Predbežné znenie
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (siedma komora)
z 12. marca 2026(*)
„ Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Dane – Spoločný systém dane z pridanej hodnoty (DPH) – Odpočítanie DPH zaplatenej na vstupe – Smernica 2006/112/ES – Článok 176 druhý odsek – Vylúčenie práva na odpočítanie DPH – Nadobudnutie vstupeniek na podujatia a služby rekreačnej povahy – Nadobudnutie účinnosti práva na odpočítanie DPH ku dňu pristúpenia Španielskeho kráľovstva k Európskemu hospodárskemu spoločenstvu – Klauzula standstill “
Vo veci C‑515/24,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Tribunal Supremo (Najvyšší súd, Španielsko) z 22. júla 2024 a doručený Súdnemu dvoru 24. júla 2024, ktorý súvisí s konaním:
Randstad España SLU
proti
Administración General del Estado
SÚDNY DVOR (siedma komora),
v zložení: predseda siedmej komory F. Schalin (spravodajca), sudcovia M. Gavalec a Z. Csehi,
generálna advokátka: J. Kokott,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–        Randstad España SLU, v zastúpení: C. Durán Haeussler, J. M. Martínez Gimeno a A. Villegas Viñeta, abogados,
–        španielska vláda, v zastúpení: P. Pérez Zapico, splnomocnená zástupkyňa,
–        Európska komisia, v zastúpení: C. Calvo Langdon, M. Herold a B. Martenczuk, splnomocnení zástupcovia,
po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 23. októbra 2025,
vyhlásil tento
Rozsudok
1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 168 písm. a) a článku 176 smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty (Ú. v. EÚ L 347, 2006, s. 1, ďalej len „smernica o DPH“).
2        Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou Randstad España SLU a Administración General del Estado (Všeobecná štátna správa, Španielsko) (ďalej len „daňová správa“) vo veci daňového výmeru v oblasti dane z pridanej hodnoty (DPH), ktorým táto správa zamietla právo na odpočítanie DPH zaplatenej na vstupe, týkajúcej sa nákupu vstupeniek na podujatia a služby rekreačnej povahy.
Právny rámec
Právo Únie
Akt o podmienkach pristúpenia Španielskeho kráľovstva a Portugalskej republiky a o úpravách zmlúv
3        Článok 395 Aktu o podmienkach pristúpenia Španielskeho kráľovstva a Portugalskej republiky a o úpravách zmlúv [neoficiálny preklad] (Ú. v. ES L 302, 1985, s. 23) stanovuje:
„Nové členské štáty uvedú do platnosti opatrenia potrebné na to, aby od okamihu pristúpenia dodržiavali ustanovenia smerníc a rozhodnutí v zmysle článku 189 Zmluvy o EHS a článku 161 Zmluvy o Euratome, ako aj ustanovenia odporúčaní a rozhodnutí v zmysle článku 14 Zmluvy o ESUO, pokiaľ v zozname, ktorý je uvedený v prílohe XXXVI alebo v iných ustanoveniach týchto aktov nie je stanovená lehota.“ [neoficiálny preklad]
Šiesta smernica 77/388/EHS
4        Článok 17 ods. 6 šiestej smernice Rady 77/388/EHS zo 17. mája 1977 o zosúladení právnych predpisov členských štátov týkajúcich sa daní z obratu – spoločný systém dane z pridanej hodnoty: jednotný základ jej stanovenia (Ú. v. ES L 145, 1977, s. 1; Mim. vyd. 09/001, s. 23, ďalej len „šiesta smernica“) stanovoval:
„Najneskôr do uplynutia 4 rokov od dátumu, kedy táto smernica nadobudla platnosť, Rada [Európskych spoločenstiev] v úzkej spolupráci s a podľa návrhu Komisie [Európskych spoločenstiev] [Rada na návrh Komisie Európskych spoločenstiev jednomyseľne – neoficiálny preklad] rozhodne, aké výdavky nespĺňajú podmienky pre odpočet [DPH]. [DPH] sa nikdy neodratuje z výdavkov, ktoré nepatria jednoznačne do podnikateľských výdavkov ako napr. luxusné výrobky a služby, zábava a pod.
