Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEHO
ADVOKÁTA
ANDREA
BIONDI
prednesené
26. marca 2026(1)
Vec C‑855/24 P
Crown Holdings, Inc.,
Crown Cork & Seal Deutschland Holdings GmbH
proti
Európskej komisii
„ Odvolanie – Hospodárska
súťaž – Kartely – Trh s kovovými
obalmi – Začatie
konania o preskúmaní
Komisiou
na
žiadosť
vnútroštátneho
orgánu
hospodárskej
súťaže – Nariadenie
(ES)
č. 1/2003 – Oznámenie
Komisie o spolupráci v rámci
siete
orgánov
hospodárskej
súťaže – Zásada
ochrany
legitímnej
dôvery “
I.      Úvod
1.        Týmto
odvolaním
sa
spoločnosti
Crown Holdings,
Inc. a Crown Cork & Seal Deutschland Holdings
GmbH (spolu
ďalej
len
„Crown“)
domáhajú
zrušenia
rozsudku
Všeobecného
súdu z 2. októbra
2024,
Crown Holdings a Crown Cork & Seal Deutschland/Komisia
(T‑587/22,
EU:T:2024:661,
ďalej
len
„napadnutý
rozsudok“),
ktorým
Všeobecný
súd
zamietol
ich
žalobu
podanú
proti
rozhodnutiu
Komisie
C(2022) 4761
final z 12. júla
2022(2) (ďalej
len
„sporné
rozhodnutie“)(3),
ktoré
sa
týkalo
konania
podľa článku 101 ZFEÚ (vec AT.40522 – Kovové obaly).
Stručne
zhrnuté,
Komisia
na
žiadosť
Bundeskartellamt (Spolkový
úrad
pre
kartely,
Nemecko,
ďalej
len
„vnútroštátny
orgán“)
začala
konanie
okrem
iného
proti
spoločnosti
Crown.
Vnútroštátny
orgán
požiadal
Komisiu o začatie
konania,
pretože
medzery
vo
vtedy
platnom
nemeckom
práve
by
neumožnili
účinné
sankcie
voči
dotknutým
spoločnostiam,
keďže
po
reštrukturalizácii
spoločností
Crown by
nebolo
možné
identifikovať
všetky
spoločnosti
zodpovedné
za
porušenie(4).
Na
konci
konania
Komisia
zistila(5) jediné a pokračujúce
porušenie článku 101 ZFEÚ v odvetví
kovových
obalov v Nemecku
od
11. marca 2011
do
18. septembra
2014 a uložila
spoločnosti
Crown pokutu
vo
výške
7 670 000 eur,
zníženú o 50 % podľa
oznámenia
Komisie o oslobodení
od
pokút a znížení
pokút v kartelových
prípadoch(6) a o 10 % podľa oznámenia Komisie o vedení konania o urovnaní(7).
2.        V napadnutom
rozsudku
Všeobecný
súd
vecne
zamietol
všetky
dôvody
uvedené
na
podporu
žaloby
proti
spornému rozhodnutiu.
II.    Právny rámec
A.      Nariadenie č. 1/2003
3.        V súvislosti s týmto
odvolaním
je
relevantný článok 11
ods. 3 a 6
nariadenia
č. 1/2003(8) o vykonávaní
pravidiel
hospodárskej
súťaže
stanovených v článkoch 101 a 102 ZFEÚ.
4.        V článku 11
ods. 3 a 6 s názvom
„Spolupráca
medzi
Komisiou a orgánmi
hospodárskej
súťaže
členských
štátov“
sa
stanovuje:
„3.      Orgány
hospodárskej
súťaže
členských
štátov
konajúce
na
základe
[článku 101 a 102 ZFEÚ]
písomne
informujú
Komisiu
pred
alebo
bezprostredne
po
začatí
prvého
úradného
vyšetrovacieho
úkonu.
Tieto
informácie
sa
môžu
poskytnúť
orgánom
hospodárskej
súťaže
iných
členských
štátov.
…
6.      Ak
Komisia
začne
konanie
týkajúce
sa
prijatia
rozhodnutia
podľa kapitoly III,
zbavuje
tým
orgány
hospodárskej
súťaže
členských
štátov
ich
práva
na
uplatňovanie
článkov
[101] a [102 ZFEÚ].
Ak
orgán
hospodárskej
súťaže
členského
štátu
už
koná v prípade,
Komisia
začne
konanie
len
po
konzultácii s týmto
orgánom.“
B.      Oznámenie Komisie o spolupráci v rámci siete orgánov hospodárskej súťaže
5.        Fungovanie
nariadenia
č. 1/2003
je
podrobne
opísané v oznámení o spolupráci v rámci
siete
orgánov
hospodárskej
súťaže(9) (ďalej
len
„oznámenie o spolupráci“).
Komisia a orgány
na
ochranu
hospodárskej
súťaže
členských
štátov
spolu
tvoria
sieť
orgánov
verejnej
moci s názvom
„European Competition Network“
(ECN)(10) (ďalej
len
„sieť
ECN“).
Konkrétne,
pokiaľ
ide o toto
odvolanie, v bode 6(11) sa
uvádza:
„Vo
väčšine
prípadov
si
orgán,
ktorému
bola
doručená
sťažnosť
alebo
začne
konanie z úradnej
moci,
ponechá
zodpovednosť
za
konanie
vo
veci.
Možnosť
prerozdelenia
veci
sa
môže
zvážiť
iba v počiatočnej
fáze
konania
(pozri bod 18),
ak
sa
tento
orgán
domnieva,
že
nemá
právomoc
konať
alebo
ak
sa
aj
iné
orgány
domnievajú,
že
majú
túto
právomoc
(pozri body 9 až
16
nižšie).“
[neoficiálny
preklad]
6.        Vo
svojom bode 7 stanovuje,
že:
„Ak
sa z dôvodov
účinnej
ochrany
hospodárskej
súťaže a záujmu
[Únie]
považuje
za
potrebné
prerozdelenie
veci,
členovia
siete
sa
vždy,
keď
je
to
možné,
pokúsia
prerozdeliť
vec
jedinému
orgánu,
ktorý
má
najviac
právomoci
konať. V každom
prípade
by
prerozdelenie
malo
byť
rýchle a efektívne a nemalo
by
spôsobovať
oneskorenia v prebiehajúcich
vyšetrovaniach.“
[neoficiálny
preklad]
7.        Článok 16
znie:
„Aby
sa
zistili
prípadné
viacnásobné
konania a zabezpečilo
sa
riešenie
vecí
náležitým
orgánom
hospodárskej
súťaže,
členovia
siete
musia
byť
už v počiatočnej
fáze
informovaní o veciach, v ktorých
sa
začalo
konanie
pred
jednotlivými
orgánmi
hospodárskej
súťaže.
Je v záujme
siete
aj
zúčastnených
spoločností,
aby
sa v prípade
potreby
prerozdelenia
veci
postupovalo
rýchlo.“
[neoficiálny
preklad]
8.        Bod 18
oznámenia o spolupráci
znie
takto:
„Ak
sa
vyskytnú
problémy s prerozdelením
veci,
musia
byť
vyriešené
bezodkladne,
zvyčajne
do
dvoch
mesiacov
od
dátumu
prvej
informácie
zaslanej
sieti, v súlade s článkom 11
[nariadenia
č. 1/2003].
