Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
MACIEJ SZPUNAR
esitatud 21. mail 2026(1)
Kohtuasi C‑242/25
S,
T,
AS „SEB banka“
teine pool:
Latvijas Republikas Saeima
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Latvijas Republikas Satversmes tiesa (Läti konstitutsioonikohus))
Eelotsusetaotlus – Majandus- ja rahapoliitika – Rahapoliitika – Euroopa Keskpanga pädevusse kuuluvad valdkonnad – Liikmesriigi õigusakti eelnõu – Konsulteerimine Euroopa Keskpangaga – ELTL artikli 127 lõige 4 – Otsus 98/415 – Artikkel 4 – Järgimine liikmesriigi ametiasutuste poolt
I.      Sissejuhatus
1.        Käesolev Latvijas Republikas Satversmes tiesa (Läti konstitutsioonikohus) eelotsusetaotlus puudutab küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Keskpanga (EKP) õigust nõuda, et temaga konsulteeritaks EKP pädevusse kuuluvate riigisiseste õigusnormide vastuvõtmisel, ja annab Euroopa Kohtule võimaluse arendada oma kohtupraktikat liidu õiguses ette nähtud menetlusnõuet rikkudes vastu võetud riigisisese õigusakti mittekohaldatavuse kohta.
II.    Õiguslik raamistik
A.      Otsus 98/415/EÜ
2.        Käesolevas asjas on asjakohased sätted
nõukogu 29. juuni 1998. aasta otsuse 98/415/EÜ riikide ametiasutuste konsulteerimise kohta Euroopa Keskpangaga seoses õigusaktide eelnõudega(2) artiklid 2, 3 ja 4.
B.      Läti õigusnormid
1.      Põhiseadus
3.        Läti Vabariigi 15. veebruari 1992. aasta põhiseaduse(3) (Latvijas Republikas Satversme; edaspidi „põhiseadus“) artiklis 64 on sätestatud, et seadusandlik võim kuulub Seimile (Läti parlament) ja rahvale põhiseaduses ette nähtud korras ja ulatuses.
4.        Põhiseaduse artikli 70 kohaselt kuulutab riigi president seadused välja järgmiselt: „Seim (täpsemalt rahvas) on võtnud vastu ja Vabariigi President kuulutab välja järgmise seaduse: (seaduse tekst).“
5.        Põhiseaduse artiklis 71 on sätestatud riigi presidendi õigus nõuda seaduse uut arutamist: 10 päeva jooksul alates sellest, kui parlament on seaduse vastu võtnud, võib president parlamendi esimehele esitatava kirjaliku ja põhjendatud taotlusega nõuda seaduse uut arutamist. Kui parlament seadust ei muuda, ei või president teist korda vastuväiteid esitada.
2.      Parlamendi kodukord
6.        28. juuli 1994. aasta parlamendi kodukorra(4) (Saeimas kārtības rullis) artikli 114 lõikes 1 on sätestatud, et seaduseelnõu loetakse vastuvõetuks ja seega saab sellest seadus, kui seda on arutatud kolmel lugemisel ja see on saanud hääletusel osalenud Läti parlamendi
liikmete poolthäälte
enamuse.
3.      Tarbijakaitseseadus
7.        18. märtsi 1999. aasta tarbijakaitseseaduse(5) (Patērētāju tiesību aizsardzības likums) põhikohtuasja asjaoludele kohaldatava redaktsiooni artiklis 84 oli ette nähtud toetusmehhanism tarbijatele, kes on võtnud muutuva intressimääraga hüpoteeklaenu. See mehhanism seisnes peamiselt tarbijatele makstavas hüvitises, mis vastas osale nende makstud intressidest, mida rahastati krediidiasutustele ja teatavatele muudele üksustele kehtestatud tasust.
III. Asjaolud, menetlus ja eelotsuse küsimused
8.        Arvestades majapidamistel lasuvat suurt koormust, mis on tingitud laenumaksete suurenemisest ja tarbijahindade tõusust, mida on põhjustanud EURIBORi määra tõus ja inflatsioon, esitati 6. oktoobril 2023 Läti parlamendile tarbijakaitseseaduse muutmise seaduse eelnõu (Grozījumi Patērētāju tiesību aizsardzības likumā; edaspidi „seaduseelnõu“). Selle seaduseelnõu eesmärk oli täiendada eespool nimetatud seadust artikliga 84, lisades sellesse hüpoteeklaenuvõtjate toetamise mehhanismi. Läti parlament määras vastutavaks komisjoniks eelarve- ja finantsasjade (maksuasjade) komisjoni (Budžeta un finanšu (nodokļu) komisija; edaspidi „eelarvekomisjon“).
9.        Seaduseelnõu läbis parlamendis kolm lugemist ja seda arutati eelarvekomisjoni kolmeteistkümnel istungil, kus osalesid haldusasutuste ja asjasse puutuvat sektorit esindavate üksuste esindajad. Mitmel lugemisel vastu võetud seaduseelnõu versioonid erinevad üksteisest.
10.      Eelarvekomisjon vaatas seaduseelnõu läbi 30. novembril 2023 enne selle kolmandat ja viimast lugemist ja pöördus EKP poole, edastades talle kolmandale lugemisele eelnenud seaduseelnõu versiooni ja paludes keskpangal esitada selle kohta oma arvamus.
11.      EKP arvamust ei oodatud ära ning parlament kiitis 6. detsembril 2023 tarbijakaitseseaduse muutmise seaduse (Grozījumi Patērētāju tiesību aizsardzības likumā; edaspidi „vaidlusalune seadus“) kolmandal lugemisel heaks ja saatis selle väljakuulutamiseks riigi presidendile.
12.      EKP võttis 11. detsembril 2023 vastu ja avaldas arvamuse ajutise maksu kohta, mis kehtestatakse krediidiasutustele hüpoteeklaene võtvate laenusaajate kaitseks (CON/2023/42). Selles arvamuses suhtus EKP Läti Vabariigi ajutisse hüpoteeklaenuvõtjate kaitse tasusse ettevaatliku kriitikaga: ta hoiatas, et vaidlusalune seadus võib nõrgendada rahapoliitika mõju edasikandumist, vähendada pankade kasumlikkust ja kapitali, moonutada konkurentsi ning tekitada finantsstabiilsuse riske, ning soovitas enne seaduse vastuvõtmist läbi viia põhjalikum mõjuhinnang.
13.      20. detsembril 2023 arutati EKP arvamust eelarvekomisjoni istungil, kus osalesid samuti haldusasutuste ja asjasse puutuvat sektorit esindavate institutsioonide esindajad. Samal päeval kuulutas president vaidlusaluse seaduse välja ja see jõustus 1. jaanuaril 2024. Nii lisati artikkel 84 tarbijakaitseseadusesse.
14.      Nimetatud artikli kohaselt on krediidiasutustel ja mõnel teisel tarbijakrediiti pakkuval üksusel (edaspidi „maksustatavad maksukohustuslased“) kohustus tasuda maksu nimetusega hüpoteeklaenu võtva laenusaaja kaitse tasu (edaspidi „maks“). Samas oli nimetatud artiklis nähtud ette hüvitis, mis tuli tasuda hüpoteeklaene võtvatele laenusaajatele, kes täitsid nimetatud artiklis sätestatud tingimused, ja mis kattis osa nende tasutavast intressist. Maksustatavatel maksukohustuslastel oli kohustus arvutada välja asjaomane hüvitis iga hüpoteeklaenu saaja kohta, kellel oli õigus hüvitist saada, ja esitada see teave riigi maksuametile (Valsts ieņēmumu dienestsile; edaspidi „maksuamet“). Maksuamet tasus hüvitise korra kvartalis asjaomaste laenusaajate kontole, kasutades selleks maksust saadavaid vahendeid.
15.      Selle seadusega kehtestatud korda rakendati kuni 31. detsembrini 2024.
16.      Lätis registreeritud krediidiasutus SEB banka ja kaks isikut (S ja T) pöördusid
Latvijas Republikas Satversmes tiesasse (konstitutsioonikohus), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus, väites, et vaidlusalune seadus on põhiseadusega vastuolus eelkõige seetõttu, et see rikub seadusandliku menetluse reeglite järgimise põhimõtet. Nad väidavad, et Läti parlament ei täitnud kohustust konsulteerida enne vaidlusaluse seaduse vastuvõtmist EKP‑ga.
17.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib esiteks teada, kas liidu õigusega liikmesriigi ametiasutusele pandud kohustus konsulteerida vajalikus etapis
EKP‑ga on täidetud, kui liikmesriigi parlament võtab seaduse vastu enne EKP arvamuse saamist, kuid on olemas menetlus, mis võimaldab parlamendil seda seadust enne selle vastuvõtmist ja jõustumist uuesti arutada. Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib teiseks juhiseid selle kohta, kas ELTL artikli 127 lõikes 4 ette nähtud EKP‑ga konsulteerimise kohustuse, mida tuleb täita vajalikus etapis otsuse 98/415 artikli 4 tähenduses, võimalikku rikkumist tuleb käsitada liidu õiguse rikkumisena, mille tõttu ei ole võimalik liikmesriigis vastu võetud õigusnorme kohaldada. Sellega seoses märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et ta on korduvalt tunnistanud, et üksnes olulised menetlusõiguse rikkumised võivad muuta riigisisese õigusnormi õigusvastaseks. Ta märgib, et Euroopa Kohtu praktikas ei ole veel selgitatud, millised tagajärjed tulenevad liikmesriigi õigusaktide kohaldatavusele EKP‑ga vajalikus etapis konsulteerimata jätmisest. Kui Euroopa Kohus peaks otsustama, et EKP‑ga vajalikus etapis konsulteerimise kohustuse täitmata jätmine kujutab endast olulist menetlusnormi rikkumist, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus kolmandaks teada, kas õiguskindluse ja liidu õiguse esimuse põhimõtteid tuleb tõlgendada nii, et Latvijas Republikas Satversmes tiesa (konstitutsioonikohus) võib oma otsuses määrata, et vaidlusalustel sätetel säilib nende kehtivusaja jooksul õiguslik toime.
18.      Neil asjaoludel esitas Latvijas Republikas Satversmes tiesa (Läti konstitutsioonikohus) 31. märtsi 2025. aasta
kohtumäärusega, mis saabus Euroopa Kohtu kantseleisse samal päeval, Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas [ELTL] artikli 127 lõiget 4 ja
[otsuse 98/415] artiklit 4 tuleb tõlgendada nii, et neis sätestatud liikmesriigi ametiasutuse kohustus konsulteerida vajalikus etapis
[EKP‑ga] on täidetud, kui liikmesriigi parlament võtab seaduse vastu enne [EKP] arvamuse saamist, aga on olemas menetlus, mille raames saab nimetatud seadust enne selle väljakuulutamist ja jõustumist parlamendis uuesti arutada?
2.      Juhul, kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis kas tuleb asuda seisukohale, et [ELTL] artikli 127 lõike 4 ja [otsuse 98/415] artikli 4 rikkumine on oluline menetlusnormi rikkumine, mille tõttu ei saa kohaldada riigisiseseid õigusnorme, mille vastuvõtmisel on rikutud liidu õigust?
