62024CJ0752
PRESUDA SUDA (deveto vijeće)
16. travnja 2026. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Zaštita potrošača – Direktiva 93/13/EEZ – Nepoštene odredbe u potrošačkim ugovorima – Učinci utvrđenja nepoštenosti odredbe – Ništavost ugovora o kreditu – Tužbe za povrat – Rok zastare za tužbu prodavatelja robe ili pružatelja usluga – Prekid roka zastare – Načelo djelotvornosti – Načelo pravne sigurnosti – Načelo proporcionalnosti – Pravo na pristup sudu – Stjecanje bez osnove”
U predmetu C‑752/24 [Jangielak] (
i
),
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Sąd Okręgowy w Warszawie (Okružni sud u Varšavi, Poljska), odlukom od 30. listopada 2024., koju je Sud zaprimio istog dana, u postupku
mBank S. A.
protiv
KŁ,
JŁ,
SUD (deveto vijeće),
u sastavu: M. Condinanzi, predsjednik vijeća, R. Frendo (izvjestiteljica) i A. Kornezov, suci,
nezavisni odvjetnik: R. Norkus,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za mBank S. A., A. Cudna‑Wagner, radca prawny, i B. Miąskiewicz, adwokat,
–
za osobe KŁ i JŁ, I. Gabrysiak i J. Kmieć, adwokaci,
–
za poljsku vladu, B. Majczyna, u svojstvu agenta,
–
za portugalsku vladu, A. Pimenta i A. Rodrigues, u svojstvu agenata,
–
za Europsku komisiju, P. Kienapfel i B. Sasinowska, u svojstvu agenata,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 7. stavka 1. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim odredbama u potrošačkim ugovorima (SL 1993., L 95, str. 29.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 12., str. 24. i ispravak SL 2024./90009, L) kao i načelâ djelotvornosti, proporcionalnosti, pravne sigurnosti i prava na pristup sudu.
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između bankarske institucije mBank S. A. i dvaju potrošača, osoba KŁ i JŁ, u vezi s naplatom potraživanja koje proizlazi iz nevaljanosti ugovora o hipotekarnom kreditu zbog nepoštenih odredaba koje se u njemu nalaze.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
U članku 6. stavku 1. Direktive 93/13 određuje se:
„Države članice utvrđuju da nepoštene odredbe upotrijebljene u ugovoru koji je prodavatelj robe ili pružatelj usluge sklopio s potrošačem nisu obvezujuće za potrošača, kako je predviđeno nacionalnim pravom, te da ugovor i dalje obvezuje stranke na temelju tih odredaba ako može i dalje važiti bez tih nepoštenih odredaba.”
4
Članak 7. stavak 1. te direktive predviđa:
„U interesu potrošača i tržišnih konkurenata države članice osiguravaju da postoje primjerena i djelotvorna sredstva za sprečavanje stalnog korištenja nepoštenih odredaba u ugovorima koji prodavatelji robe i pružatelji usluga sklapaju s potrošačima.”
Poljsko pravo
5
Članak 58. stavak 1. ustawe – Kodeks cywilny (Zakon o građanskom zakoniku) od 23. travnja 1964. (Dz. U. iz 2024., pozicija 1061.), u verziji primjenjivoj na glavni postupak (u daljnjem tekstu: Građanski zakonik), određuje:
„Pravni akt koji je protivan zakonu ili kojim se zakon želi zaobići je ništav, osim ako relevantnom odredbom nije propisano drukčije, osobito kada je njome propisano da se nevaljane odredbe pravnog akta zamjenjuju relevantnim odredbama zakona.”
6
Člankom 118. tog zakonika određuje se:
„Osim ako je posebnom odredbom predviđeno drukčije, rok zastare iznosi šest godina, a za zahtjeve u pogledu periodičnih činidbi i zahtjeve povezane s obavljanjem gospodarske djelatnosti taj rok iznosi tri godine. Međutim, rok zastare istječe posljednjeg dana kalendarske godine, osim ako je rok zastare kraći od dvije godine.”
