladov alebo náležitý prístup k príslušným informáciám.
3.   Súdne orgány majú v súvislosti s opatreniami uvedenými v odsekoch 1 a 2 právomoc požiadať navrhovateľa, aby poskytol akýkoľvek dostupný dôkazný materiál, aby sa dostatočne presvedčili, že navrhovateľ je vlastníkom práv a že právo navrhovateľa sa porušuje, alebo že také porušenie hrozí.
4.   Členské štáty zabezpečia, aby predbežné opatrenia uvedené v odsekoch 1 a 2 mohli byť vo vhodných prípadoch prijaté bez toho, aby bol odporca vypočutý, najmä ak by akékoľvek omeškanie spôsobilo vlastníkovi práv nenapraviteľnú ujmu. V takom prípade o tom budú účastníci bezodkladne informovaní, a to najneskôr po vykonaní opatrení.
Na návrh odporcu sa uskutoční preskúmanie, vrátane práva na vypočutie, v primeranej dobe po oznámení opatrení s cieľom rozhodnúť, či tieto opatrenia budú pozmenené, zrušené alebo potvrdené.
5.   Členské štáty zabezpečia, aby predbežné opatrenia uvedené v odsekoch 1 a 2 na návrh odporcu boli zrušené alebo inak prestali byť účinné, ak navrhovateľ nepodá v primeranej lehote na príslušný súdny orgán návrh na začatie konania vedúc[i] k rozhodnutiu vo veci samej, pričom lehotu stanoví súdny orgán nariaďujúci opatrenia, ak to právne predpisy členského štátu umožňujú alebo, ak také stanovenie chýba, v lehote nepresahujúcej 20 pracovných dní alebo 31 kalendárnych dní, podľa toho, ktorá je dlhšia.
…“
Talianske právo
ZPV
9
Článok 131 decreto legislativo n. 30 – Codice della proprietà industriale, a norma dell’articolo 15 della legge 12 dicembre 2002, n. 273 (legislatívny dekrét č. 30, ktorým sa schvaľuje Zákonník priemyselného vlastníctva, v súlade s článkom 15 zákona č. 273 z 12. decembra 2002) z 10. februára 2005 (GURI č. 52 zo 4. marca 2005, riadny dodatok č. 28), v znení uplatniteľnom na skutkový stav sporu vo veci samej (ďalej len „ZPV“), s názvom „Súdny príkaz“ stanovuje:
„1.   Vlastník práva priemyselného vlastníctva môže navrhnúť vydanie súdneho príkazu proti akémukoľvek bezprostrednému porušeniu svojho práva a proti pokračovaniu alebo opakovaniu porušovaní. Môže najmä požiadať o vydanie súdneho príkazu proti výrobe, uvedeniu na trh a používaniu výrobkov porušujúcich práva, ako aj o vydanie príkazu na stiahnutie týchto výrobkov z trhu proti akejkoľvek osobe, ktorá ich vlastní alebo má k nim inak prístup, v súlade s ustanoveniami Občianskeho súdneho poriadku [ďalej len ‚OSP‘] týkajúcimi sa preventívnych konaní.
Z rovnakých dôvodov možno podať návrh na vydanie súdneho príkazu a príkazu na stiahnutie týchto výrobkov proti akejkoľvek osobe, ktorej služby sa využívajú na porušovanie práva priemyselného vlastníctva.
2.   Vydaním súdneho príkazu môže súd stanoviť dlžnú sumu za každé porušenie alebo nedodržanie zistené neskôr a za každé omeškanie s vykonaním opatrenia.“
10
Článok 132 ZPV, nazvaný „Predbežné určenie preventívnej ochrany a vzťah medzi konaním o nariadení predbežného opatrenia a konaním vo veci samej“, stanovuje:
„1.   Opatrenia uvedené v článkoch 126, 128, 129, 131 a 133 sa môžu vydať aj v priebehu konania o podaní patentovej prihlášky alebo prihlášky na práva za predpokladu, že prihláška bola sprístupnená verejnosti alebo osobám, ktorým bola oznámená.
