62015CO0129
EUROOPA KOHTU MÄÄRUS (üheksas koda)
7. juuli 2016 (
*1
)
„Eelotsusetaotlus — Asjade riigihankelepingud — Direktiiv 2004/18/EÜ — Artikli 1 lõige 9 — Mõiste „avalik-õiguslik isik“ — Haigla, mis on asutatud tulu saamiseks ja mis põhineb täielikult erakapitalil — Tulu, mis pärineb 50% või 30% ulatuses riiklikust ravikindlustussüsteemist vastutasuna raviteenuste osutamise eest — Artikli 7 punkt b — Riigihankelepingu eeldatav maksumus — Piirmäär, mida ei ole ületatud — Kindel piiriülene huvi — Teabe puudumine — Euroopa Kohtu kodukorra artikli 53 lõige 2 — Ilmselge vastuvõetamatus”
Kohtuasjas C‑129/15,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Administrativen sad Sofia-grad’i (Sofia halduskohus, Bulgaaria) 4. märtsi 2015. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 16. märtsil 2015, menetluses
H. M.
versus
Agentsia za darzhavna finansova inspektsia (ADFI),
EUROOPA KOHUS (üheksas koda)
koosseisus: koja president C. Lycourgos, kohtunikud E. Juhász (ettekandja) ja C. Vajda,
kohtujurist: H. Saugmandsgaard Øe,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 53 lõikele 2 põhistatud määrusega,
on teinud järgmise
määruse
1
Eelotsusetaotlus puudutab Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta direktiivi 2004/18/EÜ ehitustööde riigihankelepingute, asjade riigihankelepingute ja teenuste riigihankelepingute sõlmimise korra kooskõlastamise kohta (ELT 2004, L 134, lk 114; ELT eriväljaanne 06/07, lk 132), muudetud komisjoni 30. novembri 2011. aasta määrusega (EL) nr 1251/2011 (ELT 2011, L 319, lk 43)), (edaspidi „direktiiv 2004/18“) artikli 1 lõike 9 tõlgendamist.
2
Taotlus on esitatud erahaigla juhataja H. Mi ja Agentsia za darzhavna finansova inspektsia (finantsinspektsioon, Bulgaaria) vahelises kohtuvaidluses, mille ese on H. Mile määratud halduskaristuse õiguspärasus.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
3
Direktiivi 2004/18 põhjendus 2 kõlab järgmiselt:
„Liikmesriikides tuleb lepingute sõlmimisel riigi nimel või piirkondlike või kohalike omavalitsuste või avalik-õiguslike isikute nimel kohaldada asutamislepingu põhimõtteid, eelkõige kaupade vaba liikumise põhimõtet, asutamisvabaduse ja teenuste osutamise vabaduse põhimõtet ning nendest tulenevaid põhimõtteid, nagu võrdse kohtlemise, mittediskrimineerimise, vastastikuse tunnustamise, proportsionaalsuse ja läbipaistvuse põhimõte. Teatavat maksumust ületavate riigihankelepingute puhul on siiski soovitav koostada lepingute sõlmimise siseriiklikku korda kooskõlastavad ühenduse sätted, mis tuginevad kõnealustele põhimõtetele, et tagada nende mõju ja kindlustada hanketellimuse avatus konkurentsile. Kooskõlastavaid sätteid tuleks seepärast tõlgendada nii eespool nimetatud eeskirjade ja põhimõtete kui ka asutamislepingu muude eeskirjade kohaselt.“
4
Direktiivi artikli 1 „Mõisted“ lõikes 9 on sätestatud:
„Ostja – riik, piirkondlikud või kohalikud omavalitsused, avalik-õiguslikud isikud ning ühest või mitmest kõnealusest organist või avalik-õiguslikust isikust koosnevad ühendused.
Avalik-õiguslik isik on mis tahes isik:
a)
mis on asutatud üldistes huvides ega tegele tööstuse ega kaubandusega;
b)
mis on juriidiline isik ja
c)
mida põhiliselt rahastab riik, piirkondlikud või kohalikud omavalitsused või teised avalik-õiguslikud isikud või mille juhtimist need isikud kontrollivad või millel on haldus-, juhtimis- või järelevalveorgan, mille liikmetest üle poole nimetab riik, piirkondlik või kohalik omavalitsus või teised avalik-õiguslikud isikud.
