62020TO0744
ORDONANȚA TRIBUNALULUI (Camera a patra)
30 noiembrie 2021 (
*1
)
„Dumping – Importuri de extrudate din aluminiu originare din China – Act prin care se impune o taxă antidumping provizorie – Act care nu este supus căilor de atac – Act pregătitor – Inadmisibilitate – Taxă antidumping definitivă – Dispariția interesului de a exercita acțiunea – Nepronunțare asupra fondului”
În cauza T‑744/20,
Airoldi Metalli SpA, cu sediul la Molteno (Italia), reprezentată de M. Campa, D. Rovetta, G. Pandey și V. Villante, avocați,
reclamantă,
împotriva
Comisiei Europene, reprezentată de G. Luengo și P. Němečková, în calitate de agenți,
pârâtă,
având ca obiect o cerere întemeiată pe articolul 263 TFUE prin care se solicită anularea Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2020/1428 al Comisiei din 12 octombrie 2020 de instituire a unei taxe antidumping provizorii la importurile de extrudate din aluminiu originare din Republica Populară Chineză (JO 2020, L 336, p. 8),
TRIBUNALUL (Camera a patra),
compus din domnul S. Gervasoni (raportor), președinte, doamna R. Frendo și domnul J Martín y Pérez de Nanclares, judecători,
grefier: domnul E. Coulon,
dă prezenta
Ordonanță
Istoricul litigiului și fapte ulterioare introducerii acțiunii
1
Ca urmare a unei plângeri depuse de o asociație care reprezintă producători europeni de extrudate din aluminiu (denumite în continuare „produsul în cauză”), Comisia Europeană a publicat, la 14 februarie 2020, un aviz de deschidere a unei proceduri antidumping privind importurile în Uniunea Europeană ale produsului în cauză originare din Republica Populară Chineză (JO 2020, C 51, p. 26), în temeiul articolului 5 din Regulamentul (UE) 2016/1036 al Parlamentului European și al Consiliului din 8 iunie 2016 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Uniunii Europene (JO 2016, L 176, p. 21), cu modificările ulterioare (denumit în continuare „regulamentul de bază”).
2
În scopul derulării procedurii și a anchetei antidumping, Comisia a decis, în conformitate cu articolul 17 din regulamentul de bază, să se bazeze pe un eșantion de importatori neafiliați. Reclamanta, Airoldi Metalli SpA, care este importatoare a produsului în cauză, a fost inclusă în acest eșantion.
3
Reclamanta și‑a prezentat observațiile în mai multe rânduri în cursul procedurii, în special ca răspuns la cererile Comisiei, și a fost audiată de Comisie la 29 iunie 2020. Pe de altă parte, ea a solicitat suspendarea procedurii din cauza crizei sanitare, însă Comisia nu a aprobat această cerere.
4
La 23 iunie 2020, asociația care a depus plângerea aintrodus o cerere de înregistrare a produsului vizat de ancheta antidumping în temeiul articolului 14 alineatul (5) din regulamentul de bază, pentru a putea fi aplicate în consecință taxe antidumping importurilor produsului menționat începând de la data acestei înregistrări. La 6 iulie 2020, reclamanta a comunicat Comisiei opoziția sa la această cerere de înregistrare.
5
La 21 august 2020, Comisia a adoptat Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2020/1215 de supunere la înregistrare a importurilor de extrudate din aluminiu originare din Republica Populară Chineză (JO 2020, L 275, p. 16). Acest regulament a fost contestat în fața Tribunalului atât de reclamantă (cauza T‑611/20), cât și de două societăți chinezești, Guangdong Haomei New Materials Co. Ltd și Guangdong King Metal Light Alloy Technology Co. Ltd, producătoare‑exportatoare ale produsului în cauză (cauza T‑604/20). Tribunalul a respins prima acțiune prin Ordonanța din 28 septembrie 2021, Airoldi Metalli/Comisia (T‑611/20, nepublicată, EU:T:2021:641), pentru motivul că reclamanta nu avea interesul de a exercita acțiunea împotriva regulamentului menționat.
6
Ca urmare a noilor observații prezentate în special de reclamantă, Comisia a adoptat, la 12 octombrie 2020, Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2020/1428 de instituire a unei taxe antidumping provizorii la importurile de extrudate din aluminiu originare din Republica Populară Chineză (JO 2020, L 336, p. 8, denumit în continuare „regulamentul atacat”).
7
Regulamentul atacat prevede printre altele:
„Articolul 1
(1)   Se instituie o taxă antidumping provizorie asupra importurilor [produsului în cauză].
