61982CJ0323_SV
Parter
Föremål för talan
Domskäl
Beslut om rättegångskostnader
Domslut
Parter
Mål 323/82
SA Intermills, med huvudkontor i Andenne (Belgien), företrätt av advokaterna Léon Goffin, Jean-Marie de Backer och Jean-Louis Lodomez, Bryssel, med delgivningsadress i Luxemburg hos advokaten Ernest Arendt, 34 B, rue Philippe-II,
sökande,
stödd av
SA Intermills-Industrie Andenne, med huvudkontor i Andenne,
SA Intermills-Industrie Pont-de-Warche, med huvudkontor i Malmédy,
SA Intermills-Industrie Steinbach, med huvudkontor i Malmédy,
företrädda av advokaterna Goffin, de Backer och Lodomez, med delgivningsadress i Luxemburg hos advokaten Arendt,
intervenienter,
mot
Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av Marie-José Jonczy, rättstjänsten, i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg hos Manfred Beschel, rättstjänsten, bâtiment Jean Monnet, Kirchberg,
svarande.
Föremål för talan
Talan avser en begäran om ogiltigförklaring av kommissionens beslut 82/670 av den 22 juli 1982 om stöd från den belgiska regeringen till ett företag inom papperstillverkningssektorn.
Domskäl
1 Genom en ansökan som inkom till domstolens kansli den 17 december 1982 har SA Intermills i Andenne (nedan kallat sökanden) i enlighet med artikel 173.2 i EEG-fördraget väckt talan om ogiltigförklaring av kommissionens beslut 82/670/EEG av den 22 juli 1982 om stöd från den belgiska regeringen till ett företag inom papperstillverkningssektorn (EGT L 280, s. 30, fransk version, vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå).
2 Talan stöds av de tre bolagen SA Intermills-Industrie Andenne, SA Intermills-Industrie Pont-de-Warche och SA Intermills-Industrie Steinbach, som tillåtits att intervenera i tvisten genom beslut av domstolen av den 22 juni 1983. Dessa bolag kallas nedan "intervenienterna", uttrycket "sökandena" används för att beteckna sökanden och intervenienterna.
3 I den mån det är möjligt att klarlägga de faktiska omständigheterna på grundval av det omtvistade beslutet och uppgifterna i handlingarna i målet, framgår det att omstruktureringen som finansierats med hjälp av ett stöd från den belgiska staten genom den vallonska regionen har bestått i en omställning av sökandens produktion, dels genom en nedläggning av framställningen av pappersmassa, dels genom en övergång till framställning av papper med högt förädlingsvärde. I samband med denna omstrukturering stängdes två anläggningar, nämligen den i Saint-Servais och den i Huizingen (den senare belägen i den flamländska regionen och avhängig ett annat bolag inom koncernen). Samtidigt lades produktionen om vid anläggningarna i Andenne, Pont-de-Warche och Steinbach och anförtroddes åt industribolag som är självständiga juridiska personer.
4 Innehållet i det omtvistade beslutet kan sammanfattas på följande sätt:
Under år 1980 fick kommissionen kännedom om att ett företag inom papperstillverkningssektorn åtnjöt stöd i form av lån från de belgiska myndigheterna (ett räntesubventionerat lån på 1 076 miljoner belgiska franc och ett återbetalningspliktigt förskott på 510 miljoner belgiska franc), som var knutna till genomförandet av det berörda företagets omstruktureringsplaner, och ett stöd i form av ett kapitaltillskott på 2 350 miljoner belgiska franc från den vallonska regionförvaltningen, vars huvudsakliga syfte var att rädda företaget undan en mycket besvärlig ekonomisk situation.
Genom ett meddelande av den 23 juli 1980 riktade kommissionen den belgiska regeringens uppmärksamhet på de skyldigheter som följer av bestämmelserna i artikel 93.3 i EEG-fördraget i fråga om att i förväg anmäla planerade stöd. Genom en skrivelse av den 6 februari 1981 gjorde den belgiska regeringen en anmälan om det ifrågavarande stödet. Av denna anmälan framgår att beslutet om att bevilja stöd hade fattats redan den 17 juli 1980 av den vallonska regionförvaltningen. Kommissionen beslöt att inleda förfarandet enligt artikel 93.2 och gav den belgiska regeringen en frist till den 10 april 1981 för att inkomma med yttrande. Först efter en påminnelse inkom den belgiska regeringen med sitt yttrande till kommissionen den 4 augusti 1981. Inom ramen för undersökningsförfarandet enligt artikel 93 har regeringarna i tre medlemsstater framställt sina invändningar mot de belgiska myndigheternas stödåtgärder. Kommissionen har även noterat klagomål från två branschorganisationer och från ett företag, vilka har pekat på den överkapacitet som rådde inom denna sektor.
