62022CJ0164
PRESUDA SUDA (prvo vijeće)
21. rujna 2023. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Pravosudna suradnja u kaznenim stvarima – Okvirna odluka 2002/584/PUP – Europski uhidbeni nalog – Razlozi za neizvršenje – Članak 3. stavak 2. – Načelo ne bis in idem – Pojam ‚ista djela’ – Skup konkretnih okolnosti koje su neodvojivo povezane – Prijevarne aktivnosti koje tražena osoba obavlja u dvjema državama članicama putem dviju zasebnih pravnih osoba i na štetu različitih žrtava”
U predmetu C‑164/22,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputila Audiencia Nacional (Visoki nacionalni sud, Španjolska), odlukom od 2. ožujka 2022., koju je Sud zaprimio 4. ožujka 2022., u postupku koji se odnosi na izvršenje europskog uhidbenog naloga protiv
Juana,
uz sudjelovanje:
Ministerio Fiscal,
SUD (prvo vijeće),
u sastavu: A. Arabadjiev, predsjednik vijeća, P. G. Xuereb, T. von Danwitz, A. Kumin (izvjestitelj) i I. Ziemele, suci,
nezavisni odvjetnik: G. Pitruzzella,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za Juana, M. Díaz Perales, abogada, i R. Rodríguez Nogueira, procurador,
–
za španjolsku vladu, A. Gavela Llopis, u svojstvu agenta,
–
za Europsku komisiju, J. Baquero Cruz i M. Wasmeier, u svojstvu agenata,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 45., članka 49. stavka 3. i članka 50. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja), članka 54. Konvencije o provedbi Schengenskog sporazuma od 14. lipnja 1985. između vlada država Gospodarske unije Beneluksa, Savezne Republike Njemačke i Francuske Republike o postupnom ukidanju kontrola na zajedničkim granicama, koja je potpisana u Schengenu (Luksemburg) 19. lipnja 1990. i stupila na snagu 26. ožujka 1995. (SL 2000., L 239, str. 19.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 9., str. 12. i ispravak SL 2018., L 41, str. 15.; u daljnjem tekstu: CISA), članka 4. točke 6. Okvirne odluke Vijeća 2002/584/PUP od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica (SL 2002., L 190, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 83. i ispravak SL 2013., L 222, str. 14.), kako je izmijenjena Okvirnom odlukom Vijeća 2009/299/PUP od 26. veljače 2009. (SL 2009., L 81, str. 24.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 16., str. 169.) (u daljnjem tekstu: Okvirna odluka 2002/584), Okvirne odluke Vijeća 2008/675/PUP od 24. srpnja 2008. o poštovanju [osuđujućih] presuda među državama članicama Europske unije u novom kaznenom postupku (SL 2008., L 220, str. 32.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 16., str. 130.) te članka 8. stavka 1. i članka 8. stavka 2. Okvirne odluke Vijeća 2008/909/PUP od 27. studenoga 2008. o primjeni načela uzajamnog priznavanja presuda u kaznenim predmetima kojima se izriču kazne zatvora ili mjere koje uključuju oduzimanje slobode s ciljem njihova izvršenja u Europskoj uniji (SL 2008., L 327, str. 27.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 111.).
2
Zahtjev je upućen u okviru izvršenja europskog uhidbenog naloga u Španjolskoj koji je izdao Tribunal Judicial da Comarca de Lisboa, Juízo Central Criminal de Lisboa, Juiz 16 (Sud sudskog okruga u Lisabonu – Središnji kazneni sud u Lisabonu – sudac br. 16) u svrhu izvršenja kazne zatvora izrečene Juanu zbog teške prijevare.
Pravni okvir
Pravo Unije
CISA
3
Člankom 54. CISA‑e, koji se nalazi u poglavlju 3., naslovljenom „Primjena načela ne bis in idem”, glave III. propisuje se:
„Protiv osobe protiv koje je sudski postupak pravomoćno okončan u jednoj ugovornoj stranci ne može se voditi postupak u drugoj ugovornoj stranci za ista djela pod uvjetom da je izrečena kazna i izvršena, trenutačno u postupku izvršenja ili se više, prema zakonima ugovorne stranke koja ju je izrekla, ne može izvršiti.”
