61996CC0188_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
Inledning
1 I förevarande mål har kommissionen överklagat förstainstansrättens dom av den 28 mars 1996 i mål T-40/95, V mot kommissionen,(1) genom vilken förstainstansrätten ogiltigförklarat kommissionens beslut av den 18 januari 1995 att avsätta V från sin tjänst.
Tillämpliga gemenskapsbestämmelser
2 I artikel 190 i EG-fördraget föreskrivs följande:
"Förordningar, direktiv och beslut som antas av Europaparlamentet och rådet gemensamt, av rådet eller av kommissionen skall vara motiverade och hänvisa till de förslag eller yttranden som skall inhämtas enligt detta fördrag."
3 I artikel 25 andra stycket i Tjänsteföreskrifter för tjänstemän i Europeiska gemenskaperna föreskrivs följande:
"Alla beslut som fattas i det enskilda fallet i enlighet med dessa tjänsteföreskrifter skall omedelbart meddelas den berörda tjänstemannen skriftligt. Alla beslut som går en tjänsteman emot skall motiveras."
Bakgrunden
4 Förstainstansrätten har i sin dom givit följande beskrivning av bakgrunden:
"1 [V] är före detta tjänsteman i lönegrad C 3 vid kommissionen ...
2 Den 24 maj 1991 deltog [V], liksom hans hustru och en av hans kolleger, K, i de skriftliga delproven i bokföring och revision i det allmänna uttagningsprovet EUR/B/21 ... som anordnades av kommissionen och revisionsrätten. Den 10 juli 1991 sände en av de personer som rättade de skriftliga proven en skrivelse till uttagningskommittén i fråga för att underrätta denna om att han funnit likheter i hur tre sökande hade formulerat sina svar på vissa frågor om bokföring och revision samt likheter mellan vissa svar och revisionsrättens handbok i revision.
3 Genom skrivelse av den 19 februari 1992 meddelade tillsättningsmyndigheten [V] sitt beslut av samma dag att inleda ett disciplinförfarande mot honom på grund av att han misstänktes för att ha hjälpt två andra sökande under uttagningsprovet EUR/B/21 ...
...
6 ... [V] erkände att han under delprovet i uttagningsprov EUR/B/21 hade överlämnat svarskladdar, i form av karbonkopior, till sin hustru och till K. Har förnekade dock att han i förväg hade känt till frågorna och/eller mallsvaren till de skriftliga delproven innan de ägde rum den 24 maj 1991.
7 Den 17 februari 1993 beslutade tillsättningsmyndigheten att vända sig till ... disciplinnämnden ...
8 Den 11 juni 1993 rekommenderade disciplinnämnden ... tillsättningsmyndigheten att [mot V] vidta disciplinåtgärden klander. Den konstaterade att [V] hade åsidosatt sina skyldigheter enligt tjänsteföreskrifterna, med hänsyn till att han hade medgett att han under de skriftliga proven hade överlämnat svarskladdar till två sökande, men fann det inte styrkt att han i förväg hade känt till frågorna och/eller mallsvaren.
9
... K ... hördes av tillsättningsmyndigheten den 28 juli 1993. Vid detta förhör förklarade K att han av [V], dagen före de skriftliga delproven, hade fått reda på att denne hade tillgång till de frågor som skulle ställas i proven. [V] skulle ha fått frågorna genom ett nätverk av tjänstemän som fanns vid säkerhetsavdelningen i Luxemburg, som delade ut upplysningar om proven i uttagningsprov till ett mindre antal personer ...
10 Genom meddelande av den 17 september 1993 meddelade tillsättningsmyndigheten [V] sitt beslut att tillfälligt vilandeförklara disciplinförfarandet mot honom, för att fullfölja den administrativa undersökningen 'med beaktande av de nya omständigheter som framkommit under de senaste förhören' ...
11 Genom en kompletterande rapport av den 5 november 1993 återupptog tillsättningsmyndigheten förfarandet mot [V] vid disciplinnämnden ...
