62024CJ0322
PRESUDA SUDA (osmo vijeće)
10. srpnja 2025. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Žig Europske unije – Direktiva 2008/95/EZ – Članak 9. stavak 1. – Tužba za proglašenje ništavosti – Zla vjera nositelja kasnijeg žiga prilikom podnošenja prijave za registraciju tog žiga – Apsolutni razlog za ništavost – Gubitak prava kao posljedica trpljenja – Nepostojanje učinka prema nositelju ranijeg žiga”
U predmetu C‑322/24,
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Juzgado de lo Mercantil no 1 de Alicante (Trgovački sud br. 1 u Alicanteu, Španjolska), odlukom od 27. studenoga 2023., koju je Sud zaprimio 30. travnja 2024., u postupku
Sánchez Romero Carvajal Jabugo S. A. U.
protiv
Embutidos Monells S. A.,
SUD (osmo vijeće),
u sastavu: S. Rodin, predsjednik vijeća, O. Spineanu‑Matei (izvjestiteljica) i N. Fenger, suci,
nezavisni odvjetnik: D. Spielmann,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za Sánchez Romero Carvajal Jabugo S. A. U., J. M. Iglesias Monravá, abogado,
–
za Embutidos Monells S. A., L. Polo Flores, abogado,
–
za španjolsku vladu, S. Núñez Silva, u svojstvu agenta,
–
za Europsku komisiju, P. Němečková i J. Samnadda, u svojstvu agenata,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnog odvjetnika, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 61. Uredbe (EU) 2017/1001 Europskog parlamenta i Vijeća od 14. lipnja 2017. o žigu Europske unije (SL 2017., L 154, str. 1.) i članka 9. Direktive (EU) 2015/2436 Europskog parlamenta i Vijeća od 16. prosinca 2015. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima (SL 2015., L 336, str. 1. i ispravak SL 2016., L 110, str. 5.).
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između društava Sánchez Romero Carvajal Jabugo S. A. U. (u daljnjem tekstu: Sánchez Romero Carvajal) i Embutidos Monells S. A. (u daljnjem tekstu: Monells) u vezi sa zahtjevom za proglašenje ništavima dvaju registriranih nacionalnih žigova čiji je nositelj potonje društvo.
Pravni okvir
Pravo Unije
Uredba 2017/1001
3
Člankom 59. Uredbe 2017/1001, naslovljenim „Apsolutni razlozi za ništavost”, u stavku 1. određuje se:
„Žig EU‑a proglašava se ništavim na zahtjev podnesen Uredu [Europske unije za zaštitu intelektualnog vlasništva (EUIPO)] ili na protutužbu podnesenu u postupku zbog povrede:
[...]
(b)
kad je podnositelj prijave postupao u zloj vjeri kada je podnosio prijavu žiga.”
4
Člankom 61. te uredbe, naslovljenim „Ograničenje prava kao posljedica trpljenja”, određuje se:
„1.   Ako nositelj žiga EU‑a u neprekinutom razdoblju od pet godina svjesno trpi uporabu kasnijeg žiga EU‑a u [Europskoj uniji], on više nema pravo na temelju ranijeg žiga podnijeti zahtjev za proglašenje kasnijeg žiga ništavim u odnosu na proizvode ili usluge za koje se rabi taj kasniji žig, osim ako je prijava za registraciju kasnijeg žiga EU‑a podnesena u zloj vjeri.
2.   Ako nositelj ranijeg nacionalnog žiga iz članka 8. stavka 2. ili nekog drugog ranijeg znaka iz članka 8. stavka 4. u neprekinutom razdoblju od pet godina, svjesno trpi uporabu kasnijeg žiga EU‑a u državi članici u kojoj su raniji žig ili neki drugi raniji znak zaštićeni, on više nema pravo na temelju ranijeg žiga ili nekog drugog ranijeg znaka podnijeti zahtjev za proglašenje kasnijeg žiga ništavim u odnosu na proizvode ili usluge za koje se rabi taj kasniji žig, osim ako je prijava za registraciju kasnijeg žiga EU‑a podnesena u zloj vjeri.
