62023CJ0572
PRESUDA SUDA (treće vijeće)
5. veljače 2026. (
*1
)
„Žalba – Institucionalno pravo – Članovi Europskog parlamenta – Povlastice i imuniteti – Odluka o ukidanju zastupničkog imuniteta članovima Parlamenta – Članak 41. stavak 1. Povelje Europske unije o temeljnim pravima – Načelo dobre uprave – Odbor Parlamenta za pravna pitanja – Zahtjev nepristranosti izvjestitelja”
U predmetu C‑572/23 P,
povodom žalbe na temelju članka 56. Statuta Suda Europske unije, podnesene 15. rujna 2023.,
Carles Puigdemont i Casamajó, sa stalnom adresom u Waterloou (Belgija),
Antoni Comín i Oliveres, sa stalnom adresom u Waterloou,
Clara Ponsatí i Obiols, sa stalnom adresom u Waterloou,
koje zastupaju P. Bekaert, S. Bekaert, advocaten, i G. Boye, abogado,
žalitelji,
a druge stranke u postupku su:
Europski parlament, koji zastupaju N. Görlitz, N. Lorenz i J.-C. Puffer, u svojstvu agenata,
tuženik u prvostupanjskom postupku,
Kraljevina Španjolska, koju zastupa A. Gavela Llopis, u svojstvu agenta,
intervenijent u prvostupanjskom postupku,
SUD (treće vijeće),
u sastavu: C. Lycourgos, predsjednik vijeća, O. Spineanu‑Matei (izvjestiteljica), S. Rodin, N. Piçarra i N. Fenger, suci,
nezavisni odvjetnik: M. Szpunar,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 4. rujna 2025.,
donosi sljedeću
Presudu
1
Carles Puigdemont i Casamajó, Antoni Comín i Oliveres te Clara Ponsatí i Obiols (u daljnjem tekstu: žalitelji) žalbom traže ukidanje presude Općeg suda Europske unije od 5. srpnja 2023., Puigdemont i Casamajó i dr./Parlament (T‑272/21, u daljnjem tekstu: pobijana presuda, EU:T:2023:373), kojom je taj sud odbio njihov zahtjev za poništenje odluka Europskog parlamenta P9_TA(2021)0059, P9_TA(2021)0060 i P9_TA(2021)0061 od 9. ožujka 2021. o zahtjevu za ukidanje njihova imuniteta (u daljnjem tekstu: sporne odluke).
Pravni okvir
Pravo Unije
Protokol (br. 7)
2
Člankom 9. Protokola (br. 7) o povlasticama i imunitetima Europske unije (u daljnjem tekstu: Protokol br. 7) određuje se:
„Tijekom zasjedanja Europskog parlamenta njezini članovi uživaju:
(a)
na državnom području svoje države, imunitet priznat članovima parlamenta te države;
(b)
na državnom području bilo koje druge države članice, imunitet od svake mjere zadržavanja i od sudskih postupaka.
Na isti se način imunitet primjenjuje na članove tijekom putovanja do mjesta ili iz mjesta sastajanja Europskog parlamenta.
Ako je član zatečen u počinjenju kaznenog djela, nije moguće pozivanje na imunitet te u tom slučaju Europski parlament može ostvariti svoje pravo na skidanje imuniteta jednom od svojih članova.”
Poslovnik
3
Poslovnik Europskog parlamenta, primjenjiv na deveti saziv (2019. – 2024.), u verziji koja je prethodila njegovoj izmjeni odlukom Parlamenta od 17. siječnja 2023. (u daljnjem tekstu: Poslovnik), u članku 5., naslovljenom „Povlastice i imuniteti”, predviđao je:
„1.   Zastupnici uživaju povlastice i imunitete utvrđene u Protokolu br. 7 [...]
2.   Izvršavajući svoje ovlasti u vezi s povlasticama i imunitetima Parlament djeluje tako da očuva svoj integritet kao demokratska zakonodavna skupština i osigurava nezavisnost zastupnika u obnašanju njihovih dužnosti. Parlamentarni imunitet nije osobna povlastica zastupnika već jamstvo neovisnosti Parlamenta kao cjeline i njegovih zastupnika.
[...]”
4
Članak 6. Poslovnika, naslovljen „Ukidanje imuniteta”, predviđa:
„1.   Svi zahtjevi za ukidanje imuniteta ocjenjuju se u skladu s člancima 7., 8. i 9. Protokola br. 7 i načelima iz članka 5. stavka 2. ovog Poslovnika.
[...]”
5
Članak 9. Poslovnika, naslovljen „Postupci u vezi s imunitetom”, glasi:
„1.   Svaki zahtjev za ukidanje imuniteta zastupnika koji nadležno tijelo države članice uputi predsjedniku [Parlamenta], ili zahtjev za zaštitu povlastica i imuniteta koji zastupnik ili bivši zastupnik uputi predsjedniku, objavljuje se u Parlamentu i upućuje nadležnom odboru.
[...]
13.   Odbor utvrđuje načela za primjenu ovog članka.
[...]”
Obavijest br. 11/2019
6
Točkom 6. Obavijesti članovima o načelima primjenjivima na zahtjeve za ukidanje imuniteta od 19. studenoga 2019. (u daljnjem tekstu: Obavijest br. 11/2019), koju je donio Odbor Europskog parlamenta za pravna pitanja (u daljnjem tekstu: odbor JURI), predviđa se:
„Odbor [JURI] imenuje izvjestitelja za svaki zahtjev za ukidanje imuniteta.”
7
U točki 7. Obavijesti br. 11/2019 predviđa se:
„U tu svrhu svaki klub zastupnika određuje po jednog zastupnika za stalnog izvjestitelja za slučajeve povezane s imunitetom, koji bi trebao biti koordinator, kako bi se osiguralo da se slučajevima povezanima s imunitetom bave iskusni zastupnici. Klubovi zastupnika osiguravaju da za stalne izvjestitelje imenuju osobe od najvećeg osobnog integriteta.”
8
U skladu s točkom 8. Obavijesti br. 11/2019:
„Za svaki slučaj povezan s imunitetom status izvjestitelja se izmjenjuje na jednakoj osnovi među klubovima zastupnika. Međutim, izvjestitelj ne može biti član istog kluba zastupnika, ni izabrani zastupnik iz iste države članice kao zastupnik o čijem se imunitetu raspravlja.”
9
U skladu s točkom 43. Obavijesti br. 11/2019:
„Ako se dotični postupak ne tiče mišljenja izraženih pri obnašanju dužnosti zastupnika ili glasovanja u okviru tih dužnosti, imunitet treba ukinuti osim ako postoji naznaka da bi namjera sudskog postupka mogla biti nanošenje štete političkoj aktivnosti zastupnika, a time i neovisnosti Parlamenta (fumus persecutionis).”
Okolnosti spora
10
Okolnosti spora, navedene u točkama 2. do 19. pobijane presude, mogu se, za potrebe ove presude, sažeti na sljedeći način.
11
C. Puigdemont i Casamajó bio je predsjednik Generalitata de Cataluña (Katalonska vlada, Španjolska), a A. Comín i Oliveres i C. Ponsatí i Obiols bili su članovi Gobierna autonómico de Cataluña (Autonomna vlada Katalonije, Španjolska) u trenutku donošenja Leya 19/2017 del Parlamento de Cataluña, reguladora del referéndum de autodeterminación (Zakon 19/2017 Katalonskog parlamenta o referendumu o samoodređenju) od 6. rujna 2017. (DOGC br. 7449A od 6. rujna 2017., str. 1.) i Leya 20/2017 del Parlamento de Cataluña, de transitoriedad jurídica y fundacional de la República (Zakon 20/2017 Katalonskog parlamenta o pravnom i konstituirajućem prijelazu u Republiku) od 8. rujna 2017. (DOGC br. 7451A od 8. rujna 2017., str. 1.) kao i u trenutku održavanja referenduma o samoodređenju 1. listopada 2017. koji je predviđen prvim od tih zakona, čije su odredbe u međuvremenu suspendirane odlukom Tribunala Constitucional (Ustavni sud, Španjolska).
12
Nakon donošenja navedenih zakona i održavanja tog referenduma, Ministerio Fiscal (Državno odvjetništvo, Španjolska), Abogado del Estado (glavni državni odvjetnik, Španjolska) i politička stranka VOX pokrenuli su kazneni postupak protiv više osoba, među kojima su žalitelji, smatrajući da su počinile radnje koje spadaju, ovisno o dotičnim osobama, među ostalim, u kaznena djela pobune, poticanja na pobunu i zlouporabe državnih sredstava (u daljnjem tekstu: predmetni kazneni postupak).
