61996CC0352_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1 Italian tasavallan nostamassa kanteessa vaaditaan riisin ja rikkoutuneiden riisinjyvien tuontia koskevien tiettyjen tariffikiintiöiden avaamisesta ja hallinnoinnista 24 päivänä heinäkuuta 1996 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1522/96(1) (jäljempänä asetus) ja erityisesti sen 3, 4 ja 9 artiklan kumoamista.
2 Asetus annettiin, jotta yhteisö saattaisi Itävallan tasavallan, Suomen tasavallan ja Ruotsin kuningaskunnan Euroopan yhteisöön liittymisen johdosta käymiensä GATT-sopimuksen XXIV artiklan 6 kohdan mukaisten neuvottelujen lopputuloksen voimaan.
3 Eräiden näiden yhteisöön liittyneiden maiden soveltamien tullien taso nimittäin nousi liittymistä edeltäneeseen aikaan verrattuna kyseisten maiden alettua soveltaa yhteistä tullitariffia. GATT-sopimuksen XXIV artiklan 6 kohdan ja erityisesti tullitariffeja ja kauppaa koskevan yleissopimuksen XXIV artiklan tulkinnasta vuonna 1994 tehtyä sopimusta(2) (jäljempänä sopimus) koskevan muistion 5 kohdan mukaan oli tämän vuoksi tarpeen sopia eräiden GATT-sopimuksen osapuolina olevien kolmansien maiden kanssa korvaavista toimenpiteistä.
4 Tätä varten yhteisö kävi neuvotteluja eri kolmansien maiden kanssa. Näiden neuvottelujen seurauksena yhteisö teki Australian liittovaltion ja Thaimaan kuningaskunnan kanssa sopimukset. Sopimukset hyväksyttiin tiettyjen kolmansien maiden kanssa GATT-sopimuksen XXIV artiklan 6 kohdan mukaisesti käytyjen neuvottelujen lopputulosta koskevista päätelmistä ja muista niihin liittyvistä asioista 22 päivänä joulukuuta 1995 tehdyllä neuvoston päätöksellä 95/592/EY.(3) Näiden sopimusten johdosta neuvosto antoi samana päivänä Itävallan, Suomen ja Ruotsin Euroopan unioniin liittymisen johdosta käytyjen GATT-sopimuksen XXIV artiklan 6 kohdan mukaisten neuvottelujen seurauksena yhteisön sovellettaviksi tulevien tullien vahvistamisesta asetuksen N:o 3093/95.(4)
5 Tämän jälkeen neuvosto antoi 24.7.1996 edellä mainitun asetuksen N:o 1522/96, joka on kanteen kohteena. Asetuksen 1 artiklan 1 kohdan a alakohdan nojalla avattiin vuotuinen tariffikiintiö, jonka perusteella yhteisöön voitiin tuoda tullitta 63 000 tonnia osittain tai kokonaan hiottua riisiä.
6 Saman artiklan 3 kohdan mukaan Australian ja Thaimaan osuudet kiintiöstä olivat 1 019 tonnia ja 21 455 tonnia. Thaimaalle myönnetty osuus on maan kanssa tehdyn sopimuksen nimenomaisen määräyksen mukainen. Sitä vastoin Australian liittovaltion kanssa tehdyssä sopimuksessa ei mainita myönnettävästä osuudesta mitään.
7 Italian hallitus vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin kumoaa asetuksen ja erityisesti sen 3, 4 ja 9 artiklan.
8 Artikloissa 3 ja 4 määritellään tuontitodistuksen saamisen edellytykset. Asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa säädetään erikseen seuraavaa:
"Kun tuontitodistushakemus koskee Thaimaasta peräisin olevaa riisiä ja rikkoutuneita riisinjyviä tai Australiasta peräisin olevaa riisiä osana 1 artiklassa tarkoitettuja määriä, sen mukana on oltava liitteessä I ja vastaavasti liitteessä II esitettyjen mallien mukaan laadittu vientitodistus, jonka on antanut samoihin liitteisiin merkitty näiden maiden toimivaltainen viranomainen."
