TRIBUNALENS BESLUT (sjunde avdelningen)
den 25 mars 2026 (*)
” Talan om ogiltigförklaring och skadestånd – Institutionell rätt – Skydd av personuppgifter – Förordning (EU) 2018/1725 – Klagomål till Europeiska datatillsynsmannen avseende EUIPO:s behandling av sökandens personuppgifter – Anledning saknas att döma i viss del av saken – Uppenbart att talan till viss del ska avvisas ”
I mål T‑144/25,
WS, företrädd av advokaten H. Tettenborn,
sökande,
mot
Europeiska datatillsynsmannen, företrädd av D. Nardi, F. Muller och A. Zawiła-Niedźwiecka, samtliga i egenskap av ombud,
svarande,
meddelar
TRIBUNALEN (sjunde avdelningen)
sammansatt av ordföranden K. Kecsmár samt domarna P. Nihoul (referent) och U. Öberg,
justitiesekreterare: V. Di Bucci,
efter den skriftliga delen av förfarandet
följande
Beslut
1        Sökanden, WS, har väckt talan med stöd av artikel 263 FEUF och framställt följande yrkanden. För det första yrkar sökanden att tribunalen ska ogiltigförklara ett underförstått beslut som han påstår att Europeiska datatillsynsmannen (nedan kallad datatillsynsmannen eller myndigheten) fattade den 26 februari 2025 om att inte vidta några åtgärder med anledning av det klagomål han gett in till myndigheten den 25 november 2024 (nedan kallat det angripna beslutet). Klagomålet gällde det sätt på vilket Europeiska unionens immaterialrättsmyndighet (EUIPO) hade behandlat sökandens personuppgifter. För det andra yrkar sökanden, med stöd av artiklarna 268 och 340 FEUF, att tribunalen ska tillerkänna honom ersättning för den skada som han påstår sig ha lidit till följd av datatillsynsmannens agerande gentemot honom.
Bakgrund
2        Den 1 augusti 2024 vände sig sökanden till EUIPO och begärde att den skulle lämna ut vissa handlingar till honom. Begäran framställdes med stöd av Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 1049/2001 av den 30 maj 2001 om allmänhetens tillgång till Europaparlamentets, rådets och kommissionens handlingar (EGT L 145, 2001, s. 43).
3        Sökanden fick ingen bekräftelse från EUIPO om att den hade mottagit denna begäran, och trots att han vid flera tillfällen upprepade sin begäran fick han inte heller då någon sådan bekräftelse. Sökanden skickade därför den 4 november 2024 en skrivelse till EUIPO, där han begärde att den skulle behandla saken som en personuppgiftsincident.
4        Genom beslut av den 15 november 2024 fastställde EUIPO:s verkställande direktör, med stöd av artikel 4.1 b, 4.2 andra strecksatsen och 4.3 i förordning nr 1049/2001, det underförstådda beslutet att inte lämna ut de begärda handlingarna.
5        Den 25 november 2024 ingav sökanden ett klagomål till Europeiska datatillsynsmannen mot EUIPO via det klagomålsformulär som finns på datatillsynsmannens webbplats (nedan kallat klagomålet av den 25 november 2024). I sitt klagomål angav sökanden att han önskade erhålla en kopia av sina personuppgifter och loggar över all behandling av hans personuppgifter. Vidare angav han att han ville att EUPIO skulle återställa personuppgifter om honom som hade raderats och att myndigheten skulle begränsa behandlingen av hans personuppgifter i framtiden. Slutligen begärde han att få information om den aktuella personuppgiftsincidenten. Datatillsynsmannen bekräftade samma dag att den mottagit klagomålet genom ett automatiskt genererat e‑postmeddelande.
6        Den 5 december 2024 skickade sökanden ett e‑postmeddelande till datatillsynsmannen och begärde att få ut det ärendenummer som klagomålet
av den 25 november 2024 tilldelats samt eventuell ytterligare information i ärendet.
