62022CC0261
MIŠLJENJE NEZAVISNE ODVJETNICE
TAMARE ĆAPETA
od 13. srpnja 2023. (
1
)
Predmet C‑261/22
GN
uz sudjelovanje:
Procuratore generale presso la Corte di appello di Bologna
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Corte suprema di cassazione (Vrhovni kasacijski sud, Italija))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Europski uhidbeni nalog – Okvirna odluka 2002/584/PUP – Postupci predaje između država članica – Poštovanje privatnog i obiteljskog života – Prava djeteta – Majke koje žive s maloljetnom djecom – Razlozi za neizvršenje ili odgodu predaje”
I. Uvod
1.
I majke idu u zatvor.
2.
Osuđena osoba doista katkad može biti majka male djece. Sud se prvi put suočava sa situacijom u kojoj je izdan europski uhidbeni nalog (u daljnjem tekstu: EUN) u svrhu izvršenja kazne zatvora protiv jedne takve majke. Je li za izvršenje takvog EUN‑a relevantan najbolji interes djeteta?
3.
Sud koji je uputio zahtjev, Corte suprema di cassazione (Vrhovni kasacijski sud, Italija), stoga traži tumačenje Okvirne odluke o EUN‑u (
2
): je li moguće odbiti ili odgoditi izvršenje EUN‑a ako je tražena osoba majka koja živi sa svojom maloljetnom djecom?
II. Okolnosti predmeta, prethodna pitanja i postupak pred Sudom
4.
Belgijsko pravosudno tijelo izdalo je 26. lipnja 2020. EUN protiv osobe GN u svrhu izvršenja kazne zatvora u trajanju od pet godina zbog kaznenih djela trgovine ljudima i omogućavanja nezakonitog useljavanja. GN je osuđena u odsutnosti te je, u skladu s belgijskim pravom, bila propisno obaviještena o postupku.
5.
GN je uhićena u Bologni (Italija) 2. rujna 2021. Prilikom uhićenja njezin je maloljetni sin, koji je do tog trenutka živio s njom, povjeren socijalnoj službi. Budući da GN nije pristala na predaju, zadržana je u pritvoru, koji je naknadno zamijenjen kućnim pritvorom, u kojem trenutku joj je sin vraćen.
6.
Na raspravi održanoj 17. rujna 2021. Corte d’appello di Bologna (Žalbeni sud u Bologni, Italija) uputio je zahtjev za informacije pravosudnom tijelu izdavanja uhidbenog naloga, u skladu s člankom 15. stavkom 2. Okvirne odluke o EUN‑u. Zatražio je informacije o načinima izvršenja kazne u Belgiji za majke koje žive s maloljetnom djecom, zatvorskom tretmanu kojem će GN biti izložena, mjerama koje će se primijeniti u odnosu na njezina sina i mogućnosti obnove postupka, s obzirom na to da je suđenje na kojem je GN osuđena vođeno u njezinoj odsutnosti. Ured državnog odvjetnika u Antwerpenu odgovorio je da na postavljena pitanja može odgovoriti Service public fédéral Justice (Savezna javna služba za pravosuđe, Belgija). Nakon tog odgovora nije bilo daljnje komunikacije između dvaju pravosudnih tijela.
7.
Presudom od 15. listopada 2021. Corte d’appello di Bologna (Žalbeni sud u Bologni) odbio je predaju osobe GN pravosudnom tijelu izdavanja uhidbenog naloga jer je riječ o majci djeteta mlađeg od tri godine koje je u trenutku njezina uhićenja živjelo samo s njom te je naložio njezino trenutačno puštanje na slobodu. Prema mišljenju tog suda, s obzirom na to da pravosudno tijelo izdavanja uhidbenog naloga nije dostavilo odgovor, nije sigurno da se u belgijskom pravu priznaju načini oduzimanja slobode koji se mogu izjednačiti s onima u Italiji, kojima se štiti pravo majke da joj se ne uskrati odnos s djecom i kojima se djeci osigurava potrebna majčinska i obiteljska skrb, zajamčena talijanskim Ustavom, člankom 3. Konvencije o pravima djeteta (
3
) i člankom 24. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja).
8.
Procuratore generale presso la Corte di appello di Bologna (glavni državni odvjetnik pri Žalbenom sudu u Bologni, Italija) i GN podnijeli su odvojene žalbe protiv navedene presude. Prilikom razmatranja te žalbe Corte suprema di cassazione (Vrhovni kasacijski sud) odlučio je uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Treba li članak 1. stavke 2. i 3. te članke 3. i 4. [Okvirne odluke o EUN‑u] tumačiti na način da se njima pravosudnom tijelu izvršenja ne dopušta da odbije ili barem odgodi predaju majke koja živi s maloljetnom djecom?
2.
Jesu li, u slučaju potvrdnog odgovora na to prvo pitanje, članak 1. stavci 2. i 3. te članci 3. i 4. [Okvirne odluke o EUN‑u] u skladu s člankom 7. i člankom 24. stavkom 3. [Povelje], također s obzirom na sudsku praksu Europskog suda za ljudska prava u pogledu članka 8. [Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (EKLJP), potpisane u Rimu 4. studenoga 1950.] i ustavne tradicije zajedničke državama članicama, u dijelu u kojem se njima nalaže predaja majke, pri čemu se prekidaju veze s maloljetnom djecom koja žive s majkom i ne uzima u obzir najbolji interes djeteta?”
9.
Pisana očitovanja podnijeli su GN, glavni državni odvjetnik pri Žalbenom sudu u Bologni, talijanska, mađarska i nizozemska vlada te Vijeće Europske unije i Europska komisija. Rasprava je održana 28. ožujka 2023. te su na njoj GN, talijanska i nizozemska vlada, Vijeće i Europska komisija iznijeli usmena očitovanja.
III. Analiza
10.
Kako bih Sudu dala koristan odgovor, predlažem da se pitanja koja je postavio sud koji je uputio zahtjev preoblikuju. Taj sud, kao prvo, želi utvrditi ima li pravo odbiti izvršenje EUN‑a ako se takvom predajom riskira povreda temeljnih prava majke čija se predaja traži i temeljnih prava maloljetne djece koja žive s njom. Podredno, sud koji je uputio zahtjev pita može li odgoditi takvu predaju. U pitanju su pravo na obiteljski život, zajamčeno člankom 7. Povelje, i najbolji interes djeteta, zajamčen njezinim člankom 24.
11.
Drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev dovodi u pitanje usklađenost Okvirne odluke o EUN‑u s dvama temeljnim pravima o kojima je riječ, ako bi se ta odluka tumačila na način da joj se protivi odbijanje ili odgoda izvršenja EUN‑a u okolnostima glavnog predmeta. To pitanje stoga postaje relevantno samo ako Sud uskrati mogućnost odbijanja izvršenja EUN‑a. S obzirom na odgovor na prvo pitanje koji ću predložiti Sudu, na drugo pitanje neće biti potrebno odgovoriti.
12.
Problem koji je istaknuo sud koji je uputio zahtjev istodobno je uobičajen i nov. Uobičajen je jer je riječ o još jednom u nizu zahtjeva za prethodnu odluku kojima se postavlja pitanje može li rizik od povrede temeljnog prava biti razlog za odbijanje izvršenja EUN‑a, izvan izričitih razloga za obvezno ili moguće neizvršenje iz članaka 3., 4. i 4.a Okvirne odluke o EUN‑u (
4
).
13.
Međutim, problem je i potpuno nov jer bi se neizvršenje prvi put moglo temeljiti na mogućoj povredi temeljnih prava ne (samo) tražene osobe nego (i) treće osobe: maloljetnog djeteta majke čija se predaja traži.
14.
Smatram da te dvije situacije treba razlikovati. Stoga ću prvo razmotriti okolnosti u kojima pravo majke na obiteljski život, kako je zajamčeno člankom 7. Povelje, može opravdati odbijanje njezine predaje. Odgovor na to pitanje može se dati na temelju već utvrđene sudske prakse kojom se tumači članak 1. stavak 3. Okvirne odluke o EUN‑u. Zatim ću analizirati posljedice koje za tijelo izvršenja proizlaze iz obveze postupanja u najboljem interesu djeteta, kao što se to zahtijeva člankom 24. Povelje. Tvrdit ću da bi se na temelju prava djeteta moglo opravdati odbijanje predaje. Naposljetku ću zasebno razmotriti mogućnost odgode predaje.
