62024CJ0668
TEISINGUMO TEISMAS (dešimtoji kolegija)
2026 m. sausio 29 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Socialinė politika – Direktyva 1999/70/EB – Bendrasis ETUC, UNICE ir CEEP susitarimas dėl darbo pagal terminuotas sutartis – Terminuotos darbo sutartys operų ir simfoninių orkestrų fondų sektoriuje – Darbuotoja, įdarbinta pagal paeiliui sudarytas terminuotas darbo sutartis – 5 punktas – Priemonės, kuriomis siekiama nubausti už piktnaudžiavimą paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis arba paeiliui nustatant terminuotus darbo santykius – Nacionalinis teisinis reglamentavimas, pagal kurį neleidžiama perkvalifikuoti darbo sutarties, bet visų pirma numatytas patirtos žalos atlyginimas“
Byloje C‑668/24
dėl Tribunale di Milano (Milano teismas, Italija) 2024 m. spalio 7 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2024 m. spalio 11 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Eliz Erkut Duygu
prieš
Fondazione Teatro alla Scala di Milano
TEISINGUMO TEISMAS (dešimtoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas J. Passer, teisėjai D. Gratsias ir B. Smulders (pranešėjas),
generalinis advokatas R. Norkus,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
E. Erkut Duygu, atstovaujamos avvocati F. Andretta, E. Casali ir L. De Andreis,
–
Fondazione Teatro alla Scala di Milano, atstovaujamo avvocati G. Brambilla, A. Giussani, L. Molteni ir A. Rampolla,
–
Italijos vyriausybės, atstovaujamos S. Fiorentino, padedamo avvocati dello Stato L. Fiandaca ir A. Giovannini,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos S. Delaude ir D. Recchia,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 1999 m. kovo 18 d. sudaryto Bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis (toliau – Bendrasis susitarimas), esančio 1999 m. birželio 28 d. Tarybos direktyvos 1999/70/EB dėl Europos profesinių sąjungų konfederacijos (ETUC), Europos pramonės ir darbdavių konfederacijų sąjungos (UNICE) ir Europos įmonių, kuriose dalyvauja valstybė, centro (CEEP) bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis (OL L 175, 1999, p. 43; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 3 t., p. 368) priede, 4 ir 5 punktų išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant balerinos Eliz Erkut Duygu ir Fondazione Teatro alla Scala di Milano („Teatro alla Scala di Milano“ fondas, Italija; toliau – Fondas) ginčą dėl šių šalių darbo santykių, kylančių iš 2016–2019 m. paeiliui sudarytų terminuotų darbo sutarčių, kvalifikavimo.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
3
Direktyvos 1999/70 2 straipsnio pirmoje pastraipoje nustatyta:
„Valstybės narės įstatymais ir kitais teisės aktais įtvirtina nuostatas, būtinas, kad šios direktyvos būtų pradėta laikytis ne vėliau kaip nuo 2001 m. liepos 10 d., arba užtikrina, kad ne vėliau kaip iki tos dienos administracija ir darbuotojai priimtų reikiamas priemones susitarimu, o valstybės narės privalo imtis visų būtinų priemonių, leidžiančių joms visuomet garantuoti, kad bus pasiekti šioje direktyvoje nustatyti rezultatai. Apie tai jos nedelsdamos praneša [Europos] Komisijai.“
4
Bendrojo susitarimo bendrosios dalies 8 punktas suformuluotas taip:
„Kadangi tam tikriems sektoriams, profesijoms ar veiklos rūšims būdinga sudaryti terminuotas darbo sutartis, kurios gali būti tinkamos tiek darbdaviams, tiek darbuotojams.“
5
Bendrojo susitarimo 4 punkte „Nediskriminavimo principas“ nustatyta:
„1. Pagal terminuotas sutartis dirbantiems darbuotojams negali būti taikomos mažiau palankios darbo sąlygos negu panašiems nuolatiniams darbuotojams vien dėl to, kad jie sudarė terminuotas darbo sutartis ar palaiko terminuotus darbo santykius, nebent ši nevienoda traktuotė yra objektyviai pagrįsta.
<…>
3. Valstybės narės, pasitarusios su socialiniais partneriais, ir (arba) socialiniai partneriai, atsižvelgdami į Bendrijos teisę ir nacionalinę teisę, kolektyvines sutartis bei praktiką, nustato šio straipsnio taikymo priemones.
<…>“
6
Bendrojo susitarimo 5 punkte „Piktnaudžiavimo prevencijos priemonės“ numatyta:
„1. Kad būtų neleidžiama piktnaudžiauti paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis ar nustatant terminuotus darbo santykius tais atvejais, kai nėra lygiaverčių teisinių priemonių, neleidžiančių piktnaudžiauti, valstybės narės, pasitarusios su socialiniais partneriais pagal nacionalinę teisę, kolektyvines sutartis ar praktiką, ir (arba) socialiniai partneriai, atsižvelgdami į konkrečių sektorių ir (arba) darbuotojų kategorijų reikmes, nustato vieną ar kelias iš toliau nurodytų priemonių:
a)
objektyvias priežastis, pateisinančias tokių sutarčių ar santykių atnaujinimą;
b)
maksimalią bendrą paeiliui sudaromų terminuotų darbo sutarčių ar nustatomų darbo santykių trukmę;
c)
tokių sutarčių ar santykių atnaujinimo skaičių.
2. Valstybės narės, pasitarusios su socialiniais partneriais, ir (arba) socialiniai partneriai tam tikrais atvejais nustato, kokiomis sąlygomis terminuotos darbo sutartys ar santykiai:
a)
laikomi „sudaromais ar nustatomais paeiliui“;
b)
laikomi neterminuotomis sutartimis ar santykiais.“
Italijos teisė
2010 m. balandžio 30 d. Dekretas įstatymas Nr. 64
7
2010 m. balandžio 30 d.decreto-legge n. 64 – Disposizioni urgenti in materia di spettacolo e attività culturali (Dekretas įstatymas Nr. 64 dėl skubių nuostatų, susijusių su spektakliais ir kultūrine veikla; GURI Nr. 100, 2010 m. balandžio 30 d.), su pakeitimais pertvarkyto į 2010 m. birželio 29 d.legge n. 100 (Įstatymas Nr. 100; GURI Nr. 150, 2010 m. birželio 30 d., p. 2), 3 straipsnio 6 dalyje nustatyta, kad 1977 m. liepos 22 d.legge n. 426 – Provvedimenti straordinari a sostegno delle attività musicali (Įstatymas Nr. 426 dėl nepaprastųjų priemonių, skirtų muzikinei veiklai palaikyti; GURI Nr. 206, 1977 m. liepos 28 d.) 3 straipsnio 4 ir 5 dalys toliau taikomos operų ir simfoninių orkestrų fondams, nepaisant to, kad jie buvo pertvarkyti į privatinės teisės reglamentuojamus subjektus. Be to, jame numatyta, kad 2001 m. rugsėjo 6 d.decreto legislativo n. 368 – Attuazione della direttiva 1999/70/CE relativa all’accordo quadro sul lavoro a tempo determinato concluso dall’UNICE, dal CEEP e dal CES (Įstatyminis dekretas Nr. 368 dėl Direktyvos 1999/70/EB dėl ETUC, UNICE ir CEEP bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis įgyvendinimo; GURI Nr. 235, 2001 m. spalio 9 d.) 1 straipsnio 1 ir 2 dalys operų ir simfoninių orkestrų fondams netaikomos.
2013 m. rugpjūčio 8 d. Dekretas įstatymas Nr. 91
8
2013 m. rugpjūčio 8 d.decreto-legge n. 91 – Disposizioni urgenti per la tutela, la valorizzazione e il rilancio dei beni e delle attività culturali e del turismo (Dekretas įstatymas Nr. 91 dėl skubių paveldo, kultūrinės ir turizmo veiklos apsaugos, skatinimo ir gaivinimo priemonių; GURI Nr. 186, 2013 m. rugpjūčio 9 d.), su pakeitimais pertvarkyto į 2013 m. spalio 7 d.legge n. 112 (Įstatymas Nr. 112; GURI Nr. 236, 2013 m. spalio 8 d., p. 1), 11 straipsnio „Skubios operų ir simfoninių orkestrų fondų ir nacionalinės profesionaliosios muzikos sistemos gaivinimo priemonės“ 19 dalyje nustatyta:
„Neterminuoti darbo santykiai operų ir simfoninių orkestrų fonduose nustatomi tik perėjus viešas atrankos procedūras. <…>“
Įstatyminis dekretas Nr. 81/2015
9
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, kad pagrindinėje byloje aptariamos sutartys buvo sudarytos iš dalies pagal pirminę 2015 m. birželio 15 d.decreto legislativo n. 81 – Disciplina organica dei contratti di lavoro e revisione della normativa in tema di mansioni, a norma dell’articolo 1, comma 7, della legge 10 dicembre 2014, n. 183 (Įstatyminis dekretas Nr. 81 dėl vieningo darbo sutarčių reglamentavimo ir darbines pareigas reglamentuojančių teisės aktų peržiūros pagal 2014 m. gruodžio 10 d. Įstatymo Nr. 183 1 straipsnio 7 dalį; GURI Nr. 144, paprastasis priedas, 2015 m. birželio 24 d.; toliau – Įstatyminis dekretas Nr. 81/2015) versiją ir iš dalies pagal šį įstatyminį dekretą, iš dalies pakeistą 2018 m. liepos 12 d. Dekretu įstatymu Nr. 87, pertvarkytu į 2018 m. rugpjūčio 9 d. Įstatymą Nr. 96 (toliau – iš dalies pakeistas Įstatyminis dekretas Nr. 81/2015).