Pokiaľ hore uvedené pravidlo nenadobudne platnosť, členské štáty si môžu ponechať všetky výnimky, ktoré umožňujú ich národné zákony aj po vstúpení tejto smernice do platnosti.“
5        Šiesta smernica bola zrušená a nahradená smernicou o DPH, ktorá nadobudla účinnosť 1. januára 2007.
Smernica o DPH
6        Článok 168 písm. a) smernice o DPH stanovuje:
„Pokiaľ ide o tovar a služby, ktoré sú použité na účely zdaniteľných transakcií zdaniteľnej osoby, táto má právo v členskom štáte, v ktorom uskutočňuje tieto transakcie, odpočítať z výšky DPH, ktorú je povinná zaplatiť, tieto sumy:
a)      DPH splatnú alebo zaplatenú v tomto členskom štáte za tovar, ktorý jej bol alebo bude dodaný, a za služby, ktoré jej boli alebo budú poskytnuté, inou zdaniteľnou osobou.“
7        Článok 176 smernice o DPH znie takto:
„Rada [Európskej únie] na návrh [Európskej komisie] jednomyseľne určuje, pri ktorých výdavkoch nevzniká právo na odpočítanie DPH. Právo odpočítať daň sa v žiadnom prípade nebude vzťahovať na výdavky, ktoré nepatria jednoznačne do podnikateľských výdavkov ako napríklad výdavky na luxusné predmety a služby, zábavu alebo reprezentáciu.
Do nadobudnutia účinnosti ustanovení uvedených v prvom pododseku si členské štáty môžu ponechať všetky výnimky, ktoré stanovovali ich vnútroštátne právne predpisy k 1. januáru 1979, alebo, v prípade členských štátov, ktoré pristúpili do [Európskeho spoločenstva] po tomto dátume, ku dňu ich pristúpenia.“
8        Ku dňu vyhlásenia tohto rozsudku Rada neprijala zoznam výdavkov, ktoré nezakladajú právo na odpočítanie DPH.
Španielske právo
Zákon č. 30/1985
9        Článok 33 ods. 1 body 3 a 5 Ley 30/1985 del Impuesto sobre el Valor Añadido (zákon č. 30/1985 o dani z pridanej hodnoty) z 2. augusta 1985 (BOE č. 190 z 9. augusta 1985, s. 25214) stanovoval:
„1.      Odpočítať nemožno:
…
3.      Daň zaplatenú na vstupe za nákup alebo dovoz potravín, nápojov alebo za služby hotelov, reštaurácií alebo služby spočívajúce v podujatiach, s výnimkou prípadov, keď sú určené na využitie alebo spotrebu zamestnancami alebo tretími osobami za odplatu.
…
5.      Daň zaplatenú na vstupe v nadväznosti na nadobudnutie tovarov alebo služieb určených pre zákazníkov, zamestnancov alebo tretie osoby.“
10      Zákon č. 30/1985 nadobudol účinnosť 1. januára 1986 a bol zrušený prostredníctvom Ley 37/1992 del Impuesto sobre el Valor Añadido (zákon č. 37/1992 o dani z pridanej hodnoty) z 28. decembra 1992 (BOE č. 312 z 29. decembra 1992, s. 44247).
Zákon č. 37/1992
11      Článok 96 ods. 1 zákona č. 37/1992 v znení relevantnom v tejto veci stanovuje:
„1.      V žiadnom pomere nemožno odpočítať daň zaplatenú na vstupe v dôsledku nadobudnutia, a to aj na účely vlastnej spotreby, dovozu, prenájmu, spracovania, opravy, údržby alebo používania tovarov a služieb, ktoré sú uvedené nižšie, a tovarov a služieb, ktoré majú vo vzťahu k nim vedľajšiu alebo doplnkovú povahu:
…
(4)      podujatia a služby rekreačnej povahy;
(5)      tovary alebo služby určené pre zákazníkov, zamestnancov alebo tretie osoby.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
12      V rokoch 2009 až 2011 Randstad España kúpila vstupenky na futbalové zápasy klubu Real Madrid C. F. a F. C. Barcelona, pozvánky do priestoru klubu Paddock Veľkej ceny Formuly 1 v Španielsku a pozvánky na výlety na palube lode Clipper Stad Amsterdam. Odpočítala si DPH vzťahujúcu sa na nákup týchto vstupeniek, ktoré boli určené na bezodplatné poskytnutie jej zákazníkom.
