62005CC0254_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1. Esillä olevassa asiassa komissio vaatii EY 226 artiklan nojalla yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, että Belgia ei ole noudattanut EY 28 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on edellyttänyt laillisesti toisessa jäsenvaltiossa valmistettujen tai kaupan pidettyjen, pisteilmaisimilla varustettujen automaattisten palonhavaitsemisjärjestelmien, joissa ei ole CE‑merkintää,(2) osalta, että 1) ne ovat yhdenmukaisia tietyn belgialaisen standardin (standardi NBN S21-100) kanssa, että 2) niille hankitaan tyyppihyväksyntä, jonka myöntää tässä tapauksessa BOSEC‑niminen järjestö, missä on kyse entistä vakavammasta esteestä kyseisestä hyväksynnästä aiheutuvien kohtuuttomien kustannusten vuoksi, ja että 3) niihin kohdistetaan testejä ja tarkastuksia kyseisen tyyppihyväksynnän myöntämisen yhteydessä, mikä johtaa siihen, että toisessa jäsenvaltiossa toisten menettelyiden mukaisesti jo suoritetut valvontatoimet suoritetaan toiseen kertaan.
I Kansallinen lainsäädäntö
2. Ranskankielisen kieliyhteisön hallituksen 24.12.1990 tekemässä päätöksessä säädetään yksityiskohtaisista säännöistä ja menettelystä, joita sovelletaan, kun myönnetään turvallisuustodistus majoitusliikkeille, jotka olivat olemassa 1.1.1991, ja majoitusliikkeisiin erikseen sovellettavista paloturvallisuusstandardeista (jäljempänä 24.12.1990 tehty päätös).
3. Kyseisen päätöksen 2 ja 3 §:n mukaan majoitusliike voidaan ottaa käyttöön vasta sen jälkeen, kun sille on myönnetty turvallisuustodistus, mikä edellyttää, että päätöksen liitteen 1 mukaiset majoitusliikkeisiin erikseen sovellettavat paloturvallisuusstandardit täyttyvät kyseisen majoitusliikkeen osalta.
4. Tämän päätöksen liitteessä 1 olevan 7.4.4 kohdan mukaan on asennettava yleiset, pisteilmaisimilla toimivat automaattiset palonhavaitsemislaitteet, jotka on tarkastettava standardin NBN S21‑100 mukaisesti ja joille on myönnettävä tätä koskeva vaatimustenmukaisuustodistus.
5. Vallonian hallintoalueen osalta 24.12.1990 tehty päätös kumottiin majoitusliikkeistä 18.12.2003 annetun Vallonian hallintoalueen asetuksen 158 §:llä. Kyseistä päätöstä sovelletaan edelleen Brysselin hallintoalueella.
6. Vallonian hallituksen 3.12.1998 tekemällä päätöksellä pannaan täytäntöön lepokodeista, palvelutaloista ja vanhusten päivähoitokeskuksista sekä Vallonian eläkeasioiden neuvoston perustamisesta 5.6.1997 annettu asetus (jäljempänä 3.12.1998 tehty päätös).
7. Kyseisen päätöksen 27 §:ssä säädetään seuraavaa:
”Tulipaloilta ja paniikkitilanteilta suojautumista koskevia, liitteessä I säädettyjä standardeja sovelletaan lepokoteihin, palvelutaloihin ja vanhusten päivähoitokeskuksiin.”
8. 3.12.1998 tehdyn päätöksen liitteessä I olevassa 7.7.1 kohdassa todetaan seuraavaa:
”Yleiset automaattiset havaitsemisjärjestelmät tarkastetaan belgialaisen standardin NBN S21‑100, ’Pisteilmaisimilla toimivien automaattisten palonhavaitsemisjärjestelmien suunnittelu’, mukaisesti. Valvonnan on kuitenkin kohdistuttava järjestelmän kaikkiin osiin (ilmaisimet, keskukset, toistintaulut, servolaitteet jne. – –).”
9. Belgialaisessa standardissa NBN S21‑100 vahvistetaan yleisten pisteilmaisimilla toimivien automaattisten palonhavaitsemisjärjestelmien suunnittelua koskevat säännöt.
10. Kyseisen standardin 4.2 kohdan, jonka otsikko on ”Kuvaus”, sanamuoto on seuraava:
”Automaattinen palonhavaitsemisjärjestelmä muodostuu lähinnä
– ilmaisimiksi kutsutuista sensoreista, jotka reagoivat johonkin palamisreaktion ominaisuuksista
– sähköjohto‑ ja sähkökaapeliverkostosta
– valvontataulusta, joka antaa hälytyksen sekä ilmoituksen havaitsemisalueesta ja siitä, millaisesta ongelmasta on kyse
– teholähteestä.
Laitteiden on oltava tyypiltään eurooppalaisen CEN‑standardin tai belgialaisten standardien mukaisia, ja sekä asentajan että järjestelmän on oltava BOSEC:n [Belgian Organisation for Security Certification, belgialainen turvallisuusarviointia suorittava järjestö] hyväksymiä. Tietyn järjestelmän osien on oltava yhteensopivia.
Järjestelmään voidaan liittää toistimia, manuaalisia varoituslaitteita ja muita servolaitteita, kunhan ne ovat tämän standardin vaatimusten mukaisia.
Ilmaisinalustan kokoonpanossa tai kytkimessä on oltava merkkivalo.”
11. Belgialaisen standardin NBN S21‑100 4.3.1 kohdan mukaan kaikentyyppisten ilmaisimien on oltava belgialaisten standardien eritelmien mukaisia.
12. Kyseisen standardin 4.4.6 ja 4.4.8.2 kohdassa vahvistetaan, mitä ominaisuuksia pisteilmaisimilla toimivien automaattisten palonhavaitsemisjärjestelmien varateholähteessä ja sähkökaapeleissa on oltava.
II Oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely
13. Komissio vastaanotti kantelun brittiläiseltä taloudelliselta toimijalta, jolla oli ollut vaikeuksia pitää kaupan tietyntyyppistä palonhavaitsemisjärjestelmää Belgiassa, minkä jälkeen komissio lähetti tammikuussa 2003 Belgian hallitukselle virallisen huomautuksen, jossa se esitti näkemyksensä siitä, että tietyt Belgian oikeussäännöt saattoivat haitata tietyntyyppisten palonhavaitsemisjärjestelmien tuontia Belgiaan.
14. Belgian hallitus esitti komissiolle huomautuksensa 9.9.2003 päivätyssä kirjeessä.
15. Komissio katsoi, että Belgia ei ollut noudattanut EY 28 artiklan mukaisia velvoitteitaan, ja se lähetti 7.7.2004 perustellun lausunnon, jossa se kehotti Belgiaa toteuttamaan kyseisen lausunnon noudattamisen edellyttämät toimenpiteet kahden kuukauden kuluessa sen tiedoksiantamisesta.
16. Belgian hallitus vastasi edellä mainittuun perusteltuun lausuntoon 9.9.2004 päivätyllä kirjeellä.
17. Koska komissio ei ollut tyytyväinen Belgian hallitukselta saamaansa vastaukseen, se päätti nostaa esillä olevan kanteen.