(2)   Nivelurile taxei antidumping provizorii aplicabile prețului net franco frontiera Uniunii, înainte de vămuire, al produsului descris la alineatul (1) și fabricat de societățile menționate în continuare se stabilesc după cum urmează:
Societate
Taxă antidumping provizorie
Cod adițional TARIC
Guangdong Haomei New Materials Co., Ltd
30,4 %
C562
Guangdong King Metal Light Alloy Technology Co., Ltd
30,4 %
C563
Press Metal International Ltd
38,2 %
C564
Press Metal International Technology Ltd
38,2 %
C565
Alte societăți cooperante enumerate în anexă
34,9 %
Toate celelalte societăți
48,0 %
C999
(3)   Aplicarea nivelurilor individuale ale taxelor specificate pentru societățile menționate la alineatul (2) este condiționată de prezentarea la autoritățile vamale ale statelor membre a unei facturi comerciale valabile, pe care trebuie să figureze o declarație datată și semnată de un reprezentant oficial al entității care emite respectiva factură, identificat prin numele și funcția acestuia, redactată după cum urmează: «Subsemnatul (Subsemnata) certific faptul că (volumul) de (produsul în cauză) vândut pentru export în Uniunea Europeană, vizat de prezenta factură, a fost produs de către (denumirea și adresa societății) (cod adițional TARIC) în (țara în cauză). Declar că informațiile furnizate în prezenta factură sunt complete și corecte.» În cazul în care nu se prezintă o astfel de factură, se aplică taxa stabilită pentru «toate celelalte societăți».
(4)   Punerea în liberă circulație în Uniune a produsului menționat la alineatul (1) este condiționată de depunerea unei garanții echivalente cu valoarea taxei provizorii.
[…]
Articolul 2
(1)   Părțile interesate transmit Comisiei observațiile lor scrise cu privire la prezentul regulament în termen de 15 zile calendaristice de la data intrării în vigoare a prezentului regulament.
(2)   Părțile interesate care doresc o audiere cu Comisia trebuie să formuleze o cerere în acest sens în termen de 5 zile calendaristice de la data intrării în vigoare a prezentului regulament.
(3)   Părțile interesate care doresc o audiere cu consilierul‑auditor pentru proceduri comerciale trebuie să formuleze o cerere în acest sens în termen de 5 zile calendaristice de la data intrării în vigoare a prezentului regulament. Consilierul‑auditor examinează cererile depuse după acest termen și poate decide dacă acceptă sau nu astfel de cereri, dacă este cazul.
Articolul 3
(1)   Autoritățile vamale sunt invitate să întrerupă înregistrarea importurilor instituită în conformitate cu articolul 1 din Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2020/1215, care prevede obligativitatea înregistrării importurilor de extrudate din aluminiu originare din Republica Populară Chineză.
(2)   Datele colectate cu privire la produsele importate în [Uniune] pentru consum cu cel mult 90 de zile înainte de data intrării în vigoare a prezentului regulament se păstrează până la intrarea în vigoare a unor posibile măsuri definitive sau încheierea prezentei proceduri.”
8
Ulterior introducerii acțiunilor în prezenta cauză, Comisia a adoptat Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2021/546 din 29 martie 2021 de instituire a unei taxe antidumping definitive și de percepere definitivă a taxei provizorii instituite la importurile de extrudate din aluminiu originare din Republica Populară Chineză (JO 2021, L 109, p. 1, denumit în continuare „regulamentul definitiv”).
9
Potrivit regulamentului definitiv:
„Articolul 1
(1)   Se instituie o taxă antidumping definitivă asupra importurilor [produsului în cauză].
(2)   Nivelul taxei antidumping definitive aplicabile prețului net franco‑frontiera Uniunii, înainte de vămuire, al produselor descrise la alineatul (1) și fabricate de societățile enumerate mai jos este stabilit după cum urmează:
Societatea
Nivelul taxei (în %)
Codul adițional TARIC
Guangdong Haomei New Materials Co., Ltd.
21,2
C562
Guangdong King Metal Light Alloy Technology Co., Ltd.
21,2
C563
Press Metal International Ltd.
25,0
C564
Press Metal International Technology Ltd.
25,0
C565
Alte societăți cooperante enumerate în anexă
22,1
Toate celelalte societăți
32,1
C999
(3)   Aplicarea nivelurilor individuale ale taxelor specificate pentru societățile menționate la alineatul (2) este condiționată de prezentarea la autoritățile vamale ale statelor membre a unei facturi comerciale valabile, pe care trebuie să figureze o declarație datată și semnată de un reprezentant oficial al entității care emite respectiva factură, identificat prin nume și funcție, redactată după cum urmează: «Subsemnatul (Subsemnata) certific faptul că (volumul) de (produsul în cauză) vândut pentru export în Uniunea Europeană, vizat de prezenta factură, a fost produs de către (denumirea și adresa societății) (cod adițional TARIC) în [țara în cauză]. Declar că informațiile furnizate în prezenta factură sunt complete și corecte.» În cazul în care nu se prezintă o astfel de factură, se aplică taxa aplicabilă tuturor celorlalte societăți.
[…]
Articolul 2
Sumele plătite cu titlu de taxă antidumping provizorie în temeiul Regulamentului de punere în aplicare (UE) 2020/1428 al Comisiei se percep definitiv. Sumele plătite peste nivelurile taxei antidumping definitive se returnează.
Articolul 3
Nu se percep retroactiv taxe antidumping definitive pentru importurile înregistrate. Nu se mai păstrează datele colectate în conformitate cu articolul 1 din Regulamentul de punere în aplicare (UE) 2020/1215.
[…]”
Procedura și concluziile părților
10
Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 21 decembrie 2020, reclamanta a introdus prezenta acțiune.
11
Prin înscrisul depus la grefa Tribunalului la 11 martie 2021, Parlamentul European a formulat o cerere de intervenție în susținerea Comisiei.
