Väliaikainen versio
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
TAMARA ĆAPETA
12 päivänä maaliskuuta 2026 (1)
Asia C‑681/24
Euroopan komissio
vastaan
Tšekin tasavalta
Jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättäminen – SEUT 258 artikla – Vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alue – Oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Direktiivi 2013/48/EU – Oikeus käyttää avustajaa rikosoikeudellisissa menettelyissä – 3 artiklan 3 kohdan b alakohta – Oikeus avustajan läsnäoloon kuulustelussa – 3 artiklan 6 kohta – Väliaikainen poikkeus – Kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan epäiltyjä tai syytettyjä voidaan kuulustella ilman asianajajaa, jos asianajaja ei saavu paikalle tietyn ajan kuluessa – Virheellinen täytäntöönpano
I       Johdanto
1.        Käsiteltävässä asiassa Euroopan komissio on aloittanut SEUT 258 artiklan mukaisen jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskevan menettelyn Tšekin tasavaltaa vastaan, koska se ei ole noudattanut unionin oikeuden mukaisia velvoitteitaan saattaa direktiivin 2013/48/EU,(2) joka koskee oikeutta käyttää avustajaa rikosoikeudellisissa menettelyissä, tietyt säännökset asianmukaisesti osaksi kansallista oikeusjärjestystään.
2.        Käsiteltävän asian taustalla on pohjimmiltaan komission sekä Tšekin tasavallan ja tässä menettelyssä väliintulijana olevan Unkarin välinen perustavanlaatuinen kiista siitä, miten on ymmärrettävä oikeus käyttää avustajaa ja siihen kyseisen direktiivin 3 artiklan 3 ja 6 kohdassa säädetyt poikkeukset.
3.        Samankaltainen kysymys on myös unionin tuomioistuimen käsiteltävänä asiassa C‑660/24, komissio v. Unkari, jossa esitän ratkaisuehdotukseni samana päivänä kuin nyt kyseessä olevassa asiassa.
II     Asiaa koskevat oikeussäännöt
A       Euroopan unionin oikeus
4.        Direktiivin 2013/48 3 artiklassa, jonka otsikko on ”Oikeus käyttää avustajaa rikosoikeudellisissa menettelyissä”, säädetään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että epäillyllä ja syytetyllä on oikeus käyttää avustajaa sellaisena ajankohtana ja sellaisella tavalla, että hän voi käytännössä ja tehokkaasti käyttää puolustautumisoikeuksiaan.
– –
3.      Oikeus käyttää avustajaa tarkoittaa seuraavaa:
a)      jäsenvaltioiden on huolehdittava, että epäillyllä tai syytetyllä on oikeus tavata yksityisesti avustajaa, joka edustaa häntä, ja pitää yhteyttä tämän kanssa, myös ennen poliisin tai muun lainvalvonta- tai oikeusviranomaisen suorittamaa kuulustelua;
b)      jäsenvaltioiden on huolehdittava, että epäillyllä tai syytetyllä on oikeus siihen, että hänen avustajansa on läsnä ja osallistuu tosiasiallisesti hänen kuulusteluunsa. Tällaiseen osallistumiseen olisi sovellettava kansallisen lainsäädännön mukaisia menettelyjä, edellyttäen, että kyseiset menettelyt eivät rajoita kyseessä olevan oikeuden tosiasiallista käyttöä ja olennaista tarkoitusta. Kun avustaja osallistuu kuulusteluun, osallistuminen on kirjattava asianomaisen jäsenvaltion lainsäädännön mukaista kirjaamismenettelyä käyttäen;
– –
6.      Jäsenvaltiot voivat poikkeuksellisissa olosuhteissa ja vain oikeudenkäyntiä edeltävässä vaiheessa väliaikaisesti poiketa 3 kohdassa säädettyjen oikeuksien soveltamisesta siltä osin kuin tämä on tapauksen erityisolosuhteet huomioon ottaen perusteltua jommastakummasta seuraavasta pakottavasta syystä:
a)      jos on kiireellinen tarve ehkäistä henkilön henkeen, vapauteen tai fyysiseen koskemattomuuteen kohdistuvat vakavat haitalliset seuraukset;
b)      jos tutkintaviranomaisten on välttämätöntä toteuttaa välittömiä toimia, jotta estetään rikosoikeudellisten menettelyjen merkittävä vaarantuminen.”
B       Tšekin lainsäädäntö
5.        Rikosprosessista annetun lain nro 141/1961 (zákon č. 141/1961 Sb., o trestním řízení soudním (trestní řád)), sellaisena kuin se on muutettuna (jäljempänä rikosprosessikoodeksi), 76 §:ssä säädetään seuraavaa.
”– –
(3)      Pidätyksen tehneen poliisiviranomaisen on kuulusteltava pidätettyä henkilöä ja laadittava kuulustelusta pöytäkirja, jossa on ilmoitettava pidätyspaikka ja
‑ajankohta sekä pidätykseen liittyneet olosuhteet ja johon on kirjattava pidätettyä henkilöä koskevat henkilötiedot ja pidätyksen aineelliset perusteet.
(4)      Poliisiviranomaisen, joka teki pidätyksen tai jolle henkilö, joka saatiin kiinni 2 momentissa tarkoitetun rikoksen tekemisen yhteydessä, luovutettiin, on vapautettava kyseinen henkilö välittömästi, jos häneen kohdistuvat epäilyt poistuvat tai jos perusteet pidätykselle raukeavat jostain muusta syystä. Jos pidätettyä henkilöä ei vapauteta, poliisiviranomaisen on toimitettava syyttäjäviranomaiselle pidätetyn henkilön kuulustelupöytäkirja ja jäljennös rikosoikeudellisen menettelyn aloittamista koskevasta määräyksestä sekä muita todisteita, jotta syyttäjäviranomainen voi tarvittaessa hakea henkilön tutkintavankeuden jatkamista. Poliisiviranomaisen on jätettävä hakemus viipymättä, jotta tämän lain nojalla pidätetty henkilö voidaan tuoda oikeuden eteen viimeistään 48 tunnin kuluttua pidätyksestä; muussa tapauksessa pidätetty henkilö on vapautettava.
– –
(6)      Pidätetyllä epäillyllä on oikeus vaatia avustajan läsnäoloa kuulustelussa, kuten 3 momentissa säädetään, paitsi jos avustajaan ei saada yhteyttä 4 momentissa säädetyssä määräajassa.”
III  Oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely ja menettely unionin tuomioistuimessa
6.        Komissio osoitti 23.9.2021 Tšekin tasavallalle SEUT 258 artiklan mukaisesti virallisen huomautuksen, jossa se katsoi, että direktiivin 2013/48 useat säännökset, kuten sen 3 artiklan 6 kohdan b alakohta, oli saatettu virheellisesti osaksi kansallista oikeutta, ja kehotti kyseistä jäsenvaltiota esittämään huomautuksensa kahden kuukauden kuluessa.
7.        Tšekin tasavalta vastasi 23.11.2021 viralliseen huomautukseen ja kiisti komission väitteet.
8.        Komissio osoitti 28.9.2023 Tšekin tasavallalle perustellun lausunnon, jossa väitettiin erityisesti, että direktiivin 2013/48 3 artiklan 6 kohdan b alakohtaa ei ollut edelleenkään saatettu asianmukaisesti osaksi kansallista oikeutta, ja kehotti Tšekin tasavaltaa noudattamaan perusteltua lausuntoa kahden kuukauden kuluessa sen vastaanottamisesta.
9.        Tšekin tasavalta vastasi 24.11.2023 perusteltuun lausuntoon ja väitti saattaneensa direktiivin 2013/48 3 artiklan 6 kohdan b alakohdan asianmukaisesti osaksi kansallista oikeutta.
10.      Tämän jälkeen komissio nosti 15.10.2024 unionin tuomioistuimeen toimittamallaan kannekirjelmällä nyt käsiteltävän SEUT 258 artiklaan perustuvan kanteen. Se vaatii, että unionin tuomioistuin
–        toteaa, että Tšekin tasavalta ei ole noudattanut direktiivin 2013/48 3 artiklan 6 kohdan, luettuna yhdessä 3 artiklan 3 kohdan kanssa, mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole saattanut kyseisiä säännöksiä asianmukaisesti osaksi kansallista oikeutta
–        velvoittaa Tšekin tasavallan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
11.      Tšekin tasavalta vaatii 31.12.2024 toimittamassaan vastineessa, että unionin tuomioistuin
–         hylkää kanteen perusteettomana
–        velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
12.      Komissio jätti vastauskirjelmänsä 12.2.2025 ja Tšekin tasavalta omansa 20.3.2025.
13.      Unionin tuomioistuimen presidentti hyväksyi 30.1.2025 antamallaan määräyksellä Unkarin väliintulijaksi tukemaan Tšekin tasavallan vaatimuksia.
