62012CC0423
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
PAOLA MENGOZZIJA,
predstavljeni 6. novembra 2013 (
1
)
Zadeva C‑423/12
Flora May Reyes
proti
Migrationsverket
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Kammarrätten i Stockholm – Migrationsöverdomstolen (Švedska))
„Pravica državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic — Direktiva 2004/38/ES — Člen 2, točka 2(c) — Pravica do prebivanja družinskih članov državljana Unije — Pojem ‚vzdrževan družinski član državljana Unije‘ — Obveznost potomca državljana Unije v ravni črti, starejšega od 21 let, dokazati, da je neuspešno iskal zaposlitev, zaprosil organe izvorne države članice za socialno pomoč ali kakor koli drugače poskušal poskrbeti za zadovoljevanje lastnih potreb — Posledica izjave družinskega člana, ki je zaprosil za dovoljenje za prebivanje kot ‚vzdrževan družinski član‘, o nameravani zaposlitvi v državi članici gostiteljici“
1.
Ali za pridobitev pravice do prebivanja na ozemlju Evropske unije kot potomec državljana Unije v ravni črti, ki je starejši od 21 let, v smislu člena 2, točka 2(c), Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EEC, (
2
) zadostuje, da prosilec dokaže, da ga navedeni državljan dejansko materialno podpira, ali pa lahko organi od njega razen tega zahtevajo še, da predloži dokaz, da podporo potrebuje?
2.
Pri odgovoru na to vprašanje je Sodišče zlasti zaprošeno, naj pojasni in po potrebi posodobi svojo sodno prakso v zvezi z družinskimi člani državljana Unije, ki so „vzdrževane osebe“, kot posrednimi upravičenci do pravic, podeljenih z Direktivo 2004/38.
I – Pravni okvir
A – Direktiva 2004/38
3.
V uvodni izjavi 5 Direktive 2004/38 je navedeno, da bi morala biti „[p]ravica vseh državljanov Unije do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic […] zagotovljena tudi njihovim družinskim članom, ne glede na državljanstvo, če naj bi se uresničevala v objektivnih pogojih svobode in dostojanstva“.
4.
V uvodni izjavi 6 Direktive 2004/38 je podrobno navedeno, da bi „[z]aradi ohranjanja enotnosti družine v širšem smislu in brez vpliva na prepoved diskriminacije na podlagi državljanstva, […] država članica gostiteljica morala preučiti na osnovi lastne zakonodaje položaj tistih oseb, ki niso vključene v opredelitev pojma družinskih članov po tej direktivi in ki zato ne morejo uživati samodejne pravice do vstopa in prebivanja v državi članici gostiteljici, da bi lahko odločila, ali se lahko takšnim osebam dovoli vstop in prebivanje, pri čemer upošteva njihovo razmerje z državljanom Unije ali katere koli druge okoliščine, kot sta finančna ali fizična odvisnost od državljana“.
5.
V uvodni izjavi 28 Direktive 2004/38 je navedeno, da bi morale imeti države članice, „[d]a bi se zaščitile pred zlorabo pravic ali goljufijo […], možnost sprejeti potrebne ukrepe“.
6.
V uvodni izjavi 31 Direktive 2004/38 je navedeno, da ta direktiva „spoštuje temeljne pravice in svoboščine ter upošteva načela, ki jih priznava zlasti Listina Evropske unije o temeljnih […] pravicah“.
7.
Člen 2 Direktive 2004/38 določa:
„Za namene te direktive:
[…]
2.
‚Družinski član‘ pomeni:
[…]
(c)
potomce v ravni črti, ki so mlajši od 21 let ali so vzdrževane osebe […];
3.
‚Država članica gostiteljica‘ pomeni državo članico, v katero se državljan Unije preseli z namenom uresničevanja svoje pravice do prostega gibanja in prebivanja.“
8.
Člen 3 Direktive 2004/38 določa:
„1.
Ta direktiva se uporablja za vse državljane Unije, ki se preselijo ali prebivajo v državi članici razen v tisti državi, katere državljani so, in za njihove družinske člane, kot opredeljene v točki 2 člena 2, ki jih spremljajo ali se jim pridružijo.
2.
Brez vpliva na kakršno koli pravico do prostega gibanja in prebivanja, ki jo zadevne osebe lahko imajo, država članica gostiteljica, v skladu s svojo nacionalno zakonodajo, olajša vstop in prebivanje naslednjim osebam:
(a)
katerim koli družinskim članom, ne glede na državljanstvo, ki ne spadajo pod opredelitev v točki 2 člena 2, ki so v državi, iz katere so prišli, vzdrževane osebe ali člani gospodinjstva državljana Unije, ki ima temeljno pravico do prebivanja, ali kadar resni zdravstveni razlogi dosledno zahtevajo, da državljan Unije nudi osebno nego družinskemu članu;
[…]
Država članica gostiteljica temeljito preuči osebne razmere in utemelji vsako zavrnitev vstopa ali prebivanja tem ljudem.“
9.
Člen 7(2) Direktive 2004/38 določa, da se „[p]ravica do prebivanja, predvidena v odstavku 1, […] razširi na družinske člane, ki niso državljani države članice in ki spremljajo ali so se pridružili državljanu Unije v državi članici gostiteljici, pod pogojem da takšen državljan Unije izpolnjuje pogoje, navedene v odstavku 1(a), (b) ali (c).“
10.
Člen 10(2)(d) Direktive 2004/38 določa, da države članice za izdajo dovoljenja za prebivanje zahtevajo, da se „v primerih, navedenih v točkah (c) in (d) člena 2(2), [predloži] dokazilo o izpolnjevanju pogojev, ki so v njih določeni“.
11.
Člen 14(2) Direktive 2004/38 določa, da imajo „[d]ržavljani Unije in njihovi družinski člani […] pravico do prebivanja, predvideno v členih 7, 12 in 13, dokler izpolnjujejo pogoje, določene v teh členih“.
B – Švedsko pravo
12.
Direktiva 2004/38 je bila v švedsko pravo prenesena s spremembami zakona 2005:716 o tujcih (Utlänningslagen (2005:716), v nadaljevanju: UtlL) in uredbe 2006:97 o tujcih (Utlänningsförordningen (2006:97)).
13.
V poglavju 3a, člen 2, UtlL je družinski član državljana Evropskega gospodarskega prostora (v nadaljevanju: EGP) opredeljen kot tujec, ki spremlja ali se pridruži državljanu EGP na Švedskem in ki je med drugim potomec v ravni črti navedenega državljana EGP ali njegovega zakonca ali zunajzakonskega partnerja, če je vzdrževana oseba enega od njiju ali je mlajši od 21 let.
14.
V Poglavju 3a, člen 5, UtlL je določeno, da pravica do prebivanja, podeljena družinskim članom državljana EGP, obstaja, dokler so izpolnjeni pogoji zanjo.
15.
