62023CJ0657
EUROOPA KOHTU OTSUS (seitsmes koda)
10. aprill 2025 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Ühine põllumajanduspoliitika – Ühise põllumajanduspoliitika rahastamine, haldamine ja seire – Määrus (EL) nr 1306/2013 – Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfondist (EAFRD) antav toetus – Artikkel 54 – Euroopa Liidu finantshuvide kaitse – Määrus (EÜ, Euratom) nr 2988/95 – Artikkel 3 – Alusetult makstud toetussummade tagasinõudmine – Aegumistähtaeg – Korralduslik tähtaeg
Kohtuasjas C‑657/23,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Nejvyšší správní soudi (Tšehhi Vabariigi kõrgeim halduskohus) 4. oktoobri 2023. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 7. novembril 2023, menetluses
M. K.
versus
Ministerstvo zemědělství,
EUROOPA KOHUS (seitsmes koda),
koosseisus: koja president M. Gavalec (ettekandja), kohtunikud Z. Csehi ja F. Schalin,
kohtujurist: M. Campos Sánchez-Bordona,
kohtusekretär: ametnik R. Stefanova-Kamisheva,
arvestades kirjalikku menetlust ja 11. detsembri 2024. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
M. K., esindaja: advokát F. Šimák,
–
Ministerstvo zemědělství, esindaja: R. Pokorný,
–
Tšehhi valitsus, esindajad: J. Benešová, J. Očková, M. Smolek ja J. Vláčil,
–
Bulgaaria valitsus, esindajad: T. Mitova ja R. Stoyanov,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: L. Radu Bouyon ja K. Walkerová,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus puudutab küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määruse (EL) nr 1306/2013 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise, haldamise ja seire kohta ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EMÜ) nr 352/78, (EÜ) nr 165/94, (EÜ) nr 2799/98, (EÜ) nr 814/2000, (EÜ) nr 1290/2005 ja (EÜ) nr 485/2008 (ELT 2013, L 347, lk 549) artikli 54 lõiget 1.
2
Taotlus on esitatud M. K. ja Ministerstvo zemědělství (põllumajandusministeerium, Tšehhi Vabariik) vahelises vaidluses otsuse üle nõuda M. K-lt tagasi alusetult makstud toetussummad.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
Määrus (EÜ, Euratom) nr 2988/95
3
Nõukogu 18. detsembri 1995. aasta määruse (EÜ, Euratom) nr 2988/95 Euroopa ühenduste finantshuvide kaitse kohta (EÜT 1995, L 312, lk 1; ELT eriväljaanne 01/01, lk 340) kolmandas põhjenduses on märgitud:
„[…] tuleb aga võidelda igasuguse [Euroopa ü]henduste finantshuve kahjustava tegevuse vastu mis tahes alal“.
4
Määruse artiklis 1 on sätestatud:
„1.   Euroopa ühenduste finantshuvide kaitsmiseks võetakse käesolevaga vastu üldised eeskirjad ühenduse õiguse suhtes toimunud eeskirjade eiramise ühtse kontrolli ning haldusmeetmete ja -karistuste kohta.
2.   „Eeskirjade eiramine“ tähendab ühenduse õiguse mis tahes sätte rikkumist ettevõtja tegevuse või tegevusetuse kaudu, mis kahjustab või kahjustaks ühenduste üldeelarvet või nende juhitavaid eelarveid kas otse ühenduste nimel kogutud omavahenditest laekunud tulu vähenemise või kaotamise või põhjendamatu kuluartikli tõttu.“
5
Määruse artiklis 3 on ette nähtud:
„1.   Aegumistähtaeg menetluste algatamiseks on neli aastat, alates artikli 1 lõikes 1 osutatud eeskirjade eiramise toimepanekust. Valdkondade eeskirjades võib sätestada lühema ajavahemiku, mis aga ei või olla vähem kui kolm aastat.
Jätkuvate või korduvate eeskirjade eiramiste korral hakatakse aegumistähtaega arvestama päevast, mil eiramine lõpeb. Mitmeaastaste programmide korral ei aegu asi mingil juhul enne programmi täielikku lõpetamist.
Menetluste aegumistähtaeg katkeb, kui pädev asutus teatab kõnealusele isikule eiramisega seotud juurdluse või kohtumenetluse algatamisest. Aegumistähtaega hakatakse arvestama pärast iga katkestust uuesti.
