62024CJ0458_RES
Asia C‑458/24 [Daraa] (
i
)
DO
vastaan
Saksan liittotasavalta
(Verwaltungsgericht Sigmaringenin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)
Unionin tuomioistuimen tuomio (toinen jaosto) 5.3.2026
Ennakkoratkaisupyyntö – Turvapaikkapolitiikka – Asetus (EU) N:o 604/2013 – 3 artiklan 2 kohta – 29 artikla – Turvapaikanhakijan siirto kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaan jäsenvaltioon – Se, että hakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio keskeyttää turvapaikanhakijoiden vastaan- ja takaisinoton – Direktiivi (EU) 2013/32 – 33 artikla – Hakemukset, joilta puuttuvat tutkittavaksi ottamisen edellytykset
Rajavalvonta, turvapaikka ja maahanmuutto – Turvapaikkapolitiikka – Kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisperusteet ja ‑menettelyt – Asetus N:o 604/2013 – Vastaanotto- ja takaisinottomenettelyt – Kansainvälisen suojelun hakijan siirron toteuttamiselle asetettu määräaika – Tämän määräajan noudattamatta jättämisen seuraus – Kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelyvastuun siirtyminen pyynnön esittäneelle jäsenvaltiolle – Valtion tai asianomaisen henkilön syyksi luettavissa olevan määräajan noudattamatta jättämisen syyt – Vaikutuksettomuus
(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 604/2013 29 artiklan 1 ja 2 kohta)
(ks. 45–47 ja 49–61 kohta)
Rajavalvonta, turvapaikka ja maahanmuutto – Turvapaikkapolitiikka – Kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisperusteet ja ‑menettelyt – Asetus N:o 604/2013 – Vastaanotto- ja takaisinottomenettelyt – Se, että hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaksi jäsenvaltioksi alun perin nimetty jäsenvaltio on yksipuolisesti keskeyttänyt kyseiset menettelyt – Se, ettei ole systeemisiä puutteita, jotka saattaisivat johtaa epäinhimilliseen tai halventavaan kohteluun – Hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisestä vastaava jäsenvaltio – Tämän valtion velvollisuus tutkia hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisperusteet ja tulla itse hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaksi jäsenvaltioksi – Tällaista velvollisuutta ei ole – Siirtopäätöksen kohteena olevat henkilöt – Siirron määräajan noudattamatta jättäminen – Käsittelyvastuun siirtyminen pyynnön esittäneelle jäsenvaltiolle suoraan lain nojalla – Yksipuolisesta keskeyttämisestä johtuva noudattamatta jättäminen – Vaikutuksettomuus
(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen N:o 604/2013 3 artiklan 2 kohdan toinen ja kolmas alakohta ja 29 artiklan 1 ja 2 kohta)
(ks. 66 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)
Rajavalvonta, turvapaikka ja maahanmuutto – Turvapaikkapolitiikka – Kansainvälisen suojelun myöntämistä ja peruuttamista koskevat menettelyt – Direktiivi 2013/32 – Kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tutkintamenettely – Hakemus, jolta jäsenvaltiot voivat katsoa puuttuvan tutkittavaksi ottamisen edellytykset – Peruste – Toinen jäsenvaltio, joka on vastuussa hakemuksen käsittelystä ja joka on hyväksynyt pyynnön hakijan vastaan- tai takaisinotosta – Tällaista perustetta ei voida hyväksyä – Päätös siirtää henkilö ja olla käsittelemättä hakemusta asetuksen N:o 604/2013 mukaisesti – Hyväksyttävyys
(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/32 33 artiklan 1 kohta)
(ks. 73 kohta ja tuomiolauselman 3 kohta)
Tiivistelmä
Verwaltungsgericht Sigmaringenin (Sigmaringenin hallintotuomioistuin, Saksa) vireille panemassa ennakkoratkaisuasiassa unionin tuomioistuin tulkitsee asetusta N:o 604/2013 (
1
) ja direktiiviä 2013/32 (
2
) täsmentääkseen vastuita, jotka koskevat kansainvälistä suojelua koskevien hakemusten käsittelyä tilanteessa, jossa hakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio on keskeyttänyt asianomaisten hakijoiden vastaanoton.
DO, joka on Syyrian kansalainen, tuli Saksaan 18.4.2023 ja haki siellä turvapaikkaa 26.4.2023. Italian tasavalta kuitenkin todettiin hakemuksen käsittelystä vastuussa olleeksi jäsenvaltioksi.
Bundesamt für Migration und Flüchtlinge (liittovaltion maahanmuutto- ja pakolaisvirasto, Saksa) osoitti Italian tasavallalle pyynnön ottaa DO vastaan muttei saanut pyyntöön vastausta. Dublin III ‑asetuksen 22 artiklan 7 kohdan mukaisesti se siis katsoi pyynnön tulleen hyväksytyksi ja päätti 18.7.2023 jättää DO:n turvapaikkahakemuksen sen tutkittavaksi ottamisen edellytysten puuttumisen takia tutkimatta.
DO nosti 27.7.2023 tästä päätöksestä kanteen Sigmaringenin hallintotuomioistuimessa, joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin.