7        Den 20 januari 2025 begärde sökanden återigen att få ut ärendenumret.
8        Den 21 januari 2025 bekräftade datatillsynsmannen mottagandet av dessa två e‑postmeddelanden från sökanden. Datatillsynsmannen informerade samtidigt sökanden om att myndigheten trots eftersökningar i sina system inte hade kunnat hitta något spår av det klagomål som han uppgav sig ha gett in den 25 november 2024 och uppmanade honom att ge in klagomålet på nytt.
9        Sökanden svarade i ett e‑postmeddelande samma dag att han vägrade att ge in sitt klagomål på nytt, eftersom det mottagningsbevis som han erhållit från datatillsynsmannen den 25 november 2024 visade att klagomålet hade getts in på ett korrekt sätt. Sökanden bifogade dock en kopia av sitt klagomål med tillhörande bilagor samt en kopia av det automatiskt genererade mottagningsbeviset.
10      Genom e‑postmeddelande av den 24 januari 2025 underrättade datatillsynsmannen sökanden om att hans klagomål av den 25 november 2024 hade registrerats under ärendenummer 2025‑0100. Samma e‑postmeddelande innehöll även följande upplysning: ”Vi kommer att undersöka ditt klagomål och hålla dig underrättad om den fortsatta utvecklingen i ärendet.”
11      Genom e‑postmeddelande av den 29 januari 2025 begärde sökanden att datatillsynsmannen skulle informera honom om vilka åtgärder som vidtagits med anledning av hans klagomål.
12      Datatillsynsmannen besvarade detta meddelande den 31 januari 2025. I sitt svar bekräftade myndigheten på nytt mottagandet av klagomålet av den 25 november 2024 och det ärendenummer som det tilldelats och informerade sökanden om att de uppgifter som han hade lämnat i sitt e‑postmeddelande av den 21 januari 2025 skulle beaktas vid undersökningen av hans klagomål.
13      Genom e‑postmeddelande av den 7 februari 2025 underrättade datatillsynsmannen sökanden om att myndigheten två dagar tidigare hade hittat det klagomål som han gett in online den 25 november 2024 och att det skulle undersökas av myndigheten.
14      Sökanden väckte förevarande talan den 2 mars 2025.
Omständigheter som inträffat efter det att talan väcktes
15      Den 16 april 2025 underrättade datatillsynsmannen sökanden om att myndigheten hade beslutat att avsluta ärendet avseende hans klagomål av den 25 november 2024. Datatillsynsmannen angav som skäl för beslutet att klagomålet inte avsåg behandling av personuppgifter, utan hanteringen av en begäran om tillgång till handlingar enligt förordning nr 1049/2001. Datatillsynsmannen ansåg därför att klagomålet inte omfattades av myndighetens uppdrag och att det inte fanns tillräckliga skäl för att inleda en utredning.
Parternas yrkanden
16      Sökanden har i sin ansökan yrkat att tribunalen ska
–        ogiltigförklara det angripna beslutet,
–        förplikta datatillsynsmannen att ersätta honom för den ideella och ideella skada som han påstår sig ha lidit till följd av det angripna beslutet med ett belopp på 1 500 euro, eller det lägre belopp som tribunalen finner skäligt, och
–        förplikta datatillsynsmannen att ersätta rättegångskostnaderna.
17      Datatillsynsmannen har i sin invändning om rättegångshinder yrkat att tribunalen ska
–        avvisa talan om ogiltigförklaring,
–        ogilla talan om skadestånd, och
–        förplikta sökanden att ersätta rättegångskostnaderna.
18      I sitt yttrande över invändningen om rättegångshinder har sökanden yrkat att tribunalen ska
–        ogilla invändningen om rättegångshinder.
Rättslig bedömning
Talan om ogiltigförklaring
19      Av artikel 131 i tribunalens rättegångsregler framgår följande. Om tribunalen finner att ändamålet med talan har förfallit och att det inte finns anledning att döma i saken, får den när som helst, på eget initiativ, på förslag av referenten och efter att ha hört rättegångsdeltagarna, avgöra målet genom ett särskilt uppsatt beslut som är motiverat.