Asi aegub lõplikult päeval, mil kahekordse aegumistähtajaga võrdne ajavahemik saab läbi, ilma et pädev asutus oleks määranud karistust, välja arvatud juhul, kui haldusmenetlus on peatatud vastavalt artikli 6 lõikele 1.
2.   Halduskaristuse otsuse täitmiseks on aega kolm aastat. See ajavahemik algab lõpliku otsuse langetamise kuupäevast.
Katkemist ja peatamist reguleeritakse vastavate siseriikliku õiguse sätetega.
3.   Liikmesriikidele jääb võimalus kohaldada käesoleva artikli lõigetes 1 ja 2 sätestatust pikemat ajavahemikku.“
Määrus nr 1306/2013
6
Määruse nr 1306/2013 põhjenduses 37 oli märgitud:
„(37)
[Euroopa Põllumajanduse Tagatisfondi (EAGF)] puhul tuleks tagasinõutavad summad maksta kõnealusesse fondi tagasi juhul, kui tegu on kuludega, mis ei vasta liidu õigusele ning mille saamiseks ei olnud õigust. Selleks et anda piisavalt aega kõigiks vajalikeks haldusmenetlusteks, sealhulgas sisekontrollideks, peaksid liikmesriigid taotlema summa tagasinõudmist toetusesaajalt 18 kuu jooksul pärast seda, kui eeskirjade eiramist kinnitav kontrolliaruanne või sarnane dokument on heaks kiidetud ja, kui see on asjakohane, makseasutuse või tagasinõudmise eest vastutava ameti poolt kätte saadud. Tuleks ette näha finantsvastutuse süsteem juhuks, kui eeskirjade eiramine on aset leidnud, kuid kogu summat ei ole tagasi nõutud. Sel eesmärgil tuleks kehtestada kord, mis võimaldab [Euroopa K]omisjonil kaitsta [Euroopa L]iidu eelarve huve, otsustades asjaomaselt liikmesriigilt osaliselt tagasi nõuda summad, mis on eeskirjade eiramise tõttu kaduma läinud ja mida ei ole mõistliku tähtaja jooksul tagasi nõutud. Teatavatel liikmesriigi poolsetel hooletuse juhtudel peaks olema õigustatud ka kogu summa tagasinõudmine asjaomaselt liikmesriigilt. Siiski tuleks finantskohustus jagada õiglaselt liidu ja liikmesriikide vahel, ilma et see piiraks liikmesriike täitmast oma siseriiklikest menetlustest tulenevaid kohustusi. [Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfondi (EAFRD)] puhul tuleks kohaldada samu eeskirju, kohaldades siiski nõuet, mille kohaselt peaksid eeskirjade eiramise tõttu tagasinõutud või tühistatud summad jääma asjaomases liikmesriigis heakskiidetud maaelu arengu programmide käsutusse, kuna nimetatud summad olid vastavale liikmesriigile määratud. Samuti tuleks kehtestada liikmesriikide aruandluskohustust käsitlevad sätted.“
7
Määruse nr 1306/2013 artikkel 5 „EAFRD kulud“ oli sõnastatud järgmiselt:
„EAFRD-d rakendatakse liikmesriikide ja liidu halduskoostöö korras. Sellest rahastatakse liidu rahalist osalust maaelu arengu programmides, mida rakendatakse vastavalt maaelu arengu toetamist käsitlevale liidu õigusele.“
8
Määruse nr 1306/2013 IV jaotise „Fondide finantsjuhtimine“ sisaldas IV peatükki „Raamatupidamisarvestuse kontrollimine ja heakskiitmine“, milles oli III jagu „Eeskirjade eiramine“.
9
III jaos asus selle määruse artikkel 54 „Ühissätted“, milles oli sätestatud:
„1.   Iga eeskirjade eiramise või hooletuse tõttu alusetult tehtud makse puhul taotlevad liikmesriigid selle tagasinõudmist toetusesaajalt 18 kuu jooksul pärast seda, kui eeskirjade eiramist kinnitav kontrolliaruanne või sarnane dokument on heaks kiidetud ja, kui see on asjakohane, makseasutuse või tagasinõudmise eest vastutava asutuse poolt kätte saadud. Vastavad summad kantakse tagasinõudmise taotlemise ajal makseasutuse võlgnike registrisse.