3.      Juhul, kui vastus teisele küsimusele on jaatav, siis kas liidu õiguse esimuse ja õiguskindluse põhimõtteid tuleb tõlgendada nii, et [Latvijas Republikas] Satversmes tiesa ([…]
konstitutsioonikohus) võib oma otsuses otsustada, et vaidlusalustel sätetel säilib nende kehtivuse ajal õiguslik toime?“
19.      Kirjalikud seisukohad esitasid SEB banka, Läti ja Portugali valitsus, EKP ning Euroopa Komisjon. Kõik nimetatud pooled osalesid 27. jaanuari 2026. aasta kohtuistungil.
IV.    Hinnang
A.      Sissejuhatavad märkused
20.      Sissejuhatuseks sooviksin lühidalt asetada eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluse konteksti ning selgitada eelotsusetaotluse esitanud kohtu menetluses esitatud küsimuste tekkimise tagamaid.
21.      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on hinnata, kas tarbijakaitseseaduse artiklis 84 hüpoteeklaene võtvatele laenusaajatele ette nähtud toetusmehhanism on kooskõlas Läti põhiseaduse artikliga 1, põhiseaduse artikli 91 esimeses lauses sätestatud põhimõttega, et kõik on seaduse ees võrdsed, ja põhiseaduse artikli 105 esimese kuni kolmanda lausega tagatud omandiõigusega.
22.      SEB banka ning S ja T väidavad sellega seoses, et Läti tarbijakaitseseaduse artikkel 84 kujutab endast omandiõiguse piirangut ja erinevat kohtlemist, mida ei ole seaduses ette nähtud.(6) Nad väidavad, et tarbijakaitseseaduse nimetatud artiklit ei võetud vastu nõuetekohaselt, kuna Läti parlament ei konsulteerinud väidetavalt seaduses sisalduva korra osas seadusandliku protsessi vajalikul etapil EKP‑ga. SEB banka ning
S ja T
leiavad, et rikutud on liidu esmase ja teisese õiguse asjakohaseid sätteid: ELTL artikli 127 lõige 4 ja artikli 282 lõiget 5, protokolli (nr 4) Euroopa Keskpankade Süsteemi ja Euroopa Keskpanga põhikirja kohta (edaspidi „EKPSi ja EKP põhikiri“) artiklit 4 ja otsuse 98/415 artikli 2 lõiget 1 ja artiklit 4.
23.      Kuna omandiõiguse piirangu ja erineva kohtlemise õiguslikku alust ei ole väidetavalt kehtestatud nõuetekohaselt, on
eelotsusetaotluse esitanud kohus pöördunud Euroopa Kohtu poole. Kõik kolm küsimust on seotud riigisisese seadusandliku menetlusega ja kohustusega konsulteerida EKP‑ga. Need ei puuduta aga sisulist küsimust, kas omandiõigust on rikutud.
24.      Institutsioon, kes koostas seaduse, mille põhiseadusele vastavus on kahtluse alla seatud, on Läti parlament. Sellel institutsioonil on loomulikult oluline osa käesoleva kohtuasja konkreetses menetluses, milleks on hinnata kooskõla riigi põhiseadusega.
25.      Liikmesriigi konstitutsioonikohtuna, kes teostab põhiseaduslikkuse kontrolli, soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada mitte ainult seda, kas Läti parlament on rikkunud liidu õiguse sätteid (esimene küsimus), vaid kui see on nii, siis millised on sellise rikkumise õiguslikud tagajärjed (teine küsimus). Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on konstitutsioonikohtuna õigus tunnistada riigisisese õiguse säte põhiseadusega vastuolus olevaks, kuigi selle õiguse teostamine sõltub
liidu õigusest tulenevatest õiguslikest tagajärgedest, kui neid seal ette nähtud on. Ainult juhul, kui liidu õigusest tulenev kohustus seisneb selles, et (tavalised) liikmesriigi kohtud on kohustatud jätma vaidlusaluse seaduse kohaldamata, võib eelotsusetaotluse esitanud kohus tunnistada selle seaduse põhiseadusega vastuolus olevaks.
Seetõttu soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teises küsimuses teada, kas liikmesriigi kohus peab keelduma kohaldamast riigisiseseid õigusnorme, mis on vastu võetud liidu menetlusõiguse sätteid rikkudes.
B.      Esimene küsimus
26.      Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas olukorras, mis kuulub EKP „pädevusse“, tuleb ELTL artikli 127 lõiget 4 ja otsuse 98/415 artiklit 4 tõlgendada nii, et kohustus konsulteerida nende sätete alusel EKP‑ga õigusakti eelnõu üle on täidetud olukorras, kus liikmesriigi parlament võtab seaduse vastu enne EKP arvamuse saamist, kui on olemas riigisisene menetlus, mille kohaselt võib seadust enne selle vastuvõtmist ja jõustumist parlamendis uuesti
arutada.
27.      Selleks et esitada Euroopa Kohtule ettepanek sellele küsimusele vastamiseks, sooviksin kõigepealt selgitada EKP‑ga konsulteerimise menetlust riigisiseste seadusandlike menetluste puhul ja seejärel analüüsin, kas käesolevas asjas on seda menetlust järgitud.
1.      Kohustus konsulteerida EKP‑ga vastavalt ELTL artikli 127 lõikele 4 ja muudele sätetele
28.      EKP on üks Euroopa Liidu seitsmest institutsioonist(7) ning sellega seotud peamised sätted on ette nähtud EL toimimise lepingus ning EKPSi ja EKP põhikirjas. Selleks on ELTL artikli 127 lõikes 1 sätestatud, et EKPSi esmane eesmärk on säilitada hindade stabiilsus ning et ilma et see piiraks seda eesmärki, toetab EKPS liidu üldist majanduspoliitikat, selleks et kaasa aidata liidu eesmärkide saavutamisele, nagu need on esitatud ELL artiklis 3. ELTL artikli 127 lõikes 2 on ette nähtud
EKPSi põhiülesanded, milleks on: liidu rahapoliitika määratlemine ja rakendamine, välisvaluutatehingute sooritamine,(8) liikmesriikide ametlike välisvaluutareservide hoidmine ja haldamine ning maksesüsteemide tõrgeteta toimimise edendamine.
29.      Kolm esmase õiguse sätet, mis on sõnastatud peaaegu identselt(9), näevad ette kohustusliku konsulteerimise EKP‑ga liidu ja liikmesriikide õigusaktide eelnõude üle: ELTL artikli 127 lõige 4, EKPSi ja EKP põhikirja artikkel 4 ning ELTL artikli 282 lõige 5. Lisaks näeb täiendavaid üksikasju nimetatud konsulteerimismenetluse kohta ette teisese õiguse säte: otsuse 98/415 artikkel 4.
a)      ELTL artikli 127 lõige 4: üldine menetlus ja põhjendus
30.      ELTL artikli 127 lõikes 4 on sätestatud kohustuslik(10) konsulteerimine EKP‑ga kõigi liidu õigusaktide eelnõude(11) puhul ning liikmesriikide ametiasutuste poolt iga tema pädevusse kuuluva õigusakti eelnõu(12) puhul. Mis puudutab konkreetselt konsulteerimist liikmesriikide ametiasutuste poolt, siis täpsustatakse, et see peab toimuma nendes piirides ja tingimustel, mis nõukogu vastavalt ELTL artikli 129 lõikes 4 sätestatud menetlusele kindlaks määrab. EKPSi ja EKP põhikirja artikkel 4 „Nõuandvad funktsioonid“ kordab sõna-sõnalt ELTL artikli 127 lõiget 4. Samamoodi on ELTL artikli 282 lõikes 5 sätestatud, et Euroopa Keskpangaga konsulteeritakse tema pädevusvaldkondades kõigi ettepanekute üle, mis on tehtud liidu õigusaktide ja riigi tasandi õigusaktide vastuvõtmiseks, ning Euroopa Keskpank võib nende kohta arvamusi esitada. Mõistan ELTL artikli 282 lõiget 5 deklaratiivse iseloomuga sättena, kuivõrd see ainult kordab – ehkki ebatäpselt(13) – seda, mis on juba sätestatud ELTL artikli 127 lõikes 4.(14) Seetõttu viitan edaspidi esmase õiguse osas ainult ELTL artikli 127 lõikele 4.
31.      Sellel, et liidu institutsioonidel ja liikmesriikide ametiasutustel on kohustus konsulteerida, on kaks eesmärki: sellega tagatakse, et (i) EKP eriteadmisi võetakse arvesse asjakohastes liidu ja liikmesriikide õigusaktides, ning et (ii) EKPd teavitatakse varakult kõikidest teda puudutavatest õigusliku olukorra muutustest.(15) Seadusandja saab kasu EKP kõrgetasemelisest asjatundlikkusest,(16) mis aitab parandada õigusaktide kvaliteeti tervikuna.(17)
32.      Lisaks ja laiemas kontekstis mõistan samuti ELTL artikli 127 lõiget 4 nii, et selle eesmärk on kaitsta EKP eesõigusi ja pädevusi. EKP tuleb asetada olukorda, kus ta saab tagada, et tema pädevust ei kahjustata. Sel põhjusel on EKP‑l tegelik õigus avaldada arvamust, millega kaasneb liidu ja liikmesriigi seadusandja konsulteerimiskohustus.
33.      Nüüd ELTL artikli 127 lõike 4 teises taandes sätestatu alusel kehtestas nõukogu oma otsusega EKP arvamuse avaldamise õiguse piirid ja tingimused.
b)      Otsus 98/415: menetluse üksikasjad
34.      Järgitava menetluse kohta näeb otsus 98/415 ette järgmist.
35.      Esiteks, kuna liikmesriikidel on üldine kohustus tagada otsuse 98/415 tõhus täitmine, peavad nad tagama, et EKP‑ga konsulteeritakse vajalikul etapil, mis võimaldab õigusakti eelnõu algatanud asutusel võtta enne sisulise otsuse tegemist arvesse EKP arvamust. EKP arvamusest teavitatakse õigusakti vastuvõtvat asutust, kui tegemist pole asjaomaseid õigusakte ette valmistanud asutusega.(18)
36.      Sellega seoses märgin, et otsuses 98/415 tehakse selget vahet õigusakti eelnõu algatanud asutuse ja õigusakti vastuvõtva asutuse vahel. Selline eristus järgib mis tahes (liikmesriigi) seadusandliku menetluse loogikat. Kuigi ütlematagi on selge, et seadusandja menetluste üldist korraldust otsuse kontekstis reguleerib liikmesriigi konstitutsiooniõigus ja et riigisisesed menetlused võivad märkimisväärselt erineda, võib tõdeda, et algatanud ja vastuvõtva asutuse vahel tehakse alati vahet. Tegelikult eristatakse õigussüsteemides ühel või teisel moel tavaliselt asutusi, kes algatavad(19) ja võtavad vastu(20) õigusakte.(21)
37.      Järeldan otsuse 98/415 artiklist 4, et konsulteerimine EKP‑ga peab toimuma seadusandliku menetluse võimalikult varases etapis, st hetkel, mil õigusakti eelnõu algatanud asutus on koostanud esimese eelnõu, mis edastatakse seejärel õigusakti vastuvõtvale asutusele, tavaliselt esimeseks lugemiseks. See võimaldab EKP‑l oma arvamuse kaudu kõige paremini sisuliselt mõjutada riigisisest seadusandlikku menetlust.
