62025CJ0313
EUROOPA KOHTU OTSUS (teine koda)
4. september 2025 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Eelotsuse kiirmenetlus – Sisserändepoliitika – Liikmesriigis ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmine – Direktiiv 2008/115/EÜ – Jõustunud tagasisaatmisotsuse täitmine – Artikkel 5 – Tagasi‑ ja väljasaatmise lubamatuse põhimõte – Lapse parimad huvid – Perekonnaelu – Artikkel 15 – Kinnipidamine väljasaatmise eesmärgil – Õiguspärasuse tingimuste täitmise kontrollimine – Liikmesriigi kohtu kohustus kontrollida tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtte ja muude direktiivi 2008/115 artiklis 5 nimetatud huvide järgimist – Kontrollimine omal algatusel – Euroopa Liidu põhiõiguste harta artiklid 6 ja 7, artikli 19 lõige 2, artikli 24 lõige 2 ja artikkel 47
Kohtuasjas C‑313/25 PPU [Adrar] (
i
),
mille ese on ELTL artikli 267 alusel rechtbank Den Haag, zittingsplaats Roermondi (Haagi esimese astme kohus, Roermondi kohtumaja, Madalmaad) 6. mai 2025. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 6. mail 2025, menetluses
GB
versus
Minister van Asiel en Migratie,
EUROOPA KOHUS (teine koda),
koosseisus: koja president K. Jürimäe (ettekandja), Euroopa Kohtu president K. Lenaerts teise koja kohtuniku ülesannetes, kohtunikud M. Gavalec, Z. Csehi ja F. Schalin,
kohtujurist: D. Spielmann,
kohtusekretär: ametnik A. Lamote,
arvestades kirjalikku menetlust ja 1. juuli 2025. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
GB, esindajad: advocaten N. den Ouden ja A. Hol,
–
Madalmaade valitsus, esindajad: M. H. S. Gijzen ja J. Langer,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: A. Baeckelmans, A. Katsimerou ja F. van Schaik,
olles 1. augusti 2025. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2008. aasta direktiivi 2008/115/EÜ ühiste nõuete ja korra kohta liikmesriikides ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmisel (ELT 2008, L 348, lk 98) artikli 5, artikli 13 lõigete 1 ja 2 ning artikli 15 tõlgendamist koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklitega 6 ja 7, artikli 19 lõikega 2, artikli 24 lõikega 2 ja artikliga 47.
2
Taotlus on esitatud Alžeeria kodaniku GB ja Minister van Asiel en Migratie (varjupaiga- ja rändeminister, Madalmaad) (edaspidi „minister“) vahelises kohtuvaidluses viimase otsuse üle pidada GB Alžeeriasse väljasaatmise eesmärgil kinni.
Õiguslik raamistik
Rahvusvaheline õigus
3
Genfis 28. juulil 1951 allkirjastatud pagulasseisundi konventsiooni (United Nations Treaty Series, 189. kd, lk 150, nr 2545 (1954)), mida on muudetud 31. jaanuaril 1967 New Yorgis sõlmitud pagulasseisundi protokolliga, artiklis 33 on sätestatud:
„1.   Osalisriik ei saada pagulast oma territooriumilt välja ega tagasi mis tahes viisil selle territooriumi piiridele, kus tema elu või vabadus on ohus mingisse rassi, rahvusesse või usku või sotsiaalsesse gruppi kuulumise või poliitiliste veendumuste tõttu.
2.   Sätet ei kohaldata pagulasele, kelle suhtes on põhjendatud kartus, et ta võib asetada ohtu riigi julgeoleku või kes on kohtuotsuse alusel mõistetud süüdi eriti raskes kuriteos ja on seetõttu ühiskonnaohtlik.“
Liidu õigus
4
Direktiivi 2008/115 põhjendustes 2, 4, 8, 16, 22 ja 24 on märgitud:
„(2)
4. ja 5. novembril 2004 Brüsselis toimunud Euroopa Ülemkogu kohtumisel nõuti tõhusat väljasaatmis- ja repatrieerimispoliitikat, mis põhineks ühistel nõuetel, et isikuid saaks tagasi saata inimlikult ja austades täielikult nende põhiõigusi ja väärikust.
[…]
(4)
Tuleb kehtestada selged, läbipaistvad ja õiglased eeskirjad, millega nähakse ette tõhus tagasisaatmispoliitika, mis on hästihallatava rändepoliitika vajalik osa.
[…]
(8)
Tõdetakse, et liikmesriikidel on seaduslik õigus ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmiseks, tingimusel et on olemas õiglased ja tõhusad varjupaigasüsteemid, mis täielikult järgivad mittetagasisaatmise põhimõtet.
[…]
(16)
Väljasaatmise eesmärgil kinnipidamise kasutamist tuleks piirata ja selle suhtes tuleks kohaldada proportsionaalsuse põhimõtet seoses võetud abinõude ja taotletavate eesmärkidega. Kinnipidamine on õigustatud ainult tagasisaatmise ettevalmistamiseks või väljasaatmise läbiviimiseks ja kui leebemate sunnimeetmete võtmine ei oleks piisav.
[…]
(22)
Vastavalt [ÜRO Peaassamblee 20. novembril 1989 vastu võetud] ÜRO lapse õiguste konventsioonile peaksid liikmesriigid käesoleva direktiivi rakendamisel esmatähtsaks pidama lapse parimaid huvisid. Vastavalt [Roomas 4. novembril 1950 alla kirjutatud] Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsioonile peaksid liikmesriigid käesoleva direktiivi rakendamisel esmatähtsaks pidama austust perekonnaelu vastu.
[…]
(24)
Käesolevas direktiivis austatakse põhiõigusi ja järgitakse iseäranis [hartas] tunnustatud põhimõtteid.“
5
Direktiivi artikli 3 „Mõisted“ punktides 4 ja 5 on sätestatud:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
4)
„tagasisaatmisotsus“ – haldus- või kohtuotsus või -akt, millega sätestatakse, et kolmanda riigi kodaniku riigisviibimine on ebaseaduslik ja kehtestatakse või sätestatakse tagasipöördumiskohustus;
5)
„väljasaatmine“ – tagasipöördumiskohustuse täitmine, eelkõige füüsiline transport liikmesriigist välja“.
6
Direktiivi artiklis 5 „Mittetagasisaatmine, lapse parimad huvid, perekonnaelu ja tervislik seisund“ on ette nähtud:
„Käesoleva direktiivi rakendamisel võtavad liikmesriigid nõuetekohaselt arvesse:
a)
lapse parimaid huve,
b)
perekonnaelu,
c)
asjaomase kolmanda riigi kodaniku tervislikku seisundit
ning järgivad mittetagasisaatmise põhimõtet.“
7
Direktiivi artikli 9 „Väljasaatmise edasilükkamine“ lõike 1 punktis a on sätestatud:
„Liikmesriigid lükkavad väljasaatmise edasi, kui:
a)
see oleks vastuolus mittetagasisaatmise põhimõttega […]“.
