62006CC0300_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1. Bundesverwaltungsgericht (Saksan liittotasavallan hallinnollisia riita-asioita käsittelevä ylin tuomioistuin) on pyytänyt yhteisöjen tuomioistuimelta ennakkoratkaisua EY 141 artiklan tulkinnasta osa-aikatyötä tekevien, suurimmaksi osaksi naispuolisten työntekijöiden ylityötunneista maksettavan korvauksen osalta.
2. Konkreettisesti kysymys koskee sitä, aiheuttavatko sen sovellettavana olevat kansalliset säännökset asiassa Elsner-Lakeberg 27.5.2004 annetun tuomion(2) mukaisesti yhteisön oikeusjärjestyksessä kiellettyä välillistä syrjintää, kun korvaus määräytyy niiden perusteella työntekijäryhmän mukaan eikä samassa suhteessa kuin niiden työntekijöiden palkka, jotka tekevät normaalia työpäivää.
I Asiaa koskeva lainsäädäntö
A Yhteisön oikeus
3. Miehille ja naisille samasta työstä maksettavan saman palkan periaate ”on osa yhteisön perustaa”,(3) sillä se korostaa voimakkaasti erojen poistamista työympäristöstä.(4)
4. Se on tunnustettu vuodesta 1957 lähtien EY:n perustamissopimuksen 119 artiklassa, josta on Amsterdamin sopimuksen(5) jälkeen tullut EY 141 artikla, jonka sanamuoto on seuraava:
”1. Jokainen jäsenvaltio huolehtii sen periaatteen noudattamisesta, jonka mukaan miehille ja naisille maksetaan samasta tai samanarvoisesta työstä sama palkka.
2. Tässä artiklassa palkalla tarkoitetaan tavallista perus- tai vähimmäispalkkaa ja muuta korvausta, jonka työntekijä suoraan tai välillisesti saa työnantajaltaan työstä tai tehtävästä rahana tai luontoisetuna.
Samalla palkalla ilman sukupuoleen perustuvaa syrjintää tarkoitetaan, että:
a) palkka, joka maksetaan työn tuloksen perusteella, lasketaan saman mittayksikön mukaan;
b) palkka, joka maksetaan työhön käytetyn ajan perusteella, on sama samasta tehtävästä.
– –”
B Saksan lainsäädäntö
5. Landesbeamtengesetzin (Berliinin osavaltion virkamieslaki)(6) 35 §:n 2 momentin mukaan ylityötuntien tekeminen on sallittua vain poikkeustapauksissa ja sillä edellytyksellä, että mikäli ylityö ylittää kuukaudessa viidellä tunnilla säännöllisen työajan, se on korvattava vapaana tai, mikäli tämä ei ole mahdollista, palkkana.
6. Verordnung über die Gewährung von Mehrarbeitsvergütung für Beamte ‑nimisen asetuksen (ylityökorvauksen maksamisesta virkamiehille annettu asetus, jäljempänä MVergV)(7) 4 §:ssä säädetään, että jokaista ylityötuntia vastaa ylityötä tekevän henkilön palkkaluokan mukaan porrastettu korvaus, ja 5 §:n 2 momentin 1 kohdassa lisätään, että opetusalalla tehtävän ylityön osalta kolmen opetustunnin katsotaan vastaavan viittä täyttä todellista tuntia.
II Tosiseikat, pääasia ja ennakkoratkaisukysymys
7. Voß toimii opettajana Berliinin osavaltiossa. Hänelle myönnettiin 15.7.1999 ja 29.5.2000 väliseksi ajaksi lupa tehdä osa-aikatyötä 23 opetustunnin verran viikossa, kun kokoaikaisen opettajan opetusvelvollisuuden määränä oli tuolloin 26,5 opetustuntia.
8. Voß teki 11.1. ja 23.5.2000 välisenä aikana 27 ylityötuntia. MVergV:n nojalla hänelle kuului 1075,14 Saksan markan (DEM) suuruinen palkka, mutta hän vaati, että hänen palkkansa laskettaisiin kokopäivätyötä tekevien opettajien palkan perusteella, jolloin hänelle olisi pitänyt maksaa 1616,15 DEM.
9. Työnantaja hylkäsi tämän vaatimuksen, mutta se hyväksyttiin Verwaltungsgerichtissä (hallinnollisia riita-asioita käsittelevä tuomioistuin), joka katsoi, että asianomaisella on EY 141 artiklan ja direktiivin 75/117/ETY(8) 1 artiklan nojalla oikeus saada ylityötunneista palkka ryhmäänsä kuuluvien työntekijöiden palkan mukaisesti.
10. Bundesverwaltungsgericht (toinen jaosto), jonka käsiteltäväksi asia saatettiin suoraan muutoksenhaulla (Revision), on päättänyt lykätä asian käsittelyä esittääkseen seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Sallitaanko EY 141 artiklassa sellainen kansallinen lainsäädäntö, jonka mukaan säännöllisen työajan ylittävistä ylityötunneista maksetaan sekä kokoaikaisesti että osa-aikaisesti työskenteleville virkamiehille korvaus, joka on pienempi kuin se suhteellinen korvaus, joka kokoaikaisesti työskentelevien virkamiesten kohdalla vastaa heidän säännöllisen työaikansa yhtä pitkää jaksoa, kun osa-aikatyötä tekevät enimmäkseen naiset?”
III Asian käsittely yhteisöjen tuomioistuimessa
11. Huomautuksiaan ovat yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 23 artiklassa asetetussa määräajassa esittäneet Voß, Saksan hallitus ja komissio.
12. Voß väittää, että MVergV merkitsee osa-aikatyötä tekevien työntekijöiden, lähinnä naispuolisten opettajien, välillistä syrjintää, kun he saavat ilman objektiivisia syitä vähemmän palkkaa kuin normaalia työaikaa tekevät opettajat, koska oikeuskäytännön mukaan ylityötuntien tekeminen merkitsee suurempaa rasitetta niille, jotka eivät työskentele kokoaikaisesti.
13. Liittotasavallan hallitus kiistää kuitenkin sen, että kohtelu olisi epäyhdenvertainen, sillä palkan eri osatekijöitä tarkasteltaessa käy ilmi, että palkka on sama kaikille työntekijöille ja kaikentyyppisistä työtunneista heidän työntekijäryhmänsä mukaan.
14. Komissio korostaa palkkojen vertailumenetelmää, sillä tehokas valvonta edellyttää sitä, että otetaan huomioon kaikki palkan osatekijät eikä hyväksytä kokonaisarviointia. Se lisää tähän lähtökohtaan, että Saksan järjestelmässä lyhennettyä työpäivää tekevät opettajat saavat samanpituisesta viikoittaisesta työajasta vähemmän palkkaa kuin täyttä työpäivää tekevät. Tämä erilainen kohtelu on EY 141 artiklan vastaista, jos se vaikuttaa enemmän naisiin kuin miehiin.