Teise lõigu punktides a, b ja c nimetatud kriteeriumidele vastavate avalik-õiguslike isikute ja nende isikute kategooriate mittetäielikud nimekirjad on esitatud III lisas. Liikmesriigid teatavad komisjonile regulaarsete ajavahemike tagant kõigist avalik-õiguslike isikute ja nende kategooriate nimekirjades tehtud muudatustest.“
5
Nimetatud direktiivi artiklis 7 „Riigihankelepingute piirmäärad“ on sätestatud hankelepingute eeldatava maksumuse piirmäärad, millest alates tuleb hange läbi viia vastavalt nimetatud direktiivis sätestatud eeskirjadele, ja põhikohtuasja asjaolude toimumise ajal oli asjade riigihankelepingute puhul, mille on sõlminud hankijad, kes ei ole keskvalitsusasutused, selleks piirmääraks 200000 eurot.
6
Sama Direktiivi artiklis 9 „Riigihankelepingute, raamlepingute ja dünaamiliste ostusüsteemide eeldatava kogumaksumuse arvutamise meetodid“ on sätestatud:
„[…]
5.   […]
b)
Kui samalaadsete asjade hankeettepaneku tulemusena sõlmitakse riigihankelepingud samaajal eraldi osadena, võetakse artikli 7 punktide a ja b kohaldamise korral arvesse kõigi selliste osade eeldatav kogumaksumus.
Kui osade kogumaksumus on võrdne artiklis 7 sätestatud piirmääraga või sellest suurem, kohaldatakse käesolevat direktiivi iga osa suhtes.
Ostjad võivad kõnealusest kohaldamisest siiski loobuda osade puhul, mille eeldatav maksumus käibemaksuta on alla 80000 euro, kui osade kogumaksumus ei ületa 20% kõikide osade kogumaksumusest.
[…]
7.   Asjade või teenuste riigihankelepingute puhul, mis on olemuselt regulaarsed või mida kavatsetakse teatava aja jooksul uuendada, võetakse lepingu eeldatava maksumuse arvutamisel aluseks:
a)
eelnenud 12 kuu või eelarveaasta jooksul sõlmitud samalaadsete järjestikuste lepingute tegelik kogumaksumus, mida on võimaluse korral kohandatud esialgse lepingu sõlmimisele järgneva 12 kuu jooksul toimuvatele muutustele koguses või maksumuses;
b)
või esimesele tarnele järgneva 12 kuu või eelarveaasta jooksul (kui see on pikem kui 12 kuud) sõlmitud järjestikuste lepingute eeldatav kogumaksumus.
Riigihankelepingu eeldatava maksumuse arvutamisviisi valik ei tohi olla seotud kavatsusega jätta kõnealune leping käesoleva direktiivi reguleerimisalast välja.
[…]“.
Bulgaaria õigus
7
Riigihangete seaduse (Zakon za obshtestvenite porachki, DV nr 28, 6.4.2004) põhikohtuasja asjaoludele kohaldatava redaktsiooni § 7 punkt 4 on sõnastatud järgmiselt:
„Hankijaks on:
[…]
3.
avalik-õiguslikud asutused.“
8
Selle seaduse § 8 lõikes 1 on sätestatud:
„Kui seaduses sätestatud tingimused on täidetud, peavad hankijad läbi viima riigihankemenetluse;
[…]
3)
Kui hankijaks on kollektiivne organ või juriidiline isik, siis täidab lõikes 2 nimetatud ülesandeid isik, kes esindab asjaomast kollektiivset organit või juriidilist isikut.“
9
Nimetatud seaduse lisasätete § 1 punktis 21 on sätestatud:
„Avalik-õiguslik asutus on juriidiline isik, kes sõltumata sellest, kas ta tegeleb tööstuse või kaubandusega, on asutatud üldistes huvides ja vastab järgmistele tingimustele:
а)
seda rahastatakse enam kui 50% ulatuses riigieelarvest, riiklikust sotsiaalkindlustussüsteemist, riikliku haigekassa kaudu, kohaliku omavalitsuse eelarvest või artikli 7 punktis 1 või punktis 3 nimetatud hankijate poolt;
b)
tema haldus- või järelevalveorgan koosneb liikmetest, kellest enam kui pooled määravad hankijad artikli 7 punkti 1 või punkti 3 tähenduses;
c)
mille juhtimise üle teostavad järelevalvet hankijad artikli 7 punkti 1 või punkti 3 tähenduses; järelevalvega juhtimise üle on tegemist juhul, kui mõni isik mis tahes viisil võib otsustavalt mõjutada teise isiku tegevust.
