Predbežné znenie
NÁVRHY
GENERÁLNEJ
ADVOKÁTKY
LAILA
MEDINA
prednesené
5. marca 2026(1)
Vec C‑158/25
QJ
proti
Administration de l’enregistrement, des domaines et de la TVA,
État du Grand‑Duché de Luxembourg
[návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
ktorý
podal
Cour
de
cassation (Kasačný
súd,
Luxembursko)]
„ Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania – Charta
základných
práv Európskej
únie – Právo
na
účinný
prostriedok
nápravy – Mechanizmus
spoločnej a nerozdielnej
zodpovednosti
konateľov
spoločnosti
za
zaplatenie
dane z pridanej
hodnoty
(DPH),
ktorá
je
splatná
vo
vzťahu k spoločnosti – Právo
konateľa
napadnúť
daňový
výmer k DPH
vydaný
ex offo “
I.      Úvod
1.        V prejednávanej
veci
sa
Súdnemu
dvoru
kladie
otázka
týkajúca
sa
práva
na
účinný
prostriedok
nápravy
zaručeného
článkom 47
Charty
základných
práv
Európskej
únie
(ďalej
len
„Charta“) v rámci
vnútroštátnej
právnej
úpravy,
ktorá
stanovuje
spoločnú a nerozdielnu
zodpovednosť
konateľa
za
daňový
dlh
spoločnosti v oblasti
dane z pridanej
hodnoty
(DPH).
Súdny
dvor
sa
už
zaoberal
zlučiteľnosťou
rôznych
aspektov
vnútroštátnych
mechanizmov
spoločnej a nerozdielnej
zodpovednosti
tretej
osoby
za
daňový
dlh
právnickej
osoby s právom
Únie,
najmä
pokiaľ
ide o právo
na
obhajobu a zásadu
proporcionality.(2)
2.        V danom
prípade
ide o to,
či
vnútroštátny
mechanizmus
spoločnej a nerozdielnej
zodpovednosti
konateľa
spoločnosti
za
daňový
dlh
spoločnosti
patrí
do
pôsobnosti
práva
Únie, a to
aj v prípade,
že
sa
nekvalifikuje
ako
sankcia. V prípade
kladnej
odpovede
sa
bude
treba
zaoberať
požiadavkou
účinnej
súdnej
ochrany
zakotvenou v článku 47
Charty v rámci
sporov
týkajúcich
sa
spoločnej a nerozdielnej
zodpovednosti
konateľa.
Konkrétne
sa
naskytuje
otázka,
či v prípade,
že
je
konateľ
stíhaný
ako
spoločne a nerozdielne
zodpovedný
dlžník,
má
právo
namietať
proti
daňovému
rozhodnutiu,
ktoré
bolo
prijaté
voči
zdaniteľnej
spoločnosti a ktoré
nadobudlo
právoplatnosť.
Prejednávaná
vec
tak
umožní
spresniť
rovnováhu
medzi
účinnosťou
výberu
DPH
štátnou
pokladnicou a účelom
správnych
rozhodnutí
na
jednej
strane a právom
na
účinný
prostriedok
nápravy
spoločne a nerozdielne
zodpovedného
dlžníka
dlhu
na
DPH
na
druhej
strane.
II.    Právny rámec
A.      Právo Únie
3.        Článok 273
prvý
odsek
smernice
Rady 2006/112 z 28. novembra 2006 o spoločnom
systéme
dane z pridanej
hodnoty
(Ú. v. EÚ L 347, 2006,
s. 1,
ďalej
len
„smernica o DPH“)
znie:
„Členské
štáty
môžu
uložiť
iné
povinnosti,
ktoré
považujú
za
potrebné
na
riadny
výber
DPH a na
predchádzanie
daňovým
podvodom,
pod
podmienkou,
že
splnia
požiadavku
rovnakého
zaobchádzania s transakciami
uskutočňovanými
na
vnútroštátnej
úrovni a s transakciami
uskutočňovanými
medzi
členskými
štátmi
zdaniteľnými
osobami, a pod
podmienkou,
že
tieto
povinnosti
nepovedú
pri
obchode
medzi
členskými
štátmi k formalitám
spojeným s prechodom
hraníc.“
B.      Luxemburské právo
4.        Článok 2a písm. a)
novelizovaného
zákona z 12. februára
1979 o dani z pridanej
hodnoty
(Mémorial A,
1979,
s. 185, ďalej
len
„LTVA“)
definuje
na
účely
uplatnenia
tohto
zákona
„správny
orgán“
ako
„Úrad
pre
správu
majetkových
daní,
Luxembursko“
(ďalej
len
„AEDT“).
5.        Článok 67‑1
LTVA,
ktorý
bol
vložený
zákonom z 23. decembra 2016,
ktorým
sa
vykonáva
daňová
reforma 2017 a ktorým
sa
okrem
iného
mení
[LTVA]
(Mémorial A,
2016,
s. 5137),
stanovuje:
„Delegovaní
členovia
predstavenstva,
konatelia,
ako
aj
všetci
riaditelia
de iure alebo
de facto,
ktorí
sa
podieľajú
na
každodennom
riadení
osôb
povinných
platiť
daň z pridanej
hodnoty,
sú
povinní
zabezpečiť
dodržiavanie
zákonných
povinností
stanovených
týmto
zákonom, a najmä
zaplatenie
dane z pridanej
hodnoty
splatnej z finančných
prostriedkov,
ktorých
správu
zabezpečujú.“
6.        Podľa
článku 67‑2
LTVA:
„Poverení
členovia
predstavenstva,
konatelia a všetci
riaditelia
de iure alebo
de facto,
ktorí
sa
podieľajú
na
každodennom
riadení,
sú
osobne,
spoločne a nerozdielne
zodpovední
za
zaplatenie
splatnej
dane z pridanej
hodnoty,
ak v dôsledku
zavineného
nesplnenia
zákonných
povinností,
ktoré
im
vyplývajú z tohto
zákona,
neboli
splnené
zákonné
povinnosti
uložené
osobám
povinným
platiť
daň z pridanej
hodnoty,
ktoré
riadia,
alebo
ak
finančnými
prostriedkami,
ktoré
spravujú,
nebola
zaplatená
splatná
daň z pridanej
hodnoty.“
7.        V článku 67‑3
LTVA
sa
stanovuje:
„V prípade
zavineného
nesplnenia
zákonných
povinností
poverených
členov
predstavenstva,
konateľov a všetkých
riaditeľov
de iure alebo
de facto,
ktorí
sa
podieľajú
na
každodennom
riadení,
môže
riaditeľ
Úradu
alebo
ním
poverená
osoba
vydať
voči
týmto
osobám
rozhodnutie o výzve
ručiteľovi
na
plnenie.
Toto
rozhodnutie
priznáva
správnemu
orgánu
právo
vymáhať
od
uvedených
osôb
daň z pridanej
hodnoty
splatnú
osobami
povinnými
platiť
daň z pridanej
hodnoty.
…
Rozhodnutia o výzve
ručiteľovi
na
plnenie
vydané
riaditeľom
správneho
orgánu
alebo
jeho
zástupcom
možno
napadnúť
prostredníctvom
sťažnosti.
…
Proti
rozhodnutiu
riaditeľa
možno
podať
opravný
prostriedok.
…“
8.        Článok 74
LTVA v odsekoch
1 a 2
stanovuje:
„1.      Ak
má
správny
orgán v súvislosti s plneniami
uskutočnenými
zdaniteľnou
osobou
na
základe
závažných,
presných a súhlasných
domnienok
pochybnosti o správnosti
predložených
daňových
priznaní,
je
oprávnený
pristúpiť k zdaneniu
ex offo,
ak
tieto
pochybnosti
nemožno
vyvrátiť
vysvetleniami,
informáciami
alebo
dôkazmi
predloženými
zdaniteľnou
osobou.
2.      Ak
zdaniteľná
osoba z akéhokoľvek
dôvodu
nepodala v stanovenej
lehote a spolu s požadovanými
údajmi
daňové
priznania
uvedené v článku 64
alebo
si
úplne
alebo
čiastočne
nesplnila
povinnosti
uložené
týmto
zákonom
alebo
podľa
tohto
zákona
týkajúce
sa
vedenia,
vydávania,
uchovávania
alebo
predkladanie
účtovných
kníh
alebo
záznamov,
správny
orgán
je
tiež
oprávnený
ex offo vymerať
dane,
ktoré
má
zdaniteľná
osoba
zaplatiť z dôvodu
predpokladanej
sumy
plnení,
ktoré
uskutočnila v mesiaci
alebo
mesiacoch,
ktorých
sa
nezrovnalosť
týka.“
9.        Článok 76
LTVA v odsekoch
2 a 3
stanovuje:
„…
2.      Opravný
alebo
daňový
výmer
vydaný
ex offo v súlade s článkami 73, 74 a 75
sa
doručí
zdaniteľnej
osobe,
pričom
sa
predpokladá,
že
mu
bolo
doručené v deň
doručenia,
ktorý
je v ňom
uvedený.
…
3.      Proti
platobným
výmerom
vydaným
ex offo uvedeným v odseku 2
možno
podať
sťažnosť.
…
Proti
rozhodnutiu
riaditeľa
možno
podať
opravný
prostriedok.
Opravný
prostriedok
sa
podáva
podaním
žaloby
na
Tribunal
d’arrondissement de
Luxembourg (Oblastný
súd
Luxemburg,
Luxembursko)
pre
občianske
veci.
…“
III. Skutkové okolnosti sporu vo veci samej, konanie vo veci samej a prejudiciálne otázky
10.      Dňa 17. marca 2018 AEDT
vydala
ex offo voči
luxemburskej
spoločnosti
VN
(ďalej
len
„zdaniteľná
spoločnosť“)
dva
daňové
výmery,
jeden
za
rok
2014 a druhý
za
roky
2015 a 2016
(ďalej
len
„daňové
výmery
vydané
ex
offo“).
QJ
bol
konateľom
tejto
spoločnosti
od
22. apríla
2013
do
15. februára
2019,
keď
odstúpil z funkcie.
Žaloba,
ktorú
proti
týmto
platobným
výmerom
podala
zdaniteľná
spoločnosť,
bola
vyhlásená
za
neprípustnú z dôvodu
oneskoreného
podania.