III Asianosaisten lausumat
18. Komissio väittää, että 24.12.1990 tehdyllä päätöksellä ja 3.12.1998 tehdyllä päätöksellä rajoitetaan pisteilmaisimilla varustettujen automaattisten palonhavaitsemisjärjestelmien, joissa ei ole CE‑merkintää mutta jotka on valmistettu tai joita on pidetty kaupan laillisesti toisessa jäsenvaltiossa, vapaata liikkuvuutta. Koska Belgian säännöksissä edellytetään, että standardia NBN S21‑100 noudatetaan, niillä tehdään osalla Belgian markkinoita mahdottomaksi käyttää tiettyjä laillisesti toisessa jäsenvaltiossa valmistettuja tai kaupan pidettyjä, pisteilmaisimilla varustettuja automaattisia palonhavaitsemisjärjestelmiä, joissa ei ole CE‑merkintää, jos nämä eivät ole belgialaisen standardin mukaisia. Laitos, joka tarjoaa vanhuksille majoituspalveluja tai palvelutaloasumista, ei nimittäin hanki laillisesti toisessa jäsenvaltiossa valmistettuja tai kaupan pidettyjä, pisteilmaisimilla varustettuja automaattisia palonhavaitsemisjärjestelmiä, joiden osalta suojelun taso on vastaava mutta jotka eivät ole belgialaisen standardin mukaisia. Tällaisia tuotteita ei täten komission mukaan voida myydä Belgian markkinoilla, mikä hyödyttää belgialaisen standardin mukaisia tavaroita.
19. Samoin useissa palontorjuntaa koskevissa kunnallisissa säännöksissä edellytetään niin ikään, että palonilmaisimet ovat standardin NBN S21‑100 mukaisia. Lisäksi kun paloviranomaisia pyydetään määrittämään palontorjuntatoimenpiteet sellaisen rakennuksen osalta, johon ei sovelleta mitään muuta erityistä palontorjuntaa koskevaa oikeussääntöä, myös ne käyttävät yleensä standardia NBN S21‑100 tähän tarkoitukseen. Edellä mainittujen kahden päätöksen osalta esitettyjen kaltaisten syiden vuoksi näissä käytännöissä on komission mukaan kyse määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaavista toimenpiteistä.
20. Belgian alueellisesta ja kunnallisesta lainsäädännöstä sekä paloviranomaisten hallintokäytännöstä nimittäin seuraa, että taloudelliset toimijat, jotka valmistavat tai pitävät kaupan laillisesti toisessa jäsenvaltiossa valmistettuja tai kaupan pidettyjä, pisteilmaisimilla varustettuja automaattisia palonhavaitsemisjärjestelmiä, joissa ei ole CE‑merkintää, voivat päättää olla saattamasta tuotteitaan Belgian markkinoille, tai kyseisten taloudellisten toimijoiden on muutettava näitä tuotteitaan päästäkseen kyseessä oleville markkinoille.
21. Komissio väittää myös, että standardiin NBN S21‑100 ja erityisesti sen 4.2, 4.3.1, 4.4.6 ja 4.4.8.2 kohtaan sisältyy pisteilmaisimilla varustetuissa automaattisissa palonhavaitsemisjärjestelmissä käytettyjä osia koskevia vaatimuksia. Valmistajien on näin ollen muutettava tuotteitaan, mikäli ne eivät ole täysin näiden vaatimusten mukaisia. Standardin NBN S21‑100 soveltaminen edellyttää komission mukaan eriytettyä valmistusta sen mukaan, missä näitä tuotteita käytetään, ja näin ollen sillä rajoitetaan laillisesti toisessa jäsenvaltiossa valmistettujen tai kaupan pidettyjen tuotteiden, joissa ei ole CE‑merkintää ja joiden erityispiirteet eivät ole kyseessä olevassa standardissa vahvistettujen erityispiirteiden mukaisia, vapaata liikkuvuutta.
22. Lisäksi standardin NBN S21‑100 mukaan pisteilmaisimilla varustettujen automaattisten palonhavaitsemisjärjestelmien on yleensä saatava BOSEC:n hyväksyntä. Komission mukaan sen johdosta, että 24.12.1990 tehdyssä päätöksessä ja 3.12.1998 tehdyssä päätöksessä edellytetään standardin NBN S21‑100 noudattamista, niissä edellytetään, että laillisesti muussa jäsenvaltiossa kuin Belgiassa valmistetuille tai kaupan pidetyille, pisteilmaisimilla varustetuille automaattisille palonhavaitsemisjärjestelmille, joissa ei ole CE‑merkintää, hankitaan BOSEC:n hyväksyntä, jos niitä aiotaan käyttää edellä mainittujen kahden päätöksen kattamissa tiloissa.
23. Tällaisessa hyväksymismenettelyssä on komission mukaan jo sinänsä kyse EY 28 artiklassa kielletystä määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaavasta toimenpiteestä, ja kohtuuttomat käsittelyajat ja kustannukset, joita kyseisestä menettelystä aiheutuu, sekä se, että BOSEC ei ota huomioon toisessa jäsenvaltiossa jo suoritettuja testejä ja tarkastuksia, tekevät tästä esteestä entistä vakavamman.
24. Nämä tavaroiden vapaan liikkuvuuden esteet eivät ole komission mukaan myöskään perusteltuja siksi, että Belgian viranomaiset eivät ole osoittaneet, että ne olisivat tarpeellisia ja suhteellisuusperiaatteen mukaisia.
25. Belgia väittää, että vireillä on muutosehdotuksia, jotka koskevat etenkin BOSEC:n hyväksyvänä viranomaisena antaman pakollisen hyväksynnän poisjättämistä, ja kyseisten muutosehdotusten osalta järjestettiin julkinen kuuleminen 30.3. ja 30.9.2005 välisenä aikana. Tämän seurauksena standardi NBN S21‑100 on tällä hetkellä sopusoinnussa EY 28 artiklan kanssa, eikä se ole enää laillisesti toisessa jäsenvaltiossa valmistettujen tai kaupan pidettyjen, pisteilmaisimilla varustettujen automaattisten palonhavaitsemisjärjestelmien, joissa ei ole CE‑merkintää, vapaan liikkuvuuden esteenä.
26. Lisäksi belgialainen standardi on tosiasiassa ainoastaan toisinto eurooppalaisista standardeista eli CEN:n(3) laatimista EN‑54‑ryhmään kuuluvista teknisistä standardeista. Se on sopusoinnussa kyseisten standardien kanssa eikä sisällä mitään lisävaatimuksia, joiden vuoksi olisi tarpeen mukauttaa tai muuttaa tuotteita, joista valmis automaattinen palonhavaitsemisjärjestelmä muodostuu. Kyseessä olevan standardin edellyttämät tarkastukset eivät nimittäin koske järjestelmän osia vaan ainoastaan järjestelmän toimintaa kokonaisuudessaan.
27. Tällainen tarkastaminen on joka tapauksessa perusteltua yleisen turvallisuuden kannalta ja ihmisten, eläinten tai kasvien terveyden ja elämän suojelemiseksi. Belgian viranomaiset väittävät tältä osin, että standardia NBN S21‑100 sovelletaan erotuksetta kaikkiin pisteilmaisimilla varustettuihin automaattisiin palonhavaitsemisjärjestelmiin, joissa ei ole CE‑merkintää. Kyseisen standardin mukainen palonhavaitsemisjärjestelmien tarkastaminen on lisänä kotimaisen tai ulkomaisen toimivaltaisen viranomaisen antamalle hyväksynnälle, joka koskee sitä, että osat, joista laitteisto muodostuu, ovat eurooppalaisten, belgialaisten tai vastaavien standardien mukaisia. Siten standardilla NBN S21‑100 varmistetaan, että palonhavaitsemisjärjestelmien suunnittelu on kokonaisuudessaan asianmukainen ja että järjestelmä, joka muodostuu toisistaan erillään testatuista osista, jotka on voitu ostaa eri valmistajilta, toimii kunnolla. Belgian hallitus väittää näin ollen, etteivät standardin NBN S21‑100 mukaisesti suoritetut testit johda siihen, että toisissa jäsenvaltioissa jo suoritetut valvontatoimet suoritetaan toiseen kertaan. Tästä seuraa, että kyseiset testit ovat tarpeellisia ja oikeasuhteisia tavoiteltuun päämäärään nähden.