15. Oikeudenkäynnin kirjallisen vaiheen päätyttyä yksikään osapuoli ei vaatinut suullisen käsittelyn järjestämistä, joten asia oli 5.6.2007 pidetyn yleiskokouksen jälkeen valmis tämän ratkaisuehdotuksen laatimista varten.
IV Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
16. Jotta helpotettaisiin ennakkoratkaisukysymykseen vastaamista, on aluksi käsiteltävä eurooppalaisessa työelämässä harjoitettavaa syrjintää koskevaa kieltoa, sellaisena kuin se on esitetty aikaisemmissa ratkaisuehdotuksissa;(9) sen jälkeen tarkastellaan osa-aikatyöhön liittyviä erityispiirteitä, erityisesti tämäntyyppisen työn palkkausta; ja lopuksi tutkitaan Bundesverwaltungsgerichtin esittämä kysymys.
A Mies- ja naispuolisten työntekijöiden tasa-arvoinen kohtelu unionissa
17. Naisten syrjintä työmarkkinoilla johtuu suureksi osaksi siitä, että heitä on perinteisesti pidetty heikompina ja heidän tehtäväkseen on annettu kotityöt.(10) Tuomas Akvinolainen ajatteli, että luonto korostuu maskuliinisuudessa ja että nainen on ”epätäydellinen ja ailahtelevainen” ja ”normaalisti miehen alaisuudessa, koska miehessä järki on hallitsevana; eikä tietämättömyys merkitse sitä, että olosuhteet eivät voisi olla erilaiset”.(11) Kun ajattelutapa on tällainen, ei ole ihme, että keskiajan lainsäädännössä edellytettiin isän tai aviomiehen suostumusta siihen, että nainen voisi luovuttaa omaisuutta, hallinnoida varoja tai esiintyä kantajana tai vastaajana tuomioistuimessa, vaikka todellinen tilanne olikin toisenlainen, minkä osoittaa se, että vuonna 1270 otettiin Sachsenspiegeliin (germaanien tapaoikeuteen perustuva säännöstö) seuraava kohta: ”koska on varmaa, että naiset lukevat enemmän kirjoja, ne on jätettävä heille perinnöksi”.(12)
18. Miguel de Cervantes käyttää ikivanhaa luonnehdintaa, kun hän puhuu vuohipaimenen kertoessa Don Quijotelle Leandran tarinaa ”naisten luontaisesta laadusta, joka useimmiten on ajattelematon ja epävakainen”. Tämän jälkeen hän kertoo ”– – naisten kevytmielisyydestä, heidän epävakaisuudestaan, heidän petollisuudestaan, heidän hauraista lupauksistaan, heidän uskottomuudestaan ja vielä siitä, kuinka huonosti he osaavat valita tunteidensa ja taipumustensa kohteita”.(13)
19. Yhä enemmän alkoi kuitenkin kuulua ääniä, jotka, kuten Stuart Mill vuonna 1869, kutsuivat naimisissa olevien naisten olosuhteita ”siviiliorjuudeksi”,(14) vaikka oikeustoimikelvottomuus pysyikin voimassa, sillä se otettiin Napoleonin siviililakikirjaan perustuneisiin 1800-luvun siviililakikirjoihin.
20. Kun Euroopan yhteisöt perustettiin, sukupuolten tasavertaisen kohtelun periaatteeseen liittyi merkittäviä puutteita. Rooman sopimuksen alkuperäisessä versiossa määrättiin ainoastaan samapalkkaisuudesta, mutta tämä ei estänyt sitä, että tästä periaatteesta tuli yksi yhteisön toiminnan kulmakivistä, jonka perusteella annettiin useita säännöksiä,(15) joista on mainittava erityisesti säännökset, jotka koskevat samapalkkaisuutta,(16) mahdollisuuksia työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloja(17) tai sosiaaliturvaa.(18)
21. Tämä yhteisön tasa-arvopolitiikka sai vuonna 1992 Euroopan unionista tehdyllä sopimuksella(19) oman taloutta koskevasta kokonaisuudesta riippumattoman kokonaisuutensa (Euroopan unionista tehdyn sopimuksen vanha B artikla ja EY:n perustamissopimuksen vanha 2 artikla).
22. Tämä suuntaus vahvistui vuonna 1997 tehdyssä Amsterdamin sopimuksessa, jossa nimenomaisesti annettiin yhteisön tehtäväksi ”– – edistää – – miesten ja naisten välistä tasa-arvoa – –” (2 artikla) ja lisättiin sen tavoitteisiin tavoite poistaa eriarvoisuus miesten ja naisten väliltä sekä edistää miesten ja naisten välistä tasa-arvoa (3 artikla). Lisäksi 119 artiklaan – josta tuli Amsterdamin sopimuksen jälkeen EY 141 artikla – lisättiin kaksi uutta kohtaa, joissa määrätään yhtäältä, että neuvosto varmistaa miesten ja naisten tasa-arvoisten mahdollisuuksien ja tasa-arvoisen kohtelun periaatteen soveltamisen työtä ja ammattia koskevissa kysymyksissä – mukaan lukien palkkakysymykset – ja toisaalta, että jäsenvaltiot voivat pitää voimassa tai toteuttaa sellaisia erityisetuja tarjoavia toimenpiteitä, joiden tarkoituksena on helpottaa aliedustettuna olevan sukupuolen ammatillisen toiminnan harjoittamista taikka ehkäistä tai hyvittää ammattiuraan liittyviä haittoja.
23. Vuonna 2001 tehdyssä Nizzan sopimuksessa vahvistettiin aikaisemmat edistysaskeleet ja muutettiin EY 13 artiklan sanamuotoa. Kyseisen artiklan 1 kohdassa annetaan neuvostolle oikeus toteuttaa ”tarvittavat toimenpiteet sukupuoleen – – perustuvan syrjinnän torjumiseksi”.
24. Nämä primäärioikeuteen tehdyt uudistukset samoin kuin tapojen muuttuminen ajan myötä ja eri sukupuolta olevien työntekijöiden välisen erilaisen kohtelun tuomittavuuden vakiintuminen ovat johtaneet paitsi yhdenvertaista kohtelua työssä ja ammatissa koskevien yleisien puitteiden hyväksymiseen(20) myös direktiivin 76/207 muuttamiseen.(21)
25. Nämä lukuisat syrjinnän vastaiset säännöt eivät ole kuitenkaan onnistuneet muuttamaan yhteiskunnassa vuosisatojen ajan vallinnutta tilannetta, sillä vaikka naisten lukumäärä työmarkkinoilla on lisääntynyt, työllisyysaste(22) ja palkkataso eivät ole verrattavissa(23) miesten työllisyysasteeseen ja palkkatasoon.