V skladu s poglavjem 3a, člen 9, uredbe 2006:97 o tujcih lahko švedski organi v zvezi z izdajo dovoljenja za prebivanje od prosilca zahtevajo, naj pokaže veljaven potni list, dokumente za potrditev družinskega razmerja z državljanom EGP, potrdilo o vpisu v register tujcev ali druge dokumente kot dokaz, da ima državljan EGP, zaradi katerega bo priznana pravica do prebivanja, dejansko pravico do prebivanja na Švedskem, in, če je to pogoj za prosilčevo pravico do prebivanja, dokumente, ki dokazujejo, da ga državljan EGP ali njegov zakonec ali zunajzakonski partner vzdržujeta.
II – Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
16.
Tožeča stranka iz postopka v glavni stvari, F. M. Reyes, je bila rojena leta 1987 in je filipinska državljanka. Ves čas je tudi prebivala na Filipinih. Ko je bila stara 3 leta, je njena mati, F. R. Hansen, zapustila Filipine zaradi dela v Nemčiji, kjer je pridobila državljanstvo. F. R. Hansen je tako hčer pustila v oskrbi njene babice. Ko je bila stara 14 let, se je F. M. Reyes pridružila zdaj že pokojni sestri v Manili (Filipini). F. M. Reyes je obiskovala srednjo šolo in nato štiriletno višjo strokovno šolo ter se izučila za zdravstveno tehnico. Vendar ji za dokončanje izobrazbe manjka plačana praksa. Tako ni bila nikdar zaposlena in na Filipinih ne dobiva nikakršne socialne pomoči.
17.
F. R. Hansen se je leta 2011 poročila z norveškim državljanom. Od leta 2009 živita na Švedskem, kjer je F. R. Hansen od švedskih organov pridobila dovoljenje za prebivanje. Odkar je zapustila Filipine in se preselila v Evropo je vseskozi vzdrževala tesne stike z družino, ki je ostala v njeni izvorni državi. Družini je redno pošiljala denar in jo tudi redno obiskovala. F. R. Hansen ni zaposlena, vendar njen mož prejema visoko pokojnino, katere del namenja za finančno pomoč ženini družini.
18.
F. M. Reyes je v začetku leta 2011 vložila vlogo za izdajo vizuma na švicarskem veleposlaništvu v Manili, da bi obiskala svojo mater in svojega očima na Švedskem. Navedeni vizum je bil izdan in F. M. Reyes je 13. marca 2011 vstopila na ozemlje schengenskega območja. F. M. Reyes je 29. marca istega leta pri švedskih organih zaprosila za dovoljenje za prebivanje kot „vzdrževan družinski član državljana Unije“.
19.
F. M. Reyes bi namreč kot potomka v ravni črti državljanke Unije, ki se ji želi pridružiti, starejša od 21 let, lahko za dovoljenje za prebivanje na Švedskem zaprosila, če bi izpolnjevala pogoje, določene s členom 2, točka 2(c), Direktive 2004/38, torej pod pogojem, da jo navedena državljanka vzdržuje.
20.
Migrationsverket je 11. maja 2011 njeno prošnjo zavrnil, ker ni dokazala, da je bil nakazan denar namenjen zadovoljevanju njenih osnovnih potreb, in sicer bivališča, prehrane in dostopa do oskrbe. Poleg tega ni dokazala, kako lahko filipinski sistem socialnega varstva pomaga osebam v položaju, kot je njen. Je pa bilo jasno, da je F. M. Reyes v izvorni državi diplomirala in da je opravila pripravništvo. Migrationsverket je menil, da je F. M. Reyes dejansko vzdrževala njena babica in ocenil, da zato ne more šteti za družinskega člana, ki je „vzdrževana oseba“ državljana Unije v smislu člena 2, točka 2(c), Direktive 2004/38, pri čemer se je zlasti skliceval na sodbo Jia. (
3
)
21.
F. M. Reyes je to zavrnitveno odločbo izpodbijala pred Förvaltningsrätten i Göteborg (upravno sodišče v Göteborgu, Švedska) kot prvostopenjskim sodiščem na področju državljanstva in prava tujcev. Navedeno sodišče je odločbo švedskih organov potrdilo. Čeprav je to sodišče ugotovilo, da sta zadovoljevanje osnovnih potreb F. M. Reyes res zagotavljala njena mati in očim, pa je štelo, da socialni položaj prosilke ni tak, da na Filipinih ne bi mogla sama brez njune pomoči zadovoljevati svojih potreb, zlasti glede na njeno starost, izobrazbo in ker je imela ob sebi še druge sorodnike. Förvaltningsrätten i Göteborg je ugotovilo, da dokazana redna nakazila denarja ne zadostujejo za izpolnjevanje pogojev za družinskega člana, ki je„vzdrževana oseba“ v smislu člena 2, točka 2(c), Direktive 2004/38.
22.
F. M. Reyes je vložila pritožbo pri Kammarrätten i Stockholm – Migrationsöverdomstolen (Švedska), ki o zadevi v glavni stvari odloča na zadnji stopnji.
23.
Švedski organi so pred navedenim sodiščem navedli utemeljitve v podporo potrditvi odločb Migrationsverket in Förvaltningsrätten i Göteborg. Trdijo, da ob upoštevanju sodne prakse iz zgoraj navedene sodbe Jia zgolj nakazila denarja niso zadosten dokaz za to, da neko osebo vzdržuje njen družinski član, ki je državljan Unije. Države članice naj bi lahko od prosilcev zahtevale, da so dejansko vzdrževani, torej da naj ne bi imeli druge izbire in možnosti, kot da so za zadovoljevanje osnovnih potreb povsem odvisni od družinskega člana, ki se mu želijo pridružiti. Tako naj se oseba, ki v izvorni državi namerno ne išče zaposlitve ali se namerno pusti vzdrževati, ne bi mogla šteti za „vzdrževano osebo“ v smislu člena 2, točka 2(c), Direktive 2004/38.
24.
F. M. Reyes je zatrjevala povsem drugačen položaj. Najprej je navedenemu sodišču predložila določene dokaze v zvezi z rednostjo nakazil zakoncev Hansen F. M. Reyes, s tem, da 11 % bruto domačega proizvoda Filipinov sestavljajo finančni prispevki filipinskih državljanov na delu v tujini, splošnim stanjem na filipinskem trgu dela in odsotnostjo kakršne koli socialne pomoči filipinske države osebam, ki kot F. M. Reyes nikoli niso bile zaposlene. Nato je opozorila, da ji njena stopnja izobrazbe, kakršna je trenutno, na Filipinih ne omogoča zaposlitve kot zdravstveni tehnici zaradi nedokončane izobrazbe in posebej visoke stopnje brezposelnosti na tem strokovnem področju. Je pa predložitvenemu sodišču zatrdila, da namerava na Švedskem nadaljevati študij in se tam tudi zaposliti. Nazadnje je F. M. Reyes ob sklicevanju na sodbo Lebon (
4
) in Sporočilo Komisije Evropskemu parlamentu in Svetu o smernicah za boljši prenos Direktive 2004/38 (v nadaljevanju: smernice) (
5
) trdila, da ni treba preverjati, ali bi družinski člani teoretično lahko sami zadovoljevali svoje potrebe, če bi na primer sprejeli plačano zaposlitev. Nacionalni organi naj bi morali v posameznih primerih ob upoštevanju prosilčevega finančnega in socialnega položaja ugotavljati, ali ta potrebuje materialno pomoč. Dokazi za to potrebe naj bi se lahko predložili v kakršni koli obliki, ne da bi se zahtevali kakršni koli pogoji glede najkrajšega trajanja položaja odvisnosti ali zneska podpore, vendar pa mora biti navedeni položaj resničen in strukturne narave.
