Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
ANDREA BIONDI
esitatud 26. veebruaril 2026(1)
Kohtuasi C‑802/24
NV Reibel
versus
JSC VO Stankoimport
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Svea hovrätt (Svea apellatsioonikohus, Rootsi))
Eelotsusetaotlus – Piiravad meetmed seoses Venemaa tegevusega, mis destabiliseerib olukorda Ukrainas – Kahesuguse kasutusega kauba ekspordi keeld – Ekspordilitsentsi andmata jätmine, mis mõjutab lepingu täitmist – Ettemakse tagasimaksmisest keeldumine – Vahekohtusse pöördumine – Muudetud määruse nr 833/2014 artikkel 11 – Mõiste „nõue, mida ei tohi rahuldada“ – Võimalus lahendada piiravate meetmetega seotud vaidlusi vahekohtus – Kohtulik kontroll vahekohtuotsuste üle – Ulatus – Liidu avalik kord – Põhjapanev tähtsus liidule usaldatud ülesannete täitmise jaoks
1.        Käesolev eelotsusetaotlus annab Euroopa Kohtule võimaluse kirjutada uus peatükk liidu õiguse ja vaidluste kohtuvälise lahendamise mehhanismide vahelisest suhtest, mis tundub vahel keerukas. Tõstatatud küsimused on äärmiselt tähtsad, sest nende esitamise kontekst on piiravad meetmed, mis on Venemaa suhtes võetud Ukraina destabiliseerimise ja Ukrainasse sissetungimise tõttu; need teod kujutavad endast rahvusvahelise õiguse ja ÜRO põhikirja ränka rikkumist ning üht tõsiseimat ohtu Euroopa julgeolekule ja rahvusvahelisele korrale pärast teise maailmasõja lõppu.
2.        Liidu õiguse suhet konkreetsemalt vahekohtumenetlusega kirjeldatakse tihti piltlikult nagu kaht öist laeva,(2) kes üksteist pimedas vaevu märkavad, kuid püüavad siiski kokkupõrke vältimiseks teisest eemalt mööduda, piirates oma suhtluse hädavajalikuga ning jättes maha omavahel lõikumatud sõidujoomed, teine teises suunas seilates.
3.        Kuid nüanssidest hoidumine vaesestab tegelikkust. See tegelikkus, mille suhtes ma soovin kõik vääritimõistmised hajutada, sisaldab ka kokkupuutepunkte ja ühiseid väärtusi. Liidu õiguskorraga ei ole põhimõtteliselt vastuolus, kui isikud, kes kuuluvad liidu territooriumil toimuva majandustegevuse raames selle õiguskorra alla, otsustavad selle tegevuse käigus tekkida võivate omavaheliste vaidluste lahendamiseks kasutada vahekohtumehhanismi.(3) Vahekohtumenetluse kui poolte tahte väljenduse ning vaidluste kiire ja tõhusa lahendusvahendi(4)rolli väärtustatakse kõrgelt. Euroopa Kohtu praktika põhineb omakorda kindlalt seisukohal, et poolte vabast tahteavaldusest tulenevale vahekohtumenetluse kokkuleppele tuleb omistada suur tähtsus.(5) Lisan, et kaubandusarbitraaž on tänapäeval üks väheseid tõhusaid rahvusvahelise koostöö vorme, kuna selle eesmärk on tagada ühtsete standardite kohaldamine ning hõlbustada õigussiiret ja normide piiriülest jõustamist.
4.        Selleks, et liidu õiguse ja vahekohtumenetluse vahel saaks luua vastastikku rikastava suhte, tuleb leida vajalik tasakaal olukorras, kus ühel kaalukausil on selle vaidluste lahendamise mooduse võimaldatav paindlikkus ja kohandatavus ning teisel liidu õiguskorra terviklikkuse ja selle põhiolemuse kaitsmine. Käesolevas kohtuasjas on Euroopa Kohtul võimalus võtta seisukoht ka liidu avaliku korra kui poolte tahtevabaduse piirangu piiritlemise suhtes ja määrata kindlaks vahekohtuotsuste tõhusa kohtuliku kontrolli ulatus.
I.      Põhikohtuasi, eelotsuse küsimused ja menetlus Euroopa Kohtus
5.        NV Reibel on Belgia äriühing, kes tegutseb logistika ja rahvusvahelise kaubaveo sektoris. 8. detsembril 2015 sõlmis Reibel lepingu Venemaa äriühinguga JSC VO Stankoimport, kes impordib Venemaale metalltooteid ja masinaid. Selle lepingu kohaselt pidi Reibel muu hulgas Stankoimportile kaupu müüma ja tarnima. Lepingus oli vahekohtuklausel, mille kohaselt tuli kõik vaidlused, mis ei allu riigisisestele kohtutele, lahendada vahekohtus ning vahekohtumenetluse korral kohaldada Rootsi õigust. Samuti oli seal ette nähtud, et ELi sanktsioone Venemaa suhtes ei käsitata vääramatu jõuna ja need ei vabasta lepinguosalisi lepingulistest kohustustest.
6.        Belgia ametiasutuse 23. märtsi 2017. aasta otsuse tagajärjel ei saanud kaupa, mille Reibel oleks pidanud Stankoimportile tarnima, eksportida, sest selle Belgia ametiasutuse hinnangul oli kaup mõeldud helikopteriosade tootmiseks, mistõttu ta kvalifitseeris selle määruse (EÜ) nr 428/2009(6) tähenduses kahesuguse kasutusega kaubaks, mille müük on määrusega (EÜ) nr 833/2014(7) keelatud. Kaebus, mille Reibel selle otsuse peale Conseil d’État’le (Belgia kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu) esitas, jäeti rahuldamata.
7.        Stankoimport oli aga osa summast, mis kuulus tasumisele tarne eest, mida seega ei toimunudki, juba ette maksnud. Kui Reibel saadud ettemakset tagasi ei maksnud, ütles Stankoimport lepingu üles ja esitas avalduse vahekohtumenetluse alustamiseks.
8.        Vahekohus rahuldas 5. detsembri 2021. aasta vahekohtuotsusega Stankoimporti nõude, mis puudutas Reibelile tehtud ettemakse tagasimaksmist ning sellelt summalt intressi tasumist, ning jättis osa õigusabikulusid Reibeli kanda. Muus osas jättis vahekohus rahuldamata nõude, et Reibelilt mõistetaks lepingu rikkumise ja muu kahju eest välja hüvitis ning sellelt arvestatud intress. Vahekohus leidis, et Stankoimporti nõue, et ettemakse koos intressiga tema kasuks välja mõistetaks, ei kuulu nende nõuete mõiste alla, mida ei tohi muudetud määruse nr 833/2014(8) artikli 11 kohaselt rahuldada, ning tarnimata jäänud kauba eest tasutud summa tagasimaksmise nõue ei kuulu niisiis selle sätte kohaldamisalasse. Stankoimporti nõude eesmärk on üksnes taastada olukord, milles pooled olid enne lepingu sõlmimist. Tema teiste nõuete kohta leidis vahekohus seevastu, et need kuuluvad artikli 11 kohaldamisalasse, sest Stankoimport püüab saada rahalist kasu sellest, et Reibel jättis keelatud tehingu tegemata.
9.        Reibel esitas vahekohtuotsuse tühistamiseks kaebuse Svea hovrättile (Svea apellatsioonikohus, Rootsi), kes on esitanud käesolevas asjas eelotsusetaotluse. Rootsi õiguse kohaselt võib vaidlused küsimustes, mida võib lahendada poolte kokkuleppel, anda otsustamiseks ühele või mitmele vahekohtunikule.(9) Samuti on seal sätestatud, et vahekohtuotsus on tühine muu hulgas juhul, kui selles on käsitletud küsimust, mida Rootsi õiguse kohaselt ei või lahendada vahekohtunik, või kui vahekohtuotsus või selle tegemise viis on Rootsi avaliku korraga ilmselgelt vastuolus.(10)
10.      Rootsi õiguses on vastavalt määrusele nr 833/2014 ette nähtud ka karistusnormid, mis hõlmavad eeskirju karistuste, süüdistuse esitamise, konfiskeerimise ja sunnimeetmete kohta, kui sellest määrusest tulenevaid kohustusi ei täideta.(11)
11.      Võttes arvesse Rootsi õigusnorme vahekohtumenetluse kohaldatavuse kohta, on eelotsusetaotluse esitanud kohtul esiteks vaja kindlaks teha, kas sellise tehingu korral nagu see, mille kohta sõlmiti Reibeli ja Stankoimporti vaheline leping ning mida mõjutavad määruse nr 833/2014 alusel võetud meetmed, on tehingu pooltel õigus lahendada selle määruse artikli 11 lõikes 1 osutatud nõuded kokkuleppega. Seega on vaja kindlaks teha, millised võivad olla nõuete rahuldamist keelava normi tsiviilõiguslikud tagajärjed.(12) Selle sätte lai tõlgendus, mis tuleneb muu hulgas Euroopa Kohtu tunnustatud(13) nõudest takistada piiravatest meetmetest kõrvalehoidmist, võiks kinnitada tõlgendust, mille kohaselt peaks sellega kaasnema ka tsiviilsanktsioonid, näiteks tühisus.
12.      Teiseks soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas muudetud määrus nr 833/2014 on liidu avaliku korra osa. See teave on määrava tähtsusega, kuna Rootsi õiguse kohaselt võib vahekohtuotsused tühiseks tunnistada, kui need osutuvad Rootsi avaliku korraga ilmselgelt vastuolus olevaks. Selline lahendus peab aga laienema juhtudele, kus on tekkinud vastuolu liidu avaliku korraga.(14)
13.      Viimaks ja kolmandaks soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et muudetud määruse nr 833/2014 ulatust ja tõlgendust täpsustataks, et saaks kindlaks teha, kas nõue maksta tagasi ettemakse, mis on seotud lepinguga, mille täitmist see määrus takistas, ja sellega seotud intressinõue kuuluvad selliste nõuete hulka, mida kõnealuse määruse artikli 11 lõige 1 keelab rahuldada.
14.      Neil asjaoludel otsustas Svea hovrätt (Svea apellatsioonikohus) menetluse peatada ja esitada otsusega, mis saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 20. novembril 2024, Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas määrust nr 833/2014 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus see, kui pooled jõuavad kohtuvälisele kokkuleppele seoses nõuetega, mida selle määruse artikli 11 lõike 1 kohaselt ei tohi rahuldada, ja et poolte kompromissid, mis on seotud artikli 11 lõikes 1 hõlmatud nõuetega, on tsiviilõiguses tühised?
