62004C0227(01)
GENERALINĖS ADVOKATĖS
ELEANOR SHARPSTON IŠVADA,
pateikta 2006 m. lapkričio 30 d. (
1
)
1.
Tai yra antroji išvada, pateikta nagrinėjant šį apeliacinį skundą, kai buvo atnaujinta žodinė proceso dalis, perdavus bylą nagrinėti Didžiajai kolegijai, siekiant išsiaiškinti kai kuriuos Teisingumo Teismo iškeltus klausimus.
2.
Generalinis advokatas F. G. Jacobs savo pirmąją išvadą pateikė 2005 m. spalio 27 d. Kaip jis nurodė, byla susijusi su pensijų draudimo stažo, kurį įgijo Tarybos pareigūnė M. L. Lindorfer, apskaičiavimu pagal Bendrijos pensijų sistemą, pervedus prieš tai jos pagal nacionalinę sistemą įgytas teises į pensiją. Be to, ši byla iškelia esminių vienodo požiūrio klausimų.
3.
M. L. Lindorfer visų pirma teigė, kad Bendrosios Tarybos Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 11 straipsnio 2 dalį įgyvendinimo nuostatos (toliau - įgyvendinimo nuostatos), kuriomis buvo pagrįstas apskaičiavimas, pažeidė vienodo požiūrio principą, nes:
—
naudojamos aktuarinės vertės diskriminavo a) dėl lyties, nes jos nepalankesnės moterims, ir b) dėl amžiaus, nes jos tuo nepalankesnės pareigūnams, kuo jie yra vyresnio amžiaus juos įdarbinant, ir
—
taikyti du valiutos perskaičiavimo formulės variantai diskriminavo pareigūnus, mokėjusius įmokas į „stiprios valiutos“ valstybės narės pensijų sistemą.
4.
2004 m. kovo 18 d. Sprendimu (
2
) Pirmosios instancijos teismas atmetė jos ieškinį.
5.
Dėl likusių teisinių ir procedūrinių aplinkybių darau nuorodą į generalinio advokato F. G. Jacobs išvados 5-36 punktus.
6.
Be to, būtų galima pažymėti, kad 2004 m. balandžio 29 d., po to, kai Pirmosios instancijos teismas priėmė sprendimą, tačiau prieš pateikiant apeliacinį skundą, Taryba panaikino ginčijamas įgyvendinimo nuostatas ir priėmė naujas. Be kitų pakeitimų, buvo nustatytos naujos aktuarinės vertės, kurios buvo vienodos vyrams ir moterims. Tačiau jos ir toliau skyrėsi pagal amžių. Nė viena apeliacinio proceso šalis savo pradiniuose procesiniuose dokumentuose neatkreipė Teisingumo Teismo dėmesio į tuos pakeitimus.
7.
Atlikęs išsamų nagrinėjimą, generalinis advokatas F. G. Jacobs padarė išvadą, kad turėtų būti panaikinta ta apskųsto sprendimo dalis, kurioje pripažįstama, kad nebuvo draudžiamos diskriminacijos dėl lyties. Todėl jis pasiūlė Teisingumo Teismui pripažinti įgyvendinimo nuostatų 10 straipsnio 3 dalį negaliojančia tiek, kiek joje numatytos aktuarinės vertės, kurios skyrėsi pagal amžių. Jis manė, kad kitus apeliacinio skundo pagrindus reikia atmesti.
8.
Taigi jis pripažino, kad įgyvendinimo nuostatos neteisėtai diskriminavo dėl lyties, tačiau ne dėl amžiaus.
9.
Jis pripažino, kad dėl apskaičiavimo mechanizmo pareigūnams iš tiesų buvo taikomas nevienodas požiūris dėl amžiaus. Jis taip pat manė, kad M. L. Lindorfer atskleidė tam tikrų Pirmosios instancijos teismo motyvavimo trūkumų, susijusių su tokio nevienodo požiūrio pateisinimu. Tačiau, jo nuomone, ji pakankamai neįrodė, kad nevienodo požiūrio, grindžiamo skirtingu amžiumi priimant į tarnybą, negalima pateisinti tuo, kad pervestos sumos laikomos Bendrijos biudžete skirtingus laikotarpius. Be to, jis pažymėjo, kad Bendrijos teisėje diskriminacijos dėl amžiaus draudimas yra ne toks absoliutus ir yra naujesnis nei draudimas diskriminuoti dėl lyties. Visų pirma konkrečiausios diskriminacijos dėl amžiaus draudimo išraiškos, įskaitant ypač svarbų ir aiškų draudimą Pareigūnų tarnybos nuostatuose, atsirado vėliau, nei buvo priimtas M. L. Lindorfer ginčijamas sprendimas (
3
).
10.
Po to 2005 m. lapkričio 22 d. Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) priėmė sprendimą Mangold (
4
). Jis nurodė, kad, be kitų, „vienintelis Direktyvos 2000/78 (
5
) tikslas -„nustatyti kovos su diskriminacija dėl religijos ar įsitikinimų, negalios, amžiaus ar seksualinės orientacijos bendrus pagrindus“, o pats tokių diskriminacijos formų uždraudimas <...> išvedamas iš įvairių tarptautinės teisės dokumentų ir bendrų valstybių narių konstitucinių tradicijų. Nediskriminavimo dėl amžiaus principą reikia suprasti kaip bendrąjį Bendrijos teisės principą“ (
6
).
11.
2005 m. gruodžio 1 d. Teisingumo Teismo pirmoji kolegija, kuriai buvo paskirta nagrinėti šį apeliacinį skundą, nusprendė perduoti bylą Teisingumo Teismui, kad ji būtų paskirta Didžiajai kolegijai.
12.
2006 m. balandžio 26 d. Didžioji kolegija atnaujino žodinę proceso dalį, paskyrė posėdžio datą ir paprašė M. L. Lindorfer, Tarybos ir Komisijos pateikti savo pastabas tokiais klausimais (
7
):
a)
dėl bendrojo vienodo požiūrio principo taikymo tokiam atvejui, kaip antai nagrinėjamas šioje byloje, visų pirma dėl to, kiek pareigūno, pradėjusio tarnybą Bendrijos institucijose, prieš tai tam tikrą laikotarpį mokėjusio įmokas į nacionalinę pensijų sistemą, situacija yra panaši į pareigūno, pradėjusio tarnybą jaunesnio amžiaus, situaciją;
b)
dėl diskriminacijos dėl lyties draudimo taikymo srities, apskaičiuojant aktuarines vertes, kai į Bendrijos pensijų sistemą pervedamos pagal nacionalinę pensijų sistemą įgytos teisės;
c)
dėl diskriminacijos dėl amžiaus draudimo taikymo srities tokiomis pačiomis aplinkybėmis, atsižvelgiant į sprendimą Mangold) ir
d)
dėl to, kiek „kapitalizacijos principas“ (
8
) gali pateisinti nevienodą požiūrį dėl lyties ar amžiaus, pervedant pagal nacionalinę pensijų sistemą įgytas teises į Bendrijos pensijų sistemą, kuriai iš esmės būdingas solidarumo principas.
13.
Šalys pateikė rašytines pastabas šiais klausimais ir 2006 m. birželio 28 d. posėdyje pateikė žodines pastabas.
Vertinimas
Pirminės pastabos
14.
Generalinis advokatas F. G. Jacobs išnagrinėjo ne tik diskriminaciją dėl lyties ir amžiaus, bet ir tokias diskriminacijos rūšis, kurios, M. L. Lindorfer teigimu, atsiranda dėl dviejų valiutų perskaičiavimo formulės variantų naudojimo (
9
).
15.
Teisingumo Teismas neprašė pateikti papildomų pastabų dėl pastarųjų aspektų ir tokių pastabų taip pat nepateikė šalys. Todėl toliau tęsiu laikydamasi principo, kad šiais klausimais nereikia atlikti papildomos analizės.
16.
