62023CJ0678
TEISINGUMO TEISMO (penktoji kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. lapkričio 13 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Socialinė politika – Direktyva 89/391/EEB – Darbuotojų sauga ir sveikata darbe – 9 straipsnis – Darbdavių pareigos – Darbo vietų klasifikavimas pagal tai, ar darbuotojai patiria rizikos savo saugai ir sveikatai veiksnių – 11 straipsnio 6 dalis – Skundas kompetentingai saugos ir sveikatos darbe institucijai – Veiksminga teisminė gynyba“
Byloje C‑678/23
dėl Curtea de Apel Iaşi (Jasų apeliacinis teismas, Rumunija) 2023 m. spalio 10 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2023 m. lapkričio 14 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
JU
prieš
Spitalul Clinic de Pneumoftiziologie Iaşi
TEISINGUMO TEISMAS (penktoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkė M. L. Arastey Sahún, teisėjai J. Passer, E. Regan, D. Gratsias ir B. Smulders (pranešėjas),
generalinis advokatas A. Rantos,
posėdžio sekretorė R. Şereş, administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2025 m. sausio 30 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Rumunijos vyriausybės, atstovaujamos E. Gane, L. Liţu, A. Rotăreanu ir A. Wellman,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos D. Recchia ir E. A. Stamate,
susipažinęs su 2025 m. balandžio 30 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1989 m. birželio 12 d. Tarybos direktyvos 89/391/EEB dėl priemonių darbuotojų saugai ir sveikatos apsaugai darbe gerinti nustatymo (OL L 183, 1989, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 1 t., p. 349) 9 straipsnio ir 11 straipsnio 6 dalies, taip pat Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 31 straipsnio 1 dalies ir 47 straipsnio išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant JU ir Spitalul Clinic de Pneumoftiziologie Iaşi (Jasų pulmonologijos ir kvėpavimo takų fiziopatologijos klinikinė ligoninė, Rumunija, toliau – ligoninė) ginčą dėl JU profesinės veiklos klasifikavimo kaip keliančios ypatingą riziką jos saugai ir sveikatai.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Direktyva 89/391
3
Direktyvos 89/391 1 straipsnyje „Paskirtis“ numatyta:
„1.   Šios direktyvos paskirtis – nustatyti priemones, skatinančias gerinti darbuotojų saugą ir sveikatą darbe.
2.   Šiam tikslui šioje direktyvoje yra pateikti bendrieji principai dėl profesinės rizikos prevencijos, saugos ir sveikatos apsaugos, rizikos rūšių ir nelaimingus atsitikimus lemiančių veiksnių pašalinimo, informavimo, konsultavimo, proporcingo dalyvavimo pagal nacionalinės teisės aktus ir (arba) nacionalinę praktiką ir darbuotojų bei jų atstovų profesinio mokymo, taip pat bendrosios gairės dėl minėtų principų įgyvendinimo.
3.   Ši direktyva nepažeidžia esamų ar būsimų nacionalinių ir Bendrijos nuostatų, palankesnių darbuotojų saugai ir sveikatai darbe apsaugoti.“
4
Šios direktyvos 4 straipsnyje nurodyta:
„1.   Valstybės narės imasi būtinų priemonių, kad užtikrintų, jog darbdaviai, darbuotojai ir darbuotojų atstovai laikytųsi teisinių nuostatų, būtinų šiai direktyvai įgyvendinti.
2.   Valstybės narės pirmiausia užtikrina tinkamas kontrolės priemones ir priežiūrą.“
5
Minėtos direktyvos 5 straipsnio „Bendrosios nuostatos“ 1 dalyje nustatyta:
„Darbdavio pareiga – užtikrinti darbuotojų saugą ir sveikatą visais su darbu susijusiais aspektais.“
6
Tos pačios direktyvos 9 straipsnyje „Įvairūs darbdavių įsipareigojimai“ numatyta:
„1.   Darbdavys:
a)
pasirūpina rizikos darbuotojų saugai ir sveikatai rūšių, įskaitant tas, su kuriomis susiduria darbuotojų grupės, kurioms daro poveikį konkrečios rizikos rūšys, įvertinimu;
b)
priima sprendimus, kokių apsaugos priemonių reikia imtis ir, jeigu būtina, kokią apsaugos įrangą naudoti;
c)
sudaro nelaimingų atsitikimų darbe, dėl kurių darbuotojas tampa nedarbingu daugiau kaip tris darbo dienas, sąrašą;
d)
pagal nacionalinės teisės aktus ir (arba) nacionalinę praktiką pateikia atsakingoms institucijoms pranešimus apie nelaimingus atsitikimus darbe, kuriuos patyrė jo darbuotojai.
2.   Valstybės narės pagal įmonių veiklos pobūdį ir dydį nustato reikalavimus įvairioms įmonių kategorijoms, kaip rengti dokumentus, išvardytus 1 dalies a ir b punktuose, taip pat rengiant dokumentus, išvardytus 1 dalies c ir d punktuose.“
7
Direktyvos 89/391 11 straipsnio „Konsultavimasis su darbuotojais ir darbuotojų dalyvavimas“ 6 dalies pirmoje pastraipoje numatyta:
„Darbuotojai ir (arba) jų atstovai pagal nacionalinės teisės aktus ir (arba) nacionalinę praktiką turi teisę skųstis institucijai, atsakingai už darbuotojų saugą ir sveikatą, jeigu darbdavių taikomos ir naudojamos priemonės, jų manymu, yra nepakankamos darbuotojų saugai ir sveikatos apsaugai darbe užtikrinti.“
Direktyva 2003/88/EB
8
2003 m. lapkričio 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/88/EB dėl tam tikrų darbo laiko organizavimo aspektų (OL L 299, 2003, p. 9; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 4 t., p. 381) 1 straipsnyje „Tikslas ir taikymo sritis“ numatyta:
„1.   Ši direktyva nustato būtiniausius saugos ir sveikatos reikalavimus dėl darbo laiko organizavimo.
2.   Ši direktyva taikoma:
a)
minimaliam dienos poilsio, savaitės poilsio ir kasmetinių atostogų laikui, pertraukoms ir maksimaliam savaitės darbo laikui ir
b)
tam tikriems naktinio darbo, pamaininio darbo ir darbo modelių aspektams.
3.   Ši direktyva taikoma visoms Direktyvos 89/391/EEB 2 straipsnyje apibrėžtoms veiklos sritims, viešoms ir privačioms, nepažeidžiant šios direktyvos 14, 17, 18 ir 19 straipsnių.
<...>
4.   Direktyvos 89/391/EEB nuostatos visapusiškai taikomos šio straipsnio 2 dalyje nurodytiems klausimams, nepažeidžiant griežtesnių ir (arba) specialių šios direktyvos nuostatų.“
9
Šios direktyvos 2 straipsnyje „Apibrėžimai“ nustatyta:
„Šioje direktyvoje vartojami šie apibrėžimai:
<...>
9.
„pakankamas poilsis“ reiškia, kad darbuotojai reguliariai turi poilsio pertraukas, kurių trukmė išreiškiama laiko vienetais ir kurios yra pakankamai ilgos ir nepertraukiamos, kad būtų galima užtikrinti, jog dėl nuovargio ar kitokių neįprastų darbo modelių trumpu ar ilgesniu darbo metu darbuotojai nesusižeis patys, nesužalos savo bendradarbių ar kitų asmenų ir nepakenks savo sveikatai.“
10
Minėtos direktyvos 7 straipsnyje „Kasmetinės atostogos“ numatyta:
„1.   Valstybės narės imasi būtinų priemonių užtikrinti, kad kiekvienas darbuotojas turėtų teisę į bent keturių savaičių mokamas kasmetines atostogas pagal nacionalinės teisės aktais ir (arba) praktika nustatytas teisės į tokias atostogas ir jų suteikimo sąlygas.
