62023CJ0460_RES
Asia C-460/23 [Kinsa] (
i
)
OB
vastaan
Procura della Repubblica
(Tribunale di Bolognan esittämä ennakkoratkaisupyyntö)
Unionin tuomioistuimen tuomio (suuri jaosto) 3.6.2025
Ennakkoratkaisupyyntö – Vapauden, turvallisuuden ja oikeuden alue – Rajavalvonta, turvapaikka ja maahanmuutto – Direktiivi 2002/90/EY – Laittomassa maahantulossa, kauttakulussa ja maassa oleskelussa avustamista koskeva yleinen rikkominen – 1 artiklan 1 kohdan a alakohta – Euroopan unionin perusoikeuskirjan mukainen tulkinta – 7 artikla – Yksityis- ja perhe-elämän kunnioittaminen – 24 artikla – Lapsen oikeudet – 52 artiklan 1 kohta – Perusoikeuksien keskeisen sisällön vaarantaminen – 18 artikla – Oikeus turvapaikkaan – Henkilö, joka tuo laittomasti jäsenvaltion alueelle hänen mukanaan olevia alaikäisiä kolmannen maan kansalaisia, joiden tosiasiallinen huoltaja hän on
Rajavalvonta, turvapaikka ja maahanmuutto – Maahanmuuttopolitiikka – Laittomassa maahantulossa, kauttakulussa ja maassa oleskelussa avustamisen ehkäiseminen – Laittomassa maahantulossa avustamista koskeva yleinen rikkominen – Käsite – Henkilö, joka tuo laittomasti jäsenvaltion alueelle alaikäisiä kolmannen maan kansalaisia, joiden tosiasiallinen huoltaja hän on, ei kuulu käsitteen alaan – Kansallista säännöstöä, jossa säädetään kyseinen menettely rikosoikeudellisesti rangaistavaksi, ei voida hyväksyä – Oikeus perhe-elämän kunnioittamiseen – Velvollisuus ottaa huomioon lapsen etu
(Euroopan unionin perusoikeuskirjan 7, 18 ja 24 artikla sekä 52 artiklan 1 kohta; neuvoston direktiivin 2002/90 1 artiklan 1 kohdan a alakohta)
(ks. 43–73 kohta sekä tuomiolauselma)
Tiivistelmä
Unionin tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi Tribunale di Bologna (Bolognan alioikeus, Italia) on saattanut asian, täsmentää suuressa jaostossa yhtäältä, että direktiivin 2002/90 (
1
) 1 artiklan 1 kohdan a alakohdan Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 7 ja 24 artiklan mukainen tulkinta johtaa siihen, että kyseisessä säännöksessä tarkoitetun laittomassa maahantulossa avustamista koskevan rikkomisen soveltamisalaan ei kuulu sellaisen henkilön menettely, joka tuo henkilöiden liikkumista rajojen yli koskevan järjestelmän vastaisesti jäsenvaltion alueelle hänen mukanaan olevia alaikäisiä kolmannen maan kansalaisia, joiden tosiasiallinen huoltaja hän on. Unionin tuomioistuin katsoo toisaalta, että nämä artiklat ovat esteenä kansalliselle lainsäädännölle, jonka mukaan tällainen menettely on rikosoikeudellisesti rangaistavaa.
OB, joka on kolmannen maan kansalainen, tuli 27.8.2019 Bolognan (Italia) ilmarajalle kolmannesta maasta saapuneella lennolla mukanaan kaksi alaikäistä, jotka ovat saman kolmannen maan kansalaisia. Heillä kaikilla oli väärennetyt passit. Lapsista toinen oli hänen tyttärensä ja toinen hänen sisarentyttärensä, jonka huolto on uskottu hänelle sisarentyttären äidin kuoleman jälkeen.