Be to, generalinis advokatas F. G. Jacobs jau išnagrinėjo kelis klausimų, dėl kurių Teisingumo Teismas prašė pateikti pastabų, aspektus. Kadangi šiais aspektais sutinku su generaliniu advokatu F. G. Jacobs, man, manau, pakanka paprasčiausiai remtis jo argumentavimu, nebent būtų konkreti priežastis jį pakartoti.
17.
Be to, per posėdį buvo aptarti tam tikri bendrojo pobūdžio politiniai klausimai, susiję su teisių į pensiją pervedimu. Pavyzdžiui, buvo teigiama, kad pervedimo sąlygos neturėtų atgrasyti nuo Bendrijos institucijoms reikalingų aukštos kvalifikacijos ir ilgametės patirties turinčių pareigūnų priėmimo į tarnybą (
10
). Iš karto pripažįstu tokių klausimų svarbą, tačiau manau, kad juos turėtų svarstyti teisės aktų leidėjas, o ne Teisingumo Teismas. Neatrodo, kad jie būtų teisiškai reikšmingi nustatant, ar skundžiamame sprendime yra teisės klaidų, dėl kurių jį reikėtų panaikinti.
18.
Galiausiai primenu, kad M. L. Lindorfer niekada neginčijo bazinių Pareigūnų tarnybos nuostatų taisyklių dėl pensijų (77 ir paskesnių straipsnių), o savo apeliaciniame skunde ji neteigia, kad Pirmosios instancijos teismas suklydo, atmesdamas jos ieškinio pagrindą dėl Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 11 straipsnio 2 dalies neteisėtumo. Apeliaciniame skunde ji remiasi tik tam tikromis teisės klaidomis, susijusiomis su tuo, kad Pirmosios instancijos teismas atmetė jos ieškinio pagrindą, pagal kurį dėl įgyvendinimo nuostatų 10 straipsnio 3 dalies atsiranda neteisėta diskriminacija. Todėl iš esmės Teisingumo Teismas, nagrinėdamas apeliacinį skundą, turi išnagrinėti tik tuos argumentus, nebent iškiltų viešosios tvarkos klausimas, kurį Teisingumo Teismas privalo išnagrinėti savo iniciatyva.
19.
Atsižvelgdama į šias pastabas, dabar nagrinėsiu keturis aspektus, dėl kurių Teisingumo Teismas paprašė pateikti papildomų patikslinimų.
Bendrojo vienodo požiūrio principo taikymas
20.
Komisija pareiškė nesanti tikra dėl šiuo aspektu Teisingumo Teismo iškelto klausimo taikymo srities, o iš pateiktų pastabų matyti, kad gali būti skirtingi aiškinimai. Mano manymu, šis klausimas susijęs su bendruoju vienodo požiūrio principo taikymu dviejų Bendrijų institucijose dirbančių pareigūnų situacijoms: vienas mokėjo į Bendrijos pensijų sistemą vien įmokas, išskaičiuojamas iš Bendrijos darbo užmokesčio, o kitas pareigūnas taip pat pervedė pagal nacionalinę sistemą įgytas teises į pensiją. Kaip vienodo požiūrio principas taikomas tokiu atveju?
21.
Bendras vienodo požiūrio principas arba diskriminacijos draudimas nuosekliai apibrėžiamas kaip reikalaujantis, kad panašios situacijos neturi būti vertinamos skirtingai, o skirtingos situacijos - vienodai, jei toks vertinimas negali būti objektyviai pagrįstas (
11
).
22.
Tokia apibrėžtis reikalauja atlikti iš dviejų etapų susidedančią analizę. Pirma, ar situacijos yra panašios ir todėl jas reikia vertinti vienodai, o gal jos skiriasi ir todėl jas reikia vertinti skirtingai? Antra, jei dvi situacijos nėra vertinamos taip, kaip nurodyta atsakyme į pirmąjį klausimą, ar toks skirtumas objektyviai pateisinamas?
23.
Vis dėlto praktiškai atsiranda tam tikras nesuderinamumas analizuojant ypatybes, kurios skiria konkrečias situacijas ir analizuojant objektyvų skirtingo situacijų, kurios kitu atveju būtų laikomos panašiomis, vertinimo (arba vienodo situacijų, kurios kitu atveju būtų laikomos skirtingomis, vertinimo) pateisinimą.
24.
Aišku, situacijos niekada nebūna identiškos visais atžvilgiais, o panašumo, skirtumo ar pateisinimo vertinimas turi būti susijęs su ypatybėmis, kurios yra svarbios nustatant atitinkamo požiūrio pobūdį ar sąlygas. Neteisėta diskriminacija atsiranda tuomet, kai svarbūs kriterijai pakeičiami nereikšmingais. Todėl pasirenkant konkretų požiūrį visada pirmiausia reikia išsiaiškinti, kokie kriterijai yra svarbūs ir kokie nesvarbūs.
25.
Įsivaizduokime (
12
) du Bendrijos pareigūnus A ir B, abu tos pačios lyties, abiem yra (pavyzdžiui) po 40 metų ir abu priskirti tam pačiam lygiui ir tai pačiai pakopai. Tačiau A ką tik pradėjo tarnybą Bendrijose po 15 metų darbo valstybėje narėje, kurioje jis mokėjo įmokas į nacionalinę pensijų sistemą. B tokį patį laikotarpį dirbo Bendrijos institucijose. A įgytos teisės į pensiją pervedamos į Bendrijos pensijų sistemą. Iš B kaip Bendrijos pareigūno darbo užmokesčio 15 metų buvo išskaičiuojamos pensijų įmokos, ir jo arba jos dėl tokios tarnybos įgytos teisės į pensiją jau yra Bendrijos sistemoje. Taip pat padarykime prielaidą, kad abu pareigūnai išeis į pensiją būdami to paties lygio ir pakopos, abu 60 metų, kad jų karjeros raida buvo tokia pat ir kad per praėjusius 20 metų iš jų darbo užmokesčio buvo išskaičiuojamos tokios pat sumos.
26.
Kiek tokios dvi situacijos yra panašios? Kiek ir kokiu atžvilgiu A ir B įmokų, susijusių su pirmaisiais 15 metų, skirtumai nulemia ar pateisina nevienodą požiūrį?
27.
Siekiant atsakyti į tuos klausimus, būtina išnagrinėti atitinkamų įmokų pobūdį ir jų santykį su Bendrijos institucijų pensijomis, kurias gaus A ir B.
28.
Pareigūnų tarnybos nuostatų reglamentuojama pensijų sistema iš esmės susijusi su Bendrijų ir galiausiai valstybių narių įsipareigojimu (
13
) mokėti į pensiją išėjusiems pareigūnams procentinę dalį nuo paskutinio jų darbo užmokesčio, taip pripažįstant jų tarnybą Bendrijoms. Ta dalis nustatoma vien pagal tarnybos trukmę. Paprastai pensija gali būti laikoma pripažinimu ir atsilyginimu, viena vertus, už pareigūno karjerą dirbant Bendrijoms (kuriuos atspindi paskutinis pareigūno darbo užmokestis) ir, kita vertus, už jo įsipareigojimo Bendrijoms trukmę (tai atspindi tarnybos trukmė). Vis dėlto tuo pačiu metu pareigūnas kaip finansinį įnašą moka įmokas, išskaičiuojamas iš darbo užmokesčio. Tos išskaitos vertinamos kaip pensijų sistemos išlaidų dalies padengimas (
14
). Tačiau kiekvieno pareigūno paskutinio darbo užmokesčio dalis, kuri bus mokama kaip pensija, priklauso nuo laikotarpio, per kurį tokios įmokos išskaičiuojamos, o ne nuo jų sumos.
29.
