62005CC0034
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
PHILIPPE LÉGER
esitatud 22. juunil 2006 (
1
)
Kohtuasi C-34/05
Maatschap J. en G.P. en A.C. Schouten
versus
Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
„Ühenduse toetuskavad — Määrus (EMÜ) nr 3887/92 — Veise- ja vasikalihaturg — Määrus (EÜ) nr 1254/1999 — Kasutatav söödamaa — Mõiste — Erilisatasu — Määramise tingimused — Kõnealusel ajavahemikul ajutiselt üleujutatud maatükk”
1.
Ühise põllumajanduspoliitika 1992. aasta reformi raames kehtestas ühenduse seadusandja veise- ja vasikalihatootjate toetuseks uue süsteemi. See süsteem seisneb põllumajandusettevõtjale otsetoetuste maksmises erilisatasudena, mille väljamaksmiseks peab olema täidetud loomkoormuse tingimus. See tegur määratakse kindlaks põllumajandusettevõttes peetavate veiste arvu ja ettevõttes „kasutatava” söödamaa järgi.
2.
Käesolevas kohtuvaidluses on küsimus selles, kas ajutiselt üleujutatud maatükki saab pidada „kasutatavaks” söödamaaks.
3.
See College van Beroep voor het bedrijfsleveni (Madalmaad) küsimus esitati kohtuvaidluses, milles on vastandatud põllumajandusühistu Maatschap J. en G. P. en A. C. Schouten (edaspidi „Schouten”) ja Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (põllumajanduse, looduse ja toidukvaliteedi ministeerium; edaspidi „ministeerium”) seoses isasveiste pidamise ja nuumal hoidmise eest erilisatasude määramisega.
4.
Käesolevas kohtuasjas palutakse Euroopa Kohtul nimelt täpsustada, kuidas tõlgendada määruse (EÜ) nr 1254/1999 (
2
) artikli 12 lõike 2 punktis b ja määruse (EMÜ) nr 3887/92 (
3
) artikli 2 lõike 1 punktis c esinevat mõistet „kasutatav” söödamaa.
I. Ühenduse õiguslik raamistik
A. Määrus nr 1254/1999
5.
Enne 1992. aasta reformi oli veise- ja vasikalihatootmine intensiivistumas. Ühenduse poliitika toetada põllumajandustulu kõrgete hindadega julgustas põllumajandusettevõtjaid tootmist suurendama. Söödamaadest ei piisanud enam loomade toitmiseks, sest kariloomade arv suurenes, ilma et söödamaa pindala suureneks.
6.
Üks määruse nr 1254/1999 eesmärke on seda suundumust nimelt seeläbi pidurdada, et seada loomakasvatustoetuste määramise tingimuseks loomkoormus, mis määratakse kindlaks, võttes arvesse iga talumajapidamise söödatootmise võimalusi võrreldes peetavate loomade arvuga. (
4
) Neid pindalaga seotud ühenduse toetusi nimetatakse tavaliselt „pindalatoetusteks”.
7.
Selle määruse artikli 4 lõige 1 ja lõike 3 punkt a näevad ette, et erilisatasu määratakse igale taotluse esitanud tootjale, kes peab looma nuumal kindlaksmääratava ajavahemiku jooksul.
8.
Nimetatud määruse artikli 12 lõike 1 alusel piiratakse erilisatasu saamiseks kõlblike loomade koguarvu loomkoormuse abil, mis on kaks loomühikut (lü) hektari ja kalendriaasta kohta. Selle loomkoormuse kindlaksmääramiseks tuleb vastavalt määruse nr 1254/1999 artikli 12 lõike 2 punktidele a ja b arvesse võtta asjaomaste veiste arvu ja „söödamaad, milleks on […] kogu kalendriaasta jooksul [veise-] kasvatuseks kasutatav ala”.
9.
Selle määruse artikli 12 lõike 2 punktis b jäetakse söödamaa alt välja teatavad alad. Väljajäetud alade loetelu on järgmine:
„[…] Söödamaa ei hõlma:
—
hooneid, metsa, tiike ja teid,
—
alasid, mida kasutatakse teiste ühenduse abiks kõlblike kultuuride või pikaajaliste kultuuride või aiasaaduste kasvatamiseks, välja arvatud pikaajalised kultuurkarjamaad, mille eest määratakse pindalatoetusi vastavalt käesoleva määruse artiklile 17 ja määruse (EÜ) nr 1255/1999[ (
5
)] artiklile 19,
—
alasid, mis on hõlmatud teatavate põllukultuuride tootjatele kehtestatud toetussüsteemiga, mida kasutatakse vastavalt kuivsööda toetuskavale või vastavalt siseriiklikule või ühenduse maa tootmisest kõrvaldamise kavale.”
