61996CC0284_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1 Tribunal de grande instance de Briey (regional domstol) har hänskjutit följande tolkningsfrågor till domstolen för ett förhandsavgörande:
"Skall artikel 95 i EG-fördraget tolkas så, att den utgör hinder för att det tillämpas en metod för att bestämma fordons skattemässiga motorstyrka som leder till att vissa fordon får en större motorstyrka och till att konsumenterna således avstår från dessa, då fordonen i de högst beskattade klasserna uteslutande är importerade fordon som direkt konkurrerar med liknande fordon som säljs i Frankrike och som har placerats i gynnsammare skatteklasser?
Skall artikel 95 i EG-fördraget tolkas så, att den utgör hinder för att två metoder samtidigt tillämpas för att bestämma fordons skattemässiga motorstyrka, varav den ena och mest ogynnsamma framför allt tillämpas på fordon som importeras från övriga medlemsstater och får till följd att franska konsumenter avstår från dessa till förmån för liknande fordon som säljs i Frankrike?"
2 Detta är det senaste i en rad mål som rör franska fordonsskatter. Närmare bestämt handlar det om metoden för att bestämma skattehästkrafter. Didier Tabouillot, som är sökande i målet vid den nationella domstolen, har gjort gällande att metoden som tillämpas för att bestämma den fordonsskatt som han skall betala för sin Chevrolet Corvette strider mot artikel 95 i fördraget. Metoden har fastställts i ett administrativt cirkulär från år 1956, som är tillämpligt i undantagsfall och skiljer sig från den standardmetod som följer av ett administrativt cirkulär från år 1977. Innan jag går in på bakgrunden i målet, skall jag beskriva den relevanta franska lagstiftningen och domstolens rättspraxis. Beskrivningen av lagstiftningen kommer att ske på grundval av de uppgifter som kan hämtas ur domstolens rättspraxis och ur den franska regeringens och kommissionens yttranden, eftersom begäran om förhandsavgörande inte innehåller en adekvat beskrivning av de tillämpliga reglerna.
Relevant fransk lagstiftning och domstolens rättspraxis
3 De grundläggande bestämmelserna för uttag av differentierad skatt på motorfordon återfinns i artikel 1599 C-1599 J i code général des impôts (den allmänna skattelagen). Skattens struktur fastställs på nationell nivå, men själva skatteuttaget sker i varje département (län) för sig. Varje typ av fordon som introduceras på den franska marknaden ges en skattemässig "motorstyrka" som beräknas enligt en komplicerad formel, som jag skall återkomma till längre fram. Motorstyrkorna indelas i skatteklasser som var och en omfattar två eller tre motorstyrkor. På nationell nivå fastställs ett omräkningstal för varje skatteklass. En basskattesats fastställs årligen av myndigheterna i varje département. Denna basskattesats multipliceras därefter med de omräkningstal som fastställts på nationell nivå för att komma fram till den differentierade skatt som skall uttas i motsvarande skatteklass. Den skatt som skall erläggas kan således variera till sitt belopp från ett département till ett annat, men skattens struktur fastställs på nationell nivå och är densamma i hela landet.
4 Domstolen har redan haft tillfälle att meddela förhandsavgörande i fyra mål som rörde frågan huruvida det franska fordonsskattesystemet var förenligt med artikel 95 i fördraget. I det första målet, Humblot(1), ombads domstolen besvara frågan om det var förenligt med artikel 95 i fördraget att utta en differentierad skatt på fordon med en motorstyrka om högst 16 CV (skattehästkrafter) och samtidigt utta en särskild skatt efter en enhetlig och betydligt högre skattesats på fordon med en motorstyrka överstigande 16 CV. Domstolen gjorde därvid följande allmänna anmärkning beträffande progressiva system för fordonsskatter:
"Med gemenskapsrättens nuvarande utformning står det medlemsstaterna fritt att utta fordonsskatter på sådana produkter som bilar, med ett belopp som ökar progressivt på grundval av ett objektivt kriterium - såsom skattemässig motorstyrka - vilket kan fastställas på olika sätt."(2)
5 Domstolen tillade dock att ett sådant nationellt skattesystem endast är förenligt med artikel 95 om det saknar varje form av diskriminerande eller skyddande verkan.(3)
6 Domstolen ansåg att den förutsättningen inte var uppfylld om skattesystemet, såsom var fallet för Frankrikes del, innebar att den särskilda skatten till beloppet var mångdubbelt större än det högsta skattebeloppet som uttogs på bilar med en motorstyrka om högst 16 CV och att det endast var importerade bilar, främst från andra medlemsstater, som träffades av skatten.