11.      Vzhľadom
na
to,
že
zdaniteľná
spoločnosť
nezaplatila
dlžné
sumy,
AEDT
zaslala
16. mája
2019
QJ v súlade s článkom 67‑1
LTVA
oznámenie o výzve
ručiteľovi
na
plnenie, v ktorej
ho
vyzvala,
aby
ako
konateľ
poverený
každodenným
riadením
spoločnosti
VN v rokoch 2013
až 2019
zaplatil
sumy,
ktoré
zostali
nezaplatené
za
roky 2014
až 2016
(ďalej
len
„oznámenie o výzve
ručiteľovi
na
plnenie“).
12.      Po
tom,
čo
riaditeľ
AEDT
zamietol
jeho
sťažnosť
proti
oznámeniu o výzve
ručiteľovi
na
plnenie,
QJ
podal
na
Tribunal
d’arrondissement de
Luxembourg (Oblastný
súd
Luxemburg)
návrh s cieľom
dosiahnuť
zmenu,
prípadne
zrušenie
tohto
výmeru.
Tento
súd
žiadosť
zamietol a potvrdil
rozhodnutie
riaditeľa
AEDT.
13.      QJ
podal
odvolanie
na
Cour
d’appel (Odvolací
súd,
Luxembursko).
Pred
týmto
súdom
tvrdil,
že
ako
osoba,
ktorá
bola
vyzvaná
ako
ručiteľ
na
zaplatenie
daňových
výmerov
vydaných
voči
spoločnosti,
ktorej
bol
konateľom,
má
právo
na
opravný
prostriedok
vo
forme
námietky
tretej
osoby,
ktorý
je
prípustný,
pretože
mu
daňové
výmery
neboli
osobne
doručené.
Okrem
toho
tvrdil,
že
odmietnutie
možnosti
podať
žalobu
vo
vlastnom
mene
je
nezlučiteľné s článkom 47
Charty.
14.      Odvolací
súd
zamietol
argumentáciu
QJ
založenú
na
článku 47
Charty.
Domnieval
sa,
že
články 67‑1 a nasl.
LTVA,
ktoré
upravujú
konanie o výzve
ručiteľovi
na
plnenie,
nie
sú
ustanoveniami
práva
Únie.
Okrem
toho
QJ
ako
tretia
osoba v konaní o vyrubení
dane
ex offo nebol
oprávnený
odvolávať
sa
na
prípadné
porušenia
základných
práv,
ku
ktorým
došlo v rámci
tohto
konania
vedeného
proti
spoločnosti
VN.
15.      Pokiaľ
ide o výhrady
QJ
voči
daňovým
výmerom
vydaným
ex offo,
Cour
d’appel (Odvolací
súd)
konštatoval,
že
QJ
nemá k dispozícii
osobný
opravný
prostriedok
proti
týmto
výmerom. V podstate
rozhodol,
že
ani
článok 76‑3
LTVA,
ktorý
upravuje
konanie o sťažnosti
proti
daňovým
výmerom
vydaným
ex offo,
ani
články 67‑1
až
67‑4
LTVA,
ani
žiadny
iný
právny
predpis
nestanovujú
pre
osobu,
na
ktorú
sa
vzťahuje
oznámenie o výzve
ručiteľovi
na
plnenie,
možnosť
osobne
podať
opravný
prostriedok
proti
daňovým
výmerom
vydaným
ex offo voči
zdaniteľnej
osobe.
Keďže
nebola
podaná
žaloba,
ktorá
by
bola
prípustná a dôvodná,
daňové
výmery
vydané
ex offo nadobudli
právoplatnosť,
takže
ani
zdaniteľná
spoločnosť,
ani
a fortiori konateľ,
ktorý
bol
vyzvaný
na
plnenie
ako
ručiteľ,
ich
nemôžu
spochybňovať.
16.      Keďže v prejednávanej
veci
je
osobou
vyzvanou
na
plnenie
ako
ručiteľ
tá
istá
osoba,
ako
je
osoba,
ktorá
zastupovala
právnickú
osobu v konaní o určení
obratu,
Cour d’appel (Odvolací
súd)
rozhodol,
že v tomto
postavení
mal
možnosť
zúčastniť
sa
na
konaní o určení
zdaniteľného
obratu,
ako
aj
podať
opravný
prostriedok
proti
zdaneniu
ex offo.
Okrem
toho,
keďže
QJ
nie
je
zdaniteľnou
osobou
na
účely
DPH,
AEDT
mu
nemusela
osobne
zasielať
daňové
výmery
vydané
ex offo ani
ho
osobne
zapojiť
do
konania o vyrubení
dane
ex offo.
17.      QJ
podal
kasačný
opravný
prostriedok
na
vnútroštátny
súd predkladajúci návrh na začatie prejudiciálneho konania. V prvej
časti
svojho
prvého
kasačného
dôvodu
vytýka
napadnutému
rozsudku,
že
porušil
jeho
právo
na
účinný
prostriedok
nápravy
zaručené
článkom 47
Charty.
Tvrdí,
že
Cour
d’appel (Odvolací
súd)
nesprávne
zamietol
žalobný
dôvod,
ktorý
založil
na
tomto
ustanovení,
keďže
súd
Únie
sa
domnieval,
že
vnútroštátne
ustanovenia,
ktoré
upravujú
uplatňovanie
spoločných
pravidiel,
vrátane
spoločného
systému
DPH,
sú
súčasťou
vykonávania
práva
Únie.
Podľa
jeho
názoru
napadnutý
rozsudok
zamietnutím
tohto
odvolacieho
dôvodu
porušil
článok 47
Charty,
ako
bol
vyložený
najmä v rozsudku z 9. septembra
2021,
Adler Real Estate a i. (C‑546/18,
ďalej
len
„rozsudok
Adler
Real Estate“,
EU:C:2021:711). Z tohto
rozsudku
vyplýva,
že v prípade
opravného
prostriedku
proti
výzve
ručiteľovi
na
plnenie
sa
žalobcovi
musí
priznať
právo
napadnúť
zákonnosť
rozhodnutí
prijatých
proti
právnickej
osobe,
ktorej
bol
jedným z členov
správnej
rady,
vrátane
sporného
vyrubenia
daní
ex offo.
18.      Predkladajúci
vnútroštátny
súd
pripomína,
že v rozsudku z 26. februára
2013,
Åkerberg Fransson (C‑617/10,
ďalej
len
„rozsudok
Åkerberg Fransson“,
EU:C:2013:105),
ako
aj v sérii
neskorších
rozsudkov
Súdny
dvor
rozhodol,
že
rôzne
aspekty
vnútroštátneho
procesného
práva
uplatniteľného v oblasti
DPH
patria
do
pôsobnosti
práva
Únie,
čo
vedie k uplatniteľnosti
Charty, a najmä
jej
článku 47.
19.      Podľa
vnútroštátneho
súdu
sa
táto
judikatúra
môže
uplatniť
na
mechanizmus
spoločnej a nerozdielnej
zodpovednosti,
na
základe
ktorého
konatelia
spoločnosti
zodpovedajú
za
zaplatenie
DPH,
ktorá
je
splatná
spoločnosťou,
ktorej
sú
konateľmi, a to z dôvodu
zavineného
nesplnenia
povinností,
ktoré
im
prislúchajú.
20.      Uvádza,
že v prípade
kladnej
odpovede
na
otázku
uplatniteľnosti
článku 47
Charty
vzniká
otázka,
či
je
možné,
aby
títo
konatelia v rámci
opravného
prostriedku,
ktorý
sú
oprávnení
podať v súlade s vnútroštátnym
právom
proti
správnemu
aktu
konštatujúcemu
ich
spoločnú a nerozdielnu
zodpovednosť,
incidenčne
spochybnili
daňový
výmer
vydaný
ex offo,
ktorý
bol
predtým
doručený
spoločnosti a proti
ktorému
táto
spoločnosť
včas
nepodala
opravný
prostriedok.
21.      V tejto
súvislosti
sa
pýta,
či a prípadne
za
akých
podmienok
možno
riešenie
prijaté v rozsudku
Adler
Real Estate preniesť
na
spory
týkajúce
sa
žalôb o výzvach
na
plnenie
konateľov
spoločnosti
za
rozhodnutia,
ktoré
na
rozdiel
od
rozhodnutia,
ktorého
sa
týka
tento
rozsudok,
nemajú
trestnoprávnu
povahu.
22.      Konkrétne
ide o to,
či
článok 47
Charty
bráni
tomu,
aby
konateľ,
ktorý
je
predmetom
správneho
aktu
konštatujúceho
jeho
spoločnú a nerozdielnu
zodpovednosť
za
zaplatenie
DPH,
nemohol
incidenčne
napadnúť
daňový
výmer
vydaný
ex offo doručený
spoločnosti,
ani
sa
odvolávať
na
prípadné
porušenia
základných
práv v rámci
konania o vyrubení
dane
ex offo vedeného
voči
spoločnosti,
ani
požadovať,
aby
mu
bol
doručený
daňový
výmer
vydaný
ex offo,
ani
požadovať,
aby
bol
osobne
zapojený
do
konania o vyrubení
dane
ex offo.
23.      Za
týchto
podmienok
Cour
de
cassation (Kasačný
súd,
Luxembursko)
rozhodol
prerušiť
konanie a položiť
Súdnemu
dvoru
tieto
prejudiciálne
otázky:
„1.      Je
[Charta], a najmä
jej
článok 47,
vzhľadom
na
kritériá
stanovené v článku 51
[ods.] 1
Charty,
uplatniteľná
na
vnútroštátnu
právnu
úpravu
spoločnej a nerozdielnej
zodpovednosti
konateľov
spoločnosti
za
zavinené
nesplnenie
ich
povinností
zaplatiť
DPH
splatnú
spoločnosťou,
ktorú
riadia?
2.      V prípade
kladnej
odpovede
na
prvú
otázku,
má
sa
článok 47
Charty
vykladať v tom
zmysle,
že
sa v ňom
priznáva
konateľom,
ktorým
je
určená
výzva
ručiteľovi
na
plnenie,
možnosť
incidenčne v rámci
opravného
prostriedku,
ktorý
podľa
vnútroštátneho
práva
môžu
podať
proti
správnemu
aktu,
ktorým
sa
konštatuje
ich
spoločná a nerozdielna
zodpovednosť,
napadnúť
daňový
výmer k DPH
vydaný
ex offo,
ktorý
bol
predtým
oznámený
spoločnosti a proti
ktorému
spoločnosť
nepodala
včas
opravný
prostriedok?
