62002CC0299_SK
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Touto žalobou Komisia Európskych spoločenstiev navrhuje, aby Súdny dvor určil, že Holandské kráľovstvo si nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článkov 43 ES a 48 ES tým, že zápis námorných lodí v Holandsku viaže na podmienky zakladajúce sa na štátnej príslušnosti akcionárov alebo členov štatutárnych orgánov spoločností, ktoré sú vlastníkmi uvedených lodí. Komisia tiež navrhuje, aby Súdny dvor určil, že tento členský štát si nesplnil tieto povinnosti tým, že určil podmienky zápisu lodí zakladajúce sa na štátnej príslušnosti a bydlisku členov štatutárnych orgánov lodiarskych spoločností, ako aj na štátnej príslušnosti fyzických osôb poverených bežným prevádzkovaním podniku, prostredníctvom ktorého sa vykonáva v Holandsku námorná doprava týkajúca sa týchto lodí.
I – Právny rámec
A – Medzinárodná právna úprava
2. Dva v súčasnosti účinné medzinárodné dohovory obsahujú ustanovenia v oblasti zápisu námorných lodí.
3. Prvým je Ženevský dohovor z 29. apríla 1958 o šírom mori(2) . Tento dohovor nadobudol účinnosť 30. septembra 1962. Zaväzuje 62 zmluvných štátov. Európske spoločenstvo nie je jeho zmluvnou stranou, ale veľký počet jeho členských štátov áno a medzi nimi aj Holandsko(3) .
4. Článok 5 ods. 1 Ženevského dohovoru stanovuje, že „každý štát určí podmienky pre udelenie svojej príslušnosti lodiam, pre imatrikuláciu [zápis – neoficiálny preklad ] lodí na svojom území a pre právo plaviť sa pod jeho vlajkou.“ Následne uvádza, že „lode majú príslušnosť toho štátu, pod vlajkou ktorého sú oprávnené sa plaviť“ a upresňuje, že „Medzi štátom a loďou musí existovať skutočné puto [prepojenie – neoficiálny preklad ].“
5. Tieto ustanovenia boli úplne prevzaté článkom 91 od s. 1 Dohovoru Organizácie Spojených národov o morskom práve uzavretého v Montego Bay 10. decembra 1982(4) . Tento dohovor nadobudol účinnosť 16. novembra 1994. Jeho zmluvnými stranami je 144 štátov, ako aj Európske spoločenstvo. Európske spoločenstvo k nemu pristúpilo, pokiaľ ide o oblasti patriace do jeho právomoci, na základe rozhodnutia 98/392/ES(5) . Všetky členské štáty Spoločenstva s výnimkou Dánskeho kráľovstva sú zmluvnými stranami Dohovoru z Montego Bay. Z článku 311 od s. 1 uvedeného dohovoru vyplýva, že tento dohovor má medzi zmluvnými štátmi vyššiu právnu silu ako Ženevský dohovor(6) .
6. V spojení s ustanoveniami článku 10 Ženevského dohovoru článok 94 Dohovoru z Montego Bay nazvaný „Povinnosti štátu vlajky“ vo svojom odseku 1 stanovuje, že „každý štát je povinný účinne vykonávať svoju jurisdikciu [právomoc – neoficiálny preklad ] a kontrolu v správnych, technických a sociálnych záležitostiach nad loďami, ktoré plávajú pod jeho vlajkou“, a v nasledujúcich odsekoch vymenúva rad opatrení, ktoré štát vlajky musí na tieto účely prijať.
B – Právo Spoločenstva
7. Článok 43 druhý odsek ES priznáva štátnym príslušníkom Spoločenstva právo prístupu k samostatne zárobkovým činnostiam a právo ich vykonávať, ako aj právo riadiť a zakladať podniky za rovnakých podmienok, ako sú tie, ktoré sú stanovené právnym poriadkom členského štátu, v ktorom dochádza k usadeniu sa, pre jeho vlastných štátnych príslušníkov.
8. Článok 48 prvý odsek ES stavia do rovnakého postavenia s fyzickými osobami, ktoré sú štátnymi príslušníkmi členských štátov, spoločnosti založené podľa zákonov členského štátu, ktoré majú svoje sídlo(7), ústredie alebo hlavné miesto podnikateľskej činnosti v Spoločenstve tak, že tieto spoločnosti podľa vzoru štátnych príslušníkov členských štátov majú právo usadiť sa zakotvené v článku 43 druhom odseku ES.
9. Usadenie sa spoločnosti v inom členskom štáte, ako je ten, podľa ktorého práva bola založená, môže mať dve odlišné formy, a to hlavné miesto podnikateľskej činnosti a vedľajšie miesto podnikateľskej činnosti.
10. O hlavnom mieste podnikateľskej činnosti hovoríme vtedy, keď sa spoločnosť chce riadiť právnym poriadkom iného členského štátu, ako je ten, podľa ktorého práva bola založená pôvodne, a to najmä prostredníctvom premiestnenia svojho ústredia alebo účasti na založení novej spoločnosti v tomto inom členskom štáte.
11. O vedľajšom mieste podnikateľskej činnosti hovoríme vtedy, keď chce spoločnosť jednoducho rozšíriť svoje územné pôsobenie v Spoločenstve v zmysle článku 43 ES prostredníctvom založenia obchodného zastúpenia, organizačnej zložky alebo dcérskej spoločnosti v členskom štáte prijatia, zachovávajúc si v plnej miere svoje (hlavné) miesto podnikateľskej činnosti v členskom štáte, podľa práva ktorého bola pôvodne založená.
C – Vnútroštátna právna úprava
12. Zápis námorných lodí v Holandsku upravuje Wetboek van Koophandel (obchodný zákonník). Jeho článok 311 ods. 1 v znení účinnom po 1. auguste 1994, jedinom relevantnom v tomto prípade, podmieňuje pridelenie holandskej štátnej príslušnosti námornej lodi, teda jej zápis v Holandsku, radom podmienok.
13. Medzi týmito podmienkami figuruje štátna príslušnosť vlastníka alebo vlastníkov lode. Takto článok 311 od s. 1 písm. a) Wetboek van Koophandel vyžaduje, aby „spoluvlastnícky podiel jednej alebo viacerých fyzických osôb alebo spoločností majúcich štátnu príslušnosť členského štátu Európskych spoločenstiev alebo zmluvného štátu Dohody o Európskom hospodárskom priestore bol aspoň vo veľkosti dvoch tretín“(8) .
14. Článok 311 ods. 3 Wetboek van Koophandel definuje právnickú osobu majúcu štátnu príslušnosť členského štátu alebo zmluvného štátu Dohody o EHP v zmysle článku 311 od s. 1 písm. a) ako „právnickú osobu založenú v súlade s právnym poriadkom členského štátu Európskych spoločenstiev... alebo štátu Dohody o Európskom hospodárskom priestore… a so sídlom, ústredím alebo hlavným miestom podnikateľskej činnosti na území členského štátu... alebo iného zmluvného štátu dohody [o EHP] pod podmienkou, že: akcie predstavujúce dve tretiny upísaného základného imania sú vydané na meno fyzických osôb so štátnou príslušnosťou členského štátu... alebo zmluvného štátu dohody [o EHP], alebo na meno spoločnosti v zmysle tohto odseku ab initio
a že väčšina členov štatutárneho orgánu má štátnu príslušnosť členského štátu... alebo iného zmluvného štátu dohody [o EHP], alebo že všetci členovia štatutárneho orgánu majú štátnu príslušnosť členského štátu... alebo zmluvného štátu dohody [o EHP]“.