Galimybė perversti į Bendrijos sistemą anksčiau kitoje sistemoje įgytas teises į pensiją į tą sistemą nepatenka. Toks pervedimas yra pasirenkamas, neprivalomas (
15
). Pasinaudojus tokia galimybe, (būsima, galima) vienos ar daugiau nacionalinių pensijų institucijų atsakomybė asmens atžvilgiu perduodama naujam šio pareigūno darbdaviui, Europos Bendrijoms, ir tas darbdavys prisiima šią atsakomybę. Toks atsakomybės perdavimas materializuojasi pervedus į Bendrijos biudžetą kapitalą, kuris vėlgi laikomas daliniu pensijų sistemos išlaidų padengimu. Nagrinėjama kapitalo suma apskaičiuojama nacionalinėse sistemose. To apskaičiavimo nereglamentuoja nei Pareigūnų tarnybos nuostatai, nei jų įgyvendinimo nuostatos ir jo nekontroliuoja Bendrijos institucijos. Tačiau remiantis Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 11 straipsnio 2 dalimi būtent ta suma turi būti perskaičiuojama į papildomo pensijų draudimo stažo laikotarpį, atsižvelgiant į pareigūno lygį paskiriant jį į nuolatinę tarnybą.
30.
Taigi mūsų dviejų pareigūnų A ir B galutinės pensijos apskaičiavimo pagrindas abiem atvejais bus paskutinis jų darbo užmokestis. Jie abu gaus 40% to darbo užmokesčio už savo 20 metų trukusią tarnybą Bendrijos institucijose, kai jiems buvo 40-60 metų. Atsižvelgiant į tai, kad šiuo atžvilgiu jų situacija yra vienoda ir jie vertinami vienodai, nekyla jokio diskriminacijos klausimo.
31.
Tačiau teisių į pensiją, įgytų dėl minėtų dviejų pareigūnų veiklos, kai jiems buvo 25-40 metų, požiūriu šie du pareigūnai vertinami skirtingai. B pareigūnas gaus papildomus 30% paskutinio darbo užmokesčio už savo pirmus 15 tarnybos Bendrijoms metų, nepaisant to, kokia suma buvo išskaičiuota iš jo darbo užmokesčio per tą laikotarpį. A pareigūnas savo ruožtu gaus (tikriausiai) kitokią procentinę dalį, pagrįstą į Bendrijos sistemą pervesta kapitalo suma, kuri atitinka jo kitoje sistemoje per tokį patį laikotarpį įgytas teises į pensiją ir atspindi tuo tikslu sumokėtų įmokų sumą.
32.
Kokios jų abiejų situacijų ypatybės šiuo atžvilgiu yra svarbios apskaičiuojant nagrinėjamą procentinę dalį? Ar tos ypatybės panašios?
33.
Remiantis Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 11 straipsnio 2 dalimi, vieninteliai reikšmingi kriterijai A pareigūno atveju yra pervesta suma ir pareigūno lygis paskiriant jį į nuolatinę tarnybą. B pareigūno atveju vienintelis reikšmingas kriterijus pagal minėtų Pareigūnų tarnybos nuostatų 77 straipsnį yra tarnybos trukmė Bendrijose. Iš esmės pinigų suma ir laikotarpis nėra panašūs veiksniai ir nereikalauja ir net neleidžia taikyti vienodo požiūrio. Be to, norint surasti kitų, panašesnių kriterijų, kuriais būtų galima pagrįsti tokią lygybę, neišvengiamai reikėtų netaikyti bent viename iš minėtų dviejų Pareigūnų tarnybos nuostatų straipsnių nustatytų kriterijų, o nė vienas iš jų neginčijamas šiame apeliaciniame skunde.
34.
Bet kuriuo atveju vieninteliai du aspektai, kuriuos galbūt būtų galima palyginti ir kuriuos nurodė M. L. Lindorfer, t. y. įmokų mokėjimo laikotarpis ir į Bendrijos biudžetą įmokėta suma, mano nuomone, nėra panašūs.
35.
15 metų laikotarpio, per kurį A pareigūnas mokėjo įmokas į nacionalinę sistemą, Bendrijos pensijos tikslais negalima lyginti su pirmaisiais 15 metų, per kuriuos B pareigūnas mokėjo įmokas į Bendrijos sistemą. B pareigūno per tą laikotarpį įgytos teisės į pensiją iš dalies atspindi įmokas, sumokėtas išskaičiuojant jas iš darbo užmokesčio (nors nenurodant jų realios sumos), tačiau iš esmės jos atspindi to pareigūno tarnybą Bendrijoms. A pareigūno atveju tarnybos Bendrijoms nėra, o tarnyba, kurią A pareigūnas neabejotinai atliko vienam ar daugiau nacionalinių darbdavių, nėra ir negali būti pervedama į Bendrijas.
36.
Dėl analogiškų motyvų atitinkamos įmokos nepalyginamos. Bendrijos kaip atlygį už A pareigūno papildomas teises į pensiją gauna tik pervedamą sumą, atspindinčią nacionalines teises į pensiją. Kaip atlygį už B pareigūno teises į pensiją už pirmuosius 15 tarnybos metų Bendrijos gauna ne tik įmokas, išskaičiuojamas iš B pareigūno darbo užmokesčio (ir tai yra sutaupytos biudžeto lėšos), bet ir, o tai yra dar svarbiau, 15 metų B pareigūno tarnybos. Todėl tos dvi pinigų sumos nėra panašūs veiksniai.
37.
Todėl manau, kad vienodo požiūrio principo taikymo požiūriu pareigūno, kuris, skiriamas į tarnybą Bendrijose, perveda į Bendrijos pensijų sistemą kapitalą, atspindintį jo pagal nacionalinę sistemą įgytas teises, situacija nėra panaši į pareigūno, paskirto į tarnybą jaunesnio amžiaus ir prisidėjusio prie Bendrijos sistemos tiek savo tarnyba Bendrijoms, tiek išskaito mis iš jo darbo užmokesčio, situaciją.
Diskriminacija dėl lyties
38.
Generalinis advokatas F. G. Jacobs diskriminacijos dėl lyties klausimą nagrinėjo savo išvados 41-70 punktuose. Jo motyvavimas, kaip suprantu, iš esmės buvo toks:
—
pagrindinis vienodo požiūrio į vyrus ir moteris principas, klostantis bylos aplinkybėms konkrečiai išreikštas Pareigūnų tarnybos nuostatų 1a straipsnio 1 dalyje, draudžia bet kokį Bendrijos pareigūnų vertinimą, kuris diskriminuoja dėl lyties,
—
nuo to pagrindinio principo galima nukrypti tik pagal teisės aktuose aiškiai nustatytas išimtis (
16
); visos tokios išimtys turi būti aiškinamos griežtai; tačiau jokių išimčių netaikoma teisių į pensiją pervedimo į Bendrijos pensijų sistemą vertinimui,
—
objektyvus diskriminacijos dėl lyties pateisinimas iš esmės galimas tik netiesioginės diskriminacijos atveju; tačiau šioje byloje nagrinėjama diskriminacija tiesiogiai grindžiama vien lytimi,
—
net jei būtų galimas pateisinimas, Pirmosios instancijos teismo pripažintas argumentas, kad užtikrinant tinkamą Bendrijos pensijų sistemos finansinį valdymą privaloma atsižvelgti į skirtingą vidutinę vyrų ir moterų gyvenimo trukmę, negali pateisinti nevienodo požiūrio, taikomo vien teisių į pensiją pervedimui; tinkamą valdymą galima užtikrinti taikant bendrą vidurkį abiem lytims, kaip yra teisių į pensiją, įgyjamų pagal pačią Bendrijos sistemą, atveju.
39.
Iš esmės sutinku su tokia analize ir nematau priežasties jos plėtoti ar tikslinti. Todėl apsiribosiu tik kai kuriomis pastabomis, susijusiomis su pastabomis ir argumentais, pateiktais vykstant šiam procesui.
40.