3.      V prípade
kladnej
odpovede
na
druhú
otázku,
má
sa
článok 47
Charty
vykladať v tom
zmysle,
že
sa
ním
obmedzujú
dôvody
opravného
prostriedku,
ktoré
sú
riadiaci
pracovníci
oprávnení
uplatniť v rámci
incidenčného napadnutia
daňového
výmeru
vydaného
ex offo zdaniteľnej  spoločnosti,
alebo v tom
zmysle,
že
zahŕňa
všetky
dôvody
vrátane
tých,
ktoré
sa
týkajú
určenia
dlhu
na
DPH,
ako
sú
skutkové
zistenia,
ktoré
viedli k vydaniu
ex offo rozhodnutia
správneho
orgánu o zdanení
určenému
zdaniteľnej
spoločnosti, a čisto
osobných
dôvodov,
ako
sú
prípadné
porušenia
základných
práv
týchto
konateľov,
ku
ktorým
malo
dôjsť v priebehu
daňového
konania
vedeného
ex offo?“
24.      QJ,
luxemburská,
španielska a poľská
vláda,
ako
aj
Európska
komisia
predložili
písomné
pripomienky.
Prednesy
týchto
účastníkov
konania a ich
odpovede
na
písomné a ústne
otázky,
ktoré
im
Súdny
dvor
položil,
boli
vypočuté
na
pojednávaní 4. decembra 2025.
IV.    Analýza
A.      O prvej prejudiciálnej otázke
25.      Ako
vyplýva z návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
spor
sa
týka
žaloby,
ktorú
podal
QJ,
žalobca
vo
veci
samej a konateľ
zdaniteľnej
spoločnosti,
proti
oznámeniu o výzve
ručiteľovi
na
plnenie.
QJ
je
stíhaný
ako
dlžník
osobne a spoločne a nerozdielne
zodpovedný
za
nezaplatený
dlh
na
DPH
zdaniteľnej
spoločnosti.
Spoločná a nerozdielna
zodpovednosť
konateľov
spoločnosti
je
stanovená v článku 67‑2
LTVA.(3) Je
založená
na
„zavinenom
nesplnení
povinnosti“
zákonných
povinností,
ktoré
im
prislúchajú,
ak v dôsledku
tohto
zavineného
nesplnenia
neboli
dodržané
zákonné
povinnosti
uložené
zdaniteľným
osobám
na
účely
DPH
alebo
ak
splatná
DPH
nebola
zaplatená
finančnými
prostriedkami,
ktoré
spravujú.(4)
26.      V prejednávanej
veci
súdy
rozhodujúce
vo
veci
samej
konštatovali
zavinenie
QJ v podstate z dôvodu
nesplnenia
povinnosti
podať
daňové
priznanie k DPH a povinnosti
zaplatiť
DPH
splatnú
do
štátnej
pokladnice.(5) Suma
požadovaná
vo
výzve
ručiteľovi
na
plnenie
zodpovedá
sume,
ktorú
dlhuje
hlavný
dlžník,
t. j. zdaniteľná
spoločnosť.
Výška
hlavného
dlhu
sa
určí v daňových
výmeroch
vydaných
ex offo voči
zdaniteľnej
spoločnosti v súlade s článkom 74
LTVA.
27.      V rámci
odvolania,
ktoré
QJ
podal
proti
oznámeniu o výzve
ručiteľovi
na
plnenie,
Cour
d’appel (Odvolací
súd)
dospel k záveru,
že
vzhľadom
na
to,
že
platobné
výmery
vydané
ex offo nadobudli
právoplatnosť,
sumy,
ktoré
sú v nich
uvedené,
už
nemôžu
byť
spochybnené.
28.      Odvolací
súd
zamietol
dôvod
QJ
založený
na
porušení
článku 47
Charty,
keď
rozhodol,
že
Charta
sa
neuplatňuje
na
vnútroštátny
procesný
mechanizmus
výzvy
ručiteľovi
na
plnenie.
29.      Vzhľadom
na
tento
procesný
kontext
treba
konštatovať,
že
prvou
prejudiciálnou
otázkou
sa
vnútroštátny
súd v podstate
pýta,
či
sa
má
článok 47
Charty
vykladať v tom
zmysle,
že
sa
uplatňuje v rámci
žaloby
osoby,
ktorá
napáda
zákonnosť
správneho
aktu,
ktorým
sa
táto
osoba
uznáva
za
spoločne a nerozdielne
zodpovednú
za
zaplatenie
DPH
nezaplatenej
zdaniteľnou
spoločnosťou,
ktorej
bola
konateľkou,
na
základe
vnútroštátnej
právnej
úpravy,
ktorá
stanovuje,
že
konatelia
spoločnosti
majú
spoločnú a nerozdielnu
povinnosť
zaplatiť
nezaplatenú
DPH z dôvodu
zavineného
nesplnenia
povinností,
ktoré
im
prináležia.
1.      O uplatniteľnosti Charty
30.      Treba
pripomenúť,
že z článku 51
ods. 1
Charty
vyplýva,
že
jej
ustanovenia
sú
určené
pre
členské
štáty
výlučne
vtedy,
ak
vykonávajú
právo
Únie.
31.      Základné
práva
zaručené v právnom
poriadku
Európskej
únie
sa
uplatnia
vo
všetkých
situáciách,
ktoré
upravuje
právo
Únie,
avšak
nie
mimo
týchto
situácií.(6)
32.      V súlade s článkom 273
prvým
odsekom
smernice o DPH
členské
štáty
môžu
uložiť
iné
povinnosti
ako
tie
uvedené v tejto
smernici,
ak
ich
považujú
za
potrebné
na
zabezpečenie
riadneho
výberu
DPH a na
predchádzanie
daňovým
podvodom.(7)
33.      Súdny
dvor
už
mal
príležitosť
rozhodnúť,
že
ustanovenia
článku 273
smernice o DPH
okrem
obmedzení,
ktoré
stanovujú,
nespresňujú
podmienky
ani
povinnosti,
ktoré
môžu
členské
štáty
stanoviť, a priznávajú
im
teda
voľnú
úvahu v súvislosti s prostriedkami
na
dosiahnutie
toho,
že
splatná
DPH
bude
na
ich
území
vyberaná v plnej
výške,
ako
aj
na
účely
boja
proti
podvodom.(8)
34.      V tejto
súvislosti
článok 325
ods. 1 ZFEÚ
ukladá
členským
štátom
povinnosť
boja
proti
podvodom a akejkoľvek
inej
protiprávnej
činnosti,
ktorá
poškodzuje
finančné
záujmy
Únie,
prostredníctvom
účinných a odradzujúcich
opatrení.(9)
35.      Podľa
článku 2
ods. 1 písm. b)
rozhodnutia
Rady
2014/335/EÚ,
Euratom z 26. mája
2014 o systéme
vlastných
zdrojov
Európskej
únie
(Ú. v. EÚ L 168,
2014,
s. 105)
vlastné
zdroje
Únie
zahŕňajú
najmä
príjmy
pochádzajúce z uplatňovania
jednotnej
sadzby
na
harmonizovaný
vymeriavací
základ
DPH
určený
podľa
pravidiel
Únie.
Preto
existuje
priama
súvislosť
medzi
výberom
príjmov z DPH v súlade s uplatniteľným
právom
EÚ a dostupnosťou
zodpovedajúceho
zdroja
založeného
na
DPH v rozpočte
Únie,
keďže
akýkoľvek
výpadok
vo
výbere
týchto
príjmov
spôsobuje
potenciálne
zníženie
tohto
druhu
zdroja
finančných
prostriedkov.(10)
36.      Členské
štáty
na
účely
zabezpečenia
ochrany
finančných
záujmov
Únie
musia
predovšetkým
prijať
potrebné
opatrenia,
aby
zaručili
účinný a úplný
výber
vlastných
zdrojov,
ktorými
sú
príjmy
pochádzajúce z uplatnenia
jednotnej
sadzby
na
harmonizovaný
vymeriavací
základ
DPH.(11)
37.      Podľa
ustálenej
judikatúry
Súdneho
dvora z článkov 2 a 273
smernice o DPH v spojení s článkom 4
ods. 3 ZEÚ a článkom 325
ods. 1 ZFEÚ
vyplýva,
že
členské
štáty
sú
povinné
prijať
všetky
legislatívne a správne
opatrenia,
aby
zabezpečili,
že
splatná
DPH
bude
na
ich
príslušných
územiach
vyberaná v plnej
výške, a aby
bojovali
proti
podvodom.(12)
38.      Okolnosť,
že
členské
štáty
disponujú
mierou
voľnej
úvahy,
pokiaľ
ide o určenie
opatrení,
ktoré
sa
týkajú
riadneho
výberu
DPH,
nemôže
odôvodniť
odlišný
záver. Z judikatúry
Súdneho
dvora
totiž
vyplýva,
že
členský
štát,
ktorý
využíva
slobodu
výberu
medzi
viacerými
spôsobmi
uplatnenia
aktu
Únie,
alebo
diskrečnú
právomoc
či
voľnú
úvahu,
ktorá
je
neoddeliteľnou
súčasťou
režimu
zavedeného
týmto
aktom,
sa
musí
považovať
za
členský
štát
vykonávajúci
toto
právo v zmysle
článku 51
ods. 1
Charty.(13)
39.      Ako
uviedla
Komisia
vo
svojich
písomných
pripomienkach,
Súdny
dvor
opakovane
rozhodol,
že
mechanizmy
spoločnej a nerozdielnej
zodpovednosti
týkajúce
sa
dlhov
na
DPH,
ktoré
neboli
zaplatené
zdaniteľnou
právnickou
osobou, v záväzných
lehotách
stanovených
ustanoveniami
smernice o DPH a ktoré
umožňujú
ich
vymáhanie
od
konateľa
alebo
člena
riadiaceho
orgánu
spoločnosti,
prispievajú k zabezpečeniu
riadneho
výberu
DPH v zmysle
článku 273
smernice o DPH, a teda
predstavujú
vykonávanie
práva
Únie.(14)
40.      V prejednávanej
veci
mechanizmus
spoločnej a nerozdielnej
zodpovednosti, o aký
ide
vo
veci
samej,
prispieva k vymáhaniu
súm
DPH,
ktoré
neboli
zaplatené
zdaniteľnou
právnickou
osobou(15),
takže
prispieva k dodržiavaniu
povinnosti
pripomenutej v bode 37 vyššie,
ktorá
prináleží
každému
členskému
štátu
prijať
všetky
legislatívne a správne
opatrenia
vhodné
na
zabezpečenie
výberu
DPH
splatnej
na
jeho
území v plnej
výške v zmysle
článku 273
prvého
odseku
smernice o DPH.(16)
41.      Takýto
mechanizmus
tak
predstavuje
vykonávanie
práva
Únie v zmysle
článku 51
ods. 1
Charty.