2.   Ak súd, ktorý vydal predbežné opatrenie, nestanoví lehotu na začatie konania vo veci samej zo strany účastníkov, toto konanie sa musí začať do dvadsiatich pracovných dní alebo do tridsaťjeden kalendárnych dní, podľa toho, ktorá je dlhšia. Lehota začína plynúť od vydania príkazu, ak je vyhlásený na pojednávaní, alebo ak to tak nie je, od jeho doručenia. Ak sú spolu s predbežnými opatreniami uvedenými v opise požadované aj ďalšie predbežné opatrenia, alebo ak sú požadované subsidiárne, pri výpočte lehoty sa zohľadňuje príkaz určeného súdu, ktorým sa rozhoduje aj o týchto ďalších opatreniach.
3.   Ak sa konanie vo veci samej nezačalo v záväznej lehote stanovenej v odseku 2, alebo ak sa po začatí konania skončilo, predbežné opatrenie prestáva mať účinky.
4.   Ustanovenia odseku 3 sa nevzťahujú ani na neodkladné opatrenia vydané podľa článku 700 [OSP], ani na iné predbežné opatrenia, ktoré môžu predvídať účinky rozhodnutia vo veci samej [ďalej len ‚plánované opatrenia‘]. V takom prípade môže ktorákoľvek strana začať konanie vo veci samej.
…“
OSP
11
Článok 700 OSP uvádza:
„Okrem prípadov upravených v predchádzajúcich oddieloch tejto kapitoly sa môže každá osoba, ktorá má odôvodnené obavy, že počas obdobia potrebného na uplatnenie svojho práva bežným spôsobom hrozí tomuto právu bezprostredná a nenapraviteľná ujma, obrátiť na súd, aby nariadil neodkladné opatrenia, ktoré vzhľadom na okolnosti považuje za najvhodnejšie na dočasné zabezpečenie účinkov rozhodnutia vo veci samej.“
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
12
Villa Ramazzini, spoločnosť so sídlom v Taliansku, je vlastníkom obrazovej ochrannej známky Mò Mò.
13
M.M. Ristorazione, spoločnosť tiež so sídlom v Taliansku, používala rozlišujúci znak „Mò Mò Pizza, Sapori e Salute“.
14
Príkazom na vykonanie predbežného opatrenia z 22. marca 2018 Tribunale di Roma (súd v Ríme, Taliansko) vyhovel návrhu na preventívnu ochranu, ktorý podala Villa Ramazzini. Tento súd konkrétne spoločnosti M.M. Ristorazione zakázal používanie znaku „Mò Mò Pizza, Sapori e Salute“, ako aj akéhokoľvek iného rozlišujúceho znaku obsahujúceho ochrannú známku Mò Mò, nariadil odstránenie tohto znaku z obchodnej značky spoločnosti M.M. Ristorazione a uložil tejto poslednej uvedenej spoločnosti pokutu za každý deň omeškania s vykonaním jeho rozhodnutia, a to odo dňa jeho doručenia vo forme exekučného titulu.
15
M.M. Ristorazione podala na Tribunale di Roma (súd v Ríme) návrh na vyhlásenie neúčinnosti príkazu na vykonanie predbežného opatrenia z 22. marca 2018. Táto spoločnosť tvrdila, že uvedený príkaz stratil účinnosť podľa článku 132 ods. 3 ZPV a článku 9 ods. 5 smernice 2004/48, pretože Villa Ramazzini nezačala konanie vo veci samej na účely určenia jej práva.
16
Rozsudkom z 8. júla 2020 Tribunale di Roma (súd v Ríme) zamietol tento návrh na vyhlásenie neúčinnosti na základe článku 132 ods. 4 ZPV, podľa ktorého sankcia zrušenia predbežného opatrenia z dôvodu nepodania žaloby vo veci samej v stanovenej lehote sa nevzťahuje na plánované opatrenia, akými je podľa tohto súdu príkaz na zdržanie sa konania vydaný voči spoločnosti M.M. Ristorazione. Podľa uvedeného súdu sa článok 9 smernice 2004/48 týka výlučne predbežných opatrení, a nie takých, ktoré by mohli predvídať účinky rozhodnutia vo veci samej.
