62023TJ0366_RES
Asia T‑366/23
YH
vastaan
Euroopan keskuspankki
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (laajennettu neljäs jaosto) 19.11.2025
Talous- ja rahapolitiikka – Luottolaitosten vakavaraisuusvalvonta – Direktiivi 2013/36/EU – Asetus (EU) N:o 1024/2013 – EKP:n tehtäväksi annetut erityiset valvontatehtävät – Määräosuuksien hankintaa koskeva arviointi – Määräosuuden hankinnan vastustaminen – Oikeus tulla kuulluksi – Määräosuuden käsite – Hankkijaehdokkaan maine ja ammatillinen pätevyys – Perusoikeuskirjan suojaamat oikeudet – Oikeasuhteisuus
Kumoamiskanne – Unionin tuomioistuinten toimivalta – Määräosuuden hankkimista luottolaitoksesta koskevan Euroopan keskuspankin (EKP) päätöksen laillisuusvalvonta – Ulottuvuus – Kansallisten viranomaisten toteuttamien valmistelevien toimien tai ehdotusten valvonta – Kuuluminen valvonnan alaisuuteen
(SEUT 263 artikla; neuvoston asetuksen N:o 1024/2013 4 artiklan 1 kohdan c alakohta, 6 artiklan 2 kohta ja 15 artiklan 3 kohta)
(ks. 36–38 kohta)
Perusoikeudet – Perusoikeuskirja – Oikeus hyvään hallintoon – Oikeus tulla kuulluksi – Ulottuvuus – Euroopan keskuspankin (EKP) päätös määräosuuden hankkimisesta luottolaitoksesta – Hankkijaehdokkaan oikeus esittää vastaus ja huomautuksia
(Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan 2 kohdan a alakohta; neuvoston asetuksen N:o 1024/2013 22 artiklan 1 momentin ensimmäinen alakohta ja Euroopan keskuspankin asetuksen N:o 468/2014 31 artikla)
(ks. 146–149 kohta)
Talous- ja rahapolitiikka – Talouspolitiikka – Unionin finanssialan valvonta – Yhteinen valvontamekanismi – Luottolaitosten vakavaraisuusvalvonta – Euroopan keskuspankille (EKP) annetut erityistehtävät – Määräosuuksien hankintaa koskeva arviointimenettely – Mainittujen osuuksien hankkijaehdokkaan mainetta koskeva peruste – Käsite – Hankkijaehdokkaan perheenjäsenen maineen ja luotettavuuden arviointi – Kuuluminen valvonnan alaisuuteen
(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/36 23 artiklan 1 kohdan a ja b alakohta ja 91 artiklan 1 kohta)
(ks. 248, 253, 254, 282, 287-289, 296, 297 kohta)
Perusoikeudet – Euroopan unionin perusoikeuskirja – Omistusoikeus – Ulottuvuus – Unionin rahoitusjärjestelmän valvonta – Euroopan keskuspankin (EKP) päätös määräosuuden hankkimisesta luottolaitoksesta – Rahoitusjärjestelmän vakauden ja luottolaitoksen järkevän ja vakaan hoidon varmistamisen tavoite – Hyväksyttävyys
(Euroopan unionin perusoikeuskirjan 17 artiklan 1 kohta ja 52 artiklan 1 kohta)
(ks. 350–355 kohta)
Tiivistelmä
Tässä tuomiossa unionin yleinen tuomioistuin hylkää kanteen, jonka YH on nostanut Euroopan keskuspankin (EKP) päätöksestä, jossa vastustettiin määräosuuden hankkimista (jäljempänä riidanalainen päätös). Tässä yhteydessä unionin yleinen tuomioistuin selventää valvontaa, jota EKP harjoittaa määräosuuksien hankinnassa, EKP:n mahdollisuutta täydentää päätöksen perusteluja sen jälkeen, kun se on annettu tiedoksi ja hankkijaehdokkaan maineen arviointia hänen perheenjäsenensä luotettavuuden ja maineen kannalta.
M. M. Warburg & Co (AG & Co.) KGaA (jäljempänä kohdeyhteisö) on ns. vähemmän merkittävä luottolaitos, jota valvoo suoraan Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsicht (BaFin, liittovaltion rahoituspalvelujen valvontavirasto, Saksa) ja välillisesti EKP ja joka on kantajan aviopuolison suvun omistuksessa.