38.      Teiseks on EKP kohe pärast õigusakti eelnõu saamist kohustatud teatama konsulteerivale asutusele, kas selline säte kuulub EKP arvates tema pädevusse.(22)
39.      Kolmandaks võivad õigusakte ettevalmistavad liikmesriikide ametiasutused, kui nad peavad seda vajalikuks, kehtestada EKP‑le arvamuse esitamiseks tähtaja, mis ei tohi olla lühem kui üks kuu alates kuupäevast, mil EKP president sellise teate saab.(23) Äärmise kiireloomulisuse korral võib seda tähtaega lühendada, mille korral peab konsulteeriv asutus esitama kiireloomulisuse põhjused.(24) EKP võib piisava ajavaruga nõuda selle tähtaja pikendamist täiendavalt kuni nelja nädala võrra; seda nõudmist ei tohi konsulteeriv asutus põhjendamatult tagasi lükata.(25) Tähtaja möödumisel ei takista arvamuse puudumine konsulteeriva liikmesriigi ametiasutuse edasist tegutsemist; kui EKP arvamus saadakse pärast tähtaja möödumist, tuleb liikmesriikidel sellest olenemata tagada, et sellest teavitatakse liikmesriigi asutusi.(26)
c)      EKP „pädevused“
40.      Nagu juba tuvastatud, tuleneb EKP‑ga konsulteerimise kohustus käsitletava
teema sisust. EKP „pädevuste“ määratlemise lähtepunkt on ELTL artikli 127 lõiked 1 ja 2 ning EKPSi ja EKP põhikirja artiklid 3–12. ELTL artikli 127 lõike 1 kohaselt on EKPS põhieesmärk säilitada hindade stabiilsus. Ilma et see piiraks selle eesmärgi taotlemist, peab EKPS toetama ka liidu üldist majanduspoliitikat. ELTL artikli 127 lõikes 2 on loetletud EKPSi põhiülesanded, milleks on liidu rahapoliitika määratlemine ja rakendamine,
välisvaluutatehingute sooritamine, liikmesriikide ametlike välisvaluutareservide hoidmine ja haldamine ning maksesüsteemide tõrgeteta toimimise edendamine.
41.      Lisaks on otsuse 98/415 artikli 2 lõikes 1 määratletud EKP pädevused, milleks on eriti: valuutaküsimused (esimene taane), maksevahendid (teine taane), riikide keskpangad (kolmas taane), raha-, finants-, pangandus-, maksesüsteemide ja maksebilansi statistika kogumine, koostamine ja levitamine (neljas taane), makse- ja arveldussüsteemid (viies taane), finantsinstitutsioonidele kohaldatavad reeglid, kuivõrd need mõjutavad oluliselt finantsinstitutsioonide ja turgude stabiilsust (kuues taane).
2.      Käesolev kohtuasi: konsulteerimiskohustust ei ole täidetud
42.      Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kohaldada kõnealuste õigusnormide väljapakutud tõlgendust tema menetluses olevale kohtuasjale. Siiski võin eelotsusetaotluses ja Euroopa Kohtus toimunud menetluse käigus esitatud teabe põhjal teha järgmisi oletusi, et eelotsusetaotluse esitanud kohut selles osas juhendada.
43.      Esiteks tuleb rõhutada, et riigisiseses menetluses ei vaielda küsimuse üle, kas Läti tarbijakaitseseaduse artikkel 84 kuulub EKP pädevusse. Läti Parlament ei kahtle selles, et tal oli kohustus EKP‑ga konsulteerida.(27)
44.      Teiseks selgitati kohtuistungil Läti valitsuse poolt muu hulgas, et Läti põhiseaduse kohaselt on eelarvekomisjon otsuse 98/415 artikli 3 lõike 1 alusel õigusakte ettevalmistav asutus.
45.      Kolmandaks ei järginud eelarvekomisjon otsuse 98/415 artiklit 4, mis kohustab liikmesriike võtma selle otsuse tõhusa järgimise tagamiseks vajalikud meetmed. Tõepoolest, eelarvekomisjon ei taganud otsuse 98/415 artikli 4 teise lause kohaselt, et EKP‑ga konsulteeritaks „vajalikul etapil, mis võimaldab õigusakti eelnõu algatanud asutusel enne sisuliste otsuste langetamist arvesse võtta EKP arvamust.” Samuti ei määranud eelarvekomisjon EKP arvamuse esitamise tähtaega, rikkudes seega otsuse 98/415 artikli 3 mõtet.
46.      Seega võin praeguses etapis järeldada, et eelarvekomisjon ei järginud otsuse 98/415 artiklit 4.
47.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib sisuliselt teha kindlaks, kas selline rikkumine on käesoleva juhtumi puhul ebaoluline või kas seda on võimalik heastada, st kui on olemas menetlus, mille raames võib kõnealuse seaduse enne selle vastuvõtmist ja jõustumist parlamendile uueks arutamiseks esitada. Samamoodi väidab Läti valitsus, et EKP‑ga konsulteerimise kohustus on täidetud, kuna president oleks võinud otsustada seaduse uueks arutamiseks tagasi saata, kuid otsustas seda mitte teha.
48.      Tuletan meelde, et Läti konstitutsiooniõiguse kohaselt võib president, kes kuulutab seadused ametlikult välja pärast nende vastuvõtmist parlamendis, saata kümne päeva jooksul alates sellest, kui Läti parlament seaduse vastu võtab, parlamendi esimehele esitatud motiveeritud otsusega seaduse uuesti arutamiseks. Kui aga parlament seadust ei muuda, ei või president teist korda vastuväiteid esitada.(28)
49.      Olen seisukohal, et in abstracto ei saa eespool kirjeldatud põhiseaduslik säte heastada EKP‑ga konsulteerimise kohustuse rikkumist seadusandlikus menetluses. ELTL artikli 127 lõige 4 kohustab liikmesriikide ametiasutusi konsulteerima EKP‑ga iga tema pädevusse kuuluva õigusakti eelnõu puhul. Olen eespool väitnud, et konsulteerimine peab toimuma esimeses võimalikus etapis, st siis, kui eelnõu esitatakse esimest korda Läti parlamendile. Kuid isegi ELTL artikli 127 lõike 4 leebema tõlgendamise korral oleks mul võimatu ette kujutada, et seaduse säte oleks ikkagi eelnõu, kui Läti parlament on selle lõplikult vastu võtnud. Teisisõnu, kui tekst on piltlikult öeldes parlamendist lahkunud, et president selle välja kuulutaks, ei ole see seadus enam „seaduseelnõu“ ELTL artikli 127 lõike 4 teise taande ja otsuse 98/415 artikli 1 tähenduses. Kui EKP‑ga ei ole konsulteeritud ajaks, mil Läti parlament on seaduse vastu võtnud, on neid sätteid rikutud.
50.      Minu arvates ei viidata enam „eelnõule“, kui pädev seadusandja on õigusakti ametlikult vastu võtnud, isegi kui seda veel välja ei kuulutata ja see veel ei kehti. Läti põhiseaduse artiklist 64(29) järeldan, et seadusandja on Läti parlament, mitte president.
51.      Sellest järeldub ka, et käesoleval juhul ei järgitud konkreetselt ELTL artikli 127 lõiget 4 ja otsust 98/415. Tuleb meeles pidada, et olles saatnud seaduseelnõu EKP‑le alles 30. novembril 2023, enne selle kolmandat ja viimast lugemist, ootamata ära EKP arvamust, võttis Läti parlament vaidlusaluse seaduse kolmandal lugemisel vastu. Seejärel saatis ta seaduse presidendile välja kuulutamiseks. Asjaolu, et pärast EKP arvamuse saamist 11. detsembril 2023 arutas parlamendi eelarvekomisjon seda arvamust, ei muuda seda järeldust. Tegelikult näitab see, et juba vastu võetud teksti arutas uuesti parlament (parlamendi üksus) ja mitte president. Lisaks ei ole vaja suurt kujutlusvõimet, et oletada, et mis puudutab ajakava, siis oli Läti parlament suure ajalise surve all, kuna ta soovis, et seadus jõustuks 2023. aasta lõpuks.
3.      Esimese küsimuse vastuse ettepanek
52.      Menetlusnormide legitiimsus tuleneb nende rangest kohaldamisest. Lõppkokkuvõttes teenib see õiguskindluse eesmärki ja üldisemalt õigusriigi põhimõtet. Nende kaalutluste põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku otsustada, et käesolevas asjas käsitletavaid menetlusnorme on rikutud.
53.      Teen ettepaneku vastata esimesele küsimusele nii, et ELTL artikli 127 lõiget 4 ja otsuse 98/415 artiklit 4 tuleb tõlgendada nii, et olukorras, mis kuulub EKP „pädevusse“, ei ole kohustus konsulteerida nende sätete alusel EKP‑ga õigusakti eelnõu üle täidetud olukorras, kus liikmesriigi parlament võtab seaduse vastu enne EKP arvamuse saamist, kui on olemas riigisisene menetlus, mille kohaselt võib kõnealuse seaduse esitada enne selle vastuvõtmist ja jõustumist parlamendile
uueks
arutamiseks.
C.      Teine küsimus
54.      Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas ELTL artikli 127 lõiget 4 ja otsuse 98/415 artiklit 4 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi kohus peab jätma kohaldamata riigisisesed õigusnormid, mis on vastu võetud neid sätteid rikkudes.
55.      Teine küsimus puudutab seega tagajärgi, mis kaasnevad asjaoluga, et on rikutud ELTL artikli 127 lõikes 4 ja otsuse 98/415 artiklites 3 ja 4 sätestatud menetlusnormi, mis seisneb kohustuses konsulteerida EKP‑ga enne riigisisese seaduse vastuvõtmist.
56.      ELTL artikli 127 lõikes 4 sätestatud menetluse peamine eripära on liidu institutsiooni osalemine liikmesriigi seadusandlikus menetluses. Seega, nagu ma allpool
näitan, saab senine kohtupraktika anda vaid osalisi juhtnööre. Minu arvates on Euroopa Kohtu ülesanne leida käesolevas asjas uudne lahendus.
1.      Senine kohtupraktika
57.      Tahaksin esiteks lühidalt meelde tuletada kohtupraktikat, mis puudutab olukorda, kus rikutakse EKP õigust sellele, et liidu institutsioon temaga liidu menetluses konsulteerib, misjärel käsitlen teiseks Euroopa Kohtu klassikalist kohtupraktikat, mis käsitleb õiguslikke tagajärgi, mis kaasnevad sellega, et liikmesriigid
rikuvad
liidu õiguses kehtestatud selliseid vorminõudeid nagu teavitamine.
a)      Kui liidu institutsioon rikub menetlusnorme
58.      Peamine õigusküsimus selles valdkonnas on see, millised tagajärjed on
liidu seadusandlikus menetluses Euroopa Parlamendiga konsulteerimata jätmisel. Siinkohal on olulisemateks kohtuasjadeks nn isoglükoosi kohtuotsused:(30) Euroopa Kohtu otsused kohtuasjades Roquette Frères ja Maizena.(31) Need tehti parlamendi esimesel ametiajal, mil parlament oli otse valitud, ja seega ajal, mil parlamendi osalemine liidu otsustusprotsessis piirdus õigusega nõuda, et temaga konsulteeritaks.(32)
59.      Nimetatud asjas oli nõukogu võtnud vastu määruse, millega muudeti isoglükoosi ühist turukorraldust, ootamata ära parlamendi arvamust, kuigi tollase EMÜ artikli 43 lõike 2(33) alusel oli konsulteerimine kohustuslik. Selle meetme vaidlustas ettevõte SA Roquette Frères, Prantsuse isoglükoosi tootja, keda mõjutas otseselt määrus, millega kehtestati talle tootmiskvoot.