9 Asetuksen 9 artiklassa puolestaan säädetään seuraavaa:
"1. Komissio valvoo tämän asetuksen nojalla tuotuja määriä erityisesti todentaakseen
- kuinka paljon perinteiset kauppavirrat laajentuneeseen yhteisöön ovat määrältään ja tullille esittämisen osalta merkittävästi muuttuneet,
ja
- esiintyykö välittömästi tästä asetuksesta hyötyvän viennin ja tavallisten vientimaksujen kohteena olevan viennin keskinäistä korvaamista.
2. Komissio toimittaa neuvostolle kertomuksen, jossa on tarvittaessa asianmukaiset ehdotukset yhteisön riisialan järkkymisen välttämiseksi, jos jompi kumpi 1 kohdassa olevien luetelmakohtien peruste täyttyy ja erityisesti, jos korkeintaan viiden kilon pakkauksissa tuodun riisin tuonti ylittää 33 428 tonnin määrän, ja joka tapauksessa kerran vuodessa."
Asetuksen 3 ja 4 artiklaan kohdistuvat kanneperusteet
10 Italian hallituksen mukaan 3 ja 4 artikla on kumottava, koska ne
- ovat GATT-sopimuksen XXIV artiklan 6 kohdan vastaisia,
- ovat EY:n perustamissopimuksen 43 artiklan vastaisia,
- loukkaavat suhteellisuusperiaatetta.
11 Tältä osin Italian hallitus tuo esiin seuraavaa. Asetuksen 3 ja 4 artiklan mukaan tuontitodistus annetaan vain yritykselle, jolla on hallussaan alkuperämaasta saatu vientitodistus, ja vientitodistus on liitettävä tuontitodistushakemukseen.
12 Italian hallituksen mukaan "säännöksellä annetaan vuotuisten tariffikiintiöiden hallinnointi tosiasiallisesti vientimaan viranomaisten tehtäväksi, joilla - sen johdosta, että ne myöntävät vientitodistukset ennalta valitsemilleen yrityksille - on konkreettinen mahdollisuus antaa tuotteiden tuonti yhteisöön ennalta valikoitujen yritysten yksinoikeudeksi".
13 Ainakaan Australian osalta säännöksen soveltaminen ei sen mielestä varmasti ole perusteltua, koska GATT-sopimuksen XXIV artiklan 6 kohdan mukaisten neuvottelujen tuloksena syntynyt, päätöksellä 95/592/EY hyväksytty sopimus ei - toisin kuin Thaimaan kuningaskunnan kanssa tehty sopimus - sisällä määräystä, jonka mukaan Australian myöntämien vientitodistusten johdosta tuontitodistukset annettaisiin automaattisesti. Tämän vuoksi mainittu säännös on Italian mukaan myös Australian liittovaltion kanssa tehdyn sopimuksen hyväksymisestä tehdyn päätöksen vastainen.
14 Kiintiöiden hallinnoinnin tosiasiallinen antaminen tämän maan tehtäväksi merkitsee Italian mukaan lisäksi perusteettoman edun antamista tälle maalle GATT-sopimuksen XXIV artiklan 6 kohdan vastaisesti, johon säännökseen kumottavaksi vaaditussa asetuksessa nimenomaisesti viitataan ja jonka soveltamiseksi se annettiin.
15 Kumottavaksi vaadittu säännös ei nimittäin Italian mukaan sisällä lainkaan kolmansia maita varten sellaisia korvaavia toimenpiteitä, joiden avulla ennen kolmen uuden jäsenvaltion (Itävallan tasavalta, Suomen tasavalta ja Ruotsin kuningaskunta) liittymistä Euroopan yhteisöön vallinnut tilanne voitaisiin säilyttää. Sitä vastoin kolmansien maiden viejät - joilla jo oli tehtyjen sopimusten johdosta oikeus viedä määrätty riisikiintiö tullitta kolmen (pienehkön) maan erillisten markkinoiden sijasta laajaan tulliliittoon, mikä jo tasapainotti kohtuullisesti neuvottelujen kahden osapuolen etuja - saivat oikeuden hallinnoida sovitun tariffikiintiön mukaista vientiä. Tämä ei Italian mukaan vaikuta GATT-sopimuksen XXIV artiklan 6 kohdassa tarkoitetulta "molempia osapuolia tyydyttävältä" ratkaisulta.