Avalik-õiguslikud asutused on ka äriühingu vormis tegutsevad tervishoiuasutused, kui üle 30% tema eelmise aasta tuludest on saadud riigieelarve, kohaliku omavalitsuse või riikliku haigekassa eelarve vahenditest.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
10
H. M. on sellise erahaigla juhataja, mis on registreeritud piiratud vastutusega äriühinguna, mille kogu kapital kuulub eraõiguslikule isikule, kes tegeleb ka äritegevusega. Selle haigla tegevuse kontrollimisel järelevalvepädevusega asutuse ametniku poolt tuvastati erinevate tarnijate väljastatud arvete põhjal, et ajavahemikul 10. jaanuarist 2012 kuni 19. detsembrini 2012 oli sellele haiglale tarnitud meditsiinitarbeid, mille kogumaksumus oli 339052,76 Bulgaaria leevi (käibemaksuta), samas kui kogu 2012. aasta jooksul ei olnud kõnealune haigla, kes ei olnud kantud riigihangete registrisse hankijana, viinud läbi mitte ühtegi hankemenetlust. Samuti tuvastati, et 2011. aasta jooksul oli 66,27% selle haigla tuludest saadud maksetest, mille oli teinud riiklik haigekassa, kes on riigihangete seaduse tähenduses hankija.
11
Kontrolli teostanud ametnik lähtus seisukohast, et kõnealune haigla on avalik-õiguslik asutus riigihangete seaduse lisasätete § 1 punkti 21 alapunkti c teise lõigu tähenduses, ja leidis, et selle juhataja oli jätnud riigihankemenetlused läbi viimata, kuigi ta oli selleks kohustatud. Kõnealune ametnik tuvastas sellest tulenevalt 12. juuli 2013. aasta protokollis riigihangete seaduse asjakohaste sätete eiramises seisneva väärteo. Selle protokolli tulemusel määrati kõnealusele juhatajale nimetatud seaduse asjakohaste sätete alusel 3000 Bulgaaria leevi suurune trahv. Viimatinimetatu esitas selle karistuse peale kaebuse pädevasse kohtusse, kes jättis selle rahuldamata. Seejärel esitas H. M. eelotsusetaotluse esitanud kohtusse apellatsioonkaebuse.
12
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et sisuliselt käib põhikohtuasjas vaidlus selle üle, kas hankijaga on tegemist sellise haigla puhul, mis põhineb täielikult erakapitalil ja mis saab muude tulude hulgas vastutasuna teenuste eest makseid riiklikult haigekassalt. Seoses sellega on vaja välja selgitada, kas põhikohtuasjas käsitletavate liikmesriigi õigusnormidega võib seada lisaks direktiivi 2004/18 artikli 1 lõikes 9 sätestatule täiendavaid tingimusi, ja juhul kui see on nii, kas see toob siis endaga kaasa nende isikute kategooria laiendamise, kes on kohustatud läbi viima riigihankemenetlusi.
13
Põhikohtuasja esemeks oleva küsimusega seoses märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et asjaomase haigla 2011. majandusaasta tulu pärines enam kui 66% ulatuses riikliku haigekassa vahenditest, mis kujutavad endast ühtlasi avaliku sektori vahendeid. Seega tuleb riigihangete seaduse lisasätete § 1 punkti 21 esimese lõigu alapunkti a põhjal asuda seisukohale, et olenemata omandivormist on kõnealuse haigla puhul tegemist hankijaga. Sellist järeldust ei tule teha mitte ainult seetõttu, et suur osa selle haigla tuludest on pärit avaliku sektori vahenditest, vaid ka seetõttu, et tema poolt raviteenuste osutamine on üldistes huvides toimuv tegevus.