B. Määrus nr 3887/92
10.
Määrus nr 3887/92 näeb ette üksikasjalikud eeskirjad määrusega (EMÜ) nr 3508/92 (
6
) kehtestatud ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi ühenduse teatavate toetuskavade kohaldamiseks. Seda süsteemi kohaldatakse nimelt määruse nr 1254/1999 (
7
) artiklis 4 osutatud erilisatasude suhtes.
11.
Määruse nr 3887/92 artikli 2 lõike 1 punkt c on sõnastatud järgmiselt:
„[…] söödamaad [peab] saama kasutada loomakasvatuseks vähemalt seitsme kuu jooksul alates liikmesriikide poolt määratavast kuupäevast ajavahemikul 1. jaanuarist kuni 31. märtsini.”
12.
Selle määruse artikli 9 lõige 2 käsitleb erinevust ühelt poolt pindalatoetuste taotluses deklareeritud pindala ja teiselt poolt selle pindala vahel, mille puhul on täidetud kõik eeskirjades sätestatud tingimused („kindlaksmääratud ala”). See artikli 9 lõige 2 näeb ette, et kui selgub, et vahe on üle 20% kindlaksmääratud alast, siis „pindalatoetust” ei anta.
II. Asjaolud ja menetlus põhikohtuasjas
13.
Schouten taotles 9. mail 2001 pädevalt ametiasutuselt põllumajanduslike maatükkide registreerimist söödamaana.
14.
Mõned nendest maatükkidest on luhad. Need maad asuvad sisemaad kaitsva tammi ja jõesängi vahel. Aasta jooksul võivad need maatükid olla osaliselt üleujutatud, olenevalt luhamaade kõrgusest, aga ka jõevee kogusest, mis sõltub vihmaveest ja ülesvoolu asuvatelt piirkondadelt kogunevast jääsulaveest.
15.
Schouten esitas 1. augustil 2001 määruse nr 1254/1999 alusel taotluse erilisatasu saamiseks 26 isasveise pidamise eest kõnealusel maatükil.
16.
Ministeerium teatas 17. detsembril 2001 Schoutenile, et 10. ja 11. mail 2001 kaugseire abil kindlaks määratud söödamaa on deklareeritud pindalast väiksem. Kuna viimane oli kindlaksmääratud alast üle 20% võrra suurem, vähendati registreeritud söödamaade pindala määruse nr 3887/92 artikli 9 lõike 2 alusel nullini.
17.
Ministeerium jättis 27. mai 2002. aasta otsusega Schouteni erilisatasu taotluse rahuldamata, sest kuna söödamaad oli vähendatud nullini, ei vastanud Schouteni söödamaa 26 isasveise pidamiseks loomkoormuse tingimustele.
18.
Schouten esitas 3. juulil 2002 ministeeriumile kaebuse.
19.
Ministeerium jättis 8. augusti 2003. aasta otsusega Schouteni kaebuse rahuldamata põhjusel, et satelliitfotode tegemise ajal oli osa luhamaadest üleujutatud. Ministeerium leidis seejärel, et neid maasid ei saa arvesse võtta söödamaana, sest need ei olnud pidevalt kasutatavad määruse nr 3887/92 artikli 2 lõike 1 punktis c nõutud seitsme kuu jooksul. Peale selle leidis ta, et kuna Schouten hindas luhamaade kasutamise eeliseid ja puudusi, nõustus ta riskiga, et kaugseire ajal võib olla üleujutusi.
20.
Schouten esitas seejärel College van Beroep voor het bedrijfslevenile kohtuasja, väites, et olud olid kaugseire ajal erakorralised ja et seetõttu ei pea ühistu kaugseire tagajärgede tõttu kannatama. Ministeerium omakorda väitis, et määruse nr 1254/1999 artikli 12 lõike 2 punkti b alusel koostoimes määruse nr 3887/92 artikli 2 lõike 1 punktiga c tuleb deklareeritud söödamaad kasutada veiste toitmiseks pidevalt seitsme kuu jooksul, aga üleujutused katkestasid selle ajavahemiku.