14.      Käsiteltävän asian ja asian C‑660/24, komissio v. Unkari, välisten samankaltaisuuksien vuoksi unionin tuomioistuin piti työjärjestyksensä 77 artiklan mukaisesti yhteisen istunnon näissä kahdessa asiassa. Komissio, Tšekin tasavalta ja Unkari esittivät suulliset lausumansa 10.12.2025 pidetyssä istunnossa.
IV     Asian tarkastelu
15.      Tarkasteluni jakautuu kahteen pääasialliseen osaan. Ensiksi on nähdäkseni hyödyllistä esittää joitain alustavia huomautuksia direktiivistä 2013/48 ja sen asemasta vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueella (jäljempänä A jakso). Toiseksi tutkin direktiivin 2013/48 3 artiklan 6 kohdan, luettuna yhdessä 3 kohdan kanssa, rikkomista koskevaa väitettä (jäljempänä B jakso).
16.      Tämän tarkastelun perusteella olen tullut siihen tulokseen, että kyseinen väite on perusteltu.
A       Alustavia huomautuksia direktiivistä 2013/48 ja vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueesta
17.      Kuten olen todennut aiemmissa ratkaisuehdotuksissani,(3) unioni on ensinnäkin antanut useita direktiivejä, jotka perustuvat SEUT 82 artiklan 2 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohdan mukaiseen unionin toimivaltaan säätää vähimmäissäännöistä, jotka koskevat yksilön oikeuksia rikosasioiden käsittelyssä. Direktiivi 2013/48 on yksi näistä kuudesta direktiivistä.(4)
18.      Näihin direktiiveihin viitataan toisinaan etenemissuunnitelmaa koskevina direktiiveinä, koska niiden liikkeelle panevana voimana toimi etenemissuunnitelmasta epäiltyjen tai syytettyjen henkilöiden prosessuaalisten oikeuksien vahvistamiseksi rikosoikeudellisissa menettelyissä vuonna 2009 annettu neuvoston päätöslauselma.(5) Päätöslauselma hyväksyttiin vapauden, turvallisuuden ja oikeuden aluetta koskevalla Eurooppa-neuvoston Tukholman ohjelmalla,(6) jossa vahvistettiin, että ”epäiltyjen ja syytettyjen oikeuksien suojelu rikosoikeudellisissa menettelyissä kuuluu unionin perusarvoihin, ja se on keskeinen pyrittäessä säilyttämään jäsenvaltioiden keskinäinen luottamus ja kansalaisten luottamus unionia kohtaan”.(7)
19.      Kuten direktiivin 2013/48 johdanto-osan perustelukappaleista ilmenee,(8) perusteena yksilöiden prosessuaalisia oikeuksia rikosoikeudellisissa menettelyissä koskevien yhteisten vähimmäissääntöjen vahvistamiselle näissä direktiiveissä on pyrkimys vahvistaa keskinäistä luottamusta kansallisiin rikosoikeudellisiin järjestelmiin ”perustana vastavuoroiselle tunnustamiselle, joka puolestaan on vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen keskeisiä kulmakiviä”.(9) Tällaisten sääntöjen tarkoituksena on myös poistaa esteet kansalaisten vapaalle liikkuvuudelle Euroopan unionissa ja ottaa perustaksi vaatimukset, jotka koskevat oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin ja oikeutta puolustukseen, jotka taataan etenkin Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 47 artiklassa ja 48 artiklan 2 kohdassa sekä Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan vastaavissa määräyksissä.(10)
20.      Direktiivissä 2013/48 vahvistetaan yhteiset vähimmäissäännöt epäiltyjen ja syytettyjen oikeudesta avustajaan rikosoikeudellisten menettelyjen kaikissa vaiheissa.(11) Tämä oikeus on oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin olennainen osatekijä(12) ja auttaa varmistamaan, että muita rikosprosessiin liittyviä oikeuksia kunnioitetaan.(13)
21.      Oikeus avustajaan rikosoikeudellisissa menettelyissä ilmaistaan direktiivin 2013/48 3 artiklassa.
22.      Direktiivin 2013/48 3 artiklan 1 kohdassa vahvistetaan ”perusperiaate”, jonka mukaan epäillyllä ja syytetyllä on oikeus käyttää avustajaa sellaisena ajankohtana ja sellaisella tavalla, että hän voi käytännössä ja tehokkaasti käyttää puolustautumisoikeuksiaan.(14)
23.      Kyseistä periaatetta täsmennetään direktiivin 2013/48 3 artiklan 2 kohdassa sen ajankohdan osalta, josta alkaen kyseinen oikeus on myönnettävä ja johon sisältyy viranomaisten suorittama kuulustelu.(15)
24.      Tätä periaatetta täsmennetään entisestään direktiivin 2013/48 3 artiklan 3 kohdassa, jossa rajataan avustajan käyttöä koskevan oikeuden sisältö. Kyseisen kohdan a alakohdan mukaan jäsenvaltioiden on etenkin huolehdittava, että epäillyllä tai syytetyllä on oikeus tavata yksityisesti avustajaa, joka edustaa häntä, ja pitää yhteyttä tämän kanssa, myös ennen kuulustelua,(16) kun taas sen b alakohdan mukaan jäsenvaltioiden on huolehdittava, että epäillyllä tai syytetyllä on oikeus siihen, että hänen avustajansa on läsnä ja osallistuu tosiasiallisesti hänen kuulusteluunsa.(17)
25.      Direktiivin 2013/48 3 artiklan 6 kohdan mukaan jäsenvaltiot voivat ”poikkeuksellisissa olosuhteissa ja vain oikeudenkäyntiä edeltävässä vaiheessa” poiketa saman artiklan 3 kohdassa säädettyjen oikeuksien soveltamisesta siltä osin kuin tämä on ”tapauksen erityisolosuhteet” huomioon ottaen perusteltua ”pakottavasta syystä”, (a) ”jos on kiireellinen tarve ehkäistä henkilön henkeen, vapauteen tai fyysiseen koskemattomuuteen kohdistuvat vakavat haitalliset seuraukset” tai (b) ”jos tutkintaviranomaisten on välttämätöntä toteuttaa välittömiä toimia, jotta estetään rikosoikeudellisten menettelyjen merkittävä vaarantuminen”. Direktiivin 2013/48 3 artiklan 6 kohdan mukaisen väliaikaisen poikkeuksen on myös täytettävä kyseisen direktiivin 8 artiklassa asetetut yleiset edellytykset.(18)
26.      Käsiteltävässä asiassa keskiössä on yhtäältä komission ja toisaalta Tšekin tasavallan ja Unkarin avustajan käyttämistä koskevaa oikeutta ja siitä mahdollisesti tehtävien poikkeusten sisältöä koskevat näkemyserot.
27.      Ennen kuin selitän menettelyn osapuolten näkökantoja yksityiskohtaisemmin totean komission tulkitsevan direktiivissä 2013/48 säädetyn avustajan käyttöä koskevan oikeuden sisältöä lähinnä siten, että kyseinen oikeus edellyttää pääsääntöisesti avustajan läsnäoloa kuulustelussa ja että ainoat poikkeukset tästä säännöstä (toisin sanoen ainoat tilanteet, joissa epäiltyjä tai syytettyjä voidaan kuulustella ilman avustajan läsnäoloa) ovat kyseisen direktiivin 3 artiklan 6 kohdassa kuvatut tilanteet. Nämä henkilöt voivat lisäksi luopua oikeudesta avustajan läsnäoloon sen 9 artiklassa määritetyillä edellytyksillä. Tšekin tasavalta ja Unkari sitä vastoin väittävät, että oikeus käyttää avustajaa täyttyy, kun näille henkilöille annetaan mahdollisuus avustajan läsnäoloon. Tästä syystä mahdollisuudella suorittaa kuulustelu, jos avustaja ei saavu paikalle tietyn ajan kuluessa, ei poiketa oikeudesta käyttää avustajaa.