Počas
tohto
obdobia
sa
orgány
hospodárskej
súťaže
budú
snažiť
dosiahnuť
dohodu o možnom
prerozdelení
veci a v prípade
potreby o spôsoboch
súbežného
konania.“
[neoficiálny
preklad]
9.        V bode 19
vyššie
uvedeného
oznámenia
sa
uvádza:
„Vo
všeobecnosti
orgán
alebo
orgány
hospodárskej
súťaže,
ktoré
sa
zaoberajú
vecou
na
konci
obdobia
prerozdelenia,
by
mali v nej
pokračovať
až
do
ukončenia
konania.
Okrem
toho
by
sa
vec
mala
prerozdeliť
po
uplynutí
počiatočného
dvojmesačného
obdobia
na
prerozdelenie
iba
vtedy,
ak
sa v priebehu
konania
podstatne
zmenia
známe
skutkové
okolnosti
veci.“
[neoficiálny
preklad]
10.      Bod 31
znie
takto:
„Všetci
členovia
siete
sa
zaväzujú
zabezpečiť,
aby
sa
prideľovanie
vecí
vykonávalo
rýchlo a efektívne.
Keďže
[nariadenie č. 1/2003]
vytvorilo
systém
súbežných
právomocí,
prideľovanie
veci
medzi
členmi
siete
predstavuje
jednoduché
rozdelenie
práce,
na
základe
ktorého
sa
niektoré
orgány
zdržia
konania.
Prideľovanie
vecí
preto
neznamená,
že
podniky
zúčastňujúce
sa
na
porušení
alebo
dotknuté
porušením
majú
právo
na
to,
aby
ich
prípad
riešil
konkrétny
orgán.“
[neoficiálny
preklad]
11.      V oddiele
3.2
uvedeného
oznámenia s názvom
„Začatie
konania
Komisiou
podľa článku 11
ods. 6
nariadenia
[č. 1/2003]“
sa
vysvetľuje,
ako
funguje
začatie
konania. V uvedenom
oddiele
sa
najmä
vysvetľuje,
že
môžu
nastať
dve
situácie,
pričom
druhá
nastáva,
keď
jeden
alebo
viacero
vnútroštátnych
orgánov
hospodárskej
súťaže
informovalo
sieť,
že
začali
skúmať
konkrétny
prípad.
Druhý
scenár,
ktorý
je v tomto
prípade
relevantný,
je
upravený v bode 54.
Konkrétnejšie bod 54
znie:
„Druhá
situácia
nastáva,
keď
jeden
alebo
viacero
vnútroštátnych
orgánov
hospodárskej
súťaže
informovalo
sieť
podľa článku 11
ods. 3
[nariadenia
č. 1/2003],
že
začali
skúmať
konkrétnu
vec.
Počas
počiatočného
obdobia
prideľovania
(orientačné
obdobie
dvoch
mesiacov,
pozri
odsek
18
vyššie)
môže
Komisia
začať
konanie
podľa článku 11 ods. 6
[nariadenia
č. 1/2003]
po
konzultácii s príslušnými
orgánmi.
Po
fáze
prideľovania
môže
Komisia v zásade
uplatniť článok 11
ods. 6
[nariadenia
č. 1/2003]
len v jednej z týchto
situácií:
…
d)      prijatie
rozhodnutia
Komisie
je
nevyhnutné
na
rozvoj
politiky
hospodárskej
súťaže
[Únie] – najmä
ak
ten
istý
problém
hospodárskej
súťaže
vzniká
vo
viacerých
členských
štátoch – alebo
na
zabezpečenie
účinného
uplatňovania
politiky
hospodárskej
súťaže
[Únie];
…“
III. O odvolaní
12.      Rovnako
ako
vo
veci
Silgan, v ktorej
som
predniesol
svoje
návrhy
12. marca 2026,
hlavným
predmetom
tohto
odvolania
je
fungovanie
systému
spolupráce
medzi
Komisiou a orgánmi
hospodárskej
súťaže
členských
štátov,
ako
je
uvedené v oznámení o spolupráci,
za
konkrétnych
okolností,
keď
sa
žiadosť o prerozdelenie
uskutoční
po
počiatočnej
fáze
prideľovania.
Hoci
argumentácia
spoločností
Silgan a Crown vykazuje
určité
podobnosti,
Crown uvádza
aj
ďalšie
argumenty,
najmä
pokiaľ
ide o výkon
diskrečnej
právomoci
Komisie a zásadu
ochrany
legitímnej
dôvery.
13.      Konkrétnejšie
Crown žiada
Súdny
dvor,
aby
zrušil
napadnutý
rozsudok,
zrušil
sporné
rozhodnutie,
uložil Komisii
povinnosť
nahradiť
trovy oboch konaní alebo subsidiárne vrátil
vec
Všeobecnému
súdu
na ďalšie konanie a rozhodol, že o trovách konania súvisiacich s odvolacím konaním sa rozhodne neskôr.
14.      Komisia a Spolková
republika
Nemecko,
ktorá
vstúpila
do
konania
ako
vedľajšia
účastníčka v prvostupňovom
konaní,
navrhujú
Súdnemu
dvoru,
aby
zamietol
odvolanie a uložil
Crown povinnosť
nahradiť
trovy
konania.
15.      Na
podporu
svojho
odvolania
Crown uvádza
štyri
odvolacie
dôvody,
ktoré
Komisia
spochybňuje.
Prvý
odvolací
dôvod – na
ktorý
sa
tieto
návrhy
zameriavajú,
ako o to
požiadal
Súdny
dvor –,
je
založený
na
nesprávnom
výklade
oznámenia o spolupráci
Všeobecným
súdom,
konkrétne
na bodoch 18 a 19
oznámenia.
Druhý
odvolací
dôvod
je
založený
na
nesprávnom
právnom
posúdení
pri
výklade
povinnosti
Komisie
uviesť
odôvodnenie.
Tretí
odvolací
dôvod
je
založený
na
nesprávnom
právnom
posúdení
Všeobecného
súdu
pri
výklade
zásady
subsidiarity.
Napokon
vo
svojom
štvrtom
odvolacom
dôvode
vytýka
Všeobecnému
súdu,
že
neposúdil
všetky
relevantné
právne
otázky
predložené
spoločnosťou
Crown,
čím
ovplyvnil
jej
právo
na
obhajobu.
16.      Pokiaľ
ide o prvý
odvolací
dôvod,
argumentácia
spoločnosti
Crown sa
delí
na
dve
časti.
17.      Prvá
časť
sa
zakladá
na
nesprávnom
právnom
posúdení
pri
výklade bodov 18 a 19
oznámenia o spolupráci.
Druhá
časť
sa
zakladá
na
nesprávnom
právnom
posúdení
Všeobecného
súdu,
keď
rozhodol,
že
napadnuté
rozhodnutie
je v súlade s oznámením o spolupráci.