III. Eelotsuse küsimused
21.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et kitsas tõlgendus, mille ministeerium on mõistele „kasutatav” andnud, ei ole nii selge, et ei jääks mingit kahtlust. Kuna põhikohtuasi sõltub nende mõistete tõlgendamisest, otsustas College van Beroep voor het bedrijfsleven menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas määruse nr 1254/1999 artikli 12 lõike 2 punkti b ja määruse nr 3887/92 artikli 2 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et söödamaana deklareeritud maatükki ei saa käsitada „kasutatavana”, kui asjaomase ajavahemiku teataval hetkel oli maatükk üleujutatud?
2.
Kui vastus esimesele küsimusele on jaatav, siis kas eelnimetatud sätted on siduvad, arvestades iseäranis nendest tulenevaid tagajärgi?
3.
Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis milliste kriteeriumide alusel tuleb sellisel juhul otsustada, kas söödamaana deklareeritud maatükki, mis oli ajutiselt üleujutatud, saab käsitada „kasutatavana” määruse nr 1254/1999 artikli 12 lõike 2 punkti b ja määruse nr 3887/92 artikli 2 lõike 1 punkti c mõttes?”
IV. Õiguslik analüüs
A. Esimene eelotsuse küsimus
22.
Esimese eelotsuse küsimusega küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtult sisuliselt, kas määruse nr 1254/1999 artikli 12 lõike 2 punkti b ja määruse nr 3887/92 artikli 2 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et söödamaana deklareeritud maatükki saab käsitada „kasutatavana” isegi juhul, kui see oli asjaomase ajavahemiku teataval hetkel ajutiselt üleujutatud.
23.
Vastupidi Madalmaade valitsusele leian ma, et söödamaad, mis oli asjaomasel ajavahemikul ajutiselt üleujutatud, võib määruse nr 1254/1999 artikli 12 lõike 2 punkti b ja määruse nr 3887/92 artikli 2 lõike 1 punkti c tähenduses käsitada „kasutatavana”.
24.
Tuletan kõigepealt meelde Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikat, mille järgi peab ühenduse õiguse sätte tõlgendamisel arvestama mitte üksnes sätte sõnastust, vaid ka konteksti ning selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, millesse säte kuulub. (
8
)
25.
Ma ei leia määruse nr 1254/1999 artikli 12 lõike 2 punkti b ja määruse nr 3887/92 artikli 2 lõike 1 punkti c sõnastuses midagi selle kohta, et ajutiselt üleujutatud maatükki ei saa käsitada „kasutatavana”.
26.
Esiteks tuleb meenutada, et mõiste „kasutatav” tähendab „mida saab kasutada”. (
9
) See mõiste on tõlgitud samamoodi enamikus määruse nr 1254/1999 keeleversioonides. (
10
)
27.
Teiseks täheldan, et määruse nr 1254/1999 artikli 12 lõike 2 punkti b esimese, teise ja kolmanda taande tekstist nähtub selgelt, et teatavad alad söödamaa hulka ei kuulu. Selle sätte kohaselt „[ei hõlma] söödamaa” alasid, mis ei suurenda söödatootmisvõimsust, nagu tiigid või metsad, aga ka alasid, mida kasutatakse teiste juba ühenduse toetuskavast abi saavate põllukultuuride kasvatamiseks.
28.
Ma arvan nagu Prantsuse valitsus ja Euroopa Ühenduste Komisjon, (
11
) et ühenduse seadusandja soovis ilmselgelt sätestada ammendavalt alad, mis ei ole mõeldud üksnes loomade toitmiseks ja mis tuleb „kasutatava” söödamaa määratlusest välja jätta.
29.
Tuleb aga tõdeda, et ajutiselt üleujutatud alasid selles ammendavas loetelus nimetatud ei ole.
30.
Kolmandaks täheldan ma, et määruse nr 3887/92 artikli 2 lõike 1 punkti c sõnastuses, mis täpsustab samuti, et söödamaa peab olema „kasutatav”, ei nimetata, et see tingimus ei ole asjaomase maatüki ajutise üleujutuse korral täidetud.
31.