Okvirna odluka 2002/584
4
Člankom 3. Okvirne odluke 2002/584, naslovljenim „Razlozi za obvezno neizvršavanje europskog uhidbenog naloga”, određuje se:
„Pravosudno tijelo države članice izvršenja (dalje u tekstu: ‚pravosudno tijelo izvršenja’) odbija izvršenje europskog uhidbenog naloga u sljedećim slučajevima:
[…]
2.
ako je pravosudno tijelo izvršenja obaviješteno da je [u odnosu na traženu osobu donesena pravomoćna presuda] u nekoj državi članici za ista […] djela, pod uvjetom da je, u slučaju izricanja [kazne], ta kazna izdržana ili se trenutačno izdržava ili […] više ne može biti izvršena u skladu s pravom države članice u kojoj je […] izrečena;
[…]”
5
Člankom 4. te okvirne odluke, naslovljenim „Razlozi za moguće neizvršenje europskog uhidbenog naloga”, propisuje se:
„Pravosudno tijelo izvršenja može odbiti izvršenje europskog uhidbenog naloga:
[…]
6.
ako je europski uhidbeni nalog izdan u svrhe izvršenja kazne zatvora ili [mjere] oduzimanja slobode, a tražena osoba se nalazi [ili] boravi […] u državi članici izvršenja ili je njezin državljanin, a ta država članica obvezuje se izvršiti tu kaznu ili mjeru oduzimanja slobode u skladu s odredbama svojega domaćeg prava;
[…]”
Španjolsko pravo
6
U skladu s člankom 14. stavkom 2. Leya Orgánica 7/2014, sobre intercambio de información de antecedentes penales y consideración de resoluciones judiciales penales en la Unión Europea (Organski zakon 7/2014 o razmjeni podataka iz kaznene evidencije i poštovanju sudskih odluka u kaznenim stvarima u Europskoj uniji) od 12. studenoga 2014. (BOE br. 275 od 13. studenoga 2014., str. 93204.):
„[…] [P]ravomoćne osuđujuće presude koje su donijele druge države članice neće utjecati na sljedeće odluke i ne mogu dovesti do njihova ukidanja ili preispitivanja:
a)
pravomoćne odluke koje su španjolski sudovi prethodno donijeli i odluke koje se odnose na njihovo izvršenje;
b)
osuđujuće presude donesene u naknadnim postupcima u Španjolskoj koji su povezani s kaznenim djelima počinjenima prije nego što je sud druge države članice donio osuđujuću presudu;
c)
rješenja koja su donesena ili koja se trebaju donijeti na temelju članka 988. trećeg stavka Leya de Enjuiciamiento Criminal (Zakon o kaznenom postupku) kojim se utvrđuju ograničenja izvršenja kazni, među kojima su i ona iz točke (b).”
7
Člankom 988. trećim stavkom Zakona o kaznenom postupku određuje se u biti da će se, kada je počinitelj više kaznenih djela osuđen u različitim postupcima za djela koja su mogla biti predmet jedinstvenog postupka, primjenjivati granice utvrđene u članku 76. Códiga Penala (Kazneni zakonik). U skladu s tim člankom, izdržavanje kazne iz osuđujuće presude ne može trajati duže od trostruke najviše kazne, i, u načelu, ne može biti duže od 20 godina.
Glavni postupak i prethodna pitanja
8
Tražena osoba, španjolski državljanin, nalazi se u zatvoru u Španjolskoj, gdje izdržava kaznu zatvora u trajanju od 11 godina i deset mjeseci. Tu mu je kaznu, zbog teške prijevare i pranja novca izrekla Audiencia Nacional (Visoki nacionalni sud, Španjolska) presudom od 13. srpnja 2018., koja je povodom žalbe u kasacijskom postupku djelomično ukinuta presudom Tribunala Supremo (Vrhovni sud, Španjolska) od 4. ožujka 2020. (u daljnjem tekstu: španjolska presuda).