Kommissionen anser att stödet från de belgiska myndigheterna i detta fall är av sådan art att det kan förändra villkoren för handelsutbytet mellan medlemsstaterna och snedvrida eller hota att snedvrida konkurrensen i den mening som avses i artikel 92.1 i fördraget. Den anser att det berörda företaget befann sig i en mycket besvärlig ekonomisk situation som uteslöt varje möjlighet att vända sig till den icke-subventionerade kapitalmarknaden. Kommissionens uppfattning är att syftet med kapitaltillskottet på 2 350 miljoner belgiska franc var att lösa företagets ekonomiska problem. Enligt kommissionen kan förbudet mot stöd enligt artikel 92.1 även gälla kapitaltillskott från såväl staten som från lokala myndigheter eller andra offentliga instanser.
Kommissionen har även prövat frågan huruvida ett undantag för det ifrågavarande stödet kan beviljas på grundval av bestämmelserna i artikel 92.3 i fördraget. Med beaktande av att denna bestämmelse möjliggör beviljande av stöd "för att underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter" har kommissionen funnit att stöd som beviljas i form av räntesubventionerade krediter och återbetalningspliktiga förskott kan ses som förenliga med fördragets krav. Dessa krediter skall då vara knutna till genomförandet av ett investeringsprogram i gemenskapens intresse, genom att syfta till att minska framställningen av pappersmassa och ställa om företagets verksamhet till framställning av specialpapper med ett högt förädlingsvärde.
Däremot anser kommissionen att det stöd som beviljades av de belgiska myndigheterna i form av kapitaltillskott inte kan bli föremål för undantag enligt artikel 92.3 eftersom denna del av stödet inte direkt är knutet till företagets omstrukturering. Det rörde sig faktiskt om ett "räddningsstöd" avsett att ge företaget möjlighet att fullgöra sina ekonomiska åtaganden. Kommissionen har angående detta anmärkt "att ett sådant stöd som är avsett att möjliggöra upprätthållandet av produktionskapaciteten är av sådan art att det allvarligt kan skada konkurrensvillkoren, eftersom de fria marknadskrafterna i normala fall skulle kräva att företaget läggs ner, vilket skulle ge mer konkurrenskraftiga företag möjlighet att expandera".
På grundval av dessa överväganden beslutade kommissionen enligt artikel 1, att stöd i form av räntesubventionerade krediter och återbetalningspliktiga förskott skall anses som förenliga med den gemensamma marknaden, medan stöd i form av kapitaltillskott är oförenliga med artikel 92 i fördraget.
Det fastställs i artikel 2 i beslutet att Belgien skall underrätta kommissionen inom tre månader "om åtgärder som vidtagits för att förhindra att stöd i form av kapitaltillskott snedvrider konkurrensen i framtiden".
5 Kommissionen har inte invänt mot att talan tas upp till prövning. Trots att det omtvistade beslutet riktar sig till Belgien, har kommissionen godkänt att det direkt och personligen rör det sökande bolaget i den mening som avses i artikel 173 andra stycket, såsom mottagare av ifrågavarande stöd.
6 Utöver olika invändningar av formell karaktär, har sökanden mot det omtvistade beslutet framfört ett antal invändningar om att de faktiska omständigheterna med hänsyn till kriterierna i artikel 92.1 och 92.3 bedömts felaktigt och att grunderna är motsägelsefulla och otillräckliga.
7 De tre intervenerande bolagen har i huvudsak framfört samma invändningar, men har därutöver också gjort gällande att kommissionen har bortsett från det faktum att vart och ett av de intervenerande bolagen till följd av den omstrukturering som finansierades med det omtvistade stödet fick egen juridisk status i förhållande till bolaget Intermills som omfattas av beslutet av den 22 juli 1982. Denna omständighet har kommissionen emellertid inte tagit hänsyn till.
8 Eftersom denna fråga måste avgöras innan de olika invändningarna som framförts av de berörda parterna bedöms, måste det först undersökas vilken ställning sökandena har i förhållande till det omtvistade beslutet.