7
Članak 123. stavak 1. točka 1. istog zakonika određuje:
„Rok zastare prekida se:
1.
svakim pokretanjem postupka pred sudom ili drugim tijelom ovlaštenim za razmatranje predmetâ ili naplatu potraživanja određene vrste ili postupka pred arbitražnim sudom koji je pokrenut izravno u svrhu zahtijevanja ili utvrđivanja ili pak namirenja ili osiguranja potraživanja.”
8
U skladu s člankom 124. stavcima 1. i 2. tog zakonika:
„1.   Nakon svakog prekida, rok zastare počinje ponovno teći.
2.   Ako je zastara prekinuta pokretanjem postupka pred sudom ili drugim tijelom ovlaštenim za razmatranje predmetâ ili naplatu potraživanja određene vrste ili postupka pred arbitražnim sudom, rok zastare ne počinje ponovno teći sve dok taj postupak ne završi.”
9
Člankom 3851 stavcima 1. i 2. Građanskog zakonika propisano je:
„1.   Odredbe potrošačkog ugovora o kojima se nije pojedinačno pregovaralo nisu obvezujuće za potrošača ako mu daju prava i obveze na način koji nije u skladu s dobrim običajima i koji grubo narušava njegove interese (nedopuštene ugovorne odredbe). Ova se odredba ne odnosi na ugovorne odredbe kojima se uređuju glavne obveze koje stranke trebaju ispuniti, među kojima su one koje se odnose na cijenu ili naknadu, ako su sastavljene na nedvosmislen način.
2.   Ako u skladu sa stavkom 1. pojedina ugovorna odredba ne obvezuje potrošača, ugovor i dalje obvezuje ugovorne stranke u preostalom dijelu.”
10
Člankom 405. tog zakonika predviđa se:
„Svaka osoba koja je bez pravne osnove stekla imovinsku korist na štetu druge osobe dužna je tu korist vratiti u naravi, a ako to nije moguće, nadoknaditi njezinu vrijednost.”
11
U skladu s člankom 410. stavcima 1. i 2. navedenog zakonika:
„1.   Odredbe prethodnih članaka primjenjuju se osobito u slučajevima neosnovanih činidbi.
2.   Činidba je neosnovana ako je osoba koja ju je ispunila uopće nije bila dužna ispuniti ili je nije bila dužna ispuniti osobi kojoj je ispunjena, odnosno ako je osnova činidbe nestala ili nije postignuta svrha činidbe, odnosno ako je pravni akt na temelju kojeg se činidba duguje ništav i nije postao valjan nakon što je činidba ispunjena.”
Glavni postupak i prethodno pitanje
12
U rujnu 2008. osobe KŁ i JŁ sklopile su s mBankom ugovor o kreditu indeksiran u švicarskim francima (CHF), na temelju kojeg im je ta banka isplatila iznos od 226000 poljskih zlota (PLN) (oko 53000 eura).
13
Smatrajući da taj ugovor sadržava nepoštene odredbe, to dvoje potrošača zatražilo je proglašenje nevaljanosti ugovora o kreditu u okviru kolektivne tužbe podnesene Sądu Okręgowom w Łodzi (Okružni sud u Łodzu, Poljska) postupovnim aktom koji je mBanku dostavljen 28. rujna 2017. Sastav skupine kojoj su se osobe KŁ i JŁ pridružile utvrđen je rješenjem Sąda Okręgowog w Łodzi (Okružni sud u Łodzu) 13. ožujka 2018.
14
Društvo mBank podnijelo je 13. prosinca 2021. tužbu protiv osoba KŁ i JŁ Sądu Okręgowom w Warszawie (Okružni sud u Varšavi, Poljska), odnosno sudu koji je uputio zahtjev. Ono zahtijeva da se, ako se ugovor o kreditu po okončanju kolektivne tužbe proglasi nevaljanim, potrošačima naloži da mu, na temelju članka 405. Građanskog zakonika, u vezi s njegovim člankom 410. stavkom 1., vrate glavnicu kredita, uvećanu za zatezne kamate po zakonskoj stopi.