9
Tribunal Judicial da Comarca de Lisboa, Juízo Central Criminal de Lisboa, Juiz 16 (Sud sudskog okruga u Lisabonu – Središnji kazneni sud u Lisabonu – sudac br. 16) je presudom od 20. siječnja 2020. traženu osobu također osudio na kaznu zatvora od šest godina i šest mjeseci zbog teške prijevare (u daljnjem tekstu: portugalska presuda). Stoga je protiv nje izdan europski uhidbeni nalog radi izvršenja te kazne te je on upućen nadležnim španjolskim tijelima (u daljnjem tekstu: europski uhidbeni nalog o kojem je riječ).
10
Iz europskog uhidbenog naloga o kojem je riječ proizlazi da je tražena osoba od 30. svibnja 2001. bila predsjednik upravnog odbora društva sa sjedištem u Portugalu (u daljnjem tekstu: portugalsko društvo) koje je u potpunosti kontroliralo društvo sa sjedištem u Španjolskoj (u daljnjem tekstu: španjolsko društvo), a čiji je predsjednik upravnog odbora od 29. siječnja 2001. također bila tražena osoba.
11
Portugalsko društvo je u Portugalu obavljalo istu glavnu djelatnost kao i španjolsko društvo u Španjolskoj, odnosno stavljalo je na tržište investicijske proizvode uz popratno jamstvo da će se na kraju razdoblja određenog ugovorom ti proizvodi otkupiti za vrijednost koja odgovara uloženom kapitalu, uvećanu za prinose veće od onih koje uobičajeno nude financijske institucije. Međutim, te su djelatnosti zapravo prikrivale piramidalni sustav prijevara.
12
Budući da su pojedinci masovno ulagali u te investicijske proizvode, portugalsko društvo doživjelo je izniman rast i proširenje. Nakon što su španjolska pravosudna tijela krajem travnja 2006. provela istragu nad španjolskim društvom, to je društvo u svibnju iste godine prestalo poslovati na španjolskom državnom području.
13
Kada je portugalsko društvo, zbog intervencije portugalskih pravosudnih tijela, također prestalo prikupljati novčana sredstva, prestalo je ispunjavati obveze otkupa prema ulagateljima, koji su na kraju svi pretrpjeli znatne financijske gubitke.
14
U tom je kontekstu Juzgado Central de Instrucción no 1 de Audiencia Nacional (Središnji istražni sud br. 1 pri Visokom nacionalnom sudu, Španjolska) rješenjem od 20. prosinca 2021. odbio izvršenje europskog uhidbenog naloga o kojem je riječ jer je tražena osoba španjolski državljanin, međutim, odlučio je da se kazna izrečena u Portugalu izdrži u Španjolskoj.
15
Tražena osoba, koja je protiv tog rješenja podnijela žalbu Audienciji Nacional (Visoki nacionalni sud), sudu koji je uputio zahtjev, tvrdi da su djela iz španjolske presude istovjetna djelima iz portugalske presude te ističe povredu načela ne bis in idem. Slijedom toga, prema mišljenju te osobe, ni europski uhidbeni nalog o kojem je riječ ni portugalska presuda ne mogu se izvršiti.
16
U tom pogledu sud koji je uputio zahtjev pojašnjava, s jedne strane, da i iz prikaza činjeničnog stanja i iz obrazloženja španjolske presude proizlazi da se ona u bitnome odnosi na prijevare koje je španjolsko društvo počinilo u Španjolskoj. S druge strane, portugalska presuda odnosi se u biti na djelatnost koju je portugalsko društvo obavljalo samo na portugalskom državnom području. Osim toga, oštećenici, kako su navedeni u svakoj od tih dviju presuda, nisu iste osobe, a odgovorne osobe samo su djelomično iste. Stoga, s obzirom na španjolsku sudsku praksu koja se odnosi na načelo ne bis in idem, sud koji je uputio zahtjev naginje zaključku da se u ovom slučaju čini da uvjet o identitetu djela („idem”) nije ispunjen.
17
Međutim, taj sud pojašnjava da, čak i pod pretpostavkom da nije riječ o situaciji u kojoj se primjenjuje načelo ne bis in idem, ipak valja smatrati da u ovom slučaju postoji niz kažnjivih djela koja se mogu kvalificirati kao „produljeno kazneno djelo” u smislu španjolskog kaznenog prava. Takvo produljeno kazneno djelo obuhvaća sva ta djela, uključujući ona počinjena u Portugalu, na koje bi trebalo primijeniti jedinstvenu kaznu.