20      I förevarande fall anser tribunalen att den har tillräckligt underlag för avgörandet genom handlingarna i akten och beslutar därför, med stöd av nämnda artikel, att avgöra målet i denna del utan vidare handläggning.
Huruvida datatillsynsmannen ska anses ha fattat ett underförstått beslut den 26 februari 2025
21      I målet uppkommer frågan huruvida ändamålet med sökandens talan om ogiltigförklaring hade förfallit vid den tidpunkt då han gav in sin ansökan till tribunalen. Detta beror i sin tur på om datatillsynsmannen kan anses ha fattat ett underförstått beslut den 26 februari 2025, vilket således ska prövas först.
22      I artikel 63.3 i Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2018/1725 av den 23 oktober 2018 om skydd för fysiska personer med avseende på behandling av personuppgifter som utförs av unionens institutioner, organ och byråer och om det fria flödet av sådana uppgifter samt om upphävande av förordning (EG) nr 45/2001 och beslut nr 1247/2002/EG (EUT L 295, 2018, s. 39) anges följande: ”Om [datatillsynsmannen] inte behandlar klagomålet eller inte informerar den registrerade inom tre månader om hur arbetet fortskrider eller om resultatet av klagomålet, ska [datatillsynsmannen] anses ha fattat beslut om avslag”.
23      Av detta kan den slutsatsen dras att två kumulativa förutsättningar måste vara uppfyllda för att datatillsynsmannen ska anses ha fattat ett underförstått avslagsbeslut. Den första förutsättningen är att datatillsynsmannen har underlåtit att inom den angivna tidsfristen på tre månader informera den som gett in klagomålet om hur handläggningen av klagomålet fortskrider. Den andra förutsättningen är att myndigheten har underlåtit att inom nämnda frist informera den som gett in klagomålet om resultatet av handläggningen.
24      Vad gäller det nu aktuella fallet kan det konstateras att sökanden gav in sitt klagomål den 25 november 2024 och att tremånadersfristen därmed löpte ut den 26 februari 2025. Det är ostridigt mellan parterna att datatillsynsmannen inte informerade sökanden om resultatet av handläggningen av hans klagomål inom denna frist. Det måste således prövas huruvida datatillsynsmannen däremot informerade sökanden om hur handläggningen av klagomålet fortskred före utgången av tremånadersfristen, vilket i sådant fall skulle innebära att det inte kan anses föreligga något underförstått avslagsbeslut i nämnda bestämmelses mening.
25      Av det som redovisats ovan i punkt 8 framgår att datatillsynsmannen först informerade sökanden om att myndigheten inte kunde hitta något spår av det klagomål som han uppgett sig ha gett in den 25 november 2024. Detta meddelande skickades den 21 januari 2025.
26      Tre dagar senare, sedan sökanden i ett e‑postmeddelande hade skickat en kopia av sitt klagomål, informerade datatillsynsmannen honom om att klagomålet hade mottagits och registrerats med ärendenummer 2025‑0100. I samband med detta informerades sökanden även om att myndigheten skulle undersöka klagomålet och hålla honom underrättad om den fortsatta utvecklingen i ärendet.
27      Genom ett e‑postmeddelande ytterligare några dagar senare, den 31 januari 2025, lämnade datatillsynsmannen vissa andra upplysningar som sökanden efterfrågat och angav att de uppgifter som han hade lämnat i sitt e‑postmeddelande av den 21 januari 2025 skulle beaktas vid undersökningen av hans klagomål. Myndigheten klargjorde även att klagomålet skulle behandlas som att det hade mottagits den 25 november 2024.
28      Slutligen skickade datatillsynsmannen den 7 februari 2025 ett e‑postmeddelande till sökanden, i vilken myndigheten bland annat
–        informerade sökanden om att den två dagar tidigare hade hittat det klagomål som han gett in online den 25 november 2024 och att den skulle undersöka klagomålet,
–        klargjorde att den genom sitt e‑postmeddelande av den 31 januari 2025 endast hade velat informera sökanden om att hans klagomål skulle undersökas på grundval av den kopia han skickat den 21 januari 2025, men att klagomålet fortfarande skulle anses ha getts in den 25 november 2024,
–        förklarade att eftersom myndigheten numera förfogade över originalversionen av klagomålet av den 25 november 2024, så skulle detta prövas på grundval av denna version, och
–        besvarade sökandens begäran om att få tillgång till sitt klagomål genom att skicka klagomålet som en PDF-fil till honom.