7 För att följa domen antog Frankrike därefter artikel 18 i lag nr 85/695 av den 11 juli 1985. Genom artikel 18 avskaffades den särskilda fasta skatten på bilar med en motorstyrka överstigande 16 CV. Därmed kvarstod endast det differentierade systemet. Systemet fungerade på det sätt som beskrivits ovan. Genom artikel 18 skapades emellertid fyra nya skatteklasser, vilket innebar att det totalt fanns nio skatteklasser, nämligen: högst 4 CV, 5-7 CV, 8-9 CV, 10-11 CV, 12-16 CV, 17-18 CV, 19-20 CV, 21-22 CV samt 23 CV och däröver. I artikel 18 fastställdes även ett omräkningstal för varje skatteklass (1; 1,9; 4,5; 5,3; 9,4; 14,1; 21,1; 31,7; 47,6). Formeln för att beräkna motorstyrkan fastställdes i ett administrativt cirkulär av den 23 december 1977.
8 I det andra målet, Feldain(4), ombads domstolen besvara frågan om skattesystemet - i dess ändrade utformning efter domen i målet Humblot, en utformning som det erhållit genom lag nr 85/695 av den 11 juli 1985 - var förenligt med artikel 95 i fördraget. En av frågorna gällde huruvida det var förenligt med artikel 95 i fördraget att införa ett skattesystem som innebar att omräkningstalens progressivitet blev "exponentiell" i skiktet över skatteklassen 12-16 CV, som var den högsta klassen i vilken fransktillverkade bilar återfanns. Domstolen fastslog att det inte förelåg någon markant skillnad i fråga om omräkningstalens progressivitet som skulle kunna tyda på en diskriminerande eller skyddande verkan.(5) Domstolen fann emellertid att skattesystemet var diskriminerande i två avseenden.
9 För det första var skatteklassernas indelning sådan att de mest exklusiva fransktillverkade bilarna kom att tillhöra skatteklassen 12-16 CV, medan det endast var fordon från de andra medlemsstaterna som omfattades av skatteklasser i skiktet över 16 CV. Eftersom skatteklassen 12-16 CV var vittomfattande (den var den enda som omfattade fem olika skattemässiga motorstyrkor, medan övriga skatteklasser omfattade två eller tre skattemässiga motorstyrkor) skyddades de mest exklusiva fransktillverkade bilarna från skattens normala progressivitet.(6)
10 För det andra var den metod som tillämpades för att bestämma själva motorstyrkan, som fastställdes i det administrativa cirkuläret av den 23 december 1977, inte objektiv och gynnade fransktillverkade bilar.(7) Metoden uttrycktes i följande formel:
P = m (0,0458 . C/K) 1,48
I formeln stod P för den skattemässiga motorstyrkan, m motsvarades av 1 för bensin och 0,7 för diesel och C var motorns cylindervolym uttryckt i kubikcentimeter. Cylindervolymen dividerades med en faktor, den så kallade faktor K, som motsvarade "den genomsnittliga fart som det ifrågavarande fordonet teoretiskt sett skulle uppnå med ett varvtal om 1 000 varv i minuten vid varje växelläge".(8) Domstolen fann dock att faktor K var begränsad till 21 för fordon med en faktisk motorstyrka som översteg 100 kW.