18
Međutim, sud koji je uputio zahtjev u tom pogledu smatra da, u situaciji poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku, u kojoj su u odnosu na radnje koje čine produljeno kazneno djelo provedena dva odvojena postupka u kojima su sudovi različitih država članica donijeli dvije presude, ni španjolsko zakonodavstvo ni zakonodavstvo Unije ne predviđaju postupak koji treba primijeniti kako bi se odredila gornja granica kazne.
19
Usto, sud koji je uputio zahtjev pojašnjava da u ovom slučaju ne može primijeniti ni španjolski postupovni mehanizam određivanja jedinstvene kazne, kako je predviđen člankom 988. trećim stavkom Zakona o kaznenom postupku, kako bi poštovao načelo razmjernosti kazni.
20
U svakom slučaju taj sud smatra da ta situacija, osim što predstavlja povredu zahtjeva razmjernosti kazni u okviru kažnjavanja kaznenih djela, kako je predviđen člankom 49. stavkom 3. Povelje, ugrožava i načelo uzajamnog priznavanja sudskih odluka, kako je predviđeno Okvirnom odlukom 2008/909, kao i poštovanje presuda među državama članicama Europske unije, kako je predviđeno Okvirnom odlukom 2008/675, te negativno utječe na djelotvornost odredbi Okvirne odluke 2002/584, osobito njezina članka 4. točke 6. i odražava se na slobodno kretanje građana Unije.
21
U tim je okolnostima Audiencia Nacional (Visoki nacionalni sud) odlučila prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Postoji li u ovom slučaju situacija ‚bis in idem’ u smislu članka 50. Povelje i članka 54. CISA‑e, jer je riječ o istim djelima, ovisno o dosegu koji sudska praksa Unije dodjeljuje tom pojmu, ili je naprotiv na ovom sudu da to ocijeni u skladu s načelima navedenima u ovoj odluci, uključujući potrebu izricanja jedinstvene kazne i utvrđivanja gornje granice kazne u skladu s kriterijima proporcionalnosti, s obzirom na to da je riječ o jedinstvenom produljenom kaznenom djelu?
2.
Ako se smatra da nije prisutna situacija ‚bis in idem’ jer ne postoji potpuna istovjetnost djela, u skladu s kriterijima navedenima u ovoj odluci:
a)
S obzirom na okolnosti ovog slučaja, jesu li ograničenja učinaka presuda drugih država članica Unije koja se izričito predviđaju člankom 14. stavkom 2. [Organskog zakona 7/2014], kojim se prenose propisi Unije, u skladu s Okvirnom odlukom 2008/675, kao i s člankom 45. i člankom 49. stavkom 3. Povelje te načelom uzajamnog priznavanja sudskih odluka u Uniji?
b)
Protivi li se članku 45. i članku 49. stavku 3. Povelje u vezi s člankom 4. točkom 6. Okvirne odluke 2002/584 i člankom 8. stavcima 1. i 2. Okvirne odluke 2008/909 te, općenito, načelu uzajamnog priznavanja sudskih odluka u Uniji, to što u španjolskom pravu ne postoji postupak ili mehanizam kojim bi se omogućilo priznavanje presuda koje su donijeli sudovi drugih država članica Unije te izricanje jedinstvene kazne i prilagodba odnosno ograničenje kazni na način da se osigura njihova proporcionalnost u slučaju izvršenja u Španjolskoj inozemne presude koja se odnosi na produljena djela ili djela koja su kazneno povezana s drugim djelima u pogledu kojih se vodio postupak u Španjolskoj i u odnosu na koja također postoji osuđujuća presuda?”