OB pidätettiin 28.8.2019, ja molemmat lapset sijoitettiin lastensuojelulaitokseen. OB:tä vastaan pantiin vireille menettely Bolognan alioikeudessa, joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, maahanmuuttoa koskevan koonnoksen (
2
) 12 §:n 1 momentissa, jolla direktiivin 2002/90 1 artiklan 1 kohdan a alakohta (
3
) on saatettu osaksi Italian oikeusjärjestystä, säädetyn kolmannen maan kansalaisten laittomassa maahantulossa avustamista koskevan rikoksen ja Italian rikoslaissa säädetyn väärennettyjen henkilöllisyystodistusten hallussapitoa koskevan rikoksen johdosta. OB:tä ei sitä vastoin syytetty laittomasta Italian alueelle tulosta.
OB ilmoitti 29.8.2019 pidätyksensä vahvistamista koskevassa istunnossa, joka pidettiin Bolognan alioikeuden esitutkintatuomarin johdolla, että hän on lähtenyt alkuperämaastaan pakoon aikaisemmalta kumppaniltaan saamiaan tappouhkauksia ja koska hän pelkäsi, että hänen mukanaan olevien alaikäisten ruumiillinen koskemattomuus on uhattuna.
Esitutkintatuomari vahvisti OB:n pidätyksen mutta hylkäsi syyttäjäviranomaisen pyynnön siitä, että OB määrättäisiin turvaamistoimena pidettäväksi säilössä.
OB teki 9.10.2019 kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toteamuksista ilmenee, että OB:lle on annettu ”vastuu” kummastakin alaikäisestä, ja he ovat hänen ”suojeluksessaan”. Kyseinen tuomioistuin katsoo, että OB:n menettely täyttää maahanmuuttoa koskevan koonnoksen 12 §:n 1 momentissa säädetyn rikoksen tunnusmerkistön eikä se kuulu kyseisen pykälän (
4
) 2 momentin soveltamisalaan. Se pohtii, voitaisiinko tällaista menettelyä pitää kuitenkin direktiivin 2002/90 1 artiklan 2 kohdassa (
5
) tarkoitettuna ”humanitaarisen avun” antamisena ja voisiko olla niin, ettei tämä menettely merkitse kyseisen direktiivin 1 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädettyä laittomassa maahantulossa avustamista koskevaa yleistä rikkomista, koska sillä helpotetaan sitä, miten asianomaiset alaikäiset käyttävät perusoikeuskirjassa taattuja oikeuksiaan. (
6
)
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa, että direktiivissä 2002/90 vain säädetään jäsenvaltioiden oikeudesta muttei niiden velvollisuudesta varmistaa, ettei laittomassa niiden alueelle tulossa avustamista säädetä rangaistavaksi, kun tämän menettelyn tavoitteena on humanitaarisen avun antaminen, ja tiedustelee etenkin kyseisen direktiivin 1 artiklan pätevyydestä perusoikeuskirjan kannalta ja perusoikeuskirjan tulkinnasta sen selvittämiseksi, onko perusoikeuskirja esteenä kansallisille täytäntöönpanosäännöksille.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Unionin tuomioistuin huomauttaa, että Euroopan unionin toimea on tulkittava niin pitkälle kuin mahdollista koko primaarioikeuden sekä erityisesti perusoikeuskirjan määräysten mukaisesti. Kun otetaan huomioon pääasian tosiseikat, perusoikeuskirjan 7, 18 ja 24 artiklalla (
7
) on ratkaisevaa merkitystä esitettyihin kysymyksiin vastattaessa. Esitetyt kysymykset perustuvat lisäksi siihen lähtökohtaan, että pääasiassa kyseessä oleva menettely merkitsee laittomassa maahantulossa avustamista koskevaa yleistä rikkomista, sellaisena kuin se määritellään direktiivin 2002/90 1 artiklan 1 kohdan a alakohdassa.