2.   Kui tagasinõudmist ei ole toimunud nelja aasta jooksul alates tagasinõudmistaotluse kuupäevast või kaheksa aasta jooksul, kui tagasinõudmine toimub siseriikliku kohtu kaudu, kaetakse tagasinõudmata maksega seonduvad finantstagajärjed 50% ulatuses asjaomase liikmesriigi poolt ja 50% ulatuses liidu eelarvest, piiramata asjaomase liikmesriigi kohustust järgida tagasinõudemenetlusi vastavalt artiklile 58.
Kui tagasinõudemenetluse raames konstateeritakse eeskirjade eiramiste puudumist lõplikku laadi haldusakti või kohtuotsusega, deklareerib asjaomane liikmesriik fondide kuluna tema poolt esimese lõigu alusel kantud finantskohustuse.
Kui tagasinõudmine ei ole asjaomasest liikmesriigist mitteolenevatel põhjustel võimalik käesoleva lõike esimeses lõigus kindlaksmääratud tähtaja jooksul ja tagasinõutav summa ületab 1 miljonit eurot, võib komisjon liikmesriigi taotlusel tähtaega siiski pikendada esialgse ajavahemiku pikkusest kuni poole võrra.
3.   Nõuetekohaselt põhjendatud juhtudel võivad liikmesriigid otsustada tagasinõudemenetlust mitte alustada. Sellise otsuse võib teha üksnes juhul kui:
a)
tagasinõudmisel juba kantud ja ettenähtavad kulud on suuremad kui tagasinõutav summa, […]
[…]
b)
tagasinõudmine osutub võimatuks, kuna võlgnik või eeskirjade eiramise eest juriidilist vastutust kandvad isikud on siseriikliku õiguse kohaselt tunnistatud maksejõuetuks.
Kui käesoleva lõike esimeses lõigus osutatud otsus võetakse vastu enne, kui võlgnetava summa suhtes on kohaldatud lõikes 2 osutatud eeskirju, kaetakse tagasinõudmata maksega seonduvad finantstagajärjed liidu eelarvest.
4.   Liikmesriik kajastab artikli 102 lõike 1 punkti c alapunkti iv kohaselt komisjonile saadetavates raamatupidamise aastaaruannetes käesoleva artikli lõike 2 kohaselt liikmesriigi kanda olevad summad. Komisjon kontrollib selle kohaldamist ja teeb vajalikud kohandused artiklis 51 osutatud rakendusaktis.
5.   Komisjon võib, tingimusel et on järgitud artikli 52 lõikes 3 sätestatud menetlust, võtta vastu rakendusaktid liidu eelarvesse kantud summade liidu rahastamisest väljajätmise kohta, kui:
a)
liikmesriik ei ole täitnud lõikes 1 osutatud tähtaegu;
b)
ta leiab, et lõike 3 alusel tehtud liikmesriigi otsus mitte alustada tagasinõudemenetlust ei ole põhjendatud;
c)
ta leiab, et eeskirjade eiramine või tagasinõudmata jätmine tulenevad liikmesriigi haldusasutustele või muudele ametiasutustele süüks pandavast eeskirjade eiramisest või hooletusest.
Nimetatud rakendusaktid võetakse vastu kooskõlas artikli 116 lõikes 2 osutatud nõuandemenetlusega.“
10
Nimetatud III jaos asus selle määruse artikkel 56 „EAFRD erisätted“, milles oli ette nähtud:
„Liikmesriigid teevad maaelu arengu tegevustes või programmides tuvastatud eeskirjade eiramise või hooletuse korral finantskohandusi, tühistades vastava liidu rahastamise kas osaliselt või täielikult. Liikmesriigid võtavad arvesse tuvastatud eeskirjade eiramiste laadi ja tõsidust, samuti EAFRD rahalise kaotuse taset.
