Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JULIANE KOKOTT
esitatud 19. juunil 2025(1)
Kohtuasi C‑738/22 P
Google LLC,
Alphabet Inc.
versus
Euroopa Komisjon
Apellatsioonkaebus – Konkurents – Turgu valitseva seisundi kuritarvitamine – Mobiilsed nutiseadmed – Otsus, milles tuvastatakse ELTL artikli 102 ja EMP lepingu artikli 54 rikkumine – Operatsioonisüsteem Google Android – Lepingulised piirangud – Otsingu‑ ja lehitsemisrakenduste Google Search ja Chrome sidumine rakendusepoega Play Store – Killustatuse vältimise kohustused – Ainuõiguse maksed – Väljatõrjuv mõju – Hüpoteetiliselt sama tõhus konkurent – Objektiivne põhjendus – Üks ja vältav rikkumine – Trahvisumma ümberarvutamine
Sisukord
I.
Sissejuhatus
II.
Vaidluse taust
A.
Faktilised asjaolud
B.
Vaidlusalune otsus
C.
Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
1.
Menetlus Üldkohtus
2.
Vaidlustatud kohtuotsus
III.
Menetlus Euroopa Kohtus ja poolte nõuded
IV.
Analüüs
A.
Rikkumise tuvastamine (apellatsioonkaebuse esimene kuni viies väide)
1.
Rakenduste turustamise kokkulepete analüüs (apellatsioonkaebuse esimene ja teine väide)
a)
Põhjuslik seos rakenduste turustamise kokkulepete ja nende väljatõrjuva mõju vahel (apellatsioonkaebuse esimese väite esimene, kolmas ja neljas osa)
1)
Tulu jagamise kokkulepete arvessevõtmine rakenduste turustamise kokkulepete analüüsimisel (apellatsioonkaebuse esimese väite esimene osa)
2)
Vaikimisi seadistamise ja eelinstallimise eristamine (apellatsioonkaebuse esimese väite kolmas osa)
i)
Faktiliste asjaolude uuesti hindamata jätmine apellatsioonimenetluses
ii)
Asjaolu, et tegevuse mõju ei hinnatud eraldivõetuna selle kontekstist
3)
Rakenduste turustamise kokkulepete väidetav konkurentsi soodustav osa ja vastupidise stsenaariumi hindamise nõue (apellatsioonkaebuse esimese väite neljas osa)
b)
Rakenduste turustamise kokkulepete võime sama tõhusaid konkurente turult välja tõrjuda (apellatsioonkaebuse esimese väite teine osa ja teine väide)
1)
Rakenduste turustamise kokkulepete väljatõrjuva mõju hindamine seoses „sama tõhusate konkurentidega“ ja kasutajate käitumise põhjused
i)
Seosmüüki käsitleva kohtupraktika lähtekoht
ii)
Üldkohtu järeldused rakenduste turustamise kokkulepete välistava mõju kohta
–
Eelinstallimise kaudu status quo eelistamisega seotud kõrvalekalde tekitamine
–
Algseadmete valmistajate võimalus eelinstallida ja vaikimisi seadistada konkureerivaid otsinguteenuseid
–
Muud kasutajateni jõudmise võimalused peale eelinstallimise
–
Kasutamise osakaalu ja eelinstallimise vaheline seos
–
Konteksti arvessevõtmine
iii)
Analüüs
2)
Rakenduse Google Search ja Play Store’i seosmüük
3)
Chrome’i ning Play Store’i ja Google Searchi seosmüük
c)
Rakenduste turustamise kokkulepete analüüsi järeldus
2.
Killustatuse vältimise kokkulepete analüüs (apellatsioonkaebuse kolmas ja neljas väide)
a)
Killustatuse vältimise kokkulepetega seotud kuritarvitamise ulatus ja selle mõju (apellatsioonkaebuse kolmas väide)
1)
Vaidlusaluse tegevuse kindlakstegemine seoses killustatuse vältimise kokkulepetega (apellatsioonkaebuse kolmanda väite esimene osa)
2)
Väidetava väljatõrjuva mõju omistamine (apellatsioonkaebuse kolmanda väite teine osa)
b)
Killustatuse vältimise kokkulepete põhjendatus (apellatsioonkaebuse neljas väide)
c)
Killustatuse vältimise kokkulepete analüüsi järeldus
3.
Üks ja vältav rikkumine (apellatsioonkaebuse viies väide)
4.
Järeldus rikkumise tuvastamise kohta
B.
Trahv (apellatsioonkaebuse kuues väide)
C.
Apellatsioonkaebuse analüüsi järeldus
V.
Kohtukulud
VI.
Ettepanek
I.      Sissejuhatus
1.        Nagu Üldkohus märkis oma kohtuotsuses Google ja Alphabet vs. komisjon (Google Android),(2) „on tegusõna „guugeldama“ määratletud nii, et see on „otsingumootori Google kasutamine selleks, et saada ülemaailmsest internetivõrgust teavet kellegi või millegi kohta“. Nagu Üldkohus õigesti märgib, saavad väga vähesed ettevõtjad nii tuntuks, et nende nimest kujuneb tegusõna. Ainuüksi see asjaolu annab tunnistust, kui suure tähtsuse on Google igapäevaelus omandanud.
2.        Kas Google’i otsingumootori nn kohalolu enamiku maailma elanikkonna igapäevaelus, eelkõige tema Androidi operatsioonisüsteemiga töötavate mobiilsete nutiseadmete kasutamise kontekstis, on õiguslikust vaatepunktist tingitud (ka) turgu valitseva seisundi kuritarvitamisest?
3.        See on sisuliselt käesoleva apellatsioonkaebuse aluseks olev küsimus.
4.        See küsimus tekib nende tingimuste faktiliste asjaoludega seoses, mille pidid muu hulgas täitma mobiilsete nutiseadmete tootjad, et saada Google’i kõige olulisemate rakenduste, nimelt rakenduste Play Store, Google Search ja Chrome (edaspidi „rakendused“) litsentsid.
5.        Otsuses C(2018) 4761 (final),(3) mille Üldkohus suures osas muutmata jättis, leidis Euroopa Komisjon, et nende tingimustega rikutakse mitmeti ELTL artikli 102 kohast turgu valitseva seisundi kuritarvitamise keeldu.
6.        Seoses vaidlustatud Üldkohtu järeldustega palutakse Euroopa Kohtul muu hulgas hinnata, kas sellise kuritarvitamise tõendamiseks on vaja teha vastupidise stsenaariumi analüüs, milles käsitletakse, milline oleks konkurents olnud ilma vaidlustatud käitumiseta, ning analüüsida seda, kas selline käitumine võib avaldada väljatõrjuvat mõju ettevõtjate suhtes, keda peetakse sama tõhusaks kui turgu valitseva seisundiga ettevõtjat.
7.        Euroopa Kohtu hiljutine praktika, eelkõige kohtuasjades Servizio Elettrico Nazionale jt,(4) Unilever Italia Mkt. Operations,(5) European Superleague Company,(6) Google ja Alphabet vs. komisjon (Google Shopping)(7) ning komisjon vs. Intel Corporation,(8) juba annab nendele küsimustele vastamiseks olulisi juhiseid.
II.    Vaidluse taust
8.        Üldkohus on vaidluse tausta selgitanud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 2–72 ning käesoleva apellatsioonimenetluse tarvis saab selle kokku võtta järgmiselt.
A.      Faktilised asjaolud
9.        Google LLC on Mountain View linnas Californias (Ameerika Ühendriigid) asuv äriühing, mis on spetsialiseerunud internetiga seotud kaupadele ja teenustele ning tegutseb muu hulgas Euroopa Majanduspiirkonnas (edaspidi „EMP“). Google on äriühingu Alphabet Inc. (edaspidi koos „Google“ või „apellandid“) tütarettevõtja.
10.      Google saab peamise osa oma tulust oma tootest, mis on teenäitajaks teistele, st oma otsingumootorist Google Search. Google’i ärimudel põhineb ühelt poolt kasutajatele enamasti tasuta pakutavate internetiga seotud toodete ja teenuste ning teiselt poolt talle suurema osa tema tulust andvate veebireklaamiteenuste omavahelisel toimel. Enamiku tulust toob Google Search. Google’i ärimudel põhineb seega eelkõige tema veebiotsinguteenuste kasutajate arvu suurendamisel, nii et ta saaks müüa oma veebireklaamiteenuseid. Lisaks, kui kasutajad tema tooteid ja teenuseid kasutavad, kogub Google andmeid, mis võimaldavad tal suurendada oma suutlikkust esitada asjakohaseid otsinguvastusi ja reklaame.
11.      Google’i ärimudelit arendati esialgu personaalarvutite keskkonnas ning nende puhul oli veebilehitseja peamine koht, kust internetti pääses. Hiljem aga soovis Google võtta arvesse mobiilse interneti arengut ja kasutajate käitumise tõenäolist muutust, mille see veebis tehtavate üldotsingute alal kaasa toob, pidades eelkõige silmas asukoha tuvastamisega seotud võimalusi. Sellest tulenevalt töötas Google välja strateegia, mille abil tagada, et kasutajad teevad oma otsinguid ka mobiilseadmetes Google Searchi abil.
12.      Selles kontekstis ostis Google 2005. aastal ettevõtja, kes töötas esialgu välja operatsioonisüsteemi Android mobiilsetele nutiseadmetele. Komisjoni hinnangul töötas 2018. aasta juulis ligikaudu 80% Euroopas ja maailmas kasutatavatest mobiilsetest nutiseadmetest Androidiga.
13.      Kui Google töötab välja Androidi uue versiooni, avaldab ta veebis lähtekoodi, mida saab kasutada avatud lähtekoodi litsentsi alusel (litsents Android Open Source Project, edaspidi „Androidi avatud lähtekoodi litsents“) tasuta. See võimaldab kolmandatel isikutel koodi alla laadida ja seda muuta, et luua nii Androidi muudetud versioone, mida nimetatakse hargmikeks (hargmik on olemasoleva tarkvara lähtekoodi põhjal loodud uus tarkvara).
14.      Operatsioonisüsteem Android kuulub „ökosüsteemi“, mis sisaldab muudki, näiteks teenuste kogumit Google Mobile (pakett GMS ehk Google Mobile Services, edaspidi „Google’i mobiiliteenuste pakett“), mis sisaldab muu hulgas rakendustepoodi Play Store, rakendust Google Search ja lehitsejat Chrome.
15.      Androidi vabalt kasutatav lähtekood sisaldab operatsioonisüsteemi põhielemente, kuid mitte Androidi rakendusi ja teenuseid, mille omanik on Google. Algseadmete valmistajad, kes soovivad saada Google’i rakendusi ja teenuseid, peavad seega sõlmima Google’iga lepingud. Google sõlmib niisugused lepingud ka mobiilsideoperaatoritega, kes soovivad saada õigust installida Google’i omarakendusi ja -teenuseid lõppkasutajatele müüdavatesse seadmetesse.
16.      Mõningaid nendest lepingutest käsitleb käesolev kohtuasi.
B.      Vaidlusalune otsus
17.      Komisjon võttis 18. juulil 2018 vastu vaidlusaluse otsuse, millega ta määras Google LLC-le ja osaliselt Alphabet Inc.‑le trahvi ELTL artikli 102 ja EMP lepingu artikli 54 rikkumise eest.
18.      Esimesena tegi komisjon kindlaks nelja liiki asjaomased turud: i) mobiilsete nutiseadmete litsentsitavate operatsioonisüsteemide ülemaailmne turg (välja arvatud Hiina), ii) Androidi rakendustepoodide ülemaailmne turg (välja arvatud Hiina), iii) eri riigisisesed üldotsinguteenuste osutamise turud EMPs ja iv) mobiilseadmetes kasutamiseks välja töötatud veebilehitsejate ülemaailmne turg, mis ei ole seotud konkreetselt ühe operatsioonisüsteemiga.(9) Komisjoni hinnangul oli asjaomasel perioodil Google’il neist turgudest kolmel esimesel turgu valitsev seisund.(10) Neid järeldusi ei ole käesolevas apellatsioonimenetluses enam vaidlustatud.
19.      Vaidlusaluses otsuses leidis komisjon, et Google kuritarvitas oma turgu valitsevat seisundit nendel turgudel, kuna ta kehtestas algseadmete valmistajatele ja mobiilsideoperaatoritele konkurentsivastaseid lepingulisi piiranguid (edaspidi „vaidlusalused piirangud“). Komisjon tegi kindlaks neli eraldi rikkumist, mis hõlmavad kolme rühma lepingulisi piiranguid.
20.      Esimesed piirangud sisaldusid mobiilirakenduste turustamise kokkulepetes (edaspidi „rakenduste turustamise kokkulepped“) ja kujutasid endast kahte seosmüügi juhtumit (esimene ja teine rikkumine):(11)
–        esiteks kohustati algseadmete valmistajaid Play Store’i rakendustepoe kasutuslitsentsi saamiseks eelinstallima rakenduse Google Search (esimene rühm); selle kohustuse panemisega kuritarvitas Google oma valitsevat seisundit Androidi rakendustepoodide ülemaailmsel turul (välja arvatud Hiina) alates 1. jaanuarist 2011 kuni vaidlusaluse otsuse kuupäevani;
–        teiseks kohustati algseadmete valmistajaid Play Store’i rakendustepoe ja Google Searchi kasutuslitsentsi saamiseks eelinstallima Chrome’i lehitseja (teine rühm); selle kohustuse panemisega kuritarvitas Google oma valitsevat seisundit Androidi rakendustepoodide ülemaailmsel turul (välja arvatud Hiina) alates 1. augustist 2012 kuni vaidlusaluse otsuse kuupäevani;
21.      Nagu Üldkohus selgitas, on need kaks rühma teineteist täiendavad. Seega tuli rühm Chrome – Play Store ja Google Search rühma Google Search – Play Store rühma asemele, et võtta arvesse selle rakenduste turustamise kokkuleppe arengut, mis ei sisaldanud Google’i mobiiliteenuste paketti kuuluvate rakenduste hulgas esialgu lehitsejat Chrome. Komisjon leidis, et kahe rühma eesmärk oli võimaldada Google’il jõuda kasutajateni, et nad teeksid oma üldotsingud Google Searchi abil, kasutades seda kas üldotsingu rakendusena või Chrome’i lehitseja otsingumootorina.(12)
22.      Teisena pidid algseadmete valmistajad Play Store’i ja Google Searchi litsentsi saamiseks sõlmima killustatuse vältimise kokkuleppe, mille kohaselt ei tohtinud nad müüa seadmeid, mis töötavad selliste Androidi versioonidega, mida Google ei ole heaks kiitnud (kolmas rikkumine). Seega sai rakenduste turustamise kokkuleppe sõlmida ainult siis, kui enne sõlmiti killustatuse vältimise kokkulepe. Sellise tingimuse seadmisega kuritarvitas Google oma valitsevat seisundit Androidi rakendustepoodide ja üldotsinguteenuste turgudel alates 1. jaanuarist 2011 kuni vaidlusaluse otsuse tegemise kuupäevani.(13)
23.      Kolmandana sisaldusid piirangud tulu jagamise kokkulepetes, mille kohaselt maksis Google algseadmete valmistajatele ja mobiilsideoperaatoritele teatava protsendi oma reklaamituludest, kui algseadmete valmistajad või mobiilsideoperaatorid olid nõustunud mitte eelinstallima konkureerivat üldotsinguteenust sellisesse seadmesse, mis kuulub kokkulepitud portfelli (edaspidi „portfelli kohta tulu jagamise kokkulepped“) (neljas rikkumine). Sellise tingimuse seadmisega kuritarvitas Google oma turgu valitsevat seisundit riigisisestel üldotsinguteenuste turgudel 1. jaanuarist 2011 kuni 31. märtsini 2014.(14) Seejärel sõlmis Google seadmete kohta tulu jagamise kokkulepped, mille kohaselt maksis Google osa tuludest algseadmete valmistajatele ja mobiilsideoperaatoritele tingimusel, et nad ei eelinstalli konkureerivat üldotsinguteenust sellisesse seadmesse, mille kohta maksti tulu. Neid seadmete kohta tulu jagamise kokkuleppeid komisjon õigusvastaseks ei pidanud.
24.      Komisjoni sõnul oli vaidlusaluste piirangute eesmärk kaitsta ja tugevdada Google’i valitsevat seisundit riigisisestel üldotsinguteenuste turgudel EMPs ning seega kaitsta ja suurendada tulu, mida Google sai nende otsingutega seotud reklaamidest. Vaidlusaluste piirangute ühise eesmärgi ja vastastikuse sõltuvuse tõttu kvalifitseeris komisjon need üheks ja vältavaks rikkumiseks ELTL artikli 102 ja EMP lepingu artikli 54 tähenduses.
25.      Selleks et karistada niisuguse tegevuse eest, mida ta pidas kuritarvitavaks, määras komisjon Google’ile 4 342 865 000 euro suuruse trahvi, millest 1 921 666 000 euro tasumise eest pidi solidaarselt vastutama Alphabet Inc. Lisaks nõudis komisjon, et Google lõpetaks vaidlusaluse tegevuse 90 päeva jooksul alates vaidlusaluse otsuse teatavaks tegemisest.
C.      Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
1.      Menetlus Üldkohtus
26.      Google esitas vaidlusaluse otsuse peale hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 9. oktoobril 2018. Üldkohtus toetasid Google’i nõudeid Application Developers Alliance (edaspidi „ADA“), Computer & Communications Industry Association (edaspidi „CCIA“), Gigaset Communications GmbH (edaspidi „Gigaset“), HMD global Oy (edaspidi „HMD“) ja Opera Norway AS, kes varem oli Opera Software AS (edaspidi „Opera“).
27.      Komisjoni nõudeid toetasid BDZV – Bundesverband Digitalpublisher und Zeitungsverleger eV (edaspidi „BDZV“), Bureau européen des unions de consommateurs BEUC (edaspidi „BEUC“), FairSearch AISBL, Qwant, Seznam.cz, a.s. (edaspidi „Seznam“) ja Verband Deutscher Zeitschriftenverleger eV (edaspidi „VDZ“).
28.      Üldkohus analüüsis kohtuasja toimiku ühise mittekonfidentsiaalse versiooni alusel. Vaidlustatud kohtuotsuses asendati teatavad konfidentsiaalsed andmed, mis on peamisetele pooltele teada, väljajätumärkidega, mida on kasutatud komisjoni veebisaidil kättesaadavas vaidlusaluse otsuse avalikus versioonis.(15)
2.      Vaidlustatud kohtuotsus
29.      Üldkohus tühistas 14. septembri 2022. aasta kohtuotsusega vaidlusaluse otsuse osas, mis puudutab portfelli kohta tulu jagamise kokkuleppeid, st ühe ja vältava rikkumise neljandat elementi.
30.      Lisaks määras Üldkohus Google LLC trahvi summaks 4 125 000 000 eurot ja Alphabet Inc. solidaarse vastutuse alusel tasutavaks summaks 1 520 605 895 eurot.
31.      Ülejäänud osas jättis Üldkohus hagi rahuldamata ja kõigi poolte kohtukulud nende endi kanda.
III. Menetlus Euroopa Kohtus ja poolte nõuded
32.      Google esitas 30. novembril 2022 vaidlustatud kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse.
33.      Nii nagu Üldkohtus, on Google’i toetajad apellatsioonimenetluses ADA, CCIA, Gigaset, HMD ja Opera.
34.      Ka komisjoni toetajad on apellatsioonimenetluses samad, nagu olid Üldkohtus: BDZV, BEUC, FairSearch, Qwant, Seznam ja VDZ.
35.      Oma 19. jaanuari(16) ja 18. aprilli(17) 2023. aasta kohtumäärusega otsustas Euroopa Kohtu president apellantide taotluse peale, et vaidlusalust otsust ning komisjoni vastuse 98. joonealuses märkuses sisalduvat teatavat teavet tuleks käsitleda menetlusse astujate suhtes konfidentsiaalsena. Asjaomaseid andmeid oli juba käsitletud samade poolte suhtes konfidentsiaalsena esimese kohtuastme menetluses.