29      I detta avseende konstaterar tribunalen att de nu angivna upplysningarna som datatillsynsmannen lämnat till sökanden inte utgör information om hur arbetet med klagomålet fortskrider, i den mening som avses i artikel 63.3 i förordning 2018/1725.
30      För det första kan upplysningarna om att datatillsynsmannen först inte kunde hitta klagomålet av den 25 november 2024 i sina system, men sedan faktiskt hittade det, inte anses utgöra sådan information. En motsatt tolkning skulle i nu aktuellt fall strida mot den allmänna innebörden av ordet ”fortskrider”, som förutsätter att handläggningen av klagomålet på något sätt faktiskt går framåt.
31      För det andra kan – i likhet med vad sökanden anfört – en ren upplysning om ärendenummer och om att klagomålet kommer att undersökas inte anses visa att handläggningen av klagomålet faktiskt går framåt.
32      Det kan således slås fast att de upplysningar som datatillsynsmannen lämnade till sökanden före den 26 februari 2025 inte visade att handläggningen av klagomålet av den 25 november 2024 faktiskt gick framåt. Det finns därmed inte något som talar emot att datatillsynsmannen ska anses ha fattat ett underförstått beslut. Eftersom datatillsynsmannen inte uppfyllde kravet på information om handläggningen av klagomålet eller resultatet av handläggningen inom den frist som föreskrivs i artikel 63.3 i förordning 2018/1725 får myndigheten följaktligen anses ha fattat ett underförstått avslagsbeslut vid utgången av denna frist, det vill säga den 26 februari 2025.
33      Mot bakgrund av det ovan anförda finner tribunalen att ändamålet med sökandens talan om ogiltigförklaring inte hade förfallit vid den tidpunkt då han gav in sin ansökan till tribunalen.
Huruvida ändamålet med talan om ogiltigförklaring kan anses ha förfallit under rättegången
34      Det måste dock prövas huruvida ändamålet med talan om ogiltigförklaring kan anses ha förfallit på grund av omständigheter som har inträffat efter det att sökanden gav in sin ansökan till tribunalen.
35      Det ska erinras om att sökandens talan om ogiltigförklaring avser det underförstådda avslagsbeslut som datatillsynsmannen får anses ha fattat den 26 februari 2025.
36      Av rättspraxis framgår att saken i målet inte får ha förfallit innan domstolsavgörandet meddelas, vid äventyr av att det annars kan komma att beslutas att det saknas anledning att döma i saken (se, för ett liknande resonemang, dom av den 21 januari 2021, Leino-Sandberg/parlamentet, C‑761/18 P, EU:C:2021:52, punkt 32 och där angiven rättspraxis).
37      I detta avseende gäller att ett underförstått beslut ska anses ha återkallats om den som fattade detta beslut därefter har fattat ett uttryckligt beslut (se, för ett liknande resonemang, dom av den 2 oktober 2014, Strack/kommissionen, C‑127/13 P, EU:C:2014:2250, punkterna 88 och 89, och dom av den 26 mars 2020, ViaSat/kommissionen, T‑734/17, ej publicerad, EU:T:2020:123, punkt 17).
38      Återkallandet av det beslut som avses med en talan om ogiltigförklaring har retroaktiv verkan och medför således att saken i målet ska anses ha förfallit (se, för ett liknande resonemang, dom av den 7 juni 2007, Wunenburger/kommissionen, C‑362/05 P, EU:C:2007:322, punkterna 48 och 49, dom av den 4 september 2018, ClientEarth/kommissionen, C‑57/16 P, EU:C:2018:660, punkt 45, och dom av den 21 januari 2021, Leino-Sandberg/parlamentet, C‑761/18 P, EU:C:2021:52, punkt 33).