EAFRD alla kuuluvad liidu rahastamissummad, mis on tühistatud, ja tagasinõutud summad ning nende juurde kuuluvad intressid jaotatakse ümber asjaomasele programmile. Liikmesriik võib siiski liidu tühistatud või tagasinõutud vahendeid uuesti kasutada, kuid vaid sama maaelu arengu programmi raames ettenähtud tegevuste jaoks ja tingimusel, et vahendeid ei jaotata ümber tegevustele, mille suhtes on kohaldatud finantskohandusi. Pärast maaelu arengu programmi lõpetamist maksab liikmesriik tagasinõutud summad tagasi liidu eelarvesse.“
11
Määruse nr 1306/2013 V jaotis „Kontrollisüsteemid ja karistused“ sisaldas I peatükki „Üldeeskirjad“, mille alla kuulusid selle määruse artiklid 58–66.
12
Määruse artikli 58 „Liidu finantshuvide kaitse“ lõikes 1 oli ette nähtud:
„1.   Liikmesriigid võtavad [ühise põllumajanduspoliitika (ÜPP)] raames vastu kõik õigus- ja haldusnormid ning kõik muud vajalikud meetmed, et tagada liidu finantshuvide tõhus kaitse ja eelkõige selleks, et:
[…]
e)
nõuda tagasi alusetud maksed koos intressiga ning algatada vajaduse korral vastavaid kohtumenetlusi.“
Tšehhi õigus
13
Eelotsusetaotluse esitanud kohus selgitab, et põhikohtuasjas käsitletava toetuse maksmise kuupäeval ehk 7. juulil 2015 ei olnud Tšehhi õiguskorras ette nähtud aegumistähtaega toetusesaajalt alusetult makstud toetuse tagasinõudmiseks.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
14
28. juunil 2012 esitas Tšehhi füüsiline isik M. K. taotluse toetuse saamiseks Tšehhi Vabariigi maaelu arengu programmist, meede III.1.2 „Ettevõtete asutamise ja nende tegevuse toetamine“ (edaspidi „maaelu arengu programm“), projektile „Hoone ümberehitamine ettevõtluseks“.
15
13. märtsil 2013 kohustus M. K. toetuslepingule alla kirjutades järgima maaelu arengu programmi reegleid.
16
7. juulil 2015 maksti M. K-le asjaomase projekti raames välja toetus summas 5239422 Tšehhi krooni (CZK) (ligikaudu 210000 eurot).
17
Pärast projekti kontrolli, mis toimus 29. aprillil 2016, sedastas Státní zemědělský intervenční fond (põllumajanduse sekkumisfond) oma 24. mai 2016. aasta arvamuses, et kõnealust hoonet ei kasutatud asjaomase äritegevuse tarbeks ning et kuna M. K. on rikkunud maaelu arengu programmi reegleid, vähendatakse makstud toetust 100% võrra.
18
Põllumajandusministeeriumi revisjonikomisjon kinnitas selle arvamuse 12. septembril 2016.
19
Põllumajanduse sekkumisfond tegi 11. juunil 2018 otsuse nõuda M. K-lt tagasi kõik talle alusetult makstud vahendid ehk 5239422 krooni.
20
Põllumajandusministeerium jättis 7. mail 2020 rahuldamata vaide, mille M. K. selle otsuse peale esitas.
21
Městský soud v Praze (Praha linnakohus, Tšehhi Vabariik), kes vaatas läbi M. K. esitatud kaebust vaide rahuldamata jätmise otsuse peale, järeldas – olles analüüsinud väidet, et asjaomase liikmesriigi õigus põhikohtuasjas kõne all olev toetus M. K-lt tagasi nõuda on aegunud, sest Tšehhi pädevad asutused esitasid toetuse tagasimaksmise nõude pärast määruse nr 1306/2013 artikli 54 lõikes 1 ette nähtud 18kuulise tähtaja lõppemist –, et kõnealune õigus ei ole käesoleval juhul lõppenud, sest see on korralduslik tähtaeg ja mitte aegumistähtaeg, kuna üksnes viimase järgimata jätmine võib kaasa tuua selle õiguse lõppemise.
22
Kõnealune kohus kaldus oma otsuses kõrvale eelotsusetaotluse esitanud kohtu, Nejvyšší správní soudi (Tšehhi Vabariigi kõrgeim halduskohus) praktikast, mis tuleneb viimasena nimetatud kohtu üheksanda koja otsusest, milles otsustati, et niisugune tähtaeg, nagu on kõne all põhikohtuasjas, on aegumistähtaeg.