IV Oikeudellinen arviointi
A Alustavat huomautukset
28. Komissio moittii ranskankielisen kieliyhteisön ja Vallonian hallintoalueen päätöksiä lähinnä sen osalta, että niissä viitataan standardiin NBN S21‑100. Sama moite kohdistetaan kunnallisiin säännöksiin, joissa viitataan tähän standardiin, ja myös paloviranomaisten hallintokäytäntöön, jossa sitä sovelletaan, kun muita standardeja ei ole käytettävissä. Tästä seuraa, että standardi NBN S21‑100 toimii sitovana standardina valmistajille, jotka haluavat pitää kaupan Belgian markkinoilla pisteilmaisimilla varustettuja palonhavaitsemisjärjestelmiään, joissa ei ole CE‑merkintää.
29. Komission mukaan standardin NBN S21‑100 ongelmalliset piirteet liittyvät lähinnä siihen, että kyseisessä standardissa edellytetään, että tiettyjä yksityiskohtaisia teknisiä vaatimuksia, jotka koskevat pisteilmaisimilla varustettuja automaattisia palonhavaitsemisjärjestelmiä, joissa ei ole CE‑merkintää, noudatetaan ja että BOSEC suorittaa tyyppihyväksynnän, jossa BOSEC ei väitetysti ota huomioon alkuperäjäsenvaltiossa jo suoritettuja tarkastuksia ja testejä.
30. Tässä oikeudenkäynnissä on näin ollen tarpeen arvioida sitä, ovatko nämä piirteet määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaavia toimenpiteitä, jotka ovat siten EY 28 artiklan vastaisia, ja jos näin on, voidaanko ne oikeuttaa jollakin EY 30 artiklassa määritetyllä yleistä etua koskevalla syyllä tai yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä vahvistetulla pakottavalla vaatimuksella, kun kansallista lainsäädäntöä sovelletaan erotuksetta.
31. Katson, että ennen tätä tarkastelua on hyödyllistä esittää seuraavat kaksi huomautusta.
32. Ensinnäkin tavarat, joita tämä oikeudenkäynti koskee, ovat laillisesti toisessa jäsenvaltiossa valmistettuja tai kaupan pidettyjä, pisteilmaisimilla varustettuja automaattisia palonhavaitsemisjärjestelmiä, joissa ei ole CE‑merkintää. Tässä yhteydessä on muistettava, että CE‑merkintään sisältyy oletus siitä, että tällä merkinnällä varustetut tuotteet täyttävät ”olennaiset vaatimukset”, jotka on ”uuden lähestymistavan” mukaisten direktiivien liitteissä määritelty tavoiteltaviksi tuloksiksi tai vältettäviksi vaaroiksi. CE‑merkinnällä varustetut tavarat voivat näin ollen liikkua vapaasti koko yhteisössä.
33. Olennaisissa vaatimuksissa, jotka sisältyvät uuden lähestymistavan mukaisten direktiivien liitteisiin, määritellään tavoiteltavat tulokset tai vältettävät vaarat, mutta niissä ei eritellä tai ennakoida tässä tarkoituksessa käytettäviä teknisiä ratkaisuja. Sitä vastoin yhdenmukaistetuissa eurooppalaisissa standardeissa (joista käytetään myös nimitystä ”eurooppalainen standardi” tai ”EN”) määrätään teknisistä ratkaisuista, joita noudattamalla varmistetaan, että uuden lähestymistavan mukaisiin eri direktiiveihin sisältyvät olennaiset vaatimukset täyttyvät. Yleensä näitä standardeja kehittävät komissiolta saadun toimeksiannon mukaisesti eurooppalaiset standardointielimet ja erityisesti Euroopan standardointikomitea (CEN). Uuden lähestymistavan mukaisissa direktiiveissä säädetyt olennaiset vaatimukset ovat sitovia, kun taas standardien noudattaminen on lähtökohtaisesti vapaaehtoista, ja valmistajien sallitaan osoittaa millä tahansa haluamallaan muulla keinolla, että heidän tuotteensa ovat uuden lähestymistavan mukaisissa direktiiveissä säädettyjen olennaisten vaatimusten mukaisia, jolloin ne saavat CE‑merkinnän.(4)
34. Toinen huomautus koskee palonhavaitsemislaitteiden osia koskevien yhdenmukaistettujen standardien olemassaoloa ja tätä alaa koskevan yhdenmukaistamisen tilaa. Yhdenmukaistamista ei ole vielä suoritettu palonhavaitsemislaitteiden osien osalta, mutta se on parhaillaan käynnissä. Kyseistä yhdenmukaistamista toteutetaan rakennusalan tuotteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 21.12.1988 annetun neuvoston direktiivin 89/106/ETY(5) puitteissa. CEN kehitti standardeja, jotka kuuluvat palonhavaitsemislaitteiden osia koskevaan EN‑54‑ryhmään, komissiolta tätä varten saamansa toimeksiannon perusteella.(6)
35. On myös huomattava, että direktiivi 89/106 poikkeaa useimmista muista uuden lähestymistavan mukaisista direktiiveistä siltä osin kuin kyseisen direktiivin nojalla laadittujen yhdenmukaistettujen standardien on tarkoitus tulla jäsenvaltioita sitoviksi(7) sen jälkeen, kun niitä koskevat viitetiedot on julkaistu Euroopan unionin virallisessa lehdessä ja kun siirtymäaika on päättynyt.(8) Siirtymäajan päätyttyä jäsenvaltiot eivät saa enää soveltaa poikkeavia kansallisia standardeja.(9)
36. EN‑54‑standardien osalta siirtymäajat, jotka päättyivät ensimmäisenä, koskivat ainoastaan kolmea palonhavaitsemislaitteiden osaa,(10) ja ne päättyivät 30.6.2005. Siirtymäajat muille EN‑54‑ryhmän standardeille, jotka koskevat useita muita palonhavaitsemislaitteiden osia, päättyvät myöhemmin eri ajankohtina, kun taas joidenkin palonhavaitsemislaitteiden osien osalta ei ole vielä laadittu yhdenmukaistettuja standardeja. Tästä seuraa, että palonhavaitsemislaitteiden osien teknisten vaatimusten yhdenmukaistamista on toteutettu vasta varsin vaihtelevasti.
B Belgialaisen standardin noudattaminen
1.
Onko belgialaisessa säännössä kyse määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaavasta toimenpiteestä?
37. Ensimmäinen moite, jonka komissio esittää standardin NBN S21‑100 osalta, liittyy siihen, että siinä asetetaan useita yksityiskohtaisia teknisiä vaatimuksia, joista jotkut koskevat komission mukaan pisteilmaisimilla varustettujen automaattisten palonhavaitsemisjärjestelmien, joissa ei ole CE‑merkintää, osia. Tämän seurauksena maahantuotuja palonhavaitsemisjärjestelmiä, joissa ei ole CE‑merkintää, on muutettava, jotta niitä voidaan pitää kaupan Belgiassa.