13      V nadväznosti na overovacie a vyšetrovacie konanie, ktoré uskutočnilo Dependencia de Control Tributario y Aduanero de la Delegación Central de Grandes Contribuyentes de la Agencia Tributaria (Oddelenie daňovej a colnej kontroly Ústredného zastúpenia veľkých daňovníkov daňovej správy, Španielsko), vydala daňová správa rozhodnutia o vyrubení dane, ktorými spoločnosti Randstad España zamietla právo na odpočítanie DPH vzťahujúcej sa na nákupy vstupeniek na podujatia a služby rekreačnej povahy za roky 2009 až 2011 a nariadila úpravu sumy zodpovedajúcej DPH podľa článku 96 ods. 1 zákona č. 37/1992.
14      Randstad España podala proti týmto rozhodnutiam o vyrubení dane sťažnosť, ktorú Tribunal Económico‑Administrativo Central (Ústredný hospodársko‑správny súd, Španielsko) 22. novembra 2017 zamietol. Uvedená spoločnosť toto zamietavé rozhodnutie napadla na senáte pre správne spory Audiencia Nacional (Vrchný súd s celoštátnou pôsobnosťou, Španielsko).
15      Tento súd rozsudkom zo 17. januára 2022 potvrdil uvedené zamietavé rozhodnutie v rozsahu, v akom sa týkalo dodatočného výmeru týkajúceho sa nákupu vstupeniek na športové podujatia a služieb rekreačnej povahy. Audiencia Nacional (Vrchný súd s celoštátnou pôsobnosťou) vychádzal z uplatnenia klauzuly standstill, ktorá vyplýva z toho, že sa na vnútroštátnej úrovni vykonal najprv článok 17 ods. 6 druhý pododsek šiestej smernice a následne článok 176 druhý odsek smernice o DPH.
16      Randstad España podala proti tomuto rozsudku odvolanie na Tribunal Supremo (Najvyšší súd, Španielsko), ktorý je vnútroštátnym súdom predkladajúcim návrh na začatie prejudiciálneho konania.
17      Randstad España tvrdí, že podľa zásady neutrality DPH musí mať zdaniteľná osoba právo na odpočítanie DPH zaplatenej vo vzťahu k nákupom v súvislosti s jej podnikateľskou činnosťou. Patrí pod to aj nákup vstupeniek na športové alebo rekreačné podujatia, určených na bezodplatné poskytnutie jej zákazníkom. Klauzula standstill umožňuje zachovanie vnútroštátnej právnej úpravy členského štátu účinnej v čase jeho pristúpenia k Európskej únii a prináša obmedzenia odpočtu DPH. V tejto veci to tak však nie je. Španielska právna úprava stanovujúca vylúčenie práva na odpočítanie DPH zaplatenej na vstupe a týkajúca sa takýchto nákupov totiž nebola pred pristúpením Španielskeho kráľovstva k Európskemu hospodárskemu spoločenstvu účinná.
18      Španielska vláda tvrdí, že hoci táto právna úprava nadobudla účinnosť v deň pristúpenia Španielskeho kráľovstva k Spoločenstvu, bola prijatá 2. augusta 1985, teda pred týmto pristúpením, a môže byť zachovaná na základe klauzuly standstill.
19      Predkladajúci vnútroštátny súd uvádza, že Súdny dvor už vyložil režim výnimky z práva na odpočítanie dane upravený v článku 176 smernice o DPH, najmä pokiaľ ide o obmedzenia tohto práva, a to okrem iného v rozsudkoch z 30. septembra 2010, Oasis East (C‑395/09, EU:C:2010:570), a z 18. júla 2013, AES‑3C Maritza East 1 (C‑124/12, EU:C:2013:488). Z týchto rozsudkov podľa neho vyplýva, že obmedzenia práva na odpočítanie dane mali byť v zásade nielen upravené, ale aj účinné a skutočne uplatniteľné pred pristúpením k Únii. Kontext španielskej právnej úpravy v oblasti DPH je však osobitný. Pred pristúpením Španielskeho kráľovstva k Spoločenstvu totiž v tomto členskom štáte neexistovala DPH. Žiadna z daní, ktoré vtedy existovali, najmä všeobecná daň z obratu podnikov a daň z luxusu, teda nebola porovnateľná so systémom DPH. Žiadna z týchto daní najmä neupravovala odpočítanie akejkoľvek dane na vstupe.