14
Lisaks erineb direktiivi 2004/18 artikli 1 lõikes 9 esitatud mõiste oluliselt kõnealuses riigihangete seaduses esitatud mõistest. Nimelt, kui kõnealuse direktiivi artikli 1 lõike 9 punktides a–c määratletud kriteeriumide kohaselt on avalik-õigusliku isikuga tegemist juhul. kui täidetud on selles sättes esitatud kumulatiivsed tingimused, siis asjaomase seaduse kohaselt on avalik-õiguslikud asutused kõik üksused, mis vastavad vähemalt ühele sarnasele kriteeriumile. Vastupidi direktiivis 2004/18 sätestatule ei takista pealegi asjaolu, et mõni üksus tegeleb tööstuse või kaubandusega, seda, et teda võidakse Bulgaaria õiguse tähenduses pidada avalik-õiguslikuks asutuseks.
15
Eelkõige olgu märgitud, et riigihangete seaduse lisasätete § 1 punkti 21 alapunkti c teine lõik ei ole ilmselgelt direktiiviga 2004/18 määratletud kriteeriumidega kooskõlas, sest tuleb asuda seisukohale, et selle direktiivi artikli 1 lõike 9 teise lõigu punktis c esitatud lauseosa „mida põhiliselt rahastavad riik, piirkondlikud või kohalikud omavalitsused või teised avalik-õiguslikud isikud“, eeldab üle 50% suurust rahastamist, mis on palju suurem, kui liikmesriigi seaduses sätestatud 30% suurune piirmäär.
16
Neil asjaoludel otsustas Administrativen sad Sofia-grad (Sofia halduskohus, Bulgaaria) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas direktiivi 2004/18 artikli 1 lõiget 9 tuleb mõista nii, et asutus/äriühing on „avalik-õiguslik isik“ ainuüksi seetõttu, et üle 30% tema eelmise aasta tegevuse tuludest moodustavad riikliku haigekassa makstud tasud raviteenuste eest, mida asutus/äriühing osutas teiste tervishoiuasutustega tegeliku konkureerimise tingimustes?
2.
Kas direktiivi 2004/18 artikli 1 lõiget 9 tuleb mõista nii, et raviteenuste osutamist tegeliku konkurentsi tingimustes eraõiguslike äriühingute poolt, mis on asutatud tulu saamiseks, võib pidada „üldisest huvist“ tuleneva vajaduse täitmiseks?
3.
Kas direktiivi 2004/18 artikli 1 lõiget 9 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigihangete seaduse lisasätete § 1 punkt 21, mille kohaselt piisab asutuse avalik-õiguslikuks isikuks kvalifitseerimiseks sellest, kui on täidetud üks direktiivis sätestatud kumulatiivsetele tingimustele vastavatest tingimustest?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
17
Vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 53 lõikele 2 võib siiski juhul, kui Euroopa Kohus ei ole ilmselgelt pädev kohtuasja läbi vaatama või kui taotlus või hagi on ilmselgelt vastuvõetamatu, Euroopa Kohus, olles kohtujuristi ära kuulanud, igal ajal ja ilma menetlust jätkamata lõpetada kohtuasja põhistatud määrusega.
18
Käesolevas kohtuasjas tuleb kohaldada seda sätet.
19
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on asjakohased niisugused liidu õiguse tõlgendamist puudutavad küsimused, mille liikmesriigi kohus on esitanud õiguslikus ja faktilises raamistikus, mille ta on määratlenud omal vastutusel ja mille täpsuse kontrollimine ei ole Euroopa Kohtu ülesanne. Euroopa Kohus võib liikmesriigi kohtu esitatud eelotsusetaotlusele vastamast keelduda vaid siis, kui on ilmne, et taotletav liidu õiguse tõlgendus ei ole mingil viisil seotud põhikohtuasja faktiliste asjaolude või esemega, kui probleem on oletuslik või kui Euroopa Kohtule ei ole teada talle esitatud küsimusele tarviliku vastuse andmiseks vajalikud faktilised või õiguslikud asjaolud (kohtuotsus 6.11.2014, Cartiera dell’Adda, C‑42/13, EU:C:2014:2345, punkt 29 ja seal viidatud kohtupraktika).