8
Direktiivi 2008/115 artikli 12 „Vorm“ lõike 1 esimeses lõigus on sätestatud:
„Tagasisaatmisotsused ja – kui need on väljastatud – sisenemiskeelud ning väljasaatmisotsused väljastatakse kirjalikult ning nendes põhjendatakse otsuse aluseks olevaid faktilisi ja õiguslikke asjaolusid ja esitatakse teave kättesaadavate õiguskaitsevahendite kohta.“
9
Direktiivi artikli 13 „Õiguskaitsevahendid“ lõigetes 1 ja 2 on ette nähtud:
„1.   Kolmanda riigi kodanikule võimaldatakse tõhusad õiguskaitsevahendid artikli 12 lõikes 1 osutatud tagasisaatmisega seotud otsuste vaidlustamiseks või nende läbivaatamise taotlemiseks pädevas kohtu- või haldusasutuses või pädevas organis, mis koosneb liikmetest, kes on erapooletud ja kelle sõltumatus on tagatud.
2.   Lõikes 1 nimetatud pädeval asutusel või organil on volitused vaadata läbi artikli 12 lõikes 1 osutatud tagasisaatmisega seotud otsused, sealhulgas võimalus nende täitmine ajutiselt peatada, välja arvatud juhul, kui siseriikliku õiguse kohaselt juba kohaldatakse ajutist peatamist.“
10
Direktiivi artikkel 15 „Kinnipidamine“ on sõnastatud järgmiselt:
„1.   Kui muid piisavaid, kuid leebemaid sunnimeetmeid ei ole konkreetsel juhul võimalik tulemuslikult kohaldada, võivad liikmesriigid kinni pidada ainult kolmanda riigi kodaniku, kelle suhtes kohaldatakse tagasisaatmismenetlust tagasisaatmise ettevalmistamiseks ja/või väljasaatmise läbiviimiseks, eelkõige kui:
a)
on olemas põgenemise oht või
b)
asjaomane kolmanda riigi kodanik hoiab kõrvale tagasisaatmise ettevalmistamisest või väljasaatmisest või takistab neid.
Iga kinnipidamine on võimalikult lühike ja see kestab ainult seni, kuni kestab väljasaatmise korraldamine, ning see viiakse ellu nõuetekohase hoolsusega.
2.   Kinnipidamise rakendamise otsustavad haldusasutused või kohtuorganid.
Kinnipidamine otsustatakse kirjalikult koos faktiliste ja õiguslike asjaolude esitamisega.
Kui kinnipidamise on otsustanud haldusasutused, liikmesriigid:
a)
näevad ette kas kinnipidamise õiguspärasuse kiire kohtuliku läbivaatamise võimalikult kiiresti alates kinnipidamise algusest;
b)
või annavad asjaomasele kolmanda riigi kodanikule õiguse taotleda menetlust, mille kohaselt tema kinnipidamise õiguspärasus vaadatakse võimalikult kiiresti kohtulikult läbi alates vastava menetluse käivitamisest. Sellisel juhul teavitavad liikmesriigid asjaomast kolmanda riigi kodanikku viivitamatult sellise menetluse taotlemise võimalusest.
Kui kinnipidamine on seadusvastane, vabastatakse asjaomane kolmanda riigi kodanik viivitamatult.
3.   Igal juhul vaadatakse kinnipidamine läbi mõistlike ajavahemike möödudes kas asjaomase kolmanda riigi kodaniku taotlusel või ex officio. Pikaajalise kinnipidamise korral toimub läbivaatamine kohtuasutuse järelevalve all.
4.   Kui ilmneb, et väljasaatmine ei ole enam mõistlik õiguslikel või muudel kaalutlustel või lõikes 1 sätestatud tingimused enam ei kehti, ei ole kinnipidamine enam õigustatud ning asjaomane isik vabastatakse viivitamatult.
5.   Kinnipidamine kestab seni, kuni on täidetud lõikes 1 sätestatud tingimused ning kuni see on vajalik eduka väljasaatmise tagamiseks. Iga liikmesriik sätestab kinnipidamise piiratud kestuse, mis ei tohi ületada kuut kuud.
6.   Liikmesriigid ei tohi lõikes 5 osutatud ajavahemikku pikendada, välja arvatud piiratud ajavahemiku puhul, mis ei ületa siseriikliku õiguse kohaselt veel kahteteist kuud, kui hoolimata nende mõistlikest jõupingutustest on tõenäoline, et väljasaatmise viibimise põhjuseks on:
a)
asjaomase kolmanda riigi kodaniku koostöö puudumine või
b)
kolmandatest riikidest vajalike dokumentide hankimise viibimine.“
Madalmaade õigus
11
23. novembri 2000. aasta välismaalaste seaduse täieliku reformi seaduse (wet tot algehele herziening van de Vreemdelingenwet; Stb. 2000, nr 495) põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis on artikli 59 lõike 1 punktis a sätestatud:
„Avaliku korra või riigi julgeoleku huvides võib [minister] riigis ebaseaduslikult viibiva välisriigi kodaniku tema [...] väljasaatmiseks kinni pidada.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
12
Alžeeria kodanik GB esitas 11. septembril 2024 Madalmaades rahvusvahelise kaitse taotluse. Ta ei ilmunud selle taotluse põhjuste väljaselgitamiseks korraldatud ärakuulamisele.
13
Minister lükkas taotluse 7. oktoobri 2024. aasta otsusega seega tagasi ilma seda sisuliselt läbi vaatamata. See otsus kehtib ka tagasisaatmisotsusena (edaspidi „tagasisaatmisotsus“). Kuna GB kaebust ei esitanud, on otsus lõplik.
14
Prantsusmaa ametiasutused andsid GB 26. märtsil 2025 Madalmaadele üle vastavalt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta määrusele (EL) nr 604/2013, millega kehtestatakse kriteeriumid ja mehhanismid selle liikmesriigi määramiseks, kes vastutab mõnes liikmesriigis kolmanda riigi kodaniku või kodakondsuseta isiku esitatud rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest (ELT 2013, L 180, lk 31).
15
Samal päeval esitas GB Madalmaades uue rahvusvahelise kaitse taotluse, mille tagajärjel peatati tagasisaatmisotsuse täitmine. Olles GB taotluse põhjenduste asjus ära kuulanud, teatas minister talle 7. aprillil 2025 oma kavatsusest jätta taotlus ilmselge põhjendamatuse tõttu rahuldamata. 9. aprillil 2025 võttis GB oma taotluse tagasi. Seega lõppes tagasisaatmisotsuse peatamine automaatselt.