Yhtiö 1. Max Warburg Beteiligungsgesellschaft mbH (jäljempänä MWB 1) omistaa 40,24 prosenttia valvottavan konsernin eli M.M. Warburg & CO:n rahoitusholdingyhtiön eli M.M. Warburg & CO Gruppe GmbH:n (jäljempänä Warburg Gruppe) pääomasta. Warburg Gruppe omistaa 100 prosenttia kohdeyhteisön pääomasta, ja riidanalaisen päätöksen tekoajankohtana kohdeyhteisö omisti itse 100 prosenttia ja 60 prosenttia kahden muun kohdeyhteisön - jotka nekin ovat luottolaitoksia - pääomasta.
Kantajan aviopuoliso halusi järjestää niin, että hänen omistusosuutensa kohdeyhteisössä luovutetaan hänen lapsilleen. Ensimmäisessä vaiheessa hän luovutti 87,5 prosenttia MWB 1:n pääomasta Familie Max Warburg Vermögensverwaltung KG:lle (jäljempänä FMWV) lastensa hyväksi ja piti itsellään loput 12,5 prosenttia MWB 1:n pääomasta, joka antoi hänelle 51 prosenttia äänioikeuksista kyseisessä yhtiössä. FMWV ja kantajan aviopuoliso sitoutuivat käyttämään äänioikeuksiaan yhtenäisesti (jäljempänä äänestyskäyttäytymistä koskeva sopimus). Toisessa vaiheessa kantajan oli määrä saada haltuunsa aviopuolisonsa etuoikeutettu osake ja hankkia näin 0,01 prosenttia pääomasta ja 51 prosenttia äänioikeuksista MWB 1:ssä (jäljempänä ehdotettu hankinta) ja tulla MWB 1:stä tehdyn äänestyskäyttäytymistä koskevan sopimuksen osapuoleksi.
Kantaja ja hänen oikeudelliset avustajansa tapasivat 3.4.2023 EKP:n edustajia keskustellakseen ehdotettuun hankintaan liittyvistä ongelmista. BaFin ehdotti 4.4.2023, että EKP päättäisi olla vastustamatta ehdotettua hankintaa. EKP toimitti 12.4.2023 kantajalle luonnoksen päätökseksi, jolla se vastusti ehdotettua hankintaa sillä perusteella, ettei se täyttänyt määräosuuden hankkimista luottolaitoksesta koskevia lakisääteisiä vaatimuksia. Kantaja esitti 21.4.2023 huomautuksensa tästä päätösluonnoksesta.
EKP antoi 5.5.2023 päivätyllä sähköpostiviestillä kantajalle tiedoksi riidanalaisen päätöksen, jolla vahvistettiin päätösluonnoksen sisältö, ja se ilmoitti syyt, joiden vuoksi se katsoi, ettei kantaja täytä lakisääteisiä vaatimuksia hankkiakseen MWB 1:n kautta määräosuuden, joka on 100 prosenttia äänioikeuksista ja 100 prosenttia pääomasta kohdeyhteisössä. EKP katsoi ensinnäkin, ettei kantaja täytä hyvämaineisuutta koskevaa vaatimusta yhtäältä siksi, että kantajan aviopuoliso, jota EKP ei pidä hyvämaineisena, käyttää vaikutusvaltaa kantajaan, ja toisaalta siksi, ettei kantajalla ole riittävää ammatillista pätevyyttä. Toiseksi se totesi, ettei kantaja ole taloudellisesti riittävän vakaa voidakseen varmistaa, että kohdeyhteisöllä on tarvittava määrä omia varoja. Kolmanneksi EKP muun muassa katsoi, ettei ehdotettu hankinta mahdollista kohdeyhteisön tehokasta vakavaraisuusvalvontaa.