25.
Kammarrätten i Stockholm – Migrationsöverdomstolen je v teh okoliščinah prekinilo odločanje in s predložitveno odločbo, ki je v sodno tajništvo Sodišča prispela 17. septembra 2012, Sodišču na podlagi člena 267 PDEU v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.
Ali je člen 2, točka 2(c), Direktive 2004/38 mogoče razlagati tako, da država članica pod nekaterimi pogoji od potomca v ravni črti, ki je dopolnil 21 let, lahko zahteva – zato da bi ga bilo mogoče obravnavati kot vzdrževano osebo in torej opredeliti kot ‚družinskega člana‘ v smislu člena 2, točka 2(c), Direktive 2004/38 – da je poskušal najti zaposlitev, pridobiti pomoč za preživljanje pri organih izvorne države in/ali se poskušal drugače preživljati, vendar mu to ni uspelo?
2.
Ali je pri razlagi izraza ‚vzdrževana oseba‘ iz člena 2, točka 2(c), Direktive 2004/38 pomembno dejstvo, da je za sorodnika zaradi njegovih osebnih okoliščin, kot so starost, izobrazba in zdravstveno stanje, mogoče šteti, da bo razmeroma lahko našel zaposlitev, in da se poleg tega namerava zaposliti v državi članici, kar bi pomenilo, da pogoji za to, da je obravnavan kot sorodnik, ki je vzdrževana oseba v smislu te določbe, niso več izpolnjeni?“
III – Postopek pred Sodiščem
26.
Tožeča stranka iz postopka v glavni stvari, švedska, češka in nizozemska vlada ter vlada Združenega kraljestva in Evropska komisija so Sodišču predložile pisna stališča.
27.
Na obravnavi 5. septembra 2013 so ustna stališča podale tožeča stranka iz postopka v glavni stvari, švedska vlada, vlada Združenega kraljestva in Komisija.
IV – Pravna analiza
A – Prvo vprašanje za predhodno odločanje
28.
To vprašanje se nanaša na razlago pojma družinski član, ki je „vzdrževana oseba“ državljana Unije, v smislu člena 2, točka 2(c), Direktive 2004/38. Naj še enkrat spomnim, da je bila s to direktivo med drugim spremenjena Uredba Sveta št. 1612/68 (EGS) z dne 15. oktobra 1968 o prostem gibanju delavcev v Skupnosti (
6
) in razveljavljena Direktiva Sveta z dne 21. maja 1973 o odpravi omejitev gibanja in bivanja v Skupnosti za državljane držav članic v zvezi z ustanavljanjem in opravljanjem storitev. (
7
) Direktiva 2004/38 je v enotnem besedilu združila pravice državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju Unije.
29.
Ta predhodna akta sta prav tako navajala – k temu se bom še vrnil – pojem „vzdrževani“ družinski član, ne da bi ga natančneje opredeljevala, kot je to tudi v primeru drugih veljavnih aktov sekundarne zakonodaje. (
8
) Ker člen 2, točka 2(c), Direktive 2004/38 ne določa podrobneje, kako je treba razlagati izraz „vzdrževana oseba“, in glede tega ne napotuje na nacionalne predpise, gre torej za avtonomni pojem prava Unije, ki ga je treba enotno razlagati na ozemlju vseh držav članic. Pomen in obseg izrazov, ki v pravu Unije niso opredeljeni, je treba določiti ob upoštevanju konteksta, v katerem se uporabljajo, in ciljev, ki se jih skuša doseči z ureditvijo, katere del so. (
9
)
30.
Zato se zdi, da je treba, prvič, člen 2, točka 2(c), Direktive 2004/38 postaviti v širši kontekst te direktive in nato, drugič, spomniti na sodno prakso iz zgoraj navedenih sodb Lebon in Jia. Nato se bom posvetil oblikovanju ugotovitev, potrebnih za odgovor na postavljeno vprašanje. Nazadnje bom zaključil z nekaj sklepnimi opombami v zvezi z obravnavanjem konkretnega predloženega primera.
1. Jezikovna, teleološka in sistematična analiza člena 2, točka 2(c), Direktive 2004/38
31.
Iz besedila Direktive 2004/38 je povsem jasno razvidno, da je njen osrednji element državljan Unije, ki je uresničil svojo pravico do prostega gibanja v Uniji. Je glavni in neposredni upravičenec te pravice. (
10
) Posredno, in ker oddaljenost od družine ne sme ovirati uresničevanja pravice do prostega gibanja, so tudi družinskim članom državljana Unije, ki je navedeno pravico uresničil, podeljene pravice, ki pa niso njihove lastne, temveč le izvedene, torej pridobljene na podlagi njihove lastnosti družinskega člana upravičenca. (
11
)
32.
To, da so pravice, priznane družinskim članom, le izvedene pravice, pojasnjuje temeljni cilj Direktive 2004/38, ki ni združitev družine niti spoštovanje zasebnega in družinskega življenja državljanov Unije, temveč njihova „temeljn[a] in individualn[a] pravic[a] do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic“. (
12
) Pravica do gibanja in prebivanja je „zagotovljena tudi njihovim družinskim članom, ne glede na državljanstvo“ le zaradi zasledovanja tega cilja. (
13
) Zakonodajalec Unije sicer ni zanemaril ohranitve družinske celice, vendar to ni bila njegova poglavitna skrb. (
14
)
33.
Poleg tega družinski člani državljana Unije, ki namerava uresničevati pravico do prostega gibanja ali jo je že uresničil, ne tvorijo enotne kategorije v smislu Direktive 2004/38, saj bi se lahko razlikovalo med člani primarne družine iz člena 2, točka 2(c) te direktive na eni strani in drugimi družinskimi člani iz člena 3(2) navedene direktive na drugi.
34.
Člani primarne družine so tako zakonec ali partner državljana Unije, njuni potomci v ravni črti, ki so mlajši od 21 let ali so starejši od 21 let, če so vzdrževane osebe, in predniki, ki so vzdrževane osebe. Tem osebam, ki so prav tako upravičenci iz Direktive 2004/38, (
15
) ta direktiva podeljuje samodejno pravico do vstopa v državo članico gostiteljico in prebivanja v njej. (
16
)
35.