A.      Prvá časť prvého odvolacieho dôvodu
18.      Crown spochybňuje bod 63
napadnutého
rozsudku, v ktorom
Všeobecný
súd
dospel k záveru,
že
hoci
je
Komisia
viazaná
oznámením o spolupráci,
toto
oznámenie o spolupráci
nevytvorilo
legitímnu
dôveru,
že k zmene
pridelenia
napriek
tomu
dôjde v dvojmesačnej
lehote
stanovenej v oznámení o spolupráci.
Crown tiež
spochybňuje
záver
Všeobecného
súdu,
že
zmena
skutočností
známych
vo
veci
odôvodňovala
zmenu
prerozdelenia
zo
strany
vnútroštátneho
orgánu
voči
Komisii.
Crown ďalej
tvrdí,
že
na
rozdiel
od
záveru
Všeobecného
súdu
mohla
legitímne
očakávať,
že
Komisia
neakceptuje
zmenu
prerozdelenia
konania
po
tom,
čo
vyšetrovanie
zo
strany
vnútroštátneho
orgánu
trvalo
viac
ako
tri
roky(12). V prvej
časti
prvého
odvolacieho
dôvodu
Crown uvádza
dve
námietky.
19.      Vo
svojej
prvej
námietke
Crown spochybňuje body 47 a 48
napadnutého
rozsudku, v ktorých
Všeobecný
súd
rozhodol,
že
oznámenie o spolupráci
neposkytuje
konkrétne
záruky o skutočnosti,
že
lehota
na
prerozdelenie
nemôže
presiahnuť
dva
mesiace, a že bod 18
nie
je v prejednávanej
veci
relevantný.
Taktiež
sa
sťažuje,
že
podľa
Všeobecného
súdu
dvojmesačná
lehota
uvedená v bode 18
nie
je
záväzná.
20.      Vo
svojej
druhej
námietke
Crown spochybňuje body 49 a 51
napadnutého
rozsudku, v ktorých
Všeobecný
súd
zamietol
jej
výklad bodu 19
druhej
vety
oznámenia o spolupráci,
najmä
výraz
„známe
skutkové
okolnosti
veci“,
ako
reštriktívny.
Podľa
spoločnosti
Crown výraz
„známe
skutkové
okolnosti
veci“ v bode 19
druhej
vete
nezahŕňa
udalosti,
ku
ktorým
došlo
počas
konania,
ale
ktoré
nesúvisia
so
spornou
praxou
nekalej
súťaže,
ako
je
napríklad
reštrukturalizácia
spoločnosti.
1.      O prvej námietke založenej na nesprávnom výklade bodu 18 oznámenia o spolupráci
a)      Tvrdenia Crown
21.      Pokiaľ
ide o prvú
námietku,
Crown tvrdí,
že bod 18
oznámenia o spolupráci
je
relevantný v prejednávanej
veci z dvoch
dôvodov.
Po
prvé
Crown tvrdí,
že
na
rozdiel
od
zistenia
Všeobecného
súdu v bode 48
napadnutého
rozsudku
sa
vnútroštátny
orgán a Komisia
dohodli
na
vyriešení
otázky
prerozdelenia.
Po
druhé
Crown tvrdí,
že bod 18
je
jediný
bod v oznámení o spolupráci, v ktorom
sa
presne
uvádza
časová
požiadavka.
Podľa
spoločnosti
Crown je
preto
tento
bod
relevantný
pri
posudzovaní,
či
je
rozhodnutie
Komisie o prijatí
prerozdelenia v súlade s oznámením o spolupráci.
22.      Okrem
toho
sa
sťažuje,
že
na
rozdiel
od
záveru
Všeobecného
súdu
oznámenie o spolupráci
poskytuje
konkrétne
záruky,
ktoré
by
mohli
vytvoriť
legitímnu
dôveru u dotknutých
podnikov.
Preto
by
sa
podľa
spoločnosti
Crown mal bod 18
vykladať v tom
zmysle,
že
otázky
prerozdelenia
musia
byť
vyriešené
do
dvoch
mesiacov
alebo v lehote
primerane
blízkej
dvom
mesiacom. V tejto
súvislosti
Crown tvrdí,
že
konkrétne
body
oznámenia o spolupráci – body 7,
16,
17,
18 a 31 – vychádzajú z nevyhnutnosti
rýchleho
prerozdelenia
veci. V skutočnosti
Crown tieto
tvrdenia
týkajúce
sa
postupu
prerozdelenia
ďalej
nerozvádza.
23.      Okrem
toho
sa
Crown vo
svojej
odpovedi
odvoláva
na bod 72
oznámenia,
podľa
ktorého
sa
orgány
hospodárskej
súťaže
členských
štátov
zaviazali
dodržiavať
zásady
stanovené v oznámení, a spochybňuje,
že
na
rozdiel
od
toho,
čo
Komisia
tvrdí
vo
svojich
podaniach,
je
oznámenie
pre
členské
štáty
záväzné.
b)      Analýza
24.      Ako
som
uviedol v bodoch 17 a 18
mojich
návrhov
vo
veci
Silgan,
oznámenie o spolupráci,
ktoré
je
nástrojom
tzv. soft
law,
slúži
ako
návod
na
koordináciu
spolupráce a prideľovania
vecí
medzi
Komisiou a orgánmi
hospodárskej
súťaže
členských
štátov.
25.      Treba
poznamenať,
že
oznámenie o spolupráci
sa
líši
od
iných
nástrojov
tzv. soft
law prijatých v oblasti
hospodárskej
súťaže(13) v tom,
že
je
určené
na
reguláciu
fungovania
Európskej
siete
pre
hospodársku
súťaž a prideľovania
vecí(14). Bod 1 oznámenia o spolupráci
spresňuje,
že
Európska
sieť
pre
hospodársku
súťaž
je
fórom
pre
diskusiu a spoluprácu
pri
uplatňovaní a presadzovaní
politiky v oblasti
hospodárskej
súťaže.
Ako
rozhodol
Súdny
dvor, z toho
vyplýva,
že
oznámenie o spolupráci
nie
je
pre
členské
štáty
záväzné(15).
Súdny
dvor
tiež
objasnil,
že
skutočnosť,
že
vnútroštátne
orgány
sa
formálne
zaviazali
dodržiavať
zásady
obsiahnuté v oznámení o spolupráci,
ako
je
uvedené v bode 72,
nemení
právnu
silu
samotného
oznámenia(16).
Tvrdenie
spoločnosti
Crown,
že
oznámenie o spolupráci
je
pre
členské
štáty
záväzné,
sa
preto
musí
zamietnuť.
26.      Je
pravda,
že
podľa
ustálenej
judikatúry
Súdneho
dvora
sa
Komisia
obmedzuje
pri
výkone
svojej
diskrečnej
právomoci
prostredníctvom
nástrojov
tzv. soft
law a nemôže
sa
odchýliť
od
obsahu
tohto
oznámenia
bez
porušenia
všeobecných
právnych
zásad,
najmä
zásady
rovnosti
zaobchádzania a zásady
ochrany
legitímnej
dôvery(17).