23
Městský soud v Praze (Praha linnakohus) otsuse peale esitati kassatsioonkaebus eelotsusetaotluse esitanud kohtule, kus põhikohtuasi määrati viiendale kojale.
24
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu viies koda suunas aga kohtuasja läbivaatamiseks selle kohtu laiendatud kojale, sest ta leidis, et kuna määruse nr 1306/2013 artikli 54 lõikes 1 ette nähtud 18kuuline tähtaeg on korralduslik tähtaeg ja asjaomasel liikmesriigil on seega õigus nõuda alusetult makstud summad toetusesaajalt tagasi isegi pärast selle tähtaja möödumist, on vaja kõrvale kalduda olemasolevast riigisisesest kohtupraktikast.
25
Eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutab, et ta on kohustatud esitama Euroopa Kohtule eelotsusetaotluse kõigepealt seetõttu, et tema enda kohtupraktikas esineb lahknevusi määruse nr 1306/2013 artikli 54 lõikes 1 ette nähtud tähtaja kvalifitseerimisel, seejärel seetõttu, et ühtegi käsitletavatest tõlgendusvariantidest ei saa lugeda selgeks, usaldusväärseks ja selgelt veenvamaks kui ülejäänud, ning lõpuks seetõttu, et Euroopa Kohtu praktikas puudub vastus sellele küsimusele.
26
Mis puudutab määruse nr 1306/2013 artikli 54 lõike 1 tõlgendamist, siis märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus ühelt poolt, et erinevalt määruse nr 1306/2013 artikli 54 lõikes 1 ette nähtud tähtajast on määruse nr 2988/95 artikli 3 lõikes 1 sätestatud tähtaeg sõnaselgelt kvalifitseeritud aegumistähtajaks.
27
Teiselt poolt märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et määruse nr 1306/2013 artikli 54 lõige 1 reguleerib asjaomase liikmesriigi ja liidu vahelist suhet, mitte aga selle liikmesriigi ja kõnealuse toetusesaaja vahelist suhet.
28
Seevastu märgib nimetatud kohus 8. mai 2019. aasta kohtuotsusele Järvelaev (C‑580/17, EU:C:2019:391) viidates, et selle kohtuotsuse punkte 95 ja 96 võib tõlgendada nii, et nendega ei ole vastuolus tõlgendus, mille kohaselt on määruse nr 1306/2013 artikli 54 lõikes 1 ette nähtud 18kuuline tähtaeg ühtaegu nii korralduslik tähtaeg asjaomase liikmesriigi ja liidu vahelises suhtes kui ka aegumistähtaeg selle liikmesriigi ja kõnealuse toetusesaaja vahelises suhtes.
29
Neil asjaoludel otsustas Nejvyšší správní soud (kõrgeim halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [määruse nr 1306/2013] artikli 54 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selles õigusnormis ette nähtud 18kuulise tähtaja möödudes kaotab liikmesriik õiguse nõuda toetusesaajalt tagasi alusetult tehtud maksed?“
Eelotsuse küsimuse analüüs
30
Kõigepealt tuleb märkida, et kuigi osas, mis käsitleb asjaomase liikmesriigi õiguse lõppemist nõuda toetusesaajalt tagasi EAFRD raames alusetult makstud toetussummad, puudutab esitatud küsimus üksnes määruse nr 1306/2013 artikli 54 lõiget 1, nähtub eelotsusetaotlusest, et eelotsusetaotluse esitanud kohtul on tegelikult tekkinud küsimus, kas kõnealune säte kehtestab selle liikmesriigi ja asjaomase toetusesaaja vahelises suhtes aegumistähtaja, mis välistab määruse nr 2988/95 artikli 3 lõikes 1 ette nähtud aegumistähtaja kohaldamise.
31
Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, et oma küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 1306/2013 artikli 54 lõiget 1 koostoimes määruse nr 2988/95 artikli 3 lõike 1 esimese lõiguga tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus, kui toetusesaajalt EAFRD raames alusetult makstud toetussummade tagasinõudmise menetluse saaks algatada pärast 18 kuu möödumist sellest, kui eeskirjade eiramist kinnitav kontrolliaruanne või sarnane dokument on heaks kiidetud ja, kui see on asjakohane, makseasutuse või tagasinõudmise eest vastutava ameti poolt kätte saadud.