15
Osobe KŁ i JŁ zahtijevaju da se taj zahtjev odbije ističući, među ostalim, prigovor zastare mBankova potraživanja. Tvrde da ta banka zahtijeva da im se naloži plaćanje tog potraživanja u slučaju da se ugovor o kreditu u okviru kolektivne tužbe proglasi nevaljanim te da stoga ne ističe izravno svoje potraživanje pred sudom pred kojim se vodi postupak. Stoga mBankovo podnošenje zahtjeva nema za učinak prekid roka zastare njegova potraživanja u smislu članka 123. stavka 1. Građanskog zakonika.
16
Sud koji je uputio zahtjev primjećuje da postojanje mBankova potraživanja samo po sebi nije dvojbeno, ali da je, kako bi se riješio spor u glavnom postupku, važno utvrditi je li rok zastare tog potraživanja stvarno prekinut mBankovim podnošenjem zahtjeva za povrat.
17
U tom pogledu taj sud objašnjava da, u skladu sa sudskom praksom Sąda Najwyższyjeg (Vrhovni sud, Poljska), dan od kojeg počinje teći trogodišnji rok zastare potraživanja prodavatelja robe ili pružatelja usluga jest dan kad je potrošač prvi put u odnosu na njega osporio obvezujući karakter ugovornih odredbi. U ovom slučaju riječ je o danu na koji je Sąd Okręgowy w Łodzi (Okružni sud u Łódźu) donio rješenje o određivanju sastava skupine u sklopu kolektivne tužbe protiv mBanka, odnosno 13. ožujka 2018.
18
Stoga, ako se mBankovo podnošenje zahtjeva za povrat 13. prosinca 2021. može smatrati razlogom za prekid zastare u smislu članka 123. stavka 1. točke 1. Građanskog zakonika, mBankovo potraživanje ne bi bilo zastarjelo u smislu članka 118. Građanskog zakonika. Suprotno tomu, ako, kao što to tvrde osobe KŁ i JŁ, podnošenje tog zahtjeva nije valjano prekinulo rok zastare, mBankovo potraživanje bilo bi zastarjelo.
19
Sud koji je uputio zahtjev ističe da mBank u okviru kolektivnog postupka tvrdi da predmetni ugovor o kreditu ne sadržava nepoštene odredbe, tako da tužbu kojom se traži njegovo proglašenje nevaljanim treba odbiti. Međutim, u glavnom postupku on zahtijeva da se potrošačima naloži povrat glavnice kredita, uvećane za zatezne kamate, u slučaju da se taj ugovor proglasi nevaljanim, znajući pritom da će se o tom pitanju odlučiti u okviru kolektivne tužbe koje su ti potrošači stranke.
20
U tim se okolnostima taj sud pita protivi li se članku 7. stavku 1. Direktive 93/13 to da se podnošenjem banke zahtjeva za povrat prekida rok zastare njezina potraživanja.
21
S jedne strane, napominje da taj zahtjev dovodi do neizvjesne situacije za potrošača, koji se mora braniti od tog zahtjeva, pri čemu ima interes da zahtjev prizna i da bez odgode vrati glavnicu isplaćenog kredita, kako bi izbjegao da mu se naloži plaćanja kamata i troškova u slučaju odbijanja zahtjeva za proglašenje nevaljanosti ugovora o kreditu u okviru kolektivne tužbe.
22
S druge strane, navedeni sud smatra da je postupanje mBanka opravdano potrebom prekida roka zastare njegova potraživanja prije okončanja kolektivne tužbe, s obzirom na to da je taj rok počeo teći 13. ožujka 2018. Tom prodavatelju robe ili pružatelju usluga ne može se uskratiti mogućnost da učinkovito ostvari svoje potraživanje i time svoje pravo na pristup sudu. Prema mišljenju tog suda, tako značajno ograničenje postupovnih prava navedenog prodavatelja robe ili pružatelja usluga moglo bi prekoračiti cilj zaštite potrošača i time povrijediti načelo proporcionalnosti.