A.
Rizik od povrede prava majke na obiteljski život i „test u dva koraka”
15.
Sud je tek u presudi Aranyosi i Căldăraru iz 2016. uveo mogućnost odbijanja izvršenja EUN‑a zbog razloga koji nije izričito predviđen samom Okvirnom odlukom o EUN‑u (
5
).
16.
U tom predmetu Sud je ustanovio da ozbiljan rizik od povrede zabrane nečovječnog i ponižavajućeg postupanja, temeljnog prava apsolutnog karaktera zajamčenog člankom 4. Povelje, može biti razlog za odbijanje predaje. Sud se pozvao na članak 1. stavak 3. Okvirne odluke o EUN‑u i zaključio da je odbijanje uvjetovano zahtjevom, prvo, da tijelo izvršenja potvrdi postojanje sustavnih ili općenitih nedostataka u vezi s poštovanjem članka 4. Povelje u državi članici izdavanja uhidbenog naloga i, drugo, da postoji rizik od povrede prava osobe o kojoj je riječ (
6
).
17.
To je takozvani „test u dva koraka” (
7
). U nekoliko naknadnih presuda, u kojima se od Suda uglavnom tražilo da objasni opseg ispitivanja koje pravosudno tijelo izvršenja treba provesti prilikom primjene tog testa, Sud je potvrdio svoje stajalište iz presude Aranyosi i Căldăraru (
8
).
18.
U drugoj skupini predmeta, koji su se temeljili na istoj argumentaciji kao što je ona u presudi Aranyosi i Căldăraru, Sud je smatrao da je odbijanje predaje na temelju testa u dva koraka opravdano i kad se radi o mogućem kršenju prava na pošteno suđenje tražene osobe, zajamčenog člankom 47. Povelje. To je odlučeno u presudi LM (
9
) i potvrđeno u nizu kasnijih predmeta (
10
).
19.
U svim tim predmetima, bez iznimke, temeljno pravo o kojem je riječ bilo je pravo tražene osobe. U ovom bi se predmetu postavljalo pitanje slično onima koja su postavljena u prethodno navedenim predmetima da se Sud pita može li se GN pozvati na svoje pravo na obiteljski život, utvrđeno u članku 7. Povelje, kako bi se protivila predaji.
20.
Mogućnost odstupanja od obveze izvršenja EUN‑a dosad je potvrđena samo u pogledu dvaju temeljnih prava, onih zajamčenih člancima 4. i 47. Povelje (
11
). Međutim, ne vidim nikakav načelni razlog zbog kojeg se isto ne bi primjenjivalo ako bi se pojavila sumnja o postojanju sustavnih ili općih nedostataka u zaštiti drugog temeljnog prava (
12
), kao što je pravo na obiteljski život u ovom predmetu.
21.
Ispitivanje u ovom predmetu polazi od toga da se izricanjem kazne zatvora, kao što je to Komisija pravilno istaknula na raspravi, nužno zadire u pravo osobe GN na obiteljski život. Međutim, to se ograničenje načelno smatra nužnim za ostvarenje drugog društvenog interesa, odnosno izbjegavanja nekažnjavanja počiniteljâ kaznenih djela (
13
). Ipak, države članice prilikom izvršavanja svojih ovlasti prisile nad pojedincima moraju poštovati načelo proporcionalnosti. Stoga su obvezne u najmanjoj mogućoj mjeri ograničiti pravo na obiteljski život majki u zatvoru. Međutim, države raspolažu marginom prosudbe pri odabiru načina na koji će poštovati to pravo (
14
).
22.
Stoga smatram da bi se GN mogla pozvati na svoje pravo na obiteljski život kao opravdanje za neizvršenje EUN‑a samo ako tijelo izvršenja ima razloga sumnjati da država izdavanja uhidbenog naloga neće poštovati pravo te osobe na obiteljski život.
23.
Kao što je to Sud mnogo puta ponovio (
15
), mehanizam EUN‑a počiva na pretpostavci da države članice poštuju temeljna prava.
24.
Stoga je polazno stajalište, u skladu s člankom 1. stavkom 3. Okvirne odluke o EUN‑u, da država članica izdavanja uhidbenog naloga u okviru svojeg pravnog sustava i prakse ima uspostavljene mjere kojima se pravo osobe koja se nalazi u zatvoru da održava svoje obiteljske odnose ne ograničava neproporcionalno. Ta se pretpostavka može dovesti u pitanje samo ako tijelo izvršenja ima saznanja (
16
) o sustavnim ili općim nedostacima u pogledu osiguravanja prava na obiteljski život osoba koje se nalaze u zatvoru u državi izdavanja uhidbenog naloga.
25.
Ključno je da se taj zaključak ne može temeljiti na saznanju da je, kad je riječ o zaštiti obiteljskog života osoba koje se nalaze u zatvoru, država članica izdavanja uhidbenog naloga odabrala drukčije zakonodavno rješenje od države članice izvršenja.
26.
Bez iznimke, u svim predmetima u kojima se članak 1. stavak 3. Okvirne odluke o EUN‑u tumači na način da se njime omogućuje odbijanje predaje, okidač za primjenu testa u dva koraka bilo je saznanje tijela izvršenja o mogućim sustavnim ili općim nedostacima u zaštiti temeljnog prava o kojem je riječ u državi izdavanja uhidbenog naloga. Samo u takvom scenariju tijelo izvršenja može primjenom testa u dva koraka odstupiti od načela uzajamnog povjerenja i dovesti u pitanje zaštitu temeljnih prava u državi izdavanja uhidbenog naloga.
27.
U ovom predmetu nema razloga za primjenu testa u dva koraka. Nužan okidač – odnosno sumnja da Belgija sustavno povređuje pravo na obiteljski život majki koje izdržavaju kazne zatvora – ne postoji.
28.
U takvim okolnostima tijelo izvršenja ne može odbiti izvršiti EUN zbog moguće povrede prava osobe GN na obiteljski život.
29.
Ipak, s pravom se možemo zapitati bi li moglo doći do prekomjernog ograničenja prava osobe GN (primjerice, u hipotetskom scenariju u kojem se prema pravilima zatvora u kojem služi kaznu obiteljski posjeti dopuštaju samo jednom tjedno). Naravno, nemoguće je potpuno isključiti pojedinačnu povredu.
30.
Međutim, sustav uzajamnog priznanja, na kojem se temelje EUN i drugi slični instrumenti prava Unije (
17
), ne počiva na (malo vjerojatnom) očekivanju da se temeljna prava nikada ne povređuju. Umjesto toga, oslanja se na pretpostavku da će se pojedinačna povreda temeljnih prava riješiti. To je, međutim, odgovornost države izdavateljice (
18
). Pojedinačne slučajeve povrede temeljnih prava treba riješiti država članica izdavanja, a ne država članica izvršenja uhidbenog naloga, među ostalim, osiguravanjem pristupa svojim sudovima (
19
).
31.
Nadalje, čak i ako se pojedinačne povrede ne mogu isključiti, tijelo izvršenja ne može ih predvidjeti, osim ako postoji naznaka da se one sustavno događaju u državi članici izdavanja uhidbenog naloga.
32.
U ovom predmetu, s obzirom na to da nema naznaka o postojanju sustavnih ili općih nedostataka u pogledu jamstava obiteljskog života osoba koje se nalaze u zatvoru u Belgiji, smatram da tijelo izvršenja ne može odbiti predaju na temelju tog razloga (
20
).
33.
U suprotnom, načelo uzajamnog povjerenja, na kojem se temelji uzajamno priznanje, postalo bi bespredmetno.
B.
Najbolji interes djeteta
34.
Druga osoba (ili osobe, s obzirom na to da je priopćeno da je nakon izdavanja EUN‑a GN rodila drugo dijete) o čijim je temeljnim pravima riječ u ovom predmetu jesu djeca osobe GN.
35.
I njezina djeca imaju pravo na obiteljski život. Osim toga, kad je riječ o djeci, njihovo pravo na obiteljski život uvijek treba tumačiti u skladu s drugom odredbom Povelje, konkretno, njezinim člankom 24. (
21
).
36.
