HOTĂRÂREA TRIBUNALULUI (Camera a treia)7 februarie 2007
Cauza T‑175/04
Donal Gordon
împotriva
Comisiei Comunităților Europene
„Funcționari – Acțiune în anulare – Raport asupra evoluției carierei – Invaliditate totală și permanentă – Pierderea interesului de a exercita acțiunea – Nepronunțare asupra fondului – Acțiune în despăgubire – Inadmisibilitate”
Obiectul: Acțiune având ca obiect, pe de o parte, o cerere de anulare a deciziei din 11 decembrie 2003 prin care a fost respinsă reclamația
formulată împotriva deciziei din 28 aprilie 2003 de confirmare a raportului asupra evoluției carierei întocmit în privința
reclamantului pentru perioada cuprinsă între 1 iulie 2001 și 31 decembrie 2002 și, pe de altă parte, o cerere de despăgubiri
având ca scop repararea prejudiciului pe care l‑ar fi suferit reclamantul
Decizia: Constată că nu mai este necesar să se pronunțe pe fond asupra concluziilor privind anularea. Respinge acțiunea în despăgubiri
ca inadmisibilă. Fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.
Sumarul hotărârii
1.      Funcționari – Acțiune – Interesul de a exercita acțiunea
(Statutul funcționarilor, art. 53, 78, 90 și 91; anexa VIII, art. 14)
2.      Procedură – Cerere de sesizare a instanței – Cerințe de formă
[Statutul Curții de Justiție, art. 21 și art. 53 primul paragraf; Regulamentul de procedură al Tribunalului, art. 44 alin.
(1) lit. (c)]
1.      Întrucât, în principiu, raportul asupra evoluției carierei nu afectează interesele persoanei evaluate decât până la încetarea
definitivă a raporturilor sale de muncă, funcționarul nu mai are interes să introducă sau să continue, ulterior acestei încetări,
o acțiune îndreptată împotriva unui astfel de raport, cu excepția cazului în care poate fi demonstrată existența unei împrejurări
speciale care să justifice un interes personal și actual de a obține anularea acestuia.
În ceea ce privește un funcționar pensionat în cursul perioadei contencioase, ca urmare a unei invalidități permanente și
totale care îi întrerupe, în principiu, în mod definitiv cariera, posibilitatea unei eventuale reîncadrări în serviciu, în
temeiul articolului 14 din anexa VIII la Statutul funcționarilor, nu reprezintă decât o împrejurare nesigură, care dă naștere
numai unui interes ipotetic și, prin urmare, insuficient pentru a constata că situația juridică ar fi afectată în cazul în
care raportul contestat nu ar fi anulat. În această privință, caracterul voluntar sau involuntar al încetării raporturilor
de muncă nu este pertinent în ceea ce privește aprecierea existenței interesului de a exercita acțiunea.
Pe de altă parte, dreptul la o protecție jurisdicțională efectivă nu îi poate conferi reclamantului dreptul de a obține din
partea instanței comunitare o decizie cu privire la o astfel de cerere în anulare, întrucât nu include decât dreptul de a
supune spre judecare instanței actele instituțiilor comunitare care lezează reclamantul prin faptul că îi afectează interesele.
(a se vedea punctele 28, 32-34 și 37)
Trimitere la: Curte 21 ianuarie 1987, Stroghili/Curtea de Conturi, 204/85, Rec., p. 389, punctul 11; Curte 1 octombrie 2004,
Pérez Escolar/Comisia, C‑379/03 P, nepublicată în Recueil, punctele 41 și 42; Tribunal 30 noiembrie 1998, N/Comisia, T‑97/94,
RecFP, p. I‑A‑621 și II‑1879, punctele 26 și 27; Tribunal 2 iunie 2003, Forum 187/Comisia, T‑276/02, Rec., p. II‑2075, punctul
50; Tribunal 31 mai 2005, Dionyssopoulou/Consiliul, T‑105/03, RecFP, p. I‑A‑137 și II‑621, punctul 20; Tribunal 21 februarie
2006, V/Comisia, T‑200/03 și T‑313/03, RecFP, p. I‑A‑15 și II‑57, punctul 184
2.      Pentru a îndeplini cerințele stabilite la articolul 21 din Statutul Curții de Justiție și la articolul 44 alineatul (1) litera
(c) din Regulamentul de procedură al Tribunalului, o cerere de reparare a prejudiciilor pretins cauzate de o instituție comunitară
trebuie să cuprindă elementele care să permită identificarea conduitei de care este acuzată instituția, a motivelor pentru
care reclamantul consideră că există un raport de cauzalitate între această conduită și prejudiciul pe care pretinde că l‑a
suferit, precum și a caracterului și a întinderii prejudiciului. În schimb, o cerere pentru obținerea unei despăgubiri nedeterminate
nu conține elementele de individualizare necesare și trebuie, în consecință, să fie considerată inadmisibilă.
Aceasta este situația cererii unui funcționar care se limitează la a solicita acordarea de daune interese pentru repararea
prejudiciului cauzat carierei, sănătății și bunăstării sale, omițând să evalueze cuantumul acestora și să indice, cu suficientă
precizie, elementele care permit stabilirea întinderii prejudiciului, fără a dovedi sau, cel puțin, fără a invoca existența
unor împrejurări speciale care ar fi putut scuti reclamantul de obligația de a face aceste precizări.
În ceea ce privește prejudiciul moral, indiferent dacă repararea acestuia este solicitată cu titlu simbolic sau în scopul
obținerii unei adevărate despăgubiri, îi revine reclamantului obligația de a preciza natura prejudiciului moral invocat, în
raport cu conduita care i se impută instituției, și apoi de a evalua, chiar și aproximativ, acest prejudiciu în ansamblul
său.
(a se vedea punctele 42-45)
Trimiteri la: Curte 2 decembrie 1971, Zuckerfabrik Schöppenstedt/Consiliul, 5/71, Rec., p. 975, punctul 9; Tribunal 10 iulie
1990, Automec/Comisia, T‑64/89, Rec., p. II‑367, punctele 75-77; Tribunal 20 septembrie 1990, Hanning/Parlamentul European,
T‑37/89, Rec., p. II‑463, punctul 82; Tribunal 1 iulie 1994, Osório/Comisia, T‑505/93, RecFP, p. I‑A‑179 și II‑581, punctele
33 și 35; Tribunal 15 februarie 1995, Moat/Comisia, T‑112/94, RecFP, p. I‑A‑37 și II‑135, punctele 32, 37 și 38; Tribunal
29 ianuarie 1998, Affatato/Comisia, T‑157/96, RecFP, p. I‑A‑41 și II‑97, punctul 38