15. Okrem toho pre zápis lode v Holandsku článok 311 od s. 1 písm. b) Wetboek van Koophandel vyžaduje, aby vlastník alebo spoluvlastníci uvedenej lode (tak ako sú vymedzení vyššie) vykonávali činnosť námornej dopravy na holandskom území prostredníctvom podniku usadeného na tomto území alebo aby tam mali vedľajšie miesto podnikateľskej činnosti a zabezpečovali správu lode hlavne z tohto členského štátu. Jeho článok 311 od s. 1 písm. c) a d) tiež ukladá, aby bežné prevádzkovanie predmetného podniku bolo zabezpečené jednou alebo viacerými fyzickými osobami majúcimi štátnu príslušnosť členského štátu alebo zmluvného štátu Dohody o EHP a majúcimi oprávnenie zastupovať vo všetkých otázkach týkajúcich sa správy lode a lode samotnej, jej kapitána a členov posádky.
16. Okrem toho článok 8:169 Burgerlijk Wetboek (občianskeho zákonníka) v znení po 1. auguste 1994 stanovuje, že funkcia „osoby zodpovednej za vedenie účtovníctva“, teda člena štatutárneho orgánu lodiarskej spoločnosti zaniká, ak táto osoba už nie je štátnym príslušníkom členského štátu alebo iného zmluvného štátu Dohody o EHP alebo ak táto osoba zmení svoje bydlisko tak, že sa zdržiava mimo územia týchto štátov.
II – Konanie pred podaním žaloby
17. Proti Holandskému kráľovstvu už bolo vedené konanie pred podaním žaloby, a to v súvislosti s jeho vnútroštátnou právnou úpravou týkajúcou sa námorných lodí v znení skoršom, ako je to, ktoré je predmetom tohto sporu. Komisia túto pôvodnú právnu úpravu považovala za rozpornú so slobodou usadiť sa s prihliadnutím na rozsudok z 15. júla 1991, Factortame a i.(9) .
18. Po tomto konaní Holandské kráľovstvo zmenilo svoju vnútroštátnu právnu úpravu v uvedenej oblasti.
19. Domnievajúc sa, že táto nová právna úprava je stále v rozpore so slobodou usadiť sa, tak ako je zaručená článkami 43 ES a 48 ES, Komisia vyzvala tento členský štát, aby predložil svoje pripomienky. Keďže pripomienky predložené Holandským kráľovstvom Komisiu nepresvedčili, 27. januára 2000 Komisia vyzvala tento členský štát, aby prijal opatrenia nevyhnutné na to, aby splnil povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článkov 43 ES a 48 ES v lehote dvoch mesiacov od doručenia tejto výzvy.
20. Návrh zákona, ktorý by mal ukončiť predmetné neplnenie povinnosti, nebol ešte prijatý, a preto Komisia podala návrh na začatie tohto konania prostredníctvom žaloby podanej do kancelárie 23. augusta 2002.
III – Žaloba
21. Na podporu svojej žaloby Komisia uvádza dva žalobné dôvody.
22. Prvý žalobný dôvod je založený na podmienkach zápisu námorných lodí súvisiacich so štátnou príslušnosťou akcionárov alebo členov štatutárneho orgánu spoločností, ktoré sú vlastníkmi týchto lodí.
23. Druhý žalobný dôvod sa skladá z dvoch bodov. Prvý bod je založený na podmienkach zápisu námorných lodí súvisiacich so štátnou príslušnosťou fyzických osôb poverených bežným prevádzkovaním podniku, z ktorého je vykonávaná námorná doprava v tomto členskom štáte. Druhý bod je založený na podmienkach štátnej príslušnosti a bydliska, na ktoré sa viaže výkon funkcií člena štatutárneho orgánu lodiarskej spoločnosti.
A – O prvom žalobnom dôvode týkajúcom sa podmienok zápisu námorných lodí súvisiacich so štátnou príslušnosťou akcionárov alebo členov štatutárneho orgánu spoločností, ktoré sú vlastníkmi uvedených lodí
1. Tvrdenia účastníkov konania
24. Svojím prvým žalobným dôvodom Komisia vytýka Holandskému kráľovstvu, že porušilo články 43 ES a 48 ES tým, že viaže zápis námorných lodí v tomto členskom štáte na splnenie podmienok súvisiacich so štátnou príslušnosťou akcionárov alebo členov štatutárnych orgánov spoločností, ktoré sú vlastníkmi týchto lodí.
25. Komisia obracia pozornosť na to, že podľa už citovaného judikátu Factortame a i. podmienky, na ktoré sa viaže zápis lodí, nesmú byť prekážkou pre slobodu usadiť sa.(10)
26. V tejto súvislosti Komisia uvádza, že podmienky, ktoré stanovuje článok 311 od s. 3 Wetboek van Koophandel a ktoré súvisia so štátnou príslušnosťou akcionárov alebo členov štatutárnych orgánov spoločností, ktoré sú vlastníkmi námorných lodí, sú dodatočnými podmienkami k podmienkam uvedeným v článku 48 ES na to, aby bolo spoločnosti priznané právo mať výhody zo slobody usadiť sa.
27. Z toho vyplýva, že spoločnosti, ktoré sú vlastníkmi námorných lodí a ktoré nevyhovujú uvedeným dodatočným podmienkam, by boli zbavené možnosti zapísať takéto lode v Holandsku a teda usadiť sa tu, hoci spĺňajú podmienky stanovené článkom 48 ES a majú mať výhody zo slobody usadiť sa v tomto členskom štáte.
28. Podľa Komisie vyžadovanie týchto dodatočných podmienok spôsobuje obmedzenie slobody usadiť sa uvedených spoločností v Holandsku, najmä za predpokladu, keď tam chcú tieto spoločnosti mať vedľajšie miesto podnikateľskej činnosti a keď členský štát, na území ktorého sú usadené, neurčuje takúto požiadavku. Za tohto predpokladu by totiž uvedené spoločnosti boli nútené zmeniť zloženie svojich riadiacich orgánov alebo svoju akcionársku štruktúru na to, aby mohli zapísať svoje námorné lode v Holandsku.
29. Holandská vláda popiera, že predmetná vnútroštátna právna úprava predstavuje prekážku slobode usadiť sa. V tejto súvislosti zdôrazňuje, že podmienky štátnej príslušnosti stanovené holandskou právnou úpravou nemožno porovnávať s podmienkami, ktoré boli predmetom už citovaného rozsudku Factortame a i., keďže ide o podmienky, ktoré sa odvolávajú na štátnu príslušnosť členského štátu Spoločenstva alebo zmluvného štátu Dohody o EHP, a nie na štátnu príslušnosť dotknutého členského štátu. Holandská vláda dodáva, že ak by aj sporné podmienky štátnej príslušnosti mohli mať dopad na výkon práva na vedľajšie miesto podnikateľskej činnosti, tento dopad by bol v tomto bode neurčitý a nepriamy, a teda je nesprávne hovoriť o prekážke.
30. V každom prípade aj za predpokladu, že by existovala skutočná prekážka, táto je náležite odôvodnená nevyhnutnosťou zabezpečiť skutočné prepojenie medzi loďou a štátom, v ktorom je zapísaná, tak, aby tento štát mohol účinne vykonávať svoju právomoc a kontrolu nad loďou, ktorá sa plaví pod jeho vlajkou v súlade s požiadavkou Dohovoru z Montego Bay.
31. Podľa holandskej vlády odôvodnenosť a primeranosť údajnej prekážky slobody usadiť sa potvrdzuje okolnosť, že porovnateľné podmienky štátnej príslušnosti boli zvažované v oblasti námornej dopravy, sú stanovené viacerými v súčasnosti účinnými nariadeniami v oblasti vnútrozemskej vodnej dopravy, ako aj leteckej dopravy a sú znovu zvažované v oblasti leteckej dopravy.
