62007CO0503
EUROOPA KOHTU MÄÄRUS (kuues koda)
8. aprill 2008 (
*1
)
Kohtuasjas C-503/07 P,
mille ese on Euroopa Kohtu põhikirja artikli 56 alusel 14. novembril 2007 esitatud apellatsioonkaebus,
Saint-Gobain Glass Deutschland GmbH, asukohaga Aachen (Saksamaa), esindajad: Rechtsanwalt H. Posser ja Rechtsanwalt S. Altenschmidt,
apellatsioonkaebuse esitaja,
teised menetlusosalised:
Fels-Werke GmbH, asukoht Goslar (Saksamaa),
Spenner-Zement GmbH & Co. KG, asukoht Erwitte (Saksamaa),
hagejad esimeses astmes,
Euroopa Ühenduste Komisjon, esindaja: U. Wölker, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,
kostja esimeses astmes,
EUROOPA KOHUS (kuues koda),
koosseisus: koja esimees L. Bay Larsen, kohtunikud P. Kūris ja C. Toader (ettekandja),
kohtujurist: J. Mazák,
kohtusekretär: R. Grass,
arvestades apellatsioonkaebuse esitaja taotlust lahendada käesolev kohtuasi Euroopa Kohtu kodukorra artikli 62a alusel kiirendatud menetluses,
olles ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on andnud järgmise
määruse
1
Saint-Gobain Glass Deutschland GmbH (edaspidi „Saint-Gobain Glass Deutschland”) palub apellatsioonkaebuses tühistada Esimese Astme Kohtu 11. septembri 2007. aasta määrus kohtuasjas T-28/07: Fels-Werke jt vs. komisjon (EKL 2007, lk II-98, avaldatud lühendatult; edaspidi „vaidlustatud kohtumäärus”), millega jäeti vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata tema hagi, milles ta palus tühistada osaliselt komisjoni 29. novembri 2006. aasta otsus K(2006) 5609 siseriikliku kasvuhoonegaaside saastekvootide eraldamise kava kohta, mille Saksamaa Liitvabariik oli esitanud ajavahemiku 2008–2012 kohta (edaspidi „vaidlusalune otsus”).
Õiguslik raamistik
2
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 13. oktoobri 2003. aasta direktiivi 2003/87/EÜ, millega luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem ja muudetakse nõukogu direktiivi 96/61/EÜ (ELT L 275, lk 32; ELT eriväljaanne 15/07, lk 631), artikliga 1 loodi alates 1. jaanuarist 2005 nimetatud süsteem (edaspidi „saastekvootidega kauplemise süsteem”), mille eesmärk on vähendada tulemuslikult ja majanduslikult tõhusalt kasvuhoonegaaside ja eelkõige süsihappegaasi heitkoguseid.
3
Direktiivi 2003/87 artikli 2 kohaselt kohaldatakse seda heitkoguste suhtes, mis tulenevad I lisas loetletud tegevusaladest, mille hulka kuulub ka klaasi tootmine.
4
Direktiivi 2003/87 artikkel 11 näeb esimese kauplemisperioodi ette aastateks 2005–2007 (edaspidi „esimene kauplemisperiood”) ja teise kauplemisperioodi aastateks 2008–2012 (edaspidi „teine kauplemisperiood”).
5
Tingimused ja menetlused, mille kohaselt siseriiklikud ametiasutused eraldavad siseriikliku saastekvootide eraldamise kava (edaspidi „jaotuskava”) alusel käitiste käitajatele saastekvoote, on sätestatud direktiivi 2003/87 artikleis 9–11.
6
Direktiivi 2003/87 artikli 9 lõike 1 esimene lõik sätestab:
„Iga artikli 11 lõigetes 1 ja 2 nimetatud ajavahemiku kohta töötab iga liikmesriik välja [jaotuskava], milles esitatakse nende kvootide üldkogus, mida kavatsetakse kõnealuseks ajavahemikuks eraldada, ja kuidas neid eraldada. [Jaotuskava] peab põhinema objektiivsetel ja läbipaistvatel kriteeriumidel, sealhulgas III lisas loetletud kriteeriumidel, võttes nõuetekohaselt arvesse üldsuse märkusi. […]”
7
Direktiivi 2003/87 artikli 9 lõike 1 teine lõik kohustab liikmesriike iga kauplemisperioodi jaotuskava avaldama ja teatama sellest Euroopa Ühenduste Komisjonile ja teistele liikmesriikidele.
8
Direktiivi 2003/87 artikli 9 lõige 3 on sõnastatud järgmiselt:
„Komisjon võib kolme kuu jooksul pärast seda, kui liikmesriik on [jaotuskava] lõike 1 kohaselt esitanud, [jaotuskava] või selle mõne aspekti tagasi lükata põhjusel, et see ei vasta III lisas loetletud kriteeriumidele või artiklile 10. Liikmesriik teeb artikli 11 lõikele 1 või 2 vastava otsuse üksnes juhul, kui komisjon kavandatavad muudatused heaks kiidab. Komisjon peab tagasilükkamise otsust põhjendama.”