2.      Kas määruse nr 833/2014 artiklit 11 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi kohus, kellele esitatakse kaebus sellise vahekohtuotsuse kehtetuks tunnistamiseks või tühistamiseks, milles on kohaldatud seda artiklit, peab tegema omal algatusel kindlaks, kas see, kuidas vahekohus õigusnorme kohaldab, on kooskõlas määrusega nr 833/2014, ning kas sellisel juhul peab liikmesriigi kohus vahekohtu otsuse täielikult või osaliselt kehtetuks tunnistama või tühistama, kui vahekohus kohaldas õigusnorme määrusega vastuolus oleval viisil?
3.      Kas määruse nr 833/2014 artikli 11 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus nõude rahuldamine, kui nõue puudutab
a)      ettemakse tagasimaksmist seoses kaupadega, mida ei tarnitud määruse [nr 833/2014] kohaste meetmete tõttu?
b)      punktis a nimetatud nõude intressi?“
15.      Stankoimport, Rootsi, Belgia, Eesti, Hispaania, Prantsuse ja Poola valitsus ning Euroopa Komisjon esitasid kirjalikud seisukohad.
16.      Reibel, Stankoimport ning Rootsi, Eesti, Hispaania, Prantsuse, Madalmaade ja Poola valitsus osalesid koos komisjoniga kohtuistungil, mis toimus Euroopa Kohtus 28. oktoobril 2025.
II.    Analüüs
17.      Kõigepealt tuleb nentida, et vastupidi sellele, mida väidab Stankoimport, on eelotsusetaotluse esitanud kohtu eelotsuse küsimused vastuvõetavad. Esiteks on nimelt üksnes asja menetleval ja selle lahendamise eest vastutaval liikmesriigi kohtul õigus konkreetse kohtuasja eripära arvesse võttes hinnata nii eelotsuse vajalikkust asjas otsuse langetamiseks kui ka Euroopa Kohtule esitatavate küsimuste asjakohasust.(15) Teiseks erinevad Euroopa Kohtule esitatud küsimused selgelt küsimustest kohtuasjas, milles tehti kohtuotsus Rosneft.(16)
A.      Muudetud määrus nr 833/2014; küsimus, millisel puhul võib vaidluste lahendamiseks üldse kohtuvälist mehhanismi kasutada ja millisel puhul võib kasutada konkreetsemalt vahekohtumenetlust
18.      Oma esimese eelotsuse küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul kindlaks teha, kas see, kui kaks poolt kasutavad vaidluste kohtuvälise lahendamise mehhanismi, sealhulgas nõuete puhul, mida muudetud määruse nr 833/2014 määruse artikli 11 lõike 1 kohaselt ei tohi rahuldada, on selle määrusega kooskõlas. Kui ei, siis soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas tuleb asuda seisukohale, et väljaspool riiklikku kohtusüsteemi sõlmitud kokkulepped, mis puudutavad neid nõudeid, tuleb tühiseks tunnistada.
19.      Niisiis tuleb Euroopa Kohtul piiritleda, milline ulatus on nõude rahuldamise keelul, mis on ette nähtud muudetud määruse nr 833/2014 artikli 11 lõikes 1, ja teha kindlaks, kas see on piisavalt lai, et igasugust vaidluste kohtuvälise lahendamise mehhanismide kasutamist takistada.
20.      Järgnevas arutluskäigus soovitatakse seda teha kolmes järjestikuses etapis. Kõigepealt tuleb selgitada, miks on esimese küsimuse analüüsimisel vaja keskenduda vaidluste lahendatavusele vahekohtus. Järgmiseks tuleb tõlgendada muudetud määruse nr 833/2014 artikli 11 lõiget 1, järgides klassikalist analüüsikäiku. Viimaks tuleb kontrollida, ega pakutud tõlgendus ei ohusta liidu õiguskorra eripära ja autonoomiat.(17)
1.      Vajadus keskenduda esimese eelotsuse küsimuse puhul vahekohtumenetluse kohaldatavuse mõistele
21.      Selle esimese küsimusega soovitakse teada, kas muudetud määruse nr 833/2014 artikli 11 lõige 1 lubab jõuda kohtuvälisele kokkuleppele seoses nõuetega, mida ei tohi rahuldada. See küsimus on siiski tihedas seoses küsimusega, kas selliseid nõudeid saab lahendada vahekohtus.
22.      Vahekohtumenetluse kohaldatavus on „abstraktne, delikaatne, ebatäpselt piiritletud ja tabamatu küsimus, mis tekitab ohtralt vääritimõistmist või isegi eksitusi“.(18) Sellel on peaaegu sama palju määratlusi, kui on liikmesriike.(19) Liikmesriikidel on vabadus kindlaks määrata, millal vahekohtumenetlus on võimalik, ja kujundada vastavalt sellele oma käsitus poolte vaba tahte ulatusest. Vahekohtumenetluse objektiivse kohaldatavuse all peetakse silmas võimalust pöörduda asjaomase küsimuse lahendamiseks vahekohtusse. Subjektiivse kohaldatavuse all peetakse silmas huvitatud poole kompromissivõimalust.(20)
23.      10. juunil 1958 New Yorgis allkirjastatud välisriigi vahekohtu otsuste tunnustamise ja täitmise konventsioonis (edaspidi „New Yorgi konventsioon“(21), mis ei ole liidule siduv, kuid mille osalised on kõik liikmesriigid,(22) on vahekohtumenetluse kohaldatavuse kohta märgitud, et „[i]ga lepinguosaline riik tunnustab kirjalikku lepingut, mille alusel pooled kohustuvad esitama vahekohtule iga lahkheli, mis on tekkinud või mis võib tekkida nende vahel teatud kindla õigusliku suhtega seoses, olgu tegemist lepingulise suhtega või mitte, mis puudutab sellist valdkonda, mida on võimalik lahendada vahekohtu korras.“(23) Vahekohtumenetluse kohaldatavus on selles piiritletud üksnes negatiivselt, arvestades, et „[v]ahekohtu otsuste tunnustamisest ja täitmisest võib keelduda […], kui selle riigi kompetentne ametkond, kus otsuse tunnustamist ja täitmist nõutakse, leiab, et: […] lahkheli põhiküsimust ei ole võimalik lahendada vahekohtu kaudu selle riigi seadusandluse alusel“.(24)
24.      Rootsi õiguses oleneb vaidluse lahendatavus vahekohtus sellest, kas pooltel on lubatud asjaomane nõue kohtusüsteemi väliselt lahendada. Kui jah, siis võib vaidluse lahendada vahekohtus; kui ei, siis vaidlust vahekohtumenetluse teel lahendada ei või. Sellest tuleneb, et kui muudetud määruse nr 833/2014 artikli 11 lõiget 1 peaks tõlgendatama nii, et kohtuväline kokkulepe(25) on sellega vastuolus, siis kohaldatava riigisisese õiguse kohaselt mõjutaks see seda, kas Reibeli ja Stankoimporti vahelist vaidlust võib vahekohtus lahendada. Samuti peaks eelotsusetaotluse esitanud kohus Rootsi õiguse kohaselt Reibeli ja Stankoimporti vahelises lepingus sisalduva vahekohtuklausli tühistama, ilma et oleks vaja kohtulikult kontrollida vahekohtuotsust, millel puuduks sellisel juhul igasugune õiguslik alus.
25.      Kui vastata esimesele eelotsuse küsimusele sellisel kujul, nagu see on sõnastatud, satuks Euroopa Kohus delikaatsesse olukorda, kuna „kohtuväline kokkulepe seoses nõuetega“ on liiga lai mõiste. Kohtuvälise kokkuleppe vorme on palju ning igal sellisel vormil on oma eripärased toimimisreeglid ja tagatised. Põhikohtuasjas on aga tekkinud väga konkreetne küsimus vahekohtusse pöördumise võimalusest, mis ei ole suvaline vaidluste lahendamise viis ning mille reguleerimisel on oma eripära, mida tuleb analüüsimisel arvesse võtta. Vastavalt järeldustele, mis tulenevad Euroopa Kohtu antud tõlgendusest liidu õigusele, on vahekohtumenetlus juba varem kohaldamatuks osutunud.(26)
26.      Seetõttu teen ettepaneku keskenduda esimeses küsimuses pigem sellele, kas muudetud määruse nr 833/2014 artikli 11 lõige 1 lubab lepingupooltel pöörduda vahekohtusse seoses selliste nõuetega, mida selle sätte kohaselt ei tohi rahuldada.
2.      Muudetud määruse nr 833/2014 artikli 11 lõike 1 grammatiline, kontekstipõhine ja teleoloogiline tõlgendus
27.      Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleneb nii liidu õiguse ühetaolise kohaldamise nõudest kui ka võrdsuse põhimõttest, et sellise liidu õigusnormi sõnastust, mis ei viita õigusnormi tähenduse ning ulatuse kindlaksmääramiseks otsesõnu liikmesriikide õigusele, tuleb tavaliselt kogu liidus tõlgendada autonoomselt ja ühetaoliselt ning selle tõlgenduse andmisel tuleb lähtuda mõistete harilikust tähendusest tavakeeles, võttes arvesse nende kasutamise konteksti ja neid sisaldava õigusakti eesmärke.(27)
a)      Nõuete rahuldamist keelava normi grammatiline tõlgendus
28.      Kõigepealt märgin muudetud määruse nr 833/2014 artikli 11 lõike 1 sõnastuse kohta, et sellega on kehtestatud nõuete rahuldamist keelav norm (no claims clause), mis lisatakse sageli neisse liidu õigusaktidesse, millega kehtestatakse piiravaid meetmeid. Selle sätte kohaldamisalasse kuuluvad muu hulgas mis tahes Venemaa isiku, üksuse või asutuse(28) esitatud hüvitisnõuded ja muud samalaadsed nõuded(29), mis on tekkinud põhjusel, et muudetud määruses nr 833/2014 sätestatud piiravad meetmed on lepingut või tehingut mõjutanud.
29.      Määruse nr 833/2014 artikli 11 lõige 1 on adresseeritud isikule, kes asjaomase nõude saab ja kes on kohustatud selle rahuldamata jätma. Nagu Prantsuse valitsus märkis, tähendab nõude rahuldamata jätmine, et sellele ei tohi vastata positiivselt.