16
Minister pidas 10. aprillil 2025 GB direktiivi 2008/115 artikli 15 alusel kinni, et valmistada ette tema tagasisaatmine või saata ta tagasisaatmisotsuse täitmisel välja Alžeeriasse. Enne tema paigutamist kinnipidamiskeskusse teatas GB, et esiteks kardab ta, et teda võidakse Alžeeriasse tagasipöördumisel karistada või kohelda ebainimlikult või alandavalt, ning et teiseks on ta 18. septembril 2024 Prantsusmaal sündinud lapse isa ja soovib tema eest hoolt kanda, kuigi ta ei ole enam seotud lapse emaga, kes on Prantsusmaa elamisluba omav Alžeeria kodanik.
17
16. aprillil 2025 esitas GB enda kinnipidamise peale kaebuse rechtbank Den Haag, zittingsplaats Roermondile (Haagi esimese astme kohus, Roermondi kohtumaja, Madalmaad), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus.
18
Sellel kohtul on tekkinud küsimus, kas liidu õiguse kohaselt peab ta kinnipidamise õiguspärasuse tingimuste täitmise kontrollimisel hindama seda, kas tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõttega ning muude direktiivi 2008/115 artiklis 5 nimetatud huvidega, eelkõige perekonnaelu ja lapse parimate huvidega, on vastuolus GB tagasisaatmisotsuse täitmiseks Alžeeriasse väljasaatmine. Madalmaade õiguse kohaselt ei ole tal õigust sellist hinnangut anda.
19
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab aga esimesena, et ta on ainus kohtuasutus, kes saaks hinnata, kas GB väljasaatmine Alžeeriasse on kooskõlas tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõttega ning direktiivi 2008/115 artiklis 5 nimetatud muude huvidega.
20
Nimelt ei hinnatud menetluse üheski etapis, kas GB väljasaatmine võiks olla selle põhimõtte ja nende huvidega vastuolus.
21
Eelkõige ei antud sellist hinnangut tagasisaatmisotsuse tegemisel, kuna GB ei osalenud tema rahvusvahelise kaitse taotluse põhjuste ärakuulamisel. Kuna GB ei esitanud selle otsuse peale kaebust, on see nüüd lõplik, ilma et oleks üldse analüüsitud tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtet ja muid direktiivi 2008/115 artiklis 5 nimetatud huve.
22
Seejärel tuleb märkida, et sellist hinnangut ei antud ka GB väljasaatmise eesmärgil kinnipidamise ajal, kuigi GB oli sisuliselt väitnud, et asjaolud on oluliselt muutunud, tuginedes ühelt poolt sellele, et Alžeeriasse tagasipöördumise korral esineb harta artikliga 4 keelatud kohtlemise oht, ja teiselt poolt oma lapse sünnile Prantsusmaal, kelle eest ta väidetavalt soovib hoolitseda.
23
Lõpuks ei saa tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtet ja muid direktiivi 2008/115 artiklis 5 nimetatud huve hinnata ka menetluse hilisemas etapis. Esiteks ei nõuaks tagasisaatmisotsuse täitmine riigisiseses õiguspraktikas uue – ei haldusakti ega kohtuotsuse – vastuvõtmist, mille käigus saaks sellise hinnangu anda. Teiseks ei ole Madalmaade õiguses ette nähtud iseseisvat õiguskaitsevahendit tagasisaatmisotsuse täitmise vaidlustamiseks. GB võib esitada kaebuse kavandatud ja ettevalmistatava tegeliku väljasaatmise peale alles siis, kui talle on teatavaks tehtud väljasaatmise kuupäev ja kellaaeg. See kaebus saaks siiski puudutada ainult tagasisaatmisotsuse täitmise korda ega annaks alust hinnata tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtet ega muid direktiivi 2008/115 artiklis 5 nimetatud huve.
24
Teisena leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et liidu õigus kohustab teda viima läbi tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtte ja muude direktiivi 2008/115 artiklis 5 nimetatud huvide ajakohastatud hindamise, et tagada GB‑le tõhus õiguskaitsevahend, õigus vabadusele ning selle põhimõtte ja nende huvide järgimine.
25
Sellega seoses rõhutab eelotsusetaotluse esitanud kohus esiteks, et selle direktiivi artikkel 5 kohustab liikmesriigi pädevat asutust järgima tagasisaatmismenetluse kõigis etappides tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtet. Kuid kolmanda riigi kodaniku kinnipidamine tema väljasaatmise eesmärgil on selle direktiivi kohaldamine ja kujutab endast seega seda etappi.
26
Teiseks on liidu seadusandja direktiivi 2008/115 artikli 9 lõike 1 punktis a ette näinud, et väljasaatmine tuleb edasi lükata, kui see on vastuolus tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõttega. Seega võivad varasem tagasisaatmisotsus ja väljasaatmise edasilükkamine eksisteerida koos, mistõttu ühe tagasisaatmisotsuse olemasolu, isegi kui see on lõplik, ei tohiks takistada selle kontrollimist, kas väljasaatmine on selle otsuse täitmisel kooskõlas tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõttega. Pealegi on tagasi- ja väljasaatmise keeld absoluutne.
27
Seevastu harta artiklis 7 ja artikli 24 lõikes 2 sätestatud põhiõigused ei ole absoluutsed õigused. Euroopa Kohtu praktikast tuleneb siiski, et nende õigustega võib olla vastuolus ka tagasisaatmisotsuse tegemine. Samamoodi võib nendega eelotsusetaotluse esitanud kohtu arvates vastuolus olla ka kolmanda riigi kodaniku väljasaatmine sellise otsuse täitmiseks.
28
Kolmandaks nõuab asjaomase kolmanda riigi kodaniku õigus tõhusale õiguskaitsevahendile ka seda, et kohus, kellel tuleb kontrollida, kas tagasisaatmisotsuse täitmiseks toimuva kinnipidamise õiguspärasuse tingimused on täidetud, saaks kontrollida, kas väljasaatmine on vastuolus tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtte ja muude direktiivi 2008/115 artiklis 5 nimetatud huvidega.
29
Neljandaks ei oleks väljasaatmise eesmärgil kinnipidamine õigustatud ega täidaks enam oma eesmärki, kui väljasaatmine ei saaks toimuda tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtte või selle direktiivi artiklis 5 nimetatud huvide tõttu. Sellisel juhul tuleb vastavalt nimetatud direktiivi artikli 15 lõikele 4 asjaomane isik viivitamatult vabastada. Seega on vaja enne kolmanda riigi kodaniku väljasaatmise eesmärgil kinnipidamist kontrollida, kas väljasaatmine on lubatud.
30
Neil asjaoludel otsustas rechtbank Den Haag, zittingsplaats Roermond (Haagi esimese astme kohus, Roermondi kohtumaja) menetluse peatada ning esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas direktiivi 2008/115 artiklit 5, artikli 13 lõikeid 1 ja 2 ning artiklit 15 koostoimes [harta] artikliga 6, artikli 19 lõikega 2 ja artikliga 47 tuleb tõlgendada nii, et kohtuasutus, kes kontrollib, kas järgitud on liidu õigusest tulenevaid kolmanda riigi kodaniku kinnipidamise õiguspärasuse tingimusi, peab – vajaduse korral omal algatusel – veenduma, et varem tehtud sellise tagasisaatmisotsuse täitmine, mille täitmiseks kolmanda riigi kodanik kinni peeti, ei ole vastuolus tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõttega?