26. Nämä tiedot osoittavat sen, että jotta saavutettaisiin oikeudenmukaisempi tasapaino, lainsäädäntöaloitteet eivät riitä, koska naisten väheksyntä työssä perustuu uskomuksiin ja tapoihin, jotka ovat vahvasti juurtuneet ikivanhoihin ennakkoluuloihin. Tarvitaan mielenmuutos, joka ravistelee tällaisen väheksynnän historiallisia perusteita, mikä on raskas, monimutkainen ja hidas tehtävä, johon kaikkien, erityisesti julkisen vallan käyttäjien, on sitouduttava.
27. Yhteisöjen tuomioistuin on ottanut tämän tehtävän itselleen ja toimivaltuuksiensa rajoissa osaltaan poistanut niitä usein toistuvia syrjinnän muotoja, joita on vielä säilynyt niinkin edistyksellisissä oikeusjärjestyksissä kuin Euroopan unionin ja sen muodostavien jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksissä.
B Osa-aikatyö
1.
Yleisiä huomioita
28. Yhteisön tasolla ”osa-aikatyöntekijällä” tarkoitetaan ”palkattua työntekijää, jonka säännöllinen työaika viikkotyöaikana tai keskimääräisenä työaikana enintään vuoden pituisena ajanjaksona laskettuna on lyhyempi kuin vastaavan kokoaikaisen työntekijän säännöllinen työaika”.(24)
29. Käsitteen laajuus antaa mahdollisuuden kattaa erityyppisiä työsuhteita, joilla on erilaisia tavoitteita, vaikka tällaisen työsuhteen suuri menestys perustuukin sen tarjoaman joustavuuden ansiosta(25) sen käyttämiseen niin sanotun ”työnjaon”(26) edistämisessä.
30. Tällä tavalla työskennellessä työpäivä on lyhyempi kuin kokonainen työpäivä, jota suurimmaksi osaksi tehdään, koska se on lainsäädännön ja työehtosopimusten lähtökohtana. Näin ollen osa-aikatyön keskeinen ominaisuus kuvastuu työajasta, johon vaikuttavat myös ylityötunnit, mistä syystä käytäntö, että lyhennettyyn työaikaan lisätään tällaisia ylityötunteja, on saanut runsaasti arvostelua osakseen.(27)
31. Lisäksi on todettava, että naiset valitsevat miehiä useammin tämän työskentelytavan, koska he saavat sen avulla enemmän aikaa muiden tehtävien, kuten kotitöiden(28) hoitamiseen, vaikka perheelle annettava aika riippuukin perheenjäsenten lukumäärästä, lasten iästä, mahdollisesti huollettavina olevista henkilöistä, kulttuuri- ja yhteiskuntasidonnaisista tavoista, käytettävissä olevista taloudellisista varoista, asuinympäristöstä(29) ja kaikenlaisista muista seikoista.
2.
Palkkasyrjintä
a)
Yleisiä näkökohtia
32. Osa-aikatyötä ja kokopäivätyötä koskevien sopimusten välisiä suhteita koskee yksi perusperiaate eli yhdenvertaisuusperiaate, jonka mukaan osa-aikatyöntekijöihin ei saa soveltaa epäedullisempia työehtoja, ellei erilainen kohtelu ole perusteltua objektiivisista syistä.(30) Periaatteen mukaan näiden kahden sopimuksen väliset erot johtuvat yksinomaan työsuorituksen kestosta, sillä muilta osin säilyvät samat oikeudet ja velvollisuudet.
33. Yhdenvertaisuus koskee myös palkkoja,(31) koska palkan on oltava suhteutettu työsuorituksen kestoon.(32) Palkkaan vaikuttavat kuitenkin erilaiset tekijät, joista jotkut eivät liity työaikaan, joten ne voidaan jättää arvioinnin ulkopuolelle.(33) Tästä syystä rinnastaminen ei merkitse sitä, että pitäisi omaksua yhdensuuntainen tai täysin sama kanta, jos se johtaisi järjenvastaisiin tilanteisiin.(34)
34. Yhteisöjen tuomioistuin on tutkinut sukupuoleen perustuvaa syrjintää osa-aikatyötä tekevien naispuolisten työntekijöiden palkassa verrattuna normaalia työaikaa tekeviin miespuolisiin työtovereihin.(35)
35. Asiassa Jenkins 31.3.1981 annetussa tuomiossa(36) ratkaistiin kanne, jonka oli nostanut osa-aikatyötä tehnyt naispuolinen työntekijä, joka sai työtunnilta pienempää palkkaa kuin miespuolinen työtoveri, joka teki kokopäivätyötä. Yhteisöjen tuomioistuin arvioi, että kokoaikaisten ja osa-aikaisten työntekijöiden palkkaero oli vanhan perustamissopimuksen 119 artiklan vastainen, koska sillä alennettiin osa-aikaisten työntekijöiden palkkatasoa, kun ”kyseinen työntekijäryhmä koostuu ainoastaan tai suurimmaksi osaksi naisista” (15 kohta).
36. Vuosia asiassa Jenkins annetun tuomion jälkeen asiassa Bilka annettiin 13.5.1986 tuomio,(37) jossa todetaan, että se, että osa-aikaiset työntekijät, erityisesti naiset, suljetaan yrityseläkejärjestelmän ulkopuolelle, on yhteisön oikeuden vastaista, ellei kyseinen toimenpide perustu objektiivisesti perusteltuihin tekijöihin, jotka eivät ole millään tavalla sukupuolen perusteella syrjiviä; asiassa Rinner-Kühn annettiin 13.7.1989 tuomio,(38) jossa oli kyse samanlaisesta tilanteesta ja jossa todettiin sama yhteisön oikeuden rikkominen, kun asianomaiselta evättiin oikeus palkan säilymiseen sairausloman ajaksi; ja asiassa Kowalska annettiin 27.6.1990 tuomio,(39) jossa vastaavanlaisissa olosuhteissa evättiin työsuhteen päättymiseen liittynyt siirtymäkauden avustus.
37. Epätasa-arvoista kohtelua osa-aikatyötä tekevien, suurimmaksi osaksi naispuolisten työntekijöiden vahingoksi todettiin myös asiassa Nimz 7.2.1991 annetussa tuomiossa,(40) joka koski ylempään palkkaluokkaan siirtymiseksi tarvittavien koeaikojen kestoa, ja asiassa Böttel 4.6.1992 annetussa tuomiossa,(41) joka koski pienemmän korvauksen maksamista koulutuksesta, jota annettiin yritysneuvoston jäsenille.
