Predbežné znenie
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (šiesta komora)
z 11. decembra 2025(*)
„ Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Spoločný systém dane z pridanej hodnoty (DPH) – Smernica 2006/112/ES – Článok 205 – Spoločná a nerozdielna zodpovednosť – Platobná neschopnosť hlavného dlžníka – Zachovanie povinnosti zaplatiť DPH – Spoločná a nerozdielna zodpovednosť tretej osoby po výmaze hlavného dlžníka z obchodného registra – Zásada právnej istoty – Zásada proporcionality “
Vo veci C‑121/24,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Administrativen săd Veliko Tărnovo (Správny súd Veliko Tărnovo, Bulharsko) zo 7. februára 2024 a doručený Súdnemu dvoru 14. februára 2024, ktorý súvisí s konaním:
„Vaniz“ EOOD
proti
Direktor na Direkcija „Obžalvane i danăčno‑osiguritelna praktika“ – Veliko Tărnovo,
SÚDNY DVOR (šiesta komora),
v zložení: predsedníčka šiestej komory I. Ziemele, sudcovia A. Kumin a S. Gervasoni (spravodajca),
generálna advokátka: J. Kokott,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–        „Vaniz“ EOOD, v zastúpení: H. Kostadinov, аdvоkаt,
–        Direktor na Direkcija „Obžalvane i danăčno‑osiguritelna praktika“ – Veliko Tărnovo, v zastúpení: B. M. Nikolov,
–        bulharská vláda, v zastúpení: S. Ruseva a T. Cingileva, splnomocnené zástupkyne,
–        španielska vláda, v zastúpení: P. Pérez Zapico, splnomocnená zástupkyňa,
–        Európska komisia, v zastúpení: M. Herold a M. Ilkova, splnomocnení zástupcovia,
po vypočutí návrhov generálnej advokátky na pojednávaní 4. septembra 2025,
vyhlásil tento
Rozsudok
1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 205 smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty (Ú. v. EÚ L 347, 2006, s. 1; ďalej len „smernica o DPH“), ako aj zásad proporcionality a právnej istoty.
2        Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou „Vaniz“ EOOD na jednej strane a Direktor na Direkcija „Obžalvane i danăčno‑osiguritelna praktika“ – Veliko Tărnovo (riaditeľ Riaditeľstva pre „Opravné prostriedky a prax v oblasti daní a sociálneho zabezpečenia“, príslušný pre mesto Veliko Tărnovo, Bulharsko) (ďalej len „daňová správa“) na druhej strane vo veci záväzku spoločnej a nerozdielnej zodpovednosti spoločnosti Vaniz na účely zaplatenia dane z pridanej hodnoty (DPH).
Právny rámec
Právo Únie
3        Odôvodnenie 44 smernice o DPH uvádza:
„Členské štáty by mali mať možnosť stanoviť, aby niekto iný ako osoba, ktorá je povinná platiť DPH, ručil spoločne a nerozdielne za platbu DPH.“
4        Článok 193 tejto smernice stanovuje:
„DPH platí každá zdaniteľná osoba, ktorá uskutočňuje zdaniteľné dodanie tovaru alebo zdaniteľné poskytovanie služieb okrem prípadov, keď daň platí iná osoba v prípadoch uvedených v článkoch 194 až 199b a článku 202.“
5        Podľa článku 205 uvedenej smernice:
„V situáciách uvedených v článkoch 193 až 200 a v článkoch 202, 203 a 204 môžu členské štáty stanoviť, že osoba iná ako osoba povinná platiť daň ručí spoločne a nerozdielne za platbu DPH.“
6        Článok 207 tej istej smernice stanovuje:
„Členské štáty prijmú opatrenia potrebné na to, aby osoby, ktoré sa v súlade s článkami 194 až 197 a s článkami 199 a 204 považujú za osoby povinné platiť DPH namiesto zdaniteľnej osoby, ktorá nie je usadená na ich území, splnili svoju platobnú povinnosť ustanovenú v tomto oddiele[.]