Intermillsgruppens struktur
9 Sökandena har hävdat att kommissionen gjort en oriktig beskrivning av de berörda bolagens ställning genom att anta att det ifrågavarande stödet, i form av lån, återbetalningspliktiga förskott och kapitaltillskott, endast kommit sökanden tillgodo. Men, redan innan det omtvistade beslutet fattades, dvs. i juni 1980, bildades tre nya självständiga bolag inom ramen för den omstruktureringsplan som finansierades genom stödet, vilka kom i åtnjutande av kapitaltillskott från den vallonska regionalförvaltningen till ett belopp av 850 miljoner belgiska franc att jämföra med de 2 350 miljonerna i beslutet. Efter det att de nya bolagen bildats har sökanden inte bedrivit någon egentlig industriverksamhet. Det är därför enligt sökandena fel att generellt anta, att kapitaltillskottet skulle användas till att fullgöra det före detta Intermillsbolagets ekonomiska åtaganden, så att det fick möjlighet att komma ur en besvärlig ekonomisk situation.
10 Dessutom har intervenienterna hävdat att principen om medlemsstaternas egendomsordning i artikel 222 i EEG-fördraget kränkts, därför att kommissionen genom att förbise bildandet av de nya produktionsbolagen i praktiken ville förbjuda Vallonien från att ha del i kapitalet i de bolag som bildats på dess territorium.
11 Det framgår av de upplysningar som lämnats av sökandena själva att såväl Intermills som de tre industribolagen till följd av omstruktureringen kontrolleras av den vallonska regionalförvaltningen och att Intermills till följd av att produktionsanläggningarna flyttades till de nya bolagen fortfarande har ett intresse i dessa bolag. Det måste således konstateras att dessa tre industribolag, trots det faktum att vart och ett av dem har status som självständig juridisk person i förhållande till det tidigare Intermillsbolaget, tillsammans utgör en enhetlig grupp, åtminstone i förhållande till stödet från de belgiska myndigheterna. Kommissionen kunde därför med rätta betrakta hela gruppen som ett enda "företag" med hänsyn till tillämpningen av artikel 92 i fördraget.
12 Dessutom bör det anmärkas att sökandena implicit har erkänt att det gamla bolaget och de nya produktionsbolagen utgör en ekonomisk enhet, genom att betona det faktum att omstruktureringen, som kunde genomföras tack vare det omtvistade stödet, utgör en sammanhängande enhet ur industriell och ekonomisk synvinkel.
13 Slutligen kan kommissionens beslut inte kritiseras för att åsidosätta artikel 222, enligt vilken "detta fördrag inte i något hänseende [skall] ingripa i medlemsstaternas egendomsordning". Tillämpningen av fördragsbestämmelserna om statligt stöd skadar inte på något sätt den rättsliga status som den vallonska regionen gett de nya industriföretag som har bildats med dess hjälp.
14 Härav följer att invändningen angående kommissionens felaktiga bedömning av sökandens och intervenienternas rättsliga status inte kan godtas.
Invändningarna av formell karaktär
15 I fråga om former och förfaranden har sökandena i första hand gjort gällande att de framför allt inte fått tillfälle att yttra sig innan det fattades något beslut huruvida det stöd som de beviljades var förenligt med fördraget, vilket strider mot föreskrifterna i artikel 93.2 i fördraget. Det meddelande som offentliggjordes i Europeiska gemenskapernas officiella tidning den 20 mars 1981 (C 61, s. 3, fransk version, vid översättningen fanns ingen svensk version att tillgå) och som är avfattat i allmänna ordalag uppfyller enligt sökandena inte kraven i den bestämmelsen.
16 Enligt artikel 93.2 skall kommissionen besluta om stöd "efter att ha gett berörda parter tillfälle att yttra sig". Det skall noteras att de "berörda parter" som avses i denna bestämmelse inte enbart är det eller de företag som beviljas stöd, utan även personer, företag eller sammanslutningar vars intressen eventuellt kan skadas av det beviljade stödet, särskilt konkurrerande företag och branschorganisationer. Det rör sig med andra ord om en obestämd grupp av adressater.
17 Det framgår av detta övervägande att det enligt artikel 93.2 inte krävs att enskilda personer får individuell underrättelse. Bestämmelsens enda syfte är att ålägga kommissionen att se till att alla som kan komma att beröras underrättas och får möjlighet att framföra sina argument. Under dessa omständigheter är offentliggörande av ett meddelande i Europeiska gemenskapernas officiella tidning ett lämpligt medel för att informera alla berörda parter om att ett förfarande inletts.