Právo
domáhať
sa
uplatnenia
legitímnej
dôvery
však
predpokladá,
že
príslušné
orgány
Únie
poskytli
dotknutému
subjektu
presné,
bezpodmienečné a zhodujúce
sa
záruky
pochádzajúce z oprávnených a spoľahlivých
zdrojov(18).
27.      V tomto
odvolaní
Crown tvrdí,
že
oznámenie o spolupráci
vytvorilo
legitímnu
dôveru,
že
vec
bude
bezodkladne
prerozdelená.
Vo
svojej
odpovedi
Crown objasňuje,
že
oznámenie o spolupráci
vytvára
pre
spoločnosti
legitímnu
dôveru,
že
Komisia
bude
konať v súlade s oznámením o spolupráci.
28.      Konštatujem,
že,
ako
je
uvedené v bode 4
oznámenia o spolupráci,
konzultácie a výmeny
informácií,
ktoré
prebiehajú v rámci
siete,
sa
týkajú
iba
zodpovedných
verejných
orgánov a neovplyvňujú
práva
ani
povinnosti
spoločností.
29.      Z toho
podľa
môjho
názoru
vyplýva,
že
plnenie
„presn[ých],
bezpodmienečn[ých] a zhodujúc[ich]
sa
záruk
pochádzajúc[ich] z oprávnených a spoľahlivých
zdrojov“
by
malo
byť
prispôsobené,
pričom
by
sa
mal
zohľadniť
najmä
kontext,
do
ktorého
je
nástroj
tzv. soft
law vložený(19). V prejednávanej
veci,
ako
je
uvedené v bode
25
vyššie,
je
oznámenie o spolupráci
určené
na
reguláciu
mechanizmu
spolupráce v rámci
Európskej
siete
pre
hospodársku
súťaž.
Poznamenávam
však,
že z napadnutého
rozsudku
nevyplýva,
že
Crown dostala
uistenie,
že
lehota
na
prerozdelenie
bude
dva
mesiace.
30.      Crown však
tvrdí,
že z bodov 7,
16,
17,
18 a 31
oznámenia o spolupráci
vyplýva
potreba
zabezpečiť
rýchle a efektívne
prerozdelenie.
Na
podporu
svojho
tvrdenia
Crown cituje
rozsudok z 9. februára
2022,
Sped‑Pro/Komisia
(T‑791/19,
EU:T:2022:67).
31.      Poznamenávam,
že
táto
námietka
je
neodôvodnená. V bode 47
napadnutého
rozsudku
Všeobecný
súd
správne
dospel k záveru,
že
oznámenie o spolupráci
nevytvára
žiadnu
konkrétnu
záruku,
že
lehota
na
pridelenie
veci
nemôže
presiahnuť
dva
mesiace.
Podľa
môjho
názoru
by
sa bod 7 mal
vykladať v spojení s bodom 6,
ktorý
odkazom
na bod 18
konkrétne
odkazuje
na
možnosť
prerozdelenia
veci
iba v počiatočnej
fáze
konania. Body 16 a 17
upravujú
spôsoby
spolupráce
medzi
členmi
Európskej
siete
pre
hospodársku
súťaž. Bod 31
sa
však
odvoláva
na
prideľovanie
vecí,
pričom
sa v ňom
uvádza,
že
prideľovanie
sa
musí
vykonať
rýchlo a efektívne a že
predstavuje
„jednoduchú
deľbu
práce“
medzi
členmi
Európskej
siete
pre
hospodársku
súťaž.
32.      Pokiaľ
ide o bod 18,
poznamenávam,
že
Všeobecný
súd v bode 48
napadnutého
rozsudku
správne
rozhodol,
že
použitie
výrazu
„v zásade“ v bode 18
naznačuje,
že
dvojmesačná
lehota
nie
je
záväzná a že v každom
prípade bod 18
oznámenia o spolupráci
nie
je v prejednávanej
veci
relevantný. V tejto
súvislosti
odkazujem
na
úvahy
uvedené v bode 43
mojich
návrhov
vo
veci
Silgan.
33.      Pokiaľ
ide o rozsudok z 9. februára
2022,
Sped‑Pro/Komisia
(T‑791/19,
EU:T:2022:67),
tento
odkaz
nie
je
podľa
môjho
názoru v prejednávanej
veci
relevantný.
Uvedená
judikatúra
sa
týka
okolnosti,
za
ktorej
Komisia
zamietla
sťažnosť
podľa článku 7 ods. 2
nariadenia
č. 773/2004(20), pretože
sa
domnievala,
že
vnútroštátny
orgán
hospodárskej
súťaže
bol
vhodnejší
na
preskúmanie
sťažnosti.
Všeobecný
súd
po
tom,
čo
okrem
iného
konštatoval,
že
medzi
podaním
sťažnosti a prijatím
napadnutého
rozhodnutia
uplynuli
približne
dva
roky a deväť
mesiacov,
dospel k záveru,
že
odôvodnenie
uvedené v napadnutom
rozhodnutí
bolo
súhrnné.
Všeobecný
súd
ďalej
nepovažoval
za
potrebné s konečnou
platnosťou
rozhodnúť o tom,
či
Komisia
porušila
svoju
povinnosť
vybaviť
sťažnosť v primeranej
lehote.
Namiesto
toho
sa
zameral
na
otázku,
či
údajné
porušenie
primeranej
lehoty
porušilo
právo
dotknutého
podniku
na
obhajobu(21). Z toho
vyplýva,
že
táto
judikatúra
nemá
vplyv
na
rýchlosť
prerozdelenia
vecí,
na
ktoré
sa
vzťahuje
oznámenie o spolupráci, a nepodporuje
názor,
že
oznámenie o spolupráci
stanovuje
záväznú
lehotu.
34.      Napokon
pokiaľ
ide o tvrdenie
spoločnosti
Crown,
že
na
základe
oznámenia o spolupráci
mohla
Crown legitímne
očakávať,
že
Komisia
neakceptuje
pridelenie
veci
po
tom,
čo
vyšetrovanie
vnútroštátneho
orgánu
trvalo
viac
ako
tri
roky,
stačí
poznamenať,
že v bode 31
oznámenia o spolupráci
sa
uvádza,
že
„pridelenie
vecí
neznamená,
že
podniky
zúčastňujúce
sa
na
porušení
alebo
dotknuté
porušením
získavajú
právo
na
to,
aby
ich
prípad
riešil
konkrétny
orgán“(22).
35.      Z toho
vyplýva,
že
prvá
námietka
prvej
časti
prvého
odvolacieho
dôvodu
musí
byť
podľa
môjho
názoru
zamietnutá.