Postupak pred Sudom
22
U skladu s člankom 107. Poslovnika Suda, sud koji je uputio zahtjev zatražio je, zajedno s podnošenjem svojeg zahtjeva za prethodnu odluku, da se o njemu odluči u hitnom prethodnom postupku. U prilog tom zahtjevu taj je sud pojasnio da se glavni postupak odnosi na „kazneni postupak u okviru kojeg je zainteresirana osoba zatvorena u kaznionici u kojoj izdržava kaznu određenog trajanja, a da pritom nije sigurna koliko će u konačnici trajati izdržavanje njezine kazne zatvora, a koji postupak također utječe na njezin zatvorski režim, dozvole za izlazak, napredak pri izdržavanju kazne i izračun vremena potrebnog za uvjetni otpust u posljednjoj fazi izdržavanja kazne”.
23
Sud je 16. ožujka 2022., na prijedlog suca izvjestitelja i nakon saslušanja nezavisnog odvjetnika, odlučio da ne treba prihvatiti taj zahtjev jer nisu ispunjeni uvjeti hitnosti iz članka 107. Poslovnika Suda.
O prethodnim pitanjima
Prvo pitanje
24
Prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, u okviru postupka suradnje između nacionalnih sudova i Suda, uspostavljenog člankom 267. UFEU‑a, na Sudu je da nacionalnom sudu pruži koristan odgovor koji će mu omogućiti da riješi spor koji se pred njim vodi. U tom smislu Sud mora, ako je to potrebno, preoblikovati postavljena pitanja. Okolnost da je nacionalni sud formalno sastavio prethodno pitanje pozivajući se na određene odredbe prava Unije ne sprječava Sud da tom sudu da sve elemente tumačenja koji bi mogli biti korisni za donošenje odluke u postupku koji se vodi pred njim, bez obzira na to je li se na njih pozvao u svojim pitanjima. U tom je smislu na Sudu da iz svih podataka koje je dostavio nacionalni sud, a posebno iz obrazloženja odluke kojom se upućuje prethodno pitanje, izvuče one dijelove prava Unije koje je potrebno tumačiti imajući u vidu predmet spora (presuda od 22. lipnja 2022., Volvo i DAF Trucks, C‑267/20, EU:C:2022:494, t. 28.).
25
U ovom slučaju iz odluke kojom se upućuje prethodno pitanje proizlazi da je Juzgado Central de Instrucción no 1 de Audiencia Nacional (Središnji istražni sud br. 1 pri Visokom nacionalnom sudu) rješenjem od 20. prosinca 2021. odbio izvršiti europski uhidbeni nalog o kojem je riječ zbog toga što je tražena osoba španjolski državljanin, ali je donio odluku o izvršenju u Španjolskoj kazne izrečene u Portugalu. Međutim, pozivajući se osobito na članak 3. točku 2. Okvirne odluke 2002/584, tražena osoba pred sudom koji je uputio zahtjev dovodi u pitanje to rješenje i ističe da izvršenje europskog uhidbenog naloga o kojem je riječ treba odbiti zbog toga što je protiv nje donesena pravomoćna presuda za ista djela u državi članici.
26
U tim okolnostima, a da pritom nije potrebno odlučiti o članku 50. Povelje ni o članku 54. CISA‑e, valja smatrati da svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 3. točku 2. Okvirne odluke 2002/584 tumačiti na način da mu se protivi izvršenje europskog uhidbenog naloga koji je izdala država članica u situaciji u kojoj se kazneno djelo za koje je tražena osoba pravomoćno osuđena u državi članici izvršenja i kazneno djelo za koje se protiv te osobe vodi kazneni postupak u državi članici izdavanja, u skladu s pravom države članice izvršenja, kvalificiraju kao „produljeno kazneno djelo”.
27
Kao što to proizlazi iz teksta članka 3. točke 2. Okvirne odluke 2002/584, ta odredba navodi razlog za obvezno neizvršenje u skladu s kojim pravosudno tijelo izvršenja odbija izvršenje europskog uhidbenog naloga ako je obaviješteno da je u odnosu na traženu osobu donesena pravomoćna presuda u nekoj državi članici za ista djela, pod uvjetom da je, u slučaju izricanja, ta kazna izdržana ili se trenutačno izdržava ili više ne može biti izvršena u skladu s pravom države članice u kojoj je izrečena.