16 Italian hallitus huomauttaa edellä mainitun perusteettoman edun antamisen kyseiselle maalle olevan ilmeisesti lisäksi yleisesti sovelletun suhteellisuusperiaatteen vastaista ja osoittavan, ettei neuvoston tarkoituksena selvästikään ole ollut toimia yhteisen maatalouspolitiikan edellyttämällä tavalla.
17 Neuvosto vastaa näihin väitteisiin huomauttamalla ensiksikin yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännöstä, jonka mukaan jäsenvaltio ei voi kanteessaan vedota GATT-sopimuksen määräykseen vaatiessaan asetuksen kumoamista lainvastaisena.
18 Neuvosto viittaa tältä osin asiassa Saksa vastaan neuvosto annettuun tuomioon,(5) jossa yhteisöjen tuomioistuin muistutti vakiintuneesta oikeuskäytännöstään, jonka mukaan "johdanto-osansa mukaan 'keskinäisten ja kaikille osapuolille edullisten' neuvottelujen periaatteelle perustuvalle GATT-sopimukselle on ominaista sen määräysten merkittävä joustavuus".
19 Tämän johdosta yhteisöjen tuomioistuin esitti seuraavan päätelmän:
"Näiden GATT-sopimuksen erityispiirteiden vuoksi, joiden perusteella yhteisöjen tuomioistuin on aiemmin todennut, ettei yhteisön oikeussubjekti voi vedota kyseiseen sopimukseen tuomioistuimessa yhteisön toimenpiteen lainmukaisuuden kiistämiseksi, yhteisöjen tuomioistuin ei voi myöskään ottaa GATT-sopimuksen määräyksiä huomioon asetuksen lainmukaisuuden arvioimiseksi sellaisen kanteen yhteydessä, jonka jäsenvaltio on nostanut perustamissopimuksen 173 artiklan ensimmäisen kohdan mukaisesti."
20 On kuitenkin aivan oikein, että kantaja kiinnittää huomiota siihen seikkaan, että yhteisöjen tuomioistuin täsmensi samassa tuomiossa seuraavaa:
" - - yhteisöjen tuomioistuimen asiana olisi tarkastaa kiistan kohteena olevan yhteisön toimenpiteen lainmukaisuus GATT-sopimuksen sääntöjen perusteella ainoastaan, jos yhteisön tarkoituksena olisi ollut panna kyseisellä toimenpiteellä täytäntöön jokin erityinen velvoite, johon se on sitoutunut GATT-sopimuksen yhteydessä, tai jos yhteisön toimenpiteessä nimenomaisesti viitattaisiin joihinkin tiettyihin GATT-sopimuksen määräyksiin".
21 Neuvosto on kuitenkin sitä mieltä, että tässä tapauksessa ei ole kyse siitä. Neuvoston mukaan nimittäin kumottavaksi vaaditussa asetuksessa ei tarkkaan ottaen viitata mitenkään GATT-sopimuksen määräyksiin, koska asetusta ei annettu näiden määräysten täytäntöönpanemiseksi, vaan yhteisön niiden mukaisesti tekemän sopimuksen täytäntöönpanemiseksi.
22 Mielestäni tästä voidaan kuitenkin päätellä, että yhteisö on tarkoittanut panna täytäntöön "GATT-sopimuksen perusteella hyväksytyn erityisvelvoitteen" eli muiden GATT-sopimuksen osapuolien kanssa tuon sopimuksen XXIV artiklan 6 kohdan mukaisten neuvottelujen seurauksena tehdyistä sopimuksista johtuvat velvoitteet.
