62019CJ0024_RES
Predmet C-24/19
A i dr.
protiv
Gewestelijke stedenbouwkundige ambtenaar van het departement Ruimte Vlaanderen, afdeling Oost-Vlaanderen
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Raad voor Vergunningsbetwistingen)
Presuda Suda (veliko vijeće) od 25. lipnja 2020.
„Zahtjev za prethodnu odluku – Direktiva 2001/42/EZ – Procjena učinaka na okoliš – Građevinska dozvola u svrhu izgradnje i korištenja vjetroelektrana – Članak 2. točka (a) – Pojam ‚planovi i programi’ – Uvjeti za izdavanje dozvole utvrđeni dekretom i okružnicom – Članak 3. stavak 2. točka (a) – Nacionalni akti kojima se određuje okvir za buduće odobravanje projekata – Nepostojanje procjene učinaka na okoliš – Održavanje učinaka nacionalnih akata i dozvola izdanih na njihovoj osnovi nakon što je utvrđeno da ti akti nisu u skladu s pravom Unije – Uvjeti”
Okoliš – Procjena učinaka određenih planova i programa na okoliš – Direktiva 2001/42 – Plan i program – Pojam – Uvjeti za izdavanje građevinske dozvole u svrhu izgradnje i korištenja vjetroelektrana utvrđeni dekretom i okružnicom – Uključenost
(Direktiva 2001/42 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 2. t. (a) druga al.)
(t. 35., 40.-43., 48., 50., 52.-63. i t. 1. izreke)
Okoliš – Procjena učinaka određenih planova i programa na okoliš – Direktiva 2001/42 – Područje primjene – Planovi i programi koji bi mogli imati značajne učinke na okoliš – Sektori na koje se odnose prilozi I. I II. Direktivi 2011/92 – Uvjeti u pogledu treperenja sjene, sigurnosti i standarda buke utvrđeni dekretom i okružnicom koji se odnose na izgradnju i korištenje vjetroelektrana – Uključenost
(Direktiva 2001/42 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 3. st. 2. t. (a))
(t. 65.-79. i t. 2. izreke)
Okoliš – Procjena učinaka određenih planova i programa na okoliš – Direktiva 2001/42 – Plan i program – Nepostojanje prethodne procjene učinaka na okoliš – Građevinska dozvola izdana na temelju nacionalnih akata koji su doneseni povredom prava Unije – Pravne posljedice povrede prava Unije – Mogućnost održavanja učinaka predmetnih akata i dozvole – Uvjeti
(čl. 4. st. 3. UEU-a; Direktiva 2001/42 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 1. st. 2. t. (a) i čl. 3. st. 2. t. (a))
(t. 81.-95. i t. 3. izreke)
Kratak prikaz
Dekret i okružnica koji propisuju opće uvjete za izdavanje građevinske dozvole u svrhu izgradnje i korištenja vjetroelektrana i sami trebaju biti predmet prethodne procjene učinaka na okoliš
Presudom A i dr. (Vjetroelektrane u Aalteru i Neveleu) (C-24/19), donesenom 25. lipnja 2020., Sud je, okupljen u velikom vijeću, donio odluku o tumačenju Direktive 2001/42 o procjeni učinaka određenih planova i programa na okoliš (
1
), navođenjem važnih pojašnjenja o mjerama koje podliježu procjeni predviđenoj tom direktivom kao i o posljedicama neprovođenja procjene.
Sudu je ovaj zahtjev za tumačenje podnesen u okviru spora između stanovnika područja smještenog u blizini autoceste E40 na području općina Aalter i Nevele, predviđenog za izgradnju vjetroelektrana, i Gewestelijke stedenbouwkundige ambtenaar van het departement Ruimte Vlaanderen, afdeling Oost-Vlaanderen (regionalna služba za urbanizam pri uredu za prostorno planiranje u Flandriji, odjel za Istočnu Flandriju, Belgija) povodom građevinske dozvole koju je to tijelo izdalo u svrhu izgradnje i korištenja pet vjetroelektrana (u daljnjem tekstu: sporna dozvola). Izdavanje sporne dozvole 30. studenoga 2016. podlijegalo je, među ostalim, poštovanju određenih uvjeta propisanih odredbama dekreta flamanske vlade i okružnicom koji se odnose na izgradnju i korištenje vjetroelektrana.