Člankom 24. Povelje štite se prava djeteta. Njegov stavak 2. od osobite je važnosti za ovaj predmet. On glasi: „U svakom djelovanju koje se odnosi na djecu, bez obzira na to provode li ga tijela javne vlasti ili privatne institucije, primarni cilj mora biti zaštita interesa djeteta.” Nadalje, njegovim stavkom 3. određuje se: „Svako dijete ima pravo na održavanje redovitog osobnog odnosa i izravan kontakt s oba roditelja, osim ako je to u suprotnosti s njegovim interesima (
22
).”
37.
Moguća povreda temeljnih prava djece osobe GN samo se neizravno odnosi na EUN: ona su potencijalne kolateralne žrtve izvršenja EUN‑a na temelju kojeg njihovu majku treba predati.
38.
Međutim, članak 24. Povelje primjenjuje se na sva djelovanja koja proizlaze iz primjene prava Unije, čak i ako se ne odnose izravno na dijete, ali za njega imaju važne posljedice (
23
).
39.
Stoga na odluku o izvršenju EUN‑a može utjecati briga za najbolji interes djeteta.
40.
Međutim, s obzirom na to da se izvršenje EUN‑a samo neizravno odnosi na djecu (
24
), pitanje zaštite njihovih prava razlikuje se od onoga u središtu ranijih predmeta koji su se odnosili na članak 1. stavak 3. Okvirne odluke o EUN‑u.
41.
Moguće neizvršenje EUN‑a radi zaštite najboljeg interesa djeteta ne postavlja se kao pitanje uzajamnog povjerenja. Na najbolji interes djeteta potrebno je obratiti pozornost čak i kad država članica izdavanja uhidbenog naloga pruža visoku razinu zaštite djece čije su majke u zatvoru.
42.
Zaštita tog interesa sama po sebi zahtijeva drukčiju ocjenu: svaka analiza započinje od konkretne situacije djeteta o kojem je riječ, a ne od uvjeta u državi članici izdavanja uhidbenog naloga. Način na koji država izdavanja uhidbenog naloga postupa prema zatvorenicima s malom djecom ima ulogu u donošenju odluke tijela izvršenja ne zbog nepovjerenja u državu članicu izdavanja uhidbenog naloga, već kao čimbenik u donošenju najbolje odluke za određeno dijete.
43.
U tom pogledu test u dva koraka, kao čuvar načela uzajamnog povjerenja, nije relevantan za odgovor na pitanje može li se izvršenje EUN‑a odbiti kako bi se zaštitio najbolji interes djeteta (
25
).
44.
Prije nego što razmotrim može li se na temelju najboljeg interesa djeteta opravdati odbijanje predaje i utvrdim koje korake tijelo izvršenja i tijelo izdavanja trebaju poduzeti u tom pogledu, prvo ću se kratko osvrnuti na to kako se tom temeljnom pravu pristupalo u sudskoj praksi Suda.
1. Najbolji interes djeteta u sudskoj praksi Suda
45.
Najbolji interes djeteta u literaturi se opisuje kao „jedan od najneodređenijih i najmanje shvaćenih pravnih pojmova” (
26
). Isto tako, drugi su stručnjaci pokušali utvrditi točnu prirodu obveza iz članka 24. Povelje (
27
) te su naglasili potrebu za dodatnim određivanjem kako se to pravo treba primjenjivati u pravu Unije (
28
). Što znamo o najboljem interesu djeteta iz sudske prakse Suda?
46.
Presuda Suda u predmetu Piotrowski jedini je slučaj koji se konkretno odnosio na sustav EUN‑a (
29
). U tom se predmetu razmatrala mogućnost izvršenja EUN‑a kad je tražena osoba maloljetnik. Sud je naglasio da je radi zaštite prava djeteta u takvim situacijama donesena Direktiva 2016/800 (
30
). Njome se utvrđuju minimalna pravila koja se konkretno odnose na postupovna prava djece na koju se odnosi EUN (
31
). Naime, izvršenje EUN‑a ne može se automatski odbiti kad je tražena osoba maloljetnik, osim ako je maloljetnik mlađi od dobi za kaznenu odgovornost (
32
).
47.
Međutim, smatram da ta odluka nije od velike pomoći u situacijama kao što je ona u ovom predmetu, u kojoj dijete o čijim je pravima riječ nije tražena osoba.
48.
Ipak, tom presudom Sud je ponovno naglasio potrebu za konkretnom ocjenom situacije djeteta o kojem je riječ. Isto se naglašava i u drugim područjima prava Unije. Primjerice, u kontekstu vraćanja maloljetnika bez pratnje u području azila, Sud je utvrdio da „samo opća i sveobuhvatna ocjena situacije maloljetnika bez pratnje o kojem je riječ omogućuje utvrđivanje ‚najboljeg interesa djeteta’” (
33
).
49.
Osim toga, Sud je u kontekstu odluke o vraćanju oca maloljetne kćeri naveo vrlo konkretne okolnosti koje treba uzeti u obzir pri donošenju odluke o vraćanju. To su, među ostalim, dob djeteta, njegov fizički i emocionalni razvoj, stupanj emocionalne povezanosti djeteta sa svakim od roditelja i opasnost u pogledu stabilnosti tog djeteta u slučaju razdvajanja od roditelja (
34
).
50.
Sud je također, u kontekstu spajanja obitelji državljana trećih zemalja, utvrdio da prilikom svake ocjene pojedinačne odluke koja bi mogla utjecati na dijete treba uzeti u obzir djetetovu potrebu da održava redovite osobne odnose s roditeljima (
35
). Tijelo koje donosi odluku koja utječe na dijete treba također uzeti u obzir stupanj emotivne veze koja se stvorila između djeteta i njegovih skrbnika te razinu ovisnosti djeteta o skrbnicima, s obzirom na to da oni izvršavaju roditeljsku skrb te snose pravnu i financijsku odgovornost za dijete o kojem je riječ (
36
).
51.
Druga važna okolnost jest sposobnost roditelja da se potpuno skrbi o djetetu (
37
) te ovisnost djeteta o roditelju (
38
).
52.
Tim je presudama zajedničko to da se u njima ističe da je prilikom ocjene najboljeg interesa djeteta utvrđivanje njegove situacije uvijek prvi korak u donošenju odluka, a ono što treba utvrditi jest konkretna situacija djeteta (
39
).
53.
To nam govori nešto o zahtjevu iz članka 24. stavka 2. Povelje, u skladu s kojim zaštita interesa djeteta mora biti primarni cilj: kad god je riječ o djeci, prvo se ocjenjuje njihov interes, i to uvijek s obzirom na konkretnu situaciju djeteta (
40
).
54.
Tek nakon što provede takvu ocjenu, nadležno tijelo ima dovoljno informacija za donošenje relevantne odluke, u našem predmetu odluke o izvršenju EUN‑a.
55.
Ima li činjenica da najbolji interes djeteta treba biti primarni cilj za posljedicu to da je svaka odluka tijela javne vlasti koja u njega zadire zabranjena? Ili se najboljim interesom djeteta zahtijeva njegovo odvagivanje u odnosu na druge javne interese o kojima je riječ u određenom predmetu (
41
)?
56.
Kao što ću to pokazati u sljedećem odjeljku, smatram da najbolji interes djeteta nije a priori apsolutna prepreka izvršenju EUN‑a. Međutim, prilično je velika prepreka: kao što ću to predložiti, riječ je o prevelikoj prepreci za pravosudno tijelo izvršenja koje odlučuje o EUN‑u u ovom predmetu.
2. Što pravosudno tijelo izvršenja treba uzeti u obzir prilikom odlučivanja o najboljem interesu djeteta?
57.
Za početak, članak 1. stavak 3. Okvirne odluke o EUN‑u ne primjenjuje se samo na tražene osobe nego i na sve druge osobe na koje EUN može utjecati (
42
). Ništa ne upućuje na to da se tom odredbom štite samo tražene osobe od povrede njihovih temeljnih prava. Usto, čak i kad članak 1. stavak 3. ne bi postojao u Okvirnoj odluci o EUN‑u, kad se primjenjuje pravo Unije, primjenjuju se i temeljna prava sadržana u Povelji (
43
).
58.
Stoga nedvojbeno postoji obveza pravosudnog tijela izvršenja da donese odluku kojom se štiti najbolji interes djece osobe GN.