2. Posúdenie
32. V už citovanom rozsudku Factortame a i., už Súdny dvor uviedol, že pri súčasnom stave práva Spoločenstva patrí určenie podmienok zápisu lodi do právomoci členských štátov.(11) Toto zistenie platí naďalej pre námorné lode, berúc do úvahy súčasnú neexistenciu sekundárnych právnych predpisov Spoločenstva v tejto oblasti.
33. Podľa ustálenej súdne praxe však členské štáty aj naďalej musia pri výkone svojej zachovanej právomoci dodržiavať právo Spoločenstva.(12)
34. Súdny dvor upresnil, že podmienky, ktoré stanovujú členské štáty na zápis lodí, nesmú byť prekážkou slobode usadiť sa (pokiaľ ide o lode, ktoré sa používajú v rámci výkonu hospodárskej činnosti) alebo slobode pohybu osôb (pokiaľ ide o lode, ktoré sa nepoužívajú v rámci hospodárskej činnosti).(13)
35. V prejednávanej veci je isté, že predmetná holandská právna úprava sa musí posudzovať s prihliadnutím na slobodu usadiť sa, a nie na slobodu pohybu osôb. Lode, na ktoré sa vzťahuje holandská právna úprava, sú totiž prostriedkami na výkon hospodárskej činnosti zahŕňajúcej trvalé usadenie v Holandsku(14) tak, že v súlade s už citovaným judikátom Factortame a i. ich zápis nemožno oddeliť od výkonu slobody usadiť sa(15) .
36. Podľa môjho názoru nie je žiadna pochybnosť o tom, že účinkom podmienok štátnej príslušnosti vyžadovaných holandskou právnou úpravou na povolenie zápisu námorných lodí v Holandsku je obmedzenie slobody spoločností, ktoré sú vlastníkmi týchto lodí, usadiť sa.
37. Akonáhle totiž tieto spoločnosti splnia podmienky stanovené článkom 48 od s. 1 ES, to znamená, keď sú založené podľa právneho poriadku členského štátu a keď majú svoje sídlo, ústredie alebo hlavné miesto podnikateľskej činnosti v Spoločenstve, potom majú v zásade právo usadiť sa v súlade s článkom 43 ES a nasledujúcimi.(16)
38. V tejto súvislosti je dôležité upresniť, že je vylúčené podmieňovať výhodu slobody usadiť sa, pokiaľ ide o spoločnosti, tým, že tieto spoločnosti splnia dodatočné podmienky týkajúce sa štátnej príslušnosti ich akcionárov alebo členov štatutárnych orgánov.
39. Článok 48 od s. 1 ES implicitne, ale nevyhnutne vylučuje takéto podmienky, pretože sa začleňujú do logiky hraničného ukazovateľa nazývaného „ukazovateľ kontroly“, ktorý nebol zvolený autormi Zmluvy ES(17) .
40. Toto vylúčenie ukazovateľa kontroly a podmienok štátnej príslušnosti, ktoré sa k nemu viažu, bolo potvrdené vo všeobecnom programe na odstránenie obmedzení slobody usadiť sa vypracovanom Radou 18. decembra 1961(18) .
41. Tento ukazovateľ totiž podmieňuje výhodu slobody vedľajšieho miesta podnikateľskej činnosti spoločností majúcich v Spoločenstve iba svoje sídlo (ich ústredie alebo hlavné miesto podnikateľskej činnosti sa nachádza mimo Spoločenstva) tým, že ich činnosť má „účinné a trvalé prepojenie na hospodárstvo členského štátu“, všeobecný program výslovne vylúčil to, že toto prepojenie môže závisieť od štátnej príslušnosti najmä spoločníkov alebo členov riadiacich alebo dozorných orgánov alebo osôb, ktoré majú majetkovú účasť na základnom imaní.(19)
42. Z toho vyplýva, že nato, aby bolo možné mať výhody zo slobody vedľajšieho miesta podnikateľskej činnosti, nie je dôležité, či spoločnosť kontrolujú štátni príslušníci tretích krajín, ktoré nie sú členmi Spoločenstva alebo EHP (členovia štatutárneho orgánu alebo akcionári). Inak povedané, spoločnosť, ktorá spĺňa podmienky stanovené článkom 48 od s. 1 ES, nemôže byť zbavená práva na slobodu vedľajšieho miesta podnikateľskej činnosti iba z toho dôvodu, že nespĺňa podmienky štátnej príslušnosti svojich akcionárov alebo členov štatutárneho orgánu. Tento záver rovnako platí pre slobodu hlavného miesta podnikateľskej činnosti.
43. Tým, že viaže zápis námorných lodí v Holandsku na podmienky, ktoré sú založené na štátnej príslušnosti akcionárov alebo členov štatutárnych orgánov spoločností, ktoré sú vlastníkmi takýchto lodí, má predmetná holandská právna úprava tendenciu zužovať osobnú pôsobnosť práva usadiť sa tak, ako je vymedzené článkom 48 ES. Okrem toho, tak ako tvrdí Komisia, táto vnútroštátna právna úprava môže prekážať alebo znížiť atraktívnosť výkonu slobody usadiť sa v tomto členskom štáte, či už formou hlavného, alebo vedľajšieho miesta podnikateľskej činnosti. V rozpore s názorom holandskej vlády sa domnievam, že takéto obmedzujúce účinky nie sú príliš neisté alebo nepriame na to, aby sa predmetná vnútroštátna právna úprava nemohla považovať za schopnú brániť výkonu slobody usadiť sa.
44. Totiž keď spoločnosti, ktoré majú v úmysle zapísať v Holandsku svoje námorné lode, nespĺňajú sporné vnútroštátne podmienky (čo je veľmi pravdepodobné v prípade spoločností, ktoré sú založené v inom členskom štáte, pokiaľ tento štát nestanovuje takého podmienky), uvedené spoločnosti nemajú inú možnosť uskutočnenia takéhoto zápisu ako v dôsledku toho zmeniť štruktúru svojho základného imania alebo svoje štatutárne orgány.
45. Nie je nutné podrobnejšie rozoberať to, že takáto úprava môže spôsobiť rozsiahle a prudké zmeny v spoločnosti, ako aj vykonávanie množstva formálnych úkonov, ktoré majú finančné dôsledky. Tento výhľad môže vážne odradiť dotknuté spoločnosti od výkonu práva usadiť sa, ktoré im vyplýva z článkov 43 ES a 48 ES najmä v prípade, keď ide jednoducho o vedľajšie miesto podnikateľskej činnosti, keďže ako Súdny dvor zdôraznil vo svojom už citovanom rozsudku Daily Mail and General Trust, vedľajšie miesto podnikateľskej činnosti predstavuje zvyčajný spôsob výkonu takéhoto práva.(20)
46. Z toho vyplýva, že predmetná holandská právna úprava predstavuje obmedzenie slobody usadiť sa, ktoré je v rozpore s článkami 43 ES a 48 ES.