2.      O druhej námietke založenej na nesprávnom výklade bodu 19 oznámenia o spolupráci
a)      Tvrdenia Crown
36.      Pokiaľ
ide o druhú
námietku,
ktorá
sa
týka
nesprávneho
výkladu bodu 19
oznámenia o spolupráci,
Crown spochybňuje body 49 a 51
napadnutého
rozsudku, v ktorých
Všeobecný
súd
zamietol
výklad
spoločnosti
Crown,
že
pojem
„známe
skutkové
okolnosti
veci“
by
sa
mal
chápať
len
ako
odkaz
na
porušenia
ustanovení
práva
hospodárskej
súťaže, a nie
na
udalosti,
ku
ktorým
došlo
počas
konania,
ako
je
napríklad
reštrukturalizácia
podnikov.
Všeobecný
súd
však
rozhodol,
že
uvedený
pojem
by
sa
mal
chápať
ako
odkaz
na
akúkoľvek
relevantnú
skutočnosť,
ktorá
sa
objaví
počas
konania(23).
37.      Podľa
spoločnosti
Crown by
výklad
Všeobecného
súdu
znamenal,
že
prerozdelenie
uvedené v bode 19
oznámenia o spolupráci
by
bolo
možné
za
každých
okolností.
Všeobecný
súd
mal
namiesto
kontextového bodu 19
výkladu
prijať
historický,
teleologický a systematický
výklad.
38.      Pokiaľ
ide o kontextový
výklad,
Crown spochybňuje bod 51
napadnutého
rozsudku, v ktorom
Všeobecný
súd
poznamenáva,
že z bodu 54
oznámenia o spolupráci
vyplýva,
že
Komisia
môže
začať
konanie
podľa článku 11
ods. 6
nariadenia
č. 1/2003 z konkrétnych
dôvodov,
ktoré
presahujú
rámec
skutkových
okolností
relevantných
pre
určenie
porušenia
práva
hospodárskej
súťaže.
Podľa
spoločnosti
Crown rozhodnutie
Všeobecného
súdu
podporuje
široký
výklad bodu 19.
Tento
bod
sa
namiesto
toho
týka
vývoja
skutočností,
ktoré
sú
predmetom
vyšetrovania
vnútroštátneho
orgánu,
zatiaľ
čo v bode 54
sa
uvádzajú
prípady,
ktoré
odôvodňujú
prerozdelenie
na
Komisiu z dôvodov
súvisiacich s vykonávaním
politík. V dôsledku
toho
by
sa
podľa
spoločnosti
Crown mali
prípady
uvedené v odseku
54
odlišovať
od
známych
skutkových
okolností
veci,
na
ktoré
sa
odkazuje v bode 19.
39.      Pokiaľ
ide o historický
výklad,
Crown tvrdí,
že
prípravné
práce
na
nariadení
č. 1/2003,
najmä
vzhľadom
na článok 11
ods. 6,
naznačujú,
že bod 19 oznámenia o spolupráci
mal
zahŕňať
len
prerozdelenia
na
základe
skutočností
pôvodne
zdieľaných s Európskou
sieťou
pre
hospodársku
súťaž
podľa článku 11
nariadenia
č. 1/2003.
40.      Crown ďalej
tvrdí,
že
oznámenie o spolupráci
by
sa
malo
vykladať s ohľadom na základné
zásady
Únie,
zásadu
právnej
istoty a zásadu
procesnej
autonómie.
Konkrétne
tvrdí,
že
výklad bodu 19 v tom
zmysle,
že
vnútroštátne
orgány a Komisia
sa
môžu
dohodnúť
na
prerozdelení
konaní,
ak
vnútroštátne
pravidlá
nie
sú
dostatočné
na
zabezpečenie
uplatňovania
účinných
sankcií,
porušuje
tieto
zásady.
b)      Analýza
41.      Pokiaľ
ide o tvrdenie
spoločnosti
Crown,
že z doslovného
výkladu
vyplýva,
že
podstatná
zmena
známych
skutkových
okolností
veci
uvedená v bode 19
sa
vzťahuje
iba
na
porušenia
práva
hospodárskej
súťaže, a nie
na
skutkové
okolnosti,
ku
ktorým
došlo
počas
konania,
ako
je
napríklad
reštrukturalizácia
podniku,
odkazujem
na
úvahy
uvedené v bode 36
mojich
návrhov
vo
veci
Silgan.
Stručne
zhrnuté,
vyjadril
som
názor,
že
reštrukturalizácia
podniku
spadá
pod
vymedzenie
podstatnej
zmeny
známych
skutkových
okolností
veci.
Zastávam
názor,
že
reštrukturalizácia,
hoci
by
sa
mala
považovať
za
možný
prostriedok
na
zlepšenie
obchodného a strategického
postavenia
akejkoľvek
spoločnosti
na
trhu,
prináša
so
sebou
podstatné
zmeny
pre
spoločnosti,
ktoré
porušujú
pravidlá.
42.      Pokiaľ
ide o tvrdenie
založené
na
kontextovom
výklade,
nie
som
presvedčený
argumentáciou,
že bod 54
sa
odchyľuje
od bodu 19
oznámenia o spolupráci. V tejto
súvislosti
odkazujem
na
úvahy k bodom 19 a 54
oznámenia o spolupráci v bodoch 27 a 45
mojich
návrhov
vo
veci
Silgan.
Na
účely
týchto
návrhov
len
poznamenávam,
že
skutočnosť,
že bod 19
sa
odvoláva
na
okolnosť,
za
ktorej
sa v priebehu
konania a v každom
prípade
po
počiatočnej
fáze
prideľovania
podstatne
zmenia
známe
skutkové
okolnosti
veci,
nebráni
použitiu bodu 54.
Inými
slovami,
ak
podstatná
zmena
skutkových
okolností v danom
konaní
ohrozuje
účinné
uplatňovanie
práva
hospodárskej
súťaže
EÚ(24),
uplatňuje
sa bod 54. V tejto
súvislosti
poznamenávam,
že
Crown tvrdí,
že
prípady
uvedené v bode 54
nezahŕňajú
tie, v ktorých
môže
Komisia
začať
konanie
podľa článku 11
ods. 6
nariadenia
č. 1/2003 s cieľom
riešiť
legislatívne
nedostatky v uplatniteľnom
vnútroštátnom
práve.
Táto
argumentácia
je
podľa
môjho
názoru
neodôvodnená. V tomto
bode
odkazujem
na
úvahy
uvedené v mojich
návrhoch
vo
veci
Silgan v bodoch 30
až
32.
43.      Pokiaľ
ide o tvrdenie
založené
na
historickom
výklade,
poznamenávam,
že
toto tvrdenie
nepreukazuje,
ako
možno z obáv,
ktoré
vyjadrili
členské
štáty v súvislosti s článkom 11
ods. 6
nariadenia
č. 1/2003,
vyvodiť,
že
účelom bodu 19
je
umožniť
prerozdelenie
iba v prípade
vývoja
skutkových
okolností
pôvodne
poskytnutých
členom
Európskej
siete
pre
hospodársku
súťaž
podľa článku 11
nariadenia
č. 1/2003.
