62020TJ0370_RES
Cauza T‑370/20
KL
împotriva
Băncii Europene de Investiții (BEI)
Hotărârea Tribunalului (Camera a patra) din 24 noiembrie 2021
„Funcție publică – Personalul BEI – Stare de sănătate – Capacitate de muncă – Absență nejustificată – Acțiune în anulare – Noțiunea de invaliditate – Competență de fond – Litigii de natură financiară – Plată retroactivă a pensiei de invaliditate – Acțiune în despăgubire”
Funcționari – Agenți ai Băncii Europene de Investiții – Asigurări sociale – Asigurare pentru accident și boală profesională – Invaliditate – Noțiune – Apreciere în raport cu funcțiile exercitate la Bancă
(Statutul funcționarilor, art. 78; Regulamentul personalului Băncii Europene de Investiții, art. 14)
(a se vedea punctele 83-89 și 100)
Funcționari – Agenți ai Băncii Europene de Investiții – Asigurări sociale – Asigurare pentru accident și boală profesională – Invaliditate – Comisia pentru invaliditate – Competență – Evaluarea capacității unui agent de a lucra în afara Băncii – Excludere
(a se vedea punctele 90-93)
Acțiune introdusă de funcționari – Agenți ai Băncii Europene de Investiții – Aplicare prin analogie a articolului 91 alineatul (1) din statut – Competență de fond – Litigii de natură financiară – Noțiune – Acțiune prin care se urmărește plata retroactivă a unei pensii de invaliditate – Includere
[art. 266 TFUE; Statutul funcționarilor, art. 91 alin. (1)]
(a se vedea punctele 109-113 și 117-124)
Rezumat
Reclamantul, KL, este angajat al Băncii Europene de Investiții (BEI). După mai multe perioade de absență a reclamantului, BEI a declanșat procedura în fața comisiei pentru invaliditate, în condițiile în care, până la prezentarea avizului acestei comisii, reclamantul era considerat ca fiind în incapacitate temporară totală. După evaluarea stării de sănătate a reclamantului, comisia de invaliditate a concluzionat în unanimitate că acesta nu mai putea să își exercite funcțiile în cadrul BEI, dar era încă apt să exercite o activitate profesională pe piața generală a muncii. În consecință, BEI a adoptat două decizii prin care reclamantul este declarat apt de muncă și absent nejustificat începând de la data la care ea i‑a solicitat acestuia să reia munca. În urma eșecului procedurii de conciliere, reclamantul a sesizat Tribunalul cu o acțiune împotriva acestor două decizii și împotriva deciziei președintelui BEI de menținere a acestor decizii (denumite în continuare, împreună, „deciziile atacate”).
Tribunalul admite acțiunea și anulează deciziile atacate. În hotărârea sa, Tribunalul definește noțiunea de invaliditate care figurează în dispozițiile adoptate în executarea Regulamentului personalului BEI în sensul că trebuie să fie apreciată în raport cu BEI, iar nu în raport cu piața generală a muncii. Tribunalul aplică de asemenea prevederea articolului 91 din Statutul funcționarilor Uniunii Europene (denumit în continuare „statutul”) potrivit căreia „este competent[…] să judece în fond” în „litigiile de natură financiară”, aplicabil prin analogie agenților BEI. În plus, el precizează sfera acestor două noțiuni.
Aprecierea Tribunalului
Mai întâi, în ceea ce privește admisibilitatea documentelor care constituie avizul comisiei pentru invaliditate, Tribunalul arată că un document nu poate fi înlăturat pentru motivul că data care figurează pe el nu ar fi cea la care reclamantul a fost examinat de această comisie.
Apoi, în ceea ce privește noțiunea de invaliditate, Tribunalul se întemeiază pe o interpretare prin analogie a articolelor 78 și 5 din statut, precum și pe articolul 51-1 din Regulamentul tranzitoriu al sistemului de pensii aplicabil membrilor personalului BEI, din care rezultă că un agent declarat invalid în cadrul acesteia poate exercita o activitate lucrativă în afara acestui organism, în măsura în care totalitatea diferitor sale venituri nu depășește remunerația netă pe care o percepea atunci când lucra la BEI.