11 Domstolen fastslog att reglerna i fråga, genom att begränsa faktor K på det sätt som beskrivits ovan, medförde att bilar med manuell växellåda och en cylindervolym som översteg 3 109,7 cm3 fick en motorstyrka som översteg 16 CV. I de fall faktor K var begränsad, var det dessutom bara cylindervolymen som bestämde den skattemässiga motorstyrkan. Eftersom cylindervolymen hade höjts med exponenten 1,48, betydde varje ökning av cylindervolymen att bilarna hamnade i den högsta skatteklassen.(9)
12 Domstolen kom också fram till att ingen fransktillverkad bil hade en cylindervolym som översteg 3 109,7 cm3. Följaktligen medförde begränsningen av faktor K till 21 att endast importerade fordon placerades i de högre skatteklasserna, vilka skulle ha fått en lägre skattemässig motorstyrka utan denna begränsning. En sådan begränsning var inte berättigad av hänsyn till bränsleförbrukningen. Det fanns i det avseendet ingen märkbar skillnad mellan fordon som berördes av begränsningen av faktor K och andra jämförbara bilar som inte berördes av den. Domstolen ansåg därför att metoden för att bestämma den skattemässiga motorstyrkan inte var objektiv och gynnade fransktillverkade bilar.(10)
13 Domstolen drog samma slutsats i det tredje målet, Seguela,(11) som i målet Feldain.
14 Frankrike införde ny lagstiftning för att följa domen i målet Feldain. Artikel 1599 G i code général des impôts ändrades genom artikel 20 i lag nr 87-1061 av den 30 december 1987. Därigenom tudelades den gamla skatteklassen 12-16 CV, och totalt tio skatteklasser inrättades i stället för tidigare nio klasser. Numera finns således en skatteklass för skattemässiga motorstyrkor om 12-14 CV och en annan för 15-16 CV. Genom ett nytt administrativt cirkulär av den 12 januari 1988 ändrades dessutom den metod för att bestämma motorstyrka som fastställts i cirkuläret av den 23 december 1977. Det nya cirkuläret innebar en ändring av den del av metoden som domstolen i målet Feldain ansett strida mot artikel 95 i fördraget på så sätt att begränsningen för faktor K avskaffades. Genom lag nr 93/859 av den 22 juni 1993 gavs cirkuläret lagstatus, retroaktivt.
15 Domstolen ställdes återigen inför den differentierade franska fordonsskatten i målet Jacquier,(12) i vilket den beslutade att artikel 95 i fördraget inte utgjorde hinder för ett sådant progressivt skattesystem som det som följde av de senaste ändringarna i de franska reglerna. I det målet tog domstolen inte ställning till metoden för att bestämma bilars skattemässiga motorstyrka.
16 Det är den metoden som på nytt är aktuell i detta mål. Det förefaller som om 1977 års cirkulär, i dess ändrade lydelse, inte tillämpas på alla fall. Det finns en annan metod, som har fastställts i ett administrativt cirkulär av den 28 december 1956, som fortfarande synes tillämpas för huvudsakligen tre olika fall:
a) Motorfordon som typgodkändes i Frankrike före den 1 januari 1978.
b) Motorfordon som inte överensstämmer med en modell som typgodkändes i Frankrike efter den 1 januari 1978.
c) Motorfordon som överensstämmer med en modell som typgodkändes efter den 1 januari 1978, men som inte anses motsvara modellen på grund av sin motorstyrka.
17 Den metod som anges i 1956 års cirkulär uttrycks i följande formel:
P = K n D2 L ù
P står för den skattemässiga motorstyrkan, K är ett numeriskt omräkningstal, n motsvarar antalet cylindrar, D är cylinderdiametern i centimeter, L är kolvslagen i centimeter och ù är antalet varv per sekund.
18 I sitt skriftliga yttrande har kommissionen uppgivit att formeln enklare kan uttryckas som cylindervolymen i liter multiplicerad med omräkningstalet 5,7294 för bensindrivna fordon och multiplicerad med omräkningstalet 4,0106 för dieseldrivna fordon. Som svar på en skriftlig fråga från domstolen, har den franska regeringen bekräftat att enligt formeln är beräkningen av fordons motorstyrka strikt proportionerlig i förhållande till fordonets cylindervolym.