15 ... den 11 oktober 1994 avgav disciplinnämnden ett andra yttrande, vars avslutande del hade följande lydelse:
Med beaktande av följande:
... merparten av disciplinnämndens ledamöter är övertygade om att V hade tillgång till frågorna före delproven;
... rekommenderar disciplinnämndens majoritet tillsättningsmyndigheten att mot V vidta den disciplinåtgärd som avses i artikel 86.2 e i tjänsteföreskrifterna, nämligen nedflyttning till lönegrad C 4 utan nedflyttning i löneklass.
16 ... tillsättningsmyndigheten beslutade den 18 januari 1995 att mot [V] vidta den disciplinåtgärd som avses i artikel 86.2 f i tjänsteföreskrifterna, det vill säga avsättning från tjänsten, med verkan från den 1 mars 1995. Beslutets motivering hade följande lydelse:
...
Det framgår såväl av protokollen från förhören med V som av disciplinnämndens yttrande att han har erkänt att han under de skriftliga delproven har överlämnat kladdar till K ...
Följande omständigheter anses försvårande i bedömningen av V:s beteende:
Det framgår av K:s kopior att dennes svar ... i hög grad liknar V:s svar.
...
Det framgår av handlingarna i ärendet att svaret på frågan inte kan ha hämtats från revisionsrättens handbok i revision ...
... det skall således konstateras att V hade tillgång till mallsvaret ... redan innan han gick in i skrivsalen och att han således dragit nytta av en läcka.
V har på detta sätt medvetet försökt fuska i ett allmänt uttagningsprov, vilket strider mot principen att sökande till tjänster vid gemenskapernas institutioner skall ha samma möjligheter i sådana allmänna uttagningsprov.
Detta beteende gjorde att det fanns en allvarlig risk att sökande som egentligen inte hade de fackkunskaper som krävdes skulle kunna lyckas i detta allmänna uttagningsprov, vilket skulle kunna leda till dels att andra sökande förfördelades, dels att institutionens intressen skadades.
Genom att vägra att lämna någon förklaring till varifrån mallsvaren kommer har V åsidosatt sin skyldighet att i institutionens intresse medverka till att sanningen uppdagas.
Som tidigare polisinspektör vid belgiska polisen och tidigare tjänsteman vid säkerhetsavdelningen ... har V haft viktiga och ansvarsfulla arbetsuppgifter och visats ett stort förtroende.
Institutionen har rätt att förvänta sig att dess tjänstemän uppvisar en oklanderlig hederlighet, och detta gäller, redan på grund av tjänstens art, särskilt för en tidigare tjänsteman vid säkerhetsavdelningen.
V:s beteende är synnerligen allvarligt. Han har missbrukat det förtroende som måste råda mellan en tjänsteman och den institution som han är anställd vid.
Av dessa skäl samt med beaktande av samtliga omständigheter i ärendet är det nödvändigt och berättigat att vidta en strängare disciplinåtgärd mot V än den som disciplinnämnden förordat."
Förfarandet vid förstainstansrätten
5 Genom ansökan som inkom till förstainstansrättens kansli den 17 februari 1995 väckte V talan om ogiltigförklaring av det omtvistade beslutet. Han åberopade fem grunder till stöd för sin talan. Med beaktande av de faktiska omständigheterna i målet fann förstainstansrätten att det var lämpligt att först ta ställning till V:s sista grund om åsidosättande av proportionalitetsprincipen och bristande motivering av det omtvistade beslutet.
6 Förstainstansrätten gjorde följande bedömning:
"35 Det skall inledningsvis erinras om att det av domstolens och förstainstansrättens fasta rättspraxis följer att skyldigheten att motivera beslut som går någon emot har till syfte dels att ge den berörde nödvändiga upplysningar för att kunna avgöra om beslutet är välgrundat eller inte, dels att möjliggöra domstolarnas prövning av beslutet ...
36 När tillsättningsmyndigheten vidtar en disciplinåtgärd mot en tjänsteman måste det i motiveringen i dess beslut tydligt anges de omständigheter som läggs tjänstemannen till last liksom de överväganden som lett till att den valt just denna åtgärd. Om, såsom i detta fall, den åtgärd som tillsättningsmyndigheten vidtar dessutom är strängare än den som disciplinnämnden har föreslagit, måste i beslutet utförligt anges skälen till att tillsättningsmyndigheten valt att frångå disciplinnämndens yttrande ...