59.
Prvi korak u svakom predmetu koji se odnosi na prava djeteta mora biti konkretna i detaljna ocjena pojedinačne situacije djeteta o kojem je riječ (
44
). Pravosudno tijelo izvršenja mora uzeti u obzir sve informacije relevantne za tu ocjenu.
60.
Za funkcioniranje EUN‑a ključno je da prikupljanje takvih informacija uključuje (
45
) komunikaciju s pravosudnim tijelom izdavanja uhidbenog naloga, u skladu s člankom 15. stavkom 2. Okvirne odluke o EUN‑u (
46
).
61.
U ovom predmetu pravosudno tijelo izvršenja doista je podnijelo zahtjev za dodatne informacije pravosudnom tijelu izdavanja uhidbenog naloga, u skladu s člankom 15. stavkom 2. Okvirne odluke o EUN‑u. Postavilo je pitanje o zatvorskim uvjetima u Belgiji za majke s malom djecom. Pravosudno tijelo izdavanja uhidbenog naloga nije odgovorilo na to pitanje, nego je umjesto toga uputilo pravosudno tijelo izvršenja na belgijsku Saveznu javnu službu za pravosuđe, koja je odgovorna za ta pitanja. Pravosudno tijelo izvršenja nije postavilo dodatna pitanja.
62.
Predstavlja li to zadovoljavajuću primjenu mehanizma komunikacije iz članka 15. stavka 2. Okvirne odluke o EUN‑u?
63.
Naravno da ne.
64.
Sud je u više navrata naglasio važnost mehanizma komunikacije između dvaju pravosudnih tijela uključenih u izvršavanje EUN‑a. Naveo je da je riječ o izrazu obveze lojalne suradnje, pri čemu se „države članice međusobno poštuju i pomažu jedna drugoj pri obavljanju zadaća koje proizlaze iz Ugovorâ” (
47
).
65.
Zbog toga je Sud zaključio da dva pravosudna tijela moraju u potpunosti koristiti instrumente predviđene Okvirnom odlukom o EUN‑u (
48
), kao što je to mehanizam komunikacije iz članka 15. stavka 2. Okvirne odluke o EUN‑u.
66.
U ovom predmetu to znači da pravosudna tijela o kojima je riječ moraju primijeniti članak 15. stavak 2. Okvirne odluke o EUN‑u kako bi pravosudno tijelo izvršenja bilo dovoljno obaviješteno o situaciji koja čeka GN i njezinu djecu u Belgiji.
67.
Moguće je zamisliti da tijekom takvog postupka komunikacije pravosudno tijelo izdavanja uhidbenog naloga pruži informacije o zatvorskim uvjetima za majke s malom djecom ili o postojećim alternativama. Međutim, moguće je i da odbije primiti djecu osobe GN. Mogućnosti su mnogobrojne. Sve te informacije važne su za utvrđivanje je li izvršenje EUN‑a u odnosu na GN u najboljem interesu njezine djece.
68.
Važno pitanje sa stajališta pravosudnog tijela izvršenja, osobito u predmetu kao što je ovaj, jest koja je posljedica toga da pravosudno tijelo izdavanja uhidbenog naloga zanemari zahtjev za informacije. Bi li to trebalo dovesti do automatskog neizvršenja EUN‑a?
69.
Komisija je na raspravi tvrdila da bi to doista trebala biti posljedica izostanka odgovora u razumnom roku (
49
).
70.
Ne smatram da se Okvirnom odlukom o EUN‑u predviđa automatska posljedica neizvršenja kad god se od pravosudnog tijela izdavanja uhidbenog naloga ne primi nikakav odgovor.
71.
Ipak, najbolji interes djeteta kao primarni cilj ovdje dobiva konkretan oblik. Ako tijelo izvršenja ne dobije dovoljno informacija koje bi mu omogućile da bude potpuno sigurno u to da izvršenje EUN‑a ne bi bilo protivno najboljem interesu djeteta, treba odbiti predaju.
72.
U takvom bi scenariju najbolji interes djeteta doista predstavljao preveliku prepreku za pravosudno tijelo izvršenja.
3. Alati za sprečavanje nekažnjavanja sadržani u Okvirnoj odluci o EUN‑u
73.
Velik dio sudske prakse u kojoj se objašnjavaju značenje i učinci najboljeg interesa djeteta razvijen je u području azila i migracija. Iako je ta sudska praksa korisna za određivanje kriterija koji se odnose na najbolji interes djeteta, u tom području prava ne postoji opasnost od nekažnjavanja.
74.
U ovom se predmetu od Suda stoga traži da pomiri cilj osiguravanja poštovanja najboljeg interesa djeteta, koji mora biti primarni cilj, s ciljem izbjegavanja nekažnjavanja, jednim od glavnih ciljeva sustava EUN‑a (
50
).
75.
Sudionici u ovom predmetu su u pisanim očitovanjima i na raspravi raspravljali o drugim mogućnostima za poštovanje najboljeg interesa djeteta. Cilj tih rasprava bio je pronaći alternativu odbijanju izvršenja EUN‑a (i time spriječiti nekažnjavanje osobe GN), uz istodobno osiguravanje zaštite najboljeg interesa djeteta.
76.
Uvođenje bilo kakvog novog rješenja u nadležnosti je zakonodavca Unije, a ne Suda, no smatram da se Okvirnom odlukom o EUN‑u predviđaju određeni alati koji su korisni za rješavanje situacija kao što je ova. Prema mojem mišljenju, njima se može smanjiti opasnost od nekažnjavanja prilikom zaštite najboljeg interesa djeteta. Te odredbe osobito uključuju članak 23. stavak 4. te članak 4. točku 6. i članak 5. točku 3. Okvirne odluke o EUN‑u.
a) Odgoda predaje: članak 23. stavak 4. Okvirne odluke o EUN‑u
77.
Svojim prvim pitanjem sud koji je uputio zahtjev nije pitao samo može li se izvršenje EUN‑a odbiti, nego i može li ga se, podredno, odgoditi.
78.
Sudionici postupka pred Sudom raspravljali su o mogućnosti primjene članka 23. stavka 4. Okvirne odluke o EUN‑u na ovaj predmet. Ta odredba glasi: „Predaja može biti odgođena, u izuzetnim okolnostima, zbog ozbiljnih humanitarnih razloga, npr. ako postoji osnovani razlog za uvjerenje da bi se time ugrozilo zdravlje ili život tražene osobe. Izvršenje [EUN‑a] obavlja se odmah po nestanku tih razloga. Pravosudno tijelo izvršenja odmah obavještava pravosudno tijelo koje izdaje uhidbeni nalog i dogovara novi datum predaje. U tom slučaju, predaja se obavlja u roku od deset dana od novog dogovorenog datuma.”
79.
Glavni državni odvjetnik pri Žalbenom sudu u Bologni smatra, kao što je to na raspravi tvrdila i talijanska vlada, da izvršenje u svakom slučaju ne treba odbiti, nego samo odgoditi, u skladu s člankom 23. stavkom 4. Okvirne odluke o EUN‑u, do trenutka kad dijete dosegne viši stupanj zrelosti. Vijeće je istaknulo da bi se ozbiljna opasnost za dijete u nekim slučajevima mogla tumačiti kao ozbiljan humanitarni razlog koji bi opravdao primjenu članka 23. stavka 4. Okvirne odluke o EUN‑u.
80.
Komisija se na raspravi nije složila te je dodala da se ta odredba može primijeniti tek nakon donošenja odluke o izvršenju.
81.
Osim činjenice da se članak 23. stavak 4. Okvirne odluke o EUN‑u izričito odnosi na traženu osobu, prema mojem mišljenju, nije ga moguće primijeniti u predmetu kao što je ovaj. U samom tekstu te odredbe spominju se ozbiljni humanitarni razlozi i daje se primjer očite opasnosti za zdravlje tražene osobe (a ne treće osobe).
82.
U presudi E. D. L. Sud je utvrdio da se članak 23. stavak 4. Okvirne odluke o EUN‑u može primijeniti kad pravosudno tijelo izvršenja ima ozbiljne i čvrste razloge vjerovati da bi „predaja tražene osobe koja je teško bolesna tu osobu izložila stvarnoj opasnosti od znatnog smanjenja njezina očekivanog životnog vijeka ili od brzog, znatnog i ireverzibilnog pogoršanja njezina zdravstvenog stanja” (
51
).