13
Tribunal Supremo (Vrhovni sud, Španjolska) izdao je 21. ožujka 2018. rješenje kojim se žalitelji terete za navodna kaznena djela pobune i zloupotrebe državnih sredstava. Rješenjem od 9. srpnja 2018. Tribunal Supremo (Vrhovni sud) utvrdio je da su se žalitelji odbili pojaviti nakon svojeg bijega iz Španjolske, a kazneni postupak pokrenut protiv njih prekinuo je dok ih se ne pronađe.
14
Žalitelji su se kandidirali na izborima za članove Europskog parlamenta koji su se održali u Španjolskoj 26. svibnja 2019.
15
Dana 14. listopada 2019. istražni sudac kaznenog odjela Tribunala Supremo (Vrhovni sud) izdao je nacionalni uhidbeni nalog, europski uhidbeni nalog i međunarodni uhidbeni nalog protiv C. Puigdemonta i Casamajóa kako bi mu se moglo suditi u okviru predmetnog kaznenog postupka. Isti je sud 4. studenoga 2019. izdao slične uhidbene naloge protiv A. Comína i Oliveresa i C. Ponsatí i Obiols.
16
Parlament je na plenarnoj sjednici održanoj 13. siječnja 2020., nakon presude od 19. prosinca 2019., Junqueras Vies (C‑502/19, EU:C:2019:1115), priznao izbor C. Puigdemonta i Casamajóa te A. Comína i Oliveresa u Parlament s učinkom od 2. srpnja 2019.
17
Predsjednik Tribunala Supremo (Vrhovni sud) tog je 13. siječnja 2020. obavijestio Parlament o zahtjevu od 10. siječnja 2020., upućenom pod okriljem predsjednika kaznenog vijeća tog suda, koji proizlazi iz rješenja istražnog suca tog vijeća od istog dana, čiji je cilj ukidanje parlamentarnog imuniteta C. Puigdemonta i Casamajóa i A. Comína i Oliveresa.
18
Parlament je 10. veljače 2020., nakon povlačenja Ujedinjene Kraljevine Velike Britanije i Sjeverne Irske iz Europske unije 31. siječnja 2020., priznao izbor C. Ponsatí i Obiols s učinkom od 1. veljače 2020.
19
Predsjednik Tribunala Supremo (Vrhovni sud) 10. veljače 2020. obavijestio je Parlament o zahtjevu od 4. veljače 2020., upućenom pod okriljem predsjednika kaznenog vijeća tog suda, koji proizlazi iz rješenja istražnog suca tog vijeća od istog dana, čiji je cilj ukidanje parlamentarnog imuniteta C. Ponsatí i Obiols.
20
Potpredsjednik Parlamenta na plenarnoj je sjednici obavijestio članove o zahtjevima za ukidanje imuniteta koji se navode u točkama 17. i 19. ove presude te ih je uputio odboru JURI.
21
Odbor JURI donio je 23. veljače 2021. izvješća A 9-0020/2021, A 9-0021/2021 i A 9-0022/2021 u vezi s tim zahtjevima.
22
Parlament je spornim odlukama prihvatio navedene zahtjeve.
Postupak pred Općim sudom i pobijana presuda
23
Zahtjevom podnesenim tajništvu Općeg suda 19. svibnja 2021. žalitelji su podnijeli tužbu za poništenje spornih odluka.
24
Zasebnim aktom podnesenim tajništvu Općeg suda 26. svibnja 2021. žalitelji su podnijeli zahtjev za privremenu pravnu zaštitu, na temelju članaka 278. i 279. UFEU‑a, kojim se zahtijeva suspenzija primjene spornih odluka.
25
Rješenjem od 2. lipnja 2021., Puigdemont i Casamajó i dr./Parlament (T‑272/21 R), potpredsjednik Općeg suda naložio je suspenziju primjene spornih odluka do dana donošenja rješenja kojim se završava postupak privremene pravne zaštite. Rješenjem od 30. srpnja 2021., Puigdemont i Casamajó i dr./Parlament (T‑272/21 R, EU:T:2021:497), potpredsjednik Općeg suda odbio je zahtjev za privremenu pravnu zaštitu iz prethodne točke te je ukinuo rješenje od 2. lipnja 2021.
26
Rješenjem od 24. svibnja 2022., Puigdemont i Casamajó i dr./Parlament i Španjolska (C‑629/21 P(R), EU:C:2022:413), potpredsjednik Suda ukinuo je rješenje od 30. srpnja 2021., Puigdemont i Casamajó i dr./Parlament (T‑272/21 R, EU:T:2021:497), naložio suspenziju primjene spornih odluka i odredio da će se o troškovima žaliteljâ u prvostupanjskom postupku odlučiti naknadno.
27
U prilog svojoj tužbi žalitelji su istaknuli osam tužbenih razloga.
28
Opći sud je pobijanom presudom odbio tu tužbu nakon što je odbio:
–
kao prvo, prvi tužbeni razlog, koji se temeljio na nedostatnom obrazloženju spornih odluka;
–
kao drugo, drugi tužbeni razlog, koji se temeljio na navodnoj nenadležnosti nacionalnog tijela koje je izdalo i proslijedilo Parlamentu zahtjeve za ukidanje imuniteta žaliteljima;
–
kao treće, peti tužbeni razlog, koji se temeljio na povredi načela pravne sigurnosti i lojalne suradnje, prava na djelotvornu sudsku zaštitu i prava obrane zbog nedovoljne jasnoće pobijanih odluka;
–
kao četvrto, šesti tužbeni razlog, u dijelu u kojem se temeljio na povredi članka 343. UFEU‑a, članka 9. Protokola br. 7 i članka 5. stavka 2. Poslovnika, kao i na povredi određenih temeljnih prava žaliteljâ;
–
kao peto, šesti tužbeni razlog, u dijelu u kojem se temeljio na pogreškama koje se tiču činjenica i prava kojima je zahvaćeno ispitivanje fumusa persecutionis koje je proveo Parlament i sedmi tužbeni razlog, koji se temeljio na povredi načela dobre uprave i jednakog postupanja te na očitim pogreškama koje je Parlament počinio u svojoj ocjeni fumusa persecutionis;
–
kao šesto, osmi tužbeni razlog, koji se temeljio na povredi načela dobre uprave i jednakog postupanja jer je Parlament odbio primijeniti odredbe članka 9. stavka 7. Poslovnika;
–
kao sedmo, četvrti tužbeni razlog, koji se temeljio, u biti, na povredi prava na saslušanje i,
–
kao osmo, treći tužbeni razlog, koji se temeljio na povredi načela nepristranosti.
Zahtjevi stranaka u žalbenom postupku
29
Svojom žalbom žalitelji od Suda zahtijevaju da:
–
ukine pobijanu presudu;
–
poništi sporne odluke ili, podredno, vrati predmet Općem sudu na ponovno suđenje i
–
naloži Parlamentu i Kraljevini Španjolskoj snošenje troškova ili, podredno, o troškovima odluči naknadno.
30
Parlament i Kraljevina Španjolska od Suda zahtijevaju da:
–
odbije žalbu i
–
naloži žaliteljima snošenje troškova.
O žalbi
31
U prilog svojoj žalbi žalitelji iznose deset žalbenih razloga koji se temelje:
–
prvi, na pogrešci koja se tiče prava koju je počinio Opći sud time što je odbio prvi tužbeni razlog za poništenje uz obrazloženje da spornim odlukama nije povrijeđena obveza obrazlaganja iz članka 296. UFEU‑a i članka 41. stavka 2. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja);
–
drugi, na pogrešci koja se tiče prava koju je počinio Opći sud time što je odbio drugi tužbeni razlog za poništenje jer je presudio da nije ni na njemu ni na Parlamentu da nadzire zakonitost zahtjeva za ukidanje imuniteta, a osobito ne njegovu dopuštenost, u skladu s presudom od 19. prosinca 2018., Berlusconi i Fininvest (C‑219/17, EU:C:2018:1023);
–
treći, na pogrešci koja se tiče prava koju je počinio Opći sud time što je smatrao da nije povrijeđeno njihovo pravo da Parlament njihove predmete obrađuje nepristrano i pravično;
–
četvrti, na pogrešci koja se tiče prava koju je počinio Opći sud time što je presudio da Parlament nije povrijedio njihovo pravo na saslušanje iz članka 41. stavka 2. Povelje;
–
peti, na pogrešci koja se tiče prava koju je počinio Opći sud u dijelu u kojem je odbio peti tužbeni razlog za poništenje, koji se temeljio na povredi načela pravne sigurnosti koja proizlazi iz nejasnoće spornih odluka;
–
šesti, na pogreškama koje se tiču prava koje je Opći sud počinio u dijelu u kojem je odbio šesti tužbeni razlog za poništenje, koji se temeljio na povredi imuniteta predviđenih člankom 343. UFEU‑a i člankom 9. Protokola br. 7, u vezi s člankom 6., člankom 39. stavkom 2. i člankom 45. Povelje te člankom 5. stavkom 2. Poslovnika, i u dijelu u kojem je odbio sedmi tužbeni razlog za poništenje, koji se temeljio na povredi načela dobre uprave i jednakog postupanja;
–
sedmi, na pogrešci koja se tiče prava koju je počinio Opći sud time što je iskrivio dokaze time što je odbio osmi tužbeni razlog za poništenje koji se odnosi na prethodne odluke Parlamenta iz kojih proizlazi da ta institucija ne ukida imunitet svojih članova u slučajevima u kojima postoji opasnost od njihova uhićenja bez osude i u okviru svoje ocjene primjene članka 9. stavka 7. Poslovnika;
–
osmi, na tome da je Opći sud povrijedio članak 47. Povelje u vezi s člankom 6. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, potpisane u Rimu 4. studenoga 1950., i sudskom praksom Europskog suda za ljudska prava, kao i člankom 296. UFEU‑a i člancima 36. i 53. Statuta Suda Europske unije, jer je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što pobijanu presudu nije dostatno i primjereno obrazložio;
–
deveti, na povredi članka 47. Povelje koju je počinio Opći sud, tumačenog s obzirom na članke 6. i 13. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, jer je taj sud odbio donijeti mjere upravljanja postupkom i mjere izvođenja dokaza koje su oni zatražili i,
–
deseti, na pogrešci koja se tiče prava koju je Opći sud počinio time što nije po službenoj dužnosti ispitao je li još uvijek potrebno odlučiti o tužbi za poništenje, osobito s obzirom na rješenje koje je 12. siječnja 2023. donio istražni sudac Tribunala Supremo (Vrhovni sud), i koji se temelji na povredi načela pravne sigurnosti.