Členské štáty tiež prijmú opatrenia potrebné na to, aby osoby, ktoré v súlade s článkom 205 ručia spoločne a nerozdielne za platbu DPH, splnili túto platobnú povinnosť.“
Bulharské právo
DOPK
7        Podľa článku 21 ods. 1 Danăčno-osiguritelen procesualen kodex (Daňový poriadok a poriadok sociálneho zabezpečenia) (DV č. 105 z 29. decembra 2005), v znení uplatniteľnom od 1. januára 2006 (ďalej len „DOPK“),
„V prípadoch uvedených v článkoch 16, 18 a 19 sa zodpovednosť tretích osôb stanoví dodatočným daňovým rozhodnutím.“
8        Článok 112 tohto poriadku v odseku 1 stanovuje:
„Daňová kontrola sa začína vydaním príkazu na vykonanie daňovej kontroly.“
9        Článok 168 uvedeného poriadku stanovuje:
„Verejná pohľadávka zanikne:
…
(6)      po rozdelení výťažku zo speňaženia majetku právnickej osoby, ktorá bola vyhlásená za platobne neschopnú, pokiaľ za verejnú pohľadávku neručia tretie osoby,
(7)      pri výmaze právnickej osoby po skončení likvidácie, pokiaľ za verejnú pohľadávku neručia tretie osoby,
…“
ZDDS
10      Článok 177 Zakon za danăk vărchu dobavenata stojnost (zákon o dani z pridanej hodnoty) (DV č. 63 zo 4. augusta 2006), v znení uplatniteľnom v spore vo veci samej (ďalej len „ZDDS“), znie:
„1.      Zaregistrovaná osoba, ktorá je príjemcom zdaniteľného plnenia, je zodpovedná za splatnú daň, ktorú nezaplatila iná zaregistrovaná osoba, pokiaľ si uplatnila právo na odpočítanie dane zaplatenej na vstupe, ktoré priamo alebo nepriamo súvisí so splatnou a nezaplatenou DPH.
2.      Zodpovednosť podľa odseku 1 vzniká, ak zaregistrovaná osoba vedela alebo mala vedieť, že táto daň nebude zaplatená a kontrolný orgán to preukázal podľa článkov 117 až 120 [DOPK].
3.      Na účely odseku 2 sa predpokladá, že daň nebude zaplatená, pokiaľ sú kumulatívne splnené tieto podmienky:
(1)      splatná daň v zmysle odseku 1 nebola ako výsledok zdaňovacieho obdobia skutočne zaplatená nijakým predchádzajúcim dodávateľom zdaniteľného dodania toho istého tovaru alebo poskytnutia tej istej služby bez ohľadu na to, či sa plnenie uskutočnilo v takej istej, zmenenej alebo spracovanej forme,
(2)      zdaniteľné plnenie je fiktívne, obchádza zákon alebo jeho cena sa značne odlišuje od trhovej ceny.
4.      Zodpovednosť podľa odseku 1 nie je podmienená získaním určitej výhody z dôvodu nezaplatenia splatnej dane.
5.      Za podmienok stanovených v odsekoch 2 a 3 je zodpovedný tiež predchádzajúci dodávateľ osoby povinnej platiť daň, ktorá dlhuje nezaplatenú daň.
6.      V prípadoch uvedených v odsekoch 1 a 2 je zodpovedná zdaniteľná osoba, ktorá je priamo príjemcom plnenia, za ktoré nebola zaplatená splatná daň, a pokiaľ výber dane nie je možný, možno zodpovednosť uplatniť voči každému konečnému príjemcovi v rámci dodávateľského reťazca.