40 ... det huvudsakligen är den påstådda omständigheten att [V] före proven hade tillgång till mallsvaren som var avgörande för både disciplinnämndens och tillsättningsmyndighetens bedömning av hur allvarliga anklagelserna mot [V] var.
41 Förstainstansrätten konstaterar att tillsättningsmyndigheten har kommit fram till att [V:s] beteende var mer allvarligt än vad disciplinnämnden konstaterat, utan att utförligt ange skälen till varför den avvikit från disciplinnämndens förslag.
...
50 ... de omständigheter som tillsättningsmyndigheten har åberopat rättfärdigar inte i förevarande fall att den [mot V] vidtog åtgärden avsättning från tjänsten i stället för nedflyttning i lönegrad som disciplinnämnden hade rekommenderat.
51 ... beslutet borde ha innehållit en utförlig motivering och angivit vilka skäl som skulle kunna utgöra stöd för tillsättningsmyndighetens vägran att beakta de förmildrande omständigheter som avgjort disciplinnämndens val av rekommenderad åtgärd.
...
53 Mot denna bakgrund skall det omtvistade beslutet ogiltigförklaras på grund av otillräcklig motivering, utan att det är nödvändigt att pröva talan på övriga grunder och argument som har anförts av [V]."
Parternas grunder och argument vid domstolen
7 Kommissionen har i förevarande överklagande yrkat att förstainstansrättens dom skall upphävas. Den har i detta avseende anfört tre grunder. Kommissionen har för det första hävdat att förstainstansrätten gjort en felaktig bedömning av motiveringsskyldighetens räckvidd. Kommissionen har för det andra hävdat att förstainstansrätten gjort en felaktig rättslig bedömning av de omständigheter som tillsättningsmyndigheten har ansett som försvårande. Enligt kommissionen har förstainstansrätten även gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att anse att tillsättningsmyndigheten i det omtvistade beslutet borde ha tagit ställning till de förmildrande omständigheter som disciplinnämnden hade fört fram. Kommissionen har för det tredje hävdat att förstainstansrätten gjort en felaktig bedömning av den bevisning som krävs för att konstatera en disciplinförseelse.
8 V har gjort gällande att det framgår av artikel 51 i EG-stadgan för domstolen att överklaganden till domstolen endast får avse rättsfrågor. Förevarande överklagande avser endast ren bedömning av de faktiska omständigheterna, varför det skall avvisas. V har i andra hand yrkat att överklagandet skall ogillas.
Kommissionens första grund och den andra delen av dess andra grund
9 Som första grund och andra del av andra grund har kommissionen gjort gällande att förstainstansrättens slutsats, att motiveringen av det omtvistade beslutet är otillräcklig, saknar grund. Kommissionen har i detta hänseende anmärkt att förstainstansrätten har uppställt högre krav än de hänsyn som motiveringsskyldigheten skall tillgodose, nämligen att göra det möjligt för den berörde och för domstolen att avgöra om de faktiska omständigheter som den har grundat sitt beslut på kan rättfärdiga den åtgärd som har valts.
I förevarande mål har motiveringsskyldigheten iakttagits helt och fullt, eftersom tillsättningsmyndigheten i beslutet uttryckligen har angett skälen till varför den har beslutat att mot V vidta en strängare åtgärd än den åtgärd som disciplinnämnden föreslagit. Förstainstansrätten har i detta avseende förväxlat invändningen om bristande motivering med en eventuell invändning om huruvida skälen till beslutet var välgrundade. Kommissionen har uppmärksammat de förmildrande omständigheterna, men har inte nämnt dem i det omtvistade beslutet, eftersom de försvårande omständigheterna överskuggade dem.