Pirma, Komisija ir Taryba nesutinka su tuo, kad generalinis advokatas F. G. Jacobs teisingai remiasi EB 141 straipsniu. Jų nuomone, ta nuostata netaikytina šiame apeliaciniame skunde nagrinėjamai situacijai. EB 141 straipsnis susijęs su vienodo užmokesčio už vienodą darbą principu. Teisingumo Teismas pensiją vertino kaip atidėtą užmokestį, kuris mokamas dėl jo gavėjo darbo santykių su buvusiu darbdaviu. Tačiau didesnė pensija, į kurią M. L. Lindorfer turės teisę pervedus jos teises į pensiją į Bendrijos sistemą, bus mokama ne šiuo pagrindu. Todėl ji negali būti laikoma atidėtu užmokesčiu. M. L. Lindorfer savo ruožtu tvirtina, kad EB 141 straipsnis yra svarbus ir taikomas teisių į pensiją pervedimui į Bendrijos pensijų sistemą.
41.
Dėl ryšio tarp M. L. Lindorfer darbo Austrijoje ir didesnės Bendrijos pensijos, į kurią ji turės teisę išėjusi į pensiją, būčiau linkusi pritarti institucijų nuomonei. Iš esmės jos teisės į pensiją Austrijoje gali būti laikomos atidėtu užmokesčiu, kol jos perskaičiuojamos į kapitalo sumą ir pervedamos į Bendrijos biudžetą. Nuo tada Austrijoje nebelieka jokio atidėto užmokesčio ir pervesta suma neturi ryšio su jokiu užmokesčiu, kurį M. L. Lindorfer turi teisę gauti iš Bendrijų.
42.
Tačiau man atrodo, kad generalinis advokatas F. G. Jacobs, tam, kad padarytų savo išvadą, konkrečiai nesirėmė ir neprivalėjo remtis EB 141 straipsniu ir pensijų, kaip atidėto užmokesčio, pobūdžiu. Savo išvados 41-44 punktuose jis visų pirma pažymėjo tai, kad M. L. Lindorfer rėmėsi tuo straipsniu ir dėl kokių priežasčių ji tai darė. Tuomet jis nurodė bendrąjį vienodo požiūrio principą, o viena iš šio principo išraiškų yra EB 141 straipsnis, ir jo taikymą Bendrijos tarnautojų teisės aktams apskritai bei teisių į pensiją pervedimui konkrečiai. Galiausiai jis pabrėžė aiškų Pareigūnų tarnybos nuostatų la straipsnio 1 dalyje įtvirtintą vienodo požiūrio, neatsižvelgiant į lytį, reikalavimą. Po to jis grindė savo analizę bendruoju principu, taikomu konkrečiomis bylos aplinkybėmis, ir jo išvados 61 punkte buvo padaryta vienintelė, netiesioginė, nuoroda į pensijas, kaip atidėtą užmokestį.
43.
Savo ruožtu manau, kad bendrasis principas ir Pareigūnų tarnybos nuostatų la straipsnio 1 dalis pateikia daugiau nei pakankamą generalinio advokato F. G. Jacobs padarytos išvados pateisinimą. Papildomo pensijų draudimo stažo apskaičiavimą remiantis į Bendrijos pensijų sistemą pervesta kapitalo suma visais aspektais reglamentuoja Pareigūnų tarnybos nuostatai. Klostantis bylos aplinkybėms Pareigūnų tarnybos nuostatuose buvo aiškiai reikalaujama vienodo požiūrio, neatsižvelgiant į lytį. M. L. Lindorfer EB 141 straipsnio akcentavimas man atrodo nereikalingas ir nereikšmingas.
44.
Antra, Komisija abejoja, ar pagrįstai generalinis advokatas F. G. Jacobs, atlikdamas savo analizę, apsiribojo konkrečia Pareigūnų tarnybos nuostatų ir Bendrijos pensijų sistemos situacija. Jei tokiomis aplinkybėmis nebūtų galima naudoti aktuarinių verčių, kurios skiriasi atsižvelgiant į lytį, Komisija mano, kad to nebūtų galima daryti ir kitomis aplinkybėmis, pavyzdžiui, gyvybės draudimo atveju.
45.
Nemanau, kad šios abejonės turi reikšmės sprendimui, kuris bus priimtas dėl šio apeliacinio skundo.
46.
Nė vienas asmuo neteigia, kad Bendrijos teisės aktų leidėjas niekada negali apibrėžti pateisinamų nuo vienodo požiūrio reikalavimo leidžiančių nukrypti nuostatų, leidžiančių naudoti diferencijuotas aktuarines lenteles. Pavyzdžiui, jis tai padarė apibrėžtų išmokų profesinių pensijų sistemų atžvilgiu (
17
). Tikriausiai jis tai gali padaryti ir kitose atitinkamose srityse, pavyzdžiui, gyvybės draudimo (
18
). Šioje byloje nekyla tokios leidžiančios nukrypti teisės akto nuostatos ginčijimo klausimas (
19
). Pareigūnų tarnybos nuostatuose nėra tokios leidžiančios nukrypti nuostatos. Todėl bendrasis reikalavimas, konkrečiai įtvirtintas Pareigūnų tarnybos nuostatų la straipsnio 1 dalyje, lieka aiškiai ir tiesiogiai taikytinas tokioms įgyvendinimo nuostatoms, kokios nagrinėjamos šioje byloje.
47.
Trečia, atrodo, kad generalinio advokato F. G. Jacobs nuomonę patvirtina abiem lytims taikomų aktuarinių lentelių nustatymas 2004 m., taip lyties kriterijaus požiūriu suvienodinant teisių į pensiją pervedimo vertinimą ir teisių, įgytų pagal Bendrijos sistemą, vertinimą.
48.
Jei iki 2004 m. skirtinga vyrų ir moterų gyvenimo trukmė galėjo būti laikoma objektyviu veiksniu, pateisinančiu prielaidos vienodo požiūrio naudai netaikymą, mažai tikėtina, kad tai būtų pasikeitę 2004 m., nebent būtų supanašėjusi vidutinė vyrų ir moterų gyvenimo trukmė. Tačiau nė viena šalis netvirtina, kad taip yra.
49.
Manęs taip pat neįtikina Tarybos ir Komisijos argumentas, kad nors abiem lytims taikomos vertės buvo nustatytos siekiant paskatinti didesnę abiejų lyčių pareigūnų lygybę, toks įstatymų leidėjo pasirinkimas buvo labiau susijęs su moraliniu, o ne teisinių įpareigojimu ir nereiškia, kad ankstesnės lentelės, kuriose buvo daromas skirtumas atsižvelgiant į lytį, buvo diskriminuojančios.
50.
Kadangi pareigūnai „turi teisę į vienodą požiūrį <...> tiesiogiai ar netiesiogiai neatsižvelgiant į <...> lytį“ (
20
), bet koks nevienodas požiūris yra neteisėtas. Mano nuomone, tai, kad gali būti naudojamos vienodos vertės, užtikrinančios visiškai vienodą požiūrį, galutinai įrodo, kad ankstesnėmis taisyklėmis iš tiesų nepaisyta minėtos teisės.
Diskriminacija dėl amžiaus, atsižvelgiant į sprendimą Mangold
51.
Generalinio advokato F. G. Jacobs atliktoje diskriminacijos dėl amžiaus klausimo analizėje galima išskirti tris pagrindinius aspektus (
21
). Iš esmės jis manė, kad:
—
tam tikri veiksniai, kuriuos Pirmosios instancijos teismas pripažino pateisinančiais skirtingą teisių į pensiją pervedimo vertinimą pagal atitinkamo pareigūno amžių, nebuvo svarbūs tokiam vertinimui; kiti veiksniai negalėtų pateisinti nevienodo požiūrio, taikomo vien teisių pervedimui, jei nėra skirtumo teisių į pensiją, įgytų pagal pačią Bendrijos sistemą, atžvilgiu,
—
tačiau nebuvo pakankamai įrodyta, kad nevienodo požiūrio negalėtų pateisinti ta aplinkybė, jog į Bendrijos biudžetą pervesta kapitalo suma galėtų būti laikoma pasiliekančia biudžete iki pareigūno išėjimo į pensiją, taigi ir skirtingą laikotarpį, atsižvelgiant į kiekvieno pareigūno amžių pervedimo dieną,
—
be to, diskriminacijos dėl amžiaus draudimas dėl savo pobūdžio ir istorinių aplinkybių turėtų būti aiškinamas ir taikomas ne taip griežtai, kaip diskriminacijos dėl lyties draudimas.