10
Įstatyminio dekreto Nr. 81/2015 19 straipsnyje buvo nustatyta:
„1.   Darbo sutartis gali būti sudaryta terminuotam laikotarpiui, neviršijančiam 36 mėnesių.
2.   Išskyrus atvejus, kai kolektyvinėse sutartyse numatyta kitaip ir išskyrus 21 straipsnio 2 dalyje nurodytą sezoninį darbą, terminuotų darbo santykių, siejančių tą patį darbdavį su tuo pačiu darbuotoju, trukmė paeiliui sudarant sutartis, skirtas to paties lygio ir tos pačios teisinės kategorijos užduotims atlikti, neatsižvelgiant į pertraukas tarp vienos ir kitos sutarties, negali viršyti 36 mėnesių. Apskaičiuojant šį terminą taip pat atsižvelgiama į to paties lygio ir tos pačios teisinės kategorijos užduočių tarp tų pačių asmenų atlikimo laikotarpius sudarant terminuotas darbo sutartis. Jeigu 36 mėnesių riba, sudarius vieną ar kelias sutartis paeiliui, viršijama, sutartis perkvalifikuojama į neterminuotą sutartį nuo tos dienos, kurią terminas viršijamas.
3.   Nepažeidžiant 2 dalies nuostatų, atitinkamoje teritorinėje darbo tarnyboje gali būti sudaryta kita terminuota tų pačių asmenų sutartis ne ilgesniam kaip 12 mėnesių terminui. Jeigu nesilaikoma aprašytos procedūros ir viršijamas sutartyje nustatytas terminas, tokia sutartis nuo jos sudarymo dienos perkvalifikuojama į neterminuotą sutartį.“
11
Šio įstatyminio dekreto 21 straipsnyje buvo numatyta:
„1.   Darbuotojo sutikimu terminuotos sutarties terminas gali būti pratęstas tik tuo atveju, jei pradinė sutarties trukmė yra trumpesnė nei 36 mėnesiai, ir bet kuriuo atveju ne daugiau kaip penkis kartus per 36 mėnesių laikotarpį, neatsižvelgiant į sutarčių skaičių. Jeigu pratęsimų skaičius yra didesnis, tą dieną, kurią įsigalioja šeštasis pratęsimas, sutartis perkvalifikuojama į neterminuotą sutartį.
2.   Jeigu darbuotojas pakartotinai įdarbinamas terminuotam laikotarpiui per 10 dienų nuo sutarties, sudarytos ne ilgesniam kaip šešių mėnesių laikotarpiui, pasibaigimo dienos arba per 20 dienų nuo sutarties, sudarytos ilgesniam nei šešių mėnesių laikotarpiui, pasibaigimo dienos, antroji sutartis perkvalifikuojama į neterminuotą sutartį. Šios dalies nuostatos netaikomos darbuotojams, dirbantiems Darbo ir socialinės politikos ministerijos dekrete nurodytą sezoninį darbą, ir kolektyvinėse sutartyse numatytais atvejais. 1963 m. spalio 7 d. Respublikos Prezidento dekreto Nr. 1525 nuostatos toliau taikomos iki tol, kol bus priimtas antrajame sakinyje numatytas dekretas.
<…>“
12
Minėto įstatyminio dekreto 29 straipsnio 3 dalyje buvo nurodyta:
„19 straipsnio 1–3 dalių ir 21 straipsnio nuostatos netaikomos muzikos kūrimo fondų, kurie nurodyti 1996 m. birželio 29 d. Įstatyminiame dekrete Nr. 367, meno ir techniniams darbuotojams.“
13
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, pastaroji nuostata yra ankstesnės nuostatos (t. y. 2001 m. rugsėjo 6 d. Įstatyminio dekreto Nr. 368 11 straipsnio 4 dalies, kurioje buvo numatyta, kad pastarojo įstatyminio dekreto 4 ir 5 straipsniuose įtvirtintos taisyklės, susijusios atitinkamai su terminuotoms sutartims taikomais laiko ir priežastiniais apribojimais ir nesilaikymo atveju sutarties perkvalifikavimu į neterminuotą sutartį, netaikomos muzikos kūrimo fondų meno ir techniniams darbuotojams) tęsinys.
14
Iš dalies pakeisto Įstatyminio dekreto Nr. 81/2015 19 straipsnyje buvo numatyta:
„1.   Darbo sutartis gali būti sudaryta terminuotam laikotarpiui, neviršijančiam 12 mėnesių. Sutartis gali būti sudaryta ilgesniam laikotarpiui, kuris vis dėlto negali viršyti 24 mėnesių, tik jeigu tenkinama bent viena iš šių sąlygų:
a)
tai pateisina laikini ir objektyvūs poreikiai, nesusiję su įprasta veikla, arba kitų darbuotojų pavadavimo poreikiai;
b)
tai pateisina poreikiai, susiję su laikinu, reikšmingu ir nenuspėjamu įprastos veiklos padidėjimu. <…>
((b-bis)
tai pateisina konkretūs poreikiai, numatyti 51 straipsnyje nurodytose kolektyvinėse sutartyse.)
(1.1. Pagal šios 1 dalies b-bis punktą, esant specialiems poreikiams, apibrėžtiems 51 straipsnyje nurodytose kolektyvinėse darbo sutartyse, ilgesnė nei 12 mėnesių, tačiau bet kuriuo atveju 24 mėnesių neviršijanti trukmė, nurodyta šio straipsnio 1 dalyje, darbo sutartyse gali būti numatyta iki 2022 m. rugsėjo 30 d.)
1-bis. Jei sutartis buvo sudaryta ilgesniam nei 12 mėnesių laikotarpiui nesilaikant 1 dalyje nurodytų sąlygų, sutartis perkvalifikuojama į neterminuotą sutartį nuo tos dienos, kurią viršijamas 12 mėnesių terminas.
<…>
2.   Išskyrus atvejus, kai kolektyvinėse sutartyse numatyta kitaip, ir išskyrus 21 straipsnio 2 dalyje nurodytą sezoninį darbą, terminuotų darbo santykių, siejančių tą patį darbdavį su tuo pačiu darbuotoju, trukmė paeiliui sudarant sutartis, skirtas to paties lygio ir tos pačios teisinės kategorijos užduotims atlikti, neatsižvelgiant į pertraukas tarp vienos ir kitos sutarties, negali viršyti 24 mėnesių. Apskaičiuojant šį terminą taip pat atsižvelgiama į to paties lygio ir tos pačios teisinės kategorijos užduočių tarp tų pačių asmenų atlikimo laikotarpius sudarant terminuotas darbo sutartis. Jeigu 24 mėnesių riba, sudarius vieną ar kelias sutartis paeiliui, viršijama, sutartis perkvalifikuojama į neterminuotą sutartį nuo tos dienos, kurią terminas viršijamas. <…>
3.   Nepažeidžiant 2 dalies nuostatų, atitinkamoje teritorinėje darbo tarnyboje gali būti sudaryta kita terminuota tų pačių asmenų sutartis ne ilgesniam kaip 12 mėnesių terminui. Jeigu nesilaikoma aprašytos procedūros ir viršijamas sutartyje nustatytas terminas, tokia sutartis nuo jos sudarymo dienos perkvalifikuojama į neterminuotą sutartį.“
15
Iš dalies pakeisto Įstatyminio dekreto Nr. 81/2015 21 straipsnis buvo suformuluotas taip:
„01.   Sutartis gali būti pratęsta tik laikantis 19 straipsnio 1 dalyje nustatytų sąlygų. Sutartis gali būti laisvai pratęsta per pirmuosius 12 mėnesių, o vėliau – tik tuo atveju, jeigu tenkinamos 19 straipsnio 1 dalies sąlygos. Jeigu pažeidžiamos pirmo ir antro sakinių nuostatos, sutartis perkvalifikuojama į neterminuotą sutartį. Šio straipsnio 2 dalyje nurodytos sezoninio darbo sutartys gali būti atnaujinamos arba pratęsiamos, net jeigu nesilaikoma 19 straipsnio 1 dalyje nustatytų sąlygų. <…>
1.   Darbuotojo sutikimu terminuotos sutarties terminas gali būti pratęstas tik tuo atveju, jei pradinė sutarties trukmė yra trumpesnė nei 24 mėnesiai, ir bet kuriuo atveju ne daugiau kaip keturis kartus per 24 mėnesių laikotarpį, neatsižvelgiant į sutarčių skaičių. Jeigu pratęsimų skaičius yra didesnis, sutartis perkvalifikuojama į neterminuotą sutartį tą dieną, kurią įsigalioja penktasis pratęsimas.