Kyseinen tuomioistuin huomauttaa, että Italian viranomaisten joulukuussa 2022 osoittamista kahdesta yleiskirjeestä ilmenee, että Italian tasavalta ei toistaiseksi ja mahdollisia poikkeuksia lukuun ottamatta enää hyväksyisi Dublin III ‑asetukseen perustuvia kansainvälisen suojelun hakijoiden siirtoja Italiaan. Se kieltäytyisi siten kaikesta hakijoiden vastaanotosta, josta se olisi vastuussa kyseisen asetuksen nojalla.
Niinpä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin päätti esittää unionin tuomioistuimelle useita ennakkoratkaisukysymyksiä tiedustellakseen pääasiallisesti yhtäältä, onko siinä erityistilanteessa, jossa hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaksi jäsenvaltioksi nimetty jäsenvaltio on keskeyttänyt yksipuolisesti kansainvälisen suojelun hakijoiden vastaan- ja takaisinotot, niin, että hakemuksen käsittelyvastuu siirtyy hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisestä vastaavalle jäsenvaltiolle. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää unionin tuomioistuinta toisaalta täsmentämään, sallitaanko direktiivissä 2013/32 kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tutkimatta jättäminen sillä perusteella, ettei hakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio ole valmis ottamaan kansainvälisen suojelun hakijaa vastaan tai takaisin.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Ensinnäkin kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelyvastuusta unionin tuomioistuin palauttaa mieleen ensiksi, että hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisestä vastaava jäsenvaltio voi itse tulla tästä käsittelystä vastuussa olevaksi jäsenvaltioksi. Näin on asia, jos sen on turvapaikkamenettelyssä ja hakijoiden vastaanotto-olosuhteissa olevien ”systeemisten puutteiden”, jotka ”saattavat johtaa [Euroopan unionin] perusoikeuskirjan 4 artiklassa tarkoitettuun epäinhimilliseen tai halventavaan kohteluun” takia mahdoton siirtää hakijaa hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaan jäsenvaltioon ja jos se toteaa Dublin III ‑asetuksen III luvussa vahvistettujen perusteiden tarkastelua jatkettuaan, ettei se voi siirtää hakijaa kyseisten perusteiden nojalla nimettyyn jäsenvaltioon tai ensimmäiseen jäsenvaltioon, jossa hakemus on jätetty.
Unionin tuomioistuin on jo todennut, että käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltainen kansainvälisen suojelun hakijoiden vastaan- ja takaisinottojen yksipuolinen keskeyttäminen ei yksinään voi olla perusteena toteamukselle kyseisen kaltaisesta systeemisestä puutteesta, joka saattaa johtaa epäinhimilliseen tai halventavaan kohteluun.
Tällaisessa tapauksessa hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisestä vastaavan jäsenvaltion ei tarvitse jatkaa Dublin III ‑asetuksen III luvussa vahvistettujen perusteiden tarkastelua tämän asetuksen 3 artiklan 2 kohdan toisen alakohdan perusteella eikä siitä itsestään myöskään saa tulla hakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio saman asetuksen 3 artiklan 2 kohdan kolmannen alakohdan nojalla.
Ei siis voida katsoa, että olisi olemassa Dublin III ‑asetuksen 3 artiklan 2 kohdan toisen ja kolmannen alakohdan kirjoittamaton soveltamisedellytys, jonka mukaan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion olisi oltava valmis ottamaan kansainvälisen suojelun hakijat vastaan tai takaisin.
Seuraavaksi ja edelleen tilanteessa, jossa jäsenvaltio on yksipuolisesti keskeyttänyt kansainvälisen suojelun hakijoiden vastaan- ja takaisinotot, unionin tuomioistuin tutkii ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mainitseman riskin siitä, että asianomaisen kansainvälisen suojelun hakijan pääsy kansainvälistä suojelua koskevaan menettelyyn voi hankaloitua aiheettomasti ja että loppujen lopuksi yksikään jäsenvaltio ei tutki hänen hakemustaan.
Se muistuttaa tältä osin, että Dublin III ‑asetuksen 29 artiklan 2 kohdassa säädetään vastuun siirtymisestä pyynnön esittäneelle jäsenvaltiolle suoraan lain nojalla ilman, että tällainen siirtyminen edellyttäisi hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion toimia, jos kyseessä olevan hakijan siirtoa viimeksi mainittuun jäsenvaltioon ei toteuteta siirron määräajassa, joka on lähtökohtaisesti kuusi kuukautta. Kyseinen säännös on muotoiltu laajasti eikä siinä millään tavoin rajoiteta vastuun siirtoa koskemaan erityistapauksia. Niinpä kyseinen vastuun siirto tapahtuu riippumatta syistä, joiden vuoksi siirtoa ei ole pantu täytäntöön säädetyssä määräajassa, ja siitä, voidaanko siirron toteuttamisen laiminlyönti lukea pyynnön esittäneen jäsenvaltion, hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion vai asianomaisen henkilön syyksi. Se siis tapahtuu silloinkin, kun asianomaisen henkilön siirtoa ei ole voitu saattaa päätökseen säädetyssä siirron määräajassa sen johdosta, että Dublin III ‑asetuksen III luvussa vahvistettujen perusteiden nojalla hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaksi nimetty jäsenvaltio on yksipuolisesti keskeyttänyt vastaan- ja takaisinotot.