42.      Luxemburská
vláda
však
uplatniteľnosť
Charty
spochybňuje.
Poznamenáva,
že v rozsudku
Åkerberg Fransson boli
ako
vykonávanie
práva
Únie
kvalifikované
vnútroštátne
daňové
sankcie,
ktorých
cieľom
bolo
sankcionovať
správanie
poškodzujúce
finančné
záujmy
Únie.(17)
43.      Táto
vláda
však
zdôrazňuje,
že v luxemburskom
práve
sú
daňové
sankcie
stanovené v článkoch 77
až
80
LTVA,
zatiaľ
čo
článok 67‑1 a nasl.
tohto
zákona,
ktoré
sa
vzťahujú
na
spoločnú a nerozdielnu
povinnosť
konateľa
porušujúceho
právne
predpisy,
nestanovujú
daňovú
sankciu v zmysle
uvedeného
zákona,
ale
osobitný
prípad
občianskoprávnej
zodpovednosti. V luxemburskom
práve
je
mechanizmus
spoločnej a nerozdielnej
zodpovednosti
založený
na
pochybení
konateľa
spoločnosti, a nie
na
porušení
hmotnoprávnych
povinností
vyplývajúcich z právnej
úpravy
týkajúcej
sa
DPH.
Keďže
výška
spoločnej a nerozdielnej
povinnosti
konateľa
závisí
od
pochybení,
ktorých
sa
dopustil,
nemožno
sa
domnievať,
že
mechanizmus
spoločnej a nerozdielnej
zodpovednosti
môže
členskému
štátu
zaručiť
„že
splatná
DPH
bude
na
jeho
území
vyberaná v plnej
výške“ v zmysle
rozsudku
Åkerberg Fransson.
44.      Nemôžem
súhlasiť
so
stanoviskom
luxemburskej
vlády z nasledujúcich
dôvodov.
45.      Z judikatúry
uvedenej v bode
37 vyššie
vyplýva,
že
členské
štáty
majú
povinnosť
prijať
všetky
legislatívne a správne
opatrenia,
aby
zabezpečili,
že
splatná
DPH
bude
na
ich
území
vyberaná v plnej
výške v zmysle
článku 273
prvého
odseku
smernice o DPH.
Uloženie
daňových
sankcií
nie
je
jediným
spôsobom,
akým
si
členské
štáty
plnia
svoje
povinnosti
podľa
tohto
ustanovenia.
Každé
opatrenie,
ktorého
cieľom
je
vymáhanie
nezaplatenej
DPH,
umožňuje
zabezpečiť
výber
DPH v plnej
výške, a tým
plní
uvedenú
povinnosť
členských
štátov.
46.      Okrem
toho,
ako
som
už
uviedol,(18) Súdny
dvor
už
rozhodol,
že
niektoré
mechanizmy
spoločnej a nerozdielnej
zodpovednosti
predstavujú
vykonávanie
práva
Únie v rozsahu, v akom
prispievajú k zabezpečeniu
výberu
DPH v plnej
výške,
pričom
tieto
mechanizmy
nemusia
byť
nevyhnutne
kvalifikované
ako
sankcie
podľa
príslušného
vnútroštátneho
práva.
Ako
uviedla
španielska
vláda
vo
svojich
prednesoch,
skutočnosť,
že
mechanizmus
spoločnej a nerozdielnej
zodpovednosti
dotknutý
vo
veci
samej
nie
je
súčasťou
režimu
sankcií,
nebráni
tomu,
aby
ho
bolo
možné
kvalifikovať
ako
uplatňovanie
práva
Únie.
47.      Luxemburská
vláda
tiež
tvrdila,
že
mechanizmus
uplatnenia
výzvy
ručiteľovi
na
zaplatenie
je
osobitným
režimom
zodpovednosti
za
škodu,
ktorý
nesúvisí s výberom
DPH v plnej
výške.
48.      Vplyv
tohto
tvrdenia
na
otázku,
či
mechanizmus
spoločnej a nerozdielnej
zodpovednosti
predstavuje
vykonávanie
práva
Únie,
závisí
od
odpovede
na
otázku,
či
škoda
štátu
je
alebo
nie
je
nezávislá
od
výšky
nezaplatenej
DPH.
Na
pojednávaní
však
luxemburská
vláda
na
otázku
Súdneho
dvora v tejto
súvislosti
vyhlásila,
že
celá
nevybraná
DPH
alebo
jej
časť
predstavuje
škodu,
ktorá
vznikla
štátu, a že
neexistuje
ďalšia
náhrada
škody z dôvodu
protiprávneho
konania
konateľa.
Táto
vláda
okrem
toho
uviedla,
že v prejednávanej
veci
suma,
ktorá
je
predmetom
výzvy
ručiteľovi
na
plnenie
voči
konateľovi,
zodpovedá
sume
uvedenej v daňovom
výmere
vydanom
spoločnosti
ex offo,
ktorá
nie
je
nezaplatená.
49.      Ako
Komisia v podstate
uviedla
vo
svojich
prednesoch,
keďže
predmetný
mechanizmus
spoločnej a nerozdielnej
zodpovednosti
nestanovuje
náhradu
škody
odlišnej
od
nezaplatenia
dane,
nemožno
tvrdiť,
že
tento
mechanizmus
je
nezávislý
od
výšky
nezaplatenej
DPH.
50.      Zastávam
preto
názor,
že
predmetný
mechanizmus
daňovej
solidarity
predstavuje
vykonávanie
práva
Únie v zmysle
článku 51
ods. 1
Charty.
2.      O možnosti odvolávať sa na článok 47 Charty
51.      Prvá
prejudiciálna
otázka
sa
konkrétne
týka
toho,
či
sa
osoba
vyzvaná
na
plnenie
ako
ručiteľ v rámci
svojej
žaloby
proti
oznámeniu o výzve
ručiteľovi
na
plnenie
môže
odvolávať
na
článok 47
Charty.
52.      Podľa
článku 47
Charty
každý,
koho
práva a slobody
zaručené
právom
Únie
sú
porušené,
má
za
podmienok
stanovených v tomto
článku
právo
na
účinný
prostriedok
nápravy
pred
súdom.
Každý
má
právo
najmä
na
to,
aby
jeho
záležitosť
bola
spravodlivo
prejednaná.
53.      Ako
vyplýva z ustálenej
judikatúry
Súdneho
dvora,
práva
na
účinný
prostriedok
nápravy
sa
možno
dovolávať
len
na
základe
článku 47
Charty,
pričom
obsah
tohto
článku
nemusí
byť
spresnený
inými
ustanoveniami
práva
Únie
alebo
ustanoveniami
vnútroštátneho
práva
členských
štátov.(19)
54.      Predpokladom
priznania
tohto
práva v danom
posudzovanom
prípade
však
je – ako
vyplýva z článku 47
prvého
odseku
Charty – že
osoba,
ktorá
ho
dovoláva,
sa
domáha
práv
alebo
slobôd
zaručených
právom
Únie.(20)
55.      V tejto
súvislosti
treba
na
úvod
poukázať
na
to,
že z ustálenej
judikatúry
Súdneho
dvora
vyplýva,
že
ochrana
tak
fyzických,
ako
aj
právnických
osôb
proti
svojvoľným
alebo
neprimeraným
zásahom
verejnej
moci
do
oblasti
ich
súkromnej
činnosti
predstavuje
všeobecnú
zásadu
práva
Únie.(21)
56.      Tejto
ochrany
sa
môže
dovolávať
fyzická
osoba – akou
je
žalobca
vo
veci
samej – ako
práva
zaručeného
právom
Únie v zmysle
článku 47
prvého
odseku
Charty s cieľom
napadnúť
na
súde
akt,
ktorý
jej
spôsobuje
ujmu – konkrétne
oznámenie o výzve
ručiteľovi
na
plnenie – založený
na
vnútroštátnom
ustanovení,
ktorým
sa,
ako
vyplýva z bodu 50 vyššie,
vykonáva
právo
Únie v zmysle
článku 51
ods. 1
Charty.(22)
57.      Z toho
vyplýva,
že
za
okolností
sporu
vo
veci
samej
je
uplatniteľný
článok 47
Charty.
58.      Luxemburská
vláda
vo
svojich
písomných
pripomienkach
tvrdí,
že z bodu 42
rozsudku
Adjak(23) vyplýva,
že
článok 47
Charty
nie
je
relevantný
pre
posúdenie
práva
na
obhajobu v konaní o spoločnej a nerozdielnej
zodpovednosti.
59.      V tejto
súvislosti
je
potrebné
pripomenúť,
že
vo
veci,
ktorá
viedla k rozsudku
Adjak,
otázka
položená
Súdnemu
dvoru
sa
týkala
práva
na
obhajobu
tretej
osoby,
ktorá
bola
zodpovedná
za
daňový
dlh
zdaniteľnej
právnickej
osoby
na
účely
DPH, a to v rámci
daňového
konania
vedeného
proti
tejto
daňovníčke,
ako
aj v rámci
konania o spoločnej a nerozdielnej
zodpovednosti
vedeného
proti
tejto
tretej
osobe. V bode 42
tohto
rozsudku
Súdny
dvor
poznamenal,
že
vzhľadom
na
správnu
povahu
týchto
konaní
nie
je
článok 47
Charty
relevantný.
60.      Prejednávaná
vec
sa
však
týka
práva
jednotlivca
obhajovať
sa
pred
súdom v rámci
svojej
žaloby
proti
rozhodnutiu o výzve
ručiteľovi
na
plnenie.