18 I förevarande fall var detaljerna i ovannämnda meddelande angående "beviljandet av stöd i Belgien till ett företag inom papperstillverkningssektorn med sex produktionsenheter i Belgien, och vars produktion huvudsakligen är inriktad på tryck- och skrivpapper" tillräckligt specificerade för att de berörda bolagen - som vid denna tidpunkt var fullt medvetna om det stöd de redan hade beviljats - skulle förstå att de rimligen omfattades av undersökningen.
19 Av angivna skäl kan denna invändning inte godtas.
20 Sökanden har vidare i samband med detta gjort gällande att kommissionen i ifrågavarande meddelande har föregripit sitt beslut genom att använda sig av följande formulering: "Kommissionen finner att detta stöd är av sådan art att det kan förändra villkoren för handelsutbytet mellan medlemsstater i en sådan omfattning att det strider mot det gemensamma intresset."
21 Det är riktigt att kommissionens användning av uttrycket "constate" (finner) vid en första anblick kan ge det intrycket att kommissionen har föregripit en fastställelse, vilket den enligt artikel 93.2 inte kan göra förrän berörda parter har fått tillfälle att yttra sig. Ändå hade meddelandet inte och kunde inte heller ha - om det sätts in i sitt sammanhang i förfarandets förlopp enligt ovannämnda bestämmelse - någon annan betydelse än att tillkännage att undersökningsförfarandet om de belgiska myndigheternas stödåtgärder skulle inledas. Detta framgick för övrigt tydligt av den omständigheten att berörda parter i meddelandet anmodades att inkomma med sina yttranden inom en bestämd tidsfrist. Kommissionen var för övrigt i detta skede i sin fulla rätt att tillkännage sina förbehåll mot den plan som hade kommit till dess kännedom, så att alla berörda parter underrättades om dess första reaktion och det berörda företaget sålunda gavs möjlighet att försäkra sig om att dess intressen tillvaratogs.
22 Denna invändning kan således inte heller godtas.
Invändningarna angående en felaktig bedömning av de faktiska omständigheterna och om motsägelsefulla och otillräckliga grunder
23 Sökandena har kritiserat det omtvistade beslutet - utan att i detta hänseende skilja mellan tillämpningen av artikel 92.1 och 92.3 - för att basera sig på en felaktig bedömning av de faktiska omständigheterna och på motsägelsefulla grunder samt att det på vissa punkter är otillräckligt motiverat.
24 De har särskilt gjort gällande att det stöd som beviljats i form av kapitaltillskott inte är ett vanligt "räddningsstöd", vilket kommissionen har hävdat, som är avsett att lösa företagets ekonomiska problem, utan att den delen av stödet - tillsammans med de lån och förskott som kommissionen betraktar som förenliga med fördraget - har använts till att finansiera kostnaderna för att lägga ner en olönsam produktion och att ställa om företagens verksamhet till produktion med högre lönsamhetspotential. Sökandena har angående denna fråga understrukit att de olika kapitalinsatserna använts till att genomföra omstruktureringsplanen som helhet, utan någon möjlighet att beträffande deras användningsområden skilja mellan kapitaltillskotten och övriga stöd i form av lån och förskott.
25 Sökandena har vidare kritiserat det omtvistade beslutet för att innehålla motsägelsefulla skäl. Stödet som betecknas som oförenligt med fördraget var särskilt avsett att främja en omstrukturering, dvs. att lägga ner produktionen av pappersmassa och ställa om företaget till produktion av specialpapper, vilket kommissionen i samma beslut betecknar som ett ekonomiskt mål att eftersträva i gemenskapens intresse.
26 Slutligen har sökandena anfört att det omtvistade beslutet innehåller en otillräcklig motivering i så måtto att kommissionen inte på något sätt visat att handelsutbytet mellan medlemsstaterna påverkats och att konkurrensen på den gemensamma marknaden har snedvridits genom beviljandet av det omtvistade stödet. Detta stöd har långt ifrån att ha stärkt sökandens position på marknaden endast lett till en produktionsminskning och till en produktionsomläggning mot mer ekonomiskt lönsamma sektorer. Sökandena har i detta hänseende erinrat om domen av den 17 september 1980 (730/79, Philip Morris, Rec. 1980, s. 2671, punkt 11), i vilken domstolen erkänner skadlig inverkan på konkurrensen endast när "ett statligt finansiellt stöd förstärker ett företags ställning i förhållande till andra konkurrerande företag i handeln inom gemenskapen".