20      Za týchto okolností Tribunal Supremo (Najvyšší súd) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.      Je ustanovenie, akým je článok 96 [ods. 1] body 4 a 5 [zákona č. 37/1992], podľa ktorého nemožno v nijakom pomere odpočítať sumy zaplatené v dôsledku nadobudnutia tovarov a služieb, akými sú športové podujatia, ako aj tovary alebo služby určené na bezplatné poskytovanie plnení zákazníkom, zamestnancom alebo tretím osobám, aj keď daňovník preukáže, že uvedené výdavky priamo súvisia s jeho podnikateľskou alebo zárobkovou činnosťou a že boli vynaložené výlučne s podnikateľským alebo zárobkovým cieľom, a že tovary alebo služby používal na uskutočňovanie zdaniteľných transakcií, a aj keď ich suma je daňovo odpočítateľným výdavkom na účely dane z príjmu (dane z príjmu fyzických osôb a dane z príjmu právnických osôb), v súlade s článkom 168 písm. a) a článkom 176 prvým odsekom [smernice o DPH]?
2.      Je ustanovenie, akým je článok 96 [ods. 1] body 4 a 5 [zákona č. 37/1992], ktoré zavádza podmienku obmedzujúcu výkon práva na odpočítanie dane a ktoré nadobudlo účinnosť v ten istý deň, keď Španielske kráľovstvo pristúpilo [k Spoločenstvu], teda 1. januára 1986, pričom uvedené obmedzenie nebolo stanovené v žiadnom ustanovení účinnom do dátumu pristúpenia, v súlade s článkom 176 [druhým odsekom] [smernice o DPH]?“
O prejudiciálnych otázkach
O druhej otázke
21      V prejednávanej veci treba na návrh na začatie prejudiciálneho konania odpovedať tak, že sa začne skúmaním druhej otázky. Ako totiž vyplýva z tohto návrhu, daňová správa založila obmedzenie práva na odpočítanie DPH zaplatenej na vstupe, ktoré uplatňuje voči spoločnosti Randstad España, výlučne na klauzule standstill.
22      Touto otázkou sa predkladajúci vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 176 druhý odsek smernice o DPH vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá nadobúda účinnosť v deň pristúpenia dotknutého členského štátu k Únii a ktorá zavádza vylúčenie práva na odpočítanie DPH zaplatenej na vstupe, týkajúcej sa nadobudnutia tovarov a služieb, ako sú vstupenky na športové podujatia určené zákazníkom, zamestnancom alebo tretím osobám.
23      Podľa ustálenej judikatúry je právo na odpočítanie dane upravené v článku 168 písm. a) smernice o DPH neoddeliteľnou súčasťou mechanizmu DPH a v zásade ho nemožno obmedziť. Bezprostredne sa uplatňuje na celú DPH, ktorej podliehajú plnenia uskutočnené na vstupe (pozri rozsudok z 2. mája 2019, Grupa Lotos, C‑225/18, EU:C:2019:349, bod 25 a citovanú judikatúru).
24      Z judikatúry Súdneho dvora tiež vyplýva, že výnimky z práva na odpočítanie DPH sú prípustné len v prípadoch, ktoré sú výslovne upravené v ustanoveniach smerníc upravujúcich túto daň, a musia sa vykladať striktne (pozri rozsudok z 2. mája 2019, Grupa Lotos, C‑225/18, EU:C:2019:349, bod 28 a citovanú judikatúru).
25      Medzi tieto výnimky patrí aj článok 176 druhý odsek smernice o DPH, ktorý je v podstate rovnaký ako článok 17 ods. 6 druhý pododsek šiestej smernice, ktorého prijatím nebola dotknutá judikatúra týkajúca sa výkladu posledného uvedeného ustanovenia (pozri rozsudok z 2. mája 2019, Grupa Lotos, C‑225/18, EU:C:2019:349, bod 29 a citovanú judikatúru).