60.      Oma põhjapanevas kohtuotsuses tühistas Euroopa Kohus selle määruse, leides, et parlamendiga konsulteerimine, kui see on aluslepinguga nõutav, on vahend, mis võimaldab parlamendil tegelikult osaleda liidu seadusandlikus protsessis.(34) See pädevus kujutab endast asutamislepinguga taotletud institutsioonilise tasakaalu olulist elementi.(35)
61.      Euroopa Parlamendiga konsulteerimine on „oluline menetlusnorm“(36) praeguse ELTL artikli 263 lõike 2 tähenduses, „mille rikkumine toob kaasa asjasse puutuva akti tühisuse“.(37) Väärib märkimist, et Euroopa Kohus lisas sõnaselgelt, et „selle nõude järgimine eeldab, et parlament avaldaks oma arvamust“(38) ja et „seda ei saa pidada täidetuks, kui nõukogu ainult küsis parlamendi arvamust“,(39) kui parlament hiljem arvamust ei esita. See sõnastus lükkab tagasi konsulteerimise nõude puhtalt formaalse tõlgenduse ja takistab nõukogul käsitleda pelka taotlust selle nõude piisava täitmisena, kui parlament ei ole tegelikult arvamust vastu võtnud.
62.      Sellest tulenevalt tühistas Euroopa Kohus kõnealuse määruse.
63.      Seega võib sellest kohtuotsusest järeldada, et Euroopa Kohus keeldus andmast ex post hinnangut, kas parlamendi osalemine oleks muutnud nõukogu vastu võetud meetme sisu. Otsustava tähtsusega oli asjaolu, et parlamendiga ei konsulteeritud, mitte asjaolu, et tema arvamus ei oleks niikuinii siduv olnud.
64.      Hilisemas kohtupraktikas on Euroopa Kohus järjekindlalt järginud kohtuotsuse Roquette Frères seisukohta. Samal ajal on ta rõhutanud, et institutsioonidevahelisele dialoogile, millel põhineb eelkõige nõuandemenetlus, kohaldatakse sama vastastikuse lojaalse koostöö kohustust kui see, mis reguleerib liikmesriikide ja liidu institutsioonide vahelisi suhteid.(40) Olukorras, kus nõukogu palus parlamendi arvamust, taotledes konkreetselt kiirmenetlust(41) ja kus parlament ei vastanud konsulteerimistaotlusele mõistliku aja jooksul, kuna ta otsustas kõigepealt saata ettepaneku tagasi parlamendikomisjonile ja seejärel lükkas täiskogu lõpphääletuse edasi, leidis Euroopa Kohus, et parlament on rikkunud institutsioonidevahelise koostöö kohustust ja seega ei saa ta väita, et nõukogu võttis meetme vastu ilma tema arvamust ära ootamata.(42) Seetõttu jättis ta parlamendi hagi rahuldamata.(43)
65.      Lõpetuseks tahaksin rõhutada, et minu teada on Euroopa Kohus meetmeid tühistanud ainult juhtudel, mis puudutasid Euroopa Parlamendi õigust nõuda, et temaga konsulteeritaks. On tõsi, et EL toimimise lepingus on ka sätted, mis näevad ette kohustusliku konsulteerimise teiste institutsioonide või organitega nende pädevusvaldkondades, nagu kontrollikoda,(44) Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomitee(45) või Regioonide Komitee.(46) Siiski näib senisest kohtupraktikast ilmnevat üksnes Euroopa Kohtu obiter dictum, milles kinnitatakse, et praegune ELTL artikkel 156(47) kohustab komisjoni konsulteerima Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteega.(48)
66.      Selle lõigu kokkuvõtteks võib öelda, et olukorras, kus parlamendiga ei konsulteeritud, kuigi see oli kohustuslik, tühistas Euroopa Kohus kõnealuse meetme ELTL artikli 263 lõikes 2 sätestatud olulise menetlusnormi rikkumise tõttu.
b)      Kui liikmesriigi ametiasutus rikub menetlusnorme
67.      Mis juhtub siis, kui liikmesriigi ametiasutused rikuvad liidu menetlusnormi? Mis on selle tagajärjed? Kas saab kasutada õiguskaitsevahendeid?
1)      Kohtuasi C‑380/87, Enichem Base
68.      See vaidlus tekkis siis, kui linnapea võttis vastu otsuse, millega ta keelas mittebiolagunevate kilekottide kasutamise oma omavalitsusüksuses. Enichem Base vaidlustas selle meetme, väites, et kohalik õigusakt rikub sel ajal EMÜ direktiivi sätet, mis kohustas liikmesriike teavitama komisjoni jäätmete kõrvaldamist käsitlevate eeskirjade eelnõust.
69.      Euroopa Kohus leidis, et direktiivi käsitletav säte kohustab liikmesriike teavitama komisjoni kõigist eeskirjade eelnõudest enne nende vastuvõtmist.(49) Selle nõude eesmärk oli tagada, et komisjoni teavitatakse kõigist jäätmete kõrvaldamist käsitlevate riiklike meetmete kavadest, et ta saaks kaaluda ühtlustamise vajadust või uurida, kas eeskirjade eelnõu on kooskõlas liidu õigusega.(50) Euroopa Kohus leidis aga, et „ei vaadeldava sätte sõnastus ega selle eesmärk ei võimalda järeldada, et ainuüksi liikmesriikidele pandud teatamiskohustuse täitmatajätmine toob iseenesest kaasa niimoodi vastu võetud õigusaktide ebaseaduslikkuse.“(51)
2)      CIA Security International
70.      Kohtuasi CIA Security International(52) puudutas Belgia kuninglikku dekreeti, millega kehtestati häiresüsteemide ja paigaldajate heakskiitmise süsteem. See dekreet oli „tehniline eeskiri“ direktiivi 83/189(53) tähenduses ning Belgia Kuningriik ei olnud komisjonile eelnõust teatanud ega pidanud kinni ooteajast. Direktiivi 83/189 artiklid 8 ja 9 kohustavad liikmesriike teatama komisjonile kõigist tehniliste eeskirjade eelnõudest enne eeskirjade vastuvõtmist, välja arvatud teatud erandid,
ja peatama vastuvõtmise kuueks kuuks, kui kolme kuu jooksul esitatakse üksikajalik arvamus, või kaheteistkümneks kuuks, kui komisjon teatab ühtlustamisettepaneku tegemisest. Küsimus puudutas seda, kas eraõiguslik isik saab tugineda kohtuvaidluses sellele tegematajätmisele ja kuidas see mõjutab teatamata meedet.
71.      Sellele küsimusele vastamiseks viis Euroopa Kohus läbi kahest etapist koosneva analüüsi: esiteks leidis ta, et direktiivi 83/189 artiklid 8 ja 9 näevad liikmesriikidele ette täpse kohustuse teatada tehniliste eeskirjade eelnõudest enne nende vastuvõtmist. Ta leidis, et „kuna need artiklid on […] tingimusteta ja sisult piisavalt täpsed, võivad üksikisikud neile riigisisestes kohtutes tugineda.“(54)
72.      Seejärel asus kohus teise etapi juurde ja märkis, et „veel tuleb uurida, millised õiguslikud tagajärjed on liikmesriigi teatamiskohustuse eiramisel ning täpsemalt seda, kas direktiivi 83/189 tuleb tõlgendada nii, et teatamiskohustuse eiramine, mis kujutab endast menetlusnormide rikkumist asjasse puutuvate tehniliste eeskirjade vastuvõtmise käigus, toob kaasa selle, et need tehnilised eeskirjad ei ole kohaldatavad ning neid ei saa üksikisikute vastu kasutada.(55)
73.      Praeguses etapis märgin, et oluline termin siin on „kas“.
74.      Seejärel lükkas Euroopa Kohus ümber väite, mille kohaselt käsitleb direktiiv 83/189 eranditult liikmesriikide ja komisjoni vahelisi suhteid, et see piirdub menetluslike kohustuste loomisega, mida liikmesriigid peavad tehniliste eeskirjade vastuvõtmisel täitma, kusjuures nende pädevust võtta sellised eeskirjad vastu pärast peatamise tähtaega ei ole kahtluse alla seatud, ning viimaks, et direktiiv ei sisalda ühtki sõnaselget sätet nimetatud menetluslike kohustuste eiramise võimalike tagajärgede kohta.(56)
75.      Euroopa Kohus märkis, et sellist mõju käsitlev sõnaselge säte ei ole nõutav ja et on „selge, et direktiivi eesmärk on kaitsta kaupade vaba liikumist ennetava kontrollimehhanismi abil ning et teatamiskohustus on ühenduse tasandil teostatava kontrolli üks olulisemaid vahendeid. Kontrollimehhanism on veelgi tõhusam, kui direktiivi tõlgendada nii, et teatamiskohustuse eiramine kujutab endast oluliste menetlusnormide rikkumist, mis toob kaasa asjasse puutuvate tehniliste eeskirjade kohaldamata jätmise üksikisikute suhtes.“(57)
76.      Seejärel eristas Euroopa Kohus tema menetluses olevat kohtuasja kohtuotsusest Enichem Base, leides, et tema tõlgendus on „kooskõlas“(58) varasema kohtuotsusega, jõudes järeldusele, et riigisisene tehniline eeskiri, millest oleks tulnud teatada, kuid millest ei teatatud, ei olnud kohaldatav ja sellele ei saanud üksikisikute vastu tugineda.(59)
77.      Hilisemas kohtupraktikas korratakse järjekindlalt, et teatamata jätmine (või ooteaja nõude järgimata jätmine) on oluline menetlusnormi rikkumine, mistõttu ei saa riigisisest tehnilist eeskirja üksikisikute suhtes kohaldada.(60)
78.      Siinkohal tahaksin terminoloogia selguse huvides käsitleda „vahetu õigusmõju“ küsimust. Eespool kirjeldatud kohtupraktika on alguse saanud küsimusest, millistel tingimustel võivad direktiivi, st liikmesriikidele kohustusi sisaldava teisese õiguse akti(61) sätted omada vahetut õigusmõju horisontaalsetes suhetes, st kahe eraisiku vahelises vaidluses.(62) Lisaks sellele on Euroopa Kohus sõnaselgelt selgitanud, et vahetu õigusmõju on selle eeltingimus, et liikmesriikide kohtud saaksid jätta kohaldamata liidu õigusega vastuolus olevad sätted.(63)
79.      Euroopa Kohus on ka selgitanud, et ettevõtja ja liikmesriigi vahelises vertikaalses konfliktis võib üksikisik riigisisese meetme kohaldamata jätmiseks tugineda liidu õigusele.(64) Mõistan seda kinnitusena, et riigisisese õigusnormi kohaldamata jätmine tuleneb menetlusnormi rikkumisest (käesoleval juhul teatamata jätmisest), mitte vaidluse laadist (üksikisikute vahel või ametiasutuse ja üksikisiku vahel). Järelikult ei ole käesoleva vaidluse laad (põhiseaduslikkuse järelevalve) käesolevas asjas määrav.