83.
Smatram da je takav pristup doista prikladan za primjenu na traženu osobu: iako ne bi bilo razloga za odbijanje izvršenja EUN‑a, njegova je odgoda nužna zbog stanja tražene osobe.
84.
U ovom predmetu najbolji interes djeteta nužna je okolnost koju treba uzeti u obzir u pogledu osobe koja nije tražena osoba, odnosno u pogledu njezine djece. Ako postoji opasnost da bi premještaj njihove majke predstavljao ozbiljnu opasnost za djecu (primjerice, za njihovo zdravlje ili emocionalni razvoj), to je, prema mojem mišljenju, već trebalo biti važan element prije donošenja odluke o predaji.
85.
Čak i ako se odmaknemo od samog teksta članka 23. stavka 4. Okvirne odluke o EUN‑u i zamislimo da bi ga bilo moguće primijeniti na djecu tražene osobe, čekanje da dijete dosegne zreliju dob, kao što je to predložila talijanska vlada, ne bi ispunilo kriterij humanitarnih razloga, kako ga je Sud protumačio u presudi E. D. L.
86.
Smatram da bi to iskrivilo svrhu članka 23. stavka 4. Okvirne odluke o EUN‑u.
87.
Stoga u ovom predmetu primjena članka 23. stavka 4. Okvirne odluke o EUN‑u nije od pomoći.
b) Članak 4. točka 6. Okvirne odluke o EUN‑u
88.
Članak 4. točka 6. Okvirne odluke o EUN‑u druga je mogućnost koju bi pravosudna tijela izvršenja mogla primijeniti kad utvrde da je u najboljem interesu djeteta zadržati majku i dijete u državi članici izvršenja.
89.
Tom se odredbom pravosudnom tijelu izvršenja pruža mogućnost da ne izvrši EUN izdan u svrhe izvršenja kazne zatvora ili oduzimanja slobode, ako se tražena osoba nalazi u državi članici izvršenja, boravi u njoj ili je njezin državljanin, kad se ta država obveže izvršiti kaznu zatvora ili mjeru oduzimanja slobode.
90.
Glavna je svrha te odredbe da se pravosudnom tijelu izvršenja omogući da uzme u obzir vjerojatnost da se poveća mogućnost društvene reintegracije tražene osobe nakon isteka dosuđene kazne (
52
).
91.
Međutim, ništa se ne protivi tomu da se ta odredba primijeni i u svrhu zaštite najboljeg interesa djeteta, kako bi se istodobno izbjeglo nekažnjavanje. Primjena članka 4. točke 6. Okvirne odluke o EUN‑u mogla bi biti najbolja mogućnost kad bi, zbog bilo kojeg razloga povezanog s djetetom o kojem je riječ, u njegovu najboljem interesu bilo da ne napusti državu članicu izvršenja, ali istodobno bi bilo važno da to dijete često održava kontakt i blizak odnos s majkom (primjerice, u situaciji u kojoj drugi roditelj ili šira obitelj živi u državi članici izvršenja).
92.
Prema tvrdnjama suda koji je uputio zahtjev, Italija je članak 4. točku 6. Okvirne odluke o EUN‑u prenijela u svoje pravo tako što je propisala uvjet prema kojem tražena osoba treba najmanje pet godina boraviti u Italiji kako bi se na nju mogla primijeniti ta odredba.
93.
Sud je ustanovio da su pojmovi „nalazi” i „boravi” iz članka 4. točke 6. Okvirne odluke o EUN‑u autonomni pojmovi prava Unije koje države članice ne mogu definirati (
53
). Prema mišljenju Suda, ti pojmovi „obuhvaćaju situacije u kojima osoba protiv koje je izdan EUN ima stvarno boravište u državi članici izvršenja ili je, nakon stalnog boravka određenog trajanja u toj državi, s tom državom ostvarila povezanost na sličnoj razini koja proizlazi iz boravišta” (
54
).
94.
Sud koji je uputio zahtjev ima obvezu tumačiti svoje nacionalno pravo u skladu s autonomnim tumačenjem tih pojmova koje je dao Sud, a kojim se ne propisuje zahtjev prema kojem se osoba mora nalaziti u državi pet godina.
95.
Istina je da se člankom 4. točkom 6. Okvirne odluke o EUN‑u pravosudnom tijelu izvršenja daje mogućnost, a ne propisuje se obveza, izvršavanja kazne zatvora u državi članici izvršenja. Međutim, kad je riječ o zaštiti najboljeg interesa djeteta, ta mogućnost može postati obveza ako pravosudno tijelo izvršenja utvrdi da je u najboljem interesu djeteta da ne napusti državu članicu izvršenja (
55
).
96.
Stoga smatram da je ta odredba još jedan postupovni alat s pomoću kojeg pravosudno tijelo izvršenja može ublažiti opasnost od nekažnjavanja i uskladiti taj interes s najboljim interesom djeteta.
c) Članak 5. točka 3. Okvirne odluke o EUN‑u
97.
Člankom 5. točkom 3. Okvirne odluke o EUN‑u predviđa se da, kad se EUN izdaje u svrhe progona osobe koja je državljanin ili ima boravište (
56
) u državi članici izvršenja, predaja te osobe može biti podložna uvjetu da ta osoba, nakon saslušanja, bude vraćena državi članici izvršenja kako bi u njoj izdržala zatvorsku kaznu ili mjeru oduzimanja slobode koja joj je izrečena u državi članici izdavanja uhidbenog naloga.
98.
Ta odredba u neku ruku predstavlja naličje članka 4. točke 6. Okvirne odluke o EUN‑u: neovisno o tome izdaje li se EUN u svrhe progona (kao u slučaju članka 5. točke 3.) ili izvršenja kazne (u slučaju članka 4. točke 6.), osobe koje borave u državi članici izvršenja mogu izdržavati kaznu u državi članici u kojoj imaju boravište.
99.
Članak 5. točka 3. odnosi se na situacije u kojima se EUN izdaje u svrhe progona, što ovdje nedvojbeno nije slučaj. GN je osuđena u Belgiji, a EUN je izdan izričito u svrhu izvršenja kazne zatvora.
100.
Međutim, GN i Komisija na raspravi su objasnile da, s obzirom na to da je GN osuđena u odsutnosti, postoji mogućnost obnove postupka u Belgiji, na temelju čega bi, prema njihovu mišljenju, EUN o kojem je riječ bio izdan i u svrhe progona.
101.
U takvom bi se scenariju člankom 5. točkom 3. Okvirne odluke o EUN‑u pravosudnom tijelu izvršenja omogućilo da kao uvjet za predaju osoba koje su državljani ili imaju boravište u državi članici izvršenja nametne naknadno vraćanje te osobe na odsluženje kazne zatvora ili mjere oduzimanja slobode u toj državi članici.
102.
Kao prvo, činjenično stanje predmeta dovodi u pitanje ima li GN boravište u Italiji. Međutim, tu je ocjenu dužan provesti sud koji je uputio zahtjev.
103.
Kao drugo, člankom 5. prvom rečenicom Okvirne odluke o EUN‑u predviđa se da tijelo izvršenja može iskoristiti tu mogućnost. Prema tome, članak 5. točka 3. Okvirne odluke o EUN‑u druga je mogućnost koju pravosudna tijela izvršenja mogu iskoristiti kad utvrde da je u najboljem interesu djeteta zadržati majku i dijete u državi članici izvršenja.
104.
Međutim, s obzirom na to da je EUN protiv osobe GN izdan izričito u svrhe izvršenja kazne zatvora, smatram da se ta odredba ne može primijeniti u ovom predmetu.
IV. Zaključak
105.
S obzirom na prethodna razmatranja, predlažem Sudu da na prethodna pitanja koja je uputio Corte suprema di cassazione (Vrhovni kasacijski sud, Italija) odgovori na sljedeći način:
1.
Članak 1. stavak 3. Okvirne odluke Vijeća 2002/584/PUP od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica načelno ne zabranjuje odbijanje izvršenja EUN‑a izdanog protiv majke male djece kad je to u najboljem interesu djeteta.
2.