Bod 42
rozsudku
Adjak teda
nie
je
uplatniteľný
na
situáciu v prejednávanej
veci.
61.      Vzhľadom
na
vyššie
uvedené
treba
na
prvú
prejudiciálnu
otázku
odpovedať
tak,
že
článok 47
Charty
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
sa
uplatňuje v rámci
žaloby
osoby,
ktorou
sa
napáda
zákonnosť
správneho
aktu,
ktorý
ju
považuje
za
spoločne a nerozdielne
zodpovednú
za
zaplatenie
DPH
nezaplatenej
zdaniteľnou
spoločnosťou,
ktorej
bola
konateľkou,
na
základe
vnútroštátnej
právnej
úpravy,
ktorá
stanovuje,
že
riaditelia
spoločnosti
majú
spoločnú a nerozdielnu
povinnosť
zaplatiť
nezaplatenú
DPH z dôvodu
zavineného
nesplnenia
povinností,
ktoré
im
prináležia.
B.      O druhej a tretej prejudiciálnej otázke
62.      V prípade
kladnej
odpovede
na
prvú
prejudiciálnu
otázku
sa
vnútroštátny
súd
svojou
druhou
prejudiciálnou
otázkou v podstate
pýta,
či
sa
má
článok 47
Charty
vykladať v tom
zmysle,
že
bráni
vnútroštátnej
právnej
úprave
alebo
praxi,
ktoré
neumožňujú
konateľovi,
proti
ktorému
bola
podaná
žaloba o ručenie,
incidenčne
napadnúť v rámci
svojej
žaloby
proti
správnemu
aktu,
ktorým
sa
konštatuje
jeho
spoločná a nerozdielna
zodpovednosť
za
nezaplatený
dlh
na
DPH
zdaniteľnej
spoločnosti,
daňový
výmer
vydaný ex offo,
ktorý
bol
predtým
doručený
tejto
spoločnosti a ktorý
nadobudol
právoplatnosť.
Ak
je
to
tak,
treťou
prejudiciálnou
otázkou
sa
vnútroštátny
súd v podstate
pýta
na
dôvody,
ktoré
môže
takýto
konateľ
uplatniť v rámci
incidenčného napadnutia
daňového
výmeru
vydaného
ex offo.
63.      Treba
pripomenúť,
že
podstata
práva
na
účinný
prostriedok
nápravy
zakotveného v článku 47
Charty
zahŕňa
okrem
iného
právo
na
obhajobu,
ktoré
spočíva v možnosti
nositeľa
tohto
práva
obrátiť
sa
na
súd,
ktorý
má
právomoc
zabezpečiť
rešpektovanie
práv,
ktoré
mu
zaručuje
právo
Únie, a na
tento
účel
preskúmať
všetky
skutkové a právne
otázky
relevantné
pre
rozhodnutie
sporu,
ktorý
mu
bol
predložený.(24)
64.      Z judikatúry
Súdneho
dvora
vyplýva,
že
požiadavka
rešpektovania
podstaty
práva
na
účinný
prostriedok
nápravy
znamená
len
to,
aby
sa
každej
osobe
priznalo
právo
napadnúť
na
súde
akt,
ktorý
jej
spôsobuje
ujmu a ktorý
môže
zasiahnuť
do
týchto
práv a slobôd.
Konkrétne
uvedená
požiadavka
sama
osebe
nevyžaduje,
aby
nositeľ
tohto
práva
mal k dispozícii
priamy
opravný
prostriedok,
ktorého
hlavným
cieľom
je
spochybniť
dané
opatrenie,
pokiaľ
navyše
na
jednotlivých
príslušných
vnútroštátnych
súdoch
možno
podať
jeden
alebo
viacero
opravných
prostriedkov,
ktoré
mu
umožňujú
incidenčným spôsobom
dosiahnuť
súdne
preskúmanie
tohto
opatrenia,
ktorým
sa
zabezpečí
dodržiavanie
práv a slobôd,
ktoré
mu
zaručuje
právo
Únie,
bez
toho,
aby
sa
na
tento
účel
musel
vystaviť
riziku
uloženia
sankcie v prípade
nedodržania
predmetného
opatrenia.(25)
65.      Vzhľadom
na
tieto
pripomienky
je
potrebné
poznamenať,
že v prejednávanej
veci
vnútroštátna
právna
úprava
alebo
prax
obmedzujú
prostriedky
na
obranu
osoby
vyzvanej
na
plnenie
ako
ručiteľ
na
podmienky
vzniku
jeho
daňovej
zodpovednosti,
ktoré
vyplývajú z článku 67‑3
LTVA,
t. j. existenciu
pochybenia
zo
strany
konateľa
podniku,
utrpenej
škody a príčinnej
súvislosti
medzi
škodou a zavinením.
Konateľ
nemôže
počas
konania o výzve
ručiteľovi
na
plnenie,
ktoré
sa
ho
týka,
incidenčne
spochybniť
sumy
uvedené v daňovom
výmere
vydanom
ex offo,
ktoré
zodpovedajú
sumám,
ktoré
sa
voči
nemu
požadujú.
Osoba
vyzvaná
na
plnenie
ako
ručiteľ
ako
spoločne a nerozdielne
zodpovedný
dlžník
je
teda
zbavená
možnosti
napadnúť existenciu a výšku
dlhu,
za
ktorý
je
spoločne a nerozdielne
zodpovedná.
66.      Dôvodom
tohto
obmedzenia
prostriedkov
na
obranu,
ktorých
sa
môže
dovolávať
osoba
vyzvaná
na
plnenie
ako
ručiteľ,
je
skutočnosť,
že
daňový
výmer
vydaný
ex offo voči
zdaniteľnej
spoločnosti
je
konečný.
67.      Podľa
ustálenej
judikatúry
Súdneho
dvora
však
vyplýva,
že
zásada
rešpektovania
práva
na
obhajobu
nepredstavuje
absolútne
privilégium,
ale
môže
obsahovať
obmedzenia
pod
podmienkou,
že
tieto
obmedzenia
skutočne
zodpovedajú
cieľom
všeobecného
záujmu,
ktoré
predmetné
opatrenie
sleduje, a z hľadiska
sledovaného
cieľa
nie
sú
neprimeraným a neprípustným
zásahom
poškodzujúcim
samotnú
podstatu
takto
zabezpečených
práv.(26)
68.      Uznanie
právoplatnej
povahy
správneho
rozhodnutia,
ktorá
nastala
uplynutím
primeraných
lehôt
na
podanie
opravného
prostriedku
alebo
vyčerpaním
opravných
prostriedkov,
prispieva k právnej
istote,
ktorá
je
základnou
zásadou
práva
Únie.(27) Keďže
právoplatnosť
správneho
rozhodnutia
prispieva k právnej
istote,
právo
Únie v zásade
nevyžaduje,
aby
bol
orgán
povinný
zrušiť
správne
rozhodnutie,
ktoré
sa
stalo
právoplatným.(28)
69.      Právoplatnosť
správneho
rozhodnutia
však
nemôže
odôvodniť
zásah
do
samotnej
podstaty
práva
na
obhajobu.(29)
70.      V prejednávanej
veci
má
správne
rozhodnutie,
ktoré
nadobudlo
právoplatnosť,
teda
daňový
výmer
vydaný
ex offo,
záväzný
účinok
voči
konateľovi
zdaniteľnej
spoločnosti,
ktorý
je
treťou
osobou,
ktorý
nebol
adresátom
predmetného
rozhodnutia a nemohol
si
uplatniť
svoje
práva
osobne.
71.      Za
týchto
podmienok
vylúčenie
práva
konateľa,
ktorý
je
žalovaný
spoločne a nerozdielne,
napadnúť
skutkové a právne
posúdenia
uvedené v tomto
rozhodnutí,
môže
zasiahnuť
do
podstaty
jeho
práva
na
účinný
prostriedok
nápravy.(30)
72.      Ako
uviedla
poľská
vláda
vo
svojich
písomných
pripomienkach, v konaní
týkajúcom
sa
zodpovednosti
konateľa
spoločnosti
predstavuje
daňový
výmer
adresovaný
tejto
spoločnosti
len
dôkaz o skutkových
okolnostiach a právnych
kvalifikáciách,
ktoré
daňový
orgán
vypracoval v rámci
konania
vedeného
voči
uvedenej
spoločnosti.
73.      V záujme
splnenia
požiadaviek
súvisiacich s právom
na
spravodlivé
súdne
konanie
je v tejto
súvislosti
dôležité,
aby
sa
účastníci
konania
oboznámili a mali
možnosť
kontradiktórne
sa
vyjadriť k zisteniam,
ktoré
sú
obsahom
tohto
daňového
výmeru.(31) Vnútroštátny
súd
musí
mať
možnosť
overiť
zistenia,
na
ktorých
sa
zakladá
akt,
ktorého
zákonnosť
sa
namieta a ktoré
sú
rozhodujúce
pre
výsledok
sporu,
ktorý
prejednáva.
74.      Rozsudok
vo
veci
Adler Real Estate tento
záver
potvrdzuje. V tomto
rozsudku
Súdny
dvor
rozhodol,
že
právo
na
obhajobu
má
subjektívnu
povahu,
takže
sú
to
samotní
dotknutí
účastníci
konania,
ktorým
sa
musí
poskytnúť
možnosť
uplatniť
toto
právo
nezávisle
od
povahy
konania,
ktoré
sa
proti
nim
vedie.(32) Podľa
Súdneho
dvora
rešpektovanie
práva
na
účinný
opravný
prostriedok
vyžaduje,
že
správny
orgán
musí v rámci
správneho
konania o uložení
sankcie
vedeného
proti
fyzickej
osobe
vylúčiť
záväzný
účinok,
ktorý
sa
spája s posúdeniami
uvedenými v rozhodnutí
konštatujúcom
porušenie
vytýkané
tejto
osobe a ktoré
nadobudlo
právoplatnosť
bez
toho,
aby
uvedená
osoba
mohla
osobne
napadnúť
tieto
posúdenia
pri
výkone
svojho
vlastného
práva
na
obhajobu.(33)
75.      Rozsudok
Adler Real Estatesa
týkal
práva
konateľov
na
obhajobu v rámci
konania o uložení
správnych
sankcií
voči
nim,
ktoré
mali
trestnoprávnu
povahu.