9
Direktiivi 2003/87 artikli 10 kohaselt eraldavad liikmesriigid esimeseks kauplemisperioodiks vähemalt 95% saastekvootidest tasuta.
10
Direktiivi 2003/87 artikkel 11 saastekvootide eraldamise ja väljaandmise kohta sätestab:
„1.   1. jaanuaril 2005 algava kolmeaastase ajavahemiku puhul otsustab iga liikmesriik selleks ajavahemikuks eraldatavate saastekvootide üldkoguse ja nende kvootide eraldamise iga käitise käitajale. See otsus tehakse vähemalt kolm kuud enne kõnealuse ajavahemiku algust ning see põhineb artikli 9 kohaselt väljatöötatud [jaotuskaval] ja on kooskõlas artikliga 10, võttes nõuetekohaselt arvesse üldsuse märkusi.
2.   1. jaanuaril 2008 algava viieaastase ajavahemiku ja iga järgneva viieaastase ajavahemiku puhul otsustab iga liikmesriik selleks ajavahemikuks eraldatavate saastekvootide üldkoguse ja algatab menetluse nende kvootide eraldamiseks iga käitise käitajale. See otsus tehakse vähemalt 12 kuud enne asjaomase ajavahemiku algust ning see põhineb liikmesriigi artikli 9 kohaselt väljatöötatud [jaotuskaval] ja on kooskõlas artikliga 10, võttes nõuetekohaselt arvesse üldsuse märkusi.
3.   Lõike 1 või 2 kohaselt tehtud otsused peavad olema kooskõlas asutamislepingu nõuetega, eelkõige asutamislepingu artiklitega 87 ja 88. Eraldamist käsitlevaid otsuseid tehes võtavad liikmesriigid arvesse vajadust selle järele, et saastekvoote saaksid kasutada ka uued osalejad.
[…]”
11
Direktiivi 2003/87 III lisa loetleb 11 kriteeriumi, millele jaotuskava peab vastama.
12
Direktiivi III lisa 5. ja 10. kriteerium on sõnastatud järgmiselt:
„5.
Vastavalt asutamislepingu, eriti selle artiklite 87 ja 88 nõuetele ei diskrimineeri [jaotuskava] mingeid ettevõtteid ega sektoreid ega anna teatavatele ettevõtetele ega tegevusaladele põhjendamatut eelist.
[…]
10.
Kava sisaldab loetelu käesolevas direktiivis käsitletud käitistest ja saastekvootide kogustest, mida igale käitisele eraldada kavatsetakse.”
13
Direktiivi 2003/87 artikli 13 lõike 1 kohaselt kehtivad saastekvoodid vaid nende heitkoguste suhtes, mis on põhjustatud ajavahemiku jooksul, milleks need välja antakse.
Vaidluse taust
14
Vaidlustatud kohtumäärusest nähtub, et apellant majandab Porzis klaasitootmiskäitist. Umweltbundesamt (Saksamaa föderaalne keskkonnaamet) eraldas talle 16. detsembri 2004. aasta otsusega Saksamaa jaotuskava (edaspidi „Saksamaa esimene jaotuskava”) ja 26. augusti 2004. aasta seaduse saastekvootide eraldamise kohta ajavahemikuks 2005–2007 (Zuteilungsgesetz 2007, BGBl. 2004 I, lk 2211; edaspidi „ZuG 2007”) § 8 alusel selle käitise ühe, aastatel 2003 ja 2004 käiku antud osa jaoks esimese kauplemisperioodi (2005–2007) saastekvoodid.
15
ZuG 2007 § 8 lõike 1 teise lause kohaselt ei kohaldata asjaomase käitise suhtes 12 aasta jooksul alates selle käikuandmisest rakenduskoefitsienti.
16
ZuG 2007 § 2 kohaselt kohaldatakse selle seaduse sätteid üksnes esimesele kauplemisperioodile, kui erisätetest ei tulene teisiti.
17
Peale selle sätestab 8. juuli 2004. aasta seaduse, millega võetakse üle direktiiv 2003/87/EÜ ja luuakse ühenduses kasvuhoonegaaside saastekvootidega kauplemise süsteem (Gesetz zur Umsetzung der Richtlinie 2003/87/EG über ein System für den Handel mit Treibhausgasemissionszertifikaten in der Gemeinschaft, BGBI. 2004 I, lk 1578; edaspidi „TEHG”), § 7, et igaks kauplemisperioodiks vastu võetud jaotuskava on aluseks saastekvootide eraldamise seaduse vastuvõtmisele ja et eraldamine toimub selle seaduse alusel.
18
TEHG § 9 lõike 1 kohaselt on igal käitajal õigus saada saastekvoote vastavalt saastekvootide eraldamise seaduses sätestatud tingimustele. Selle sätte lõike 2 kohaselt toimub eraldamine lähtuvalt konkreetse kauplemisperioodi vältel toimuvast tegevusest.
