SKLEP
Višje sodišče v Celju je v senatu, ki so ga sestavljali višji sodnik in sodnici Tatjana  
Kamenšek Krajnc kot predsednica ter mag. Aleksander Urankar in Katarina Lenarčič  
kot člana,
v pravdni zadevi tožeče stranke:  J. J. , ..., ki ga zastopa ..., odvetnica na P., zoper  
toženo stranko: mladoletne A. A., B. A., C. A. in D. A.,  vse stanujoče ...Avstrija, ki  
jih vse zastopa mati in zakonita zastopnica E. A.,
zaradi znižanja preživnine in spremembe stikov (pcto. 3.500,00 EUR),
o pritožbi tožeče stranke zoper sklep Okrožnega sodišča v Celju IV P 660/2018 z dne  
7. 12. 2018, 
na seji 21. februarja 2019
1
Cp 67/2019
SKLENILO:
Pritožba se zavrne in se potrdi izpodbijani sklep.
OBRAZLOŽITEV:
1. Sodišče  prve  stopnje  je  z  izpodbijanim  sklepom  sklenilo,  (I.)  da  pristojnost  
slovenskega sodišča za odločanje o zahtevku tožeče stranke (tožnika) za znižanje  
preživnine  za  mld.  otroke  (toženke)  in  za  spremembo  stikov  s  toženkami  ni  
podana in (II.) da se tožba z dne 11. 10. 2018, dopolnjena 27. 11. 2018, zavrže.
2. Zoper predmetni sklep je tožnik vložil pravočasno pritožbo iz razlogov zmotne  
uporabe materialnega prava (določb o pristojnosti) in napačne uporabe določb  
Zakona o pravdnem postopku (ZPP), s predlogom,  da se pritožbi ugodi in se  
izpodbijani  sklep  razveljavi  ter  se  tožba  vsebinsko  obravnava  oziroma  da  se  
podredno zadeva vrne sodišču prve stopnje v novo sojenje. V pritožbi navaja, da je 
sodišče  zmotno  uporabilo  določbe  Uredbe  (ES)  2201/2003  o  pristojnosti  in  
priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s  
starševsko  odgovornostjo  ter  o  razveljavitvi  uredbe  (ES)  1347/2000  (uredba  
Bruselj  II),  saj  je  spregledalo  določbo  alineje  (a)  tretjega  odstavka  12.  člena  
uredbe. Tožnik kot nosilec starševske odgovornosti (stikov) prebiva v Republiki  
Sloveniji, prav tako pa imajo vse tri toženke državljanstvo Republike Slovenije,  
zato je sodišče prve stopnje pristojno za odločanje o spremembi stikov. Po 1. členu 
uredbe Bruselj II se uredba ne uporablja za odločanje o preživninskih obveznostih  
in gre za dva vsebinsko ločena zahtevka. Četudi bi bilo glede stikov morebiti  
pristojno  avstrijsko  sodišče,  je  za  odločanje  o  preživnini  pristojno  sodišče  
republike  Slovenije  na  podlagi  alineje  d  3.  člena  Uredbe  (ES)  4/2009  
(preživninske  uredbe).  V  konkretni  zadevi  je  bila  pred  Okrožnim  sodiščem  v 
Ljubljani v postopku IV P 1124/2016 sklenjena v oktobru 2016 sodna poravnava,  
v kateri je bila dogovorjena tožnikova preživninska obveznost. Postopek znižanja  
preživnine se vsebinsko nanaša na spremenjene okoliščine in je povezan s prvim  
postopkom. Drugačne razlage ni mogoče sprejeti, saj sicer kriteriji po Zakonu o  
zakonski zvezi in družinskih razmerjih (ZZZDR) ne bi bili upoštevni.
2
3. Pritožba ni utemeljena.
4. Tožnik s tožbo zahteva znižanje preživnine za mld. toženke in spremembo stikov z 
mld. toženkami, kar je bilo oboje dogovorjeno s sodno poravnavo z dne 6. 10.  
2016 pred Okrožnim sodiščem v Ljubljani v zadevi IV P 1124/2016.
