61996CC0223_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1 Kommissionen har genom en ansökan som inkom till kansliet den 26 juni 1996 med stöd av artikel 169 i EG-fördraget yrkat att domstolen skall
"1) fastställa att Republiken Frankrike har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt rådets direktiv 91/156/EEG av den 18 mars 1991 om ändring i direktiv 75/442/EEG om avfall,(1) genom att inte anta de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att införliva direktivet, och
2) förplikta Republiken Frankrike att ersätta rättegångskostnaderna."
2 I artikel 2 i detta direktiv föreskrivs att medlemsstaterna senast den 1 april 1993 skulle ha satt i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa direktivet och genast ha underrättat kommissionen om detta.
3 Eftersom kommissionen den 9 augusti 1993 fortfarande inte hade fått något meddelande eller några andra uppgifter från den franska regeringen, inledde den ett förfarande för fördragsbrott genom att till den franska regeringen sända en formell underrättelse, där den uppmanades att inom en frist på två månader inkomma med synpunkter.
4 De franska myndigheterna meddelade kommissionen som svar, genom skrivelser av den 4 november 1993 och den 1 april 1994, en förteckning över de franska författningar som gällde och som möjliggjorde en tillämpning av direktivet och angav att ett dekret om operationer i fråga om insamling och transportering av, handel med och mäklarverksamhet avseende avfall höll på att utarbetas för att införliva artikel 12 i direktivet.(2)
5 Då den inte fått något nytt meddelande om direktivets införlivande med fransk rätt, avgav kommissionen den 3 augusti 1995 ett motiverat yttrande, vari den uppmanade Republiken Frankrike att vidta de nödvändiga åtgärderna inom två månader från delgivningen.
6 Den franska regeringen försäkrade genom en skrivelse av den 30 oktober 1995 att förfarandet för antagande av det dekret varigenom direktivet slutgiltigt skulle införlivas fortskred.
7 Eftersom kommissionen inte har fått något ytterligare meddelande från de franska myndigheterna, har den väckt förevarande talan, som den stöder på att de medlemsstater till vilka ett direktiv riktar sig, enligt artikel 189 tredje stycket och artikel 5 första stycket i EG-fördraget, är skyldiga att inom den i direktivet angivna fristen uppnå de resultat som föreskrivs i det, nämligen att införliva dess bestämmelser med nationell rätt på så sätt att direktivet får full verkan efter att fristen för införlivande har löpt ut.
8 Republiken Frankrike har i sin svarsinlaga i huvudsak anfört att ansökan skall avvisas, eftersom de anmärkningar som har riktats mot den har varit vagt formulerade såväl under det administrativa förfarandet som i ansökan. Den har i andra hand, genom att underrätta domstolen om i vilket skede direktivets införlivande med fransk rätt befann sig, bekräftat att den omtvistade artikel 12 ännu skulle införlivas genom ett dekret som skulle ha undertecknats och publicerats före slutet av år 1996.
9 Kommissionen har bestridit den framförda invändningen om rättegångshinder. Den har i sin replik gjort gällande att det administrativa förfarandet förlöpte på ett enligt domstolens rättspraxis ändamålsenligt sätt, nämligen så, att den berörda medlemsstaten gavs tillfälle att uppfylla sina gemenskapsrättsliga skyldigheter och besvara kommissionens anmärkningar. Medan kommissionen - i avsaknad av ett meddelande från de franska myndigheterna - ännu inte kände till om direktivet hade införlivats då den formella underrättelsen sändes, hade de franska myndigheterna möjlighet att påpeka de åtgärder som hade vidtagits och underrätta kommissionen om att åtgärder för införlivande endast behövde vidtas beträffande artikel 12. Kommissionen har påpekat att den följaktligen beaktade detta meddelande från de franska myndigheterna i sitt motiverade yttrande, som var tillräckligt precist genom att det innehöll en uttrycklig hänvisning till de skrivelser som sänts till kommissionen om de åtgärder som ännu skulle vidtas.
10 Den franska regeringen anser i sin duplik att kommissionens argument mot invändningen om rättegångshinder tvärtom bekräftar den franska regeringens ståndpunkt. Det skulle nämligen vara paradoxalt om kommissionen, för att visa att den hade avgränsat talans föremål på ett riktigt sätt, endast skulle kunna nöja sig med att hänvisa till skrivelserna från den kritiserade medlemsstaten.
11 Den franska regeringens invändning om rättegångshinder skall avvisas.
12 Såsom kommissionen har anfört, har de franska myndigheterna för det första, såväl under det administrativa förfarandet som under förfarandet vid domstolen, varit fullt medvetna om det fördragsbrott som de kritiseras för, eftersom de i sin svarsskrivelse försäkrat att förfarandet för antagande av det dekret varigenom den omtvistade artikel 12 i direktivet skulle införlivas förlöpte normalt, vilken de således uttryckligen har uppgett vara den bestämmelse som ännu inte hade införlivats med den nationella rättsordningen. Kommissionen hänvisade dessutom i sitt motiverade yttrande uttryckligen till att "de franska myndigheterna förbereder återstående nödvändiga åtgärder för att följa direktivet i fråga",(3) vilka utan tvekan avser det förslag till dekret som de franska myndigheterna hade nämnt.(4)
13 Det kritiserade fördragsbrottet avser för det andra även avsaknaden av ett meddelande om åtgärder för införlivande inom den frist som föreskrivs i artikel 2 i direktivet.
14 Kommissionen har således, såväl under det administrativa förfarandet som i sin talan, klart angett vari fördragsbrottet bestod.
15 Det har inte bestridits att Republiken Frankrike vare sig hade meddelat åtgärderna för direktivets införlivande eller slutfört förfarandet för att vidta dessa åtgärder inom den föreskrivna fristen.
16 Kommissionens ansökan skall följaktligen bifallas och den tappande parten skall i enlighet med artikel 69.2 i rättegångsreglerna förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna.
Förslag till avgörande
17 Följaktligen föreslår jag att domstolen skall
1) fastställa att Republiken Frankrike har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artikel 2 i rådets direktiv 91/156/EEG av den 18 mars 1991 om ändring i direktiv 75/442/EEG om avfall, genom att inte inom den föreskrivna tidsfristen sätta i kraft de lagar och andra författningar som är nödvändiga för att följa förstnämnda direktiv eller genom att inte underrätta kommissionen om dessa åtgärder, och
2) förplikta Republiken Frankrike att ersätta rättegångskostnaderna.
(1) - EGT L 78, s. 32 (nedan kallat direktivet).
(2) - Det rör sig i själva verket om artikel 1 i direktivet, varigenom artikel 12 i direktiv 75/442 ändrades på följande sätt: "Inrättningar eller företag vilka yrkesmässigt insamlar eller transporterar avfall eller för annans räkning (exempelvis handlare och mäklare) ombesörjer bortskaffande eller återvinning av avfall skall registreras hos de behöriga myndigheterna, om de inte omfattas av tillståndsplikt."
(3) - III.2.
(4) - Uttryckligen åsyftat i II.