39      I ett sådant fall kan prövningen av en talan mot ett underförstått beslut varken motiveras av syftet att undvika att den påstådda rättsstridigheten upprepas eller av syftet att underlätta en eventuell skadeståndstalan, eftersom dessa syften kan uppnås genom en prövning av en talan mot det uttryckliga beslutet (se, för ett liknande resonemang, beslut av den 11 februari 2025, Reverbel/kommissionen, T‑178/24, EU:T:2025:173, punkt 23 och där angiven rättspraxis).
40      Vad gäller förevarande fall kan konstateras att datatillsynsmannen fattade ett uttryckligt beslut den 16 april 2025, vilket medförde att det underförstådda beslutet av den 26 februari 2025 återkallades. Det underförstådda beslutet upphörde därmed att vara en del av EU:s rättsordning och kan således inte längre bli föremål för en talan om ogiltigförklaring. Härtill kommer att sökanden inte justerade sina yrkanden med stöd av artikel 86 i rättegångsreglerna efter det att datatillsynsmannen hade fattat ett uttryckligt beslut. Sökandens talan om ogiltigförklaring avser således enbart det underförstådda avslagsbeslutet, vilket dock alltså har återkallats. Vid sådana förhållanden måste ändamålet med talan om ogiltigförklaring anses ha förfallit, eftersom det beslut som den avser har återkallats.
41      Det är i och för sig riktigt, såsom sökanden har gjort gällande, att det uttryckliga avslagsbeslutet av den 16 april 2025 gick i samma riktning som det underförstådda beslutet. Detta ändrar dock inte det faktum att det beslut som talan om ogiltigförklaring avser inte längre är en del av EU:s rättsordning och att ändamålet med talan därmed har förfallit (se, för ett liknande resonemang, beslut av den 19 februari 2013, Beninca/kommissionen, T‑418/12, ej publicerat, EU:T:2013:75, och beslut av den 18 mars 2022, Saure/kommissionen, T‑232/21, ej publicerat, EU:T:2022:165).
42      Av det anförda följer att det saknas anledning att pröva talan om ogiltigförklaring av det angripna beslutet.
Talan om skadestånd
43      Sökanden har i huvudsak gjort gällande att han lidit ideell skada till följd av de skadegörande handlingar från datatillsynsmannens sida som han åberopat till stöd för yrkandet om ogiltigförklaring. Dessa påstådda skadegörande handlingar har försatt sökanden i en situation med bestående osäkerhet och har försvagat hans ställning i alla rättsliga förfaranden mot EUIPO.
44      Datatillsynsmannens har bestritt vad sökanden anfört i denna del.
45      Tribunalen påpekar att den enligt artikel 126 i rättegångsreglerna får avgöra ett mål
genom särskilt uppsatt beslut som är motiverat, utan vidare handläggning, om det är uppenbart att talan inte kan tas upp till prövning.
46      I förevarande fall anser tribunalen att den har tillräckligt underlag för avgörandet genom handlingarna i akten och beslutar därför att avgöra målet i denna del utan vidare handläggning.
47      Av artikel 76 d i rättegångsreglerna framgår att en ansökan ska innehålla en redogörelse för de åberopade grunderna som är tillräckligt klar och precis för att svaranden ska kunna förbereda sitt svaromål och för att tribunalen ska kunna pröva talan. Vad närmare gäller en talan om skadestånd, ska ansökan, för att uppfylla nämnda krav, innehålla uppgifter som gör det möjligt att fastställa att det agerande som läggs den berörda institutionen till last utgör en skadegörande handling, att det verkligen föreligger en skada och att det finns ett orsakssamband mellan den påstått skadegörande handlingen och den åberopade skadan (se dom av den 11 juli 1996, International Procurement Services/kommissionen, T‑175/94, EU:T:1996:102, punkt 44 och där angiven rättspraxis).