80.      Lõpuks, kuigi käesolevas ettepanekus esitatud analüüs on suunatud liidu õiguse detsentraliseeritud kohaldamisele ja jõustamisele, tuleks terviklikkuse huvides täheldada, et loomulikult on komisjonil(65) või liikmesriigil(66) võimalus algatada rikkumismenetlus liikmesriigi vastu, mille ametiasutus, on väidetavalt rikkunud menetlusnormi. Käesolevas ettepanekus ei ole asjakohane tuletada meelde kõiki rikkumismenetluse üldtuntud tunnuseid. Piisab sellest, kui mainida, et komisjonil on nii kohtueelses kui ka kohtumenetluse etapis peaaegu piiramatu kaalutlusõigus otsustada, kas menetlust alustada või seda jätkata, ning et juhul, kui komisjon on lõpuks edukas, teeb Euroopa Kohtu deklaratiivse otsuse, mis kohustab liikmesriiki olukorda parandama. Tegemist on avalik-õiguslikke üksusi hõlmava põhiseadusliku menetlusega, mille esemeks ei ole otseselt üksikisikute või muude eraõiguslike isikute õigused.
2.      Käesolev kohtuasi: kas esineb kohustus jätta vaidlusalune seadus kohaldamata?
a)      Pooltargumendid
81.      EKP ja SEB banka teevad sisuliselt ettepaneku kohaldada käesolevas asjas kohtuotsust CIA Security International.
82.      EKP väidab, et asjaolu, et liikmesriigi ametiasutused ei konsulteerinud EKP‑ga tema pädevusse kuuluvate õigusaktide eelnõude üle, nagu on nõutud ELTL artikli 127 lõikes 4 ja otsuse 98/415 artiklis 4, kujutab endast olulist menetlusnormi rikkumist, mille tõttu ei saa neid riigisiseseid õigusnorme kohaldada. Selles võrdsustatakse see rikkumine „olulise menetlusnormi rikkumisega“ Euroopa Kohtu praktika tähenduses, mistõttu ei saa riigisiseseid meetmeid üksikisikute suhtes kohaldada.(67) Sellega seoses tõmbab EKP paralleeli kohtuotsusega CIA Security International, kus õigusaktide komisjonile teatamata jätmine(68) toob kaasa selle, et neid õigusakte ei saa kohaldada. EKP väidab, et kuna EKP‑ga konsulteerimine on aluslepingul põhinev kohustus, peab sellel a fortiori olema veelgi tugevam mõju kui tehnilistest eeskirjadest teatamise kohustusel. Eelkõige väidab EKP, et konsulteerimiskohustus vastab „olulise vorminõude“ kriteeriumidele, kuna see tagab usaldusväärsuse, võimaldab EKP‑l oma asjatundlikkusega sisu mõjutada ning parandab rahandus- ja pangandusküsimustega seotud õigusaktide kvaliteeti. Laiemas plaanis viitab EKP ELL artikli 4 lõikes 3 sätestatud lojaalse koostöö põhimõttele, kuna pakutud tõlgendus austab Euroopa Liidu ainupädevust rahapoliitika valdkonnas ja hoiab ära meetmed, mis õõnestavad EKP funktsioone või süsteemset finantsstabiilsust.
83.      Samamoodi väidab SEB banka, et ELTL artikli 127 lõikest 4 ja otsuse 98/415 artiklist 4 tuleneva konsulteerimiskohustuse rikkumine kujutab endast olulist menetlusnormi rikkumist, mille tõttu ei saa neid Läti riigisiseseid õigusnorme kohaldada. Osutades sellega seoses kohtuotsusele CIA Security International, rõhutab SEB banka ka ELL artikli 4 lõikes 3 sätestatud lojaalse koostöö põhimõtte olulisust.
84.      Lisaks väidetakse eelkõige õigusteoorias, et kui menetlusnormi rikkumine võib isegi mõjutada eraisikute vahelist õigusvaidlust, peab see olema see veelgi olulisem olukorras, kus liidu õiguse rikkumise toime pannud liikmesriik soovib tugineda kõnealusele õigusaktile asjasse puutuva kodaniku vastu.(69)
85.      Sellise arutluskäigu tagajärjel peaksid liikmesriikide kohtud jätma tarbijakaitseseaduse artikli 84 kohaldamata.
b)      Vastuargumendid
86.      Tekib tõepoolest kiusatus tõmmata paralleele kohtuotsusega CIA Security International. Leian siiski, et seda kohtuotsust ei saa analoogia alusel kohaldada, sest eespool kirjeldatud arutluskäik ei võta piisavalt arvesse kogu kohtuotsust CIA Security International:
kui kohaldame käesolevas kohtuasjas Euroopa Kohtu eespool kirjeldatud kahest etapist koosnevat arutluskäiku, siis näeme, et läbitud on ainult esimene etapp.
87.      On tõepoolest raske väita, et ELTL artikli 127 lõikes 4 ja otsuse 98/415 artiklis 4 sätestatud kohustused ei ole piisavalt täpsed ja tingimusteta.
Nagu on varem selgitatud, on olemas selge kohustus konsulteerida EKP‑ga, millele omakorda vastab selle institutsiooni õigus. Järgnev teine etapp, st sellest tulenevad õiguslikud tagajärjed, ei ole siiski kaugeltki selge. Nagu eespool selgitatud, lähtus Euroopa Kohus selles asjas oma arutluskäigus sellest, et kohtuasjas CIA Security International käsitletud sätete eesmärk oli ennetav kontroll kaupade vaba liikumise valdkonnas.
88.      Ennetava kontrolli tagamine valdkonnas, mis osana siseturust(70) puudutab liidu poliitika keskset valdkonda ning sõltub oma määratluse kohaselt sujuvast toimimisest nende ettevõtjate tegevuse ja koostöö kaudu, kes peavad selle turu toimimiseks saama oma õigusi kaitsta, eelkõige liikmesriikide vastu, kes tekitavad kaubandustõkkeid, on minu arvates hoopis teine asi kui menetlusnorm, mille eesmärk on parandada riigisisest seadusandlikku menetlust ja tagada selle õiguspärasus EKP pädevusse kuuluvas valdkonnas.
89.      Teisisõnu, olukorras, mis kuulub kohtuasjas, milles tehti kohtuotsus CIA Security International, kõne all oleva direktiivi 83/819 kohaldamisalasse, on liikmesriikidel põhimõtteliselt lubatud õigusakte vastu võtta. Nad peavad komisjonile teatama üksnes õigusaktide eelnõudest, et võimaldada nimetatud institutsioonil teha kindlaks võimalikud takistused liidusisesele kaubandusele ja paluda liikmesriikidel eelnõude sätteid vajaduse korral muuta. Õigusaktide vastuvõtmise pädevus jääb siiski liikmesriikidele. Komisjoni pädevus ei ole küsimuse all. Mis toimub, on see, et jagatud pädevuse valdkonnas püüab komisjon leida tasakaalu liidu huvide (siseturg) ja potentsiaalselt nendega vastuolus olevate liikmesriikide huvide vahel (ülekaaluka avaliku huviga seotud põhjuse kaitse). Seevastu ELTL artikli 127 lõike 4 kohase EKP‑ga konsulteerimise kohustuse eesmärk on, nagu eespool märgitud, kaitsta EKP eesõigusi ja pädevust.
90.      Pealegi erineb konsulteerimise olemus tehnilise teatise kontekstis sellest, mis sel on ELTL artikli 127 lõike 4 reguleerimisalasse kuuluva riigisisese õigusakti kontekstis. Kui komisjon uurib normi eelnõud teavitamisdirektiivi alusel, hindab ta kavandatava meetme sisu, et teha kindlaks selle meetme õiguspärasus liidu õiguse alusel.(71) Komisjon hindab meetme eelnõu sisu, et teha kindlaks, kas see on kooskõlas kaupade vaba liikumise põhivabadusega. Seega, kui komisjoni nõuannet ei järgita, ei pruugi meetme eelnõu olla kooskõlas aluslepingu olulise sättega.
91.      Seevastu ELTL artikli 127 lõike 4 kohase konsulteerimise käigus esitab EKP arvamuse majandusliku kasu kohta. Ta ei hinda seda, kas kõnealune riigisisene meede on õiguspärane või mitte. See tähendab, et pärast konsulteerimist EKP‑ga ei saa riikliku meetme eelnõu olla potentsiaalselt vastuolus aluslepingu olulise sättega. See, kas EKP nõuannet järgitakse, ei ole oluline. Loeb vaid see, et EKP‑ga on konsulteeritud.
92.      Seega ei piisa minu arvates sellest, et nii „CIA Security Internationali olukord“ kui ka käesolev kohtuasi puudutavad küsimust tagajärgedest, mis kaasnevad sellega, kui rikutakse kohustust kaasata liidu institutsioon riigisiseste normide vastuvõtmise protsessi, et leida sarnaselt EKP ja SEB bankaga, et kohtuotsust CIA Security International tuleb a fortiori kohaldada, arvestades, et EKP‑ga konsulteerimise kohustus tuleneb esmasest õigusest, samas kui kohustus teavitada komisjoni tuleneb madalama astme õigusallikast direktiivi vormis. Oluline ei ole mitte kohustuse formaalne allikas, vaid selle kohustuse eesmärk.
c)      Järeldus
93.      Kokkuvõttes leian, et EKP ja SEB banka arutluskäiguga ei saa nõustuda. Eespool esitatud põhjenduste alusel leian, et oluline menetlusnormi rikkumine ei too kaasa seda, et riigisiseseid sätteid ei saa kohaldada.
94.      Kokkuvõttes on kehtiva liidu õiguse kohaselt õiguskaitsevahendite osas olukord järgmine: liidu seadusandja puhul võib Euroopa Kohus tühistada meetmed, mis on vastu võetud vastuolus ELTL artikli 127 lõike 4 esimese taandega. Seevastu riigisiseseid meetmeid, mis on võetud ELTL artikli 127 lõike 4 teist taanet rikkudes, ei saa Euroopa Kohtus vaidlustada. Ainus võimalik otsene õiguskaitsevahend on see, kui komisjon (või mõni teine liikmesriik) algatab väidetavalt rikkumise toime pannud liikmesriigi vastu rikkumismenetluse. Juhul kui sellises menetluses hagi rahuldatakse, on lõpptulemuseks „vaid“ Euroopa Kohtu deklaratiivne otsus, millega kohustatakse asjaomast liikmesriiki olukorda parandama. Pädevuse jaotuse tõttu Euroopa Liidu ja liikmesriigi vahel ei ole Euroopa Kohtul õigust riigisisest õigust tühistada.
95.      Võin praeguses etapis järeldada, et seni analüüsitud kohtupraktika ei ole käesoleva juhtumi puhul igati asjakohane. Kohtuotsuses Roquette Frères pakutud võimalus piirdub liidu kesksete seadusandlike menetlustega, samas kui kohtuotsuses CIA Security International pakutud võimalus, kuigi see võib esmapilgul tunduda ahvatlev, ei ole siiski täiesti asjakohane, kuna see pakub lahendust hoopis teistsugusele probleemile. Minu arvates ei aita seega ei kohtuotsus Roquette Frères ega CIA Security International vaidlusalust juhtumit lahendada.
96.      Seega teen ettepaneku vastata teisele küsimusele, et ELTL artikli 127 lõiget 4 ja otsuse 98/415 artiklit 4 ei tohi tõlgendada nii, et liikmesriigi kohus peab jätma kohaldamata riigisisesed õigusnormid, mis on vastu võetud neid sätteid rikkudes.