B       Direktiivin 2013/48 3 artiklan 6 kohdan, luettuna yhdessä 3 kohdan kanssa, rikkomista koskeva väite
1.     Yhteenveto asianosaisten lausumista
28.      Komissio väittää, että Tšekin tasavalta on saattanut direktiivin 2013/48 3 artiklan 6 kohdan, luettuna yhdessä 3 kohdan kanssa, virheellisesti osaksi kansallista oikeutta, koska rikosprosessikoodeksin 76 §:n 6 momentissa (jäljempänä riidanalainen Tšekin lainsäädäntö) sallitaan yleisesti epäiltyjen tai syytettyjen kuulusteleminen ilman avustajaa tilanteissa, joissa kyseisen direktiivin 3 artiklan 6 kohdan edellytykset eivät täyty. Mainitussa 76 §:n 6 momentissa säädetään, että viranomaiset voivat kuulustella tällaisia henkilöitä oikeudenkäyntiä edeltävissä menettelyissä ilman, että heillä on mahdollisuus käyttää avustajaa, jos avustaja ei saavu paikalle säädetyssä määräajassa. Kuulustelemisen salliminen ilman avustajaa liittyy siten pelkästään siihen seikkaan, ettei avustajaan voida saada yhteyttä tietyssä ajassa, eikä tässä yhteydessä arvioida lainkaan konkreettisesti tällaisen kuulustelemisen tarpeellisuutta direktiivin 2013/48 3 artiklan 6 kohdassa tarkoitettujen pakottavien syiden perusteella.(19)
29.      Komissio painottaa muun muassa, että Tšekin tasavallan kanta – jonka mukaan avustajan käyttämistä koskevan oikeuden takaamiseksi riittää, että henkilölle on annettu mahdollisuus ottaa yhteyttä avustajaan ja valita avustaja, joka voi olla läsnä kuulustelussa – on vastoin direktiivin 2013/48 3 artiklan 3 kohdan b alakohtaa, jossa selkeästi viitataan avustajan käyttöä koskevan oikeuden molempiin puoliin, nimittäin avustajan läsnäoloon ja avustajan tosiasialliseen osallistumiseen kuulusteluun. Direktiivin 2013/48 3 artiklan 1 kohdasta ilmenee, ettei ole sellaisia tilanteita, joissa henkilöä kuulustellaan ilman avustajan läsnäoloa, paitsi jos jäsenvaltiot ovat käyttäneet kyseisen direktiivin 3 artiklan 6 kohtaan sisältyvää väliaikaista poikkeusta tai henkilö on luopunut oikeudestaan sen 9 artiklan mukaisesti.
30.      Komission mukaan se, että henkilö on vapautettava 48 tunnin kuluessa, ei oikeuta tarvetta kuulustella kyseistä henkilöä ilman avustajaa, ja kansallisten viranomaisten on mahdollista puuttua rikosoikeudellisen menettelyn kulun mahdolliseen väärinkäyttöön muilla keinoin, kuten käyttämällä toista avustajaa, joka on käytettävissä henkilön avustamiseen kuulustelussa. Kuten komissio korosti istunnossa, direktiiviä 2013/48 rikotaan silti riippumatta siitä, pidetäänkö riidanalaista Tšekin lainsäädäntöä Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisena.
31.      Tšekin tasavalta väittää, että riidanalainen Tšekin lainsäädäntö on direktiivin 2013/48 3 artiklan 3 kohdan mukainen ja ettei se ole sen 3 artiklan 6 kohdan mukainen poikkeus. Kyseisen direktiivin 3 artiklan 3 kohdan b alakohdassa jäsenvaltioiden ei edellytetä huolehtivan siitä, että epäilyjen tai syytettyjen kuulustelun on aina tapahduttava avustajan läsnä ollessa; siinä pikemminkin edellytetään ainoastaan jäsenvaltioiden huolehtivan siitä, että näillä henkilöillä on mahdollisuus käyttää avustajaa ja että valitun avustajan on sallittu olla läsnä kuulustelussa.
32.      Tšekin tasavallan mukaan kyseessä olisi direktiivin 2013/48 3 artiklan 6 kohdan mukainen poikkeus, jos henkilön ei sallittaisi valita avustajaa, joka voisi olla läsnä kuulustelussa. Jos henkilöllä oli mahdollisuus valita avustaja, joka ei mistä tahansa syystä voinut olla läsnä, kyseessä ei kuitenkaan ole tällainen poikkeus. Näin on juuri riidanalaisen Tšekin lainsäädännön tapauksessa, koska se on täysin kyseisen direktiivin 3 artiklan 3 kohdan b alakohdan mukainen, sillä kansallisen oikeuden mukaisissa menettelyissä edellytetään siinä poikkeuksellisessa tilanteessa, että henkilö pidätetään, että henkilöä kuulustellaan 48 tunnin kuluessa ja hänellä on riittävä mahdollisuus valita avustaja, joka on läsnä kuulustelussa.(20) Tšekin tasavalta väittää lisäksi, että vaikka kyseisellä lainsäädännöllä katsottaisiin poikettavan 3 artiklan 3 kohdan b alakohdasta, se on 3 artiklan 6 kohdan mukainen, sillä (i) kyseistä lainsäädäntöä sovelletaan ainoastaan poikkeuksellisesti kiireellisissä tapauksissa, (ii) sitä sovelletaan rikosoikeudelliseen menettelyyn kohdistuvan vakavan uhan estämiseksi ja (iii) siinä edellytetään toimivaltaisten viranomaisten tapauskohtaista arviointia, jossa otetaan huomioon tapauksen olosuhteet.
33.      Tšekin tasavalta korostaa muun muassa, että kyseinen kansallinen säädös toimii takeena erityisissä ja poikkeuksellisissa tapauksissa, joissa epäilty valitsee tarkoituksellisesti avustajan, joka ei ole käytettävissä, ja siten de facto käyttää väärin oikeutta valita avustaja vapautuakseen ja välttyäkseen oikeudenkäynniltä. Tšekin tasavallan mukaan sen kanta on myös sen Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännön(21) mukainen, jossa pidetään ongelmallisena tilannetta, jossa kyseisellä henkilöllä ei ole mahdollisuutta pitää yhteyttä avustajan kanssa, eikä sellaista tilannetta, jossa tietty toimi toteutetaan ilman asianajajan läsnäoloa, etenkin jos tämä johtuu siitä, että henkilö haluaa välttämättä avustajan, joka ei ole tuolloin käytettävissä. Kuten Tšekin tasavalta korosti istunnossa, direktiivi 2013/48 ei ole sen sanamuodon, lainsäädäntöhistorian ja lapsia koskevaan direktiiviin 2016/800 tehtävän vertailun perusteella esteenä epäiltyjen tai syytettyjen kuulustelemiselle ilman heidän avustajaansa, eikä direktiivissä 2013/48 mennä Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntöä pidemmälle, koska sen säännökset ovat kyseisen oikeuskäytännön mukaisia eikä sen valmisteluasiakirjoissa ole tällaisia viitteitä.
34.      Unkari toteaa lisäksi, että 3 artiklan 3 kohdan b alakohdan sanamuodon (”sovellettava kansallisen lainsäädännön mukaisia menettelyjä”) perusteella direktiivissä 2013/48 jätetään kansallisen oikeuden alaan mahdollisuus määritellä oikeus avustajan läsnäoloon ja selventää sitä ja että tämän vaatimuksen täyttää kansallinen lainsäädäntö, jolla varmistetaan, että epäillyillä tai syytetyillä on riittävästi liikkumavaraa valita avustaja, joka on läsnä kuulustelussa. Jos olisi pakollista varmistaa avustajan tosiasiallinen läsnäolo kaikissa tapauksissa, tämä voisi johtaa väärinkäytöksiin ja esteisiin rikosoikeudellisten menettelyjen toteuttamiselle ja heikentää epäiltyjen ja syytettyjen oikeuksia. Kuten Unkari totesi istunnossa, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännössä ei aseteta läsnäoloa koskevaa ehdotonta vaatimusta.
2.     Arviointi
35.      Menettelyn osapuolten argumentit osoittavat, kuten olen edellä (ks. tämän ratkaisuehdotuksen 26 ja 27 kohta) lyhyesti selittänyt, että kanne pohjautuu direktiivin 2013/48 säännöksiä koskeviin erilaisiin käsityksiin. Riidassa on siten kyse direktiivin 2013/48 3 artiklan 3 ja 6 kohdan säännösten tulkinnasta ja siitä, miten kyseisen direktiivin 3 artiklan 3 kohdan b alakohdan mukainen oikeus avustajaan kuulustelussa olisi ymmärrettävä. Unionin tuomioistuin ei vielä ole käsitellyt näitä seikkoja suoraan.