28
Cilj je navedene odredbe izbjeći da se osoba ponovno kazneno goni ili da joj se sudi u kaznenom postupku za isto djelo te se njome odražava načelo ne bis in idem, priznato člankom 50. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, u skladu s kojim se nikomu ne može ponovno suditi niti ga se može ponovno kazniti u kaznenom postupku za isto kazneno djelo za koje je već pravomoćno oslobođen ili osuđen u Uniji u skladu sa zakonom (presuda od 25. srpnja 2018.AY (Uhidbeni nalog – Svjedok), C‑268/17, EU:C:2018:602, t. 39. i navedena sudska praksa).
29
Jedan od uvjeta iz članka 3. točke 2. Okvirne odluke 2002/584 za odbijanje izvršenja europskog uhidbenog naloga jest taj da je u odnosu na traženu osobu donesena pravomoćna presuda „za ista djela”.
30
Što se tiče pojma „ista djela”, Sud je smatrao da se, s obzirom na to da glede tog pojma članak 3. točka 2. Okvirne odluke 2002/584 ne upućuje na pravo države članice, ta odredba mora u cijeloj Uniji tumačiti autonomno i ujednačeno (presuda od 29. travnja 2021., X (Europski uhidbeni nalog – Ne bis in idem), C‑665/20 PPU, EU:C:2021:339, t. 70. i navedena sudska praksa).
31
Usto, navedeni pojam valja tumačiti kao da se odnosi na samu prirodu djela i obuhvaća skup konkretnih okolnosti koje su neodvojivo povezane, neovisno o pravnoj kvalifikaciji tih djela ili zaštićenom pravnom interesu (presuda od 29. travnja 2021., X (Europski uhidbeni nalog – Ne bis in idem), C‑665/20 PPU, EU:C:2021:339, t. 71. i navedena sudska praksa).
32
Konkretnije, Sud je presudio da se materijalna istovjetnost djela tumači kao skup konkretnih okolnosti koje proizlaze iz događaja koji su u biti isti, s obzirom na to da podrazumijevaju istog počinitelja i da su međusobno neodvojivo povezani u vremenu i prostoru (presuda od 23. ožujka 2023., Generalstaatsanwaltschaft Bamberg (Izuzeće u odnosu na načelo ne bis in idem), C‑365/21, EU:C:2023:236, t. 38. i navedena sudska praksa).
33
Nasuprot tomu, načelo ne bis in idem ne može se primijeniti ako predmetna djela nisu istovjetna, nego samo slična (presuda od 23. ožujka 2023., Generalstaatsanwaltschaft Bamberg (Izuzeće u odnosu na načelo ne bis in idem), C‑365/21, EU:C:2023:236, t. 37. i navedena sudska praksa).
34
Osim toga, sama okolnost da je u donesenoj presudi naveden činjenični element koji se odnosi na državno područje druge države članice nije dovoljna za zaključivanje o istovjetnosti djela. Valja još provjeriti je li sud koji je donio tu presudu, kako bi utvrdio postojanje kaznenog djela, stvarno odlučivao o tom činjeničnom elementu, utvrditi odgovornost optuženika za to kazneno djelo i, ako je potrebno, izreći mu sankciju, kako bi se za navedeno kazneno djelo moglo smatrati da obuhvaća područje te druge države članice (vidjeti u tom smislu presudu od 22. ožujka 2022., Nordzucker i dr., C‑151/20, EU:C:2022:203, t. 44.).
35
Na sudu koji je uputio zahtjev, koji je jedini nadležan za odlučivanje o činjenicama, je da utvrdi jesu li u ovom slučaju djela koja su predmet portugalske presude, u smislu točaka 30. do 34. ove presude, ista kao što su to ona u pogledu kojih su španjolski sudovi pravomoćno okončali sudski postupak. S obzirom na navedeno, Sud može navedenom sudu pružiti elemente za tumačenje prava Unije u okviru ocjene istovjetnosti djela (presuda od 23. ožujka 2023., Generalstaatsanwaltschaft Bamberg (Izuzeće u odnosu na načelo ne bis in idem), C‑365/21, EU:C:2023:236, t. 39. i navedena sudska praksa).