Neid põhjendusi arvestades leian ma seega, et määruse nr 1254/1999 artikli 12 lõike 2 punkti b ega määruse nr 3887/92 artikli 2 lõike 1 punkti c sõnastus ei välista ajutiselt üleujutatud alade käsitamist „kasutatavate” söödamaadena.
32.
Seda järeldust kinnitab, nagu nüüd näeme, selle süsteemi ülesehitus, millesse tõlgendatavad sätted kuuluvad, ja määruse nr 1254/1999 eesmärk.
33.
Nii tuleneb määrusega nr 3508/92 kehtestatud ühtsest haldus- ja kontrollisüsteemist, et selle eesmärk on kindlustada, et ala on tõepoolest mõeldud põllukultuuride kasvatamiseks või loomakasvatuseks.
34.
Põllumajandusettevõtja, kes saab loomakasvatuse erilisatasu, ei tohi kasutada asjaomast maatükki muuks otstarbeks, nagu näiteks põllukultuuri kasvatamiseks.
35.
Selle kaalutluse toetuseks täpsustan, et määruses nr 3508/92 määratletakse mõistet „põllumajanduslik maatükk” kui „ühtne maatükk, millel üks tootja kasvatab üksikkultuuri”. (
12
)
36.
Lisaks, määruses nr 3887/92, mis täpsustab – nagu ma märkisin – määruse nr 3508/92 üksikasjalikud rakenduseeskirjad, sätestatakse deklareeritud maatükkide ja loomade halduslik ristkontroll tagamaks, et ühel kalendriaastal ei antaks abi kaks korda. (
13
)
37.
Pealegi juhul, kui põllumajandusettevõtja taotleb „pindalatoetust”, peab see taotlus sisaldama andmeid maatüki ja eelkõige selle kasutusviisi kohta ehk käsitlema „põllukultuuri või taimkatte liiki või nende puudumist”. (
14
)
38.
Need kaalutlused kinnitavad, et maad tuleb pidada „kasutatavaks”, kui seda kasutatakse ainult loomade toitmiseks.
39.
Seetõttu leian, et ainult sellised ilmastikuolud nagu üleujutused, külmetamine või lumi, mis on muutnud maatükid ajutiselt ligipääsmatuks, ei saa välistada maatüki „kasutatavana” käsitamist, tingimusel et seda maatükki tõepoolest kasutatakse sellel maatükil peetavate veiste toitmiseks.
40.
Leian nagu Prantsuse valitsus, et nimelt ilmastikunähtuste esinemise riski tõttu ei sätestanud ühenduse seadusandja maatükkide pideva kasutusajavahemiku nõuet. (
15
)
41.
Lõpuks kinnitavad seda järeldust määruse nr 1254/1999 eesmärgid.
42.
Seega, nagu eespool nägime, on selle määruse eesmärk just nimelt võidelda loomalihatootmise intensiivistumise vastu, seades erilisatasude määramise tingimuseks loomkoormuse, mis määratakse kindlaks „kasutatava” söödamaa ja sellel peetavate veiste arvu järgi.
43.
Tuletan samuti meelde, et rohumaid kasutatakse veiste nuumal pidamiseks ja et erilisatasu määratakse nende loomade eest. (
16
)
44.
Kõikidest nimetatud elementidest nähtub seega, et määruse nr 1254/1999 artikli 12 lõike 2 punktis b ja määruse nr 3887/92 artikli 2 lõike 1 punktis c sätestatud tingimust, et söödamaa peab olema kasutatav loomapidamiseks, tuleb mõista nii, et erilisatasu määratakse üksnes söödamaade kohta, mida kasutatakse ainult veiste toitmiseks asjaomasel ajavahemikul.
45.
Seega ma ei arva, et söödamaad, mis oli asjaomase ajavahemiku teatud hetkel üleujutatud, ei saa mingil juhul käsitada „kasutatavana”. Minu arvates ei takista asjaolu, et maatükk võib olla üleujutatud, põhimõtteliselt maa kasutamist ainult veiste toitmiseks.
46.
Neid asjaolusid arvestades arvan, et määruse nr 1254/1999 artikli 12 lõike 2 punkti b ja määruse nr 3887/92 artikli 2 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et söödamaana deklareeritud maatükki saab käsitada „kasutatavana” isegi siis, kui see maatükk oli asjaomasel ajavahemikul ajutiselt üleujutatud.
47.