5. Iz izpodbijanega sklepa izhaja, da je tožnik (oče) državljan Republike Slovenije in  
prebiva ter ima stalno prebivališče v Republiki Sloveniji; da so bile mld. toženke  
rojene v Republiki Sloveniji in so državljanke Republike Slovenije; da z zakonito  
zastopnico (materjo), ki je državljanka Republike Avstrije (v Republiki Avstriji  
prejema prihodke iz naslova socialnih transferjev in je tam zaposlena oziroma tam  
opravlja  vsakodnevne  aktivnosti),  živijo  v  Republiki  Avstriji  (od  leta  2014  
oziroma od leta 2013 dalje); da je zakonita zastopnica toženk dlje časa (10 let)  
živela v Republiki Sloveniji, da je bila v Republiki Sloveniji tudi zaposlena in da  
razume slovenski jezik; da je bila zakonska zveza tožnika in zakonite zastopnice  
toženk  sklenjena  v  letu  2007  s  sodbo  Okrožnega  sodišča  v  Ljubljani  IV  P  
1124/2016 z dne 6. 10. 2016 razvezana in da so se toženke s sodno poravnavo  
dodelile v varstvo in vzgojo materi, ki se je z njimi že takoj po razpadu zveze  
odselila  v  Republiko  Avstrijo  (od  leta  2014  v  Republiki  Sloveniji  nimajo  
prijavljenega  prebivališča  in  imajo  od  aprila  2014  dalje  stalno  prebivališče  
prijavljeno  v  Republiki  Avstriji);  da  toženke  v  Republiki  Avstriji  dejansko  
prebivajo, razumejo in govorijo nemški jezik ter tam hodijo v šolo in da so se stiki  
toženk s tožnikom izvajali v Republiki Avstriji.
6. Sodišče prve stopnje je glede na konkretne okoliščine primera pravilno presodilo,  
da gre za spor z mednarodnim elementom in da je običajno prebivališče mld. otrok 
ob začetku postopka (za znižanje preživnine in za spremembo stikov) v Republiki  
Avstriji.  Pritožbeno  sodišče  k  pravilnim  in  obširnim  razlogom  sodišča  prve  
stopnje, ki vsebujejo citiranje relevantnih določb iz omenjenih uredb in stališč  
sodne  prakse  (sodišč  Republike  Slovenije,  Sodišča  Evropske  Unije  (SEU)  in  
Evropskega sodišča za človekove pravice) nima ničesar za dodati. Prav tako je  
sodišče  prve  stopnje  nato  pravilno  uporabilo  določbe  uredbe  Bruselj  II  in  
preživninske uredbe ter presodilo, da je po 8. členu uredbe Bruselj II v zvezi z  
zadevo starševske odgovornosti (za odločanje o spremembi stikov) v zvezi z mld.  
toženkami pristojno sodišče Republike Avstrije in da je po alineji (d) 3. člena  
preživninske  uredbe,  ker  sta  zadevi  povezani,  tudi  za  odločanje  o  znižanju  
preživnine pristojno sodišče v Republiki Avstriji. Posledično je odločitev sodišča  
prve stopnje, da ni podana pristojnost slovenskega sodišča in da se tožba zavrže,  
pravilna.
7. Pritožbeni očitek, da je sodišče spregledalo alinejo (a) iz tretjega odstavka 12.  
člena uredbe Bruselj II, ni utemeljen. Sodišče prve stopnje 12. člena uredbe ni  
spregledalo, ampak je presodilo, da ta določba ne pride v poštev. Takšen zaključek  
3
je pravilen, saj se 12. člen uredbe nanaša na dogovor o pristojnosti, do katerega pa  
v  konkretni  zadevi,  ko  tožba  še  ni  bila  vročena  v  odgovor  mld.  toženkam,  
evidentno ni prišlo. Pritožba pravilno povzema, da so po tretjem odstavku 12.  
člena uredbe sodišča članice pristojna tudi v zvezi s starševsko odgovornostjo v  
drugih  postopkih,  poleg  navedenih  iz  prvega  odstavka  12.  člena  (op.  gre  za  
primere  ko  je  odločanje  o  starševski  odgovornosti  povezano  z  zahtevkom  za  
razvezo,  prenehanje  življenjske  skupnosti  ali  razveljavitvijo  zakonske  zveze),  
kadar (a) ima otrok bistveno povezavo z državo članico, zlasti zaradi dejstva, da  
eden od nosilcev starševske odgovornosti običajno prebiva v državi članici ali je  
otrok  državljan  države  članice.  Vendar  nato  pritožba  neutemeljeno  spregleda  
pogoja iz alineje (b) tretjega odstavka 12. člena uredbe Bruselj II, ki bi morala biti  
podana skupaj s pogojem iz točke (a), in sicer, da so vse stranke v postopku  
pristojnost sprejele izrecno ali na drugačen nedvoumen način v trenutku, ko se je  
postopek začel, in je to v otrokovo korist.