36
U tom pogledu, iz spisa kojim Sud raspolaže, proizlazi da je tražena osoba i u Portugalu ponavljala prijevarne aktivnosti kojima se bavila u Španjolskoj. Iako je riječ o aktivnostima koje se obavljaju na isti način, ipak su se provodile putem različitih pravnih osoba, jedna koja je bila usredotočena na prijevarnu aktivnost u Španjolskoj i druga usredotočena na takvu aktivnost u Portugalu. Usto, sud koji je uputio zahtjev navodi da su preklapanja između djela počinjenih u Portugalu i Španjolskoj samo povremena, s obzirom na to da se prijevarna aktivnost nastavila u Portugalu nakon pokretanja istražnog postupka i prestanka poslovanja u Španjolskoj. Isto tako, oštećenici nisu isti. Stoga je očito da prijevarne aktivnosti koje su se provodile u Španjolskoj i Portugalu nisu bile međusobno neodvojivo povezane. Osim toga, sud koji je uputio zahtjev pojašnjava da se španjolska presuda odnosi na prijevarnu aktivnost koja se provodila u Španjolskoj na štetu osoba koje borave u toj državi članici, dok se portugalska presuda odnosi na onu koja se provodila u Portugalu na štetu osoba koje borave u toj državi članici.
37
U tim okolnostima, a što treba provjeriti sud koji je uputio zahtjev, čini se da se španjolska i portugalska presuda ne odnose na istovjetna djela. Okolnost koju je istaknuo sud koji je uputio zahtjev, prema kojoj kaznena djela počinjena u Španjolskoj i ona počinjena u Portugalu u skladu sa španjolskim pravom treba kvalificirati kao „produljeno kazneno djelo”, ne može dovesti u pitanje taj zaključak, s obzirom na to da članak 3. točka 2. Okvirne odluke 2002/584 zahtijeva ocjenu materijalnih činjenica na temelju objektivnih elemenata koja je, u skladu sa sudskom praksom navedenom u točki 31. ove presude, neovisna o njihovoj pravnoj kvalifikaciji u nacionalnom pravu.
38
S obzirom na sva prethodna razmatranja, na prvo pitanje valja odgovoriti tako da članak 3. točku 2. Okvirne odluke 2002/584 treba tumačiti na način da mu se protivi izvršenje europskog uhidbenog naloga koji je izdala jedna država članica u situaciji u kojoj je u odnosu na traženu osobu već donesena pravomoćna presuda u drugoj državi članici u kojoj izdržava kaznu zatvora za kazneno djelo utvrđeno tom presudom, pod uvjetom da se protiv te osobe vodi kazneni postupak za ista djela u državi članici izdavanja, a da pritom nije potrebno uzeti u obzir kvalifikaciju kaznenih djela o kojima je riječ u skladu s pravom države članice izvršenja kako bi se utvrdilo postojanje „istih djela”.
Drugo pitanje
39
Svojim drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita, u slučaju da treba odbiti izvršenje europskog uhidbenog naloga o kojem je riječ na temelju članka 4. točke 6. Okvirne odluke 2002/584, a ne na temelju članka 3. točke 2. te okvirne odluke, protivi li se članku 45. i članku 49. stavku 3. Povelje, kojima se jamče načelo slobodnog kretanja odnosno načelo razmjernosti kazni, u vezi s Okvirnom odlukom 2002/584, i Okvirnom odlukom 2008/675 o poštovanju [osuđujućih] presuda među državama članicama u novom kaznenom postupku i Okvirnom odlukom 2008/909 o primjeni načela uzajamnog priznavanja presuda u kaznenim predmetima, nacionalni propis koji ne dopušta ni izricanje jedinstvene kazne u odnosu na niz radnji koje se mogu kvalificirati kao „produljeno kazneno djelo”, koje su počinjene i u Španjolskoj i u drugoj državi članici, niti predviđa nacionalni mehanizam za određivanje jedinstvene kazne za pojedinačne kazne koje su izrekli sudovi te druge države članice i koje treba izvršiti u Španjolskoj.