26      Článok 176 druhý odsek smernice o DPH obsahuje podobne ako článok 17 ods. 6 druhý pododsek šiestej smernice, ktorý mu predchádzal, klauzulu standstill, v ktorej sa okrem iného uvádza, že štáty pristupujúce k Únii si môžu zachovať vnútroštátne vylúčenia z práva na odpočítanie DPH, ktoré sa uplatňovali pred dátumom ich pristúpenia, až kým Rada neprijme ustanovenia stanovené v prvom odseku tohto článku 176, čo však zatiaľ Rada neurobila (pozri rozsudok z 2. mája 2019, Grupa Lotos, C‑225/18, EU:C:2019:349, bod 30 a citovanú judikatúru).
27      Súdny dvor však spresnil, že možnosť ponechaná členským štátom, aby zachovali vnútroštátne vylúčenia práva na odpočítanie DPH na základe článku 176 druhého odseku smernice o DPH, nie je neobmedzená. Klauzula standstill nemá za cieľ umožniť novému členskému štátu zmeniť svoju vnútroštátnu právnu úpravu v súvislosti s jeho pristúpením k EÚ tak, aby rozširovala pôsobnosť existujúcich vylúčení v takom zmysle, ktorý by vzďaľoval túto právnu úpravu od cieľov smernice o DPH, keďže to by bolo v rozpore so samotným zmyslom tejto klauzuly (pozri rozsudok z 2. mája 2019, Grupa Lotos, C‑225/18, EU:C:2019:349, bod 31 a citovanú judikatúru).
28      Vo veci samej z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že pred pristúpením Španielskeho kráľovstva k Spoločenstvu 1. januára 1986 v Španielsku neexistovala spotrebná daň s obdobnou štruktúrou ako DPH, ktorá bola v tom čase upravená v Spoločenstve. Podľa predkladajúceho vnútroštátneho súdu dane, ktoré DPH nahradila, okrem iného a predovšetkým všeobecná daň z obratu podnikov a daň z luxusu, neupravovali všeobecný mechanizmus odpočítania.
29      Nadobudnutie účinnosti šiestej smernice v Španielsku tak malo za následok zavedenie všeobecného systému odpočítania DPH.
30      Analýza rozsahu klauzuly standstill upravenej v článku 176 druhom odseku smernice o DPH však umožňuje konštatovať, že nebráni ustanoveniu, ktoré v právnej úprave členského štátu vedie k zachovaniu vylúčenia existujúceho pred jeho pristúpením k Únii, pokiaľ dosah tohto vylúčenia zostáva nezmenený.
31      S výhradou overenia vnútroštátnym súdom pritom treba najprv poukázať na to, že článok 33 ods. 1 body 3 a 5 zákona č. 30/1985, ktorého obsah bol v podstate prebratý do článku 96 ods. 1 bodov 4 a 5 zákona č. 37/1992, zrejme nerozšíril pôsobnosť vylúčenia práva na odpočítanie, o ktoré ide vo veci samej, v rozpore s cieľmi klauzuly standstill upravenej v článku 176 druhom odseku smernice o DPH.
32      Treba teda konštatovať, že nadobudnutie účinnosti týchto vnútroštátnych ustanovení neprinieslo skutočné zmeny pre hospodárske subjekty, ktoré vzhľadom na neexistenciu systému DPH pred týmto nadobudnutím účinnosti ani nemali možnosť vykonať odpočítanie DPH zaplatenej na vstupe z predmetných výdavkov.
33      Ďalej treba konštatovať, ako uvádza generálna advokátka v bode 42 svojich návrhov, že vylúčenie práva na odpočítania DPH v prípade výdavkov na zábavu a reprezentáciu je zlučiteľné s vôľou normotvorcu Únie. Vzhľadom na úzku súvislosť týchto výdavkov s uspokojovaním súkromných potrieb je totiž toto vylúčenie v súlade s logikou režimu DPH.