Glede potomcev v ravni črti, ki so kategorija, ki je v obravnavani zadevi najbolj zanimiva, je treba navesti, da je Komisija uvodoma predlagala, da bi bili v primarno družino vključeni vsi predniki in potomci v ravni črti državljana upravičenca pravice do gibanja in prebivanja ali njegovega zakonca, brez katerih koli drugih pogojev. (
17
) Svet Evropske unije je soglasno odločil, da se v besedilo člena 2 Direktive 2004/38 tako za prednike v ravni črti kot za potomce v ravni črti, ki so starejši od 21 let, vnese pogoj, da gre za „vzdrževano osebo“, saj je menil, da je to odražalo takratni acquis communautaire. (
18
)
36.
Položaj drugih družinskih članov je bistveno drugačen, saj morajo države članice v zvezi z njimi „v skladu s svojo nacionalno zakonodajo [le] olajša[ti] vstop in prebivanje“ navedenih članov. (
19
) V ta namen lahko države članice „temeljito preuči[jo] osebne razmere“ prosilca. (
20
) Ti drugi člani so opredeljeni ozko bodisi kot vzdrževane osebe v izvorni državi ali člani gospodinjstva zadevnega državljana Unije, bodisi kot osebe, ki zaradi resnih zdravstvenih razlogov nujno potrebujejo osebno nego navedenega državljana Unije, in nazadnje kot neregistrirani partnerji državljana Unije, če je trajno razmerje z njim ustrezno potrjeno.
37.
Medtem ko Direktiva 2004/38 glede drugih družinskih članov določa, da organi države članice gostiteljice temeljito preučijo njihove razmere ob njihovi prošnji za pridružitev državljanu Unije, pa glede načinov preverjanja in ravni zahtev za člane primarne družine ni ničesar določeno. Vendar iz namena Direktive 2004/38 izhaja, da je zakonodajalec Unije v praksi želel olajšati položaj slednjih. Tudi Sodišče je presodilo, da „je tako iz besedila člena 3(2) Direktive 2004/38 kot iz njenega splošnega okvira razvidno, da zakonodajalec Unije razlikuje med družinskimi člani državljana Unije, opredeljenimi v členu 2, točka 2, Direktive 2004/38, ki imajo pod pogoji, določenimi v tej direktivi, pravico do vstopa in prebivanja v državi članici gostiteljici tega državljana, in drugimi družinskimi člani, kot so določeni v členu 3(2), prvi pododstavek, točka (a), iste direktive, ki jim mora ta država članica vstop in prebivanje le olajšati [omogočiti].“ (
21
) V zvezi s tem je Sodišče razsodilo, da ima zaradi odsotnosti natančnejših pravil v Direktivi 2004/38 in zaradi napotitve na nacionalno zakonodajo v členu 3(2) te direktive „vsaka država članica široko polje proste presoje glede izbire okoliščin, ki se upoštevajo“, pri čemer je navedlo, da mora „[d]ržava članica gostiteljica […] skrbeti, da so v njeni zakonodaji merila, ki so skladna z običajnim pomenom pojma ‚olajša‘ in s pojmi iz navedenega člena 3(2), ki se nanašajo na vzdrževanje, ter ki tej določbi ne odvzamejo polnega učinka“. (
22
) Med temi merili je Sodišče med drugim navedlo „stopnj[o] finančne ali fizične odvisnosti in stopnj[o] sorodstva med družinskim članom in državljanom Unije, ki ga želi spremljati ali se mu pridružiti“. (
23
)
38.
Pojem družinski član, ki je vzdrževana oseba, v smislu člena 2, točka 2(c), Direktive 2004/38 ni bil nikoli podrobneje opredeljen. (
24
) V skladu s smernicami (
25
) je „[s]tatus ‚vzdrževanega‘ družinskega člana posledica dejanskega stanja, ki se odraža v dejstvu, da ga materialno podpira državljan [Unije] oziroma njegov zakonec/partner. […] Ni treba preveriti, ali bi se zadevni družinski člani teoretično lahko preživljali sami, če bi na primer sprejeli plačano zaposlitev. Za ugotovitev, ali so družinski člani vzdrževani, je treba v posameznem primeru oceniti, ali glede na svoje finančne in družbene pogoje potrebujejo materialno podporo, da bi zadovoljili svoje osnovne potrebe v izvorni državi […]“. (
26
)
39.
Pri tem je Komisija svojo razlago pojma družinski član, ki je vzdrževana oseba, v smislu člena 2, točka 2(c) Direktive 2004/38 oprla na obstoječo sodno prakso Sodišča, ki pa je še izpred začetka veljavnosti navedene direktive, torej na sodno prakso, glede katere so zainteresirane stranke, ki so intervenirale v tem postopku, prišle do povsem drugačnih ugotovitev.
40.
Tako se zdi zdaj koristno predstaviti zadevni temeljni sodbi, pri čemer je treba upoštevati zgoraj navedene elemente iz Direktive 2004/38.
2. Vrnitev k sodbama Lebon in Jia
41.
Zgoraj navedena sodba Lebon, izrečena leta 1987, je Sodišču omogočila prvo razlago pojma vzdrževani družinski član državljana Unije, ki je bil takrat zajet v členu 10(2) Uredbe št. 1612/68. (
27
) Dejansko stanje v zadevi v glavni stvari je zajemalo francoskega državljana, ki je bil belgijski rezident in je v Belgiji prejemal pokojnino, in njegovo hčer, tudi francosko državljanko, ki je prebivala pri očetu in je pri belgijskih organih zaprosila za dodelitev socialne pomoči. Sodišče je takrat razsodilo, da je „status vzdrževanega družinskega člana posledica dejanskega položaja. Ker gre za družinskega člana, ki ga podpira delavec, pri uporabi te določbe ni treba ugotavljati, kakšni so razlogi za podporo in ali se zadevna oseba lahko preživlja sama, če bi na primer sprejela plačano zaposlitev. Takšno razlago nalaga načelo, da je treba določbe, ki urejajo prosto gibanje delavcev in ki predstavljajo enega od temeljev Skupnosti, razlagati široko.“ (
28
) Takšna opredelitev, ki jo je Sodišče pozneje ponovilo, (
29
) se močno razlikuje od sklepnih predlogov, ki jih je v tej zadevi predstavil generalni pravobranilec C. O. Lenz. (
30
)
42.
V zgoraj navedeni sodbi Jia je bilo Sodišče pozvano, naj razloži pojem „vzdrževani prednik“ v smislu člena 1(1)(d) zgoraj navedene Direktive 73/148. (
31
) V navedeni zadevi so starši kitajskega državljana, ki je živel s svojo ženo, nemško državljanko, na Švedskem pri švedskih organih zaprosili za dovoljenje za prebivanje, pri čemer so navajali svoje sorodstvo z državljanom Unije. V točkah 35 in 36 sodbe je Sodišče ponovilo ugotovitve iz svoje sodne prakse iz zgoraj navedene zadeve Lebon. Tako je, potem ko je ponovilo, da je status vzdrževanega družinskega člana posledica dejanskega položaja, opredeljenega z okoliščino, da navedenega člana materialno podpira državljan Unije, ki je izvrševal svojo svobodo gibanja, ne da bi bilo treba pri tem ugotavljati razloge za to pomoč, niti tega, ali bi se zadevna oseba lahko sama preživljala, če bi sprejela plačano zaposlitev, Sodišče dodalo, „[d]a bi določili, ali državljan Skupnosti vzdržuje sorodnike v naraščajoči liniji svojega zakonca, mora država gostiteljica [prejemnica] presoditi, ali se glede na njihov ekonomski in socialni položaj niso sposobni vzdrževati sami. Potreba po finančni pomoči mora obstajati v državi izvora […].“ (
32
) V izreku sodbe Jia je ta ideja potrebe po materialni pomoči za zadovoljevanje osnovnih potreb v izvorni državi – ki je v primerjavi s sodbo Lebon nova – ponovljena.