19 Den franska regeringen har också som svar på en skriftlig fråga påpekat att ovannämnda formel endast tillämpas i de fall då det inte går att erhålla de tekniska uppgifter om fordonet som behövs för att den standardformel som anges i 1977 års cirkulär skall kunna tillämpas eller då dessa uppgifter bara kan erhållas med stora svårigheter (exempelvis genom att fordonet plockas isär). Cylindervolymen kan däremot i regel med lätthet fastställas.
20 Målet Bresle(13) rörde 1956 års cirkulär, men domstolen avvisade denna begäran om förhandsavgörande, eftersom uppgifterna var otillräckliga.
Bakgrunden och förfarandet vid den nationella domstolen
21 Didier Tabouillot äger en Chevrolet Corvette, som första gången togs i bruk den 1 januari 1980. Den 10 september 1994 upptäckte polisen att han inte hade något skattemärke på sin bil. Han anmodades att betala 6 031 FF i skatt samt 11 710 FF i böter i enlighet med artikel 1840 N c i code général des impôts. Didier Tabouillot överklagade detta beslut, men hans överklagande avslogs av administration fiscale (skatteförvaltningen). Han väckte då talan för att få a) fastställt att bestämmelserna om differentierad skatt för motorfordon med en motorstyrka som översteg 16 CV inte var förenliga med artikel 95 i fördraget och därför inte kunde tillämpas och b) en ogiltigförklaring av de betalningskrav som han hade mottagit.
22 Av begäran om förhandsavgörande framgår att Didier Tabouillot invände mot både den franska fordonsskattens progressivitet och den metod som tillämpas för att bestämma hans fordons motorstyrka. Den metod som tillämpas är den som anges i 1956 års cirkulär. Den nationella domstolen ogillade den första grunden med stöd av domen i målet Jacquier(14) och hänsköt ovannämnda frågor(15) angående metoden för att bestämma motorstyrka till EG-domstolen.
Upptagande till sakprövning
23 I sitt skriftliga yttrande - vilket dock inte upprepades vid sammanträdet - bestred den franska regeringen att begäran om förhandsavgörande kunde upptas till sakprövning. Den gjorde i huvudsak gällande att begäran om förhandsavgörande inte innehåller tillräckligt med uppgifter. Det saknas en beskrivning av den komplicerade metoden för att bestämma motorstyrkan i enlighet med 1956 års cirkulär, och det anges inte i vilka fall som metoden tillämpas. Vidare klargörs det inte heller på vilka grunder som den nationella domstolen är tveksam till om de franska reglerna är förenliga med gemenskapsrätten. Begäran om förhandsavgörande har således inte givit andra medlemsstater eller andra berörda möjlighet att inkomma med synpunkter i enlighet med artikel 20 i domstolens stadga.
24 Enligt min mening är det av följande skäl tveksamt om domstolen bör besvara de hänskjutna frågorna.
25 Till att börja med är det ostridigt att det krävs att den nationella domstolen klargör den faktiska och rättsliga bakgrunden till de frågor som ställs, eller att den åtminstone förklarar de faktiska omständigheter som ligger till grund för dessa frågor, för att det skall vara möjligt att komma fram till en tolkning av gemenskapsrätten som är användbar för den nationella domstolen.(16) Det kravet är inte uppfyllt i detta mål, eftersom flera grundläggande uppgifter saknas i begäran om förhandsavgörande. Det framgår inte varifrån Didier Tabouillots fordon kommer (vilket jag skall återkomma till längre fram). De relevanta nationella reglerna beskrivs inte tillräckligt detaljerat: de två befintliga formlerna för att beräkna motorstyrkan beskrivs inte, och inte heller förklaras det mer exakt under vilka omständigheter som formeln i 1956 års cirkulär tillämpas. Det finns inga uppgifter vare sig om vilken verkan valet av formel får för den allmänna beskattningen av motorfordon i Frankrike eller vilken verkan detta får för beskattningen av importerade motorfordon, framför allt för fordon som importeras från andra medlemsstater. Detta innebär att den nationella domstolen inte har förklarat varför den är tveksam till om de franska reglerna är förenliga med artikel 95 i fördraget. Slutligen anges det inte på vilket sätt som domstolens avgörande skulle kunna vara relevant för målet vid den nationella domstolen (vilket jag också skall återkomma till längre fram): Om det förhåller sig så att tillämpningen av 1956 års cirkulär strider mot gemenskapsrätten, innebär det att 1977 års cirkulär skall tillämpas och, om så är fallet, skulle det leda till ett annat skattebelopp?