20
Tuleb märkida, et riigihankemenetlusi kooskõlastavates liidu direktiivides ette nähtud erimenetlusi kohaldatakse üksnes hankelepingutele, mille maksumus ületab igas asjaomases direktiivis sõnaselgelt väljendatud piirmäära. Seega ei kohaldata nende direktiivide eeskirju hangete puhul, mille maksumus ei ületa seal kindlaksmääratud piirmäära (kohtuotsus 15.5.2008, SECAP ja Santorso, C‑147/06 ja C‑148/06, EU:C:2008:277, punkt 19).
21
Nagu ilmneb Euroopa Kohtule esitatud toimikust, heidetakse põhikohtuasjas erahaiglale ette seda, et ajavahemikul 10. jaanuarist 2012 kuni 19. detsembrini 2012 oli sellele haiglale tarnitud meditsiinitarbeid, mille kogumaksumus oli 339052,76 Bulgaaria leevi (käibemaksuta), kuid nende tarnete puhul ei olnud läbi viidud riigihankemenetlusi.
22
Kuna Euroopa Keskpanga andmete kohaselt oli euro ja Bulgaari leevi vahetuskurss kogu selle ajavahemiku jooksul 1,9558, siis oli nende tarnete kogumaksumus 173357,58 eurot. Lisaks olgu märgitud, et Euroopa Kohtule esitatud toimikus ei leidu mingeid andmeid nende tarnete arvu, igaühe maksumuse või lepinguliste tarnijate arvu kohta.
23
Nagu ilmneb käesoleva kohtumääruse punktist 5, oli põhikohtuasja asjaolude toimumise ajal direktiivi 2004/18 artikli 7 punktis b sätestatud piirmääraks 200000 eurot, millest alates pidi seda direktiivi asjade riigihankelepingute puhul kohaldama. Sellest tuleneb, et isegi kui võiks lähtuda kõigi sel ajavahemikul tehtud tarnete kogumaksumusest, ei ole seda piirmäära ületatud.
24
Igal juhul tuleb märkida, et põhikohtuasjas saab direktiivi 2004/18 artiklis 7 sätestatud piirmäära arvutamisel võtta kumulatiivselt arvesse erinevate tarnete maksumusi ainult juhul, kui on täidetud selle direktiivi artiklis 9 ja eelkõige selle lõike 5 punktis b ja lõikes 7 määratud tingimused. Samas ei ole eelotsusetaotluse esitanud kohus esitanud mingit teavet, millest ilmneks, et see on nii.
25
Kuna nimetatud tingimused ei ole täidetud, siis tuleb iga tarne maksumust käsitleda eraldi ja ükshaaval ning nii jäävad põhikohtuasjas käsitletavate erinevate lepingute maksumused igal juhul oluliselt alla kõnealust piirmäära.
26
Seetõttu olgu märgitud, et direktiivis 2004/18 sätestatud eeskirjad ei ole põhikohtuasjas käsitletavatele asjade hankelepingutele kohaldatavad. Pealegi ei ilmne eelotsusetaotlusest, et asjakohastes Bulgaaria õiguse sätetes oleks esitatud otsene ja tingimusteta viide nimetatud direktiivi sätetele.
27
Sellegipoolest tuleb silmas pidada asjaolu, et vastavalt Euroopa Kohtu praktikale tuleb selliste hankelepingute sõlmimisel, mis maksumuse alusel ei kuulu kõnealuse direktiivi kohaldamisalasse, ikkagi järgida EL toimimise lepingu alusnorme ja üldpõhimõtteid, eelkõige võrdse kohtlemise ja kodakondsuse alusel diskrimineerimise keelu põhimõtet ning neist tulenevat läbipaistvuskohustust, kui hangetel on kindel piiriülene huvi teatud objektiivsete kriteeriumide alusel (vt selle kohta kohtuotsused 15.5.2008, SECAP ja Santorso, C‑147/06 ja C‑148/06, EU:C:2008:277, punktid 20 ja 21; 11.12.2014, Azienda sanitaria locale n. 5 Spezzino jt, C‑113/13, EU:C:2014:2440, punktid 45 ja 46; 18.12.2014, Generali-Providencia Biztosító, C‑470/13, EU:C:2014:2469, punkt 32, ja 16.4.2015, Enterprise Focused Solutions, C‑278/14, EU:C:2015:228, punkt 16).