27 Kommissionen har motiverat sitt beslut genom att hävda att det är "uppenbart" att ett kapitaltillskott på 2 350 miljoner belgiska franc från offentliga myndigheter till ett företag, vars kapital och reserver i övrigt uppgår till 1 250 miljoner belgiska franc, måste betecknas som en åtgärd för att hjälpa företaget ur en besvärlig ekonomisk situation, varvid det väsentliga problemet som utgörs av storleken på företagets ekonomiska bördor sålunda löses genom nytt kapitaltillskott där företaget inte ens behöver stå för de finansiella kostnaderna. Stöd som beviljas på detta sätt minskar företagets fasta omkostnader och bidrar således till att skapa snedvridningar i konkurrensen inom gemenskapen. När ett kapitaltillskott överstiger det stödmottagande företagets nettotillgångar rör det sig om en räddningsaktion för att på marknaden hålla kvar ett företag som annars skulle försvinna. En sådan åtgärd, särskilt inom en krisdrabbad sektor, innebär i praktiken att arbetslösheten exporteras till andra medlemsstater.
28 Kommissionen har emellertid godkänt att de kostnader som är direkt knutna till de uppsägningar som stängningen av vissa produktionsanläggningar resulterat i, kan betraktas så, att de egentligen utgör en del av de omställningskostnader för vilka företaget har mottagit stöd som anses vara förenliga med den gemensamma marknaden. Eftersom kommissionen inte har informerats om de faktiska kostnaderna för dessa uppsägningar har den inte kunnat ta hänsyn till dessa och kostnaderna har under alla omständigheter inte kunnat ta hela kapitaltillskottet i anspråk.
29 I artikel 92.1 fastslås att "om inte annat föreskrivs i detta fördrag, är stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel, av vilket slag det än är, som snedvrider eller hotar att snedvrida konkurrensen genom att gynna vissa företag eller viss produktion, oförenligt med den gemensamma marknaden i den utsträckning det påverkar handeln mellan medlemsstaterna."
30 Enligt punkt 3 c i samma artikel, till vilken det hänvisas i det omtvistade beslutet, kan stöd anses som förenligt med den gemensamma marknaden för att "underlätta utveckling av vissa näringsverksamheter eller vissa regioner", dock på det villkoret att det inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset.
31 Det framgår av ovannämnda bestämmelser att fördraget omfattar stöd som ges av en medlemsstat eller med hjälp av statliga medel "av vilket slag det än är". Av detta följer att det i princip inte går att skilja mellan ett stöd som ges i form av lån och ett stöd i form av kapitaltillskott till ett företag. Båda stödformerna omfattas av förbudet i artikel 92 när de villkor som anges i denna bestämmelse är uppfyllda.
32 Liksom kommissionen själv har godkänt kan stöd som beviljas, särskilt i form av kapitaltillskott från staten eller från offentliga sammanslutningar, inte betraktas så, att det automatiskt strider mot fördragsbestämmelserna. Oavsett av vilket slag stödet är eller i vilken form det tilldelas, om det är i form av lån eller kapitaltillskott, ankommer det på kommissionen att pröva om sådant stöd strider mot artikel 92.1 och, om svaret blir jakande, att avgöra om stödet eventuellt kan undantas enligt punkt 3 i samma artikel, samt att motivera sitt beslut angående detta.
33 Med hänsyn till ovannämnda bedömningskriterier förefaller den kritik som framförts av sökandena berättigad i den mån det omtvistade beslutet faktiskt innehåller motsägelser och det på vissa avgörande punkter inte klarlägger skälen till kommissionens handlande. Dessa oklarheter och motsägelser rör såväl stödets berättigande i ekonomiskt hänseende som frågan huruvida detta stöd är av sådan art att det kan snedvrida konkurrensen på den gemensamma marknaden.
34 Vad först angår stödets berättigande i ekonomiskt hänseende medger kommissionen i grunderna till sitt beslut, att det omställningsmål som eftersträvades av sökandena motsvarar det mål kommissionen själv eftersträvar vad beträffar den europeiska pappersindustrins utveckling. Detta övervägande verkar vara det huvudsakliga motivet för kommissionen för dess godkännande av att stöd i form av räntesubventionerade lån och förskott är fördragsenliga.