26 Det är riktigt att domstolen har godtagit att kraven på den nationella domstolen att klargöra den faktiska och rättsliga bakgrunden inte är lika starka när frågorna avser specifika tekniska uppgifter och ger domstolen möjlighet att lämna ett användbart svar, även om den nationella domstolen inte på ett uttömmande sätt har redogjort för de rättsliga och de faktiska förhållandena.(17) I förevarande fall kan mycket information utvinnas ur domstolens rättspraxis, ur kommissionens yttrande och ur den franska regeringens och Didier Tabouillots svar på domstolens skriftliga frågor. Det kan dock ifrågasättas om all denna information utgör lämplig grund för ett ändamålsenligt avgörande. Till exempel framkom det vid sammanträdet att kommissionen och den franska regeringen inte var överens om a) under vilka omständigheter som 1956 års cirkulär tillämpas och b) vilken betydelse denna tillämpning har för handeln mellan medlemsstaterna. För att kunna lämna ett ändamålsenligt svar på den nationella domstolens frågor skulle domstolen behöva göra diverse antaganden och därmed löpa risken att meddela ett hypotetiskt avgörande. Den skulle också uttala sig allmänt om det franska systemets förenlighet med gemenskapsrätten, vilket enligt min mening snarare är något som skall ske i samband med ett förfarande om fördragsbrott, i enlighet med artikel 169 i fördraget (naturligtvis under förutsättning att kommissionen anser att ett sådant förfarande skall inledas).
27 Även om domstolen skulle vara beredd att försöka överse med dessa invändningar förhåller det sig fortfarande så, som domstolen har uppgivit tidigare, att de uppgifter som lämnas i besluten om att begära förhandsavgörande inte bara skall göra det möjligt för domstolen att avge ändamålsenliga svar, utan också ge såväl medlemsstaternas regeringar som andra berörda möjlighet att inkomma med synpunkter i enlighet med artikel 20 i domstolens stadga. Det åligger domstolen att övervaka att denna möjlighet säkerställs med hänsyn till att det i enlighet med ovannämnda artikel bara är besluten om att begära förhandsavgörande som de berörda skall underrättas om.(18) Jag anser inte att domstolen skulle uppfylla denna skyldighet i det här fallet om den besvarade den nationella domstolens frågor.
28 Det finns förutom bristen på uppgifter i begäran om förhandsavgörande flera skäl till att denna begäran skulle kunna avvisas. Domstolen har konsekvent ansett att det endast ankommer på de nationella domstolarna att, med hänsyn till de särskilda förhållandena i varje enskilt fall, avgöra dels om de behöver ett förhandsavgörande för att kunna döma i saken, dels relevansen av de frågor som hänskjuts till domstolen. En begäran om förhandsavgörande från en nationell domstol kan endast avvisas om det är uppenbart att den tolkning av gemenskapsrätten som den nationella domstolen begär inte har något samband med de faktiska omständigheterna i eller föremålet för tvisten vid den nationella domstolen.(19) I detta fall är det av två skäl tveksamt om den tolkning av gemenskapsrätten som den nationella domstolen begär verkligen har något samband med föremålet för tvisten vid denna.