43.
Vendar pa sta se poglavitni vprašanji v navedeni zadevi po eni strani nanašali na zahtevo po predhodnem zakonitem prebivanju na ozemlju države članice, prek ozemlja katere je državljan tretje države, družinski član – ne nujno vzdrževan – državljana Unije, vstopil v Unijo, (
33
) in po drugi na pogojnost pravic, ki jih sekundarna zakonodaja Unije podeljuje navedenemu družinskemu članu, kadar je prosto gibanje državljana Unije, ki se mu je nameraval pridružiti, ovirano zaradi dejstva, da to pravico že dolgo izvaja. (
34
) Glede preostalega pa se drugo vprašanje, predloženo Sodišču, ni nanašalo ravno na razlago pojma „vzdrževani družinski član“, ampak bolj na to, prvič, ali bi moral biti navedeni družinski član ekonomsko odvisen od državljana Unije za doseganje zgolj dostojnega življenjskega standarda v državi izvora ali v državi, kjer običajno prebiva, in drugič, katera dokazila lahko zahtevajo nacionalni organi. (
35
)
44.
Dejstvo je, da ni mogoče prezreti besedila izreka zgoraj navedene sodbe Jia in tam navedenega sklicevanja na potrebo po podpori.
3. Presoja
45.
Obravnava pred Sodiščem je bila v veliki meri osredotočena na primerjavo zgoraj navedenih sodb Lebon in Jia.
46.
Po eni strani je bilo zatrjevano, da zgoraj navedene sodba Jia zaradi posebnosti spora in zadeve ni mogoče obravnavati kot spremembo glede na zgoraj navedeno sodbo Lebon. Pod temi pogoji bi moral za to, da se za družinskega člana šteje, da je vzdrževan, zadostovati dokaz o finančni podpori s strani državljana Unije.
47.
Po drugi strani pa so vlade, ki so intervenirale v tem postopku, v bistvu zagovarjale tezo, da se je z zgoraj navedeno sodbo Jia vsaj natančneje izrazilo, če že ne popravilo, zgoraj navedeno sodbo Lebon, in omogočilo bolj natančen nadzor statusa „vzdrževanega“ družinskega člana s strani nacionalnih organov, da se izključi vsakršna možnost zlorab. Zgolj dokaz finančne podpore naj ne bi zadostoval, izkazana mora biti potreba po podpori, pri čemer naj družinski član, ki to podporo prejema, ne bi imel druge izbire. Vlada Združenega kraljestva zagovarja idejo, da se za „vzdrževane“ lahko štejejo le osebe, ki zaradi svojega zdravstvenega stanja, invalidnosti ali starosti potrebujejo dejansko podporo zadevnega državljana Unije. Švedska vlada pa predlaga, da se na vprašanje, postavljeno Sodišču, odgovori tako, da lahko država članica vsaj v določenih okoliščinah zahteva, da mora oseba, ki se sklicuje na status družinskega člana, ki je vzdrževana oseba, v smislu člena 2, točka 2(c), Direktive 2004/38, dokazati, da si je neuspešno prizadevala najti delo ali prejemati pomoč za preživljanje od organov izvorne države in/ali kakor koli drugače poskrbeti za zadovoljevanje lastnih potreb.
48.
Menim, da bi bilo treba razpravljati širše kot zgolj o besedilu zgoraj navedenih sodb Lebon in Jia in da bi bilo treba za odgovor na postavljeno vprašanje upoštevati tako posebnosti Direktive 2004/38 kot obdobje, v katerem je nastal spor o glavni stvari.
49.
Tako je treba upoštevati pomisleke, ki so jih izrazile vlade, Sodišče pa si mora prizadevati najti pragmatično rešitev, da se ne spodbujata pasivnost in kakršna koli umetna uporaba položaja odvisnosti. Menim, da zgolj dokaz o finančni podpori, ki jo zagotavlja državljan Unije, ne zadošča za določitev statusa vzdrževanega družinskega člana. V zvezi s tem opozarjam, da F. M. Reyes švedskim organom ni predložila samo dokazov o obstoju in rednosti bančnih nakazil iz Unije.
50.
Vendar pa ima razlikovanje med člani primarne družine in drugimi družinskimi člani zelo konkretne pravne posledice. Besedilo člena 2, točka 2(c), Direktive 2004/38 ne vsebuje nobene zahteve, ki bi podpirala stališče vlade Združenega kraljestva. (
36
) S tako ozko razlago se ne strinjam.
51.
Poleg tega bi rešitev, ki jo predlaga švedska vlada, v praksi nedvomno ustvarila pravno negotovost – tudi diskriminacijo – za prosilca. Kakšne so okoliščine, v katerih bi se zahteval dokaz o iskanju zaposlitve v izvorni državi? Ali bi moral prosilec iskati delo zgolj na svojem strokovnem področju ali bi se od njega zahtevalo, da je delo iskal na vsak način in ne glede na pogoje? Pred merilo, da je moral prosilec poskušati „kakor koli drugače“ poskrbeti za svoje preživljanje, je postavljen veznik „in/ali“. Je to dodatno ali alternativno merilo? Če je dodatno, to le krepi že zdaj zelo zahtevno naravo predloga, če pa je alternativno, pa prosilec ne more predvideti, kdaj se bo od njega zahtevalo, da predloži dokaze o tem – v zvezi s katerimi poleg tega menim, da jih je zelo težko zbrati. (
37
) Vsekakor menim, da gre pri takih preverjanjih bolj za „temeljito preučevanje osebnih razmer“ prosilca, ki je v skladu s samim besedilom Direktive 2004/38 pridržano za druge družinske člane.
52.
Vzdrževana oseba je oseba, ki je v položaju odvisnosti od zadevnega državljana Unije. Odvisnost mora biti taka, da se mora zadevna oseba zateči k podpori državljana Unije za zadovoljevanje bistvenih materialnih potreb, torej osnovnih potreb.
53.
Prosilec mora dokazati ta dejanski položaj – materialno podporo državljana Unije, potrebno za zadovoljitev osnovnih potreb njegovega družinskega člana. Zato potrebnosti podpore ne sme biti nemogoče dokazati.
54.
Tako postane vprašanje pred Sodiščem smiselno, saj v okviru obravnavanega spora o glavni stvari ni toliko pomembna opredelitev vzdrževanih družinskih članov kot raven zahtev, ki jih prosilcem lahko glede dokazov postavijo nacionalni organi.