23
Osim toga, načelo pravne sigurnosti zahtijeva ujednačeno tumačenje članka 123. stavka 1. točke 1. Građanskog zakonika u svim okolnostima, na način da podnošenje zahtjeva za izvršenje činidbe u svakom slučaju prekida rok zastare.
24
U tim je okolnostima Sąd Okręgowy w Warszawie (Okružni sud u Varšavi) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
„Treba li članak 7. stavak 1. Direktive [93/13] te načela djelotvornosti, proporcionalnosti, pravne sigurnosti i prava na pristup sudu tumačiti na način da im se protivi sudsko tumačenje nacionalnih odredbi prema kojem se rok zastare potraživanja prodavatelja robe ili pružatelja usluga protiv potrošača za povrat neosnovanih plaćanja na temelju ugovora koji je postao ništav zbog toga što sadržava nepoštene ugovorne odredbe prekida zbog bankine tužbe za plaćanje koja je podnesena prije pravomoćnog okončanja postupka povodom utvrđivanja ništavosti ugovora o kreditu koji je ranije pokrenuo potrošač?”
O prethodnom pitanju
Dopuštenost
25
Osobe KŁ i JŁ te poljska vlada tvrde da je, suprotno onomu što je navedeno u odluci kojom se upućuje zahtjev, prema nacionalnoj sudskoj praksi rok zastare mBankova potraživanja počeo teći od dana na koji mu je dostavljen zahtjev za proglašenje nevaljanim ugovora o kreditu u okviru kolektivne tužbe, odnosno od 28. rujna 2017. Stoga je potraživanje koje je predmet glavnog postupka prilikom podnošenja zahtjeva te banke za povrat već bilo zastarjelo, tako da je postavljeno pitanje hipotetsko i stoga nedopušteno.
26
U tom pogledu dovoljno je podsjetiti na to da je, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, na Sudu da u okviru raspodjele ovlasti između njega i nacionalnih sudova uzme u obzir činjenični i pravni kontekst prethodnih pitanja kako je definiran odlukom o njihovu upućivanju, tako da se ispitivanje zahtjeva za prethodnu odluku ne može provesti s obzirom na tumačenje nacionalnog prava koje je iznijela vlada države članice ili stranka glavnog postupka (presuda od 21. prosinca 2021., Trapeza Peiraios, C‑243/20, EU:C:2021:1045, t. 53. i navedena sudska praksa).
27
U ovom slučaju iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku proizlazi da sud koji je uputio zahtjev smatra kako, u skladu s nacionalnim pravilima, rok zastare mBankova potraživanja počinje teći od dana na koji je u okviru kolektivne tužbe doneseno rješenje kojim se utvrđuje sastav skupine kojoj su se pridružile osobe KŁ i JŁ, odnosno od 13. ožujka 2018., i da stoga mBankovo potraživanje na dan kad je on podnio svoj zahtjev za povrat, odnosno 13. prosinca 2021., još nije bilo zastarjelo.
28
U tim okolnostima postavljeno pitanje nije hipotetsko i stoga je dopušteno.
Meritum
29
Svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 7. stavak 1. Direktive 93/13 i načelo djelotvornosti, uzimajući u obzir pravo na pristup sudu kao i načela proporcionalnosti i pravne sigurnosti, tumačiti na način da im se protivi sudsko tumačenje odredbe nacionalnog prava prema kojem to što je prodavatelj robe ili pružatelj usluga podnio zahtjev za povrat činidbi pruženih u okviru ugovora o kreditu koji je predmet zasebnog postupka što ga je potrošač pokrenuo radi proglašenja tog ugovora nevaljanim zbog nepoštenosti odredbi koje se u njemu nalaze prekida rok zastare potraživanja tog prodavatelja robe ili pružatelja usluga prije pravomoćnog okončanja potonjeg postupka.