29 För det första har Didier Tabouillot, som svar på en skriftlig fråga från domstolen, uppgivit att han köpte sin bil i USA. Det förefaller som om han köpte den i New Jersey den 27 augusti 1991 och direktimporterade den till Frankrike, där den mottogs av de franska myndigheterna den 29 maj 1992. Tvisten vid den nationella domstolen faller därför i alla händelser inte under artikel 95 i fördraget, eftersom denna uttryckligen avser "varor från andra medlemsstater". Det är riktigt att detta uttryck inkluderar varor med ursprung i tredje land som har importerats till en medlemsstat och sedan har övergått till fri omsättning inom gemenskapen.(20) Didier Tabouillots Corvette är dock inte en sådan vara. Den direktimporterades till Frankrike från USA och kan därför inte omfattas av den fria rörligheten för varor inom gemenskapen. Det kan ifrågasättas om den nationella domstolen skulle ha ansett det vara nödvändigt med ett beslut från EG-domstolen rörande tolkningen av artikel 95 i fördraget för att kunna döma i saken, såsom krävs enligt artikel 177 i fördraget, om den hade känt till detta faktum.
30 Vid sammanträdet gjorde Didier Tabouillots ombud gällande att hans huvudman ändå, på grund av den franska rättsprincipen om likabehandling av skattskyldiga, kunde åberopa ett avgörande från EG-domstolen om att det franska systemet är oförenligt med artikel 95 i fördraget. Det finns emellertid inget i den nationella domstolens begäran om förhandsavgörande som tyder på detta. Tvärtom har den nationella domstolen grundat sina frågor på antagandet att bilen har importerats från en annan medlemsstat. I alla händelser är det svårt att se hur en princip om likabehandling av skattskyldiga skulle kunna vara tillämplig. Det förefaller tveksamt om en skattskyldig vars bil har direktimporterats från ett land utanför gemenskapen befinner sig i samma situation som en skattskyldig vars bil har importerats från en annan medlemsstat.
31 För det andra är det tveksamt om den andra tolkningsfrågan är relevant, eftersom det enligt den franska regeringen inte har någon betydelse i skattehänseende om motorstyrkan för Didier Tabouillots bil beräknas i enlighet med 1956 års cirkulär eller i enlighet med 1977 års cirkulär. På grund av sin stora cylindervolym skulle ifrågavarande Chevrolet Corvette, som för närvarande är klassad med en motorstyrka om 33 CV, i alla fall klassas med en motorstyrka som överstiger 23 CV och därmed hamna i den högsta skatteklassen. Didier Tabouillot har inte bestridit detta, och kommissionens yttrande förefaller bekräfta uppgiften. Kommissionen har nämligen, på grundval av en bedömning av den verkan som de två metoderna för att bestämma motorstyrka får för ett stort antal bilmodeller, hävdat att skillnaden aldrig är större än 3 CV. Då det som är aktuellt i detta mål är just frågan huruvida det är förenligt med artikel 95 i fördraget att det samtidigt finns två metoder i Frankrike för att bestämma motorstyrka, förefaller det som om domstolens avgörande inte kan ha någon betydelse för tvisten i målet vid den nationella domstolen.
32 Av vad som har anförts ovan följer att det finns goda skäl att avvisa denna begäran om förhandsavgörande. Det kan emellertid ändå vara lämpligt att i korthet pröva sakfrågan i målet.
Prövning i sak
33 Mot bakgrund av de knapphändiga uppgifterna i begäran om förhandsavgörande måste prövningen av de hänskjutna frågorna bli ganska allmän. Frågorna rör huvudsakligen under vilka omständigheter som en medlemsstat i ett system med differentierad och progressiv fordonsskatt får tillämpa två olika metoder för att bestämma fordons skattemässiga motorstyrka. Frågorna skall prövas med beaktande av att det förefaller ostridigt att den ena metoden (1956 års formel) genomgående resulterar i en högre motorstyrka, och således i högre beskattning, än den andra metoden, som är standardmetoden (1977 års formel). Detta bekräftas av siffror som kommissionen har tillhandahållit, vilka inte har bestridits. Vad som är tvistigt är däremot a) om tillämpningen av 1956 års cirkulär främst berör importerade bilar och b) om det cirkuläret endast tillämpas när det i praktiken är omöjligt att tillämpa 1977 års cirkulär.