55.
Če je torej pojem družinski član, ki ga vzdržuje državljan Unije, avtonomni pojem prava Unije, ki ga je treba zato enotno razlagati, razlika, ki jo je zakonodajalec Unije določil med člani primarne družine in drugimi družinskimi člani, v celoti zaživi prav na ravni dokazov, ki se zahtevajo od prosilcev.
56.
Ne le da Direktiva 2004/38 podeljuje skoraj samodejno pravico vzdrževanim članom primarne družine, (
38
) temveč je tudi Sodišče razsodilo, da se „lahko potreba po finančni pomoči dokaže z vsemi primernimi sredstvi“, (
39
) kar potrjuje člen 10(2)(d) Direktive 2004/38.
57.
Predloga švedske vlade torej tudi z vidika pravil o dokazovanju ni mogoče sprejeti, ker ni v skladu z načelom svobodnega izvajanja dokazov, ki je bistveno za to, da se čezmerno ne oteži prebivanje članov primarne družine državljana Unije na ozemlju države članice gostiteljice.
58.
Potreba po materialni pomoči mora biti torej razvidna iz zadostnih listinskih dokazov, ki lahko poleg dokazil o podpori državljana Unije združujejo tako subjektivne dejavnike, ki se nanašajo na osebni ekonomski in socialni položaj prosilca, kot katere koli druge objektivne dokaze, ki izkazujejo resničnost položaja odvisnosti. Lahko gre za katere koli ustrezne dokaze o strukturni ureditvi izvorne države, zlasti v zvezi z gospodarskim, družbenim, sanitarnim ali humanitarnim položajem zadevne države.
4. Končne ugotovitve
59.
Opozarjam, da konkretno v primeru F. M. Reyes, čeprav je sicer res, da bo o njeni prošnji nazadnje odločalo predložitveno sodišče, njeno sorodstveno razmerje do državljana Unije ni bilo nikoli vprašljivo. V postopku v obravnavani zadevi ni bil omenjena niti kakršna koli zloraba, ki bi jo predstavljala prošnja F. M. Reyes. Dokazana je rednost materialne podpore, ki sta jo dajala F. R. Hansen in njen mož. F. M. Reyes je poleg tega trdila, da ji iz filipinskega sistema pomoči ne pripada nikakršna pomoč, predložila pa je tudi izkaze, ki se do zdaj še niso izpodbijali, o splošnem stanju na filipinskem trgu dela in o stopnji brezposelnosti, značilni za sektor dejavnosti, za katero se je F. M. Reyes izobrazila.
60.
V teh okoliščinah se popolnoma strinjam z vprašanjem, ki ga je zastopnik F. M. Reyes postavil na obravnavi pred Sodiščem, namreč, ali bi tožeča stranka v zadevi v glavni stvari lahko za ugodno rešitev njene prošnje predložila še kakšne dokaze, in poudarjam, kot je navedeno tudi v Direktivi 2004/38, (
40
) da bi si morali nacionalni organi prizadevati za zagotavljanje spoštovanja temeljnih pravic in varovanja dostojanstva družinskih članov državljanov Unije pri obravnavanju njihovih prošenj za dovoljenje za prebivanje.
61.
Tako iz navedenega izhaja, da se za vzdrževano osebo v smislu člena 2, točka 2(c), Direktive 2004/38 šteje vsak družinski član, za katerega se iz kakršnega koli razloga izkaže, da ne more zadovoljiti svojih osnovnih potreb v izvorni državi in je dejansko v takem položaju odvisnosti, da je materialna podpora, ki mu jo zagotavlja državljan Unije, potrebna za njegovo preživetje. Tak položaj mora biti resničen in se lahko dokazuje z vsemi sredstvi. Prosilec lahko tako organom države članice gostiteljice predloži tako subjektivne dokaze, ki se nanašajo na njegov osebni ekonomski in socialni položaj kot vse druge ustrezne dokaze, ki lahko zadevnim organom na uporaben način prikazujejo objektivne okoliščine vložitve prošnje. Vsekakor pa morajo organi države članice gostiteljice zagotavljati ohranitev učinkovitosti pravic, ki jih Direktiva 2004/38 posredno podeljuje članom primarne družine, in ne smejo čezmerno oteževati dostopa na ozemlje Unije z nalaganjem prezahtevnega dokaznega bremena prosilcem.
B – Drugo vprašanje za predhodno odločanje
62.
Z drugim vprašanjem predložitveno sodišče sprašuje, ali morajo nacionalni organi pri preverjanju lastnosti družinskega člana, ki je „vzdrževana oseba“ državljana Unije v smislu člena 2, točka 2(c), Direktive 2004/38, kakor koli upoštevati to, da ima ta član zaradi svoje starosti, poklicne usposobljenosti in zdravstvenega stanja razumne možnosti, da bi se v državi članici gostiteljici zaposlil, in da je izrazil željo, da bi tam delal. V takem primeru prosilec za dovoljenje za prebivanje, za katerega se zdi, da bi lahko po prihodu v državo članico gostiteljico pridobil plačano zaposlitev, dejansko ne bi bil več vzdrževan s strani državljana Unije, ki se mu je pridružil, če bi moral tam imeti plačano zaposlitev. Tako ne bi več izpolnjeval pogojev, ki morajo biti izpolnjeni v času izdaje dovoljenja za prebivanje, in ne bi mogel več zahtevati pravic, ki jih Direktiva 2004/38 posredno podeljuje družinskim članom iz člena 2, točka 2(c).
63.
Poleg tega, da tako osnovne odločitve, kot so tiste v zvezi s pravico do vstopa in prebivanja družinskih članov državljanov Unije – sploh kar zadeva primarno družino – ne morejo temeljiti na domnevah, iz ponavljajoče se sodne prakse Sodišča izhaja, da je treba „vzdrževanost“ presojati v času, ko družinski član državljana Unije zaprosi, da se slednjemu pridruži. (
41
)
64.
V nasprotju s tem, kar se zdi, da meni predložitveno sodišče, pri podelitvi pravice do prebivanja družinskemu članu državljana Unije, ker je vzdrževan v smislu Direktive 2004/38, ni sistemske nedoslednosti, čeprav nacionalni organi menijo – ali, kot se zdi, da je v obravnavani zadevi, iz namere prosilca sklepajo – da se bo ta lahko poklicno vključil v družbo države članice gostiteljice. Kot je namreč pravilno poudarila Komisija, je med sorodnimi pravicami, ki so priznane z Direktivo 2004/38, „[n]e glede na državljanstvo […] družinski[m] [članom] državljana Unije, ki imajo pravico do prebivanja ali pravico do stalnega prebivanja“, tudi „[upravičenje] do pridobitve zaposlitve ali samozaposlitve v […] državi [članici gostiteljici]“. (
42
)
65.