3.   U slučajevima iz stavaka 1. i 2., nositelj kasnijeg žiga EU‑a nema pravo usprotiviti se uporabi ranijeg prava, iako više nije moguće pozivati se na to pravo protiv kasnijeg žiga EU‑a.”
Direktiva 2008/95
5
Direktiva 2008/95/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2008. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima (SL 2008., L 299, str. 25.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 2., str. 149.) stavljena je izvan snage i zamijenjena Direktivom 2015/2436.
6
U uvodnoj izjavi 12. Direktive 2008/95 navodilo se:
„Radi pravne sigurnosti i bez dovođenja u pitanje interesa nositelja ranijeg žiga, važno je osigurati da potonji ne može više zahtijevati izjavu o ništavosti niti se može protiviti uporabi žiga koji se pojavio nakon njegova, a čiju je uporabu svjesno dopuštao duže vrijeme, osim ako prijava kasnijeg žiga nije podnesena u zloj vjeri.”
7
Člankom 3. te direktive, naslovljenim „Razlozi za odbijanje ili proglašavanje žiga ništavim”, u stavku 2. propisivalo se:
„Svaka država članica može osigurati da se žig ne registrira ili, ako je registriran, da ga se proglasi ništavim, kada i u mjeri u kojoj:
[...]
(d)
podnositelj prijave podnio je prijavu za registraciju žiga u zloj vjeri.”
8
Člankom 9. navedene direktive, naslovljenim „Ograničenje prava kao posljedica toleriranja”, stavkom 1. određivalo se:
„Kad u državi članici nositelj ranijeg žiga, iz članka 4. stavka 2., u neprekinutom razdoblju od pet godina svjesno tolerira uporabu kasnijeg žiga registriranog u toj državi članici, on više nema pravo na temelju ranijeg žiga podnijeti zahtjev za proglašenje kasnijeg žiga ništavim ili se usprotiviti uporabi kasnijeg žiga za proizvode ili usluge za koje se koristi kasniji žig, osim ako je prijava za registraciju kasnijeg žiga podnesena u zloj vjeri.”
Direktiva 2015/2436
9
Člankom 9. Direktive 2015/2436, naslovljenim „Prekluzija proglašenja ništavosti kao posljedica toleriranja”, stavkom 1. određuje se:
„Kada u državi članici nositelj ranijeg žiga iz članka 5. stavka 2. ili članka 5. stavka 3. točke (a) u neprekinutom razdoblju od pet godina svjesno tolerira uporabu kasnijeg žiga registriranog u toj državi članici, taj nositelj žiga više nema pravo na temelju ranijeg žiga podnijeti zahtjev za proglašenje kasnijeg žiga ništavim za proizvode ili usluge za koje se rabi kasniji žig, osim ako je prijava za registraciju kasnijeg žiga podnesena u zloj vjeri.”
10
U skladu s člankom 55. te direktive:
„Direktiva 2008/95/EZ stavlja se izvan snage od 15. siječnja 2019. [...]”
Španjolsko pravo
11
Leyom 17/2001 de Marcas (Zakon 17/2001 o žigovima) od 7. prosinca 2001. (BOE br. 294 od 8. prosinca 2001., str. 45579.; u daljnjem tekstu: Zakon 17/2001) člankom 51., naslovljenim „Apsolutni razlozi za ništavost”, određuje se:
„1.   Registracija žiga može se proglasiti ništavom na zahtjev podnesen Oficini Española de Patentes y Marcas (Španjolski ured za patente i žigove) ili na temelju protutužbe u postupku zbog povrede:
(a)
ako je protivna odredbama članka 5. ovog zakona;
(b)
ako je podnositelj prijave postupao u zloj vjeri prilikom podnošenja prijave žiga.