30.      Selle artikli grammatiline analüüs näitab, et selle sõnastuses ei ole öeldud mitte midagi asutuse kohta – selle mõiste laias tähenduses –, kellele selles sättes nimetatud nõuded arutada antakse. Sellist järeldust kinnitab ka see, et sättes on väljendatud, et nõuet ei tohi rahuldada, olenemata selle vormist.
31.      Samuti selgub grammatilisel analüüsil, et nõuete sõnastamine ja esitamine ei ole iseenesest keelatud.(30) Pealegi ei mõjuta pelk asjaolu, et lepingus on ette nähtud kohtuväline kokkulepe, mille hulka kuulub vahekohtumenetlus, selle menetluse potentsiaalset tulemust ehk seda, kas nõue rahuldatakse või mitte.
32.      Asjaolu, et muudetud määruse nr 833/2014 artikli 11 lõikes 2 kasutatakse väljendit „nõude täitmise menetlus“ ja on täpsustatud, et selle tõendamine, et nõude täitmine ei ole keelatud, jääb nõude täitmist taotleva isiku kohustuseks, ei viita minu hinnangul sellele, et kõnealust nõuet tuleb tingimata arutada kohtumenetluses. On tõsi, et sellist sõnastust nagu siin kasutatakse tavaliselt selleks, et kirjeldada kohtus toimuvat. Ent see ei pruugi olla määrav, kuna „menetlus“ ja „tõendada“ on mõisted, mis on omased ka vaidluste kohtuvälise lahendamise viisidele. See säte viib paratamatult järeldusele, et küsimust, kas nõue kuulub lõikes 1 sätestatud keelu kohaldamisalasse, saab arutada, ilma et see arutelu peaks piirduma ainult kohtutega.(31)
33.      Muudetud määruse nr 833/2014 artikli 11 lõike 1 grammatilisest tõlgendusest ei tulene niisiis, et selle sätte kohaldamisalasse kuuluvatel isikutel oleks keelatud esitada nõuet seoses mis tahes lepingu või tehinguga, mida määrusega kehtestatud meetmed nende väitel mõjutavad, ning püüda saavutada kokkulepet.
b)      Nõuete rahuldamist keelava normi kontekstipõhine tõlgendus
34.      Muudetud määruse nr 833/2014 artikli 11 lõike 1 konteksti analüüsimisel kerkib esile kaks tähtsat asjaolu. Neist üks on see, et poolte vaba tahe oma vaidlustele riikliku kohtusüsteemi väliseid lahendusi otsida on teatavate meetmetega tõkestatud. Teine asjaolu on see, et see kontekst annab tunnistust sellest, et liidu seadusandja ei ole seoses vahekohtumenetluse kasutamisega võtnud meetmeid, mis puudutaksid lepingute sisu.
35.      Esiteks on muudetud määruse nr 833/2014 artiklis 12 väga selgelt sätestatud, et selles määruses, sealhulgas ka sama määruse artiklis 2 ette nähtud keeldudest kõrvalehoidmises on keelatud teadlikult ja tahtlikult osaleda. Selle keelu juurde kuuluvad eeskirjad tõhusate, proportsionaalsete ja hoiatavate karistuste kohta, mida liikmesriigid peavad sama määruse artikli 8 lõike 1 kohaselt rakendama.
36.      Samuti on muudetud määruse nr 833/2014 artiklis 13 nähtud sellele määrusele ette väga lai kohaldamisala, kuna seda määrust kohaldatakse liidu territooriumil, aga ka liikmesriikide kodanike suhtes liidu territooriumil või väljaspool seda, liidu territooriumil või väljaspool seda asuvate juriidiliste isikute, üksuste või asutuste suhtes, mis on asutatud või moodustatud liikmesriigi õiguse alusel, ning kõigi juriidiliste isikute, üksuste või asutuste äritegevuse suhtes, mis toimub tervikuna või osaliselt liidu territooriumil.(32)
37.      Teiseks selgub konteksti analüüsides ka see, et liidu seadusandja ei ole muudetud määruses nr 833/2014 näinud ette mingit kohustust muuta kehtivaid lepinguid nii, et igasugused vahekohtuklauslid jäetaks neist välja. Samuti ei ole ta ette näinud, et pärast selle määruse jõustumist sõlmitud lepingutes ei või olla ühtegi tingimust, mille kohaselt tuleks kasutada vahekohtumenetlust või laiemalt vaidluste kohtuvälise lahendamise mehhanismi.
38.      Ent võttes vastu artikli 12g lõike 1, mis 2023. aastal määrusesse nr 833/2014 lisati,(33) mõjutas liidu seadusandja otse lepingute sisu, kohustades eksportijaid keelama alates 20. märtsist 2024 lepinguga reekspordi Venemaale ja reekspordi Venemaal kasutamiseks(34).
39.      Kui nüüd muudetud määruse nr 833/2014 artikli 11 lõike 1 grammatilise ja kontekstipõhise analüüsi põhjal tundub, et lepingupoolel on lubatud esitada nõue, mida ei tohi vahekohtus rahuldada, tuleb veel kontrollida, ega selline tõlgendus ei ohusta selle sätte eesmärki.
c)      Nõuete rahuldamist keelava normi teleoloogiline tõlgendus
40.      Muudetud määruse nr 833/2014 artikli 11 lõike 1 eesmärk on vältida olukorda, kus isikud, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid või keda need mõjutavad, „võiksid saada kompensatsiooni seoses [nende meetmete] negatiivse toimega, ning kaitsta ettevõtjaid nõuete eest, mida […] lepingupooled võivad neile esitada lepingute alusel või seoses lepingutega, mille täitmist need meetmed on mõjutanud“.(35)
41.      Sellise eesmärgi saavutamise saab tagada üksnes selgelt meenutades, et vahekohtud võivad saada nõudeid, kuid nad ei tohi neid rahuldada. See täpsustus on oluline, arvestades muudetud määruse nr 833/2014 laiemat eesmärki, mis on „suurendada Ukraina territoriaalset terviklikkust, suveräänsust ja sõltumatust kahjustava tegevuse kulukust Venemaa jaoks ja toetada kriisi rahumeelset lahendamist“.(36)
42.      Niisiis on selge, et no claims clause’i eesmärgi saavutamist on võimalik tagada isegi vahekohtumenetluse kasutamise korral, tingimusel, et liidu ettevõtja hooletus, mille tagajärjel rikutakse muudetud määruse nr 833/2014 artikli 11 lõikes 1 sätestatud keeldu, või rikkumisele kaasaaitamine toob kaasa mõjusad, proportsionaalsed ja hoiatavad karistused.(37)
3.      Liidu õiguskorra eripära säilitamine
43.      Euroopa Kohus on juba leidnud, et „aluslepingutega kehtestatud õiguskorraga [ei ole] põhimõtteliselt vastuolus see, kui isikud, kes kuuluvad sellesse õiguskorda liidu territooriumil toimuva majandustegevuse raames, allutavad nende vahel selle tegevuse raames tekkida võivad vaidlused vahekohtumehhanismile.“(38) Isikutel on põhimõtteliselt võimalik vahekohtumenetlust kasutada.(39) Neil on seega võimalus sõlmida leping, milles nad annavad selgetel ja täpsetel tingimustel kas kõigi kõnealuse lepinguga seotud vaidluste või neist osa lahendamise mõne vahekohtuorgani pädevusse selle kohtu asemel, kellel oleks vahekohtuklausli puudumise korral üldjuhul selliste vaidluste lahendamise pädevus.(40)
44.      See, et liit otsustas võtta oma ühise välis- ja julgeolekupoliitika alaste eesmärkide saavutamiseks piiravaid meetmeid, ei ole muudetud määruse nr 833/2014 praeguses seisus(41) avaldanud negatiivset mõju võimalusele pöörduda vahekohtusse.
45.      Sellegipoolest pean vajalikuks meenutada liidu õigusest tulenevaid ootusi vahekohtumenetlusele.
46.      Vahekohtud, kellele esitatakse muudetud määruse nr 833/2014 artikli 11 lõike 1 tähenduses nõue,(42) ei ole seega mitte ainult liidu õigusega seotud, vaid ka tagavad enda tasandil selle õiguse nõuetekohase kohaldamise ja järgimise.(43) Kuigi nad jäävad riiklikust kohtusüsteemist ja seega ka Euroopa Kohtuga peetavast dialoogist välja, ei ole nad siiski liidu õiguse alt väljas.
47.      Niisiis on vahekohtud kohustatud oma ülesannet vastutustundlikult täitma. Neil tuleb püüda omavahel tasakaalustada poolte „õigus autonoomiale“ ja liikmesriigi huvi säilitada ja kaitsta oma avaliku korra põhiväärtusi. Seega on need organid kohustatud uurima, kuidas teha otsus, mida ei saaks avaliku korra kaalutlustel vahekohtu asukohariigi kohtutes vaidlustada. Liidu võetud piiravate meetmete kontekstis peavad nad olema eriti valvsad mehhanismide suhtes, mida saaks kasutada neist meetmetest kõrvalehoidmiseks, näiteks kohaldatava õiguse valiku või kokkulepete suhtes, mille eesmärk on hoida kõrvale piiravate meetmetega kehtestatud keeldudest. Seega piirab vahekohtuniku paindlikkust õiguse kohaldamisel kohustus lähtuda vahekohtu asukohariigi avalikust korrast (lex arbitri).
48.      Kui valitud vahekohus asub liidus, on ta kohustatud järgima oma asukohaliikmesriigi avaliku korra nõudeid, mida on täiendatud liidu omadega – nagu ma näitan allpool teist eelotsuse küsimust analüüsides – ja vahekohtu otsust saab kohtulikult kontrollida.(44) Põhikohtuasjas see nii ongi.
49.      Kuigi selle vaidluse lahendamiseks ei ole seda vaja, lisan, et kui valitud vahekohus asub väljaspool liitu, võib selline valik – eeldusel, et sellega on vabatahtlikult nõustutud – esiteks seada liidu ettevõtja ohtu, et teda karistatakse muudetud määrusega nr 833/2014 kehtestatud meetmetest kõrvalehoidmise eest, kui see peaks viima selle määruse artikli 11 lõikes 1 sätestatud keelu rikkumiseni.
50.      Teiseks ei välista ma, et liidu avalikul korral võivad olla tagajärjed ka väljaspool liidu territooriumi, nimelt muudetud määruse nr 833/2014 artikli 13 punkti e alusel, milles on ette nähtud, et määrust kohaldatakse kõigi juriidiliste isikute, üksuste ja asutuste äritegevuse suhtes, mis tervikuna või osaliselt toimub liidu territooriumil.