35 Däremot har kommissionen inte gett någon kontrollerbar motivering till den annorlunda bedömning den gjort av de offentliga myndigheternas kapitaltillskott till det stödmottagande företagets kapital. Den inskränker sig till att i fråga om detta hävda att detta tillskott inte "direkt var knutet till företagets omstrukturering" och att det rörde sig om ett "räddningsstöd" av strikt ekonomiskt slag, med hänsyn till de förluster företaget hade gjort under flera räkenskapsår. Under det skriftliga förfarandet fastslog kommissionen att de offentliga myndigheternas andelsbelopp översteg företagets kapitalbelopp och reserver. Genom att göra en sådan bedömning utan att ange några ytterligare skäl utöver vad som redan lagts fram, har kommissionen inte på vederbörligt sätt förklarat varför det i bedömningen av ifrågavarande omstrukturering - som på samma gång var av industriell och ekonomisk art och som enligt sökandena utgör en enhet - krävdes en så tydlig uppdelning mellan verkan av det stöd som gavs i form av subventionerade lån och verkan av det stöd som gavs i form av kapitaltillskott.
36 Det kan härvidlag anmärkas att kommissionen under förfarandets gång har godkänt att kapitaltillskotten kan vara förenliga med fördraget, trots att den förkastat dem som helhet, i den mån de var avsedda att täcka kostnaderna för de uppsägningar som var direkt knutna till nedläggningen av olönsam produktion. Det framgår således att det inte heller tagits hänsyn till följden av de sociala kostnaderna för omställningen, vilka utgör en väsentlig del av stödåtgärden.
37 Vad gäller det omtvistade stödets skadliga inverkan på konkurrensen på den gemensamma marknaden hänvisar kommissionen dels till bestämmelserna i artikel 92.1, dels till kravet i artikel 92.3, enligt vilket ett stöd endast kan undantas när det inte påverkar handeln i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset.
38 Vad gäller den första aspekten görs i övervägandena till detta endast påpekanden om de invändningar som gjorts av regeringarna i tre medlemsstater, två branschorganisationer och ett företag i den berörda sektorn. Härutöver ges i det omtvistade beslutet inga konkreta upplysningar om arten av konkurrensbegränsning.
39 Vad gäller den andra aspekten har kommissionen, efter att ha konstaterat att det stöd som tilldelats i form av kapitaltillskott inte är direkt knutet till företagets omstrukturering, utan att det rört sig om ett "räddningsstöd", fastslagit att ett sådant stöd "kan i särskilt hög grad skada konkurrensvillkoren, eftersom de fria marknadskrafterna normalt kräver att verksamheten läggs ned, vilket skulle ge mer konkurrenskraftiga konkurrenter möjlighet att expandera". I detta sammanhang kan det anmärkas att betalningen av tidigare skulder för att rädda ett företag inte nödvändigtvis har den verkan att handeln påverkas i negativ riktning i en omfattning som strider mot det gemensamma intresset, i den mening som avses i artikel 92.3, när en sådan åtgärd exempelvis följs av en omstruktureringsplan. I förevarande fall har man inte kunnat påvisa varför sökandens agerande på marknaden, till följd av den produktionsomläggning som möjliggjordes tack vare beviljandet av stödet, skulle vara av sådan art att det påverkade handeln i negativ riktning i så hög utsträckning att det hade varit bättre att lägga ner företaget än att sanera dess ekonomi.
40 På dessa grunder skall det angripna beslutet ogiltigförklaras.
41 Med hänsyn till ovanstående är det onödigt att undersöka invändningarna om felaktig bedömning av de faktiska omständigheterna i målet och om den omständigheten att det omtvistade beslutet skulle skada sökandenas civila rättigheter utan att EEG-fördragets rättsliga system ger berörda parter rätt att väcka talan i enlighet med kraven i artikel 6 i den europeiska konventionen angående skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna.
Beslut om rättegångskostnader
42 I enlighet med artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom kommissionen har tappat målet skall den ersätta rättegångskostnaderna, inklusive intervenientens kostnader.
Domslut
På dessa grunder beslutar
DOMSTOLEN
följande:
1)
Kommissionens beslut 82/670/EEG av den 22 juli 1982 om stöd från den belgiska regeringen till ett företag inom papperstillverkningssektorn ogiltigförklaras.
2)
Kommissionen skall ersätta rättegångskostnaderna i målet, inklusive intervenienternas kostnader.