34      V tejto súvislosti z článku 176 prvého odseku smernice o DPH vyplýva, že hoci Rade prináleží určiť, pri ktorých výdavkoch nevzniká právo na odpočítanie DPH, „právo odpočítať daň sa v žiadnom prípade nebude vzťahovať na výdavky, ktoré nepatria jednoznačne do podnikateľských výdavkov ako napríklad výdavky na luxusné predmety a služby, zábavu alebo reprezentáciu“.
35      Za týchto okolností by zrejme bola v rozpore s cieľmi smernice o DPH skôr možnosť odpočítať DPH zaplatenú na vstupe z výdavkov, akými sú výdavky na zábavu a reprezentáciu.
36      Okrem toho takýto výklad umožňuje všetkým členským štátom využívať potrebný účinok článku 176 druhého odseku smernice o DPH, a to bez ohľadu na systémy nepriamych spotrebných daní účinné pred ich pristúpením k Únii. V tejto súvislosti, ako v podstate uvádza generálna advokátka v bodoch 4 a 46 až 48 svojich návrhov, by opačný výklad mohol spôsobiť ujmu tým členským štátom, ktoré pred svojím pristúpením k Únii nemali vo svojej vnútroštátnej právnej úprave zdanenie rovnocenné alebo rovnaké ako zdanenie prostredníctvom DPH.
37      Napokon vnútroštátna právna úprava, o ktorú ide vo veci samej, dostatočne spresňuje povahu alebo predmet tovarov alebo služieb, pre ktoré je právo na odpočítanie DPH vylúčené, aby sa zabezpečilo, že možnosť priznaná členským štátom sa nebude využívať na všeobecné vylúčenie z tohto režimu (pozri rozsudok z 2. mája 2019, Grupa Lotos, C‑225/18, EU:C:2019:349, bod 40 a citovanú judikatúru).
38      Vylúčenie práva na odpočítanie DPH pri nadobudnutí tovarov alebo služieb určených na darovanie zákazníkom, zamestnancom alebo tretím osobám, upravené touto právnou úpravou, je totiž dostatočne presné a nemá všeobecnú povahu.
39      V každom prípade je irelevantná okolnosť uvedená predkladajúcim vnútroštátnym súdom v jeho prejudiciálnej otázke, že suma predmetných výdavkov je skutočne daňovo odpočítateľná na účely dane z príjmov v Španielsku. Ako zdôrazňuje generálna advokátka v bode 35 svojich návrhov, na jednej strane daň z príjmov nie je na úrovni Únie harmonizovaná, a tak si členské štáty môžu ponechať alebo zaviesť odlišné pravidlá týkajúce sa zákazov odpočítania výdavkov od základu tejto dane. Na druhej strane právna úprava upravujúca uvedenú daň sleduje iné ciele, a to vo všeobecnosti zdaňovať príjmy z činnosti alebo majetku, zatiaľ čo právo DPH zdaňuje výdavky spojené so spotrebným tovarom.
40      Vzhľadom na predchádzajúce úvahy treba na druhú otázku odpovedať tak, že článok 176 druhý odsek smernice o DPH sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá nadobúda účinnosť v deň pristúpenia dotknutého členského štátu k Únii a ktorá zavádza vylúčenie práva na odpočítanie DPH zaplatenej na vstupe, týkajúcej sa výdavkov na nadobudnutie tovarov a služieb, ako sú vstupenky na športové podujatia určené zákazníkom, zamestnancom alebo tretím osobám.
O prvej otázke
41      S prihliadnutím na odpoveď na prvú otázku nie je potrebné odpovedať na druhú otázku.
O trovách
42      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred predkladajúcim vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (siedma komora) rozhodol takto:
Článok 176 druhý odsek smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty
sa má vykladať v tom zmysle, že:
nebráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá nadobúda účinnosť v deň pristúpenia dotknutého členského štátu k Únii a ktorá zavádza vylúčenie práva na odpočítanie DPH zaplatenej na vstupe, týkajúcej sa výdavkov na nadobudnutie tovarov a služieb, ako sú vstupenky na športové podujatia určené zákazníkom, zamestnancom alebo tretím osobám.
Podpisy
*      Jazyk konania: španielčina.