2.   Tužba za utvrđenje apsolutne ništavosti registriranog žiga ne podliježe zastari.”
12
U skladu s člankom 52. Zakona 17/2001, naslovljenim „Relativni razlozi ništavosti”:
„1.   Registracija žiga može se proglasiti ništavom na zahtjev podnesen [Španjolskom uredu za patente i žigove] ili na temelju protutužbe u postupku zbog povrede ako je protivna odredbama članaka 6., 7., 8., 9. i 10.
2.   Nositelj ranijeg žiga iz članaka 6., 7. i 8. i članka 9. stavka 1. koji je u neprekinutom razdoblju od pet godina svjesno tolerirao uporabu kasnije registriranog žiga više nema pravo na temelju tog ranijeg žiga podnijeti zahtjev za proglašenje kasnijeg žiga ništavim u odnosu na proizvode ili usluge za koje se rabi kasniji žig, osim ako je prijava kasnijeg žiga podnesena u zloj vjeri. U slučaju iz ovog stavka, nositelj kasnijeg žiga nema pravo usprotiviti se uporabi ranijeg prava iako se nositelj ranijeg prava na to pravo više ne može pozvati protiv kasnijeg žiga.”
Glavni postupak i prethodna pitanja
13
Sánchez Romero Carvajal nositelj je žiga Europske unije 5J Cinco Jotas SÁNCHEZ ROMERO CARVAJAL JABUGO, S. A. DESDE 1879, prijavljenog 7. prosinca 1999. i registriranog 4. listopada 2006. za proizvode iz razreda 29. u smislu Nicanskog sporazuma o međunarodnoj klasifikaciji proizvoda i usluga za registraciju žigova od 15. lipnja 1957., kako je revidiran i izmijenjen.
14
Također je nositelj žiga Unije 5J, prijavljenog za registraciju 26. kolovoza 2010. i registriranog 5. srpnja 2015. za proizvode iz istog razreda.
15
Monells je nositelj španjolskih nacionalnih žigova 5Ms i 5Ps, prijavljenih 31. listopada 2011. odnosno 26. siječnja 2012., koji su potom registrirani 9. veljače i 3. svibnja 2012. u oba slučaja za proizvode iz razreda 29. (u daljnjem tekstu: sporni žigovi).
16
Društvo Sánchez Romero Carvajal je 3. studenoga 2016. opomenom pred tužbu upućenom društvu Monells naložilo, među ostalim, da to društvo odustane od registracije spornih žigova i da prestane upotrebljavati figurativni žig 5Ms. U toj je opomeni navedeno, kao prvo, da je društvo Monells bilo upoznato s ugledom žiga 5J koji pripada društvu Sánchez Romero Carvajal jer je, zbog prigovora potonjeg društva, Španjolski ured za patente i žigove 12. srpnja 2012. odbio društvu Monells registrirati znak 5Cs. U njoj je pojašnjeno, kao drugo, da sporni žigovi imaju obilježja slična znaku 5Cs i, kao treće, da se tužba za proglašenje žiga ništavim može podnijeti u pogledu žigova 5Ms i 5Ps prije 28. veljače odnosno prije 18. ožujka 2017.
17
Društvo Sánchez Romero Carvajal je 2. studenoga 2021., na temelju članka 59. Uredbe 2017/1001 i članka 51. stavka 1. točke (b) Zakona 17/2001, Juzgadu de lo Mercantil no 1 de Alicante (Trgovački sud br. 1 u Alicanteu), sudu koji je uputio zahtjev, protiv društva Monells podnijelo tužbu zbog povrede s ciljem proglašenja spornih žigova ništavima jer je potonje društvo prilikom podnošenja prijave za registraciju tih žigova postupalo u zloj vjeri.
18
Oslanjajući se na članak 61. Uredbe 2017/1001 i članak 52. stavak 2. Zakona 17/2001, društvo Monells pozvalo se na gubitak prava kao posljedicu trpljenja, ističući da su sporni žigovi registrirani još 2012., da je društvo Sánchez Romero Carvajal dugo trpjelo njihovu uporabu i da su rokovi za podnošenje tužbe za proglašenje ništavosti koje je potonji naveo u opomeni pred tužbu istekli.