38. Äskettäin asiassa Kutz-Bauer 20.3.2003 annetussa tuomiossa(42) ja asiassa Steinicke 11.9.2003 annetussa tuomiossa(43) tutkittiin edellytyksiä, joita oli asetettu sille, että tietyn ikäiset saksalaiset virkamiehet voisivat tehdä lyhennettyä työpäivää; ja yhdistetyissä asioissa Schönheit ja Becker 23.10.2003 annetussa tuomiossa(44) vahvistettiin asiassa Bilka annettuun tuomioon liittyvä oikeuskäytäntö, kun siinä todettiin yhteisön oikeussääntöjen vastaiseksi lainsäädäntö, joka johtaa ”sellaisten virkamiesten eläkkeen määrän pienenemiseen, jotka ovat ainakin osan palvelusajastaan työskennelleet osa-aikaisesti, kun tämä virkamiesten ryhmä sisältää huomattavasti enemmän naisia kuin miehiä” (74 kohta).
b)
Vertailuperusteet
39. Vaikka edellä mainituissa tuomioissa noudatetaan samaa perusajatusta, tekijöissä, joita on otettu huomioon syrjinnän toteamiseksi, on kuitenkin eroja.
40. Esimerkiksi yhdistetyissä asioissa Helmig ym. osa-aikatyötä tehneet naispuoliset työntekijät, jotka työskentelivät pidempään kuin sovitun työajan, vaativat työehtosopimuksen mukaista lisäkorvausta ylityötunneista, jotka ylittivät täyden työpäivän. Yhteisöjen tuomioistuin totesi 15.12.1994 antamassaan tuomiossa,(45) että ”kohtelu on epätasa-arvoista, jos kokopäivätyötä tekevien työntekijöiden kokonaispalkka on toisen lukuun tehtävää työtä koskevan työsuhteen nojalla samoista työtunneista suurempi kuin osa-aikatyötä tekevien työntekijöiden” (26 kohta), mikä ei ollut asian laita pääasiassa, jossa molemmat työntekijöiden ryhmät saivat saman palkan samasta tavanomaisten työtuntien tai ylityötuntien määrästä (27–29 kohta).(46)
41. Asiassa Royal Copenhagen 31.5.1995 annetussa tuomiossa(47) viitattiin jälleen kerran ”kokonaisvaltaiseen” (18 kohta) selvitykseen siitä huolimatta, että naisten ja miesten keskimääräisten palkkojen eroavaisuuden toteaminen ei urakkajärjestelmän osalta ”riitä sen johtopäätöksen tekemiseen, että palkkaus on syrjivää” (22 kohta). Yhteisöjen tuomioistuin turvautui vastaavasti asiassa Lewark 6.2.1996 antamassaan tuomiossa(48) käsitteeseen ”kokonaispalkka” (25 kohta), kun se luonnehti erilaiseksi kohteluksi sitä, että osa-aikatyötä tehneeltä naispuoliselta työntekijältä evättiin korvaus osallistumisesta yritysneuvostojen toiminnassa tarvittavaan koulutukseen, joka järjestettiin hänen työaikansa ulkopuolella mutta kokopäivätyössä olevien työaikana, jolloin kokopäivätyössä olevat saivat palkan (26 kohta).
42. Asiassa Barber 17.5.1990 annetussa tuomiossa(49) todettiin kuitenkin, että todellista läpinäkyvyyttä, joka mahdollistaa epätasa-arvoisuuden tehokkaan valvonnan, ei saavuteta vertaamalla kaikkia erilaisia, tapauksen mukaan mies- ja naispuolisille työntekijöille myönnettyjä etuuksia keskenään, vaan se turvataan ainoastaan, jos samapalkkaisperiaatetta sovelletaan palkan kussakin osassa (34 kohta).
43. Asiassa Barber annettuun tuomioon liittyvä oikeuskäytäntö on vahvistettu myöhemmissä tuomioissa kuten asiassa JämO 30.3.2000 annetussa tuomiossa,(50) jossa katsottiin, että oli välttämätöntä verrata ”kätilöiden peruskuukausipalkkaa sairaalainsinöörien peruskuukausipalkkaan” (44 kohta), tai edellä mainitussa asiassa Elsner-Lakeberg 27.5.2004 annetussa tuomiossa, jossa tarkasteltiin lainsäädäntöä, jonka mukaan ylityötunneista maksettiin kokopäivätyötä ja osa-aikatyötä tekeville työntekijöille korvaus vain siinä tapauksessa, että ylityötunteja oli enemmän kuin kolme kuukaudessa. Tuomiossa edellytettiin, että on verrattava erikseen tavallisen työajan ja ylityötuntien perusteella saatavaa palkkaa (15 kohta), ja viitattiin siihen, että vaikka ylityötuntien perusteella saatavaa palkkaa koskevat samat edellytykset kuin minkä tahansa tyyppistä työpäivää, ”kolme ylityötuntia on osa-aikaisille opettajille suurempi rasitus kuin kokoaikaisille opettajille”, mistä pääteltiin, että kyseessä on ensin mainittuihin kohdistuva ”erilainen kohtelu” (17 kohta).(51)
44. Havaitsen näin ollen kaksi oikeuskäytäntöön perustuvaa lähestymistapaa niiden arviointiperusteiden osalta, joita voidaan käyttää samapalkkaisuuden periaatteen loukkaamisen toteamiseksi: lähestymistapa, jossa toteutetaan kokonaisarviointi, ja lähestymistapa, jossa tehdään palkan eri osia koskeva tutkimus. Tämä ero on Bundesverwaltungsgerichtin esittämän ennakkoratkaisukysymyksen taustalla.
45. Uskon yhteisöjen tuomioistuimenkin olevan tietoinen näistä kahdesta arviointiperusteesta, koska se yhdisti ne asiassa Brunnhofer 26.6.2001 antamassaan tuomiossa,(52) kun pankin naispuolinen työntekijä ei saanut henkilökohtaista palkan lisää, joka maksettiin eräälle hänen työntekijäryhmäänsä kuuluneelle miespuoliselle työtoverille, jolloin yhteisöjen tuomioistuin tutki sitä, tekivätkö he samanlaista työtä ja totesi, että ”samapalkkaisuus on varmistettava myös työntekijöille maksetun palkan kunkin osan suhteen, eikä riittävää ole se, että työntekijöille myönnettyjä etuuksia tarkastellaan kokonaisuutena” (tuomiolauselman ensimmäinen luetelmakohta).
46. Julkisasiamies Jacobs esittää edellä mainitussa asiassa JämO antamansa ratkaisuehdotuksen 32 kohdassa samassa tarkoituksessa eli näiden kahden arviointiperusteen yhteensovittamiseksi, että kun palkkarakenteet ovat historiallisista tai muista syistä monitahoisia siten, että palkan yksittäisten osien tai sen maksamisperusteiden yksilöinti on vaikeaa tai mahdotonta, koko palkan eri osien ”tutkiminen erikseen” voi olla ajan myötä epärealistista tai tarkoituksetonta, joten tarvitaan ”kokonaisarviointia”.(53)
C Ennakkoratkaisukysymyksessä esiin tuotu ongelma
47. On selvää, että ylityötunneista maksettava palkka on palkkaa, johon sovelletaan EY 141 artiklassa vahvistettua mies- ja naispuolisten työntekijöiden välisen tasa-arvon periaatetta.