38. Belgia väittää, että standardin NBN S21‑100 vaatimuksilla ainoastaan varmistetaan, että palonhavaitsemisjärjestelmän suunnitelma on kokonaisuutena hyvä ja että järjestelmä toimii kokonaisuutena asianmukaisesti. Belgialaisella standardilla ei täten rajoiteta laillisesti toisessa jäsenvaltiossa kaupan pidettyjen, pisteilmaisimilla varustettujen automaattisten palonhavaitsemisjärjestelmien, joissa ei ole CE‑merkintää, kaupan pitämistä.
39. Kuten yhteisöjen tuomioistuin on vakiintuneesti katsonut, määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaavia toimenpiteitä koskeva kielto, josta on määrätty EY 28 artiklassa, koskee kaikkia toimenpiteitä, jotka voivat tosiasiallisesti tai mahdollisesti rajoittaa yhteisön sisäistä kauppaa suoraan tai välillisesti.(11) Keskeistä ei siis ole se, mikä on toimenpiteen tavoite, vaan se, millaisia vaikutuksia – tosiasiallisia tai mahdollisia – toimenpiteestä aiheutuu yhteisön sisäiselle kaupalle.
40. Lisäksi vakiintuneessa oikeuskäytännössä on todettu niin sanotussa Cassis de Dijon ‑tapauksessa annetusta tuomiosta(12) alkaen, että jos jäsenvaltioiden lainsäädäntöä ei ole yhdenmukaistettu, EY 28 artiklan mukaan kiellettyinä vaikutukseltaan vastaavina toimenpiteinä on pidettävä tavaroiden vapaan liikkuvuuden rajoituksia, jotka aiheutuvat siitä, että toisista jäsenvaltioista tuotavien ja niissä laillisesti valmistettavien ja kaupan pidettävien tavaroiden on täytettävä toisen jäsenvaltion lainsäädännössä asetetut edellytykset (jotka koskevat esimerkiksi tavaroiden nimitystä, muotoa, kokoa, painoa, koostumusta, ulkoasua, merkintöjä tai pakkausta). Näin on, vaikka kyseisiä sääntöjä sovelletaan erotuksetta kaikkiin tuotteisiin.(13)
41. Yhteisöjen tuomioistuin on todennut asiassa ATRAL antamassaan tuomiossa(14) myös, että asettamalla ehto, jonka mukaan tuotujen hälytysjärjestelmien ja hälytyskeskusten on oltava sellaisten teknisten standardien ja määräysten mukaisia, joilla taataan tuontijäsenvaltion vaatimaa suojelun tasoa vastaava suojelun taso, johtaa siihen, että toisten jäsenvaltioiden valmistajat pakotetaan mukauttamaan laitteensa ja laitteistonsa tuontijäsenvaltion vaatimusten mukaisiksi. Sellainen velvollisuus on näin ollen EY 28 artiklan vastainen.
42. Esillä olevassa asiassa belgialaiseen standardiin NBN S21‑100 sisältyy sellaisia vaatimuksia, jotka koskevat pisteilmaisimilla varustettujen automaattisten palonhavaitsemisjärjestelmien asianmukaista asentamista ja toimintaa, kuten 6.3 kohta (”Essais par foyers‑types”/”Beproeving door type haarden”) ja 6.4 kohta (”Temps de réponse”/”Reactietijd”). Vaikuttaa kuitenkin siltä, että siihen sisältyy myös teknisiä eritelmiä, jotka koskevat kyseessä olevien palonhavaitsemisjärjestelmien suunnittelua ja muotoa, kuten osia koskeva 4.4.5.2 kohta (”Equipements”/”Uitrusting”) ja teholähdettä koskeva 4.4.6 kohta.
43. Siten tuontijäsenvaltio, tässä tapauksessa Belgia, edellyttää, että tuodun palonhavaitsemislaitteen, jossa ei ole CE‑merkintää, on saavutettava tietty turvallisuustaso. Tämän lisäksi se edellyttää, että kyseisen turvallisuustason saavuttaakseen tällaisen palonhavaitsemislaitteen on oltava tiettyjen teknisten eritelmien mukainen. Näin menetellessään se tarjoaa valmistajille vain yhden keinon saavuttaa tietty turvallisuustaso. Tältä osin on merkillepantavaa, että standardissa NBN S21‑100 eli sen 4.3.1 kohdassa todetaan selvästi, että ”kaikentyyppisten ilmaisimien on oltava belgialaisen standardin vaatimusten mukaisia”.
44. Belgian viranomaisten sitä argumenttia, jonka mukaan standardi NBN S21‑100 ainoastaan perustuu eurooppalaisiin standardeihin eli CEN:n laatimaan niin kutsuttuun EN‑54‑ryhmään, mistä syystä sen ei voida katsoa estävän tavaroiden vapaata liikkuvuutta yhteisössä, ei puolestaan voida hyväksyä. Tällainen argumentti voi nimittäin menestyä ainoastaan, jos standardi, johon jäsenvaltio vetoaa, on yhdenmukaistettu ja sitova ja jos kaikki jäsenvaltiot voivat velvoittaa kaikki valmistajat noudattamaan tiukasti tällaista standardia.
45. Kuten alustavissa huomautuksissa todettiin, palonhavaitsemislaitteiden osia koskeva yhdenmukaistaminen on käynnissä, ja näin ollen yhdenmukaistamista on toteutettu vasta vaihtelevasti. Esillä olevassa asiassa yhdenmukaistamisen osalta merkityksellinen ajankohta on se, jolloin perustellussa lausunnossa asetettu ajanjakso päätyi eli kaksi kuukautta siitä, kun Belgian viranomaiset vastaanottivat kyseisen perustellun lausunnon, minkä voidaan kohtuudella katsoa tapahtuneen 15.9.2004 tienoilla. Yhteisöjen tuomioistuin on nimittäin vakiintuneesti katsonut, että arvioitaessa sitä, onko jäsenvaltio jättänyt noudattamatta jäsenyysvelvoitteitaan, on otettava huomioon jäsenvaltion tilanne sellaisena kuin se oli perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättyessä.(15)
46. EN‑54‑ryhmän standardien, jotka koskevat palonhavaitsemislaitteiden osia, osalta siirtymäajat, joiden jälkeen direktiivin 89/106 nojalla laaditut yhdenmukaistetut standardit tulivat jäsenvaltioita sitoviksi, päättyivät kaikki huomattavasti 15.9.2004 jälkeen.(16) Tämä merkitsee sitä, että esillä olevan arvioinnin kannalta merkityksellisenä ajankohtana ei ollut olemassa kaikkia EU:n jäsenvaltioita sitovia, palonhavaitsemislaitteita koskevia teknisiä eritelmiä. Tällaisessa tilanteessa EN‑54‑ryhmän asian kannalta merkityksellisten standardien noudattaminen on valmistajille vapaaehtoista. Tästä noudattamisesta seuraa ainoastaan oletus siitä, että tavarat täyttävät direktiivissä 89/106 säädetyt olennaiset vaatimukset. Valmistajat voivat tässä tilanteessa valita vapaasti minkä tahansa teknisen ratkaisun, joka täyttää sovellettavassa direktiivissä säädetyt olennaiset vaatimukset.