Kantajan oikeudellinen avustaja vastasi EKP:lle 8.5.2023 sen jälkeen, kun EKP oli useaan kertaan kehottanut häntä vahvistamaan vastaanottaneensa riidanalaisen päätöksen, että hän riitauttaa tiedoksiannon pätevyyden. Kantaja toisti 12.5.2023 päivätyssä sähköpostiviestissä riitauttavansa riidanalaisen päätöksen tiedoksiannon pätevyyden ja vaati toimittamaan hänen päätösluonnoksesta esittämistään huomautuksista laaditun erillisen arviointimuistion (jäljempänä erillinen arviointimuistio), johon riidanalaisessa päätöksessä viitataan; se toimitettiin hänelle 15.5.2023.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Alustavana huomautuksena unionin yleinen tuomioistuin korostaa määräosuuden hankkimisen arviointia koskevien menettelysääntöjen rikkomista koskevan kanneperusteen yhteydessä esitetystä väitteestä, joka koskee kyseisen arvioinnin suorittamista varten asetetun määräajan päättymistä, joten ehdotettu hankinta on kantajan mukaan hyväksytty, että joka tapauksessa menettelyn kunkin osapuolen on noudatettava niitä sääntöjä, joita siihen sovelletaan. Vaikka ehdotetusta hankinnasta annetun ilmoituksen oli täytettävä Saksan oikeudessa asetetut edellytykset, Kreditwesengesetzin (
1
) mukaisesti, EKP:n valvontapäätöstä tiedoksi annettaessa olisi pitänyt noudattaa kehysasetusta N:o 468/2014 (
2
). Kun otetaan huomioon käsiteltävää asiaa koskevat oikeussäännöt ja tosiseikat on todettava, että koska kantaja lähetti pyydetyt tiedot sähköpostitse osoitteeseen, jota ei ollut erityisesti varattu tähän tarkoitukseen, ja koska hän samalla ilmoitti lähettävänsä - ja myös lähetti - ne fyysisessä muodossa, BaFin ei tehnyt oikeudellista virhettä, kun se totesi, että kirjallinen ilmoitus oli täydellinen vasta päivänä, jona BaFin vastaanotti kantajan fyysisellä alustalla toimittamat tiedot, eli 3.2.2023. Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin hylkää tämän väitteen ja tarkastelee seuraavaksi riidanalaisen päätöksen.
Ensimmäiseksi unionin yleinen tuomioistuin toteaa väitteestä, jonka mukaan riidanalaisen päätöksen perustelut ovat puutteelliset, ensinnäkin, että ehdotettuun hankintaan, jossa kantaja hankki määräosuuden kohdeyhteisöstä, liittyvät tosiseikat, kun otetaan huomioon Warburg Gruppen osakkeenomistajien välinen yhteistoiminta, täsmennetään riidanalaisessa päätöksessä. Se katsoo myös, että perusteet, joilla EKP oikeutti päätöksensä vastustaa ehdotettua hankintaa, on arvioitu yksiselitteisesti kyseisessä päätöksessä sekä kantajan hyvämaineisuudesta ja vakavaraisuudesta että kohdeyhteisölle asetettujen vakavaraisuusvaatimusten noudattamisesta. Lisäksi riidanalainen päätös on tehty kantajan tuntemassa asiayhteydessä, koska kantaja on itse ilmoittanut ehdotettua hankintaa koskevat tiedot ja koska häntä on kuultu ennen mainitun päätöksen tekemistä. Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että riidanalaisessa päätöksessä täsmennetään ne asiaan liittyvät tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joihin se perustuu, eikä näitä seikkoja tarvitse täydentää erillisellä arviointimuistiolla tai EKP:n jälkikäteen antamilla selityksillä ja että kyseinen päätös on siis perusteltu riittävästi.
Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin huomauttaa väitteestä, jonka mukaan erillistä arviointimuistiota ei voida ottaa huomioon arvioitaessa riidanalaisen päätöksen lainmukaisuutta, että kyseinen muistio toimitettiin hänelle kymmenen päivää riidanalaisen päätöksen tiedoksiantamisen jälkeen ja että se mainittiin tässä päätöksessä nimenomaisesti. Se katsoo, että oikeuskäytännön valossa kyseisen muistion voidaan katsoa kuuluvan riidanalaisen päätöksen asiayhteyteen ja että se on otettava huomioon arvioitaessa kyseisen päätöksen perusteluja. Lisäksi on niin, että vaikka erillinen arviointimuistio lähetettiin myöhässä, kymmenen päivää riidanalaisen päätöksen tiedoksiantamisen jälkeen, EKP:n sisäisen konkreettisen virheen vuoksi, on kuitenkin niin, että riidanalaisessa päätöksessä viitataan nimenomaisesti kyseiseen muistioon, josta ilmenevät riidanalaisen päätöksen tekohetkellä tiedossa olleet perustelut. Kantaja on siten tiennyt muistion olemassaolosta riidanalaisen päätöksen tiedoksiantamisesta lähtien ja on voinut heti kyseisen päätöksen vastaanotettuaan pyytää, että muistio toimitetaan hänelle. Viisi työpäivää kyseisen päätöksen vastaanottamisen jälkeen hän pyysi, että kyseinen muistio toimitetaan hänelle. EKP lähetti sen hänelle seuraavana työpäivänä.
Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että se, että EKP lähetti erillisen arviointimuistion kantajalle myöhemmässä vaiheessa, ei vienyt tältä mahdollisuutta tutustua siihen ja että kantaja ole osoittanut tai edes väittänyt, että se, että erillinen arviointimuistio lähetettiin myöhässä, on vaikuttanut epäedullisesti hänen oikeuksiinsa.
Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin muistuttaa määräosuuden käsitteen tulkinnasta, että asetuksen N:o 575/2013, jossa viitataan CRD IV ‑direktiiviin, (
3
) mukaan huomattavalla omistusosuudella tarkoitetaan suoraa tai välillistä omistusosuutta yrityksessä, kun tämä osuus on vähintään 10 prosenttia pääomasta tai äänioikeuksista tai kun sen nojalla on mahdollista vaikuttaa huomattavasti kyseisen yrityksen johtamiseen. Se täsmentää, että määräosuuden hankkimisen käsite luottolaitoksesta on kuitenkin unionin oikeuden itsenäinen käsite.
Tältä osin unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että asetuksessa N:o 1024/2013 (
4
) säädetään, että uuden omistajan soveltuvuus on välttämätöntä arvioida ennen kuin luottolaitoksesta ostetaan osuus, jotta varmistetaan, että luottolaitoksen omistajat ovat soveltuvia ja taloudellisesti vakaita. Koska EKP:llä on laaja harkintavalta sen hoitaessa vakavaraisuuden valvontaan liittyviä tehtäviään, joihin myös määräosuuksien valvontatehtävä kuuluu, unionin yleinen tuomioistuin varmistaa, ettei riidanalainen päätös perustu aineellisesti virheellisiin tosiseikkoihin ja ettei siihen liity ilmeistä arviointivirhettä.
Käsiteltävässä asiassa EKP esittää riidanalaisessa päätöksessä, että Warburg Gruppen osakkeenomistajat toimivat yhdessä ja että ne omistavat yhdessä välillisesti 100 prosenttia kohdeyhteisön pääomasta ja äänioikeuksista. Se täsmentää, että äänestyskäyttäytymistä koskevan sopimuksen vuoksi on oletettava, että tällaista toimintaa on myös MWB 1-yhtiön tasolla. EKP päättelee tästä, että kantaja hankkii 100 prosenttia pääomasta ja äänioikeuksista tässä viimeksi mainitussa, joka on silloin välillisesti hänen määräysvallassaan. Täsmällisemmin erillisessä arviointimuistiossa, jossa tutkitaan yhteisissä ohjeissa (
5
) vahvistetut arviointiperusteet, EKP toteaa, että kyseinen yhteistoiminta huomioon ottaen äänioikeudet on jaettava kokonaisuudessaan hankkijaehdokkaalle. Tältä osin otetaan huomioon Warburg Gruppen osakkeenomistajien välinen osakassopimus, kohdeyhteisöjen ryhmän sisäiset suhteet, Warburg Gruppen osakkeenomistajien rahoituslähteet sekä niiden aiempi äänestyskäyttäytyminen.