Kuna vastus esimesele küsimusele oli eitav, ei ole teisele küsimusele vaja vastata.
B. Kolmas eelotsuse küsimus
48.
Kolmanda eelotsuse küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtul täpsustada kriteeriumid, mille järgi saab söödamaad käsitada „kasutatavana”, kui see oli asjaomase ajavahemiku teatud hetkel ajutiselt üleujutatud.
49.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib konkreetsemalt teada, kas kolm päeva kestev üleujutus, mis takistas loomade karjatamist kokku kümne päeva jooksul, seab kahtluse alla analüüsi, mille kohaselt saab asjaomasel ajavahemikul ajutiselt üleujutatud söödamaad käsitada „kasutatavana”.
50.
Minu arvates selle üle, kas ajutiselt üleujutatud söödamaad saab käsitada „kasutatavana”, saab otsustada kahe asjaolu järgi. Need on järgmised. Ühelt poolt on vaja, et nimetatud maad kasutataks kogu kalendriaasta jooksul ainult loomakasvatuseks vastavalt määruse nr 1254/1999 artikli 12 lõike 2 punktis b sätestatud nõudele. Teiselt poolt on määruse nr 3887/92 artikli 2 lõike 1 punkti c alusel vaja, et seda maad saab kasutada loomakasvatuseks vähemalt seitsme kuu jooksul. (
17
)
51.
Minu arvates ei või ajutine katkestus seega mõjutada asjaolu, kas ala on mõeldud üksnes seal peetavate loomade toitmiseks, kui see katkestus oli piisavalt lühiajaline, nii et põllumajandusettevõtja täidab määruse nr 3887/92 artikli 2 lõike 1 punktis c sätestatud seitsmekuulise miinimumajavahemiku tingimust kalendriaastal. (
18
)
52.
Sellest nähtub, et kolmepäevane üleujutus, mis takistas veiste karjatamist kokku kümne päeva jooksul, ei takista käesoleval juhul tingimata ajavahemiku tingimuse täitmist, mis on määruse nr 3887/92 kohaselt nõutav. Siseriikliku kohtu ülesanne on kontrollida, et vaatamata sellele lühiajalisele ajavahemikule, mil vaidlusaluseid maatükke kasutada ei saanud, sai neid loomade nuumal pidamiseks siiski minimaalselt seitse kuud alates 31. märtsist kasutada. (
19
)
53.
Esitatud põhjendustest lähtudes teen ettepaneku vastata, et selleks, et ajutiselt üleujutatud maatükki saaks käsitada määruse nr 1254/1999 artikli 12 lõike 2 punkti b ja määruse nr 3887/92 artikli 2 lõike 1 punkti c tähenduses „kasutatavana”, on vaja ühelt poolt, et seda maatükki kasutataks üksnes loomade toitmiseks kogu kalendriaasta vältel, ja teiselt poolt, et seda maad saaks kasutada tõepoolest loomakasvatuseks minimaalselt seitse kuud alates liikmesriigi õigusnormides määratud alguskuupäevast.
V. Ettepanek
54.
Nendest põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata College van Beroep voor het bedrijfsleveni eelotsuse küsimustele järgmiselt:
1.
Nõukogu 17. mai 1999. aasta määruse (EÜ) nr 1254/1999 veise- ja vasikalihaturu ühise korralduse kohta artikli 12 lõike 2 punkti b ja komisjoni 23. detsembri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 3887/92 (milles sätestatakse üksikasjalikud eeskirjad ühenduse teatavate toetuskavade ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi kohaldamiseks) artikli 2 lõike 1 punkti c tuleb tõlgendada nii, et söödamaana deklareeritud maatükki saab käsitada „kasutatavana” isegi siis, kui see maatükk oli asjaomasel ajavahemikul ajutiselt üleujutatud.
2.
Selleks, et ajutiselt üleujutatud maatükki saaks käsitada määruse nr 1254/1999 artikli 12 lõike 2 punkti b ja määruse nr 3887/92 artikli 2 lõike 1 punkti c tähenduses „kasutatavana”, on vaja ühelt poolt, et seda maatükki kasutataks üksnes loomade toitmiseks kogu kalendriaasta vältel, ja teiselt poolt, et seda maad saaks kasutada tõepoolest loomakasvatuseks minimaalselt seitse kuud alates liikmesriigi õigusnormides määratud alguskuupäevast.