2.   Minimalus kasmetinių mokamų atostogų laikas negali būti pakeistas kompensacija, išskyrus tuos atvejus, kai yra nutraukiami darbo santykiai.“
11
Tos pačios direktyvos 15 straipsnyje „Palankesnės nuostatos“ nurodyta:
„Ši direktyva nepažeidžia valstybių narių teisės taikyti arba priimti įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie yra palankesni darbuotojų saugos garantijų ir sveikatos apsaugos atžvilgiu, arba palengvinti ar leisti kolektyvinių sutarčių arba susitarimų, sudarytų tarp darbdavių ir darbuotojų, kurie yra palankesni darbuotojų saugos garantijų ir sveikatos apsaugos atžvilgiu, taikymą.“
Rumunijos teisė
Darbo kodeksas
12
Darbo kodekso 147 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Sunkiomis, pavojingomis ar žalingomis sąlygomis dirbantys darbuotojai, neregiai, kiti asmenys su negalia ir jaunesni nei 18 metų jaunuoliai turi teisę į papildomas kasmetines bent 3 darbo dienų atostogas.“
Įstatymas Nr. 319/2006
13
2006 m. liepos 14 d.Legea Nr. 319/2006 a securităţii şi sănătăţii în muncă (Įstatymas Nr. 319/2006 dėl saugos ir sveikatos darbe) (Monitorul Oficial al României, I dalis, Nr. 646, 2006 m. liepos 26 d.) 12 straipsnio 1 ir 2 dalys suformuluotos taip:
„1.   Darbdavys turi šias pareigas:
a)
atlikti ir turėti rizikos saugai ir sveikatai darbe vertinimą, įskaitant vertinimą dėl konkrečią riziką patiriančių darbuotojų grupių;
b)
nuspręsti dėl apsaugos priemonių, kurių reikia imtis, ir prireikus dėl naudotinos apsaugos įrangos;
<...>
2.   Darbo, socialinio solidarumo ir šeimos reikalų ministro įsakymu, atsižvelgiant į įmonių veiklos pobūdį ir dydį, reikia nustatyti įvairių kategorijų įmonėms tenkančias pareigas, susijusias su 1 dalyje nurodytų dokumentų parengimu.“
14
Šio įstatymo 18 straipsnio 7 dalyje numatyta:
„Darbuotojų atstovai, kuriems tenka konkreti atsakomybė už darbuotojų saugą ir sveikatą, ir (arba) darbuotojai gali kreiptis į kompetentingas valdžios institucijas, jei mano, kad priemonių, kurių ėmėsi ir kurias taikė darbdavys, nepakanka saugai ir sveikatai darbe užtikrinti.“
15
Minėto įstatymo 39 straipsnio 4 dalyje nustatyta:
„Pažeidimas, už kurį skiriama bauda nuo 4000 iki 8000 [Rumunijos lėjų (RON) (maždaug 860–1 720 EUR)], yra bet koks 12 straipsnio 1 dalies a ir b punktų <...> pažeidimas.“
Pensijų ir socialinės apsaugos srities teisinis reglamentavimas, nustatantis darbo vietų klasifikavimą atsižvelgiant į riziką, kurią jose patiria darbuotojas
– Vėlesni įstatymai šiuo klausimu
16
Prieš 2001 m. balandžio 1 d. įsigaliojant 2000 m. kovo 17 d.Legea Nr. 19/2000 privind sistemul public de pensii alte drepturi de asigurări sociale (Įstatymas Nr. 19/2000 dėl valstybinės pensijų sistemos ir kitų socialinio draudimo išmokų) (Monitorul Oficial al României, I dalis, Nr. 140, 2000 m. balandžio 1 d.), Rumunijos teisės aktuose, taikomuose senatvės pensijų srityje, buvo nustatytas darbo vietų klasifikavimas suskirstant tris grupes, t. y. I darbo grupę, apimančią darbo vietas, kuriose darbuotojai dirbo labai žalingomis, labai sunkiomis ar labai pavojingomis darbo sąlygomis, II darbo grupę, apimančią darbo vietas, kuriose darbuotojai dirbo žalingomis, sunkiomis ar pavojingomis sąlygomis, ir III darbo grupę, apimančią kitas darbo vietas.
17
Įstatymo Nr. 19/2000 19 straipsnio 1 ir 2 dalys buvo suformuluotos taip:
„1.   Šiame įstatyme „darbo vietos, kuriose darbuotojai dirba ypatingomis sąlygomis“ – tai darbo vietos, kurios dėl didelio rizikos lygio gali nuolat arba tam tikru metu iš esmės paveikti apdraustųjų darbingumą.
2.   Priskyrimo prie darbo vietų, kuriose darbuotojai dirba ypatingomis sąlygomis, kriterijai ir metodika nustatomi vyriausybės sprendimu, priimtu remiantis bendru Darbo, šeimos ir socialinės apsaugos ministerijos ir Sveikatos ministerijos pasiūlymu.“
18
Pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos 2010 m. gruodžio 16 d.Legea Nr. 263/2010 privind sistemul unitar de pensii publice (Įstatymas Nr. 263/2010 dėl vieningos viešųjų pensijų sistemos) (Monitorul Oficial al României, I dalis, Nr. 852, 2010 m. gruodžio 20 d.) panaikino ir pakeitė Įstatymą Nr. 19/2000. Jis įsigaliojo 2011 m. sausio 1 d.
19
Pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos Įstatymo Nr. 263/2010 28 straipsnio 1 dalyje nustatyta:
„Darbo sąlygos, kuriomis pagal valstybinę pensijų sistemą apdraustieji asmenys vykdo savo veiklą, gali būti įprastos, ypatingos arba specialios.“
20
Šio įstatymo 29 straipsnyje nurodyta:
„1.   Darbo vietomis, kuriose darbuotojai dirba ypatingomis sąlygomis, laikomos vietos, priskirtos pagal jų priskyrimo metu galiojusiuose teisės aktuose numatytus kriterijus ir metodiką.
1 bis   Priskyrimo prie darbo vietų, kuriose darbuotojai dirba ypatingomis sąlygomis, nuomonės, kurių galiojimas baigiasi 2018 m. gruodžio 31 d., pratęsiamos iki 2023 m. rugsėjo 1 d., t. y. dienos, kai darbdaviai privalo normalizuoti darbo sąlygas.
1 ter   Laikotarpis nuo 2018 m. gruodžio 31 d. iki 2023 m. rugsėjo 1 d. yra įmokos už darbą ypatingomis sąlygomis mokėjimo laikotarpis, už kurį darbdaviai pagal iš dalies pakeisto ir papildyto [Legea Nr. 227/2015 privind Codul fiscal (Įstatymas Nr. 227/2015 dėl Mokesčių kodekso)] 138 straipsnio b punktą turi įmokėti 4 % įmoką.“
21
Šio įstatymo 55 straipsnio 1 dalis išdėstyta taip:
Visą laikotarpį įmokas mokėję asmenys įgyja teisę į senatvės pensiją, mažinant įprastą pensinį amžių tokia tvarka: a) pagal 1 lentelę – asmenys, įgiję įmokų mokėjimo laikotarpių dirbdami ypatingomis darbo sąlygomis;
<...>“
22
To paties įstatymo 169 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Valstybinės pensijų sistemos išmokų gavėjams, kurių teisės į pensiją buvo nustatytos pagal iki 2001 m. balandžio 1 d. galiojusius teisės aktus ir kurie dirbo prie I darbo grupės ir (arba) II darbo grupės priskirtose darbo vietose, per šį laikotarpį sukauptų metinių taškų skaičius padidinamas taip:
<...>
b)
25 % už laikotarpius, kai jie dirbo prie II darbo grupės priskirtoje darbo vietoje.“
23
Pagal vėlesnius teisės aktus socialinio draudimo įmokų srityje buvo nustatyti diferencijuoti įmokų tarifai atsižvelgiant į tai, ar darbas atliekamas įprastomis, ypatingomis ar specialiomis sąlygomis.
– Vyriausybės nutarimai dėl darbo vietų klasifikavimo kaip darbo vietų, kuriose darbuotojai dirba ypatingomis darbo sąlygomis
24
Dėl priskyrimo prie darbo vietų, kuriose darbuotojai dirba ypatingomis sąlygomis, kriterijų ir metodikos ir dėl nuomonių dėl priskyrimo prie darbo vietų, kuriose darbuotojai dirba ypatingomis sąlygomis, galiojimo pratęsimo buvo priimta vėlesnių vyriausybės nutarimų.
25
2001 m. vasario 22 d.Hotărârea Guvernului Nr. 261/2001 privind criteriile şi metodologia de încadrare a locurilor de muncă în condiţii deosebite (Vyriausybės nutarimas Nr. 261/2001 dėl priskyrimo prie darbo vietų, kuriose darbuotojai dirba ypatingomis sąlygomis, kriterijų ir metodikos) (Monitorul Oficial al României, I dalis, Nr. 114, 2001 m. kovo 6 d.) 2 straipsnio 1 ir 2 dalyse buvo nustatyta:
„1.   Priskyrimo prie darbo vietos, kurioje darbuotojai dirba ypatingomis sąlygomis, kriterijai yra tokie:
a)
darbo aplinkoje yra fizinių profesinių kenksmingų veiksnių, t. y. triukšmas, vibracija, elektromagnetinių bangų, slėgis, jonizuojančioji spinduliuotė, šiluminė spinduliuotė, neapsaugota aukšto intensyvumo lazerio spinduliuotė, taip pat cheminių ar biologinių profesinių kenksmingų veiksnių, numatytų bendrosiose darbo saugos taisyklėse ir neatitinkančių tose taisyklėse numatytų leistinų ribų;
b)
konkreti organizmo reakcija į profesinių kenksmingų veiksnių poveikį, kurią rodo buvimo toje aplinkoje ir (arba) biologinio poveikio rodikliai, nustatyti Sveikatos ir šeimos ministerijos įsakymu;
c)
sergamumas, pasireiškiantis profesinėmis ligomis, užregistruotomis darbo vietoje per pastaruosius 15 metų.
2.   Priskiriant prie darbo vietos, kurioje darbuotojai dirba ypatingomis sąlygomis, laikomasi 7 straipsnio ir (arba) prireikus 8 straipsnio nuostatų; kartu priskyrimas turi atitikti 1 dalies a ir b punktuose arba 1 dalies a ir c punktuose numatytus kriterijus.“
26
Nutarimo Nr. 261/2001 3 straipsnio 1 dalyje buvo numatyta:
„Priskiriant prie darbo vietos, kurioje darbuotojai dirba ypatingomis sąlygomis, laikomasi tokios metodikos, kurią taikant atliekamos šios specifinės operacijos (pageidautina, paeiliui):
a)
darbo vietos, klasifikuotinos kaip darbo vieta, kurioje darbuotojai dirba ypatingomis sąlygomis, identifikavimas ir tokiam klasifikavimui taikytinų kriterijų nustatymas; tai atlieka darbdavys kartu su teisėtomis reprezentuojančiosiomis profesinėmis sąjungomis arba, kai taikytina, su darbuotojų atstovais saugos ir sveikatos darbe komitete, jeigu toks yra;
b)
darbo vietų vertinimas darbuotojų saugos požiūriu;
c)
profesinių kenksmingų veiksnių nustatymas pagal 4 straipsnio 1 dalies nuostatas; nustatymo biuleteniuose turi būti bent šie duomenys: skyrius, sekcija, ateljė, darbo vieta, profesinis kenksmingas veiksnys, išmatuota vertė, leistina ribinė vertė, matavimo metodai;
d)
darbdavio prašymas įgaliotoms Sveikatos ir šeimos reikalų ministerijos institucijoms pateikti sąrašą, į kurį įtrauktos užregistruotos profesinės ligos, arba sąrašą, į kurį įtrauktas darbo vietose, kuriose dirbama ypatingomis sąlygomis, dirbančių darbuotojų medicininis patikrinimas, siekiant nustatyti specifinę organizmo reakciją;
e)
a punkte nurodytų darbo vietų įvertinimas, kurį darbdavys pagal 2 arba 3 priedą atlieka kartu su teisėtomis reprezentuojančiosiomis profesinėmis sąjungomis arba, kai taikytina, su darbuotojų atstovais saugos ir sveikatos komitete;
f)
techninių, sveikatos ir organizacinių darbo apsaugos priemonių, atitinkančių darbo sąlygas ir konkrečius darbo vietos aplinkos veiksnius, nustatymas;
g)
teritorinės darbo inspekcijos nuomonės gavimas pagal 4 straipsnio nuostatas;
i)
klasifikavimas kaip darbo vietos, kurioje darbuotojai dirba ypatingomis sąlygomis, pagal Įstatymo Nr. 19/2000 19 straipsnio 4 dalį.“
27
Nutarimo Nr. 261/2001 4 straipsnyje buvo nustatyta:
„1.   Teritorinės darbo inspekcijos nuomonė dėl klasifikavimo kaip darbo vietos, kurioje darbuotojai dirba ypatingomis sąlygomis, bus pateikta remiantis šiais dokumentais:
a)
1 priede nurodytų patvirtintų laboratorijų atliktais kenksmingų veiksnių matavimais (kurie atliekami tik dalyvaujant darbo inspektoriams), patvirtinančiais, kad jų atlikimo dieną buvo imtasi techninių ir organizacinių priemonių darbo sąlygoms normalizuoti, kad visi darbo apsaugos įrenginiai veikia normaliai, pagal projektą, ir kad technologiniai procesai vyksta normaliomis sąlygomis;
b)
teritorinių darbo inspekcijų išvadomis, kurios bus užfiksuotos protokole ir kuriose bus daroma tiesioginė nuoroda į bendrųjų darbo apsaugos standartų, specialiųjų darbo saugos standartų ir kitų svarbių norminių aktų nuostatų laikymąsi;
c)
profesinių ligų sąrašo arba medicininių tyrimų santraukos ir 2 arba 3 priede nurodyto įvertinimo lapo kopijomis.
2.   Pateikta nuomonė galioja ne ilgiau kaip trejus metus ir gali būti pratęsta.
<...>“
28
Nutarimo Nr. 261/2001 8 straipsnio 1 dalyje buvo numatyta:
„Darbo vietas kaip darbo vietas, kuriose darbuotojai dirba ypatingomis sąlygomis, klasifikavę darbdaviai, kuriems netaikomas 7 straipsnis, šešerius metus nuo šio nutarimo paskelbimo Monitorul Oficial al României I dalyje privalo imtis visų techninių ir organizacinių priemonių darbo sąlygoms normalizuoti pagal Įstatymą Nr. 90/1996 [kurį pakeitė Įstatymas Nr. 319/2006], bendruosius darbo apsaugos standartus, specialiuosius darbo saugos standartus ar kitus šioje srityje taikomus teisės aktus.“
29
2007 m. kovo 7 d.Hotărârea Guvernului Nr. 246/2007 privind metodologia de reînnoire a avizelor de încadrare a locurilor de muncă în condiţii deosebite (Vyriausybės nutarimas Nr. 246/2007 dėl nuomonių dėl priskyrimo prie darbo vietų, kuriose darbuotojai dirba ypatingomis sąlygomis, galiojimo pratęsimo metodikos) (Monitorul Oficial al României, Nr. 169, 2007 m. kovo 9 d.) 1 straipsnyje buvo nustatyta:
„1.   Nuo šio nutarimo įsigaliojimo dienos nuomonių dėl priskyrimo prie darbo vietų, kuriose darbuotojai dirba ypatingomis sąlygomis, galiojančių iki 2007 m. kovo 6 d. įskaitytinai, pateiktų pagal iš dalies pakeisto ir papildyto [Vyriausybės nutarimo Nr. 261/2001] nuostatas, galiojimas gali būti pratęstas pagal šiame nutarime nustatytą metodiką.
2.   Nuomonės, kurių galiojimas pratęstas pagal šį nutarimą, negali galioti ilgiau kaip iki 2008 m. gruodžio 31 d.“
30
Nutarimo Nr. 246/2007 2 straipsnyje buvo nurodyta:
„1.   Nuomonės dėl priskyrimo prie darbo vietų, kuriose darbuotojai dirba ypatingomis sąlygomis, galiojimą pratęsia teritorinė darbo inspekcija, remdamasi šiais dokumentais:
a)
darbdavio teisėto atstovo arba darbdavio pagal įstatymą įgalioto kito asmens, taip pat reprezentuojančiųjų profesinių sąjungų atstovų arba tam tikrais atvejais darbuotojų atstovų pasirašytu ir ne vėliau kaip per 30 dienų nuo šio nutarimo įsigaliojimo dienos pateiktu prašymu pratęsti nuomonės dėl priskyrimo prie darbo vietų, kuriose darbuotojai dirba ypatingomis sąlygomis, galiojimą;
b)
profesinių kenksmingų veiksnių nustatymo biuleteniais, išduotais laboratorijų, kurios pagal įstatymą yra įgaliotos patvirtinti, kad profesinio poveikio ribinės vertės buvo viršytos darbo vietose, priskiriamose prie darbo vietų, kuriose darbuotojai dirba ypatingomis sąlygomis, arba dokumentais, patvirtinančiais tik labai pavojingų cheminių veiksnių arba biologinių veiksnių, kuriems leistina riba netaikoma, buvimą;
c)
darbuotojų saugai ir sveikatos apsaugai gerinti skirtu prevencijos ir apsaugos planu, apimančiu laipsniškas priemones ir veiksmus, kad ne vėliau kaip iki 2008 m. gruodžio 31 d. darbo vietos galėtų būti priskirtos prie įprastas sąlygas užtikrinančių darbo vietų.
2.   Profesinių kenksmingų veiksnių nustatymas vyksta tik dalyvaujant teritorinės darbo inspekcijos šiuo tikslu paskirtam darbo inspektoriui.
3.   1 dalies b ir c punktuose numatyti dokumentai teritorinei darbo inspekcijai gali būti pateikti ne vėliau kaip per 120 dienų nuo 1 dalies a punkte nurodyto prašymo pateikimo dienos.
4.   Teritorinė darbo inspekcija per 15 dienų nuo visų 1 dalyje nurodytų dokumentų pateikimo gali pratęsti nuomonės dėl priskyrimo prie darbo vietų, kuriose darbuotojai dirba ypatingomis sąlygomis, galiojimą.
5.   Jeigu nesilaikoma 3 dalyje numatytų sąlygų, nuomonės dėl priskyrimo prie darbo vietų, kuriose darbuotojai dirba ypatingomis sąlygomis, galiojimas nepratęsiamas.
<...>“
31
Nutarimo Nr. 246/2007 4 straipsnyje buvo numatyta:
„Darbdaviai, kuriems nuomonės dėl priskyrimo prie darbo vietų, kuriose darbuotojai dirba ypatingomis sąlygomis, galiojimas nebuvo pratęstas, per 15 dienų nuo pranešimo dienos gali pateikti skundą darbo inspekcijai, kuri jį išnagrinėja per 30 dienų, arba pagal įstatymą tiesiogiai kreiptis į kompetentingą teismą.
<...>“
32
2008 m. gruodžio 10 d.Hotărârea Guvernului Nr. 1622/2008 pentru modificarea și completarea Hotărârii Guvernului Nr. 246/2007 privind metodologia de reînnoire a avizelor de încadrare a locurilor de muncă în condiții deosebite (Vyriausybės nutarimas Nr. 1622/2008, kuriuo iš dalies keičiamas ir papildomas Nutarimas Nr. 246/2007 dėl nuomonių dėl priskyrimo prie darbo vietų, kuriose darbuotojai dirba ypatingomis sąlygomis, galiojimo pratęsimo metodikos) (Monitorul Oficial al României, Nr. 862, 2008 m. gruodžio 20 d.) 1 straipsnyje buvo nustatyta:
„1.   Nuo 2009 m. sausio 1 d. pagal šiame nutarime nustatytą metodiką gali būti pratęsiamas iki 2008 m. gruodžio 31 d. imtinai galiojančių nuomonių dėl priskyrimo prie darbo vietų, kuriose darbuotojai dirba ypatingomis sąlygomis, galiojimas.
2.   Šio nutarimo nuostatos taikomos tik tiems darbdaviams, kurie 2008 m. gruodžio 31 d. turi nuomonę dėl galiojimo pratęsimo ir iki tos dienos nesiėmė priemonių, kurios yra būtinos darbo sąlygoms normalizuoti.
3.   Nuomonės, kurių galiojimas pratęstas pagal šį nutarimą, negali galioti ilgiau kaip iki 2009 m. gruodžio 31 d.“
33
Vėliau, iki 2014 m., tokia galimybė kasmet pratęsti anksčiau pateiktų „nuomonių dėl priskyrimo prie darbo vietų, kuriose darbuotojai dirba ypatingomis sąlygomis“, galiojimą dar buvo numatyta paskesniuose Vyriausybės nutarimuose.
34
2015 m. gruodžio 30 d.Hotărârea Guvernului Nr. 1014/2015 privind metodologia de reînnoire a avizelor de încadrare a locurilor de muncă în condiţii deosebite (Vyriausybės nutarimas Nr. 1014/2015 dėl nuomonių dėl priskyrimo prie darbo vietų, kuriose darbuotojai dirba ypatingomis sąlygomis, galiojimo pratęsimo metodikos) (Monitorul Oficial al României, I dalis, Nr. 986, 2015 m. gruodžio 31 d.), kuriame tokia galimybė pratęsti galiojimą buvo numatyta iki 2018 m. gruodžio 31 d., 4 straipsnis buvo suformuluotas taip: „[d]arbdaviai, kuriems nebuvo pratęstas nuomonės dėl priskyrimo prie darbo vietų, kuriose darbuotojai dirba ypatingomis sąlygomis, galiojimas, gali kreiptis tiesiai į kompetentingą teismą įstatymo nustatyta tvarka.“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
35
Apeliantė pagrindinėje byloje daugiau kaip trisdešimt metų dirba gydytoja pulmonologe ligoninėje, kuri yra visuomenės sveikatos priežiūros įstaiga, turinti juridinio asmens statusą ir pavaldi administracinei vietos valdžios institucijai.
36
Iki 2006 m. gruodžio 31 d. apeliantės pagrindinėje byloje darbo vieta iš pradžių buvo priskirta prie darbo vietų, kuriose dirbama II grupės darbo sąlygomis, vėliau – „ypatingomis [darbo] sąlygomis“, kaip tai suprantama pagal Rumunijos teisės aktus, kurie buvo vėliau taikomi senatvės pensijų ir socialinio draudimo srityje. Dėl tokio priskyrimo apeliantei pagrindinėje byloje buvo suteikta teisė į papildomas kasmetinių atostogų dienas, sumažintas pensinis amžius ir padidintas taškų skaičius apskaičiuojant jos senatvės pensiją. Ligoninė, kaip darbdavė, atsižvelgdama į šį priskyrimą, turėjo mokėti didesnes socialinio draudimo įmokas, palyginti su tomis, kurios turėjo būti mokamos už darbuotoją, kurio darbo vieta priskirta prie darbo vietų, kuriose dirbama „įprastomis [darbo] sąlygomis“.
37
Vis dėlto, nors nuo 2007 m. sausio 1 d. apeliantės pagrindinėje byloje pareigos ir darbo sąlygos liko nepakitusios, jos darbo vieta buvo priskirta prie darbo vietų, kuriose dirbama „įprastomis [darbo] sąlygomis“, ir ligoninė už apeliantę pagrindinėje byloje nebeturėjo mokėti didesnių socialinių įmokų.
38
Ligoninė turėjo 2001 m. gruodžio 11 d.Inspectoratul Teritorial de Muncă Iași (Jasų teritorinė darbo inspekcija, Rumunija) (toliau – ITM) pateiktą nuomonę, kuria patvirtintas jos darbo vietų priskyrimas prie darbo vietų, kuriose darbuotojai dirba „ypatingomis [darbo] sąlygomis“; joje buvo nustatytas terminas – iki 2004 m. kovo 31 d. įgyvendinti technines ir organizacines priemones tam, kad jos darbuotojai dirbtų „įprastomis [darbo] sąlygomis“. Šios nuomonės galiojimas buvo pratęstas kita 2004 m. kovo 29 d. pateikta nuomone, nustatant darbo sąlygų normalizavimo terminą – 2006 m. gruodžio 31 d.
39
Vis dėlto, kadangi ligoninei nepavyko pasiekti, kad pastaroji nuomonė būtų pratęsta, 2007 m. vasario 2 d. raštu ITM ją informavo, kad laikotarpis, už kurį buvo pateikta 2004 m. kovo 29 d. nuomonė dėl priskyrimo, pasibaigė, todėl 2006 m. gruodžio 31 d. ji nustojo galioti.