51.      Kolmandaks, kuna vahekohtu otsused ei ole täitmisele pööratavad, tuleks liidu kohtus algatada välisriigi vahekohtuotsuse tunnustamise ja täitmise menetlus. Selles menetluses tehakse tunnustamise ja täitmise otsus üksnes tingimusel, et see vahekohtuotsus on asjaomase liikmesriigi ja seega liidu avaliku korraga kooskõlas.
52.      Igal juhul peaks muudetud määruse nr 833/2014 artikli 11 lõikes 1 sätestatud keeldu rikkuva vahekohtuotsuse vabatahtlik täitmine tooma kaasa selle, et asjaomase liidu ettevõtja suhtes kehtestatakse sanktsioonid selle eest, et ta on osalenud selle määrusega kehtestatud piiravatest meetmetest kõrvalehoidmises.(45)
4.      Järeldus analüüsist
53.      Eeltoodust tuleneb, et muudetud määruse nr 833/2014 artikli 11 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus, kui kaks lepingupoolt pöörduvad vahekohtusse seoses nõudega, mida selle sätte kohaselt ei tohi rahuldada, kuna esiteks ei saa vahekohtumenetluse käigus ega selle tulemusel mingil juhul rahuldada nõuet, mis on selle sättega vastuolus, ja teiseks peab vahekohtu otsust alati saama kohtulikult kontrollida, et tagada liidu avaliku korra järgimine.
B.      Muudetud määrus nr 833/2014 ja Euroopa Liidu avalik kord
1.      Avalik kord kui poolte vaba tahet piirav tegur
54.      Põhikohtuasjas on kõne all vahekohtuotsus, milles vahekohus võttis muu hulgas seisukoha küsimuses, kas Stankoimporti nõue kuulub muudetud määruse nr 833/2014 artikli 11 lõike 1 kohaldamisalasse. Eelotsusetaotluse esitanud kohtule on Reibel esitanud omakorda avalduse, paludes vahekohtuotsuse tühistada. Liikmesriigi õiguse kohaselt tuleb selline otsus avaliku korra rikkumise korral tühistada.
55.      Euroopa Kohtu hiljutises praktikas on Euroopa Kohus tõdenud, et kuna vahekohtumenetluse tõhusus tuleb säilitada, on vahekohtuotsuste kontrollil seetõttu oma eripära.(46) Ent alates hetkest, mil vahekohtumehhanismi kavatsetakse rakendada liidus, eriti kui see toimub vaidlustes, mis on seotud majandustegevusega liidu territooriumil, tuleb seda mehhanismi rakendada nii, et oleks tagatud nii selle kooskõla liidu kohtusüsteemi ülesehitust kujundavate põhimõtetega kui ka liidu avaliku korra tegelik järgimine.(47)
56.      Kuigi nähtavasti tulenes nõue kontrollida, kas vahekohtuotsused on liidu avaliku korraga kooskõlas, varem suuresti liikmesriikide õigusest,(48) mida täiendasid liikmesriikide rahvusvahelised kohustused,(49) on sellest hiljem saanud Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikli 47 ja ELL artikli 19 lõike 1 teise lõigu alusel hilisemas kohtupraktikas autonoomne nõue.(50)
57.      Olgugi et vahekohtuotsuste kohtulikku kontrolli on kohandatud, pole see sellepärast vähem tõhusaks muutunud.(51) Sellises raamistikus ei saa niisiis vahekohtumenetlust valida keegi, kes soovib sellega „eirata liidu esmase või teisese õiguse põhimõtteid ja sätteid, mis on aluslepingutega loodud õiguskorra olemuslik osa või mis on liidule usaldatud ülesannete täitmisel põhjapaneva tähtsusega“, kuna need põhimõtted ja sätted on osa liidu avalikust korrast.(52) Selline avaliku korra nõuetel põhinev kohtulik kontroll on seega liidu õiguskorra eripära hoidmiseks põhjapaneva tähtsusega ning on ühtlasi kooskõlas vahekohtumenetluse spetsiifikaga.
58.      Seega toimib liidu avalik kord iseenesest poolte vaba tahet piirava tegurina: selle järgimine on isikutele absoluutselt kohustuslik.(53) Nagu Euroopa Kohus on otsustanud, kujutab see järgimine endast „olulist täiendust struktureeritud võrgustikule, mis koosneb üksteisest sõltuvatest põhimõtetest, õigusnormidest ja õigussuhetest, mis seovad liitu ja liikmesriike ning liikmesriike omavahel“.(54)
2.      Muudetud määruse nr 833/2014 olulisus liidu õiguskorra jaoks ja selle määruse artikli 11 lõikega 1 antud panus liidu avalikku korda
59.      Liidu avalik kord on muutuv mõiste, just nagu ka liikmesriikide oma. Seda, mis kriteeriumidele põhimõte või säte peab vastama, et sellesse kuuluda, ei ole Euroopa Kohus selgelt kindlaks määranud. Tema kohtupraktikast saame siiski teada, et need peavad olema piisavalt tähtsad, et nende rikkumine oleks igal juhul asjaomase õiguskorra jaoks lubamatult talumatu.(55)
60.      Nii on liidu avaliku korra osaks sellised sätted nagu harta artikkel 11,(56) ELTL artiklid 101 ja 102,(57) ning töötajate liikumisvabadus, teenuste osutamise vabadus ja kapitali vaba liikumine(58) või ka direktiivi 93/13/EMÜ(59) artikli 6 lõige 1.
61.      Liidu avalik kord on piiritletud ka negatiivselt. Nii on Euroopa Kohus leidnud, et kui kohtuotsuses, mille tunnustamist taotletakse, on seoses esimeses direktiivis 89/104/EMÜ(60) sätestatu kohaldamisega rikutud õigusnorme, ei tähenda see, et oleks rikutud liidu õiguskorras olulist õigusnormi.(61)
62.      Võttes arvesse tingimusi, mida Euroopa Kohus on hiljuti üle korranud,(62) ei ole minu arvates kahtlust, et muudetud määrus nr 833/2014 on liidule usaldatud ülesannete täitmiseks oluline ja/või põhjapaneva tähtsusega.
63.      Tuletan meelde, et ELL artiklis 3 on nende ülesannete hulgas mainitud rahu edendamist, mis on selles sättes nimetatud eesmärkidest esimene.(63) Selle artikli lõikes 5 on sätestatud, et liit kaitseb ja edendab suhetes maailmaga oma väärtusi ning toetab rahu ja turvalisust, rahvaste vastastikust austust, inimõiguste kaitset ning rahvusvahelise õiguse arendamist, sealhulgas ÜRO põhikirja põhimõtete austamist.
64.      ELL artiklis 21 on meelde tuletatud, et rahvusvahelisel areenil on liit pühendunud demokraatiale, õigusriigile, inimõigustele, inimväärikusele ning Ühinenud Rahvaste Organisatsiooni põhikirja põhimõtete ja rahvusvahelise õiguse austamisele.(64) Poliitika ja meetmed liidu ühise välis- ja julgeolekupoliitika vallas juhinduvad eesmärgist kaitsta liidu väärtusi ja põhihuve; tugevdada ja toetada demokraatiat, õigusriiki, inimõigusi ja rahvusvahelist õigust; säilitada rahu, ennetada konflikte ja tugevdada rahvusvahelist julgeolekut.(65)
65.      Muudetud määrus nr 833/2014, mis põhineb ELTL artiklil 215, on nende eesmärkidega järjepidev, kuna selle määrusega kehtestatud piiravad meetmed tulenevad ÜVJP otsusest katkestada majandus- ja finantssuhted Venemaaga või neid piirata. Selle määruse põhjenduses 2 on öeldud, et nende meetmete eesmärk on „suurendada Ukraina territoriaalset terviklikkust, suveräänsust ja sõltumatust kahjustava tegevuse kulukust Venemaa jaoks ja toetada kriisi rahumeelset lahendamist“. Euroopa Kohus on juba otsustanud, et sellised eesmärgid on esmatähtsad ja ühtlasi kooskõlas eesmärgiga – mis pole samuti vähetähtis – säilitada rahu ja rahvusvaheline julgeolek vastavalt ELTL artiklis 21 ette nähtud liidu välistegevuse eesmärkidele, millele ma just viitasin.(66)
66.      Lisaks märgin, et kuna väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võib nende eesmärkide olulisus, mida taotletakse piiravaid meetmeid kehtestavate aktidega üldiselt ning muudetud määrusega nr 833/2014 konkreetsemalt, õigustada isegi teatud ettevõtjatele põhjustatavaid negatiivseid tagajärgi, isegi kui need on märkimisväärsed,(67) siis minu hinnangul võivad need tagajärjed võtta ka eraõiguslike isikute lepinguvabaduse piiramise kuju, kusjuures see piiramine(68) tuleneb paratamatult asjaolust, et ka Venemaa suhtes võetud piiravad meetmed on liidu avaliku korra osa.
67.      Samas märgin ka, et Euroopa Kohus on sellele alati lähenenud selektiivselt ning et neid põhimõtteid või sätteid, mille ta on avaliku korra osaks kvalifitseerinud, on ta vaadelnud sisuliselt eraldi. Näiteks pärast tuvastamist, et direktiiv 93/13 on liidule usaldatud ülesannete täitmiseks hädavajalik meede, tuleb liikmesriigi kohtutel lõpuks kontrollida ainult seda, kas vahekohtuotsus on kooskõlas selle direktiivi artikli 6 lõikega 1.(69)
68.      Seega leian, et muudetud määruse nr 833/2014 artikli 11 lõike 1 tunnistamine liidu avaliku korra osaks on vajalik ning arvestades, et avaliku korra osaks on tunnistatud konkreetsed sätted, on see ka piisav. Nii saab tagada, et avaliku korra keskmeks võetaks põhilised liidu õigusnormid, kahjustamata liialt selliste mehhanismide nagu vahekohtumenetluse toimimist, ent hoides ühtlasi liidu õigusest tulenevate õiguste kaitset rahuldaval tasemel.