36.      Google palub Euroopa Kohtul:
–        tühistada vaidlustatud kohtuotsus;
–        tühistada vaidlusalune otsus;
–        teise võimalusena saata kohtuasi tagasi Üldkohtule;
–        kolmanda võimalusena tühistada vaidlustatud kohtuotsuse resolutsiooni punkt 2 ja oluliselt vähendada vaidlusaluse otsuse artiklis 2 määratud trahvi summat; ning
–        mõista Google’i kulud, mis on tekkinud seoses käesoleva menetluse ja Üldkohtu menetlusega, välja komisjonilt.
37.      ADA, CCIA, Gigaset, HMD ja Opera paluvad Euroopa Kohtul rahuldada Google’i nõuded ja mõista kohtukulud välja komisjonilt.
38.      Komisjon seevastu palub Euroopa Kohtul:
–        jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja
–        mõista kohtukulud välja Google’ilt.
39.      Ka BEUC, FairSearch ja Seznam paluvad Euroopa Kohtul jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja mõista kohtukulud välja Google’ilt.
40.      Pooled esitasid oma kohtukõned ja vastused Euroopa Kohtu küsimustele kohtuistungil, mis toimus 28. jaanuaril 2025.
IV.    Analüüs
41.      Google esitab oma apellatsioonkaebuse põhjenduseks kuus väidet, millest viis esimest puudutavad rikkumise tuvastamist (A), kuuendaga aga kritiseeritakse viisi, kuidas Üldkohus kasutas oma täielikku pädevust muuta trahvi (B).
A.      Rikkumise tuvastamine (apellatsioonkaebuse esimene kuni viies väide)
42.      Nagu on märgitud käesoleva ettepaneku punktides 19–23, koosnes üks ja vältav rikkumine, mille komisjon vaidlusaluses otsuses tuvastas, neljast eraldi rikkumisest, mis hõlmasid kolme liiki lepingulisi piiranguid:
–        rakenduste turustamise kokkuleppes sätestatud eelinstallimise tingimused, mille kohaselt sai Play Store’i litsentsi omandada üksnes pärast Google Searchi eelinstallimist (esimene rühm) ning Play Store’i ja Google Searchi litsentsi omandada üksnes pärast Chrome’i eelinstallimist (teine rühm);
–        killustatuse vältimise kokkulepped, mille kohaselt said algseadmete valmistajad Play Store’i ja Google Searchi litsentsi omandada ainult siis, kui nad loobusid müümast seadmeid, mis töötavad selliste Androidi versioonidega, mida Google ei ole heaks kiitnud;
–        ning portfelli kohta tulu jagamise kokkulepped, mille kohaselt oli võimalik saada osa Google’i reklaamitulust juhul, kui konkureerivaid otsinguteenuseid ei eelinstallita.
43.      Üldkohus otsustas tühistada vaidlustatud kohtuotsuses järelduse, et portfelli kohta tulu jagamise kokkulepped olid konkurentsi piiravad, ja komisjon ei ole seda otsust käesoleva apellatsioonkaebuse raames vaidlustanud. Seega on Üldkohtu sellekohased järeldused lõplikud.
44.      Oma esimese ja teise väite puhul väidab Google, et Üldkohus rikkus rakenduste turustamise kokkulepete hindamisel õigusnorme (1). Kolmas ja neljas väide puudutavad killustatuse vältimise kokkulepete kvalifitseerimist (2). Viimases ehk viiendas väites kritiseerib Google ühe ja vältava rikkumise tuvastamist (3).
1.      Rakenduste turustamise kokkulepete analüüs (apellatsioonkaebuse esimene ja teine väide)
45.      Esimese väitega vaidlustab Google hinnangu rakenduste turustamise kokkulepetes sätestatud eelinstallimise tingimuste ja nende väidetava väljatõrjuva mõju vahelise põhjusliku seose kohta (a). Teises väitega heidab ta ette, et Üldkohus kinnitas vaidlusaluse otsuse ekslikult, kuna komisjon ei olnud tõendanud, et rakenduste turustamise kokkulepetega on võimalik avaldada väljatõrjuvat mõju ettevõtjate suhtes, keda peetakse sama tõhusaks kui Google (b).
a)      Põhjuslik seos rakenduste turustamise kokkulepete ja nende väljatõrjuva mõju vahel (apellatsioonkaebuse esimese väite esimene, kolmas ja neljas osa)
46.      Google’i esimese väite kohaselt tegi Üldkohus vea, kui ta hindas põhjusliku seose olemasolu rakenduste turustamise kokkulepetes sätestatud eelinstallimise tingimuste ja nende võime vahel konkurentsi välja tõrjuda.
47.      Google esitab selle väite raames neli argumenti, millest teine kattub suures osas argumentidega, mille ta esitas oma teise väite raames. Seetõttu käsitlen seda teist argumenti käesoleva ettepaneku punktis 99 ja sellele järgnevates punktides teise väite raames.
48.      Oma esimese väite raames esitatud kolme ülejäänud argumendi puhul väidab Google, et esiteks rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta võttis kontekstielemendina arvesse tulu jagamise kokkuleppeid (1). Teiseks olevat ta rikkunud õigusnormi, väites, et vaikimisi seadistamise mõju ei ole vaja eristada eelinstallimise mõjust (2). Kolmandaks ei olevat ta võtnud arvesse seda, milline oleks olnud konkurents, (või konkurentsi puudumist), kui rakenduste turustamise kokkuleppes ei oleks sätestatud eelinstallimise tingimusi (3).
49.      Komisjoni arvates on esimene väide tulemusetu, kuna see põhineb ekslikul eeldusel, et vastupidise stsenaariumi analüüs on ainus viis kindlaks teha, kas tegevus võib konkurentsi piirata. Euroopa Kohtu praktika sellist seisukohta aga ei toeta. Vastupidise stsenaariumi analüüs ei ole mitte ainus, vaid lihtsalt üks võimalik viis kindlaks teha, kas tegevus võib konkurentsi piirata.
50.      Kohtupraktika kohaselt võib analüüsitava tegevuse tegeliku või potentsiaalse mõju kindlaks teha mitmesuguste tõendite kogumi alusel, ilma et komisjon peaks sellise põhjusliku seose tõendamiseks süstemaatiliselt kasutama ühteainsat vahendit.(18)
51.      Google’i esimese väite raames esitatud argumendid ei puuduta siiski mitte ainult selle hindamist, kas Üldkohus peaks tegema vastupidise stsenaariumi analüüsi, vaid ka teatavaid aspekte, mida see kohus võttis arvesse selle hindamisel, kas rakenduste turustamise kokkulepped on kuritarvitavat laadi. Sellest järeldub, et need argumendid võivad seada kahtluse alla vaidlustatud kohtuotsuse resolutsiooni aluseks olevad Üldkohtu järeldused, ja juhul kui need on põhjendatud, tuua kaasa selle kohtuotsuse tühistamise.(19)
52.      Seega tuleb komisjoni väide tulemusetuse kohta tagasi lükata.
1)      Tulu jagamise kokkulepete arvessevõtmine rakenduste turustamise kokkulepete analüüsimisel (apellatsioonkaebuse esimese väite esimene osa)
53.      Esimese väite esimeses osas väidab Google, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta võttis rakenduste turustamise kokkulepete mõju hindamisel arvesse mõju, mida avaldasid seadmete kohta tulu jagamise kokkulepped, mida komisjon ei vaidlustanud, ning mõju, mida avaldasid portfelli kohta tulu jagamise kokkulepped, mille kuritarvitavat laadi Üldkohtu hinnangul ei tuvastatud. Nii toimides ei saanud Üldkohus tõendada, et väidetava väljatõrjuva mõju põhjustasid rakenduste turustamise kokkuleppes sätestatud eelinstallimise tingimused.
54.      Need argumendid tõstatavad sisuliselt küsimuse, kas sellist tegevust, mille on tunnistanud kuritarvituseks komisjon, kuid mida ei ole tunnistanud kuritarvitavaks Üldkohus, võib siiski arvesse võtta kontekstielemendina, kui analüüsitakse ühe ja vältava rikkumise selliste muude osade mõju, mis on tunnistatud kuritarvituseks.
55.      Nagu on märgitud käesoleva ettepaneku punktides 23 ja 42, hõlmas Google’i üks ja vältav rikkumine komisjoni hinnangul portfelli kohta tulu jagamise kokkuleppeid. Nende kokkulepete kohaselt said algseadmete valmistajad ja mobiilsideoperaatorid teatava protsendi Google’i reklaamituludest, kui need algseadmete valmistajad või mobiilsideoperaatorid olid nõustunud mitte eelinstallima konkureerivat üldotsinguteenust sellisesse seadmesse, mis kuulub kokkulepitud portfelli. Sellele vastavalt pidi asjaomane algseadmete valmistaja või mobiilsideoperaator, kes eelinstallis konkureeriva üldotsinguteenuse sellisesse seadmesse, mis kuulus enne kindlaks määratud ja kokkulepitud portfelli, loobuma igasugusest tuluosast kogu portfelli ulatuses.(20)
56.      Vaidlusaluse otsuse järgi tehti portfelli kohta tulu jagamise kokkulepete kohaselt ainuõiguse makseid, mille eesmärk oli tagada Google’ile ainuõigus eelinstallida mobiilseadmetesse üldotsinguteenuse rakendused.(21) Sellele järeldusele jõudmiseks analüüsis komisjon muu hulgas vaidlusaluse tegevuse võimet sama tõhusad konkurendid välja tõrjuda, viies läbi nn sama tõhusa konkurendi testi (ingl as-efficient competitor test, edaspidi „AEC test“).(22)
57.      Üldkohus jõudis siiski järeldusele, et järeldus, mille kohaselt portfelli kohta tulu jagamise kokkulepped on kuritarvitavad, ei ole õiguslikult piisavalt tõendatud, kuna komisjon tegi vigu nende turu hõlmatuse hindamisel ja AEC testi rakendamisel.(23) Nagu käesoleva ettepaneku punktides 29 ja 43 juba märgitud, tühistas Üldkohus seega vaidlusaluse otsuse osas, mis puudutab portfelli kohta tulu jagamise kokkulepete kuritarvitavat laadi. Komisjon ei ole seda järeldust käesoleva apellatsioonimenetluse raames vaidlustanud. Seega on järeldus, et ta ei tuvastanud portfelli kohta tulu jagamise kokkulepete kuritarvitavat laadi, õiguslikult siduv.
58.      Google asendas alates 2013. aastast portfelli kohta tulu jagamise kokkulepped järk-järgult seadmete kohta tulu jagamise kokkulepetega. Seadme kohta tulu jagamise kokkuleppe järgi sõltus see, kas algseadmete valmistajad ja mobiilsideoperaatorid saavad Google’i tulust osa, niisuguste müüdud seadmete arvust, mille puhul järgiti kohustust mitte eelinstallida konkureerivaid üldotsinguteenuseid. Seega võimaldasid seadmete kohta tulu jagamise kokkulepped algseadmete valmistajal või mobiilsideoperaatoril pakkuda osa sama liiki seadmetest nii, et esile tuuakse ainult Google’i üldotsinguteenus, ja osa neist nii, et pakutakse ka konkureerivaid üldotsinguteenuseid. Komisjon ei leidnud, et need seadmete kohta tulu jagamise kokkulepped oleksid kuritarvitavad.(24)
59.      Kuigi komisjoni ja Üldkohtu järelduste kohaselt ei olnud ei seadmete kohta tulu jagamise kokkulepped ega ka portfelli kohta tulu jagamise kokkulepped eraldi võetuna kuritarvitavad, võttis Üldkohus neid rakenduste turustamise kokkulepete hindamisel arvesse.(25) Üldkohtu hinnangul oli see põhjendatud, kuna vaidlusaluses otsuses võeti ühe ja vältava rikkumise muude aspektide ja seega ka rakenduste turustamise kokkulepete põhjustatud väljatõrjuva mõju hindamisel õigesti arvesse seadmete ja portfelli kohta tulu jagamise kokkuleppeid kui faktilise konteksti elemente. Üldkohus märkis, et olenemata tulu jagamise kokkulepete kvalifikatsioonist konkurentsiõiguse seisukohast võimaldas Google’i kasutatavate praktikate koosmõju saavutada ainult Google Searchi eelinstallimise, mis hõlmas vähemalt kuni 2016. aastani enam kui pooli EMPs turustatavaid seadmeid, mis töötasid Androidi põhjal välja arendatud operatsioonisüsteemiga.(26)
60.      Enne selle lähenemisviisi põhjendatuse analüüsimist tuleb märkida, et Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt tuleb selle hindamisel, kas tegevus kujutab endast turgu valitseva seisundi kuritarvitamist ELTL artikli 102 tähenduses, võtta alati arvesse kõiki konkreetses asjas tähtsust omavaid asjaolusid.(27) Samas ei saa konkurentsiasutus tugineda tagajärgedele, mida see tegevus oleks võinud tekitada siis, kui aset oleksid leidnud teatavad erilised asjaolud, mis ei ole need, mis esinesid turul selle tegevuse elluviimise ajal.(28)
61.      Nagu Euroopa Kohus näiteks kohtuotsuses AstraZeneca vs. komisjon täpsustas, ei sõltu sellises kontekstis faktilise asjaolu arvessevõtmine sellest, kas see asjaolu kujutab endast tegevust, mis ise on kvalifitseeritud kuritarvitamiseks.(29) Samuti selgitas Euroopa Kohus kohtuotsuses Sony Optiarc ja Sony Optiarc America vs. komisjon, et kui tegevuste kogum kvalifitseeritakse üheks ja vältavaks rikkumiseks, ei saa sellest järeldada, et iga asjaomane tegevus iseenesest ja eraldi peab tingimata kvalifitseeruma eraldi rikkumiseks.(30) Kohtuotsuses Google ja Alphabet vs. komisjon (Google Shopping) leidis Euroopa Kohus, et kaks tegevust, mis olid iseenesest ja eraldi analüüsituna õiguspärased, kvalifitseeruvad kuritarvitavaks, kuna koos vaadelduna kaldusid need kõrvale toodete omadustel põhinevast konkurentsist ja neil oli (potentsiaalne) konkurentsivastane mõju.(31)
62.      Käesoleval juhul jõudis Üldkohus järeldusele, et rakenduste turustamise kokkulepete ja tulu jagamise kokkulepete koosmõju tuleb arvesse võtta, kuna Google’i erinevad tegevused on üksteist täiendavad. Tulu jagamise kokkuleppega seotud lepinguline kohustus mitte installida üldotsingute tegemiseks muud lahendust peale Google Searchi tähendas seda, et Google’i rakendustega konkureeriva teenuse eelinstallimine, mis oli teoreetiliselt võimalik, kuna rakenduste turustamise kokkulepped seda siiski lubasid, oli tegelikkuses aastatel 2011–2016 välistatud vähemalt poolte EMPs müüdud Google Androidi seadmete puhul. Teisisõnu tagasid tulu jagamise kokkulepped Google’ile, et kõnealustesse seadmetesse installiti ainult tema enda otsinguteenus, mida tuleb arvesse võtta rakenduste turustamise kokkulepete konkurentsivastase mõju hindamisel (eelkõige küsimust, kas konkureerivad otsinguteenused võinuks Google’i eelise enda jaoks korvata oma teenuse paralleelse eelinstallimisega).(32)
63.      Selles kontekstis olid tulu jagamise kokkulepped vaid üks osa asjaoludest, mida Üldkohus võttis arvesse, et hinnata, kas konkureerivate otsinguteenuste pakkujad saanuks enda jaoks korvata eelise, mille Google sai tänu rakenduste turustamise kokkulepetele.(33) Seega ja vastupidi Google’i väitele ei saa Üldkohtule ette heita seda, et ta ei arvestanud sellega, et tulu jagamise kokkulepped ei hõlmanud kõiki rakenduste turustamise kokkulepetega hõlmatud seadmeid, kui ta võttis esimest arvesse teiste hindamisel.
64.      Google ja Gigaset väidavad siiski, et rakenduste turustamise kokkulepete konkurentsivastane mõju ei ole tõendatud, sest vastupidise stsenaariumi korral, mille puhul neid kokkuleppeid ei oleks sõlmitud, oleks tulu jagamise kokkulepetel olnud konkureerivate otsinguteenuste suhtes samasugune väljatõrjuv mõju.
65.      Siiski ei ole kuidagi võimalik jätta rakenduste turustamise kokkuleppeid tähelepanuta ja analüüsida tulu jagamise kokkulepete mõju eraldi. Nimelt oli asjaomane algseadmete valmistaja eelinstallinud tulu jagamise kokkulepete esemeks oleva otsinguteenuse Google Search suurele hulgale(34) seadmetele tulenevalt rakenduste turustamise kokkulepetest, et saada juurdepääs Play Store’ile, mis oli neile hädavajalik ja millega seoses oli Google’il turgu valitsev seisund.
66.      Rakenduste turustamise kokkulepete ja tulu jagamise kokkulepete sellisest koosmõjust tingituna ei olnud teised üldotsinguteenuste osutajad tulu jagamise kokkuleppe sõlmimise osas Google’iga samal lähtepositsioonil. Seda põhjusel, et Google’i otsinguteenus Google Search oli juba algusest peale eelinstallitud suurele arvule mobiilsetele nutiseadmetele, samas kui teised teenuseosutajad pidid kõigepealt tegema jõupingutusi, et nende teenus eelinstallitaks paralleelselt Google’i teenusega. Teisest küljest ei olnud rakenduste turustamise kokkulepete tõttu ühelgi teisel otsinguteenuste osutajal võimalik saada asjaomaste seadmete puhul eelinstallimise ainuõigust.
67.      Vastupidi kohtuistungil esitatud Google’i ja Gigaseti väidetele on järeldused, mille Euroopa Kohus tegi kohtuotsuses Google ja Alphabet vs. komisjon (Google Shopping) selliste tihedalt seotud tegevuste koosmõju kohta, asjakohased ka käesoleval juhul, hoolimata nende kahe kohtuasja vahelistest erinevustest. On tõsi, et osutatud kohtuasjas ei vaidlustanud komisjon kahte kõnealust tegevust eraldi, vaid üksnes neid tegevusi ühiselt võttes, kuid käesolevas asjas leidis ta, et nii rakenduste turustamise kokkulepped kui ka portfelli kohta tulu jagamise kokkulepped olid kuritarvitavad. See ei tähenda siiski, nagu peaks käesoleval juhul mõlema tegevuse mõju analüüsima eraldi, olgugi et need tõepoolest ilmnesid koos.
68.      Kahe omavahel sedavõrd põimunud tegevuse kunstlik eraldamine nende mõju analüüsimiseks ei ole realistlik ja sellega jäetaks ka arvesse võtmata nende koosmõju.(35) Nagu Üldkohus märkis, tuleb sellega seoses eristada teoreetilisi konkurentsihüpoteese ja praktilist tegelikkust.(36) Seda enam, et niisugustel turgude puhul, mis on kõne all käesolevas asjas, nimelt turgude puhul, millele on iseloomulik dünaamiline võrgumõju, võib – nagu komisjon kohtuistungil selgitas – olla praktiliselt võimatu analüüsida, kuidas iga kontekstielement eraldivõetuna väljatõrjuvale mõjule täpselt kaasa aitas.
69.      Sellest järeldub, et Üldkohus ei rikkunud õigusnormi, kui ta järeldas, et sõltumata sellest, kas tulu jagamise kokkulepped ise kvalifitseeruvad kuritarvitamiseks või mitte, võib neid rakenduste turustamise kokkulepete mõju analüüsimisel arvesse võtta. Seega tuleb apellatsioonkaebuse esimese väite esimene osa tagasi lükata.