19
U tom kontekstu, taj se sud pita o učincima koje može proizvesti navođenje, u opomeni pred tužbu, točno određenih rokova za podnošenje tužbi za proglašenje spornih žigova ništavima. On se pita, s jedne strane, treba li takvo navođenje smatrati postupanjem na temelju „vlastitih radnji” zbog kojeg društvo Monells može stvoriti očekivanje da nakon isteka tih rokova nositelj ranijih žigova više neće pokrenuti sudske postupke u vezi sa spornim žigovima. S druge strane, navedeni sud pita se je li društvo Sánchez Romero Carvajal svoju tužbu i dalje moglo temeljiti na apsolutnom razlogu za ništavost i istaknuti zlu vjeru društva Monells u trenutku podnošenja prijave za registraciju spornih žigova kako bi izbjeglo primjenu prekluzivnog roka predviđenog člankom 9. stavkom 1. Direktive 2008/95, iako je u trenutku navedene opomene društvo Sánchez Romero Carvajal moralo znati za postojanje te zle vjere kod nositelja spornih žigova.
20
Naime, prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, utvrđeno je da je društvo Monells postupalo u zloj vjeri prilikom podnošenja prijava za registraciju spornih žigova, s obzirom na to da su žigovi društva Sánchez Romero Carvajal u tom trenutku uživali ugled na području Kraljevine Španjolske. Tako su utvrđeni kriteriji u presudi od 11. lipnja 2009., Chocoladefabriken Lindt & Sprüngli (C‑529/07, EU:C:2009:361).
21
U slučaju da se smatra da je društvo Sánchez Romero Carvajal vezano vlastitim radnjama i da se više ne bi moglo pozivati na zlu vjeru kao razlog ništavosti, taj sud navodi da će morati odlučiti je li došlo do gubitka prava kao posljedice trpljenja, u skladu s načelima utvrđenima u presudama od 22. rujna 2011., Budějovický Budvar (C‑482/09, EU:C:2011:605) i od 19. svibnja 2022., HEITEC (C‑466/20, EU:C:2022:400).
22
U tom pogledu navedeni sud pojašnjava da je 9. veljače 2017., to jest nakon pisma opomene društva Sánchez Romero Carvajal iz točke 16. ove presude i nakon pregovora započetih između tih dviju stranaka, koji su 28. prosinca 2016. zaključeni bez sporazuma, društvo Monells zatražilo od EUIPO‑a registraciju dvaju žigova Europske unije, to jest
i
. Na temelju prigovora društva Sánchez Romero Carvajal, registracija je odbijena 2. lipnja 2018. odnosno 2. prosinca 2020.
23
Budući da je zahtjev za proglašenje žiga ništavim u glavnom predmetu podnesen 2. studenoga 2021., to jest jedanaest mjeseci nakon potonjeg odbijanja registracije, sud koji je uputio zahtjev pita se može li se taj prigovor koji se odnosi na dva žiga koja su gotovo istovjetna spornim žigovima kvalificirati kao radnja kojom se prekida prekluzija.
24
Prema mišljenju tog suda, to što je nositelj ranijeg žiga poslao opomenu pred tužbu u kojoj se navodi rok za podnošenje tužbe za proglašenje ništavosti treba obvezivati tog nositelja, s obzirom na to da je to postupanje kod poduzetnika adresata te opomene stvorilo očekivanje da se ta tužba neće podnijeti nakon isteka tog roka. Stoga činjenicu da se u sudskom postupku pokrenutom nakon isteka navedenog roka ističe zla vjera tog poduzetnika prilikom podnošenja prijave za registraciju kasnijeg žiga s ciljem izbjegavanja primjene roka od pet godina za podnošenje tužbe za proglašenje ništavosti treba smatrati postupanjem protivnim dobroj vjeri.