12
Prin act separat depus la grefa Tribunalului la 12 martie 2021, Comisia a ridicat o excepție de inadmisibilitate în temeiul articolului 130 din Regulamentul de procedură al Tribunalului. Prin înscrisul depus la grefa Tribunalului la 8 aprilie 2021, Comisia a anunțat adoptarea, la 29 martie 2021, a regulamentului definitiv, precum și publicarea sa. Reclamanta și‑a depus observațiile cu privire la excepția de inadmisibilitate la 28 aprilie 2021. Pe de altă parte, ea a formulat o acțiune împotriva regulamentului definitiv la 9 iunie 2021 (cauza T‑328/21).
13
Reclamanta solicită Tribunalului:
–
anularea regulamentului atacat;
–
obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.
14
Reclamanta solicită de asemenea Tribunalului, cu titlu accesoriu, să ceară Comisiei, pe calea unei măsuri de organizare a procedurii, să depună toate documentele sale interne care constituie lucrările pregătitoare ale regulamentului atacat și întreaga înregistrare a importurilor în cauză.
15
Comisia solicită Tribunalului:
–
respingerea acțiunii ca inadmisibilă;
–
obligarea reclamantei la plata cheltuielilor de judecată.
În drept
16
Potrivit articolului 130 alineatele (1) și (7) din Regulamentul de procedură, la solicitarea pârâtului, Tribunalul poate să se pronunțe asupra inadmisibilității sau asupra necompetenței fără a intra în dezbaterea fondului. În speță, întrucât Comisia a solicitat să se statueze cu privire la inadmisibilitate, Tribunalul, considerându‑se suficient de lămurit de înscrisurile și mijloacele materiale de probă de la dosarul cauzei, decide să se pronunțe asupra acestei cereri fără a continua procedura.
17
Comisia invocă inadmisibilitatea prezentei acțiuni, întrucât, în primul rând, regulamentul atacat nu ar fi un act atacabil, în al doilea rând, reclamanta nu ar avea sau nu ar mai avea interesul de a‑l contesta și, în al treilea rând, aceasta nu ar avea nici calitate procesuală activă împotriva regulamentului atacat.
18
În ceea ce privește motivul de inadmisibilitate întemeiat pe caracterul neatacabil al regulamentului atacat, Comisia susține că acesta ar fi o măsură provizorie adoptată în așteptarea rezultatului anchetei, având drept singură consecință depunerea unei garanții care să permită, dacă este cazul, aplicarea ulterioară a taxelor provizorii stabilite, fără a fi percepută nicio taxă în acest stadiu. Astfel, ar fi vorba despre un act pregătitor, urmat, potrivit regulamentului de bază, fie de un act de încheiere a procedurii antidumping fără adoptarea de măsuri, fie de un regulament de instituire a unor taxe antidumping definitive. Comisia adaugă că faptul că reclamanta nu poate contesta direct regulamentul atacat nu o poate lipsi de protecție jurisdicțională, din moment ce eventualele nelegalități care l‑ar afecta ar putea fi invocate în susținerea acțiunii îndreptate împotriva actului prin care sunt impuse taxele definitive, el constituind un stadiu de elaborare al acestuia. În plus, potrivit Comisiei, dacă acțiunea ar trebui declarată admisibilă, Tribunalul ar trebui să formuleze o apreciere privind chestiuni asupra cărora Comisia se va pronunța ulterior, în cadrul stabilirii eventuale a taxelor antidumping definitive, ceea ce ar fi incompatibil cu cerințele bunei administrări a justiției și desfășurării legale a procedurii administrative în fața Comisiei.
19
Dimpotrivă, reclamanta estimează că regulamentul atacat este un act atacabil. Astfel, acest regulament ar produce efecte negative imediate, obligatorii, autonome și definitive asupra situației sale factuale și juridice, asupra cărora adoptarea regulamentului definitiv nu ar putea avea nicio incidență. Reclamanta evocă, în această privință, sancțiunile care i‑ar putea fi aplicate dacă nu și‑ar respecta obligația de a constitui garanțiile impuse de regulamentul atacat. Ea subliniază de asemenea prejudiciul legat de costurile acestei constituiri de garanție pentru sumele returnate în final prin regulamentul definitiv, precum și problemele de disponibilitate a produsului în cauză ca urmare a intrării în vigoare a regulamentului atacat.
20
Potrivit articolului 263 TFUE, o acțiune în anulare se poate introduce împotriva actelor, altele decât recomandările și avizele, menite să producă efecte juridice față de terți.
21
Pentru a stabili dacă un act este susceptibil să facă obiectul unei astfel de acțiuni, trebuie examinată substanța însăși a acestui act, forma în care el a fost adoptat fiind, în principiu, lipsită de relevanță în această privință. Nu constituie acte sau decizii susceptibile de a face obiectul unei acțiuni în anulare decât măsurile care urmăresc să producă efecte juridice obligatorii de natură să afecteze interesele reclamantului, modificând în mod distinct situația juridică a acestuia (Hotărârea din 11 noiembrie 1981, IBM/Comisia, 60/81, EU:C:1981:264, punctul 9, Hotărârea din19 ianuarie 2017, Comisia/Total și Elf Aquitaine, C‑351/15 P, EU:C:2017:27, punctele 35 și 36, și Ordonanța din 15 martie 2019, Silgan Closures și Silgan Holdings/Comisia, T‑410/18, EU:T:2019:166, punctele 12 și 13).