19
TEHG § 10 lõige 1 näeb ette, et saastekvootide eraldamiseks tuleb iga kord esitada pädevale ametiasutusele kirjalik taotlus.
20
4. juulil 2006 teavitas Saksamaa Liitvabariik direktiivi 2003/87 artikli 9 lõike 1 kohaselt komisjoni oma teise kauplemisperioodi jaotuskavast (edaspidi „Saksamaa teine jaotuskava”).
21
Saksamaa esimese jaotuskava eeskujul kasutab ka Saksamaa teine jaotuskava peatükis 6.1 enne 31. detsembrit 2002 tegevust alustanud käitiste (Bestandsanlagen) puhul saastekvootide eraldamise üldreeglit. Rakenduskoefitsient on tööstussektori jaoks 0,9875.
22
Saksamaa teise jaotuskava peatükis 6.2 on pealkirja „Eraldamine ZuG 2007 § 8 alusel” sätestatud, et sellest sättest tulenevalt ei kohaldata 12 aasta jooksul alates käitise kasutusele võtmisest rakenduskoefitsienti nendele käitistele mõeldud saastekvootide hulga arvutamisel, mis anti käiku 1. jaanuarist 2003 kuni 31. detsembrini 2004.
23
Vaidlusaluse otsusega lükkas komisjon Saksamaa teise jaotuskava osaliselt tagasi. Selle otsuse artikli 1 lõikes 2 märkis komisjon, et Saksamaa teise jaotuskava peatükis 6.2 pealkirja „Eraldamine ZuG 2007 § 8 alusel” all kirjeldatud eeskirjad ei ole kooskõlas direktiivi 2003/87 III lisa 5. kriteeriumiga, kuna see loob asjaomastele käitistele põhjendamatu eelise võrreldes ülejäänud käitistega, kellele kohaldatakse saastekvootide eraldamise üldreeglit.
24
Komisjon leidis, et saastekvootide tasuta eraldamine teatud tegevuste jaoks leebema ja seega ka soodsama rakenduskoefitsiendi kasutamise kaudu kujutab endast teatud ettevõtjate jaoks valikulist majanduslikku eelist, mis võiks kahjustada või ähvardada kahjustada konkurentsi ja mõjutada liikmesriikidevahelist kaubandust ning kujutada endast EÜ artiklitega 87 ja 88 vastuolus olevat riigiabi.
25
Komisjon nõustus üksnes sellega, et vastava kauplemisperioodi vältel võib olemasolevatele käitistele eraldada saastekvoote teistsuguste meetodite alusel kui need, mida kohaldatakse direktiivi 2003/87 artikli 3 punkti h tähenduses „uutele osalejatele”, keda seega loetakse direktiivis eriliseks kategooriaks. Niisuguse ebavõrdse kohtlemise õigustuse järele peaks aga kaduma vajadus järgmise kauplemisperioodi käigus, kui algselt „uus osaleja” muutub olemasolevaks käitiseks, kelle kohta on kättesaadavad olemasolevate käitajate andmetega võrreldavad andmed.
26
Vaidlusaluse otsuse artikli 2 lõikes 2 teatas komisjon, et ta ei esita Saksamaa teise jaotuskava kohta vastuväiteid, kui Saksamaa teeb sellesse diskrimineerimist vältides järgmised muudatused ja teavitab neist komisjoni:
„2. [Saksamaa teise jaotuskava] peatükis 6.2 pealkirjade „Täiendavad uued käitised vastavalt ZuG 2007 §-le 11” ja „Eraldamine ZuG 2007 § 8 alusel” all kirjeldatud esimese kauplemisperioodi kvoodigarantiisid ei või saastekvootide eraldamisel kohaldada selliselt, et eelistatakse asjaomaseid käitisi teistele võrreldavatele olemasolevatele käitistele, kelle suhtes kohaldatakse selles jaotuskavas ette nähtud saastekvootide eraldamise üldreeglit; teiste sõnadega tuleb asjaomastele käitistele kohaldada sama rakendusfaktorit, mida muudele võrreldavatele olemasolevatele käitistele […]”.
Vaidlustatud kohtumäärus
27
Apellant esitas vaidlusaluse otsuse tühistamiseks hagiavalduse, mis saabus Esimese Astme Kohtu kantseleisse 7. veeburaril 2007.
28
Samal päeval saabunud eraldi dokumendiga palus apellant Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 76a alusel, et kohtuasi lahendataks kiirendatud menetluses. Komisjon andis 23. veebruari 2007. aasta kirjas teada oma vastuseisust asja lahendamisele kiirendatud menetluses. Esimese Astme Kohus rahuldas kiirendatud menetluse taotluse 7. juuni 2007. aasta otsusega.
29
Komisjon esitas 23. märtsil 2007 Esimese Astme Kohtusse saabunud dokumendiga Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 114 lõike 1 alusel eespool nimetatud hagi kohta vastuvõetamatuse vastuväite, mille kohta apellant esitas oma märkused 12. aprillil 2007.