Warburg Gruppen tasolla tehdystä osakassopimuksesta unionin yleinen tuomioistuin toteaa alkuksi, että erillisessä arviointimuistiossa esitetty analyysi ei ole vanhentunut, koska Warburg Gruppen uudessa yhtiöjärjestyksessä määrätään, kuten osakassopimuksessakin, että yhtiöosuuksien luovutukseen osakkeenomistajaperheiden ulkopuolisille henkilöille on hankittava etukäteen ”yhtiön” suostumus, joka annetaan yhtiökokouksen päätöksellä. Samalla tavoin yhteisissä ohjeissa ei suljeta tämäntyyppisiä sopimuksia ohjeiden soveltamisalan ulkopuolelle. Seuraavaksi unionin yleinen tuomioistuin toteaa siitä, että kantajan aviopuolison kahdella muulla sukulaisella on omistusosuuksia Warburg Gruppessa, että kantaja ei kiistä EKP:n mainitsemia tosiseikkoja eikä esitä mitään todisteita, jotka kyseenalaistaisivat EKP:n näistä sukulaisuussuhteista esittämän arvioinnin. Lisäksi kyseiseen konserniin kuuluvien yritysten suhteista kantaja ei kyseenalaista EKP:n esittämiä tosiseikkoja, koska kyseisen säätiön omistusosuus Walburg Gruppen pääomasta ei sisälly niihin tietoihin, jotka EKP otti huomioon. Unionin yleinen tuomioistuin toteaa yhden ainoan rahoituslähteen huomioon ottamisesta, että jos kantaja väittää, että kun yhteisissä ohjeissa todetaan saman rahoituslähteen käyttämisen voivan viitata yhteiseen toimintaan, tällä tarkoitetaan ulkoisia eikä sisäisiä rahoituslähteitä, kuten kohdeyhteisön jakamia osinkoja, yhteisten ohjeiden (
6
) mukaan ”se, että eri henkilöt käyttävät samaa rahoituslähdettä omistusosuuksien hankkimiseksi tai lisäämiseksi kohdeyrityksessä” on osoitus yhteisestä toiminnasta, eikä siinä tehdä mitään eroa ulkoisten ja sisäisten rahoituslähteiden välillä. Lopuksi unionin yleinen tuomioistuin katsoo aiemmasta äänestyskäyttäytymisestä, että kantaja ei ole esittänyt seikkoja, jotka olisivat ristiriidassa EKP:n näkemyksen kanssa eikä myöskään perustellut syitä, joiden vuoksi hän on ollut kykenemätön esittämään niitä.
Näin ollen unionin yleinen tuomioistuin katsoo, että EKP on merkityksellisten seikkojen perusteella ja ilmeistä arviointivirhettä tekemättä todennut, että kyse on MWB 1:n ja muiden Warburg Gruppen osakkeenomistajien välisestä yhteistoiminnasta. Unionin yleinen tuomioistuin hylkää näin ollen kantajan väitteen, joka koskee määräosuuden hankkimista pääomaosuuksina ja lisää, että äänioikeuksien ja pääoman hankinta mainitaan CRD IV ‑direktiivissä (
7
) ja asetuksessa N:o 575/2013 (
8
) toisilleen vaihtoehtoisina sen toteamiseksi, että kyse on määräosuuden hankkimisesta.
Kolmanneksi unionin yleinen tuomioistuin muistuttaa hankkijaehdokkaan maineesta sekä henkilön, jolla on läheinen perheside tähän ehdokkaaseen luotettavuudesta ja maineesta, että yhteisissä ohjeissa korostetaan, että toimivaltainen viranomainen voi ottaa huomioon kenen tahansa hankkijaehdokkaaseen sidoksissa olevan henkilön eli henkilön, jolla on tai vaikuttaa olevan läheinen sukulaisuus- tai liikesuhde hankkijaehdokkaaseen, luotettavuuden ja maineen. Muilta osin oikeuskäytännöstä ilmenee, että CRD IV ‑direktiivissä ei suljeta pois sitä ettei hankkijaehdokas täytä hyvämaineisuuden vaatimusta, voi johtua hänen suhteistaan kolmansiin osapuoliin (
9
).