10 V har gjort gällande att kommissionens grund om motiveringsskyldighetens räckvidd inte kan upptas till sakprövning, eftersom kommissionen i verkligheten försöker få domstolen att ompröva de faktiska omständigheterna, vilket står i strid med artikel 51 i EG-stadgan för domstolen. I sak har V förklarat att förstainstansrätten helt korrekt har fastslagit att kommissionen har åsidosatt motiveringsskyldigheten, bland annat med hänvisning till att tillsättningsmyndigheten inte har beaktat de förmildrande omständigheter som disciplinnämnden har hänvisat till.
Upptagande till sakprövning
11 Domstolen har i dom av den 20 februari 1997 i mål C-166/95 P, kommissionen mot Daffix(2) (nedan kallad domen i målet Daffix), som även den rörde motiveringsskyldigheten i fall där tillsättningsmyndigheten har vidtagit en strängare åtgärd mot en tjänsteman än den som disciplinnämnden rekommenderat, uttalat sig på följande sätt:
"... motiveringen av beslut som har negativa följder enligt fast rättspraxis skall möjliggöra för gemenskapsdomstolarna att granska beslutets lagenlighet och ge den berörde nödvändiga upplysningar för att kunna avgöra om beslutet är välgrundat ...
Följaktligen är avsaknaden av, eller en bristande, motivering, som hindrar den rättsliga kontrollen, en grund som hänför sig till den allmänna ordningen och som kan och till och med måste undersökas ex officio av gemenskapsdomstolarna ...
... sådana grunder kan undersökas i varje skede av förfarandet ..." (punkterna 23, 24 och 25).
12 Domstolen har således i domen i målet Daffix fastslagit att den är behörig att i mål om överklagande avgöra huruvida förstainstansrätten har missbedömt motiveringsskyldigheten enligt artikel 190 i fördraget och artikel 25 i tjänsteföreskrifterna, eftersom detta utgör en rättsfråga. Domstolen måste vid sin prövning av huruvida ett beslut är lagenligt med nödvändighet beakta de faktiska omständigheter som förstainstansrätten har grundat sig på för att komma fram till sin slutsats att motiveringen var tillräcklig eller otillräcklig.
13 V:s invändning om rättegångshinder utgör således enligt min mening inte grund för att avvisa talan.
Prövning i sak
14 Förstainstansrätten har i den överklagade domen anfört att V:s grund om "åsidosättande av proportionalitetsprincipen och bristande motivering" skall prövas först. Efter att ha erinrat om rättspraxis avseende motiveringsskyldigheten, har förstainstansrätten i punkt 37 anmärkt att det skulle prövas huruvida motiveringsskyldigheten hade uppfyllts i förevarande fall. Förstainstansrätten har fastslagit de faktiska omständigheterna i punkt 38-42. I punkt 43-50 har förstainstansrätten prövat huruvida en strängare åtgärd än den som disciplinnämnden hade rekommenderat kunde rättfärdigas på de grunder som tillsättningsmyndigheten hade anfört. I punkt 51 har förstainstansrätten konstaterat att beslutet borde ha innehållit en utförlig motivering och angivit varför eventuella förmildrande omständigheter inte kunde beaktas. I punkt 52 har förstainstansrätten konstaterat att beslutet inte innehöll en tillräcklig motivering för att rättfärdiga valet av en annan åtgärd än den av disciplinnämnden föreslagna åtgärden, och i punkt 53 har förstainstansrätten ogiltigförklarat beslutet på grund av otillräcklig motivering.
15 Enligt min mening framgår det inte klart av den överklagade domen vilka skäl som förstainstansrätten verkligen har uttalat sig om. Eftersom förstainstansrätten endast har ogiltigförklarat det omtvistade beslutet på grund av otillräcklig motivering, förefaller det vid första påseendet som om detta utgör den enda fråga som förstainstansrätten har tagit ställning till. Vid en genomläsning av hela domen framgår det emellertid att den grund som har prövats rör såväl frågan om motivering som frågan om åsidosättande av proportionalitetsprincipen, och att förstainstansrätten har uttalat sig i frågan om åsidosättande av proportionalitetsprincipen i punkt 43-50 och i frågan om iakttagande av motiveringsskyldigheten i punkterna 51, 52 och 53.