47. Je pravda, ako uviedla Komisia, že táto právna úprava sa uplatňuje bez rozdielu na holandské spoločnosti a na spoločnosti, na ktoré sa vzťahuje právny poriadok iných členských štátov (v zmysle článku 48 od s. 1 ES). V tejto súvislosti sa teda uvedená právna úprava odlišuje od právnych úprav posudzovaných už citovaným judikátom Factortame a i., pretože tieto právne úpravy spôsobovali diskrimináciu spoločností s väzbou na iný členský štát ako členský štát dotknutý každou z predmetných vnútroštátnych právnych úprav.(21)
48. V rozsudku z 31. marca 1993, Kraus(22), však Súdny dvor rozhodol, že „články 48 a 52 [zmenené, teraz články 39 ES a 43 ES] bránia každému vnútroštátnemu opatreniu…, ktoré aj keď uplatniteľné bez diskriminácie založenej na štátnej príslušnosti môže prekážať alebo znížiť atraktívnosť výkonu… základných slobôd zaručených zmluvou štátnymi príslušníkmi Spoločenstva“(23) . Súdny dvor dodal „bolo by tomu inak len vtedy, ak by sa takýmto opatrením sledoval legitímny cieľ zlučiteľný so zmluvou [alebo] by bolo odôvodnené naliehavými dôvodmi všeobecného záujmu... [a] keď uplatnenie predmetnej vnútroštátnej právnej úpravy môže zaručiť splnenie cieľa, ktorý sleduje a nejde nad rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie tohto cieľa.“(24)
49. Je teda potrebné preskúmať, či ako to tvrdí holandská vláda, obmedzenie spôsobené predmetnou holandskou právnou úpravou môže zodpovedať primeraným spôsobom náležitému odôvodneniu v práve Spoločenstva, ktoré je vyvodené z pravidiel medzinárodného práva v oblasti zápisu lodí.
50. Pripomínam, že podľa holandskej vlády je nevyhnutné stanoviť sporné podmienky štátnej príslušnosti na to, aby sa zabezpečilo to, že v súlade s článkom 91 Dohovoru z Montego Bay existuje skutočné prepojenie medzi Holandským kráľovstvom a loďami, ktoré sa plavia pod holandskou vlajkou. Preskúmanie splnenia týchto podmienok musí byť urobené počas zápisu lodí s cieľom v čo najväčšej miere zaručiť účinný výkon právomoci a kontroly holandskými úradmi nad uvedenými loďami v súlade s článkom 94 tohto dohovoru.
51. Tento názor holandskej vlády je založený na určitom výklade článku 91 od s. 1 Dohovoru z Montego Bay. Nie som však presvedčený o tom, že ako tvrdí holandská vláda(25), článok 91 od s. 1 Dohovoru z Montego Bay viaže zápis lode na existenciu predbežného skutočného prepojenia medzi štátom, pod ktorého vlajkou sa loď plaví, a dotknutou loďou.
52. Tento výklad článku 91 od s. 1 Dohovoru z Montego Bay bol totiž, ako sa zdá, odmietnutý Medzinárodným tribunálom pre morské právo (ďalej len „MTMP“) v jeho rozsudku z 1. júla 1999 vo veci „Loď Saiga II“, ktorej predmetom bol spor medzi Demokratickou republikou Svätý Tomáš a Princov ostrov a Guinejskou republikou týkajúci sa prehliadky lode plávajúcej pod vlajkou Demokratickej republiky Svätý Tomáš a Princov ostrov vykonanej guinejskými úradmi.(26) V prípade tohto rozsudku sa doktrína vyjadrila v tomto zmysle.(27)
53. MTMP rozhodol tak, že „cieľom ustanovení dohovoru [z Montego Bay] týkajúcich sa požiadavky skutočného prepojenia medzi loďou a štátom, pod ktorého vlajkou sa plaví, je zabezpečiť najúčinnejšie dodržiavanie povinností štátmi, pod ktorých vlajkami sa lode plavia, a nie vytvoriť kritériá, ktorých sa môžu dovolávať iné štáty preto, aby spochybňovali platnosť zápisu lodí v štáte, pod ktorého vlajkou sa plavia“(28) .
54. Na základe tohto textu sa možno domnievať, že požiadavka skutočného prepojenia medzi loďou a štátom, pod ktorého vlajkou sa plaví, sa skôr vzťahuje na plnenie povinností, ktoré zaväzujú tento štát, ako na predbežnú podmienku, na ktorú sa viaže zápis lode.
55. Podľa MTMP zmyslom tejto požiadavky nie je spochybniť Dohovor Organizácie Spojených národov zo 7. februára 1986 o podmienkach pre registráciu lodí.(29) Naopak tento výklad článku 91 Dohovoru z Montego Bay podporujú dva dohovory Organizácie Spojených národov v oblasti rybolovu (z rokov 1982 a 1993, ktoré ešte nenadobudli účinnosť), pretože tieto dohovory sa obmedzujú na spresnenie obsahu povinností zaväzujúcich štát, pod ktorého vlajkou sa loď plaví bez toho, že by uvádzali prípadné podmienky, ktoré sa musia splniť na to, aby loď bola zapísaná.(30)
56. V tom istom zmysle MTMP dodal, že Guinejská republika neuviedla žiadne ustanovenie Dohovoru z Montego Bay tak, že by mohla právne odôvodniť svoje tvrdenie, podľa ktorého „jednou zo základných podmienok na zápis lode je to, že vlastník alebo užívateľ zmienenej lode musí podliehať účinnej právomoci štátu, pod ktorého vlajkou sa loď plaví“(31) . Táto poznámka smeruje k zdôvodneniu tvrdenia uvádzaného Demokratickou republikou Svätý Tomáš a Princov ostrov, to znamená, že „žiadne ustanovenie v tomto dohovore nepodporuje tvrdenie, podľa ktorého existencia skutočného prepojenia medzi loďou a štátom tvorí predbežnú podmienku nevyhnutnú na pridelenie štátnej príslušnosti lodi“(32) .
57. Podľa môjho názoru tento judikát MTMP objasňuje vec tak, že vyvracia výklad článku 91 od s. 1 Dohovoru z Montego Bay podaný holandskou vládou (výklad, ktorého obsah je zhodný s výkladom článku 5 od s. 1 Ženevského dohovoru).
58. Tento judikát sa pripája a podporuje rozbor, ktorý už urobil generálny advokát Tesauro vo svojich návrhoch vo veci Komisia/Grécko, v ktorej sa rozhodlo už citovaným rozsudkom z 27. novembra 1997. Tento generálny advokát sa totiž domnieva, že pojem „skutočné prepojenie“ alebo „genuine link“ v zmysle Ženevského dohovoru a Dohovoru z Montego Bay označuje účinnosť kontroly a právomoci, ktoré je štát povinný vykonávať na lodiach plávajúcich pod jeho vlajkou. Inak povedané, podľa jeho názoru skutočné prepojenie nie je vôbec podmienkou štátnej príslušnosti lode, ale toto skutočné prepojenie spočíva najmä v povinnosti kontroly vyplývajúcej z pridelenia štátnej príslušnosti.(33)
59. V tejto súvislosti je zaujímavé pripomenúť, že generálny advokát Tesauro myslel na to, aby uviedol, že definitívne schválená verzia článku 5 Ženevského dohovoru v porovnaní s článkom pripraveným Komisiou medzinárodného práva Organizácie Spojených národov odmieta myšlienku viazania pridelenia štátnej príslušnosti lodi na podmienku, že štátni príslušníci štátu, pod ktorého vlajkou sa loď plaví, sú jej väčšinovými vlastníkmi.(34)
60. Okrem toho a v každom prípade, nech je akýkoľvek výklad, ktorý treba podať v súvislosti s požiadavkou skutočného prepojenia medzi loďou a štátom v zmysle Ženevského dohovoru a Dohovoru z Montego Bay, ťažko dokážem pochopiť prečo sú, ako tvrdí holandská vláda, podmienky štátnej príslušnosti stanovené predmetnou vnútroštátnou právnou úpravou nevyhnutné na to, aby Holandské kráľovstvo mohlo ako štát, pod ktorého vlajkou sa loď plaví, vykonávať svoju kontrolu a právomoc nad loďami, ktoré sa plavia pod jeho vlajkou, v súlade s požiadavkami stanovenými článkom 94 Dohovoru Montego Bay.