Unionin tuomioistuin tutkii siis, onko direktiivin 2002/90 1 artiklan 1 kohdan a alakohtaa, luettuna etenkin perusoikeuskirjan 7, 18 ja 24 artiklan valossa, tulkittava siten, että jos henkilö tuo henkilöiden liikkumista rajojen yli koskevan järjestelmän vastaisesti jäsenvaltion alueelle hänen mukanaan olevia alaikäisiä kolmannen maan kansalaisia, joiden tosiasiallinen huoltaja hän on, (
8
) tällainen menettely ei merkitse laittomassa maahantulossa avustamista koskevaa yleistä rikkomista.
Direktiivin 2002/90 edellä mainitun säännöksen sanamuoto on avoin, minkä vuoksi se antaa tilaa erilaisille tulkinnoille. Vaikka kyseinen säännös ei koske nimenomaisesti pääasiassa kyseessä olevaa menettelyä, se ei sellaisenaan sulje nimenomaisesti pois myöskään sellaista tulkintaa, jonka mukaan tällainen menettely merkitsee siinä säädettyä yleistä rikkomista.
Tätä viimeksi mainittua tulkintaa ei kuitenkaan voida hyväksyä.
Ensinnäkin direktiivin 2002/90 tavoitteet puhuvat tällaista tulkintaa vastaan. OB:n menettelyn kaltainen menettely ei näet ole avustamista laittomassa maahanmuutossa, vaan se on seurausta siitä, että kyseinen henkilö on ottanut henkilökohtaisen vastuun, joka hänelle kuuluu näiden alaikäisten huoltajana.
Kun toiseksi otetaan huomioon perusoikeuskirjan 7 ja 24 artikla, joiden valossa direktiivin 2002/90 1 artiklan 1 kohdan a alakohtaa on tulkittava, on niin, että pääasiassa kyseessä oleva menettely ei voi merkitä laittomassa maahantulossa avustamista koskevaa yleistä rikkomista myöskään silloin, kun kyseinen henkilö on itse tullut laittomasti kyseiselle alueelle.
Vastakkainen tulkinta johtaisi erityisen vakavaan puuttumiseen edellä mainituissa perusoikeuskirjan artikloissa vahvistettuihin perhe-elämän kunnioittamista koskevaan oikeuteen ja lapsen oikeuksiin siinä määrin, että sillä vaarannettaisiin perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu näiden perusoikeuksien keskeinen sisältö.
Sen hyväksyminen, että jollekin henkilölle voidaan määrätä seuraamus pelkästään siitä, että hän on auttanut alaikäisiä, joiden tosiasiallinen huoltaja hän on, tulemaan laittomasti jäsenvaltion alueelle, merkitsisi näet kyseisen keskeisen sisällön vaarantamista.
Tällaisella menettelyllä OB:n kaltainen henkilö lähtökohtaisesti vain täyttää konkreettisesti hänen henkilökohtaiseen vastuuseensa erottomasti kuuluvan velvollisuuden, joka perustuu hänellä kyseisiin alaikäisiin olevaan perhesuhteeseen, heidän hyvinvoinnilleen ja kehittymiselleen välttämättömän suojelun ja huolenpidon varmistamiseksi. Kyseisen henkilön menettely on ennen kaikkea konkreettinen osoitus hänellä näistä alaikäisistä olevasta yleisestä vastuusta.
Direktiivin 2002/90 1 artiklan 1 kohdan a alakohdalla ei siis voida pyrkiä siihen, että OB:n menettelyn kaltainen menettely luonnehditaan laittomassa kyseiselle alueelle tulossa avustamiseksi, joka on tällä perusteella rikosoikeudellisesti rangaistavaa, koska muutoin vaarannetaan perusoikeuskirjan 7 ja 24 artiklassa vahvistettujen oikeuksien keskeinen sisältö.
Kyseinen tulkinta on viimeiseksi tehtävä myös perusoikeuskirjan 18 artiklan (
9
) valossa; 18 artikla on merkityksellinen, kun – kuten OB – asianomainen henkilö on tehnyt kyseessä olevan jäsenvaltion alueelle tultuaan kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen.