23 Näin ollen käsitykseni on, että esillä olevassa asiassa mikään ei estä yhteisöjen tuomioistuinta valvomasta kumottavaksi vaaditun asetuksen lainmukaisuutta GATT-sopimuksen kannalta. On kuitenkin todettava, että kantaja vetoaa vain GATT-sopimuksen XXIV artiklan 6 kohdan ja erityisesti edellä mainitun sopimusta koskevan muistion rikkomiseen. Silti neuvosto korostaa syystä kyseisten määräysten velvoittavan sopimuspuolet ainoastaan sopimaan molempien osapuolten kannalta hyväksyttävistä korvaavista toimenpiteistä. Kyseessä ei tällöin ole objektiivinen edellytys, vaan tämä viittaa osapuolten yhteisymmärrykseen, kuten ilmaisusta "molempia osapuolia tyydyttävät" käy ilmi. Siten XXIV artiklan 6 kohdassa asetetut edellytykset täyttyvät heti kun neuvottelujen osapuolet ovat päässeet sopimukseen.
24 Kantaja väittää vastauksessaan, että jos neuvoston väitteet hyväksyttäisiin, niin olisi täysin mahdotonta arvioida GATT-sopimuksen nojalla tehtyjä sopimuksia. Näin ei ole asian laita. Mikään ei nimittäin estä toista sopimuspuolta pitämästä XXIV artiklan 6 kohdan mukaisten neuvottelujen seurauksena syntynyttä sopimusta jonkin toisen GATT-sopimuksen määräyksen vastaisena ja panemasta vireille riitojen ratkaisumenettelyä.
25 Samoin - ja ellei yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä asetetuista edellytyksistä muuta johdu - kantaja voisi vedota yhteisöjen tuomioistuimessa tällaisen sopimuksen tapauksessa GATT-sopimuksen muiden määräysten rikkomiseen. Koska kantaja vetoaa vain GATT-sopimuksen XXIV artiklan 6 kohdan rikkomiseen, tämä väite on hylättävä.
26 Italian hallitus huomauttaa lisäksi asetuksen menevän GATT-sopimuksen mukaisten neuvottelujen seurauksena syntyneitä sopimuksia pidemmälle. Italian hallitus arvostelee nimittäin sitä, että vientimaan viranomaiset voivat antaa vientitodistuksia ennalta valitsemilleen yrityksille. Se tarkentaa, että ainakaan Australian osalta tällainen säännös ei varmasti ole perusteltu, koska kyseisen maan kanssa allekirjoitetussa sopimuksessa ei ole määräystä sellaisesta.
27 On kuitenkin huomattava, että Australian liittotasavallan kanssa tehdyn sopimuksen mukaan "kyseisen tariffikiintiön hallinnointijärjestelmään sisältyy kiintiöiden jakaminen perinteisille toimittajille".
28 Vientimaan viranomaiset voivat parhaiten määrittää Australian osalta ne toimittajat, jotka ovat perinteisesti toimittaneet tavaraa Itävaltaan, Suomeen ja Ruotsiin, sekä valvoa, että näille annetaan tarvittavat vientitodistukset perinteisen kauppavirran ylläpitämiseksi. Tämän kauppavirran ylläpitämistä ei voida pitää perusteettoman edun antamisena.
29 Sitä paitsi vaikka Australian liittotasavallan kanssa tehty sopimus ei velvoittaisikaan neuvostoa säätämään vientitodistusjärjestelmästä, siinä ei myöskään kielletä sellaisen käyttöönottoa, sillä ainoa siinä määrätty ehto on, että kiintiöiden hallinnointijärjestelmään "sisältyy kiintiöiden jakaminen perinteisille toimittajille niiden Itävaltaan, Ruotsiin ja Suomeen tekemien vientien perusteella". Kyseistä sopimusta ja sen hyväksymisestä tehtyä päätöstä ei siis ole rikottu.
30 Kantaja väittää myös, ettei neuvosto ole toiminut "yhteisen maatalouspolitiikan edellyttämällä tavalla" ja että se on siten rikkonut perustamissopimuksen 43 artiklaa. Kantaja ei kuitenkaan tarkenna väitteensä perusteita, vaikka todistustaakka on kantajalla. Joka tapauksessa lähtökohtaisesti ei ole nähtävissä, miten järjestelmä, jossa käytetään vientitodistuksia perinteisen kauppavirran ylläpitämiseksi, olisi 43 artiklan vastainen, kun tämän päämäärän laillisuutta ei muuten asiassa ole kiistetty.