36.      Katson, että direktiivin 2013/48 sanamuodon, lainsäädäntöhistorian, asiayhteyden ja tavoitteiden sekä Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella on hyväksyttävä komission tulkinta direktiivin 2013/48 3 artiklan 3 ja 6 kohdan merkityksestä ja keskinäisestä suhteesta.
a)     Sanamuoto
37.      Yhtenä 3 artiklan 3 kohdan mukaisen avustajan käyttämistä koskevan oikeuden osatekijänä sen b alakohdassa edellytetään nimenomaisesti jäsenvaltioiden huolehtivan, että epäillyllä tai syytetyllä on ”oikeus siihen, että hänen avustajansa on läsnä ja osallistuu tosiasiallisesti hänen kuulusteluunsa”.(22)
38.      Direktiivin 2013/48 johdanto-osan 25 perustelukappaleessa todetaan lisäksi seuraavaa: ”Jäsenvaltioiden olisi varmistettava, että epäillyllä tai syytetyllä on oikeus siihen, että hänen avustajansa on läsnä ja osallistuu tosiasiallisesti poliisin tai muun lainvalvontaviranomaisen tai oikeusviranomaisen suorittaman kuulustelun aikana, myös tuomioistuinkäsittelyjen aikana.”(23)
39.      Nähdäkseni – ja kuten komissiokin totesi – läsnäolo tarkoittaa fyysistä läsnäoloa, eli epäillyillä tai syytetyillä on oikeus siihen, että heidän avustajansa on paikalla henkilökohtaisesti, kun viranomaiset kuulustelevat heitä.(24)
40.      Tästä seuraa, että direktiivin 2013/48 3 artiklan 3 kohdan b alakohdassa säädetään epäiltyjen tai syytettyjen yleisestä oikeudesta siihen, että heidän avustajansa on läsnä viranomaisten suorittamassa kuulustelussa. Kyseinen oikeus ei kuitenkaan ole ehdoton, ja siitä voidaan, kuten kyseisessä direktiivissä säädetään, väliaikaisesti poiketa sen 3 artiklan 6 kohdan nojalla tai
siitä voidaan luopua sen 9 artiklan nojalla.
41.      Kuten unionin tuomioistuin on todennut, direktiiviin 2013/48 mukaiset väliaikaiset poikkeukset on lueteltu tyhjentävästi.(25)
42.      Kuten komissio toteaa ja toisin kuin Tšekin tasavalta väittää, on ilmeistä, ettei riidanalainen Tšekin lainsäädäntö täytä kaikkia mahdollisen väliaikaisen poikkeuksen vaatimuksia, sellaisina kuin ne esitetään direktiivin 2013/48 3 artiklan 6 kohdassa ja 8 artiklassa. Kuten komissio on perustellusti esittänyt, on nimittäin ilmeistä, että kyseisessä lainsäädännössä vahvistetaan sääntö, jota sovelletaan yleisesti tilanteissa, joissa avustaja ei saavu paikalle säädetyssä 48 tunnin määräajassa, ja joka ei siten rajoitu yksittäistapauksiin (”siltä osin kuin tämä on tapauksen erityisolosuhteet huomioon ottaen perusteltua”), kuten kyseisen direktiivin 3 artiklan 6 kohdassa edellytetään. Ei myöskään ole osoitettu, että tältä osin on osoitettava ”pakottav[ia] sy[itä]”, jotka koskevat nimenomaisesti sitä, että ”on kiireellinen tarve ehkäistä henkilön henkeen, vapauteen tai fyysiseen koskemattomuuteen kohdistuvat vakavat haitalliset seuraukset” tai ”tutkintaviranomaisten on välttämätöntä toteuttaa välittömiä toimia, jotta estetään rikosoikeudellisten menettelyjen merkittävä vaarantuminen”.
43.      Tästä seuraa nähdäkseni, että riidanalainen Tšekin lainsäädäntö, joka mahdollistaa yleisesti epäiltyjen tai syytettyjen kuulustelemisen ilman heidän avustajansa läsnäoloa pelkästään siksi, ettei avustaja ole voinut saapua paikalle 48 tunnin kuluessa, on direktiivin 2013/48 3 artiklan 3 kohdan b alakohdan, luettuna yhdessä 3 artiklan 6 kohdan kanssa, vastainen.(26)
44.      Kuten komissio esittää, ja toisin kuin Unkari väittää, on lisäksi huomautettava, että direktiivin 2013/48 3 artiklan 3 kohdan b alakohtaan sisältyvä viittaus kansalliseen lainsäädäntöön koskee avustajan tosiasiallista osallistumista eikä avustajan läsnäoloa sinänsä. Tämä käy ilmi kyseisen säännöksen (”tällaiseen osallistumiseen olisi sovellettava kansallisen lainsäädännön mukaisia menettelyjä”) ja johdanto-osan 25 perustelukappaleen sanamuodosta (”osallistuminen olisi järjestettävä sellaisten mahdollisten kansallisen lainsäädännön mukaisten menettelyjen mukaisesti, joilla säännellään avustajan läsnäoloa ja osallistumista – – kuulustelun aikana”).
45.      Tämä ei mielestäni ole ristiriidassa sen kanssa, että direktiivin 2013/48 3 artiklan 3 kohdan b alakohtaa on tulkittava siten, että siinä edellytetään sekä läsnäoloa että tosiasiallista osallistumista; se pikemminkin tarkoittaa, että vaikka jäsenvaltioille jätetään direktiivissä 2013/48 jonkin verran liikkumavaraa niiden kansallisten sääntöjen suhteen, joissa vahvistetaan tietyistä avustajan tosiasiallista osallistumista koskevista yksityiskohtaisista säännöistä (edellyttäen, että tällaiset säännöt eivät ”rajoita kyseessä olevan oikeuden tosiasiallista käyttöä ja olennaista tarkoitusta”), tällaista liikkumavaraa ei ole avustajan läsnäolon osalta, koska epäillyillä tai syytetyillä on kyseisen direktiivin 3 artiklan 3 kohdan b alakohdan nojalla pääsääntöisesti oikeus käyttää avustajaa kuulustelussa. Läsnäolo tarkoittaa läsnäoloa, ja joko avustaja on paikalla tai ei ole.
46.      Direktiivin 2013/48 3 artiklan 3 kohdan b alakohdassa olevaa mainintaa ”hänen avustajansa” ei pitäisi ymmärtää siten, että sillä viitataan aina epäillyn tai syytetyn valitsemaan avustajaan. Kuten komissio on todennut, kyseinen sanamuoto ei ole esteenä sille, että jäsenvaltioiden viranomaiset voivat puuttua avustajan käyttöä koskevan oikeuden mahdolliseen väärinkäyttöön, joka voi haitata rikosoikeudellisten menettelyjen toteuttamista, huolehtimalla siitä, että näille henkilöille nimetään avustaja avustamaan heitä kuulustelussa valitun avustajan, joka ei voinut olla läsnä, sijasta. Nimetystä avustajasta tulee siten ”hänen avustajansa”.
b)     Lainsäädäntöhistoria
47.      Tšekin tasavalta väitti istunnossa, että direktiivillä 2013/48 säännellään oikeutta käyttää avustajaa muttei avustajan pakollista läsnäoloa ja että kyseisen direktiivin lainsäädäntöhistoriasta ilmenee, että avustajan pakollista läsnäoloa koskevat säännökset tuotiin esille vaihtoehtona mutta että niitä ei lopulta valittu. Sen näkemyksen mukaan avustajan pakollista läsnäoloa koskevien säännösten torjuminen tarkoittaa, ettei direktiivissä 2013/48 edellytetä, että avustajan on oltava aina läsnä kuulustelussa.
48.      Tämä Tšekin tasavallan esittämä argumentaatio perustuu mielestäni virheelliseen käsityksen avustajan pakollista läsnäoloa koskevasta vaatimuksesta.
49.      Pitää paikkansa, että direktiivin 2013/48 lainsäädäntöhistoriaan(27) kuuluu komission vaikutustenarvioinnissa esitetty politiikkavaihtoehto, jossa harkittiin erityisesti säännöksiä, joissa avustajan käytöstä tehdään pakollista kautta linjan. Tämä tarkoitti sitä, että avustajan on aina avustettava epäiltyjä tai syytettyjä siinä mielessä, että tästä oikeudesta luopuminen olisi kiellettyä. Toisin sanoen puolustautumisen pakollinen luonne tarkoittaa, ettei oikeudesta voida luopua. Eniten kannatusta sai kuitenkin politiikkavaihtoehto, jossa avustajan käyttämistä koskevasta oikeudesta luopumiselle asetettiin yhteiset vähimmäissäännöt.
50.      Tšekin tasavallan väitteistä poiketen olisi näin ollen erotettava toisistaan avustajan pakollinen läsnäolo ja yleinen oikeus käyttää avustajaa.
51.      Direktiivin 2013/48 säännöksistä(28) ilmenee, että avustajan pakollinen läsnäolo tarkoittaa, että epäilty tai syytetty ei voi luopua oikeudesta käyttää avustajaa ja että hänellä on aina oltava avustaja, kun taas kyseisen direktiivin 3 artiklan 3 kohdan mukainen oikeus käyttää avustajaa tarkoittaa, että epäillyllä tai syytetyllä on yleinen oikeus käyttää avustajaa ja etenkin oikeus avustajan läsnäoloon kuulustelussa kyseisen kohdan b alakohdan mukaisesti mutta että kyseinen henkilö voi luopua tästä oikeudesta edellyttäen, että 9 artiklan vaatimukset täyttyvät (tai että voidaan soveltaa 3 artiklan 6 kohdan mukaista väliaikaista poikkeusta). Toisin sanoen se seikka, että b alakohdassa ei edellytetä avustajan pakollista läsnäoloa, ei vaikuta mitenkään epäillyille ja syytetyille annettuun yleiseen oikeuteen avustajan läsnäoloon kuulustelussa, elleivät he ole luopuneet tästä oikeudesta 9 artiklan mukaisesti.