32
Sellega seoses olgu märgitud, et määruse nr 2988/95 artikli 1 lõikes 1 kehtestatakse „üldised eeskirjad [liidu] õiguse suhtes toimunud eeskirjade eiramise ühtse kontrolli ning haldusmeetmete ja ‑karistuste kohta“ ning need eeskirjad kehtestatakse sama määruse kolmandast põhjendusest tulenevalt selleks, et „võidelda igasuguse [liidu] finantshuve kahjustava tegevuse vastu mis tahes alal“ (24. juuni 2004. aasta kohtuotsus Handlbauer, C‑278/02, EU:C:2004:388, punkt 31, ja 22. detsembri 2010. aasta kohtuotsus Corman, C‑131/10, EU:C:2010:825, punkt 36).
33
Nagu tuleneb määruse nr 2988/95 artikli 4 lõikest 1, võivad need haldusmeetmed seisneda põhjendamatult saadud soodustuse äravõtmises kohustusena maksta tagasi alusetult makstud summad, ilma et seda käsitletaks karistusena (vt selle kohta 17. septembri 2014. aasta kohtuotsus Cruz & Companhia, C‑341/13, EU:C:2014:2230, punkt 45, ning 7. aprilli 2022. aasta kohtuotsus IFAP, C‑447/20 ja C‑448/20, EU:C:2022:265, punkt 46).
34
Seega on määruse nr 2988/95 artikli 3 lõikes 1 osutatud aegumistähtaeg kohaldatav nii neile eiramistele, mille eest on ette nähtud halduskaristus määruse artikli 5 tähenduses, kui ka sellistele eiramistele nagu põhikohtuasjas arutusel olev eeskirjade eiramine, mille suhtes on võetud haldusmeede, mis seisneb põhjendamatult saadud soodustuse äravõtmises, nagu on sätestatud nimetatud määruse artiklis 4 (vt selle kohta 2. märtsi 2017. aasta kohtuotsus Glencore Céréales France, C‑584/15, EU:C:2017:160, punkt 26 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 6. veebruari 2025. aasta kohtuotsus Emporiki Serron – Emporias kai Diathesis Agrotikon Proionton, C‑42/24, EU:C:2025:56, punkt 18).
35
Määruse nr 2988/95 artikli 3 lõike 1 esimene lõik sätestab menetluste algatamisele aegumistähtaja, mida kohaldatakse just niisuguste haldusmeetmete suhtes ja mis hakkab kulgema alates eeskirjade eiramise toimepanekust, milleks vastavalt sama määruse artikli 1 lõikele 2 on „[liidu] õiguse mis tahes sätte rikkumi[ne] ettevõtja tegevuse või tegevusetuse kaudu, mis kahjustab või kahjustaks [liidu] üldeelarvet“ (29. jaanuari 2009. aasta kohtuotsus Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb jt, C‑278/07–C‑280/07, EU:C:2009:38, punkt 21, ning 7. aprilli 2022. aasta kohtuotsus IFAP, C‑447/20 ja C‑448/20, EU:C:2022:265, punkt 47).
36
Määruse nr 2988/95 ja eelkõige selle artikli 3 lõike 1 esimese lõigu vastuvõtmisega otsustas liidu seadusandja kehtestada aegumist reguleeriva üldnormi, mille eesmärk on ühelt poolt kindlaks määrata kõikides liikmesriikides kohaldatav minimaalne tähtaeg ja teiselt poolt välistada võimalus alustada menetlust liidu finantshuve kahjustava eeskirjade eiramise suhtes, kui eiramise toimepanemisest on möödunud neli aastat (vt selle kohta 29. jaanuari 2009. aasta kohtuotsus Josef Vosding Schlacht-, Kühl- und Zerlegebetrieb jt, C‑278/07–C‑280/07, EU:C:2009:38, punkt 27, ning 7. aprilli 2022. aasta kohtuotsus IFAP, C‑447/20 ja C‑448/20, EU:C:2022:265, punkt 48).