<…>
2.   Jeigu darbuotojas pakartotinai įdarbinamas terminuotam laikotarpiui per 10 dienų nuo sutarties, sudarytos ne ilgesniam kaip šešių mėnesių laikotarpiui, pasibaigimo dienos arba per 20 dienų nuo sutarties, sudarytos ilgesniam nei šešių mėnesių laikotarpiui, pasibaigimo dienos, antroji sutartis perkvalifikuojama į neterminuotą sutartį. Šios dalies nuostatos netaikomos darbuotojams, dirbantiems Darbo ir socialinės politikos ministerijos dekrete nurodytą sezoninį darbą, ir kolektyvinėse sutartyse numatytais atvejais. 1963 m. spalio 7 d. Respublikos Prezidento dekreto Nr. 1525 nuostatos toliau taikomos iki tol, kol bus priimtas antrajame sakinyje numatytas dekretas. <…>
<…>“
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
16
Laikotarpiu nuo 2014 m. iki 2019 m. ieškovė pagrindinėje byloje Eliz Erkut Duygu pagal kelias sutartis dirbo balerina Fondo baleto trupėje. Konkrečiau kalbant, po pirmosios, nuo 2014 m. lapkričio 4 d. iki 2015 m. sausio 18 d. galiojusios terminuotos darbo sutarties, sudarytos kaip su mokine, ji po atrankos procedūros, laikotarpiu nuo 2016 m. rugpjūčio 16 d. iki 2019 m. liepos 9 d. paeiliui sudarė kelias darbo sutartis kaip savarankiškai dirbantis asmuo.
17
Manydama, kad yra nuolatinė Fondo darbuotoja ir dirbusi tokiomis pačiomis sąlygomis kaip ir neterminuotai įdarbinti darbuotojai, E. Erkut Duygu kreipėsi į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą Tribunale di Milano (Milano teismas, Italija) ir nurodė, kad sutartys, kurias ji sudarė su Fondu kaip savarankiškai dirbantis asmuo, yra neteisėtos. Ji prašė pripažinti, kad darbo santykiai yra darbuotojo ir darbdavio santykiai, ir dėl piktnaudžiavimo paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis priimti sprendimą grąžinti į darbą.
18
Tas teismas pažymi, kad jo nagrinėjamas ginčas yra susijęs su kitų Fondo šokėjų inicijuotomis bylomis, dėl kurių Tribunale di Milano (Milano teismas) jau yra priėmęs sprendimą. Konkrečiai kalbant, esant faktinei situacijai, panašiai į nagrinėjamą šioje byloje, tas teismas yra pripažinęs visiškai fiktyvų šio Fondo ir šių šokėjų, kaip savarankiškai dirbančių asmenų, sudarytų sutarčių pobūdį ir šių sutarčių naudojimą siekiant apeiti taikytinus teisės aktus, ir konstatavęs, kad darbo santykiai yra darbuotojo ir darbdavio santykiai. Vis dėlto nebuvo įpareigojimo darbuotojų grąžinti į darbą, nes galimybė bausti už piktnaudžiavimą paeiliui sudarant terminuotas sutartis, perkvalifikuojant jas į neterminuotas darbo sutartis, buvo atmesta remiantis jurisprudencija, kurią 2023 m. pirmą kartą patvirtino Corte suprema di cassazione (Kasacinis Teismas, Italija) jungtinės kolegijos. Taigi šis aukščiausiasis teismas pakeitė savo ankstesnę jurisprudenciją, pagal kurią buvo siekiama pripažinti visišką apsaugą, susijusią su darbuotojo ir darbdavio darbo santykių nustatymu, tuo atveju, kai paeiliui sudarant terminuotas sutartis piktnaudžiaujama ir operų ir simfoninių orkestrų fondų sektoriuje.
19
Minėtas teismas mano, kad šis kontekstas pateisina kreipimąsi į Teisingumo Teismą dėl Sąjungos teisės išaiškinimo. Nors jis supranta, kad klausimą, iš esmės panašų į pateiktą šioje byloje, Teisingumo Teismas išnagrinėjo 2018 m. spalio 25 d. Sprendime Sciotto (C‑331/17, EU:C:2018:859; toliau – Sprendimas Sciotto), vis dėlto po to sprendimo Italijos teisės aktų leidėjas priėmė 2019 m. birželio 28 d.decreto-legge n. 59 (Dekretas įstatymas Nr. 59), pertvarkytą į 2019 m. rugsėjo 8 d.legge n. 81 – Misure urgenti in materia di personale delle fondazioni lirico sinfoniche (Įstatymas Nr. 81 dėl skubių priemonių operų ir simfoninių orkestrų fondų darbuotojams; toliau – Dekretas įstatymas Nr. 59). Be to, Corte suprema di cassazione (Kasacinis Teismas) pakeitė savo jurisprudenciją, todėl reikėtų dar kartą kreiptis į Teisingumo Teismą dėl pagrindinėje byloje nagrinėjamoms darbo sutartims taikomo nacionalinio teisinio reglamentavimo, kaip jį yra išaiškinęs šis aukščiausiasis teismas, suderinamumo su Sąjungos teise.
20
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas visų pirma pažymi, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamos sutartys iš dalies buvo sudarytos galiojant Įstatyminiam dekretui Nr. 81/2015 ir iš dalies – iš dalies pakeistam Įstatyminiam dekretui Nr. 81/2015.
21
Jis taip pat nurodo, kad Dekretas įstatymas Nr. 59 nė vienai iš šių sutarčių netaikomas. Šis naujas teisės aktas, priimtas siekiant atkurti nacionalinės teisės atitiktį Sprendime Sciotto įtvirtintiems principams, netaikomi ratione temporis, nes buvo priimtas po to, kai buvo sudaryta paskutinė E. Erkut Duygu sutartis.
22
Toliau prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pabrėžia, kad, nepaisant to, jog, kiek tai susiję su terminuotomis sutartimis operų ir simfoninių orkestrų fondų sektoriuje, nacionaliniame teisiniame reglamentavime visada buvo numatyta tvarka, pagal kurią šiems subjektams netaikoma kitiems ekonomikos sektoriams taikoma bendra tvarka, visos nuostatos, draudžiančios įdarbinti pagal neterminuotas darbo sutartis dėl viešųjų išlaidų valdymo, pagal dominuojančią nacionalinę jurisprudenciją nebūtinai buvo laikomos neleidžiančiomis nustatyti neterminuotų darbo santykių tais atvejais, kai įrodoma, kad piktnaudžiauta sudarant terminuotas darbo sutartis.
23
Taigi, susiformavo jurisprudencijos kryptis, kai siekiama apsaugoti darbuotojų teisinę padėtį – leisti sudaryti neterminuotą sutartį net ir tuo atveju, kai draudžiama darbuotojus įdarbinti neterminuotai. Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo Corte suprema di cassazione (Kasacinis Teismas) sprendimą Nr. 6547/2014 ir Corte costituzionale (Konstitucinis Teismas, Italija) sprendimą Nr. 260/2015.
24
Ši ankstesnė jurisprudencija, kurioje pritariama terminuotos sutarties perkvalifikavimui į neterminuotą sutartį, paskelbus Sprendimą Sciotto vis dėlto buvo pakeista.
25
Corte suprema di cassazione (Kasacinis Teismas) sprendimuose Nr. 5542/2023 ir Nr. 5556/2023 nusprendė, kad terminuotos sutarties perkvalifikavimas į neterminuotą sutartį nėra viena iš nacionaliniame teisiniame reglamentavime, taikomame operų ir simfoninių orkestrų fondams, numatytų sankcijų. Šis aukščiausiasis teismas konstatavo, kad, siekiant atlyginti preziumuojamą žalą, vadinamą „dėl Sąjungos teisės pažeidimo padaryta žala“, kaip kompensacija už piktnaudžiavimą paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis, nacionalinėje teisėje numatyta minimali kompensacija, sudaranti nuo 2,5 iki 12 mėnesių darbo užmokesčių, neatmetant galimybės nustatyti, kad padaryta didesnė žala.