2.
Kas direktiivi 2008/115 artiklit 5, artikli 13 lõikeid 1 ja 2 ning artiklit 15 koostoimes [harta] [artiklite 6 ja 7], artikli 24 lõikega 2 ning artikliga 47 tuleb tõlgendada nii, et kohtuasutus, kes kontrollib, kas järgitud on liidu õigusest tulenevaid kolmanda riigi kodaniku kinnipidamise õiguspärasuse tingimusi, peab – vajaduse korral omal algatusel – veenduma, et varem tehtud sellise tagasisaatmisotsuse täitmine, mille täitmiseks kolmanda riigi kodanik kinni peeti, ei ole vastuolus direktiivi 2008/115 artiklis 5 osutatud huvidega?“
Eelotsuse kiirmenetluse kohaldamise taotlus
31
Eelotsusetaotluse esitanud kohus esitas taotluse lahendada käesolev eelotsusetaotlus Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklis 23a ja Euroopa Kohtu kodukorra artiklis 107 ette nähtud eelotsuse kiirmenetluses.
32
Nendest sätetest tuleneb, et sellise menetluse kohaldamiseks peavad olema täidetud kaks kumulatiivset tingimust. Esiteks tuleb eelotsusetaotluses esitada tõlgendamisküsimused, mis puudutavad vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanevat ala, mis on EL toimimise lepingu kolmanda osa V jaotise ese. Teiseks peavad põhikohtuasja asjaolud, nagu neid on kirjeldanud eelotsusetaotluse esitanud kohus, olema põhjendatud kiireloomulisusega.
33
Esimese tingimuse kohta tuleb märkida, et käesolev eelotsusetaotlus puudutab direktiivi 2008/115 tõlgendamist ning see kuulub EL toimimise lepingu kolmanda osa V jaotisega reguleeritud valdkonda, mis puudutab vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanevat ala. Järelikult võib selle taotluse suhtes kohaldada eelotsuse kiirmenetlust.
34
Mis puudutab teist tingimust kiireloomulisuse kohta, siis tuleb märkida, et Euroopa Kohtu praktika kohaselt on see tingimus täidetud eelkõige juhul, kui põhikohtuasjas kõne all olevalt isikult on hetkel võetud vabadus ja tema vahi alla jätmine sõltub põhikohtuasja vaidluse lahendusest, kusjuures olgu täpsustatud, et selles osas tuleb asjaomase isiku olukorda hinnata selle kuupäeva seisuga, mil vaadatakse läbi eelotsusetaotluse kiirmenetluses lahendamise taotlus (4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Bouskoura, C‑387/24 PPU, EU:C:2024:868, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika, ning 19. juuni 2025. aasta kohtuotsus Kamekris, C‑219/25 PPU, EU:C:2025:456, punkt 26 ja seal viidatud kohtupraktika).
35
Käesoleval juhul nähtub esiteks eelotsusetaotlusest, et GB peeti 10. aprillil 2025 Alžeeriasse väljasaatmiseks kinni, mistõttu on temalt praegu võetud vabadus.
36
Teiseks on eelotsusetaotluse esitanud kohtu küsimuste eesmärk kindlaks teha, kas liidu õigus kohustab seda kohut hindama kinnipidamise õiguspärasuse tingimuste kohaselt seda, kas GB väljasaatmine Alžeeriasse on vastuolus tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtte ja muude direktiivi 2008/115 artiklis 5 nimetatud huvidega, mille korral peaks ta GB kinnipidamise lõpetama.
37
Neil asjaoludel otsustas Euroopa Kohtu teine koda 21. mail 2025 ettekandja-kohtuniku ettepanekul ja pärast kohtujuristi ärakuulamist rahuldada eelotsusetaotluse esitanud kohtu taotluse lahendada käesolev eelotsusetaotlus kiirmenetluses.
Eelotsuse küsimuste analüüs
Sissejuhatavad märkused
38
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on ELTL artikliga 267 kehtestatud menetlus Euroopa Kohtu ja liikmesriikide kohtute koostöö vahend, mille kaudu Euroopa Kohus annab liikmesriikide kohtutele liidu õiguse tõlgendusi, mida need kohtud menetluses olevate vaidluste lahendamiseks vajavad (vt 26. jaanuari 1990. aasta kohtumäärus Falciola, C‑286/88, EU:C:1990:33, punkt 7, ja 15. aprilli 2021. aasta kohtuotsus État belge (üleandmisotsusest hilisemad asjaolud), C‑194/19, EU:C:2021:270, punkt 21).
39
Samuti on väljakujunenud kohtupraktika kohaselt selles koostöömenetluses Euroopa Kohtu ülesanne anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule tarvilik vastus, mis võimaldaks viimasel pooleliolev kohtuvaidlus lahendada (vt 17. juuli 1997. aasta kohtuotsus Krüger, C‑334/95, EU:C:1997:378, punktid 22 ja 23). Seda arvestades peab Euroopa Kohus talle esitatud küsimuse vajaduse korral ümber sõnastama (vt 28. novembri 2000. aasta kohtuotsus Roquette Frères, C‑88/99, EU:C:2000:652, punkt 18, ja 3. juuni 2025. aasta kohtuotsus Kinsa, C‑460/23, EU:C:2025:392, punkt 34).
40
Oma küsimustega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt tõlgendada direktiivi 2008/115 artiklit 5, artikli 13 lõikeid 1 ja 2 ning artiklit 15 koostoimes harta mitme sättega.
41
Direktiivi 2008/115 artikli 13 lõigetes 1 ja 2 on muu hulgas ette nähtud, et asjaomasele kolmanda riigi kodanikule võimaldatakse tõhusad õiguskaitsevahendid direktiivi artikli 12 lõikes 1 osutatud tagasisaatmisega seotud otsuste, see tähendab tagasisaatmisotsuste ja vajaduse korral sisenemiskeelu otsuste ning väljasaatmisotsuste vaidlustamiseks.
42
Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotluse esitanud kohtu selgitustest siiski, et põhikohtuasja ese ei ole mitte tagasisaatmisotsuse või mõne muu tagasisaatmisega seotud otsuse õiguspärasus direktiivi 2008/115 artikli 13 lõigete 1 ja 2 tähenduses, vaid ebaseaduslikult riigis viibiva kolmanda riigi kodaniku kinnipidamine, et ta jõustunud tagasisaatmisotsuse täitmiseks riigist välja saata.