16 Det rör sig emellertid om två helt skilda frågor som förstainstansrätten synes blanda samman till en enda fråga. Frågan om bristande eller otillräcklig motivering rör frågan huruvida det omtvistade beslutet innehåller en tillräckligt tydlig förklaring till varför tillsättningsmyndigheten har valt att frångå den åtgärd som disciplinnämnden hade rekommenderat och är således av mer formell karaktär. Den andra frågan, angående åsidosättande av proportionalitetsprincipen, är av rent materiell karaktär, nämligen om de åberopade grunderna utgör tillräckliga skäl för att vidta den åtgärd som har valts. Med andra ord rör den första frågan huruvida det har givits en motivering, medan den andra frågan rör huruvida den givna motiveringen är hållbar.
17 Det skulle således ha varit mer logiskt om förstainstansrätten först hade uttalat sig i frågan om huruvida det omtvistade beslutet hade en tillräcklig motivering och sedan i förekommande fall hade uttalat sig i frågan om huruvida motiveringen var hållbar. Om förstainstansrätten hade konstaterat att den motivering som givits var otillräcklig, borde beslutet ha ogiltigförklarats av denna anledning och det hade då inte varit nödvändigt att pröva den andra frågan. Om förstainstansrätten däremot hade ansett att beslutet innehöll en tillräcklig motivering, borde den därefter ha prövat frågan om åsidosättande av proportionalitetsprincipen.
18 Ett sådant förfarande överensstämmer med domstolens rättspraxis avseende motiveringsskyldigheten,(3) enligt vilken skyldigheten att motivera beslut som går någon emot bland annat har till syfte att göra det möjligt för gemenskapsdomstolarna att granska beslutets lagenlighet. Om det fastslås att ett beslut inte har en tillräcklig motivering, beror detta just på att beslutet inte innehöll tillräckliga uppgifter för att möjliggöra en prövning av huruvida det var materiellt riktigt.
19 Trots att det framgår av lydelsen av förstainstansrättens dom att förstainstansrätten har prövat både huruvida proportionalitetsprincipen har åsidosatts och huruvida det omtvistade beslutet hade en tillräcklig motivering, framgår det av domen att förstainstansrätten i punkt 53 har ogiltigförklarat det omtvistade beslutet på grund av otillräcklig motivering,(4) varför domstolen i detta överklagande endast kan uttala sig i frågan om huruvida förstainstansrättens konstaterande var uttryck för en felaktig rättstillämpning.
20 Det framgår av det omtvistade beslutet (se punkt 16 i domen) att de faktiska omständigheter som tillsättningsmyndighetens beslut grundas på är de följande:
- V har under förhör erkänt att han under de skriftliga delproven har överlämnat svarskladdar till en kollega.
- Kollegans svar på frågan om ren bokföring liknar i hög grad V:s svar.
- V hade tillgång till mallsvaret på denna fråga redan innan han gick in i skrivsalen, och han har således dragit nytta av en läcka.
21 Det råder således ingen tvekan om att det omtvistade beslutet innehåller en tillräckligt tydlig förklaring av vilka faktiska omständigheter som har lagts V till last. Det skall härvid anmärkas att beslutet avslutade ett disciplinförfarande som hade inletts år 1992 och att V regelbundet hade informerats om dess fortskridande. Beslutet gav således på denna punkt mottagaren nödvändiga upplysningar för att avgöra huruvida beslutet var välgrundat eller inte, och det gjorde det möjligt för gemenskapsdomstolarna att göra sin prövning.
22 I punkt 16 i domen angavs även att tillsättningsmyndigheten vidare i beslutet hade omnämnt vissa försvårande omständigheter som lagts V till last förutom de omständigheter som nämnts ovan, nämligen:
- V hade på detta sätt medvetet försökt fuska i ett allmänt uttagningsprov, vilket strider mot principen att sökande till tjänster vid gemenskapernas institutioner skall ha samma möjligheter i sådana allmänna uttagningsprov.