26
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad tuose sprendimuose Corte suprema di cassazione (Kasacinis Teismas) aiškiai išnagrinėjo klausimą dėl savo jurisprudencijos suderinamumo su Sprendime Sciotto Teisingumo Teismo suformuluotais principais. Vis dėlto tam teismui kyla abejonių dėl šio suderinamumo, nes atrodo, kad Teisingumo Teismas tame sprendime aiškiai nurodė, jog terminuotos sutarties perkvalifikavimas į neterminuotą sutartį yra vienintelė priemonė, galinti užtikrinti Bendrojo susitarimo 5 punkto laikymąsi piktnaudžiavimo paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis atveju.
27
Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad Teisingumo Teismas išaiškino, jog nediskriminavimo principas privalomai veikia horizontaliai. Corte suprema di cassazione (Kasacinis Teismas) šį principą priėmė nelabai palankiai. Šio sprendimo 25 punkte minėtuose sprendimuose tas aukščiausiasis teismas patvirtino, kad darbuotojo ir operų ir simfoninių orkestrų fondų santykiai nėra panašūs į kitų privačių darbdavių pagal darbo sutartis dirbančių darbuotojų santykius, atsižvelgiant į ypatingą šių santykių pobūdį, kuris iš esmės susijęs su šių fondų viešu pobūdžiu, nepaisant jų transformavimo į privatinės teisės reglamentuojamus subjektus. Taigi darbuotojo ir tokio fondo santykiai yra labiau panašūs į darbo viešajame sektoriuje santykius pagal darbo sutartis.
28
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, tai, kad privatus subjektas siekia viešųjų tikslų arba iš dalies gauna viešąjį finansavimą, negali pakeisti jo privataus pobūdžio. Šiomis aplinkybėmis tas teismas pabrėžia, kad Sprendime Sciotto Teisingumo Teismas nusprendė, jog viešasis ar privatus darbdavio pobūdis savaime nepateisina mažesnės darbuotojo apsaugos.
29
Galiausiai prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad operų ir simfoninių orkestrų fondų sektoriaus pagal terminuotas sutartis dirbančių darbuotojų ir kitų sektorių pagal terminuotas sutartis dirbančių darbuotojų diskriminaciją, kurią Corte suprema di cassazione (Kasacinis Teismas) šio sprendimo 25 punkte paminėtuose sprendimuose atmetė, Teisingumo Teismas Sprendimo Sciotto 71 punkte aiškiai pripažino ir kritikavo.
30
Šiomis aplinkybėmis Tribunale di Milano (Milano teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar [Bendrojo susitarimo] 4 ir 5 punktai turi būti aiškinami taip, kad jiems prieštarauja toks nacionalinis teisinis reglamentavimas, koks nagrinėjamas pagrindinėje byloje ir išaiškintas Corte suprema di cassazione (Kasacinis Teismas) jungtinių kolegijų sprendimuose Nr. 5542 ir 5556/2023, pagal kurį bendrosios teisės normos, reglamentuojančios darbo santykius ir skirtos už piktnaudžiavimą paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis bausti taip, kad terminuota darbo sutartis automatiškai perkvalifikuojama į neterminuotą, tais atvejais, kai paeiliui sudaromos terminuotos darbo sutartys, netaikomos operų ir simfoninių orkestrų fondų veiklos sektoriui, kai šiam sektoriui numatyta priemonė, priešingai visiems ekonomikos sektoriams, yra žalos atlyginimas, nors ir taikomos prezumpcijomis supaprastintos įrodinėjimo taisyklės bei numatoma vadovų atsakomybė tyčinio pažeidimo ar didelio aplaidumo atveju?“
Dėl prejudicinio klausimo
Dėl priimtinumo
31
Pirma, Fondas ir Italijos vyriausybė tvirtina, kad prašymas priimti prejudicinį sprendimą yra nepriimtinas.
32
Visų pirma jie iš esmės teigia, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nenurodo ryšio tarp Sąjungos teisės nuostatų ir pagrindinėje byloje taikomų nacionalinės teisės aktų ir kad jis neišsamiai pateikė reikšmingas šio ginčo aplinkybes. Pavyzdžiui, tiksli kiekvienos pagrindinėje byloje nagrinėjamos darbo sutarties trukmė nepaminėta, o bendra nuoroda į ginčą, su kuriuo susijusi pagrindinė byla, neleidžia suprasti, ar piktnaudžiaujama paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis. Be to, Fondas pažymi, kad jo ir E. Erkut Duygu darbo santykiai grindžiami kolektyvine darbo sutartimi, kurioje numatyta maksimali 60 mėnesių darbo trukmė, o tokia galimybė pripažįstama Įstatyminio dekreto Nr. 81/2015 19 straipsnyje. Todėl tai, kad Bendrojo susitarimo 4 ir 5 punktams gali prieštarauti operų ir simfoninių orkestrų fondų sektoriui taikomi bendrieji teisės aktai, ginčui pagrindinėje byloje neturi jokios reikšmės, nes nagrinėjamu atveju niekaip negali kilti rizika, kad paeiliui sudarant šios rūšies sutartis galėtų būti piktnaudžiaujama dėl to, kad nėra bendros maksimalios darbo santykiams taikytinos trukmės, kuria remiantis buvo priimtas Sprendimas Sciotto.
33
Be to, prašyme priimti prejudicinį sprendimą nepakankamai tiksliai aprašyti šiam ginčui taikomi nacionalinės teisės aktai, kiek tai susiję tiek su jurisprudencija, tiek su reikšmingu teisiniu reglamentavimu. Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas išsamiai nenurodė nei jo nurodytų aukščiausiųjų teismų sprendimų turinio, nei Teisingumo Teismo jurisprudencijos. Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas tik iš dalies nurodė Įstatyminio dekreto Nr. 81/2015 29 straipsnį, kurio 4 dalyje buvo numatyta, kad šis straipsnis taikomas „nepažeidžiant [2001 m. kovo 30 d.] Įstatyminio dekreto Nr. 165 [„Darbo organizavimo viešojo administravimo institucijose bendrosios taisyklės“ (GURI, Nr. 106, 2001 m. gegužės 9 d., paprastasis priedas Nr. 112)] 36 straipsnio nuostatų“. Pastarasis straipsnis, kaip jis išaiškintas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nurodytuose Corte suprema di cassazione (Kasacinis Teismas) sprendimuose, buvo taikytinas tuo metu, kai klostėsi pagrindinės bylos faktinės aplinkybės. Pagal jį atitinkamas darbuotojas turi teisę į žalos, patirtos dėl darbo, atlikto pažeidžiant šiame sektoriuje taikomas, su terminuotomis darbo sutartimis susijusias imperatyvias nuostatas, atlyginimą ir į patirtos žalos įrodinėjimo naštos palengvinimą. Be to, šį darbuotoją įdarbinusio subjekto vadovas tyčinio taikytinų nuostatų, susijusių su terminuotomis darbo sutartimis, pažeidimo arba jo didelio aplaidumo atveju laikomas atsakingu už valstybei padarytą finansinę žalą. Šis vadovas taip pat negauna jokios premijos už pasiektus rezultatus, ir į tokį pažeidimą atsižvelgiama pratęsiant jo sutartį.
34
Galiausiai tas teismas prašo Teisingumo Teismo įvertinti klausimą, kurį šis jau yra išsprendęs Sprendime Sciotto ir 2018 m. kovo 7 d. Sprendime Santoro (C‑494/16, EU:C:2018:166).