17
M.M. Ristorazione podala proti tomuto rozsudku odvolanie na Corte d’appello di Roma (Odvolací súd Rím, Taliansko), ktorý potvrdil rozsudok prvostupňového súdu. Po tom, čo tento súd označil súdne príkazy na zdržanie sa konania uvedené v článku 131 ZPV za plánované opatrenia, dospel k záveru, že keďže tieto opatrenia nadobudli konečný charakter, môžu samy osebe trvalo chrániť právo navrhovateľa. V tejto súvislosti treba uvedené opatrenia odlíšiť od opatrení uvedených v článku 9 smernice 2004/48, ktoré vymedzujú zámer zachovať existujúci stav, aby hlavné rozhodnutie mohlo nadobudnúť účinky v budúcnosti. Podľa uvedeného súdu má právna úprava plánovaných opatrení za cieľ dodržiavať zásadu hospodárnosti konania, ktorú upravuje článok 3 tejto smernice.
18
M.M. Ristorazione podala kasačný opravný prostriedok na Corte suprema di cassazione (Najvyšší kasačný súd, Taliansko), ktorý je vnútroštátnym súdom predkladajúcim návrh na začatie prejudiciálneho konania. Na podporu svojho odvolania uvádza dva odvolacie dôvody, z ktorých prvý je založený najmä na porušení článku 9 smernice 2004/48 a článku 132 ZPV. Podľa spoločnosti M.M. Ristorazione tento článok 9 zahŕňa plánované opatrenia, ako sú súdne príkazy zamerané na zabránenie porušeniam alebo ich ukončenie. Okrem toho článok 3 tejto smernice nebráni tomu, aby plánované opatrenia mohli prestať vyvolávať svoje účinky.
19
Predkladajúci vnútroštátny súd po prvé konštatuje, že hoci článok 132 ods. 3 ZPV stanovuje všeobecné pravidlo, podľa ktorého predbežné opatrenie stráca účinnosť, ak sa konanie vo veci samej nezačne v stanovenej záväznej lehoty, článok 132 ods. 4 ZPV však stanovuje, že toto pravidlo sa neuplatňuje na neodkladné opatrenia prijaté podľa článku 700 OSP a na ostatné predbežné opatrenia, ktoré môžu predvídať účinky rozhodnutia vo veci samej, pričom každá strana môže začať konanie vo veci samej.
20
Tento súd dodáva, že z článku 9 ods. 5 smernice 2004/48 vyplýva, že predbežné opatrenia uvedené v odsekoch 1 a 2 tohto článku musia byť na žiadosť navrhovateľa zrušené alebo iným spôsobom prestať vyvolávať účinky, ak navrhovateľ v primeranej lehote nepodal návrh na začatie konania vedúceho k rozhodnutiu vo veci samej.
21
Uvedený súd spresňuje, že podľa judikatúry Súdneho dvora patria opatrenia uvedené v článku 9 ods. 5 smernice 2004/48 medzi právne nástroje, ktoré stanovil normotvorca Únie, ktoré umožňujú celkovo zmierniť riziko, že navrhovateľovi vznikne škoda v dôsledku predbežných opatrení, a tým ho chrániť.
22
Ten istý súd konštatuje, že medzi opatreniami uvedenými v článku 9 ods. 1 písm. a) smernice 2004/48 sa nachádza predbežný súdny príkaz, ktorý sa zhoduje so súdnym príkazom na zdržanie sa konania stanoveným v článku 131 ods. 1 ZPV, a úhrada pokuty, ktorá zodpovedá stanoveniu „dlžnej sumy za každé porušenie alebo nedodržanie zistené neskôr a za každé omeškanie s vykonaním opatrenia“, stanovenej v článku 131 ods. 2 ZPV.