22
Atunci când este vorba despre acte a căror elaborare se realizează în mai multe etape, nu constituie în principiu acte atacabile decât măsurile care stabilesc definitiv poziția instituției la sfârșitul procedurii, cu excluderea măsurilor intermediare al căror obiectiv este pregătirea deciziei finale (Hotărârea din 11 noiembrie 1981, IBM/Comisia, 60/81, EU:C:1981:264, punctul 10, și Ordonanța din 10 decembrie 1996, Söktas/Comisia, T‑75/96, EU:T:1996:183, punctul 27).
23
Situația ar fi alta doar dacă acte sau decizii luate în cursul procedurii pregătitoare nu numai că ar îndeplini caracteristicile juridice descrise mai sus, ci ar constitui ele însele termenul final al unei proceduri speciale distincte de cea care trebuie să permită instituției să statueze cu privire la fond (Hotărârea din 11 noiembrie 1981, IBM/Comisia, 60/81, EU:C:1981:264, punctul 11, și Ordonanța din 2 iunie 2004, Pfizer/Comisia, T‑123/03, EU:T:2004:167, punctul 23) și ar produce astfel efecte juridice autonome, imediate și ireversibile care justifică ca actele sau deciziile menționate să poată face obiectul unei acțiuni în anulare, din moment ce nelegalitatea lor nu ar putea fi remediată cu ocazia unei acțiuni îndreptate împotriva deciziei finale pentru care ele ar constitui o etapă de elaborare (a se vedea în acest sens Hotărârea din 6 octombrie 2021, Tognoli și alții/Parlamentul, C‑431/20 P, EU:C:2021:807, punctele 42, 44 și 51 și jurisprudența citată). În această privință, s‑a statuat deja că decizia Comisiei de inițiere a unei proceduri antidumping era un act pregătitor care nu poate fi atacat, întrucât ea nu afectează imediat și în mod ireversibil situația juridică a întreprinderilor în cauză, și, prin urmare, ea nu era de natură să justifice, înainte de finalizarea procedurii administrative, admisibilitatea unei acțiuni în anulare (a se vedea în acest sens Ordonanța din 14 martie 1996, Dysan Magnetics și Review Magnetics/Comisia, T‑134/95, EU:T:1996:38, punctele 21-23 și jurisprudența citată; a se vedea de asemenea în acest sens Ordonanța din 25 mai 1998, Broome & Wellington/Comisia, T‑267/97, EU:T:1998:108, punctele 26-29).
24
Prin urmare, în speță trebuie să se aprecieze efectele și natura juridică ale regulamentului atacat, adoptat în conformitate cu articolul 7 din regulamentul de bază, în lumina funcției acestuia în cadrul procedurii antidumping și în lumina actului de încheiere a acestei proceduri, în temeiul articolului 9 din regulamentul de bază (a se vedea în acest sens Hotărârea din 11 noiembrie 1981, IBM/Comisia, 60/81, EU:C:1981:264, punctul 13, și Ordonanța din 15 martie 2019, Silgan Closures și Silgan Holdings/Comisia, T‑410/18, EU:T:2019:166, punctul 16).
25
Or, astfel cum reiese din dispozițiile regulamentului de bază, regulamentul de instituire a taxelor antidumping provizorii constituie o etapă intermediară între avizul de deschidere reglementat de articolul 5 din regulamentul de bază, care marchează deschiderea procedurii antidumping, și încheierea acestei proceduri, care se traduce fie prin instituirea de taxe definitive, fie prin nestabilirea de taxe în temeiul articolului 9 din regulamentul de bază. Un asemenea regulament care instituie taxe provizorii urmărește de fapt, potrivit termenilor utilizați încă de la primele regulamente referitoare la protecția împotriva practicilor de dumping, să asigure o „protecție adecvată” a Uniunii din momentul în care reiese dintr‑o examinare preliminară existența unui dumping și „să împiedice producerea unui prejudiciu în timpul procedurii”, stabilind, cu titlu provizoriu, taxe antidumping care vor putea fi percepute ulterior retroactiv în momentul încheierii procedurii [a se vedea al treisprezecelea considerent al Regulamentului (CEE) nr. 459/68 al Consiliului din 5 aprilie 1968 privind protecția împotriva practicilor de dumping, a primelor sau a subvențiilor din partea statelor care nu sunt membre ale Comunității Economice Europene (JO 1968, L 93, p. 1) și articolul 11 din Regulamentul (CEE) nr. 3017/79 al Consiliului din 20 decembrie 1979 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping sau al unor subvenții din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Economice Europene (JO 1979, L 339, p. 1)]. Astfel, el se înscrie într‑un continuum al procedurii antidumping și urmărește să îi asigure eficacitatea.
