ROZSUDEK SOUDU (kasačního senátu)
8. září 2008
Věc T-222/07 P
Petrus Kerstens
v.
Komise Evropských společenství
„Kasační opravný prostředek – Veřejná služba – Úředníci – Posudek o vývoji služebního postupu – Lhůta pro podání stížnosti – Opožděnost – Neopodstatněný kasační opravný prostředek“
Předmět: Kasační opravný prostředek podaný proti usnesení Soudu pro veřejnou službu (druhého senátu) ze dne 25. dubna 2007, Kerstens
v. Komise (F-59/06, dosud nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí), směřující ke zrušení tohoto usnesení.
Rozhodnutí: Kasační opravný prostředek se zamítá. Petrus Kerstens ponese náklady řízení.
Shrnutí
1.      Kasační opravný prostředek – Předmět – Návrhová žádání směřující k předání věci jinému senátu Soudu pro veřejnou službu –
Nepřípustnost
(Jednací řád Soudu prvního stupně, čl. 139 odst. 1)
2.      Řízení – Rozhodnutí přijaté usnesením obsahujícím odůvodnění – Podmínky – Žaloba zjevně nepřípustná nebo zjevně postrádající
jakékoli právní opodstatnění (Jednací řád Soudu prvního stupně, článek 111; rozhodnutí Rady 2004/752, čl. 3, odst. 4)
3.      Řízení – Rozhodnutí přijaté usnesením obsahujícím odůvodnění – Podmínky –Vyslechnutí generálního advokáta
(Jednací řád Soudu prvního stupně, článek 111; rozhodnutí Rady 2004/752, čl. 3 odst. 4)
4.      Řízení – Rozhodnutí přijaté usnesením obsahujícím odůvodnění – Podmínky – Žaloba zjevně nepřípustná nebo zjevně postrádající
jakékoli právní opodstatnění
(Jednací řád Soudu prvního stupně, článek 111; služební řád, čl. 90 odst. 2)
5.      Řízení – Organizační procesní opatření – Výzva k vyjádření adresovaná žalobci ohledně přípustnosti žaloby ve světle dokumentů
předložených žalovanou v jejím vyjádření – Dodržení zásady kontradiktornosti
(Jednací řád Soudu prvního stupně, články 44, 46 a čl. 64 odst. 3)
1.      Bod návrhových žádání směřující k tomu, aby Soud prvního stupně předal věc jinému senátu Soudu pro veřejnou službu, neodpovídá
žádnému druhu návrhových žádání, jejichž taxativní výčet je uveden v čl. 139 odst. 1 jednacího řádu Soudu prvního stupně,
a tudíž musí být prohlášen za nepřípustný.
(viz bod 24)
2.      Soud pro veřejnou službu může až do vstupu svého jednacího řádu v platnost na základě článku 111 jednacího řádu Soudu prvního
stupně rozhodnout o zjevné nepřípustnosti žaloby, aniž by zahájil ústní část řízení, pokládá-li věc na základě písemností
ve spise za dostatečně objasněnou, i v případě, že by i po povolení dvojí výměny spisů nemusel nutně získat souhlas účastníků
řízení.
(viz body 32, 34 a 35)
Odkazy: Soudní dvůr, 29. října 2004, Ripa di Meana v. Parlament, C‑360/02 P, Sb. rozh. s. I‑10339, bod 35
3.      Jelikož uplatnění článku 111 jednacího řádu Soudu prvního stupně mutatis mutandis na řízení před Soudem pro veřejnou službu až do vstupu jeho jednacího řádu v platnost nutně znamená, že se zohlední vnitřní
organizace zmíněného Soudu, v řízeních před Soudem pro veřejnou službu nelze na základě tohoto ustanovení ukládat žádný zásah
generálního advokáta a ještě méně pak nestranné a nezávislé třetí osoby. Smlouva o ES, rozhodnutí 2004/752, ani statut Soudního
dvora totiž nestanoví, že Soudu pro veřejnou službu jsou nápomocni generální advokáti. Krom toho není stanoveno ani to, že
by v určitých případech mohl být Soudem pro veřejnou službu určen k vykonávání funkcí generálního advokáta některý z jeho
členů.
(viz body 49 a 50)
4.      Třebaže je pravdou, že určení přesného okamžiku seznámení s aktem nepříznivě zasahujícím do právního postavení určité osoby
může být mezi účastníky řízení předmětem zpochybnění a může vyžadovat posouzení různých důkazů soudem Společenství, popřípadě
vyžadovat přijetí organizačních procesních opatření, jestliže soud Společenství přesně určil dies a quo pro podání stížnosti, překročení lhůty tří měsíců stanovené v čl. 90 odst. 2 služebního řádu nevyhnutelně vede ke zjevné nepřípustnosti
žaloby, o níž lze rozhodnout usnesením s odůvodněním podle ustanovení článku 111 jednacího řádu Soudu prvního stupně. Zjevná
povaha nepřípustnosti žaloby se totiž váže na překročení lhůty pro podání stížnosti jako takové, a nikoli na případnou obtíž
při určování dies a quo nebo přesného počtu dní, o něž byla zmíněná tříměsíční lhůta překročena.
(viz body 48 a 58)
Odkazy: Soudní dvůr, 19. ledna 2006, AIT v. Komise, C‑547/03 P, Sb. rozh. s. I‑845, bod 30
5.      Přísluší v zásadě účastníkům řízení, aby na podporu svých tvrzení předkládali důkazy. Je však třeba, aby tyto důkazy mohly
být předmětem kontradiktorní diskuze. Skutečnost, že Soud v rámci organizačního procesního opatření vyzval žalobce, aby se
písemně vyjádřil k přípustnosti žaloby ve světle důkazů, které žalovaná předložila v duplice, svědčí o dodržení zásady kontradiktornosti,
jelikož kvalifikace přílohy k duplice jakožto důkazu neimplikuje žádné posouzení její důkazní hodnoty.
(viz body 73 až 75)
Odkazy: Soudní dvůr, 4 října 2007, É.R. a další v. Rada a Komise, C‑100/07 P, dosud nezveřejněné ve Sbírce rozhodnutí, bod
27