U prilog tužbi kojom se traži poništenje sporne dozvole podnesenoj Raadu voor Vergunningsbetwistingen (Vijeće za sporove o dozvolama, Belgija) (u daljnjem tekstu: nacionalni sud) tužitelji su se osobito pozivali na povredu Direktive 2001/42, zbog toga što dekret i okružnica na temelju kojih je izdana dozvola nisu bili predmet procjene učinaka na okoliš. Nasuprot tomu, autor sporne dozvole smatrao je da predmetni dekret i okružnica nisu trebali biti predmet takve procjene.
U svojoj današnjoj presudi Sud je podsjetio na to da Direktiva 2001/42 obuhvaća planove i programe, kao i njihove izmjene, koje je izradilo ili usvojilo tijelo države članice, pod uvjetom da su „propisani zakonodavnim, regulatornim ili administrativnim odredbama” (
2
). Osim toga, ona obvezu podvrgavanja određenog plana ili programa procjeni učinaka na okoliš uvjetuje time da plan ili program može imati značajne učinke na okoliš (
3
).
Kao prvo, kad je riječ o pojmu „planovi i programi koji su propisani zakonodavnim, regulatornim ili administrativnim odredbama”, Sud je presudio da su njime obuhvaćeni dekret i okružnica koje je donijela vlada savezne jedinice države članice, pri čemu ta dva akta sadržavaju različite odredbe o izgradnji i korištenju vjetroelektrana.
Naime, iz ustaljene sudske prakse Suda proizlazi da se „propisanima” u smislu i u svrhu primjene te direktive treba smatrati planove i programe čije je donošenje uređeno nacionalnim zakonodavnim ili regulatornim odredbama koje određuju tijela nadležna za njihovo donošenje i njihovu izradu (
4
). Tako se mjera treba smatrati „propisanom” ako se pravna osnova ovlasti za njezino donošenje temelji na odredbi takve prirode, iako zapravo ne postoji nikakva obveza njezina donošenja (
5
).
Nakon što su ga sud koji je uputio zahtjev i vlada Ujedinjene Kraljevine pozvali da preispita tu sudsku praksu, Sud je najprije naglasio da bi ograničenje uvjeta iz članka 2. točke (a) druge alineje Direktive 2001/42 samo na one „planove i programe” čije je usvajanje obvezno moglo dovesti do toga da se tom pojmu dâ zanemariv doseg i ne bi omogućilo očuvanje korisnog učinka te odredbe. Naime, prema mišljenju Suda, s obzirom na različitost situacija i raznovrsnost praksi nadležnih tijela, usvajanje planova ili programa i njihove izmjene često nisu načelno propisani niti su u cijelosti prepušteni diskreciji nadležnih tijela. Osim toga, visok stupanj zaštite okoliša koji se nastoji osigurati Direktivom 2001/42 podvrgavanjem planova i programa koji bi mogli imati značajne učinke na okoliš procjeni učinaka na okoliš ispunjava zahtjeve iz Ugovorâ kao i iz Povelje Europske unije o temeljnim pravima u području zaštite i poboljšanja kvalitete okoliša (
6
). Međutim, takvi bi ciljevi mogli biti dovedeni u pitanje uskim tumačenjem kojim bi se državi članici dopustilo da izbjegne obvezu procjene učinaka na okoliš na način da ne propiše da je usvajanje planova ili programa obvezno. Naposljetku, Sud je naveo da je prošireno tumačenje pojma „planovi i programi” u skladu s međunarodnim obvezama Unije (
7
).
