62020CJ0231_RES
Cauza C‑231/20
MT
împotriva
Landespolizeidirektion Steiermark
(cerere de decizie preliminară formulată de Verwaltungsgerichtshof)
Hotărârea Curții (Camera a doua) din 14 octombrie 2021
„Trimitere preliminară – Libera prestare a serviciilor – Articolul 56 TFUE – Jocuri de noroc – Punerea la dispoziție a unor loterii interzise – Sancțiuni – Proporționalitate – Amenzi în cuantum minim – Cumulare – Lipsa unui plafon – Pedeapsă alternativă privativă de libertate – Contribuție proporțională la cheltuielile de procedură – Articolul 49 alineatul (3) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene”
Libera prestare a serviciilor – Restricții – Jocuri de noroc – Reglementare națională care impune sancțiuni pentru încălcarea unui monopol asupra jocurilor de noroc – Aprecierea legalității sancțiunilor de către instanța națională – Aprecierea compatibilității acestor sancțiuni cu libera prestare a serviciilor – Conținut
(art. 56 TFUE)
(a se vedea punctele 27-29 și 33-35 și dispozitiv 1)
Libera prestare a serviciilor – Restricții – Jocuri de noroc – Punerea la dispoziție a unor loterii interzise – Sancțiuni – Amenzi în cuantum minim și pedepse alternative privative de libertate impuse pentru fiecare aparat de tip slot‑machine neautorizat – Cumularea amenzilor și a pedepselor – Lipsa unui plafon – Contribuție proporțională la cheltuielile de procedură – Admisibilitate – Condiții – Respectarea principiului proporționalității – Respectarea dreptului de acces la instanțele judecătorești
[art. 56 TFUE; Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, art. 47 și art. 49 alin. (3)]
(a se vedea punctele 39-47, 49-51, 53 și 56-58 și dispozitiv 2)
Rezumat
În anul 2016, într‑o clădire situată în Austria, o societate a pus la dispoziție în scopuri comerciale zece aparate de tip slot‑machine, încălcând astfel monopolul asupra jocurilor de noroc. Astfel, potrivit legii austriece federale privind jocurile de noroc, sunt interzise loteriile pentru care nu a fost acordată nicio concesiune sau autorizație și care nu sunt excluse de la monopolul de stat federal asupra jocurilor de noroc. Organizarea de jocuri de noroc automatizate în lipsa concesiunii necesare este incriminată și este pasibilă de amendă la care se adaugă o pedeapsă alternativă privativă de libertate, precum și o contribuție pentru cheltuielile aferente procedurii de sancționare, stabilită la 10 % din această sancțiune. În ceea ce privește respectarea dispozițiilor în discuție de către o persoană juridică, în principiu, este considerat răspunzător cel care este chemat să reprezinte societatea față de terți.
Astfel, fiind declarat vinovat de săvârșirea acestor infracțiuni, reprezentantului societății menționate i s‑a aplicat mai întâi o amendă de 100000 de euro (cu alte cuvinte 10000 de euro pentru fiecare infracțiune) și o pedeapsă alternativă privativă de libertate de 30 de zile (cu alte cuvinte, 3 zile pentru fiecare infracțiune), pe lângă plata sumei de 10000 de euro cu titlu de contribuție la cheltuielile de procedură. În cadrul căilor de atac formulate împotriva acestei decizii, sancțiunile respective au fost reduse la 40000 de euro, la 10 zile și, respectiv, la 4000 de euro.
Fiind chemată să aprecieze legalitatea acestei noi sancțiuni, Verwaltungsgerichtshof (Curtea Administrativă, Austria) a decis să adreseze Curții mai multe întrebări preliminare privind compatibilitatea reglementării naționale în cauză cu libera prestare a serviciilor, consacrată la articolul 56 TFUE.
În hotărârea sa, Curtea precizează în special întinderea obligației instanțelor naționale de a examina, în raport cu libera prestare a serviciilor, regimul de sancțiuni prevăzut în materie de jocuri de noroc.
Aprecierea Curții
Cu titlu introductiv, Curtea precizează că trebuie să se examineze separat pentru fiecare dintre restricțiile impuse de legislația națională în materie de jocuri de noroc, inclusiv pentru sancțiunile prevăzute de aceasta, dacă este de natură să asigure realizarea obiectivului sau a obiectivelor invocate de statul membru în cauză și dacă nu depășește ceea ce este necesar pentru a‑l atinge.
Prin urmare, instanța națională care trebuie să se pronunțe asupra legalității unei sancțiuni în materia amintită trebuie să aprecieze în mod specific compatibilitatea ei cu libera prestare a serviciilor, în sensul articolului 56 TFUE, având în vedere modalitățile concrete de stabilire a acesteia. Aprecierea amintită trebuie să fie efectuată chiar dacă celelalte restricții legate de stabilirea monopolului asupra jocurilor de noroc au fost deja considerate compatibile cu dispoziția menționată.
În continuare, Curtea consideră în special că, atunci când restricțiile stabilite de statele membre asupra jocurilor de noroc răspund unor motive imperative de interes general, garantează realizarea obiectivului urmărit și nu depășesc ceea ce este necesar pentru atingerea lui, impunerea unor sancțiuni răspunde acelorași motive imperative de interes general ca și restricțiile menționate. Cu toate acestea, rigoarea sancțiunilor trebuie să fie adecvată gravității încălcărilor pe care le reprimă și să respecte principiul proporționalității pedepselor, consacrat la articolul 49 alineatul (3) din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.
Astfel, în ceea ce privește, în primul rând, impunerea unei amenzi minime pentru fiecare aparat de tip slot‑machine neautorizat, fără plafon pentru cuantumul total al amenzilor, Curtea constată că o asemenea măsură nu este, în sine, disproporționată în raport cu gravitatea încălcărilor în discuție. Desigur, aceasta poate conduce la sancțiuni în cuantum considerabil, dar permite contracararea avantajului economic pe care l‑ar putea procura încălcările sancționate. Revine însă instanței de trimitere sarcina de a se asigura că cuantumul minim impus și cuantumul total al amenzilor aplicate nu sunt excesive în raport cu acest avantaj.
În al doilea rând, în ceea ce privește pedeapsa alternativă privativă de libertate, Curtea arată că aceasta urmărește să garanteze o sancționare efectivă a infracțiunilor în cazul imposibilității de percepere a amenzii și nu este nici ea, în sine, disproporționată în raport cu natura și cu gravitatea încălcărilor în discuție. Cu toate acestea, în speță, fiecare aparat de tip slot‑machine poate constitui temeiul impunerii unei astfel de pedepse și nu este prevăzut niciun plafon pentru durata totală a pedepselor. Astfel, din moment ce cumulul acestor pedepse poate conduce la impunerea unei pedepse alternative privative de libertate cu o durată considerabilă, revine instanței de trimitere sarcina de a verifica faptul că durata pedepsei aplicate nu este excesivă în raport cu gravitatea încălcărilor constatate.
În sfârșit, în ceea ce privește, în al treilea rând, impunerea unei contribuții la cheltuielile de procedură, care se ridică la 10 % din amenzile aplicate, Curtea subliniază că perceperea unor taxe judiciare contribuie la buna funcționare a sistemului jurisdicțional, ca sursă de finanțare a activității jurisdicționale a statelor membre. Instanța de trimitere trebuie să se asigure însă că această contribuție nu este excesivă în raport cu costul real al procedurii și nu încalcă dreptul de acces la instanțele judecătorești, consacrat la articolul 47 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene.