62023CJ0351_RES
Byla C‑354/23
GR REAL s. r. o.
prieš
POirRT
(Krajský súd v Prešove pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
2025 m. birželio 24 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Vartotojų apsauga – Nesąžiningos sąlygos sutartyse su vartotojais – Direktyva 93/13/EEB – 6 straipsnio 1 dalis – 7 straipsnio 1 dalis – Vartojimo kredito sutartis – Sutartis, užtikrinta nekilnojamojo turto, kuris yra vartotojo šeimos būstas, įkeitimu – Nutraukimas prieš terminą – Šio nekilnojamojo turto pardavimas neteisminio aukciono būdu – Nacionalinės teisės normos, pagal kurias šis pardavimas leidžiamas teismui prieš tai nepatikrinus atitinkamo turtinio reikalavimo – Šio pardavimo negaliojimo pagrindai, neapimantys nesąžiningų sąlygų buvimo – Vartotojams pripažintos apsaugos veiksmingumas – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 7 ir 47 straipsniai“
Vartotojų apsauga – Nesąžiningos sąlygos sutartyse su vartotojais – Direktyva 93/13 – Taikymo sritis – Teismo procesas, kurį pradėjo bendrovė, įsigijusi vartotojo šeimos būstą, parduotą ne teismo tvarka priverstinai įgyvendinant hipoteką, kuria vartotojui pritarus buvo įkeistas šis būstas, siekdama šį vartotoją iš jo iškeldinti – Vykstant šiam procesui vartotojo pareikštas priešieškinis, kuriuo ginčijamas to nuosavybės teisės į tą šeimos būstą perdavimo teisėtumas – Įtraukimas – Sąlygos
(Tarybos direktyvos 93/13 6 straipsnio 1 dalis ir 7 straipsnio 1 dalis)
(žr. 63–74, 77, 79–83 punktus ir rezoliucinės dalies 1 punktą)
Vartotojų apsauga – Nesąžiningos sąlygos sutartyse su vartotojais – Direktyva 93/13 – Priemonės, kuriomis siekiama užkirsti kelią nesąžiningų sąlygų naudojimui – Nacionalinės teisės normos, pagal kurias leidžiama tęsti priverstinį hipotekos, kuria vartotojui pritarus buvo įkeistas jo šeimos būstas, įgyvendinimą, nepaisant nagrinėjamo prašymo taikyti laikinąją apsaugos priemonę ir aiškių požymių, kad sutartyje, kuria pagrįstas tas įgyvendinimas, gali būti nesąžininga sąlyga – Nacionalinės teisės normos, pagal kurias negalima pasiekti, kad teismas šį įgyvendinimą pripažintų negaliojančiu dėl šioje sutartyje esančios tokios sąlygos – Neleistinumas
(Tarybos direktyvos 93/13 6 straipsnio 1 dalis ir 7 straipsnio 1 dalis)
(žr. 88–105 punktus ir rezoliucinės dalies 2 punktą)
Santrauka
Gavęs Krajský súd v Prešove (Prešovo apygardos teismas, Slovakija) prašymą priimti prejudicinį sprendimą, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) pareiškė nuomonę dėl pagal Direktyvą 93/13 (
1
), siejamą su pagrindinėmis teisėmis į būstą ir veiksmingą teisminę gynybą (
2
), vartotojams suteikiamos apsaugos nagrinėjant dviejų vartotojų ir jų šeimos būstą aukciono būdu įsigijusio subjekto ginčą dėl, pirma, šių vartotojų iškeldinimo iš šio būsto dėl to įsigijimo ir, antra, priešieškinio, kuriuo tie vartotojai ginčijo nuosavybės teisės į šį nekilnojamąjį turtą perdavimo teisėtumą. Teisingumo Teismas taip pat nagrinėjo sąlygas, kuriomis turėtų būti tęsiama pradėta priverstinio hipotekos įgyvendinimo ne teismo tvarka procedūra, paisant šių pagrindinių teisių ir Direktyvoje 93/13 numatytų reikalavimų.
2011 m. balandžio 7 d. atsakovai PO ir RT su Slovakijos kredito įstaiga (toliau – bankas) sudarė paskolos sutartį dėl 63000 EUR sumos, grąžintinos mokant mėnesines įmokas. Ši paskola turėjo būti galutinai grąžinta 2030 m. sausio 20 d. Banko taikomose bendrosiose sąlygose buvo nuostata, vėlavimo sumokėti atveju numatanti teisę nutraukti sutartį prieš tą terminą. Paskolos sutartyje buvo numatytas atsakovų šeimos būsto įkeitimas hipoteka.
Kadangi atsakovai pagrindinėje vėlavo sumokėti mėnesines įmokas, 2016 m. lapkričio 3 d. bankas paskelbė nutraukiantis sutartį prieš terminą ir paprašė šių atsakovų sumokėti visą likusią mokėti pagal šią sutartį sumą. Jis taip pat pateikė prašymą priverstine tvarka įgyvendinti nagrinėjamą hipoteką surengiant atitinkamo nekilnojamojo turto pardavimą per neteisminį aukcioną.
2017 m. balandžio 21 d. atsakovai pagrindinėje byloje pateikė Okresný súd Prešov (Prešovo apylinkės teismas, Slovakija) ieškinį, prašydami įpareigoti banką susilaikyti nuo šio hipotekos įgyvendinimo ir taikyti laikinąją apsaugos priemonę – sustabdyti jos įgyvendinimą, kol byla bus išnagrinėta iš esmės ir priimtas galutinis sprendimas.
2017 m. balandžio 25 d. įvyko pirmasis aukciono etapas, per kurį niekas nepateikė pasiūlymo.
2017 m. gegužės 26 d. nutartimi Okresný súd Prešov (Prešovo apylinkės teismas) atmetė atsakovų pagrindinėje byloje prašymą taikyti laikinąją apsaugos priemonę. Tie atsakovai tą nutartį apskundė Prešovo apygardos teismui. 2017 m. liepos 18 d., šiam teismui nespėjus priimti sprendimo, atitinkamą nekilnojamąjį turtą per antrąjį aukciono etapą įsigijo ieškovė GR REAL, bendrovė, veikianti, be kita ko, kredito teikimo, nekilnojamojo turto administravimo ir priežiūros sektoriuje. Šis pardavimas įvyko, nors PO prieštaravo nagrinėjamos hipotekos įgyvendinimui motyvuodamas tuo, kad tebevyko teismo procesas, kuriuo siekta užkirsti kelią tokiam įgyvendinimui, ir kad tiek aukciono rengėjas, tiek aukciono laimėtojas buvo informuoti apie vykstantį teisminį ginčą dėl priverstinio vykdymo.
2017 m. rugpjūčio 9 d. Prešovo apygardos teismas panaikino 2017 m. gegužės 26 nutartį ir nurodė iš naujo išnagrinėti atsakovių prašymą taikyti laikinąją apsaugos priemonę, motyvuodamas, be kita ko, tuo, kad Prešovo apylinkės teismas turėjo išnagrinėti šių atsakovų prieštaravimus dėl susitarimo dėl sąlygos nutraukti sutartį prieš terminą nebuvimo.
2017 m. gruodžio 19 d. atsakovai atsiėmė 2017 m. balandžio 21 d. pareikštą ieškinį dėl to, kad nagrinėjamas nekilnojamasis turtas buvo parduotas. Taigi 2018 m. sausio 11 d. Prešovo apylinkės teismas užbaigė bylą.
Kadangi atsakovai atsisakė atlaisvinti nagrinėjamą nekilnojamąjį turtą, nes jis buvo vienintelis turimas būstas, kuriame jie gyveno su savo vaikais, o du iš jų mažamečiai, ieškovė pagrindinėje byloje pareiškė Prešovo apylinkės teisme ieškinį dėl iškeldinimo. Šį ieškinį šis teismas atmetė, o apeliacinį skundą dėl jo atmetimo nagrinėjęs Prešovo apygardos teismas jį paliko nepakeistą.
2021 m. balandžio 8 d. nutartimi Najvyšší súd Slovenskej republiky (Slovakijos Respublikos Aukščiausiasis Teismas) panaikino šių dviejų teismų sprendimus ir grąžino bylą Prešovo apylinkės teismui, kad jis išnagrinėtų ieškovės nuosavybės teisę. Šis teismas patenkino tą ieškinį ir įpareigojo atsakovus atlaisvinti aptariamą nekilnojamąjį turtą; jis atmetė jų priešieškinį, kuriuo buvo ginčijamas šio nekilnojamojo turto pardavimo teisėtumas.
Tiek ieškovė, tiek atsakovai apskundė šį sprendimą Prešovo apygardos teismui, t. y. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui. Šiame teisme atsakovai teigė, kad pažeistos jų, kaip vartotojų, teisės, taip pat jų teisė į būstą.