37
Selle artikli 3 lõike 1 esimese lõigu teises lauses on täpsustatud, et seda nelja-aastast aegumistähtaega kohaldatakse, kui puuduvad „valdkondade eeskirjad“, st need, mis on vastu võetud liidu ja mitte liikmesriigi tasandil ning mis näevad ette „lühema tähtaja, mis aga ei või olla vähem kui kolm aastat“ (vt selle kohta 22. detsembri 2010. aasta kohtuotsus Corman, C‑131/10, EU:C:2010:825, punktid 41 ja 42 ning seal viidatud kohtupraktika).
38
Sellest järeldub, et alates määruse nr 2988/95 jõustumise kuupäevast võivad liikmesriikide pädevad asutused üldjuhul kõikide liidu finantshuve kahjustavate rikkumiste suhtes nelja aasta jooksul menetluse algatada, välja arvatud valdkondades, milles liidu seadusandja on määranud lühema tähtaja (vt selle kohta 5. märtsi 2019. aasta kohtuotsus Eesti Pagar, C‑349/17, EU:C:2019:172, punkt 117 ja seal viidatud kohtupraktika).
39
Siiski, kuivõrd liidu seadusandja on otsustanud teistes üldeeskirjades või valdkondlikes eeskirjades kehtestada kohustuse valesti kasutatud või ebaseaduslikult saadud vahendid tagasi nõuda, on just need õigusaktid kõnealuste vahendite tagasinõudmise jaoks asjakohane õiguslik alus (4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus komisjon vs. PB, C‑721/22 P, EU:C:2024:836, punkt 53 ja seal viidatud kohtupraktika).
40
Seega kui programmiperioodil 2007–2013 EAFRD poolt heaks kiidetud ja kaasrahastatud toetusprogrammi raames alusetult makstud summade – nagu need, mida käsitletakse põhikohtuasjas – tagasinõudmine toimub pärast programmiperioodi lõppu, st pärast 1. jaanuari 2014, peab tagasinõudmine põhinema määruse nr 1306/2013 sätetel ja eelkõige selle määruse artiklil 56 (29. veebruari 2024. aasta kohtuotsus Eesti Vabariik (Põllumajanduse Registrite ja Informatsiooni Amet), C‑437/22, EU:C:2024:176, punkt 44 ja seal viidatud kohtupraktika).
41
Sellega seoses tuleb märkida, et määruse nr 1306/2013 IV jaotises „Fondide finantsjuhtimine“ ja täpsemalt selle IV peatükis „Raamatupidamisarvestuse kontrollimine ja heakskiitmine“ asuva artikli 54 lõikes 1 on üldiselt sätestatud, et „[i]ga eeskirjade eiramise või hooletuse tõttu alusetult tehtud makse puhul taotlevad liikmesriigid selle tagasinõudmist toetusesaajalt“.
42
Määruse nr 1306/2013 artikkel 54 reguleerib finantsvastutuse süsteemi raames, mis on seotud eeskirjade eiramisega, mille tõttu tuleb alusetult makstud toetussummad toetusesaajalt tagasi nõuda, finantstagajärgede jaotust liidu eelarve ja nende summade tagasinõudmise eest vastutava liikmesriigi eelarve vahel.
43
Sellega seoses näeb artikli 54 lõige 1 ette 18 kuu pikkuse tähtaja alates eeskirjade eiramise ametlikust tuvastamisest, mille jooksul liikmesriigid „peaksid“ nõudma summad asjaomaselt toetusesaajalt tagasi, sest vastasel juhul nõutakse see asjaomase toetuse summa vastavalt artikli 54 lõike 5 punktile a sisse neilt.
44
Viimati nimetatud sätte kohaselt võib komisjon nimelt juhul, kui on järgitud määruse nr 1306/2013 artikli 52 lõikes 3 sätestatud menetlust, võtta vastu rakendusaktid liidu eelarvesse kantud summade liidu rahastamisest väljajätmise kohta, kui asjaomane liikmesriik ei ole täitnud selle määruse artikli 54 lõikes 1 osutatud 18 kuu pikkust tähtaega.