35
Pagal suformuotą jurisprudenciją nacionalinio teismo pateiktiems klausimams dėl Sąjungos teisės išaiškinimo, atsižvelgiant į jo paties nurodytus teisinius pagrindus ir faktines aplinkybes, kurių tikslumo Teisingumo Teismas neturi tikrinti, taikoma svarbos prezumpcija. Kadangi tik prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi kompetenciją aiškinti ir taikyti nacionalinę teisę, Teisingumo Teismas privalo atsižvelgti į teisinį kontekstą, kuriam esant pateikti prašyme priimti prejudicinį sprendimą suformuluoti prejudiciniai klausimai (žr. 2003 m. gegužės 15 d. Sprendimo Salzmann, C‑300/01, EU:C:2003:283, 31 punktą ir 2025 m. sausio 28 d. Sprendimo ASG 2, C‑253/23, EU:C:2025:40, 56 ir 57 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją). Teisingumo Teismas gali atsisakyti priimti sprendimą dėl nacionalinio teismo pateikto prašymo tik jeigu akivaizdu, kad prašomas Sąjungos teisės išaiškinimas visiškai nesusijęs su pagrindinėje byloje nagrinėjamo ginčo aplinkybėmis ar dalyku, jeigu problema hipotetinė arba Teisingumo Teismas neturi informacijos apie faktines ir teisines aplinkybes, būtinos tam, kad naudingai atsakytų į jam pateiktus klausimus (2024 m. lapkričio 14 d. Sprendimo S. (Teismo sudėties keitimas), C‑197/23, EU:C:2024:956, 43 punktas, taip pat 2025 m. rugpjūčio 1 d. Sprendimo Alace ir Canpelli, C‑758/24 ir C‑759/24, EU:C:2025:591, 38 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
36
Be to, prašymas priimti prejudicinį sprendimą turi atitikti Teisingumo Teismo procedūros reglamento 94 straipsnio reikalavimus, todėl jame, be kita ko, turi būti išdėstytos priežastys, paskatinusios prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą kelti klausimą dėl tam tikrų Sąjungos teisės nuostatų išaiškinimo, ir jo nustatytas ryšys tarp šių nuostatų ir pagrindinėje byloje taikomų nacionalinės teisės aktų.
37
Nagrinėjamu atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas išreiškė savo poziciją dėl pagrindinėje byloje aptariamų sutarčių kvalifikavimo. Viena vertus, jis pažymėjo, kad, esant faktinei situacijai, analogiškai tai, kokia nagrinėjama šioje byloje, jis yra pripažinęs, kad sutartys, kurias su Fondu sudarė savarankiškai dirbantys asmenys, yra visiškai fiktyvios ir kad paeiliui sudarant šias sutartis buvo piktnaudžiaujama, o už tai negali būti baudžiama perkvalifikuojant šias sutartis į neterminuotas darbo sutartis. Pabrėždamas bent jau potencialiai fiktyvų minėtų sutarčių pobūdį ir piktnaudžiavimą jas sudarant, tas teismas, prisiimdamas atsakomybę, nurodė reikšmingas pagrindinės bylos faktines aplinkybes ir nurodė ryšį tarp Sąjungos teisės nuostatų ir taikytinų nacionalinės teisės aktų, taip pat prašomo Sąjungos teisės išaiškinimo ir pagrindinėje byloje nagrinėjamo ginčo aplinkybių ar dalyko sąsają.
38
Kita vertus, iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas atmetė galimą kolektyvinės sutarties, kurią Fondas nurodė kaip pagrindinėje byloje nagrinėjamų darbo santykių pagrindą pagal Įstatyminio dekreto Nr. 81/2015 19 straipsnį, svarbą. Pažymėtina, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas ne tik kvalifikavo pagrindinėje byloje aptariamas sutartis, kaip nurodyta pirmesniame punkte, bet ir nurodė šio įstatyminio dekreto 29 straipsnį, pagal kurį jo 19 straipsnio 1–3 dalių nuostatos netaikomos muzikos kūrimo fondų, kaip antai Fondo, meno ir techniniams darbuotojams.
39
Toliau, reikšdamas savo abejones dėl pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms taikytino nacionalinio teisinio reglamentavimo, kaip jį yra išaiškinęs nacionalinis aukščiausiasis teismas, suderinamumo su Bendrojo susitarimo 4 ir 5 punktais, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodė priežastis, paskatinusias jį kelti klausimą dėl šių Sąjungos teisės nuostatų išaiškinimo. Taigi jis laikėsi Procedūros reglamento 94 straipsnio reikalavimų.
40
Be to, kiek tai susiję su prašyme priimti prejudicinį sprendimą nurodytos jurisprudencijos ar nacionalinio teisinio reglamentavimo tikslumu ar išsamumu, pažymėtina, kad nagrinėjamu atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nepateikė tikslių nuorodų į pagrindinėje byloje taikytiną nacionalinės teisės nuostatą, kurioje kaip sankcija būtų numatyta galimybė patraukti vadovus atsakomybėn už didelį aplaidumą ar tyčinį nacionalinės teisės nuostatų, susijusių su terminuotomis darbo sutartimis, pažeidimą. Vis dėlto reikia konstatuoti, kad iš jo pristatytų Corte suprema di cassazione (Kasacinis Teismas) sprendimų Nr. 5542/2023 ir Nr. 5556/2023 matyti, jog jis mano, kad klostantis pagrindinės bylos faktinėms aplinkybėms tokia taisyklė galiojo. Kadangi negalima atmesti galimybės, kad ši taisyklė yra pagrindinėje byloje aptariamoms darbo sutartims taikytino teisinio reglamentavimo dalis, Teisingumo Teismas turi pakankamai teisinių ir faktinių aplinkybių, kad galėtų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui pateikti naudingą atsakymą. Iš to taip pat matyti, kad šiuo atžvilgiu prejudicinis klausimas nėra hipotetinis.
41
Galiausiai dėl teiginio, kad Teisingumo Teismas jau yra priėmęs sprendimą dėl pateikto klausimo, reikia priminti, kad SESV 267 straipsniu nacionaliniams teismams suteikiama plačiausia galimybė kreiptis į Teisingumo Teismą, jeigu jie mano, kad jų nagrinėjamoje byloje kyla klausimų, reikalaujančių Sąjungos teisės nuostatų išaiškinimo. Iš to matyti, jog tai, kad dėl kokio nors Sąjungos teisės klausimo egzistuoja suformuota jurisprudencija, kuria remdamasis Teisingumo Teismas galėtų priimti nutartį pagal Procedūros reglamento 99 straipsnį, negali daryti jokio poveikio prašymo priimti prejudicinį sprendimą priimtinumui tuo atveju, kai nacionalinis teismas, naudodamasis savo diskrecija, nusprendžia kreiptis į Teisingumo Teismą pagal SESV 267 straipsnį (2025 m. birželio 19 d. Sprendimo Bulgarian posts, C‑785/23, EU:C:2025:462, 42 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
42
Antra, Italijos vyriausybė ir Komisija mano, kad pateiktas klausimas tiek, kiek jis susijęs su Bendrojo susitarimo 4 punktu, yra nepriimtinas. Iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad šia nuostata negalima remtis esant numanomam skirtingam požiūriui į pagal terminuotas darbo sutartis dirbančius darbuotojus.
43
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo prašyme kvestionuoja ne mažiau palankų požiūrį į pagal terminuotas darbo sutartis dirbančius darbuotojus, palyginti su panašioje situacijoje esančiais pagal neterminuotas darbo sutartis dirbančiais darbuotojais, o skirtingą požiūrį – į pagal terminuotas darbo sutartis dirbančius skirtingų kategorijų darbuotojus, atsižvelgiant į ekonomikos sektorių, kuriame jie vykdo savo profesinę veiklą, t. y. operų ir simfoninių orkestrų fondų sektoriaus ir kitų sektorių pagal terminuotas darbo sutartis dirbančius darbuotojus.
44
Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad Bendrajame susitarime įtvirtintas nediskriminavimo principas galimam skirtingam požiūriui į tam tikrų kategorijų pagal terminuotas darbo sutartis dirbančius darbuotojus netaikomas, nes šis principas šiame susitarime buvo įgyvendintas ir sukonkretintas tik tiek, kiek tai susiję su skirtingu požiūriu į pagal terminuotas darbo sutartis dirbančius darbuotojus ir panašioje situacijoje esančius pagal neterminuotas darbo sutartis dirbančius darbuotojus (2022 m. sausio 13 d. Sprendimo MIUR ir Ufficio Scolastico Regionale per la Campania, C‑282/19, EU:C:2022:3, 72 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
45
Šios jurisprudencijos nepaneigia Sprendimo Sciotto 71 punktas, kuriuo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas aiškiai remiasi motyvuodamas savo prejudicinį klausimą dėl minėto 4 punkto. Nors tame punkte minima potenciali pagal terminuotas darbo sutartis dirbančių operų ir simfoninių orkestrų fondų veiklos sektoriaus darbuotojų ir kitų sektorių darbuotojų diskriminacija, iš to negalima daryti išvados, kad tokia diskriminacija (darant prielaidą, kad ji įrodyta) patenka į Bendrojo susitarimo 4 punkto taikymo sritį. Iš tiesų tame punkte tik nurodyta, kad kitų sektorių darbuotojai, perkvalifikuojant jų sutartis, gali tapti „panašiais nuolatiniais darbuotojais“, kaip tai suprantama pagal tą punktą. Tačiau iš minėto punkto nematyti, kad skirtingas požiūris į skirtingas pagal terminuotas darbo sutartis dirbančių darbuotojų kategorijas, atsižvelgiant į ekonomikos sektorių, kuriame jie vykdo savo profesinę veiklą, patektų į šio 4 punkto taikymo sritį.