Pirma, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kilo abejonių dėl nagrinėjamos paskolos sutarties nutraukimo prieš terminą sąlygos atitikties skaidrumo reikalavimui, nes ši sąlyga buvo įtraukta į banko bendrąsias sąlygas, tačiau atsakovai nebuvo su ja supažindinti. Antra, šiam teismui kilo klausimas, ar pagal Direktyvą 93/13 bendrovei, kuriai per neteisminį aukcioną buvo parduotas nekilnojamasis turtas ir kuri buvo informuota apie vykstantį teismo procesą dėl sąlygos, kuria buvo grindžiamas šis pardavimas, galiojimo, taikoma absoliuti apsauga, ar ši apsauga galėtų būti apribota, atsižvelgiant, be kita ko, į tai, kad atitinkami vartotojai buvo aktyvūs siekdami apsisaugoti nuo šio priverstinio vykdymo ir rėmėsi minėtos sąlygos nesąžiningumu, ir į abejones dėl šios bendrovės sąžiningumo.
Teisingumo Teismo vertinimas
Visų pirma, Teisingumo Teismas nagrinėjo, ar pagrindinėje byloje nagrinėjamas teismo procesas patenka į Direktyvos 93/13 taikymo sritį (
3
).
Taigi Teisingumo Teismas priminė, kad siekiant nustatyti, ar Direktyva 93/13 galima veiksmingai remtis tokioje byloje, reikia išnagrinėti šios bylos dalyką ir ją lėmusio ginčo ypatybes, taip pat tai, ar yra aiškių požymių, jog hipoteka užtikrintos paskolos sutartyje, dėl kurios pradėta tokia byla, gali būti nesąžininga sąlyga.
Pirma, dėl bylos dalyko Teisingumo Teismas priminė savo jurisprudenciją, pagal kurią Direktyva 93/13 negalima veiksmingai remtis nagrinėjant ginčą, kuris iš esmės susijęs su daiktinių teisių į nuosavybę, kurią verslininkas teisėtai įgijo per aukcioną, apsauga (
4
). Jis taip pat priminė, kad teismas negali tikrinti sutarties sąlygų nesąžiningumo, dėl kurio galėtų būti panaikinti nuosavybės teisę į nekilnojamąjį turtą perleidžiantys sandoriai, tuo atveju, kai išieškojimo iš hipoteka įkeisto turto procedūra baigta ir nuosavybės teisė į šį nekilnojamąjį turtą perduota trečiajam asmeniui, neginčijus tokio perdavimo teisėtumo (
5
). Šiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas pažymėjo, kad ieškinių pagrindinėje byloje dalykai skyrėsi nuo tų ieškinių, kuriuos jis nagrinėjo savo minėtoje jurisprudencijoje. Iš tikrųjų, pagrindinė byla ypatinga tuo, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nagrinėja, pirma, ieškinį dėl atsakovų iškeldinimo iš jų šeimos būsto, kurį pateikė ieškovė, įgyvendindama savo nuosavybės teisę, kurią ji įgijo per neteisminį aukcioną įsigijusi šį būstą, ir, antra, priešieškinį, kuriuo atsakovai ginčija nuosavybės teisės į šį būstą perdavimo teisėtumą motyvuodami tuo, kad sąlygos, kuriomis šis perdavimas įvykdytas, neatitiko veiksmingos teisminės gynybos reikalavimo (
6
).
Taigi, skirtingai nei ginčas, nagrinėtas Sprendime Banco Santander (
7
), ginčas šioje pagrindinėje byloje susijęs ne tik su daiktinės nuosavybės teisės, įgytos į per aukcioną parduotą nekilnojamąjį turtą, apsauga, bet ir su sąlygomis, kuriomis priverstinis sutartine hipoteka įkeisto šio turto pardavimas lėmė šių teisių perdavimą aukcioną laimėjusiai bendrovei. Nagrinėjamu atveju savo priešieškinyje atsakovai prieš nekilnojamojo turto įgijėją, kuri nėra su šiuo turtu susijusios hipoteka užtikrintos paskolos sutarties šalis, nesiremia šios sutarties ar tam tikrų jos sąlygų negaliojimo pagrindais, bet ginčija patį šio turto nuosavybės perdavimo šiam įgijėjui teisėtumą.