2)      Vaikimisi seadistamise ja eelinstallimise eristamine (apellatsioonkaebuse esimese väite kolmas osa)
70.      Apellatsioonkaebuse esimese väite kolmandas osas väidab Google, et Üldkohus leidis ekslikult, et vaikimisi seadistamist puudutavad tõendid olid rakenduste turustamise kokkuleppes sätestatud eelinstallimise tingimuste analüüsimisel asjakohased. Vaidlusaluses otsuses aga leiti olevat kuritarvitavad ainult viimased (mitte rakenduste turustamise kokkulepped tervikuna, sealhulgas mitte ka vaikimisi seadistamise eeskirjad(37)). Sellega kinnitas Üldkohus rakenduste turustamise kokkuleppeid käsitlevat komisjoni analüüsi, nõudmata komisjonilt eelinstallimise tingimuste ja nende väidetava väljatõrjuva mõju vahelise põhjusliku seose tõestamist.
71.      Vaikimisi seadistamise puhul peetakse silmas teenuse vaikimisi seadistamist teatavas rakenduses. Eelinstallimine tähendab seda, et rakendused eelinstallitakse seadmesse seadistamise etapis enne turustamist.(38)
72.      Üldkohus analüüsis Google’i argumente eelinstallimise ja vaikimisi seadistamise eristamise kohta vaidlustatud kohtuotsuse punktides 320–418. Nendes punktides analüüsis ta Google’i etteheidet, et komisjon ei ole vaidlusaluses otsuses tõendanud, et eelinstallimise tingimuste tõttu tekkis status quo eelistamisega seotud kõrvalekalle. Nagu on märgitud näiteks vaidlustatud kohtuotsuse punktides 321 ja 331, tähistab see mõiste olukorda, kus kasutajad kalduvad kasutama seda, mis on nende seadmesse juba eelinstallitud ja mida neile pakutakse.
73.      Sellega seoses tõdes Üldkohus esiteks vaidlustatud kohtuotsuse punktides 327–335, et Google’i soovitatud vaikimisi seadistamise ja eelinstallimise eristamine ei ole praktikas asjakohane. Niisugune vahetegemine ei olnud lihtne, sest nii Google kui ka teised osalejad kasutasid mõistet „vaikimisi“ laiemas tähenduses ning ajasid vaikimisi seadistamise ja eelinstallimise mõisted omavahel segi. Lisaks ei vaidlustatud seda, et rakenduse eelinstallimine annab iseenesest eelise võrreldes konkureerivate rakendustega. Samuti sisaldasid rakenduste turustamise kokkuleppes sätestatud eelinstallimise tingimused ka sätteid eelispaigutuse või vaikimisi seadistamise kohta.
74.      Selles kontekstis leidis Üldkohus, et tõenditele, mida Google kritiseeris, võis tugineda, et tõendada üldist kalduvust olukorda „külmutada“, sõltumata sellest, kas tõendid puudutasid otseses mõttes vaikimisi seadistamist, eelinstallimist või eelispaigutust. Järelikult ei olnud status quo eelistamisega seotud kõrvalekalde kindlakstegemiseks vaja algusest peale täpselt eristada vaikimisi seadistamise mõju eelinstallimise mõjust, nagu Google seda soovis.
75.      Sellest eeldusest lähtudes analüüsis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 340–394 tõendeid, millele vaidlusaluses otsuses tugineti ja mis pärinesid Google’ilt endalt, HP‑lt, Nokialt, Amazonilt ja Mozillalt; Yandexi analüüsi ning Microsofti ja Verizoni vahel sõlmitud eelinstallimise kokkulepet; punktides 395–408 teatud võrdlusi, mis tehti vaidlusaluses otsuses FairSearchi uuringu raames; Microsofti esitatud andmeid ja NetMarketShare’i andmeid ning Androidiga seadmetest ja iOSiga seadmetest saadavate Google’i tulude võrdlust; ning punktides 409–418 teatavaid Chrome’iga seotud asjaolusid seoses Safari abil ja Chrome’i abil saadud Google’i tulude võrdlusega, ning ühte Opera uuringut.
76.      Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 418 tegi Üldkohus järelduse, et erinevad argumendid, mille Google esitas selleks, et lükata ümber väide, mille kohaselt annab rakenduste Google Search ja Chrome eelinstallimine Google Androidi seadmetesse eelise, ei sea kahtluse alla järeldusi, mille komisjon on teinud vaidlusaluses otsuses selles küsimuses esitatud mitmesugustest asjaoludest lähtudes.
77.      Neid järeldusi kritiseerides väidab Google oma apellatsioonkaebuses, et Üldkohus läks kaugemale sellest, mida võimaldavad vaidlusaluses otsuses tehtud järeldused, kui ta leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 349, et selles otsuses analüüsitud argumendid on õiged mõlema kõnealuse mõiste osas. Google’i arvates aga ei ole Üldkohtu põhjendused, mis on esitatud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 329–334 (mida on uuesti käsitletud käesoleva ettepaneku punktides 73 ja 74) selle kohta, miks neid kahte mõistet ei ole vaja omavahel täpselt eristada, veenvad. Seda arvesse võttes on käesoleva ettepaneku punktis 75 kirjeldatud Üldkohtu hinnang väär.
78.      Google’i argument on osaliselt vastuvõetamatu seetõttu, et selle eesmärk on saavutada, et Euroopa Kohus hindab faktilisi asjaolusid uuesti (i). Teisest küljest ei saa selle argumendiga nõustuda põhjusel, et see on vastuolus eespool esitatud põhimõtetega, mille kohaselt tuleb tegevuse konkurentsivastast mõju hinnata selle tegevuse kontekstis (ii).
i)      Faktiliste asjaolude uuesti hindamata jätmine apellatsioonimenetluses
79.      Ühelt poolt on Google’i argumendid vastuvõetamatud seepärast, et Google püüab tegelikult saavutada seda, et Üldkohtule esitatud tõendid vaadataks uuesti läbi. Ainult see kohus on aga pädev tõendeid hindama,(39) välja arvatud juhul, kui talle esitatud tõendeid on moonutatud. Sellist moonutatust peab apellant tõendama ja see peab toimikust selgelt ilmnema, ilma et faktilisi asjaolusid ja tõendeid oleks vaja uuesti hinnata.(40)
80.      Oma kriitikas, mida on kokkuvõtlikult käsitletud käesoleva ettepaneku punktis 77, ei väida Google siiski, et Üldkohus moonutas tema hinnatavaid tõendeid, ja samuti ei ilmne sellist moonutamist selgelt toimikust. Küsimus, kas vaikimisi seadistamist puudutavad faktilised asjaolud ja tõendid on asjakohased ka eelinstallimise puhul, ja küsimus, kuidas eri osalejad need mõisted omavahel segi ajasid, on küsimused, mida tuleb analüüsida faktiliste asjaolude ja tõendite hindamise raames. Selline hindamine erineb tõendite moonutamise kontrollimisest, mille eesmärk on hinnata, kas Üldkohus on tõlgendanud tõendeid ilmselgelt vastuolus nende sõnastusega.(41) Sellega seoses ei ole Google ka viidanud ühelegi tõendamiskoormist ja tõendite kogumist käsitlevate normide rikkumisele, mille hindamine kuulub apellatsioonimenetluses Euroopa Kohtu pädevusse.
ii)    Asjaolu, et tegevuse mõju ei hinnatud eraldivõetuna selle kontekstist
81.      Teisest küljest puudutavad Google’i argumendid küsimust, kas komisjonil oli kohustus hinnata rakenduste turustamise kokkuleppes sätestatud eelinstallimise tingimusi, eelkõige vaikimisi seadistamise ja eelispaigutusega seotud kohustusi, eraldivõetuna nende kontekstist. See küsimus puudutab nende faktiliste asjaolude õiguslikku kvalifitseerimist ja nendest õiguslike tagajärgede tuletamist Üldkohtus ning on seega küsimus, mida Euroopa Kohus on pädev apellatsioonimenetluses lahendama.(42)
82.      Siiski, nagu käesoleva ettepaneku punktides 60, 61, 67 ja 68 kõnealuse väite esimese osa käsitlemise raames juba tõdeti, on Google’i eeldus, et tegevuse konkurentsivastase mõju tuvastamiseks tuleb seda analüüsida eraldatuna selle kontekstist, ekslik. Nagu nendes punktides on selgitatud, tuleb selle hindamisel, kas tegevus kvalifitseerub turgu valitseva seisundi kuritarvitamiseks ELTL artikli 102 tähenduses, alati võtta arvesse kõiki konkreetses asjas tähtsust omavaid asjaolusid. Seejuures ei olene faktilise asjaolu arvessevõtmine sellest, kas see tuleneb tegevusest, mis on iseenesest kvalifitseeritud kuritarvitamiseks. Nii on see eelkõige juhul, kui erinevad tegevused – mis võivad olla nii kuritarvitavad kui ka õiguspärased – on omavahel sedavõrd põimunud, et nende mõjud avalduvad koos ja neid ei saa analüüsida üksteisest eraldi.
83.      Arvestades eeltoodut ja tõendite sõltumatut hindamist Üldkohtus, mida Google ei ole tulemuslikult kahtluse alla seadnud, siis tegi Üldkohus õigesti, et ei nõudnud, et komisjon teeks selle analüüsimisel, kas rakenduste turustamise kokkuleppes sätestatud eelinstallimise tingimused tekitasid status quo eelistamisega seotud kõrvalekalde, tõendeid hinnates täpselt vahet eelinstallimisel ja vaikimisi seadistamisel.
84.      Sellest järeldub, et ka apellatsioonkaebuse esimese väite kolmas osa tuleb tagasi lükata.
3)      Rakenduste turustamise kokkulepete väidetav konkurentsi soodustav osa ja vastupidise stsenaariumi hindamise nõue (apellatsioonkaebuse esimese väite neljas osa)
85.      Esimese väite neljandas osas kritiseerib Google seda, et Üldkohus ei nõudnud komisjonilt, et ta teeks vastupidise stsenaariumi analüüsi selle hindamisel, kas niisugune avatud litsentsi põhine mudel, mida kasutati Androidi puhul ja mille konkurentsi soodustavat osa ta oli tunnustanud, oleks olnud võimalik ilma vaidlusaluste rakenduste turustamise kokkulepete eeskirjadeta.
86.      Google väidab, et kogu haldusuurimise käigus ja Üldkohtus selgitas ta, et rakenduste turustamise kokkuleppes sätestatud eelinstallimise tingimused on mitterahaline tasu, mille ta sai algseadmete valmistajatelt vastutasuks operatsioonisüsteemi Android, Play Store’i, Google’i mobiiliteenuste paketi ja muude seotud teenuste tasuta kasutamiseks andmise eest. See mitterahaline hüvede vahetus andis konkurentidele rohkem turustusvõimalusi ja võimaldas suuremat konkurentsi kui mis tahes reaalsed alternatiivsed litsentsilepingud.
87.      Google kritiseerib asjaolu, et komisjon keelas selle rakenduste turustamise kokkuleppes sätestatud eelinstallimise tingimustega võimaldatud mitterahalise hüvede vahetuse, ilma et ta oleks üldse analüüsinud, kas reaalsed alternatiivid oleksid andnud konkurentidele sama palju või rohkem turustamisvõimalusi.
88.      Üldkohus, kes selle lähenemisviisi heaks kiitis, hindas Google’i sõnul küsimust, kas rakenduste turustamise kokkuleppes sätestatud eelinstallimise tingimustel oli konkurentsivastane mõju, ekslikult. Nimelt oleks selle hindamisel pidanud analüüsima, milline oleks konkurents olnud siis, kui vaidlustatud tegevust ei oleks toimunud. Käesoleval juhul oleks selleks tulnud uurida, kas avatud ja tasuta litsentsidel põhinev süsteem koos kõigi selle eelistega oleks olnud reaalne ilma selle mitterahalise tehinguta, mis tehti rakenduste turustamise kokkuleppes sätestatud eelinstallimise tingimuste alusel.
89.      Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 590–594, millele Google selles kontekstis vastu vaidleb, analüüsis Üldkohus Google’i kriitikat, mille kohaselt komisjon ei olnud võtnud vaidlusaluse tegevuse väidetava mõju hindamisel arvesse kõiki asjakohaseid asjaolusid.
90.      Samas ei vaidle Google vastu vaidlustatud kohtuotsuse punktidele 599–619, milles käsitletakse tema argumente rakenduste turustamise kokkulepete objektiivse põhjendatuse kohta.
91.      Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 590–594 selgitas Üldkohus, et komisjon käsitles vaidlusaluses otsuses Google’i argumente, kuid lükkas need tagasi, sest kuritarvitavaks peetud tegevus ei puudutanud ei Androidi platvormi arendamist ja käitamist ega ka asjaolu, et see on avatud ja tasuta kasutatav. See puudutas vaid ühte rakenduste turustamise kokkulepete aspekti, millel oli konkurentsi piirav mõju, nimelt eelinstallimise tingimusi. Need tingimused andsid nende tekitatud status quo eelistamisega seotud kõrvalekalde kaudu Google’ile konkurentsieelise, mida konkurendid ei saanud enda jaoks korvata, ja piirasid toodete omadustel põhinevat konkurentsi tarbijate kahjuks.
92.      Vastupidi sellele, mida väidab Google apellatsioonimenetluses, ei teinud Üldkohus viga, kui ta neid järeldusi arvesse võttes ei kohustanud komisjoni uurima vastupidise stsenaariumi analüüsi abil, milline oleks konkurents asjaomastel turgudel olnud siis, kui vaidlusaluseid tingimusi ei oleks kehtestatud.
93.      On tõsi, et komisjon peab tõendama vaidlusaluse kuritarvitava tegevuse ja selle konkurentsivastase mõju vahelist põhjuslikku seost. Selles kontekstis on aga komisjonil lubatud tugineda tõendite kogumile. Ta ei ole kohustatud sellise põhjusliku seose tõendamiseks süstemaatiliselt kasutama ühtainsat vahendit, eelkõige vastupidise stsenaariumi analüüsi.(43) See kehtib eriti juhul, kui niisugune analüüs ei ole tegeliku juhtumi asjaolude puhul vajalik, et teha kindlaks käsitletava tegevuse (eelkõige potentsiaalsed) mõjud.
94.      Turgu valitseva seisundi kuritarvitamise kindlaks tegemiseks piisab, kui tõendada, et kõnealusel tegevusel võib olla väljatõrjuv mõju. Selle tegeliku mõju tõendamine aga nõutav ei ole. Seega võib asjaolu, et ainult turgu valitseva seisundiga ettevõtjal – aga mitte tema konkurentidel – oli võimalik klientide või kasutajate käitumist mõjutada konkurentide suhtes kahjustaval diskrimineerival moel, olla piisav järeldamaks, et vaidlusalusel tegevusel võis olla tõhusat ja moonutamata konkurentsi kahjustav mõju.(44)
95.      Nagu on märgitud käesoleva ettepaneku punktis 91, tuvastas Üldkohus, et rakenduste turustamise kokkuleppes sätestatud eelinstallimise tingimused andsid Google’ile konkurentsieelise, mis tuleneb nende tingimustega tekitatud status quo eelistamisega seotud kõrvalekaldest, ning mida konkurendid ei saanud enda jaoks korvata.
96.      Olles analüüsinud apellatsioonkaebuse esimese väite teist osa ja teist väidet, mida on käsitletud käesoleva ettepaneku punktis 99 ja sellele järgnevates punktides, tuvastas Üldkohus seega, et kasutajad otsustasid kasutada konkureerivate rakenduste asemel Google Searchi ja Chrome’i tingituna status quo eelistamisega seotud diskrimineerivast mõjust, mida konkurendid ei saanud enda jaoks korvata. Neil asjaoludel oli õige mitte nõuda täiendavat, vastupidise stsenaariumi analüüsi.
97.      Lisaks, vastupidi sellele, mida väidab Google, ei saa komisjonilt nõuda, et ta käsitleks sellise analüüsi raames küsimust, kuidas turgu valitseva seisundiga ettevõtja oleks võinud käituda, kui vaidlusalust kuritarvitavat tegevust ei oleks toimunud. Vastupidine stsenaarium, mis on küll hüpoteetiline, peab siiski olema realistlik ja usutav.(45) Ühest küljest iseloomustavad niisugusel juhul, nagu on vaatluse all käesolevas asjas, asjaomaste turgude toimimist sellised muutujad nagu innovatsioon, juurdepääs andmetele, mitmepoolsus, kasutajate käitumine ja võrguefekt.(46) Teisest küljest on seda turu toimimist ja eelkõige kasutajate käitumist juba oluliselt mõjutanud Google’i strateegiad. Seega ei näi olevat võimalik teha realistlikke või usutavaid prognoose seoses võimalustega, mida Google oleks võinud valida rakenduste turustamise kokkulepete asemel, ega sellega, kuidas need valikud oleksid mõjutanud asjaomaseid turge.
98.      Sellest järeldub, et apellatsioonkaebuse esimese väite neljas osa tuleb samuti tagasi lükata.
b)      Rakenduste turustamise kokkulepete võime sama tõhusaid konkurente turult välja tõrjuda (apellatsioonkaebuse esimese väite teine osa ja teine väide)
99.      Apellatsioonkaebuse esimese väite teises osas väidab Google, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta kinnitas komisjoni hinnangut, mille kohaselt on järeldus, et kasutajad ei laadinud sageli alla konkureerivaid otsingu- ja lehitsemisrakendusi, piisav, et teha kindlaks rakenduste turustamise kokkulepete eelinstallimise tingimuste konkurentsivastane mõju. Nii komisjon kui ka Üldkohus möönsid siiski, et konkureerivate teenuste allalaadimisega seoses ei kohaldatud kasutajate suhtes mingeid tehnilisi ega rahalisi piiranguid. Seega oleksid nad pidanud analüüsima, kas kasutajate otsus mitte laadida alla konkureerivaid rakendusi sagedamini oli tingitud pigem Google’i rakenduste eelistamisest ja nende paremast kvaliteedist, mitte status quo eelistamisega seotud kõrvalekaldest, mille väidetavalt tekitas eelinstallimine.
100. Oma teise väite puhul väidab Google, et Üldkohust oli vale kinnitada vaidlusalune otsus hoolimata asjaolust, et selles ei olnud tõendatud, et rakenduste turustamise kokkulepetega on võimalik sama tõhusaid konkurente välja tõrjuda.
101. Kuna argumendid, mis Google oma apellatsioonkaebuse nendes kahes osas esitas, osaliselt kattuvad, siis analüüsin neid koos.
102. Esiteks tuleb analüüsida, kas käesoleva juhtumi asjaolusid arvesse võttes pidi Üldkohus nõudma komisjonilt, et ta tõendaks mitte ainult rakenduste turustamise kokkulepete võimet konkurentsi piirata, vaid ka eraldi nende võimet tõrjuda välja sama tõhusad konkurendid kui Google. Selles kontekstis analüüsin kõigepealt Google’i argumenti, milles heidetakse Üldkohtule ette seda, et ta ei analüüsinud, kas kasutajate otsus mitte laadida sagedamini alla konkureerivaid otsingu- ja lehitsemisrakendusi, oli tingitud pigem kasutajate eelistustest, mitte rakenduste turustamise kokkuleppes sätestatud eelinstallimise tingimustest (1). Seejärel analüüsin konkreetseid argumente, mille Google esitas oma teise väite raames seoses rakenduse Google Search ja Play Store’i (2) seosmüügiga ning seoses Chrome’i ning Play Store’i ja Google Searchi seosmüügiga (3).