Takvo je odbijanje moguće samo ako, nakon što se utvrdi konkretna situacija djeteta i nakon što se iskoristi mehanizam komunikacije predviđen člankom 15. stavkom 2. Okvirne odluke o EUN‑u, tijelo izvršenja nema dovoljno informacija na temelju kojih bi bilo potpuno sigurno da izvršenje EUN‑a ne bi bilo protivno najboljem interesu djeteta.
3.
Privremena odgoda predaje u skladu s člankom 23. stavkom 4. Okvirne odluke o EUN‑u nije moguća u odnosu na osobu koja nije tražena osoba niti ako ne postoje ozbiljni humanitarni razlozi, primjerice, kada je život ili zdravlje tražene osobe očito ugroženo.
(
1
)	Izvorni jezik: engleski
(
2
)	Okvirna odluka Vijeća 2002/584/PUP od 13. lipnja 2002. o Europskom uhidbenom nalogu i postupcima predaje između država članica (SL 2002., L 190, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 83. i ispravak SL 2013., L 222, str. 14.), kako je izmijenjena Okvirnom odlukom Vijeća 2009/299/PUP od 26. veljače 2009. o izmjeni okvirnih odluka 2002/584/PUP, 2005/214/PUP, 2006/783/PUP, 2008/909/PUP i 2008/947/PUP radi jačanja postupovnih prava osoba i poticanja primjene načela uzajamnog priznavanja odluka donesenih na suđenju u odsutnosti dotične osobe (SL 2009., L 81, str. 24.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 16., str. 169.) (u daljnjem tekstu: Okvirna odluka o EUN‑u)
(
3
)	Koju je usvojila Opća skupština Ujedinjenih naroda 20. studenoga 1989. (Zbornik ugovora Ujedinjenih naroda, sv. 1577., str. 3.)
(
4
)	Sud je uveo mogućnost odbijanja izvršenja EUN‑a i u situacijama koje nisu predviđene člancima 3., 4. i 4.a Okvirne odluke o EUN‑u u presudi od 5. travnja 2016., Aranyosi i Căldăraru (C‑404/15 i C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198).
(
5
)	Čak i prije presude Aranyosi i Căldăraru nacionalni sudovi bili su zabrinuti da bi se izvršenjem EUN‑ova mogla ugroziti temeljna prava tražene osobe zaštićena EKLJP‑om te su stoga u više navrata Sudu uputili prethodna pitanja. Međutim, u tim ranijim predmetima Sud nije smatrao potrebnim utvrditi dodatne mogućnosti za odbijanje predaje. Vidjeti, primjerice, presude od 3. svibnja 2007., Advocaten voor de Wereld (C‑303/05, EU:C:2007:261); od 26. veljače 2013., Melloni (C‑399/11, EU:C:2013:107) i od 30. svibnja 2013., F. (C‑168/13 PPU, EU:C:2013:358).
(
6
)	Presuda od 5. travnja 2016., Aranyosi i Căldăraru (C‑404/15 i C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198, t. 93. i 94.)
(
7
)	Potrebna je napomena o nomenklaturi: pojam „test u dva koraka” (two‑step test, dvodijelni test) upotrebljava se u mišljenju nezavisnog odvjetnika M. Bobeka u predmetu Gavanozov (C‑852/19, EU:C:2021:346, bilješka 42.). Sud taj pojam naziva i „ispitivanje u dvije faze” (two‑step examination) u presudama od 17. prosinca 2020., Openbaar Ministerie (Neovisnost pravosudnog tijela koje izdaje uhidbeni nalog) (C‑354/20 PPU i C‑412/20 PPU, EU:C:2020:1033, t. 53.); od 22. veljače 2022., Openbaar Ministerie (Zakonom ustanovljen sud u državi članici izdavateljici naloga) (C‑562/21 PPU i C‑563/21 PPU, EU:C:2022:100, t. 52., 54., 55., 62. i 66.) i od 31. siječnja 2023., Puig Gordi i dr. (C‑158/21, EU:C:2023:57, t. 98. i 101.). Isti se pojam upotrebljava i u mišljenju nezavisnog odvjetnika A. Rantosa u spojenim predmetima Openbaar Ministerie (Zakonom ustanovljen sud u državi članici izdavateljici naloga) (C‑562/21 PPU i C‑563/21 PPU, EU:C:2021:1019, t. 37., 38., 42. i bilješka 41.); mišljenju nezavisnog odvjetnika J. Richarda de la Toura u predmetu Puig Gordi i dr. (C‑158/21, EU:C:2022:573, t. 7., 88., 90., 92., 93., 97., 106., 108. i bilješka 57.) i mišljenju nezavisnog odvjetnika N. Emilioua u predmetu MD (C‑819/21, EU:C:2023:386, t. 3., 23., 26., 32., 33., 51., 67., 70. i 88. i izreka). Konačno, taj se pojam naziva „ispitivanje u dvije faze” (two‑stage examination) i u mišljenju nezavisnog odvjetnika M. Camposa Sánchez‑Bordone u predmetu E. D. L. (Razlog za odbijanje EUN‑a zbog bolesti) (C‑699/21, EU:C:2022:955, t. 35. i 39.).
(
8
)	Vidjeti u tom pogledu presude od 25. srpnja 2018., Generalstaatsanwaltschaft (Uvjeti oduzimanja slobode u Mađarskoj) (C‑220/18 PPU, EU:C:2018:589, t. 62.); od 19. rujna 2018., RO (C‑327/18 PPU, EU:C:2018:733, t. 42.) i od 15. listopada 2019., Dorobantu (C‑128/18, EU:C:2019:857, t. 52. i 55.).
(
9
)	Presuda od 25. srpnja 2018., Minister for Justice and Equality (Nedostaci u pravosudnom sustavu) (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, t. 61. i 68.)
(
10
)	Presude od 17. prosinca 2020., Openbaar Ministerie (Neovisnost pravosudnog tijela koje izdaje uhidbeni nalog) (C‑354/20 PPU i C‑412/20 PPU, EU:C:2020:1033, t. 52.); od 22. veljače 2022., Openbaar Ministerie (Zakonom ustanovljen sud u državi članici izdavateljici naloga) (C‑562/21 PPU i C‑563/21 PPU, EU:C:2022:100, t. 50. do 53.) i od 31. siječnja 2023., Puig Gordi i dr. (C‑158/21, EU:C:2023:57, t. 97. do 98.)
(
11
)	U nedavnom predmetu Sudu je postavljeno pitanje o mogućnosti odbijanja predaje zbog moguće povrede integriteta osobe i prava na zdravlje (članci 3. i 35. Povelje). Međutim, taj se predmet odnosio na drukčiju situaciju, u kojoj to pravo nije bilo ugroženo sustavnim ili općim nedostacima u državi izdavanja uhidbenog naloga u pogledu prava na zdravlje osoba u pritvoru, nego mogućnošću da sama predaja ozbiljno pogorša zdravstveno stanje tražene osobe. U tom kontekstu Sud nije smatrao potrebnim tumačiti članak 1. stavak 3. Okvirne odluke o EUN‑u s obzirom na članke 3. i 35. Povelje. Vidjeti presudu od 18. travnja 2023., E. D. L. (Razlog za odbijanje EUN‑a zbog bolesti) (C‑699/21, EU:C:2023:295, t. 54.).
(
12
)	Do istog zaključka može se doći i slijedeći pristup nezavisnog odvjetnika M. Camposa Sánchez‑Bordone, koji je utvrdio da, iako se članak 3. Povelje (pravo na integritet osobe) može primijeniti u odnosu na traženu osobu, odbijanje predaje bilo bi opravdano samo na temelju ispitivanja u dvije faze. Vidjeti mišljenje nezavisnog odvjetnika M. Camposa Sánchez‑Bordone u predmetu E. D. L. (Razlog za odbijanje EUN‑a zbog bolesti) (C‑699/21, EU:C:2022:955, t. 58. i 59.).