32
Valja istaknuti da je treći žalbeni razlog podijeljen na četiri dijela.
33
Prvim dijelom trećeg žalbenog razloga žalitelji tvrde da je Opći sud u točkama 234. do 238. pobijane presude počinio pogrešku koja se tiče prava time što je smatrao da imenovanje jedinstvenog izvjestitelja za tri predmeta koja se odnose na ukidanje parlamentarnog imuniteta nije protivno ni članku 41. stavku 1. i članku 39. stavku 2. Povelje ni točkama 6. i 8. Obavijesti br. 11/2019.
34
Drugim dijelom trećeg žalbenog razloga žalitelji tvrde da je Opći sud u točkama 239. do 257. pobijane presude počinio pogrešku koja se tiče prava i iskrivio dokaze time što je tvrdio da je njihov argument koji se temelji na nedostatku nepristranosti izvjestitelja neosnovan te da je povrijedio članak 41. stavak 1. i članak 39. stavak 2. Povelje kao i načela koja proizlaze iz točke 8. Obavijesti br. 11/2019.
35
Trećim dijelom trećeg žalbenog razloga žalitelji tvrde da je Opći sud u točkama 258. do 262. pobijane presude počinio pogrešku koja se tiče prava i iskrivio dokaze time što je tvrdio da je njihov argument koji se temelji na nedostatku nepristranosti predsjednika odbora JURI neosnovan.
36
Četvrtim dijelom trećeg žalbenog razloga žalitelji tvrde da je Opći sud, time što je pogrešno protumačio i odbio četvrti dio trećeg tužbenog razloga iz tužbe za poništenje u točkama 219. i 262. pobijane presude, počinio pogrešku koja se tiče prava kao i pogrešku u obrazloženju, povrijedio pravo na djelotvornu sudsku zaštitu i prava obrane te povrijedio svoju obvezu obrazlaganja.
37
Sud smatra svrsishodnim ispitati drugi dio trećeg žalbenog razloga.
Argumentacija stranaka
38
U uvodu svojeg trećeg žalbenog razloga žalitelji primjećuju da se „politička” priroda spornih odluka, kao što je to Opći sud kvalificirao, može shvatiti samo kao da proizlazi iz „političke prirode” Parlamenta, koja se ni na koji način ne razlikuje od „političke” prirode Vijeća Europske unije ili Europske komisije, koji su političke institucije. Prema mišljenju žaliteljâ, Parlament je stoga bio u potpunosti dužan poštovati članak 41. stavak 1. i članak 39. stavak 2. Povelje.
39
Drugi dio trećeg žalbenog razloga dijeli se na pet prigovora.
40
Prvim prigovorom žalitelji tvrde da je Opći sud u točkama 244. do 246. pobijane presude počinio pogrešku koja se tiče prava time što je tvrdio da se članku 41. stavku 1. Povelje, u vezi s točkom 8. Obavijesti br. 11/2019, ne protivi pripadnost izvjestitelja, zaduženog za ispitivanje zahtjevâ za ukidanje imuniteta, istom klubu zastupnika kojem pripadaju zastupnici nacionalne političke stranke koja je, s obzirom na to da je podnijela actio popularis u predmetnom kaznenom postupku, dovela do kaznenog progona u tom postupku (u daljnjem tekstu: politička stranka koja je pokrenula predmetni kazneni postupak).
41
U tom pogledu žalitelji podsjećaju na to da zahtjev nepristranosti propisan člankom 41. stavkom 1. Povelje obuhvaća subjektivnu i objektivnu nepristranost.
42
Tvrde da je, s obzirom na tekst točke 8. Obavijesti br. 11/2019 i suprotno onomu što je Opći sud tvrdio u točki 244. pobijane presude, sam Parlament smatrao da sama pripadnost klubu zastupnika u toj instituciji utječe na ocjenu nepristranosti izvjestitelja. Naime, iz te točke 8. jasno proizlazi da Parlament smatra da pripadnost izvjestitelja istom klubu zastupnika poput onoga kojem pripada zastupnik na kojeg se odnosi zahtjev za ukidanje imuniteta objektivno izaziva legitimne sumnje u nepristranost tog izvjestitelja. Prema mišljenju žaliteljâ, isto vrijedi, suprotno onomu što je Opći sud smatrao u točkama 245. i 246. pobijane presude, kada je izvjestitelj član kluba zastupnika kojem pripadaju zastupnici političke stranke koja je pokrenula predmetni kazneni postupak.
43
Osim toga, u točki 246. pobijane presude, Opći sud počinio je pogrešku koja se tiče prava i pogrešno protumačio očitovanja žaliteljâ time što je smatrao da su oni tvrdili da se članu kluba zastupnika kojem pripadaju zastupnici te stranke samo zbog njegovih političkih sklonosti može odbiti mogućnost da bude izvjestitelj. Prema mišljenju žaliteljâ, članovi različitih klubova zastupnika mogu dijeliti takve sklonosti. Slijedom toga, ne mogu se izjednačiti argument prema kojem izvjestitelj ne može biti član istog kluba zastupnika kojem pripadaju zastupnici navedene stranke i argument prema kojem osoba ne može biti izvjestitelj samo zato što dijeli političke sklonosti s tim klubom.
44
Drugim prigovorom žalitelji tvrde da je Opći sud u točkama 247. do 251. pobijane presude odbio priznati da okolnost da je izvjestitelj organizirao događaj koji se održao 6. ožujka 2019. u okviru Parlamenta (u daljnjem tekstu: događaj od 6. ožujka 2019.) i tijekom kojeg je jedan govornik izgovorio slogan „Puigdemonta u zatvor!”, dokazuje njegovu pristranost ili barem izaziva legitimne sumnje u njegovu nepristranost. Prema mišljenju žaliteljâ, u tom pogledu nije važno to što taj izvjestitelj nije izrazio svoju potporu usmeno, kao što je to Opći sud istaknuo u točki 250. pobijane presude, nego time što je taj govor podržao pljeskom.
45
Na prvom mjestu, tvrde da je Opći sud u točkama 249. i 250. pobijane presude iskrivio dokaze i da je stoga počinio pogrešku koja se tiče prava time što nije uzeo u obzir činjenicu da izvjestitelj ne samo da je organizirao taj događaj, nego je ondje bio i prisutan za stolom govornikâ i izričito je podržao govor spomenut u prethodnoj točki time što je zapljeskao.
46
Na drugom mjestu, žalitelji tvrde da je Opći sud u točki 251. pobijane presude također iskrivio dokaze time što je tvrdio da je jedina tema navedenog događaja, uzimajući u obzir njegov naslov, „Politička situacija Katalonije”, iako se više od polovice govora govornika odnosilo na kaznene postupke pokrenute u Španjolskoj, među ostalim, protiv njih.
47
Na trećem mjestu, tvrde da je Opći sud u toj točki 251. počinio pogrešku koja se tiče prava time što je sugerirao da je nedostatak nepristranosti izvjestitelja bio relevantan samo u slučaju da je Parlament bio dužan utvrditi jesu li činjenice koje se stavljaju na teret dokazane.