26
În același sens al înscrierii în acest continuum, regulamentul care stabilește taxe antidumping provizorii informează părțile interesate și în special importatorii despre detaliile care stau la baza faptelor și considerațiilor esențiale în temeiul cărora au fost instituite măsuri provizorii și le dă posibilitatea de a prezenta observații în scopul determinării măsurilor definitive care trebuie adoptate (articolul 2 din regulamentul atacat; a se vedea de asemenea articolele 19a și 20 din regulamentul de bază). Un asemenea continuum este cu atât mai marcat cu cât, de la intrarea în vigoare a regulamentului de bază în 2016, Comisia adoptă ansamblul actelor care formează procedura antidumping, de la avizul de deschidere și până la instituirea taxelor definitive, deși anterior taxele definitive erau impuse de Consiliul Uniunii Europene [a se vedea în special articolul 9 din Regulamentul (CE) nr. 1225/2009 al Consiliului din 30 noiembrie 2009 privind protecția împotriva importurilor care fac obiectul unui dumping din partea țărilor care nu sunt membre ale Comunității Europene (JO 2009, L 343, p. 51)]. De altfel, este remarcabil, în această privință, că considerentul (32) al regulamentului de bază evocă „logica […] secvențială [a măsurilor provizorii] în legătură cu adoptarea de măsuri definitive”. Astfel, reglementarea aplicabilă în speță diferă de cea în vigoare în cauza în care s‑a pronunțat Hotărârea din 21 februarie 1984, Allied Corporation și alții/Comisia (239/82 și 275/82, EU:C:1984:68), care, de altfel, nu este citată de reclamantă în susținerea argumentelor sale în favoarea caracterului atacabil al regulamentului atacat, în care Curtea a statuat cu privire la temeinicia celor două regulamente provizorii contestate, fără a se pronunța totuși explicit cu privire la caracterul atacabil al acestor regulamente care nu au fost urmate de adoptarea unui regulament definitiv.
27
Rezultă că regulamentul atacat, întrucât instituie taxe antidumping provizorii, nu poate fi considerat ca fiind termenul final al unei proceduri distincte de cea care va fi încheiată prin stabilirea de taxe definitive sau prin nestabilirea de astfel de taxe. La fel ca avizul de deschidere a procedurii antidumping, calificat de jurisprudență, după cum s‑a amintit la punctul 23 de mai sus, drept act pregătitor, regulamentul atacat este pregătitor pentru aceste acte care încheie procedura antidumping și care sunt ele însele atacabile (a se vedea în acest sens Hotărârea din 30 septembrie 2003, Eurocoton și alții/Consiliul, C‑76/01 P, EU:C:2003:511, punctul 72 și jurisprudența citată; a se vedea de asemenea prin analogie Ordonanța din 25 mai 1998, Broome & Wellington/Comisia, T‑267/97, EU:T:1998:108, punctul 33, și Hotărârea din 17 decembrie 2010, EWRIA și alții/Comisia, T‑369/08, EU:T:2010:549, punctul 37 și jurisprudența citată).
28
În plus, regulamentul atacat nu afectează imediat și în mod ireversibil situația juridică a reclamantei.
29
Astfel, articolul 2 din regulamentul atacat nu implică nicio constrângere de a coopera la anchetă și prevede o simplă posibilitate a părților interesate, dintre care fac parte importatorii, de a transmite observații sau de a fi audiate. Chiar dacă această dispoziție folosește indicativul prezent, ea trebuie citită în lumina articolelor 19a și 20 din regulamentul de bază (a se vedea punctul 26 de mai sus) și trebuie interpretată, prin urmare, în sensul că se limitează să creeze garanții procedurale în favoarea părților interesate și că nu produce decât efectele proprii unui act de procedură, fără a afecta, în afara situației sale procedurale, situația juridică a reclamantei (a se vedea prin analogie Ordonanța din 14 martie 1996, Dysan Magnetics și Review Magnetics/Comisia, T‑134/95, EU:T:1996:38, punctul 27, și Ordonanța din 15 martie 2019, Silgan Closures și Silgan Holdings/Comisia, T‑410/18, EU:T:2019:166, punctele 17 și 19 și jurisprudența citată).
30
De asemenea, regulamentul atacat nu impune nici importatorilor, precum reclamanta, nici celorlalți operatori economici vizați vreo obligație de a‑și modifica sau de a‑și reconsidera practicile comerciale (a se vedea prin analogie Hotărârea din 11 noiembrie 1981, IBM/Comisia, 60/81, EU:C:1981:264, punctul 19, și Ordonanța din 10 decembrie 1996, Söktas/Comisia, T‑75/96, EU:T:1996:183, punctul 41). În special, creșterea prețurilor și problemele de disponibilitate a produsului în cauză, precum și întârzierile corelative în aprovizionarea sa, invocate de reclamantă, chiar dacă ar fi dovedite, nu sunt decât consecințe factuale și economice ale regulamentului atacat care nu pot fi considerate drept constitutive de efecte obligatorii care modifică situația sa juridică.