40
Gavusi tokį raštą, ligoninė priėmė sprendimą, pagal kurį nuo 2007 m. sausio 1 d. jos darbuotojai dirbo „įprastomis [darbo] sąlygomis“. Tuo pat metu ligoninė kreipėsi į Autoritatea de Sănătate Publică Iași (Jasų visuomenės sveikatos priežiūros institucija, Rumunija), prašydama nuomonės dėl ligoninės priskyrimo prie darbo vietos, kurioje darbuotojai dirba „ypatingomis sąlygomis“, palikimo galioti arba galiojimo pratęsimo. Kadangi ši institucija nepateikė jokio atsakymo, 2007 m. kovo 19 d. ligoninė išsiuntė jai antrą raštą; jame dar kartą paprašė nuomonės dėl darbo vietose kylančios profesinės rizikos poveikio siekdama, kad ITM pratęstų 2004 m. kovo 29 d. pateiktos nuomonės dėl priskyrimo galiojimą. Į šį raštą taip pat nebuvo atsakyta. 2007 m. birželio 28 d. raštu ligoninė taip pat paprašė ITM pratęsti nuomonės dėl priskyrimo galiojimą nuo 2007 m. sausio 1 d., o 2007 m. gruodžio 27 d. išsiuntė Jasų visuomenės sveikatos priežiūros institucijai trečią raštą. Be to, ji ėmėsi kitų veiksmų, susijusių su ITM ir Darbo ministerija.
41
Apeliantė pagrindinėje byloje, atsitiktinai sužinojusi, kad nuo 2007 m. sausio 1 d. ligoninė už ją nebemoka socialinių įmokų, atitinkančių jos darbo vietos klasifikavimą kaip darbo vietos, kurioje ji dirba „ypatingomis [darbo] sąlygomis“, pareiškė ieškinį Tribunalul Iași (Jasų apylinkės teismas, Rumunija), siekdama, kad jos darbo vieta būtų klasifikuota kaip darbo vieta, kurioje ji dirba „ypatingomis sąlygomis“, ir kad jos darbdavys būtų įpareigotas sumokėti didesnes socialines įmokas už profesinę veiklą, kurią po 2006 m. gruodžio 31 d. ji vykdė minėtomis sąlygomis.
42
2022 m. liepos 15 d. sprendimu Tribunalul Iași (Jasų apylinkės teismas) ieškinį atmetė ir nurodė, kad pagal nacionalinį teisinį reglamentavimą, susijusį su darbo vietų priskyrimu, visų pirma pagal Vyriausybės nutarimą Nr. 1014/2015, reikalaujama, kad darbdavys laikytųsi specialios procedūros tam, kad darbo vietos būtų priskirtos, kaip to reikalaujama, be kita ko, paprašytų ITM pateikti nuomonę dėl priskyrimo ir ją gautų. Teismas taip pat pabrėžė, kad darbdavys tuo atveju, jei negavo jokio atsakymo į prašymą dėl priskyrimo arba į bet kokį kitą prašymą, kurį buvo pateikęs nacionalinėms institucijoms, turi galimybę dėl šių institucijų kreiptis į kompetentingą teismą, kad priverstų jas vykdyti savo pareigas, ir taip būtų laikomasi visų priskyrimo prie darbo vietų, kuriose darbuotojai dirba „ypatingomis sąlygomis“, procedūros etapų ir būtų pateikiama atitinkama nuomonė dėl priskyrimo.
43
Apeliantė pagrindinėje byloje dėl tokio sprendimo pateikė apeliacinį skundą Curtea de Apel Iași (Jasų apeliacinis teismas, Rumunija), kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, be kita ko, teigdama, kad ligoninė neatliko Nutarimo Nr. 246/2007 2 straipsnyje numatytų veiksmų, todėl nagrinėjamomis aplinkybėmis jos darbdavys dėl aplaidumo arba nesąžiningumo praktiškai nepradėjo procedūros, kad gautų nuomonę dėl jos darbo vietos klasifikavimo nuo 2007 m. kaip darbo vietos, kurioje ji dirba „ypatingomis sąlygomis“. Šiuo klausimu apeliantė pagrindinėje byloje tvirtina, kad jos darbo sąlygos nepasikeitė. Rizikos ir atsakomybė jos darbo vietoje nuo įdarbinimo nesumažėjo. Priešingai, kadangi ji dirbo skyriuje, kur gydomi COVID‑19 užsikrėtę pacientai, jos darbas tapo daug intensyvesnis ir sunkesnis, kasdien keliantis pavojų jos ir jos artimųjų gyvybei.
44
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą teismas šiuo klausimu pažymi, kad priskyrimu prie darbo vietų, kuriose darbuotojai dirba „ypatingomis sąlygomis“, siekiama atsverti ilgalaikį profesinių užduočių vykdymo poveikį dirbant darbo vietoje, kurioje, nepaisant visų priemonių, kurių imtasi siekiant apsaugoti darbuotojų sveikatą ir saugą, jiems vis dar kyla didelė profesinė rizika. Dėl tokio priskyrimo darbuotojai gauna papildomų kompensacinių lengvatų. Jų senatvės pensija apskaičiuojama atsižvelgiant į darbo stažą, taigi ir į įmokų mokėjimo laikotarpį, kuris yra trumpesnis nei tuo atveju, jeigu darbo vietoje jie būtų dirbę „įprastomis [darbo] sąlygomis“. Be to, darbuotojai, kurie dirba „ypatingomis [darbo] sąlygomis“, turi teisę į papildomas atostogas, skirtas tam, kad dėl ilgesnio poilsio laikotarpio jie galėtų atkurti patenkinamą sveikatos būklę.
45
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat pabrėžia, kad Rumunijos teisės aktų leidėjas dėl darbo vietos priskyrimo prie darbo vietų, kuriose darbuotojai dirba „ypatingomis sąlygomis“, nustatė dviejų rūšių apribojimus. Pirma, jis nustatė procedūrines ribas ir susiejo šį priskyrimą su sąlyga, kad, be kita ko, bus gauta palanki ITM nuomonė. Antra, jis apribojo tokio priskyrimo galimybę laiko atžvilgiu, nes tokia galimybė būti suteikta tik 2002 m. gruodžio 31 d. egzistavusiems darbdaviams, neatsižvelgiant į tai, kada prasidėjo darbo santykiai su darbuotojais. Be to, nuo 2007 m. nebegali būti naujų tokių priskyrimų. Gali būti pratęstas tik esamo priskyrimo galiojimas, be kita ko, su sąlyga, kad tuo metu, kai pateikiamas prašymas dėl galiojimo pratęsimo, darbdavys turi galiojančią ITM nuomonę dėl priskyrimo.
46
Be to, pagal nacionalinės teisės aktus darbuotojams neleidžiama kreiptis į instituciją, kompetentingą saugos ir sveikatos darbe srityje, arba kreiptis į nacionalinius teismus su ieškiniu, jeigu jie mano, kad darbdavys neįvykdė savo pareigų, susijusių su jų darbo vietos priskyrimu prie darbo vietų, kuriose darbuotojai dirba „ypatingomis sąlygomis“, nesvarbu, ar tai susiję su pasibaigusiu, ar su būsimu darbo laikotarpiu.
47
Konkrečiai kalbant, remdamasis siauru nacionalinės teisės aktų aiškinimu Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Aukštasis Kasacinis Teisingumo Teismas, Rumunija) yra konstatavęs, kad bendrosios teisės nuostatose nenumatyta teisių gynimo priemonės, kurią pasitelkus būtų galima prašyti pripažinti „ypatingas [darbo] sąlygas“, kuriomis darbuotojai dirbo po 2001 m. balandžio 1 d., arba kuria būtų galima siekti, kad darbdaviai būtų įpareigoti darbo vietas priskirti prie darbo vietų, kuriose darbuotojai dirba tokiomis sąlygomis, jeigu darbdaviai negavo nuomonių dėl tokio priskyrimo arba nepratęsė jų galiojimo. Be to, Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Aukštasis Kasacinis Teisingumo Teismas) yra nusprendęs, kad aplinkybė, jog darbdaviai, turintys teisę pradėti administracinę procedūrą dėl darbo vietos priskyrimo, to nepadarė arba neužbaigė šios procedūros, neleidžia darbuotojui remtis bendrosios teisės normomis siekiant, kad jo darbo vieta būtų klasifikuota kaip darbo vieta, kurioje jis dirba ne „įprastomis“ sąlygomis, o toks bendrosios kompetencijos teismų sprendimas pažeistų galiojančius teisės aktus ir valdžių atskyrimo principą. Be to, Curtea Constituțională (Konstitucinis Teismas, Rumunija) pripažino šią jurisprudenciją atitinkančia Rumunijos Konstituciją, kai 2018 m. gruodžio 6 d. sprendime, šiuo klausimu remdamasis 2018 m. kovo 21 d. Sprendimu Podilă ir kt. (C‑133/17 ir C‑134/17, EU:C:2018:203), nusprendė, kad Direktyvos 89/391 16 straipsnio 1 dalis negali paneigti šios atitikties.