30
Taj sud navodi, s jedne strane, da bi trogodišnji rok zastare mBankova prava na isticanje restitucijskih učinaka nevaljanosti ugovora o kreditu, zbog nedjelovanja te banke, istekao prije donošenja odluke o zahtjevu za proglašenje tog ugovora nevaljanim koji su podnijeli potrošači. S druge strane, mBankovo podnošenje tužbe za povrat obvezuje potrošače da osiguraju svoju obranu, iako mBank u okviru tog postupka za proglašenje nevaljanim, koji je još u tijeku, tvrdi da je navedeni ugovor valjan.
31
U tom pogledu, prije svega valja podsjetiti na to da članak 7. stavak 1. Direktive 93/13 državama članicama nalaže obvezu da u svojim nacionalnim pravnim porecima osiguraju postojanje primjerenih i djelotvornih sredstava za sprečavanje korištenja nepoštenih odredaba u ugovorima koje s potrošačima sklapaju prodavatelji robe i pružatelji usluga.
32
Nadalje, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, za ugovornu odredbu koja je proglašena nepoštenom u načelu treba smatrati kao da nikad nije postojala, tako da ne može imati učinak u odnosu na potrošača. Prema tome, sudsko utvrđenje nepoštenosti takve odredbe u načelu mora imati za posljedicu ponovno uspostavljanje pravne i činjenične situacije u kojoj bi potrošač bio da ta nepoštena odredba nije postojala, među ostalim, uspostavljanjem prava na povrat koristi koje je prodavatelj robe ili pružatelj usluga na temelju navedene nepoštene odredbe neosnovano stekao na potrošačevu štetu (presuda od 15. lipnja 2023., Bank M. (Posljedice poništenja ugovora), C‑520/21, EU:C:2023:478, t. 65. i navedena sudska praksa). To je tako i kad nepoštenost jedne ili više odredbi ugovora sklopljenog između potrošača i prodavatelja robe ili pružatelja usluga ne dovodi samo do ništavosti tih odredbi nego i do nevaljanosti tog ugovora u cijelosti (vidjeti u tom smislu presudu od 15. lipnja 2023., Bank M. (Posljedice poništenja ugovora), C‑520/21, EU:C:2023:478, t. 66. i navedenu sudsku praksu).
33
Taj cilj ponovnog uspostavljanja pravne i činjenične situacije u kojoj bi potrošač bio da nepoštena odredba ili više njih nije postojala mora se postići uz poštovanje načela proporcionalnosti, općeg načela prava Unije koje zahtijeva da nacionalni propis kojim se provodi to pravo ne prekoračuje ono što je nužno za postizanje zadanog cilja (presuda od 23. studenoga 2023., Provident Polska, C‑321/22, EU:C:2023:911, t. 85. i navedena sudska praksa).
34
Međutim, to bi načelo proporcionalnosti bilo povrijeđeno ako bi povrat u prijašnje stanje trebalo isključiti kad je riječ o prodavatelju robe ili pružatelju usluga. Stoga obveza povrata, nakon proglašenja nevaljanosti ugovora o kreditu koji sadržava nepoštene odredbe, treba biti uzajamna, pri čemu banka, međutim, ne može od potrošača zahtijevati naknadu koja premašuje povrat glavnice isplaćene na ime ispunjenja tog ugovora i plaćanje zateznih kamata po zakonskoj stopi od dana poziva na plaćanje (vidjeti u tom smislu presudu od 7. prosinca 2023., mBank (Izjava potrošača), C‑140/22, EU:C:2023:965, t. 62. i navedenu sudsku praksu).
35
Osim toga, restitucijski učinak koji je povezan s proglašenjem nevaljanosti ugovora o kreditu koji sadržava nepoštene odredbe, koji također opravdava zahtjev bankarske institucije za povrat, osigurava da zaštita prava zajamčenih pravnim poretkom Unije ne dovede do potrošačeva stjecanja bez osnove (vidjeti po analogiji presudu od 13. srpnja 2006., Manfredi i dr., C‑295/04 do C‑298/04, EU:C:2006:461, t. 94.).