23
Po druhé predkladajúci vnútroštátny súd uvádza, že na vnútroštátnej úrovni ani judikatúra, ani právna náuka neposkytujú jednoznačnú odpoveď na otázku, či článok 132 ods. 4 ZPV porušuje ustanovenia smernice 2004/48.
24
Za týchto podmienok Corte suprema di cassazione (Najvyšší kasačný súd) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Má sa článok 9 ods. 5 smernice [2004/48] vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnemu ustanoveniu obsiahnutému v článku 132 ods. 4 [ZPV], podľa ktorého požiadavka neúčinnosti predbežného opatrenia v prípade nezačatia konania vo veci samej v záväznej lehote stanovenej v článku 132 ods. 3 ZPV sa neuplatňuje na neodkladné opatrenia prijaté podľa článku 700 [OSP] a na iné predbežné opatrenia, ktoré môžu predvídať účinky rozhodnutia vo veci samej, pričom však každá zo strán má v týchto prípadoch možnosť začať konanie vo veci samej?“
O prejudiciálnej otázke
25
Predkladajúci vnútroštátny súd sa svojou jedinou otázkou v podstate pýta, či sa má článok 9 ods. 5 smernice 2004/48 vykladať v tom zmysle, že bráni uplatneniu vnútroštátneho ustanovenia, ktoré umožňuje zachovať určité predbežné opatrenia, akými sú predbežné opatrenia, ktoré môžu predvídať účinky rozhodnutia vo veci samej, hoci navrhovateľ nepodal návrh na začatie konania vedúceho k takémuto rozhodnutiu v lehote stanovenej v tomto článku 9 ods. 5 a navrhovateľ žiada zrušenie týchto predbežných opatrení alebo iné ukončenie ich účinkov.
26
Na úvod treba pripomenúť, že dohoda TRIPS, ktorá je neoddeliteľnou súčasťou právneho poriadku Únie, je pre Úniu záväzná, a preto má prednosť pred aktmi sekundárneho práva Únie, ktoré sa musia vykladať v čo najväčšej miere v súlade s ustanoveniami uvedenej dohody (pozri v tomto zmysle rozsudok z 27. februára 2024, EUIPO/The KaiKai Company Jaeger Wichmann, C‑382/21 P, EU:C:2024:172, bod 70, ako aj citovanú judikatúru).
27
V tejto súvislosti sa v odôvodneniach 4 a 5 smernice 2004/48 uvádza, že táto smernica by nemala ovplyvniť povinnosti členských štátov vyplývajúce z dohody TRIPS, ktorou sú viazané všetky členské štáty, ako aj samotná Únia. Okrem toho článok 9 uvedenej smernice odráža znenie článku 50 tejto dohody. Z toho vyplýva, že táto smernica sa má v čo najväčšej miere vykladať v súlade s medzinárodnými záväzkami Únie vyplývajúcimi z uvedenej dohody.
28
Okrem toho v súlade s ustálenou judikatúrou výklad ustanovenia práva Únie vyžaduje zohľadniť nielen jeho znenie, ale aj kontext, do ktorého patrí, ako aj ciele a účel, ktorý sleduje akt, ktorého je súčasťou (pozri rozsudky zo 17. novembra 1983, Merck_292/82, EU:C:1983:335, bod 12, a z 19. júna 2025, CeramTec, C‑17/24, EU:C:2025:455, bod 33, ako aj citovanú judikatúru).
29
Po prvé článok 9 ods. 5 smernice 2004/48 ukladá členským štátom povinnosť zabezpečiť, aby predbežné opatrenia uvedené v odsekoch 1 a 2 tohto článku 9 boli zrušené alebo iným spôsobom prestali byť účinné na návrh odporcu, ak navrhovateľ nepodal návrh na začatie konania vedúceho k rozhodnutiu vo veci samej pred príslušným súdnym orgánom v lehote stanovenej týmto orgánom alebo, ak takáto lehota nebola stanovená, v lehote nepresahujúcej 20 pracovných dní alebo 31 kalendárnych dní, ak je táto lehota dlhšia.