Antra, kiek tai susiję su byloje nagrinėjamo ginčo ypatybėmis ir konkrečiai vartotojų požiūriu į nagrinėjamą priverstinio vykdymo ne teismo tvarka procedūrą, Teisingumo Teismas pažymėjo, kad pastarojo negalima kvalifikuoti kaip visiškai pasyvaus.
Viena vertus, atsakovai pagrindinėje byloje pareiškė ieškinį siekdami užkirsti kelią tolesniam šios procedūros vykdymui ir kartu prašė taikyti laikinąją apsaugos priemonę, kuria būtų sustabdyta ta procedūra. Prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, ši teisių gynimo priemonė buvo vienintelė galimybė pasipriešinti neteisminio aukciono organizavimui. Šis teismas turės tai patikrinti, bet tas faktas, kad pasibaigus aukcionui šie atsakovai atsisakė šio ieškinio, negali paneigti išvados, kad šie atsakovai neliko pasyvūs, nes jie pagrįstai galėjo manyti, kad šis ieškinys neteko dalyko.
Kita vertus, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodė, kad atsakovai per antrąjį aukciono etapą informavo ieškovę apie tai, kad nagrinėjamas prašymas taikyti laikinąją apsaugos priemonę, kuria siekiama, kad būtų sustabdytas priverstinis atitinkamos hipotekos įgyvendinimas. Šis faktinių aplinkybių vertinimas priklauso prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo kompetencijai ir Teisingumo Teismas yra jo saistomas, nors ieškovė ginčijo, kad ji buvo informuota apie tokio prašymo buvimą.
Trečia, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nuomone, aukciono dieną egzistavo aiškių galimo nesąžiningos sąlygos buvimo sutartyje, kuria buvo pagrįstas priverstinis atitinkamos hipotekos įgyvendinimas, požymių. Iš tiesų, jis abejoja dėl sutarties nutraukimo prieš terminą sąlygos, lėmusios šį priverstinį vykdymą, atitikties skaidrumo reikalavimui.
Atsižvelgdamas į tai, ką nurodė, Teisingumo Teismas pripažino, kad, skirtingai nei byloje, kurioje priimtas Sprendimas Banco Santander (
8
), atsakovai neliko pasyvūs per neteisminio priverstinio vykdymo procedūrą. Priešingai, jie pasinaudojo nacionalinės teisės normose numatytomis teisių gynimo priemonėmis, kad užginčytų šį vykdymą, ir kartu apie savo veiksmus informavo su tuo vykdymu susijusius asmenis. Vis dėlto ši procedūra buvo tęsiama ir baigėsi tuo, kad jų šeimos būstas per aukcioną buvo parduotas, ir teismas visiškai nepatikrino banko reikalaujamos sumokėti skolos pagrindo, nors buvo aiškių požymių, kad sutarties nutraukimo prieš terminą sąlyga, lėmusi tą vykdymą, galėjo būti nesąžininga. Tokiomis aplinkybėmis nuosavybės perdavimo trečiajam asmeniui teisinio saugumo užtikrinimas (
9
) negali būti absoliutus.
Taigi Teisingumo Teismas nusprendė, kad į Direktyvos 93/13 (
10
), siejamos su teise į būstą ir teise į veiksmingą teisminę gynybą (
11
), taikymo sritį patenka teismo procesas, per kurį, pirma, bendrovė, laimėjusi aukcioną ir įsigijusi nekilnojamąjį turtą – vartotojo šeimos būstą, parduotą ne teismo tvarka priverstinai įgyvendinant paskolos davėjo (verslininko) naudai šiam vartotojui pritarus nustatytą hipoteką, prašo iškeldinti šį vartotoją ir, antra, pastarasis, pareiškęs priešieškinį, ginčija nuosavybės teisės į šį turtą perdavimo tai aukcioną laimėjusiai bendrovei teisėtumą, kai ta teisė perduota tebevykstant teismo procesui, kuriuo siekta sustabdyti šį priverstinį hipotekos įgyvendinimą dėl sutartyje, kuria jis grindžiamas, esančių nesąžiningų sąlygų ir apie kurį tas vartotojas iš anksto pranešė minėtai aukcioną laimėjusiai bendrovei. Tai taikoma, jeigu atitinkamo pardavimo dieną buvo aiškių požymių, kad šios sąlygos gali būti nesąžiningos, ir jeigu vartotojas pasinaudojo teisių gynimo priemonėmis ir to buvo galima pagrįstai tikėtis iš vidutinio vartotojo tam, kad teismas patikrintų minėtas sąlygas.