48
Trećim prigovorom žalitelji tvrde da je Opći sud u točkama 253. i 254. pobijane presude povrijedio, s jedne strane, članak 85. stavak 2. svojeg Poslovnika te pravo na djelotvornu sudsku zaštitu i prava obrane, s obzirom na članak 41. stavak 1. i članak 39. stavak 2. Povelje, i, s druge strane, svoju obvezu obrazlaganja time što je kao nedopušten odbacio dokaz koji čini intervju izvjestitelja objavljen u bugarskom časopisu, uz obrazloženje da žalitelji nisu opravdali nepravodobno podnošenje tog intervjua.
49
Četvrtim prigovorom ističu da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava time što je presudio da se na temelju elemenata navedenih u točki 255. pobijane presude, koje je taj sud iskrivio, kao i na temelju drugih prethodno navedenih elemenata, ne može utvrditi nedostatak nepristranosti izvjestitelja.
50
Petim prigovorom žalitelji prigovaraju Općem sudu da je počinio pogrešku koja se tiče prava jer je u točki 256. pobijane presude tvrdio da nisu naveli nikakav „osobni” interes izvjestitelja koji može ugroziti njegovu nepristranost. U svakom slučaju, nepostojanje objektivne nepristranosti dovoljno je za utvrđenje povrede, u ovom slučaju, članka 41. stavka 1. i članka 39. stavka 2. Povelje.
51
U svojoj replici žalitelji inzistiraju na činjenici da se njihova argumentacija o nepostojanju nepristranosti izvjestitelja nije temeljila na postojanju običnog političkog protivljenja u odnosu na njih, nego na potpuno konkretnoj situaciji koja proizlazi iz izravne uključenosti u predmetni kazneni postupak političke stranke čiji su članovi u Parlamentu bili članovi istog kluba zastupnika kao i izvjestitelj.
52
Osim što predstavlja situaciju koja je objektivno usporediva s onom predviđenom u točki 8. Obavijesti br. 11/2019, očito je da sukob interesa koji proizlazi iz pripadnosti izvjestitelja istom klubu zastupnika kao i zastupnici te političke stranke tom izvjestitelju oduzima svaki dojam nepristranosti.
53
Osim toga, kad je riječ o događaju od 6. ožujka 2019., umanjeno predstavljanje činjenica od strane Općeg suda, koje je išlo sve do izostavljanja stvarne teme i prirode tog događaja, imalo je za cilj učiniti ga neutralnim.
54
Parlament osporava argumentaciju žaliteljâ navedenu u drugom dijelu trećeg žalbenog razloga.
55
U svojem odgovoru na žalbu Parlament, na prvom mjestu, osporava argumente žaliteljâ kojima se dovode u pitanje razmatranja Općeg suda o političkoj prirodi spornih odluka iz točaka 243. do 246. pobijane presude.
56
S jedne strane, smatra da je argumentacija žaliteljâ koja se odnosi na točku 244. pobijane presude neosnovana. Naime, situacija iz točke 8. Obavijesti br. 11/2019 ne može se usporediti sa situacijom u kojoj izvjestitelj pripada klubu koji se na političkom planu protivi zastupniku na kojeg se odnosi zahtjev za ukidanje imuniteta. Parlament tvrdi da su, kao što je na to Opći sud podsjetio u točkama 225. i 226. pobijane presude, odluke o zahtjevima za ukidanje imuniteta političke prirode i da zastupnici koji su članovi odbora JURI po definiciji nisu politički neutralni. U slučaju da samo politički neutralni članovi tog odbora mogu biti imenovani izvjestiteljima, navedeni odbor postao bi bespredmetan. Naime, budući da su žalitelji skrenuli pozornost javnosti na svoj predmet, moglo bi se smatrati da su se svi članovi tog odbora zauzeli političko stajalište, bilo pozitivno ili negativno u odnosu na njih i njihovu stvar.
57
S druge strane, smatra da je nedopuštena neprecizna argumentacija žaliteljâ koja se odnosi na točku 246. pobijane presude, kojom tvrde da se njihov prigovor temeljio ne samo na političkim sklonostima, nego i na gospodarskim, financijskim i strateškim interesima koje dijele članovi kluba zastupnika. Ta je argumentacija u svakom slučaju neosnovana jer su žalitelji u prvostupanjskom postupku samo naveli da je izvjestitelj član kluba zastupnika kojem pripadaju članovi političke stranke VOX.
58
Na drugom mjestu, Parlament osporava argumente kojima se dovode u pitanje razmatranja Općeg suda o događaju od 6. ožujka 2019., iznesena u točkama 247. do 251. pobijane presude.
59
Uvodno naglašava da se taj događaj održao tijekom jednog drugog saziva, čak i prije nego što je izvjestitelj mogao znati da će biti izabran u Parlament na izborima 2019. i, u svakom slučaju, mnogo prije nego što je imenovan izvjestiteljem za zahtjeve za ukidanje predmetnog imuniteta.
60
Kao prvo, ističe da je nedopuštena argumentacija žaliteljâ koja se odnosi na točke 249. i 250. pobijane presude, u kojoj tvrde da je Opći sud iskrivio dokaze jer žalitelji u biti zahtijevaju novu ocjenu činjenica. U svakom slučaju, ta je argumentacija neosnovana jer je glavni tajnik političke stranke VOX, kao što je to istaknuo Opći sud, završio svoj govor izrazom „Živjela Španjolska, živjela Europa i Puigdemonta u zatvor” i ništa na snimci događaja od 6. ožujka 2019. ne upućuje na to da je izvjestitelj posebno odobrio te tri posljednje riječi tog govora. Umjesto toga, ta snimka pokazuje uobičajenu gestu uljudnosti prema govorniku nakon završetka govora.
61
Kao drugo, on tvrdi da razmatranje Općeg suda, sadržano u točki 250. pobijane presude, da izvjestitelj nije govorio na dotičnom događaju, nije nebitno.
62
Kao treće, argumentacija žaliteljâ prema kojoj je Opći sud u točki 251. pobijane presude iskrivio dokaze time što je tvrdio da je tema događaja od 6. ožujka 2019. samo „politička situacija u Kataloniji” temelji se na pogrešnom tumačenju te presude jer Opći sud uopće nije isključio da ta tema obuhvaća i predmetni kazneni postupak. Osim toga, Opći sud nije iskrivio snimku tog događaja kratkim prikazom njegove teme. U svakom slučaju, ta je argumentacija nedopuštena jer žalitelji zahtijevaju novu ocjenu činjenica.
63
Kao četvrto, tvrdi da su argumenti žaliteljâ kojima se dovode u pitanje treća i četvrta rečenica točke 251. pobijane presude bespredmetni jer su razmatranja koja su u njoj iznesena podredno iznesena. U svakom slučaju te argumente treba odbiti. Najprije, argument žaliteljâ prema kojem Opći sud nije uzeo u obzir relevantne kriterije u svrhu ocjene fumusa persecutionis temelji se na pogrešnom tumačenju pobijane presude. Nadalje, Opći sud nije počinio pogrešku koja se tiče prava time što je u biti u toj trećoj i četvrtoj rečenici istaknuo da se pitanja o kojima se raspravljalo na događaju od 6. ožujka 2019. ne odnose na pitanja o kojima Parlament treba odlučiti u okviru postupka ukidanja imuniteta. Naposljetku, Parlament tvrdi da je, s obzirom na to da žalitelji tvrde da je izvjestitelj svojom podrškom pljeskom odobrio poruku prema kojoj ih sporne odluke, europski uhidbeni nalozi i upozorenja u Schengenskom informacijskom sustavu, razmatrani zajedno, izlažu visokom riziku od uhićenja, taj argument nedopušten jer žalitelji od Suda u biti zahtijevaju da donese činjenično utvrđenje. Taj je argument u svakom slučaju neosnovan jer izvjestitelj nije podržao pljeskom tu poruku.
64
Na trećem mjestu, Parlament se protivi argumentima žaliteljâ kojima se dovode u pitanje razmatranja Općeg suda o drugim događajima iz točaka 252. do 255. pobijane presude. S jedne strane, protivi se argumentu žaliteljâ koji tvrde da je Opći sud povrijedio članak 85. stavak 2. svojeg Poslovnika i svoju obvezu obrazlaganja time što je njihove argumente koji se temelje na intervjuu izvjestitelja objavljenom u bugarskom časopisu odbacio kao nedopuštene. S druge strane, osporava argument žaliteljâ koji tvrde da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava i iskrivio dokaze time što je utvrdio da reakcije političke stranke VOX na donošenje spornih odluka ne dokazuju nedostatak nepristranosti izvjestitelja.
