Mål C‑158/15
Elektriciteits Produktiemaatschappij Zuid-Nederland EPZ NV
mot
Bestuur van de Nederlandse Emissieautoriteit
(begäran om förhandsavgörande från Raad van State (Nederländerna))
”Begäran om förhandsavgörande – Luftföroreningar – System för handel med utsläppsrätter för växthusgaser – Direktiv 2003/87/EG – Begreppet 'anläggning' – Omfattar den plats där bränslet lagras – Förordning (EU) nr 601/2012 – Begreppet ’bränsle som exporterats från anläggningen’”
Sammanfattning – Domstolens dom (sjätte avdelningen) av den 9 juni 2016
1.        Miljö – Luftföroreningar – Direktiv 2003/87 – System för handel med utsläppsrätter för växthusgaser – Utsläpp som orsakas av förbränningsanläggningar – Begreppet ”anläggning” – Ett kolkraftverks kolupplag – Omfattas
(Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87, i dess lydelse enligt beslut nr 1359/2013, artikel 3 e och bilaga I)
2.        Miljö – Luftföroreningar – System för handel med utsläppsrätter för växthusgaser – Övervakning och rapportering av nämnda utsläpp – Förordning nr 601/2012 – Fastställande av verksamhetsuppgifter – Beräkning av vilken mängd bränsle som bearbetats genom att avdrag görs för den mängd material som exporterats från anläggningen – Begreppet ”material som exporterats från anläggningen” – Förluster av kol genom självupphettning vid lagring på ett område som ingår i en anläggning – Omfattas inte
(Europaparlamentets och rådets direktiv 2003/87, i dess lydelse enligt beslut nr 1359/2013, artikel 3 e och bilaga I; kommissionens förordning nr 601/2012, i dess lydelse enligt förordning nr 206/2014, artikel 27.2 första stycket)
1.        Ett kolkraftverks kolupplag anses ingå i en ”anläggning”, i den mening som avses i artikel 3 e i direktiv 2003/87 om ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom gemenskapen, i dess lydelse enligt beslut nr 1359/2013, när upplaget ligger ungefär 800 meter från kraftverket, med en allmän väg emellan, och bränslet transporteras från upplaget till kraftverket på ett transportband som går över den allmänna vägen.
Eftersom detta kolupplag inte utgör en fast enhet, i den mening som avses i artikel 3 e i direktiv 2003/87, kan det nämligen endast anses vara en del av en anläggning, i den mening som avses i samma artikel, om lagringen av kol uppfyller de kriterier som anges i denna bestämmelse, avseende annan verksamhet än den som anges i bilaga I till samma direktiv. Så är fallet om denna verksamhet är direkt förknippad med förbränningen i kraftverket, om den tekniskt sett är knuten till de verksamheter som bedrivs på platsen där kraftverket finns och om den kan påverka utsläpp och föroreningar. Den enda omständigheten att det lagrade kolet är absolut nödvändigt för kraftverkets funktion räcker härvidlag för att man ska kunna anse att lagringen är direkt förknippad med kraftverkets verksamhet. Detta direkta samband materialiseras dessutom genom att det föreligger ett tekniskt samband mellan de två verksamheterna. Ett sådant samband måste nämligen anses föreligga när den berörda verksamheten ingår som ett led i den tekniska totala processen för att förbränna bränsle i kraftverket. Ett sådant samband föreligger under alla omständigheter vad gäller det aktuella kolupplaget redan med hänsyn till hur området organiserats i materiellt avseende, med ett transportband mellan kolupplaget och kraftverket. Om lagringen av kol leder till att självupphettning äger rum, varvid växthusgaser släpps ut, kan denna verksamhet dessutom påverka utsläpp och föroreningar, i den mening som avses i artikel 3 e i direktiv 2003/87.
(se punkterna 29–31, 33 och 34 samt punkt 1 i domslutet)
2.        Artikel 27.2 första stycket i förordning nr 601/2012 om övervakning och rapportering av växthusgasutsläpp i enlighet med direktiv 2003/87, i dess lydelse enligt förordning nr 206/2014, ska tolkas så, att förluster av kol genom självupphettning vid lagring på ett område som ingår i en anläggning, i den mening som avses i artikel 3 e i direktiv 2003/87 om ett system för handel med utsläppsrätter för växthusgaser inom gemenskapen, i dess lydelse enligt beslut nr 1359/2013, inte kan anses som kol som exporterats från anläggningen.
Såväl lydelsen av artikel 27.2 första stycket i förordning nr 601/2012, där det hänvisas till begreppet ”export” och inte ”förlust”, som syftet med nämnda förordning ‐ nämligen att säkerställa en komplett övervakning och rapportering som, såsom anges i artikel 5 i samma förordning, omfattar alla process- och förbränningsutsläpp från alla utsläppskällor och bränsle-/materialmängder som hör till de verksamheter som anges i bilaga I till direktiv 2003/87 och alla växthusgaser som specificeras för dessa verksamheter, samtidigt som dubbelräkningar ska undvikas – ger vid handen att sådana bränsleförluster inte ska anses som kol som exporterats från anläggningen, i den mening som avses i artikel 27.2 första stycket i samma förordning.
(se punkterna 39 och 40 samt punkt 2 i domslutet)