45
Lisaks on nimetatud määruse põhjenduses 37 märgitud, et „liikmesriigid [peaksid] taotlema summa tagasinõudmist toetusesaajalt 18 kuu jooksul pärast seda, kui eeskirjade eiramist kinnitav kontrolliaruanne või sarnane dokument on heaks kiidetud ja, kui see on asjakohane, makseasutuse või tagasinõudmise eest vastutava ameti poolt kätte saadud“, kusjuures „[t]uleks ette näha finantsvastutuse süsteem juhuks, kui eeskirjade eiramine on aset leidnud, kuid kogu summat ei ole tagasi nõutud“ ning „kehtestada kord, mis võimaldab komisjonil kaitsta liidu eelarve huve, otsustades asjaomaselt liikmesriigilt osaliselt tagasi nõuda summad, mis on eeskirjade eiramise tõttu kaduma läinud ja mida ei ole mõistliku tähtaja jooksul tagasi nõutud“.
46
Seega tuleb liikmesriigil, kes tuvastab eeskirjade eiramise, nõuda alusetult makstud toetuse tagasimaksmist ja eelkõige nõuda tagasimaksmist toetusesaajalt 18 kuu jooksul alates hetkest, mil eeskirjade eiramist kinnitav kontrolliaruanne või sarnane dokument on heaks kiidetud ja – kui see on asjakohane – makseasutuse või tagasinõudmise eest vastutava asutuse poolt kätte saadud. Sellest tuleneb, et liikmesriigid võivad – ja liidu vahendite usaldusväärse finantsjuhtimise huvides tuleb neil – need summad võimalikult kiiresti tagasi nõuda (8. mai 2019. aasta kohtuotsus Järvelaev, C‑580/17, EU:C:2019:391, punktid 95 ja 96).
47
Sellest järeldub, et määruse nr 1306/2013 artikli 54 lõige 1, mis käsitleb eeskirjade eiramise tõttu asjaomaselt toetusesaajalt alusetult makstud summade tagasinõudmist, puudutab liidu ja asjaomase liikmesriigi vahelist finantssuhet, mistõttu ei ole see säte kohaldatav asjaomase liikmesriigi ja alusetult makstud summade saaja vahelisele suhtele.
48
Seega ei saa 18 kuu möödumine sellest, kui nimetatud sätte tähenduses eeskirjade eiramist kinnitav kontrolliaruanne või sarnane dokument on heaks kiidetud ja, kui see on asjakohane, makseasutuse või tagasinõudmise eest vastutava ameti poolt kätte saadud, lõpetada liikmesriigi õigust nõuda toetusesaajalt alusetult makstud toetussummade tagasimaksmist. Seevastu võib selle tähtaja möödumine tuua asjaomasele liikmesriigile kaasa tagajärgi seoses tema kohustustega liidu eelarve vahendite finantsjuhtimisel.
49
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et määruse nr 1306/2013 artikli 54 lõiget 1 koostoimes määruse nr 2988/95 artikli 3 lõike 1 esimese lõiguga tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus, kui toetusesaajalt EAFRD raames alusetult makstud toetussummade tagasinõudmise menetluse saaks algatada pärast 18 kuu möödumist sellest, kui eeskirjade eiramist kinnitav kontrolliaruanne või sarnane dokument on heaks kiidetud ja, kui see on asjakohane, makseasutuse või tagasinõudmise eest vastutava ameti poolt kätte saadud.
Kohtukulud
50
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (seitsmes koda) otsustab:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määruse (EL) nr 1306/2013 ühise põllumajanduspoliitika rahastamise, haldamise ja seire kohta ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EMÜ) nr 352/78, (EÜ) nr 165/94, (EÜ) nr 2799/98, (EÜ) nr 814/2000, (EÜ) nr 1290/2005 ja (EÜ) nr 485/2008 artikli 54 lõiget 1 koostoimes nõukogu 18. detsembri 1995. aasta määruse (EÜ, Euratom) nr 2988/95 Euroopa ühenduste finantshuvide kaitse kohta artikli 3 lõike 1 esimese lõiguga
tuleb tõlgendada nii, et
sellega ei ole vastuolus, kui toetusesaajalt Euroopa Maaelu Arengu Põllumajandusfondi (EAFRD) raames alusetult makstud toetussummade tagasinõudmise menetluse saaks algatada pärast 18 kuu möödumist sellest, kui eeskirjade eiramist kinnitav kontrolliaruanne või sarnane dokument on heaks kiidetud ja, kui see on asjakohane, makseasutuse või tagasinõudmise eest vastutava ameti poolt kätte saadud.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: tšehhi.