25
Navedeni sud navodi da, iako iz presude od 19. svibnja 2022., HEITEC (C‑466/20, EU:C:2022:400) proizlazi da je to što je nositelj žiga ili drugog ranijeg prava podnio upravnu ili sudsku tužbu, suočen s odbijanjem adresata opomene da prestane upotrebljavati kasniji žig, dokaz da je taj nositelj uložio napore kako bi ispravio tu situaciju, tu sudsku praksu ne treba tumačiti na način da samo ta vrsta postupanja može biti takav dokaz. Prema mišljenju istog suda, u tu svrhu treba analizirati cjelokupno ponašanje nositelja ranijeg žiga. Stoga je podnošenje prigovora tog nositelja protiv registracije žigova Europske unije sličnih spornim žigovima obuhvaćeno pojmom „napor u razumnom roku” u smislu navedene sudske prakse.
26
U tim je okolnostima Juzgado de lo Mercantil no 1 de Alicante (Trgovački sud br. 1 u Alicanteu) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Treba li članak 61. Uredbe [2017/1001] i članak 9. Direktive [2015/2436] tumačiti na način da je nositelj ranijeg žiga, koji opomenom pred tužbu utvrđuje obvezni rok za podnošenje tužbe za proglašavanje ništavosti koji se jasno i bez mogućnosti drukčijeg tumačenja podudara s općim rokom od pet godina za podnošenje tužbe za proglašavanje ništavosti, obvezan načelom nemo potest venire contra factum proprium jer je kod nositelja kasnijeg žiga stvorio očekivanje da nakon navedenog datuma neće biti tužen na temelju moguće ništavosti? U tom smislu, treba li smatrati da u kasnijem sudskom postupku pozivanje na zlu vjeru u prijavi za registraciju radi izbjegavanja roka zastare predstavlja ponašanje koje je protivno dobroj vjeri ako je stranka u vrijeme slanja telefaksa već raspolagala svim elementima koji su nužni kako bi se smatralo da je ta prijava podnesena u zloj vjeri?
2.
U slučaju da se na prvo pitanje odgovori potvrdno, treba li članak 61. Uredbe [2017/1001] i članak 9. Direktive [2015/2436] tumačiti na način da tužiteljevo ponašanje, odnosno njegovo aktivno protivljenje registraciji žigova Europske unije koji se u bitnome podudaraju s pobijanim nacionalnim žigovima i čija je registracija naposljetku odbijena zbog tog protivljenja, predstavlja nastojanje provedeno u razumnom roku kako bi se ispravila navedena situacija?”
O prethodnim pitanjima
Uvodne napomene
27
Prema ustaljenoj sudskoj praksi Suda, u okviru postupka suradnje između nacionalnih sudova i Suda, uspostavljenog člankom 267. UFEU‑a, na Sudu je da nacionalnom sudu pruži koristan odgovor koji će mu omogućiti rješavanje spora koji se pred njim vodi. U tom smislu Sud će, ako je to potrebno, preoblikovati postavljena pitanja. Okolnost da je nacionalni sud formalno sastavio prethodno pitanje pozivajući se na određene odredbe prava Unije ne sprječava Sud da tom sudu da sve elemente tumačenja koji bi mogli biti korisni za donošenje odluke u postupku koji se vodi pred njim, bez obzira na to je li se na njih pozvao u svojim pitanjima. U tu svrhu Sud može iz svih podataka koje mu je dostavio nacionalni sud, a osobito iz obrazloženja odluke kojom se upućuje prethodno pitanje, izvesti propise i načela prava Unije koje treba tumačiti uzimajući u obzir predmet glavnog postupka (vidjeti, među ostalim, presudu od 27. ožujka 2025., Amozov, C‑67/24, EU:C:2025:214, t. 28. i navedenu sudsku praksu).
28
Kao što to proizlazi iz zahtjeva za prethodnu odluku, sud koji je uputio zahtjev pita se o tumačenju članka 61. Uredbe 2017/1001 i članka 9. Direktive 2015/2436.