43
Mis puudutab aga ebaseaduslikult riigis viibiva kolmanda riigi kodaniku kinnipidamist direktiivi 2008/115 artikli 15 lõigete 1 ja 2 alusel, siis on artikli 15 lõike 2 kolmandas lõigus sätestatud Euroopa Liidu ühised õigusnormid kohtuliku kaitse kohta (vt selle kohta 8. novembri 2022. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (kinnipidamise kontroll omal algatusel), C‑704/20 ja C‑39/21, EU:C:2022:858, punkt 82).
44
Järelikult ei ole direktiivi 2008/115 artikli 13 lõiked 1 ja 2 põhikohtuasja lahendamisel asjakohased, mistõttu ei ole vaja neid tõlgendada.
Esimene küsimus
45
Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2008/115 artikleid 5 ja 15 koostoimes harta artikliga 6, artikli 19 lõikega 2 ja artikliga 47 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi kohus, kes peab kontrollima ebaseaduslikult riigis viibiva kolmanda riigi kodaniku väljasaatmise eesmärgil kinnipidamise õiguspärasust jõustunud tagasisaatmisotsuse täitmiseks, peab vajaduse korral omal algatusel analüüsima, kas selline väljasaatmine on vastuolus tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõttega.
46
Kõigepealt tuleb märkida, et direktiivi 2008/115 peamine eesmärk – nagu ilmneb ka direktiivi põhjendustest 2 ja 4 – on kehtestada tõhus väljasaatmis- ja repatrieerimispoliitika, austades täielikult asjaomaste isikute põhiõigusi ja väärikust (19. juuni 2018. aasta kohtuotsus Gnandi, C‑181/16, EU:C:2018:465, punkt 48; 22. novembri 2022. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (väljasaatmine – meditsiiniline kanep), C‑69/21, EU:C:2022:913, punkt 88, ja 17. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Ararat, C‑156/23, EU:C:2024:892, punkt 30).
47
Sellest järeldub, et kui liikmesriigid rakendavad direktiivi 2008/115, võttes sealhulgas kinnipidamismeetmeid ebaseaduslikult riigis viibiva kolmanda riigi kodaniku väljasaatmise ettevalmistamiseks, peavad nad järgima põhiõigusi, mis on sellele kodanikule hartaga tagatud (vt selle kohta 22. novembri 2022. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (väljasaatmine – meditsiiniline kanep), C‑69/21, EU:C:2022:913, punkt 89).
48
Neid sissejuhatavaid meeldetuletusi arvestades tuleb esimesena rõhutada, et kolmanda riigi kodaniku igasugune kinnipidamine direktiivi 2008/115 alusel tagasisaatmismenetluse raames pärast ebaseaduslikku riigis viibimist kujutab endast harta artiklis 6 sätestatud asjaomase isiku õiguse vabadusele rasket riivet (vt selle kohta 8. novembri 2022. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (kinnipidamise kontroll omal algatusel), C‑704/20 ja C‑39/21, EU:C:2022:858, punkt 72 ja seal viidatud kohtupraktika).
49
Nimelt seisneb kinnipidamismeede isiku paigutamises kindlaksmääratud kohta, kohustades teda püsivalt jääma piiratud ja kinnisele alale, eraldades ta ülejäänud elanikkonnast ja võttes temalt liikumisvabaduse (vt selle kohta 8. novembri 2022. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (kinnipidamise kontroll omal algatusel), C‑704/20 ja C‑39/21, EU:C:2022:858, punkt 73 ja seal viidatud kohtupraktika).
50
Kinnipidamismeetmete eesmärk direktiivi 2008/115 tähenduses ei ole aga viia läbi kriminaalmenetlust ega karistada kuritegude eest, vaid saavutada direktiiviga taotletavad eesmärgid tagasisaatmise valdkonnas (vt selle kohta 8. novembri 2022. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (kinnipidamise kontroll omal algatusel), C‑704/20 ja C‑39/21, EU:C:2022:858, punkt 74). Seega, kui ebaseaduslikult riigis viibiva kolmanda riigi kodaniku kinnipidamine on määratud väljasaatmise eesmärgil, on see mõeldud üksnes tagasisaatmismenetluse tõhususe tagamiseks ning sellel ei ole mingit karistuslikku eesmärki (vt selle kohta 10. märtsi 2022. aasta kohtuotsus Landkreis Gifhorn, C‑519/20, EU:C:2022:178, punkt 38).
51
Arvestades selle harta artiklis 6 sätestatud õiguse vabadusele riive raskust ja võttes arvesse selle õiguse olulisust, on liikmesriigi pädevatele ametiasutustele antud õigus kolmandate riikide kodanikke kinni pidada rangelt piiritletud. Seega võib kinnipidamismeedet määrata või pikendada üksnes kooskõlas üldiste ja abstraktsete õigusnormidega, mis sätestavad selle tingimused ja korra (vt selle kohta 10. märtsi 2022. aasta kohtuotsus Landkreis Gifhorn, C‑519/20, EU:C:2022:178, punkt 62, ning 8. novembri 2022. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (kinnipidamise kontroll omal algatusel), C‑704/20 ja C‑39/21, EU:C:2022:858, punkt 75).
52
Üldised ja abstraktsed õigusnormid, millega määratakse liidu ühiste normidena kindlaks ebaseaduslikult riigis viibiva kolmanda riigi kodaniku kinnipidamise õiguspärasuse tingimused direktiivi 2008/115 alusel, sealhulgas harta artikli 6 seisukohast, on sätestatud selle direktiivi artiklis 15 (vt selle kohta 8. novembri 2022. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (kinnipidamise kontroll omal algatusel), C‑704/20 ja C‑39/21, EU:C:2022:858, punktid 76 ja 77).
53
Direktiivi artikli 15 lõikes 1 on ette nähtud, et kui muid piisavaid, kuid leebemaid sunnimeetmeid ei ole konkreetsel juhul võimalik tulemuslikult kohaldada, võivad liikmesriigid kinni pidada ainult kolmanda riigi kodaniku, kelle suhtes kohaldatakse tagasisaatmismenetlust tagasisaatmise ettevalmistamiseks ja/või väljasaatmise läbiviimiseks, eelkõige juhul, kui on olemas põgenemise oht või kui asjaomane kolmanda riigi kodanik hoiab kõrvale tagasisaatmise ettevalmistamisest või väljasaatmisest või takistab neid. Iga kinnipidamine on võimalikult lühike ja kestab ainult seni, kuni kestab väljasaatmise korraldamine, ning see viiakse ellu nõuetekohase hoolsusega.
54
Kui ilmneb, et direktiivi 2008/115 artiklis 15 sätestatud kinnipidamise õiguspärasuse tingimused ei ole täidetud või ei ole enam täidetud, tuleb asjaomane isik viivitamata vabastada, nagu liidu seadusandja on direktiivi artikli 15 lõike 2 neljandas lõigus ja lõikes 4 sõnaselgelt märkinud (vt selle kohta 8. novembri 2022. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (kinnipidamise kontroll omal algatusel), C‑704/20 ja C‑39/21, EU:C:2022:858, punkt 79, ning 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Bouskoura, C‑387/24 PPU, EU:C:2024:868, punkt 44).