1)      Rakenduste turustamise kokkulepete väljatõrjuva mõju hindamine seoses „sama tõhusate konkurentidega“ ja kasutajate käitumise põhjused
103. Komisjoni sõnul ei saa Google’i argumentidega nõustuda, sest need põhinevad eeldusel, et konkurentsi piiramise tuvastamiseks on igal juhul vaja analüüsida (hüpoteetiliste või tegelike) konkurentide tõhusust. Selliste seosmüügi juhtumite korral, nagu on kõne all käesolevas asjas – mille puhul ei ole tegu toodete omadustel põhineva konkurentsiga –, ei ole vaja hinnata, kas asjaomased lepped võivad avaldada väljatõrjuvat mõju sama tõhusatele konkurentidele, vaid üksnes seda, kas need võivad konkurentsi piirata.
104. On selge, et ELTL artikli 102 eesmärk ei ole kaitsta vähem tõhusaid konkurente.(47) Kas see tähendab a contrario, et sellisel juhul nagu käesolevas asjas on turgu valitseva seisundi kuritarvitamise tuvastamiseks alati vaja analüüsida, kas vaidlusalune tegevus võib avaldada sama tõhusate konkurentide suhtes väljatõrjuvat mõju? Ja kui see on nii, siis kuidas sellist analüüsi peaks tegema?
105. Nendele küsimustele vastuse leidmiseks tasub esmalt meenutada seosmüüki käsitleva kohtupraktika lähtekohta (i). Teiseks tuleb käsitleda uuesti Üldkohtu vastuseid Google’i etteheitele, mille kohaselt komisjon ei tõendanud, et rakenduste turustamise kokkuleppes sätestatud eelinstallimise tingimused piirasid konkurentsi (ii). Kolmandaks tuleb selles kontekstis hinnata Google’i kriitikat Üldkohtu menetluse kohta (iii).
i)      Seosmüüki käsitleva kohtupraktika lähtekoht
106. Turgu valitseva seisundiga ettevõtja seosmüügi juhtumeid käsitleva kohtupraktika lähtekoht on see, et need tuleb põhimõtteliselt kvalifitseerida kuritarvitamiseks.(48) Müügitava, mille puhul siduva toote – mis pärineb selliselt turult, kus pakkujal on valitsev seisund – omandamise võimalus sõltub seotud toote – mis pärineb naaberturult või eel‑ või järelturult – omandamisest, ei liigitu tõepoolest toote omadustel põhineva konkurentsi kohaseks müügitavaks. Seda põhjusel, et kliendid ei vali tavaliselt seotud toodet selle tegeliku väärtuse tõttu või oma vabast tahtest, vaid ostavad selle üksnes eesmärgiga omandada neile oluline siduv toode. Kui lähtuda kliendi seisukohast ja võtta arvesse pakkuja turgu valitsevat seisundit ning juba nõrgenenud konkurentsi asjaomasel turul, siis vastuvõetavaid alternatiivseid tooteid sageli saada ei olegi. See osutab asjaolule, et siduva toote turul turgu valitseva seisundiga ettevõtja kõnealune tegevus moonutab konkurentsi seotud toote turul. Olgu valitseva seisundiga ettevõtja (tegelikud või potentsiaalsed) konkurendid viimati nimetatud turul kui tahes tõhusad, neil on ikkagi pea võimatu kompenseerida võimendusefekti, mis tuleneb teiselt turult pärineva siduva toote seosmüügist. Seega võib niisugusel juhul eeldada kõnealuse tegevuse vähemalt potentsiaalset konkurentsivastast mõju.(49)
107. Siiski leidis Üldkohus oma (lõplikus) kohtuotsuses Microsoft vs. komisjon, mille puhul ta käsitles käesoleva juhtumiga sarnast juhtumit, et komisjon toimis õigesti, kui ta ei piirdunud kõnealuse kohtuasja konkreetseid asjaolusid arvesse võttes üksnes selle kindlakstegemisega, et vaidlusalune tegevus oli seosmüügi juhtum, vaid uuris täiendavalt, kas selle tegevusega oleks saanud konkurentsi piirata. Kuigi Microsoft seadis oma Windowsi operatsioonisüsteemi omandamise tingimuseks integreeritud rakenduse Media Player samal ajal omandamise, oli kasutajatel teoreetiliselt võimalik saada kolmanda osapoole meediumimängija, laadides selle alla hiljem. Üldkohus kinnitas siiski komisjoni järeldust, et eelkõige kasutajate inertsuse (kalduvus jääda senise juurde) tõttu jäigi see võimalus suuresti ainult teoreetiliseks ning et konkureerivate meediumimängijate pakkujad ei saanud olenemata nende meediumimängijate kvaliteedist kompenseerida enda jaoks eelinstallimisega kaasnevat Microsofti konkurentsieelist.(50)
108. Komisjon lähtus käesolevas asjas sellest lähenemisviisist.
ii)    Üldkohtu järeldused rakenduste turustamise kokkulepete välistava mõju kohta
109. Nagu Üldkohus märkis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 292, ei vaielnud pooled käesolevas asjas küsimise üle, kas rakenduste turustamise kokkulepped võimaldavad kasutajatel hankida üldotsingu‑ ja lehitsemisrakendusi, mis konkureerivad seosmüügi esemeks olevate rakendustega. Kõik nad tunnistasid, et see võimalus oli teoreetilist olemas, kuna rakenduste turustamise kokkuleppe eeskirjadega seda ei keelatud. Pigem vaidlesid nad selle üle, mis võiks ajendada neid seda tegema.
110. Neid asjaolusid arvesse võttes leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 295, et komisjonil oli õigus, kui ta väitis, et selleks, et järeldada, et kõnealune seosmüük kahjustas konkurentsi, tuli enne analüüsida kõnealuste seosmüügijuhtumite mõju.
111. Nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 304–312 kokku võttis, jõudis komisjon järeldusele, et konkureerivad otsingu- ja lehitsemisrakendused ei saanud enda jaoks korvata Google’i eelist, mis kaasnes Google Searchi ja Play Store’i ning Chrome’i, Play Store’i ja Google Searchi seosmüügiga.
112. Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 317–596 lükkas Üldkohus teise väite hindamise raames tagasi Google’i argumendi, et komisjon ei tõendanud, et rakenduste turustamise kokkuleppes sätestatud eelinstallimise tingimused piirasid konkurentsi. Seejuures analüüsis Üldkohus Google’i kriitikat, mis puudutas järgmist viit punkti: eelinstallimise kaudu status quo eelistamisega seotud kõrvalekalde tekitamine (punktid 320–418), algseadmete valmistaja võimalus eelinstallida ja vaikimisi seadistada konkureerivaid üldotsinguteenuseid (punktid 419–538), konkurentide muud vahendeid kasutajateni jõuda (punktid 539–567), põhjuslik seos Google’i lahenduse kasutamise osakaalu ja eelinstallimise vahel (punktid 568–584) ning kogu konteksti arvesse võtmine (punktid 585–596).
113. Selles kontekstis käsitles Üldkohus mitmel korral argumente, milles märgiti, et kasutajate käitumine ja Google’i turuosa on tingitud Google’i teenuste väidetavalt paremast kvaliteedist. Neid Üldkohtu kaalutlusi silmas pidades on selge, miks tema arvates ei olnud vajalik rakenduste turustamise kokkulepete mõju põhjalikum analüüs, eelkõige seoses võimaliku väljatõrjuva mõju avaldamisega Google’iga sama tõhusatele konkurentidele. Edasise analüüsi huvides on kasulik meenutada kokkuvõtvalt vaidlustatud kohtuotsuses tehtud asjakohaseid järeldusi.
–       Eelinstallimise kaudu status quo eelistamisega seotud kõrvalekalde tekitamine
114. Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 331 märkis Üldkohus, et Google möönis, et rakenduse eelinstallimine annab iseenesest eelise võrreldes konkureerivate rakendustega, sest rakendus on seadmes selle esimesel kasutuskorral juba olemas ja seda ei pea enne kasutamist ise installima. See suurendab tõenäosust, et kasutajad proovivad eelinstallitud rakendusi.
115. Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 418 leidis Üldkohus, et erinevad argumendid, mille Google esitas selleks, et lükata ümber väide, mille kohaselt annab rakenduste Google Search ja Chrome eelinstallimine Google Androidi seadmetesse eelise, ei sea kahtluse alla järeldusi, mille komisjon tegi seoses status quo eelistamisega seotud kõrvalekalde tekitamise kohta vaidlusaluses otsuses selles küsimuses esitatud mitmesugustest asjaoludest lähtudes.
–       Algseadmete valmistajate võimalus eelinstallida ja vaikimisi seadistada konkureerivaid otsinguteenuseid
116. Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 426–428 märkis Üldkohus seoses võimalusega eelinstallida muid otsingurakendusi, et kui pidada silmas rakenduste turustamise kokkulepete ja tulu jagamise kokkulepete (mille puhul tuli Google Search seadistada vaikimisi kasutatava otsingurakendusena(51)) koosmõju ning arvestada Google Searchi ja Chrome’i turuosa ja nende arengut, jäi arutelu, mis puudutas konkurentidele kättesaadavaid võimalusi korvata enda jaoks konkurentsieelis, mille rakenduste turustamise kokkuleppes sätestatud eelinstallimise tingimused Google’ile andsid, suuresti teoreetiliseks. Praktikas ei olnud konkureerivate rakenduste pakkujatel võimalik korvata enda jaoks eelinstallimise kokkulepete abil konkurentsieelist, mille Google sai tänu sellele, et Google Search ja Chrome eelinstalliti peaaegu kõikidesse EMPs müüdud Google Androidi seadmetesse.
117. Olles analüüsinud Google’i etteheiteid selles kontekstis, järeldas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 537, et komisjonil oli võimalik järeldada, et konkureerivatel üldotsinguteenuste pakkujatel oli vabadus pakkuda algseadmete valmistajatele ja mobiilsideoperaatoritele samasugust eelinstallimist, mida pakuti seoses rakendustega Google Search ja Chrome EMPs müüdavate Google Androidi seadmete puhul. Tegelikkuses seda suure osa rikkumisperioodi jooksul ei tehtud ning vähemalt osaliselt selgitab seda, miks niisuguseid eelinstallimisi ei toimunud, rakenduste turustamise kokkulepete, tulu jagamise kokkulepete ja killustatuse vältimise kokkulepete koosmõju.
118. Selles kontekstis lükkas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 514 (viidates punktile 294 ja punkti 483 neljandale taandele) tagasi Google’i väite, mille kohaselt viitab see, mida komisjon järeldas – et algseadmete valmistajad ei ole huvitatud konkureerivate rakenduste eelinstallimisest, sest suurema osa otsingutega seotud kasutamisest saavutaks Google –, et need rakendused on vähem atraktiivsed. Üldkohtu hinnangul oli vaidlusaluses otsuses esitatud põhjused, miks ei saa käsitletaval juhul sellise hüpoteesiga nõustuda, võttes arvesse Google’i konkurentide pakutavate erinevate tehniliste lahenduste asjakohasust kasutajate jaoks või uuenduste seisukohast (eelkõige teatavas keeles või teatava kasutajarühma jaoks ette nähtud eriotsinguteenused).
–       Muud kasutajateni jõudmise võimalused peale eelinstallimise
119. Üldkohtu järeldus seoses võimalusega jõuda kasutajateni eelkõige konkureerivate rakenduste allalaadimise ja konkureerivatele otsinguteenustele veebilehitseja kaudu juurde pääsemise teel, ning seoses kriitikaga, et komisjon ajas omavahel segi konkurentsieelise ja konkurentsivastase väljatõrjumise, on esitatud vaidlustatud kohtuotsuse punktis 567. Selle kohaselt leidis komisjon põhjendatult, et ehkki kasutajad võisid vabalt alla laadida rakendusega Google Search ja Chrome’iga konkureerivaid rakendusi või muuta vaikeseadeid või et ehkki mobiilseadmete veebilehitsejate arendajad võisid pakkuda algseadmete valmistajatele oma rakendusi, ei tehtud seda suure osa rikkumisperioodi jooksul rakenduste turustamise kokkuleppes sätestatud eelinstallimise tingimuste tõttu piisavalt.
–       Kasutamise osakaalu ja eelinstallimise vaheline seos
120. Mis puudutab kasutamise osakaalu ja eelinstallimise vahelise seose tõendamist, siis leidis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 575, et niisuguses olukorras, nagu on kõne all käesolevas asjas, ei olnud komisjon kohustatud täpselt kindlaks tegema, kas Google’i toote kasutamise osakaalu võib selgitada peale eelinstallimise (nagu usub tema) või selle asemel Google’i väidetav parem kvaliteet. Eelinstallimise mõju ei vaidlustatud, nii et kõikides Google Androidi seadmetes oli rakendus Google Search ja Chrome, samas see, et konkureerivat rakendust otsustati mitte eelinstallida ega alla laadida Google’i kvaliteedi tõttu, oli lihtsalt Google’i väide, mille kohta esitatud tõendid ei ole ei piisavad ega eriti asjakohased.
121. Lisaks, nagu täpsustas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 577 ja 578, siis isegi kui eeldada, et Google Search ja Chrome olid konkurentide pakutavate teenustega võrreldes parema kvaliteediga, ei oleks see olnud määrav, kuna keegi ei olnud väitnud seda, et konkurentide pakutavad eri teenused ei olnud tehniliselt sellised, mis võimaldaksid tarbijate vajadusi rahuldada. Peale selle, nagu nähtus toimiku materjalidest, ei olnud tarbijate vajaduste täitmiseks vaja tingimata parima kvaliteediga lahendust. Isegi kui eeldada, et Google võiks väita, et tema teenuste puhul oli tegu sellise lahendusega, siis omasid tähtsust ka muud muutujad peale tehnilise kvaliteedi, nagu eraelu puutumatuse kaitse või otsingute lingvistiliste eripäradega arvestamine.
122. Lõpuks järeldas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 582, võttes arvesse Google’i rakenduste ja tema konkurentide rakenduste reitinguid Play Store’is, millele komisjon tugines, et erinevate konkureerivate teenuste kvaliteet oli hinnatud sarnaseks. Üldkohtu hinnangul võis seda seega arvesse võtta ning asuda seisukohale, et erisuguste konkureerivate otsingu- ja lehitsemisteenuste kvaliteet ei olnud nende kasutamisel määrava tähtsusega kriteerium, sest kõigi pakutavate teenustega oli võimalik nõudlust rahuldada.
123. Seega, nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 583 leidis, siis võttes arvesse rakenduste turustamise kokkuleppes sätestatud eelinstallimise tingimustega kaasnenud tendentsi jääda olemasoleva olukorra juurde, ning selle parema kvaliteedi täpse mõju tõendamata jätmist, mille Google väitis oma üldotsingu- ja lehitsemisrakendustel olevat, leidis komisjon põhjendatult, et Google’i toote kasutamise osakaal kinnitab, et eelinstallimisega kaasnes status quo eelistamisega seotud kõrvalekalle.
–       Konteksti arvessevõtmine
124. Lõpuks järeldas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 596, et Google ei olnud tõendanud seda, et komisjon ei võtnud vaidlusaluse tegevuse hindamisel arvesse kõiki asjakohaseid asjaolusid.
iii) Analüüs
125. Vastupidi sellele, mida väidab Google, ei olnud komisjon nende järelduste puhul, mida Google ei olnud tulemuslikult kahtluse alla seadnud, kohustatud analüüsima lisaks sellele, kas vaidlustatud eelinstallimise tingimused võisid konkurentsi piirata, seda, kas need tingimused võisid avaldada väljatõrjuvat mõju, eelkõige Google’iga sama tõhusate konkurentide suhtes.
126. Ilma et see mõjutaks küsimust, kas niisugust liiki seosmüügi juhtumite puhul, mida on kirjeldatud käesoleva ettepaneku punktis 106, tuleb üldjuhul (potentsiaalset) konkurentsivastast mõju tõendada, on väljatõrjuva tegevuse kuritarvitava laadi tõendamiseks põhimõtteliselt vajalik tõendada esiteks seda, et see tegevus tugines selliste vahendite kasutamisele, mis ei liigitu toodete omadustel põhineva konkurentsi kohasteks vahenditeks, ja teiseks seda, et selle tegevusega oli võimalik avaldada väljatõrjuvat mõju.(52)
127. Kuigi selleks, et teha kindlaks, kas tegevus on kuritarvitavat laadi, hinnatakse tavaliselt mõlemaid neid aspekte,(53) võib teatavates olukordades kuritarvitamise kindlakstegemiseks piisata asjaolust, et turgu valitseva seisundiga ettevõtja kasutab muid vahendeid kui need, mida kasutatakse toodete omadustel põhineva konkurentsi puhul.(54)
128. Analüüs, mis käsitleb hüpoteetilise sama tõhusa, kuid mitte turgu valitseva seisundiga konkurendi võimet(55) vaidlusalust tegevust kopeerida, töötati välja kohtuasjade jaoks, mille puhul sellise analüüsi tegemine oli mõttekas, et selgitada välja, kas seda tegevust tuleb pidada tegevuseks, mis põhineb tavapärasele konkurentsile omaste vahendite kasutamisel, ja/või kas sellel tegevusel võib olla konkurentsivastane mõju.(56) See analüüs, mis töötati esialgu välja AEC testi kujul hinnaga seotud tegevustavade tarvis,(57) võib Euroopa Kohtu hinnangul olla olenevalt konkreetsetest asjaoludest asjakohane nii hinnaga seotud tegevustavade kui ka muu kui hinnaga seotud tegevustavade puhul.(58)
129. Kohtupraktikast tuleneb, et kui ettevõtja esitab konkurentsiasutusele haldusmenetluses sellekohaseid tõendeid, peab see asutus neid tõendeid hindama ja vajaduse korral põhjendama, miks ta ei pea neid asjakohaseks.(59) Samamoodi peab Üldkohus juhul, kui komisjon tugines AEC testile, hindama ettevõtja esitatud sellekohaseid argumente.(60) Käesoleval juhul aga ei ilmne, et Google oleks haldusmenetluses selliseid tõendeid rakenduste turustamise kokkulepete kohta esitanud ja et komisjon ei ole neid tõendeid nõuetekohaselt hinnanud ning et komisjon oleks üleüldse AEC testile tuginenud, mida Üldkohus ei ole nõuetekohaselt arvesse võtnud.
130. Lisaks on kohtupraktikas juba tunnistatud seda, et analüüs, mis käsitleb tegevuse mõju sama tõhusate konkurentide suhtes, on vaid üks mitmest meetodist, mille abil saab hinnata, kas tegevusega on võimalik avaldada väljatõrjuvat mõju. Järelikult ei saa konkurentsiasutused olla õiguslikult kohustatud kõnealust meetodit iga juhtumi puhul kasutama.(61)
131. Samuti ilmneb kohtupraktikast, et esineda võib ka juhtumeid, mille puhul ei ole lihtsalt mõttekas lähtuda selle analüüsimisel, kas tegevus on konkurentsivastast laadi, küsimusest, kas hüpoteetiline konkurent võib seda tegevust kopeerida. See on nii eelkõige siis, kui selline analüüs ei ole asjakohane, sest turustruktuurist tingituna on sama tõhusa konkurendi jaoks turuletulek või turule jäämine või käsitletava tegevuse kopeerimine praktiliselt võimatu.