52.      Todettakoon lisäksi, että kysymys odottamisesta, kunnes avustaja saapuu paikalle, ennen kuulustelun aloittamista tuli itse asiassa esille neuvostossa, jossa esitettiin ehdotuksia tämän asian käsittelemiseksi direktiivin tekstissä, jossa viitattaisiin jäsenvaltioiden oikeusjärjestelmiin.(29) Nämä ehdotetut säännökset kuitenkin poistettiin, kun neuvottelut Euroopan parlamentin kanssa saatiin päätökseen.(30)
53.      Vaikka lainsäädäntöhistoria ei olekaan sellaisenaan ratkaiseva, se ei estä tulkintaa, jonka mukaan unionin lainsäätäjän aikomuksena on varmistaa, että epäillyille ja syytetyille on lähtökohtaisesti annettava oikeus avustajan läsnäoloon kuulustelussa.
c)     Asiayhteys
54.      Direktiivin 2013/48 ja muiden etenemissuunnitelmaa koskevien direktiivien muutkin säännökset vaikuttavat tukevan komission ehdottamaa kyseisen direktiivin 3 artiklan 3 kohdan b alakohdan, luettuna yhdessä 3 artiklan 6 kohdan b alakohdan kanssa, tulkintaa.
55.      Kuten tämän ratkaisuehdotuksen 22 kohdasta ilmenee, erityisesti direktiivin 2013/48 3 artiklan 1 kohdassa selvennetään yleisenä periaatteena, että jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että epäillyllä ja syytetyllä on oikeus käyttää avustajaa ”sellaisena ajankohtana ja sellaisella tavalla, että hän voi käytännössä ja tehokkaasti käyttää puolustautumisoikeuksiaan”. Luettuna yhdessä kyseisen direktiivin 2 artiklan 1 kohdan kanssa tämä tarkoittaa, että jäsenvaltiot ovat velvollisia varmistamaan poikkeuksetta, että tätä oikeutta käytetään ”käytännössä ja tehokkaasti” rikosoikeudellisten menettelyjen kaikissa vaiheissa. Katson komission tapaan, että se, että viranomaiset voivat kuulustella epäiltyä tai syytettyä ilman avustajaa vain siksi, ettei avustaja saavu paikalle säädetyssä määräajassa, on omiaan heikentämään vakavasti henkilön puolustautumisoikeuksien käyttämistä käytännössä ja tehokkaasti.
56.      Tšekin tasavalta väitti istunnossa, että lisätukea sille, ettei direktiivissä 2013/48 edellytetä aina avustajan läsnäoloa kuulustelussa, saadaan vertaamalla sitä direktiiviin 2016/800, joka koskee rikoksesta epäiltyjä tai syytettyjä lapsia rikosoikeudellisissa menettelyissä (ks. tämän ratkaisuehdotuksen 17 kohta). Tšekin tasavalta huomauttaa, että direktiivin 2016/800 6 artiklan 2 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että lapsella on avustaja, ja että sen 6 artiklan 4 kohdan b alakohdan mukaan jäsenvaltioiden on varmistettava, että lapsella on avustaja kuulustelun aikana. Sen näkemyksen mukaan se seikka, että näistä säännöksistä ilmenee, että avustajan läsnäolo kuulustelussa on pakollista ja että nämä säännökset sisältyvät direktiiviin 2016/800 lasten haavoittuvuuden vuoksi, osoittaa, että kyseessä on poikkeus direktiivissä 2013/48 käyttöönotetusta yleisestä sääntelystä; loogisesti on niin, että jos avustajan pakollisesta läsnäolosta säädettäisiin direktiivissä 2013/48, tästä velvollisuudesta ei olisi tarpeen säätää direktiivissä 2016/800 ainoastaan tiettyjen epäiltyjen ja syytettyjen osalta.
57.      Tämäkin argumentaatio perustuu nähdäkseni avustajan pakollista läsnäoloa koskevan vaatimuksen virheelliseen ymmärtämiseen.
58.      On totta, että toisin kuin direktiivissä 2013/48, direktiivissä 2016/800 säädetään avustajan pakollisesta läsnäolosta kuulustelussa lasten, jotka ovat haavoittuvassa asemassa eivätkä aina pysty täysin ymmärtämään ja seuraamaan rikosoikeudellisia menettelyjä, erityistilanteen vuoksi.(31) Kuten edellä todettiin, avustajan pakollinen läsnäolo kuulustelussa kuitenkin tarkoittaa sitä, ettei tästä oikeudesta voida luopua, eikä se näin ollen ole sama asia kuin yleinen oikeus avustajan läsnäoloon kuulustelussa, mistä voidaan lisäksi luopua.
d)     Tavoitteet
59.      Kuten edellä tämän ratkaisuehdotuksen IV osan A jaksossa mainitaan, direktiivillä 2013/48 edistetään vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alueen rakentamista vahvistamalla yhteiset vähimmäissäännöt, jotka koskevat oikeutta käyttää avustajaa rikosoikeudellisissa menettelyissä, millä pyritään vahvistamaan jäsenvaltioiden keskinäistä luottamusta rikosoikeudellisiin järjestelmiinsä ja unionin kansalaisten luottamusta heidän liikkuessaan unionin alueella. Tukholman ohjelman mukaisesti kyseisellä direktiivillä pyritään paitsi kodifioimaan myös vahvistamaan oikeutta käyttää avustajaa rikosoikeudellisissa menettelyissä kaikkialla jäsenvaltioissa.
60.      Tähän nähden direktiivin 2013/48 tulkitseminen siten, että jäsenvaltio voi sallia epäiltyjen tai syytettyjen kuulustelemisen antamatta heille oikeutta avustajansa läsnäoloon pelkästään siksi, ettei avustaja ole saapunut paikalle 48 tunnin kuluessa, heikentäisi nähdäkseni direktiivin 2013/48 tavoitteita varmistaa oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevien oikeuksien yhteinen taso epäillyille tai syytetyille kaikkialla Euroopan unionissa.
e)     Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntö
61.      Tšekin tasavalta ja Unkari vetosivat kantansa tueksi Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntöön, ja Tšekin tasavalta väitti istunnossa erityisesti, että direktiivi 2013/48 vastaa sitä, mitä Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännössä edellytetään.
62.      On tähdennettävä, että kanne perustuu direktiivin 2013/48 3 artiklan 3 kohdan ja 6 kohdan säännösten väitettyyn rikkomiseen. Kysymys siitä, olisiko riidanalaisen Tšekin lainsäädännön katsottava olevan Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan, sellaisena kuin sitä on tulkittu Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännössä, mukainen, ei siten ole ratkaiseva.
63.      Kuten olen aiemmissa ratkaisuehdotuksissani(32) selittänyt, tältä osin velvollisuus tulkita etenemissuunnitelmaa koskevia direktiivejä perusoikeuksien kanssa yhteensopivalla tavalla tarkoittaa, että tiettyyn direktiiviin sisältyvät oikeudet eivät voi antaa suojaa, joka on alhaisempi kuin perusoikeuskirjassa ja Euroopan ihmisoikeussopimuksessa taattu suoja, mutta se ei tarkoita sitä, ettei unionin lainsäätäjä voi antaa niitä laajempia oikeuksia. Toisin sanoen, koska Euroopan ihmisoikeussopimus edustaa perusoikeuskirjan 52 artiklan 3 kohdan(33) nojalla suojan vähimmäistasoa, tietyn direktiivin tulkinnan on taattava vähintään kyseistä yleissopimusta vastaava suoja, samalla kun Euroopan unionissa annettavan suojan taso voi olla sitä korkeampi.
64.      Riippumatta siitä, miten Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntöä tulkitaan, tämä ei siten välttämättä tarkoita käsiteltävässä asiassa, ettei direktiivin 2013/48 säännöksiä voida tulkita siten, että niissä edellytetään vieläkin korkeampaa suojan tasoa.
65.      Toisin kuin Tšekin tasavalta ja Unkari väittävät, Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntö vaikuttaisi kuitenkin tukevan sitä, että Euroopan ihmisoikeussopimuksessa edellytetään myös avustajan fyysistä läsnäoloa.