48. Oikeuskäytännössä on todettu, että tämän periaatteen vastaista syrjintää on erilaisten sääntöjen soveltaminen samankaltaisissa tilanteissa tai saman säännön soveltaminen erilaisissa tilanteissa;(54) arvioitaessa, onko kyseessä syrjintä, on tutkittava, vaikuttavatko riidanalaiset säännökset epäedullisemmalla tavalla tiettyä sukupuolta oleviin työntekijöihin,(55) eikä saa unohtaa sitä, että samapalkkaisuuden periaate, kuten syrjintäkiellon yleinen periaatekin, jonka erityinen ilmaisu se on, ilmenee aina toisiinsa verrattavissa tilanteissa.(56) Sallittua ei ole myöskään välillinen syrjintä, joka ilmenee esimerkiksi toteuttamalla lainsäädäntö, jossa neutraalista sanamuodosta huolimatta asetetaan tosiasiassa huonompaan asemaan paljon suurempi määrä naisia kuin miehiä, ellei tämä ole perusteltavissa objektiivisilla syillä, joihin ei liity minkäänlaista sukupuoleen perustuvaa erilaista kohtelua.(57)
49. Näiden ajatusten soveltaminen nyt käsiteltävään asiaan edellyttää kolmea peräkkäistä toimenpidettä seuraavien seikkojen selvittämiseksi: ensinnäkin, kohdellaanko kokopäivätyötä tekeviä ja osa-aikatyötä tekeviä työntekijöitä eri tavoin tai onko olemassa joitain seurauksia, jotka olisivat viimeksi mainittujen kannalta epäedullisia; toiseksi, vaikuttaako tämä kohtelu suurempaan määrään naisia kuin miehiä; lopuksi, onko tämä kohtelu välttämätön tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi ja onko se perusteltavissa objektiivisilla syillä, joihin ei liity minkäänlaista sukupuoleen perustuvaa syrjintää.
1.
Syrjinnän toteaminen
a)
Alustavia huomioita
50. Kokopäivätyötä tekevä opettaja saa palkkaa, joka vastaa 26,5 viikkotunnin opetustuntimäärää. Osa-aikatyötä tekevä toinen opettaja saa palkan, joka on suhteutettu hänen kanssaan sovittuihin 23 viikkotuntiin. Ylityötunnista maksetaan molemmissa tapauksissa samalla tavoin eli sen palkkaluokan mukaan, johon työntekijä kuuluu ja hänen työajastaan riippumatta, mutta osa-aikatyötä tekevälle opettajalle maksettava palkka on pienempi kuin normaalista työtunnista kokopäivätyöhön sitoutuneelle opettajalle maksettava palkka.(58)
51. Tällainen tuntihinnan määrittäminen merkitsee sitä, että henkilö, joka tekee ylityötunteja, jotka sijoittuvat hänen lyhennetyn työpäivänsä ylittymisen ja normaalin työajan ylittymisen väliin – välille 23:sta 26,5:een tuntiin viikossa – saa suhteellisesti laskettuna vähemmän palkkaa kuin se, joka työskentelee kokoaikaisesti. Mikäli hän työskentelee 3,5 tuntia enemmän kuin sovitut 23 tuntia, hän ei siten saa sitä palkkaa, johon hän olisi oikeutettu 26,5 tunnin täyttymisen jälkeen, sillä näiden 3,5 tunnin palkka vaihtelee näissä kahdessa tapauksessa.(59)
52. Kuten Bundesverwaltungsgericht perustellusti esittää, mitään haitallisia vaikutuksia ei kuitenkaan havaita, kun verrataan keskenään pelkästään yhtäältä osa-aikatyössä olevien työntekijöiden pienempää palkkaa ja kokopäivätyötä tekevien työntekijöiden normaalia palkkaa ja toisaalta kummallekin ryhmälle ylityötunneista maksettavaa palkkaa.
53. Näin ollen ongelmana on vertailuperusteen valitseminen.
b)
Ehdotettu ratkaisu
i)
Alustavia näkemyksiä
54. Olen jo esittänyt, että oikeuskäytännössä on samapalkkaisuusperiaatteen loukkaamisen toteamisen yhteydessä valittu joko kokonaisarviointi tai palkan eri osien erillinen tutkiminen.
55. Nämä kaksi perustetta eivät missään tapauksessa ole keskenään ristiriidassa, vaan ne täydentävät toisiaan, ja niiden käyttäminen kussakin tapauksessa riippuu vallitsevista olosuhteista. Ei ole myöskään havaittavissa, että kumpikaan olisi ensisijainen, kun yleensä turvaudutaan erillistutkimukseen ja vain toisinaan kokonaisarviointiin.
56. Ratkaisun tekeminen siten, että turvauduttaisiin mekaanisesti kumpaan tahansa näistä kahdesta perusteesta, vääristäisi esitettyä näkemystä, jossa on viitattu mies- ja naispuolisten työntekijöiden tasa-arvoon yhteisön tasolla sekä osa-aikatyön erityispiirteisiin, ja siinä jätettäisiin huomiotta EY 141 artiklassa määrätty perussääntö, jonka mukaan samasta työstä on saatava sama palkka.
57. Lisäksi viittaus bruttopalkkaan tai sen osatekijöihin on epäselvä, sillä kaikki niistä eivät liity työaikaan, joka puolestaan on lyhennettyä työaikaa koskevien sopimusten olennainen osatekijä. Lisäksi pitäisi sallia tiettyjen erityisten osatekijöiden kokonaisarviointi.
58. Yhteisöjen tuomioistuimen työhön ei näin ollen sovelleta jäykkiä rajoituksia, vaan silloin, kun ilmenee mahdollisuus käyttää eri keinoja, sen on valittava paras keino saavuttaa sen yhteisön oikeussäännön tavoite, jota sen on tulkittava.
ii)
Pääasia
59. Jos yhdenvertaisuusperiaate koskisi vain normaalien tai ylityötuntien palkkoja ja sen mukaan verrattaisiin vain erityyppisten työtuntien palkkoja, minkäänlaista yhdenvertaisuusperiaatteen loukkaamista ei todettaisi, koska käytännössä osa-aikatyötä tekevien työntekijöiden ja kokopäivätyötä tekevien työntekijöiden tekemillä ylityötunneilla on sama arvo.
60. Mikäli meneteltäisiin näin, jätettäisiin kuitenkin huomiotta näiden kahdentyyppisten työtuntien määrän vaikutus loppupalkkaan huolimatta siitä, että molemmat ovat luonteeltaan samanlaisia. Missään vaiheessa ei ole myöskään viitattu siihen, että Voßin työ hänen sovitun työaikansa jälkeen poikkeaisi siitä työstä, jota hän tekee sovitun työajan aikana, tai työstä, jota tekee kokopäivätyötä tekevä työntekijä.