7.      Odsek 6 sa uplatňuje obdobne aj na predchádzajúcich dodávateľov.“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
11      V priebehu mesiacov júl, august a september 2017 Vaniz, ktorej predmetom činnosti je cestná nákladná doprava, kúpila nákladné vozidlá a prenajímala si dopravné vozidlá od dodávateľa, spoločnosti „Stars International“ EOOD, ktorá za tieto jednotlivé plnenia vystavila 35 faktúr. Táto posledná uvedená spoločnosť uviedla tieto plnenia vo svojich daňových priznaniach k DPH, zatiaľ čo Vaniz ako príjemca plnení dotknutých vo veci samej uplatnila svoje právo na odpočítanie DPH. Ako však zistila daňová správa pri daňovej kontrole, DPH priznaná spoločnosťou Stars International nebola odvedená do štátnej pokladnice.
12      Okrem toho 19. júla 2019 bolo voči spoločnosti Stars International začaté konkurzné konanie. Rozsudkom zo 4. augusta 2020 bolo toto konanie ukončené a bol nariadený výmaz spoločnosti Stars International z obchodného registra.
13      Dňa 17. januára 2022 daňová správa zahájila v prípade spoločnosti Vaniz daňovú kontrolu, aby určila jej spoločnú a nerozdielnu zodpovednosť za zaplatenie DPH, ktorú Stars International priznala na základe 35 vyššie uvedených faktúr, ale ktorú táto posledná uvedená spoločnosť neodviedla do štátnej pokladnice. Počas tejto kontroly táto správa usúdila, že Vaniz vedela alebo mala vedieť o tom, že táto DPH nie je zaplatená.
14      Keďže daňová správa dospela k záveru, že Vaniz je spoločne a nerozdielne zodpovedná za zaplatenie uvedenej DPH, vydala voči nej dodatočný daňový výmer týkajúci sa sumy 217 277,82 bulharského leva (BGN) (približne 111 092 eur) spolu s úrokmi z omeškania vo výške 114 365,21 BGN (približne 58 474 eur).
15      Vaniz podala proti tomuto daňovému výmeru žalobu na Administrativen săd Veliko Tărnovo (Správny súd Veliko Tărnovo, Bulharsko), vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania. Tvrdí, že Stars International, hlavná dlžníčka dlhu na DPH dotknutého vo veci samej, bola vymazaná z obchodného registra a ako právnická osoba zanikla od 4. augusta 2020, teda pred začatím konania o určenie spoločnej a nerozdielnej zodpovednosti za zaplatenie tohto dlhu 17. januára 2022, a že po zrušení právnickej osoby zanikli jej záväzky, v dôsledku čoho už nemožno začať konanie o určenie spoločnej a nerozdielnej zodpovednosti tretej osoby za tieto záväzky.
16      Daňová správa sa naopak domnieva, že podľa vnútroštátnej právnej úpravy dlh na DPH nezaniká smrťou alebo zánikom dlžníka, ak existujú tretie osoby spoločne a nerozdielne zodpovedné za tento dlh.
17      Vnútroštátny súd pripomína, že Súdny dvor vo svojom rozsudku z 20. mája 2021, ALTI (C‑4/20, EU:C:2021:397), rozhodol, že na základe spoločnej a nerozdielnej zodpovednosti stanovenej v článku 205 smernice o DPH členské štáty môžu uložiť osobe, ktorá je spoločne a nerozdielne zodpovedná za zaplatenie dane, ktorú nezaplatila osoba povinná platiť daň, všetky náležitosti týkajúce sa tejto dane, ak sa preukáže, že táto osoba, ktorá si sama uplatnila právo na odpočítanie dane, vedela alebo mala vedieť, že táto osoba povinná platiť daň uvedenú daň nezaplatí.
18      Tento súd sa však domnieva, že je potrebné určiť časové obmedzenia spoločnej a nerozdielnej zodpovednosti, a najmä spresniť, dokedy je možné vyvodiť takúto zodpovednosť. Podľa uvedeného súdu treba v prejednávanej veci zohľadniť skutočnosť, že nejde o daňový dlh zdaniteľnej osoby, ale o zodpovednosť za dlhy inej osoby a že osoba, od ktorej sa žiada zaplatenie týchto dlhov, zistí, že musí prevziať takúto zodpovednosť v čase, keď osoba povinná platiť DPH už právne zanikla. Z tohto dôvodu si uvedený súd kladie otázku, či je uplatnenie spoločnej a nerozdielnej zodpovednosti spoločnosti Vaniz daňovou správou v súlade s ustanoveniami článku 205 smernice o DPH v spojení so zásadami práva Únie.