66.      Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on katsonut, että Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 3 kappaleen c kohdassa taattu jokaisen syytetyn oikeus tosiasiassa puolustautua lainoppineen avustajan välityksellä on yksi oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin peruslähtökohdista rikosoikeudellisten menettelyjen yhteydessä.(34)
67.      Etenkin tuomiossa Beuze v. Belgia(35) Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on korostanut, että kun tarkastellaan tämän oikeuden tavoitteita, mahdollisuudella käyttää avustajaa menettelyn oikeudenkäyntiä edeltävässä vaiheessa edistetään lainkäytön virheiden ehkäisemistä ja ennen kaikkea Euroopan ihmissopimuksen 6 artiklan tavoitteiden, etenkin viranomaisten ja syytetyn prosessuaalisen yhdenvertaisuuden, toteutumista; mahdollisuus saada joutuisasti käyttöönsä avustaja muodostaa tärkeän vastapainon poliisin hallussa olevien epäiltyjen haavoittuvuudelle ja vaikuttaa myös ennalta ehkäisevästi, koska se tarjoaa perustakeet poliisin epäiltyihin kohdistamia painostusta ja huonoa kohtelua vastaan. Lisäksi yksi avustajan tärkeimmistä tehtävistä pidätystä ja esitutkintaa koskevissa vaiheissa on varmistaa, että niissä kunnioitetaan syytetyn oikeutta olla myötävaikuttamatta oman syyllisyytensä selvittämiseen ja oikeutta vaieta, eli oikeuksia, jotka siten täydentävät oikeutta oikeudelliseen avustajaan.
68.      Avustajan käyttöä koskevan oikeuden sisällöstä Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on lisäksi todennut, ettei Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 3 kappaleen c kohdassa täsmennetä tämän oikeuden käyttämistapaa tai sisältöä. Vaikka sopimusvaltiot voivat valita keinot sen varmistamiseen, että tämä oikeus turvataan niiden oikeusjärjestelmissä, tämän oikeuden ulottuvuus ja sisältö olisi määritettävä Euroopan ihmisoikeussopimuksen tavoitteen mukaisesti, eli siten, että taataan oikeudet, jotka ovat käytännöllisiä ja tehokkaita.(36)
69.      Jotta oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin säilyy riittävän käytännöllisenä ja tehokkaana, Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kappaleessa edellytetään, että avustajan käyttämisen olisi pääsääntöisesti oltava mahdollista ensimmäisestä poliisin suorittamasta epäillyn kuulustelusta lähtien.(37)
70.      Avustajan nimeäminen ei itsessään varmista sen avun tehokkuutta, jota hän voi antaa syytetylle, ja tätä varten tiettyjen vähimmäisvaatimusten on täytyttävä.(38) Ensinnäkin epäiltyjen on voitava olla yhteydessä avustajaan pidätyshetkestä alkaen; heidän on siten voitava neuvotella avustajansa kanssa ennen kuulustelua.(39) Toiseksi Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on todennut useissa asioissa, että ”epäillyillä on oikeus siihen, että heidän avustajansa on fyysisesti läsnä alustavissa poliisin tekemissä kuulusteluissa ja aina, kun heitä kuulustellaan myöhemmässä esitutkinnassa – – Tällaisen fyysisen läsnäolon on annettava avustajalle mahdollisuus tarjota apua, joka on tehokasta ja käytännöllistä eikä pelkästään abstraktia – –, ja etenkin varmistaa, että kuulusteltavan epäillyn puolustautumisoikeuksia ei loukata”.(40)
71.      Nämä tuomiossa Beuze v. Belgia esitetyt toteamukset on vahvistettu myöhemmässä oikeuskäytännössä.(41)
72.      Lisäksi tuomiossa Soytemiz v. Turkki(42) Euroopan ihmisoikeustuomioistuin tähdensi, että avustajan läsnäolo tutkintatoimien, poliisin suorittama kuulustelu mukaan lukien, aikana on Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 3 kappaleen c kohdassa vahvistetun takeen erottamaton osatekijä, koska on vaikea nähdä, miten kyseisessä määräyksessä mainittuun ”oikeusa[puun]” liittyviä erityisiä palveluja voitaisiin käyttää avustajan poissa ollessa. Näin ollen oikeus käyttää avustajaa edellyttää paitsi sitä, että avustajan sallitaan olla läsnä, myös sitä, että hän voi aktiivisesti auttaa epäiltyä muun muassa poliisikuulustelun aikana ja puuttua siihen epäillyn oikeuksien kunnioittamisen varmistamiseksi, koska rikoksesta syytetyn henkilön olisi voitava käyttää oikeusapuun nimenomaisesti liittyvien palvelujen koko kirjoa paitsi oikeudenkäynnin aikana myös oikeudenkäyntiä edeltävässä vaiheessa, kun otetaan huomioon sen erityinen merkitys rikosoikeudellisten menettelyjen valmistelussa. Lisäksi oikeutta käyttää avustajaa sovelletaan koko poliisikuulustelun ajan sen päättymiseen saakka: ”Avustajan läsnäolo ja aktiivinen avustaminen poliisikuulustelun aikana on tärkeä menettelyllinen tae, jolla pyritään muun muassa estämään todisteiden hankkiminen syytetyn tahdon vastaisesti pakottamisen tai painostuksen avulla ja suojelemaan epäillyn vapautta valita, vastaako vai vaikeneeko hän poliisin kuulustellessa häntä.”(43)
73.      Euroopan ihmisoikeustuomioistuin myös muistutti, että poliisi on lähtökohtaisesti velvollinen pidättymään kuulustelusta tai keskeyttämään kuulustelun siinä tapauksessa, että epäilty on vedonnut kuulustelun aikana oikeuteen käyttää avustajaa, kunnes avustaja on läsnä ja voi avustaa epäiltyä. Samat näkökohdat pätevät myös silloin, jos avustajan on lähdettävä tai häntä pyydetään lähtemään ennen poliisikuulustelun päättymistä ja ennen lausuntojen ääneen lukemista ja allekirjoittamista.(44)
74.      Kuten edellä kuvattu Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntö havainnollistaa, painoarvoa annetaan näin ollen sille seikalle, että epäiltyjen ja syytettyjen on voitava hyötyä oikeudesta avustajan tosiasialliseen fyysiseen läsnäoloon kuulustelun aikana, sellaisena kuin se taataan Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kohdan ja 3 kohdan c alakohdan mukaisella oikeudella käyttää avustajaa. (45) Toisin kuin Tšekin tasavalta ja Unkari väittävät, kyseinen oikeuskäytäntö viittaa siten siihen, että avustajan on lähtökohtaisesti oltava läsnä fyysisesti, ellei tämän oikeuden rajoittamista voida perustella asianmukaisesti.
75.      Todettakoon lisäksi, että tietty Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntö, johon Tšekin tasavalta ja Unkari vetoavat, vaikuttaa asiaankuulumattomalta. Tuomiossa Yoldaş v. Turkki(46) Euroopan ihmisoikeustuomioistuin katsoi, ettei Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kohtaa ja 3 kohdan c alakohtaa ollut rikottu tilanteessa, jossa kantaja oli luopunut oikeudesta käyttää avustajaa, mikä todettiin asetettujen vaatimusten mukaiseksi. Tuomiossa Hovanesian v. Bulgaria(47) Euroopan ihmisoikeustuomioistuin katsoi, ettei Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kohtaa ja 3 kohdan c alakohtaa ollut rikottu tilanteessa, jossa kantajan oikeutta käyttää avustajaa oli rajoitettu hänen säilöönottonsa ensimmäisten 24 tunnin aikana, mitä pidettiin tapauksen erityisissä olosuhteissa oikeutettuna ottaen huomioon koko menettelyn oikeudenmukaisuus. Kanteessa ei ole kyseenalaistettu avustajan käyttämistä koskevasta oikeudesta luopumista eikä sitä koskevien poikkeuksien soveltamista. Näissä kahdessa asiassa korostuu korkeintaan sen tärkeys, että avustajan käyttöä koskevasta oikeudesta luopumiselle asetetaan riittävät vaatimukset ja että direktiivin 2013/48 mukaisia väliaikaisia poikkeuksia säännellään tiukasti.
76.      Edellä esitetyistä syistä komission esittämä
väite on perusteltu.
V       Oikeudenkäyntikulut
77.      Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Saman työjärjestyksen 140 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltiot, jotka ovat asiassa väliintulijoina, vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan. Koska komissio on vaatinut korvausta oikeudenkäyntikuluista ja Tšekin tasavalta on hävinnyt asian, sen on vastattava omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se on velvoitetta korvaamaan komission oikeudenkäyntikulut. Unkarin on vastattava omista oikeudenkäyntikuluistaan.