61. On siis suoritettava kokonaisarviointi, jossa tutkitaan palkan samanlaisia osatekijöitä sen periaatteen mukaisesti, että samasta työstä on maksettava sama palkka.
62. Voin tässä yhteydessä vain yhtyä valittajan ja komission huomautuksiin, joiden mukaan yhteisöjen tuomioistuimen pitäisi tutkia, maksetaanko nyt käsiteltävässä asiassa lyhyempää työaikaa tekevien henkilöiden ylityötuntien aikana tekemästä työstä palkka, joka on huonompi kuin palkka, joka maksetaan työstä, jota normaalia työaikaa tekevät saavat näiden ajanjaksojen aikana.
63. Muunlainen näkemys horjuttaisi näitä kahta eri työaikaa tekevien työntekijöiden välisen suhteen tasapainoa osa-aikatyötä tekevien työntekijöiden vahingoksi.
64. Syrjintää tapahtuu siis ainoastaan ajanjaksolla, joka kattaa kummankin työajan päättymisen välisen ajan, sillä normaalin työajan ylityttyä ylityötunnista maksettava palkka on sama.
65. Ei voida myöskään unohtaa työnantajan asemaa, sillä, kuten komissio on huomauttanut, se saattaisi sortua ahneuteen ja edellyttää osa-aikatyötä tekeviltä työntekijöiltään, että he tekevät ylityötunteja kustannusten säästämiseksi.
2.
Vaikuttaminen naisiin
66. Sen jälkeen kun on todettu yhteisön oikeuden vastaisen syrjinnän olemassaolo, kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on ratkaista, onko suurin osa osa-aikatyötä koskevista työsopimuksista naisten tekemiä, vaikka se onkin jo ennakoinut, että asia on näin.(60)
3.
Perustelun olemassaolo
67. Edellisessä kohdassa todetun tavoin kansallisen tuomioistuimen tehtävänä on selvittää, onko erilainen kohtelu asianmukainen keino tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi ja onko se hyväksyttävä objektiivisista syistä, joihin ei liity minkäänlaista sukupuoleen perustuvaa syrjintää, vaikka se on jo esittänyt myös tätä koskevat näkemyksensä.(61)
V Ratkaisuehdotus
68. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa Bundesverwaltungsgerichtin ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti:
EY 141 artiklaa on tulkittava siten, että kansallinen oikeussääntö, jonka mukaan osa-aikatyötä tekevien työntekijöiden tekemistä ylityötunneista maksetaan heidän työaikansa päättymisen ja kokopäivätyötä tekevien työntekijöiden työajan päättymisen väliseltä ajalta vähemmän palkkaa kuin kokopäivätyötä tekevien työntekijöiden tekemistä tavanomaisista työtunneista, on ristiriidassa sen kanssa, jos erilainen kohtelu vaikuttaa huomattavasti useampiin naisiin kuin miehiin, ellei osoiteta, että tämä järjestely on välttämätön hyväksyttävän päämäärän saavuttamiseksi ja että se on perusteltavissa objektiivisilla syillä, joihin ei liity minkäänlaista sukupuoleen perustuvaa syrjintää.
(1) .
(2)  –	Asia C-285/02, Elsner-Lakeberg, tuomio 27.5.2004 (Kok. 2004, s. I-5861).
(3)  –	Asia 43/75, Defrenne II, tuomio 8.4.1976 (Kok. 1976, s. 455, Kok. Ep. III, s. 63, 12 kohta).
(4)  –	Quintanilla Navarro, B., Discriminación retributiva. Diferencias salariales por razón de sexo,
toim. Marcial Pons, Madrid, 1996, s. 63–168.
(5)  –	EYVL 1997, C 340, s. 1.
(6)  –	Uusi versio, joka on annettu 20.2.1979 (GVBl. BE, s. 368).
(7)  –	3.12.1998 julkaistu versio (BGBl. I, s. 3494).
(8)  –	Miesten ja naisten samapalkkaisuuden periaatteen soveltamista koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 10.2.1975 annettu neuvoston direktiivi 75/117/ETY (EYVL L 45, s. 19).
(9)  –	Asiassa C-207/04, Vergani, annettu ratkaisuehdotus (tuomio 21.7.2005, Kok. 2005, s. I-7453, 19–38 kohta).
(10)  –	Rodríguez-Piñero ja Bravo-Ferrer, M., ”La conciliación de la vida familiar y laboral de las personas trabajadoras (I)”, Relaciones Laborales, 1999/II, s. 27.
(11)  –	Summa theologiae, osa I, kysymys 92, Naisen luominen .
(12)  –	Lainaus artikkelista Rucqoui, A., ”La mujer medieval: fin de un mito”, Cuadernos de Historia 16, Grupo 16, Madrid, 1985.
(13)  –	Cervantes Saavedra, M., Mielevä hidalgo Don Quijote manchalainen, toimittanut, alkulauseen kirjoittanut ja huomautukset lisännyt Martín de Riquer, ensimmäisen osan LI luku, toim. RBA, Barcelona, 1994, s. 597 ja 598. Suomennos J. A. Hollo, WSOY, Juva 2005.
(14)  –	Stuart Mill, J., Naisen asemasta
(suom. Lyyli Vihervaara).
(15)  –	Tärkeimpiä säännöksiä ja niiden kehitystä lainsäädännössä tutkitaan mm. teoksessa Pérez del Río, T., Una aproximación al derecho social comunitario, toim. Tecnos, Madrid, 2000, s. 87 ja sitä seuraavat sivut; artikkeliin Sala Franco, T., ”Igualdad de trato. Despidos colectivos”, julkaisussa El espacio social europeo, Centro de Documentación Europea, Universidad de Valladolid, toim. Lex Nova, Valladolid, 1991, s. 249 ja sitä seuraavat sivut; tai Saulle, M. R., ”Gli interventi comunitari in tema di parità uomo-donna e le azioni positive in favore delle donne”, teoksessa Lavoro femminile e pari opportunità, toim. Cacucci, Bari, 1989, s. 60 ja sitä seuraavat sivut.
(16)  –	Em. direktiivi 75/117.
(17)  –	Miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa 9.2.1976 annettu neuvoston direktiiivi 76/207/ETY (EYVL L 39, s. 40).
(18)  –	Miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen asteittaisesta toteuttamisesta sosiaaliturvaa koskevissa kysymyksissä 19.12.1978 annettu neuvoston direktiivi 79/7/ETY (EYVL 1979, L 6, s. 24) ja miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta ammatillisissa sosiaaliturvajärjestelmissä 24.7.1986 annettu neuvoston direktiivi 86/378/ETY (EYVL L 225, s. 40), sellaisena kuin se on muutettuna 20.12.1996 annetulla neuvoston direktiivillä 96/97/EY (EYVL 1997, L 46, s. 20).