132. Teisisõnu, kui turgu valitseva seisundiga ettevõtjaga sama tõhusat (hüpoteetilist) konkurenti ei saagi olla või kui konkurent ei suudaks algusest peale konkureerida, ükskõik kui tõhus ta ka ei oleks, siis ei ole tõepoolest mõistlik analüüsida turgu valitseva seisundiga ettevõtja tegevuse kahjulikkust tema (hüpoteetiliste) konkurentide tõhususega seoses. Selline olukord võib esineda näiteks turul, kus turgu valitseva seisundiga ettevõtja turuosa on väga suur, tal on olulised struktuurilised eelised või kui esinevad suured turule sisenemise tõkked.(62)
133. Nagu Üldkohus märkis, kuuluvad käesolevas asjas kõne all olevad turud digimajanduse valdkonda, kus on olulised sellised muutujad nagu innovatsioon, juurdepääs andmetele, mitmepoolsus, kasutajate käitumine ja võrguefekt. Niisuguses digitaalses „ökosüsteemis“, mis ühendab ja asetab platvormil interaktsiooni mitmesse kategooriasse kuuluvaid tarnijaid, kliente või tarbijaid, võivad tooted või teenused, mis moodustavad osa asjaomastest turgudest, mis selle ökosüsteemi moodustavad, kattuda või olla omavahel ühendatud horisontaalse või vertikaalse vastastikuse täiendavuse alusel.(63) Neid turge iseloomustavad suured turule sisenemise tõkked ja keerukad interaktsioonid, mis üksteist vastastikku mõjutavad ja määravad.(64)
134. Sellest järeldub, et käesoleval juhul ei ole Google’i olukorra võrdlus hüpoteetilise sama tõhusa konkurendi olukorraga realistlik. Nimelt oli Google’il turgu valitsev seisund mitmel Androidi ökosüsteemi turul(65) ja ta võis seega saada kasu võrguefektist, mis võimaldas tal tagada, et kasutajad kasutavad Google Searchi. Sellest tulenevalt sai ta juurdepääsu andmetele, mis omakorda võimaldasid tal oma teenust täiustada. Samasuguses olukorras ei oleks saanud olla ükski sama tõhus hüpoteetiline konkurent.
135. Selliste asjaolude korral Google’i ja sama tõhusa hüpoteetilise konkurendi võrdlemise nõudmisega õõnestataks ELTL artiklis 102 sätestatud turgu valitseva seisundi kuritarvitamise keeldu. Nimelt, nagu Euroopa Kohus on otsustanud, keelatakse selle sättega ka tegevus, mille tegelik või potentsiaalne tagajärg või eesmärk on takistada potentsiaalselt konkureerivatel ettevõtjatel varasemas staadiumis isegi turule siseneda ja seeläbi takistada konkurentsi arengut turul. Selline tegevus võib seisneda eelkõige tõkete seadmises või muude sulgemismeetmete kasutamises või muude vahendite kasutamises, mis erinevad toodete omadustel põhineva konkurentsi puhul kasutatavatest vahenditest.(66)
136. See kehtib ka konkurentide suhtes, kes juba tegutsevad turul, kuid ei ole (veel) sama tõhusad. Nimelt võivad viimased olla eelkõige turgudel, kus turule sisenemise tõkked on suured ja kus konkurents on turgu valitseva seisundiga ettevõtja positsiooni tõttu juba nõrgenenud, väga olulised selleks, et konkurents säiliks.(67)
137. Veel olgu öeldud, et Euroopa Kohus on juba selgitanud, et esineda võib ka selliseid juhtumeid, kus ei ole võimalik analüüsi abil kindlaks teha, kas klientide või kasutajate käitumine tuleneb turgu valitseva seisundiga ettevõtja teenuste või toodete kvaliteediomadustest. Nii on see juhul, kui kasutajad otsustavad turgu valitseva seisundiga ettevõtja kasuks, kuna nad on juba mõjutatud viimase sellisest tegevusest, mis ei liigitu toodete omadustel põhineva konkurentsi kohaseks tegevuseks, ja seega on otsustamine juba moonutatud.
138. Nii täpsustas Euroopa Kohus kohtuotsuses Servizio Elettrico Nazionale jt, et olukorras, mille puhul on õiguslikult piisavalt tõendatud, et kliendid või kasutajad tegid oma valiku erapoolikult, soosides turgu valitseva seisundiga ettevõtjat tema konkurentide kahjuks, välistab selline erapoolikus võimaluse järeldada, et tehtud valiku tingis turgu valitseva seisundiga ettevõtja suurem tõhusus. Nimelt ei ole juba ainuüksi sellise erapoolikuse esinemise pärast võimalik tõendada, et erinevuste taga oli objektiivseid põhjuseid. Olukorras, kus moonutus on tingitud turgu valitseva seisundiga ettevõtja tegevusest, tuleb erinevus klientide või kasutajate arvus seega panna turgu valitseva seisundiga ettevõtja arvele.(68)
139. Sellest järeldub, et olukorras, kus on tõendatud, et klientide käitumist mõjutati diskrimineerival viisil, on see asjaolu ise juba piisav järeldamaks, et kõnealuse tegevusega on võimalik avaldada väljatõrjuvat mõju.(69) Iseäranis peab see kehtima sellise seosmüügistrateegia puhul, nagu on kõne all käesolevas asjas.
140. Järelikult ei ole sellisel juhul vaidlusaluse tegevuse konkurentsivastase laadi tuvastamiseks vajalik, võimalik ega ka kasulik selle analüüsimine, kas samamoodi oleks saanud tegutseda ka hüpoteetiline sama tõhus konkurent.
141. Seega käesoleval juhul, nagu BEUC kohtuistungil veenvalt nentis, ei oleks ükski hüpoteetiline konkurent saanud üldotsinguteenuste puhul olla sama „tõhus“ kui Google, sest keegi ei oleks saanud enda jaoks korvata eelinstallimisest tulenevat eelist. Samuti oli pea võimatu konkurentidel saavutada oma toote eelinstallimist, kuna kellelgi neist ei olnud Google’iga võrreldavat seisundit selliste rakendustepoodide turul nagu Play Store.
142. Sellest tulenevalt on Euroopa Kohus selgitanud, et tegevust ei saa pidada toodete omadustel põhineva konkurentsi kohaseks tegevuseks, kui see põhineb selliste ressursside kasutamisel, mis kaasnevad üksnes turgu valitseva seisundiga. Nimelt ei saaks ükski hüpoteetiline konkurent samamoodi toimida, isegi kui ta oleks sama tõhus, kuna tal ei ole asjaomasel turul turgu valitsevat seisundit.(70)
143. Käesoleva ettepaneku punktides 109–124 kokku võetud järeldustest tuleneb, et Google ei sea põhjendatult kahtluse alla arusaama, et kasutajate otsus kasutada Google’i teenuseid konkureerivate teenuste asemel on tehtud kallutatult, tulenevalt eelisest, mille Google sai eelinstallimisega ja mida tema konkurendid ei saanud enda jaoks korvata. Google’i rakendusi eelinstallisid omakorda algseadmete valmistajad, kuna see oli vajalik, et saada litsents hädavajalikule Play Store’ile, mille puhul Google’il oli turgu valitsev seisund.
144. Seega on õiguslikult piisavalt tõendatud, et kasutajate valik oli kallutatud tulenevalt eelinstallimise tingimustest, mille Google sai kehtestada, kasutades vahendit, mis ei kuulu toote omadustel põhineva konkurentsi kohaste vahendite hulka. Sellest piisab ühest küljest selleks, et tõendada, et vaidlusalused tingimused võisid avaldada kuritarvitavat väljatõrjuvat mõju, ja teisest küljest selleks, et muuta võimatuks selle väljaselgitamine, kas kasutajate valikut mõjutas (ka) Google’i rakenduste väidetavalt parem kvaliteet.
145. Seega tuleb tagasi lükata Google’i väide, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta ei nõudnud selle tõendamist, et rakenduste turustamise kokkulepete väljatõrjuv mõju ei olnud tingitud Google’i toodete paremast kvaliteedist ja et nendega oli võimalik sama tõhusad konkurendid välja tõrjuda (apellatsioonkaebuse esimese väite teine osa ja teine väide).
2)      Rakenduse Google Search ja Play Store’i seosmüük
146. Eespool esitatud kaalutlusi arvesse võttes ei saa pidada veenvaks Google’i eraldi väiteid, mille kohaselt tegi Üldkohus väidetavalt vea, kui ta jättis analüüsimata, kas rühmaga Google Search – Play Store oli võimalik sama tõhusaid konkureerivaid üldotsinguteenuseid välja tõrjuda. Seetõttu käsitlen neid argumente vaid lühidalt teise võimalusena.
147. Esiteks väidab Google, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kuna ta ei võtnud arvesse vaidlusaluse tegevusega hõlmatud turuosa. Iga kuritarvitava väljatõrjumise juhtumi puhul tuleb analüüsida turu hõlmatust. Üldkohus tunnistas seda seoses tulu jagamise kokkulepetega. Seejuures järeldas ta ebaloogiliselt, et rakenduste turustamise kokkulepete puhul oli turu hõlmatus märkimisväärne, pidades samas tulu jagamise kokkulepete puhul sarnast turu hõlmatust ebapiisavaks.
148. Need argumendid ei sea siiski kahtluse alla Üldkohtu lähenemisviisi põhjendatust. Nimelt, kuna tulenevalt nende omadustest, mida Üldkohus kirjeldas, ei kuulu vaidlusalused seosmüügijuhtumid kohe kindlasti toodete omadustel põhineva konkurentsi valdkonda, ei olnud käesoleval juhul vaja tegevuse kuritarvitava laadi kindlakstegemiseks teha turu hõlmatuse analüüsi, mis töötati välja üldse hindadega seotud tegevuste jaoks.(71)
149. Teiseks väidab Google jälle, et Üldkohus rikkus õigusnormi, kui ta kiitis eelkõige Google Searchi osas heaks komisjoni lähenemisviisi, mille kohaselt ei olnud vaja tõendada eelinstallimise tingimuste väljatõrjuvat mõju sama tõhusate konkurentide suhtes.
150. See argument tuleb käesoleva ettepaneku punktides 125–145 esitatud põhjustel tagasi lükata. Lisaks ei sea Google oma apellatsioonkaebuses igal juhul kahtluse alla Üldkohtu faktilisi järeldusi, mis on kokku võetud käesoleva ettepaneku punktides 118, 121 ja 122 ning mille kohaselt ei ole kasutajate jaoks tähtis mitte ainult kvaliteet ja mille kohaselt pealegi oli erinevate konkureerivate teenuste kvaliteet hinnatud sarnaseks. Sama kehtib käesoleva ettepaneku punktides 115–117 esitatud faktiliste järelduste kohta, mille kohaselt ei saanud konkureerivate otsinguteenuste pakkujad korvata enda jaoks status quo eelistamisega seotud kõrvalekallet.
151. Viimasena leiab Google, et Üldkohus jättis põhjendamatult analüüsimata, kas erinevad kättesaadavad võimalused jõuda kasutajateni (eelinstallimine paralleelselt Google’i rakendusega ning allalaadimine ja juurdepääs lehitseja kaudu) – mitte ainult eraldi, vaid ka koos – oleksid võimaldanud sama tõhusatel konkurentidel jääda konkurentsivõimeliseks.
152. Selle argumendiga aga püütakse saavutada ka seda, et Üldkohtu tehtud faktilisi järeldusi, mida Google iseenesest kahtluse alla ei seagi, hinnataks uuesti. Lisaks ei selgita Google, milline oleks konkreetselt olnud ülejäänud võimaluste „koos“ analüüsimise lisaväärtus võrreldes analüüsiga, mille Üldkohus nende võimaluste kohta tegi.
3)      Chrome’i ning Play Store’i ja Google Searchi seosmüük
153. Eespool esitatud kaalutlusi ei sea kahtluse alla ka Google’i eraldi argumendid, mis puudutavad sama tõhusate konkurentide võimalust korvata enda jaoks eelis, mille andis Google’ile Chrome’i lehitseja müügi sidumine Play Store’i ja Google Searchi müügiga.
154. Esiteks analüüsis Üldkohus Google’i sõnul Chrome’i sidumise õiguspärasust, lähtudes muust geograafilisest turust kui see, mis on määratletud vaidlusaluses otsuses. Nii toimides ei analüüsinud ta ei vaidlusaluse tegevusega hõlmatud turuosa, Google’ile eelinstallimisega kaasnenud eelist ega ka küsimust, kas konkurentidele kättesaadavad ülejäänud võimalused (klientideni jõuda) välistaksid järelduse väljatõrjumise kohta.
155. See argument ei saa olla tulemuslik, kuna see põhineb eeldusel, et tegevuse kuritarvitusliku laadi tuvastamiseks oleks pidanud kindlaks tegema rühmaga Chrome – Play Store ja Google Search hõlmatud turuosa. Nagu on märgitud käesoleva ettepaneku punktis 148, ei olnud see käesoleval juhul siiski vajalik.
156. Teiseks väidab Google, et Üldkohus kandis järeldused Google Searchi sidumise kohta analoogia alusel ekslikult üle Chrome’i sidumisele.
157. Argumendid, mille Google esitas selle kriitika põhjendamiseks, on siiski vastuvõetamatud, sest nende eesmärk on saavutada see, et Euroopa Kohus hindaks uuesti faktilisi erinevusi Google Searchi ja Chrome’i eelinstallimise tagajärgede ja mõju vahel. Lisaks ei ole Google tõendanud ei moonutamist ega õigusnormi rikkumist Üldkohtu hinnangute puhul, mis on esitatud vaidlustatud kohtuotsuse punktides 439–465 ja mille kohaselt ei saanud konkureerivate lehitsemisteenuste pakkujad korvata enda jaoks eelist, mille andis Google’ile Chrome’i eelinstallimine, kuigi lehitsemisteenuste puhul oli konkurents suurem kui üldotsinguteenuste puhul.
c)      Rakenduste turustamise kokkulepete analüüsi järeldus
158. Eeltoodust järeldub, et Google’i väited, mille kohaselt Üldkohus rikkus õigusnormi nende argumentide hindamisel, mille ta esitas esimeses kohtuastmes rakenduste turustamise kokkuleppes sätestatud eelinstallimise tingimuste kohta, ei ole tulemuslikud. Järelikult tuleb apellatsioonkaebuse kaks esimest väidet tagasi lükata.
2.      Killustatuse vältimise kokkulepete analüüs (apellatsioonkaebuse kolmas ja neljas väide)
159. Apellatsioonkaebuse kolmanda väite raames heidab Google ette, et Üldkohus kirjutas ümber vaidlusaluse otsuse põhjendused killustatuse vältimise kokkulepete kohta ning hindas vääralt seost nende kokkulepete ja nende väidetavate tagajärgede vahel (a). Neljanda väite kohaselt kiitis Üldkohus ekslikult heaks komisjoni otsuse mitte nõustuda Google’i põhjendustega, mis puudutavad killustatuse vältimise kokkulepetes ette nähtud kohustusi, mis leiti olevat kuritarvitavad (b).
a)      Killustatuse vältimise kokkulepetega seotud kuritarvitamise ulatus ja selle mõju (apellatsioonkaebuse kolmas väide)
160. Oma kolmanda väite puhul kritiseerib Google seda, et Üldkohus tõlgendas ümber komisjoni tuvastatud kuritarvitamise seoses killustatuse vältimise kokkulepetega (vt käesoleva ettepaneku punkt 22) (1) ja omistas väidetava väljatõrjuva mõju tegevusele, mida komisjon ei pidanud kuritarvitamiseks (2).
1)      Vaidlusaluse tegevuse kindlakstegemine seoses killustatuse vältimise kokkulepetega (apellatsioonkaebuse kolmanda väite esimene osa)
161. Kolmanda väite esimese osa raames väidab Google, et Üldkohus laiendas killustatuse vältimise kokkulepetega seotud kuritarvitamise järelduse ulatust ja rikkus õigusnormi, hõlmates kuritarvitavaks peetava tegevuspraktika alla ka õiguspärase tegevuse.
162. Nagu on märgitud käesoleva ettepaneku punktis 22, pidid algseadmete valmistajad Play Store’i ja Google Searchi jaoks litsentsi saamiseks sõlmima killustatuse vältimise kokkuleppe. Seda tehes võtsid nad kohustuse mitte müüa seadmeid, mis töötavad Androidi versioonidega, mida Google ei olnud heaks kiitnud. Seega sai rakenduste turustamise kokkuleppe sõlmida üksnes siis, kui enne sõlmiti killustatuse vältimise kokkulepe.
163. Üldkohus selgitas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 806–808, et killustatuse vältimise kokkulepe nägi ette kohustuse järgida Androidi lähtekoodi kasutamisel minimaalse nõutava ühilduvuse standardit.
164. Seda kohustust kohaldati kõigi seadmete suhtes, mida müüs killustatuse vältimise kokkuleppe sõlminud algseadmete valmistaja, kui need seadmed töötasid Androidi või Androidi hargmikuga.(72) Selleks et tõendada seadmete vastavust ette nähtud standarditele, pidid need edukalt katsed läbima. Need testid edukalt läbinud Androidi hargmikud nimetas Üldkohus „ühilduvateks Androidi hargmikeks“, kuid Androidi hargmikud, mida ei olnud testitud või mis ei olnud teste edukalt läbinud, „ühildumatuteks Androidi hargmikeks“.(73)
165. Nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 810, 811 ja 828 selgitas, leiti vaidlusaluses otsuses, et killustatuse vältimise kokkulepped on kuritarvituslikud üksnes osas, milles need kohustasid algseadmete valmistajaid tagama, et kõik nende müüdud seadmed, mis töötasid operatsioonisüsteemiga Android või Androidi hargmikuga, sealhulgas seadmed, millesse ei olnud eelinstallitud Google’i rakendusi, vastavad ette nähtud standarditele. Teisisõnu peeti killustatuse vältimise kokkuleppeid kuritarvitavaks üksnes osas, milles nendega keelati turustada mobiilseid nutiseadmeid, milles kasutati operatsioonisüsteemina ühildumatut Androidi hargmikku, isegi kui nendesse seadmetesse ei olnud eelinstallitud ühtegi Google’i rakendust.
166. Üldkohtu sõnul tulenes see sellest, et komisjon järeldas, et ühilduvuse tagamise kohustus oli põhjendatud selliste mobiilsete nutiseadmete puhul, millesse olid eelinstallitud Google’i rakendused.
167. Google heidab nüüd Üldkohtule ette, et viimane sõnastas selle komisjoni järelduse ümber ja laiendas seda tegevusele, mida komisjon ei olnud üldse kuritarvitavaks lugenud.
168. Google väidab nimelt, et vaidlusaluses otsuses kvalifitseeris komisjon kuritarvitamiseks üksnes selle, et algseadmete valmistajaid kohustati Play Store’i ja Google Searchi litsentsi saamiseks täitma killustatuse vältimise kokkulepetes sätestatud ühilduvusnõudeid. Üldkohus seevastu oli viidanud kuritarvitusele – näiteks vaidlustatud kohtuotsuse punktides 828 ja 864 – kui tegevusele, „mille eesmärk on takistada niisuguste seadmete väljaarendamist ja pakkumist turul, mis töötavad ühildumatu Androidi hargmikuga“.
169. Vaidlusaluse kuritarvituse ulatuse niisuguse laiendamisega luges Üldkohus õigusvastaselt kuritarvitavaks Google’i õiguspärase tegevuse, mis seisneb selles, et ta annab litsentse oma rakendusliideste (edaspidi „API“)(74) jaoks üksnes siis, kui neid kasutatakse ühilduvates Androidi seadmetes. Nii toimides rikkus Üldkohus õigusnormi väidetava kuritarvitamise ja selle väidetava mõju vahelise põhjusliku seose hindamisel.
170. Komisjon aga väidab, et see kriitika põhineb vaidlustatud kohtuotsuse ebatäpsel kokkuvõttel.
171. Nimelt meenutas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 812, 815 ja 816 eelkõige seoses vaidlusaluse otsuse põhjendusega 1036, et komisjon heitis Google’ile kohtuotsuse Microsoft vs. komisjon(75) kontekstis ja seoses tingimustega, mis peavad olema täidetud selle tuvastamiseks, et toodete või kohustuste rühm kujutab endast kuritarvitamist,(76) sisuliselt ette konkurentsivastast praktikat, mille eesmärk oli mitte lasta turustada ühildumatuid Androidi hargmikke. Selle taga olid eelkõige asjaolud, et – nagu on väidetud vaidlusaluses otsuses – ühildumatud Androidi hargmikud kujutasid endast Google’ile usutavat konkurentsiohtu, et killustatuse vältimise kohustused takistasid ühildumatute Androidi hargmike väljatöötamist ja et ühilduvad Androidi hargmikud ei kujutanud endast Google’ile usutavat konkurentsiohtu. Lisaks suurendas kõnealuste kohustuste võimet konkurentsi piirata asjaolu, et Google’i enda APId ei olnud ühildumatute Androidi hargmike väljaarendajatele kättesaadavad, mis vähendas arendajate huvi töötada välja rakendusi, mis on mõeldud töötama niisugustes operatsioonisüsteemides.