31
Pe de altă parte, deși trebuie să se admită că articolul 1 din regulamentul atacat impune taxe antidumping, acestea sunt prin definiție provizorii și nu trebuie, în acest stadiu, să fie plătite de importatori. Eventuala lor percepere nu va fi decisă decât ulterior, în momentul încheierii procedurii antidumping, în conformitate cu articolul 10 alineatul (2) din regulamentul de bază. Astfel, efectele prejudiciabile atribuite de reclamantă regulamentului atacat, expuse la punctul 30 de mai sus, nu rezultă, în orice caz, decât din comportamente de anticipare de către operatorii economici a efectelor economice pe care le poate produce impunerea efectivă a taxelor antidumping, în ipoteza în care ar fi datorate în temeiul regulamentului definitiv, adoptat la încheierea procedurii antidumping. Astfel, asemenea efecte, chiar dacă s‑ar produce, nu ar rezulta imediat și în mod ireversibil din regulamentul atacat.
32
Așadar, regulamentul atacat nu impune o obligație care să producă efecte imediate și ireversibile.
33
Nici împrejurarea că articolul 1 din regulamentul atacat prevede de asemenea, la alineatul (4), că importul produsului în cauză în Uniune este condiționat de depunerea unei garanții echivalente cu valoarea taxei provizorii nu permite să se deducă caracterul atacabil al regulamentului atacat. Astfel, această obligație de a constitui o garanție pentru a importa produsul în cauză pe durata de validitate a regulamentului atacat, chiar dacă ar fi însoțită de sancțiuni, așa cum susține reclamanta, urmărește să asigure plata taxelor în ipoteza în care în final s‑ar decide perceperea lor și este, prin urmare, dependentă de această obligație de plată, care nu va fi decisă și impusă decât ulterior. Astfel, s‑a statuat în mod constant că, atunci când sumele garantate de taxa antidumping provizorie sunt percepute integral în temeiul unui regulament definitiv, nu poate fi invocat niciun efect juridic autonom care să decurgă din regulamentul provizoriu, regulamentul definitiv substituindu‑se retroactiv în acest caz regulamentului provizoriu [Ordonanța din 30 iunie 1998, BSC Footwear Supplies și alții/Comisia, T‑73/97, EU:T:1998:147, punctul 13, Ordonanța din 11 ianuarie 2013, Charron Inox și Almet/Comisia și Consiliul, T‑445/11 și T‑88/12, nepublicată, EU:T:2013:4, punctul 30, și Ordonanța din 10 noiembrie 2014, DelSolar (Wujiang)/Comisia, T‑320/13, nepublicată, EU:T:2014:969, punctul 56].
34
Desigur, s‑a statuat de asemenea că, în ipoteza, care este cea în discuție în speță [a se vedea articolul 1 alineatul (2) din regulamentul atacat, reprodus la punctul 7 de mai sus, și articolul 1 alineatul (2) din regulamentul definitiv, reprodus la punctul 9 de mai sus], în care o parte din sumele garantate în aplicarea regulamentului de instituire a taxei provizorii ar fi returnată întrucât cuantumul taxei definitive stabilit este mai mic decât cuantumul taxei provizorii, ar putea fi constatate eventuale efecte autonome sau independente, susceptibile de a fi imputate numai regulamentului de instituire a taxei antidumping provizorii ca urmare a intrării în vigoare a regulamentului de instituire a taxei antidumping definitive și nepreluate, așadar, de acesta din urmă (Hotărârea din 11 iulie 1990, Neotype Techmashexport/Comisia și Consiliul, C‑305/86 și C‑160/87, EU:C:1990:295, punctul 15, Ordonanța din 30 iunie 1998, BSC Footwear Supplies și alții/Comisia, T‑73/97, EU:T:1998:147, punctul 15, și Ordonanța din 11 ianuarie 2013, Charron Inox și Almet/Comisia și Consiliul, T‑445/11 și T‑88/12, nepublicată, EU:T:2013:4, punctul 30). Cu toate acestea, instanța Uniunii a statuat în acest sens luând în considerare adoptarea ulterioară a unui regulament definitiv, din moment ce nu s‑a pronunțat asupra condiției de admisibilitate în discuție în speță, care este examinată la data introducerii acțiunii (a se vedea Hotărârea din 22 iunie 2016, Whirlpool Europe/Comisia, T‑118/13, EU:T:2016:365, punctul 49 și jurisprudența citată), ci asupra condiției distincte a interesului de a exercita acțiunea, care trebuie să dureze după introducerea acțiunii și a cărei persistență se apreciază în momentul în care statuează instanța (a se vedea Hotărârea din 28 mai 2013, Abdulrahim/Consiliul și Comisia, C‑239/12 P, EU:C:2013:331, punctul 61 și jurisprudența citată). Această jurisprudență atestă astfel, ca un complement al considerațiilor de la punctul 33 de mai sus, că obligația de a constitui o garanție pentru a acoperi taxele provizorii nu produce efecte juridice autonome și ireversibile la data aprecierii admisibilității acțiunii, producerea de asemenea efecte depinzând de intervenția și de conținutul regulamentului definitiv adoptat ulterior.
35
Rezultă că, la data introducerii prezentei acțiuni, la care procedura antidumping nu era încă finalizată și care constituie și data la care trebuie să se aprecieze admisibilitatea acțiunii (a se vedea punctul 34 de mai sus), nu se poate considera că obligația de a constitui o garanție pentru a acoperi taxele provizorii producea efecte juridice autonome și ireversibile.