34 Det framgår klart av domstolens rättspraxis att progressiv beskattning är tillåten, förutsatt att den är neutral i de verkningar den får för inhemska respektive importerade varor. I fråga om motorfordon gäller neutralitetskravet också för metoden att bestämma motorstyrka.(21) När två olika metoder tillämpas som leder till skillnader i beskattning, såsom förefaller vara fallet i detta mål, måste systemet vara neutralt. Reglerna som avgör valet av metod skall vara baserade på objektiva kriterier som inte diskriminerar likvärdiga importerade produkter och som inte skyddar den inhemska produktionen.
35 Det är inte alls klart att det franska systemet uppfyller dessa krav, och som kommissionen har påpekat förefaller det som om den faktiska tillämpningen av systemet inte är klar och tydlig. I det avseendet har domstolen fastslagit att, när ett system inte är klart och tydligt, det åligger den berörda medlemsstaten att bevisa att systemet i fråga inte kan medföra några diskriminerande verkningar.(22) Även om det uttalandet gjordes i ett mål om fördragsbrott, enligt artikel 169 i fördraget, är det uppenbart att det är allmängiltigt. Artikel 95 i fördraget har direkt effekt och kan därför åberopas vid de nationella domstolarna. Ett skattesystem som är så oklart och otydligt att de nationella domstolarna inte kan bedöma om det är diskriminerande eller inte skulle göra det omöjligt för skattskyldiga att åberopa artikel 95. Ett sådant system måste därför enbart av det skälet anses strida mot artikel 95. Verkan av förbudet mot skattediskriminering skulle på ett avgörande sätt kunna begränsas om en medlemsstat tilläts att införa eller bibehålla ett skattesystem som är oklart och otydligt, i synnerhet då skatten är differentierad och progressiv samt tas ut på en produkt som är mycket skattekänslig och som är föremål för en omfattande internationell handel, såsom fallet är med bilar.
36 Samma princip om verkan har föranlett domstolen att anse att förbud mot diskriminering inom andra områden, i synnerhet principerna om likabehandling och lika lön för kvinnor och män, skall kunna åberopas vid de nationella domstolarna. På grundval av denna princip har domstolen fastställt att ett system som är så oklart och otydligt att det förhindrar de nationella domstolarna att utöva kontroll strider mot gemenskapsrätten och att nationella regler om bevisbördan i vissa fall kan behöva ändras för att principen om likabehandling faktiskt skall kunna genomföras.(23)
37 Av liknande skäl anser jag att principen om att de regler som avgör valet av metod skall vara objektiva och neutrala även omfattar beviskraven. Om den ogynnsammare metoden för att bestämma skatten endast tillämpas då de tekniska uppgifter om den importerade produkten som skulle göra det möjligt att tillämpa den gynnsammare metoden inte är tillgängliga, skall en skattskyldig ha möjlighet att styrka de tekniska uppgifterna med alla tillgängliga medel. Det råder i detta fall tveksamheter även i detta avseende, eftersom kommissionen och Didier Tabouillot har hävdat att den franska myndigheten i vissa fall inte godtar tillförlitliga tekniska uppgifter som skulle medge att det gynnsammare cirkuläret från år 1977 tillämpas.
Förslag till avgörande
38 Enligt min mening är det följaktligen mycket tveksamt om denna begäran om förhandsavgörande kan upptas till sakprövning. Om frågorna emellertid skall besvaras, bör de besvaras på följande sätt:
1) Artikel 95 i EG-fördraget utgör inte hinder för att en medlemsstat tillämpar en metod för att bestämma fordons skattehästkrafter som är baserad på objektiva kriterier, vilka utan diskriminering tillämpas på fordon som produceras i den medlemsstaten liksom på fordon som importeras från andra medlemsstater.
2) Artikel 95 i fördraget utgör inte hinder för att en medlemsstat tillämpar två metoder för att bestämma fordons skattehästkrafter, förutsatt att valet mellan metoderna är baserat på objektiva kriterier som inte diskriminerar likvärdiga importerade produkter och som inte skyddar den inhemska produktionen.
3) När det system som en medlemsstat tillämpar för att bestämma fordons skattehästkrafter inte är klart och tydligt, åligger det medlemsstaten att inför den nationella domstolen styrka att systemet inte kan få några diskriminerande verkningar.