30
Apellant palus oma hagis Esimese Astme Kohtul:
—
tühistada vaidlusaluse otsuse artikli 1 lõige 2 osas, milles tunnistatakse direktiiviga 2003/87 vastuolus olevateks Saksamaa teise jaotuskava peatükis 6.2 pealkirjade „Täiendavad uued käitised vastavalt ZuG 2007 §-le 11” ja „Eraldamine ZuG 2007 § 8 alusel” all kirjeldatud esimese kauplemisperioodi kvoodigarantiid;
—
tühistada selle otsuse artikli 2 lõige 2 osas, milles seatakse Saksamaa Liitvabariigile kohustused (Vorgaben) Saksamaa teise jaotuskava peatükis 6.2 pealkirjade „Täiendavad uued käitised vastavalt ZuG 2007 §-le 11” ja „Eraldamine ZuG 2007 § 8 alusel” all kirjeldatud esimese kauplemisperioodi kvoodigarantiide kohaldamisel ja kohustatakse sellega kohaldama sama rakenduskoefitsienti kui teiste võrreldavate olemasolevate käitiste puhul;
—
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
31
Vaidlustatud kohtumäärusega jättis Esimese Astme Kohus hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata, kuna ta leidis hageja kohta, kes ei olnud vaidlusaluse otsuse adressaat, et see otsus ei puuduta teda isiklikult EÜ artikli 230 neljanda lõigu tähenduses.
32
Selle järelduse põhjenduseks märkis Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtumääruse punktis 59, et vaidlusalune otsus kujutas endast üldakti, kuivõrd seda kohaldatakse objektiivselt määratletud olukordades ja see toob endaga kaasa õiguslikke tagajärgi üldiselt ja abstraktselt kindlaks määratud isikute rühmale. Vaidlusaluse otsuse artikli 1 lõige 2 ja artikli 2 lõige 2 puudutasid kõiki niisuguste käitiste käitajaid, kes on üldiselt ja abstraktselt kindlaks määratud Saksamaa teise jaotuskava peatükis 6.2 sätestatud eeskirjadega ning kes tegutsevad majandussektorites, millele kohaldatakse direktiivi 2003/87 I lisa alusel saastekvootidega kauplemise süsteemi.
33
Esimese Astme Kohus tuletas seejärel meelde, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt saab muu füüsiline või juriidiline isik kui akti adressaat väita, et see puudutab teda isiklikult EÜ artikli 230 neljanda lõigu tähenduses, üksnes siis, kui see mõjutab teda mingi talle omase tunnuse või teda iseloomustava faktilise olukorra tõttu, mis teda kõigist teistest isikutest eristab, ning seega individualiseerib ta sarnaselt otsuse adressaadiga (15. juuli 1963. aasta otsus kohtuasjas 25/62: Plaumann vs. komisjon, EKL 1963, lk 197, 223; 18. mai 1994. aasta otsus kohtuasjas C-309/89: Codorníu vs. nõukogu, EKL 1994, lk I-1853, punkt 20; 25. juuli 2002. aasta otsus kohtuasjas C-50/00 P: Unión de Pequeños Agricultores vs. nõukogu, EKL 2002, lk I-6677, punkt 36, ja 1. aprilli 2004. aasta otsus kohtuasjas C-263/02 P: komisjon vs. Jégo-Quéré, EKL 2004, lk I-3425, punkt 45).
34
Esimese Astme Kohus märkis selle kohta, et asjaolu, et üldkohaldatav akt võib kaasa tuua erinevaid konkreetseid tagajärgi erinevatele õigussubjektidele, kelle suhtes teda kohaldatakse, ei tähenda vältimatult nende subjektide eristamist kõigist teistest puudutatud isikutest, kuna see akt kuulub kohaldamisele objektiivselt määratletud olukorrast tulenevalt.
35
Esimese Astme Kohus leidis vaidlustatud kohtumääruse punktis 61, et antud asjas ei iseloomustanud hagejaid mingid neile omased tunnused ning see akt mõjutas neid niisamuti kui muid käitajaid, kelle suhtes kohaldatakse sama siseriiklikku ja ühenduse regulatsiooni ning kes on samas olukorras. Hagejad võisid seega väita üksnes seda, et vaidlusalune otsus mõjutas neid kui objektiivselt võttes käitajaid, keda on silmas peetud Saksamaa teise jaotuskava peatükis 6.2 sätestatud normides ning kes tegutsevad direktiivi 2003/87 I lisaga hõlmatud sektoreis.
36
Lisaks sedastas Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtumääruse samas punktis, et seda järeldust ei sea kahtluse alla ükski hagejate esitatud argument.
37
Vaidlustatud kohtumääruse punktis 65 leidis ta konkreetselt, et nõustuda ei saa argumendiga, mille kohaselt Saint-Gobain Glass Deutschland on osa piiratud isikute ringist, kuna ta kuulub niisuguste käitajate gruppi, kes taotlesid ja said saastekvoote ajavahemikus 2003–2004 ZuG 2007 § 8 lõike 1 alusel. Esimese Astme Kohus märkis selle kohta kõigepealt, et Saint-Gobain Glass Deutschland ei olnud esitanud ei täpsustusi ega ka tõendeid selle väidetava piiratud käitajate ringi koosseisu kohta. Nõnda ei esitanud ta erinevalt kahest ülejäänud hagejast toimikusse ühtegi nimekirja käitajatest, kes ZuG 2007 § 8 lõiget 1 kasutasid.