61. Určite sa možno domnievať, že ciele spočívajúce v zaistení bezpečnosti na mori alebo v predchádzaní, znižovaní alebo kontrole znečistenia morského prostredia, ktoré sledujú ustanovenia článku 94 Dohovoru z Montego Bay(35), ku ktorému Spoločenstvo pristúpilo, sú naliehavými dôvodmi všeobecného záujmu v zmysle judikatúry Súdneho dvora, pozri dôvody verejnej bezpečnosti v zmysle článku 46 od s. 1 ES.(36)
62. Skutočnosť, že väčšinu spoluvlastníckych podielov na lodi vlastní jedna alebo viac spoločností, ktorých základné imanie alebo štatutárne orgány sú zložené v zásade zo štátnych príslušníkov tretích štátov, však nebráni tomu, aby členský štát ako štát, pod ktorého vlajkou sa loď plaví, účinne vykonával právomoc a kontrolu nad touto loďou. Táto okolnosť nie je významná pri prijatí opatrení akými sú inšpekcia lode(37), zápis údajov, ktoré sa jej týkajú(38), overenie kvalifikácie a pracovných podmienok lodnej posádky(39), ako aj začatie a vedenie vyšetrovania v prípade námornej nehody alebo plavebného incidentu na šírom mori(40) .
63. Naopak v tejto súvislosti môže byť užitočné určiť, tak ako to stanovuje holandská právna úprava(41), aby správa lode plaviacej sa pod holandskou vlajkou bola zabezpečená hlavne z Holandska.(42) Súdny dvor pripustil takúto podmienku zápisu lodí vzhľadom na slobodu usadiť sa.(43)
64. Podľa môjho názoru sa teda v rozpore s tvrdením holandskej vlády sporné podmienky štátnej príslušnosti nejavia nevyhnutné na to, aby umožnili Holandskému kráľovstvu splniť si svoje povinnosti ako štátu, pod ktorého vlajkou sa loď plaví, v súlade s článkom 94 Dohovoru z Montego Bay.
65. Z týchto úvah vyplýva, že podmienky štátnej príslušnosti stanovené predmetnou holandskou právnou úpravou nemajú žiadne odôvodnenie v pravidlách medzinárodného práva účinných v oblasti zápisu lodí tak, ako sú stanovené Ženevským dohovorom a Dohovorom z Montego Bay.
66. Vzhľadom na všetky úvahy som náchylný vyvodiť záver, že prvý dôvod žaloby je opodstatnený.
67. Domnievam sa však, že pri súčasnom stave spisového materiálu pretrváva pochybnosť týkajúca sa bezdôvodného charakteru sporných podmienok štátnej príslušnosti.
68. Ako totiž správne zdôraznila holandská vláda, porovnateľné podmienky štátnej príslušnosti sú stanovené v oblastiach námornej dopravy alebo leteckej dopravy viacerými v súčasnosti účinnými nariadeniami.
69. V oblasti vnútrozemskej vodnej dopravy to je prípad nariadenia Rady (EHS) č. 2919/85 zo 17. októbra 1985 stanovujúceho podmienky prístupu k dohodám podľa Revidovaného dohovoru pre plavbu na Rýne týkajúceho sa plavidiel patriacich Rýnskej plavbe(44), nariadenia Rady (EHS) č. 3921/91 zo 16. decembra 1991, ktorým sa stanovujú podmienky, za ktorých môžu dopravcovia z iných štátov vykonávať prepravu tovaru alebo osôb vnútrozemskou vodnou dopravou v rámci členského štátu(45), ako aj nariadenia Rady (ES) č. 1356/96 z 8. júla 1996 o spoločných pravidlách uplatniteľných na vnútrozemskú nákladnú a osobnú vodnú dopravu medzi členskými štátmi z hľadiska slobody poskytovať také dopravné služby(46) . V oblasti leteckej dopravy je to prípad nariadenia Rady (EHS) č. 2407/92 z 23. júla 1992 o licenciách leteckých dopravcov(47) .
70. Určite skutočnosť, že všetky nariadenia stanovujú v rámci spoločnej dopravnej politiky (v zásade v oblasti slobody poskytovania služieb) podmienky štátnej príslušnosti porovnateľné so spornými podmienkami v tejto veci, nemôže sama osebe byť dôvodom na to, aby takéto podmienky boli stanovené (v oblasti slobody usadiť sa) členským štátom jednostranne v ďalších odvetviach dopravy tak ako podmienky uvedené v predmetných nariadeniach.(48)
71. Bolo by prinajmenšom paradoxné rozhodnúť, že sporné vnútroštátne ustanovenia nezodpovedajú žiadnemu náležitému odôvodneniu obsiahnutému v práve Spoločenstva pre oblasť námornej dopravy, hoci porovnateľné ustanovenia sú zakotvené v rôznych v súčasnosti účinných nariadeniach Spoločenstva v ďalších odvetviach dopravy, ibaže by sa dospelo k záveru, že odvetvia leteckej dopravy a vnútrozemskej vodnej dopravy zodpovedajú požiadavkám zásadne odlišným od tých, ktoré sa týkajú námornej dopravy, alebo spochybnila zákonnosť zmienených nariadení, pokiaľ ide o predmetné ustanovenia.(49)
72. Komisia predložila málo vysvetľujúcich informácií týkajúcich sa tohto bodu. Z toho vyvodzujem záver, že Komisia dostatočne nepreukázala, že obmedzenie slobody usadiť sa spôsobené predmetnou holandskou právnou úpravou má bezdôvodný charakter. Z ustálenej súdnej praxe však vyplýva, že Komisia je povinná preukázať nesplnenie povinnosti, ktoré tvrdí, tým, že Súdnemu dvoru predloží dôkazy nevyhnutné na potvrdenie jeho existencie.(50)
73. V dôsledku toho sa domnievam, že pri súčasnom stave spisového materiálu nie je prvý dôvod žaloby opodstatnený.
B – O druhom dôvode založenom na podmienkach týkajúcich sa štátnej príslušnosti fyzických osôb poverených bežným prevádzkovaním podniku, z ktorého je vykonávaná činnosť námornej plavby v Holandsku, ako aj štátnej príslušnosti a bydlisku členov štatutárnych orgánov lodiarskych spoločností
1. Tvrdenia účastníkov konania
74. Ako som už uviedol, tento druhý dôvod sa skladá z dvoch bodov. Prvý bod sa rovnako ako prvý žalobný dôvod týka určitých podmienok, na ktoré sa viaže zápis námorných lodí v Holandsku, konkrétne podmienky založenej na štátnej príslušnosti fyzických osôb poverených bežným prevádzkovaním podniku, z ktorého je vykonávaná činnosť námornej dopravy v tomto členskom štáte. Druhý bod sa týka podmienok štátnej príslušnosti a bydliska, na ktoré sa viaže výkon funkcií členov štatutárneho orgánu lodiarskej spoločnosti.
75. Týmto druhým žalobným dôvodom, berúc do úvahy oba jeho body, Komisia vytýka Holandskému kráľovstvu, že porušilo článok 43 ES a 48 ES z toho dôvodu, že sporné vnútroštátne podmienky tvoria nedôvodné obmedzenie slobody usadiť sa spoločností usadených v inom členskom štáte.