(
13
)	Za potvrdu tog načela vidjeti mišljenje nezavisnog odvjetnika M. Camposa Sánchez‑Bordone u predmetu Presidente del Consiglio dei Ministri i dr. (EUN izdan protiv državljanina treće države) (C‑700/21, EU:C:2022:995, t. 55. i 56.) (u kojem utvrđuje da pravo na obiteljski život nema dovoljnu snagu da se zbog njega ne izdrži kazna zatvora). Osim toga, sprečavanje nereda ili zločina navedeno je kao jedan od mogućih javnih interesa kojima se može opravdati zadiranje u pravo na obiteljski život, kako je predviđeno člankom 8. stavkom 2. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (u daljnjem tekstu: EKLJP). Europski sud za ljudska prava (u daljnjem tekstu: ESLJP) presudio je, primjerice u presudi ESLJP‑a od 23. listopada 2014., Vintman protiv Ukrajine (CE:ECHR:2014:1023JUD002840305, t. 78.), da je odvajanje zatvorenika od njegove obitelji neizbježna posljedica izdržavanja kazne zatvora. S druge strane, u situaciji u kojoj su zatvorenici poslani u kažnjeničku koloniju tisućama kilometara udaljenu od njihovih obitelji utvrđena je povreda članka 8. EKLJP‑a. Vidjeti presudu ESLJP‑a od 25. srpnja 2013., Khodorkovskiy i Lebedev protiv Rusije (CE:ECHR:2013:0725JUD001108206, t. 850.).
(
14
)	Vidjeti članak 52. stavak 1. Povelje. Vidjeti, primjerice, i presudu ESLJP‑a od 27. rujna 2022., Otite protiv Ujedinjene Kraljevine (CE:ECHR:2022:0927JUD001833919, t. 39.) (u kojoj je taj sud utvrdio da države ugovornice prilikom ocjene toga je li zadiranje u pravo zaštićeno člankom 8. EKLJP‑a bilo nužno u demokratskom društvu i proporcionalno legitimnom cilju koji se želi postići imaju određenu marginu prosudbe).
(
15
)	Standardna formulacija koju Sud upotrebljava u svim svojim presudama u kojima tumači mehanizam EUN‑a glasi: „načelo uzajamnog povjerenja obvezuje svaku od tih država, osobito u kontekstu područja slobode, sigurnosti i pravde, da, osim u iznimnim okolnostima, smatra da sve ostale države članice poštuju pravo Unije i, posebice, njime priznata temeljna prava”. Vidjeti, primjerice, presude od 25. srpnja 2018., Generalstaatsanwaltschaft (Uvjeti oduzimanja slobode u Mađarskoj) (C‑220/18 PPU, EU:C:2018:589, t. 49.); od 25. srpnja 2018., Minister for Justice and Equality (Nedostaci u pravosudnom sustavu) (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, t. 36.); od 15. listopada 2019., Dorobantu (C‑128/18, EU:C:2019:857, t. 46.); od 22. veljače 2022., Openbaar Ministerie (Zakonom ustanovljen sud u državi članici izdavateljici naloga) (C‑562/21 PPU i C‑563/21 PPU, EU:C:2022:100, t. 40.); od 31. siječnja 2023., Puig Gordi i dr. (C‑158/21, EU:C:2023:57, t. 93.) i od 18. travnja 2023., E. D. L. (Razlog za odbijanje EUN‑a zbog bolesti) (C‑699/21, EU:C:2023:295, t. 30.).
(
16
)	Na te informacije sudu može skrenuti pozornost osoba koja se protivi predaji ili može biti riječ o informacijama koje sud već posjeduje jer su ih, primjerice, utvrdila druga tijela. Primjerice, u predmetu Aranyosi i Căldăraru tijelo izvršenja imalo je sumnje u pogledu zatvorskih uvjeta u Mađarskoj i Rumunjskoj na temelju prethodnih utvrđenja ESLJP‑a i izvješća Europskog odbora za sprječavanje mučenja i neljudskog ili ponižavajućeg postupanja ili kažnjavanja. Vidjeti presudu od 5. travnja 2016., Aranyosi i Căldăraru (C‑404/15 i C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198, t. 43., 44. i 59. do 61.).
(
17
)	Vidjeti, primjerice, Okvirnu odluku Vijeća 2008/947/PUP od 27. studenoga 2008. o primjeni načela uzajamnog priznavanja na presude i probacijske odluke s ciljem nadzora probacijskih mjera i alternativnih sankcija (SL 2008., L 337, str. 102.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 16., str. 148.) i Direktivu 2014/41/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 3. travnja 2014. o Europskom istražnom nalogu u kaznenim stvarima (SL 2014., L 130, str. 1.).
(
18
)	Presuda od 13. siječnja 2021., MM (C‑414/20 PPU, EU:C:2021:4, t. 61.)
(
19
)	Vidjeti, primjerice, presudu od 17. prosinca 2020., Generalstaatsanwaltschaft Hamburg (C‑416/20 PPU, EU:C:2020:1042, t. 55.) (u kojoj je Sud utvrdio da se nakon predaje zainteresirana osoba može pred sudovima države članice izdavateljice uhidbenog naloga pozvati na moguće povrede prava Unije, odnosno u tom predmetu na postupovna prava te osobe u kaznenom postupku). Isto sam već istaknula u mišljenju nezavisne odvjetnice T. Ćapeta u spojenim predmetima Minister for Justice and Equality (Opoziv uvjetnih osuda) (C‑514/21 i C‑515/21, EU:C:2022:848, t. 117. i 135.).
(
20
)	Zanimljivo je napomenuti, kao što je to Vijeće podsjetilo Sud na raspravi, da je i P. Aranyosi bio otac maloljetnog djeteta. Međutim, njegova predaja nikad nije dovedena u pitanje na temelju moguće povrede njegova prava na obiteljski život, nego samo na temelju moguće povrede zabrane nečovječnog i ponižavajućeg postupanja.
(
21
)	Presuda od 26. ožujka 2019., SM (Dijete stavljeno pod skrb alžirske kafale) (C‑129/18, EU:C:2019:248, t. 67.)
(
22
)	U skladu s Objašnjenjima koja se odnose na Povelju Europske unije o temeljnim pravima (SL 2007., C 303, str. 17.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 7., str. 120. i ispravak SL 2020., L 235, str. 11.), članak 24. Povelje temelji se na Njujorškoj konvenciji o pravima djeteta potpisanoj 20. studenoga 1989. i ratificiranoj od svih država članica, posebno člancima 3., 9., 12. i 13. Ta je konvencija stoga relevantna za tumačenje članka 24. Povelje. U tom pogledu vidjeti presudu od 14. prosinca 2021., Stolična obština, rajon Pančarevo (C‑490/20, EU:C:2021:1008, t. 63.). Prava djeteta navode se i u članku 3. stavku 3. UEU‑a kao jedan od ciljeva koje Unija promiče.
(
23
)	Presuda od 11. ožujka 2021., État belge (Vraćanje roditelja maloljetnika) (C‑112/20, EU:C:2021:197, t. 36. i 38.)
(
24
)	Osim kad se predaja odnosi na njih same, što je moguće nakon što navrše dob za kaznenu odgovornost. To je bio slučaj u presudi od 23. siječnja 2018., Piotrowski (C‑367/16, EU:C:2018:27).
(
25
)	Svi sudionici ovog postupka, osim mađarske vlade i Vijeća, također su smatrali da na prvo pitanje suda koji je uputio zahtjev treba odgovoriti na način kojim se donekle odstupa od testa u dva koraka.
(
26
)	Smyth, C., „The best interests of the child in the expulsion and first‑entry jurisprudence of the European Court of Human Rights: How principled is the Court’s use of the principle?”, European Journal of Migration and Law, sv. 17.(1), 2015., str. 70., na str. 71.
(
27
)	Goldner‑Lang, I., „Chapter 31: The child’s best interests as a gap filler and expander of EU law in internal situations” u Ziegler, K. S., Neuvonen, P. J., Moreno‑Lax, V. (ur.), Research Handbook on General Principles in EU Law. Constructing Legal Orders in Europe, Edward Elgar Publishing, Cheltenham, 2022.
(
28
)	Klaassen, M. i Rodrigues, P., „The best interests of the child in EU family reunification law: A plea for more guidance on the role of Article 24(2) of the Charter”, European Journal of Migration and Law, sv. 19.(2), 2017., str. 191.
(
29
)	Presuda od 23. siječnja 2018., Piotrowski (C‑367/16, EU:C:2018:27)
(
30
)	Direktiva (EU) 2016/800 Europskog parlamenta i Vijeća od 11. svibnja 2016. o postupovnim jamstvima za djecu koja su osumnjičenici ili optuženici u kaznenim postupcima (SL 2016., L 132, str. 1.)