(1) - Dom av den 9 maj 1985 i mål 112/84, Humblot mot Directeur des Services Fiscaux, Rec. 1985, s. 1367.
(2) - Punkt 12 i domen.
(3) - Punkt 13 i domen.
(4) - Dom av den 17 september 1987 i mål 433/85, Feldain mot Services Fiscaux du Département du Haut-Rhin (Rec. 1987, s. 3521).
(5) - Punkt 13 i domen.
(6) - Punkt 14 i domen.
(7) - Punkterna 15 och 16 i domen.
(8) - Punkt 6 i domen.
(9) - Punkt 15 i domen.
(10) - Punkt 16 i domen.
(11) - Dom av den 28 april 1988 i de förenade målen 76/87, 86/87-89/87 och 149/87, Seguela mot Administration des Impôts (Rec. 1988, s. 2397).
(12) - Dom av den 30 november 1995 i mål C-113/94, Jacquier mot Directeur Général des Impôts (REG 1995, s. I-4203).
(13) - Beslut av den 2 februari 1996 i mål C-257/95 (REG 1996, s. I-233).
(14) - Nämnd i fotnot 12.
(15) - Se punkt 1.
(16) - Se bland annat dom av den 26 januari 1993 i de förenade målen C-320/90-C-322/90, Telemarsicabruzzo (Rec. 1993, s. I-393), punkt 6, beslut av den 19 mars 1993 i mål C-157/92, Banchero (Rec. 1993, s. I-1085), punkt 4, beslut av den 9 augusti 1994 i mål C-378/93, La Pyramide (Rec. 1994, s. I-3999), punkt 14, dom av den 23 mars 1995 i mål C-458/93, Saddik (REG 1995, s. I-511), punkt 12, och ovan i fotnot 13 nämnda beslut i målet Bresle, punkt 16.
(17) - Dom av den 3 mars 1994 i mål C-316/93, Vaneetveld (Rec. 1994, s. I-763), punkt 13, och ovan i fotnot 16 nämnda beslut i målet Saddik, punkt 14.
(18) - Dom av den 1 april 1982 i de förenade målen 141/81-143/81, Holdijk m.fl. (Rec. 1982, s. 1299), punkt 6, och ovan i fotnot 16 nämnda beslut i målet Saddik, punkt 13.
(19) - Se bland annat dom av den 16 juni 1981 i mål 126/80, Salonia (Rec. 1981, s. 1563), punkt 6, dom av den 16 juli 1992 i mål C-343/90, Lourenço Dias (Rec. 1992, s. I-4673), punkt 18, dom av den 26 oktober 1995 i mål C-143/94, Furlanis (REG 1995, s. I-3633), punkt 12, dom av den 28 mars 1996 i mål C-129/94, Ruiz Bernáldez (REG 1996, s. I-1829), punkt 7, dom av den 17 oktober 1996 i de förenade målen C-283/94, C-291/94 och C-292/94, Denkavit m.fl. (REG 1996, s. I-5063), punkt 44, och dom av den 12 december 1996 i de förenade målen C-320/94, C-328/94, C-329/94 och C-337/94-C-339/94, Reti Televisive Italiane m.fl. (REG 1996, s. I-6471), punkt 23.
(20) - Dom av den 7 maj 1987 i mål 193/85, Co-Frutta mot Amministrazione delle Finanze dello Stato (Rec. 1987, s. 2085), punkt 24-29.
(21) - Se punkt 10-12 ovan.
(22) - Domar av den 26 juni 1991 i mål C-152/89, kommissionen mot Storhertigdömet Luxemburg (Rec. 1991, s. I-3141), punkt 25, och i mål C-153/89, kommissionen mot Belgien (Rec. 1991, s. I-3171), punkt 16.
(23) - Se dom av den 30 juni 1988 i mål 318/86, kommissionen mot Frankrike (Rec. 1988, s. 3559), punkt 27, och dom av den 17 oktober 1989 i mål 109/88, Handels- og Kontorfunktionærernes Forbund i Danmark (Rec. 1989, s. 3199).