38
Peale selle tuletas Esimese Astme Kohus meelde, et võimalus enam-vähem täpselt määratleda õigussubjektide arvu ja isegi neid isikuid, kellele seda meedet kohaldatakse, ei tähenda mingil moel, et see meede neid subjekte isiklikult puudutab, kui seda kohaldatakse selle aktiga määratletud õiguslikult või faktiliselt objektiivse olukorra alusel (22. novembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C-451/98: Antillean Rice Mills vs. komisjon, EKL 2001, lk I-8949, punkt 52).
39
Esimese Astme Kohus sedastas neil asjaoludel, et Saint-Gobain Glass Deutschland ei ole tõendanud, et vaidlusalune otsus teda isiklikult puudutas tema väidetava kuulumise tõttu piiratud hulga käitajate ringi.
40
Esimese Astme Kohus leidis ka, et ei direktiivi 2003/87 eesmärkidest koosmõjus selle põhjendusega 5, III lisa 5. kriteeriumist ega ka ühestki muust selle direktiivi sättest ei tulene käitajate jaoks garantiid, et neile kohaldatakse teatud eraldamismeetodit või et neile eraldatakse kindel kogus kasvuhoonegaaside saastekvoote, eriti veel siis, kui see väidetav garantii puudutab mitut kauplemisperioodi. Vastupidi, direktiivi 2003/87 artikli 11 lõiked 1 ja 2 koostoimes artikli 9 lõikega 1 ja artikli 13 lõikega 1 teevad sõnaselget vahet esimese ja teise kauplemisperioodi vahel ja piiritlevad eraldatud saastekvootide kehtivuse ühe kauplemisperioodiga, mis tähendab, et liikmesriigid peavad iga perioodi kohta tegema eraldi eraldamisotsused.
Poolte nõuded
41
Apellatsioonkaebuses palub Saint-Gobain Glass Deutschland Euroopa Kohtul:
—
tühistada vaidlustatud kohtumäärus apellatsioonkaebuse esitajat puudutavas osas;
—
tühistada vaidlusaluse otsuse artikli 1 punkt 2 osas, milles tunnistatakse direktiiviga 2003/87/EÜ kokkusobimatuks Saksamaa teise jaotuskava peatükis 6.2 kirjeldatud esimese kauplemisperioodi kvoodigarantiid;
—
tühistada selle otsuse artikli 2 punkt 2 osas, milles sellega seatakse Saksamaa Liitvabariigile piirangud Saksamaa teise jaotuskava peatükis 6.2 kirjeldatud esimese kauplemisperioodi kvoodigarantiide kohaldamisel ja kohustatakse sellega kohaldama sama rakenduskoefitsienti kui teiste võrreldavate käitiste puhul;
—
teise võimalusena tühistada vaidlustatud kohtumäärus ning saata asi tagasi Esimese Astme Kohtule;
—
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
42
Komisjon palub esimese võimalusena, et apellatsioonkaebus jäetaks vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata ja teise võimalusena, et see jäetaks põhjendamatuse tõttu rahuldamata. Samuti palub ta mõista kohtukulud välja apellandilt.
Apellatsioonkaebus
43
Saint-Gobain Glass Deutschland esitab apellatsioonkaebuse põhjenduseks kaks tühistamisväidet, mis põhinevad menetlusliku õiguse rikkumisel ja EÜ artikli 230 neljanda lõigu rikkumisel.
44
Vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artiklile 119 võib Euroopa Kohus, kui apellatsioonkaebus on tervikuna või osaliselt ilmselgelt vastuvõetamatu või ilmselgelt põhjendamatu, ettekandja-kohtuniku ettekande alusel ja pärast kohtujuristi ärakuulamist jätta apellatsioonkaebuse igal ajal põhistatud määrusega tervikuna või osaliselt läbi vaatamata.
45
Euroopa Kohus leiab, et antud asjas on tegemist sellise olukorraga ning arvestades käesoleva kohtumääruse tegemist, ei ole põhjust lahendada kiirendatud menetluse taotlust.
Apellatsioonkaebuse vastuvõetavus
46
Komisjon leiab, et apellandil ei saa enam olla huvi menetluse algatamise vastu, kuna vaidlusaluse otsuse sätete tühistamine apellatsioonimenetluses ei tooks kaasa mingeid õiguslikke tagajärgi tulenevalt asjaolust, et komisjon võttis 26. oktoobril 2007 vastu otsuse K(2007) 5258, milles ta kiitis heaks Saksamaa Liitvabariigi õigusnormides tehtud muudatused ja eelkõige ühel rakenduskoefitsiendil põhineva süsteemi asendamise muu süsteemiga.