19      Za týchto podmienok Administrativen săd Veliko Tărnovo (Správny súd Veliko Tărnovo) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.      Bránia odôvodnenie 44 a článok 205 smernice [o DPH], ako aj zásady transparentnosti a primeranosti zodpovednosti začatiu konania vo veci určenia spoločnej a nerozdielnej zodpovednosti tretej osoby za zaplatenie DPH a rozsahu spoločnej a nerozdielnej zodpovednosti po zániku hlavného dlžníka ako právneho subjektu?
2.      Bránia tomu, aby po výmaze dlžníka [z obchodného registra] naďalej existoval dlh voči tejto zdaniteľnej osobe bez toho, aby došlo k postúpeniu práv a povinností, za ktoré má následne ručiť tretia osoba?
3.      Je takto opísaná administratívna prax vnútroštátnej daňovej správy v súlade s uplatňovaním zásady právnej istoty?“
O prejudiciálnych otázkach
O prípustnosti
20      Podľa daňovej správy sú prejudiciálne otázky neprípustné.
21      Na jednej strane tvrdí, že na rozdiel od toho, čo tvrdí vnútroštátny súd v prvej otázke, daňová kontrola na účely určenia spoločnej a nerozdielnej zodpovednosti spoločnosti Vaniz podľa článku 177 ZDDS za dlhy spoločnosti Stars International na DPH už bola začatá ku dňu zrušenia tejto poslednej uvedenej spoločnosti. V dôsledku toho prvá otázka nezodpovedá skutkovej situácii sporu vo veci samej, a teda je čisto hypotetická.
22      Na druhej strane neexistuje relevantná právna úprava práva Únie, ktorá by umožňovala odpovedať na druhú otázku.
23      V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry článok 267 ZFEÚ zavádza postup priamej spolupráce medzi Súdnym dvorom a súdmi členských štátov. V rámci tohto postupu, ktorý vychádza z jednoznačného rozdelenia úloh medzi vnútroštátnymi súdmi a Súdnym dvorom, je na posúdenie konkrétneho skutkového stavu príslušný vnútroštátny súd, ktorému prislúcha, aby s prihliadnutím na osobitosti veci posúdil tak nevyhnutnosť prejudiciálneho rozhodnutia pre možnosť vydať svoj rozsudok, ako aj relevantnosť otázok, ktoré kladie Súdnemu dvoru, pričom Súdny dvor je oprávnený vyjadriť sa výlučne k výkladu alebo platnosti textu práva Únie na základe skutkového stavu, ktorý mu opísal vnútroštátny súd [pozri v tomto zmysle rozsudky zo 16. marca 1978, Oehlschläger, 104/77, EU:C:1978:69, bod 4, a zo 4. októbra 2024, Schrems (Sprístupnenie údajov širokej verejnosti), C‑446/21, EU:C:2024:834, bod 42 a citovanú judikatúru].
24      Na prvú otázku preto treba odpovedať s prihliadnutím na skutkové okolnosti, na ktorých je založená, ako ich uviedol vnútroštátny súd, ktorých správnosť musí overiť vnútroštátny súd.
25      Okrem toho posúdenie uvedené v bode 22 tohto rozsudku patrí do rámca vecného preskúmania položených otázok a nepredstavuje dôvod na neprípustnosť.