44.      Pokiaľ
ide o tvrdenie
týkajúce
sa
teleologického
výkladu,
Crown spochybňuje,
že
výklad
Všeobecného
súdu
nie
je
podložený
teleologickým
výkladom. V tejto
súvislosti
Crown tvrdí,
že
výklad
Všeobecného
súdu
je v rozpore s cieľom
oznámenia o spolupráci a nariadenia
č. 1/2003,
ktorým
je
zabezpečiť
rýchle a efektívne
prideľovanie
vecí v rámci
Európskej
siete
pre
hospodársku
súťaž.
Poznamenávam,
že
tvrdenie
spoločnosti
Crown nepreukazuje,
ako
je
výklad
Všeobecného
súdu v rozpore s cieľom
oznámenia o spolupráci
aj
nariadenia
č. 1/2003. V každom
prípade
je
tvrdenie
spoločnosti
Crown podľa
môjho
názoru
tiež
neopodstatnené.
Ako
je
uvedené v odôvodnení
8
nariadenia
č. 1/2003,
cieľom
tohto
nariadenia
je
„zabezpečiť
účinné
uplatňovanie
pravidiel
hospodárskej
súťaže
[Únie] a riadne
fungovanie
mechanizmu
spolupráce“.
45.      Pokiaľ
ide o sťažnosti
týkajúce
sa
porušenia
zásady
právnej
istoty,
procesnej
autonómie a základných
zásad
Únie,
treba v prvom
rade
poznamenať,
že
sú
neodôvodnené.
Taktiež
poznamenávam,
ako
uviedla
aj
Komisia
vo
svojich
vyjadreniach,
že
Crown vo
svojom
odvolaní
nijako
neidentifikuje
sporné
prvky
napadnutého
rozsudku,
ani
netvrdí,
že
napadnutý
rozsudok
porušuje
tieto
zásady.
Vo
svojich
tvrdeniach
Crown iba
tvrdí,
že
oznámenie o spolupráci
by
sa
malo
vykladať v súlade s týmito
zásadami.
Napadnutý
rozsudok
navyše
neobsahuje
žiadnu
stopu
po
akejkoľvek
diskusii o porušení
týchto
zásad.
46.      Najmä
tvrdenia,
na
ktorých
Crown zakladá
svoje
sťažnosti
týkajúce
sa
zásady
právnej
istoty,
sú
neopodstatnené.
Crown sa
odvoláva
na
prípravné
práce k nariadeniu
č. 1/2003 a odôvodnenie
38
tohto
nariadenia, v ktorom
sa
uvádza,
že
právna
istota
prispieva k podpore
inovácií a investícií, s tvrdením,
že bod 19
oznámenia o spolupráci
by
sa
mal
vykladať
reštriktívne.
47.      Poznamenávam,
že
odôvodnenie
38
nariadenia
č. 1/2003
výslovne
odkazuje
na
okolnosti, v ktorých
existuje
neistota v súvislosti s novými
alebo
nevyriešenými otázkami
týkajúcimi
sa
uplatňovania
ustanovení
práva
hospodárskej
súťaže(25). V takýchto
prípadoch,
ako
je
uvedené v odôvodnení
38,
môžu
podniky
získať
neformálne
usmernenie
od
Komisie.
Toto
odôvodnenie
však
nie
je
relevantné
pre
toto
odvolanie.
48.      Tvrdenia
založené
na
porušení
zásady
procesnej
autonómie
sú v tomto
kontexte
zjavne
irelevantné,
už
len z dôvodu,
že
toto
odvolanie
sa
netýka
procesnej
autonómie.
Tvrdenie
založené
na
tom,
že
až
do
prijatia
smernice
2019/1,
ktorá
orgánom
hospodárskej
súťaže
členských
štátov
priznáva
právomoci v oblasti
účinnejšieho
presadzovania
práva(26),
neboli
pravidlá
týkajúce
sa
uplatňovania článku 101 ZFEÚ harmonizované, v kontexte
tohto
odvolania
tiež
zjavne
nie
je
relevantné.
Crown tvrdí,
že v čase
prerozdelenia
konania
otázka
zodpovednosti
materských
spoločností a právnych
nástupcov
nespadala
do
pôsobnosti
práva
Únie;
preto
bol
postup
upravený
nemeckým
vnútroštátnym
právnym
poriadkom.
Vo
svojej
odpovedi
Crown objasňuje
skutočnosť,
že
Komisia
tým,
že
začala
konanie s cieľom
odstrániť
legislatívne
medzery v nemeckom
práve,
prekročila
jej
diskrečnú
právomoc.
49.      Poznamenávam,
že
toto
tvrdenie
je
zjavne
neopodstatnené,
pretože
je v rozpore
nielen s mechanizmom
spolupráce
zavedeným
nariadením
č. 1/2003(27), ale
aj s cieľom
tohto
nariadenia, a to
zabezpečiť
účinné
presadzovanie
práva
hospodárskej
súťaže
Únie.
Okrem
toho
analogicky v rozsudku z 2. októbra
2024,
Silgan Holdings a i./Komisia
(T‑589/22,
EU:T:2024:662),
Všeobecný
súd
rozhodol,
že
Komisia
mala
právomoc
na
zabezpečenie
sledovania
cieľa
nariadenia
č. 1/2003(28).
50.      Okrem
toho
Crown vo svojej argumentácii odkazuje
na bod 67(29) rozsudku z 9. februára
2022,
Sped‑Pro/Komisia
(T‑791/19,
EU:T:2022:67). Takýto odkaz
je podľa môjho názoru
založený
na
nesprávnom
výklade. V uvedenom
bode
Všeobecný
súd
zdôraznil
potrebu
účinnej
súdnej
ochrany
zo
strany
členských
štátov a skutočnosť,
že
Komisii
neprináleží
naprávať
medzery v súdnej
ochrane
na
vnútroštátnej
úrovni
začatím
vyšetrovania.
Táto
judikatúra
nie
je
relevantná v situácii,
akou
je
situácia v tomto
odvolaní,
kde
by
po
prvé
legislatívne
medzery v oblasti
sankcií
neumožnili
uplatnenie
účinných
sankcií
voči
podnikom
porušujúcim
predpisy a po
druhé
Komisia
sa
na
žiadosť
vnútroštátneho
orgánu
rozhodla
začať
konanie.
51.      Pokiaľ
ide o tvrdenia,
podľa
ktorých
by
sa
oznámenie o spolupráci
malo
vykladať v súlade
so
základnými
zásadami
Únie,
poznamenávam,
že
tieto
tvrdenia
sú
založené
na
nesprávnom
výklade
napadnutého
rozsudku.
Crown tvrdí,
že
výklad bodu 19
Všeobecným
súdom
obchádza
legislatívne
rozhodnutie
členského
štátu,
keď
Komisia a vnútroštátny
orgán
hospodárskej
súťaže
usúdili,
že
vnútroštátne
pravidlá
bránia
uplatňovaniu
ustanovení
práva
hospodárskej
súťaže.
Ako
už
bolo
uvedené,
treba
poznamenať,
že v kontexte
tohto
odvolania
by
medzery v nemeckom
legislatívnom
systéme
neumožnili
účinné
uplatnenie
sankcií
voči
spoločnostiam,
ktoré
sa
dopustili
porušenia,
po
vykonanej
reštrukturalizácii
podniku(30).