76. Predmetné spoločnosti, ktoré nesplnia tieto podmienky, totiž nemajú právo podľa holandskej právnej úpravy buď zapísať v Holandsku loď, ktorej sú vlastníkom, a takto tam vykonávať činnosť námornej dopravy, alebo založiť alebo riadiť v tomto členskom štáte lodiarsku spoločnosť, ktorá je už zapísaná holandskými úradmi.
77. V rozpore s tvrdením holandskej vlády sporné vnútroštátne podmienky nemajú žiadne odôvodnenie v pravidlách medzinárodného práva týkajúcich sa povinností štátu, pod ktorého vlajkou sa loď plaví.
2. Posúdenie
78. Som toho názoru, že tento žalobný dôvod je v obidvoch bodoch opodstatnený.
79. Pokiaľ ide o prvý bod tohto žalobného dôvodu týkajúci sa podmienok zápisu lodí založených na štátnej príslušnosti fyzických osôb poverených bežným prevádzkovaním podniku, z ktorého je vykonávaná činnosť námornej plavby v Holandsku(51), v tomto smere v plnej miere odkazujem na moje úvahy týkajúce sa prvého žalobného dôvodu, pričom upresňujem, že nariadenia č. 2919/85, 3921/91, 2407/92 a 1356/96 neurčujú v tomto smere porovnateľné podmienky štátnej príslušnosti.
80. Podľa vzoru podmienok zápisu lodí vychádzajúcich zo štátnej príslušnosti akcionárov alebo členov štatutárnych orgánov spoločností, ktoré sú vlastníkmi námorných lodí, ktoré sú predmetom prvého žalobného dôvodu, podmienky uvedené v prvom bode druhého žalobného dôvodu môžu prekážať alebo znížiť príťažlivosť výkonu slobody usadiť sa v Holandsku, či už formou hlavného alebo vedľajšieho miesta podnikateľskej činnosti. Spoločnosti, ktoré majú v úmysle zapísať v tomto členskom štáte lode, ktorých sú vlastníkmi v rámci výkonu slobody usadiť sa, nemajú totiž inú možnosť dosiahnutia uvedeného cieľa, ako prispôsobiť v dôsledku toho svoju politiku obsadzovania manažérskych funkcií s cieľom vylúčiť z okruhu pracovníkov, ktorí sú dotknutí predmetnou holandskou právnou úpravou, každého štátneho príslušníka štátu, ktorý nie je členom Spoločenstva a ani EHP.
81. Takéto obmedzenie slobody usadiť sa, aj keď sa bez rozdielu uplatňuje na holandské spoločnosti a na spoločnosti, ktoré sa riadia právnym poriadkom iného členského štátu, ako je Holandské kráľovstvo, sa ukazuje ako rozporné s článkami 43 ES a 48 ES, pretože nezodpovedá žiadnemu náležitému odôvodnenie v práve Spoločenstva, ktoré by bolo vyvodené najmä z pravidiel medzinárodného práva, ktoré som už skúmal. Skutočnosť, že bežné prevádzkovanie podniku, z ktorého spoločnosť, ktorá je vlastníkom lodí, vykonáva činnosť námornej dopravy v Holandsku, je zabezpečené úplne alebo sčasti štátnymi príslušníkmi štátov, ktoré nie sú členmi Spoločenstva alebo EHP, nebráni tomu, aby tento členský štát ako štát, pod ktorého vlajkou sa loď plaví, účinne vykonával kontrolu a právomoc na jej palube v súlade s článkom 94 Dohovoru z Montego Bay.
82. Z toho vyvodzujem záver, že druhý žalobný dôvod je opodstatnený vo svojom prvom bode.
83. Pokiaľ ide o druhý bod druhého žalobného dôvodu(52), vzťahuje sa na neho ten istý druh úvah ako v prípade podmienok založených na štátnej príslušnosti členov štatutárnych orgánov lodiarskych spoločností zapísaných v Holandsku. Táto podmienka štátnej príslušnosti totiž môže prekážať alebo znížiť príťažlivosť založenia alebo riadenia týchto lodiarskych spoločností v uvedenom členskom štáte. Aj keď takéto obmedzenie nie je diskriminačné, nezodpovedá žiadnemu náležitému odôvodneniu v práve Spoločenstva, ktoré by bolo najmä vyvodené z už uvádzaných pravidiel medzinárodného práva, pričom je potrebné upresniť, že nariadenia č. 2919/85, 3921/91, 2407/92 a 1356/96 nestanovujú v tejto súvislosti porovnateľné podmienky štátnej príslušnosti.
84. Pokiaľ ide o podmienku spočívajúcu v bydlisku členov štatutárnych orgánov lodiarskych spoločností, domnievam sa tak ako Komisia, že môže odradiť spoločnosti usadené v inom členskom štáte, ako je Holandsko (v zmysle článku 48 ES), pridružiť sa k lodiarskym spoločnostiam usadeným na holandskom území. Keď totiž spoločnosti usadené v inom členskom štáte majú v úmysle takto sa pridružiť a keď členovia ich štatutárnych orgánov nemajú alebo už nemajú bydlisko v členskom štáte Spoločenstva alebo EHP, nemajú inú možnosť, ako vymeniť členov štatutárneho orgánu okrem prípadu, keď títo členovia zmenia v dôsledku toho svoje bydliská. Z toho vyplýva, že sporná podmienka bydliska tvorí obmedzenie slobody usadiť sa. Toto obmedzenie, aj keď nie diskriminačné, je v rozpore s článkami 43 ES a 48 ES, keďže nezodpovedá žiadnemu náležitému odôvodneniu v práve Spoločenstva, ktorý by bol vyvodený najmä z už uvádzaných pravidiel medzinárodného práva.
85. Z toho vyvodzujem záver, že druhý žalobný dôvod je opodstatnený ako vo svojom prvom, tak aj v druhom bode.
IV – Návrh
86. V dôsledku toho navrhujem, aby Súdny dvor:
1) určil, že Holandsko si nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článkov 43 ES a 48 ES:
– tým, že prijalo právnu úpravu, ktorá viaže zápis námorných lodí v tomto členskom štáte na podmienku, že fyzické osoby, ktoré sú poverené bežným prevádzkovaním podniku, z ktorého sa vykonáva činnosť námornej dopravy týkajúca sa takýchto lodí na holandskom území, sú štátnymi príslušníkmi členského štátu Európskeho spoločenstva alebo Európskeho hospodárskeho priestoru,
– tým, že prijalo právnu úpravu, ktorá viaže výkon funkcie člena štatutárneho orgánu lodiarskej spoločnosti na podmienku, že tento člen je štátnym príslušníkom štátu, ktorý je členom Európskeho spoločenstva alebo Európskeho hospodárskeho priestoru, a že tu má aj bydlisko;
2) v zostávajúcej časti zamietol žalobu;
3) rozhodol tak, že Holandské kráľovstvo znáša svoje vlastné trovy konania a je povinné nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Komisii Európskych spoločenstiev.
(1) .
(2)
–	Zbierka zmlúv Organizácie Spojených národov,
zväzok 450, č. 6465, s. 11 (ďalej len „Ženevský dohovor“).
(3)
–	Členské štáty Spoločenstva, zmluvné strany Ženevského dohovoru sú: Belgické kráľovstvo, Dánske kráľovstvo, Spolková republika Nemecko, Španielske kráľovstvo, Talianska republika, Holandské kráľovstvo, Rakúska republika, Portugalská republika, Fínska republika, Spojené kráľovstvo Veľkej Británie a Severného Írska.
(4)
–	Ďalej len „Dohovor z Montego Bay“.