55
Nii vabastatakse esiteks vastavalt direktiivi 2008/115 artikli 15 lõike 2 neljandale lõigule asjaomane kolmanda riigi kodanik viivitamata, kui kinnipidamine ei ole seaduslik. Teiseks kehtib sama vastavalt selle direktiivi artikli 15 lõikele 4, kui ilmneb, et väljasaatmine ei ole enam mõistlik õiguslikel või muudel kaalutlustel või kui direktiivi artikli 15 lõikes 1 sätestatud tingimused ei ole enam täidetud.
56
Selleks et saaks asuda seisukohale, et „väljasaatmine on mõistlik“ direktiivi 2008/115 artikli 15 lõike 4 tähenduses, on vaja, et kinnipidamise õiguspärasuse hindamise ajal oleks tegelik väljavaade, et väljasaatmise saab tõesti korraldada direktiivi artikli 15 lõigetes 5 ja 6 ette nähtud tähtaegu järgides (vt selle kohta 30. novembri 2009. aasta kohtuotsus Kadzoev, C‑357/09 PPU, EU:C:2009:741, punkt 65, ja 5. juuni 2014. aasta kohtuotsus Mahdi, C‑146/14 PPU, EU:C:2014:1320, punkt 60), ilma et see oleks vastuolus „õiguslike kaalutlustega“ selle sätte tähenduses.
57
Järelikult peab liikmesriigi pädev asutus direktiivi 2008/115 artiklis 15 sätestatud kinnipidamise õiguspärasuse tingimuste alusel eelkõige kontrollima, kas ebaseaduslikult riigis viibiva kolmanda riigi kodaniku väljasaatmise mõistlik väljavaade on olemas või kas sellised õiguslikud kaalutlused välistavad tema väljasaatmise.
58
Mõistet „õiguslikud kaalutlused“ ei ole direktiivis 2008/115 määratletud. Arvestades selle tavatähendust, tuleb asuda seisukohale, et see hõlmab kõiki õigusnorme, mida liikmesriigid peavad riigis ebaseaduslikult viibiva kolmanda riigi kodaniku väljasaatmisel järgima.
59
Nagu leiavad ka kõik käesolevas kohtuasjas seisukohti esitanud pooled ja huvitatud isikud, on see nii direktiivi 2008/115 artikli 5 puhul, mis kujutab endast üldreeglit, mis on liikmesriikidele siduv niipea, kui nad seda direktiivi rakendavad.
60
Eelkõige kohustab direktiivi 2008/115 artikkel 5 liikmesriigi pädevat asutust järgima tagasisaatmismenetluse kõigis etappides tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtet, mis on põhiõigusena tagatud harta artikliga 18 koostoimes pagulasseisundi konventsiooni – mida on muudetud pagulasseisundi protokolliga – artikliga 33 ning harta artikli 19 lõikega 2 (22. novembri 2022. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (väljasaatmine – meditsiiniline kanep), C‑69/21, EU:C:2022:913, punkt 55, ja 17. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Ararat, C‑156/23, EU:C:2024:892, punkt 35).
61
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt keelab harta artikli 19 lõige 2 koostoimes harta artikliga 4 – olenemata sellest, milline on asjaomase isiku käitumine – absoluutses sõnastuses tagasisaatmise, väljasaatmise või väljaandmise riiki, kus seda isikut tõsiselt ohustab surmanuhtlus, piinamine või muu ebainimlik või alandav kohtlemine või karistus. Järelikult ei või liikmesriigid välismaalast tagasi saata, välja saata ega välja anda, kui on piisavalt alust arvata, et tal tekib sihtriigis tegelik oht, et talle saab osaks harta kahe sättega keelatud kohtlemine (17. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Ararat, C‑156/23, EU:C:2024:892, punkt 36 ja seal viidatud kohtupraktika).
62
Seega, kui on piisavalt alust arvata, et ebaseaduslikult riigis viibivat kolmanda riigi kodanikku ähvardab sihtriigis tegelik oht, et talle saab osaks harta nende sätetega keelatud kohtlemine, ei saa selle kodaniku suhtes kohaldada väljasaatmismeedet seni, kuni selline oht püsib, nagu on ka sõnaselgelt sätestatud direktiivi 2008/115 artikli 9 lõike 1 punktis a (vt selle kohta 22. novembri 2022. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (väljasaatmine – meditsiiniline kanep), C‑69/21, EU:C:2022:913, punktid 58 ja 59).
63
See on nii isegi juhul, kui asjaomase kolmanda riigi kodaniku suhtes on tehtud tagasisaatmisotsus, mida ta ei ole vaidlustanud ja mis on seega lõplik.
64
Nimelt peab liikmesriigi pädev asutus võtma tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtet arvesse kõigis menetluse etappides alates tagasisaatmisotsuse vastuvõtmisest kuni selle otsuse täitmise kohtuliku kontrollini (vt selle kohta 17. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Ararat, C‑156/23, EU:C:2024:892, punkt 46) ja seda – nagu ilmneb käesoleva kohtuotsuse punktist 61 – olenemata asjaomase kolmanda riigi kodaniku käitumisest ja muu hulgas sellest, kas ta vaidlustas selle otsuse.
65
Lisaks on liikmesriigid kohustatud võimaldama niisugusel kodanikul tugineda kõigile tagasisaatmisotsuse tegemise järel aset leidnud asjaolude muutustele, mis võivad oluliselt mõjutada tema olukorra hindamist eelkõige direktiivi 2008/115 artikli 5 seisukohast (vt selle kohta 17. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Ararat, C‑156/23, EU:C:2024:892, punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika).
66
Sellest järeldub, et kui liikmesriigi pädeval asutusel tuleb teha määrus ebaseaduslikult riigis viibiva kolmanda riigi kodaniku väljasaatmise eesmärgil võetud kinnipidamismeetme uuesti läbivaatamiseks või pikendamiseks, peab ta kontrollima, ega isiku väljasaatmine ei ole vastuolus tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõttega.
67
Teisena, mis puudutab kinnipeetud kolmandate riikide kodanike õigust tõhusale kohtulikule kaitsele, siis tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et harta artikli 47 kohaselt peavad liikmesriigid tagama liidu õiguskorrast tulenevate individuaalsete õiguste tõhusa kohtuliku kaitse (8. novembri 2022. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (kinnipidamise kontroll omal algatusel), C‑704/20 ja C‑39/21, EU:C:2022:858, punkt 81).