Tako pomisleki, ki jih je predložitveno sodišče izrazilo v povezavi s členom 14 Direktive 2004/38, niso upravičeni. Čeprav člen 14(2), prvi pododstavek, navedene direktive določa, da imajo „[d]ržavljani Unije in njihovi družinski člani […] pravico do prebivanja, predvideno v členih 7, 12 in 13, dokler izpolnjujejo pogoje določene v teh členih“ je treba po eni strani opozoriti, da navedena člena 12 in 13, ki se nanašata na ohranitev pravice do prebivanja družinskih članov, in sicer v primeru smrti ali odhoda državljana Unije ali v primeru razveze, razveljavitve zakonske zveze ali prenehanja registriranega partnerstva, za položaj F. M. Reyes nista upoštevna. Po drugi strani pa se pravica do prebivanja, daljšega od treh mesecev, prizna družinskemu članu, ki nima državljanstva države članice in ki spremlja ali se je pridružil državljanu Unije le, če zadnjenavedeni – torej državljan Unije – izpolnjuje oziroma še naprej izpolnjuje pogoje iz člena 7(1)(a), (b) ali (c) Direktive 2004/38. (
43
) Navedeni člen 7 namreč določa, kaj se zgodi s pravico do prebivanja družinskih članov državljana Unije, ko ta zase ne izpolnjuje več pogojev za priznanje pravice do prebivanja, daljšega od treh mesecev, vendar ni namenjen urejanju položaja, v katerem bi potomec v ravni črti državljana Unije, ki je starejši od 21 let in je bil spoznan za vzdrževano osebo navedenega državljana ter ima na tej podlagi pravico do prebivanja, prenehal biti vzdrževana oseba, ker bi odslej v državi članici gostiteljici imel plačano zaposlitev.
66.
Nazadnje je treba odgovoriti na pomisleke predložitvenega sodišča, ki meni, da se z izdajo dovoljenja za prebivanje „vzdrževanemu“ družinskemu članu državljana Unije, ki pa je sposoben za delo v državi članici gostiteljici, uzakonjuje določena vrsta obida nacionalne zakonodaje o dostopu do zaposlitve državljanov tretjih držav, zlasti ko gre za prvi vstop na ozemlje Unije. (
44
)
67.
Res ni mogoče zanikati, da je posledica priznanja pravice do prebivanja družinskim članom iz člena 2, točka 2(c), Direktive 2004/38, kot je izrecno določil zakonodajalec Unije, dostop do trga dela v državi članici gostiteljici. Vendar je krog upravičencev do pravic, ki so posredno podeljene z Direktivo 2004/38, opredeljen dokaj ozko, in, konkretno v zvezi z navedenim členom 2, točka 2(c), organi države članice gostiteljice potomcem v ravni črti, starejšim od 21 let, vsekakor morajo priznati status vzdrževane osebe. Zakonodajalec Unije je tako na pobudo Sveta (
45
) dodal varovalo, ob tem pa je poskrbel, da se za zadevne državljane Unije ohranja bistvo združitve družine. Naj spomnim, da bi, če se lastnost vzdrževanega družinskega člana državljana Unije ugotavlja tako, kot predlagam v točki 61 teh sklepnih predlogov, to moralo zagotavljati, da se prepoznajo umetno ustvarjeni položaji, kar bi moralo države članice pomiriti glede tveganj, ki so jim po njihovem mnenju izpostavljeni njihovi trgi dela, toliko bolj, ker je, kot sem opisal zgoraj, pravica do dostopa do tega trga podeljena le članom primarne družine.
68.
Zato Sodišču predlagam, da na drugo vprašanje odgovori tako, da mora za to, da bi se prosilec štel za družinskega člana, ki je „vzdrževana oseba“ državljana Unije v smislu člena 2, točka 2(c), Direktive 2004/38, v izvorni državi prosilca obstajati položaj odvisnosti, ki ga morajo ugotoviti organi države članice gostiteljice ob vložitvi prošnje za pridružitev državljanu Unije, ki naj bi ga vzdrževal. Sodišču tudi predlagam, naj natančno navede, da to, da je prosilec izrazil željo, da bi delal v državi članici gostiteljici, oziroma to, da organi navedene države štejejo, da je imel ob vložitvi prošnje razumne možnosti, da bi se zaposlil, ne sme ovirati priznanja lastnosti družinskega člana, ki je „vzdrževana oseba“ v smislu zgoraj navedene določbe, če sicer iz obravnavanja njegove prošnje izhaja, da je v izvorni državi v resničnem položaju odvisnosti od državljana Unije, ki se mu želi pridružiti.
V – Predlog
69.
Ob upoštevanju navedenega Sodišču predlagam, naj na vprašanji za predhodno odločanje, ki ju je predložilo Kammarrätten i Stockholm – Migrationsöverdomstolen, odgovori:
1.
Člen 2, točka 2(c), Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja Direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EEC je treba razlagati tako, da se za „vzdrževano osebo“ šteje tisti družinski član državljana Unije, za katerega se iz kakršnega koli razloga izkaže, da ne more zadovoljiti svojih osnovnih potreb v izvorni državi in je dejansko v takem položaju odvisnosti, da je materialna podpora, ki mu jo zagotavlja državljan Unije, potrebna za njegovo preživetje. V zvezi s člani primarne družine, ki se štejejo za „vzdrževane osebe“, mora biti tak položaj resničen in se lahko dokazuje z vsemi sredstvi. Prosilec lahko tako organom države članice gostiteljice predloži tako subjektivne dokaze, ki se nanašajo na njegov osebni ekonomski in socialni položaj kot vse druge ustrezne dokaze, ki lahko zadevnim organom na uporaben način prikazujejo objektivne okoliščine vložitve prošnje. Vsekakor pa morajo organi države članice gostiteljice zagotavljati ohranitev učinkovitosti pravic, ki jih Direktiva 2004/38 posredno podeljuje članom primarne družine, in ne smejo čezmerno oteževati dostopa na ozemlje Evropske unije z nalaganjem prezahtevnega dokaznega bremena prosilcem.
2.
Da bi se prosilec štel za družinskega člana, ki je „vzdrževana oseba“ državljana Unije v smislu člena 2, točka 2(c), Direktive 2004/38, mora v izvorni državi prosilca obstajati položaj odvisnosti, ki ga morajo ugotoviti organi države članice gostiteljice ob vložitvi prošnje za pridružitev državljanu Unije, ki naj bi ga vzdrževal. To, da je prosilec izrazil željo, da bi delal v državi članici gostiteljici, oziroma to, da organi navedene države štejejo, da je imel ob vložitvi prošnje razumne možnosti, da bi se zaposlil, ne sme ovirati priznanja lastnosti družinskega člana, ki je „vzdrževana oseba“ v smislu zgoraj navedene določbe, če sicer iz obravnavanja njegove prošnje izhaja, da je v izvorni državi v resničnem položaju odvisnosti od državljana Unije, ki se mu želi pridružiti.
(
1
)	Jezik izvirnika: francoščina.
(
2
)	UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 5, str. 46.
(
3
)	Sodba z dne 9. januarja 2007 v zadevi Jia (C-1/05, ZOdl., str. I-1).