În plus, comisiile pentru invaliditate instituite de BEI constituie organe ale acesteia și, prin urmare, nu dispun, pe plan juridic, de competența de a aprecia capacitatea reclamantului de a exercita ocupații în afara acestui organism. Astfel, comisiile menționate dispun, pe plan juridic, de competența de a se pronunța cu privire la capacitatea personalului BEI de a lucra în cadrul instituției. Pentru a se pronunța asupra capacității acestor persoane de a lucra în afara BEI, competența de a examina persoana respectivă revine unor comisii instituite de celelalte instituții sau de autoritățile naționale.
Întrucât s‑a pronunțat asupra capacității reclamantului de a exercita activități pe piața generală a muncii, comisia pentru invaliditate a impietat, așadar, asupra competenței unor asemenea comisii, creând în acest fel un risc de contradicție între aprecierea sa în privința capacității reclamantului de a lucra pe piața generală a muncii și cele pe care le‑ar putea emite ulterior comisii de invaliditate instituite de celelalte instituții sau de autoritățile naționale.
Astfel, Tribunalul consideră că noțiunea de invaliditate, în sensul articolului 46-1 din Regulamentul tranzitoriu al sistemului de pensii aplicabil membrilor personalului BEI și al articolului 11.1 din Dispozițiile administrative aplicabile personalului BEI, adoptate în executarea Regulamentului personalului BEI, trebuie interpretată în sensul că vizează agentul BEI care este declarat de o comisie pentru invaliditate instituită de aceasta ca fiind incapabil să își reia funcțiile sau funcții echivalente în cadrul BEI.
În sfârșit, Tribunalul amintește că în litigiile survenite între BEI și agenții săi trebuie să se aplice norma cuprinsă în articolul 91 alineatul (1) a doua teză din statut. Dispoziția menționată conferă instanței Uniunii, în ceea ce privește litigiile de natură financiară, o competență de fond, în cadrul căreia acesta are posibilitatea de a obliga, dacă este cazul, din oficiu pârâtul la plata unei despăgubiri pentru prejudiciul cauzat prin fapta sa culpabilă și, într‑o astfel de situație, de a evalua prejudiciul suferit ex aequo et bono, ținând seama de toate circumstanțele cauzei.
Competența de fond învestește instanța Uniunii în special cu sarcina de a oferi o soluție completă în litigiile cu care este sesizată și de a asigura eficacitatea practică a hotărârilor de anulare pronunțate de aceasta în cauzele din domeniul funcției publice. Atunci când își exercită competența de fond, instanța Uniunii nu adresează somații instituțiilor sau organismelor vizate, ci dispune, dacă este cazul, de competența de a li se substitui pentru a lua deciziile pe care le implică în mod necesar concluziile la care ajunge după aprecierea juridică a litigiului.
În această privință, Tribunalul amintește că reprezintă „litigii de natură financiară”, în sensul dispoziției menționate, nu numai acțiunile în răspundere formulate de agenți împotriva unei instituții sau a unui organism al Uniunii, ci și toate acțiunile care au ca obiect plata de către o astfel de instituție sau un astfel de organism în favoarea unui agent a unei sume la obținerea căreia acesta din urmă consideră că este îndreptățit în temeiul statutului sau al unui alt act ce reglementează raportul său de muncă.
În speță, litigiul are o natură financiară din moment ce reclamantul solicită instanței Uniunii să se pronunțe asupra legalității deciziei prin care nu i se recunoaște statutul de persoană „invalidă” și să oblige BEI să îi plătească o sumă de bani. Astfel, decizia de a‑l considera pe reclamant ca „nefiind invalid” are consecințe directe asupra continuității situației persoanei interesate ca agent în cadrul BEI și, prin urmare, asupra remunerației și a drepturilor sale financiare.
În plus, Tribunalul constată că, pentru adoptarea noii decizii care să ateste starea de invaliditate a reclamantului, BEI dispune numai de o competență nediscreționară, care o obligă să deducă consecințele administrative ale deciziei comisiei de invaliditate.
Prin urmare, Tribunalul obligă BEI la plata către reclamant a pensiei de invaliditate. Respinge însă cererea acestuia de despăgubire pentru prejudiciul moral, după ce a considerat că reclamantul nu demonstrează că acest prejudiciu nu ar fi susceptibil de reparare integrală prin anularea deciziilor atacate însoțită de obligarea BEI la plata către acesta a tuturor prestațiilor financiare de care a fost privat prin efectul deciziilor anulate.