29
Valja primijetiti da se članak 61. Uredbe 2017/1001 odnosi na gubitak prava nositelja žiga Europske unije da podnese tužbu za proglašenje ništavosti kao posljedice trpljenja uporabe kasnijeg žiga Europske unije tijekom pet uzastopnih godina, dok su u ovom slučaju kasniji žigovi čije se proglašenje ništavosti zahtijeva bili predmet nacionalne registracije. Stoga je očito da se ta odredba ne primjenjuje na glavni postupak, koji je obuhvaćen područjem primjene ratione materiae Direktive 2015/2436 ili Direktive 2008/95.
30
U tom pogledu valja podsjetiti na to da je Direktiva 2008/95 stavljena izvan snage, s učinkom od 15. siječnja 2019., Direktivom 2015/2436, na čije se tumačenje odnose pitanja suda koji je uputio zahtjev.
31
Kako bi se utvrdilo koja se od tih dviju direktiva primjenjuje ratione temporis, odlučujući je dan podnošenja prijave za registraciju žiga čije se proglašenje ništavosti zahtijeva (vidjeti u tom smislu presudu od 29. siječnja 2020., Sky i dr., C‑371/18, EU:C:2020:45, t. 49. i navedenu sudsku praksu).
32
Budući da su prijave za registraciju spornih žigova podnesene 31. listopada 2011. odnosno 26. siječnja 2012., iz toga slijedi da je tužba za proglašenje tih žigova ništavima obuhvaćena i materijalnim i vremenskim područjem primjene Direktive 2008/95.
33
Slijedom toga, pitanja koja je postavio sud koji je uputio zahtjev valja shvatiti na način da se odnose na tumačenje članka 9. stavka 1. Direktive 2008/95.
Prvo pitanje
34
Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 9. stavak 1. Direktive 2008/95 tumačiti na način da nositelj ranijeg žiga – koji je u opomeni pred tužbu upućenoj nositelju kasnijeg žiga s ciljem prestanka njegove uporabe naveo krajnji rok za podnošenje tužbe za proglašenje tog žiga ništavim, koji se podudara s protekom prekluzivnog razdoblja od pet uzastopnih godina predviđenog tim člankom 9. stavkom 1. – može nakon navedenog datuma zahtijevati proglašenje žiga ništavim na temelju zle vjere nositelja kasnijeg žiga u trenutku podnošenja prijave za njegovu registraciju, iako je u trenutku te opomene navedeni nositelj ranijeg žiga raspolagao svim elementima potrebnima za zaključak da je ta prijava podnesena u zloj vjeri.
35
Prema ustaljenoj sudskoj praksi, prilikom tumačenja odredbe prava Unije valja uzeti u obzir ne samo njezin tekst nego i kontekst te ciljeve propisa kojeg je dio (presude od 17. studenoga 1983., Merck_292/82, EU:C:1983:335, t. 12. i od 8. svibnja 2025., Pielatak, C‑410/23, EU:C:2025:325, t. 54. i navedenu sudsku praksu).
36
Najprije, u skladu s člankom 9. stavkom 1. Direktive 2008/95, nositelj ranijeg žiga koji je u državi članici u neprekinutom razdoblju od pet godina svjesno trpio uporabu kasnijeg žiga registriranog u toj državi članici više nema pravo na temelju ranijeg žiga podnijeti zahtjev za proglašenje kasnijeg žiga ništavim niti se usprotiviti uporabi kasnijeg žiga za proizvode ili usluge za koje se upotrebljava kasniji žig, osim ako je prijava za registraciju kasnijeg žiga podnesena u zloj vjeri.
37
Iz samog teksta tog članka 9. stavka 1. proizlazi da se njime predviđen rok za gubitak prava ne primjenjuje u dvama slučajevima, to jest, ako nije utvrđeno da je nositelj ranijeg žiga trpio uporabu ili, u svakom slučaju, ako to trpljenje nije utvrđeno za razdoblje od pet uzastopnih godina i kada je nositelj kasnijeg žiga postupao u zloj vjeri prilikom podnošenja prijave za registraciju tog žiga.