172. Üldkohus märkis seejärel vaidlustatud kohtuotsuse punktis 828, et komisjon heitis Google’ile ette, et too seadis Play Store’i ja Google Searchi litsentside saamise tingimuseks teatava hulga selliste kohustuste täitmise, mis piiravad nende algseadmete valmistajate vabadust, kes neid litsentse saada soovivad, eelkõige sellega, et neil keelatakse turustada seadmeid, mis töötavad ühildumatu Androidi hargmikuga. Komisjon ei vaidlustanud Google’i õigust kehtestada ühilduvusnõudeid seadmetele, millesse olid installitud tema rakendused. Küll aga pidas ta kuritarvitamiseks Google’i tegevust, mille eesmärk oli takistada niisuguste seadmete väljaarendamist ja pakkumist turul, mis töötavad ühildumatu Androidi hargmikuga. Seega tuli analüüsida, kas komisjon oli suutnud tõendada, et Google kasutas – nagu komisjon vaidlusaluses otsuses leidis – praktikat, mille eesmärk oli tõrjuda välja ühildumatud Androidi hargmikud, ja kas selle praktika võib kvalifitseerida konkurentsivastaseks ELTL artikli 102 tähenduses.
173. Vastupidi sellele, mida väidab Google, ei nähtu nendest kaalutlustest, et vaidlusaluse otsuse avaldustes oleks tehtud mingeid muudatusi.
174. Vaidlustatud kohtuotsuse neid osi kritiseerides heidab Google Üldkohtule sisuliselt ette seda, et viimane osutas ühildumatute Androidi hargmike väljatõrjumisele kui komisjoni poolt kuritarvitavaks tunnistatud killustatuse vältimise kokkulepetes sätestatud ühilduvusnõuete eesmärgile. Nii toimides ei asendanud Üldkohus siiski lubamatult vaidlusaluse otsuse põhjendusi, vaid võttis lihtsalt kokku viimase peamise kriitika seoses killustatuse vältimise kokkulepete kuritarvitava laadiga.(77)
175. Vaidlusaluse otsuse põhjendust 1036 käsitlevast Üldkohtu kokkuvõttest, mida on käsitletud käesoleva ettepaneku punktis 171 ja mille õigsust Google ei vaidlusta, nähtub, et komisjon leidis selles põhjenduses (ja vaidlusaluse otsuse järgmistes osades, millele on viidatud põhjenduses 1036), et justnimelt kõnealuste killustatuse vältimise kokkulepete kohustustega oli võimalik konkurentsi piirata, kuna need takistasid ühildumatute Androidi hargmike väljatöötamist. Komisjon selgitas selles, et ainult viimati nimetatud kujutavad endast Google’ile ohtu ja et nende areng oli piiratud, kuna algseadmete valmistajad neid enam ei turustanud, sest vastasel juhul ei oleks nad enam saanud Google’i rakenduste litsentsi.
176. Loogiliselt võttes tähendab see, et komisjon heitis Google’ile ette sellise tegevuspraktika kasutamist, mille eesmärk oli välja tõrjuda ühildumatud Androidi hargmikud põhjusel, et need kujutasid endast talle ohtu. Analüüsides, kas komisjon oli seda tuvastatud asjaolu nõuetekohaselt tõendanud, ei teinud Üldkohus seega vaidlusalust otsust ümber.
177. Lähemal vaatlusel ilmneb, et Google’i kriitika on tegelikult sisuliselt suunatud hinnangule, mille Üldkohus andis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 853–856 ja 863. Seal luges Üldkohus killustatuse vältimise kokkulepete hindamisel kontekstielemendiks Google’i tava teha oma APId kättesaadavaks ainult Androidiga ühilduvate hargmike jaoks.
178. Google’i sõnul ei tulene asjaolu, et algseadmete valmistajad turustasid ainult ühilduvaid Androidi seadmeid, mitte vaidlusalustest killustatuse vältimise kokkulepetes sätestatud kohustustest, mis tuli täita Play Store’i ja Google Searchi litsentsi saamiseks, vaid algseadmete valmistajate soovist saada juurdepääs Google’i API-le. Google’i tava teha need APId kättesaadavaks ainult ühilduvate seadmete jaoks ei kritiseerinud aga ei komisjon ega ka Üldkohus.
179. Ent nagu ma käesoleva ettepaneku punktides 60, 61, 67 ja 68 märkisin, on õige hinnata tegevust, mida kritiseeritakse kui kuritarvitavat, võttes arvesse kogu sellega seotud konteksti. Tegevuse analüüsimine eraldiseisvalt selle konkreetsest õiguslikust ja faktilisest kontekstist annaks kunstliku ja ebarealistliku tulemuse. Seejuures ei sõltu kontekstielemendi arvessevõtmine hindamisel sellest, kas see element ise on tunnistatud kuritarvitavaks. Nagu FairSearch kohtuistungil veenvalt selgitas, siis iseäranis kontekstis, kus turul tegutseb niisugune turgu valitseva seisundiga ettevõtja nagu Google, ei oleks kohane jätta tähelepanuta selle ettevõtja enda loodud turutingimusi.
180. Seega ei ole apellatsioonkaebuse kolmanda väite esimene osa põhjendatud.
2)      Väidetava väljatõrjuva mõju omistamine (apellatsioonkaebuse kolmanda väite teine osa)
181. Apellatsioonkaebuse kolmanda väite teises osas, mis järgneb äsja analüüsitud argumentidele, väidab Google, et Üldkohus tegi vea, kui ta omistas väidetava väljatõrjuva mõju vaidlusalustele killustatuse vältimise kokkulepetes sätestatud ühilduvusnõuetele. See, et algseadmete valmistajatel ei olnud stiimulit turustada ühildumatuid Androidi hargmikke, oli tingitud hoopis asjaolust, et neil ei olnud juurdepääsu Google’i strateegiliselt olulistele APIdele.
182. Kui Üldkohus oleks teinud vastupidise stsenaariumi analüüsi, oleks ta näinud, et ilma killustatuse vältimise kokkuleppe kohaste kohustusteta oleks olukord ühildumatute Androidi hargmike puhul olnud täpselt sama: tulenevalt Google’i (õiguspärasest) praktikast oma APIdega seoses oleks tekkinud samasugune probleem – algseadmete valmistajate soovimatus neid hargmikke turustada.
183. Üldkohus oli seda asjaolu vaidlustatud kohtuotsuse punktides 226–233 esitatud Google’i turgu valitseva seisundiga seotud selgituste raames isegi tunnistanud. Nii tõdes ta punktis 229, et Androidi alternatiivne versioon ei oleks pruukinud esialgu olla usutav konkurent, eelkõige seetõttu, et Google’i omarakenduste (mis ei olnud sellise versiooni jaoks kättesaadavad) järeletegemiseks oleks olnud vaja aega ja suurt investeeringut.
184. Järelikult rikkus Üldkohus õigusnormi, kui ta järeldas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 893, et vastupidise stsenaariumi analüüs ei olnud vajalik, kuna komisjon oli piisavalt tõendanud killustatuse vältimise kokkulepete konkurentsivastast mõju.
185. See argument ei ole tulemuslik.
186. Nagu on märgitud käesoleva ettepaneku punktides 93, 94 ja 97, ei pea komisjon tegevuse potentsiaalse või tegeliku konkurentsivastase mõju hindamisel iga kord tegema vastupidise stsenaariumi analüüsi. Eelkõige ei ole see nõutav juhul, kui see mõju on muul moel õiguslikult piisavalt tõendatud. Lisaks, eriti veel kõnealuses väga keeruliste digiturgude kontekstis, võib osutuda ebakohaseks spekuleerida hüpoteetiliste tegutsemisvõimaluste üle, mida turuosalised oleksid võinud kasutada, kui turgu valitseva seisundiga ettevõtja ei oleks tegutsenud vaidlustatud viisil. Peale selle, nagu komisjon ise väidab ja nagu Üldkohus näiteks vaidlustatud kohtuotsuse punktis 850 märkis, ei pea komisjon tõendama, et see tegevus oli ainus väljatõrjuva mõju tegur; piisab juba sellest, kui on õiguslikult piisavalt tõendatud, et tegevus aitas sellise mõju avaldumisele kaasa.
187. Samuti ei tähenda Üldkohtu järeldus, mille ta tegi seoses Google’i turgu valitseva seisundiga ja mille kohaselt Androidi alternatiivsed versioonid ei oleks pruukinud olla esialgu usutavad konkurendid, mistõttu selliste versioonide võimalik olemasolu ei seadnud kahtluse alla järeldusi turgu valitseva seisundi kohta, seda, et need versioonid ei avaldanud Google’i suhtes mingit konkurentsisurvet. Üldkohus järeldas punktides 844–847 hoopis, et ühildumatud Androidi hargmikud kujutasid endast konkurentsiohtu Google’ile, millega seoses esitatud tõendeid Google kahtluse alla ei seadnud.
188. Sellest järeldub, et ka apellatsioonkaebuse kolmanda väite teine osa ja seega kolmas väide tervikuna tuleb tagasi lükata.
b)      Killustatuse vältimise kokkulepete põhjendatus (apellatsioonkaebuse neljas väide)
189. Neljanda väite puhul väidab Google, et Üldkohus tegi vea, kui ta ei tunnistanud killustatuse vältimise kokkulepete objektiivseid põhjendusi.
190. Nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 876 märkis, ei kujuta tegevus endast kuritarvitamist, kui seda õigustavad konkurentsi soodustavad eelised ja see teenib õiguspäraseid huve, kusjuures turgu valitseva seisundiga ettevõtja ülesanne on tõendada, et see tõepoolest nii on.(78)
191. Argumendid, mille Google esitas, et põhjendada oma väiteid, mille kohaselt Üldkohus tegi hindamisel vigu, on siiski enamjaolt vastuvõetamatud, kuna nende eesmärk oli saavutada, et Euroopa Kohus hindaks faktilisi asjaolusid uuesti, ilma et oleks osutatud nende faktiliste asjaolude moonutamisele.(79) Nende argumentide ja nendega vaidlustatud Üldkohtu järelduste hindamisest nähtub hoopis, et Google ei suutnud kuidagi tõendada, et killustatuse vältimise kokkulepete puhul vaidlustatud konkurentsivastased osad olid objektiivselt vajalikud ja põhjendatud.
192. Esiteks väitis Google, et Üldkohus eksis, kui ta tugines vaidlustatud kohtuotsuse punktis 880 Androidi tegelikule kasvule killustatuse vältimise kokkulepete kehtimise ajal, et lükata ümber argument, mille kohaselt olid killustatuse vältimise kokkulepetega kehtestatud kohustused vajalikud selle operatsioonisüsteemi püsimajäämiseks turul. Üldkohus oleks pidanud analüüsima hoopis seda, kuidas Android oleks võinud areneda, kui kõnealuseid kohustusi ei oleks olnud.
193. Kuid nagu juba korduvalt mainitud, ei ole komisjoni ja Üldkohtu ülesanne uurida, kuidas turg oleks võinud areneda, kui vaidlustatud tegevus ei oleks aset leidnud.(80) Võttes arvesse, et Google’i esitatud argumendid vaidlusaluste kohustuste otsese vajalikkuse kohta ei olnud veenvad, tegi Üldkohus õigesti, kui ta lähtus Google’i turgu valitsevast seisundist ja Androidi kasvust oma järelduses, mille kohaselt Google’i esitatud näide teiste avatud lähtekoodil põhinevate operatsioonisüsteemide kohta ei muutnud väidetavat ohtu Androidi püsimajäämisele usutavaks.
194. Teiseks väitis Google, et Üldkohus tegi vea, kui ta jättis arvesse võtmata Google’i õigustatud huvi kaitsta ühildumatuse ja killustatuse eest mitte ainult Google’i rakendustega ühilduvaid Androidi versioone, vaid kogu Androidi ökosüsteemi ja seega ka ilma Google’i rakenduseta versioone. Seda tehes jättis Üldkohus arvesse võtmata Google’i seotud argumendid.
195. See kriitika ei ole põhjendatud, kuna Üldkohus hindas Google’i sellekohaseid argumente, eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punktides 882–884, 886 ja 889–891. Seda tehes leidis Üldkohus eelkõige punktis 891, et Google ei olnud tõendanud, et ühildumatute Androidi hargmike väljatõrjumine oli vajalik Androidi ökosüsteemi püsimajäämiseks.
196. Kolmandaks väidab Google, et Üldkohus järeldas ekslikult, et killustatuse vältimise kokkulepetes sätestatud kohustuste täitmine oli vältimatu eeltingimus (conditio sine qua non) avatud lähtekoodiga operatsioonisüsteemi tasuta litsentsi alusel saamiseks. Sellega võttis ta turgu valitseva seisundiga ettevõtjatelt võimaluse hakata tulevikus kasutama sellist nn hallatud avatud lähtekoodi mudelit; edaspidi said need ettevõtjad valida ainult suletud lähtekoodi ja täielikult avatud lähtekoodi mudeli vahel.
197. Nagu komisjon õigesti väidab, ei ole ka see kriitika põhjendatud. Üldkohtu vaidlustatud kohtuotsuse punktides 878, 882 ja 890 esitatud järeldustest nähtub eelkõige, et turgu valitseva seisundiga ettevõtjale jäi täielik õigus kasutada niisugust „hallatud avatud lähtekoodi mudelit“, millega kaasnevad proportsionaalsed ja põhjendatud piirangud. Üks näide selle kohta on killustatuse vältimise kokkulepetes sätestatud ühilduvusnõuded Google’i rakendusi kasutavale seadmetele, mida komisjon ei ole vaidlustanud. Ent nagu Üldkohus selle kohtuotsuse punktis 886 märkis, ei tähenda ettevõtja õigus saada majanduslikku kasu seoses teenustega, mille ta välja arendab, seda, et talle peaks antama õigus takistada võimalikel konkurentidel turul eksisteerida.
198. Neljandaks ja viimaseks tõlgendas Üldkohus Google’i sõnul vääralt tema argumente, milles ta väitis, et kaubamärgistrateegia, mis võimaldab kasutada kaubamärke „Google“ ja „Android“ ainult ühilduvate seadmete puhul – mille komisjon pakkus välja vähem piirava võimalusena –, ei oleks olnud teostatav alternatiiv.
199. See argument on vastuvõetamatu, sest Google kritiseerib faktilisi järeldusi, mille Üldkohus tegi seoses kaubamärgistrateegiaga, ja kordab argumente, mis esitati selle kohta esimeses kohtuastmes, tõendamata, et Üldkohus moonutas tõendeid või tegi vea tõendite õiguslikul kvalifitseerimisel vaidlustatud kohtuotsuse punktis 883.
200. Kokkuvõttes tuleneb eeltoodust, et ka apellatsioonkaebuse neljas väide tuleb tagasi lükata.
c)      Killustatuse vältimise kokkulepete analüüsi järeldus
201. Tuleb asuda seisukohale, et Google ei ole suutnud tõendada, et Üldkohus rikkus õigusnorme, kui ta hindas Google’i esimeses kohtuastmes esitatud argumente killustatuse vältimise kokkulepete ühilduvusnõuete kuritarvitava laadi kohta. Apellatsioonkaebuse kolmas ja neljas väide tuleb seega tagasi lükata.
3.      Üks ja vältav rikkumine (apellatsioonkaebuse viies väide)
202. Oma viiendas väites leiab Google, et Üldkohus, olles järeldanud, et komisjon ei ole tõendanud, et portfelli kohta tulu jagamise kokkulepped kujutavad endast kuritarvitamist, oleks pidanud vaidlusaluse otsuse tervikuna tühistama. Nimelt põhines see otsus asjaolul, et tuvastati üks ja vältav rikkumine, mis koosnes neljast eraldi rikkumisest (rühm „rakenduste turustamise kokkulepped – Google Search“, rühm „rakenduste turustamise kokkulepped – Chrome“, killustatuse vältimise kokkulepped ja portfelli kohta tulu jagamise kokkulepped). Välistades rikkumisena portfelli kohta tulu jagamise kokkulepped, mis on selle ühe ja vältava rikkumise oluline ja lahutamatu osa, ei saa ka vaidlusalune otsus ülejäänud osas kehtima jääda.
203. Komisjoni sõnul on see väide vastuvõetamatu, kuna Google ei seadnud esimeses kohtuastmes kahtluse alla ühe ja vältava rikkumise olemasolu ega väitnud ka seda, et vaidlusalune otsus tuleb tervikuna tühistada, kui üks selle osadest tühistatakse.
204. See vastuväide tuleb tagasi lükata. On tõsi, et apellant ei saa apellatsioonimenetluses esitada uusi põhjendusi ja argumente, mida esimeses kohtuastmes ei arutatud. Küll aga on tal lubatud esitada apellatsioonkaebuse raames Euroopa Kohtus väiteid, mis on tekkinud vaidlustatud kohtuotsuse enda pinnalt ja mille eesmärk on selle kohtuotsuse põhjendatust õiguslikult kritiseerida.(81)
205. Google’i viies väide on siiski sisuliselt tulemusetu.
206. Kuigi hulk toimingud või vältav tegevus on osa nn tervikplaanist, kuna neil on samasugune konkurentsi moonutamise eesmärk, võivad need koos moodustada ühe ja vältava rikkumise.(82) Olgugi et seda mõistet on seni peamiselt kasutatud selleks, et näidata, et ELTL artikli 101 rikkumised, mille panevad toime mitu ettevõtjat ja mis koosnevad mitmest osast, kujutavad endast ühte ja vältavat rikkumist, võib seda olla asjakohane kasutada ka ELTL artikli 102 kohaldamisel.(83)
207. Käesoleval juhul, nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 18, 64–72 ja 1018–1029 märkis, kvalifitseeris komisjon kõnealused piirangud nende ühise eesmärgi ja koosmõju tõttu mitte ainult neljaks eraldiseisvaks rikkumiseks, vaid ka üheks ja vältavaks rikkumiseks. Seda eelkõige põhjusel, et vaidlusalused piirangud olid osa Google’i tervikstrateegiast, mille eesmärk oli tugevdada tema valitsevat seisundit internetis tehtava üldotsingu turul ajal, mil mobiilse interneti tähtsus märgatavalt suurenes. Selle strateegia ühine eesmärk oli tagada Google’ile parim võimalik juurdepääs üldotsingutele, mida tarbijad teevad mobiilsetes nutiseadmetes.
208. Nagu Google õigesti väidab, on liidu õigusakti osaline tühistamine võimalik vaid juhul, kui need osad, mille tühistamist on nõutud, on ülejäänud aktist eraldatavad. See nõue ei ole täidetud, kui akti osalise tühistamise tagajärjel muutub akti sisu.(84)
209. Google’i väitel ei muuda käesoleval juhul vaidlusaluse otsuse osaline tühistamine osas, mis puudutab neljandat rikkumist portfelli kohta tulu jagamise kokkulepete vormis, selle akti sisu kolme ülejäänud rikkumise osas ega ka nende moodustatava ühe ja vältava rikkumise osas.