Závery
vyplývajúce z tohto
rozsudku
sú
však
relevantné
aj v rámci
občianskoprávneho
konania o spoločnej a nerozdielnej
zodpovednosti.
76.      Právo
na
obhajobu
má
totiž
subjektívnu
povahu
bez
ohľadu
na
trestnoprávnu
alebo
občianskoprávnu
povahu
konania.
Okrem
toho
právoplatnosť
správneho
rozhodnutia
však
nemôže
odôvodniť
zásah
do
samotnej
podstaty
práva
na
obhajobu, a to
ani v rámci
občianskoprávneho
konania.(34) Podstata
práva
konateľa
spoločnosti
na
obhajobu
proti
aktu,
ktorý
zakladá
jeho
vlastnú
zodpovednosť,
vyžaduje,
aby
mohol
incidenčne a osobne
napadnúť
zistenia
uvedené v daňovom
výmere
vydanom
voči
zdaniteľnej
spoločnosti v rámci
konania,
ktorého
nebol
účastníkom.(35)
77.      Okolnosť,
že
dotknutá
fyzická
osoba
ako
konateľ
môže
mať
možnosť
podať
opravný
prostriedok v mene
spoločnosti
proti
daňovému
výmeru,
by
ju
nemala
zbaviť
jej
práva
namietať
proti
daňovému
výmeru
ako
osoba
vyzvaná
na
plnenie
ako
ručiteľ a osobne
napadnúť
skutkové a posúdenia,
ktoré
sú v ňom
uvedené.
Hoci
ide v oboch
konaniach o tú
istú
fyzickú
osobu,
nekoná v rovnakom
postavení.
78.      Luxemburská
vláda
tvrdila,
že
vylúčenie
práva
konateľa
namietať
proti
daňovému
výmeru
vydanému
ex offo je
odôvodnené
skutočnosťou,
že
konateľ
poverený
bežne
starostlivým
každodenným
riadením
je
povinný
podniknúť
všetky
kroky
potrebné
na
spochybnenie
daňového
výmeru
vydaného
ex offo adresovaného
spoločnosti,
ktorú
riadi.
Pozná
zákon a mal
by
teda
vedieť,
že
daňový
dlh
spoločnosti
môže
viesť k jeho
spoločnej a nerozdielnej
zodpovednosti.
79.      S týmto
tvrdením
nemôžem
súhlasiť.
Ako
bolo
uvedené
vyššie(36) a ako v podstate
uviedla
Komisia
vo
svojich
písomných
pripomienkach,
osobe,
ktorej
sa
týka
rozhodnutie,
ktoré
jej
spôsobuje
ujmu,
sa
musí
umožniť,
aby
mohla
účinne
vyjadriť
svoje
stanovisko
ku
skutočnostiam, z ktorých
administratíva
vychádzala
pri
vzniku
jej
zodpovednosti.
Konateľ,
ktorý
bol
vyzvaný
na plnenie
ako
ručiteľ,
nie
je
totožný
so
zdaniteľnou
spoločnosťou,
ktorá
je
subjektom
odlišným
od
osôb,
ktoré
ju
zastupujú.
80.      Treba
tiež
zohľadniť
spôsob
zastupovania
spoločnosti,
ako
je
opísaný v jej
stanovách.
Za
predpokladu,
že
existuje
správna
rada,
nemožno
predpokladať,
že
konateľ
môže
spoločnosť
zastupovať v súdnom
konaní.
Ako
Komisia
spresnila
vo
svojich
prednesoch,
konateľ
spoločnosti
nie
je
vždy
oprávnený
sám
rozhodnúť o možnosti
napadnúť
daňový
výmer.
81.      V prejednávanej
veci z vnútroštátneho
spisu
vyplýva,
že
stanovy
spoločnosti,
ktorá
je
zdaniteľnou
osobou,
stanovujú,
že
ju
riadi
správna
rada
zložená
aspoň z troch
konateľov
rozdelených
do
konateľov
kategórie
A
a konateľov
kategórie
B. Voči
tretím
osobám
spoločnosť
platne
zaväzujú
konateľ
kategórie
A
a konateľ
kategórie
B
svojím
spoločným
podpisom.
Ako Komisia v podstate uviedla na pojednávaní, za predpokladu, že
rozhodnutie
podať
žalobu
vyžaduje
spoločný
podpis, môže byť pre konateľa ťažšie, ak musí zabezpečiť obhajobu svojich vlastných záujmov prostredníctvom spoločnosti. V každom
prípade
a nezávisle na rozsahu jeho právomoci zastupovať sa
nemožno
domnievať,
že
fyzická
osoba
vykonáva
svoje
právo
na
obhajobu
rovnakým
spôsobom,
ak
koná v mene
spoločnosti v konaní
vedenom
proti
tejto
spoločnosti a keď
koná
vo
vlastnom
mene
proti
aktu,
ktorý
jej
spôsobuje
ujmu v rámci
konania
vedeného
voči
nej.
82.      Okrem
toho
vôbec
nemožno
vylúčiť
rozdielnosť
záujmov
medzi
právnickou
osobou a fyzickou
osobou,
ktorá
je
oprávnená
ju
zaväzovať
alebo
zastupovať.(37)
83.      Rovnako
ma
nepresvedčilo
ani
tvrdenie
luxemburskej
vlády,
podľa
ktorého
ak
by
sa
konateľovi,
ktorý
je
adresátom
oznámenia o výzve
na
plnenie
ručiteľom,
umožnilo
napadnúť
daňový
výmer
vydaný
ex offo,
znamenalo
by
to
skreslenie
konečnej
povahy
tohto
výmeru
tým,
že
by
sa
mu
ponúkla
druhá
šanca
ho
napadnúť.
84.      V tejto
súvislosti
treba
uviesť,
že
priznanie
práva
incidenčne
napadnúť
existenciu a výšku
dlhu
konštatovaného v daňovom
výmere
vydanom
ex offo v prospech
osoby
vyzvanej
na
plnenie
ako
ručiteľ
nemá
vplyv
na
záväzný
účinok
tohto
výmeru
vo
vzťahu k spoločnosti,
ktorá
je
zdaniteľnou
osobou.
Právo
zdaniteľnej
spoločnosti,
ktorá
bola
adresátom
tohto
aktu,
podať
opravný
prostriedok,
zaniklo
uplynutím
lehoty
na
podanie
odvolania.
85.      Je
pravda,
že
zavedenie
záväzného
účinku
daňového
výmeru
vydaného
ex offo voči
konateľovi
zvyšuje
účinnosť
vymáhania a zjednodušuje
konanie.
Účinnosť
mechanizmu
spoločnej a nerozdielnej
zodpovednosti
však
musí
rešpektovať
požiadavky
podstaty
práva
konateľa
na
obhajobu.
86.      Okrem
toho
sa
nemožno
domnievať,
že
priznanie
práva
konateľa
namietať
proti
daňovému
dlhu v rámci
jeho
odvolania
proti
rozhodnutiu o výzve
ručiteľovi
na
plnenie
mu
dáva
druhú
šancu
napadnúť
daňový
výmer
vydaný ex offo.
87.      Ako
vyplýva z už
citovanej
judikatúry,(38) rešpektovanie
podstaty
práva
na
účinný
prostriedok
nápravy
si
nevyžaduje
možnosť
priameho
napadnutia
dotknutého
opatrenia, v predmetnej
veci
daňového
výmeru
vydaného
ex offo.
Vyžaduje
len
to,
aby
konateľ
mohol
incidenčne
napadnúť
skutkové a právne
okolnosti
uvedené v tomto
výmere,
pokiaľ
je
to
rozhodujúce
pre
výsledok
konania,
ktoré
sa
proti
nemu
vedie.
Ako
poľská
vláda
uviedla
vo
svojich
písomných
pripomienkach,
konateľ
musí
mať
právo
predložiť
dôkazy,
ktoré
vyvracajú
skutkové
okolnosti
alebo
právne
kvalifikácie
uvedené v tomto
výmere.
Možnosť
incidenčného napadnutia
tohto
výmeru
je
obmedzená
na
dôvody
potrebné
na
to,
aby
dotknutý
konateľ
mohol
spochybniť
svoju
spoločnú a nerozdielnu
zodpovednosť,
vrátane
výšky
dlhu,
za
ktorý
má
zodpovedať.
88.      Naproti
tomu
vzhľadom
na
subjektívnu
povahu
práva
na
obhajobu
rešpektovanie
podstaty
práva
na
účinný
prostriedok
nápravy
nevyžaduje,
aby
sa
konateľ
mohol
vo
svojom
mene
dovolávať
porušenia
práva
na
obhajobu
vo
vzťahu k spoločnosti.
Konateľ
je
totiž
treťou
osobou v daňovom
konaní,
ktoré
sa
vedie
proti
zdaniteľnej
spoločnosti.
Je
na
spoločnosti,
aby
bránila
svoje
práva
prostredníctvom
žaloby,
ktorú v mene
spoločnosti a v súlade s jej
stanovami
uplatňuje
konateľ.
89.      To
isté
platí,
pokiaľ
ide o nemožnosť
konateľa
osobne
sa
zúčastniť
na
daňovom
konaní. V štádiu
daňového
konania
vedeného
voči
spoločnosti
je
zodpovednosť
konateľa
hypotetická.
Existuje
iba
možnosť,
že
bude
následne
začaté
konanie o spoločnej a nerozdielnej
zodpovednosti
voči
tretej
osobe a že
na
konci
tohto
konania
bude
prijaté
rozhodnutie,
ktoré
nepriaznivo
zasiahne
do
postavenia
tejto
tretej
osoby
alebo
významne
ovplyvňuje
jej
záujmy.(39) Rešpektovanie
práv
na
obhajobu
nevyžaduje,
aby
sa
konateľ
osobne
zúčastňoval
na
konaní,
ktoré
sa
týka
aktu,
ktorý
mu
nespôsobuje
ujmu.
Tým
nie
je
dotknuté
právo
konateľa
neskôr
namietať
dôvody spochybňujúce
daňový
dlh,
ak
je
na základe neho
stíhaný
osobne.
90.      Napokon s cieľom
odôvodniť
vylúčenie
práva
konateľa
napadnúť
daňový
dlh
luxemburská
vláda
poukázala
na
profesijné
tajomstvo a obchodné
tajomstvo.