36
Naposljetku, valja podsjetiti na to da, u skladu sa sudskom praksom, načelo jednakosti oružja, koje proizlazi iz samog pojma pravičnog suđenja i ima za cilj zajamčiti ravnotežu između stranaka u postupku, uključuje obvezu da se svakoj stranci pruži razumna mogućnost da iznese svoje stajalište u uvjetima koji je u odnosu na protivnu stranku ne stavljaju u znatno slabiji položaj (presuda od 28. srpnja 2016., Ordre des barreaux francophones et germanophone i dr., C‑543/14, EU:C:2016:605, t. 40. i navedena sudska praksa), uključujući, u ovom slučaju, podnošenje prodavatelja robe ili pružatelja usluga zahtjeva za povrat različitog od usporednog postupka za proglašenje nevaljanosti ugovora o kreditu koji sadržava nepoštene odredbe, a čiji je cilj prekid zastare njegova potraživanja.
37
Naime, podnošenje takvog zahtjeva ne samo da u načelu ne ugrožava ostvarivanje potrošačâ njihova prava na povrat koristi koje je taj prodavatelj robe ili pružatelj usluga neosnovano stekao na temelju nepoštenih odredbi nego također pridonosi ponovnoj uspostavi pravne i činjenične situacije u kojoj bi se ti potrošači nalazili da te odredbe nisu postojale.
38
Osim toga, kad je riječ o načelu pravne sigurnosti, na koje također upućuje sud koji je uputio zahtjev, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da se njime želi osigurati predvidljivost situacija i pravnih odnosa (presuda od 16. listopada 2019., Agrárminiszter, C‑490/18, EU:C:2019:863, t. 35. i navedena sudska praksa). Stoga se tom načelu ne protivi pravilo nacionalnog prava kao što je članak 123. stavak 1. točka 1. Građanskog zakonika, prema kojem podnošenje zahtjeva za izvršenje činidbe u svim okolnostima prekida rok zastare prava na tu činidbu.
39
S obzirom na navedeno, sud koji je uputio zahtjev ističe da bi – u slučaju da do prekida roka zastare potraživanja prodavatelja robe ili pružatelja usluga dođe njegovim podnošenjem zasebne tužbe za povrat prije pravomoćnog okončanja postupka čiji je predmet zahtjev za proglašenje nevaljanosti koji su potrošači prethodno podnijeli drugom sudu – potrošači bili prisiljeni podnijeti odgovor na tužbu i, u slučaju da ne uspiju u postupku, platiti zatezne kamate i troškove u okviru postupka koji je pokrenuo taj prodavatelj robe ili pružatelj usluga.
40
Kad je riječ o roku zastare koji se primjenjuje na potraživanje povrata prodavatelja robe ili pružatelja usluga, valja podsjetiti na to da su, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, u nedostatku posebnih propisa Unije u tom području, načini provedbe zaštite potrošača predviđene Direktivom 93/13 stvar unutarnjeg pravnog poretka država članica na temelju načela njihove postupovne autonomije. Međutim, ta pravila ne smiju biti manje povoljna od onih kojima se uređuju slične unutarnje situacije (načelo ekvivalentnosti), niti smiju biti oblikovana tako da je u praksi nemoguće ili pretjerano otežano ostvarivati prava dodijeljena pravnim poretkom Unije (načelo djelotvornosti) (presuda od 14. prosinca 2023., Getin Noble Bank (Rok zastare tužbi za povrat), C‑28/22, EU:C:2023:992, t. 60. i navedena sudska praksa).
41
U tom pogledu Sud je već utvrdio da bi postupovna pravila koja za potrošača uzrokuju prevelike troškove mogla dovesti do njegova odvraćanja od toga da na koristan način intervenira u obranu svojih prava pred sudom pred kojim je prodavatelj robe ili pružatelj usluga pokrenuo postupak (vidjeti u tom smislu presudu od 7. travnja 2022., Caixabank, C‑385/20, EU:C:2022:278, t. 54.).