VI     Ratkaisuehdotus
78.      Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin
1)      toteaa, että Tšekin tasavalta ei ole noudattanut oikeudesta käyttää avustajaa rikosoikeudellisissa menettelyissä ja eurooppalaista pidätysmääräystä koskevissa menettelyissä sekä oikeudesta saada tieto vapaudenmenetyksestä ilmoitetuksi kolmannelle osapuolelle ja pitää vapaudenmenetyksen aikana yhteyttä kolmansiin henkilöihin ja konsuliviranomaisiin 22.10.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/48/EU 3 artiklan 6 kohdan, luettuna yhdessä 3 artiklan 3 kohdan kanssa, mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole saattanut kyseisiä säännöksiä asianmukaisesti osaksi kansallista oikeutta
2)       toteaa, että Tšekin tasavalta vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja velvoittaa sen korvaamaan Euroopan komission oikeudenkäyntikulut
3)      toteaa, että Unkarin vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
1      Alkuperäinen kieli: englanti.
2      Oikeudesta käyttää avustajaa rikosoikeudellisissa menettelyissä ja eurooppalaista pidätysmääräystä koskevissa menettelyissä sekä oikeudesta saada tieto vapaudenmenetyksestä ilmoitetuksi kolmannelle osapuolelle ja pitää vapaudenmenetyksen aikana yhteyttä kolmansiin henkilöihin ja konsuliviranomaisiin 22.10.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2013, L 294, s. 1).
3      Ks. ratkaisuehdotukseni BK (Rikoksen uudelleenluokittelu) (C‑175/22, EU:C:2023:436, erityisesti 22 ja 23 kohta) ja ratkaisuehdotukseni M.S. ym. (Alaikäisten menettelylliset oikeudet) (C‑603/22, EU:C:2024:157, erityisesti 26–31 kohta).
4      Direktiivin 2013/48 lisäksi näihin direktiiveihin kuuluvat: oikeudesta tulkkaukseen ja käännöksiin rikosoikeudellisissa menettelyissä 20.10.2010 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2010/64/EU (EUVL 2010, L 280, s. 1); tiedonsaantioikeudesta rikosoikeudellisissa menettelyissä 22.5.2012 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2012/13/EU (EUVL 2012, L 142, s. 1); eräiden syyttömyysolettamaan liittyvien näkökohtien ja läsnäoloa oikeudenkäynnissä koskevan oikeuden lujittamisesta rikosoikeudellisissa menettelyissä 9.3.2016 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EU) 2016/343 (EUVL 2016, L 65, s. 1); oikeusavusta rikosoikeudellisissa menettelyissä epäillyille ja syytetyille henkilöille ja eurooppalaista pidätysmääräystä koskevissa menettelyissä etsityille henkilöille 26.10.2016 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EU) 2016/1919 (EUVL 2016, L 297, s. 1) ja rikoksesta epäiltyjä tai syytettyjä lapsia koskevista menettelytakeista rikosoikeudellisissa menettelyissä 11.5.2016 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EU) 2016/800 (EUVL 2016, L 132, s. 1).
5      30.11.2009 annettu neuvoston päätöslauselma (EUVL 2009, C 295, s. 1).
6      Ks. tältä osin direktiivin 2013/48 johdanto-osan yhdeksäs ja kymmenes perustelukappale.
7      Eurooppa-neuvosto Tukholman ohjelma – Avoin ja turvallinen Eurooppa kansalaisia ja heidän suojeluaan varten (EUVL 2010, C 115, s. 1), 2.4 kohta.
8      Ks. erityisesti direktiivin 2013/48 johdanto-osan 1–8 ja 12 perustelukappale.
9      Julkisasiamies Botin ratkaisuehdotus Covaci (C‑216/14, EU:C:2015:305, 30 kohta). Ks. myös esim. komission kertomus Euroopan parlamentille ja neuvostolle [direktiivin 2013/48] täytäntöönpanosta (COM(2019) 560 final), 26.9.2019, 1.1 kohta.
10      Kuten unionin tuomioistuin on todennut, perusoikeuskirjan 47 artiklassa vahvistettu oikeuksia koskevan tehokkaan oikeussuojan perustavanlaatuinen periaate ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklassa tarkoitettu oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin käsite muodostuvat eri osatekijöistä, joihin kuuluvat muun muassa puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen sekä oikeus saada neuvoja ja antaa toisen henkilön puolustaa ja edustaa itseään. Samoin puolustautumisoikeuksien kunnioittaminen kaikissa sellaisissa menettelyissä, joissa voidaan määrätä seuraamuksia, on unionin oikeuden perusperiaate, joka on vahvistettu perusoikeuskirjan 48 artiklan 2 kohdassa. Ks. esim. tuomio 15.7.2021, komissio v. Puola (Tuomareita koskeva kurinpitojärjestelmä) (C‑791/19, EU:C:2021:596, 203 ja 204 kohta).
11      Ks. erityisesti direktiivin 2013/48 1 ja 2 artikla sekä johdanto-osan 8, 12 ja 57 perustelukappale.
12      Ks. tältä osin julkisasiamies Bobekin ratkaisuehdotus VW (Oikeus avustajaan, jos haastettu epäilty ei saavu oikeuteen) (C‑659/18, EU:C:2019:940, 2 kohta) ja ratkaisuehdotukseni M.S. ym. (Alaikäisten menettelylliset oikeudet) (C‑603/22, EU:C:2024:157, 63 kohta).
13      Tässä suhteessa oikeutta avustajaan on pidetty esimerkiksi ”porttina” (ks. Sayers, D., ”Article 48 (Criminal Law)”, teoksessa Peers, S., Hervey, T., Kenner, J. ja Ward, A. (toim.), EU Charter of Fundamental Rights: A Commentary, Second Edition, Hart Publishing, Oxford, 2021, s. 1413, erityisesti s. 1450) rikosoikeudellisiin menettelyihin liittyviin oikeuksiin tai näiden oikeuksien ”kulmakivenä” (ks. Mitsilegas, V., EU Criminal Law, Second Edition, Hart Publishing, Oxford, 2022, s. 265), koska se mahdollistaa muiden oikeuksien käyttämisen ja auttaa tekemään niistä todellisia ja tehokkaita.
14      Ks. esim. tuomio 12.3.2020, VW (Oikeus avustajaan, jos haastettu epäilty ei saavu oikeuteen) (C‑659/18, EU:C:2020:201, 31 kohta) ja tuomio 8.5.2025, Barało (C‑530/23, EU:C:2025:322, 59 kohta).
15      Ks. esim. tuomio 12.3.2020, VW (Oikeus avustajaan, jos haastettu epäilty ei saavu oikeuteen) (C‑659/18, EU:C:2020:201, 31 kohta) ja tuomio 14.5.2024, Stachev (C‑15/24 PPU, EU:C:2024:399, 48 kohta).
16      Ks. myös direktiivin 2013/48 johdanto-osan 23 perustelukappale.
17      Ks. myös direktiivin 2013/48 johdanto-osan 25 perustelukappale.
18      Ks. myös direktiivin 2013/48 johdanto-osan 38 perustelukappale.
19      Komissio totesi istunnossa, että kanne perustuu direktiivin 2013/48 3 artiklan 3 ja 6 kohdan, luettuina yhdessä, väitettyyn rikkomiseen, ja että riidanalaista Tšekin lainsäädäntöä voitaisiin tarkastella joko 3 artiklan 6 kohdan a tai b alakohdassa säädetyn poikkeuksen valossa, kun taas asiassa C‑660/24 kyseessä olevaa Unkarin lainsäädäntöä voitaisiin tarkastella 3 artiklan 6 kohdan b alakohdassa säädetyn poikkeuksen valossa. Tämä selittäisi sen, miksi komissio muotoili kanteet näissä kahdessa asiassa eri tavalla, mutta ratkaisevaa on se, että kummassakin näistä kahdesta kansallisesta säännöksestä mennään huomattavasti pitemmälle kuin kyseisessä direktiivissä säädetyt poikkeukset mahdollistavat.
20      Tšekin tasavalta esittää, että menettelyä, jossa epäilty voi valita avustajan, säännellään poliisihallinnon sisäisellä ohjeella nro 103/2013, jonka mukaan henkilöille ilmoitetaan hyvissä ajoin heidän oikeuksistaan ja heitä avustetaan yhteyden ottamisessa valitsemaansa avustajaan tai toisen avustajan valitsemisessa Tšekin asianajajaliiton ylläpitämästä avustajaluettelosta tai puhelinluettelosta.
21      Tšekin tasavalta viittaa erityisesti Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomioon 27.11.2008, Salduz v. Turkki (CE:ECHR:2008:1127JUD003639102); Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomioon 23.2.2010, Yoldaş v. Turkki (CE:ECHR:2010:0223JUD002750304); Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomioon 21.12.2010, Hovanesian v. Bulgaria (CE:ECHR:2010:1221JUD003181403) ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomioon 9.11.2018, Beuze v. Belgia (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910).