47
Komisjon edastas nimetatud otsuse Euroopa Kohtule kodukorra artiklil 54a põhineva taotluse alusel.
48
Tuleb meelde tuletada, et Euroopa Kohus võib tunnistada apellatsioonkaebuse vastuvõetamatuks, kui pärast Esimese Astme Kohtu otsust tekkinud asjaolu tõttu on kadunud otsuse apellatsioonkaebuse esitajat kahjustav toime. Apellandi menetluse algatamise huvi eelduseks on, et apellatsioonkaebus peab selle esitajale tooma selle lõpptulemuse kaudu mingit kasu (19. oktoobri 1995. aasta otsus kohtuasjas C-19/93 P: Rendo jt vs. komisjon, EKL 1995, lk I-3319, punkt 13, ja 25. jaanuari 2001. aasta määrus kohtuasjas C-111/99 P: Lech-Stahlwerke vs. komisjon, EKL 2001, lk I-727, punkt 18).
49
Käesolevas asjas tuleb tõdeda, et otsus, millele komisjon tugineb tõendamaks, et apellandil puudub huvi menetluse algatamise vastu, ei asenda esiteks vaidlusalust otsust ja teiseks puudutab üksnes muudatusi, mis tehti seoses vaidlusaluse otsuse artikli 1 lõikega 2.
50
Apellant on aga vaidlustanud ka vaidlusaluse otsuse artikli 2 lõikes 2 esitatud seisukohad esimese kauplemisperioodi kvoodigarantiide kokkusobimatuse kohta direktiiviga 2003/87 osas, milles see säte seab adressaadist liikmesriigile kohustusi Saksamaa teise jaotuskava peatükis 6.2 kirjeldatud esimese kauplemisperioodi kvoodigarantiide kohaldamisel ja kohustab teda kohaldama sama rakenduskoefitsienti kui teiste võrreldavate olemasolevate käitiste puhul.
51
Neil asjaoludel ja täiendava teabe puudumisel ei ole Euroopa Kohtul võimalik komisjoni taotluse kohaselt sedastada, et Saint-Gobain Glass Deutschlandil ei saa käesoleva apellatsioonimenetluse algatamise vastu mingit huvi olla.
52
Komisjoni esitatud vastuvõetamatuse vastuväide tuleb seega tagasi lükata.
Esimene väide, mis põhineb menetlusliku õiguse rikkumisel
Poolte argumendid
53
Saint-Gobain Glass Deutschland väidab, et Esimese Astme Kohus rikkus vaidlustatud kohtumäärusega nii õigust õiglasele kohtupidamisele kui ka õigust olla ära kuulatud. Sellega seoses rõhutab ta iseäranis, et kohtuasja pooltele tuleb anda võimalus väljendada oma arvamust kõigi kohtuasja lahendamiseks asjakohaste õiguslike või faktiliste küsimuste kohta.
54
Apellandi arvates tugines Esimese Astme Kohus oma määruses peamiselt tõsiasjale, et ta ei olnud esitanud täpsustusi ega tõendeid selle piiratud käitajate ringi koosseisu kohta, millesse kuulumisele ta tugines, et tunnistataks tema isiklikku puutumust vaidlusaluse otsusega. Saint-Gobain Glass Deutschland väidab aga, et Esimese Astme Kohus ei nõudnud temalt asjaomaste käitajate nimekirja esitamist. Sellest järeldub, et tal ei olnud võimalik selgitada Esimese Astme Kohtule selle nimekirja esitamata jätmise põhjuseid.
55
Apellant leiab, et tal ei olnud mingit põhjust esitada seda nimekirja ilma Esimese Astme Kohtu selgesõnalise nõudmiseta. Lisaks tulenes niisuguse piiratud käitajate ringi kuulumine, keda vaidlusalune otsus mõjutas, vahetult siseriiklikest õigusnormidest ega sõltunud seega asjaomaste käitajate nimekirja esitamisest.
56
Saint-Gobain Glass Deutschland väidab lisaks, et tal ei olnud võimalik seda nimekirja esitada, kuna Umweltbundesamt (föderaalne keskkonnaamet) ei oleks saanud sellesisulist taotlust rahuldada tulenevalt andmekaitsega seotud põhjustest. Esimese Astme Kohus oleks aga saanud võtta vastava menetlust korraldava meetme. Kui Esimese Astme Kohus oleks teinud niisuguse taotluse, siis oleks Saksamaa Liitvabariik ka esitanud sellise nimekirja, millega oleks saanud tõendada apellandi kuulumist piiratud käitajate ringi.
57
Komisjon leiab, et Esimese Astme Kohus ei ole vaidlustatud kohtumäärusega mingil moel rikkunud menetluslikke õigusi.
Euroopa Kohtu hinnang
58
Kõigepealt tuleb märkida, et vastupidi sellele, mida näib arvavat apellant, sedastas Esimese Astme Kohus üksnes täiendava põhjusena, et hageja ei olnud esitanud nende käitajate nimekirja, keda vaidlusalune otsus puudutas, et tõendada oma isiklikku puutumust selle otsusega.