69.      Niiviisi lähenedes saab ka kindel olla, et liidu avalik kord koosneb tõepoolest sätetest, millel on vahetu õigusmõju ja mis annavad õigussubjektidele õigusi, mida liikmesriikide kohtud peavad kaitsma.(70)
70.      Nimelt püütakse määruse nr 833/2014 artikli 11 lõikega 1 tagada liidu ettevõtjatele, et neid ei ähvardaks kahjulikud tagajärjed nende õigusliku olukorra muutumise tõttu, kui Venemaa suhtes võetud piiravad meetmed on jõustunud. Teisisõnu võib mõne Vene üksuse lepingupartner, kes ei saa muudetud määruses nr 833/2014 ette nähtud meetmete tõttu enam oma lepingulisi kohustusi täita, tugineda sellest sättest tulenevale õigusele jätta selle üksuse nõuded rahuldamata ning riigisiseste kohtute ülesanne on seda õigust kaitsta. Kõik muudetud määruse nr 833/2014 sätted ei pruugi siiski õigussubjektidele õigusi anda.(71) Seetõttu piisab minu arvates sellest, kui lähtuda liidu seadusandja 2025. aasta tõdemusest, et „[n]õuete rahuldamata jätmist käsitleva sätte tulemuslikku rakendamist tuleks […] käsitada liidu ja liikmesriikide avaliku poliitikana“.(72)
3.      Mis ulatusega on riigisiseste kohtute kontroll vahekohtuotsuste üle
71.      Vahekohtuotsuste üle tehtavat kontrolli võib kohandada, et lasta vahekohtumehhanismidel neile omases paindlikus raamistikus areneda. Sellegipoolest peab kohtulik kontroll olema tõhus.(73) See toob liikmesriikidele kaasa vabaduse oma vahendeid valida, kuid ka kohustuse tulemusi saada.
72.      Seda, mida Euroopa Kohus sellisest kontrollist ootab, väljendas ta juba kohtuotsuses Royal
Football Club Seraing(74). Kuigi selles kohtuotsuses oli Euroopa Kohtul tegemist teistsuguse vahekohtumehhanismiga, kui on kõne all praeguses põhikohtuasjas,(75) on minu jaoks kujuteldamatu, et liidu õigusega antud ja avaliku korra alla kuuluvaid õigusi omavate isikute tõhus kohtulik kaitse võiks varieeruda.
73.      Seega esiteks „peavad liikmesriikide kohtud, kellel tuleb sellist kontrolli teostada, juhul kui vahekohtuotsus hõlmab – nagu käesoleval juhul – liidu avaliku korra osaks olevate ja isikutele õigusi või vabadusi andvate põhimõtete või sätete tõlgendamist või kohaldamist, saama kontrollida nendele põhimõtetele või sätetele antud tõlgendust, tõlgenduse õiguslikke tagajärgi seoses nende kohaldamisega konkreetsel juhul ning vahekohtu poolt tuvastatud ja hinnatud faktiliste asjaolude õiguslikku kvalifikatsiooni sellest tõlgendusest lähtudes“.(76) Kohtulik kontroll keskendub seega üksnes neile sätetele, mis on liidu avaliku korra osa. Ülejäänud sätete puhul eeldatakse, et vahekohtud tegutsevad täie vastutuse alusel.(77)
74.      Teiseks „ei saa need kohtud piirduda selles olukorras tõdemisega, et selline vahekohtuotsus on täielikult või osaliselt vastuolus põhimõtete või sätetega, mis on osa liidu avalikust korrast. […] Vastupidi, need kohtud peavad saama oma pädevuse piires ja vastavalt kohaldatavatele riigisisestele õigusnormidele rakendada ka kõiki õiguslikke tagajärgi, mis peavad sellise vastuolu tuvastamisega kaasnema. Vastasel juhul ei oleks kohtulik kontroll nimelt tõhus, kuna see võiks jätta vastuolu kestma.“(78) Soovin lisada, et liidu avaliku korra järgimine ja esimus ei oleks tagatud, kui vastuolu säiliks.(79)
75.      Viimaks märgin, et selleks, et liidu õiguskorra tuumale keskenduv kohtulik kontroll oleks tõhus, on vaja liikmesriikide kohtutelt nõuda, et nad analüüsiksid vajaduse korral omal algatusel(80) küsimust, kas vahekohtuotsus on liidu avaliku korraga kooskõlas.(81)
76.      Märgin, et mis puutub põhikohtuasja, siis tundub, et Rootsi õigus tagab vahekohtuotsuste tõhusa kontrolli, sest selle kontrolli eest vastutavad Rootsi kohtud peavad tunnistama need otsused kehtetuks, kui need on ilmselgelt vastuolus Rootsi avaliku korraga, millesse kuulub ka liidu avalik kord, või kui need on tehtud viisil, mis on kummagi avaliku korraga ilmselgelt vastuolus.(82)
77.      Eeltoodud arutluskäigust tuleneb, et muudetud määruse nr 833/2014 artikli 11 lõige 1 on liidu avaliku korra osa. Liikmesriigi kohus, kellele on esitatud vahekohtuotsuse tühistamise avaldus, peab vajaduse korral omal algatusel kontrollima, et see, kuidas vahekohus on seda sätet kohaldanud, on sättega kooskõlas. Kui tuvastatakse vastuolu selle sättega, peab asjaomane kohus tegema kindlaks kõik selle vastuolu tagajärjed ja neid kohaldama, samuti rahuldama nõude tühistada vahekohtuotsus liidu avaliku korra rikkumise tõttu, et kõrvaldada vastuolu liidu õiguskorraga.
C.      Mõiste „nõue“ muudetud määruse nr 833/2014 artikli 11 lõike 1 tähenduses
78.      Põhikohtuasjas kõne all oleva vahekohtuotsuse kohaselt tuli Stankoimportile esiteks tagasi maksta ettemakse, mille ta oli Reibelile teinud nende kaupade tarnimise eest, mida lõpuks ei lubatud eksportida, ja teiseks mõisteti tema kasuks välja intress. Eelotsusetaotluse esitanud kohus, kellel tuleb seda otsust kontrollida, palub Euroopa Kohtul kindlaks teha, kas Stankoimporti nõue saada ettemakse koos intressiga tagasi kuulub muudetud määruse nr 833/2014 artikli 11 lõikes 1 nimetatud nõuete hulka, mida selle sätte kohaselt ei tohi rahuldada.
79.      Sellele küsimusele vastamiseks tuleb kõigepealt pöörduda tagasi seda sätet analüüsima ning seejärel teha analüüsist järeldused selle kohta, kuidas kvalifitseerida nõue, mille Stankoimport vahekohtule esitas.
1.      Tagasi muudetud määruse nr 833/2014 artikli 11 lõike 1 juurde
80.      Selle mõiste tõlgendamisel kasutan samasugust analüüsikäiku, millele on viidatud käesoleva ettepaneku punktis 27.
81.      Niisiis olen ma, võttes arvesse selle artikli sõnastust, konteksti ja eesmärki ning muudetud määrusega nr 833/2014 rajatud süsteemi tervikuna, seisukohal, et Stankoimporti esitatud tagasimaksenõue kuulub nende nõuete mõiste alla, mida ei tohi rahuldada.
82.      Nii on muudetud määruse nr 833/2014 artikli 11 lõike 1 sõnastus esiteks väga lai:(83) seal peetakse silmas nõudeid, mis on seotud mis tahes vormis lepingu või tehinguga (prantsuskeelses versioonis „tout contrat“ või „toute opération“), eeldusel, et nende täitmist on otse või kaudselt, tervikuna või osaliselt mõjutanud selle määrusega kehtestatud meetmed.(84) Nõuete loetelu on seal antud puhtalt näitlikul eesmärgil. Kuna selle loetelu alguses on öeldud „sealhulgas“, ei ole see järelikult ammendav. Seal on nimetatud hüvitisnõuded või muud samalaadsed nõuded, nagu tasaarvestus- või tagatisnõue(85), ilma et loetelu peaks nendega piirduma. Viimaks olgu öeldud, et muudetud määruse nr 833/2014 artikli 11 lõige 1 ei hõlma mitte ainult nõudeid, mille on esitanud füüsilised ja juriidilised isikud, keda piiravad meetmed isiklikult puudutavad, vaid ka nõudeid, mille on esitanud mis tahes muu Venemaa isik, üksus või asutus.
83.      Teiseks, kontekstipõhisest ja süsteemsest vaatenurgast on nõuete rahuldamist keelava normi eesmärk vältida tagajärgi, mis tulenevad asjaolust, et alates määruse nr 833/2014 jõustumisest kaalub see määrus üles mis tahes lepingutingimused, mis on sellega vastuolus.(86) Muudetud määruse nr 833/2014 artikli 11 lõikest 1 tuleneb, et kui nõue on seotud lepingu või tehinguga, mille täitmist mõjutavad selles määruses ette nähtud meetmed, jäetakse see automaatselt rahuldamata, sõltumata sellest, kas nõude rahuldamine tooks kaasa muude selles määruses ette nähtud meetmete rikkumise ehk keelatud tehingu. Muudetud määruse nr 833/2014 artikkel 11 on seega autonoomne õigusnorm, mis sisaldab kõiki selle kohaldamiseks vajalikke tingimusi.
84.      Kolmandaks märgin no claims clause’iga taotletava eesmärgi kohta, et esimene kord, mil sedalaadi norm liidu õigusakti lisati, oli määruses (EMÜ) nr 3541/92.(87) Selle määruse preambulis on öeldud, et Iraagi-vastase embargo tagajärjel „ähvardab ühenduse ja kolmandate riikide ettevõtjaid oht saada Iraagi nõuete märklauaks; ettevõtjaid on pidevalt vaja kaitsta selliste nõuete eest ning tuleb välistada Iraagi võimalused saada kompensatsiooni seoses embargo negatiivse toimega“.(88) Piiravate meetmete kontekstis ja nagu ma juba märkisin,(89) on nõuete rahuldamist keelava normi eesmärk kaitsta liidu ettevõtjaid, kes on sattunud „talumatusse olukorda“(90), nõuete eest, mis võivad teistel osalistel nende vastu olla lepingute või tehingute alusel, mille täitmist need meetmed mõjutavad.(91)
85.      Kui Euroopa Kohus võttis seisukoha määruse nr 833/2014 artikli 11 kehtivuse kohta(92) proportsionaalsuse põhimõtte, ettevõtlusvabaduse ja omandiõiguse seisukohast, leidis ta, et „[määrusega nr 833/2014] taotletavad eesmärgid, see tähendab Ukraina territoriaalse terviklikkuse, suveräänsuse ja sõltumatuse kaitse ning selles riigis kriisi rahumeelse lahendamise toetamine, mis […] moodustavad osa suuremast eesmärgist säilitada rahu ja rahvusvaheline julgeolek kooskõlas ELL artiklis 21 ette nähtud liidu välistegevuse eesmärkidega, on sellised, mis õigustavad teatud ettevõtjatele põhjustatavaid negatiivseid tagajärgi, isegi kui need on märkimisväärsed. Neil asjaoludel ja pidades eelkõige silmas Ukraina kriisi ajel nõukogu poolt võetud piiravate meetmete järkjärgulist karmistumist, ei saa […] ettevõtlusvabaduse ja omandiõiguse riivet ebaproportsionaalseks pidada“.(93)
86.      Asjaolu, et põhikohtuasjas kõne all oleva nõude on esitanud muudetud määruse nr 833/2014 artikli 11 lõike 1 punkti b kohaldamisalasse kuuluv isik, seda järeldust minu hinnangul ei muuda.(94)
87.      Euroopa Kohtu praktikast tuleneb nimelt, et äsja mainitud negatiivseid tagajärgi, isegi kui need on märkimisväärsed, peavad kandma ka need, kes ei vastuta kuidagi asjaomaste meetmete vastuvõtmiseni viinud olukorra eest, kuid keda need meetmed omandiõiguse aspektist mõjutavad.(95)
88.      Nii või teisiti pean vajalikuks rõhutada selle kohta, mis puudutab võimalikku mõju Stankoimporti omandiõigusele, et seda asjaolu, et kõnealusel äriühingul on Reibeli vastu nõue, on täiesti võimalik tuvastada kohtuotsusega, mille täitmine peatatakse,(96) või tuvastusotsusega, millega seda nõuet kaitstakse. Kuna piiravad meetmed on olemuselt ajutised ja tagasipööratavad,(97) tuleb niiviisi tuvastatud nõue pärast meetmete tühistamist rahuldada.