31 Kolmanneksi neuvosto ei mielestäni ole loukannut suhteellisuusperiaatetta ulottamalla Thaimaaseen sovellettavan järjestelmän Australiaa koskevaksi. Kun nimittäin otetaan huomioon yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännössä neuvostolle yhteisen maatalouspolitiikan alalla tunnustettu laaja harkintavalta, niin ei voida pitää suhteettomana sitä, että neuvosto salli Australian - jonka kiintiö joka tapauksessa oli vain 5 prosenttia Thaimaan kiintiöstä - soveltaa Thaimaan kanssa tehdyn sopimuksen mukaista hallinnointijärjestelmää.
32 Objektiivisesti arvioiden kyseisellä edulla ei voida katsoa olevan sellaista merkitystä, että asetuksen 3 ja 4 artikla eivät sen perusteella olisi asianmukaisessa suhteessa tavoiteltuun päämäärään eli kyseisten kolmansien maiden kanssa tehdyissä sopimuksissa tarkoitettujen kiintiöiden hallinnoinnin säätelyyn.
33 Näistä syistä kantaja ei mielestäni ole osoittanut asetuksen N:o 1522/96
3 ja 4 artiklan olevan yhteisön oikeuden vastaisia.
Asetuksen 9 artiklaan kohdistuvat kanneperusteet
34 Italian hallituksen mukaan 9 artikla
- on muotomääräysten vastainen erityisesti perustelujen puutteellisuuden takia,
- on GATT-sopimuksen XXIV artiklan 6 kohdan vastainen,
- on EY:n perustamissopimuksen 43 artiklan vastainen,
- loukkaa suhteellisuusperiaatetta.
Lisäksi kyseessä on Italian mukaan harkintavallan väärinkäyttö.
35 Kantajana olevan hallituksen mukaan neuvosto ei ensinnäkään ole noudattanut muotomääräyksiä, koska se ei ole riittävästi perustellut edellä mainitun asetuksen 9 artiklan sisältöä. Sen mielestä nimittäin
"Neuvoston olisi pitänyt määrittää korkeintaan viiden kilogramman pakkauksissa uusiin jäsenvaltioihin ennen niiden liittymistä tuodun riisin määrä ja liittymisestä lähtien asettaa enimmäismäärä (joka ei olisi ollut korkeampi kuin edellä mainittu määrä), jonka ylittyessä komission on puututtava asiaan häiriöiden estämiseksi.
Joka tapauksessa neuvoston olisi pitänyt perustella 33 428 tonnin kynnysmäärän oikeutus asetuksen kolmanneksi viimeisessä perustelukappaleessa mainittuun vaatimukseen eli laajentuneen yhteisön perinteisten kauppavirtojen ylläpitämiseen nähden."
36 Tämä väite perustuu kantajan siihen oletukseen, että neuvoston 33 428 tonniksi vahvistama määrä on paljon korkeampi kuin ne perinteiset kauppavirrat, joita asetuksella pyritään turvaamaan.
37 Kuitenkin neuvoston yhteisöjen tuomioistuimen pyynnöstä asiakirjavihkoon liittämistä asiakirjoista ilmenee, että kiistelty kynnysmäärä vastaa kyseisten kolmen uuden jäsenvaltion keskimääräistä vuotuista tuontia eli 30 389:ää tonnia lisättynä 10 prosentilla.
38 On vielä huomattava, että kolmesta jäsenvaltiosta kahden osalta annetut luvut koskevat ainoastaan alle 5 kilogramman pakkauksia eivätkä korkeintaan 5 kilogramman pakkauksia. Tuonnin määrä on siis luultavasti ollut vielä korkeampi. Joka tapauksessa neuvoston käyttöön ottama "hälytyskynnys" on kohtuullinen, kun otetaan huomioon, että perinteinen kauppavirta kuitenkin muuttui siitä lukien kun aiemman tuonnin keskiarvo ylittyi 10 prosentilla.