Podľa
tejto
vlády
by
poskytnutie
citlivých
informácií,
ako
sú
spôsoby
určenia
obratu
alebo
iných
dôverných
obchodných
údajov,
akejkoľvek
fyzickej
osobe
bez
ohľadu
na
jej
súčasné
alebo
predchádzajúce
postavenie v rámci
zdaniteľnej
spoločnosti,
mohlo
ohroziť
hospodárske
záujmy
spoločnosti.
91.      V tejto
súvislosti
je
potrebné
pripomenúť,
že
právo
na
prístup k spisu
je
tak
dôsledkom
zásady
rešpektovania
práva
na
obhajobu.(40) Rešpektovanie
práv
na
obhajobu
znamená,
že
dotknutej
osobe
sa
umožní
prístup
nielen k dôvodom
rozhodnutia,
ktoré
bolo
vo
vzťahu k nej
prijaté,
ale
aj
ku
všetkým
skutočnostiam v spise, z ktorých
správny
orgán
vychádzal,
aby
sa k týmto
skutočnostiam
mohla
účinne
vyjadriť.(41)
92.      Okrem
toho
zo
zásady
kontradiktórnosti,
ktorá
je
súčasťou
práv
na
obhajobu
uvedených v článku 47
Charty,
vyplýva,
že
účastníci
konania
musia
mať
právo
oboznámiť
sa
so
všetkými
dôkazmi
alebo
vyjadreniami
predloženými
súdu,
aby
mohli
jeho
rozhodnutie
ovplyvniť
alebo
sa k týmto
dôkazom
vyjadriť.(42)
93.      Ako
som
však
pripomenul v bode
67 vyššie,
zásada
dodržiavania
práva
na
obhajobu
nepredstavuje
absolútne
privilégium,
ale
môže
obsahovať
obmedzenia.
Takéto
obmedzenia
stanovené
vnútroštátnou
právnou
úpravou
môžu
mať
za
cieľ
najmä
ochranu
požiadaviek
dôvernosti
alebo
profesijného
tajomstva,
ktoré
môže
byť
narušené
prístupom k určitým
informáciám a dokumentom.(43)
94.      Správny
orgán
sa
však
nemôže
abstraktne
odvolávať
na
tieto
požiadavky a zbaviť
práva
dotknutej
osoby
na
obhajobu
akejkoľvek
účinnosti,
najmä
tým,
že
jej
odmietne
akékoľvek
právo
incidenčne
napadnúť
daňový
dlh,
ako
aj
prístup k akejkoľvek
skutočnosti,
ktorá
sa
týka
tohto
dlhu.(44)
95.      Okrem
toho,
ako v podstate
uviedli
QJ,
španielska a poľská
vláda,
ako
aj
Komisia
vo
svojich
prednesoch,
informácie
obsiahnuté v daňovom
výmere
vydanom
ex offo,
ktoré
má
osoba
vyzvaná
na
plnenie
ako
ručiteľ v úmysle
spochybniť,
sa
týkajú
udalostí, s ktorými
bol
odvolateľ
schopný
oboznámiť
na
základe
svojej
funkcie
konateľa.
Tento
výmer
bol
vystavený v období,
počas
ktorého
bola
osoba
vyzvaná
na
plnenie
ako
ručiteľ
konateľom
zdaniteľnej
spoločnosti.
Profesijné
tajomstvo
nemôže
zo
svojej
podstaty
zahŕňať
udalosti, o ktorých
sa
osoba
vyzvaná
na
plnenie
ako
ručiteľ
dozvedela v rámci
svojej
funkcie.
96.      V každom
prípade
za
predpokladu,
že
na
niektoré
informácie
obsiahnuté v spise
sa
vzťahuje
povinnosť
zachovávať
profesijné
tajomstvo,
ochrana
dôvernosti
týchto
informácií
musí
byť
zaručená a vykonaná
tak,
aby
bola v súlade s dodržiavaním
práva
na
obhajobu.(45)
97.      V prípade
konfliktu
na
jednej
strane
medzi
záujmom
osoby
dotknutej
aktom,
ktorý
jej
spôsobuje
ujmu,
disponovať s informáciami
potrebnými
na
to,
aby
mohla v plnom
rozsahu
vykonávať
svoje
právo
na
obhajobu, a na
druhej
strane
záujmami
na
zachovaní
dôvernosti
informácií,
na
ktoré
sa
vzťahuje
povinnosť
zachovávať
profesijné
tajomstvo,
teda
príslušným
orgánom
alebo
súdom
prislúcha
hľadať z hľadiska
okolnosti
každého
prejednávaného
prípadu
rovnováhu
medzi
týmito
proti
sebe
stojacimi
záujmami.(46)
98.      Za
týchto
podmienok
sa
vylúčenie
akéhokoľvek
prostriedku
konateľa
na
obranu v súvislosti s daňovým
dlhom
na
základe
profesijného
tajomstva
nezdá
byť
odôvodnené.
99.      Vzhľadom
na
predchádzajúce
úvahy
treba
na
druhú a tretiu
prejudiciálnu
otázku
odpovedať
tak,
že
článok 47
Charty
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
bráni
vnútroštátnej
právnej
úprave a praxi,
ktoré
neumožňujú
konateľovi,
voči
ktorému
bola
uplatnená
výzva
ručiteľovi
na
plnenie,
incidenčne
napadnúť v rámci
svojho
opravného
prostriedku
proti
správnemu
aktu,
ktorým
sa
konštatuje
jeho
spoločná a nerozdielna
povinnosť
za
nezaplatený
dlh
na
DPH
zdaniteľnej
spoločnosti,
daňový
výmer
vydaný ex offo,
ktorý
bol
predtým
doručený
tejto
spoločnosti a ktorý
nadobudol
právoplatnosť.
Požiadavka
rešpektovania
podstaty
práva
na
účinný
prostriedok
nápravy
znamená,
že
konateľovi
sa
priznáva
právo
incidenčne
napadnúť
skutkové a právne
okolnosti
uvedené v tomto
výmere, a to v rozsahu, v akom
je
to
rozhodujúce
pre
výsledok
konania
vedeného
proti
nemu.
V.      Návrh
100. Vzhľadom
na
všetky
predchádzajúce
úvahy
navrhujem,
aby
Súdny
dvor
odpovedal
na
prejudiciálne
otázky,
ktoré
položil
Cour
de
cassation (Kasačný
súd,
Luxembursko),
takto:
1.      Článok 47
Charty
základných
práv
Európskej
únie
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
sa
uplatňuje v rámci
opravného
prostriedku
osoby,
ktorým
sa
napáda
zákonnosť
správneho
aktu,
ktorý
ju
považuje
za
spoločne a nerozdielne
zodpovednú
za
zaplatenie
DPH
nezaplatenej
zdaniteľnou
spoločnosťou,
ktorej
bola
konateľkou,
na
základe
vnútroštátnej
právnej
úpravy,
ktorá
stanovuje,
že
konatelia
spoločnosti
majú
spoločnú a nerozdielnu
povinnosť
zaplatiť
nezaplatenú
DPH z dôvodu
zavineného
nesplnenia
povinností,
ktoré
im
prináležia.
2.      Článok 47
Charty
základných
práv
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
bráni
vnútroštátnej
právnej
úprave a praxi,
ktoré
neumožňujú
konateľovi,
voči
ktorému
bola
uplatnená
výzva
ručiteľovi
na
plnenie,
incidenčne
napadnúť v rámci
svojej
žaloby
proti
správnemu
aktu,
ktorým
sa
konštatuje
jeho
spoločná a nerozdielna
zodpovednosť
za
nezaplatený
dlh
na
DPH
zdaniteľnej
spoločnosti,
daňový
výmer
vydaný ex offo,
ktorý
bol
predtým
doručený
tejto
spoločnosti a ktorý
nadobudol
právoplatnosť.
Požiadavka
rešpektovania
podstaty
práva
na
účinný
prostriedok
nápravy
znamená,
že
konateľovi
sa
priznáva
právo
incidenčne
napadnúť
skutkové a právne
okolnosti
uvedené v tomto
výmere, a to v rozsahu, v akom
je
to
rozhodujúce
pre
výsledok
konania,
ktoré
sa
proti
nemu
vedie.
1      Jazyk
prednesu:
francúzština.
2      Pozri
rozsudky z 30. apríla
2025,
Genzyński (C‑278/24,
EU:C:2025:299); z 27. februára 2025,
Adjak (C‑277/24,
EU:C:2025:130);
zo 14. novembra 2024,
Herdijk (C‑613/23,
EU:C:2024:961), a z 13. októbra 2022,
Direktor na Direkcija „Obžalvane i danăčno osiguritelna praktika“ (C‑1/21,
EU:C:2022:788).
3      Pre
prehľad
mechanizmu
výzvy
na
plnenie
ručiteľa v oblasti
DPH
pozri
BARBABIANCA,
G.,
GASPAROTTO, B., RONNY,
P.:
Législation TVA
Annotée.
2. ed.,
Luxembourg:
Legitech,
2023,
s. 536 a nasl.;
BENA, M., TREVISAN,
E.:
Guide pratique pour dirigeants de
société:
les
actions essentielles en cas d’appel en garantie par
l’administration fiscale.
In:
2024
(3)
Revue
générale de
fiscalité luxembourgeoise,
s. 72;
LOQUET,
E.:
Responsabilité des
dirigeants de
société en matière de
fiscalité directe et
indirecte.
In:
Droit fiscal luxembourgeois,
livre jubilaire de
l’International Fiscal Association,
Luxembourg:
Legitech, s. 181
– 208.
Prehľad
mechanizmu
výzvy
ručiteľovi
na
plnenie v oblasti
priamych
daní
pozri
SCHROEDER, S. N.:
L’appel en garantie:
des
dirigeants de
société en matière d’impôts directs.
Bertrange:
Legitech,
2020,
s. 153
– 167;
STEICHEN,
A.:
La
procédure fiscale – §330.
Recours contre le bulletin
d’appel.
In:
Manuel
de
droit fiscal,
Bertrange:
Legitech,
2023,
s. 327 a 328;
CHAOUCHE, F., LYAUDET,
J.:
Chapitre 3 – Le bulletin
de
l’impôt sur le revenu.