28
Kindla piiriülese huvi olemasolule viidata võivate objektiivsete kriteeriumide kohta on Euroopa Kohus juba otsustanud, et nendeks võivad eeskätt olla asjaomase riigihanke võrdlemisi suur maksumus koostoimes tööde teostamise kohaga või ka hanke tehnilised tingimused ja asjaomase kauba teatud omadused. Eelotsusetaotluse esitanud kohus võib kindla piiriülese huvi olemasolule üldhinnangu andmisel võtta arvesse veel teistes liikmesriikides asuvate ettevõtjate kaebusi, tingimusel et on kontrollitud, et need on tegelikud, mitte fiktiivsed (vt selle kohta kohtuotsused 15.5.2008, SECAP ja Santorso, C‑147/06 ja C‑148/06, EU:C:2008:277, punkt 31, ning 16.4.2015, Enterprise Focused Solutions, C‑278/14, EU:C:2015:228, punkt 20 ja seal viidatud kohtupraktika).
29
Olgu märgitud, et, eelotsusetaotluse esitanud kohus ei esitanud oma eelotsusetaotluses mingit teavet, mille alusel Euroopa Kohus oleks saanud järeldada, et põhikohtuasjas esineb kindel piiriülene huvi. Samas tuleb meenutada, et kodukorra artiklist 94 tuleneb, et Euroopa Kohus peab eelotsusetaotlusest saama ülevaate faktilistest andmetest, millel eelotsuse küsimused põhinevad, ning sellest, mis moel on need andmed eelotsuse küsimustega seotud. Seega tuleb kindla piiriülese huvi kontrollimiseks vajalikud asjaolud – nagu üldiselt kõik sellised asjaolud, mille tuvastamine on siseriikliku kohtu ülesanne ja millest sõltub liidu teisese või esmase õiguse kohaldamine – tuvastada enne Euroopa Kohtusse pöördumist (kohtuotsused 11.12.2014, Azienda sanitaria locale n. 5 Spezzino jt, C‑113/13, EU:C:2014:2440, punkt 47, ja 16.4.2015, Enterprise Focused Solutions, C‑278/14, EU:C:2015:228, punkt 18).
30
Samas vastab tõele, et juhul kui eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ole Euroopa Kohtule selles osas konkreetset teavet esitanud, võib Euroopa Kohus kindla piiriülese huvi välja selgitada eelotsusetaotluse alusel (vt selle kohta kohtuotsused 11.12.2014, Azienda sanitaria locale n. 5 Spezzino jt, C‑113/13, EU:C:2014:2440, punkt 48, ja 16.4.2015, Enterprise Focused Solutions, C‑278/14, EU:C:2015:228, punkt 19). Kuna käesoleval juhul ei tulene eelotsusetaotlusest siiski mingit sedalaadi teavet, siis on Euroopa Kohus seisukohal, et tal ei ole võimalik seda tuvastada.
31
Neil asjaoludel ei ole Euroopa Kohtul võimalik anda eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimustele tarvilikku vastust tema menetluses oleva kohtuvaidluse lahendamiseks, mis on ELTL artikliga 267 ette nähtud koostöö eesmärk.
32
Neist kaalutlustest lähtudes tuleb kodukorra artikli 53 lõike 2 alusel eelotsusetaotlus tunnistada ilmselgelt vastuvõetamatuks.
Kohtukulud
33
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (üheksas koda) määrab:
Administrativen sad Sofia-grad (Sofia halduskohus, Bulgaaria) 4. märtsi 2015. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus on ilmselgelt vastuvõetamatu.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: bulgaaria.