52.
Taip suformulavęs klausimą, Teisingumo Teismas iš esmės paskatino diskusijas dėl paskutiniojo iš minėtų trijų aspektų. Sprendime Mangold jis nurodė, kad „nediskriminavimo dėl amžiaus principą reikia suprasti kaip bendrąjį Bendrijos teisės principą“, kylantį iš bendrų konstitucinių tradicijų ir tarptautinių dokumentų. Tai gali leisti manyti, kad tas principas yra daug senesnis ir daug labiau nusistovėjęs, nei manė generalinis advokatas F. G. Jacobs. Jei taip, galbūt jį reikėtų aiškinti ir taikyti taip pat griežtai, kaip ir draudimą diskriminuoti dėl lyties.
53.
Tačiau nesu įsitikinusi, kad sprendimas Mangold turi kokios nors reikšmingos įtakos šios bylos analizei.
54.
Savo išvadoje toje byloje generalinis advokatas A. Tizzano nagrinėjo nacionalinio teismo iškeltus klausimus, susijusius su Direktyvos 2000/78 išaiškinimu, ir priminė, kad „dar iki Direktyvos 2000/78 ir konkrečių jos nuostatų priėmimo Teisingumo Teismas yra pripažinęs bendrą lygybės principą, įpareigojantį valstybes nares „įgyvendinti Bendrijos teisės aktus“, todėl gali juo remtis, vertindamas nacionalinės teisės aktus, „patenkančius į Bendrijos teisės taikymo apimtį“ (
22
). Jis pažymėjo, kad to bendrojo lygybės principo (
23
) reikalavimai ir konkretus direktyvos reikalavimas „yra iš esmės analogiški“, ir todėl siūlė geriau „remtis lygybės principu, kurį, nors ir netiesiogiai, nurodė ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, nes jis yra bendrasis Bendrijos teisės principas, nustatantis tikslią ir besąlygišką pareigą bei darantis poveikį visiems asmenims, todėl, skirtingai nei šios direktyvos atveju, W. Mangold juo gali tiesiogiai remtis prieš R. Helm ir jį pagrindinėje byloje gali tiesiogiai taikyti (prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas)“ (
24
).
55.
Sprendime Teisingumo Teismas pabrėžė, kad pats Direktyvos 2000/78 1 straipsnyje nurodytų diskriminacijos formų uždraudimas išvedamas iš įvairių tarptautinės teisės dokumentų ir bendrų valstybių narių konstitucinių tradicijų (
25
). Ta nuoroda tikrai turi reikšti nuorodą į bendrąjį lygybės principą. Konkretus diskriminacijos dėl amžiaus draudimas tiek nacionalinėse, tiek tarptautinėse sistemose yra pernelyg naujas ir nevienodas, kad atitiktų tokį apibūdinimą (
26
). Tačiau teisė į lygybę prieš įstatymą, kurią galima laikyti svarbiausiu to draudimo šaltiniu, yra pagrindinė teisė valstybių nariu teisinėse sistemose (
27
).
56.
Todėl būtų pagrįsta sprendimo 74 punktą ir Direktyvos 2000/78 preambulę suprasti taip, kad diskriminacijos dėl amžiaus draudimas, kaip ir kiti diskriminacijos dėl konkrečių motyvų draudimai, „yra specifinė bendrojo lygybės principo <...> išraiška (ir) vienas iš Bendrijos pagrindų“ (
28
).
57.
Tiesa yra ta, kad sprendimo 74-78 punktuose pakaitomis nurodomi ir bendrasis vienodo požiūrio principas, ir nediskriminavimo dėl amžiaus principas. Doktrinoje nesutariama dėl to, kiek 75 punktą galima suprasti kaip nustatantį iki tol nepripažintą pagrindinį Bendrijos teisės principą („nediskriminavimo dėl amžiaus“) (
29
). Vis dėlto šis klausimas ir jo pasekmės gali būti plačiau išnagrinėti byloje Palacios de la Villa (
30
), kurioje valstybės narės turėjo galimybę pateikti pastabas.
58.
Šiomis aplinkybėmis manau, kad sprendimą Mangold reikėtų aiškinti ne taip, kad Bendrijos teisėje jau anksčiau buvo konkretus nediskriminavimo dėl amžiaus principas, o taip, kad diskriminaciją tokiu pagrindu visada draudė bendrasis lygybės principas ir kad Direktyva 2000/78 nustatyta speciali ir išsami kovos su tokia diskriminacija (ir kai kuriomis kitomis diskriminacijos rūšimis) sistema. Tokį aiškinimą patvirtina sprendimo 76 punkte esantis teiginys, kad „bendrojo vienodo požiūrio principo, konkrečiai kalbant, amžiaus atžvilgiu laikymasis negali priklausyti nuo valstybėms narėms suteikto Direktyvos, skirtos nustatyti kovos su diskriminacija dėl amžiaus bendrus pagrindus, perkėlimo termino pabaigos.
59.
Bet kuriuo atveju konkrečių rūšių diskriminacijos draudimams taip pat aiškiai taikoma bendra taisyklė, kad panašios situacijos neturi būti vertinamos skirtingai, o skirtingos situacijos - vienodai, nebent toks vertinimas yra objektyviai pateisinamas.
60.
Kaip keistųsi analizė, jei byla būtų nagrinėjama atsižvelgiant į konkretų diskriminacijos dėl amžiaus draudimą, o ne į bendrąjį lygybės principą?
61.
Vienas iš skirtumų yra tas, kad apskritai visų pirma būtina nustatyti, kokios ypatybės, bendros ar ne, turi reikšmės pasirenkant nagrinėjamą vertinimą, nes konkreti taisyklė iš karto rodo, kad tam tikra ypatybė (šiuo atveju - amžius) iš esmės laikoma neturinčia reikšmės.
62.
Kitas skirtumas yra tas, kad visi konkretūs draudimai Bendrijos teisėje įvairiais laipsniais patikslinami ir reglamentuojami Sutarties ir (arba) antrinės teisės nuostatų taip, kad galima būtų nustatyti taisykles, pavyzdžiui, dėl konkrečių elgesio būdų (pavyzdžiui, pozityvaus elgesio), kuriems draudimas netaikomas, dėl galimų pateisinimo pagrindų ir įrodinėjimo pareigos, jei remiamasi pateisinimu. Jei taikomas tik bendrasis principas, aišku, galima pasinaudoti objektyviu pateisinimu, tačiau nėra specialių jį reglamentuojančių taisyklių, išskyrus gaires, kurias galima išvesti iš Teisingumo Teismo praktikos.
63.
Kokias išvadas galima padaryti iš tokių svarstymų, vertinant tai, kaip Pirmosios instancijos teismas išnagrinėjo M. L. Lindorfer argumentus, susijusius su diskriminacija dėl amžiaus?
64.
Pirma, kadangi Pirmosios instancijos teismas išnagrinėjo kai kuriuos dėl aktuarinių verčių naudojimo atsirandančio nevienodo požiūrio pateisinimus, jis neabejotinai turėjo netiesiogiai pripažinti, kad pateisinimas buvo būtinas, taigi ir kad amžiaus kriterijus nebuvo neatsiejamai susijęs apskaičiuojant M. L. Lindorfer papildomą pensijų draudimo stažą. Tas požiūris buvo teisingas, nepaisant to, ar būtų taikomas konkretus diskriminacijos dėl amžiaus draudimas, ar bendrasis nediskriminavimo principas. Todėl šiuo atžvilgiu nesvarbu, ar sprendimą Mangold vertintume kaip bendrojo lygybės principo taikymą, ar kaip nustatantį konkretų bet kokios diskriminacijos dėl amžiaus draudimą.