Bolo
by
to
na
úkor
cieľa
zabezpečenia
účinného
presadzovania
práva
Únie v oblasti
hospodárskej
súťaže.
52.      Z uvedeného
vyplýva,
že
druhá
námietka
prvej
časti
prvého
odvolacieho
dôvodu
musí
byť
podľa
môjho
názoru
zamietnutá.
B.      Druhá časť prvého odvolacieho dôvodu
1.      Tvrdenia Crown
53.      V druhej
časti
svojho
prvého
odvolacieho
dôvodu
Crown tvrdí,
že
Všeobecný
súd
sa v napadnutom
rozsudku
dopustil
nesprávneho
právneho
posúdenia
tým,
že
rozhodol,
že
sporné
rozhodnutie
je v súlade s oznámením o spolupráci.
Spochybňuje bod 61
napadnutého
rozsudku, v ktorom
Všeobecný
súd
rozhodol,
že
Crown nemôže
kritizovať
Komisiu
za
to,
že
vnútroštátny
orgán
vyšetroval
vec
počas
určitého
obdobia a následne
požiadal
Komisiu,
aby
vec
pridelila
jej.
Ďalej
tvrdí,
že
podľa bodu 17
oznámenia o spolupráci
mal
vnútroštátny
orgán
bezodkladne
oznámiť
Komisii
všetky
podstatné
zmeny
známych
skutkových
okolností
veci.
Podľa
spoločnosti
Crown mala
preto
Komisia
po
prijatí
žiadosti o pridelenie
veci – keďže
už
bola
informovaná o podstatných
zmenách – zvážiť,
či
pridelenie
akceptuje. V každom
prípade
Crown pripomína,
že
skutkové
okolnosti
prípadu
neprešli
vývojom,
ktorý
by
odôvodňoval
následné
pridelenie, a že
dvojmesačná
lehota
nebola
dodržaná.
54.      Crown tiež
poukazuje
na
podozrenia,
že
kartel
mohol
ovplyvniť
aj
iné
členské
štáty.
Ako
uviedla
Spolková
republika
Nemecko
vo
svojich
vyjadreniach,
vyšetrovanie
vedené
vnútroštátnym
orgánom
odhalilo
náznaky
porušenia
antitrustových právnych
predpisov
vo
viacerých
členských
štátoch.
Podľa
spoločnosti
Crown však
tieto
podozrenia
nemohli
odôvodniť
oneskorenú
žiadosť o pridelenie
veci
Komisii.
55.      Vo
svojich
vyjadreniach
Komisia
tvrdí,
že
ju
nemožno
kritizovať
za
to,
že
nezačala
konanie
pred
prijatím
žiadosti
od
vnútroštátneho
orgánu v júni
2017.
Okrem
toho
podľa
Komisie
nie
je
jasné,
ako
mohla
mať
skutočnosť,
že
vnútroštátny
orgán
vedel o určitých
skutočnostiach
od
začiatku
vyšetrovania,
akýkoľvek
vplyv
na
začatie
konania
Komisiou v skoršej
fáze.
2.      Analýza
56.      Najprv
treba
poznamenať,
že v druhej
časti
prvého
odvolacieho
dôvodu
sa
Crown podľa
môjho
názoru
nejasne
odvoláva
na
dĺžku
vyšetrovania
zo
strany
vnútroštátneho
orgánu,
ako
aj
na
oneskorené
začatie
konania
zo
strany
Komisie.
57.      Pokiaľ
ide o tvrdenie
založené
na bode 17
oznámenia o spolupráci,
nie
je
presvedčivé v tom,
ako
by
skutočnosť,
že
Komisia
už
mohla
vedieť o priebehu
konania,
mohla
ovplyvniť
rýchlosť
pridelenia
konania
Komisii.
Ako
je
uvedené v bode 50
vyššie,
legislatívne
medzery
vo
vnútroštátnom
práve
nemohli
zabezpečiť
účinné
presadzovanie
práva
hospodárskej
súťaže
Únie.
58.      Tvrdenie
založené
na
podozreniach z kartelu,
do
ktorého
boli
zapojené
aj
iné
členské
štáty,
je
tiež
nepresvedčivé.
Nie
je
jasné,
aký
by
to
malo
vplyv
na
dĺžku
vyšetrovania
zo
strany
vnútroštátneho
orgánu
alebo
na
dátum,
kedy
Komisia
začala
konanie.
59.      Preto
sa
domnievam,
že
druhá
časť
prvého
odvolacieho
dôvodu
je
neodôvodnená a musí
byť
zamietnutá.
IV.    Návrh
60.      Vzhľadom
na
vyššie
uvedené
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
prvý
odvolací
dôvod
zamietol.
1      Jazyk prednesu: taliančina.
2      Rozhodnutie
Komisie
C(2022) 4761
final z 12. júla
2022
vo
veci
AT.40522
je k dispozícii
na
adrese:
https://ec.europa.eu/competition/antitrust/cases1/202307/AT_40522_8986595_2868_7.pdf
3      Pre
podrobnejšie
vysvetlenie
skutkového
rámca
prejednávanej
veci
odkazujem
na body 2 až
11
napadnutého
rozsudku.
4      Nemecký
zákonodarca
potom
medzery
riešil
zavedením článku 81
prostredníctvom
deviateho
dodatku
zákona
Neuntes Gesetz zur Änderung des Gesetz gegen Wettbewerbsbeschränkungen (deviata zmena zákona
proti
obmedzovaniu
hospodárskej
súťaže),
Bundesgesetzblatt Jahrgang 2017
Teil I
Nr. 33,
ausgegeben zu Bonn
am 8.
Juni 2017.
5      V tom
istom
rozhodnutí
Komisia
zistila,
že
porušenia
sa
dopustili
aj
spoločnosti
Silgan Holdings,
Inc.,
Silgan Holdings
Austria GmbH,
Silgan International
Holdings
BV,
Silgan Metal
Packaging Distribution GmbH a Silgan White Cap
Manufacturing GmbH (spolu
ďalej
len
„Silgan“) a týmto
spoločnostiam
tiež
uložila
pokutu.
Spoločnosť
Silgan sa
tiež
odvolala
proti
spornému rozhodnutiu
na
Všeobecný
súd,
ale
odvolanie
bolo
zamietnuté
rozsudkom z 2. októbra
2024,
Silgan Holdings a i./Komisia
(T‑589/22,
EU:T:2024:662). V súčasnosti
je
na
Súdnom
dvore
prerokúvané
odvolanie
spoločností
Silgan,
ktorým
sa
domáhajú
zrušenia
rozsudku
Všeobecného
súdu
vo
veci C‑845/24 P Silgan Holdings a i./Komisia
(ďalej
len
„vec
Silgan“), v ktorej
som
predniesol
svoje
návrhy
12. marca 2026. V týchto
návrhoch
sa
obmedzím
len
na
argumenty,
ktoré
uviedla
Crown.
6      Ú. v. EÚ C 298,
2006,
s. 17.