38
Naime, kao što to proizlazi iz sudske prakse Suda, jedan od uvjeta koji moraju biti ispunjeni kako bi počeo teći rok za gubitak prava kao posljedicu trpljenja iz članka 9. stavka 1. Direktive 2008/95 jest onaj prema kojem nositelj kasnijeg žiga mora podnijeti prijavu žiga u dobroj vjeri (vidjeti u tom smislu presudu od 22. rujna 2011., Budějovický Budvar, C‑482/09, EU:C:2011:605, t. 56.).
39
Slijedom toga, iako se razlog na kojem se temelji tužba za proglašenje žiga ništavim sastoji od zle vjere nositelja kasnijeg žiga prilikom podnošenja prijave za registraciju tog žiga, potonji se protiv nositelja ranijeg žiga, kako bi spriječio taj postupak, ne može valjano pozivati na gubitak prava kao posljedicu trpljenja, predviđen člankom 9. stavkom 1. Direktive 2008/95.
40
Tumačenje koje proizlazi iz teksta članka 9. stavka 1. Direktive 2008/95 nadalje potvrđuje kontekst u kojem se ta odredba nalazi.
41
Valja primijetiti da je, kao što to proizlazi iz članka 3. stavka 2. točke (d) Direktive 2008/95, zla vjera podnositelja prilikom podnošenja prijave za registraciju žiga, među ostalim, razlog za proglašenje registriranog žiga ništavim. Kao što to proizlazi iz sudske prakse Suda, riječ je o apsolutnom razlogu za ništavost (vidjeti u tom smislu presudu od 29. siječnja 2020., Sky i dr., C‑371/18, EU:C:2020:45, t. 75.).
42
Apsolutna priroda ništavosti koja se veže uz taj razlog, koji načelno ne podliježe zastari, ne protivi se tumačenju koje proizlazi iz teksta članka 9. stavka 1. Direktive 2008/95 prema kojem se na gubitak prava kao posljedicu trpljenja ne može valjano pozvati u slučaju uporabe, tijekom razdoblja od pet uzastopnih godina, kasnijeg žiga čija je registracija uslijedila nakon podnošenja prijave u zloj vjeri.
43
Također valja istaknuti da je člankom 3. stavkom 2. točkom (d) Direktive 2008/95 državama članicama ostavljena mogućnost da kao razlog za odbijanje registracije žiga, ali i kao razlog za ništavost već registriranog žiga predvide slučaj u kojem je podnositelj prijavu za registraciju žiga podnio u zloj vjeri.
44
Naposljetku, tumačenje koje proizlazi iz teksta članka 9. stavka 1. Direktive 2008/95 i konteksta u kojem se ta odredba nalazi u skladu je s općim ciljem koji se želi postići pravilima Unije o žigu i, među ostalim, tom direktivom kojom se želi doprinijeti sustavu nenarušenog tržišnog natjecanja u Uniji, u kojem svaki poduzetnik mora, kako bi privukao klijente kvalitetom svojih proizvoda ili usluga, biti u mogućnosti kao žigove registrirati znakove kojima se potrošaču omogućava da bez eventualne zablude razlikuje te proizvode ili usluge od onih drugog podrijetla (vidjeti u tom smislu presudu od 29. siječnja 2020., Sky i dr., C‑371/18, EU:C:2020:45, t. 74. kao i navedenu sudsku praksu).
45
Zla vjera nositelja žiga prilikom podnošenja prijave za registraciju tog žiga šteti razvoju zdravog tržišnog natjecanja jer odražava namjeru tog nositelja da, na način koji nije u skladu s poštenom praksom, nanese štetu interesima trećih osoba ili da, ne imajući pritom u vidu nijednu konkretnu treću osobu, ostvari isključivo pravo u svrhe koje se ne odnose na funkcije žiga (vidjeti u tom smislu presudu od 29. siječnja 2020., Sky i dr., C‑371/18, EU:C:2020:45, t. 75. kao i navedenu sudsku praksu).