36
Obligația de a constitui o garanție se distinge astfel de obligația de suspendare care este legată de deciziile de inițiere a procedurii oficiale de investigare în materia ajutoarelor de stat, care sunt considerate de o jurisprudență constantă că pot reprezenta acte atacabile (Hotărârea din 30 iunie 1992, Spania/Comisia, C‑312/90, EU:C:1992:282, punctele 21-24, Hotărârea din 24 octombrie 2013, Deutsche Post/Comisia, C‑77/12 P, nepublicată, EU:C:2013:695, punctele 51-55, și Hotărârea din 9 septembrie 2009, Diputación Foral de Álava și alții/Comisia, T‑30/01-T‑32/01 și T‑86/02-T‑88/02, EU:T:2009:314, punctul 350). Astfel, această obligație de suspendare se impune de la intrarea în vigoare a deciziei menționate și împiedică punerea în aplicare a măsurii de ajutor în cauză până la adoptarea deciziei de încheiere a procedurii oficiale de investigare, oricare ar fi sensul acestei decizii și fără ca aceasta să poată reveni asupra perioadei de suspendare menționate.
37
În plus, a statua că un regulament provizoriu constituie un act atacabil ar dăuna bunei administrări a justiției și echilibrului instituțional. Astfel, a accepta admisibilitatea prezentei acțiuni ar conduce Tribunalul la a se pronunța asupra unor motive cel mai adesea similare cu cele invocate în susținerea acțiunii formulate împotriva regulamentului definitiv, cum este de altfel cazul în speță, deși Comisia a adoptat între timp o poziție definitivă asupra chestiunilor invocate prin aceste motive, luând în considerare elementele suplimentare culese în cursul procedurii care a urmat adoptării regulamentului provizoriu. Dincolo de confuzia astfel creată între fazele administrativă și jurisdicțională, subliniată pe bună dreptate de Comisie, precum și de dificultățile Tribunalului în a adopta o poziție referitoare la constatările privind existența unui dumping și la stabilirea provizorie a unui cuantum al taxei antidumping, deși aceste constatări și acest cuantum vor fi fost, dacă este cazul, modificate ulterior în cadrul aprecierii definitive a Comisiei, trebuie subliniate de asemenea lacunele unei instanțe în ceea ce privește temeinicia regulamentului provizoriu în termeni de protecție jurisdicțională. Astfel, în măsura în care aprecierea definitivă se efectuează pornind de la date în parte diferite de cele luate în considerare cu ocazia aprecierii provizorii, o eventuală anulare a regulamentului provizoriu nu ar implica neapărat o obligație a Comisiei de a deduce consecințele hotărârii de anulare asupra regulamentului său definitiv în temeiul articolului 266 TFUE, astfel încât o parte care se consideră lezată de regulamentul provizoriu ar putea, în orice caz, să fie nevoită să formuleze o acțiune și împotriva regulamentului definitiv pentru a se asigura de restabilirea efectivă și completă a situației sale (a se vedea în acest sens și prin analogie Hotărârea din 11 noiembrie 1981, IBM/Comisia, 60/81, EU:C:1981:264, punctul 20, și Ordonanța din 14 aprilie 2015, SolarWorld și Solsonica/Comisia, T‑393/13, nepublicată, EU:T:2015:211, punctele 66-69).
38
Or, trebuie să se sublinieze tocmai că inadmisibilitatea prezentei acțiuni nu înseamnă privarea reclamantei de protecția jurisdicțională la care are dreptul. Astfel, este permis ca reclamanta, dacă apreciază că motivele sale sunt întemeiate, să introducă o acțiune în răspundere în temeiul articolului 268 TFUE, susținând nelegalitățile regulamentului provizoriu pe care le‑a invocat în susținerea prezentei acțiuni și solicitând repararea prejudiciului pe care pretinde că l‑a suferit, reprezentat de cheltuielile legate de constituirea garanției corespunzătoare sumelor returnate în final prin regulamentul definitiv (a se vedea în acest sens Hotărârea din 24 octombrie 2000, Fresh Marine/Comisia, T‑178/98, EU:T:2000:240, punctele 45-52, și Ordonanța din 14 aprilie 2015, SolarWorld și Solsonica/Comisia, T‑393/13, nepublicată, EU:T:2015:211, punctele 51 și 52 și jurisprudența citată).
39
Rezultă din ceea ce precedă că regulamentul atacat este un act pregătitor care a intervenit în cursul procedurii antidumping și care, prin urmare, nu poate face obiectul unei acțiuni în anulare.
40
Se poate adăuga încă, cu titlu neesențial, că, presupunând chiar că regulamentul atacat ar fi un act atacabil, ar trebui să se statueze în speță că reclamanta și‑a pierdut interesul de a solicita anularea acestuia în urma adoptării regulamentului definitiv.