Antra, Teisingumo Teismas konstatavo, kad pagal Direktyvą 93/13, siejamą su teise į būstą ir teise į veiksmingą teisminę gynybą, draudžiamos nacionalinės teisės normos (
12
), pagal kurias leidžiama tęsti priverstinį hipotekos, kuriai vartotojas pritarė paskolos davėjo (verslininko) naudai ir kuri buvo nustatyta nekilnojamajam turtui – vartotojo šeimos būstui, įgyvendinimą ne teismo tvarka, nepaisant to, kad teismui pateiktas prašymas taikyti laikinąją apsaugos priemonę – sustabdyti šį įgyvendinimą, ir yra aiškių požymių, kad sutartyje, kuria jis pagrįstas, gali būti nesąžininga sąlyga. Tai taikoma, kai šiose normose nenumatyta jokia galimybė pasiekti, kad teismas tą įgyvendinimą pripažintų negaliojančiu dėl šioje sutartyje esančių nesąžiningų sąlygų.
Nagrinėjamu atveju (su sąlyga, kad tai patikrins prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas) teisių gynimo priemonės, kuriomis atsakovai pagrindinėje byloje galėjo pasinaudoti pagrindinėje byloje nagrinėjamo pardavimo aukciono būdu dieną, neatitiko veiksmingos teisminės gynybos reikalavimo.
Pirma, šios teisių gynimo priemonės nesuteikė veiksmingos galimybės sustabdyti šio pardavimo dėl priverstinio vykdymo tam, kad teismas galėtų patikrinti sutarties, kuria pagrįstas šis vykdymas, galimai nesąžiningą sąlygą, nors teismas tebenagrinėjo prašymą sustabdyti vykdymą. Pagal Direktyvos 93/13 7 straipsnio 1 dalį reikalaujama, kad iš vartotojo nebūtų atimta veiksminga galimybė pasiekti, kad būtų sustabdyta vykdymo procedūra, pradėta pagal vykdomąjį dokumentą, pagrįstą sutarties sąlyga, kurios galiojimas ginčijamas teisme dėl jos nesąžiningumo. Iš tikrųjų, be šio sustabdymo sprendimas, kuriuo konstatuojamas šios sąlygos nesąžiningumas, šiam vartotojui užtikrintų tik kompensacinę a posteriori apsaugą, kuri būtų nevisapusė ir nepakankama. Šis reikalavimas juolab pateisinamas, kai priverstinio vykdymo procedūra susijusi su vartotojo ir jo šeimos nuolatine gyvenamąja vieta, kurios apsaugą apima pagrindinė teisė į privataus ir šeimos gyvenimo gerbimą (
13
).
Antra, šios teisių gynimo priemonės nesuteikė atsakovams galimybės prašyti pripažinti pardavimą negaliojančiu dėl tokios sąlygos buvimo (
14
), nepaisant aiškių galimo šios sąlygos nesąžiningumo požymių.
Teisingumo Teismas pridūrė, kad, atsižvelgiant į naujausią Slovakijos Respublikos Aukščiausiojo Teismo jurisprudenciją, susijusią su Savanoriškų aukcionų įstatymu (
15
), lyg ir galimas šio įstatymo aiškinimas (
16
), kuris atitiktų Direktyvos 93/13 nuostatas. Jeigu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prieitų prie išvados, kad galimas toks to įstatymo aiškinimas, kiek tai susiję su jame numatytais panaikinimo pagrindais, reikia pažymėti, kad šiame įstatyme taip pat numatyta, kad prašymas dėl negaliojimo pripažinimo turi būti pateiktas per tris mėnesius nuo aukciono laimėtojo paskelbimo dienos. Su sąlyga, kad tai patikrins prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, nebuvo galima pagrįstai tikėtis, kad remdamiesi Savanoriškų aukcionų įstatymu atsakovai pateiks prašymą pripažinti atitinkamą aukcioną negaliojančiu, nes jie negalėjo nuspėti išaiškinimo, kurį Slovakijos Respublikos Aukščiausiasis Teismas pateiks praėjus penkeriems metams po šio pardavimo.