48
Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar nacionalinis teisinis reglamentavimas, kaip jį aiškina šie aukščiausieji teismai, yra suderinamas su Direktyvos 89/391 9 straipsniu ir 11 straipsnio 6 dalimi, taip pat su Chartijos 31 straipsnio 1 dalimi ir 47 straipsniu. Šiuo klausimu jis nurodo, kad nors Direktyvos 89/391 11 straipsnio 6 dalis į Rumunijos teisę buvo perkelta Įstatymo Nr. 319/2006 18 straipsnio 7 dalimi, taisyklė, kurioje numatyta darbuotojų teisė kreiptis į už saugą ir sveikatą darbe atsakingą instituciją, kad būtų patikrinta, ar priemonės, kurių ėmėsi darbdavys, ir būdai, kuriuos jis taikė, yra pakankami saugai ir sveikatai darbe užtikrinti, nebuvo perkelta į žemesnio lygmens teisės aktus dėl darbuotojams kylančios profesinės rizikos vertinimo vidutinės trukmės ar ilguoju laikotarpiu.
49
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, kitaip nei byloje, kurioje priimtas 2018 m. kovo 21 d. Sprendimas Podilă ir kt. (C‑133/17 ir C‑134/17, EU:C:2018:203), apeliantės pagrindinėje byloje pareikšto ieškinio tikslas yra ne nustatyti teises į pensiją, bet pripažinti profesinę riziką, būdingą jos darbo vietoje patiriamoms ypatingoms darbo sąlygoms. Nors apeliantės pagrindinėje byloje darbo vietos klasifikavimas kaip darbo vietos, kurioje ji dirba „ypatingomis sąlygomis“, netiesiogiai sukelia pasekmių socialinės apsaugos teisių srityje, jos ieškiniu iš esmės siekiama, kad toks klasifikavimas būtų pripažintas ir būtų taikomas tiek dėl praeities, tiek dėl ateities, nes nuo įdarbinimo jos darbo sąlygos nepasikeitė. Taigi apeliantė pagrindinėje byloje teigia, kad darbo vietoje ji buvo veikiama ir vis dar yra veikiama didelių rizikos sveikatai veiksnių, viršijančių ribines vertes, tačiau neturi teisių gynimo priemonių prašyti, kad būtų nustatytas tiek profesinių kenksmingų veiksnių jos darbo vietoje buvimas, tiek mastas, taip pat kad jos darbo vieta būtų klasifikuota kaip darbo vieta, kurioje ji dirba kitomis nei „įprastos“ sąlygomis.
50
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat pažymi, kad nors Įstatymo Nr. 319/2006 12 straipsniu į Rumunijos teisės sistemą perkeltas Direktyvos 89/391 9 straipsnis, pastarojoje nuostatoje numatytos darbdavių pareigos nesusijusios su pareiga tiksliai ir konkrečiai klasifikuoti darbo sąlygas įmonės lygmeniu. Be to, nėra ir žemesnio lygmens nacionalinio akto, kuriame būtų apibrėžtos įmonėms, kuriose kyla didelė rizika jų darbuotojų sveikatai, nustatytų pareigų įvertinti ir stebėti profesinę riziką nesilaikymo pasekmės. Nors dėl Įstatymo Nr. 319/2006 12 straipsnyje nustatytų pareigų pažeidimo darbdaviui gali būti skirta administracinė bauda, tinkamai neįvertinus profesinės rizikos darbo vietoje jam nekiltų jokių kitų teisinių pasekmių.
51
Galiausiai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad reikia išsiaiškinti Sąjungos teisės ir nacionalinės teisės tarpusavio sąveiką. Konkrečiai kalbant, jis konstatuoja: kadangi reikšmingų nacionalinės teisės nuostatų neįmanoma aiškinti Sąjungos teisę atitinkančiu būdu, jam kyla klausimas, ar Direktyvos 89/391 11 straipsnio 6 dalis yra besąlygiška, išsami ir tiksli, galinti veikti tiesiogiai, todėl ši nuostata, siejama su Chartijos 31 straipsnio 1 dalimi ir 47 straipsniu, gali suteikti darbuotojams, kaip antai apeliantei pagrindinėje byloje, veiksmingą teisminę gynybą, kai teisių ir pareigų turėtojai, kaip antai darbdaviai, nesilaiko jiems nustatytų teisinių pareigų, kaip antai pareigų, susijusių su priskyrimu prie darbo vietų, kuriose darbuotojai dirba „ypatingomis sąlygomis“.
52
Šiomis aplinkybėmis Curtea de Apel Iaşi (Jasų apeliacinis teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar [Direktyvos 89/391] 9 straipsniui ir 11 straipsnio 6 daliai prieštarauja privaloma nacionalinės teisės norma ir praktika, pagal kurias darbuotojai neturi teisės tiesiogiai pateikti skundo už saugą ir sveikatą darbe atsakingai institucijai, jeigu mano, kad priemonės, kurių ėmėsi arba kurias taikė darbdavys, yra nepakankamos saugai ir sveikatai darbe užtikrinti, ir negali pareikšti ieškinio teisme, jeigu mano, kad darbdaviai neįvykdė jiems tenkančių pareigų, susijusių su darbo vietų priskyrimu prie darbo vietų, kuriose darbuotojai dirba ypatingomis darbo sąlygomis, nei dėl jau išdirbto, nei dėl būsimo darbo santykių laikotarpio?
2.
Ar Direktyvos 89/391 11 straipsnio 6 dalis turi tiesioginį vertikalų poveikį ir kartu su [Chartijos] 31 straipsnio 1 dalimi ir 47 straipsnio nuostatomis suteikia darbuotojams teisę į teisminę gynybą tuo atveju, jeigu [asmenys, kuriems] teisės aktuose nustatytos pareigos, tų pareigų nesilaiko?“
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
53
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 89/391 9 straipsnis ir 11 straipsnio 6 dalis turi būti aiškinami taip, kad jiems prieštarauja nacionalinis teisinis reglamentavimas, kaip jį aiškina nacionaliniai teismai, pagal kurį darbuotojas negali tiesiogiai pateikti skundo už saugą ir sveikatą darbe atsakingai institucijai arba pareikšti ieškinio nacionaliniame teisme tam, kad būtų nustatytas ar peržiūrėtas šiame teisiniame reglamentavime nustatytas jo darbo vietos klasifikavimas atsižvelgiant į tai, kad joje jis patiria didesnę už įprastą riziką savo sveikatai, ir tam, kad dėl šio naujo klasifikavimo jam būtų suteikta papildomų teisių, kiek tai susiję su teisėmis į pensiją ir mokamomis kasmetinėmis atostogomis.
54
Iš Direktyvos 89/391 pavadinimo ir jos 1 straipsnio 1 dalies matyti, kad šios direktyvos tikslas – nustatyti priemones, skatinančias gerinti darbuotojų saugą ir sveikatą darbe. Šiam tikslui šioje direktyvoje, kaip numatyta jos 1 straipsnio 2 dalyje, yra pateikti bendrieji principai dėl profesinės rizikos prevencijos, saugos ir sveikatos apsaugos, rizikos rūšių ir nelaimingus atsitikimus lemiančių veiksnių pašalinimo, informavimo, konsultavimo, proporcingo dalyvavimo pagal nacionalinės teisės aktus ir (arba) nacionalinę praktiką ir darbuotojų bei jų atstovų profesinio mokymo, taip pat bendrosios gairės dėl minėtų principų įgyvendinimo. Taigi ši direktyva atspindi ir patikslina Chartijos 31 straipsnio 1 dalyje įtvirtintą kiekvieno darbuotojo teisę į jo sveikatą ir saugą atitinkančias darbo sąlygas.
55
Tam, kad šis tikslas būtų pasiektas, Direktyvos 89/391 4 straipsnyje, siejamame su jos 5 straipsnio 1 dalimi, valstybės narės įpareigojamos imtis būtinų priemonių tam, kad darbdaviai būtų įpareigoti užtikrinti darbuotojų saugą ir sveikatą visais su darbu susijusiais aspektais.