47. Lisäksi yhdenmukaistamista on toistaiseksi toteutettu aineellisesti vain osittain, koska EN‑54‑ryhmä on tähän mennessä kattanut vain rajoitetun – joskin kasvavan – määrän palonhavaitsemislaitteiden osia, kuten esimerkiksi korvin kuultavat palohälytyslaitteet,(17) teholähteen(18) tai lämpöilmaisimet.(19)
48. Kuten Belgian viranomaiset myöntävät lausumissaan, sovellettavissa CEN:n laatimissa standardeissa myös vahvistetaan monissa tapauksissa useita vaihtoehtoja, joista jäsenvaltiot voivat valita. Jäsenvaltioilla näyttää tämän perusteella olevan tiettyä harkintavaltaa CEN‑ryhmän standardien täytäntöönpanossa, mikä johtaa täten mahdollisesti eroihin palonhavaitsemislaitteita koskevien kansallisten standardien välillä.
49. Kaikkien näiden syiden johdosta vaikuttaa siltä, ettei standardia NBN S21‑100 voida kokonaisuutena tarkasteltuna pitää ainoastaan pakollisen, yhdenmukaisen ja EU:n laajuisen standardin täytäntöönpanona, johon ei sisälly muutoksia, kuten Belgian viranomaiset ilmeisesti väittävät. Sillä, että standardia NBN S21‑100 edellytetään noudatettavan, rajoitetaan näin ollen tavaroiden vapaata liikkuvuutta jäsenvaltioiden välillä.
50. Myöskään se seikka, että 24.12.1990 tehty päätös kumottiin majoitusliikkeistä 18.12.2003 annetun Vallonian hallintoalueen asetuksen 158 §:llä, ei vaikuta tähän toteamukseen, koska 24.12.1990 tehtyä päätöstä sovelletaan edelleen Brysselin hallintoalueen osalta.
51. Näin ollen siinä, että pisteilmaisimilla varustettujen automaattisten palonhavaitsemisjärjestelmien, joissa ei ole CE‑merkintää, edellytetään olevan standardin NBN S21‑100 mukaisia, on kyse EY 28 artiklassa tarkoitetusta tuonnin määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaavasta toimenpiteestä.
52. Yhteisöjen tuomioistuin on kuitenkin vakiintuneesti katsonut, että kansallinen lainsäädäntö, joka rajoittaa tavaroiden vapaata liikkuvuutta, voidaan oikeuttaa EY 30 artiklassa mainitulla yleistä etua koskevalla syyllä tai yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä vahvistetulla pakottavalla vaatimuksella, kun kansallista lainsäädäntöä sovelletaan erotuksetta.(20)
2.
Voidaanko sääntö oikeuttaa?
53. Esillä olevassa asiassa Belgian hallitus väittää, että standardin NBN S21‑100 noudattaminen on perusteltua yleisen turvallisuuden kannalta ja ihmisten, eläinten tai kasvien terveyden ja elämän suojelemiseksi.
54. Molemmista näistä perusteista määrätään EY 30 artiklassa, ja on kiistatonta, että toimenpiteellä, jolla varmistetaan, että palonhavaitsemislaitteet toimivat moitteettomasti, on merkitystä omaisuus‑ ja henkilövahinkojen ennaltaehkäisemisessä, ja sillä voidaan näin ollen edesauttaa mainittujen tavoitteiden saavuttamista.
55. Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä seuraa, että yhdenmukaistettujen oikeussääntöjen puuttuessa jäsenvaltiot voivat päättää haluamastaan ihmisten terveyden ja elämän suojelun tasosta sekä kyseessä olevien tuotteiden markkinoille saattamisen ennakkohyväksynnästä.(21)
56. Kuitenkin kuten yhteisöjen tuomioistuin on vakiintuneesti katsonut, kansallisten viranomaisten on voidakseen väittää tehokkaasti, että poikkeus tavaroiden vapaan liikkuvuuden periaatteesta on perusteltu EY 30 artiklan perusteella, osoitettava, että kyseinen poikkeus on tarpeen yhden tai useamman tässä artiklassa mainitun tavoitteen saavuttamiseksi ja että poikkeus on suhteellisuusperiaatteen mukainen.(22)
57. Esillä olevassa asiassa Belgian hallituksen esittämän näytön perusteella on kyseenalaista, voidaanko belgialaisen standardin NBN S21‑100 tiukkaa noudattamista pitää tarpeellisena ja oikeasuhteisena. Belgialaisen standardin osalta on nimittäin erityisen arveluttavaa se, että siinä ei rajoituta valvomaan palonhavaitsemisjärjestelmän toimintaa kokonaisuudessaan tietyssä ympäristössä. Siinä vahvistetaan erityisiä teknisiä vaatimuksia, mukaan lukien tiettyihin osiin liittyvät vaatimukset, jotka Belgian markkinoilla myytävien palonhavaitsemislaitteiden on täytettävä. Täten kyseisessä standardissa vahvistetaan, että siihen sisältyvät erityiset tekniset vaatimukset ovat ainoita teknisiä vaatimuksia, joilla voidaan saavuttaa riittävä turvallisuustaso.
58. Tämä merkitsee, että sen vuoksi, että standardia NBN S21‑100 on noudat ettava ehdottomasti, ei ole mahdollista edes se, että toimijat osoittavat, että niiden maahantuomat laitteet, joissa kenties käytetään erilaisia teknisiä keinoja, saavuttavat tuontijäsenvaltion oikeussäännöksissä edellytetyn turvallisuustason tai jopa ylittävät sen.
59. Vaikuttaa siltä, että tällainen osia koskevien tiukkojen teknisten vaatimusten asettaminen on perusteltua ainoastaan, jos Belgian viranomaiset voivat osoittaa, että standardissa NBN S21‑100 määrätyt tekniset vaatimukset ovat ainoat tekniset vaatimukset, joilla voidaan saavuttaa tietty suojelun taso. Kuten yhteisöjen tuomioistuin on aikaisemmin todennut, se, että on perusteltua poiketa tavaroiden vapaata liikkuvuutta koskevasta periaatteesta EY 30 artiklan tai yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä vahvistetun pakottavan vaatimuksen nojalla, voidaan osoittaa vain konkreettisesti kyseisen tapauksen olosuhteiden perusteella.(23) Esillä olevassa asiassa belgialaiseen standardiin sisältyvien vaatimusten yksityiskohtaisuuden johdosta olisi pitänyt esittää yksityiskohtaisempaa näyttöä sen osalta, että näin tiukat ja yksityiskohtaiset vaatimukset ovat tarpeellisia ja oikeasuhteisia niiden tavoitteiden saavuttamiseksi, joissa on kyse yleisestä turvallisuudesta ja ihmisten, eläinten tai kasvien terveyden ja elämän suojelemisesta. Belgian viranomaiset eivät kuitenkaan ole esittäneet esillä olevassa asiassa tällaista näyttöä.
60. Näin ollen ei ole ilmennyt, että sitä, että edellytetään standardin NBN S21‑100 tiukkaa noudattamista, voitaisiin pitää oikeasuhteisena siihen tavoitteeseen nähden, jossa on kyse yleisestä turvallisuudesta ja ihmisten, eläinten tai kasvien terveyden ja elämän suojelemisesta. Tästä seuraa, että EY 30 artiklassa mainitulla yleistä etua koskevalla syyllä tai yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä vahvistetulla pakottavalla vaatimuksella ei perustella tällaista pisteilmaisimilla varustettuja palonhavaitsemisjärjestelmiä koskevaa vapaan liikkuvuuden rajoittamista.
C Tyyppihyväksyntää koskeva vaatimus ja siihen liittyvä menettely
1.
Onko kyse määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaavasta toimenpiteestä?