- V:s beteende gjorde att det fanns en allvarlig risk att sökande som egentligen inte hade erforderliga kvalifikationer skulle kunna lyckas i det allmänna uttagningsprovet, vilket skulle kunna leda till dels att andra sökande förfördelades, dels att institutionens intressen skadades.
- Genom att vägra att lämna någon förklaring till varifrån mallsvaren kommer har V åsidosatt sin skyldighet att samarbeta.
- Som tidigare polisinspektör vid belgiska polisen och tidigare tjänsteman vid säkerhetsavdelningen hade V haft viktiga och ansvarsfulla arbetsuppgifter och visats ett stort förtroende.
- Institutionen har rätt att förvänta sig att dess tjänstemän uppvisar en oklanderlig hederlighet, och detta gäller särskilt för en tidigare tjänsteman vid säkerhetsavdelningen.
- V har missbrukat förtroendet mellan en tjänsteman och den institution som han är anställd vid.
Tillsättningsmyndigheten fann följaktligen att "av dessa skäl samt med beaktande av samtliga omständigheter i ärendet är det nödvändigt och berättigat att vidta en strängare disciplinåtgärd mot V än den som disciplinnämnden förordat".
23 Förstainstansrätten angav i punkt 41 i domen att tillsättningsmyndigheten hade kommit fram till att V:s beteende var mer allvarligt än vad disciplinnämnden hade konstaterat, utan att, i form av en kompletterande motivering, närmare ange skälen till varför den avvikit från disciplinnämndens förslag. Förstainstansrätten fann dessutom i punkt 51 att tillsättningsmyndigheten inte hade beaktat de förmildrande omständigheter som disciplinnämnden tillskrivit V, nämligen hans sex år av prickfri tjänstgöring och hans betygsrapporter. Av dessa skäl fann förstainstansrätten i punkt 52 att "beslutet inte innehöll någon motivering som tillräckligt tydligt angav skälen till varför tillsättningsmyndigheten mot [V] hade vidtagit den betydligt strängare åtgärden avsättning från tjänsten i stället för den som disciplinnämnden - på grundval av samma faktiska omständigheter - hade föreslagit".
24 Det följer av fast rättspraxis(5) att skyldigheten att motivera beslut som går någon emot bland annat har till syfte att möjliggöra domstolarnas granskning av beslutet. Det framgår vidare av rättspraxis att om, såsom i detta fall, den åtgärd som tillsättningsmyndigheten vidtagit är strängare än den som disciplinnämnden har föreslagit, måste det i beslutet detaljerat anges skälen till att tillsättningsmyndigheten valt att frångå disciplinnämndens yttrande.(6)
25 Av vad ovan har anförts i punkt 22 framgår att tillsättningsmyndigheten i det omtvistade beslutet tydligt har angivit skälen till att den valt en strängare åtgärd än den som disciplinnämnden förordat, nämligen de försvårande omständigheter som tillsättningsmyndigheten funnit i förevarande fall. Det framgår även av förstainstansrättens dom att dessa skäl utgjorde en tillräcklig motivering för att förstainstansrätten skulle ha möjlighet att göra en rättslig prövning av huruvida beslutet var materiellt välgrundat, eftersom förstainstansrätten i domen faktiskt har gjort en sådan prövning.
26 Det synes inte framgå av nämnda rättspraxis att det i beslut om att vidta en strängare åtgärd än den som disciplinnämnden har rekommenderat skall anges vilka skäl som tillsättningsmyndigheten, vid bedömningen av lämplig åtgärd, inte har funnit anledning att beakta. Det skulle inte heller vara någon större mening med att göra så. Vad som skall anges är de skäl som tillsättningsmyndigheten anser motiverar en strängare åtgärd.
27 Det skulle förvisso kunna hävdas att tillsättningsmyndigheten i förevarande fall borde ha kunnat ange att "de av disciplinnämnden anförda omständigheterna om sex års prickfri tjänstgöring och tidigare betygsrapporter leder inte till ett annat resultat". Enligt min mening är det emellertid inte nödvändigt med ett sådant uttryckligt uttalande om de förmildrande omständigheterna, eftersom det implicit framgår av beslutet att tillsättningsmyndigheten har beaktat dessa omständigheter genom att redogöra för disciplinnämndens yttrande.