56
Šios direktyvos 9 straipsnio 1 dalyje šiuo klausimu nurodyta, kad darbdavys turi turėti rizikos darbuotojų saugai ir sveikatai rūšių, įskaitant tas, su kuriomis susiduria darbuotojų grupės, kurioms daro poveikį konkrečios rizikos rūšys, įvertinimą, kad turi nustatyti apsaugos priemones, kurių reikia imtis, ir, jeigu būtina, naudotiną apsaugos įrangą, kad turi sudaryti nelaimingų atsitikimų darbe, dėl kurių darbuotojas tampa nedarbingas daugiau nei tris darbo dienas, sąrašą ir kad turi parengti ataskaitas apie nelaimingus atsitikimus darbe, nuo kurių nukentėjo jo darbuotojai. Minėtos direktyvos 9 straipsnio 2 dalyje numatyta, kad valstybės narės turi nustatyti reikalavimus, kurių, atsižvelgiant į veiklos pobūdį ir dydį, turi laikytis įvairių kategorijų įmonės dėl dokumentų, susijusių su 9 straipsnio 1 dalyje nurodytomis pareigomis, rengimo.
57
Be to, Direktyvos 89/391 11 straipsnio 6 dalyje nustatyta, kad darbuotojai turi turėti galimybę kreiptis į instituciją, atsakingą už saugą ir sveikatą darbe, jeigu mano, kad darbdavys nesiėmė pakankamų priemonių darbuotojų saugai ir sveikatai darbe užtikrinti.
58
Nei šios, nei kitos Direktyvos 89/391 nuostatos neįpareigoja valstybių narių užtikrinti, kad darbo vietos būtų klasifikuotos pagal rizikos jose dirbančių asmenų sveikatai dydį tam, kad prireikus šiems asmenims būtų suteikta tam tikrų papildomų teisių į pensiją ir atostogas.
59
Vis dėlto negalima atmesti to, kad darbo vietų klasifikavimo pagal tokias rizikas sistema gali turėti įtakos darbdavių pareigoms pagal Direktyvą 89/391. Tokiu atveju valstybės narės turi įgyvendinti tokią sistemą laikydamosi šioje direktyvoje nustatytų pareigų. Taip negali būti tuo atveju, kai dėl šios sistemos įgyvendinimo darbdavys atleidžiamas nuo kai kurių iš šių pareigų (šiuo klausimu žr. 2018 m. kovo 21 d. Sprendimo Podilă ir kt., C‑133/17 ir C‑134/17, EU:C:2018:203, 42 ir 44 punktus).
60
Nagrinėjamu atveju iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos matyti, kad taikytiną nacionalinį teisinį reglamentavimą sudaro dvi dalys, kurios taikomos lygiagrečiai.
61
Pirmąją dalį sudaro Įstatymas Nr. 319/2006. Kaip jau yra konstatavęs Teisingumo Teismas, šiuo įstatymu Direktyva 89/391 perkelta į Rumunijos teisę (2018 m. kovo 21 d. Sprendimo Podilă ir kt., C‑133/17 ir C‑134/17, EU:C:2018:203, 43 punktas). Konkrečiai kalbant, šio įstatymo 12 straipsnio 1 dalies a ir b punktais ir 18 straipsnio 7 dalimi perkeltos atitinkamai šios direktyvos 9 straipsnio 1 ir 2 dalys ir 11 straipsnio 6 dalis. Be to, minėto įstatymo 39 straipsnio 4 dalyje numatytos sankcijos, jeigu darbdavys nesilaiko šio įstatymo 12 straipsnio 1 dalies a ir b punktuose numatytų pareigų. Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimai nesusiję su šiuo perkėlimu ir pagrindinėje byloje nėra ginčo dėl to, ar darbuotojai turi galimybę kreiptis į instituciją, atsakingą už darbuotojų saugą ir sveikatą darbe, arba pareikšti ieškinį nacionaliniuose teismuose, siekdami užginčyti priemones, kurių, jų manymu, nepakanka darbuotojų saugai ir sveikatai darbe užtikrinti.
62
Antrojoje dalyje, dėl kurios prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas kelia savo klausimus, numatyta galimybė darbdaviams suskirstyti darbo vietas į įvairias kategorijas, atsižvelgiant į dirbant jose darbuotojų sveikatai patiriamas rizikas. Priklausomai nuo kategorijos, kuriai priskirta darbo vieta, darbuotojai gali naudotis tam tikromis papildomomis teisėmis į pensiją ir atostogas. Vis dėlto pagal prie šios antros dalies priskiriamas nacionalinės teisės nuostatas, kaip jas aiškina Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Aukštasis Kasacinis Teisingumo Teismas), tik darbdavys gali pateikti prašymą dėl darbo vietos priskyrimo arba priskyrimo atnaujinimo, atsižvelgiant į riziką. Darbuotojas negali kreiptis į nacionalinę instituciją, atsakingą už saugą ir sveikatą darbe, arba pareikšti ieškinio nacionaliniame teisme tam, kad būtų konstatuota, kad jo darbo sąlygos priklauso kategorijai, dėl kurios jis patiria ypatingų rizikų, arba tam, kad priverstų savo darbdavį priskirti savo darbo vietą prie tokios kategorijos.
63
Apeliantė pagrindinėje byloje ginčija tai, kad jos darbo vieta nuo 2007 m. sausio 1 d. nebuvo klasifikuota kaip darbo vieta, kurioje ji dirba „ypatingomis [darbo] sąlygomis“. Tokio neklasifikavimo pasekmė buvo, be kita ko, tai, kad nuo tos dienos ji netenka teisės į daugiau mokamų kasmetinių atostogų ir papildomų teisių į senatvės pensiją sumažinant pensinį amžių ir padidinant taškų skaičių pensijai apskaičiuoti, nes darbdavys tuomet privalo mokėti didesnes socialinio draudimo įmokas.
64
Todėl reikia patikrinti, ar nacionalinis teisinis reglamentavimas, kuriame numatyta darbo vietų klasifikavimo atsižvelgiant į jose darbuotojų patiriamas rizikas sveikatai sistema, turi įtakos darbdavių pareigoms pagal Direktyvą 89/391, jeigu taikant tokią sistemą darbuotojams gali būti suteikta tam tikrų papildomų teisių, kiek tai susiję su teisėmis į pensiją ir mokamomis kasmetinėmis atostogomis.
65
Dėl papildomų teisių, kiek tai susiję su teisėmis į senatvės pensiją, suteikimo reikia pažymėti, kad tai neprisideda prie šia direktyva siekiamo tikslo gerinti darbuotojų saugą ir sveikatą darbe. Kaip generalinis advokatas savo išvados 49 punkte paaiškino dėl papildomų teisių į senatvės pensiją, konkrečiai nurodytų pagrindinėje byloje nagrinėjamame nacionaliniame teisiniame reglamentavime, taškų skaičiaus padidinimas senatvės pensijai apskaičiuoti iš esmės susijęs ne su darbo sąlygomis darbuotojų darbo laikotarpiu, o su šių darbuotojų sąlygomis po jo einančiu laikotarpiu. Be to, pensinio amžiaus sumažinimas darbuotojams, kurie dirba „ypatingomis [darbo] sąlygomis“, neturi ryšio su priemonių, skirtų darbuotojų saugai ir sveikatai darbe gerinti, įgyvendinimu. Minėtos teisės faktiškai yra kompensacinės išmokos už patirtą riziką ir nepatenka į Direktyvos 89/931 taikymo sritį.
66
Be to, dėl teisės į papildomas mokamas kasmetines atostogas suteikimo reikia pažymėti, kad Direktyvos 89/391 nuostatos turi būti aiškinamos kartu su Direktyvos 2003/88 nuostatomis. Pastarosios direktyvos 1 straipsnio 4 dalyje numatyta, kad Direktyvos 89/391 nuostatos visapusiškai taikomos darbo laiko aspektams, kuriuos reglamentuoja Direktyva 2003/88, nepažeidžiant griežtesnių ar specialių jos nuostatų.
67
Direktyvos 2003/88 tikslas – nustatyti minimalius reikalavimus, skirtus darbuotojų gyvenimo ir darbo sąlygoms pagerinti, derinant nacionalinės teisės aktus dėl, be kita ko, darbo laiko trukmės. Tokiu darbo laiko organizavimo nuostatų suderinimu Europos Sąjungos lygmeniu siekiama užtikrinti geresnę darbuotojų saugą ir sveikatos apsaugą, suteikiant jiems, be kita ko, minimalius poilsio laikotarpius (šiuo klausimu žr. 2024 m. gruodžio 19 d. Sprendimo Loredas, C‑531/23, EU:C:2024:1050, 29 ir 30 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
68
Direktyvos 2003/88 2 straipsnio 9 punkte sąvoka „pakankamas poilsis“, kaip ji suprantama šioje direktyvoje, apibrėžta kaip reiškianti, kad darbuotojai reguliariai turi poilsio pertraukas, kurių trukmė išreiškiama laiko vienetais ir kurios yra pakankamai ilgos ir nepertraukiamos, kad būtų galima užtikrinti, jog dėl nuovargio ar kitokių neįprastų darbo modelių trumpu ar ilgesniu darbo metu darbuotojai nesusižeis patys, nesužalos savo bendradarbių ar kitų asmenų ir nepakenks savo sveikatai.