(
4
)	Sodba z dne 18. junija 1987 v zadevi Lebon (316/85, Recueil, str. 2811).
(
5
)	COM(2009) 313 final.
(
6
)	UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 1, str. 15.
(
7
)	UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 1, str. 167.
(
8
)	Glej zlasti člena 1(i), pododstavek 2, in 68 Uredbe (ES) št. 883/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 29. aprila 2004 o koordinaciji sistemov socialne varnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 5, str. 72) ter člen 4(2)(a) Direktive sveta 2003/86/ES z dne 22. septembra 2003 o pravici do združitve družine (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 6, str. 224).
(
9
)	Sodba z dne 21. decembra 2011 v združenih zadevah Ziolkowski in Szeja (C-424/10 in C-425/10, ZOdl., str. I-14035, točka 32 in naslednje ter navedena sodna praksa).
(
10
)	Člen 3(1) Direktive 2004/38.
(
11
)	Sodbe z dne 5. maja 2011 v zadevi McCarthy (C-434/09, ZOdl., str. I-3375, točka 42), z dne 15. novembra 2011 v zadevi Dereci in drugi (C-256/11, ZOdl., str. I-11315, točka 55), z dne 8. novembra 2012 v zadevi Iida (C‑40/11, točka 63), z dne 8. maja 2013 v zadevi Ymeraga in drugi (C‑87/12, točka 31) in z dne 10. oktobra 2013 v zadevi Alokpa in drugi (C‑86/12, točki 22 in 32).
(
12
)	Uvodna izjava 1 Direktive 2004/38.
(
13
)	Uvodna izjava 5 Direktive 2004/38. Sicer se zdi, da za sklicevanje na določbe prava Unije, namenjene zagotavljanju pravice do prostega gibanja in prebivanja državljanov Unije, ni več potreben obstoj ali možnost obstoja ovir za prosto gibanje zadevnega državljana, saj je Sodišče priznalo upravičenost do pravic, ki se podeljujejo s temi določbami, državljanom, ki že dolgo prebivajo na ozemlju države članice gostiteljice in je ne nameravajo zapustiti, katerih družinski član, ki je zaprosil za pravico do prebivanja, ni imel državljanstva države članice Unije. Tako je bilo na primer v zgoraj navedeni sodbi Jia in tako je tudi v okviru obravnavane zadeve.
(
14
)	Glej v zvezi s tem točko 36 sklepnih predlogov generalnega pravobranilca Y. Bota v zadevi Rahman in drugi, v kateri je bila sodba izdana 5. septembra 2012 (C‑83/11).
(
15
)	Člen 3(1) Direktive 2004/38.
(
16
)	Uvodna izjava 6 in člen 3(1) Direktive 2004/38.
(
17
)	Glej str. 9 Predloga direktive Evropskega parlamenta in Sveta o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic (COM(2001) 257 final) in zlasti tam naveden citat S. Veil ter člen 2, točka 2, navedenega predloga.
(
18
)	Glej osnutek obrazložitve Sveta (dok. 13263/03 ADD z dne 28. oktobra 2003, str 12) in Sporočilo Komisije Evropskemu parlamentu v skladu s členom 251(2), drugi pododstavek, [ES] o skupnem stališču, ki ga je sprejel Svet zaradi sprejetja direktive Evropskega parlamenta in Sveta o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic (SEC(2003) 1293 final, točka 3.3.2).
(
19
)	Člen 3(2), prvi pododstavek, Direktive 2004/38.
(
20
)	Člen 3(2), drugi pododstavek, Direktive 2004/38.
(
21
)	Zgoraj navedena sodba Rahman in drugi (točka 19).
(
22
)	Prav tam (točka 24).
(
23
)	Prav tam (točka 23).
(
24
)	Zaradi izčrpnosti napotujem na točko 25 zgoraj navedene sodbe Alokpa in drugi, v kateri je Sodišče na kratko obravnavalo status vzdrževanega družinskega člana državljana Unije s pravico do prebivanja, tako da je parafraziralo zgoraj navedeno sodbo Lebon, vendar izključno z namenom opozoriti, da se prednik, državljan tretje države, ki vzdržuje državljana Unije, ne more obravnavati kot prednik, ki je vzdrževan družinski član v smislu Direktive 2004/38.
(
25
)	Točka 24 teh sklepnih predlogov.
(
26
)	Točka 2.1.4 zgoraj navedenih smernic.
(
27
)	Točka 28 teh sklepnih predlogov.
(
28
)	Zgoraj navedena sodba Lebon (točki 22 in 23).
(
29
)	Glej sodbo z dne 19. oktobra 2004 v zadevi Zhu in Chen (C-200/02, ZOdl., str. I-9925, točka 43).
(
30
)	Glej zlasti točko 43 sklepnih predlogov v zadevi, v kateri je bila izdana zgoraj navedena sodba Lebon.
(
31
)	Točka 28 teh sklepnih predlogov.
(
32
)	Zgoraj navedena sodba Jia (točka 37).
(
33
)	V zvezi s tem glej zlasti točko 26 in naslednje sklepnih predlogov generalnega pravobranilca L. A. Geelhoeda v zadevi, v kateri je bila izdana zgoraj navedena sodba Jia.
(
34
)	Glej točko 68 in naslednje zgoraj navedenih sklepnih predlogov generalnega pravobranilca L. A. Geelhoeda v zadevi, v kateri je bila izdana zgoraj navedena sodba Jia.
(
35
)	Za točno besedilo vprašanj za predhodno odločanje glej točko 24 zgoraj navedene sodbe Jia.
(
36
)	Nasprotno na primer člen 4(2)(b) Direktive 2003/86.
(
37
)	Menim, da je izčrpanje vseh drugih sredstev dejansko nemogoče dokazati.
(
38
)	Glej uvodno izjavo 6 direktive 2004/38 in zgoraj navedeno sodbo Rahman in drugi (točki 19 in 20).
(
39
)	Glej izrek zgoraj navedene sodbe Jia.
(
40
)	Glej uvodno izjavo 31 direktive 2004/38.
(
41
)	Glej zgoraj navedeni sodbi Lebon (točka 20) in Jia (točka 43). Sodišče pristopa enako tudi k ugotavljanju položaja odvisnosti, v katerem so družinski člani, ki so „vzdrževane osebe“ državljana Unije, iz člena 3(2) Direktive 2004/38 (glej zgoraj navedeno sodbo Rahman in drugi, točke od 33 do 35).
(
42
)	Člen 23 Direktive 2004/38.
(
43
)	Glej člen 7(2) Direktive 2004/38. V zvezi s posebnim primerom državljanov Unije iz navedenega člena 7(1)(c) glej tudi člen 7(4) navedene direktive.
(
44
)	V zvezi s tem pomisleki predložitvenega sodišča sledijo tistim, ki jih je navedel generalni pravobranilec L. A. Geelhoed v točki 67 sklepnih predlogov v zadevi, v kateri je bila izdana zgoraj navedena sodba Jia.
(
45
)	Glej točko 35 teh sklepnih predlogov.