59
Esimese Astme Kohus leidis kõigepealt vaidlustatud kohtumääruse punktis 61, et vaidlusalune otsus ei puudutanud hagejaid isiklikult ja et ükski nende esitatud argumentidest ei kõiguta seda järeldust.
60
Vastuseks Saint-Gobain Glass Deutschlandi esitatud argumentidele, mis põhinesid tema väidetaval kuulumisel piiratud käitajate ringi, keda vaidlusalune otsus puudutas, tuletas Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtumääruse punktis 65 meelde, et võimalus vaidlusaluse meetme vastuvõtmisel enam-vähem täpselt määratleda õigussubjektide arvu ja isegi neid isikuid, kellele seda meedet kohaldatakse, ei tähenda mingil moel, et see meede neid subjekte isiklikult puudutab, kui seda kohaldatakse selle aktiga määratletud õiguslikult või faktiliselt objektiivse olukorra alusel.
61
Selle taustal sedastas Esimese Astme Kohus, et Saint-Gobain Glass Deutschland ei olnud esitanud ei täpsustusi ega ka tõendeid selle väidetava piiratud käitajate ringi koosseisu kohta. Järelikult märkis ta üksnes täiendavalt, et apellant ei olnud erinevalt teistest hagejatest lisanud toimikusse käitajate nimekirja.
62
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei saa väited täiendavate põhjenduste kohta kaasa tuua kohtuotsuse tühistamist ja on seega ainetud (28. juuni 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-189/02 P, C-202/02 P, C-205/02 P–C-208/02 P ja C-213/02 P: Dansk Rørindustri jt vs. komisjon, EKL 2005, lk I-5425, punkt 148, ja 23. veebruari 2006. aasta määrus kohtuasjas C-171/05 P: Piau vs. komisjon, punkt 86).
63
Esimene väide tuleb seega neil asjaoludel ainetuna tagasi lükata.
Teine väide, mis põhineb EÜ artikli 230 neljanda lõigu rikkumisel
Poolte argumendid
64
Saint-Gobain Glass Deutschland väidab selle väitega sisuliselt, et Esimese Astme Kohus ei kohaldanud õigesti isikliku puutumuse mõistet ühenduse õigusaktiga.
65
Apellandi hinnangul oli puudutatud käitajate ring Saksamaa õigusaktide alusel lõplikult määratletud ja/või määratletav ning seda ei saanud kuidagi laiendada. Esimese Astme Kohus ei saa sellises olukorras väita, et kvoodigarantiide säilitamise keeldu kohaldatakse selle aktiga määratletud õiguslikult või faktiliselt objektiivse olukorra alusel.
66
Apellandi hinnangul olid käitajad vaidlusaluses otsuses täpselt kindlaks määratud, kuivõrd viite ZuG 2007 § 8 kohaldamisalale oleks muutumatul kujul võinud asendada käitajate nimekirjaga, ilma et selle otsuse kohaldamisala oleks selle tõttu teisenenud.
67
Tuginedes 13. mai 1971. aasta otsusele liidetud kohtuasjades 41/70–44/70: International Fruit Company jt vs. komisjon (EKL 1971, lk 411, punkt 21), väidab apellant, et Esimese Astme Kohus oleks vaidlusalust otsust võinud käsitleda üksikotsuste kogumina, kuna komisjon keelustas selle otsusega ZuG 2007 §-s 8 nimetatud kvoodigarantii säilitamise selle paragrahvi kohaldamisalasse kuuluvate käitajate suhtes. Viimaseks märgib apellant, et komisjoni otsus Saksamaa teise jaotuskava kohta kujutab endast nii üldotsust kui ka üksikotsuste kogumit, kuivõrd see keelustab ZuG 2007 §-st 8 tulenevate kvoodigarantiide kohaldamise.
68
Komisjoni arvates tuleb see väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata. Tema arvates kohaldas Esimese Astme Kohus EÜ artikli 230 neljandat lõiget õigesti.
69
Peale selle ei saa vaidlusalust otsust pidada üksikotsuste kogumiks, kuna komisjon ei teinud otsust üksikute taotluste alusel ja igal juhul ei olnud tal piisavat informatsiooni nende käitiste kohta, mida talle esitatud jaotuskava puudutas, mis oleks tal võimaldanud teha niisuguse otsuse nagu apellant üritab väita.
Euroopa Kohtu hinnang
70
Tuleb tõdeda, nagu seda tegi õigustatult ka Esimese Astme Kohus, et võimalus vaidlusaluse meetme vastuvõtmisel enam-vähem täpselt määratleda õigussubjektide arvu ja isegi neid isikuid, kellele seda meedet kohaldatakse, ei tähenda mingil moel, et see meede neid subjekte isiklikult puudutab, kui on selge, nagu käesoleva juhtumi puhul, et seda kohaldatakse asjaomase aktiga määratletud õiguslikult või faktiliselt objektiivse olukorra alusel (vt eelkõige eespool viidatud otsus kohtuasjas Antillean Rice Mills vs. nõukogu, punkt 52; samuti 24. mai 1993. aasta määrus kohtuasjas C-131/92: Arnaud jt vs. nõukogu, EKL 1993, lk I-2573, punkt 13, ja 21. juuni 1993. aasta määrus kohtuasjas C-276/93: Chiquita Banana jt vs. nõukogu, EKL 1993, lk I-3345, punkt 8).