Tältä osin jokaisen kolmannen maan kansalaisen oikeus tehdä kansainvälistä suojelua koskeva hakemus jäsenvaltion alueella, myös jäsenvaltion rajoilla tai sen kauttakulkualueilla, vaikka hän oleskelisi laittomasti kyseisellä alueella, on myönnettävä hänelle riippumatta siitä, minkälaiset menestymismahdollisuudet hänen hakemuksellaan on. Tällaisen hakemuksen tekemisestä lukien hakijan ei lähtökohtaisesti voida katsoa oleskelevan laittomasti asianomaisen jäsenvaltion alueella niin kauan kuin ensimmäisessä asteessa ei ole tehty päätöstä tästä hakemuksesta, koska muutoin turvapaikkaoikeuden, sellaisena kuin se taataan perusoikeuskirjan 18 artiklassa, tehokkuus vaarantuisi. Turvapaikkaa koskevan oikeuden tehokkuutta voivat heikentää myös toimenpiteet, jotka johtavat ilman järkevää perustelua siihen, että kolmannen maan kansalainen saadaan luopumaan kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksensa tekemisestä toimivaltaisille viranomaisille.
Nyt käsiteltävässä asiassa OB:llä on tällaisen hakemuksen tekemisestä johtuvat oikeudet, eikä häneen voida siis kohdistaa rikosoikeudellisia seuraamuksia siitä syystä, että hän on itse tullut laittomasti Italian alueelle, eikä siitä syystä, että hänellä on ollut Italian alueelle tullessaan mukanaan tyttärensä ja sisarentyttärensä, joiden tosiasiallinen huoltaja hän on.
Unionin tuomioistuin toteaa, ettei siis ole tarpeen tutkia direktiivin 2002/90 1 artiklan pätevyyttä eikä tulkita kyseisen 1 artiklan 2 kohtaa, joka koskee rikosoikeudellisesta vastuusta vapauttamista niissä tapauksissa, joissa kyseessä olevan menettelyn tavoitteena on humanitaarisen avun antaminen asianomaiselle henkilölle.
Kun otetaan huomioon ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen kysymykset sen kansallisen säännöksen yhteensoveltuvuudesta unionin oikeuden kanssa, jolla muun muassa direktiivin 2002/90 1 artiklan 1 kohdan a alakohta on saatettu osaksi Italian oikeusjärjestystä, unionin tuomioistuin huomauttaa, että jäsenvaltioiden tuomioistuimien tehtävänä on täytäntöönpantaessa toimenpiteitä, joilla direktiivi on saatettu osaksi kansallista oikeusjärjestystä, paitsi tulkita kansallista oikeuttaan kyseisen direktiivin mukaisesti myös varoa tukeutumasta sellaiseen kyseisen direktiivin tulkintaan, joka johtaisi ristiriitaan unionin oikeusjärjestyksellä suojattujen perusoikeuksien tai muiden unionin oikeusjärjestyksessä tunnustettujen yleisten periaatteiden kanssa.
Jäsenvaltiot eivät siis voi saattaessaan direktiivin 2002/90 1 artiklan 1 kohdan a alakohtaa, jolla pyritään määrittelemään täsmällisesti laittomassa maahanmuutossa avustamista koskeva rikkominen, osaksi kansallista oikeusjärjestystä ottaa kansallisessa oikeudessa käyttöön sääntöjä, joilla ylitettäisiin kyseisen rikkomisen, sellaisena kuin se määritellään tässä säännöksessä, ulottuvuus sisällyttämällä sen piiriin perusoikeuskirjan 7 ja 24 artiklan ja 52 artiklan 1 kohdan vastaisesti menettelyjä, joita kyseinen säännös ei koske.