(19)  –	EYVL 1992, C 191, s. 1.
(20)  –	27.11.2000 annettu neuvoston direktiivi 2000/78/EY (EYVL L 303, s. 16).
(21)  –	Edellä mainitun direktiivin muuttamisesta 23.9.2002 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2002/73/EY (EYVL L 269, s. 15).
(22)  –	Teoksessa Rivas García, J., La Europa social, toim. José María Bosch, Barcelona, 1999, s. 77–80, esitetään tilastotietoja siitä, että keskimääräinen työllisyysaste oli vuonna 1995 miesten osalta 66,2 prosenttia ja naisten osalta 45 prosenttia.
(23)  –	Eurooppalaiset naiset saivat vuonna 2002 yksityissektorilla 18 prosenttia ja julkisella sektorilla 13 prosenttia vähemmän palkkaa kuin miehet (Europeas discriminadas, EL PAÍS, 14.10.2002, s. 12).
(24)  –	15.12.1997 annetun neuvoston direktiivin 97/81/EY (EYVL L 14, s. 9) liitteenä olevan UNICEn, CEEP:n ja EAY:n tekemän osa-aikatyötä koskevan puitesopimuksen 3 lausekkeen 1 kohta. Kansainvälisen työjärjestön (jäljempänä ILO) mukaan tällä ilmaisulla tarkoitetaan ”työssä olevaa henkilöä, jonka säännöllinen työaika on lyhyempi kuin vastaavaa työtä kokoaikaisesti tekevän työntekijän” (24.6.1994 hyväksytyn ja 28.2.1998 voimaan tulleen osa-aikatyötä koskevan yleissopimuksen nro 175 1 artiklan a kappale).
(25)  –	Edellä mainitun puitesopimuksen johdanto-osan ensimmäinen, kolmas ja neljäs perustelukappale sekä 1 lausekkeen b kohta.
(26)  –	Durán López, F., ”La reducción del tiempo de trabajo: una aproximación al debate europeo”, Revista de Trabajo,
nro 57 ja 58, 1980, s. 52.
(27)  –	Cabeza Pereiro, J. ja Losada Arochena, J. F. esittävät teoksessa El nuevo régimen legal del trabajo a tiempo parcial,
toim. Comares, Granada, 1999, s. 43–45, oikeuskirjallisuudessa esitettyjä huomautuksia, kuten sen, että ylityötunnit eivät sovi yhteen osa-aikatyöstä tehdyn sopimuksen lähtökohtien kanssa, ristiriidan työnjaon tavoitteen ja kyseiselle sopimukselle ominaisen joustavuuden kanssa, samoin kuin väärinkäytökset, joihin se houkuttelee. Jäsenvaltioissa nämä vastaväitteet on otettu huomioon; esimerkiksi Espanjassa Estatuto de los trabajadores -nimisen lain (työntekijöiden asemaa koskeva laki) 12 §:n 4 momentin c kohdassa (sellaisena kuin se on muutettuna 27.11.1998 annetulla kuninkaan asetuksella (decreto-ley) nro 15/1998) (BOE nro 285, s. 39188 ja sitä seuraavat sivut) kielletään yleisesti tällaiset työtunnit, jotka korvataan ”ylityötunneilla”; Ranskassa Code du Travail’n (työlaki) L. 212‑4-3 §:ssä ja L. 212-4-4 §:ssä (sellaisina kuin ne ovat muutettuina 26.7.2005 annetulla lailla 2005‑841 (JORF 27.7.2005), mainitaan niin ikään ”ylityötunnit”; ja Italiassa osa-aikatyötä koskevasta puitesopimuksesta annetun direktiivin 97/81/EY täytäntöönpanosta (attuazione della direttiva 97/81/CE relativa all’accordo-quadro sul lavoro a tempo parziale) 25.2.2000 annetun asetuksen (decreto-legislativo) nro 61 (GURI nro 66, 20.3.2000) 3 §:ssä asetetaan tiettyjä rajoituksia.
(28)  –	Teoksessa McRae, S., El trabajo a tiempo parcial en la Unión Europea: dimensión en función del sexo,
Euroopan yhteisöjen virallisten julkaisujen toimisto, Luxemburg, 1996, yksilöidään edut ja haitat, joita naisille aiheutuu tästä työskentelytavasta. Jo Grossin, W. totesi teoksensa Trabajo y tiempo,
toim. Nova Terra, Barcelona, 1974, espanjankielisen painoksen esipuheessa, että ”työelämä määrittää työntekijän koko elämää”. Myös valittaja esittää kirjallisissa huomautuksissaan tekevänsä lyhyempää työaikaa perhe-elämän ja työelämän yhteensovittamiseksi.
(29)  –	Beltrán Felip, R., ”Las mujeres y el trabajo a tiempo parcial en España. Elementos para su análisis”, Cuaderno de Relaciones Laborales,
nro 17, 2000, s. 145.
(30)  –	Em. puitesopimuksen 4 lausekkeen 1 kohta, jossa kuitenkin rajoitetaan tämä koskemaan ”työehtoja”.
(31)  –	Benavente Torres, M. I., El trabajo a tiempo parcial,
toim. Consejo Económico y Social de Andalucía, Sevilla, 2005, s. 333.
(32)  –	ILOn yleissopimuksen nro 175 5 artiklassa edellytetään, että palkka lasketaan ”suhteellisesti työajan, suoritusten tai urakan perusteella”.
(33)  –	Eri osien välistä eroa arvioidaan samana päivänä kuin yleissopimus nro 175 annetun ILOn suosituksen nro 182 10 kohdassa, kun siinä annetaan oikeus hyötyä ”tasavertaisin perustein” peruspalkkaan lisättävistä rahallisista korvauksista.
(34)  –	Merino Senovilla, H., El trabajo a tiempo parcial,
toim. Lex Nova, Valladolid, 1994, s. 136.
(35)  –	Se on ratkaissut samalla tavoin osa-aikatyöhön liittyviä muita kysymyksiä. Tämän osoittavat viimeaikaiset tuomiot, esim. asia C-144/04, Mangold, tuomio 22.11.2005 (Kok. 2005, s. I-9981), joka koski mahdollisuutta tehdä tällaisia sopimuksia rajoituksitta; asia C-196/02, Nikoloudi, tuomio 10.3.2005 (Kok. 2005, s. I-1789), joka koski palvelusajan laskemista ja vakinaistamista, ja asia C-313/02, Wippel, tuomio 12.10.2004 (Kok. 2004, s. I‑9483), joka koski työpäivän pituutta ja työajan jakautumista.
(36)  –	Asia 96/80, Jenkins, tuomio 31.3.1981 (Kok. 1981, s. 911, Kok. Ep. VI, s. 53 ).
(37)  –	Asia 170/84, Bilka, tuomio 13.5.1986 (Kok. 1986, s. 1607, Kok. Ep. VIII, s. 607).
