62016TJ0573_RES
Kohtuasi T‑573/16
PT
versus
Euroopa Investeerimispank
Üldkohtu (neljas koda) 3. juuli 2019. aasta otsus
Avalik teenistus – EIP töötajad – Teenistusüksuste töö korraldus – Teenistusest vabastamine – Juurdepääs elektronpostile ja arvutiühendusele – Kohtueelne menetlus – Vastuvõetavus – Õiguskindlus – Õigus olla ära kuulatud – Süütuse presumptsioon – Euroopa Pettustevastase Ameti (OLAF) lõpparuanne – Põhjendamiskohustus – Vastutus – Varaline kahju – Mittevaraline kahju
Euroopa Liidu õigus – Põhimõtted – Õiguskindlus – Liidu õigusnormid – Selguse ja ootuspärasuse nõue
(vt punktid 233–237)
Ametnikud – Euroopa Investeerimispanga teenistujad – Teenistusüksuste töö korraldus – Teenistuja teenistusest vabastamine – Otsused, millega teenistuja vabastatakse oma töökohustuste täitmisest, ilma et oleks märgitud kohaldatav õiguslik alus või et teenistujal oleks võimalik teha kindlaks selle ajaline kestus – Lubamatus – Õiguskindluse põhimõtte rikkumine
(Euroopa Investeerimispanga personalieeskirjad, artiklid 16 22, 23 ja 39)
(vt punktid 238–258)
Kokkuvõte
3. juuli 2019. aasta kohtuotsuses PT vs. EIP (T‑573/16) rahuldas Üldkohus Euroopa Investeerimispanga (EIP) teenistuja hagi otsuste peale, millega EIP ta rohkem kui kaheks ja pooleks aastaks „töökohustustest vabastas“ ja tõkestas juurdepääsu tema EIP e‑postile ja arvutiühendusele. Üldkohus tühistas oma lahendis vaidlustatud otsused ja mõistis EIP‑lt nende otsustega tekitatud mittevaralise kahju hüvitamiseks välja 25000 eurot.
Hageja suhtes tehti mitu otsust, millega võeti temalt pikaks ajaks võimalus oma tööülesandeid täita, säilitades samas tema töötasu. Nende otsustega sooviti ühelt poolt taastada normaalne olukord, arvestades pingeid, mis hageja teenistusüksuse nõuetekohast toimimist kahjustasid, ja teiselt poolt tagada, et hageja suhtes esitatud väiteid väljapressimise ja väljapressimiskatsete kohta saaks segamatult uurida, ning lisaks võimaldada administratsioonil teha juurdluse tulemusena koostatud aruannete põhjal järeldused. Hageja tugines oma hagis õiguskindluse põhimõtte ja põhjendamiskohustuse rikkumisele, kuna ta ei saanud aru, millised on tema õigused ja kohustused tulenevalt neljast otsusest, mis tema sõnul sisaldasid mõisteid ja väljendeid, mille ulatust ja täpset tähendust ei olnud ta suuteline mõistma, ning millest kahes esimeses otsuses ei olnud märgitud õiguslikku alust, millele tugineti.
Mis puudutab kõigepealt kahes esimeses otsuses kasutatud õigusliku aluse märkimata jätmise kooskõla õiguskindluse põhimõttega ja põhjendamiskohustusega, märkis Üldkohus, et nimetatud otsused ei viita ühelegi õiguslikule reeglile ega asjaolule, mille abil oleks hageja saanud niisuguse õigusliku aluse tuvastada. Üldkohus täheldas sellega seoses, et mõistet „töövabastus“ ennast ei ole üheski Euroopa Liidu õigusaktis sõnaselgelt sätestatud ega ole tõendatud, et see oleks konkreetselt EIP‑s ja üldiselt liidu institutsioonides levinud või isegi teada praktika. Lisaks tõdes Üldkohus, et EIP ei vastanud pikka aega hageja palvetele selgitada, millisele õiguslikule alusele tugineti, ning teavitas hagejat vaid sellest, et teda ei ole ametist kõrvaldatud. Üldkohus tegi selle põhjal järelduse, et kahes esimeses otsuses on rikutud õiguskindluse põhimõtet ja jäetud põhjendused esitamata.
Mis puudutab seejärel küsimust, mil määral kohustab õiguskindluse põhimõte liidu institutsiooni või organit täpsustama sellise individuaalse meetme nagu hageja suhtes kohaldatud töövabastuse kestust, leidis Üldkohus, et EIP oleks pidanud tegema hagejale võimalikuks piisavalt selgelt hinnata, kui kaua kavatsetakse tema suhtes töövabastust kohaldada. See nõue kehtib seda enam, et kauakestev töövabastus, mida hageja suhtes kohaldati, ei ole mitte üksnes samastatav ametist kõrvaldamise otsusega, kuna talt võetakse selle otsusega võimalus oma tööülesandeid täita, vaid sellel on ka märkimisväärselt ebasoodsad tagajärjed tema teenistusalasele, halduslikule ja majanduslikule olukorrale. Nimelt, kuna töövabastus ei luba asjaomasel isikul töötada, siis ei ole teda võimalik tulemuslikult hinnata ja seega maksta talle tulemustasu või teda teenete alusel edutada. Kuna asjaomasele isikule ei anta ühtegi tööülesannet, võib ta lisaks viidata oma mittevaraliste õiguste rikkumisele ning ametikoha ja palgaastme vastavuse põhimõtte rikkumisele. Erinevalt ametist kõrvaldamise otsusest, mille kehtivusaeg on kuni kolm kuud, välja arvatud kriminaalasjades, ei olnud kolmanda ja neljanda otsuse kehtivusaeg ajaliselt piiratud. Nendes otsustes küll märgiti, et töövabastus on ajutine, ning täpsustati sisuliselt, et otsus kehtib kuni teatava tulevikus toimuva sündmuseni, nimelt Euroopa Pettustevastase Ameti juurdluse aruande koostamiseni. Kuid sellise sündmuse toimumise kuupäev ei olnud piisavalt selgelt kindlaksmääratav. Üldkohus tegi selle põhjal järelduse, et kolmandas ja neljandas otsuses on rikutud õiguskindluse põhimõtet.