2.      Kohaldamine käesoleval juhul
89.      Stankoimporti esitatud nõue, et ettemakse talle tagasi makstaks, kuulub minu hinnangul nõuete hulka, mida muudetud määruse nr 833/2014 artikli 11 lõike 1 kohaselt ei tohi rahuldada. Kuna kõrvalnõue tuleneb põhinõudest, kehtib sama ka intressinõude kohta.
90.      Alustuseks tuleb märkida, et nõude esitaja on Vene ettevõtja Stankoimport.
91.      Järgmiseks märgin, et see nõue on vaieldamatult esitatud Stankoimporti ja Reibeli vahel kauba tarnimise kohta sõlmitud lepingu alusel ja seega selle lepingu puhul.
92.      Viimaks märgin, et selle lepingu täitmist takistas muudetud määruse nr 833/2014 artiklist 2 tulenev kahesuguse kasutusega kauba ekspordi keeld.(98) Niisiis on selle määrusega kehtestatud meetmed lepingu täitmist vähemalt osaliselt otse mõjutanud.(99) Vahekohtusse pöördudes püüdis Stankoimport tehtud ettemakse tagasisaamiseks tingimata tugineda tarne tegemata jätmisele ning seega Reibeli lepinguliste kohustuste täitmata jätmisele.
93.      Eeltoodust järeldub, et muudetud määruse nr 833/2014 artikli 11 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui rahuldatakse nõue maksta koos intressiga tagasi ettemakse, mis oli tasutud kauba eest, mille tarnimist takistas see määrus.
III. Ettepanek
94.      Kõigist esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Svea hovrätti (Svea apellatsioonikohus, Rootsi) eelotsuse küsimustele järgmiselt.
Nõukogu 31. juuli 2014. aasta määruse (EL) nr 833/2014, mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses Venemaa tegevusega, mis destabiliseerib olukorda Ukrainas, artikli 11 lõiget 1 tuleb selles määruse redaktsioonis, mis kehtis põhikohtuasjas käsitletava vahekohtuotsuse ajal,
tõlgendada nii, et
–      sellega ei ole vastuolus, kui kaks lepingupoolt pöörduvad vahekohtusse seoses nõudega, mida selle sätte kohaselt ei tohi rahuldada, kuna esiteks ei saa vahekohtumenetluse käigus ega selle tulemusel mingil juhul rahuldada nõuet, mis on selle sättega vastuolus, ja teiseks peab vahekohtu otsust alati saama kohtulikult kontrollida, et tagada liidu avaliku korra järgimine;
–      see õigusnorm on osa liidu avalikust korrast. Järelikult peab liikmesriigi kohus, kellele on esitatud vahekohtuotsuse tühistamise avaldus, vajaduse korral omal algatusel kontrollima, et see, kuidas vahekohus on seda sätet kohaldanud, on sättega kooskõlas. Kui tuvastatakse vastuolu nimetatud sättega, peab asjaomane kohus tegema kindlaks kõik selle vastuolu tagajärjed ja neid kohaldama, samuti rahuldama nõude tühistada vahekohtuotsus liidu avaliku korra rikkumise tõttu, et kõrvaldada vastuolu liidu õiguskorraga;
–      selle sättega on vastuolus, kui rahuldatakse nõue maksta koos intressiga tagasi ettemakse, mis oli tasutud kauba eest, mille tarnimist määrus nr 833/2014 takistas.
1      Algkeel : prantsuse.
2      Inspiratsiooniks oli Henry Wadsworth Longfellow’ kuulus poeem „The Theologian’s tale; Elizabeth“.
3      Vt 1. augusti 2025. aasta kohtuotsus Royal Football Club Seraing (C‑600/23, EU:C:2025:617, punkt 78).
4      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 21. mai 2013. aasta direktiiv 2013/11/EL tarbijavaidluste kohtuvälise lahendamise kohta, millega muudetakse määrust (EÜ) nr 2006/2004 ja direktiivi 2009/22/EÜ (ELT 2013, L 165, lk 63).
5      22. veebruari 2024. aasta kohtuotsus Mytilinaios vs. DEI ja komisjon ja komisjon vs. DEI (C‑701/21 P ja C‑739/21 P, EU:C:2024:146, punkt 105 ja seal viidatud kohtupraktika).
6      Nõukogu 5. mai 2009. aasta määrus, millega kehtestatakse ühenduse kord kahesuguse kasutusega kaupade ekspordi, edasitoimetamise, vahendamise ja transiidi kontrollimiseks (ELT 2009, L 134, lk 1).
7      Nõukogu 31. juuli 2014. aasta määrus, mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses Venemaa tegevusega, mis destabiliseerib olukorda Ukrainas (ELT 2014, L 229, lk 1), millele on siin viidatud redaktsioonis, mis tuleneb selle määruse muutmisest nõukogu 4. detsembri 2014. aasta määrusega (EL) nr 1290/2014, millega muudetakse määrust (EL) nr 833/2014, mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses Venemaa tegevusega, mis destabiliseerib olukorda Ukrainas, ning millega muudetakse määrust (EL) nr 833/2014 muutvat määrust (EL) nr 960/2014 (ELT 2014, L 349, lk 20). Vt eelkõige selliselt muudetud määruse nr 833/2014 artikli 1 punkt a ja artikkel 2.
8      Edasises analüüsis, ja kui ei ole märgitud teisiti, pean väljendiga „muudetud määrus nr 833/2014“ silmas seda määrust redaktsioonis, mis oli kohaldatav põhikohtuasjas käsitletava vahekohtuotsuse kuupäeval, ehk redaktsiooni, mis tuleneb komisjoni 5. juuli 2019. aasta rakendusmäärusest (EL) 2019/1163 liikmesriikide pädevate asutuste kontaktandmeid ja aadressi teadete saatmiseks Euroopa Komisjonile sisaldavate teatavate piiravaid meetmeid käsitlevate määruste lisade ühtse loetelu muutmise ja koostamise kohta (ELT 2019, L 182, lk 33).
Muudetud määruse nr 833/2014 artiklis 11 on sätestatud:
„1.      Lepingu ja tehingu puhul, mille täitmist on otseselt või kaudselt, tervikuna või osaliselt mõjutanud käesoleva määrusega kehtestatud meetmed, ei rahuldata ühtki nõuet, sealhulgas hüvitisnõuet ega muud samalaadset nõuet, nagu tasaarvestusnõue või tagatisnõue, eelkõige nõuet, mille eesmärgiks on saada pikendust või mis tahes vormis tagatist või vastutagatist, eelkõige finantstagatist, kui selle esitajaks on:
a) artikli 5 lõike 1 punktides b ja c ning artikli 5 lõike 2 punktis c ja d osutatud või III, IV, V ja VI lisas loetletud üksused;
b) muu Venemaa isik, üksus või asutus;
c) selline isik, üksus või asutus, kes tegutseb mõne käesoleva lõike punktis a või b osutatud isiku, üksuse või asutuse kaudu või tema nimel.
2.      Igas nõude täitmise menetluses jääb kõnealuse nõude täitmist taotleva isiku kohustuseks tõendada, et nõude täitmine ei ole lõike 1 alusel keelatud.
3.      Käesolev artikkel ei mõjuta lõikes 1 osutatud isikute, üksuste ja asutuste õigust nõuda kooskõlas käesoleva määrusega lepinguliste kohustuste täitmata jätmise seaduslikkuse kohtulikku kontrolli.“
9      1999. aasta vahekohtumenetluse seaduse nr 116 (Lag om skiljeförarande (1999:116), edaspidi „vahekohtuseadus“) § 1 esimeses lõigus.
10      Vahekohtuseaduse § 33 esimese lõigu kohaselt.
11      1996. aasta seadus nr 95 teatavate rahvusvaheliste sanktsioonide kohta (lagen (1996:95) om vissa internationella sanktioner).
12      Eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutab, et Euroopa Kohtu menetluses on praegu eelotsusetaotlus, mis puudutab nõukogu 17. märtsi 2014. aasta määrust (EL) nr 269/2014, mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses Ukraina territoriaalset terviklikkust, suveräänsust ja sõltumatust kahjustava või ohustava tegevusega (ELT 2014, L 78, lk 6), ning milles on tõstatatud sarnaseid küsimusi, nimelt kohtuasjas Čiekuri-Shishki (C‑480/24, EU:C:2025:672).
13      Eelotsusetaotluse esitanud kohus tugineb siin 11. novembri 2021. aasta kohtuotsusele Bank Sepah (C‑340/20, EU:C:2021:903, punkt 56) ning 13. septembri 2018. aasta kohtuotsusele Rosneft jt vs. nõukogu (T‑715/14, EU:T:2018:544, punkt 206).
14      Eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab siinkohal 26. oktoobri 2006. aasta kohtuotsusele Mostaza Claro (C‑168/05, EU:C:2006:675, punkt 35).