42
Stoga je na sudu koji je uputio zahtjev da, u mjeri u kojoj je to moguće, primijeni nacionalno pravo, uključujući postupovna pravila kojima se, ovisno o slučaju, omogućuje prekid postupka povodom tužbe za povrat prodavatelja robe ili pružatelja usluga do konačnog rješenja postupka povodom zahtjeva za proglašenje nevaljanim ugovora o kreditu koji su prije toga podnijeli potrošači, tako da posljedice koje u skladu s tim pravom proizlaze iz mBankova prekida zastare njegova potraživanja prije utvrđenja nevaljanosti ugovora o kreditu zbog nepoštenih odredbi koje se u njemu nalaze ne ugrožavaju cilj Direktive 93/13 da se osigura visoka razina zaštite potrošača. Osim toga, taj sud mora osigurati da troškovi nastali tužbom za povrat koju je banka podnijela prije proglašenja ugovora nevaljanim, a koje bi potrošači trebali snositi u slučaju da ne uspiju u okviru te tužbe, nisu neproporcionalno visoki, tako da bi se potrošači odvratili od ostvarivanja prava koja imaju na temelju te direktive.
43
Kad je riječ o činjenici, koju ističe sud koji je uputio zahtjev, da bi potrošač bio prisiljen podnijeti odgovor na tužbu u postupku koji se odnosi na tužbu za povrat koju je podnio prodavatelj robe ili pružatelj usluga, valja istaknuti da sama ta činjenica, kojom se usto nastoji osigurati načelo kontradiktornosti, u praksi ne može onemogućiti ili pretjerano otežati ostvarivanje prava dodijeljenih potrošaču pravnim poretkom Unije.
44
S obzirom na prethodna razmatranja, na postavljeno pitanje valja odgovoriti tako da članak 7. stavak 1. Direktive 93/13 i načelo djelotvornosti, uzimajući u obzir pravo na pristup sudu kao i načela proporcionalnosti i pravne sigurnosti, treba tumačiti na način da im se u načelu ne protivi sudsko tumačenje odredbe nacionalnog prava prema kojem to što je prodavatelj robe ili pružatelj usluga podnio zahtjev za povrat činidbi pruženih u okviru ugovora o kreditu koji je predmet zasebnog postupka što ga je potrošač pokrenuo radi proglašenja tog ugovora nevaljanim zbog nepoštenosti odredbi koje se u njemu nalaze prekida rok zastare potraživanja tog prodavatelja robe ili pružatelja usluga prije pravomoćnog okončanja potonjeg postupka, pod uvjetom da nacionalni sud, uzimajući u obzir cjelokupno nacionalno pravo, poduzme sve potrebne mjere kako bi osigurao da ostvarivanje prava koja potrošač ima na temelju Direktive 93/13 ne bude pretjerano otežano ili onemogućeno.
Troškovi
45
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (deveto vijeće) odlučuje:
Članak 7. stavak 1. Direktive Vijeća 93/13/EEZ od 5. travnja 1993. o nepoštenim odredbama u potrošačkim ugovorima i načelo djelotvornosti, uzimajući u obzir pravo na pristup sudu kao i načela proporcionalnosti i pravne sigurnosti,
treba tumačiti na način da:
im se u načelu ne protivi sudsko tumačenje odredbe nacionalnog prava prema kojem to što je prodavatelj robe ili pružatelj usluga podnio zahtjev za povrat činidbi pruženih u okviru ugovora o kreditu koji je predmet zasebnog postupka što ga je potrošač pokrenuo radi proglašenja tog ugovora nevaljanim zbog nepoštenosti odredbi koje se u njemu nalaze prekida rok zastare potraživanja tog prodavatelja robe ili pružatelja usluga prije pravomoćnog okončanja potonjeg postupka, pod uvjetom da nacionalni sud, uzimajući u obzir cjelokupno nacionalno pravo, poduzme sve potrebne mjere kako bi osigurao da ostvarivanje prava koja potrošač ima na temelju Direktive 93/13 ne bude pretjerano otežano ili onemogućeno.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: poljski
(
i
)	Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.