7      Oznámenie Komisie o vedení konania o urovnaní s cieľom prijať rozhodnutia podľa článku 7 a článku 23 nariadenia Rady (ES) č. 1/2003 v prípadoch kartelov (Ú. v. EÚ C 167, 2008, s. 1).
8      Nariadenie
Rady
(ES)
č. 1/2003
zo
16. decembra
2002 o vykonávaní
pravidiel
hospodárskej
súťaže
stanovených v článkoch 81 a 82
zmluvy
(Ú. v. ES L 1,
2003, s. 1),
naposledy
zmenené
nariadením
Rady
(ES)
č. 487/2009 z 25. mája
2009
(Ú. v. ES L 148,
2009,
s. 1).
9      Pozri bod 3 oznámenia Komisie o spolupráci v rámci siete orgánov pre hospodársku súťaž [neoficiálny preklad] (Ú. v. EÚ C 101, 2004, s. 43).
10      Pozri bod 1 oznámenia o spolupráci.
11      Pre
úplnosť
dodávam,
že
s výnimkou talianskej verzie, ostatné
jazykové
verzie bodu 6 oznámenia o spolupráci
sa
všetky
odvolávajú
na body 8 až
15.
12      Poznamenávam,
že v prvom
odvolacom
dôvode
Crown toto
tvrdenie
nerozvinula.
Namiesto
toho
sa
tvrdenia
spoločnosti
Crown zameriavajú
na
skutočnosť,
že
oznámenie o spolupráci
by
vytvorilo
legitímnu
dôveru,
že k opätovnému
prerozdeleniu
konania
malo
dôjsť v dvojmesačnej
lehote.
13      Napríklad
oznámenie
Komisie o oslobodení
od
pokút a znížení
pokút v kartelových
prípadoch
je
naopak
určené
hospodárskym
subjektom.
Súdny
dvor
však
vo
svojom
rozsudku z 28. júna
2005,
Dansk Rørindustri a i./Komisia
(C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P – C‑208/02 P a C‑213/02 P,
EU:C:2005:408),
potvrdil,
že
hospodárske
subjekty
nemôžu
mať
legitímnu
dôveru v daný
postup,
keďže v oblasti
práva
hospodárskej
súťaže
má
Komisia
„priestor
pre
voľnú
úvahu,
ktorý
jej
umožňuje
kedykoľvek
zvýšiť
všeobecnú
výšku
pokút v rozsahu
uvedenom v nariadení
č. 17
[prvé vykonávacie nariadenie k článkom 85 a 86 Zmluvy (Ú. v. ES č. 13, 1962, s. 204)],
ak
je
to
potrebné
na
zabezpečenie
realizácie
politiky
[Únie] v oblasti
hospodárskej
súťaže“
(bod 191).
14      Pozri najmä body 1 a 3 oznámenia o spolupráci.
15      Pozri
rozsudok z 20. januára
2016,
DHL
Express
(Taliansko)
a DHL
Global Forwarding (Taliansko)
(C‑428/14,
EU:T:2016:27,
bod 33).
16      Tamže, bod 43.
17      Pozri analogicky
rozsudok z 13. decembra 2012, Expedia (C‑226/11, EU:C:2012:795, bod 28).
18      Pozri rozsudky z 12. januára 2017, Timab Industries a CFPR/Komisia (C‑411/15 P, EU:C:2017:11, bod 134), a z 9. októbra 2025, On Air Media Professionals a Different Media (C‑416/24 a C‑417/24, EU:C:2025:765, bod 60).
19      V tejto súvislosti poznamenávam, že Komisia vo svojich písomných vyjadreniach považuje body 42 a 43 napadnutého rozsudku za právne nesprávne. Podľa Komisie Všeobecný súd rozhodol, že oznámenie o spolupráci je pre Komisiu záväzné vo vzťahu k odvolateľom a že body 18 a 19 oznámenia o spolupráci nezakladajú legitímnu dôveru. Komisia preto žiada Súdny dvor, aby nahradil právne odôvodnenie v bodoch 42 a 43. Vzhľadom na citovanú judikatúru a úvahy uvedené v bodoch 24 až 29 vyššie sa však domnievam, že žiadosť Komisie by sa mala zamietnuť.
20      Nariadenie Komisie (ES) č. 773/2004 zo 7. apríla 2004, ktoré sa týka vedenia konania Komisiou podľa článkov 81 a 82 Zmluvy o založení ES (Ú. v. EÚ L 123, 2004, s. 18; Mim. vyd. 08/003, s. 81).
21      Bod 29.
22      Pozri rozsudok zo 17. decembra 2014, Si.mobil/Komisia (T‑201/11, EU:T:2014:1096, bod 39). Pozri v tomto zmysle rozsudok z 20. apríla 2023, Amazon.com a i./Komisia (C‑815/21 P, EU:C:2023:308, bod 35).
23      Bod 51 napadnutého rozsudku.
24      Pozri bod 54 písm. d)
druhú možnosť oznámenia o spolupráci.
25      Odôvodnenie 38 nariadenia č. 1/2003 znie takto: „Právna istota podnikov pôsobiacich podľa súťažných pravidiel spoločenstva prispieva k podpore inovácií a investícií. V prípadoch, v ktorých vzniká skutočná neistota, pretože predstavujú nové alebo neriešené otázky vo vzťahu k uplatňovaniu týchto pravidiel, jednotlivé podniky môžu požadovať neformálne poradenstvo od Komisie. Toto nariadenie nemá vplyv na spôsobilosť Komisie poskytovať takéto neformálne poradenstvo.“
26      Smernica Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2019/1 z 11. decembra 2018 o posilnení právomocí orgánov na ochranu hospodárskej súťaže v členských štátoch na účely účinnejšieho presadzovania práva a o zabezpečení riadneho fungovania vnútorného trhu (Ú. v. EÚ L 11, 2019, s. 3).
27      Pozri rozsudok z 11. júna 2009, X BV (C‑429/07, EU:C:2009:359), v ktorom Súdny dvor rozhodol, že: „[n]a účely zabezpečenia koherentného uplatňovania pravidiel hospodárskej súťaže v členských štátoch, bol v kapitole IV nariadenia č. 1/2003 stanovený mechanizmus spolupráce medzi Komisiou, vnútroštátnymi orgánmi hospodárskej súťaže, ako aj súdmi členských štátov“ (bod 20).
28      Pozri bod 60.
29      Konštatujem, že poznámka pod čiarou 50 odvolania odkazuje na bod 27 citovaného rozsudku. Správnym bodom je však bod 67.
30      Pozri
rozsudok
zo
14. júna
2011,
Pfleiderer (C‑360/09,
EU:C:2011:389), v ktorom
Súdny
dvor
rozhodol,
že
členské
štáty
„musia
zabezpečiť,
aby
pravidlá,
ktoré
stanovia
alebo
uplatňujú,
nezasahovali
do
účinného
uplatňovania článkov 101 ZFEÚ a 102 ZFEÚ“
(bod 24).
Pozri
tiež
rozsudok z 30. januára
2025,
Caronte & Tourist (C‑511/23,
EU:C:2025:42, bod 62).