68
Seoses ebaseaduslikult riigis viibiva kolmanda riigi kodaniku kinnipidamisega direktiivi 2008/115 alusel väljendub see õigus direktiivi artikli 15 lõike 2 kolmandas lõigus, mille kohaselt tuleb juhuks, kui kinnipidamise on määranud haldusasutus, ette näha kinnipidamise õiguspärasuse kiire kohtulik kontroll kas kohtu omal algatusel või asjaomase isiku taotlusel (vt selle kohta 8. novembri 2022. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (kinnipidamise kontroll omal algatusel), C‑704/20 ja C‑39/21, EU:C:2022:858, punktid 82 ja 83).
69
Lisaks nõuab direktiivi 2008/115 artikli 15 lõige 3 – mis kohustab kinnipidamise jätkamise korral selle meetme korrapäraselt „mõistlike ajavahemike möödudes“ läbi vaatama, et kontrollida, kas kinnipidamise õiguspärasuse tingimused on jätkuvalt täidetud –, et kohus kontrolliks seda läbivaatamist pikaajalise kinnipidamise korral.
70
Liidu seadusandja on seega kehtestanud ühised menetlusnormid, mille eesmärk on tagada, et igas liikmesriigis on olemas kord, mis võimaldab pädeval kohtuasutusel vajaduse korral pärast omal algatusel kontrollimist vabastada asjaomane isik niipea, kui ilmneb, et tema kinnipidamine ei olnud või ei ole enam õiguspärane (8. novembri 2022. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (kinnipidamise kontroll omal algatusel), C‑704/20 ja C‑39/21, EU:C:2022:858, punkt 86).
71
Selleks et niisugune kaitsekord tagaks, et tõhusalt järgitakse rangeid tingimusi, millele peab vastama direktiivis 2008/115 nimetatud kinnipidamismeetme õiguspärasus, peab pädeval kohtuasutusel olema võimalik teha otsus kõigi nende faktiliste ja õiguslike asjaolude kohta, mis on selle õiguspärasuse kontrollimisel asjakohased. Selleks peab ta saama arvesse võtta esialgse kinnipidamise otsustanud haldusasutuse esitatud faktilisi asjaolusid ja tõendeid. Samuti peab tal olema võimalik arvesse võtta asjaolusid, tõendeid ja argumente, mida puudutatud isik võib talle esitada. Lisaks peab ta saama koguda kõiki muid otsuse tegemiseks olulisi tõendeid, kui ta seda vajalikuks peab. Tema kontrollipädevus ei tohi mingil juhul piirneda ainult andmetega, mille on esitanud haldusasutus (8. novembri 2022. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (kinnipidamise kontroll omal algatusel), C‑704/20 ja C‑39/21, EU:C:2022:858, punkt 87 ja seal viidatud kohtupraktika).
72
Arvestades seda, kuivõrd oluline on õigus vabadusele ning kui tõsiselt riivab seda õigust isikute kinnipidamine muudel põhjustel kui kriminaalmenetluse läbiviimiseks või kuritegude eest karistamiseks, ning liidu seadusandja kehtestatud ühistes nõuetes esile toodud kõrge kohtuliku kaitse nõuet, mis võimaldab järgida imperatiivse olemusega vajadust vabastada selline isik, kui tema kinnipidamise õiguspärasuse tingimused ei olnud või ei ole enam täidetud, peab pädev kohtuasutus arvesse võtma kõiki talle esitatud andmeid, sealhulgas faktilisi asjaolusid, mida on täiendatud ja selgitatud menetlustoimingute käigus, mida see asutus on pidanud riigisisese õiguse järgi vajalikuks läbi viia, ning nende andmete alusel vajaduse korral tuvastama liidu õigusest tuleneva õiguspärasuse tingimuse rikkumise, isegi kui asjaomane isik ei ole sellisele rikkumisele tuginenud. See kohustus ei mõjuta kohtuasutuse, kes kontrollib õiguspärasuse tingimust omal algatusel, kohustust paluda pooltel esitada selle tingimuse kohta oma seisukoht vastavalt võistlevuse põhimõttele (8. novembri 2022. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (kinnipidamise kontroll omal algatusel), C‑704/20 ja C‑39/21, EU:C:2022:858, punkt 88).
73
Neil asjaoludel ja võttes arvesse käesoleva kohtuotsuse punktides 54–66 esitatud põhjendusi, tuleb asuda seisukohale, et ebaseaduslikult riigis viibiva kolmanda riigi kodaniku kinnipidamise või kinnipidamise jätkamise kontrollimiseks pädev kohtuasutus peab vajaduse korral omal algatusel veenduma, et selle kodaniku väljasaatmine ei ole vastuolus tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõttega. Kui pädev kohtuasutus peaks jõudma järeldusele, et väljasaatmine on selle põhimõttega vastuolus, on ta vastavalt direktiivi 2008/115 artikli 15 lõike 2 neljandale lõigule ja lõikele 4 kohustatud selle kodaniku viivitamata vabastama.
74
Eeltoodust tuleneb samuti, et riigisisene õigusnorm või praktika, mille kohaselt saab tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtte järgimist kontrollida üksnes rahvusvahelise kaitse menetluse raames, on vastuolus direktiivi 2008/115 artiklitega 5 ja 15 koostoimes harta artikli 19 lõikega 2. Nimelt kohaldatakse seda direktiivi, sealhulgas selle artiklit 5, kõikide ebaseaduslikult riigis viibivate kolmandate riikide kodanike suhtes, sõltumata selle olukorra põhjustest (vt selle kohta 3. juuni 2021. aasta kohtuotsus Westerwaldkreis, C‑546/19, EU:C:2021:432, punkt 45, ning 17. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Ararat, C‑156/23, EU:C:2024:892, punktid 32 ja 40).
75
Seega ei saa – vastupidi seisukohale, mida Madalmaade valitsus Euroopa Kohtu istungil väljendas – GB‑lt nõuda, et ta esitaks rahvusvahelise kaitse taotluse, et tagada talle direktiivi 2008/115 artiklis 5 – koostoimes harta artikli 19 lõikega 2 – viidatud tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtte täielik järgimine (vt analoogia alusel 17. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Ararat, C‑156/23, EU:C:2024:892, punkt 41).
76
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 2008/115 artikleid 5 ja 15 koostoimes harta artikliga 6, artikli 19 lõikega 2 ja artikliga 47 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi kohus, kes peab kontrollima ebaseaduslikult riigis viibiva kolmanda riigi kodaniku väljasaatmise eesmärgil kinnipidamise õiguspärasust jõustunud tagasisaatmisotsuse täitmiseks, peab vajaduse korral omal algatusel analüüsima, kas selline väljasaatmine on vastuolus tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõttega.
Teine küsimus
77
Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2008/115 artikleid 5 ja 15 koostoimes harta artiklitega 6 ja 7, artikli 24 lõikega 2 ja artikliga 47 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi kohus, kes peab kontrollima ebaseaduslikult riigis viibiva kolmanda riigi kodaniku väljasaatmise eesmärgil kinnipidamise õiguspärasust jõustunud tagasisaatmisotsuse täitmiseks, peab vajaduse korral omal algatusel analüüsima, kas selline väljasaatmine on vastuolus selle direktiivi artikli 5 punktides a ja b viidatud lapse parimate huvide ja perekonnaeluga.