48      I förevarande fall har sökanden, inom ramen för den av honom förda skadeståndstalan, hänvisat till den grund som han åberopat till stöd för sin talan om ogiltigförklaring. Sökanden har vidare anfört att den påstått skadegörande handlingen består i samma agerande från datatillsynsmannens sida som han åberopat till stöd för yrkandet om ogiltigförklaring av det ovan nämnda underförstådda beslutet.
49      Här ska erinras om i vilket sammanhang i sökanden framställt sitt skadeståndsyrkande. Det underförstådda beslutet av den 26 februari 2025 innebar att klagomålet av den 25 november 2024 avslogs. Sökanden ansåg att avslaget var rättsstridigt och väckte därför, den 2 mars 2025, talan om ogiltigförklaring av det underförstådda beslutet. Den 16 april 2025 fattade datatillsynsmannen ett uttryckligt beslut i ärendet, vilket medförde att det underförstådda beslut som sökanden hade väckt talan mot återkallades och därmed upphörde att vara en del av EU:s rättsordning. Trots att avslaget på sökandens klagomål numera uttryckligen framgår av det uttryckliga beslutet av den 16 april 2025, så omfattas detta beslut inte av sökandens talan om ogiltigförklaring, eftersom han inte har justerat sina yrkanden i detta avseende.
50      Sökanden måste kunna visa att datatillsynsmannen har gjort sig skyldig till den påstådda skadegörande handlingen, men har här alltså endast hänvisat till vad han anfört till stöd för sin talan om ogiltigförklaring av det underförstådda beslutet, som har upphört att vara en del av EU:s rättsordning. Eftersom sökanden inte har lämnat några andra uppgifter eller förklaringar kan tribunalen inte förstå hur den skulle kunna bedöma lagligheten av avslaget på klagomålet av den 25 november 2024 enbart på grundval av ett beslut som har upphört att vara en del av EU:s rättsordning.
51      Den nyss angivna allmänna hänvisningen som sökanden gjort inom ramen för sin skadeståndstalan innehåller nämligen inte närmare uppgifter om den påstådda skadegörande handlingen från datatillsynsmannens sida. Det ska i detta avseende påpekas att det i ett mål
där sökanden för talan både om ogiltigförklaring och skadestånd inte ankommer på tribunalen att söka bland de olika grunder som åberopats till stöd för talan om ogiltigförklaring och bland dessa identifiera den som enligt sökanden utgör grunden för skadeståndsyrkandet (se beslut av den 11 januari 2012, Ben Ali/rådet, T‑301/11, ej publicerat, EU:T:2012:4, punkt 72 och där angiven rättspraxis).
52      Av det nu anförda följer att sökandens ansökan, såvitt avser den av honom förda skadeståndstalan, inte uppfyller inte de krav på klarhet och precision som anges i artikel 76 d i rättegångsreglerna. Det är således uppenbart att talan ska avvisas i denna del.
Rättegångskostnader
53      Av artikel 134.1 i rättegångsreglerna framgår att tappande part ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna, om detta har yrkats. I mål
där det saknas anledning att döma i saken ska tribunalen, enligt artikel 137 i rättegångsreglerna, besluta om rättegångskostnaderna enligt vad den finner skäligt.
54      Vad gäller det nu aktuella fallet gör tribunalen följande bedömning. Det kan konstateras att det var datatillsynsmannens underlåtenhet att inom den angivna fristen informera sökanden om hur handläggningen av hans klagomål fortskred som föranledde sökanden att väcka förevarande talan om ogiltigförklaring av det underförstådda beslutet att avslå hans klagomål.
55      Vid dessa förhållanden anser tribunalen att datatillsynsmannen ska förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.
Mot denna bakgrund beslutar
TRIBUNALEN (sjunde avdelningen)
följande:
1)      Det finns inte längre anledning att döma i saken.
2)      Talan avvisas, eftersom det är uppenbart att den inte kan prövas i sak.
3)      Europeiska datatillsynsmannen ska bära sina rättegångskostnader och ersätta WS:s rättegångskostnader.
Luxemburg den 25 mars 2026.
Justitiesekreterare
Ordförande
V. Di Bucci
K. Kecsmár
* Rättegångsspråk: engelska.