(
31
)	Konkretno, člankom 17. te direktive propisuje se da prava priznata djeci koja su osumnjičenici ili optuženici u nacionalnim kaznenim postupcima treba primjenjivati mutatis mutandis i u odnosu na djecu na koju se odnosi EUN, od trenutka njihova uhićenja u državi članici izvršenja. Presuda od 23. siječnja 2018., Piotrowski (C‑367/16, EU:C:2018:27, t. 36.).
(
32
)	Presuda od 23. siječnja 2018., Piotrowski (C‑367/16, EU:C:2018:27, t. 38.). Valja dodati da je prag kaznene odgovornosti u svakom slučaju razlog za obvezno neizvršenje EUN‑a u skladu s člankom 3. točkom 3. Okvirne odluke o EUN‑u.
(
33
)	Presuda od 14. siječnja 2021., Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Vraćanje maloljetnika bez pratnje) (C‑441/19, EU:C:2021:9, t. 46.)
(
34
)	Presuda od 11. ožujka 2021., État belge (Vraćanje roditelja maloljetnika) (C‑112/20, EU:C:2021:197, t. 27.) i presuda od 10. svibnja 2017., Chavez‑Vilchez i dr. (C‑133/15, EU:C:2017:354, t. 70. i 71.)
(
35
)	Presuda od 16. srpnja 2020., État belge (Spajanje obitelji – maloljetno dijete) (C‑133/19, C‑136/19 i C‑137/19, EU:C:2020:577, t. 34.). Vidjeti i presudu od 6. prosinca 2012., O i dr. (C‑356/11 i C‑357/11, EU:C:2012:776, t. 76.).
(
36
)	Presuda od 26. ožujka 2019., SM (Dijete stavljeno pod skrb alžirske kafale) (C‑129/18, EU:C:2019:248, t. 69.)
(
37
)	Mišljenje nezavisnog odvjetnika M. Szpunara u predmetu Chavez‑Vilchez i dr. (C‑133/15, EU:C:2016:659, t. 101.)
(
38
)	Presuda od 10. svibnja 2017., Chavez‑Vilchez i dr. (C‑133/15, EU:C:2017:354, t. 70.)
(
39
)	To je dodatni argument u prilog tomu da se test u dva koraka ne može primijeniti. Taj test nije prikladan jer bi se njegovim prvim korakom preskočila konkretna ocjena najboljeg interesa djeteta te bi se umjesto toga usredotočilo na sustavne ili opće nedostatke u državi članici izdavanja uhidbenog naloga. Nakon zaključka da takvi nedostaci ne postoje, što je očito slučaj u ovom predmetu, pravosudno tijelo izvršenja uopće ne bi moglo ocijeniti konkretnu situaciju djeteta. Upravo je ta ocjena ključna za utvrđivanje najboljeg interesa djeteta.
(
40
)	Kao što je to istaknuo J. Cardona Llorens, najbolji interes djeteta je neodređen, ali ne i diskrecijski pojam: „Za potrebe iste odluke, prilikom ocjene i utvrđivanja najboljeg interesa petero različite djece trebali bismo doći do pet različitih zaključaka (s obzirom na to da ne postoje dva ista djeteta koja se nalaze u istim okolnostima i u istoj situaciji). Međutim, ocjena i utvrđivanje najboljeg interesa jednog djeteta koje pojedinačno provodi pet odraslih osoba prilikom donošenja odluke trebali bi dovesti do istog zaključka.” Vidjeti Cardona Llorens, J., „Presentation of General Comment No. 14: strengths and limitations, points of consensus and dissent emerging in its drafting” u The best interests of the child – A dialogue between theory and practice (Vijeće Europe, 2016.), str. 12. Dostupno na < https://rm.coe.int/1680657e56>.
(
41
)	Za raspravu o tom pitanju vidjeti Lonardo, L., „The best interests of the child in the case‑law of the Court of Justice of the European Union”, Maastricht Journal of European and Comparative Law, sv. 29.(5), 2022., str. 596., na str. 598. Za raspravu o najboljem interesu djeteta kao „zaštitnom načelu”, s obzirom na koje bi trebalo tumačiti druge instrumente prava Unije, vidjeti Frasca, E. i Carlier, J. Y., „The best interests of the child in ECJ asylum and migration case‑law: Towards a safeguard principle for the genuine enjoyment of the substance of children’s rights?”, Common Market Law Review, sv. 60., 2023., str. 345.
(
42
)	I Komisija je na raspravi zauzela to stajalište.
(
43
)	Presuda od 26. veljače 2013., Åkerberg Fransson (C‑617/10, EU:C:2013:105, t. 21.). U kontekstu članka 24. Povelje vidjeti presudu od 6. lipnja 2013., MA i dr. (C‑648/11, EU:C:2013:367, t. 59.).
(
44
)	Talijanska vlada i Komisija istaknule su na raspravi da bi to moglo podrazumijevati i uključivanje socijalnih službi u državi članici izvršenja ili komunikaciju sa socijalnim službama u državi članici izdavanja uhidbenog naloga.
(
45
)	Pravosudno tijelo izvršenja treba prikupiti sve daljnje relevantne informacije, kao što su postojanje drugih obiteljskih odnosa djeteta, osobito s drugim roditeljem, te to može podrazumijevati uključivanje socijalnih službi ili drugih relevantnih institucija koje posjeduju informacije o djetetu o kojem je riječ.
(
46
)	Naime, iz činjenica predmeta čini se da pravosudno tijelo izdavanja uhidbenog naloga u trenutku izdavanja EUN‑a nije ni znalo da GN ima dijete.
(
47
)	Primjerice, u presudama od 22. veljače 2022., Openbaar Ministerie (Zakonom ustanovljen sud u državi članici izdavateljici naloga) (C‑562/21 PPU i C‑563/21 PPU, EU:C:2022:100, t. 48.); od 31. siječnja 2023., Puig Gordi i dr. (C‑158/21, EU:C:2023:57, t. 131.) i od 18. travnja 2023., E. D. L. (Razlog za odbijanje EUN‑a zbog bolesti) (C‑699/21, EU:C:2023:295, t. 46.)
(
48
)	Presuda od 18. travnja 2023., E. D. L. (Razlog za odbijanje EUN‑a zbog bolesti) (C‑699/21, EU:C:2023:295, t. 46.)
(
49
)	Kao i glavni državni odvjetnik pri Žalbenom sudu u Bologni te talijanska i nizozemska vlada.
(
50
)	Vidjeti osobito članak 25. Okvirne odluke Vijeća 2008/909/PUP od 27. studenoga 2008. o primjeni načela uzajamnog priznavanja presuda u kaznenim predmetima kojima se izriču kazne zatvora ili mjere koje uključuju oduzimanje slobode s ciljem njihova izvršenja u Europskoj uniji (SL 2008., L 327, str. 27.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 11., str. 111.) (u daljnjem tekstu: Okvirna odluka 2008/909/PUP). Vidjeti i presudu od 31. siječnja 2023., Puig Gordi i dr. (C‑158/21, EU:C:2023:57, t. 141.).
(
51
)	Presuda od 18. travnja 2023., E. D. L. (Razlog za odbijanje EUN‑a zbog bolesti) (C‑699/21, EU:C:2023:295, t. 42.)
(
52
)	Presude od 29. lipnja 2017., Popławski (C‑579/15, EU:C:2017:503, t. 21.) i od 5. rujna 2012., Lopes Da Silva Jorge (C‑42/11, EU:C:2012:517, t. 32.)
(
53
)	Presuda od 17. srpnja 2008., Kozlowski (C‑66/08, EU:C:2008:437, t. 41. i 43.). U toj presudi Sud je spriječio države članice da tim pojmovima daju šire značenje od onog predviđenog pravom Unije.
(
54
)	Presuda od 17. srpnja 2008., Kozlowski (C‑66/08, EU:C:2008:437, t. 46.)
(
55
)	Treba dodati da je ta mogućnost državama članicama dostupna i u skladu s Okvirnom odlukom 2008/909/PUP.
(
56
)	Napominjem da, za razliku od članka 4. točke 6. Okvirne odluke o EUN‑u, ta odredba ne uključuje osobe koje se nalaze u državi članici izvršenja.