3.      Muud võimalikud õiguskaitsevahendid
97.      See järeldus ei tähenda siiski, et eelotsusetaotluse esitanud kohus ei saa vaidlusalust seadust tühistada.
98.      On selge, et Euroopa Kohus ei saa tühistada liikmesriigi ametiasutuste võetud meedet sel lihtsal põhjusel, et aluslepingutega ei ole talle sellist pädevust antud.(72) Kuid eelotsusetaotluse esitanud kohus peab oma pädevuse ja volituste piires tagama, et EKP õigus olla ära kuulatud on riigisisestes menetlustes tagatud.
99.      Loomulikult on liikmesriikide ülesanne korraldada oma kohtusüsteemide toimimine. Liikmesriikide pädevuses on määrata kindlaks, milline kohus on pädev liikmesriigi õigusakte läbi vaatama ja otsustama riigisisese õigusakti õiguspärasuse üle. Kuid ELTL artikli 127 lõikest 4 ja otsuse 98/415 artiklist 4 tulenevat EKP ärakuulamisõigust tuleb kaitsta sellistes menetlustes nagu käesolev, kus riigisiseses õiguses on ette nähtud liikmesriigi kohtu pädevus vaadata läbi riigisiseseid õigusakte. Selle õiguse kaitse peab tagama riigisisene tasand, arvestades, et tegemist on riigisisese seadusandliku menetlusega. Sellest vaatenurgast vaadatuna peavad liikmesriigid, käesoleval juhul Läti Vabariik, nägema ette õiguskaitsevahendid ja menetlused sellise õiguse kaitsmiseks. Sellega seoses laenan ma Walter Van Gerveni terminoloogiat, kelle sõnul „õiguse mõiste viitab […] õiguslikule seisundile, mis isikul […] võib olla ja millele ta tavatingimustes võib kohtus teiste isikute […] vastu tugineda ühe või mitme õiguskaitsevahendi abil, milleks on hagi liigid, mille eesmärk on heastada asjaomaste õiguste rikkumised vastavalt selliste hagiliikide kasutamist reguleerivatele menetlustele ning mille eesmärk on asjaomase õiguskaitsevahendi toimimise tagamine.“(73)
100. Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab seega uurima kõiki menetluslikke võimalusi, sealhulgas EKP‑le (aktiivse) kaebeõiguse andmist seoses ELTL artikli 127 lõike 4 teise taandega. See võimaldaks EKP‑l kasutada oma õigusi riigisiseses menetluses. Teise võimalusena peaks eelotsusetaotluse esitanud kohus uurima EKP võimalust sekkuda sellistesse riigisisestesse menetlustesse nagu menetlus põhikohtuasjas, kui kaalul on ELTL artikli 127 lõike 4 kohaldamisalasse kuuluva riigisisese õigusakti õiguspärasus.
D.      Kolmas küsimus
101. Kolmanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas liidu õiguse esimuse ja õiguskindluse põhimõtteid tuleb tõlgendada nii, et Latvijas Republikas Satversmes tiesa (konstitutsioonikohus) võib oma otsuses leida, et vaidlusalustel sätetel säilib nende kehtivuse ajal õiguslik toime.
102. Teisisõnu puudutab kolmas küsimus seda, kas Latvijas Republikas Satversmes tiesal (konstitutsioonikohus) on liidu õiguse kohaselt lubatud lasta liidu õigust rikkudes vastu võetud riigisisesel seadusel säilitada kogu selle kehtivuse ajal õiguslik toime, isegi kui see seadus on liidu õigusega vastuolus.
103. Lähtudes minu pakutud vastusest teisele küsimusele, ei ole kolmandat küsimust vaja käsitleda. Järgnev analüüs on seega esitatud kaalumiseks juhul, kui Euroopa Kohus jõuab teise küsimuse osas teistsugusele järeldusele.
104. Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast tuleneb, et tõlgendus, mille Euroopa Kohus talle ELTL artikliga 267 antud pädevust kasutades liidu õigusnormile annab, selgitab ja täpsustab selle sätte tähendust ja ulatust nii, nagu seda peab või oleks pidanud mõistma ja kohaldama alates selle jõustumise hetkest.(74) Sellest järeldub, et kohus võib kohaldada ja peab kohaldama õigusnormi selles tõlgenduses isegi õigussuhetele, mis on tekkinud ja loodud enne tõlgendamistaotluse kohta tehtud otsust, kui muu hulgas on täidetud tingimused, mis lubavad selle sätte kohaldamist pädevas kohtus vaidlustada.(75) Euroopa Kohus võib üksnes erandjuhtudel, kohaldades liidu õiguskorrale omast õiguskindluse üldpõhimõtet, piirata kõikide huvitatud isikute võimalust tugineda mõnele tema tõlgendatud õigusnormile, et vaidlustada heauskselt loodud õigussuhteid.(76)
105. Igal juhul saab ainult Euroopa Kohus määrata kindlaks võimaliku peatamise tingimused(77) ja seda mõjuval põhjusel: vastasel juhul võib liikmesriigi kohus selle otsuse mõju edasi lükata, mõjutades seeläbi otsuse erga omnes olemust, mille peamine eesmärk on tagada liidu õiguse ühetaoline kohaldamine ja õiguskindlus kõigis liikmesriikides ning luua liikmesriikidele, kodanikele ja ettevõtjatele võrdsed tingimused. Sellega seoses ei või liikmesriigi õiguse sätted, isegi kui need on põhiseaduse sätted, kahjustada liidu õiguse ühtsust ja tõhusust.(78)
106. Et sellist piiramist saaks lubada, peavad olema täidetud kaks peamist tingimust, nimelt huvitatud isikute heausksus ja tõsiste probleemide tekkimise oht.(79)
107. Tuleb lisada, et Euroopa Kohus on seda lahendust kasutanud ainult erandjuhtudel(80) ja üsna täpselt piiritletud asjaoludel: siis, kui on tõsiste majanduslike tagajärgede oht suure hulga õigussuhete tõttu, mis tekkisid heauskselt nende õigusnormide kohaselt, mida peeti õiguspäraseks, ning oli ilmne, et eraõiguslikud isikud ja ametiasutused käitusid viisil, mis on liidu õigusega vastuolus, märkimisväärse objektiivse ebakindluse tõttu, mis puudutab liidu õigusnormide ulatust, – ebakindlus, millele aitas võib-olla kaasa teiste liikmesriikide või Euroopa Liidu enda käitumine.(81)
108. Mis puudutab käesolevat kohtuasja, siis kahtlen, kas olukorras, kus kõnealune õigusakt tunnistataks mittekohaldatavaks, esineksid õiguskindlusest või üldisest huvist tulenevad kaalukad põhjused, mis võiksid õigustada nende kehtima jätmist. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt mainitud eelarveraskused, mis on seotud selle kohaldamata jätmisega, ja mis tähendaksid, et vajaduse korral tuleks krediidiasutuste poolt riigieelarvesse makstud ligikaudu 97 miljoni euro suurune kogusumma tagasi maksta, ei ole minu arvates piisavad, et neid pidada sellisteks põhjusteks.
109. Mis puudutab käesolevas ettepanekus esitatud esimese küsimuse analüüsil põhinevat heausksuse kriteeriumi, siis ei näe ma, kuidas saaks ELTL artikli 127 lõiget 4 ja otsuse 98/415 artiklit 4 nende sätetes selget sõnastust arvestades mõistlikult tõlgendada nii, et need lubavad liikmesriigi parlamendil võtta seadusandlikke meetmeid enne, kui EKP on esitanud oma arvamuse või kui selleks ette nähtud tähtaeg on möödunud.
110. Lõpuks, mis puudutab tõsiste probleemide tekkimise ohu kriteeriumi, siis kuigi on tõsi, et eelotsusetaotlusest nähtub, et põhikohtuasjas kõne all olevate riigisiseste sätete alusel on loodud suur hulk õigussuhteid, ei näi tõsiste häirete oht minu arvates esmapilgul  tõendatud, kui Euroopa Kohus peaks leidma, et need sätted ei ole kohaldatavad. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud majanduslikud põhjendused – nimelt see, et kohtuotsus, millega tunnistatakse vaidlusalused õigusnormid alates nende vastuvõtmisest õigustühiseks, võib oluliselt mõjutada Läti Vabariigi eelarvehuve – ei ole minu arvates piisavad, et tõendada, et esineb tegelik tõsiste majanduslike tagajärgede oht sellele liikmesriigile.
111. Lõpuks tuleb meenutada, nagu EKP veenvalt väidab, et oht, et hüpoteeklaenuvõtjad võivad Lätis Euroopa Kohtu sellekohase otsuse tõttu rahalist kahju kannatada, näib olevat piiratud. Kui krediidiasutused ja kapitaliühingud, kellel on õigus oma klientidele laenu anda, nõuaksid laenu tagasimaksmist Lätis asuvatelt hüpoteeklaenuvõtjatelt, võiksid viimased oma õiguste kaitseks esitada liikmesriigi vastu kahju hüvitamise hagi.
112. Seetõttu teen ettepaneku vastata kolmandale küsimusele nii, et Euroopa Liidu õiguse esimuse ja õiguskindluse põhimõtteid ei tohi tõlgendada nii, et Latvijas Republikas Satversmes tiesa (konstitutsioonikohus) võib oma otsuses otsustada, et vaidlusalustel sätetel säilib nende kehtivuse ajal õiguslik toime.
V.      Ettepanek
113. Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Latvijas Republikas Satversmes tiesa (Läti konstitutsioonikohus) küsimustele järgmiselt:
1.      ELTL artikli 127 lõiget 4 ja nõukogu 29. juuni 1998. aasta
direktiivi 98/415/EÜ riikide ametiasutuste konsulteerimise kohta Euroopa Keskpangaga seoses õigusaktide eelnõudega artiklit 4
tuleb tõlgendada nii, et olukorras, mis kuulub Euroopa Keskpanga „pädevusse“, ei ole kohustus konsulteerida nende sätete alusel Euroopa Keskpangaga õigusakti eelnõu üle täidetud olukorras, kus liikmesriigi parlament võtab seaduse vastu enne Euroopa Keskpanga arvamuse saamist, kui on olemas riigisisene menetlus, mille kohaselt võib kõnealuse seaduse esitada enne selle vastuvõtmist ja jõustumist parlamendile uueks arutamiseks.
2.      ELTL artikli 127 lõiget 4 ja direktiivi 98/415 artiklit 4
ei tohi tõlgendada nii, et liikmesriigi kohus peab jätma kohaldamata riigisisesed õigusnormid, mis on vastu võetud neid sätteid rikkudes.
3.      Euroopa Liidu õiguse esimuse ja õiguskindluse põhimõtteid ei tohi tõlgendada nii, et Latvijas Republikas Satversmes tiesa (konstitutsioonikohus) võib oma otsuses otsustada, et vaidlusalustel sätetel säilib nende kehtivuse ajal õiguslik toime.
1      Algkeel: inglise.
2      EÜT 1998, L 189, lk 42; ELT eriväljaanne 01/01, lk 446.
3      Latvijas Vēstnesis, 1993, nr 43; Latvijas Republikas Saeimas un Ministru Kabineta Ziņotājs, 1994, nr 6; Valdības Vēstnesis, 1922, nr 141; ja Diena, 1993, nr 81.