30
Zo znenia článku 9 ods. 5 smernice 2004/48 vyplýva, že ide predovšetkým o predbežné opatrenia, na ktoré sa vzťahuje článok 9 ods. 1 písm. a) tejto smernice. Tieto opatrenia majú za cieľ, najmä v rámci príkazu na vykonanie predbežného opatrenia, zabrániť akémukoľvek bezprostrednému porušeniu práva duševného vlastníctva, dočasne zakázať a v prípade potreby a ak to vnútroštátne právne predpisy dovoľujú, za podmienky zaplatenia pokuty, pokračovať v údajnom porušovaní tohto práva alebo podmieniť také pokračovanie zložením záruk určených na zabezpečenie odškodnenia vlastníka práv.
31
Ďalej sa to týka predbežných opatrení podľa článku 9 ods. 1 písm. b) uvedenej smernice, a to opatrení, ktorými sa nariaďuje zaistenie alebo vydanie tovaru podozrivého z porušovania práva duševného vlastníctva, s cieľom zabrániť jeho vstupu do obchodných kanálov alebo jeho pohybu v obchodných kanáloch.
32
Nakoniec sa to týka aj predbežných opatrení podľa článku 9 ods. 2 tejto smernice, ktorých cieľom je nariadiť preventívne zaistenie hnuteľného a nehnuteľného majetku údajného porušovateľa, vrátane zaistenia jeho bankových účtov a iných aktív.
33
Znenie článku 9 ods. 5 smernice 2004/48 v spojení s odsekmi 1 a 2 tohto článku teda zahŕňa široké spektrum predbežných opatrení a nevylučuje predbežné opatrenia, ktoré môžu predvídať účinky rozhodnutia vo veci samej.
34
Po druhé z kontextu, v ktorom sa nachádza článok 9 ods. 5 smernice 2004/48 vyplýva, že účelom tohto ustanovenia je priznať odporcovi, voči ktorému bolo vydané predbežné opatrenie, právo toto opatrenie zrušiť, ak sa ukáže, že navrhovateľ nepokračuje v spore podaním návrhu na začatie konania vedúceho k rozhodnutiu vo veci samej v stanovenej lehote (pozri analogicky rozsudok z 13. septembra 2001, Schieving‑Nijstad a i., C‑89/99, EU:C:2001:438, bod 42).
35
Článok 9 ods. 5 smernice 2004/48 totiž neukladá členským štátom povinnosť stanoviť automatické ukončenie účinkov príslušných predbežných opatrení v dôsledku uplynutia lehoty stanovenej navrhovateľovi na podanie návrhu na začatie konania vedúceho k rozhodnutiu vo veci samej, keďže toto ustanovenie výslovne stanovuje, že na tento účel je potrebný návrh odporcu (pozri analogicky rozsudok z 13. septembra 2001, Schieving‑Nijstad a i., C‑89/99, EU:C:2001:438, bod 60).
36
Okrem toho článok 9 ods. 4 tejto smernice stanovuje, že hoci boli predbežné opatrenia nariadené bez vypočutia odporcu, prehodnotia sa len na jeho návrh.
37
Po tretie, pokiaľ ide o ciele a účel smernice 2004/48, treba poznamenať, že jej cieľom je úprava aspektov spojených s právami duševného vlastníctva, ktoré sú na jednej strane spojené s dodržiavaním týchto práv a na druhej strane ich porušením, pričom stanovujú existenciu účinných právnych prostriedkov určených na predchádzanie, ukončenie alebo nápravu akéhokoľvek porušenia existujúceho práva duševného vlastníctva (rozsudok z 28. apríla 2022, Phoenix Contact, C‑44/21, EU:C:2022:309, bod 39 a citovaná judikatúra). V súlade s článkom 3 ods. 1 tejto smernice musia byť opatrenia, postupy a prostriedky právnej nápravy potrebné na zabezpečenie vymožiteľnosti týchto práv predovšetkým spravodlivé a nestranné.