65
Kao četvrto, Parlament osporava argumente žaliteljâ kojima se dovode u pitanje razmatranja Općeg suda o nepostojanju sukoba interesa u pogledu izvjestitelja, iznesena u točki 256. pobijane presude. S jedne strane, tvrdnja žaliteljâ prema kojoj je Opći sud smatrao da se pristranost može izraziti samo izjavama temelji se na pogrešnom tumačenju te točke 256. S druge strane, s obzirom na to da argument žaliteljâ koji se odnosi na postojanje osobnog interesa izvjestitelja koji može ugroziti njegovu nepristranost nije potkrijepljen, on je nedopušten. U svakom slučaju je neosnovan.
66
U svojem odgovoru na repliku Parlament ističe, kao prvo, da, iako žalitelji navode tužbu političke stranke VOX koja je protiv njih podnesena španjolskim sudovima, oni ni na koji način ne navode kako bi se ponašanje te stranke moglo staviti na teret klubu zastupnika kojem pripada izvjestitelj. Budući da je u tom klubu bilo zastupnika koji su poduprli stvar žaliteljâ i drugih koji su se tomu protivili, sama činjenica pripadnosti izvjestitelja navedenom klubu ne potkrepljuje tvrdnju prema kojoj taj izvjestitelj nije bio nepristran.
67
Kao drugo, Parlament tvrdi da Opći sud nije iskrivio temu događaja od 6. ožujka 2019. Ističe da, iako je naslov snimke potonjeg na koji se žalitelji pozivaju u prilozima svojoj tužbi u prvostupanjskom postupku bio „Katalonija je Španjolska”, tema sastanka, u okviru kojeg je govorio glavni tajnik političke stranke VOX, bila je „Uloga nacionalnih država u Europskoj uniji i obrana građanskih sloboda”. Parlament pojašnjava da europski uhidbeni nalozi koje je glavni tajnik te stranke naveo prilikom svojeg govora nisu oni koji su izdani nakon što su žalitelji izabrani za zastupnike.
68
Kraljevina Španjolska osporava argumentaciju žaliteljâ iznesenu u drugom dijelu trećeg žalbenog razloga.
69
Uvodno, Kraljevina Španjolska naglašava da u okviru postupka odlučivanja o zahtjevu za ukidanje imuniteta Parlament mora poštovati članak 39. i članak 41. stavak 1. Povelje, što je bio slučaj prilikom donošenja spornih odluka.
70
Na prvom mjestu, Kraljevina Španjolska tvrdi da argumenti žaliteljâ koji se odnose na navodnu pogrešku koja se tiče prava prilikom tumačenja točke 8. Obavijesti br. 11/2019, u vezi s člankom 41. Povelje, ne mogu dovesti u pitanje razloge iz točaka 245. i 246. pobijane presude, koji se sastoje od zaključka donesenog na temelju točaka 242. do 244. te presude koje se ne osporavaju. U tim točkama 242. do 244. Opći je sud objasnio da sama pripadnost klubu zastupnika ne utječe na nepristranost pojedinca koji je njegov dio.
71
Na drugom mjestu, Kraljevina Španjolska navodi da, iako žalitelji ističu da je Opći sud u točkama 249. do 251. pobijane presude iskrivio činjenice, njihovim se argumentima ne može dokazati očita pogreška koju je Opći sud počinio prilikom ocjene tih činjenica.
72
Na trećem mjestu, argument žaliteljâ koji se odnosi na navodnu pogrešku koja se tiče prava koju je Opći sud počinio na kraju točke 251. pobijane presude odnosi se na razmatranje izneseno podredno.
73
Na četvrtom mjestu, argumentacija žaliteljâ kojom prigovaraju Općem sudu da je počinio pogrešku koja se tiče prava time što je smatrao da je dokument podnesen u okviru njihove replike nedopušten nije dovoljno precizna i treba je odbiti.
Ocjena Suda
Uvodne napomene
74
Kao što to proizlazi iz prve rečenice članka 343. UFEU‑a, na državnom području država članica, Unija uživa povlastice i imunitete koji su joj potrebni za obavljanje njezinih zadaća, prema uvjetima utvrđenima Protokolom br. 7.
75
Tim se protokolom institucijama Unije želi osigurati potpuna i djelotvorna zaštita od ometanja ili opasnosti od narušavanja njihova dobra funkcioniranja i njihove neovisnosti (vidjeti u tom smislu presudu od 19. prosinca 2019., Junqueras Vies, C 502/19, EU:C:2019:1115, t. 82.).
76
U slučaju Parlamenta, taj cilj ne podrazumijeva samo to da, u skladu s načelom predstavničke demokracije, kojim se konkretizira vrijednost demokracije navedena u članku 2. UEU‑a i koje se provodi u članku 14. stavku 3. UEU‑a, sastav te institucije vjerno i u potpunosti odražava slobodno izražavanje izbora građana Unije u pogledu osoba za koje oni žele da ih predstavljaju tijekom određenog saziva, nego i da je Parlament, u skladu s načelom diobe vlasti, u obavljanju svojih aktivnosti zaštićen od prepreka ili opasnosti od ugrožavanja njegova dobrog funkcioniranja. Upravo na temelju te dvostruke uloge imuniteti predviđeni u korist članova Parlamenta imaju za cilj osigurati neovisnost te institucije (vidjeti u tom smislu presudu od 19. prosinca 2019., Junqueras Vies, C‑502/19, EU:C:2019:1115, t. 63., 83. i 84.).
77
Taj cilj imuniteta predviđenih u korist članova Parlamenta također se spominje u članku 5. Poslovnika. Nakon što je u stavku 1. pojasnio da zastupnici uživaju povlastice i imunitete predviđene Protokolom br. 7, tim se člankom u stavku 2. određuje da Parlament pri izvršavanju svojih ovlasti koje se odnose na povlastice i imunitete nastoji očuvati svoj integritet kao demokratska zakonodavna skupština i osigurati neovisnost zastupnika u obnašanju njihovih dužnosti te da parlamentarni imunitet nije osobna povlastica zastupnika, nego jamstvo neovisnosti Parlamenta kao cjeline i njegovih zastupnika.
78
Na temelju članka 9. trećeg stavka Protokola br. 7, Parlament ima pravo ukinuti imunitet jednom od svojih članova. Postupak ukidanja imuniteta stoga se odvija unutar Parlamenta. Iako taj postupak vode politički čelnici, navedeni postupak i odluka kojom Parlament odlučuje o ukidanju imuniteta nisu političke prirode, kao što je to Opći sud naveo u točkama 112., 225. i 242. pobijane presude, nego pravne prirode.
79
Točno je da, s obzirom na činjenicu da je odluka o ukidanju imuniteta u nadležnosti Parlamenta, ta institucija raspolaže širokom diskrecijskom ovlašću za utvrđivanje pravila koja se primjenjuju prilikom postupanja sa zahtjevima za ukidanje imuniteta. Ta pravila stoga donose i primjenjuju članovi Parlamenta koji pripadaju klubovima zastupnika osnovanima u Parlamentu.
80
Međutim, u skladu s vrijednostima vladavine prava i poštovanja ljudskih prava navedenima u članku 2. UEU‑a, Parlament je prilikom ispitivanja zahtjeva za ukidanje imuniteta dužan poštovati pravna pravila i načela koja se primjenjuju na taj imunitet i Povelju, čije su odredbe upućene Parlamentu kao jednoj od institucija Unije iz njezina članka 51. stavka 1. To što dotični zastupnik izvršava svoj mandat, što je glavno obilježje svojstva člana Parlamenta i proizlazi iz činjenice da je izabran na općim neposrednim izborima, koji su slobodni i tajni te predviđeni pravom Unije (presuda od 19. prosinca décembre 2019., Junqueras Vies, C‑502/19, EU:C:2019:1115, t. 65.), može biti otežano odlukom o ukidanju imuniteta. Iz toga slijedi da zahtjeve za ukidanje imuniteta, koji mogu ugroziti kako mandat dotičnog zastupnika tako i, kao što je to navedeno u točki 76. ove presude, dobro funkcioniranje Parlamenta u cjelini, treba ispitati s obzirom na prava dotičnog pojedinca i načela predstavničke demokracije i diobe vlasti, a ne s obzirom na političke smjernice.
81
S obzirom na prethodna razmatranja valja ispitati prvi i drugi prigovor žaliteljâ kojima u biti prigovaraju Općem sudu da je povrijedio članak 41. stavak 1. Povelje u točkama 244. do 246. pobijane presude odnosno u točkama 247. do 251. te presude time što je presudio da je neosnovan njihov argument koji se temelji na nedostatku nepristranosti izvjestitelja koji je u odboru JURI bio zadužen za ispitivanje zahtjeva za ukidanje imuniteta koji se na njih odnose.