Sud je zatim razmatrao ispunjavaju li predmetni dekret i okružnica uvjet iz članka 2. točke (a) druge alineje Direktive 2001/42. U tom je pogledu naveo da je dekret donijela flamanska vlada na temelju zakonske ovlasti, u svojstvu izvršne vlasti belgijske savezne jedinice. Usto, okružnicu kojom se nastoji stvoriti okvir diskrecijske ovlasti nadležnih tijela također je donijela flamanska vlada i njome se – njihovom razradom ili odstupanjem od njih – mijenjaju odredbe tog dekreta, podložno provjeri nacionalnog suda kad je riječ o njezinoj točnoj pravnoj prirodi i detaljnom sadržaju. Sud je stoga zaključio da su dekret i – podložno tim provjerama – okružnica obuhvaćeni pojmom „planovi i programi”, s obzirom na to da ih treba smatrati „propisanima” u smislu Direktive 2001/42.
Kao drugo, kad je riječ o tome je li dekret i okružnicu trebalo podvrgnuti procjeni učinaka na okoliš primjenom Direktive 2001/42 zbog toga što bi mogli imati značajne učinke na okoliš, Sud je presudio da se ti akti – koji sadržavaju različite odredbe o izgradnji i korištenju vjetroelektrana, među kojima i mjere o treperenju sjene, sigurnosti i standardima buke – ubrajaju u one koji bi trebali biti predmet takve procjene.
U tom je pogledu Sud smatrao da su zahtjevi propisani predmetnim dekretom i okružnicom u pogledu izgradnje i korištenja vjetroelektrana dovoljno važni i da imaju dovoljno značajan doseg za određivanje uvjeta pod kojima se izdaje dozvola za izgradnju i korištenje vjetroelektrana čiji su učinci na okoliš nesporni. Pojasnio je da takvo tumačenje ne može biti dovedeno u pitanje posebnom pravnom prirodom okružnice.
Kao treće i posljednje, kad je riječ o mogućnosti održavanja učinaka tih akata i dozvole donesenih povredom Direktive 2001/42, Sud je podsjetio na to da su države članice dužne ukloniti nezakonite posljedice takve povrede prava Unije. Naglasio je da, s obzirom na zahtjev za ujednačenom primjenom prava Unije, on – samo iznimno i zbog posebno važnih razloga u općem interesu – može odobriti privremenu suspenziju poništavajućeg učinka odredbe prava Unije koja je povrijeđena, pod uvjetom da se nacionalnim propisom daje ovlast nacionalnom sudu da održi određene učinke takvih akata u okviru spora koji se vodi pred njim. Posljedično, Sud je utvrdio da u situaciji poput one o kojoj je riječ u glavnom postupku nacionalni sud može održati učinke dekreta i okružnice, kao i dozvole izdane na njihovoj osnovi, samo ako mu to dopušta nacionalno pravo u okviru spora koji je pred njim pokrenut i pod pretpostavkom da bi poništenje te dozvole moglo imati značajne posljedice na opskrbu električnom energijom – u ovom slučaju u Belgiji – i to samo u vremenu koje je nužno potrebno za ispravljanje te nezakonitosti, što, prema potrebi, treba procijeniti nacionalni sud.
(
1
)	Direktiva 2001/42/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 27. lipnja 2001. o procjeni učinaka određenih planova i programa na okoliš (SL 2001., L 197, str. 30.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 15., svezak 13., str. 17.)
(
2
)	Članak 2. točka (a) Direktive 2001/42
(
3
)	Članak 3. stavak 1. Direktive 2001/42
(
4
)	Presude Suda od 22. ožujka 2012., Inter-Environnement Bruxelles i dr. (C 567/10, EU:C:2012:159, t. 31.); od 7. lipnja 2018., Thybaut i dr. (C 160/17, EU:C:2018:401, t. 43.) i od 12. lipnja 2019., Terre wallonne (C 321/18, EU:C:2019:484, t. 34.)
(
5
)	Presuda Suda od 7. lipnja 2018., Inter-Environnement Bruxelles i dr. (C 671/16, EU:C:2018:403, t. 38. do 40.)
(
6
)	Članak 3. stavak 3. UEU-a, članak 191. stavak 2. UFEU-a i članak 37. Povelje o temeljnim pravima
(
7
)	Kao što to osobito proizlazi iz članka 2. stavka 7. Konvencije o procjeni utjecaja na okoliš preko državnih granica, potpisane u Espoou (Finska) 26. veljače 1991.