38
Okrem toho sa v článku 3 ods. 2 uvedenej smernice zdôrazňuje, že tieto opatrenia, postupy a prostriedky právnej nápravy musia byť účinné, primerané a odradzujúce a musia sa uplatňovať takým spôsobom, aby sa predišlo vytváraniu prekážok zákonného obchodu a aby sa stanovili záruky proti ich zneužívaniu. Toto ustanovenie tak ukladá členským štátom a v konečnom dôsledku vnútroštátnym súdom povinnosť poskytnúť záruky smerujúce najmä k tomu, aby sa opatrenia a postupy uvedené v článku 9 smernice 2004/48 nezneužívali (rozsudok z 28. apríla 2022, Phoenix Contact, C‑44/21, EU:C:2022:309, bod 43 a citovaná judikatúra).
39
Okrem toho je cieľom článku 9 ods. 5 smernice 2004/48, ako vyplýva aj z odôvodnenia 22 tejto smernice, zabezpečiť, aby príslušné predbežné opatrenia nezostali v platnosti na neurčito bez toho, aby sa rozhodlo vo veci samej. Cieľom tohto článku 9 ods. 5 v spojení s článkom 3 uvedenej smernice je teda zabrániť neprimeranému alebo zneužívajúcemu uplatňovaniu predbežných opatrení a predísť vytváraniu prekážok zákonného obchodu tým, že sa odporcovi zaručuje možnosť požiadať o ich zrušenie, ak navrhovateľ nezačne konanie vo veci samej.
40
Článok 9 odsek 5 smernice 2004/48, ktorý nestanovuje žiadnu výnimku z pravidla, na ktoré sa odvoláva, tak predstavuje jednu zo záruk v prospech odporcu, ktoré normotvorca Únie považoval za potrebné stanoviť ako protiváhu k rýchlym a účinným predbežným opatreniam, ktorých existenciu stanovil a ktoré poškodzujú záujmy odporcu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. apríla 2022, Phoenix Contact, C‑44/21, EU:C:2022:309, body 43 až 48).
41
Zachovanie niektorých predbežných opatrení v platnosti bez toho, aby bol navrhovateľ povinný začať konanie vo veci samej, však môže viesť k situáciám, v ktorých by predbežné opatrenie, ktoré sa v rámci naliehavého konania javí ako odôvodnené, ale ktoré by sa neskôr mohlo ukázať ako neodôvodnené, naďalej ovplyvňovalo odporcu v prípade, že chýba súdna kontrola veci samej, a mohlo by pri uplatňovaní opatrení zameraných na presadzovanie práv duševného vlastníctva narušiť cieľ sledovaný článkom 9 ods. 5 smernice 2004/48, ako aj zásadu proporcionality uvedenú v jej článku 3 ods. 2.
42
Okrem toho zásada hospodárnosti konania, na ktorú sa odvoláva predkladajúci vnútroštátny súd, nemôže mať prednosť pred výslovnými ustanoveniami sekundárneho práva Únie, ktoré vyžadujú zavedenie záruk na ochranu práv na obhajobu, ako sú uvedené v článkoch 3 a 9 smernice 2004/48, v spojení s článkom 50 dohody TRIPS, ako aj s článkami 47 a 48 Charty základných práv Európskej únie.