61. Standardiin NBN S21‑100 sisältyy useita pisteilmaisimilla varustettuja palonhavaitsemisjärjestelmiä koskevia teknisiä vaatimuksia, minkä lisäksi siinä edellytetään, että BOSEC hyväksyy kyseiset järjestelmät. Koska pisteilmaisimilla varustettujen automaattisten palonhavaitsemisjärjestelmien, joissa ei ole CE‑merkintää, osalta standardin NBN S21‑100 noudattamisesta säädetään useissa Belgian lainsäädännön säädöksissä, BOSEC:n antama hyväksyntä on tarpeen tällaisten palonhavaitsemisjärjestelmien myymiseksi, ainakin kun niitä myydään tiettyihin tarkoituksiin, joita asian kannalta merkityksellinen Belgian lainsäädäntö koskee, kuten esimerkiksi niiden käyttöön majoitusliikkeissä tai vanhuksille tarkoitetuissa asunnoissa.
62. Belgian viranomaiset eivät kiistä, että standardissa NBN S21‑100, jota valmistajien on riidanalaisten kahden päätöksen johdosta noudatettava, edellytetään BOSEC:n myöntämää tyyppihyväksyntää. Belgian viranomaiset katsovat kuitenkin, että tällaisella hyväksynnällä ei rajoiteta tavaroiden vapaata liikkuvuutta, koska siinä, että tarkastetaan, että palonhavaitsemisjärjestelmä toimii kokonaisuutena, ei ole kyse siitä, että tavaroiden alkuperäjäsenvaltiossa jo suoritettuja testejä suoritetaan toiseen kertaan.
63. Vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee, että jossain jäsenvaltiossa laillisesti kaupan pidettävää tuotetta on lähtökohtaisesti voitava pitää kaupan myös kaikissa muissa jäsenvaltioissa ilman, että tuotteen osalta olisi suoritettava lisätarkastuksia, jollei yhteisön oikeudessa tehdyistä tai sallituista poikkeuksista muuta johdu.(24)
64. Yhteisöjen tuomioistuin on vakiintuneesti katsonut tältä osin, että siinä, että jäsenvaltio kieltää tuotteiden, joille ei ole ennakolta myönnetty lupaa, markkinoille saattamisen, hankkimisen, tarjoamisen, näytteille asettamisen tai myyntiin saattamisen, hallussapidon, valmistuksen, kuljettamisen, myynnin, luovuttamisen vastiketta vastaan tai vastikkeetta, maahantuonnin tai käytön, on kyse EY 28 artiklassa tarkoitetusta määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaavasta toimenpiteestä.(25)
65. Lisäksi siltä osin kuin kyse on jossain jäsenvaltiossa laillisesti valmistettujen ja kaupan pidettävien tuotteiden kaupan pitämisestä toisessa jäsenvaltiossa tilanteessa, jossa yhteisön yhdenmukaistamistoimenpiteitä ei ole, on katsottava, että kansallinen säännös, jonka mukaan maahantuotaville tuotteille on suoritettava samat tarkastukset kuin ensimmäistä kertaa markkinoille saatettaville tuotteille ja jossa vaaditaan, että nämä tuotteet on hyväksyttävä ennakolta, on EY 28 artiklassa tarkoitettu tuonnin määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaava toimenpide.(26)
66. Erityisesti tässä yhteydessä kieltäytymistä tunnustamasta jossakin toisessa jäsenvaltiossa annetun todistuksen vastaavuutta on pidettävä toimenpiteenä, jolla rajoitetaan tuontijäsenvaltion markkinoille pääsyä, ja näin ollen EY 28 artiklassa tarkoitettuna määrällisiä tuontirajoituksia vaikutukseltaan vastaavana toimenpiteenä.(27)
67. Esillä olevassa asiassa standardin NBN S21‑100 mukaan pisteilmaisimilla varustettujen automaattisten palonhavaitsemisjärjestelmien, joissa ei ole CE‑merkintää, osalta edellytetään järjestelmällisesti tyyppihyväksyntää, vaikka niitä on laillisesti valmistettu tai pidetty kaupan toisessa jäsenvaltiossa. Standardiin NBN S21‑100 2.8.1996 tehdyn täydennyksen mukaisesti kyseisen standardin 4.2 kohdassa nimittäin todetaan, että ”järjestelmän on oltava BOSEC:n hyväksymä”.
68. Lisäksi on selvää, että BOSEC ei ole ottanut standardin NBN S21‑100 mukaisessa hyväksymisessä huomioon alkuperäjäsenvaltiossa suoritettuja testejä silloin, kun ei ole ollut olemassa alkuperävaltion hyväksyvän elimen kanssa tehtyä kahdenvälistä sopimusta. Tästä seuraa, että BOSEC:n tyyppihyväksymismenettelyssä laillisesti toisessa jäsenvaltiossa valmistettujen tai kaupan pidettyjen, pisteilmaisimilla varustettujen automaattisten palonhavaitsemisjärjestelmien, joissa ei ole CE‑merkintää, osalta on suoritettava testejä ja tarkastuksia, jotka on jo suoritettu alkuperäjäsenvaltiossa.
69. Näin ollen belgialaiseen standardiin NBN S21‑100 sisältyvässä tyyppihyväksyntää koskevassa vaatimuksessa on kyse EY 28 artiklassa tarkoitetusta määrällisiä tuontirajoituksia vaikutukseltaan vastaavasta toimenpiteestä. On täten tarpeen määrittää, voidaanko tämä tyyppihyväksyntää koskeva vaatimus ja tapa, jolla tyyppihyväksyntä suoritetaan, perustella EY 30 artiklassa mainitulla yleistä etua koskevalla syyllä tai yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä vahvistetulla pakottavalla vaatimuksella.
2.
Voidaanko BOSEC:n myöntämä tyyppihyväksyntä oikeuttaa?
70. Esillä olevassa asiassa Belgian hallitus väittää, että standardin NBN S21‑100 mukainen palonhavaitsemislaitteiden hyväksyminen on perusteltua yleisen turvallisuuden kannalta ja ihmisten, eläinten tai kasvien terveyden ja elämän suojelemiseksi.
71. On kiistatonta, että edellä mainituilla perusteilla voidaan oikeuttaa määrällisiä rajoituksia vaikutukseltaan vastaavat toimenpiteet EY 30 artiklan nojalla, kunhan ne ovat tarpeellisia ja oikeasuhteisia tavoiteltuun päämäärään nähden.
72. Vaikka jäsenvaltio voi vapaasti vaatia, että kyseessä olevan tuotteen kaltainen tuote, joka on jo hyväksytty toisessa jäsenvaltiossa, on saatettava uuteen tutkimus‑ ja hyväksymismenettelyyn, jäsenvaltioiden viranomaisten on kuitenkin edistettävä tarkastusten keventämistä yhteisön sisäisessä kaupassa ja otettava huomioon ne tekniset tai kemialliset kokeet tai laboratoriotestit, jotka on jo tehty toisessa jäsenvaltiossa.(28) Täten jäsenvaltion toimenpiteen on katsottava ylittävän sen, mikä on tarpeen asetetun tavoitteen saavuttamiseksi, jos tässä samassa jäsenvaltiossa tai toisessa jäsenvaltiossa muiden menettelyiden yhteydessä jo suoritetut tarkastukset suoritetaan toiseen kertaan.(29)
73. Tämä merkitsee sitä, että jotta hyväksymismenettely olisi oikeasuhteinen, tuontivaltion valvontamenettelyn on oltava riittävän joustava niin, että siinä otetaan huomioon se, täyttävätkö alkuperäjäsenvaltiossa suoritetun valvonnan käytännön vaikutukset kansanterveyden ja ihmisten elämän suojelun vaatimukset tuontijäsenvaltiossa. BOSEC:n tyyppihyväksyntämenettely ei selvästikään ole tällaisten joustavuutta koskevien vaatimusten mukainen, koska siinä edellytetään, että belgialaista standardia – jossa, kuten edellä osoitettiin, ei ole kyse pelkästään sen testaamisesta, toimiiko palonhavaitsemislaite asianmukaisesti tietyssä ympäristössä – noudatetaan tiukasti ja koska siinä ei oteta huomioon toisessa jäsenvaltiossa erilaisten kansallisten standardien mukaisesti suoritettuja testejä.