Viešojo intereso, kuriuo grindžiama Direktyva 93/13 vartotojams suteikiama apsauga, svarba ir būtinybė užtikrinti teisių, kurias teisės subjektai kildina iš šios direktyvos, veiksmingumą pateisina tai, kad, nesant veiksmingų teisių gynimo priemonių, leidžiančių jiems ginti savo teises pagal šią direktyvą iki pardavimo dienos, atsakovai neprarastų teisės ginčyti priverstinio vykdymo, lėmusio šį pardavimą per aukcioną
Teisingumo Teismas taip pat pažymėjo, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui gali tekti pripažinti aukcioną niekiniu ir atitinkamai atkurti teisinius atsakovų ir banko santykius, buvusius iki šio pardavimo, todėl jis, atsižvelgdamas į taikytiną nacionalinę teisę, turėtų išnagrinėti galimybę leisti šiam bankui dalyvauti procese kuriuo nors tinkamu procesiniu būdu.
(
1
)	1993 m. balandžio 5 d. Tarybos direktyva 93/13/EEB dėl nesąžiningų sąlygų sutartyse su vartotojais (OL L 95, 1993, p. 29; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 2 t., p. 288).
(
2
)	Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 7 straipsnyje, susijusiame su teise į privatų ir šeimos gyvenimą, užtikrinama teisė į būstą, o Chartijos 47 straipsnyje numatyta teisė į veiksmingą teisminę gynybą.
(
3
)	Konkrečiai į Direktyvos 93/13 6 straipsnio 1 dalies ir 7 straipsnio 1 dalies taikymo sritį.
(
4
)	2017 m. gruodžio 7 d. Sprendimo Banco Santander (C 598/15, EU:C:2017:945) 44 ir 47 punktai.
(
5
)	2022 m. gegužės 17 d. Sprendimo Ibercaja Banco (C 600/19, EU:C:2022:394) 57 punktas.
(
6
)	Įtvirtintas Chartijos 47 straipsnyje ir Direktyvos 93/13 7 straipsnio 1 dalyje.
(
7
)	2017 m. gruodžio 7 d. Sprendimas Banco Santander (C‑598/15, EU:C:2017:945).
(
8
)	2017 m. gruodžio 7 d. Sprendimas Banco Santander (C‑598/15, EU:C:2017:945).
(
9
)	Jį Teisingumo Teismas paminėjo 2017 m. gruodžio 7 d. Sprendimo Banco Santander (C‑598/15, EU:C:2017:945) 45 punkte ir 2022 m. gegužės 17 d. Sprendimo Ibercaja Banco (C 600/19, EU:C:2022:394) 57 punkte.
(
10
)	Konkrečiai į Direktyvos 93/13 6 straipsnio 1 dalies ir 7 straipsnio 1 dalies taikymo sritį.
(
11
)	Chartijos 7 ir 47 straipsniai.
(
12
)	Zákon č. 527/2002 Z. z. o dobrovoľných dražbách a o doplnení zákona Slovenskej národnej rady č. 323/1992 Zb. o notároch a notárskej činnosti (Notársky poriadok) v znení neskorších predpisov (Įstatymas Nr. 527/2002 dėl savanoriškų aukcionų, kuriuo papildomas Slovakijos nacionalinės tarybos įstatymas Nr. 323/1992 dėl notarų ir notarinės veiklos (Notariato kodeksas), su pakeitimais) (toliau – Savanoriškų aukcionų įstatymas).
(
13
)	Chartijos 7 straipsnis.
(
14
)	Savanoriškų aukcionų įstatymo 21 straipsnio 2 dalyje numatyta teisė prašyti pripažinti pardavimą negaliojančiu per tris mėnesius nuo tada, kai turtas parduotas per aukcioną, kai ginčijama sutartis, kuriai buvo nustatyta atitinkama prievolių įvykdymo užtikrinimo priemonė, arba pažeistos šio įstatymo nuostatos.
(
15
)	Savo rašytinėse pastabose Slovakijos vyriausybė tvirtina, kad 2022 m. jurisprudencijoje, patvirtintoje 2023 m., Slovakijos Respublikos Aukščiausiasis Teismas Savanoriškų aukcionų įstatymo 21 straipsnio 2 dalį lyg aiškino taip, kad nesąžiningų sąlygų buvimas sutartyje, kuria pagrįstas priverstinis vykdymas ne teismo tvarka, yra pagrindas, leidžiantis pripažinti negaliojančiu dėl šio vykdymo atliktą pardavimą.
(
16
)	Konkrečiai Savanoriškų aukcionų įstatymo 21 straipsnio 2 dalimi.