8. Neutemeljeno je tudi lastno pritožbeno stališče, da gre za dva vsebinsko ločena  
postopka in da bi se posledično preživnina morala obravnavati pred slovenskim  
sodiščem.  Ker  je  za  odločanje  o  stikih  (o  starševski  odgovornosti)  pristojno  
avstrijsko sodišče, je po alineji (d) člena 3 preživninske uredbe avstrijsko sodišče  
pristojno tudi za odločanje o preživnini. Prav tako bi bilo avstrijsko sodišče za  
odločanje o preživnini pristojno v primeru (za katerega se neutemeljeno zavzema  
pritožba), če bi se zahtevek o preživnini obravnaval samostojno, saj iz alinej (a) in  
(b) člena 3 uredbe izhaja splošna pristojnost po sodišču kraja, kjer ima tožena  
stranka običajno prebivališče (a) in kjer ima upravičenec običajno prebivališče (b),  
kar  v  konkretni  zadevi  pomeni  po  prebivališču  toženk,  ki  so  upravičenke  do  
preživnine.  Po  katerem  materialnem  pravu  bo  pristojno  sodišče  odločalo  o  
znižanju  preživnine  (morebitna  uporaba  ZZZDR)  v  konkretni  situaciji  ni  
relevantno, vsekakor pa v preživninski uredbi ni podlage za ustalitev pristojnosti v  
državi  članici iz razloga, ker je bilo o preživnini  prvič odločeno pred njenim  
sodiščem.
9. Nenazadnje se je do obravnavanih vprašanj že opredelilo SEU. Iz zadeve SEU C-
499/15 z dne 15.2.2017 izhaja, da se obe omenjeni odredbi razlagata tako, da  
sodišča države članice, ki so sprejela odločbo o starševski odgovornosti (o stikih)  
in preživninskih obveznostih v zvezi z mld. otrokom, ki je postala pravnomočna,  
niso več pristojna za odločanje o predlogu za spremembo odločbe, če je običajno  
prebivališče tega otroka na ozemlju druge države članice, in da so za odločanje o  
tem predlogu pristojna sodišča zadnje navedene države članice. Iz zadeve SEU C-
184/14 z dne 14.4.2014 izhaja, da je zahtevek glede preživninskih obveznosti za  
mladoletne otroke neločljivo povezan s tožbo v zvezi s starševsko odgovornostjo,  
saj je sodišče, ki odloča v zvezi s starševsko odgovornostjo (o stikih) v najboljšem  
položaju,  da  in  concreto  presodi  podrobnosti  zahtevka  glede  preživninske  
obveznosti  za  mladoletnega  otroka,  saj  odločitev o stikih vpliva  na  znesek te  
4
obveznosti (op. tudi tožnik v tožbi med drugim izpostavlja lasten strošek v zvezi z  
izvajanjem stikov v Republiki Avstriji). Iz zadeve SEU C-656/13 z dne 12. 12.  
2013 prav tako izhaja,  da  je  za  odločanje  o zahtevku glede  preživnine,  ki  je  
povezan s  postopkom v  zvezi  s  starševsko odgovornostjo,  načeloma  pristojno  
sodišče, ki odloča o postopku v zvezi s starševsko odgovornostjo. Iz tega primera  
pa je razvidno še, da je SEU v zvezi z dogovorom o pristojnosti posebno težo dalo  
pogojema  iz alineje (b) tretjega odstavka 12. člena uredbe Bruselj II, ki ju je  
pritožba prezrla in ki morata biti upoštevaje stališče SEU podana kumulativno s  
pogojem iz alineje (a).
10. Ker drugih pritožbenih očitkov zoper sklep tožnik ni podal, je pritožbeno sodišče  
opravilo še preizkus izpodbijanega sklepa glede pritožbenih razlogov, na katere  
pazi po uradni dolžnosti (drugi odstavek 350. člena ZPP v zvezi s 366. členom  
ZPP). Ker tudi takšnih razlogov ni našlo, je pritožbo zavrnilo in sklep sodišča prve  
stopnje potrdilo (2. točka 365. člena ZPP).
Celje, 21. februar 2019
Predsednica senata:          
Tatjana Kamenšek Krajnc
5