Prvi prigovor
82
U točki 244. pobijane presude Opći sud smatrao je, u biti, da se nepristranost izvjestitelja, koji sudjeluje u fazi ispitivanja zahtjeva za ukidanje imuniteta koje vodi parlamentarni odbor, u načelu ne može ocjenjivati s obzirom na njegovu političku ideologiju ni s obzirom na usporedbu njegove političke ideologije i one zastupnika na kojeg se odnosi zahtjev za ukidanje imuniteta. Najprije je pojasnio da pripadnost tog izvjestitelja nacionalnoj političkoj stranci ili klubu zastupnika osnovanom u Parlamentu, bez obzira na njihove vrijednosti i ideje, i čak pod pretpostavkom da one mogu otkriti osjetljivosti koje su a priori nepovoljne za položaj tog zastupnika, u načelu ne utječe na ocjenu izvjestiteljeve nepristranosti. Oslanjajući se na svoju sudsku praksu, Opći sud smatrao je da razlika u političkoj ideologiji navedenog izvjestitelja i navedenog zastupnika ne može sama po sebi dovesti u pitanje pravilnost postupka donošenja spornih odluka.
83
Nadalje, u točki 245. te presude Opći sud je smatrao da u predmetnom slučaju pripadnost izvjestitelja klubu zastupnika europskih konzervativaca i reformista u načelu ne utječe na ocjenu njegove nepristranosti.
84
Naposljetku, u točki 246. navedene presude Opći sud pojasnio je da je točno da taj klub zastupnika obuhvaća zastupnike političke stranke VOX, koja se u odnosu na žalitelje nalazila u vrlo posebnoj situaciji jer je ona pokrenula predmetni kazneni postupak. Međutim, prema mišljenju Općeg suda ta posebna situacija odnosi se na zastupnike koji su članovi političke stranke VOX i u načelu se ne može proširiti na sve članove tog kluba zastupnika samo zato što, s obzirom na to da pripadaju istom klubu, dijele političke sklonosti.
85
Kao što je to Opći sud istaknuo u točkama 225. i 226. pobijane presude, postupak koji može dovesti do donošenja odluke o ukidanju imuniteta mora biti u skladu s pravom na dobru upravu iz članka 41. stavka 1. Povelje.
86
Tom odredbom Povelje predviđa se da svatko ima pravo na to da institucije, tijela, uredi i agencije Unije njegove predmete obrađuju nepristrano, pravično i u razumnom roku. To se pravo, koje se dodjeljuje svakoj osobi, dodjeljuje i svakom članu Parlamenta na kojeg se odnosi zahtjev za ukidanje imuniteta.
87
Zahtjev nepristranosti sadržava dva vida, odnosno, s jedne strane, subjektivnu nepristranost, na temelju koje nijedan član institucije u pitanju koji je zadužen za predmet ne smije pokazati pristranost ili osobne predrasude, i, s druge strane, objektivnu nepristranost, u skladu s kojom ta institucija mora pružiti dovoljno jamstva da isključi svaku legitimnu sumnju o mogućoj predrasudi (vidjeti u tom smislu presudu od 20. prosinca 2017., Španjolska/Vijeće, C‑521/15, EU:C:2017:982, t. 91.).
88
U okviru izvršavanja svoje široke diskrecijske ovlasti, navedene u točki 79. ove presude, Parlament može donijeti pravila kojima se konkretizira zaštita od opasnosti pristranosti koja se nalaže na temelju članka 41. Povelje.
89
Tako je u članku 6. Poslovnika predvidio da se svaki zahtjev za ukidanje imuniteta ispituje u skladu s Protokolom br. 7 i načelima iz članka 5. stavka 2. tog poslovnika.
90
Članak 9. navedenog poslovnika u stavcima 1. i 13. pojašnjava da se svaki zahtjev koji nadležno tijelo države članice uputi predsjedniku Parlamenta s ciljem ukidanja imuniteta zastupniku objavljuje na plenarnoj sjednici i upućuje nadležnom odboru, koji utvrđuje načela primjene tog članka 9.
91
Tako je odbor JURI, koji je određen za postupanje sa zahtjevima za ukidanje imuniteta, donio Obavijest br. 11/2019, koja se primjenjivala u vrijeme nastanka činjenica u ovom slučaju, kojom se utvrđuju pravila primjenjiva na te zahtjeve.
92
U toj su obavijesti utvrđena, s jedne strane, pravila koja se odnose na ispitivanje merituma zahtjeva za ukidanje imuniteta. U točki 43. te obavijesti u biti je predviđeno da kada se zahtjev odnosi na ukidanje imuniteta predviđeno člankom 9. tog protokola, imunitet treba ukinuti osim ako postoji naznaka da bi namjera sudskog postupka mogla biti nanošenje štete političkoj aktivnosti zastupnika, a time i neovisnosti Parlamenta (fumus persecutionis).
93
S druge strane, utvrđena su postupovna pravila za postupanje sa zahtjevima za ukidanje imuniteta.
94
Najprije, u skladu s točkom 6. Obavijesti br. 11/2019 odbor JURI imenuje izvjestitelja za svaki zahtjev za ukidanje imuniteta.
95
Nadalje, točkom 7. te obavijesti predviđa se, među ostalim, da svaki klub zastupnika u tu svrhu određuje po jednog zastupnika za stalnog izvjestitelja za slučajeve povezane s imunitetom, koji je osoba od najvećeg integriteta.
96
Naposljetku, na temelju točke 8. navedene obavijesti, za svaki slučaj povezan s imunitetom status izvjestitelja se izmjenjuje na jednakoj osnovi među klubovima zastupnika, pri čemu međutim izvjestitelj ne može biti član istog kluba zastupnika kao zastupnik o čijem se imunitetu raspravlja ni izabrani zastupnik iz iste države članice kao i taj zastupnik.
97
Iz točke 8. Obavijesti br. 11/2019 proizlazi da je Parlament smatrao da izvjestitelj iz istog kluba zastupnika kojem pripada zastupnik o čijem se imunitetu raspravlja ne može ispitati zahtjev za ukidanje tog imuniteta. Taj se pristup stoga temelji na razmatranju da bi zbog svoje pripadnosti istom klubu zastupnika taj izvjestitelj i taj zastupnik mogli dijeliti određene sklonosti, osobito političke, tako da se ne mogu isključiti legitimne sumnje u pogledu moguće pristranosti, u smislu sudske prakse navedene u točki 87. ove presude, navedenog izvjestitelja u korist navedenog zastupnika. Parlament je stoga, koristeći se svojom širokom diskrecijskom ovlašću, smatrao potrebnim, kako bi se zajamčila nepristranost izvjestitelja, kao što se to zahtijeva člankom 41. stavkom 1. Povelje, predvidjeti pravilo kojim se sprečava pripadnost tog izvjestitelja određenom klubu zastupnika.
98
Poštovanje članka 41. stavka 1. Povelje zahtijeva dosljednu primjenu jamstava koja je uspostavila predmetna institucija kako bi se izbjegla svaka legitimna sumnja u pristranost i omogućilo pošteno postupanje sa zahtjevima za ukidanje imuniteta.
99
U svrhu takve primjene, zahtjev nepristranosti konkretiziran u točki 8. Obavijesti br. 11/2019 također treba provesti na način da se izvjestitelj koji pripada klubu zastupnika različitom od kluba zastupnika o čijem se imunitetu raspravlja pokaže objektivno nepristranim.
100
Naime, s obzirom na ciljeve imuniteta predviđenih u korist članova Parlamenta, koji su navedeni u točkama 75. do 77. ove presude, taj zahtjev nepristranosti izvjestitelja znači da taj zastupnik ne smije imati legitimne sumnje u pogledu činjenice da izvjestitelj koji je pozvan ispitati navedeni zahtjev nije vođen razlozima koji ga sprečavaju da objektivno ispuni svoje dužnosti pripreme odluke Parlamenta o mogućem postojanju fumusa persecutionis, kako je navedeno u točki 92. ove presude.
101
Međutim, iako činjenica da takav izvjestitelj ne dijeli političke ideje zastupnika o čijem se imunitetu raspravlja ne može sama po sebi značiti da taj izvjestitelj nije nepristran, isto ne vrijedi za pripadnost izvjestitelja klubu zastupnika kojem pripadaju i članovi političke stranke koja je pokrenula kazneni postupak protiv tog zastupnika na kojem se temelji zahtjev za ukidanje imuniteta, stranke koja ima poseban interes za ishod tog postupka.
102
Kao što je to navedeno u točki 97. ove presude, u skladu s pravilom navedenim u točki 8. Obavijesti br. 11/2019, pripadnost izvjestitelja određenom klubu zastupnika može imati posljedice na mogućnost njegova imenovanja izvjestiteljem radi ispitivanja konkretnog zahtjeva za ukidanje imuniteta. Ne može se smatrati da se zahtjev nepristranosti koji se tim pravilom provodi odnosi samo na slučaj kada izvjestitelj pripada klubu zastupnika kojem pripada zastupnik na kojeg se odnosi takav zahtjev, isključujući svaku situaciju u kojoj izvjestitelj pripada drugom klubu zastupnika.