22      Kursivointi tässä.
23      Kursivointi tässä.
24      Kuten istunnossa keskusteltiin – vaikka tällä ei olekaan suoraan merkitystä käsiteltävän asian kannalta –, teknologian kehitys voi mahdollistaa avustajan ”digitaalisen” läsnäolon ymmärtämisen fyysisenä läsnäolona, edellyttäen että tällainen läsnäolo on rinnastettavissa siihen, että paikalla on ”lihaa ja verta” oleva avustaja. Tältä osin komissio esitti istunnossa, että avustajan läsnäolo videokonferenssin välityksellä voi tietyissä tilanteissa olla yhteensopivaa direktiivin 2013/48 3 artiklan 3 kohdan b alakohdan kanssa mutta että sitä olisi pidettävä poikkeuksena avustajan fyysiseen läsnäoloon eikä vaihtoehtona sille, edellyttäen että kyseisessä direktiivissä säädetyt edellytykset täyttyvät. Komissio etenkin korosti, että avustajan läsnäolon ja osallistumisen videokonferenssin välityksellä olisi oltava mahdollista vain, jos henkilö pystyy käyttämään puolustautumisoikeuksiaan käytännössä ja tehokkaasti kyseisen direktiivin 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä; tämän läsnäolon ja osallistumisen olisi edellytettävä asianomaisen henkilön tietoon perustuvaa suostumusta, ja tässä on otettava huomioon haavoittuvassa asemassa olevien henkilöiden tarpeet ja käytännön näkökohdat. Myös Unkari piti tällaista avustajan läsnäoloa mahdollisena, koska etänä tapahtuvaa kuulustelua on käytetty laajasti rikosoikeudellisissa menettelyissä Covid 19
‑pandemiasta lähtien eikä se ole sinänsä ristiriidassa oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevan oikeuden kanssa. Tšekin tasavalta kuitenkin katsoi, että tämä kysymys on ja että, jos videokonferenssin käyttöä pidetään tarpeellisena oikeudenmukaista oikeudenkäyntiä koskevien oikeuksien lujittamiseksi, sitä olisi käsiteltävä unionin lainsäädäntömenettelyssä.
25      Ks. tuomio 12.3.2020, VW (Oikeus avustajaan, jos haastettu epäilty ei saavu oikeuteen) (C‑659/18, EU:C:2020:201, 42–45 kohta), jossa unionin tuomioistuin katsoi, että ne väliaikaiset poikkeukset oikeudesta avustajan käyttämiseen, joista jäsenvaltiot voivat säätää, luetellaan tyhjentävästi mainitun direktiivin 3 artiklan 5 ja 6 kohdassa. Unionin tuomioistuin katsoi, että direktiivin 2013/48 3 artiklan tulkitseminen siten, että siinä sallitaan jäsenvaltioiden säätää muista kuin kyseisessä artiklassa tyhjentävästi luetelluista poikkeuksista, olisi vastoin kyseisen direktiivin tavoitteita ja systematiikkaa sekä kyseisen säännöksen sanamuotoakin ja veisi kyseiseltä oikeudelta tehokkaan vaikutuksen.
26      Tällainen näkemys esitetään myös oikeuskirjallisuudessa ja asiantuntijaraporteissa. Ks. vastaavasti Ogorodova, A. ja Spronken, T., ”Legal advice in police custody: From Europe to a local police station”, Erasmus Law Review, osa 7, 2014, s. 191, erityisesti s. 199; Hodgson, J., ”Criminal procedure in Europe’s area of freedom, security and justice: The rights of the suspect”, teoksessa Mitsilegas, V., Bergström, M. ja Quintel, T. (toim.), Research Handbook on EU Criminal Law, Second Edition, Edward Elgar Publishing, Cheltenham, 2024, s. 135, erityisesti s. 155 ja Euroopan unionin perusoikeusvirasto, Rights in practice: access to a lawyer and procedural rights in criminal and European arrest warrant proceedings, Euroopan unionin julkaisutoimisto, Luxembourg, 2019, ehdotettu FRA:n lausunto 3 ja 3.3.4 kohta.
27      Ks. Commission Staff Working Document – Impact Assessment accompanying the Proposal for a Directive of the European Parliament and of the Council on the rights of access to a lawyer and of notification of custody to a third person in criminal proceedings (SEC(2011) 686 final), 8.6.2011, erityisesti 5.3 ja 6 kohta.
28      Ks. tältä osin direktiivin 2013/48 3 artiklan 4 kohdan toinen alakohta ja 9 artikla sekä johdanto-osan 19, 28 ja 39–41 perustelukappale.
29      Ks. esim. 9.3.2012 päivätyn neuvoston asiakirjan 7337/12 7 kohta ja ehdotetun johdanto-osan 19a perustelukappale ja 16.5.2012 päivätyn neuvoston asiakirjan 10064/12 ehdotetun johdanto-osan 20 perustelukappale.
30      Ks. esim. 31.5.2013 päivätty neuvoston asiakirja 10190/13.
31      Ks. direktiivin 2016/800 6 artiklan 4 kohdan b alakohta sekä johdanto-osan 25 ja 27 perustelukappale. Ks. myös tuomio 5.9.2024, M.S. ym. (Alaikäisten menettelylliset oikeudet) (C‑603/22, EU:C:2024:685, 106 kohta) ja samassa asiassa esittämäni ratkaisuehdotus (C‑603/22, EU:C:2024:157, 67–71 kohta).
32      Ks. ratkaisuehdotukseni BK (Rikoksen uudelleenluokittelu) (C‑175/22, EU:C:2023:436, 53–76 kohta) ja ratkaisuehdotukseni M.S. ym. (Alaikäisten menettelylliset oikeudet) (C‑603/22, EU:C:2024:157, 62 kohta).
33      Vakiintuneessa oikeuskäytännössä on katsottu, että perusoikeuskirjan 52 artiklan 3 kohdan mukaan perusoikeuskirjan oikeuksien merkitys ja ulottuvuus ovat samat kuin vastaavien Euroopan ihmisoikeussopimuksessa taattujen oikeuksien, mikä ei estä sitä, että unionin oikeudessa myönnetään tätä laajempaa suojaa. Tulkitessaan perusoikeuskirjan 47 artiklan toisessa kohdassa ja 48 artiklan 2 kohdassa taattuja oikeuksia unionin tuomioistuimen on siis otettava huomioon vastaavat oikeudet, jotka taataan Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklassa, sellaisena kuin Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on sitä tulkinnut, vähimmäissuojana. Ks. esim. tuomio 22.6.2023, K.B. ja F.S.  (Ottaminen huomioon viran puolesta rikosasiassa) (C‑660/21, EU:C:2023:498, 41 kohta).
34      Ks. esim. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 27.11.2008, Salduz v. Turkki (CE:ECHR:2008:1127JUD003639102, 51 kohta) ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 9.11.2018, Beuze v. Belgia (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, 123 kohta).
35      Ks. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 9.11.2018 (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, 125–129 kohta).
36      Ks. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 27.11.2008, Salduz v. Turkki (CE:ECHR:2008:1127JUD003639102, 51 kohta) ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 9.11.2018, Beuze v. Belgia (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, 131 kohta).
37      Ks. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 27.11.2008, Salduz v. Turkki (CE:ECHR:2008:1127JUD003639102, 55 kohta) ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 9.11.2018, Beuze v. Belgia (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, 137 kohta).
38      Ks. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 9.11.2018, Beuze v. Belgia (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, 131 ja 132 kohta).
39      Ks. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 9.11.2018, Beuze v. Belgia (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, 133 kohta).
40      Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 9.11.2018, Beuze v. Belgia (CE:ECHR:2018:1109JUD007140910, 134 kohta) (kursivointi tässä).
41      Ks. esim. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 23.5.2019, Doyle v. Irlanti (CE:ECHR:2019:0523JUD005197917, 74 kohta), jossa Euroopan ihmisoikeustuomioistuin jopa viittasi direktiivin 2013/48 3 artiklan 1–3 kohtaan osana asian kannalta merkityksellistä aineistoa; ks. myös Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 4.6.2019, Farrugia v. Malta (CE:ECHR:2019:0604JUD006304113, 97 kohta) ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 18.1.2022, Atristain Gorosabel v. Espanja (CE:ECHR:2022:0118JUD001550815, 49 kohta).
42      Ks. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 27.11.2018 (CE:ECHR:2018:1127JUD005783709, 43 ja 44 kohta).
43      Ks. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 27.11.2018, Soytemiz v. Turkki (CE:ECHR:2018:1127JUD005783709, 45 kohta) (kursivointi tässä).
44      Ks. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 27.11.2018, Soytemiz v. Turkki (CE:ECHR:2018:1127JUD005783709, 46 kohta).
45      Ks. tältä osin Giannoulopoulos, D., ”Strasbourg jurisprudence, law reform and comparative law: A tale of the right to custodial legal assistance in five countries”, Human Rights Law Review, osa 16, 2016, s. 103.
46      Ks. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 23.02.2010 (CE:ECHR:2010:0223JUD002750304, 51–55 kohta).
47      Ks. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 21.12.2010 (CE:ECHR:2010:1221JUD003181403, 32–44 kohta).