69
Darytina išvada, kad papildomų kasmetinių atostogų dienų suteikimas darbuotojui dėl sudėtingų darbo sąlygų, dėl kurių kyla pavojus jo sveikatai ar asmeniui, gali būti pateisinamas siekiant užtikrinti darbuotojų saugą ir sveikatą darbe.
70
Vis dėlto, kaip išvados 53 punkte taip pat pažymėjo generalinis advokatas, Direktyva 2003/88 neįpareigoja suteikti papildomų kasmetinių atostogų dienų dėl tokių priežasčių.
71
Pagal šios direktyvos 7 straipsnio 1 dalį valstybės narės turi užtikrinti, kad kiekvienas darbuotojas turėtų teisę į bent keturių savaičių mokamas kasmetines atostogas pagal nacionalinės teisės aktais ir (arba) praktika nustatytas teisės į tokias atostogas ir jų suteikimo sąlygas. Be to, atitinkamai iš šios nuostatos, taip pat iš minėtos direktyvos 1 straipsnio 1 dalies ir 2 dalies a punkto bei 15 straipsnio teksto aiškiai matyti, kad direktyva nustato tik minimalius saugos ir sveikatos reikalavimus dėl darbo laiko organizavimo ir nekliudo valstybėms narėms taikyti darbuotojų apsaugai palankesnių nacionalinių nuostatų.
72
Darytina išvada, kad Direktyvai 2003/88 neprieštarauja nacionalinės teisės nuostatos, suteikiančios teisę į ilgesnes nei šios direktyvos 7 straipsnio 1 dalyje numatytas keturių savaičių mokamas kasmetines atostogas nacionalinėje teisėje nustatytomis teisės į tokias atostogas ir jų suteikimo sąlygomis, ir kad teises į mokamas kasmetines atostogas, suteiktas viršijant Direktyvos 2003/88 7 straipsnio 1 dalyje reikalaujamą minimumą, reglamentuoja ne ši direktyva, o nacionalinė teisė, netaikant šioje direktyvoje nustatytos tvarkos (šiuo klausimu žr. 2019 m. lapkričio 19 d. Sprendimo TSN ir AKT, C‑609/17 ir C‑610/17, EU:C:2019:981, 33 ir 35 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
73
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, teisė į papildomas mokamas kasmetines atostogas, kuri darbuotojams suteikiama dėl jų darbo vietos klasifikavimo kaip darbo vietos, kurioje jie patiria ypatingų profesinių rizikų, nepatenka į direktyvų 2003/88 ir 89/391 taikymo sritį.
74
Todėl nacionalinis teisinis reglamentavimas, kuriame numatyta darbo vietų klasifikavimo atsižvelgiant į jose darbuotojų patiriamas rizikas sveikatai sistema, neturi įtakos darbdavių pareigoms pagal Direktyvą 89/391, jeigu taikant tokią sistemą darbuotojams gali būti suteikta tik tam tikrų papildomų teisių, kiek tai susiję su teisėmis į pensiją ir mokamomis kasmetinėmis atostogomis.
75
Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat teigia, kad apeliantė pagrindinėje byloje savo ieškinyje, pareikštame dėl to, kad jos darbo vieta nebuvo klasifikuota kaip darbo vieta, kurioje ji dirba „ypatingomis sąlygomis“, kaip tai suprantama pagal Rumunijos teisės aktus, nurodo ne tik minėtas teises į pensiją ir į kasmetines atostogas, bet ir profesinės rizikos, būdingos sąlygoms, kuriomis ji dirba, pripažinimą tiek dėl praeities, tiek dėl ateities.
76
Iš kartu nagrinėjamų Direktyvos 89/391 9 straipsnio 1 dalies a ir b punktų matyti, kad darbdavys turi turėti rizikos darbuotojų saugai ir sveikatai rūšių, įskaitant tas, su kuriomis susiduria darbuotojų grupės, kurioms daro poveikį konkrečios rizikos rūšys, įvertinimą, kad nustatytų apsaugos priemones, kurių reikia imtis, ir prireikus naudotinas apsaugos priemones.
77
Kaip matyti iš šio sprendimo 59 punkto, jeigu apeliantės pagrindinėje byloje darbo vietos neklasifikavimas kaip darbo vietos, kurioje ji dirba „ypatingomis sąlygomis“, reikštų tai, kad darbdavys neatliko rizikų vertinimo ir dėl to nesiėmė būtinų priemonių saugai ir sveikatai darbe užtikrinti, dėl šio neklasifikavimo iš Direktyvos 89/391 9 straipsnio 1 dalies a ir b punktų kylančios pareigos darbdaviui nebūtų taikomos; pagal šios direktyvos 11 straipsnio 6 dalį darbuotojai turėtų turėti galimybę apie tai pranešti už saugą ir sveikatą darbe atsakingai institucijai ir prireikus pareikšti ieškinį nacionaliniuose teismuose, kad pagal Chartijos 47 straipsnį būtų užtikrinta veiksminga pagal šią direktyvą darbuotojams suteiktų teisių teisminė gynyba.
78
Vis dėlto, kaip matyti iš šio sprendimo 59 punkto, yra aišku, kad, į Rumunijos teisę perkėlus Direktyvos 89/391 9 straipsnio 1 dalies a ir b punktus ir 11 straipsnio 6 dalį, darbdavys turi turėti rizikos įvertinimą ir imtis būtinų priemonių saugai ir sveikatai darbe užtikrinti, o apeliantė pagrindinėje byloje turi galimybę už saugą ir sveikatą darbe atsakingoje Rumunijos institucijoje ir prireikus Rumunijos teismuose ginčyti priemonių, kurių ėmėsi ir kurias, įvertinus riziką šiuo atžvilgiu, taikė jos darbdavys, nepakankamumą saugai ir sveikatai darbe užtikrinti.
79
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti: Direktyvos 89/391 9 straipsnis ir 11 straipsnio 6 dalis turi būti aiškinami taip, kad jie netaikomi nacionaliniam teisiniam reglamentavimui, kaip jį aiškina nacionaliniai teismai, pagal kurį darbuotojas negali tiesiogiai pateikti skundo už saugą ir sveikatą darbe atsakingai institucijai arba pareikšti ieškinio nacionaliniame teisme tam, kad būtų nustatytas ar peržiūrėtas šiame teisiniame reglamentavime nustatytas jo darbo vietos klasifikavimas atsižvelgiant į tai, kad joje jis patiria didesnę už įprastą riziką sveikatai, ir tam, kad dėl šio naujo klasifikavimo jam būtų suteikta papildomų teisių, kiek tai susiję su teisėmis į pensiją ir mokamomis kasmetinėmis atostogomis.
Dėl antrojo klausimo
80
Atsižvelgiant į atsakymą, pateiktą į pirmąjį klausimą, į antrąjį klausimą atsakyti nereikia.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
81
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:
1989 m. birželio 12 d. Tarybos direktyvos 89/391/EEB dėl priemonių darbuotojų saugai ir sveikatos apsaugai darbe gerinti nustatymo 9 straipsnis ir 11 straipsnio 6 dalis
turi būti aiškinami taip:
jie netaikomi nacionaliniam teisiniam reglamentavimui, kaip jį aiškina nacionaliniai teismai, pagal kurį darbuotojas negali tiesiogiai pateikti skundo už saugą ir sveikatą darbe atsakingai institucijai arba pareikšti ieškinio nacionaliniame teisme tam, kad būtų nustatytas ar peržiūrėtas šiame teisiniame reglamentavime nustatytas jo darbo vietos klasifikavimas atsižvelgiant į tai, kad joje jis patiria didesnę už įprastą riziką savo sveikatai, ir tam, kad dėl šio naujo klasifikavimo jam būtų suteikta papildomų teisių, kiek tai susiję su teisėmis į pensiją ir mokamomis kasmetinėmis atostogomis.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: rumunų.