103
Iz toga slijedi da, s obzirom na to da je Parlament u točki 8. Obavijesti br. 11/2019 uveo pravilo prema kojem se u sustavu rotacije koji se primjenjuje na imenovanje izvjestitelja isključuje svakog izvjestitelja koji je član kluba zastupnika kojem pripada zastupnik na kojeg se odnosi zahtjev za ukidanje imuniteta, ta institucija također mora, kako bi se poštovao članak 41. stavak 1. Povelje, isključiti kao izvjestitelja člana kluba zastupnika kojem pripadaju zastupnici političke stranke koja je pokrenula kazneni postupak protiv tog zastupnika na kojem se temelji taj zahtjev, stranke koja ima poseban interes za ishod tog postupka. Naime, za takvog bi se izvjestitelja moglo smatrati da nije nepristran u smislu sudske prakse navedene u točki 87. ove presude.
104
U tom se pogledu ne može prihvatiti argument Parlamenta prema kojem veze između njegovih članova, koji potječu iz različitih nacionalnih političkih stranaka i koji se okupljaju kako bi uspostavili klub zastupnika unutar njega, nisu dovoljno uske da mogu ugroziti objektivnu nepristranost člana tog kluba zastupnika pozvanog da obavlja dužnosti izvjestitelja zaduženog za ispitivanje zahtjeva za ukidanje imuniteta koji se odnosi na drugog člana navedenog kluba. Naime, tom argumentu proturječi okolnost da je sam Parlament, donijevši točku 8. Obavijesti br. 11/2019, smatrao da pripadnost izvjestitelja istom klubu zastupnika kojem pripada zastupnik o čijem se imunitetu raspravlja nije u skladu s objektivnom nepristranošću tog izvjestitelja.
105
Slijedom toga, kada je imenovan izvjestiteljem za ispitivanje zahtjeva za ukidanje imuniteta u odboru JURI, član kluba zastupnika kojem pripadaju članovi političke stranke koja je pokrenula kazneni postupak protiv tog zastupnika na kojem se temelji taj zahtjev u situaciji kao što je ona navedena u točkama 101. i 103. ove presude, takav izvjestitelj ne nudi dovoljna jamstva koja bi omogućila da se isključi svaka legitimna sumnja zastupnika na kojeg se odnosi navedeni zahtjev u pogledu eventualne predrasude u odnosu na njega i stoga se ne može smatrati nepristranim prema standardu koji je utvrdio sam Parlament koristeći se svojom širokom ovlasti, kako je navedeno u točki 97. ove presude. Treba smatrati da je takvo imenovanje izvršeno protivno članku 41. stavku 1. Povelje.
106
S obzirom na sva prethodna razmatranja, valja smatrati da točke 245. i 246. pobijane presude sadržavaju pogrešku koja se tiče prava jer je Opći sud presudio da pripadnost izvjestitelja, imenovanog radi ispitivanja zahtjeva za ukidanje imuniteta zastupnika, istom klubu zastupnika kojem pripadaju članovi političke stranke koja je pokrenula kazneni postupak protiv tog zastupnika, na kojem se temelji taj zahtjev, nije utjecala na ocjenu nepristranosti tog izvjestitelja i, u biti, da se tako člana tog kluba zastupnika moglo imenovati izvjestiteljem.
107
Prema tome, valja prihvatiti prvi prigovor iz drugog dijela trećeg žalbenog razloga.
Drugi prigovor
108
U točki 249. pobijane presude Opći sud istaknuo je da nije sporno da je u okviru svojih dužnosti člana Parlamenta izvjestitelj organizirao događaj od 6. ožujka 2019. koji se sastojao od govora glavnog tajnika političke stranke VOX na temu „Katalonija je Španjolska”, koji je završio svoj govor izrazom „Živjela Španjolska, živjela Europa i Puigdemonta u zatvor”.
109
U točki 250. te presude Opći sud napomenuo je da iz snimke tog događaja proizlazi da je izvjestitelj bio prisutan za stolom govornika, zajedno s druga dva člana Parlamenta i tim glavnim tajnikom, koji je jedini govorio.
110
U točki 251. te presude Opći je sud smatrao da se organizacija takvog događaja može smatrati očitovanjem potpore izvjestitelja idejama koje zastupa navedena politička stranka VOX u pogledu, osobito, uzimajući u obzir temu tog događaja, političke situacije Katalonije kao i njezina protivljenja političkim idejama žalitelja.
111
Usto, u točki 251. pobijane presude Opći je sud smatrao da iako se, doduše, činjenice koje se žaliteljima stavljaju na teret u okviru predmetnog kaznenog postupka odnose na političku situaciju u Kataloniji u dijelu u kojem se odnose na donošenje zakona navedenih u točki 11. ove presude i održavanje referenduma o samoodređenju navedenog u istoj točki, izražavanje od strane zastupnika, budućeg izvjestitelja za predmete ukidanja imuniteta žaliteljâ, svojeg stajališta u pogledu te situacije, zbog razloga iznesenih u točkama 244. i 246. pobijane presude, ne može biti dovoljno da se utvrdi povreda načela nepristranosti.
112
Međutim, činjenice koje je Opći sud utvrdio u točkama 249. i 250. pobijane presude bile su relevantne za ocjenu toga je li u ovom slučaju ponašanje izvjestitelja imenovanog da ispita zahtjeve za ukidanje imuniteta koji se odnose na žalitelje moglo ugroziti zahtjev nepristranosti jer bi se za njih moglo smatrati da odražavaju pristranost i to, suprotno onomu što tvrdi Parlament, iako su se te činjenice dogodile prije nego što je taj izvjestitelj mogao znati da će biti izabran na izborima 2019., prije nego što su se Parlamentu uputili ti zahtjevi i prije nego što je dotični član imenovan – u okviru ravnopravne rotacije među klubovima zastupnika – izvjestiteljem za ispitivanje tih zahtjeva. Naime, bilo je važno uzeti u obzir postojanje navedenih činjenica kako bi se ocijenila mogućnost njegova imenovanja izvjestiteljem radi ispitivanja tih istih zahtjeva.
113
U tom pogledu valja istaknuti da je Opći sud u točki 251. te presude utvrdio da nije važno to što se izvjestitelj izjasnio u korist stajališta političke stranke VOX o situaciji u Kataloniji time što je kako bi obrazložio svoj zaključak o nepostojanju povrede načela nepristranosti zbog organizacije događaja od 6. ožujka 2019., uputio na točke 244. i 246. pobijane presude. Međutim, s jedne strane, potonja točka sadržava pogrešku koja se tiče prava, kao što je to utvrđeno u točki 106. ove presude. S druge strane, tvrdnja Općeg suda, koja upućuje na točku 244. te presude, prema kojoj nije važno to što je izvjestitelj izrazio podršku tom stajalištu nije odgovorila na argumentaciju žaliteljâ, koja se ne odnosi na mišljenje budućeg izvjestitelja o situaciji u Kataloniji, nego na aktivnu potporu koju je on dao toj političkoj stranci koja je pokrenula predmetni kazneni postupak.
114
Kao što to proizlazi iz kronologije okolnosti spora koju je Opći sud naveo u okviru pobijane presude, osobito onih sažetih u točkama 11. do 13. ove presude, ta je politička stranka već u trenutku organizacije događaja od 6. ožujka 2019. pokrenula predmetni kazneni postupak. Organizacija tog događaja od strane osobe koja je kasnije imenovana izvjestiteljem mogla je stoga upućivati ne samo na potporu političkim idejama navedene stranke u odnosu na situaciju u Kataloniji, nego i na stajalište kojim se podržava kazneni progon žaliteljâ. Odbivši taj aspekt svoje analize, Opći sud nije uzeo u obzir element koji je bio osobito relevantan za ocjenu toga je li organizator tog događaja kasnije mogao biti imenovan izvjestiteljem u postupku ispitivanja zahtjeva za ukidanje imuniteta koji se temelje na tom kaznenom progonu a da pritom ne povrijedi zahtjev nepristranosti.
115
Iz prethodnih razmatranja proizlazi da je pravna kvalifikacija činjenica iz točke 251. pobijane presude pogrešna jer je Opći sud na temelju, među ostalim, točke 246. te presude, koja sama sadržava pogrešku koja se tiče prava, a da pritom nije pravilno uzeo u obzir kronologiju okolnosti spora, smatrao da organizacija događaja od 6. ožujka 2019. od strane osobe koja je naknadno imenovana izvjestiteljem tu osobu ne čini neprikladnom za imenovanje izvjestiteljem i stoga ne predstavlja povredu zahtjeva nepristranosti u smislu članka 41. stavka 1. Povelje.
116
U tim okolnostima valja prihvatiti i drugi prigovor drugog dijela trećeg žalbenog razloga.