(38)  –	Asia 171/88, Rinner-Kühn, tuomio 13.7.1989 (Kok. 1989, s. 2743).
(39)  –	Asia C-33/89, Kowalska, tuomio 27.6.1990 (Kok. 1990, s. I-2591).
(40)  –	Asia C-184/89, Nimz, tuomio 7.2.1991 (Kok. 1991, s. I-297).
(41)  –	Asia C-360/90, Böttel, tuomio 4.6.1992 (Kok. 1992, s. I-3589, Kok. Ep. XII, s. I-171).
(42)  –	Asia C‑187/00, Kutz-Bauer, tuomio 20.3.2003 (Kok. 2003, s. I‑2741).
(43)  –	Asia C-77/02, Steinicke, tuomio 11.9.2003 (Kok. 2003, s. I-9027).
(44)  –	Yhdistetyt asiat C-4/02 ja C-5/02, Schönheit ja Becker, tuomio 23.10.2003 (Kok. 2003, s. I-12575).
(45)  –	Yhdistetyt asiat C-399/92, C-409/92, C-425/92, C-34/93, C-50/93 ja C-78/93, Helmig ym., tuomio 15.12.1994 (Kok. 1994, s. I‑5727).
(46)  –	Yhtäältä nimittäin ”osa-aikatyötä tekevä työntekijä, jonka työpäivä käsittää sopimuksen mukaan 18 tuntia, saa työskennellessään 19. tunnin saman kokonaispalkan kuin kokopäivätyötä tekevä työntekijä 19 työtunnista” (28 kohta), koska ylityötunnista maksetaan sama palkka kuin normaalista tunnista; toisaalta ”osa-aikatyötä tekevät työntekijät saavat saman kokonaispalkan kuin kokopäivätyötä tekevät työntekijät, kun he ylittävät työehtosopimuksissa vahvistetun normaalin työpäivän rajan, koska he saavat lisäpalkan myös ylityötunneista” (29 kohta).
(47)  –	Asia C-400/93, Royal Copenhagen, tuomio 31.5.1995 (Kok. 1995, s. I-1275).
(48)  –	Asia C-457/93, Lewark, tuomio 6.2.1996 (Kok. 1996, s. I-243).
(49)  –	Asia C-262/88, Barber, tuomio 17.5.1990 (Kok. 1990, s. I-1889, Kok. Ep. X, s. 425).
(50)  –	Asia C-236/98, JämO, tuomio 30.3.2000 (Kok. 2000, s. I-2189).
(51)  –	Tuomiossa annettiin kansallisen tuomioistuimen tehtäväksi arvioida, vaikuttiko erilainen kohtelu huomattavasti useammin naisiin kuin miehiin, vastasiko tämä erilainen kohtelu sellaista päämäärää, joka ei mitenkään liity tiettyyn sukupuoleen, ja oliko se tarpeen tavoitellun päämäärän saavuttamiseksi (18 kohta).
(52)  –	Asia C-381/99, Brunnhofer, tuomio 26.6.2001 (Kok. 2001, s. I-4961).
(53)  –	Julkisasiamies Jacobs lisää ratkaisuehdotuksen 44 kohdassa, että ”yleisen säännön tulee olla sellainen, että palkkavertailun kohteina olevien kahden työntekijän tekemien työtuntien määrä on tietysti otettava huomioon ja jos ne eroavat toisistaan, palkkaero on perusteltu. Tarkoitan tällä sitä, että – ottaakseni äärimmäiset esimerkit – syrjinnästä ei selvästikään ole kyse tilanteessa, jossa kokoaikatyötä tekevälle miespuoliselle työntekijälle maksetaan kaksi kertaa niin suuri palkka kuin samaa työtä puolipäivätyönä tekevälle naispuoliselle työntekijälle, tai tilanteessa, jossa ylityötunteja tekevälle miehelle maksetaan suurempaa palkkaa kuin naiselle, joka ei niitä tee”.
(54)  –	Asia C-279/93, Schumacker, tuomio 14.2.1995 (Kok. 1995, s. I-225, 30 kohta); asia C-342/93, Gillespie ym., tuomio 13.2.1996 (Kok. 1996, s. I‑475, 16 kohta) ja asia C-411/96, Boyle ym., tuomio 27.10.1998 (Kok. 1998, s. I‑6401, 39 kohta).
(55)  –	Asia C-167/97, Seymour-Smith ja Pérez, tuomio 9.2.1999 (Kok. 1999, s. I‑623, 58 kohta) ja em. asia Schönheit ja Becker, tuomion 69 kohta.
(56)  –	Asia C-218/98, Abdoulaye ym., tuomio 16.9.1999 (Kok. 1999, s. I‑5723, 16 kohta) ja asia C-366/99, Griesmar, tuomio 29.11.2001 (Kok. 2001, s. I-9383, 39 kohta).
(57)  –	Asia C-189/91, Kirsammer-Hack, tuomio 30.11.1993 (Kok. 1993, s. I‑6185, 22 kohta); asia C-1/95, Gerster, tuomio 2.10.1997 (Kok. 1997, s. I-5253, 30 kohta); asia C-100/95, Kording, tuomio 2.10.1997 (Kok. 1997, s. I-5289, 16 kohta); asia C-243/95, Hill ja Stapleton, tuomio 17.6.1998 (Kok. 1998, s. I‑3739, 34 kohta); tuomio C-189/01, Jippes ym., tuomio 12.7.2001 (Kok. 2001, s. I‑5689, 129 kohta); asia C-442/00, Rodríguez Caballero, 12.12.2002 (Kok. 2002, s. I‑11915, 32 kohta); em. asia Rinner-Kühn, tuomion 12 kohta; em. asia Lewark, tuomion 31 kohta ja em. asia Kutz-Bauer, tuomion 50 kohta.
(58)  –	Toisin kuin valittajan mukaan yleensä tapahtuu, sillä ylityötunneista maksetaan yleensä enemmän, vaikka Saksan hallitus toisin väittääkin (sen huomautusten 35 kohta).
(59)  –	Tätä ei tapahdu, jos ylitetään normaali työaika eli työskennellään yli 26,5 tuntia, sillä siitä lähtien järjestelmä on täysin yhdenmukainen.
(60)  –	Välipäätöksen 2 kohdan mukaan Verwaltungsgericht on todennut, että keväällä 2000 noin 88 prosenttia Berliinin osavaltion palveluksessa olevista osa-aikatyötä tekevistä opettajista oli naisia, mikä tieto on toistettu saman välipäätöksen 19 kohdassa.
(61)  –	Välipäätöksen 19 kohdassa esitetään, että ”mikään ei viittaa siihen, että ylityötunneista maksettu alhaisempi palkka johtuisi sellaisista seikoista, jotka voitaisiin perustella objektiivisesti ja joilla ei olisi mitään tekemistä sukupuolen perusteella tapahtuvan syrjinnän kanssa”.