Perusoikeuskirjan 7 ja 24 artikla ovat lisäksi itsessään riittäviä, eikä niitä täydy täsmentää unionin oikeuden tai kansallisen oikeuden säännöksillä, jotta yksityiset saisivat oikeuksia, joihin he voivat vedota sellaisinaan. Jos ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on todettava, ettei sen kansallista oikeutta ole mahdollista tulkita unionin oikeuden mukaisesti, sen on siis varmistettava toimivaltansa rajoissa yksityisille näistä artikloista johtuva oikeussuoja ja taattava näiden artiklojen tehokas vaikutus jättämällä tarvittaessa soveltamatta maahanmuuttoa koskevan koonnoksen 12 §:ää.
(
i
)	Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.
(
1
)	Laittomassa maahantulossa, kauttakulussa ja maassa oleskelussa avustamisen määrittelystä 28.11.2002 annettu neuvoston direktiivi 2002/90/EY (EYVL 2002, L 328, s. 17). Kyseisen direktiivin 1 artiklan, jonka otsikko on ”Yleinen rikkomus”, 1 kohdan a alakohdan mukaan kunkin jäsenvaltion on otettava käyttöön asianmukaiset seuraamukset ”henkilölle, joka tarkoituksellisesti auttaa henkilöä, joka ei ole jonkin jäsenvaltion kansalainen, saapumaan jäsenvaltion alueelle tai kulkemaan sen alueen kautta kyseisessä jäsenvaltiossa ulkomaalaisten maahantulosta tai kauttakulusta annetun lainsäädännön vastaisesti”.
(
2
)	Maahanmuuttoa ja ulkomaalaisen asemaa koskevien säännösten koonnoksesta 25.7.1998 annettu asetus nro 286 (decreto legislativo n. 286 – Testo unico delle disposizioni concernenti la disciplina dell’immigrazione e norme sulla condizione dello straniero; GURI nro 191, 18.8.1998, Supplemento ordinario nro 139), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasian tosiseikkoihin.
(
3
)	Ja rikosoikeudellisten puitteiden vahvistamisesta laittomassa maahantulossa, kauttakulussa ja maassa oleskelussa avustamisen ehkäisemistä varten 28.11.2002 tehdyn neuvoston puitepäätöksen 2002/946/YOS (EYVL 2002, L 328, s. 1) 1 artiklan 1 kohta.
(
4
)	Tässä säännöksessä säädetään, että ”Italiassa suoritetut pelastustoimet ja siellä annettu humanitaarinen apu Italian valtion alueella joka tapauksessa olevien, haavoittuvassa asemassa olevien ulkomaalaisten hyväksi” eivät ole rikoksia.
(
5
)	Kyseisen säännöksen mukaan ”jäsenvaltio voi päättää jättää säätämättä seuraamuksista [1 artiklan] 1 kohdan a alakohdassa määritellyn menettelyn osalta kansallista lainsäädäntöään tai käytäntöjään soveltaen, jos kyseisen menettelyn tavoitteena on humanitaarisen avun antaminen asianomaiselle henkilölle”.
(
6
)	Eli ensinnäkin oikeuttaan elämään, oikeuttaan henkilökohtaiseen koskemattomuuteen sekä oikeuttaan vapauteen ja turvallisuuteen, koska nämä oikeudet ovat uhattuina heidän alkuperämaassaan, toiseksi oikeuttaan perhe-elämän kunnioittamiseen, kun otetaan huomioon OB:n ja näiden alaikäisten väliset vanhemman ja lapsen suhteet ja sukulaisuussuhteet, ja kolmanneksi oikeuttaan turvapaikkaan OB:n tekemän kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen yhteydessä.
(
7
)	Joissa vahvistetaan oikeus perhe-elämän kunnioittamiseen, oikeus turvapaikkaan ja lapsen oikeudet.
(
8
)	Jäljempänä tällainen menettely.
(
9
)	Kyseisen määräyksen mukaan oikeus turvapaikkaan taataan Geneven yleissopimuksen määräysten sekä EU-sopimuksen ja EUT-sopimuksen mukaisesti. Jäsenvaltioiden on noudatettava tällaisia määräyksiä soveltaessaan sekä direktiiviä 2002/90 että puitepäätöstä 2002/946.