Käsiteltävässä asiassa unionin yleinen tuomioistuin täsmentää aluksi, että EKP on todennut, että määräosuuksien hankintaa koskevan menettelyn tarkoituksena on varmistaa luottolaitosten moitteeton hoito ja yleinen rahoitusvakaus ja että hankkijaehdokkaan maineen arviointi on ennakoivaa arviointia ja edellyttää välttämättä ennustetta hankkijaehdokkaan tulevasta käyttäytymisestä. Abstrakti riski eli ennakoidun rikkomisen todennäköisyys on osoitettava tosiseikoilla.
Seuraavaksi unionin yleinen tuomioistuin toteaa, että EKP totesi riidanalaisessa päätöksessä ensinnäkin, että sillä oli erittäin vakavia epäilyjä kantajan aviopuolison hyvämaineisuudesta BaFinin vuonna 2019 kantajan aviopuolisosta tekemän uudelleentarkastelun vuoksi, toiseksi, että kantaja näytti olleen taloudellisesti riippuvainen aviopuolisostaan, kolmanneksi, ettei kantajalla ollut minkäänlaista kokemusta pankkialalta, ja neljänneksi, että kantaja oli avoimesti myöntänyt aikovansa ottaa neuvoja myös aviomieheltään, jonka kanssa hänen oli määrä tehdä äänestyskäyttäytymistä koskeva sopimus. Tästä EKP päätteli, että oli painavia syitä epäillä, ettei kantajan aviopuoliso käyttäisi ehdotetun hankinnan jälkeen huomattavaa vaikutusvaltaa kohdeyhteisössä kantajan välityksellä.
Lopuksi unionin yleinen tuomioistuin korostaa, että yhteisten ohjeiden ja oikeuskäytännön perusteella EKP voi hankkijaehdokkaan mainetta arvioidessaan ottaa huomioon sellaisen henkilön, jolla on läheinen perheside tähän ehdokkaaseen, tässä tapauksessa kantajan aviopuolison, luotettavuuden ja maineen.
(
1
)	Luottolaitoslaki (Kreditwesengesetz (KWG)), 9.9.1998 (BGBl. 1998 I, s. 2776), sellaisena kuin se on muutettuna 22.2.2023 annetulla lailla (BGBl. 2023 I Nr. 51).
(
2
)	Kehyksen perustamisesta YVM:n puitteissa tehtävälle yhteistyölle EKP:n ja kansallisten toimivaltaisten viranomaisten välillä sekä kansallisten nimettyjen viranomaisten kanssa 16.4.2014 annettu Euroopan keskuspankin asetus (EU) N:o 468/2014 (YVM-kehysasetus) (EUVL 2014, L 141, s. 1).
(
3
)	Oikeudesta harjoittaa luottolaitostoimintaa ja luottolaitosten ja sijoituspalveluyritysten vakavaraisuusvalvonnasta, direktiivin 2002/87/EY muuttamisesta sekä direktiivien 2006/48/EY ja 2006/49/EY kumoamisesta 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/36/EU (EUVL 2013, L 176, s. 338; jäljempänä CRD IV ‑direktiivi) 3 artiklan 1 kohdan 33 kohta.
(
4
)	Luottolaitosten vakavaraisuusvalvontaan liittyvää politiikkaa koskevien erityistehtävien antamisesta Euroopan keskuspankille 15.10.2013 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 1024/2013 (EUVL 2013, L 287, s. 63) johdanto-osan 22 perustelukappale.
(
5
)	Euroopan pankkiviranomaisen (EBA), Euroopan vakuutus- ja lisäeläkeviranomaisen (EIOPA) ja Euroopan arvopaperimarkkinaviranomaisen (ESMA) laatimiin määräosuuksien hankintaan ja lisäämiseen rahoitusalalla sovellettavaa toiminnan vakauden arviointia koskevien yhteisten ohjeiden, jotka julkaistiin 20.12.2016 (JC/GL/2016/01, jäljempänä yhteiset ohjeet), 4.6 kohta.
(
6
)	Yhteisten ohjeiden 4.6 kohdan b alakohdan 4 alakohta.
(
7
)	CRD IV ‑direktiivin 22 artiklan 1 kohta.
(
8
)	Asetus N:o 575/2013 4 artiklan 1 kohdan 36 alakohta.
(
9
)	Tuomio 10.7.2024, PH ym. v. EKP (T‑323/22, EU:T:2024:460, 325 ja 326 kohta).