71
Mis puudutab apellandi argumente, millega ta püüab näidata, et vaidlusaluse otsuse näol on tegemist hübriidaktiga, mis on ühtlasi nii üldakt kui ka üksikaktide kogum, siis selle kohta tuleb esiteks tõdeda niisamuti, nagu tõdes Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtumääruse punktis 59, et vaidlusalune otsus kujutas endast üldakti, kuivõrd seda kohaldatakse objektiivselt määratletud olukordades ja see toob endaga kaasa õiguslikke tagajärgi üldiselt ja abstraktselt kindlaks määratud isikute rühmale.
72
Teiseks ei tulene asjaolust, et vaidlusaluse otsuse tulemusena keelustati nende kvoodigarantiide säilitamine, millele teatavad käitajad oleks võinud pretendeerida ZuG 2007 § 8 alusel, et selle otsuse näol oleks tegemist üksikotsuste kogumiga.
73
Vastupidi apellatsioonkaebuse esitaja väidetule ei võimalda asjaolu, et liikmesriigi komisjonile esitatud jaotuskava peab sisaldama saastekvootidega kauplemise süsteemiga hõlmatud käitiste loetelu ja nende saastekvootide kogust, mida see liikmesriik kavatseb nimetatud käitistele eraldada, asuda seisukohale, et vaidlusaluse otsusega tegi komisjon otsuse üksikute taotluste kohta, mis aga iseloomustas kohtuasja, milles tehti eespool viidatud otsus International Fruit Company jt vs. komisjon.
74
Niisugust tõdemust toetab ka asjaolu, et direktiivi 2003/87 III lisa punktis 10 nõutav nimekiri puudutab asjaomaseid käitisi, mitte aga nende käitajate nimelist loetelu, kellele saastekvoote eraldatakse.
75
Lisaks ei ole see kõnesoleva direktiivi artikli 11 lõikeist 2 ja 3 tulenevalt mitte komisjoni, vaid iga liikmesriigi kohustus otsustada vastavaks ajavahemikuks eraldatavate saastekvootide üldkogus, algatada nende kvootide eraldamine iga käitise käitajale ja võtta vastu otsus nende kvootide eraldamise kohta. Niisugune otsus tehakse selle riigi jaotuskava põhjal, mis põhineb direktiivi 2003/87 artiklil 9 ja on kooskõlas artikliga 10.
76
Lõpuks tuleb märkida, nagu seda tõstis esile Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtumääruse punktis 67, et ei direktiivi 2003/87 eesmärkidest koosmõjus selle põhjendusega 5, III lisa 5. kriteeriumist ega ka ühestki muust selle direktiivi sättest ei tulene käitajate jaoks garantiid, et neile kohaldatakse teatud eraldamismeetodit või et neile eraldatakse kindel kogus kasvuhoonegaaside saastekvoote. Seda tõdemust kinnitavad ka muudatused, mille Saksamaa Liitvabariik tegi oma teise jaotuskavasse ja mille komisjon heaks kiitis.
77
Esimese Astme Kohus ei kohaldanud seega EÜ artiklit 230 ebaõigesti, kui ta leidis, et vaidlusalune otsus oli üldakt, mistõttu see ei puudutanud hagejat isiklikult.
78
Tähelepanu tuleb juhtida asjaolule, et kuigi hagejatel puudub õigus vaidlusaluse otsuse tühistamist nõuda, võivad nad vaidlustada selle rakendamiseks võetavad siseriiklikud meetmed ja selle käigus viidata vaidlustatud otsuse ebaseaduslikkusele siseriiklikes kohtutes, kes lahendavad asja lähtudes EÜ artiklist 234 (vt selle kohta 27. septembri 1983. aasta otsus kohtuasjas 216/82: Universität Hamburg, EKL 1983, lk 2771, punkt 10, ja 17. novembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C-70/97 P: Kruidvat vs. komisjon, EKL 1998, lk I-7183, punktid 48 ja 49).
79
Eeltoodut arvesse võttes tuleb see väide seega ilmselge põhjendamatuse tõttu tagasi lükata ja sellest tulenevalt jätta apellatsioonkaebus täies ulatuses rahuldamata.
Kohtukulud
80
Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel, mida kohaldatakse kodukorra artikli 118 alusel ka apellatsioonimenetluse suhtes, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on nõudnud Belgia Kuningriigilt kohtukulude hüvitamist ja viimane on kohtuvaidluse kaotanud, siis tuleb kohtukulud välja mõista Belgia Kuningriigilt.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kuues koda) määrab:
1.
Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.
2.
Mõista kohtukulud välja Saint-Gobain Glass Deutschlandilt.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: saksa.