43
Napokon článok 2 ods. 1 smernice 2004/48, z ktorého vyplýva, že táto smernica sa uplatňuje bez toho, aby boli dotknuté prípadné prostriedky, ktoré sú upravené najmä vo vnútroštátnych právnych predpisoch, pokiaľ sú tieto prostriedky pre vlastníkov práv priaznivejšie (rozsudok z 28. apríla 2022, Phoenix Contact, C‑44/21, EU:C:2022:309, bod 37 a citovaná judikatúra), nemožno vykladať v tom zmysle, že umožňuje zachovať v platnosti určité predbežné opatrenia bez toho, aby bol navrhovateľ, ktorý sa dovoláva práva duševného vlastníctva, povinný začať konanie vo veci samej. Hoci by vnútroštátne ustanovenie, ktoré takéto zachovanie umožňuje, mohlo byť priaznivejšie pre vlastníkov práv duševného vlastníctva, normotvorca Únie stanovil podmienky uplatňovania predbežných opatrení v článkoch 3 a 9 uvedenej smernice, a to spôsobom, ktorý je v súlade s článkom 50 dohody TRIPS, pričom dbal na zabezpečenie rovnováhy medzi právami vlastníka práv duševného vlastníctva a právami na obhajobu podľa článkov 47 a 48 Charty základných práv. Takéto podmienky uplatnenia preto nepatria do procesnej autonómie členských štátov.
44
Po štvrté predkladajúci vnútroštátny súd uvádza, že podľa časti právnej náuky plánované opatrenia stanovené v článku 132 ods. 4 ZPV nepatria medzi predbežné opatrenia uvedené v článku 9 ods. 5 smernice 2004/48. Tieto opatrenia by sa na rozdiel od predbežných opatrení v užšom zmysle slova považovali za opatrenia zamerané na ochranu práv duševného vlastníctva rovnako ako konečné rozhodnutie. Vzhľadom na to, že anticipujú rozhodnutie vo veci samej, predstavujú atypické predbežné opatrenia.
45
V tejto súvislosti je na predkladajúcom vnútroštátnom súde, aby posúdil, či plánované opatrenia prijaté v konaní vo veci samej predstavujú predbežné opatrenia v zmysle článku 9 ods. 1 písm. a) smernice 2004/48.
46
Na jednej strane však možno konštatovať, že je všeobecne známe, že konanie vo veci samej môže začať tak navrhovateľ, ako aj odporca, takže normotvorca zrejme nepovažoval takéto plánované opatrenia za právne konečné, keďže ich sám označil za predbežné opatrenia (pozri analogicky rozsudok zo 16. júna 1998, Hermès, C‑53/96, EU:C:1998:292, bod 38).
47
Na druhej strane treba pripomenúť, že z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že „prípadná vôľa strán prijať rozhodnutie o nariadení predbežného opatrenia ako ‚konečné‘ riešenie ich sporu nemôže zmeniť právny charakter opatrenia, ktoré je v zmysle článku 50 [dohody TRIPS] označené za ‚predbežné‘“ (rozsudok zo 16. júna 1998, Hermès, C‑53/96, EU:C:1998:292, bod 44).
48
Vzhľadom na všetky tieto úvahy treba na položenú otázku odpovedať tak, že článok 9 ods. 5 smernice 2004/48 sa má vykladať v tom zmysle, že bráni uplatneniu vnútroštátneho ustanovenia, ktoré umožňuje zachovanie určitých predbežných opatrení, akými sú predbežné opatrenia, ktoré môžu predvídať účinky rozhodnutia vo veci samej, hoci navrhovateľ nepodal návrh na začatie konania vedúceho k takémuto rozhodnutiu v lehote stanovenej v tomto článku 9 ods. 5 a odporca sa domáha zrušenia týchto predbežných opatrení alebo ukončenia ich účinkov iným spôsobom.
O trovách
49
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred predkladajúcim vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (ôsma komora) rozhodol takto:
Článok 9 ods. 5 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2004/48/ES z 29. apríla 2004 o vymožiteľnosti práv duševného vlastníctva
sa má vykladať v tom zmysle, že:
bráni uplatneniu vnútroštátneho ustanovenia, ktoré umožňuje zachovanie určitých predbežných opatrení, akými sú predbežné opatrenia, ktoré môžu predvídať účinky rozhodnutia vo veci samej, hoci navrhovateľ nepodal návrh na začatie konania vedúceho k takémuto rozhodnutiu v lehote stanovenej v tomto článku 9 ods. 5 a odporca sa domáha zrušenia týchto predbežných opatrení alebo ukončenia ich účinkov iným spôsobom.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: taliančina.