74. Lisäksi kuten yhteisöjen tuomioistuin on aiemmin katsonut, jotta ennakkolupamenettely olisi tavaroiden vapaata liikkuvuutta koskevien perusperiaatteiden mukainen, se ei saa sen keston, siitä aiheutuvien kustannusten tai asetettujen ehtojen epäselvyyden vuoksi olla omiaan saamaan asianomaiset toimijat luopumaan hankkeestaan.(30)
75. Esillä olevassa asiassa BOSEC:n hyväksynnästä aiheutuvat kustannukset ovat komission mukaan 24 800 euroa. Tällaisten suhteellisen korkeiden kustannusten johdosta on käytännössä todennäköistä, että ulkomainen valmistaja luopuu pitämästä tuotteitaan kaupan Belgiassa. Ulkomaisen valmistajan tapauksessa Belgiassa saatavasta hyväksynnästä aiheutuvat kustannukset ovat nimittäin lisänä kustannuksille, joita valmistajalle on aiheutunut jäsenvaltiossa, jossa palonhavaitsemislaite valmistettiin tai jossa sitä pidettiin ensimmäisenä kaupan. Tästä seuraa, että Belgian hallituksen argumentilla, jonka mukaan Belgiassa saatavasta hyväksynnästä aiheutuvat kustannukset ovat pienemmät kuin muissa jäsenvaltioissa, kuten Yhdistyneessä kuningaskunnassa, ei ole asian kannalta merkitystä.
76. Kuten edellä mainittiin, se, että on perusteltua poiketa tavaroiden vapaata liikkuvuutta koskevasta periaatteesta EY 30 artiklan tai yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä vahvistetun pakottavan vaatimuksen nojalla, voidaan joka tapauksessa osoittaa vain konkreettisesti kyseisen tapauksen olosuhteiden perusteella.(31) Täten vaikka lähtökohtaisesti voitaisiin hyväksyä se, että ennen palonhavaitsemisjärjestelmän käyttöön ottamista on tarpeellista varmistaa asianmukaisesti, että se toimii kokonaisuudessaan tietyssä ympäristössä, Belgian viranomaisten olisi perusteltava yksityiskohtaisemmin edellä mainittua BOSEC:n tyyppihyväksyntämenettelyä, jotta sitä voitaisiin mahdollisesti pitää oikeasuhteisena. Belgian viranomaiset eivät ole esittäneet tällaista erityistä näyttöä.
77. Lopuksi vastauksena Belgian hallituksen argumenttiin, joka koskee vireillä olevia muutoksia kansallisiin toimenpiteisiin, joissa edellytetään BOSEC:n tyyppihyväksyntää, riittää, kun muistutetaan, että vakiintuneessa oikeuskäytännössä on katsottu, että kun arvioidaan sitä, onko jäsenvaltio jättänyt noudattamatta jäsenyysvelvoitteitaan, on otettava huomioon jäsenvaltion tilanne sellaisena kuin se oli perustellussa lausunnossa asetetun määräajan päättyessä, eikä yhteisöjen tuomioistuin voi ottaa huomioon tämän jälkeen tapahtuneita muutoksia.(32)
78. Näin ollen vaikuttaa siltä, että laillisesti toisessa jäsenvaltiossa valmistettuja tai kaupan pidettyjä, pisteilmaisimilla varustettuja automaattisia palonhavaitsemisjärjestelmiä, joissa ei ole CE‑merkintää, koskeva velvollisuus hankkia BOSEC:n tyyppihyväksyntä ei ole – kun alkuperäjäsenvaltiossa suoritettuja tarkastuksia ja testejä ei oteta vastaavasti huomioon – oikeasuhteinen siihen tavoitteeseen nähden, jossa on kyse yleisestä turvallisuudesta ja ihmisten, eläinten tai kasvien terveyden ja elämän suojelemisesta, eikä kyseistä velvollisuutta voida täten perustella EY 30 artiklassa mainitulla yleistä etua koskevalla syyllä tai yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä vahvistetulla pakottavalla vaatimuksella.
V Oikeudenkäyntikulut
79. Yhteisöjen tuomioistuimen työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Komissio on vaatinut tästä oikeudenkäynnistä aiheutuneiden oikeudenkäyntikulujen korvaamista.
VI Ratkaisuehdotus
80. Ehdotan näin ollen, että yhteisöjen tuomioistuin
1) toteaa, että Belgia ei ole noudattanut EY 28 artiklan mukaisia velvoitteitaan, koska se on edellyttänyt laillisesti toisessa jäsenvaltiossa valmistettujen tai kaupan pidettyjen, pisteilmaisimilla varustettujen automaattisten palonhavaitsemisjärjestelmien, joissa ei ole CE‑merkintää, osalta, että 1) ne ovat yhdenmukaisia tietyn belgialaisen standardin (standardi NBN S21‑100) kanssa, että 2) niille hankitaan BOSEC:n tyyppihyväksyntä, missä on kyse entistä vakavammasta esteestä kyseisestä hyväksynnästä aiheutuvien kohtuuttomien kustannusten vuoksi, ja että 3) niihin kohdistetaan testejä ja tarkastuksia kyseisen tyyppihyväksynnän myöntämisen yhteydessä, mikä johtaa siihen, että toisessa jäsenvaltiossa toisten menettelyiden mukaisesti jo suoritetut valvontatoimet suoritetaan toiseen kertaan
2) velvoittaa Belgian kuningaskunnan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
(1) .
(2)  –	CE‑merkintään sisältyy oletus siitä, että tällä merkinnällä varustetut tuotteet täyttävät ”olennaiset vaatimukset”, jotka on ”uuden lähestymistavan” mukaisten direktiivien liitteissä määritelty tavoiteltaviksi tuloksiksi tai vältettäviksi vaaroiksi, ja ne voivat näin ollen liikkua vapaasti koko yhteisössä. Näissä olennaisissa vaatimuksissa on määritelty tavoiteltavat tulokset tai vältettävät vaarat, mutta niissä ei tarkenneta tai määrätä ennalta toteutuksen teknisiä ratkaisuja. Ks. lisäksi EY:n komissio, Guide to the implementation of the directives based on the New Approach and the Global Approach, 2000, s. 27 ja sitä seuraavat sivut.
(3)  –	Euroopan standardointikomitea (lyhenne CEN viittaa ranskankieliseen nimeen Comité Européen de Normalisation).
(4)  –	Ks. lisäksi EY:n komissio, Guide to the implementation of the directives based on the New Approach and the Global Approach, 2000, s. 27 ja sitä seuraavat sivut. Ks. myös julkisasiamies Sharpstonin 21.11.2006 esittämä ratkaisuehdotus yhteisöjen tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa C‑6/05, Medipac, alaviite 5.