40
U tom pogledu španjolska vlada osporava dopuštenost drugog pitanja jer je, s jedne strane, predmet glavnog postupka odlučivanje o žalbi protiv odluke o izvršenju europskog uhidbenog naloga o kojem je riječ, dok bi se, u slučaju odbijanja izvršenja tog naloga i obveze izvršenja u Španjolskoj kazne izrečene u Portugalu, u novom postupku, po potrebi, odlučivalo o učincima priznavanja portugalske presude. S druge strane, zatraženo je tumačenje preuranjeno jer španjolsko pravosudno tijelo izvršenja još nije donijelo pravomoćnu odluku o priznavanju i izvršenju portugalske presude u Španjolskoj. Međutim, tek nakon što ta odluka bude donesena, postavit će se pitanje treba li kazne izrečene u Španjolskoj odnosno u Portugalu eventualno na neki način prilagoditi.
41
Prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, postupak predviđen člankom 267. UFEU‑a instrument je suradnje između Suda i nacionalnih sudova kojim Sud nacionalnim sudovima daje elemente za tumačenje prava Unije koji su im potrebni za rješavanje sporova koji se pred njima vode. Stoga, smisao zahtjeva za prethodnu odluku nije oblikovanje savjetodavnih mišljenja o općim ili hipotetskim pitanjima, nego njegova nužnost za stvarno rješenje spora (vidjeti u tom smislu presudu od 30. lipnja 2022., Valstybės sienos apsaugos tarnyba i dr., C‑72/22 PPU, EU:C:2022:505, t. 47. i 48. kao i navedenu sudsku praksu).
42
Sud ne može odgovoriti na prethodno pitanje ako je očito da zatraženo tumačenje prava Unije nema nikakve veze s činjeničnim stanjem ili predmetom glavnog postupka ili je problem hipotetski (presuda od 19. siječnja 2023., Unilever Italia Mkt., Operations, C‑680/20, EU:C:2023:33, t. 19. i navedena sudska praksa).
43
U ovom slučaju, sudu koji je uputio zahtjev poslan je upit u kojem ga se pozvalo da pojasni, s jedne strane, vezu koju uspostavlja između drugog pitanja i postupka koji se pred njim vodi te, s druge strane, razlog zbog kojeg mu je odgovor na to pitanje potreban za donošenje odluke u glavnom postupku.
44
U odgovoru na taj upit sud koji je uputio zahtjev naveo je da se eventualne posljedice osude tražene osobe u Španjolskoj na izvršenje portugalske presude u Španjolskoj neće razmatrati u okviru postupka koji se pred njim vodi i da će se, nakon što odluka o odbijanju predaje postane pravomoćna, pokrenuti drugi sudski postupak za izvršenje u Španjolskoj kazne izrečene portugalskom presudom.
45
U tim okolnostima valja smatrati da će se tek nakon donošenja odluke o priznavanju portugalske presude postaviti pitanje koje su posljedice koje treba izvući iz osude tražene osobe u Španjolskoj na izvršenje te presude u Španjolskoj, tako da se to pitanje još ne postavlja u glavnom postupku, koji se odnosi na izvršenje ili odbijanje izvršenja europskog uhidbenog naloga o kojem je riječ.
46
Stoga valja utvrditi da odgovor na drugo pitanje nije potreban kako bi sud koji je uputio zahtjev mogao odlučiti u predmetu koji se pred njim vodi i da je, slijedom toga, to pitanje nedopušteno.
Troškovi
47
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (prvo vijeće) odlučuje:
Članak 3. točku 2. Okvirne odluke Vijeća 2002/584/PUP od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica, kako je izmijenjena Okvirnom odlukom Vijeća 2009/299/PUP od 26. veljače 2009.,
treba tumačiti na način da mu se:
protivi izvršenje europskog uhidbenog naloga koji je izdala jedna država članica u situaciji u kojoj je u odnosu na traženu osobu već donesena pravomoćna presuda u drugoj državi članici u kojoj izdržava kaznu zatvora za kazneno djelo utvrđeno tom presudom, pod uvjetom da se protiv te osobe vodi kazneni postupak za ista djela u državi članici izdavanja, a da pritom nije potrebno uzeti u obzir kvalifikaciju kaznenih djela o kojima je riječ u skladu s pravom države članice izvršenja kako bi se utvrdilo postojanje „istih djela”.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: španjolski