117
Budući da su pogreške koje se tiču prava utvrđene u točkama 106. i 115. ove presude takve da dovode do ukidanja pobijane presude, žalbu valja prihvatiti a da pritom nije potrebno ispitati druge prigovore iz drugog dijela trećeg žalbenog razloga i druge žalbene razloge.
Tužba pred Općim sudom
118
U skladu s drugom rečenicom prvog stavka članka 61. Statuta Suda Europske unije, Sud u slučaju ukidanja odluke Općeg suda može sam konačno odlučiti o sporu ako stanje postupka to dopušta.
119
U predmetnom slučaju Sud smatra da valja donijeti konačnu odluku o sporu. Stanje postupka dopušta odlučivanje s obzirom na to da se tužba za poništenje žaliteljâ pred Općim sudom temelji na razlozima koji su bili predmet kontradiktorne rasprave pred tim sudom i čije ispitivanje ne zahtijeva donošenje nikakve dodatne mjere upravljanja postupkom ili izvođenja dokaza u spisu (vidjeti u tom smislu presudu od 8. rujna 2020., Komisija i Vijeće/Carreras Sequeros i dr., C‑119/19 P i C‑126/19 P, EU:C:2020:676, t. 130.).
120
Kao što je to navedeno u točki 28. ove presude, žalitelji su istaknuli osam tužbenih razloga u prilog osnovanosti svoje tužbe pred Općim sudom.
121
Treći tužbeni razlog, podijeljen na tri dijela, temelji se na povredi prava žaliteljâ da se njihovi predmeti obrađuju nepristrano i pravično u skladu s člankom 41. stavkom 1. Povelje u vezi s člankom 296. drugim stavkom UFEU‑a i člankom 41. stavkom 2. točkom (c) Povelje.
122
Drugim dijelom trećeg tužbenog razloga žalitelji tvrde da je Parlament povrijedio članak 41. stavak 1. i članak 39. stavak 2. Povelje i počinio bitnu povredu postupka time što je imenovao pristranog izvjestitelja.
123
Prvim prigovorom ističu da nedostatak nepristranosti tog izvjestitelja proizlazi iz njegove pripadnosti klubu zastupnika čiji su članovi bili članovi Parlamenta koji pripadaju političkoj stranci VOX, koja im je suprotstavljena i koja je pokrenula predmetni kazneni postupak.
124
U okviru drugog prigovora tvrde da taj nedostatak nepristranosti proizlazi iz činjenice da je navedeni izvjestitelj s tom političkom strankom organizirao događaj od 6. ožujka 2019., u okviru kojeg je podržao slogan „Puigdemonta u zatvor”, pružajući podršku tom govoru pljeskom.
125
Parlament, koji podupire Kraljevina Španjolska, osporava argumente žalitelja. S jedne strane, tvrdi da se nijednom pravilu ni načelu ne protivi to da izvjestitelj pripada klubu zastupnika kojem pripadaju i zastupnici nacionalne stranke koja ima političke ciljeve suprotne ciljevima koje nastoji postići zastupnik na kojeg se odnosi zahtjev za ukidanje imuniteta. Ističe da takva pripadnost proizlazi iz političke prirode Parlamenta i odluka o takvom zahtjevu te ističe heterogenost klubova zastupnika osnovanih u njemu. S druge strane, tvrdi da, pod pretpostavkom da su argumenti žaliteljâ u vezi s ponašanjem dotičnog izvjestitelja dopušteni, ti argumenti u svakom slučaju nisu dovoljni da bi se dovela u pitanje nepristranost tog izvjestitelja.
126
U tom pogledu, kao što je to navedeno u točkama 86. i 87. ove presude, pravo na dobru upravu, utvrđeno u članku 41. stavku 1. Povelje, predviđa da svatko ima pravo da institucije, tijela, uredi i agencije Unije njegove predmete obrađuju nepristrano, pravično i u razumnom roku. Taj zahtjev nepristranosti sadržava subjektivnu i objektivnu komponentu.
127
Kao što je to navedeno u točki 79. ove presude, Parlament raspolaže širokom diskrecijskom ovlašću u pogledu postupanja sa zahtjevima za ukidanje imuniteta, koja podrazumijeva ovlast određivanja postupovnih pravila koja se primjenjuju kada Parlament treba odlučiti o takvim zahtjevima.
128
U okviru izvršavanja svoje široke diskrecijske ovlasti, Parlament je u okviru rada odbora JURI usvojio Obavijest br. 11/2019 kojom se utvrđuju načela primjenjiva prilikom postupanja sa zahtjevima za ukidanje imuniteta od strane tog odbora, među kojima su ona navedena u točki 8. te obavijesti kojom se uređuje imenovanje – u okviru ravnopravne rotacije među klubovima zastupnika – izvjestitelja koji treba ispitati takav zahtjev.
129
U ovom je slučaju nesporno da je izvjestitelj zadužen za ispitivanje zahtjeva za ukidanje imuniteta koji se odnose na žalitelje bio član kluba zastupnika kojem su pripadali članovi političke stranke koja je pokrenula predmetni kazneni postupak.
130
Zbog razloga navedenih u točkama 97. do 105. i 114. ove presude, valja utvrditi da taj izvjestitelj nije pružio dovoljna jamstva da bi se isključila svaka legitimna sumnja žaliteljâ u pogledu moguće nepovoljne predrasude u odnosu na njih te se stoga ne može smatrati da ispunjava zahtjev nepristranosti. Stoga treba smatrati da je imenovanje tog izvjestitelja izvršeno protivno članku 41. stavku 1. Povelje.
131
Iz toga proizlazi da to imenovanje predstavlja povredu u postupku donošenja izvješća u odboru JURI. Slijedom toga, sami postupci donošenja spornih odluka sadržavaju postupovnu povredu.
132
U tom pogledu, prema ustaljenoj sudskoj praksi, nepoštovanje postupovnih pravila u vezi s donošenjem akta koji je na štetu adresata bitna je povreda postupka u smislu članka 263. drugog stavka UFEU‑a tako da, ako sud Unije utvrdi da on nije bio donesen zakonito, na njemu je da izvede pravne posljedice iz povrede bitne odredbe postupka i, prema tome, poništi taj akt (presuda od 14. ožujka 2024., D & A Pharma/Komisija i EMA, C‑291/22 P, EU:C:2024:228, t. 158. i navedena sudska praksa). Budući da su u ovom slučaju sporne odluke donesene na temelju izvješća odbora JURI koja su se trebala smatrati ništavima, same te odluke su ništave.
133
Slijedom navedenog, drugi dio trećeg tužbenog razloga valja proglasiti osnovanim i poništiti sporne odluke, u skladu sa zahtjevom koji su u tom smislu žalitelji podnijeli Općem sudu a da pritom nije potrebno ispitati druge dijelove trećeg tužbenog razloga i druge tužbene razloge.
Troškovi
134
U skladu s člankom 184. stavkom 2. Poslovnika Suda, kad je žalba osnovana i Sud sam konačno odluči o sporu, Sud odlučuje o troškovima.
135
U skladu s člankom 138. stavkom 1. istog poslovnika, koji se na temelju njegova članka 184. stavka 1. primjenjuje na žalbeni postupak, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.
136
U ovom slučaju, budući da Parlament nije uspio kako u postupku pred Općim sudom tako i u žalbenom postupku, valja mu naložiti da, u skladu sa zahtjevima žaliteljâ, osim vlastitih troškova snosi i troškove žaliteljâ u tim postupcima.
137
U skladu s člankom 184. stavkom 4. Poslovnika Suda, Sud može odlučiti da stranka koja je intervenirala u prvostupanjskom postupku i koja je sudjelovala u pisanom ili usmenom dijelu žalbenog postupka, a nije sama podnijela žalbu, snosi vlastite troškove. U ovom slučaju valja odlučiti da će Kraljevina Španjolska, intervenijent u prvostupanjskom postupku koji je sudjelovao u pisanom dijelu postupka u okviru žalbe, snositi vlastite troškove.
Slijedom navedenog, Sud (treće vijeće) proglašava i presuđuje:
1.
Ukida se presuda Općeg suda Europske unije od 5. srpnja 2023., Puigdemont i Casamajó i dr./Parlament (T‑272/21, EU:T:2023:373).
2.
Poništavaju se odluke P9_TA(2021)0059, P9_TA(2021)0060 i P9_TA(2021)0061 Europskog parlamenta od 9. ožujka 2021.
3.
Osim vlastitih troškova u postupku pred Općim sudom Europske unije i žalbenom postupku, Europski parlament snosi i troškove Carlesa Puigdemonta i Casamajóa, Antonija Comína i Oliveresa i Clare Ponsatí i Obiols u tim dvama postupcima.
4.
Kraljevina Španjolska snosi vlastite troškove postupka pred Općim sudom Europske unije i žalbenog postupka.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: engleski