41
Potrivit unei jurisprudențe constante, în raport cu obiectul acțiunii, interesul de a exercita acțiunea al unui reclamant trebuie să existe la momentul introducerii acesteia, sub sancțiunea inadmisibilității, și trebuie să existe în continuare până la momentul pronunțării hotărârii judecătorești, sub sancțiunea nepronunțării asupra fondului, ceea ce presupune ca acțiunea să fie susceptibilă, prin rezultatul său, să aducă un beneficiu părții care a formulat‑o (a se vedea Hotărârea din 28 mai 2013, Abdulrahim/Consiliul și Comisia, C‑239/12 P, EU:C:2013:331, punctul 61 și jurisprudența citată). În special, în ipoteza adoptării unui regulament definitiv în cursul procedurii în care trebuie să se statueze asupra anulării unui regulament provizoriu, în discuție în prezenta cauză (a se vedea punctele 8, 9 și 12 de mai sus), Tribunalul, ca și Curtea s‑au pronunțat în mod constant că reclamanții nu mai aveau în principiu interesul de a contesta regulamentul provizoriu (Hotărârea din 5 octombrie 1988, Brother Industries/Comisia, 56/85, EU:C:1988:463, punctul 6, Ordonanța din 10 martie 2016, SolarWorld/Comisia, C‑312/15 P, nepublicată, EU:C:2016:162, punctul 25, și Ordonanța din 11 ianuarie 2013, Charron Inox și Almet/Comisia și Consiliul, T‑445/11 și T‑88/12, nepublicată, EU:T:2013:4, punctul 30).
42
Desigur, s‑a admis că un reclamant putea justifica, dincolo de un interes de a formula o acțiune în despăgubire, un interes de a solicita anularea unui regulament de instituire a unor taxe provizorii, în pofida adoptării unui regulament care stabilea taxe definitive, dar numai în ceea ce privește sumele garantate în aplicarea regulamentului de instituire a taxei provizorii și returnate întrucât cuantumul taxei definitive s‑a dovedit a fi mai mic decât cuantumul taxei provizorii, așa cum este cazul în speță (a se vedea punctul 34 de mai sus), dar cu condiția invocării unui prejudiciu referitor la cuantumurile menționate (a se vedea în acest sens Hotărârea din 11 iulie 1990, Neotype Techmashexport/Comisia și Consiliul, C‑305/86 și C‑160/87, EU:C:1990:295, punctul 15, și Ordonanța din 11 ianuarie 2013, Charron Inox și Almet/Comisia și Consiliul, T‑445/11 și T‑88/12, nepublicată, EU:T:2013:4, punctul 30). Fără a merge până la a impune o apreciere în cifre precisă a prejudiciului în cauză la fel ca cea impusă pentru o acțiune în despăgubire, trebuie totuși să se garanteze efectivitatea prejudiciului respectiv, având în vedere dificultățile menționate anterior, în special în termeni de bună administrare a justiției, cauzate de examinarea unei acțiuni împotriva unui regulament provizoriu, deși a fost formulată de asemenea o acțiune împotriva regulamentului definitiv (a se vedea punctul 37 de mai sus).
43
Or, în prezentul litigiu, reclamanta nu furnizează nicio indicație și a fortiori nici nu dovedește că a procedat efectiv la importuri și a constituit garanțiile aferente în perioada de aplicare a regulamentului provizoriu, între 14 octombrie 2020 și 31 martie 2021. Ea se limitează în esență la a evoca într‑un mod general și imprecis cheltuielile legate de o garanție, al cărei caracter ipotetic este atestat de neprecizarea garanților vizați – sunt evocate în mod general o bancă sau o companie de asigurare – și prin absența oricărei indicații exprimate în cifre. A fortiori, nu se face nicio precizare în ceea ce privește cheltuielile legate de partea de garanție care vizează în mod specific acoperirea cuantumurilor taxelor returnate prin regulamentul definitiv.
44
În consecință, nu se poate considera că reclamanta și‑a dovedit interesul de a continua prezenta acțiune în pofida adoptării regulamentului definitiv.
45
Rezultă din tot ceea ce precedă că prezenta acțiune trebuie respinsă și că, în orice caz, nu mai este necesară pronunțarea asupra acesteia.
46
În aceste împrejurări, nu mai este necesară pronunțarea asupra cererii de intervenție a Parlamentului, nici asupra cererii accesorii a reclamantei având ca obiect depunerea de documente (a se vedea punctul 14 de mai sus).
Cu privire la cheltuielile de judecată
47
Potrivit articolului 134 alineatul (1) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât reclamanta a căzut în pretenții, se impune obligarea acesteia la suportarea propriilor cheltuieli de judecată, precum și a celor efectuate de Comisie, în conformitate cu concluziile acesteia din urmă.
48
Pe de altă parte, în temeiul articolului 144 alineatul (10) din Regulamentul de procedură, Parlamentul, reclamanta și Comisia vor suporta fiecare propriile cheltuieli de judecată aferente cererii de intervenție.
Pentru aceste motive,
TRIBUNALUL (Camera a patra)
dispune:
1)
Respinge acțiunea ca inadmisibilă.
2)
Airoldi Metalli SpA va suporta propriile cheltuieli de judecată, precum și pe cele efectuate de Comisia Europeană.
3)
Parlamentul European, Airoldi Metalli și Comisia vor suporta fiecare propriile cheltuieli de judecată aferente cererii de intervenție.
Luxemburg, 30 noiembrie 2021.
Grefier
E. Coulon
Președinte
S. Gervasoni
(
*1
)	Limba de procedură: engleza.