65.
Antra, gana aišku, kad tuo metu, kai buvo priimtas M. L. Lindorfer byloje ginčijamas sprendimas (
31
), nebuvo jokių galiojančių Bendrijos nuostatų (nei Pareigūnų tarnybos nuostatuose, nei kokioje nors kitoje srityje), kurios reglamentuotų konkretų diskriminacijos dėl amžiaus draudimą. EB 13 straipsnis nėra tiesiogiai veikiantis, o tik įgalioja Tarybą imtis veiksmų kovai su tokia diskriminacija, ir tokių veiksmų buvo imtasi tik praėjus maždaug trims savaitėms po ginčijamo sprendimo, kai buvo priimta Direktyva 2000/78. Konkretus draudimas į Pareigūnų tarnybos nuostatus buvo įtrauktas tik 2004 metais.
66.
Todėl Pirmosios instancijos teismas, kalbant apie jo atliktą nevienodo požiūrio, atsirandančio taikant aktuarines vertes, kurios skiriasi pagal amžių, pateisinimo vertinimą M. L. Lindorfer atveju, neprivalėjo nagrinėti jokių konkrečių kriterijų, kokie išvardyti Direktyvos 2000/78 6 straipsnyje ar apibrėžti šiuo metu galiojančių Pareigūnų tarnybos nuostatų 1d straipsnio 6 dalyje (
32
). Tačiau net jei Pirmosios instancijos teismas ir būtų privalėjęs tai padaryti, nemanau, kad pateisinimai, kuriuos jis pripažino, gali būti laikomi neatitinkančiais tose nuostatose pateiktų gan plačiai bei bendrai suformuluotų kriterijų.
67.
Iš esmės, atsižvelgiant į tai, kas nurodyta, ir nepaisant būsimų pasikeitimų, susijusių su diskriminacijos dėl amžiaus vertinimu Bendrijos teisėje, sutinku su generalinio advokato F. G. Jacobs bendromis išvadomis, pateiktomis jo išvados 83 ir paskesniuose punktuose. Iš esmės jis mano, kad nėra tinkama, o gal net negalima diskriminacijos dėl amžiaus draudimo taikyti šiai bylai taip griežtai, kaip diskriminacijos dėl lyties draudimo. Tačiau net ir remdamasis tuo pagrindu jis nesutiko su trimis iš keturių pateisinimų, kuriuos pripažino Pirmosios instancijos teismas. Šiuo atžvilgiu norėčiau pateikti tik kelias trumpas pastabas.
68.
Generalinis advokatas F. G. Jacobs nurodė tokius Pirmosios instancijos teismo pripažintus pateisinimo pagrindus (
33
): i) tikėtiną laikotarpį, per kurį pervestas kapitalas bus laikomas Bendrijos biudžete, ii) tikėtiną pareigūno karjeros raidą, iii) tikimybę, kad nagrinėjamos išmokos bus išmokėtos tam pareigūnui ir iv) tikėtiną tokių išmokų mokėjimo trukmę.
69.
Kalbant apie i punktą, generalinis advokatas ne visiškai sutiko su tokiu pateisinimu (
34
) ir manė, kad M. L. Lindorfer turėjo įrodyti jo nepagrįstumą. Savo išvados 82 punkte jis nurodė: „Nors Pirmosios instancijos teismo motyvavimą tuo klausimu būtų galima ginčyti remiantis išsamesne finansine analize, nemanau, kad galima būtų pripažinti, jog M. L. Lindorfer tai padarė“. Sutinku su tokia nuomone ir manau, kad šioje proceso stadijoje M. L. Lindorfer nepateikė išsamesnių argumentų ar įrodymų.
70.
Kalbant apie ii punktą, visiškai sutinku su generalinio advokato F. G. Jacobs išvados 79 punkte pateikta analize. Pridurčiau, kad praktiškai galioj ant ankstesnei (iki 2004 m.) Pareigūnų tarnybos nuostatų redakcijai daugelis visų kategorijų pareigūnų karjerą užbaigdavo to paties lygio, o skirtumai šiuo atžvilgiu daugiausia priklausė nuo kitokių veiksnių nei amžius priimant į darbą.
71.
Kalbant apie iii punktą, vėlgi sutinku su 78 punkte pateikta analize. Net jei tikėtina vidutinė jaunesnio amžiaus asmenų grupės gyvenimo trukmė yra trumpesnė, nei vyresnio amžiaus asmenų grupės (nes dalis iš jų numirs nesulaukę vyresnės asmenų grupės amžiaus), tą patį galima pasakyti ir apie Bendrijų institucijose jau dirbančius pareigūnus, ir apie į šią tarnybą paskiriamus pareigūnus. Į tarnybą paskirti pareigūnai vertinami vienodai (tarnybos metai neatitinka paskutinio darbo užmokesčio procentinės dalies, laipsniškai mažėjančios didėjant pareigūno amžiui). Skundžiamame sprendime nepaaiškinta, kodėl tokiomis aplinkybėmis būtina daryti skirtumą atsižvelgiant į amžių pervedimų į Bendrijos pensijų sistemą atžvilgiu.
72.
Galiausiai manau, kad Pirmosios instancijos teismas iv punktą siejo tik su nevienodu požiūriu atsižvelgiant į lytį. Bet kuriuo atveju neatrodo, kad šis veiksnys būtų kaip nors susijęs su pareigūno amžiumi jį priimant į tarnybą. Nepaisant jaunesnio ir vyresnio amžiaus asmenų grupių, kurias minėjau pirmesniame išvados punkte, skirtingos vidutinės gyvenimo trukmės, laikotarpis, per kurį bus mokama pensija, yra susietas tik su tikėtina gyvenimo trukme esant konkrečiam pensiniam amžiui, o iki tol gyvenimo trukmės skirtumai esant konkrečiam priėmimo į tarnybą amžiui neabejotinai išnyks.
Galimas pateisinimas taikant „kapitalizacijos principą“
73.
Kaip jau nurodžiau pirmiau, klausimai šalims buvo pateikti prancūzų kalba ir jie, aišku, buvo aptariami prancūzų kalba, kuri yra šio proceso kalba.
74.
Bendros žodžio „capitalisation“ reikšmės prancūzų kalba yra i) palūkanų ar pelno pavertimas kapitalu, ii) kapitalo vieneto vertės nustatymas pagal iš jo gaunamas pajamas arba iii) kapitalo kaupimas (
35
).
75.
Tačiau pensijų srityje šis žodis turi specialią reikšmę, nes „les régimes par capitalisation“ (anglų kalba „funded schemes“ (pensijų fondai) turi kitokią reikšmę, nei „les regimes par répartition“ (anglų kalba „unfunded schemes“ (nefinansuojamos sistemos) arba „pay-as-you-go“ schemes“ (perskirstomosios sistemos)).
76.
Pirmuoju atveju būsimi gavėjai įmokas moka (ir (arba) tai daroma jų vardu) į fondą, kurio lėšos paprastai investuojamos, siekiant užtikrinti būsimus išteklius, kurių pakaktų būsimoms pensijoms finansuoti. Iš tiesų kiekviena dirbanti karta moka už savo pensijas. Dėl to bet kuriuo momentu konkreti kapitalo suma paprastai laikoma atitinkančia konkretaus fondo dalyvio teises į pensiją.
77.
Antruoju atveju yra priešingai, nes dirbantys dalyviai moka įmokas (ir (arba) tai daroma jų vardu), skirtas finansuoti tuo metu į pensiją išėjusių asmenų pensijas. Iš esmės kiekviena karta moka už ankstesnės kartos pensijas (taigi sistema grindžiama solidarumu) ir nėra kapitalo sumos, atitinkančios šiuo metu įmokas mokančių dalyvių būsimas teises į pensiją.