(5)  –	EYVL 1989, L 40, s. 12.
(6)  –	Palonhavaitsemislaitteiden osalta on oltava direktiivin 89/106 7 artiklan mukaisesti laadittu toimeksianto.
(7)  –	Ks. erityisesti edellä alaviitteessä 2 mainittu teos Guide to the implementation of the directives based on the New Approach and the Global Approach .
(8)  –	Komissio julkaisee virallisessa lehdessä säännöllisesti direktiivin 89/106 nojalla harmonisoitujen standardien osalta nimet ja viitenumerot otsikolla ”Rakennusalan tuotteita koskevan jäsenvaltioiden lainsäädännön lähentämisestä 21.12.1988 annetun neuvoston direktiivin 89/106/ETY täytäntöönpanoon liittyvä komission tiedonanto”. Ks. komission mainitsema EYVL 2002, C 320, s. 5 ja äskettäin päivitetty versio EUVL 2006, C 134, s. 1. Kuhunkin tiedonantoon yhdistetään aikaisemman tiedonannon sisältö, ja tätä sisältöä päivitetään.
(9)  –	Aika ajoin annettavassa, direktiivin 89/106 täytäntöönpanoon liittyvässä komission tiedonannossa todetaan johdonmukaisesti seuraavaa: ”Rinnakkaisuusjakson päättymispäivä on sama kuin ristiriidassa olevien kansallisten teknisten eritelmien lakkauttamispäivä, jonka jälkeen vaatimustenmukaisuuden olettamuksen on perustuttava yhdenmukaistettuihin eurooppalaisiin eritelmiin”. Ks. esim. EYVL 2002, C 320, s. 5 ja EUVL 2006, C 134, s. 1.
(10)  –	Ne koskevat seuraavia standardeja: EN 54‑3 (Korvin kuultavat palohälytyslaitteet), EN 54‑5 (Lämpöilmaisimet – Pisteilmaisimet), EN 54‑7 (Savuilmaisimet – Pisteilmaisimet, jotka käyttävät sironnutta valoa, läpi kulkevaa valoa tai ionisaatiota).
(11)  –	Ks. erityisesti asia 8/74, Dassonville, tuomio 11.7.1974 (Kok. 1974, s. 837, Kok. Ep. II, s. 349, 5 kohta); asia 178/84, komissio v. Saksa, tuomio 12.3.1987 (Kok. 1987, s. 1227, ns. laki oluen puhtausvaatimuksista ‑tapaus, Kok. Ep. IX, s. 37, 27 kohta); yhdistetyt asiat C‑267/91 ja C‑268/91, Keck ja Mithouard, tuomio 24.11.1993 (Kok. 1993, s. I‑6097, Kok. Ep. XIV, s. I‑477, 11 kohta); asia C‑192/01, komissio v. Tanska, tuomio 23.9.2003 (Kok. 2003, s. I‑9693, 39 kohta); asia C‑270/02, komissio v. Italia, tuomio 5.2.2004 (Kok. 2004, s. I‑1559, 18 kohta); asia C‑366/04, Schwarz, tuomio 24.11.2005 (Kok. 2005, s. I‑10139, 28 kohta) ja yhdistetyt asiat C‑158/04 ja C‑159/04, Alfa Vita Vassilopoulos ja Carrefour Marinopoulos, tuomio 14.9.2006 (15 kohta, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).
(12)  –	Asia 120/78, Rewe‑Zentral, tuomio 20.2.1979 (Kok. 1979, s. 649, Kok. Ep. IV, s. 403, 14 kohta).
(13)  –	Ks. esim. asia C‑293/93, Houtwipper, tuomio 15.9.1994 (Kok. 1994, s. I‑4249, 11 kohta) ja asia C‑84/00, komissio v. Ranska, tuomio 14.6.2001 (Kok. 2001, s. I‑4553, 24 kohta).
(14)  –	Ks. asia C‑14/02, ATRAL, tuomio 8.5.2003 (Kok. 2003, s. I‑4431, 63 kohta).
(15)  –	Ks. mm. asia C‑384/99, komissio v. Belgia, tuomio 30.11.2000 (Kok. 2000, s. I‑10633, 16 kohta); asia C‑147/00, komissio v. Ranska, tuomio 15.3.2001 (Kok. 2001, s. I‑2387, 26 kohta) ja asia C‑272/01, komissio v. Portugali, tuomio 15.7.2004 (Kok. 2004, s. I‑6767, 29 kohta).
(16)  –	Ks. edellä 36 kohta.
(17)
–	Standardi EN 54-3.
(18)  –	Standardi EN 54-4.
(19)  –	Standardi EN 54-5.
(20)  –	Ks. esim. edellä alaviitteessä 11 mainitut yhdistetyt asiat Alfa Vita Vassilopoulos ja Carrefour Marinopoulos, tuomion 20 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
(21)  –	Ks. asia C-293/94, Brandsma, tuomio 27.6.1996 (Kok. 1996, s. I‑3159, 11 kohta) ja asia C‑432/03, komissio v. Portugali, tuomio 10.11.2005 (Kok. 2005, s. I‑9665, 44 kohta).
(22)
–	Asia 227/82, Van Bennekom, tuomio 30.11.1983 (Kok. 1983, s. 3883, 39 kohta) ja asia C‑358/95, Morellato, tuomio 13.3.1997 (Kok. 1997, s. I‑1431, 14 kohta).
(23)  –	Ks. tältä osin edellä alaviitteessä 14 mainittu asia ATRAL, tuomion 67 kohta.
(24)  –	Ks. tältä osin asia C‑390/99, Canal Satélite, tuomio 22.1.2002 (Kok. 2002, s. I‑607, 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(25)  –	Ks. esim. edellä alaviitteessä 21 mainittu asia Brandsma, tuomion 6 kohta ja asia C‑400/96, Jean Harpegnies, tuomio 17.9.1998 (Kok. 1998, s. I‑5121).
(26)  –	Ks. tältä osin edellä alaviitteessä 14 mainittu asia ATRAL, tuomion 62 kohta ja edellä alaviitteessä 24 mainittu asia Canal Satélite, tuomion 12, 25 ja 29 kohta.
(27)  –	Ks. edellä alaviitteessä 21 mainittu asia komissio v. Portugali, tuomion 41 kohta.
(28)
–	Ks. asia 272/80, Frans‑Nederlandse Maatschappij voor Biologische Producten, tuomio 17.12.1981 (Kok. 1981, s. 3277, Kok. Ep. VI, s. 267, 14 kohta) ja edellä alaviitteessä 21 mainittu asia Brandsma, tuomion 12 kohta.
(29)  –	Ks. edellä alaviitteessä 24 mainittu asia Canal Satélite, tuomion 36 kohta ja edellä alaviitteessä 21 mainittu asia komissio v. Portugali, tuomion 45 kohta.
(30)  –	Ks. tältä osin edellä alaviitteessä 24 mainittu asia Canal Satélite, tuomion 41 kohta.
(31)  –	Ks. edellä alaviitteessä 14 mainittu asia ATRAL, tuomion 67 kohta.
(32)  –	Ks. mm. edellä alaviitteessä 15 mainittu asia komissio v. Belgia, tuomion 16 kohta; edellä alaviitteessä 15 mainittu asia komissio v. Ranska, tuomion 26 kohta ja edellä alaviitteessä 15 mainittu asia komissio v. Portugali, tuomion 29 kohta.