46
Darytina išvada, kad Bendrojo susitarimo 4 punktas pagrindinėje byloje netaikytinas. Šiuo atžvilgiu prejudicinis klausimas yra nepriimtinas.
Dėl esmės
47
Savo vieninteliu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Bendrojo susitarimo 5 punktas turi būti aiškinamas taip, kad jam prieštarauja nacionalinis teisinis reglamentavimas, kaip jį aiškina nacionalinis aukščiausiasis teismas, pagal kurį bendrosios teisės normos, reglamentuojančios darbo santykius ir skirtos už piktnaudžiavimą paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis nubausti taip, kad tokios sutartys automatiškai perkvalifikuojamos į neterminuotas darbo sutartis, netaikomos operų ir simfoninių orkestrų fondų veiklos sektoriui ir kuriame, kaip sankcijos už piktnaudžiavimą paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis šiame sektoriuje, numatyta, viena vertus, galimybė skirti minimalią patirtos žalos kompensacijos sumą, kurią galima įrodyti taikant prezumpciją, neatmetant galimybės gauti didesnį žalos atlyginimą, ir, kita vertus, galimybė patraukti šių fondų vadovus atsakomybėn už didelį aplaidumą ar tyčinį su šiomis sutartimis susijusio nacionalinio teisinio reglamentavimo pažeidimą.
48
Pagal suformuotą jurisprudenciją Bendrojo susitarimo 5 punktas susijęs su priemonėmis, kuriomis siekiama užkirsti kelią piktnaudžiavimui paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis ar nustatant terminuotus darbo santykius. Jame nenumatyta konkrečių sankcijų tuo atveju, jeigu būtų nustatyta piktnaudžiavimo atvejų. Tokiu atveju nacionalinės valdžios institucijos privalo imtis priemonių, kurios būtų ne tik proporcingos, bet ir pakankamai veiksmingos ir atgrasančios, kad būtų užtikrintas visiškas taikant Bendrąjį susitarimą priimtų normų veiksmingumas (2019 m. gegužės 8 d. Sprendimo Rossato ir Conservatorio di Musica F.A. Bonporti, C‑494/17, EU:C:2019:387, 27 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija, taip pat 2024 m. birželio 13 d. Sprendimo DG de la Función Pública, Generalitat de Catalunya ir Departamento de Justicia de la Generalitat de Catalunya, C‑331/22 ir C‑332/22, EU:C:2024:496, 67 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
49
Tai reiškia, kad tais atvejais, kai piktnaudžiaujama paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis arba nustatant terminuotus darbo santykius, veiksmingas ir lygiavertes darbuotojų apsaugos garantijas nustatančią priemonę turi būti galima taikyti siekiant tinkamai nubausti už šį piktnaudžiavimą ir panaikinti Sąjungos teisės pažeidimo pasekmes. Pagal Direktyvos 1999/70, prie kurios pridėtas Bendrasis susitarimas, 2 straipsnio pirmą pastraipą valstybės narės turi „imtis visų būtinų priemonių, leidžiančių joms visuomet garantuoti, kad bus pasiekti šioje direktyvoje nustatyti rezultatai“ (2024 m. birželio 13 d. Sprendimo DG de la Función Pública, Generalitat de Catalunya ir Departamento de Justicia de la Generalitat de Catalunya, C‑331/22 ir C‑332/22, EU:C:2024:496, 69 punktas).
50
Šiuo klausimu pirmiausia primintina, kad pagal suformuotą jurisprudenciją paeiliui sudarytų terminuotų darbo sutarčių transformavimas į neterminuotą darbo sutartį tais atvejais, kai pirmosios sutartys sudaromos piktnaudžiaujant, nėra privalomas (šiuo klausimu žr. 2024 m. vasario 22 d. Sprendimo Consejería de Presidencia, Justicia e Interior de la Comunidad de Madrid ir kt., C‑59/22, C‑110/22 ir C‑159/22, EU:C:2024:149, 124 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją). Konkrečiai kalbant, dėl operų ir simfoninių orkestrų fondų sektoriui taikytinų nacionalinės teisės aktų Teisingumo Teismas yra konstatavęs, kad Bendrajame susitarime nėra nustatyta bendros valstybių narių pareigos numatyti tokį transformavimą (šiuo klausimu žr. Sprendimo Sciotto 59 punktą).
51
Taip pat reikia priminti, kad pačiam Bendrojo susitarimo 5 punktui neprieštarauja tai, kad valstybė narė skirtingai vertintų piktnaudžiavimą, kai paeiliui sudaromos terminuotos darbo sutartys arba kai paeiliui nustatomi terminuoti darbo santykiai, atsižvelgiant į tai, ar tokios sutartys buvo sudarytos arba tokie santykiai buvo nustatyti su privataus sektoriaus, ar su viešojo sektoriaus darbdaviu (2018 m. kovo 7 d. Sprendimo Santoro, C‑494/16, EU:C:2018:166, 42 punktas).
52
Lygiai taip pat a priori nedraudžiama skirtingų taisyklių taikyti konkrečiam ekonomikos sektoriui dėl jam būdingų ypatumų (šiuo klausimu žr. Sprendimo Sciotto 46–48 punktus). Be to, šiomis aplinkybėmis galima paminėti Bendrojo susitarimo bendrosios dalies 8 punktą, pagal kurį tam tikriems sektoriams, profesijoms ir veiklos rūšims būdinga sudaryti terminuotas darbo sutartis, kurios gali būti tinkamos ir darbuotojams, ir darbdaviams.
53
Taigi Bendrojo susitarimo 5 punktui iš esmės neprieštarauja nacionalinės teisės nuostatos, kaip antai nagrinėjamos pagrindinėje byloje, pagal kurias konkrečiame operų ir simfoninių orkestrų fondų sektoriuje draudžiama terminuotą darbo sutartį automatiškai perkvalifikuoti į neterminuotą tuo atveju, kai piktnaudžiauta sudarant pirmąją iš šių sutarčių.
54
Vis dėlto pagal šio sprendimo 48 ir 49 punktuose nurodytą jurisprudenciją reikia pažymėti, jog tam, kad nacionalinis teisinis reglamentavimas, pagal kurį operų ir simfoninių orkestrų fondų sektoriuje draudžiama už piktnaudžiavimą paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis bausti transformuojant jas į neterminuotą darbo sutartį, galėtų būti laikomas atitinkančiu Bendrąjį susitarimą, atitinkamos valstybės narės teisės sistemoje tame sektoriuje turi būti kita veiksminga priemonė, kuri leistų išvengti piktnaudžiavimo paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis ir prireikus už tai nubausti (šiuo klausimu žr. Sprendimo Sciotto 60 punktą, taip pat 2024 m. vasario 22 d. Sprendimo Consejería de Presidencia, Justicia e Interior de la Comunidad de Madrid ir kt., C‑59/22, C‑110/22 ir C‑159/22, EU:C:2024:149, 127 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
55
Kadangi Teisingumo Teismas neturi priimti sprendimo dėl nacionalinio teisinio reglamentavimo ar nacionalinės jurisprudencijos išaiškinimo, užduotis įvertinti, ar vidaus teisėje yra tokia priemonė, tenka kompetentingiems nacionaliniams teismams (šiuo klausimu žr. 2024 m. birželio 13 d. Sprendimo DG de la Función Pública, Generalitat de Catalunya ir Departamento de Justicia de la Generalitat de Catalunya, C‑331/22 ir C‑332/22, EU:C:2024:496, 70 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
56
Vis dėlto priimdamas prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismas prireikus gali pateikti paaiškinimų, kurie padėtų nacionaliniam teismui įvertinti jo nagrinėjamoje byloje analizuojamą teisinį reglamentavimą (2019 m. gegužės 8 d. Sprendimo Rossato ir Conservatorio di Musica F.A. Bonporti, C‑494/17, EU:C:2019:387, 29 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
57
Nagrinėjamu atveju prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prejudiciniame klausime nurodo nacionalinį teisinį reglamentavimą, kuriame kaip sankcijos už piktnaudžiavimą paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis numatytos dvi skirtingos priemonės, t. y. viena vertus, galimybė gauti patirtos žalos atlyginimą ir, kita vertus, galimybė, kad atitinkamo operos ar simfoninio orkestro fondo vadovai už savo didelį aplaidumą arba tyčinį nacionalinio teisinio reglamentavimo, susijusio su terminuotomis darbo sutartimis, pažeidimą bus patraukti atsakomybėn.