In:
Fiscalité des
personnes physiques,
3. ed.,
Windhof:
Larcier Luxembourg,
2024,
s. 805 a 806.
4      Treba
poznamenať,
že
spoločná a nerozdielna
zodpovednosť
konateľov
je
stanovená
aj v oblasti
priamych
daní
podľa § 119
loi générale des impôts modifiée du 22 mai 1931 (novelizovaný
všeobecný
daňový
zákon z 22. mája
1931
(„Abgabeordnung“,
ďalej
len
„AO“).
Žalobca
vo
veci
samej
pred
súdmi
rozhodujúcimi
vo
veci
samej
tvrdil,
že
zásady
uvedené v AO
sú
uplatniteľné v rámci
jeho
žaloby a že
podľa § 119 ods. 2
AO
existuje
možnosť
tretej
osoby
podať
námietku
proti
daňovým
výmerom
vydaným
ex offo.
Cour
d’appel (Odvolací
súd)
však
rozhodol,
že
ustanovenia
AO
sa
neuplatňujú v oblasti
nepriamych
daní.
Otázka
uplatniteľnosti článku 119 ods. 2
AO v hlavnej
veci
je
predmetom
tretej
časti
prvého
kasačného
dôvodu,
ktorý
uvádza
QJ.
Tohto
ustanovenia
sa
prejudiciálne
otázky
netýkajú.
5      Z dokumentov v spise
predloženom
Súdnemu
dvoru
vyplýva,
že
ročné daňové priznanie k DPH
za
rok
2014
obsahovalo
chyby a že
ročné
daňové
priznania k DPH
za
roky 2015 a 2016
neboli
podané v stanovených lehotách.
6      Rozsudok z 1. augusta
2025,
BAJI Trans (C‑544/23,
EU:C:2025:614,
bod 49) a rozsudok
Åkerberg Fransson (bod 19).
7      Rozsudok z 30. apríla
2025,
Genzyński (C‑278/24,
EU:C:2025:299,
bod 55 a citovaná
judikatúra).
8      Rozsudok z 13. októbra
2022,
Direktor na Direkcija „Obžalvane i danăčno osiguritelna praktika“ (C‑1/21,
EU:C:2022:788,
bod 69 a citovaná
judikatúra).
9      Rozsudok z 27. februára
2025,
Adjak (C‑277/24,
EU:C:2025:130,
bod 47).
10      Rozsudok z 13. októbra
2022,
Direktor na Direkcija „Obžalvane i danăčno osiguritelna praktika“ (C‑1/21,
EU:C:2022:788,
bod 58 a citovaná
judikatúra).
11      Rozsudok z 13. októbra
2022,
Direktor na Direkcija „Obžalvane i danăčno osiguritelna praktika“ (C‑1/21,
EU:C:2022:788,
bod 59 a citovaná
judikatúra).
12      Rozsudok z 3. apríla
2025,
Cityland (C‑164/24,
EU:C:2025:241,
bod 34 a citovaná
judikatúra).
13      Rozsudok z 29. júla
2024,
protectus (C‑185/23,
EU:C:2024:657,
bod 59 a citovaná
judikatúra).
14      Rozsudky z 27. februára
2025,
Adjak (C‑277/24,
EU:C:2025:130,
bod 49);
zo 14. novembra 2024,
Herdijk (C‑613/23,
EU:C:2024:961,
bod 18), a z 13. októbra 2022,
Direktor na Direkcija „Obžalvane i danăčnoosiguritelna praktika“ (C‑1/21,
EU:C:2022:788,
bod 70).
15      Podľa
dôvodovej
správy k návrhu
zákona z roku 2016 o vykonaní
daňovej
reformy z roku 2017 z 11. októbra 2016,
č. 7020,
„je
dôležité
zabezpečiť,
aby
[DPH]
bola
skutočne
zaplatená
[prevádzkovateľmi,
ktorí
sú
zdaniteľnými
osobami
na
účely
DPH]
štátu a aby
nebola
zneužitá
na
iné
účely“. Z tej
istej
dôvodovej
správy
vyplýva,
že
ustanovenia
umožňujúce
stíhať
konateľov
spoločnosti
sa
prijímajú
„s cieľom
zvýšiť
štátne
záruky
na
vymáhanie a posilniť
zodpovednosť
osôb,
ktoré
riadia
každý
subjekt,
ktorý
je
zdaniteľnou
osobou
na
účely
DPH“
(zvýraznila
generálna
advokátka).
16      Rozsudok z 13. októbra
2022,
Direktor na Direkcija „Obžalvane i danăčnoosiguritelna praktika“ (C‑1/21,
EU:C:2022:788,
bod 71).
17      Pozri body 27 a 28
rozsudku
Åkerberg Fransson.
18      Bod 39 vyššie.
19      Rozsudok
zo
6. októbra
2020,
État luxembourgeois (Právo na opravný prostriedok proti žiadosti o informácie v oblasti daní) (C‑245/19 a C‑246/19,
EU:C:2020:795,
bod 54 a citovaná
judikatúra).
20      Rozsudok
zo
6. októbra
2020,
État luxembourgeois (Právo na opravný prostriedok proti žiadosti o informácie v daňových veciach) (C‑245/19 a C‑246/19,
EU:C:2020:795,
bod 55 a citovaná
judikatúra).
21      Rozsudok
zo
6. októbra
2020,
État luxembourgeois (Právo na opravný prostriedok proti žiadosti o informácie v oblasti daní) (C‑245/19 a C‑246/19,
EU:C:2020:795,
bod 57 a citovaná
judikatúra).
22      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
zo
16. mája
2017,
Berlioz Investment Fund (C‑682/15,
EU:C:2017:373,
bod 50).
Pozri
tiež
KAPRIELIAN,
J.:
La
protection effective de
l’assujetti et
le contrôle TVA.
In:
2024(2),
Cahiers de
fiscal Luxembourg et
européenne,
s. 161 – 194,
najmä
s. 163.
23      Rozsudok z 27. februára
2025,
Adjak (C‑277/24,
EU:C:2025:130).
24      Rozsudok z 18. decembra
2025
SACD a i. (C‑182/24,
EU:C:2025:979,
bod 73 a citovaná
judikatúra).
25      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 8. apríla
2025,
Európska prokuratúra (Súdne preskúmanie procesných úkonov) (C‑292/23,
EU:C:2025:255,
bod 79 a citovaná
judikatúra).
26      Rozsudok
zo
16. októbra
2019,
Glencore Agriculture Hungary (C‑189/18,
EU:C:2019:861,
bod 43 a citovaná
judikatúra).
27      Pozri v tomto
zmysle
rozsudky z 13. januára
2004,
Kühne & Heitz, C‑453/00,
EU:C:2004:17,
bod 24, a rozsudok
Adler Real Estate a i. (bod 38).
28      Rozsudok z 27. februára
2025,
Adjak (C‑277/24,
EU:C:2025:130,
bod 55 a citovaná
judikatúra).
29      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 27. februára
2025,
Adjak (C‑277/24,
EU:C:2025:130,
bod 55).
30      Pozri
PAPAGIANNOULAS,
A.:
Responsabilité fiscale du dirigeant social – Les
vicissitudes du débat contradictoire dans le contentieux de
la
responsabilité fiscale du dirigeant social (LPF,
art. L. 267).
In:
Revue
de
droit fiscal,
č. 20,
19. máj 2023,
s. 1
– 7,
najmä
s. 6. S odkazom
na
judikatúru
Cour
de
cassation (Kasačný
súd,
občiansky,
obchodná
komora,
9. novembra
2017,
17‑16.464)
tento
autor
zdôrazňuje,
že
najvyšší
francúzsky
súd
sa
nepriamo
domnieval,
že
možnosť,
ktorú
má
konateľ
spoločnosti,
ktorý
je
spoločne a nerozdielne
zodpovedný
vo
veciach
daní,
uplatniť
okrem
iného
dôvody
týkajúce
sa
výšky
dane,
ktorá
sa
má
zaplatiť, a jej
základ
má
„ústavný
základ“.
31      Pozri
rozsudky z 1. decembra
2022,
Aquila Part Prod Com (C‑512/21,
EU:C:2022:950,
bod 60), a zo 16. októbra 2019,
Glencore Agriculture Hungary (C‑189/18,
EU:C:2019:861,
bod 67).
32      Rozsudok Adler Real Estate a i. (bod 59).
33      Rozsudok Adler Real Estate a i. (body 59 a 60).
34      Pozri
analogicky
rozsudok z 27. februára
2025,
Adjak (C‑277/24,
EU:C:2025:130,
bod 56).
35      Určenie právomoci súdu
(súdnej
alebo
správnej)
preskúmať
dôvody spochybňujúce základ
dane
patrí
do
procesnej
autonómie
členských
štátov.
36      Bod 76 vyššie.
37      Rozsudok z 10. novembra
2022,
DELTA STROJ 2003 (C‑203/21,
EU:C:2022:865,
bod 63).
38      Pozri
bod 64 vyššie.
39      Rozsudok z 27. februára
2025,
Adjak (C‑277/24,
EU:C:2025:130,
bod 61).
40      Rozsudok
zo
16. októbra
2019,
Glencore Agriculture Hungary (C‑189/18,
EU:C:2019:861,
bod 51).
41      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 25. apríla
2024,
NW a PQ (Utajované skutočnosti) (C‑420/22 a C‑528/22,
EU:C:2024:344,
bod 92).
42      Rozsudok z 25. apríla
2024,
NW a PQ (Utajované skutočnosti) (C‑420/22 a C‑528/22,
EU:C:2024:344,
bod 93).
43      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
zo
16. októbra
2019,
Glencore Agriculture Hungary (C‑189/18,
EU:C:2019:861,
bod 55).
44      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok
zo
16. októbra
2019,
Glencore Agriculture Hungary (C‑189/18,
EU:C:2019:861,
bod 58).
Pozri
tiež
PAGIANNOULAS,
A.,
citovaný v poznámke
pod
čiarou
č. 30,
s. 6.
45      Pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 13. septembra
2018,
UBS Europe a i., C‑358/16,
(EU:C:2018:715,
bod 68).
46      Rozsudok z 13. septembra
2018
UBS Europe a i. (C‑358/16,
EU:C:2018:715,
bod 69).