78
Sellega seoses tuleb meenutada, et esimesele küsimusele antud vastuse põhjendustest tuleneb, et kohus, kes on pädev kontrollima ebaseaduslikult riigis viibiva kolmanda riigi kodaniku kinnipidamist või kinnipidamise jätkamist direktiivi 2008/115 artikli 15 alusel, peab vajaduse korral omal algatusel tuvastama, et artiklis 15 sätestatud kinnipidamise õiguspärasuse tingimusi on rikutud. Nende õiguspärasuse tingimuste alusel peab ta muu hulgas kontrollima, kas selle kolmanda riigi kodaniku väljasaatmise mõistlik väljavaade on olemas, ilma et tema väljasaatmine oleks vastuolus õiguslike kaalutlustega.
79
Direktiivi 2008/115 artikkel 5, mis kujutab endast – nagu on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 59 – üldreeglit, mis on liikmesriikidele siduv niipea, kui nad seda direktiivi rakendavad, ja mis kuulub eelkõige „õiguslike kaalutluste“ hulka nimetatud direktiivi artikli 15 lõike 4 tähenduses, kohustab liikmesriike võtma nõuetekohaselt arvesse lapse parimaid huve, perekonnaelu ja asjaomase kolmanda riigi kodaniku tervislikku seisundit. Sama moodi nagu tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõtet tuleb neid huve tagasisaatmismenetluse kõigis etappides nõuetekohaselt arvesse võtta, olgu see siis tagasisaatmisotsuse, sissesõidukeelu otsuse või väljasaatmismeetme kohaldamise otsuse tegemise ajal (vt selle kohta 8. mai 2018. aasta kohtuotsus K. A. jt (perekonna taasühinemine Belgias), C‑82/16, EU:C:2018:308, punkt 104; 14. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (saatjata alaealise tagasisaatmine), C‑441/19, EU:C:2021:9, punkt 44; 22. novembri 2022. aasta kohtuotsus kohtuasjas Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (väljasaatmine – meditsiiniline kanep), C‑69/21, EU:C:2022:913, punkt 91, ja 27. aprilli 2023. aasta kohtuotsus M. D. (Ungarisse sisenemise keeld), C‑528/21, EU:C:2023:341, punktid 89–91) või siis väljasaatmise eesmärgil kinnipidamisel.
80
Sellest järeldub, et kinnipidamise õiguspärasuse tingimuste analüüsimisel tuleb pädeval kohtuasutusel vajaduse korral omal algatusel kontrollida esiteks, kas nende huvidega on vastuolus ebaseaduslikult riigis viibiva kolmanda riigi kodaniku kinnipidamine, ja teiseks, kas tema väljasaatmine jõustunud tagasisaatmisotsuse täitmiseks on nende huvidega vastuolus.
81
Seda tõlgendust kinnitab direktiivi 2008/115 artikli 5 eesmärk. Nimelt, nagu kinnitavad selle direktiivi põhjendused 22 ja 24, on selle artikli 5 eesmärk tagada direktiiviga kehtestatud tagasisaatmismenetluses mitme põhiõiguse austamine, sealhulgas õigus perekonnaelule ja lapse põhiõigused, mis on sätestatud vastavalt harta artiklites 7 ja 24. Sellest järeldub, et arvestades artikli 5 eesmärki, ei saa seda tõlgendada kitsalt (vt selle kohta 11. märtsi 2021. aasta kohtuotsus État belge (alaealise lapse vanema tagasisaatmine), C‑112/20, EU:C:2021:197, punkt 35).
82
Kuid erinevalt harta artikliga 4 tagatud kaitsest mis tahes ebainimliku ja alandava kohtlemise eest ei ole harta artiklitega 7 ja 24 tagatud õigused absoluutsed ja neid võib seega piirata harta artikli 52 lõikes 1 sätestatud tingimustel (22. veebruari 2022. aasta kohtuotsus Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (perekonna ühtsus – juba antud kaitse), C‑483/20, EU:C:2022:103, punkt 36).
83
Lisaks tuleb meenutada, et ebaseaduslikult riigis viibival kolmanda riigi kodanikul lasub lojaalse koostöö kohustus, mille kohaselt peab ta võimalikult kiiresti teavitama liikmesriigi pädevat asutust kõigist asjasse puutuvatest muutustest oma perekonnaelus (vt selle kohta 8. mai 2018. aasta kohtuotsus K. A. jt (perekonna taasühinemine Belgias), C‑82/16, EU:C:2018:308, punktid 103–105).
84
Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb teisele küsimusele vastata, et direktiivi 2008/115 artikleid 5 ja 15 koostoimes harta artiklitega 6 ja 7, artikli 24 lõikega 2 ja artikliga 47 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi kohus, kes peab kontrollima ebaseaduslikult riigis viibiva kolmanda riigi kodaniku väljasaatmise eesmärgil kinnipidamise õiguspärasust jõustunud tagasisaatmisotsuse täitmiseks, peab vajaduse korral omal algatusel analüüsima, kas selline väljasaatmine on vastuolus selle direktiivi artikli 5 punktides a ja b viidatud lapse parimate huvide ja perekonnaeluga.
Kohtukulud
85
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:
1.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. detsembri 2008. aasta direktiivi 2008/115/EÜ ühiste nõuete ja korra kohta liikmesriikides ebaseaduslikult viibivate kolmandate riikide kodanike tagasisaatmisel artikleid 5 ja 15 koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 6, artikli 19 lõikega 2 ja artikliga 47
tuleb tõlgendada nii, et
liikmesriigi kohus, kes peab kontrollima ebaseaduslikult riigis viibiva kolmanda riigi kodaniku väljasaatmise eesmärgil kinnipidamise õiguspärasust jõustunud tagasisaatmisotsuse täitmiseks, peab vajaduse korral omal algatusel analüüsima, kas selline väljasaatmine on vastuolus tagasi- ja väljasaatmise lubamatuse põhimõttega.
2.
Direktiivi 2008/115 artikleid 5 ja 15 koostoimes põhiõiguste harta artiklitega 6 ja 7, artikli 24 lõikega 2 ja artikliga 47
tuleb tõlgendada nii, et
liikmesriigi kohus, kes peab kontrollima ebaseaduslikult riigis viibiva kolmanda riigi kodaniku väljasaatmise eesmärgil kinnipidamise õiguspärasust jõustunud tagasisaatmisotsuse täitmiseks, peab vajaduse korral omal algatusel analüüsima, kas selline väljasaatmine on vastuolus selle direktiivi artikli 5 punktides a ja b viidatud lapse parimate huvide ja perekonnaeluga.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hollandi.
(
i
)	Kohtuasjal on väljamõeldud nimi. See ei vasta ühegi menetlusosalise tegelikule nimele.