78.
Iš šių dviejų pensijų sistemų rūšių Bendrijos sistema neabejotinai panašesnė į antrąją sistemą savo pagrindinės struktūros, pensijų skyrimo pagal tarnybą Bendrijoms, požiūriu. Dirbantys pareigūnai atsisako savo atlyginimo dalies, susijusios su kaina, kurią reikia mokėti, kad buvę pareigūnai gautų pensijas. Vis dėlto kalbant apie teisių į pensiją pervedimus į sistemą, jų neįmanoma palyginti nė su viena iš tų dviejų pensijų sistemų rūšių. Yra tiesiog vienkartinis kapitalo mokėjimas ir nesudaromas joks fondas.
79.
Teisės į pensiją gali būti pervedamos iš pensijų fondų („regimes par capitalisation“) arba perskirstomųjų sistemų, pagrįstų solidarumo principu (
36
). Pirmuoju atveju pervestiną sumą galima nustatyti pradiniame fonde; antruoju atveju ji nustatoma „kapitalizuojant“ (paprasčiau tariant, paverčiant kapitalo suma) asmens įgytas būsimas teises į pensiją.
80.
Teisingumo Teismo iškeltas klausimas: ar „kapitalizacijos principas“ gali kažkiek pateisinti nevienodą požiūrį atsižvelgiant į lytį ar amžių, pervedant teises į pensiją iš nacionalinės sistemos į solidarumu pagrįstą Bendrijų sistemą.
81.
Man atrodo, kad toks pateisinimas neįmanomas, nepaisant to, kuria iš galimų „kapitalizacijos“ sąvokų būtų remiamasi.
82.
Bendrijos sistemos požiūriu nesvarbu, ar nacionalinė sistema, iš kurios atliekamas pervedimas, yra pensijų fondas, ar perskirstomoji sistema, t. y. ar pervedama suma gali būti iš karto nustatoma kaip „priklausanti“ pačiam pareigūnui, ar ji turi būti „kapitalizuota“ nacionalinėje sistemoje, remiantis pareigūno buvusiomis įmokomis ar būsimomis teisėmis į pensiją. Bet kuriuo atveju į Bendrijos biudžetą įmokama pinigų suma. Kaip ta suma gaunama, Bendrijos institucijos nekontroliuoja ir nenagrinėja. Klausimas kyla dėl to, kaip ta suma vertinama Bendrijos sistemoje.
83.
Šiuo atžvilgiu turi būti paisoma vienodo požiūrio principo, panašias situacijas vertinant vienodai, o skirtingas - pagal jų skirtumus. Jei pervedamos vienodos sumos, iš esmės jos turėtų būti vertinamos vienodai.
84.
Tai, kad pervedimas atliekamas kapitalo suma (priešingai, nei įsipareigojimas prisiimti būsimą, galimą, tęstinę atsakomybę, pagal kurią pervedimas perskaičiuojamas Bendrijos sistemoje), negali pateisinti jokio nevienodo požiūrio atsižvelgiant į lytį ar amžių. Skirtumas tarp tokios kapitalo sumos ir tokio įsipareigojimo visiškai nesusijęs su skirtumu dėl lyties ar amžiaus.
85.
Be to, mano nuomone, tokiai situacijai negali turėti įtakos galimi požiūrio skirtumai, pagrįsti lytimi ar amžiumi, nacionalinėje sistemoje iš anksto nustatant, t. y. kapitalizuojant pervedamą sumą. Tačiau net jei toks požiūrio skirtumas būtų įmanomas, Bendrijos sistemoje jis turėtų priklausyti nuo to, kiek kiekvienu atveju reikėtų koreguoti nacionalinio požiūrio skirtumus. Bendrijos sistemoje negali būti pateisinamas joks sistemingas nevienodas požiūris vien atsižvelgiant į lytį ar amžių.
Sprendimo poveikis laiko atžvilgiu
86.
Todėl aš, kaip ir generalinis advokatas F. G. Jacobs, manau, kad ginčijama Tarybos įgyvendinimo nuostatų taisyklė yra negaliojanti tiek, kiek ji diskriminuoja dėl lyties.
87.
Per posėdį Tarybos atstovas baiminosi, kad, jei Teisingumo Teismas padarytų tokią išvadą, visos pareigūnės moterys, kurios pervedė teises į pensiją į Bendrijos sistemą, tačiau kurių galutinės teisės į pensiją dar nėra nustatytos, galėtų prašyti persvarstyti jų situaciją. Todėl jis paprašė Teisingumo Teismo apriboti sprendimo poveikį laiko atžvilgiu, kaip, pavyzdžiui, jis padarė sprendime Barber (
37
).
88.
Tačiau tokio apribojimo nustatymo sąlyga yra rimtos ekonominės pasekmės (šiuo atveju - Bendrijų biudžetui), jei toks apribojimas nebūtų nustatytas (
38
).
89.
Kadangi Taryba nepateikė jokių įrodymų, patvirtinančių, kad ta sąlyga yra įvykdyta, mano nuomone, nėra pagrindo išsamiau nagrinėti jos prašymo.
90.
Bet kuriuo atveju, kaip pažymėjo Komisija, ieškinio pareiškimo terminai pagal Pareigūnų tarnybos nuostatus yra griežti, ir praeityje priimti sprendimai, pagrįsti iki 2004 m. galiojusiomis įgyvendinimo nuostatomis, diskriminavusiomis vyrus ir moteris, negali būti ginčijami praėjus tiems ieškinio pareiškimo terminams (
39
).
Išvada
91.
Todėl, išnagrinėjusi šioje proceso stadijoje iškeltus klausimus, nematau jokios priežasties nesutikti su generalinio advokato F. G. Jacobs nuomone, kad Teisingumo Teismas turėtų:
—
panaikinti 2004 m. kovo 18 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Lindorfer prieš Tarybą (T-204/01) dalį, kuria ieškinys atmetamas remiantis tuo, kad nebuvo draudžiamos diskriminacijos dėl lyties,
—
pripažinti 1992 m liepos 13 d. Tarybos priimtų Pareigūnų tarnybos nuostatų VIII priedo 11 straipsnio 2 dalies įgyvendinimo nuostatų 10 straipsnio 3 dalį negaliojančia tiek, kiek joje nurodoma naudoti aktuarines vertes, kurios skiriasi atsižvelgiant į lytį,
—
panaikinti ginčijamą 2000 m. lapkričio 3 d. Tarybos sprendimą,
—
priteisti iš Tarybos bylinėjimosi pirmojoje ir apeliacinėje instancijose išlaidas.
(
1
)	Originalo kalba: anglų.
(
2
)	Sprendimas Lindorfer prieš Tarybą (T-204/01, Rink. VT p. I-A-83 ir II-361).
(
3
)	Žr. išvados 71-93 punktus.
(
4
)	C-144/04, Rink. p. I-9981. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikė darbo teismas, tačiau atrodo, kad šiuo metu byla nagrinėjama Bundesverfassungsgericht (Federaliniame Konstituciniame Teisme) aplinkybėmis, kurios gali priversti tą teismą atidžiai išnagrinėti Teisingumo Teismo sprendimą.
(
5
)	2000 m. lapkričio 27 d. Tarybos direktyva, nustatanti vienodo požiūrio užimtumo ir profesinėje srityje bendruosius pagrindus (OL L 303, p. 16).
(
6
)	74 ir 75 punktai.
(
7
)	Mano pačios šiek tiek supaprastintas originalo vertimas iš prancūzų kalbos.
(
8
)	Šios sąvokos reikšmę aptarsiu kiek vėliau - žr. 73 ir paskesniuose punktuose.
(
9
)	Žr. šios išvados 3 punktą ir generalinio advokato F. G. Jacobs išvados 94-108 punktus.