39 Neuvostolla ei ollut velvollisuutta selittää perustelukappaleissa laskutapaa, jolla 9 artiklassa olevaan 33 428 tonnin määrään oli päädytty. Tällöin sen nimittäin olisi pitänyt selittää myös 63 000 tonnin kiintiön jako Amerikan yhdysvaltain, Thaimaan ja Australian sekä muiden alueiden kesken, ja sen olisi pitänyt tehdä samoin kyseisessä asetuksessa säädettyjen muiden kiintiöiden kohdalla eli 20 000 tonnin kuoritun riisin kiintiön ja 80 000 tonnin rikkoutuneiden riisinjyvien kiintiön osalta. Tämä olisi ylittänyt yhteisöjen tuomioistuimen edellyttämän perusteluvelvollisuuden.(6)
40 Neuvosto antoi siten mainitun 9 artiklan kyseisen asetuksen kahdeksannessa ja yhdeksännessä perustelukappaleessa olevien perustelujen mukaisena.
41 Näistä perustelukappaleista nimittäin ilmenee neuvoston pyrkineen perinteisten kauppavirtojen turvaamiseen ja alennetusta tullista hyötyvän viennin ja muun viennin ristiinsubventoinnin välttämiseen.
42 Tehty päätös, jonka mukaan komission on puututtava asiaan olemassaolevien kauppavirtojen ylityttyä 10 prosentilla, on johdonmukainen seuraus näistä perusteluista.
43 Kantajana oleva hallitus väittää myös, että GATT-sopimuksen XXIV artiklan 6 kohtaa on rikottu sekä suhteellisuusperiaatetta loukattu. Italian hallitus on nimittäin sitä mieltä, että 33 428 tonnin kynnysmäärä ei vastaa perinteistä tuontia, ja sen mukaan tämän vuoksi "tällaisen kynnysmäärän asettaminen merkitsee perusteettoman kilpailuedun antamista eräiden kolmansien maiden perinteisille yhteisöön viejille, mikä selvästi on epätavallista eikä ole perusteltua siltä kannalta, että kolmansien maiden kanssa GATT-sopimuksen XXIV artiklan 6 kohdan mukaisesti tehdyissä sopimuksissa pyritään 'molempia osapuolia tyydyttävään' ratkaisuun, ja on lisäksi selvästi suhteellisuusperiaatteen vastaista. Niin ikään tältä kannalta katsottuna kiistanalainen asetus on seurausta siitä, ettei toimenpiteen tarkoituksenmukaisuutta yhteisen maatalouspolitiikan vaatimusten kannalta ole otettu huomioon".
44 Kyseistä kantajan väitettä ei voida hyväksyä siitä yksinkertaisesta syystä, että se nojautuu perusteeseen, jonka virheellisyys ilmenee neuvoston asiakirjavihkoon liittämistä asiakirjoista.
45 Täsmentäkäämme asiaa kuitenkin hieman suhteellisuusperiaatteen osalta.
46 Kuten neuvosto aivan oikein korostaa, määritettäessä sitä, onko jokin yhteisön oikeuden säännös suhteellisuusperiaatteen mukainen, on tutkittava, voidaanko siinä tarkoitettujen keinojen avulla saavuttaa tavoiteltava päämäärä ja onko näihin keinoihin turvautuminen ehdottoman välttämätöntä tämän päämäärän saavuttamiseksi.
47 Neuvoston mukaan asetuksen päämääränä on kolmansien maiden kanssa tehtyjen sopimusten täytäntöönpano, ja sen mielestä kyseisten säännösten avulla voidaan saavuttaa tavoiteltava päämäärä, oli 9 artiklan sisältö mikä tahansa. Siinä nimittäin säädetään yhteisön yrityksiä varten varmistusjärjestelmästä, jonka avulla yhteisön riisialan häiriöiltä pyritään välttymään. Neuvosto on toiminut oikein, kun se on käyttänyt harkintavaltaansa ja sisällyttänyt asetukseen tämän varmistuksen, mutta ilman varmistustakin asetuksen avulla voitaisiin edelleen saavuttaa sen päämäärä eli kolmansien maiden kanssa tehtyjen sopimusten täytäntöönpano.