15      Vt rohkest kohtupraktikast 30. oktoobri 2025. aasta kohtuotsus Attal et Associés (C‑321/24, EU:C:2025:836, punkt 19).
16      28. märtsi 2017. aasta kohtuotsus Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236). Mäletatavasti puudutasid need küsimused Euroopa Kohtu pädevust otsustada ÜVJP otsuse kehtivuse üle, teatavate selle otsuse ja määruse nr 833/2014 sätete, sealhulgas artikli 11 kehtivust, samuti teatavate selle määruse sätete tõlgendamist. Niisiis analüüsis Euroopa Kohus seal määruse nr 833/2014 artikli 11 kehtivust proportsionaalsuse põhimõtte seisukohast ning ettevõtlusvabaduse ja omandiõiguse riive aspektist (vt selle kohtuotsuse punktid 143–151).
17      Vt 6. märtsi 2018. aasta kohtuotsus Achmea (C‑284/16, EU:C:2018:158, punkt 35).
18      Jarrosson, C., „L’arbitrabilité: présentation méthodologique“, Revue de jurisprudence commerciale, 1996, nr 1, lk 1.
19      Vahekohtumenetluse kohaldatavust ei käsitata liikmesriikides ühtmoodi. Prantsusmaal, Hispaanias ja Itaalias saab vahekohtus lahendada vaidlusi, mis puudutavad võõrandatavaid õigusi (vt vastavalt Prantsuse tsiviilseadustiku artikkel 2059, Hispaania 23. detsembri 2003. aasta vahekohtuseaduse 60/2003 artikli 2 lõige 1 ja Itaalia tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikkel 806). Saksamaal sõltub see, kas vaidlust saab vahekohtus lahendada, sellest, kas õigused, millele tuginetakse, on varalised (Saksa tsiviilkohtumenetluse seadustiku § 1080 lõige 1). Sarnane põhimõte on ette nähtud Poola õiguses (vt Poola tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikkel 1157).
20      Ravillon, L., „Que reste-t-il du concept d’inarbitrabilité?“, Manciaux, S., Loquin, E., (dir.), L’ordre public et l’arbitrage, Actes du colloque des 15 et 16 mars 2013, sous la direction du CREDIMI, LexisNexis 2014, lk 57.
21      United Nations Treaty Series, 330. kd, lk 3.
22      Vt 1. augusti 2025. aasta kohtuotsus Royal Football Club Seraing (C‑600/23, EU:C:2025:617, punkt 116).
23      New Yorgi konventsiooni 2. artikli lõige 1.
24      New Yorgi konventsiooni 5. artikli lõike 2 punkt a.
25      See mõiste on laiem kui lihtsalt vahekohtumenetlus.
26      Vt 6. märtsi 2018. aasta kohtuotsus Achmea (C‑284/16, EU:C:2018:158, punkt 60).
27      Vt hiljutise näitena 15. jaanuari 2026. aasta kohtuotsus Wunner (C‑77/24, EU:C:2026:1, punkt 35).
28      Vt muudetud määruse nr 833/2014 artikli 11 lõike 1 punkt b.
29      Seda, kuidas tõlgendada mõistet „nõuded“ muudetud määruse nr 833/2014 artikli 11 lõike 1 tähenduses, vt minu analüüsist kolmanda eelotsuse küsimuse kohta.
30      Selline järeldus on kooskõlas mõiste „nõue“ määratlusega määruses nr 269/2014, mille kohaselt see on „kas kohtu kaudu või muul viisil esitatud nõue“ (vt määruse nr 269/2014 artikli 1 punkt a), kuigi jääb üle vaid kahetseda, et muudetud määruses nr 833/2014 sarnane säte puudub.
31      Vastandina sellele, mis tuleneb muudetud määruse nr 833/2014 artikli 11 lõikest 3, mis puudutab otsesõnu lepinguliste kohustuste täitmata jätmise seaduslikkuse kohtulikku kontrolli.
32      Vt vastavalt muudetud määruse nr 833/2014 artikli 13 punkt a, seejärel punktid c–e.
33      Vt nõukogu 18. detsembri 2023. aasta määrus (EL) 2023/2878, millega muudetakse määrust (EL) nr 833/2014, mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses Venemaa tegevusega, mis destabiliseerib olukorda Ukrainas, põhjendus 23 ja artikli 1 lõige 28 (ELT L, 2023/2878).
34      Tasub märkida, et määruse nr 833/2014 artikliga 12g kehtestatud kohustusega kaasneb ka eksportijatele pandud kohustus tagada, et „kolmanda riigi poolega sõlmitud leping sisaldab piisavaid õiguskaitsevahendeid lõike 1 kohaselt sõlmitud lepingulise kohustuse rikkumise korral“ (vt muudetud määruse nr 833/2014 artikli 12g lõige 3). Lisaks on need eksportijad juhul, kui nende lepingupartner rikub lepingulisi kohustusi, kohustatud ka teavitama liikmesriigi pädevat asutust (vt selle määruse artikli 12g lõige 4).
35      Liibüa režiimi suhtes kehtestatud piiravate meetmete kohta vt kohtujurist Mengozzi ettepanek kohtuasjas SH (C‑168/17, EU:C:2018:798, punkt 50).
36      Vt määruse nr 833/2014 põhjendus 2 selle algredaktsioonis.
37      Nagu on ette nähtud muudetud määruse nr 833/2014 artikli 8 lõikes 1.
38      1. augusti 2025. aasta kohtuotsus Royal Football Club Seraing (C‑600/23, EU:C:2025:617, punkt 78).
39      Vt 1. augusti 2025. aasta kohtuotsus Royal Football Club Seraing (C‑600/23, EU:C:2025:617, punkt 80).
40      Vt analoogia alusel 1. augusti 2025. aasta kohtuotsus Royal Football Club Seraing (C‑600/23, EU:C:2025:617, punkt 81 ja seal viidatud kohtupraktika).
41      Võttes vastu nõukogu 18. juuli 2025. aasta määruse (EL) 2025/1494, millega muudetakse määrust (EL) nr 833/2014, mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses Venemaa tegevusega, mis destabiliseerib olukorda Ukrainas (ELT L, 2025/1494), lisas liidu seadusandja määruse nr 833/2014 artiklisse 11 uue lõike, et käsitleda vahekohtuotsuste tunnustamist ja täitmist liikmesriikides, kuid seda üksnes piiravate meetmete kontekstis investeeringuid puudutavate vahekohtumenetluste aspektist (vt määruse 2025/1494 põhjendus 22 ja niiviisi muudetud määruse nr 833/2014 artikli 11 lõige 2a). Lisaks märgin, et kuigi see ei ole praeguses kohtuasjas oluline, on määruses nr 833/2014 ette nähtud erand keelust osaleda otse või kaudselt tehingutes Venemaa juriidilise isiku, üksuse või asutusega, kes on määruses loetletud, või sellise isiku, üksuse või asutusega, kelle kapital kuulub mõnele loetletud isikule, üksusele või asutusele või kes tegutseb mõne sellise isiku, üksuse või asutuse nimel: erand kehtib tehingutele, mida on vaja liikmesriigis toimuvale kohtu-, haldus- ja vahekohtumenetlusele juurdepääsu tagamiseks ning liikmesriigi kohtuotsuse või vahekohtu otsuse tunnustamiseks või täitmiseks, ning kui sellised tehingud on kooskõlas määruse nr 833/2014 ja määruse nr 269/2014 eesmärkidega (vt määruse nr 833/2014 artikli 5aa lõike 3 punkt g, mis lisati sinna nõukogu 21. juuli 2022. aasta määrusega (EL) 2022/1269, millega muudetakse määrust (EL) nr 833/2014, mis käsitleb piiravaid meetmeid seoses Venemaa tegevusega, mis destabiliseerib olukorda Ukrainas (ELT 2022, L 193, lk 1)).
42      Lisan, et kokkuleppelahenduse otsimine lepingupoolte vahel ei jää muudetud määruse nr 833/2014 artikli 12 kohaselt liidu õiguse kohaldamisalast välja: Reibel oli igal juhul ning olenemata saavutatud kokkuleppe vormist kohustatud hoiduma muudetud määruse nr 833/2014 artikli 11 lõikega 1 keelatud nõude rahuldamisest isegi oma tahtel.
43      Mõistlikult valvas liidu ettevõtja peaks tagama, et need asutused asuksid liidu territooriumil. Muudetud määruse nr 833/2014 artikli 13 punkt e võib siiski olla ka alus, millel põhineb väljaspool liidu territooriumi asuva organi kohustus tagada liidu õiguse järgimine. Seda küsimust põhikohtuasjas siiski ei teki, kuna vahekohtunik on Rootsi kodanik.
44      Sellise kontrolli ulatus määratakse kindlaks samuti teise eelotsuse küsimuse analüüsi raames.
45      Sellega seoses tuleb hoiatada liidu ettevõtjaid, kes otsustavad kokku leppida sama laadi tingimuses, nagu on Reibeli ja Stankoimporti vahelises lepingus, mille sisu on kirjeldatud käesoleva ettepaneku punktis 5.
46      Vt 1. augusti 2025. aasta kohtuotsus Royal Football Club Seraing (C‑600/23, EU:C:2025:617, punkt 84).
47      Vt 1. augusti 2025. aasta kohtuotsus Royal Football Club Seraing (C‑600/23, EU:C:2025:617, punkt 82).
48      Vt 1. juuni 1999. aasta kohtuotsus Eco Swiss (C‑126/97, EU:C:1999:269, punkt 37) ja 26. oktoobri 2006. aasta kohtuotsus Mostaza Claro (C‑168/05, EU:C:2006:675, punkt 35).
49      Nende hulgas üks tähtsamaid on New Yorgi konventsioon, milles on ette nähtud vahekohtuotsuste kohtulik kontroll avaliku korra järgimise aspektist: vt selle konventsiooni 5. artikkel ning 1. augusti 2025. aasta kohtuotsus Royal Football Club Seraing (C‑600/23, EU:C:2025:617, punkt 116).
50      Vt 1. augusti 2025. aasta kohtuotsus Royal Football Club Seraing (C‑600/23, EU:C:2025:617, punkt 83). Tekkinud autonoomsusest anti teada juba 21. detsembri 2023. aasta kohtuotsuses International Skating Union vs. komisjon (C‑124/21 P, EU:C:2023:1012, punkt 193).
51      Euroopa Kohus on selle laia ulatust põhjalikult kirjeldanud 1. augusti 2025. aasta kohtuotsuse Royal Football Club Seraing (C‑600/23, EU:C:2025:617) punktis 86.