58
Visų pirma, kalbant apie kompensaciją, kurią gali gauti darbuotojas, pažymėtina, kad iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pagrindinėse bylose aptariamoms darbo sutartims taikomame teisiniame reglamentavime, kaip jį aiškina Corte suprema di cassazione (Kasacinis Teismas), numatytas patirtos žalos atlyginimas; žala yra preziumuojama ir nustatoma nurodant minimalią ir maksimalią sumą, tačiau paliekama galimybė pateikti didesnės žalos buvimo įrodymų. Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad nacionalinė teisė garantuoja minimalią kompensaciją, sudarančią nuo 2,5 iki 12 mėnesių darbo užmokesčių.
59
Šiuo klausimu reikia konstatuoti, pirma, kad toks teisinis reglamentavimas, kuriame numatyta kompensacija nukentėjusiam darbuotojui už žalą, nustatytą taikant prezumpciją, ir paliekama galimybė pateikti didesnės žalos buvimo įrodymų, gali būti veiksminga priemonė nubausti už piktnaudžiavimą paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis. Šiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs: kadangi iš esmės sunku įrodyti, kad buvo prarasta galimybė, prezumpcijos mechanizmas, kuriuo darbuotojui, dėl piktnaudžiavimo paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis praradusiam galimybę įsidarbinti, siekiama užtikrinti galimybę pašalinti tokio Sąjungos teisės pažeidimo padarinius, gali atitikti veiksmingumo reikalavimą (2018 m. kovo 7 d. Sprendimo Santoro, C‑494/16, EU:C:2018:166, 50 punktas).
60
Vis dėlto iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą nematyti, kad šiame nacionaliniame teisiniame reglamentavime būtų nustatyti galimybės sudaryti terminuotas darbo sutartis apribojimai, susiję su maksimalia arba bendra maksimalia trukme. Pagal pagrindinėje byloje nagrinėjamoms sutartims ratione temporis taikytiną nacionalinį teisinį reglamentavimą, kurį nurodė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, Įstatyminio dekreto Nr. 81/2015 19–21 straipsniai ir iš dalies pakeisto Įstatyminio dekreto Nr. 81/2015 19–21 straipsniai, kuriuose atitinkamai buvo numatytas terminuotos darbo sutarties trukmės apribojimas ir terminuotos darbo sutarties termino pratęsimo sąlygos, operų ir simfoninių orkestrų fondams netaikomi.
61
Kaip pažymėjo Komisija, esant tokiam teisiniam kontekstui, kai nenustatyti nei terminuotų sutarčių trukmės apribojimai, nei tokių sutarčių atnaujinimo ar pratęsimo sąlygos, sunku įrodyti piktnaudžiavimą sudarant tokias sutartis, nors jį įrodyti būtina, kad būtų galima prašyti atlyginti žalą. Taigi šių apribojimų ir sąlygų nustatymas, išplaukiantis iš Dekreto įstatymo Nr. 59 (kuris ratione temporis pagrindinėje byloje vis dėlto netaikomas), gali labai prisidėti prie taisyklių, numatančių šios žalos įrodinėjimo palengvinimą, veiksmingumo, taigi ir prie darbuotojo, nukentėjusio nuo piktnaudžiavimo paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis, apsaugos priemonės veiksmingumo.
62
Antra, dėl kompensacijos sumos apskaičiavimo Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad pagal visiško patirtos žalos atlyginimo principą ir proporcingumo principą valstybės narės tokiu atveju, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, privalo numatyti adekvatų žalos atlyginimą, kuris būtų daugiau nei vien simbolinė kompensacija, bet neviršytų to, kas būtina, kad būtų kompensuota visa žala (2024 m. birželio 13 d. Sprendimo DG de la Función Pública, Generalitat de Catalunya ir Departamento de Justicia de la Generalitat de Catalunya, C‑331/22 ir C‑332/22, EU:C:2024:496, 83 punktas).
63
Iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos darytina išvada, kad nacionalinė priemonė, nustatanti kompensacijos, kuri gali būti skiriama pagrindinėje byloje nagrinėjamu atveju, viršutinę ribą, neleidžia nei proporcingo ir veiksmingo žalos, patirtos dėl tokio piktnaudžiavimo, atlyginimo tais atvejais, kai piktnaudžiavimo trukmė viršija tam tikrą metais skaičiuojamą laikotarpį, nei adekvataus ir visiško tokios žalos atlyginimo (šiuo klausimu žr. 2024 m. birželio 13 d. Sprendimo DG de la Función Pública, Generalitat de Catalunya ir Departamento de Justicia de la Generalitat de Catalunya, C‑331/22 ir C‑332/22, EU:C:2024:496, 81 punktą). Kaip pažymėjo Komisija, priemonė, numatanti tokią kompensacijos, kuri gali būti skirta, sumos viršutinę ribą, neturės atgrasomojo poveikio darbdaviui, kai bus pasiekta didžiausia kompensacijos suma.
64
Nagrinėjamu atveju, kaip minėta šio sprendimo 58 punkte, iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pagrindinėje byloje aptariamoms darbo sutartims taikomas nacionalinis teisinis reglamentavimas, kaip jį aiškina Corte suprema di cassazione (Kasacinis Teismas), viena vertus, užtikrina minimalią kompensaciją, kurios suma sudaro nuo 2,5 iki 12 mėnesių darbo užmokesčių, ir, kita vertus, neatrodo, kad numatytų viršutinę ribą, nes darbuotojas gali pateikti didesnės žalos įrodymų.
65
Kadangi šis teisinis reglamentavimas nacionaliniam teismui leidžia skirti adekvačią ir visišką patirtos žalos kompensaciją, nes pagal jį leidžiama viršyti numatytą minimalią sumą tuo atveju, jei nustatoma, kad žala yra didesnė, minėtas teisinis reglamentavimas gali būti laikomas proporcinga ir todėl veiksminga priemone siekiant nubausti už piktnaudžiavimą paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis. Viršutinės ribos nebuvimas taip pat gali prisidėti prie šios priemonės atgrasomojo pobūdžio, nes tokia priemonė gali paskatinti darbdavius apriboti terminuotų darbo sutarčių sudarymą paeiliui, laikytis maksimalios šių sutarčių trukmės ir nutraukti šią trukmę viršijančius atnaujinimus ar pratęsimus.
66
Be to, kadangi tokios kompensacijos proporcingumas ir atgrasomasis pobūdis priklauso nuo konkretaus atvejo, kurį nacionalinis teismas turi išnagrinėti, ypatumų, šiomis aplinkybėmis reikia pažymėti, kad Komisija atkreipė dėmesį į tai, jog 2024 m. Italijos teisės aktų leidėjas iš dalies pakeitė 2001 m. kovo 30 d. Įstatyminio dekreto Nr. 165 36 straipsnio 5 dalį, o tai lėmė kompensacijos, kuri gali būti skiriama piktnaudžiavimo paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis atveju, sumos padidėjimą. Darbuotojas, nukentėjęs nuo tokio piktnaudžiavimo, turi teisę į kompensaciją, kurios dydis apskaičiuojamas paskutinį referencinį darbo užmokestį dauginant iš daugiklio nuo 4 iki 24, paliekant šiam darbuotojui teisę įrodyti, kad patyrė didesnę žalą. Šiomis aplinkybėmis ši institucija taip pat rėmėsi 2024 m. rugsėjo 24 d.Tribunale ordinario di Cuneo (Kuneo teismas, Italija) sprendimu, kuriuo, taikant šioje iš dalies pakeistoje nuostatoje nustatytas sumas, buvo nubausta, be kita ko, už veikas, padarytas iki jos įsigaliojimo.
67
Be to, tiek, kiek pagrindinėje byloje aptariamoms darbo sutartims taikomame teisiniame reglamentavime, kaip jį aiškina Corte suprema di cassazione (Kasacinis Teismas), numatyta ne tik galimybė gauti patirtos žalos atlyginimą, bet ir taisyklė, pagal kurią gali kilti atitinkamo operos ar simfoninio orkestro fondo vadovo ar vadovų atsakomybė už finansinę žalą, padarytą valstybei dėl šiame sektoriuje taikomų nuostatų, susijusių su terminuotomis darbo sutartimis, pažeidimo, kai pažeidimas yra tyčinis arba padarytas dėl šio vadovo ar vadovų didelio aplaidumo (tai turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atsižvelgdamas į tai, kas nurodyta šio sprendimo 40 punkte), reikia pažymėti, kad Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, jog tai, kad nacionalinės teisės aktai tokiu atveju įpareigoja kompetentingas institucijas iš atsakingų vadovų susigrąžinti sumas, kurios buvo išmokėtos darbuotojams dėl šių nuostatų pažeidimo patirtai žalai atlyginti, yra tik viena iš priemonių, skirtų išvengti piktnaudžiavimo sudarant terminuotas darbo sutartis ir už tai bausti, ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar šios atsakomybės taikymas yra pakankamai veiksmingas ir atgrasantis, kad būtų užtikrintas visiškas pagal Bendrąjį susitarimą priimtų normų veiksmingumas (Sprendimo Sciotto 63 punktas).