210. Esiteks, nagu on märgitud eelkõige käesoleva ettepaneku punktides 60–69 ja 179, ei mõjuta portfelli kohta tulu jagamise kokkuleppeid puudutavate järelduste tühistamine neid järeldusi, mis tehti vaidlusaluses otsuses kolme ülejäänud rikkumise kohta. Ainuüksi asjaolu, et need teised osad jäävad alles, välistab selle otsuse tervikuna tühistamise.(85)
211. Teiseks jäävad kehtima ka komisjoni järeldused, mida Üldkohus kinnitas ja mis puudutavad ühe ja vältava rikkumise olemasolu, hoolimata sellest, et portfelli kohta tulu jagamise kokkulepped eraldiseisva rikkumisena välistati.
212. Nagu Üldkohus eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punktides 1021–1023 ja 1025 märkis, näitavad tuvastatud rikkumiste faktilised asjaolud, et esimene ja teine vaidlusalune piirang, st rühm „rakenduste turustamise kokkulepped – Google Search“, rühm „rakenduste turustamise kokkulepped – Chrome“ ning killustatuse vältimise kokkulepped, mis kvalifitseeriti kolmeks eraldi rikkumiseks, olid osa tervikstrateegiast. See strateegia seisnes esiteks operatsioonisüsteemi Android ning teiseks teatavate rakenduste ja teenuste kasutamisele eritingimuste seadmises. Selle eesmärk oli edestada interneti arengut mobiilseadmetes ja kaitsta seejuures Google’i oma ärimudelit, mis põhineb tulul, mida ta saab peamiselt oma üldotsinguteenuse kasutamisest. Selle Google’i tervikstrateegia raames oli kogu rikkumisperioodi jooksul riigisisestel üldotsinguteenuste turgudel talle kuuluva valitseva seisundi kaitsmine seega määrava tähtsusega ning sellele aitasid kaasa esimene ja teine vaidlusalune piirang.
213. Nendest järeldustest, mille faktilisi aluseid Google kahtluse alla ei sea, ei ilmne õigusnormi rikkumist seoses järeldusega, et ka pärast portfelli kohta tulu jagamise kokkulepete kui eraldiseisva rikkumise välistamist moodustasid rakenduste turustamise kokkulepped ja killustatuse vältimise kokkulepped endiselt omavahel ühendatud süsteemi, mille abil viidi ellu sama eesmärgi saavutamiseks kasutatavat kuritarvitavat tervikstrateegiat.
214. Lisaks järeldub käesoleva ettepaneku punktidest 60–69 ja 179, et portfelli kohta tulu jagamise kokkulepete asjakohased asjaolud – isegi kui need ei kvalifitseeru eraldiseisvaks rikkumiseks – olid Google’i üldise strateegia lahutamatu osa. Järelikult ei rikkunud Üldkohus õigusnormi, kui ta võttis neid asjaolusid rikkumise olemasolu hindamisel arvesse. Vastupidi Google’i väitele kehtib see nii eraldi rikkumiste tuvastamise kontekstis kui ka ühe ja vältava rikkumise tuvastamise kontekstis.(86)
215. Eeltoodust tuleneb, et ka apellatsioonkaebuse viies väide tuleb tagasi lükata.
4.      Järeldus rikkumise tuvastamise kohta
216. Kuna ükski apellatsioonkaebuse viiest esimesest väitest ei ole põhjendatud, tuleb nõustuda järeldustega, mille Üldkohus tegi rikkumise olemasolu ja tunnuste kohta.
B.      Trahv (apellatsioonkaebuse kuues väide)
217. Oma kuuendas ja viimases väites väidab Google, et Üldkohus rikkus nelja õigusnormi oma täieliku pädevuse teostamisel trahviga seoses. Nimelt kuna ta ei võtnud trahvi ümberarvutamisel nõuetekohaselt arvesse portfelli kohta tulu jagamise kokkulepete kui eraldiseisva rikkumise välistamist, suurendas ta de facto trahvi rikkumise teiste osade eest.
218. Nagu Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 19 märkis, määras komisjon vaidlusaluses otsuses Google LLC‑le trahvi summas 4 342 865 000 eurot, millest 1 921 666 000 euro tasumise eest pidi solidaarselt vastutama Alphabet Inc. Selle summa kindlaksmääramisel võttis komisjon arvesse asjaomast ühe ja vältava rikkumisega seotud müügitulu EMPs, mille Google sai rikkumises osalemise viimasel aastal (2017), ning kohaldas selle suhtes raskusastme koefitsienti (11%). Seejärel korrutas komisjon saadud summa rikkumises osalemise aastate arvuga (ligikaudu 7,52) ning liitis täiendava summa (mis võrdus 11 protsendiga 2017. aasta müügiväärtusest), et mõjutada samalaadseid ettevõtjaid samasugusest tegevusest hoiduma. Komisjon leidis ka, et arvesse ei ole vaja võtta kergendavaid või raskendavaid asjaolusid ega võtta konkreetselt arvesse Google’i suurt finantssuutlikkust, et trahvisummat vähendada või suurendada.
219. Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 1016 ja 1029 selgitas Üldkohus, et vaidlusaluse otsuse tühistamisega osas, mis puudutab portfelli kohta tulu jagamise kokkulepete kuritarvitavat laadi, kaasneb vajadus muuta seda otsust ka osas, milles tuvastati, et Google osales ELTL artikli 102 ühes ja vältavas rikkumises, milles seisneb neljas rikkumine. Arvesse tuli siiski võtta ka asjaolu, et ühe ja vältava rikkumise tuvastamine tervikstrateegia raames, mida toetasid selle rikkumise esimene ja teine osa, st rakenduste turustamise kokkulepped ja killustatuse vältimise kokkulepped, ei olnud õigusvastane.
220. Seejärel nimetas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 1036–1112 aspektid, mida ta trahvi ümberarvutamisel arvesse võttis. Seejuures selgitas ta, et ta võttis arvesse sama müügitulu väärtuse, mida kasutas komisjon (punkt 1072), kuid et müügitulu väärtuse suhtes kohaldatav komisjoni määratud raskusastme koefitsient 11% ei ole vastavuses toimepandud rikkumise ja selle intensiivsusega asjasse puutuval perioodil (punkt 1081). Mis puudutab rikkumise intensiivsust, siis eristas Üldkohus kolme perioodi: 1. jaanuar 2011 – 1. august 2012, 1. august 2012 – 31. märts 2014 ja 31. märts 2014 – 18. juuli 2018, mil võeti vastu vaidlusalune otsus. Üldkohtu hinnangul oli rikkumise intensiivsus eriti suur teisel perioodil (punktid 1082–1094).
221. Nende kaalutluste põhjal määras Üldkohus 4 342 865 000 euro asemel trahvi suuruseks 4 125 000 000 eurot, millest 1 520 605 895 euro tasumise eest pidi solidaarselt vastutama Alphabet Inc. (punktid 1099 ja 1100).
222. Enne Google’i sellekohase kriitika käsitlemist tuleb meelde tuletada, et täielik pädevus, mis on ELTL artikli 261 kohaselt määruse (EÜ) nr 1/2003(87) artikliga 31 liidu kohtule antud, annab kohtule õiguse lisaks pelgale karistuse seaduslikkuse kontrollile asendada komisjoni hinnang enda omaga ja seega määratud trahv või karistusmakse tühistada, seda vähendada või suurendada.(88)
223. On tõsi, et täieliku pädevuse teostamine ei ole samaväärne omal algatusel kontrollimisega.(89) Sellegipoolest peab liidu kohus Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 47 tähenduses täieulatusliku kohtuliku kontrolli nõuete täitmiseks seoses trahviga ELTL artiklites 261 ja 263 ette nähtud pädevuse teostamisel analüüsima iga õiguslikku või faktilist argumenti, millega soovitakse tõendada, et trahvisumma ei vasta rikkumise raskusele või kestusele.(90)
224. Lõpuks olgu märgitud, et Üldkohtul on ainsana pädevus kontrollida, kuidas komisjon on igal üksikjuhtumil ebaseadusliku tegevuse raskust hinnanud. Apellatsioonimenetluses on Euroopa Kohtu kontrolli eesmärk esiteks analüüsida, kas Üldkohus võttis õiguslikult korrektselt arvesse kõiki olulisi tegureid teatud tegevuse raskuse hindamisel ELTL artikli 102 ja määruse nr 1/2003 artikli 23 seisukohast, ning teiseks kontrollida, kas Üldkohus vastas õiguslikult piisavalt kõigile argumentidele, millega põhjendati trahvi tühistamise või vähendamise nõuet.(91)
225. Oma esimese etteheite puhul väidab Google, et Üldkohus rikkus tema kaitseõigusi, kuna tal ei olnud võimalik kommenteerida ümberarvutuse tegemisel arvesse võetud asjaolusid, eelkõige rikkumise väidetavalt suuremat intensiivsust teisel perioodil. Lisaks olevat Üldkohus moonutanud tõendeid, kui ta järeldas, et ajavahemik 2012–2014 oli Google’i konkurentide arengu jaoks määrava tähtsusega.
226. Mis puudutab väidet tõendite moonutamise kohta, siis ei ole see piisavalt põhjendatud. Nimelt ei too Google välja ühtegi väidetavalt moonutatud asjaolu, vaid väidab lihtsalt, et komisjon tuvastas vaidlusaluses otsuses, et üleminek mobiilsele internetile leidis aset alates 2007. aastast; seega ei viita miski sellele, et ajavahemik 2012–2014 oli Google’i konkurentide jaoks eriti oluline, nagu väitis Üldkohus. Selle üldise kinnituse alusel ei ole siiski võimalik tuvastada tõendite moonutamist.
227. Väide, et Üldkohus rikkus Google’i kaitseõigusi, on samuti põhjendamatu.
228. Hetkest, mil hageja palub Üldkohtul teostada karistuse suhtes oma täielikku pädevust, peab ta olema teadlik, et Üldkohus võib seda karistust hinnata kõiki juhtumi asjaolusid arvestades ja võtta neid asjaolusid arvesse trahvisumma ümberarvutamisel. Kaitseõiguste tagamine selles kontekstis tähendab, et pooltel tuleb võimaldada esitada oma seisukohti kõigi asjakohaste asjaolude kohta, kuid mitte seda, et Üldkohus palub neil kommenteerida tegelikult ette nähtud ümberarvutust.(92) Käesoleval juhul palus Google esimese kohtuastme menetluses konkreetselt, et Üldkohus võtaks arvesse rikkumise intensiivsust, ning ta ei väida, et tal polnud võimalik esitada seisukohti faktiliste asjaolude kohta, mida Üldkohus kõnealuse hinnangu andmisel arvesse võttis.
229. Seejärel väidab Google oma teises etteheites, et Üldkohus rikkus süütuse presumptsiooni, kuna ta tugines rikkumise intensiivsuse ja kestuse hindamisel kontekstielementidele, nagu tulu jagamise kokkulepped, Google’i poliitika seoses tema APIdega või Google’i kokkulepe Apple’iga, mida ei olnud iseenesest kvalifitseeritud kuritarvitamiseks.
230. Olen aga juba selgitanud käesoleva ettepaneku punktides 60–69 ja 179, et rikkumise mõju hindamisel võib arvesse võtta kuritarvitava tegevusega seotud kontekstielemente, eriti kui need tulenevad turgu valitseva seisundiga ettevõtja enda muust tegevusest.
231. Oma kolmanda etteheite puhul väidab Google, et Üldkohus rikkus ne ultra petita põhimõtet, kuna ta kohaldas raskusastme koefitsienti viisil, mida ükski pool ei olnud taotlenud.
232. See vastuväide tuleb samuti tagasi lükata.
233. Nagu olen juba mujal selgitanud, annab Üldkohtu täielik pädevus talle põhimõtteliselt ka võimaluse trahvi suurendada.(93) Üldkohtu menetluses ega apellatsioonimenetluses ei kehti reformatio‑in‑peius‑keeld. Liidu kohtutele ei ole trahvi suuruse osas siduvad ka poolte nõuded, kui need jäävad tühistamishagi ja apellatsioonkaebuses või apellatsioonkaebustes määratletud vaidluse eseme piiresse.(94) Käesoleval juhul see kahtlemata nii on.
234. Oma viimase ehk neljanda etteheite puhul väidab Google, et Üldkohtu määratud trahv on ebaproportsionaalne ja et see ei ole nõuetekohaselt põhjendatud.
235. See argument tuleb samuti tagasi lükata.
236. Euroopa Kohtu praktika kohaselt täidab komisjon oma põhjendamiskohustuse, kui ta esitab oma hinnangu andmisel aluseks võetud asjaolud, mis võimaldasid tal mõõta rikkumise raskusastet ja kestust. Kuigi komisjon ei ole kohustatud esitama kindlaks määratud trahvi arvutamise viisi iga vaheetapi kõiki arvandmeid, tuleb tal siiski selgitada, kuidas ta kaalus ja hindas arvesse võetud asjaolusid. Komisjoni kohustus piisavalt põhjendada tema eelistatud meetodi kindlaksmääramisel arvesse võetud asjaolude asjasse puutuvust ja kaalumist, ei tähenda, et komisjon on kohustatud esitama arvandmeid trahvi arvutamise viisi kohta või selgitama üksikasjalikult oma vahearvutusi.(95)
237. Sama peab kehtima ka Üldkohtu suhtes.
238. Seega võib õigustatult küsida, miks ei hõlmanud Üldkohus käesoleval juhul oma õigusliku põhjendamise puhul trahvisumma saamiseks tehtud arvutusi, eelkõige kui pidada silmas arvesse võetud asjaolude paljusust. Samuti võib sellise lähenemisviisi kasutamist kahetseda ja leida, et nende arvutuste kirjeldamine oleks Üldkohtu õiguslikku põhjendamist selgitanud ja Euroopa Kohtu tööd lihtsustanud. See ei tähenda siiski, et Üldkohtu sellise lähenemisviisi kasutamine peab kaasa tooma vaidlustatud kohtuotsuse tühistamise.
239. Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et Euroopa Kohus ei saa apellatsioonkaebuse raames õigusküsimusi käsitledes asendada õigluse kaalutlustel oma hinnanguga Üldkohtu hinnangut, mille Üldkohus andis oma täieliku pädevuse raames ettevõtjatele liidu õiguse rikkumise eest määratud trahvisummade üle otsustades. Ainult juhul, kui Euroopa Kohus leiab, et karistuse määr ei ole mitte ainult sobimatu, vaid ka niivõrd liigne, et see on ebaproportsionaalne, tuleb tuvastada, et Üldkohus on rikkunud õigusnormi sobimatu trahvisumma määramisega.(96)
240. Esiteks kirjeldas Üldkohus käesolevas asjas ligikaudu 80 punktis põhjalikult aspekte, mida ta võttis arvesse trahvi ümberarvutamisel, eelkõige seoses vaidlusaluse rikkumise raskusastme ja kestusega. Teiseks ei näi uus trahvisumma, mis on veidi enam kui 200 000 000 euro võrra väiksem esialgsest summast (esialgne summa oli 4 342 865 000 eurot, uus summa on 4 125 000 000 eurot) ka siis, kui võtta arvesse portfelli kohta tulu jagamise kokkulepete kui eraldiseisva kuritarvituse välistamist, olevat niivõrd suur, et see oleks ebaproportsionaalne. Nimelt, nagu märkis Üldkohus eelkõige vaidlustatud kohtuotsuse punktides 1015–1029, jätkuvad rikkumise muud aspektid ning selle üks ja vältav üldine strateegia, mis selle mõju suurendas, hoolimata kõnealusest välistamisest.
241. Sellest järeldub, et ka Google’i kuuenda väitega ei saa nõustuda.
C.      Apellatsioonkaebuse analüüsi järeldus
242. Eeltoodud kaalutlustest järeldub, et kõik kuus väidet tuleb tagasi lükata ja seega tuleb apellatsioonkaebus tervikuna jätta rahuldamata.
V.      Kohtukulud
243. Euroopa Kohtu kodukorra artikli 184 lõige 2 näeb ette, et kui apellatsioonkaebus on põhjendamatu, siis otsustab Euroopa Kohus kohtukulude jaotuse.
244. Esiteks, vastavalt kodukorra artikli 138 lõigetele 1 ja 2, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonkaebuste suhtes, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud; kui kaotanud poolel on mitu isikut, otsustab Euroopa Kohus, kuidas kohtukulud jaotada. Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja apellandid on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb viimaste kohtukulud jätta nende endi kanda ja mõista neilt välja komisjoni kohtukulud. Apellatsioonkaebuse esitajad peavad tasuma kohtukulud solidaarselt, kuna nad esitasid apellatsioonkaebuse ühiselt.
245. Teiseks võib Euroopa Kohus kodukorra artikli 184 lõike 4 alusel otsustada, et esimeses kohtuastmes menetlusse astuja, kes on osalenud Euroopa Kohtu menetluse kirjalikus või suulises osas, kannab ise oma kohtukulud. Kuna ühelt poolt ADA, CCIA, Gigaset, HMD ja Opera ning teiselt poolt BDZV, BEUC, FairSearch, Qwant, Sezto ja VDZ osalesid käesoleva apellatsioonimenetluse kirjalikus ja/või suulises osas, tuleb nende kohtukulud jätta nende endi kanda.
VI.    Ettepanek
246. Eespool esitatud kaalutlustele tuginedes teen Euroopa Kohtule ettepaneku teha järgmine otsus:
–        jätta apellatsioonkaebus rahuldamata;
–        jätta Google LLC ja Alphabet Inc. kohtukulud nende endi kanda ja mõista neilt välja Euroopa Komisjoni kohtukulud;
–        jätta Application Developers Alliance’i, BDZV – Bundesverband Digitalpublisher und Zeitungsverleger eV, Bureau européen des unions des consommateurs’i (BEUC), Computer & Communications Industry Associationi, FairSearch AISBLi, Gigaset Communications GmbH, HMD global Oy, Opera Norway ASi, Qwanti, Seznam.cz, a.s‑i ja Verband Deutscher Zeitschriftenverleger eV kohtukulud nende endi kanda.
1      Algkeel: inglise.
2      14. septembri 2022. aasta kohtuotsus (T‑604/18, edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“, EU:T:2022:541, punkt 54).
3      Komisjoni 18. juuli 2018. aasta otsus [ELTL] artiklis 102 ja Euroopa Majanduspiirkonna lepingu artiklis 54 sätestatud menetluse kohta (kohtuasi AT.40099 – Google Android) (vt kokkuvõte ELT 2019, C 402, lk 19) (edaspidi „vaidlusalune otsus“).
4      12. mai 2022. aasta kohtuotsus (C‑377/20, EU:C:2022:379).
5      19. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus (C‑680/20, EU:C:2023:33).
6      21. detsembri 2023. aasta kohtuotsus (C‑333/21, EU:C:2023:1011).
7      10. septembri 2024. aasta kohtuotsus (C‑48/22 P, EU:C:2024:726).
8      24. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus (C‑240/22 P, EU:C:2024:915).
9      Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 120 ja vaidlusaluse otsuse põhjendused 217 ja 402.
10      Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 121 ja vaidlusaluse otsuse põhjendus 439.
11      Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 274 ja 300 ning vaidlusaluse otsuse põhjendused 752, 753, 1009 ja 1010.
12      Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 274, 300 ja 314–316.
13      Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 803 ja 805 ning vaidlusaluse otsuse põhjendused 1015 ja 1016.
14      Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 621 ja 622 ning vaidlusaluse otsuse põhjendus 1192.
15      Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 38.
16      Euroopa Kohtu presidendi 19. jaanuari 2023. aasta kohtumäärus Google ja Alphabet vs. komisjon (C‑738/22 P, EU:C:2023:44).
17      Euroopa Kohtu presidendi 18. aprilli 2023. aasta kohtumäärus Google ja Alphabet vs. komisjon (C‑738/22 P, EU:C:2023:326).
18      Vt 10. septembri 2024. aasta kohtuotsus Google ja Alphabet vs. komisjon (Google Shopping) (C‑48/22 P, EU:C:2024:726, punktid 223–230).
19      Vt selle kriteeriumi kohta 24. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Intel Corporation (C‑240/22 P, EU:C:2024:915, punkt 90).