Dublin III ‑asetuksen tavoitteet tukevat tätä tulkintaa. Unionin tuomioistuin korostaa tältä osin, että kun otetaan huomioon kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisen nopeutta koskeva tavoite ja tavoite taata tehokas pääsy tällaisen suojelun myöntämistä koskeviin menettelyihin, on tärkeää, että tarvittaessa kansainvälistä suojelua koskevat hakemukset käsittelee jokin muu kuin Dublin III ‑asetuksen III luvussa ilmaistujen perusteiden nojalla hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaksi nimetty jäsenvaltio, jos hakijan siirtoa ei ole toteutettu säädetyssä siirron määräajassa.
Tältä osin unionin tuomioistuin myöntää, että tällainen tulkinta mahdollistaa sen, että hakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio voi siirron määräajan päätyttyä ja pelkästään turvapaikanhakijoiden vastaan- ja takaisinottomenettelyjen yksipuolisella keskeyttämisellä välttää sille Dublin III ‑asetuksen nojalla kuuluvan vastuun. Se korostaa kuitenkin, että tällaisessakin tapauksessa on niin, että pyynnön esittäneen jäsenvaltion ja hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion on neuvoteltava ja tehtävä keskenään yhteistyötä siirron toteuttamiseksi ennen siirron määräajan päättymistä. Lisäksi tämän viimeksi mainitun jäsenvaltion vastuu säilyy täysimääräisenä kyseisen määräajan ajan, joten Dublin III ‑asetuksella käyttöön otettu vastuun määrittämisperusteiden järjestelmä säilyy kyseisen määräajan ajan.
Kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelyvastuun siirtyminen suoraan lain nojalla, mikäli asianomaisen henkilön siirtoa ei toteuteta kyseisessä määräajassa, on viime kädessä ainoa tapa taata kyseiselle henkilölle tosiasiallinen pääsy turvapaikkamenettelyyn.
Lopuksi on todettava, että jäsenvaltio ei voi perustella unionin oikeuden mukaisten velvoitteidensa laiminlyöntiä sillä, etteivät muutkaan jäsenvaltiot ole noudattaneet velvoitteitaan. Oikeussuojakeinona sitä vastaan, että jäsenvaltio, joka on alun perin nimetty hakemuksen käsittelystä vastuussa olevaksi jäsenvaltioksi, mahdollisesti rikkoo Dublin III ‑asetusta, on Euroopan komission ja minkä tahansa muun jäsenvaltion mahdollisuus nostaa jäsenyysvelvoitteiden noudattamatta jättämistä koskeva kanne kyseistä jäsenvaltiota vastaan.
Toiseksi siitä, voidaanko kansainvälistä suojelua koskeva hakemus jättää tutkimatta sillä perusteella, että hakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio ei ole valmis ottamaan kansainvälisen suojelun hakijaa vastaan tai takaisin, unionin tuomioistuin toteaa, että direktiivin 2013/32 33 artiklan 2 kohdassa luetellaan tyhjentävästi tilanteet, joissa jäsenvaltiot voivat katsoa kansainvälistä suojelua koskevalta hakemukselta puuttuvan tutkittavaksi ottamisen edellytykset. Tästä syystä ja kyseiseen luetteloon sisältyvien tutkimatta jättämisen perusteiden poikkeusluonteen perusteella kyseistä säännöstä on tulkittava suppeasti eikä sitä näin ollen voida soveltaa tilanteessa, joka ei vastaa sen sanamuotoa.
Direktiivin 2013/32 33 artiklan 1 kohdassa erotetaan selvästi tapaukset, joissa kansainvälistä suojelua koskevaa hakemusta ei käsitellä Dublin III ‑asetuksen mukaan, niistä tapauksista, joissa tällaiselta hakemukselta puuttuvat tutkittavaksi ottamisen edellytykset jonkin kyseisen direktiivin 33 artiklan 2 kohdassa tyhjentävästi luetellun perusteen perusteella.
Niinpä unionin tuomioistuin toteaa, että direktiivin 2013/32 33 artiklan 1 kohdassa ei sallita kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen tutkimatta jättämistä sillä perusteella, että hakemuksen käsittelystä vastuussa oleva jäsenvaltio ei ole valmis ottamaan kansainvälisen suojelun hakijaa vastaan tai takaisin.
(
i
)	Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.
(
1
)	Kolmannen maan kansalaisen tai kansalaisuudettoman henkilön johonkin jäsenvaltioon jättämän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelystä vastuussa olevan jäsenvaltion määrittämisperusteiden ja ‑menettelyjen vahvistamisesta 26.6.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston asetus (EU) N:o 604/2013 (EUVL 2013, L 180, s. 31; jäljempänä Dublin III ‑asetus).
(
2
)	Kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevista yhteisistä menettelyistä 26.6.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 2013/32/EU (EUVL 2013, L 180, s. 60).