68
Prireikus prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, vertindamas šį pobūdį, turės atsižvelgti į Fondo ir Italijos vyriausybės nurodytą aplinkybę (kurią tas teismas taip pat turi patikrinti), kad pagrindinėje byloje aptariamoms darbo sutartims taikomame teisiniame reglamentavime numatyta ne tik galimybė kilti asmeninei vadovo atsakomybei už valstybei padarytą finansinę žalą, bet ir atsisakymas skirti šiam vadovui bet kokį priedą už pasiektus rezultatus ir (arba) tai, kad į šią atsakomybę atsižvelgiama pratęsiant minėto vadovo sutartį. Tokios priemonės yra papildomos priemonės, galinčios turėti didelį atgrasomąjį poveikį dėl neigiamų pasekmių, kurių piktnaudžiavimo paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis atveju jos gali sukelti profesinei karjerai ir prireikus už tokį piktnaudžiavimą atsakingo vadovo asmeniniam turtui.
69
Galiausiai tuo atveju, jeigu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nuspręstų, kad nubausti už piktnaudžiavimą paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis ar nustatant terminuotus darbo santykius skirtos priemonės, numatytos pagrindinėje byloje aptariamoms darbo sutartims taikomame teisiniame reglamentavime, kaip jį aiškina Corte suprema di cassazione (Kasacinis Teismas), negali būti laikomos veiksmingomis priemonėmis, kaip jos suprantamos pagal šio sprendimo 54 punkte nurodytą jurisprudenciją, reikia pažymėti, jog tas teismas turi kiek įmanoma užtikrinti, kad nacionalinė teisė būtų aiškinama taip, kad būtų garantuotas visiškas Direktyvos 1999/70 veiksmingumas, ir būtų priimtas ja siekiamą tikslą atitinkantis sprendimas.
70
Šiomis aplinkybėmis reikia priminti, kad Bendrojo susitarimo 5 punktas nėra besąlyginis ir pakankamai tikslus, kad veiktų tiesiogiai. Taigi tokia tiesiogiai neveikiančia nuostata savaime negali būti remiamasi nacionaliniame teisme nagrinėjamoje byloje, susijusioje su Sąjungos teise, siekiant netaikyti jai prieštaraujančios nacionalinės teisės nuostatos (šiuo klausimu žr. 2021 m. birželio 3 d. Sprendimo Instituto Madrileño de Investigación y Desarrollo Rural, Agrario y Alimentario, C‑726/19, EU:C:2021:439, 79 ir 80 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
71
Vis dėlto iš suformuotos jurisprudencijos matyti, kad nacionaliniai teismai, taikydami vidaus teisę, turi aiškinti ją kiek įmanoma atsižvelgdami į atitinkamos direktyvos tekstą ir tikslą, kad būtų pasiektas joje numatytas rezultatas, taigi ir būtų laikomasi SESV 288 straipsnio trečios pastraipos. Nacionalinio teismo pareigą aiškinant ir taikant atitinkamas vidaus teisės normas atsižvelgti į direktyvos turinį riboja bendrieji teisės principai, visų pirma teisinio saugumo ir negaliojimo atgal principai, ir ši pareiga negali būti pagrindas aiškinti nacionalinę teisę contra legem (šiuo klausimu žr. 2024 m. birželio 13 d. Sprendimo DG de la Función Pública, Generalitat de Catalunya ir Departamento de Justicia de la Generalitat de Catalunya, C‑331/22 ir C‑332/22, EU:C:2024:496, 102–104 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
72
Vis dėlto tokiu atveju nacionalinis teismas, atsižvelgdamas į visą vidaus teisę ir taikydamas joje pripažintus aiškinimo metodus, pagal savo kompetenciją turi padaryti viską, kad, kiek tai įmanoma, pateiktų Bendrojo susitarimo 5 punktą atitinkantį reikšmingų vidaus teisės nuostatų aiškinimą ir kad ši teisė būtų taikoma siekiant tinkamai nubausti už piktnaudžiavimą paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis ir pašalinti Sąjungos teisės pažeidimo pasekmes, kad būtų užtikrintas visiškas Direktyvos 1999/70 veiksmingumas ir priimtas ja siekiamą tikslą atitinkantis sprendimas (šiuo klausimu žr. 2024 m. birželio 13 d. Sprendimo DG de la Función Pública, Generalitat de Catalunya ir Departamento de Justicia de la Generalitat de Catalunya, C‑331/22 ir C‑332/22, EU:C:2024:496, 105 ir 107 punktus).
73
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į prejudicinį klausimą reikia atsakyti: Bendrojo susitarimo 5 punktas turi būti aiškinamas taip, kad jam neprieštarauja nacionalinis teisinis reglamentavimas, kaip jį aiškina nacionalinis aukščiausiasis teismas, pagal kurį bendrosios teisės normos, reglamentuojančios darbo santykius ir skirtos už piktnaudžiavimą paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis nubausti taip, kad tokios sutartys automatiškai perkvalifikuojamos į neterminuotas darbo sutartis, netaikomos operų ir simfoninių orkestrų fondų veiklos sektoriui ir kuriame, kaip sankcijos už piktnaudžiavimą paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis šiame sektoriuje, numatyta, viena vertus, galimybė skirti minimalią patirtos žalos kompensacijos sumą, kurią galima įrodyti taikant prezumpciją, neatmetant galimybės gauti didesnį žalos atlyginimą, ir, kita vertus, galimybė patraukti šių fondų vadovus atsakomybėn už didelį aplaidumą ar tyčinį su šiomis sutartimis susijusio nacionalinio teisinio reglamentavimo pažeidimą, jeigu šios priemonės leidžia veiksmingai nubausti už konstatuotą piktnaudžiavimą, o tai turi įvertinti nacionalinis teismas. Jeigu tas teismas mano, kad šios priemonės neleidžia taip nubausti už piktnaudžiavimą sudarant terminuotas darbo sutartis operų ir simfoninių orkestrų fondų veiklos sektoriuje, jis turi savo nacionalinę teisę aiškinti, kiek tai įmanoma, taip, kad aiškinimas atitiktų šį punktą, tam, kad būtų užtikrintas visiškas Direktyvos 1999/70 veiksmingumas ir priimtas ja siekiamą tikslą atitinkantis sprendimas.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
74
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (dešimtoji kolegija) nusprendžia:
1999 m. kovo 18 d. sudaryto Bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis, esančio 1999 m. birželio 28 d. Tarybos direktyvos 1999/70/EB dėl Europos profesinių sąjungų konfederacijos (ETUC), Europos pramonės ir darbdavių konfederacijų sąjungos (UNICE) ir Europos įmonių, kuriose dalyvauja valstybė, centro (CEEP) bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis priede, 5 punktas
turi būti aiškinamas taip:
jam neprieštarauja nacionalinis teisinis reglamentavimas, kaip jį aiškina nacionalinis aukščiausiasis teismas, pagal kurį bendrosios teisės normos, reglamentuojančios darbo santykius ir skirtos už piktnaudžiavimą paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis nubausti taip, kad tokios sutartys automatiškai perkvalifikuojamos į neterminuotas darbo sutartis, netaikomos operų ir simfoninių orkestrų fondų veiklos sektoriui ir kuriame, kaip sankcijos už piktnaudžiavimą paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis šiame sektoriuje, numatyta, viena vertus, galimybė skirti minimalią patirtos žalos kompensacijos sumą, kurią galima įrodyti taikant prezumpciją, neatmetant galimybės gauti didesnį žalos atlyginimą, ir, kita vertus, galimybė patraukti šių fondų vadovus atsakomybėn už didelį aplaidumą ar tyčinį su šiomis sutartimis susijusio nacionalinio teisinio reglamentavimo pažeidimą, jeigu šios priemonės leidžia veiksmingai nubausti už konstatuotą piktnaudžiavimą, o tai turi įvertinti nacionalinis teismas. Jeigu tas teismas mano, kad šios priemonės neleidžia taip nubausti už piktnaudžiavimą sudarant terminuotas darbo sutartis operų ir simfoninių orkestrų fondų veiklos sektoriuje, jis turi savo nacionalinę teisę aiškinti, kiek tai įmanoma, taip, kad aiškinimas atitiktų šį punktą, tam, kad būtų užtikrintas visiškas Direktyvos 1999/70 veiksmingumas ir priimtas ja siekiamą tikslą atitinkantis sprendimas.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: italų.