4      Latvijas Vēstnesis, 1994, nr 96; ja Latvijas Republikas Saeimas un Ministru Kabineta Ziņotājs, 1994, nr 17.
5      Latvijas Vēstnesis, 1999, nr 104/105; ja Latvijas Republikas Saeimas un Ministru Kabineta Ziņotājs, 1999, nr 9.
6      Vt eelotsusetaotluse punkt 11.
7      Vt ELL artikli 13 lõige 1.
8      Sarnast sõnastust on kasutatud ELTL artiklis 219.
9      Vähemalt inglis-, prantsus- ja saksakeelses versioonis.
10      Mida võib järeldada sõna „tuleb“ kasutamisest.
11      ELTL artikli 127 lõike 4 esimene taane.
12      ELTL artikli 127 lõike 4 teine taane.
13      See on ebatäpne, kuna mõiste „pädevusvaldkonnad“ on õiguslikult vähem täpne kui sõna „pädevused“. Vastupidine seisukoht väidab, et „pädevusvaldkonnad“ (ELTL artikli 282 lõige 5) täpsustavad tavaliselt „pädevusi“ (ELTL artikli 127 lõige 4), mistõttu esimene mõiste on väidetavalt täpsem kui viimane. Kuid isegi need seisukohad ei tee sellest semantilisest tähelepanekust mingeid õiguslikke järeldusi kahe sätte vahelise suhte kohta. Vt Manger-Nestler, C., teoses Pechstein, M., Nowak, C., ja
Häde, U. (Hg.), Frankfurter Kommentar zu EUV, GRC und AEUV, 2. Aufl., Band 4, Mohr Siebeck, Tübingen, 2023, Art. 282 AEUV, punkt 17. See terminoloogiline erinevus ei kajastu nende sätete lätikeelses versioonis.
14      Vt selle kohta ka Häde, U., teoses Calliess, C., ja
Ruffert, M. (Hg.), EUV/AEUV Kommentar, C.H. Beck, Munich, 6. Aufl., 2022, Art. 282 AEUV, punkt 49.
15      Vt selle kohta ka Kempen, B., teoses Streinz, R. (Hg.), EUV/AEUV Kommentar, C.H. Beck, Munich, 3. Aufl, 2018, Art. 127 AEUV, punkt 24.
16      Vt selle kohta ka 10. juuli 2003. aasta kohtuotsus komisjon vs. ECB (C‑11/00, EU:C:2003:395, punkt 110). Mujal, kuigi mitte ELTL artikli 127 lõikest 4 tuleneva konsulteerimiskohustuse raames, on Euroopa Kohus viidanud EKP majanduslikule asjatundlikkusele, vt 16. juuni 2015. aasta kohtuotsus Gauweiler jt (C‑62/14, EU:C:2015:400, punkt 75).
17      Vt selle kohta seoses liidu seadusandjaga kohtujurist Jacobsi ettepanek kohtuasjas komisjon vs. EKP (C‑11/00, EU:C:2002:556, punkt 140), kes samuti osutab EKP eriteadmistele või asjatundlikkusele eelkõige rahapoliitika valdkonnas ja rõhutab, et EKP kaasamise eesmärk ELTL artikli 127 lõike 4 alusel on parandada liidu õigusaktide kvaliteeti Euroopa poliitilise ühiskonna kui terviku kasuks.
18      Vt otsuse 98/415 artikkel 4.
19      Mõnes valitud riigis on olukord näiteks järgmine – Poola: Poola põhiseaduse artikli 118 kohaselt on õigusaktide algatamise õigus parlamendiliikmetel, senatil, vabariigi presidendil ja ministrite nõukogul (lõige 1), samuti vähemalt 100 000 hääleõiguslikust kodanikust koosneval rühmal, kusjuures selliste kodanike algatamismenetlus on määratletud seadusega (lõige 2); Prantsusmaa: Prantsusmaa põhiseaduse artikli 39 kohaselt kuulub seaduste algatamise õigus ühiselt peaministrile ja parlamendiliikmetele. Saksamaa: põhiseaduse kohaselt kuulub föderaalseaduste algatamise õigus Bundesregierungile (liiduvalitsus), Bundesratile (liidunõukogu) ja Bundestagile (liiduparlament) „oma liikmete hulgast“, st parlamendirühma kaudu või vähemalt 5% selle liikmete algatusel. Portugal: Portugali põhiseaduse artikli 167 lõike 1 kohaselt vastutavad õigusaktide ja rahvahääletuste algatamise eest parlamendiliikmed, parlamendifraktsioonid ja valitsus ning seaduses sätestatud tingimustel ka valimisõiguslike isikute rühmad.
20      Võttes aluseks eelmises joonealuses märkuses nimetatud riigid – Poola:
seadusi võtab vastu
Sejm (parlament) (Poola põhiseaduse artikkel 120) ning senat kinnitab, muudab või lükkab need tagasi (Poola põhiseaduse artikli 121 lõige 2); Prantsusmaa: seadusi võtavad vastu mõlemad parlamendikojad, st rahvusassamblee ja senat (Prantsuse põhiseaduse artikkel 45), kusjuures seadused kuulutab välja vabariigi president (Prantsuse põhiseaduse artikkel 10); Saksamaa: vastavalt põhiseaduse artiklitele 76 ja 77 peamiselt liiduparlament, kuigi liidunõukogu peab andma nõusoleku teatud põhiseaduses konkreetselt sätestatud juhtudel. Lisaks osaleb põhiseaduse artikli 82 kohaselt kõikidel juhtudel Bundespräsident (liidupresident), kuna seadus jõustub alles pärast seda, kui liidupresident on selle allkirjastanud ja välja kuulutanud; Portugal: vastavalt vastuvõetud seaduse liigile kas parlament (Portugali põhiseaduse artikkel 168) või ministrite nõukogu (Portugali põhiseaduse artikli 198 lõige 1 ja artikli 200 lõike 1 punkt d). Mõlemal juhul kuulutab seadusi välja vabariigi president (Portugali põhiseaduse artikli 136 lõiked 1 ja 4).
21      Ütlematagi on selge, et sama kehtib ka Euroopa Liidu kohta, kus tavaliselt teeb komisjon ettepaneku ning Euroopa Parlament ja Euroopa Liidu Nõukogu võtavad teisese õiguse vastu seadusandliku tavamenetluse teel vastavalt ELTL artiklile 294.
22      Vt otsuse 98/415 artikli 2 lõige 3.
23      Vt otsuse 98/415 artikli 3 lõige 1.
24      Vt otsuse 98/415 artikli 3 lõige 2.
25      Vt otsuse 98/415 artikli 3 lõige 3.
26      Vt otsuse 98/415 artikli 3 lõige 4.
27      Vt eelotsusetaotluse punkt 5.
28      Vt Läti põhiseaduse artikkel 71.
29      Selle sätte kohaselt on Läti parlamendil ja ka rahval õigus võtta vastu õigusakte käesolevas põhiseaduses sätestatud korras ja ulatuses.
30      Euroopa Kohus on varem mõnikord neile kahele kohtuotsusele niiviisi viidanud. Vt näiteks 30. märtsi 1995. aasta kohtuotsus parlament vs. nõukogu (C‑65/93, EU:C:1995:91, punkt 21 jj).
31      Vt 29. oktoobri 1980. aasta kohtuotsused
Roquette Frères vs. nõukogu (138/79, EU:C:1980:249) (edaspidi „kohtuotsus Roquette Frères“) ja Maizena vs. nõukogu (139/79, EU:C:1980:250).
Kuna need kohtuotsused sisaldavad käesoleva ettepaneku analüüsi seisukohast identseid järeldusi, viitan edaspidi lihtsuse huvides ainult kohtuotsusele Roquette Frères.
32      Nagu on hästi teada, hakkas parlament alles ühtse Euroopa akti jõustumisega (1. juuli 1987) osalema seadusandlikus protsessis koostöömenetluse kaudu ning alles Maastrichti lepinguga (jõustus 1. novembril 1993) võeti kasutusele kaasotsustamismenetlus, esialgu küll väga tagasihoidlikul määral. Seda mehhanismi laiendati järk-järgult Amsterdami lepinguga (jõustus 1. mail 1999) ja Nice’i lepinguga (jõustus 1. veebruaril 2003), kuni Lissaboni lepinguga (jõustus 1. detsembril 2009) jõuti praegu kehtiva õiguseni seadusandliku tavamenetluse kujul vastavalt ELTL artiklile 294.
33      Nüüd ELTL artikli 43 lõige 2.
34      Vt 29. oktoobri 1980. aasta kohtuotsus Roquette Frères vs. nõukogu (138/79, EU:C:1980:249, punkt 33).
35      Ibid.
36      Vt 29. oktoobri 1980. aasta kohtuotsus Roquette Frères vs. nõukogu (138/79, EU:C:1980:249, punkt 35). Lisaks viidatakse kohtuotsuse ingliskeelses versioonis punktis 33 „olulisele formaalsusele“, mida ma mõistan samas tähenduses.
37      Vt 29. oktoobri 1980. aasta kohtuotsus Roquette Frères vs. nõukogu (138/79, EU:C:1980:249, punkt 33). Vt ka kohtujurist Reischli ettepanek kohtuasjas Roquette Frères vs. nõukogu (138/79, EU:C:1980:213, lk 3375), mille kohaselt parlamendi konsulteerimispädevust „ei saa muuta praktiliselt ebatõhusaks, nii et see on ilma igasuguste õiguslike tagajärgedeta täielikult välistatud“.
38      Vt 29. oktoobri 1980. aasta kohtuotsus Roquette Frères vs. nõukogu (138/79, EU:C:1980:249, punkt 34). Kohtujuristi kursiiv.
39      Ibid.
40      Vt 10. veebruari 1983. aasta kohtuotsus Luksemburg vs. parlament (230/81, EU:C:1983:32, punkt 38); 27. septembri 1988. aasta kohtuotsus Kreeka vs. nõukogu (204/86, EU:C:1988:450, punkt 16) ja 30. märtsi 1995. aasta kohtuotsus parlament vs. nõukogu (C‑65/93, EU:C:1995:91, punkt 23).
41      Tollase Euroopa Parlamendi kodukorra artikli 75 kohaselt.
42      Vt 30. märtsi 1995. aasta kohtuotsus parlament vs. nõukogu (C‑65/93, EU:C:1995:91, punkt 23).
43      Eelkõige leidis Euroopa Kohus, et niisuguse tegevusega ei täitnud parlament oma kohustust teha nõukoguga lojaalset koostööd. Parlamendiga konsulteerimise olulist menetlusnõuet ei täidetud, kuna parlament jättis täitmata oma kohustuse teha nõukoguga lojaalset koostööd. Vt 30. märtsi 1995. aasta kohtuotsus parlament vs. nõukogu (C‑65/93, EU:C:1995:91, punktid 27 ja 28).
44      Vt ELTL artikli 322 lõiked 1 ja 2.
45      Vt ELTL artikli 304 lõige 1 koostoimes muude EL toimimise lepingu sätetega, nagu ELTL artikli 43 lõige 2. Täielikku loetelu vt Manger-Nestler, C., teoses Pechstein, M., Nowak, C., ja
Häde, U. (Hg.), Frankfurter Kommentar zu EUV, GRC und AEUV, 2. Aufl., Band 4, Mohr Siebeck, Tübingen, 2023, Art. 304 AEUV, punkt 4.