(5)
–	Rozhodnutie Rady z 23. marca 1998 o uzatvorení Dohovoru Organizácie Spojených národov z 10. decembra 1982 a Dohody z 28. júla 1994 o vykonávaní jeho časti XI Európskym spoločenstvom (Ú. v. ES L 179, s. 1). Znenie Dohovoru z Montego Bay je uvedené v prílohe I tohto rozhodnutia.
(6)
–	Z toho vyplýva, že Ženevský dohovor zachováva v zásade svoje účinky medzi štátmi, ktoré sú jeho zmluvnými stranami a ktoré nie sú zmluvnými stranami Dohovoru z Montego Bay.
(7)
–	Tento odkaz na sídlo totiž nadväzuje na predchádzajúci odkaz na založenie spoločnosti a jej súlad s právnym poriadkom členského štátu.
(8)
–	Dohoda z 2. mája 1992 (Ú. v. ES L 1, s. 3, ďalej len „Dohoda o EHP“).
(9)
–	C-221/89, Zb. s. I‑3905.
(10)
–	Rozsudok Factortame a i., už citovaný, body 22 a 23.
(11)
–	Body 13 a 17. Pozri tiež rozsudok zo 4. októbra 1991, Komisia/Spojené kráľovstvo, C-246/89, Zb. s. I‑4585, body 11 a 15.
(12)
–	Pozri najmä v oblasti zápisu lodi rozsudky Factortame a i., už citovaný, bod 14; Komisia/Spojené kráľovstvo, už citovaný, bod 12; zo 7. marca 1996, Komisia/Francúzsko, C‑334/94, Zb. s. I‑1307, bod 14; z 12. júna 1997, Komisia/Írsko, C-151/96, Zb. s. I‑3327, bod 12, a z 27. november 1997, Komisia/Grécko, C-62/96, Zb. s. I‑6725, bod 18.
(13)
–	V súvislosti s týmto rozdielom pozri rozsudky Factortame a i., už citovaný, body 21 a 22; Komisia/Spojené kráľovstvo, už citovaný, body 22 a 23; Komisia/Francúzsko, už citovaný, body 12, ako aj 20 až 22; Komisia/Írsko, už citovaný, body 12 a 13, a Komisia/Grécko, už citovaný, body 18 až 20.
(14)
–	-	Holandská vláda spresnila, že predmetná vnútroštátna právna úprava sa týka zápisu námorných obchodných lodí (duplika, bod 2)
(15)
–	Pozri rozsudky Factortame a i., už citovaný, bod 22, a Komisia/Spojené kráľovstvo, už citovaný, bod 23.
(16)
–	Určenie miesta sídla, ústredia alebo hlavného miesta podnikateľskej činnosti spoločností slúži podľa vzoru štátnej príslušnosti fyzických osôb na určenie ich príslušnosti k právnemu poriadku členského štátu. Tieto alternatívne hraničné ukazovatele vyjadrujú rôznorodosť právnych úprav členských štátov pre danú oblasť. Pozri v tomto zmysle najmä rozsudky z 28. januára 1986, Komisia/Francúzsko, C-270/83, Zb. s. 273, bod 18; z 10. júla 1986, Segers, 79/85, Zb. s. 2375, bod 13; z 27. septembra 1988, Daily Mail and General Trust, 81/87, Zb. s. 5483, bod 19 až 21; z 13 júla 1993, Commerzbank, C-330/91, Zb. s. I‑4017, bod 13; zo 16. júla 1998, ICI, C-264/96, Zb. s. I‑4695, bod 20, a z 9. marca 1999, Centros, C-212, Zb. s. I‑1459, bod 20.
(17)
–	Ukazovateľ kontroly spôsobuje, že príslušnosť spoločnosti k právnemu poriadku štátu je určovaná štátnou príslušnosťou osôb, ktoré majú v rámci nej určitú právomoc, ako napríklad spoločníci, členovia riadiacich a dozorných orgánov, ako aj osoby, ktoré majú účasť na základnom imaní. Autori zmluvy vybrali iný ukazovateľ, nazývaný „ukazovateľ inkorporácie“. Na základe tohto ukazovateľa sa spoločnosť viaže k tomu členskému štátu, podľa ktorého práva bola založená a na území ktorého má svoje štatutárne sídlo, aj keď jej skutočné sídlo (to znamená ústredie alebo hlavné miesto podnikateľskej činnosti) sa nachádzajú v inom členskom štáte.
(18)
–	Ú. v. ES 1962, 2, s. 36 (ďalej „všeobecný program“). Podľa všeobecne používaného výrazu poskytuje všeobecný program užitočné informácie so zreteľom na uplatnenie pravidiel zmluvy súvisiacich so slobodou usadiť sa. V tomto zmysle pozri najmä rozsudky z 28. apríla 1977, Thieffry, 71/76, Zb. s. 765, bod 14; z 18. júna 1985, Steinhauser, 197/84, Zb. s. 1819, bod 15; Segers, už citovaný, bod 15; z 30. mája 1989, Komisia/Grécko, 305/87, Zb. s. 1461, body 22 a 25, a z 10. marca 1993, Komisia/Luxembursko, C-111/91, Zb. s. I‑817, bod 17.
(19)
–	Pozri kapitolu I nazvanú „Oprávnené osoby“, štvrtú zarážku všeobecného programu. Výraz „účinná a trvala väzba s hospodárstvom členského štátu“ použitý týmito ustanoveniami nebol vo všeobecnom programe presne definovaný. V tejto súvislosti pozri najmä Aussant, G., Fornasier, R., Louis, J.‑V., Séché, J.‑C., Van Raepenbusch, S.: Commentaire Mégret, zv. 3, 2. vyd., 1990, s. 38 (bod 6); Loussouarn, Y.: Le rattachement des sociétés et la Communauté économique européenne. In: Études de droit des Communautés européennes, Mélanges offerts à Pierre Teitgen, Paris, 1984, s. 247; Schapira, J., Le Tallec, G., Blaise, J.‑B., Idot, L., in: Droit européen des affaires,
časť 2, PUF, 5. vyd., 1999, s. 571 a 572, ako aj návrhy, ktoré predniesol generálny advokát La Pergola vo veci Centros, už citované (poznámka pod čiarou 16).
(20)
–	Bod 17.
(21)
–	Pokiaľ ide o podmienky založené na štátnej príslušnosti osôb, ktoré majú účasť na základnom imaní a členov štatutárneho orgánu, pozri rozsudky Factortame a i., už citovaný (bod 30); Komisia/Spojené kráľovstvo, už citovaný (bod 31); zo 7. marca 1996, Komisia/Francúzsko, už citovaný (bod 17); Komisia/Írsko, už citovaný (bod 12), a z 27. novembra 1997, Komisia/Grécko (body 18 a 27).
(22)
–	C-19/92, Zb. s. I‑1663.
(23)
–	Bod 32.
(24)
–	Tamže. V rovnakom zmysle, pokiaľ ide o slobodu usadiť sa, pozri najmä rozsudky z 30. novembra 1995, Gebhard (C-55/94, Zb. s. I‑4165, bod 37), a Centros, už citovaný (bod 34).
(25)
–	Duplika (bod 18).
(26)
–	Recueil des arrêts, avis consultatifs et ordonnances,
zv. 3, 1999.
(27)
–	Pozri najmä, Kamto, M.: La nationalité des navires en droit international. In: Mélanges offerts à L. Lucchini et J.‑P. Quéneudec, éd. La mer et son droit, A. Pédone, octobre 2003, s. 347 a nasl. (zvlášť body 29 a 31). Tento autor sa kriticky pozerá na výklad pojmu „skutočné prepojenie“ podaný MTMP v už citovanom rozsudku Loď Saiga II, podľa ktorého požiadavka skutočného prepojenia nie je podmienkou pridelenia štátnej príslušnosti lodi.