46
Iz prethodno navedenog proizlazi da, iako se razlog na kojem se temelji tužba za proglašenje žiga ništavim sastoji od zle vjere nositelja kasnijeg žiga prilikom podnošenja prijave za registraciju tog žiga, protiv nositelja ranijeg žiga, kako bi se spriječila ta tužba, ne može se valjano pozivati na gubitak prava kao posljedicu trpljenja, predviđen člankom 9. stavkom 1. Direktive 2008/95. Ipak, budući da se dobra vjera presumira, stranka koja se na nju poziva mora dokazati postojanje zle vjere u okviru ispitivanja merituma navedene tužbe.
47
U ovom slučaju, kao što to proizlazi iz zahtjeva za prethodnu odluku, sud koji je uputio zahtjev smatra da je postojanje zle vjere nositelja kasnijih spornih žigova prilikom podnošenja prijava za registraciju tih žigova dokazano.
48
Međutim, pita se mogu li se posebne okolnosti glavnog predmeta pokazati relevantnima u okviru ocjene tužbe za proglašenje žiga ništavim s obzirom na članak 9. stavak 1. Direktive 2008/95. U tom pogledu sud koji je uputio zahtjev navodi, s jedne strane, činjenicu da je nositelj ranijeg žiga u opomeni pred tužbu naveo dva konkretna datuma, koji odgovaraju isteku roka od pet godina predviđenog tom odredbom za podnošenje tužbe za proglašenje spornih žigova ništavima koja u konačnici nije podnesena u tom roku i, s druge strane, činjenicu da je taj nositelj znao za zlu vjeru nositelja potonjih žigova u trenutku slanja te opomene.
49
Valja primijetiti da se, kao što to proizlazi iz točke 39. ove presude, nositelj spornih žigova ne može valjano pozvati na te okolnosti kako bi osporio gubitak prava kao posljedicu trpljenja u smislu članka 9. stavka 1. Direktive 2008/95 i tako spriječio podnošenje tužbe za proglašenje žiga ništavim koja se temelji na zloj vjeri tog nositelja prilikom podnošenja prijava za registraciju tih žigova. Navedene okolnosti ne dovode do gubitka prava nositelja ranijeg žiga da podnese takvu tužbu za čije ostvarenje ta direktiva ne predviđa rok.
50
S obzirom na prethodno navedeno, na prvo pitanje valja odgovoriti tako da članak 9. stavak 1. Direktive 2008/95 treba tumačiti na način da nositelj ranijeg žiga – koji je u opomeni pred tužbu upućenoj nositelju kasnijeg žiga s ciljem prestanka njegove uporabe naveo krajnji rok za podnošenje tužbe za proglašenje tog žiga ništavim, koji se podudara s protekom prekluzivnog razdoblja od pet uzastopnih godina predviđenog tim člankom 9. stavkom 1. – može nakon navedenog datuma zahtijevati proglašenje žiga ništavim na temelju zle vjere nositelja kasnijeg žiga u trenutku podnošenja prijave za njegovu registraciju, iako je u trenutku te opomene navedeni nositelj ranijeg žiga raspolagao svim elementima potrebnima za zaključak da je ta prijava podnesena u zloj vjeri.
Drugo pitanje
51
Uzimajući u obzir odgovor na prvo pitanje, na drugo pitanje nije potrebno odgovoriti.
Troškovi
52
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (osmo vijeće) odlučuje:
Članak 9. stavak 1. Direktive 2008/95/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. listopada 2008. o usklađivanju zakonodavstava država članica o žigovima
treba tumačiti na način da:
nositelj ranijeg žiga – koji je u opomeni pred tužbu upućenoj nositelju kasnijeg žiga s ciljem prestanka njegove uporabe naveo krajnji rok za podnošenje tužbe za proglašavanje tog žiga ništavim, koji se podudara s protekom prekluzivnog razdoblja od pet uzastopnih godina predviđenog tim člankom 9. stavkom 1. – može nakon navedenog datuma zahtijevati proglašenje žiga ništavim na temelju zle vjere nositelja kasnijeg žiga u trenutku podnošenja prijave za njegovu registraciju, iako je u trenutku te opomene navedeni nositelj ranijeg žiga raspolagao svim elementima potrebnima za zaključak da je ta prijava podnesena u zloj vjeri.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: španjolski