28 Jag anser följaktligen att förstainstansrättens bedömning i punkt 52 i domen, nämligen att det omtvistade beslutet inte innehöll någon motivering som tillräckligt tydligt angav skälen till varför tillsättningsmyndigheten mot V hade vidtagit den betydligt strängare åtgärden avsättning från tjänsten i stället för den som disciplinnämnden - på grundval av samma faktiska omständigheter - hade föreslagit, utgör en felaktig rättstillämpning.
29 Domstolen kom på samma sätt till samma slutsats i domen i det ovannämnda målet Daffix, även om motiveringen för valet av en strängare åtgärd än den som disciplinnämnden föreslagit i det målet var mindre precis än motiveringen i förevarande fall. Domstolen uttalade sig på följande sätt i nämnda mål:
"... Medan disciplinnämnden endast ansett att Frédéric Daffix inte hade undersökt den tredje inblandade personens identitet och inte hade försäkrat sig om personens behörighet, vilket utgjorde grovt åsidosättande av tjänstemans förpliktelser, ansåg tillsättningsmyndigheten att de bevisade anklagelserna utgjorde ett ytterst grovt åsidosättande av en tjänstemans förpliktelser gentemot sin institution, som undergräver den tilltro som måste finnas mellan en institution och dess personal ... Även om det inte sägs uttryckligen, framgår det med tillräcklig klarhet av det ifrågasatta beslutet att detta var anledningen till att tillsättningsmyndigheten hade avvikit från disciplinnämndens mening." (punkt 37).
30 Eftersom jag, som nämnts, anser att talan skall bifallas på kommissionens grund om att förstainstansrätten har gjort sig skyldig till felaktig rättstillämpning genom att anse att det omtvistade beslutet inte givits en tillräcklig motivering, skall den överklagade domen upphävas enligt artikel 54.1 i EG-stadgan för domstolen, utan att det är nödvändigt att granska de övriga grunder som har åberopats till stöd för överklagandet.
31 Eftersom förstainstansrätten, förutom frågan om huruvida motiveringen var tillräcklig, inte har uttalat sig om övriga grunder som V har åberopat vid förstainstansrätten, är målet enligt min mening inte färdigt att upptas till prövning, och det skall således återförvisas till förstainstansrätten för att denna skall pröva talan i sak på de grunder som anges i punkt 25 i den överklagade domen. Beslut om rättegångskostnader bör meddelas senare.
Förslag till avgörande
32 Mot denna bakgrund föreslår jag att domstolen skall meddela följande dom:
1) Förstainstansrättens dom av den 28 mars 1996 i mål T-40/95, V mot kommissionen, upphävs i den del förstainstansrätten har ogiltigförklarat kommissionens beslut av den 18 januari 1995 att avsätta V från tjänsten på grund av otillräcklig beslutsmotivering och i den del den har förpliktat kommissionen att ersätta rättegångskostnaderna.
2) Målet återförvisas till förstainstansrätten för att denna skall pröva talan på de andra grunder som V åberopat och som återges i punkt 25 i den överklagade domen.
3) Beslut om rättegångskostnaderna kommer att meddelas senare.
(1) - T-40/95, REGP 1996, s. II-461.
(2) - REG 1997, s. I-983.
(3) - Se bland annat dom av den 26 november 1981 i mål 195/80, Michel mot parlamentet (Rec. 1981, s. 2861), av den 21 juni 1984 i mål 69/83, Lux mot revisionsrätten (Rec. 1984, s. 2447), Daffix (se ovan fotnot 2) och dom av den 20 mars 1991 i mål T-1/90, Pérez-Mínguez Casariego mot kommissionen (Rec. 1991, s. II-143).
(4) - Se härvid den franska versionen: "annuler la décision attaquée pour insuffisance de motivation".
(5) - Se fotnot 2.
(6) - Se bland annat dom av den 29 januari 1985 i mål 228/83, F mot kommissionen (Rec. 1985, s. 275).