(28)
–	Rozsudok Loď Saiga II, už citovaný, bod 83.
(29)
–	Tamže, bod 84. V súčasnosti tento dohovor (uverejnený v International Transport Treaties,
dod. 12, máj 1988) ešte stále nenadobudol účinnosť.
(30)
–	Rozsudok Loď Saiga II, už citovaný (bod 85), sa odvoláva na jednej strane na dohodu o vykonávaní ustanovení Dohovoru Organizácie Spojených národov o morskom práve z 10. decembra 1982 týkajúcu sa zachovania a riadenia zdrojov rýb žijúcich na oboch stranách mora a zdrojov veľmi sťahovavých rýb, otvorenú na podpis 4. decembra 1995 a na druhej strane na dohodu o podpore dodržiavania medzinárodných opatrení zachovania a riadenia zdrojov rýb rybolovnými loďami šíreho mora z 24. novembra 1993.
(31)
–	Rozsudok Loď Saiga II, už citovaný, bod 84.
(32)
–	Tamže, b od 77.
(33)
–	Bod 13 návrhov.
(34)
–	Tamže.
(35)
–	Cieľ bezpečnosti na mori je výslovne uvedený v článku 94 od s. 3 Dohovoru z Montego Bay. Cieľ predchádzania, znižovania a kontroly znečistenia je výslovne uvedený v článku 94 od s. 4, písm. c), ako aj v článku 211 od s. 2 tohto dohovoru.
(36)
–	V oblasti pozemnej dopravy podľa ustálenej súdnej praxe ochrana cestnej dopravy a ochrana cestnej bezpečnosti tvorí naliehavý dôvod všeobecného záujmu, ktorý môže odôvodniť obmedzenie základných slobôd zaručených zmluvou. Pozri rozsudky z 5. októbra 1994, Van Schaik, C-55/93, Zb. s. I‑4837, bod 19; z 12. októbra 2000, Snellers, C-314/98, Zb. s. I‑8633, bod 55, a z 10. júla 2003, Komisia/Holandsko, C-246/00, Zb. s. I‑7485, bod 67. V oblasti námornej dopravy Súdny dvor v prípade služieb laminovania alebo navigačnej pomoci uviedol, že udržiavanie verejnej bezpečnosti v pobrežných a prístavných vodách je dôvodom verejnej bezpečnosti v zmysle článku 46 od s. 1 ES. Pozri rozsudky z 18. júna 1998, Corsica Ferries France, C-266/96, Zb. s. I‑3949, body 60 a 61, a z 13. júna 2002, Sea‑Land Service a Nedlloyd Lijnen, C-430/99 a C-431/99, Zb. s. I‑5235, body 41 a 42.
(37)
–	Článok 94 ods. 3 písm. a) a ods. 4 písm. a) Dohovoru z Montego Bay.
(38)
–	Článok 94 ods. 2 písm. a) Dohovoru z Montego Bay.
(39)
–	Článok 94 ods. 3 písm. b) a ods. 4 písm. b) a c) Dohovoru z Montego Bay.
(40)
–	Článok 94 ods. 7 Dohovoru z Montego Bay.
(41)
–	Článok 311 ods. 1 písm. b) Wetboek van Koophandel.
(42)
–	V rovnakom zmysle pozri najmä bod 13 návrhov, ktoré predniesol generálny advokát Tesauro v už citovanej veci Komisia/Grécko, v ktorej sa rozhodlo rozsudkom z 27. novembra 1997.
(43)
–	Pozri rozsudok Factortame a i., už citovaný, body 34 až 36.
(44)
–	Ú. v. ES L 280, s. 4. Článok 3 od s. 1 písm. c) bod cc), ako aj články 2 a 4 prílohy nariadenia č. 2919/85.
(45)
–	Ú. v. ES L 373, s. 1. Článok 2 od s. 1 písm. b) bod ii) nariadenia č. 3921/91.
(46)
–	Ú. v. ES L 175, s. 7. Článok 2 štvrtá zarážka (ktorá odkazuje na podmienky uvedené v článku 2 nariadenia č. 3921/91) nariadenia č. 1356/96.
(47)
–	Ú. v. ES L 240, s. 1 Článok 4 od s. 2 nariadenia č. 2407/92.
(48)
–	V tejto súvislosti je dôležité zdôrazniť, že všeobecné pravidlá zmluvy sa uplatňujú na odvetvie dopravy – vrátane oblasti námornej dopravy – nezávisle od založenia spoločnej politiky v tomto odvetví (s výhradou výslovnej odchýlky stanovenej v článku 51 od s. 1 ES v oblasti slobodného pohybu služieb). Pozri v tomto zmysle rozsudok zo 4. apríla 1974, Komisia/Francúzsko (167/73, Zb. s. 359, body 21 až 33) týkajúci sa pravidiel zmluvy pre oblasť slobody pohybu osôb, ako aj rozsudok z 30. apríla 1986, Asjes a i. (209/84 až 213/84, Zb. s. 1425, body 37 až 39), týkajúci sa pravidiel hospodárskej súťaže zmluvy. Z toho vyplýva, že v oblasti námornej dopravy sú členské štáty povinné dodržiavať všeobecné pravidlá zmluvy v oblasti slobody usadiť sa.
(49)
–	Keď Rada prijíma sekundárne akty v rámci spoločnej dopravnej politiky, je povinná uplatniť všeobecné pravidlá zmluvy vrátane pravidiel týkajúcich sa slobody poskytovania služieb. V rozsudku z 22. mája 1985, Parlament/Rada (13/83, Zb. s. 1513, bod 62), totiž Súdny dvor pripomenul, že článok 51 od s. 1 ES stanovuje, že sloboda pohybu služieb v oblasti dopravy je upravovaná ustanoveniami súvisiacimi s dopravou. Z toho vyvodil záver, že „uplatňovanie zásad slobody poskytovania služieb, tak ako ich vymedzuje zvlášť článok 59 [zmenený, teraz článok 49 ES] a článok 60 [zmenený, teraz článok 50 ES] Zmluvy_... musí byť vykonávané podľa zmluvy uskutočňovaním spoločnej dopravnej politiky a zvlášť stanovením spoločných pravidiel uplatniteľných na medzinárodnú dopravu a podmienky prípustnosti dopravcov nerezidentov k vnútroštátnym dopravám, pravidiel a podmienok, na ktoré sa zameriava článok 75 od s. 1 písm. a) a b) [zmenený, teraz článok 71 ods. 1 písm. a) a b) ES] a ktoré sa týkajú nevyhnutne slobody poskytovania služieb“. Pozri v tomto zmysle rovnako rozsudky Asjes a i., už citovaný, bod 37, a z 13. decembra 1989, Corsica Ferries France, C-49/89, Zb. s. I‑4441, bod 11.
(50)
–	Pozri najmä rozsudky z 25. mája 1982, Komisia/Holandsko, 96/81, Zb. s. 1791, bod 6; z 19. marca 1991, Komisia/Belgicko, C-249/88, Zb. s. I‑1275, bod 6; zo 16. decembra 1992, Komisia/Grécko, C-210/91, Zb. s. I‑6735, bod 22, a z 29. mája 1997, Komisia/Spojené kráľovstvo, C-300/95, Zb. s. I‑2649, bod 31.
(51)
–	Tieto podmienky sú stanovené článkom 311 od s. 1 písm. c) Wetboek van Koophandel.
(52)
–	Podmienky štátnej príslušnosti a bydliska uvedené v druhom bode druhého žalobného dôvodu sú obsiahnuté v článku 8:169 du Burgerlijk Wetboek.