46      Vt ELTL artikli 307 lõige 1 koostoimes muude EL toimimise lepingu sätetega, nagu ELTL artikli 91 lõige 1. Täielikku soovituslikku loetelu vt Manger-Nestler, C., teoses Pechstein, M., Nowak, C., ja
Häde, U. (Hg.), Frankfurter Kommentar zu EUV, GRC und AEUV, 2. Aufl., Band 4, Mohr Siebeck, Tübingen, 2023, Art. 307 AEUV, punkt 4.
47      Endine EMÜ asutamislepingu artikkel 118.
48      Vt 9. märtsi 1987. aasta kohtuotsus Saksamaa jt vs. komisjon (281/85, 283/85–285/85 ja 287/85, EU:C:1987:351, punkt 38 jj).
49      Vt 13. juuli 1989. aasta kohtuotsus Enichem Base jt (380/87, edaspidi „kohtuotsus Enichem Base“, EU:C:1989:318, punkt 14).
50      Vt kohtuotsus Enichem Base (punkt 21).
51      Vt kohtuotsus Enichem Base (punkt 22).
52      30. aprilli 1996. aasta kohtuotsus (C‑194/94, edaspidi „kohtuotsus CIA Security International“, EU:C:1996:172).
53      Nõukogu 28. märtsi 1983. aasta direktiivi 83/189/EMÜ, millega nähakse ette tehnilistest standarditest ja eeskirjadest teatamise kord (EÜT 1983, L 109, lk 8). See direktiiv asendati hiljem
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. juuni 1998. aasta direktiiviga 98/34/EÜ, millega nähakse ette tehnilistest standarditest ja eeskirjadest ning infoühiskonna teenuste eeskirjadest teatamise kord (EÜT 1998, L 204, lk 37; ELT eriväljaanne 13/20, lk 337),
mis omakorda asendati Euroopa Parlamendi ja nõukogu 9. septembri 2015. aasta direktiiviga (EL) 2015/1535, millega nähakse ette tehnilistest eeskirjadest ning infoühiskonna teenuste eeskirjadest teatamise kord (kodifitseeritud tekst)
(ELT 2015, L 241, lk 1).
54      Vt kohtuotsus CIA Security International (punkt 44).
55      Vt kohtuotsus CIA Security International (punkt 45). Kohtujuristi kursiiv.
56      Selle argumendi esitasid Saksamaa Liitvabariik, Madalmaade Kuningriik
ning
Suurbritannia ja Põhja-Iiri Ühendkuningriik. Vt kohtuotsus CIA Security International (punkt 46).
57      Vt kohtuotsus CIA Security International (punkt 48).
58      Vt kohtuotsus CIA Security International (punkt 49).
59      Vt kohtuotsus CIA Security International (punkt 54).
60      Vt näiteks 26. septembri 2000. aasta kohtuotsus Unilever (C‑443/98, EU:C:2000:496, punkt 49); 6. juuni 2002. aasta kohtuotsus Sapod Audic (C‑159/00, EU:C:2002:343, punkt 51); 4. veebruari 2016. aasta kohtuotsus Ince (C‑336/14, EU:C:2016:72, punkt 67); 27. oktoobri 2016. aasta kohtuotsus James Elliott Construction (C‑613/14, EU:C:2016:821, punkt 64); 1. veebruari 2017. aasta kohtuotsus Município de Palmela (C‑144/16, EU:C:2017:76, punkt 36); 12. septembri 2019. aasta kohtuotsus VG Media (C‑299/17, EU:C:2019:716, punkt 39) ja 13. märtsi 2025. aasta kohtuotsus Unigames (C‑120/24, EU:C:2025:174, punkt 62).
61      Vt ELTL artikli 288 lõige 3.
62      Just sellest vaatenurgast pälvib see kohtupraktika traditsiooniliselt kõige rohkem (teaduslikku) tähelepanu. Vt paljude hulgas ja ühe näitena, Dougan, M., „When worlds collide! Competing versions of the relationship between direct effect and supremacy“, Common Market Law Review, 44. kd, nr 4, 2007, lk 931–963, eelkõige lk 957–963. Vt ka Gallo, D., Direct Effect in EU Law, Oxford University Press, Oxford, 2025, lk 107 jj.
63      Vt selle kohta 24. juuni 2019. aasta kohtuotsus Popławski (C‑573/17, EU:C:2019:530, punkt 60 jj): „liidu õiguse esimuse põhimõttest tulenevalt [ei saa] seada kahtluse alla olulist erinevust liidu õiguses vahetu õigusmõjuga ja vahetu õigusmõjuta sätete vahel ega järelikult luua kõigi liidu õiguse sätete ühtset kohaldamissüsteemi, mida liikmesriikide kohtud kasutaksid. […] iga riigisisene kohus peab oma pädevuse piires liikmesriigi organina tema menetluses olevas kohtuvaidluses jätma kohaldamata iga riigisisese õigusnormi, mis on vastuolus vahetut õigusmõju omava liidu õigusnormiga.“ Vt ka 8. märtsi 2022. aasta kohtuotsus Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (vahetu õigusmõju) (C‑205/20, EU:C:2022:168, punkt 37).
64      Vt näiteks 9. märtsi 2023. aasta kohtuotsus Vapo Atlantic (C‑604/21, EU:C:2023:175, punkt 44), milles
Euroopa Kohus leidis, et Portugali õigusnorm, mis näeb ette eesmärgi lisada tarbimisse lubatud kütusele 10% biokütust, on direktiivi 98/34 kohaselt tehniline eeskiri ja kuna selle eelnõust ei ole teatatud, ei saa riik sellele eraõiguslike isikute vastu tugineda.
65      Vt ELTL artikkel 258.
66      Vt ELTL artikkel 259.
67      Erinevalt liidu õigusaktidest, mille saab ELTL artikli 263 lõike 1 alusel tühistada.
68      Direktiivide 98/34
ja 2015/1535 kohaselt.
69      Vt selle kohta Häde, U., „Die Pflicht zur Anhörung der Europäischen Zentralbank nach Art. 105 Abs. 4 EGV“, Gornig, G. H., Schöbener, B., Bausback, W., ja Irmscher, T. H. (eds), Iustitia et Pax. Gedächtnisschrift für Dieter Blumenwitz, Duncker & Humblot, Berlin, 2008, lk 1027–1046, vt lk 1041. Vt ka Hahn, H. J. ja Häde, U., Währungsrecht, 2nd ed., C.H. Beck, Münhen, 2010, § 17, punkt 92. Selle lahenduse toetuseks vt ka Zilioli, C.,
ja
Selmayr, M., La Banca centrale europea, Giuffrè Editore, Milano, 2007, lk 194; Manger-Nestler, C., Pechstein, M., Nowak, C.,
ja
Häde, U. (eds), Frankfurter Kommentar zu EUV, GRC und AEUV, 2. väljaanne,
III kd, Mohr Siebeck, Tübingen, 2023, Artikkel 127 AEUV, punkt 49; Griller, S., in Grabitz, E., Hilf, M.,
ja
Nettesheim, M. (eds), Das Recht der Europäischen Union, 82. EL., ajakohastatud 2024. aasta mais, C.H. Beck, Münhen, Artikkel 127 AEUV, punkt 99; Waldhoff, C., Siekmann, H. (ed.), The European Monetary Union – A Commentary on the Legal Foundations, Hart Publishing, Oxford, 2021, Artikkel 127 TFEU, punkt 209; ja Arda, A., „Consulting the European Central Bank. Legal aspects of the Community and national authorities“, obligation to consult the ECB pursuant to Article 105(4) EC“, Revue européenne de droit bancaire et financier, 2004, lk 111–152, vt lk 151.
70      Mida ma olen mujal nimetanud aluslepingute ajalooliseks õiguslikuks nurgakiviks ja nende keskseks organisatsiooniliseks põhimõtteks, vt minu ettepanek liidetud kohtuasjades X ja Visser (C‑360/15 ja C‑31/16, EU:C:2017:397, punkt 1).
71      Vt kohtuotsus CIA Security International (punkt 40) ja 9. märtsi 2023. aasta kohtuotsus Vapo Atlantic (C‑604/21, EU:C:2023:175, punkt 42).
72      Vt a contrario ELL artikli 5 lõige 2 koostoimes ELTL artikliga 258 jj. Võib öelda, et ainus erand sellest põhimõttest on EKPSi ja EKP põhikirja artikli 14 lõige 2. Vt selle väga eripärase menetluse kohta 26. veebruari 2019. aasta kohtuotsus Rimšēvičs ja EKP vs. Läti (C‑202/18 ja C‑238/18, EU:C:2019:139, punktid 65–77).
73      Vt Van Gerven, W., „Of rights, remedies and procedures“, Common Market Law Review, Vol. 37, issue 3, lk 501–536, lk-l 502.
74      Seda nimetatakse tavaliselt ELTL artikli 267 alusel tehtud eelotsuste ex tunc-mõjuks.
75      See kohtupraktika ulatub aastakümnete taha (vt 27. märtsi 1980. aasta kohtuotsus Denkavit italiana (61/79, EU:C:1980:100; punkt 16) ja 27. märtsi 1980. aasta kohtuotsus Meridionale Industria Salumi jt (66/79, 127/79 ja 128/79, EU:C:1980:101, punkt 9) ning seda korratakse regulaarselt (vt nt 5. aprilli 2022. aasta kohtuotsus Commissioner of An Garda Síochána jt (C‑140/20, EU:C:2022:258, punkt 125); 29. septembri 2015. aasta kohtuotsus Gmina Wrocław (C‑276/14, EU:C:2015:635, punkt 44) ja 28. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus Bundesrepublik Deutschland (teemaksumäärade kindlaksmääramine kiirteede kasutamise eest) (C‑321/19, EU:C:2020:866, punkt 54).
76      Vt näiteks 29. septembri 2015. aasta kohtuotsus Gmina Wrocław (C‑276/14, EU:C:2015:635, punkt 45) ja 28. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus Bundesrepublik Deutschland (teemaksumäärade kindlaksmääramine kiirteede kasutamise eest) (C‑321/19, EU:C:2020:866, punkt 55).
77      Vt 8. septembri 2010. aasta kohtuotsus Winner Wetten (C‑409/06, EU:C:2010:503, punkt 67) ja 19. novembri 2009. aasta kohtuotsus Filipiak (C‑314/08, EU:C:2009:719, punkt 84). Vt ka 6. märtsi 2007. aasta kohtuotsus Meilicke jt (C‑292/04, EU:C:2007:132, punkt 36 ja seal viidatud kohtupraktika).
78      Vt 17. detsembri 1970. aasta kohtuotsus Internationale Handelsgesellschaft (11/70, EU:C:1970:114, punkt 3) ja 8. septembri 2010. aasta kohtuotsus Winner Wetten (C‑409/06, EU:C:2010:503, punkt 61).
79      Vt näiteks 29. septembri 2015. aasta kohtuotsus Gmina Wrocław (C‑276/14, EU:C:2015:635, punkt 45) ja 28. oktoobri 2020. aasta kohtuotsus Bundesrepublik Deutschland (teemaksumäärade kindlaksmääramine kiirteede kasutamise eest) (C‑321/19, EU:C:2020:866, punkt 55).
80      Vt Düsterhaus, D., „Eppur Si Muove! The past, present, and (possible) future of temporal limitations in the preliminary ruling procedure“, Yearbook of European Law, 2016, lk 237–274.
81      Vt näiteks 16. septembri 2020. aasta kohtuotsus Romenergo ja Aris Capital (C‑339/19, EU:C:2020:709, punkt 49 ja seal viidatud kohtupraktika).