(
10
)	Žr. 1981 m. spalio 20 d. Sprendimą Komisija prieš Belgiją (C-137/80, Rink. p. 2393, 11 punktas).
(
11
)	Žr. visai neseną pavyzdį - 2006 m. rugsėjo 12 d. Sprendimą Eman ir Sevinger (C-300/04, Rink. p. I-8055, 57 punktas ir jame nurodyta teismų praktika).
(
12
)	Kadangi 2004 m. gegužės mėn. Pareigūnų tarnybos nuostatai buvo reformuoti, turėčiau paaiškinti, kad bet kokios mano prielaidos šio hipotetinio pavyzdžio atveju grindžiamos situacija, galiojusia klostantis M. L. Lindorfer bylos aplinkybėms, taigi dar prieš reformą.
(
13
)	Žr. Pareigūnų tarnybos nuostatų 83 straipsnį.
(
14
)	Nors biudžetinė realybė gali būti daug neaiškesnė: žr. generalinio advokato F. G. Jacobs išvados 15 ir 81 punktus bei 6 išnašą.
(
15
)	Aišku, naujas sistemos dalyvis gali ir, jei yra apdairus, turėtų iš atitinkamos Bendrijos institucijos pareikalauti būsimų teisių į Bendrijos pensiją, kurios paprastai įgyjamos, nepaisant to, kokia kapitalo suma pervedama iš nacionalinės pensijų sistemos remiantis toje sistemoje įgytomis teisėmis, vertės apskaičiavimo. Tuomet pareigūnas gali nuspręsti palikti tas įgytas teises nacionalinėje sistemoje arba paprašyti jas pervesti į Bendrijos sistemą.
(
16
)	Aišku, būtų galima pridurti, kad visos tokios leidžiančios nukrypti nuostatos turi būti pateisinamos kitu teisėtu tikslu (nors iš dalies nesuderinamu) ir jos turi būti proporcingos siekiant tokio tikslo.
(
17
)	Generalinio advokato F. G. Jacobs išvados 3 išnašoje minėtos 1986 m. liepos 24 d. Tarybos direktyvos 86/378/EEB dėl vienodo požiūrio į vyrus ir moteris principo įgyvendinimo profesinėse socialinės apsaugos sistemose (OL L 225, p. 401) 6 straipsnio 1 dalies h punkte; žr. tos išvados 8-10 punktus. Ši nuostata dabar įtvirtinta 2006 m. liepos 5 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2006/54/EB dėl moterų ir vyrų lygių galimybių ir vienodo požiūrio į moteris ir vyrus užimtumo bei profesinės veiklos srityje principo įgyvendinimo (nauja redakcija) (OL L 204, p. 23) 9 straipsnio 1 dalies h punkte.
(
18
)	Iš tiesų atrodo, kad jis tai padarė 2004 m. gruodžio 13 d. Tarybos direktyvos 2004/113/EB, įgyvendinančios vienodo požiūrio į moteris ir vyrus principą dėl galimybės naudotis prekėmis bei paslaugomis ir prekių tiekimo bei paslaugų teikimo (OL L 373, p. 37), 5 straipsnio 2 dalyje, nors tos nuostatos ir 5 straipsnio 1 dalies taikymo srities ribas dar gali reikėti apibrėžti. Taip pat žr. 18 ir 19 konstatuojamąsias dalis.
(
19
)	Kai tokia priemonė bus ginčijama, pats Teisingumo Teismas turės įvertinti, ar leidžianti nukrypti nuostata yra pateisinama, nes ja siekiama teisėto tikslo, ir ar ji yra proporcinga siekiant to tikslo.
(
20
)	Pareigūnų tarnybos nuostatų 1a straipsnio 1 dalis.
(
21
)	Žr. jo išvados 71-93 punktus.
(
22
)	83 punktas, kuriame, be kitų, minimas 2002 m. gruodžio 12 d. Sprendimas Rodríguez Caballero (C-442/00, Rink. p. I-11915, 30-32 punktai).
(
23
)	Trumpai apibendrintas kaip reikalaujantis, „kad panašios situacijos nebūtų vertinamos skirtingai, o skirtingos situacijos -vienodai, nebent toks vertinimas būtų objektyviai pateisinamas teisėtu tikslu, o šio tikslo būtų „siekiama tinkamomis ir būtinomis priemonėmis“: žr. ibid. ir tame punkte nurodytą teismų praktiką, taip pat plg. šios išvados 21-24 punktus.
(
24
)	84 punktas.
(
25
)	74 punktas.
(
26
)	Pavyzdžiui, 1999 m. Komisijos ataskaita dėl valstybių narių teisės aktų nuostatų, skirtų kovai su diskriminacija, 70 p. nurodoma: „Valstybėse narėse labai nedaug diskriminaciją dėl amžiaus reglamentuojančių teisės aktų. Tačiau kelios valstybės neseniai nustatė priemones, skirtas palengvinti vyresnio amžiaus darbuotojų įdarbinimą“. Taip pat žr. Clare McGlynn „EC legislation prohibiting age discrimination: „Towards a Europe for All Ages“?“, „Cambridge Yearbook of European Legal Studies“, 2000, p. 179.
(
27
)	Žr. Direktyvos 2000/78 1 ir 4 konstatuojamąsias dalis, kurių formuluotės pakartotos kitų direktyvų, įgyvendinančių konkrečius vienodo požiūrio aspektus, preambulėse.
(
28
)	Žr. 2006 m. spalio 3 d. Sprendimą Cadman (C-17/05, Rink. p. I-9583, 28 punktas). Ši frazė su nedideliais pakeitimais vartojama visoje Teisingumo Teismo praktikoje, o pirmą kartą ji buvo pavartota 1977 m. spalio 19 d.Sprendime Ruckdeschel ir HanoaLagerhaus Ströh (117/76 ir 16/77, Rink. p. 1753, 7 punktas).
(
29
)	Pavyzdžiui, plg. „Editorial Comments: Horizontal direct effect - A law of diminishing coherence?“, 2006, „Common Market Law Review“, p. 1, ir Hermann Reichold „Der Fall Mangold: Entdeckung eines europäischen Gleichbehandlungsprinzips?“, „5 Zeitschrift für Europäisches Arbeits- und Sozialrecht 55“, 2006.
(
30
)	Byla C-411/05, šiuo metu nagrinėjama Didžiosios kolegijos.
(
31
)	2000 m. lapkričio 7 d.: žr. generalinio advokato F. G. Jacobs išvados 26 punktą.
(
32
)	Žr. generalinio advokato F. G. Jacobs išvados 5 išnašą.
(
33
)	Savo išvados 77 punkte.
(
34
)	Žr. jo išvados 80 ir 81 punktus, kuriuose generalinis advokatas nurodo galimus aiškinimo variantus rodančius elementus.
(
35
)	Žr. sąvokų „capitalisation“ ir „capitaliser“ reikšmes, pavyzdžiui, „Robert“ serijos žodynuose.
(
36
)	Atrodo, kad nacionalinė sistema, iš kurios buvo atliktas M. L. Lindorfer pervedimas, nebuvo pensijų fondas.
(
37
)	1990 m. gegužės 17 d. Sprendimas (C-262/88, Rink. p. I-1889, 40-45 punktai).
(
38
)	Žr. pvz. 2006 m. balandžio 27 d. Sprendimą Richards (C-423/04, Rink. p. I-3585, 42 punktas).
(
39
)	Pavyzdžiui, plg. 1974 m. vasario 21 d. Sprendimą Kortner ir kt. prieš Tarybą ir kt. (15/73-33/73, 52/73, 53/73, 57/73-100/73, 116/73, 117/73, 123/73, 132/73 ir 135/73-137/73, Rink. p. 177) ir 1999 m. rugsėjo 14 d. Sprendimą Komisija prieš AssiDomän Kraft Products ir kt. (C-310/97 P, Rink. p. I-5363, 53 ir paskesni punktai).