48 Olen tästä asiasta samaa mieltä. Asetuksen johdanto-osan viittaus- ja perustelukappaleista ilmenee nimittäin selvästi, että sen päämääränä on panna täytäntöön GATT-sopimuksen XXIV artiklan 6 kohdan mukaisten neuvottelujen seurauksena tehdyt sopimukset avaamalla tarvittavat kiintiöt ja määräämällä näiden kiintiöiden hallinnoinnista.
49 On kuitenkin mahdollista väittää, että koska neuvosto päätti toteuttaa 9 artiklassa olevan kaltaisen varmistuksen, tämän olisi oltava suhteellisuusperiaatteen mukainen, jolloin sen edellytykseksi ei voitaisi asettaa tavoiteltavan päämäärän kannalta suhteettomalla tavalla asetettua kynnysmäärää.
50 Vaikka tämä väite olisi hyväksyttävä, kantajan väitteet olisivat edelleen huonosti perusteltuja, koska kyseinen kynnysmäärä vastaa tosiasiassa tuonnin kokonaismäärää lisättynä 10 prosentilla. Sitä ei siten ole asetettu suhteettomaksi perinteisiin kauppavirtoihin nähden.
51 Lisäksi 9 artiklassa ei rajoiteta yhteisön mahdollisuuksia puuttua asiaan vain siihen tapaukseen, että kynnysmäärä saavutetaan. Artiklan 2 kohdassa nimittäin tarkennetaan, että komission valvontatehtävä alkaa heti siitä lukien kun ilmenee jokin 1 kohdassa mainituista olosuhteista eli muutos perinteisissä kauppavirroissa ja ristiinsubventointi tullittoman tuonnin ja muun tuonnin välillä, erityisesti silloin kun 33 428 tonnin kynnysmäärä on saavutettu. Asetuksen 9 artiklassa sallitaan siten komission harjoittaa valvontaansa myös tuonnin jäädessä alle kynnysmäärän.
52 Tämän vuoksi myöskään sen väitteen johdosta, jonka mukaan neuvosto ei ottanut huomioon sisäisen jalostusmenettelyn mukaisesti tapahtunutta tuontia uusiin jäsenvaltioihin, ei voida todeta suhteellisuusperiaatetta rikotun.
53 Harkintavallan väitetyn väärinkäytön osalta on vielä todettava, että kantaja väittää neuvoston tavoitelleen muuta kuin asetuksen perustelukappaleista ilmenevää päämäärää vahvistaessaan kynnyksen, joka ei ollut tavoitteen eli perinteisten kauppavirtojen ylläpitämisen mukainen.
54 Neuvosto korostaa aivan oikein kantajan jättäneen tarkentamatta, mihin muihin päämääriin neuvosto on tässä tapauksessa pyrkinyt, vaikka todistustaakka asiasta on kantajalla.
55 Koska en voi hyväksyä yhtäkään kantajan esittämistä kanneperusteista, ehdotan, että kanne hylätään ja kantaja velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
(1) - EYVL L 190, s. 1.
(2) - EYVL 1994, L 336, s. 16.
(3) - EYVL L 334, s. 38.
(4) - EYVL L 334, s. 1.
(5) - Asia C-280/93, Saksa v. neuvosto, tuomio 5.10.1994 (Kok. 1994, s. I-4973).
(6) - Ks. esim. asia C-122/94, komissio v. neuvosto, tuomio 29.2.1996 (Kok. 1996, s. I-881, 29 kohta); asia C-466/93, Atlanta Fruchthandelsgesellschaft ym., tuomio 9.11.1995 (Kok. 1995, s. I-3799, 16 kohta) ja asia 250/84, Eridania ym., tuomio 22.1.1986 (Kok. 1986, s. 117, 37 ja 38 kohta).