52      1. augusti 2025. aasta kohtuotsus Royal Football Club Seraing (C‑600/23, EU:C:2025:617, punkt 87).
53      Vt 1. augusti 2025. aasta kohtuotsus Royal Football Club Seraing (C‑600/23, EU:C:2025:617, punkt 87).
54      Vt 1. augusti 2025. aasta kohtuotsus Royal Football Club Seraing (C‑600/23, EU:C:2025:617, punkt 87).
55      Teisisõnu, nagu märkis kohtujurist Ćapeta, siis „[v]ajadus kontrollida otsuse vastavust avalikule korrale eksisteerib seetõttu, et need reeglid võivad olla sedavõrd üldist huvi pakkuvad, et pooled ei saa omal tahtel nende kohaldamist välistada“ (kohtujuristi ettepanek kohtuasjas Royal Football Club Seraing (C‑600/23, EU:C:2025:24, punkt 72)).
56      Vt 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Real Madrid Club de Fútbol (C‑633/22, EU:C:2024:843, punktid 66 ja 67).
57      Vt 21. detsembri 2023. aasta kohtuotsus International Skating Union vs. komisjon (C‑124/21 P, EU:C:2023:1012, punktid 192 ja 193 ning seal viidatud kohtupraktika).
58      1. augusti 2025. aasta kohtuotsus Royal Football Club Seraing (C‑600/23, EU:C:2025:617, punkt 89 ja seal viidatud kohtupraktika).
59      Nõukogu 5. aprilli 1993. aasta direktiiv ebaõiglaste tingimuste kohta tarbijalepingutes (EÜT 1993, L 95, lk 29; ELT eriväljaanne 15/02, lk 288). Vt 26. oktoobri 2006. aasta kohtuotsus Mostaza Claro (C‑168/05, EU:C:2006:675, punktid 36–38). Vt ka 6. oktoobri 2009. aasta kohtuotsus Asturcom Telecomunicaciones (C‑40/08, EU:C:2009:615, punktid 51 ja 52).
60      Nõukogu 21. detsembri 1988. aasta esimene direktiiv kaubamärke käsitlevate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT 1989, L 40, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 92).
61      Vt 16. juuli 2015. aasta kohtuotsus Diageo Brands (C‑681/13, EU:C:2015:471, punkt 52).
62      Vt käesoleva ettepaneku punkt 57.
63      Vt ELL artikli 3 lõige 1.
64      Vt ELL artikli 21 lõige 1.
65      Vt ELL artikli 21 lõike 2 punktid a, b ja c.
66      Vt 28. märtsi 2017. aasta kohtuotsus Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, punktid 115 ja 150) ja 17. septembri 2020. aasta kohtuotsus Rosneft jt vs. nõukogu (C‑732/18 P, EU:C:2020:727, punkt 115).
67      Vt 28. märtsi 2017. aasta kohtuotsus Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, punkt 150).
68      Liidu õiguskorras ei ole avaliku korra järgimine ainus, mis poolte vaba tahet piirab: vt 6. juuni 2000. aasta kohtuotsus Angonese (C‑281/98, EU:C:2000:296, punkt 34); 20. septembri 2001. aasta kohtuotsus Courage ja Crehan (C‑453/99, EU:C:2001:465, punkt 24) või 11. detsembri 2007. aasta kohtuotsus International Transport Workers’ Federation ja Finnish Seamen’s Union (C‑438/05, EU:C:2007:772, punktid 33 ja 34).
69      Vt 6. oktoobri 2009. aasta kohtuotsus Asturcom Telecomunicaciones (C‑40/08, EU:C:2009:615, punktid 51 ja 53).
70      Vt analoogia alusel 1. augusti 2025. aasta kohtuotsus Royal Football Club Seraing (C‑600/23, EU:C:2025:617, punktid 88 ja 89).
71      Vt võrdluseks muudetud määruse nr 833/2014 artikliga 11 selle määruse artiklid 1, 6, 7, 9 või ka artikkel 14.
72      Vt määruse 2025/1494 põhjendus 22.
73      Vt 1. augusti 2025. aasta kohtuotsus Royal Football Club Seraing (C‑600/23, EU:C:2025:617, punkt 95 ja seal viidatud kohtupraktika).
74      1. augusti 2025. aasta kohtuotsus (C‑600/23, EU:C:2025:617).
75      Nimelt sellisega, mis oli asjaomastele isikutele ühepoolselt kohustuslikuks tehtud: vt 1. augusti 2025. aasta kohtuotsus Royal Football Club Seraing (C‑600/23, EU:C:2025:617, punkt 92 ja seal viidatud kohtupraktika, ning punktid 93, 96 ja 106).
76      1. augusti 2025. aasta kohtuotsus Royal Football Club Seraing (C‑600/23, EU:C:2025:617, punkt 101).
77      Viitan siinkohal käesoleva ettepaneku punktidele 46 ja 47.
78      1. augusti 2025. aasta kohtuotsus Royal Football Club Seraing (C‑600/23, EU:C:2025:617, punktid 102 ja 103).
79      Sellise vastuolu kindlakstegemiseks võivad liikmesriikide kohtud saada Euroopa Kohtult abi eelotsusemenetluses, mis on „oluline osa aluslepingutega loodud süsteemist, et võimaldada [neil] kohtutel tagada isikutele liidu õigusest tulenevate õiguste tõhus kohtulik kaitse“ (1. augusti 2025. aasta kohtuotsus Royal Football Club Seraing (C‑600/23, EU:C:2025:617, punkt 77)).
80      Vt analoogia alusel 14. septembri 2023. aasta kohtuotsus Tuk Tuk Travel (C‑83/22, EU:C:2023:664, punkt 45).
81      Vt selle kohta 1. augusti 2025. aasta kohtuotsus Royal Football Club Seraing (C‑600/23, EU:C:2025:617, punkt 115).
82      Vastuolu ilmselgust ei tohiks siiski tõlgendada liiga kitsalt, arvestades käesoleva ettepaneku punktis 74 meenutatud nõuet ning seda, et eesmärk on kõrvaldada mis tahes vastuolu liidu avaliku korraga. Liidu õigusnormidega isikutele antud õiguste tõhusus ei ole seega ühitatav sellega, kui kontrollitakse üksnes neid olukordi, kus vastuolu on ilmselge.
83      Nagu on rõhutanud ka komisjon oma töödokumendis „Commission consolidated FAQs on the implementation of Council Regulation n° 833/2014 and Council Regulation n° 269/2014“, mida ajakohastati viimati 23. jaanuaril 2026 (vt selle dokumendi 87. joonealune märkus lk 420).
84      Kohtujuristi kursiiv.
85      Mille eesmärk on mis tahes vormis võlakirja, tagatise või hüvitise, eelkõige finantstagatise või -hüvitise pikendamine või väljamaksmine.
86      Vt dokument „Ajakohastamine: Euroopa Liidu parimad tavad piiravate meetmete tõhusaks rakendamiseks“ (nõukogu 27. juuni 2022. aasta dokument 10572/22), punkt 33. Vt ka kohtujurist Norkuse ettepanek kohtuasjas Čiekuri-Shishki (C‑480/24, EU:C:2025:672, punkt 68).
87      Nõukogu 7. detsembri 1992. aasta määrus, millega keelatakse Iraagi nõuete rahuldamine seoses lepingute ja tehingutega, mille täitmist on mõjutanud ÜRO Julgeolekunõukogu resolutsioon 661 (1990) ja selle juurde kuuluvad resolutsioonid (EÜT 1992, L 361, lk 1; ELT eriväljaanne 11/18, lk 222).
88      Määruse nr 3541/92 põhjendused 4 ja 5.
89      Vt käesoleva ettepaneku punkt 40.
90      Väljend, mida kasutas kohtujurist Norkus oma ettepanekus kohtuasjas Čiekuri-Shishki (C‑480/24, EU:C:2025:672, punkt 70).
91      Kui nõuete rahuldamist keelav norm on kohaldatav nõuete suhtes, mille on esitanud määruse nr 833/2014 artikli 11 lõike 1 punktides a ja c nimetatud isikud ja üksused, on selle eesmärk ka vältida olukorda, kus nad võiksid nende suhtes võetud meetmete negatiivse toime eest kompensatsiooni saada (vt analoogia alusel kohtujurist Mengozzi ettepanek kohtuasjas SH (C‑168/17, EU:C:2018:798, punkt 50)).
92      Tookord otsustas Euroopa Kohus määruse nr 833/2014 üle redaktsioonis, mida oli muudetud määrusega nr 1290/2014 (vt käesoleva ettepaneku 7. joonealune märkus).
93      28. märtsi 2017. aasta kohtuotsus Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, punkt 150).
94      28. märtsi 2017. aasta kohtuotsuses Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236) oli põhikohtuasjas kaebuse esitanud üksus, kellele osa määrusega nr 833/2014 (määrusega nr 1290/2014 muudetud redaktsioonis) kehtestatud piirangutest oli konkreetselt suunatud ning kes kuulus selle määruse artikli 11 lõike 1 punkti a kohaldamisalasse.
95      Vt 11. novembri 2021. aasta kohtuotsus Bank Sepah (C‑340/20, EU:C:2021:903, punkt 66 ja seal viidatud kohtupraktika).
96      Vt selle kohta kohtujurist Norkuse ettepanek kohtuasjas Čiekuri-Shishki (C‑480/24, EU:C:2025:672, punkt 61 jj).
97      Vt 13. märtsi 2025. aasta kohtuotsus Shuvalov vs. nõukogu (C‑271/24 P, EU:C:2025:180, punkt 78) ja 5. veebruari 2026. aasta kohtuotsus VEB.RF vs. nõukogu (C‑572/24 P, EU:C:2026:74, punkt 138).
98      Kordan, et Belgia ametiasutused on kvalifitseerinud asjaomase kauba määruse nr 428/2009 tähenduses kahesuguse kasutusega kaubaks (vt käesoleva ettepaneku punkt 6).
99      On tõsi, et leping sõlmiti 2015. aastal, mil kahesuguse kasutusega kauba müügi ja ekspordi keeld oli juba jõus. Määruse nr 833/2014 artikli 11 lõige 1 ei kitsenda siiski rahuldamata jätmist üksnes nõuetele, mis on seotud lepingutega, mis olid määruse jõustumise kuupäeval juba sõlmitud, ning see kaitseb liidu ettevõtjate huve ilmselgelt paremini.