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
2
)	Nõukogu 17. mai 1999. aasta määrus veise- ja vasikalihaturu ühise korralduse kohta (EÜT L 160, lk 21; ELT eriväljaanne 03/25, lk 339).
(
3
)	Komisjoni 23. detsembri 1992. aasta määrus, milles sätestatakse üksikasjalikud eeskirjad ühenduse teatavate toetuskavade ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi kohaldamiseks (EÜT L 391, lk 36).
(
4
)	Vt määruse nr 1254/1999 põhjendus 13.
(
5
)	Nõukogu 17. mai 1999. aasta määrus piima- ja piimatooteturu ühise korralduse kohta (EÜT L 160, lk 48; ELT eriväljaanne 03/25, lk 366).
(
6
)	Nõukogu 27. novembri 1992. aasta määrus, millega kehtestatakse ühenduse teatavate toetuskavade ühtne haldus- ja kontrollisüsteem (EÜT L 355, lk 1; ELT eriväljaanne 03/13, lk 223).
(
7
)	Vt määruse nr 3508/92 (muudetud nõukogu 17. juuli 2000. aasta määrusega (EÜ) nr 1593/2000 (EÜT L 182, lk 4; ELT eriväljaanne 03/30, lk 94)) artikli 1 lõike 1 punkti b alapunkt i.
(
8
)	Vt eelkõige 17. novembri 1983. aasta otsus kohtuasjas 292/82: Merck (EKL 1983, lk 3781, punkt 12) ja 14. juuni 2001. aasta otsus kohtuasjas C-191/99: Kvaerner (EKL 2001, lk I-4447, punkt 30).
(
9
)	Vt Le Petit Robert, Dictionnaire de la langue française, Paris, Dictionnaires Le Robert, 2001.
(
10
)	Nii näiteks kasutatakse ingliskeelses versioonis mõistet „available”. Mis puutub itaaliakeelsesse versiooni, siis selles kasutatakse mõistet „disponibile”.
(
11
)	Vt Prantsuse valitsuse märkused, punktid 24–28, ja komisjoni märkused, punktid 15 ja 16.
(
12
)	Vt määruse nr 3508/92 artikli 1 lõike 4 kolmas taane, kohtujuristi kursiiv.
(
13
)	Vt määruse nr 3887/92 artikli 6 lõige 2.
(
14
)	Vt määruse nr 3887/92 artikli 4 lõike 1 teine lõik.
(
15
)	Vt Prantsuse valitsuse märkused, punktid 32 ja 33.
(
16
)	Vt määruse nr 1254/1999 artikli 4 lõige 1 ja lõike 3 punkt a.
(
17
)	Märgin selle kohta, et see vähemalt seitsme kuu pikkune ajavahemik on konkreetselt sätestatud komisjoni 11. detsembri 2001. aasta määruse (EÜ) nr 2419/2001 (millega sätestatakse nõukogu määrusega (EMÜ) nr 3508/92 kehtestatud teatavate ühenduse toetuskavade ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi üksikasjalikud rakenduseeskirjad) (EÜT L 327, lk 11; ELT eriväljaanne 03/34, lk 308), millega tunnistatakse kehtetuks määrus (EMÜ) nr 3887/92 artikli 5 lõike 1 punktis c, ja komisjoni 21. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 796/2004, millega kehtestatakse nõukogu määruses (EÜ) nr 1782/2003 (millega kehtestatakse ühise põllumajanduspoliitika raames kohaldatavate otsetoetuskavade ühiseeskirjad ja teatavad toetuskavad põllumajandustootjate jaoks) ette nähtud nõuetele vastavuse, toetuse ümbersuunamise ning ühtse haldus- ja kontrollisüsteemi rakendamise üksikasjalikud reeglid (ELT L 141, lk 18; ELT eriväljaanne 3/44, lk 243), millega tunnistatakse kehtetuks määrus nr 2419/2001 artikli 8 lõike 2 punktis b.
(
18
)	Määruse nr 3887/92 artikli 2 lõike 1 punkti c alusel tuleb liikmesriikidel määrata asjaomase ajavahemiku alguskuupäev ajavahemikul kõnealuse aasta 1. jaanuarist kuni 31. märtsini.
(
19
)	Vt eelotsusetaotluse õiguslik raamistik, punktid 2–5.