20      Vt vaidlustatud kohtuotsuse punktid 623 ja 631.
21      Vt vaidlusaluse otsuse põhjendus 1195 jj ning vaidlustatud kohtuotsuse punkt 637.
22      Vt vaidlusaluse otsuse põhjendused 1225–1271 ning vaidlustatud kohtuotsuse punktid 700–711, 733 ja 734.
23      Vt vaidlustatud kohtuotsuse punktid 679–698 ja 733–802.
24      Vt eelkõige vaidlusaluse otsuse põhjendused 197 ja 1292 ning vaidlustatud kohtuotsuse punktid 452, 632, 633 ja 1090.
25      Vt vaidlustatud kohtuotsuse punktid 419–538, eelkõige punktid 426, 428, 434, 443, 446–452, 457, 480, 481, 494, 495 ja 537.
26      Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 451, 452, 1018 ja 1019, milles on viidatud vaidlusaluse otsuse põhjendusele 822 ja 908. joonealusele märkusele.
27      12. mai 2022. aasta kohtuotsus Servizio Elettrico Nazionale jt (C‑377/20, EU:C:2022:379, punkt 72), 19. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus Unilever Italia Mkt. Operations (C‑680/20, EU:C:2023:33, punktid 40, 44, 52 ja 62), 21. detsembri 2023. aasta kohtuotsus European Superleague Company (C‑333/21, EU:C:2023:1011, punkt 130); 10. septembri 2024. aasta kohtuotsus Google ja Alphabet vs. komisjon (Google Shopping) (C‑48/22 P, EU:C:2024:726, punktid 166 ja 168) ning 24. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Intel Corporation (C‑240/22 P, EU:C:2024:915, punktid 179 ja 331).
28      12. mai 2022. aasta kohtuotsus Servizio Elettrico Nazionale jt (C‑377/20, EU:C:2022:379, punkt 70), ja 19. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus Unilever Italia Mkt. Operations (C‑680/20, EU:C:2023:33, punkt 43).
29      6. detsembri 2012. aasta kohtuotsus (C‑457/10 P, EU:C:2012:770, punkt 140).
30      16. juuni 2022. aasta kohtuotsus (C‑698/19 P, EU:C:2022:480, punktid 64 ja 80).
31      10. septembri 2024. aasta kohtuotsus (C‑48/22 P, EU:C:2024:726, punktid 170–172 ja 240–247).
32      Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 451 ja 452; vt ka selle kohtuotsuse punktid 495 ja 537.
33      Vt käesoleva ettepaneku punktid 112–124.
34      Vt vaidlustatud kohtuotsuse punktid 336–338 ja 565.
35      Vt 10. septembri 2024. aasta kohtuotsus Google ja Alphabet vs. komisjon (Google Shopping) (C‑48/22 P, EU:C:2024:726, punktid 240–247) ning minu ettepanek kohtuasjas Google ja Alphabet vs. komisjon (C‑48/22 P, EU:C:2024:14, punktid 177–182).
36      Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 428.
37      Vt sellega seoses vaidlustatud kohtuotsuse punktid 332 ja 333.
38      Vt vaidlustatud kohtuotsuse punkt 330.
39      9. novembri 2023. aasta kohtuotsus Global Silicones Council jt vs. ECHA (C‑559/21 P, EU:C:2023:842, punkt 50 ja seal viidatud kohtupraktika).
40      19. detsembri 2013. aasta kohtuotsus Siemens jt vs. komisjon (C‑239/11 P, C‑489/11 P ja C‑498/11 P, EU:C:2013:866, punktid 38 ja 46 ning seal viidatud kohtupraktika).
41      Vt selle kohta ibid.
42      Vt 29. septembri 2010. aasta kohtumäärus EREF vs. komisjon (C‑74/10 P ja C‑75/10 P, EU:C:2010:557, punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika).
43      Vt selle kohta 10. septembri 2024. aasta kohtuotsus Google ja Alphabet vs. komisjon (Google Shopping) (C‑48/22 P, EU:C:2024:726, punktid 223–229).
44      Vt selle kohta 12. mai 2022. aasta kohtuotsus Servizio Elettrico Nazionale jt (C‑377/20, EU:C:2022:379, punktid 98–102).
45      Vt selle kohta 27. juuni 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Servier jt (C‑176/19 P, EU:C:2024:549, punkt 353).
46      Vt selle kohta vaidlustatud kohtuotsuse punktid 115 ja 116.
47      Vt näiteks 24. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Intel Corporation (C‑240/22 P, EU:C:2024:915, punkt 26).
48      Vt 14. novembri 1996. aasta kohtuotsus Tetra Pak vs. komisjon (C‑333/94 P, EU:C:1996:436, punkt 37), 12. detsembri 1991. aasta kohtuotsus Hilti vs. komisjon (T‑30/89, EU:T:1991:70, punktid 100 ja 101) ning 6. oktoobri 1994. aasta kohtuotsus Tetra Pak vs. komisjon (T‑83/91, EU:T:1994:246, punktid 136 ja 137).
49      Vt selle kohta 12. mai 2022. aasta kohtuotsus Servizio Elettrico Nazionale jt (C‑377/20, EU:C:2022:379, punktid 78 ja 91 jj).
50      17. septembri 2007. aasta kohtuotsus (T‑201/04, EU:T:2007:289, punktid 857, 867–869, 977 ja 1034–1058).
51      Vaidlustatud kohtuotsuse punktid 336 ja 493.
52      12. mai 2022. aasta kohtuotsus Servizio Elettrico Nazionale jt (C‑377/20, EU:C:2022:379, punkt 61) ja kohtujurist Rantose ettepanek kohtuasjas Servizio Elettrico Nazionale jt (C‑377/20, EU:C:2021:998, punktid 42–46).
53      Kohtujurist Rantose ettepanek kohtuasjas Servizio Elettrico Nazionale jt (C‑377/20, EU:C:2021:998, punktid 47–50).
54      12. mai 2022. aasta kohtuotsus Servizio Elettrico Nazionale jt (C‑377/20, EU:C:2022:379, punkt 78) ja 19. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus Unilever Italia Mkt. Operations (C‑680/20, EU:C:2023:33, punktid 39 ja 57). Vt ka 12. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus Lietuvos geležinkeliai vs. komisjon (C‑42/21 P, EU:C:2023:12, punkt 91) ja 21. detsembri 2023. aasta kohtuotsus European Superleague Company (C‑333/21, EU:C:2023:1011, punktid 134–138, 147, 148 ja 152). Vt lisaks 12. juuni 2014. aasta kohtuotsus Intel vs. komisjon (T‑286/09, EU:T:2014:547, punktid 198–210) (Euroopa Kohus tühistas hiljem selle kohtuotsuse); see küsimus on tõstatatud nüüd uuesti pooleli olevas kohtuasjas T‑1129/23.
55      Analüüs on sama tõhusate hüpoteetiliste konkurentide kohta, mitte turgu valitseva seisundiga ettevõtja tegelike konkurentide kohta; vt 12. mai 2022. aasta kohtuotsus Servizio Elettrico Nazionale jt (C‑377/20, EU:C:2022:379, punktid 78, 79, 82, 91 ja 101) ning 19. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus Unilever Italia Mkt. Operations (C‑680/20, EU:C:2023:33, punktid 56 ja 59) ning 24. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Intel Corporation (C‑240/22 P, EU:C:2024:915, punktid 311 ja 343).
56      Vt selle kohta 12. mai 2022. aasta kohtuotsus Servizio Elettrico Nazionale jt (C‑377/20, EU:C:2022:379, punkt 82) ja 24. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Intel Corporation (C‑240/22 P, EU:C:2024:915, punkt 181).
57      Vt 17. veebruari 2011. aasta kohtuotsus TeliaSonera Sverige (C‑52/09, EU:C:2011:83, punktid 40–43), 27. märtsi 2012. aasta kohtuotsus Post Danmark (C‑209/10, EU:C:2012:172, punkt 38), 6. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus Post Danmark (C‑23/14, EU:C:2015:651, punkt 57 jj), 19. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus Unilever Italia Mkt. Operations (C‑680/20, EU:C:2023:33, punktid 56 ja 57) ning 24. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. Intel Corporation (C‑240/22 P, EU:C:2024:915, punkt 181). Vt ka kohtujurist Rantose ettepanek kohtuasjas Servizio Elettrico Nazionale jt (C‑377/20, EU:C:2021:998, punkt 70).
58      Vt 12. mai 2022. aasta kohtuotsus Servizio Elettrico Nazionale jt (C‑377/20, EU:C:2022:379, punktid 79–83) ning 19. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus Unilever Italia Mkt. Operations (C‑680/20, EU:C:2023:33, punkt 59); vt ka kohtujurist Rantose ettepanek kohtuasjas Servizio Elettrico Nazionale jt (C‑377/20, EU:C:2021:998, punktid 68–71). Vt seevastu minu ettepanek kohtuasjas Google ja Alphabet vs. komisjon (C‑48/22 P, EU:C:2024:14, punkt 192 jj).
59      Vt 6. septembri 2017. aasta kohtuotsus Intel vs. komisjon (C‑413/14 P, EU:C:2017:632, punktid 138 ja 139) ning 19. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus Unilever Italia Mkt. Operations (C‑680/20, EU:C:2023:33, punktid 52–62).
60      Vt selle kohta 6. septembri 2017. aasta kohtuotsus Intel vs. komisjon (C‑413/14 P, EU:C:2017:632, punktid 141–144) ja 10. septembri 2024. aasta kohtuotsus Google ja Alphabet vs. komisjon (Google Shopping) (C‑48/22 P, EU:C:2024:726, punkt 265).
61      Vt 6. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus Post Danmark (C‑23/14, EU:C:2015:651, punktid 57 ja 58), 12. mai 2022. aasta kohtuotsus Servizio Elettrico Nazionale jt (C‑377/20, EU:C:2022:379, punkt 81), 19. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus Unilever Italia Mkt. Operations (C‑680/20, EU:C:2023:33, punktid 57 ja 58) ning 10. septembri 2024. aasta kohtuotsus Google ja Alphabet vs. komisjon (Google Shopping) (C‑48/22 P, EU:C:2024:726, punkt 264).
62      Vt 6. oktoobri 2015. aasta kohtuotsus Post Danmark (C‑23/14, EU:C:2015:651, punktid 57–61), 12. mai 2022. aasta kohtuotsus Servizio Elettrico Nazionale jt (C‑377/20, EU:C:2022:379, punkt 82) („kui see [kontroll] on teostatav“), 19. jaanuari 2023. aasta kohtuotsus Unilever Italia Mkt. Operations (C‑680/20, EU:C:2023:33, punkt 57) ning 10. septembri 2024. aasta kohtuotsus Google ja Alphabet vs. komisjon (Google Shopping) (C‑48/22 P, EU:C:2024:726, punktid 266–269). Vt ka minu ettepanek kohtuasjas Post Danmark (C‑23/14, EU:C:2015:343, punktid 71–74) ning minu ettepanek kohtuasjas Google ja Alphabet vs. komisjon (C‑48/22 P, EU:C:2024:14, punkt 192 jj).
63      Vt vaidlustatud kohtuotsuse punktid 115 ja 116.
64      Vt näiteks vaidlustatud kohtuotsuse punkt 294.
65      Vt käesoleva ettepaneku punkt 18.
66      21. detsembri 2023. aasta kohtuotsus European Superleague Company (C‑333/21, EU:C:2023:1011, punktid 129 ja 131) ning 10. septembri 2024. aasta kohtuotsus Google ja Alphabet vs. komisjon (Google Shopping) (C‑48/22 P, EU:C:2024:726, punkt 167).
67      Vt selle kohta minu ettepanek kohtuasjas Google ja Alphabet vs. komisjon (C‑48/22 P, EU:C:2024:14, punktid 191–198). Vt ka komisjoni 2024. aasta suuniste eelnõu, mis käsitleb [ELTL] artikli 102 kohaldamist turgu valitsevate ettevõtjate kuritahtliku konkurente tõrjuva tegevuse suhtes, punkt 73, ning sellele lisatud märtsi 2023. aasta poliitikaülevaade „A dynamic and workable effects-based approach to abuse of dominance“, punkt 5 jj, mõlemad on kättesaadavad Euroopa Komisjoni veebilehel „Application of Article 102 TFEU“.
68      Vt selle kohta 12. mai 2022. aasta kohtuotsus Servizio Elettrico Nazionale jt (C‑377/20, EU:C:2022:379, punkt 99), vt ka 17. septembri 2007. aasta kohtuotsus Microsoft vs. komisjon (T‑201/04, EU:T:2007:289, punkt 1069).
69      12. mai 2022. aasta kohtuotsus Servizio Elettrico Nazionale jt (C‑377/20, EU:C:2022:379, punkt 102).
70      Ibid., punktid 78, 91 ja 101.
71      Vt selle kohta käesoleva ettepaneku punktis 106 viidatud kohtupraktika. Vt selle kohta eelkõige seoses digiturgudega 10. septembri 2024. aasta kohtuotsus Google ja Alphabet vs. komisjon (Google Shopping) (C‑48/22 P, EU:C:2024:726, punkt 265), milles Euroopa Kohus viitab vaid osaliselt 6. septembri 2017. aasta kohtuotsusele Intel vs. komisjon (C‑413/14 P, EU:C:2017:632, punktid 138 ja 139), mainimata konkreetselt turu hõlmatuse kriteeriumi, mis oli selles kohtuasjas Google’i turgu valitseva seisundi tõttu ebavajalik.
72      Nagu on märgitud käesoleva ettepaneku punktis 13, on hargmik olemasoleva tarkvara lähtekoodi põhjal loodud uus tarkvara.
73      Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 808.
74      API on teatav eeskirjade ja nõuete kogum, mida tarkvaraprogramm järgib, et pääseda juurde sellistele teenustele ja vahenditele ning neid kasutada, mida pakub muu tarkvara või riistvara, mis samuti seda APId rakendab. Sisuliselt võimaldavad APId tarkvaraprogrammidel ja riistvaral või erinevatel tarkvaraprogrammidel omavahel suhelda (vaidlusaluse otsuse põhjendused 89 ja 90). Google’i sõnul võimaldavad APId eelkõige Androidi rakenduste arendajatel kasutada ära Google’i omateenuseid, nagu Google Maps.
75      17. septembri 2007. aasta kohtuotsus (T‑201/04, EU:T:2007:289).
76      Vt selle kohta käesoleva ettepaneku punkt 107.
77      Vt selle kohta 6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus World Duty Free Group ja Hispaania vs. komisjon (C‑51/19 P ja C‑64/19 P, EU:C:2021:793, punktid 70–73).
78      14. veebruari 1978. aasta kohtuotsus United Brands ja United Brands Continentaal vs. komisjon (27/76, EU:C:1978:22, punkt 184), 27. märtsi 2012. aasta kohtuotsus Post Danmark (C‑209/10, EU:C:2012:172, punktid 40–42) ning 30. jaanuari 2020. aasta kohtuotsus Generics (UK) jt (C‑307/18, EU:C:2020:52, punktid 165–167).
79      Vt selle kohta käesoleva ettepaneku punktid 79 ja 80 ning seal viidatud kohtupraktika.
80      Vt käesoleva ettepaneku punktid 97 ja 186.
81      10. aprilli 2014. aasta kohtuotsus komisjon vs. Siemens Österreich jt ja Siemens Transmission & Distribution jt vs. komisjon (C‑231/11 P–C‑233/11 P, EU:C:2014:256, punkt 102).
82      8. juuli 1999. aasta kohtuotsus komisjon vs. Anic Partecipazioni (C‑49/92 P, EU:C:1999:356, punkt 81), 7. jaanuari 2004. aasta kohtuotsus Aalborg Portland jt vs.komisjon (C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P ja C‑219/00 P, EU:C:2004:6, punkt 258) ning 6. detsembri 2012. aasta kohtuotsus komisjon vs. Verhuizingen Coppens (C‑441/11 P, EU:C:2012:778, punkt 41).
83      Vt 18. aprilli 2024. aasta kohtuotsus Heureka Group (internetipõhised hinnavõrdlusteenused) (C‑605/21, EU:C:2024:324, punktid 62 ja 79) ning 1. juuli 2010. aasta kohtuotsus AstraZeneca vs. komisjon (T‑321/05, EU:T:2010:266, punktid 891–895); vt ka minu ettepanek kohtuasjas Heureka Group (internetipõhised hinnavõrdlusteenused) (C‑605/21, EU:C:2023:695, punktid 90 ja 91).
84      6. detsembri 2012. aasta kohtuotsus komisjon vs. Verhuizingen Coppens (C‑441/11 P, EU:C:2012:778, punktid 35–39).
85      Vt selle kohta ibid., punktid 51 ja 52.
86      Vt selle kohta 16. juuni 2022. aasta kohtuotsus Sony Optiarc ja Sony Optiarc America vs. komisjon (C‑698/19 P, EU:C:2022:480, punktid 64 ja 80).
87      Nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määrus asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205).
88      15. oktoobri 2002. aasta kohtuotsus Limburgse Vinyl Maatschappij jt vs. komisjon (C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P–C‑252/99 P ja C‑254/99 P, EU:C:2002:582, punkt 692), 8. detsembri 2011. aasta kohtuotsus Chalkor vs. komisjon (C‑386/10 P, EU:C:2011:815, punkt 63) ja 26. septembri 2018. aasta kohtuotsus Infineon Technologies vs. komisjon (C‑99/17 P, EU:C:2018:773, punkt 193).
89      8. detsembri 2011. aasta kohtuotsus Chalkor vs. komisjon (C‑386/10 P, EU:C:2011:815, punkt 64), 10. juuli 2014. aasta kohtuotsus Telefónica ja Telefónica de España vs. komisjon (C‑295/12 P, EU:C:2014:2062, punkt 213) ning 26. septembri 2018. aasta kohtuotsus Infineon Technologies vs. komisjon (C‑99/17 P, EU:C:2018:773, punkt 194).
90      10. juuli 2014. aasta kohtuotsus Telefónica ja Telefónica de España vs. komisjon (C‑295/12 P, EU:C:2014:2062, punkt 200), 26. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus Villeroy & Boch Austria vs. komisjon (C‑626/13 P, EU:C:2017:54, punkt 82) ning 26. septembri 2018. aasta kohtuotsus Infineon Technologies vs. komisjon (C‑99/17 P, EU:C:2018:773, punkt 195).
91      17. detsembri 1998. aasta kohtuotsus Baustahlgewebe vs. komisjon (C‑185/95 P, EU:C:1998:608, punkt 128), 28. juuni 2005. aasta kohtuotsus Dansk Rørindustri jt vs. komisjon (C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ja C‑213/02 P, EU:C:2005:408, punkt 244) ning 26. septembri 2018. aasta kohtuotsus Infineon Technologies vs. komisjon (C‑99/17 P, EU:C:2018:773, punkt 192).
92      Vt selle kohta 24. septembri 2009. aasta kohtuotsus Erste Group Bank jt vs. komisjon (C‑125/07 P, C‑133/07 P, C‑135/07 P ja C‑137/07 P, EU:C:2009:576, punktid 158, 159 ja 180–183).
93      8. veebruari 2007. aasta kohtuotsus Groupe Danone vs. komisjon (C‑3/06 P, EU:C:2007:88, punkt 61).
94      Vt minu arvamus liidetud kohtuasjades Fresh Del Monte Produce vs. komisjon ning komisjon vs. Fresh Del Monte Produce (C‑293/13 P ja C‑294/13 P, EU:C:2014:2439, punkt 273).
95      Vt 10. juuli 2019. aasta kohtuotsus komisjon vs. Icap jt (C‑39/18 P, EU:C:2019:584, punktid 31 ja 38 ning seal viidatud kohtupraktika).
96      Vt 25. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Lundbeck vs. komisjon (C‑591/16 P, EU:C:2021:243, punktid 197 ja 198 ning seal viidatud kohtupraktika).