26      Z uvedeného vyplýva, že námietku neprípustnosti vznesenú daňovou správou treba odmietnuť.
O veci samej
27      Svojimi otázkami, ktoré treba preskúmať spoločne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa má článok 205 smernice o DPH v spojení so zásadami proporcionality a právnej istoty vykladať v tom zmysle, že bráni vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej možno zodpovednosť osoby, ktorá je spoločne a nerozdielne zodpovedná za zaplatenie DPH v zmysle tohto článku, vyvodiť po tom, čo osoba povinná platiť túto daň prestala existovať ako právny subjekt, ak sa preukáže, že táto osoba, ktorá si sama uplatnila právo na odpočítanie dane, vedela alebo mala vedieť, že táto osoba povinná platiť daň ju nezaplatí.
28      Na úvod je potrebné pripomenúť, že článok 205 smernice o DPH v zásade umožňuje členským štátom prijať na účely účinného výberu DPH opatrenia, na základe ktorých je iná osoba než tá, ktorá je obvykle povinná platiť túto daň podľa článkov 193 až 200 a 202 až 204 tejto smernice, spoločne a nerozdielne zodpovedná za zaplatenie uvedenej dane (rozsudok z 20. mája 2021, ALTI, C‑4/20, EU:C:2021:397, bod 29).
29      Keďže však článok 205 smernice o DPH nespresňuje ani osoby, ktoré členské štáty môžu považovať za spoločne a nerozdielne zodpovedných dlžníkov, ani situácie, v ktorých možno pristúpiť k takémuto kvalifikovaniu, stanovenie podmienok a postupov na vyvodenie spoločnej a nerozdielnej zodpovednosti upravenej v tomto článku, prislúcha členským štátom (rozsudok z 20. mája 2021, ALTI, C‑4/20, EU:C:2021:397, bod 31).
30      Členské štáty musia pri výkone takýchto právomocí dodržiavať všeobecné právne zásady, ktoré sú súčasťou právneho poriadku Únie, medzi ktoré patria najmä zásada právnej istoty a zásada proporcionality (rozsudok z 20. mája 2021, ALTI, C‑4/20, EU:C:2021:397, bod 32 a citovaná judikatúra).
31      V tomto rozsudku Súdny dvor rozhodol, že článok 205 smernice o DPH v spojení so zásadou proporcionality nebráni vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej musí osoba považovaná za spoločne a nerozdielne zodpovednú v zmysle tohto článku zaplatiť okrem sumy DPH nezaplatenej osobou povinnou platiť túto daň aj úroky z omeškania dlžné osobou povinnou platiť daň z tejto sumy, ak sa preukáže, že táto osoba, ktorá si sama uplatnila právo na odpočítanie dane, vedela alebo mala vedieť, že uvedená osoba povinná platiť daň uvedenú daň nezaplatí (rozsudok z 20. mája 2021, ALTI, C‑4/20, EU:C:2021:397, bod 45 a výrok). V uvedenom rozsudku Súdny dvor rozhodol, že takáto úprava je tiež v súlade so zásadou právnej istoty (rozsudok z 20. mája 2021, ALTI, C‑4/20, EU:C:2021:397, bod 43).
32      Na účely určenia v prvom rade, či článok 205 smernice o DPH bráni takej vnútroštátnej právnej úprave, o akú ide vo veci samej, treba zohľadniť jeho znenie, kontext, do ktorého patrí, a ciele sledované právnou úpravou, ktorej je súčasťou [pozri analogicky rozsudok z 25. apríla 2024, Finanzamt X (Použitie a bezodplatné poskytnutie tovaru), C‑207/23, EU:C:2024:352, bod 31 a citovanú judikatúru].
33      Zo znenia článku 205 smernice o DPH vyplýva, že tento článok stanovuje spoločnú a nerozdielnu povinnosť zaplatiť DPH, ktorú má iná osoba než osoba povinná platiť daň. Zo samotnej povahy spoločnej a nerozdielnej zodpovednosti vyplýva, že každý dlžník je zodpovedný za celú výšku dlhu a že veriteľ má v zásade voľnosť požadovať zaplatenie tohto dlhu od jedného alebo viacerých dlžníkov podľa svojho výberu (rozsudok z 22. novembra 2017, Aebtri, C‑224/16, EU:C:2017:880, bod 80 a citovaná judikatúra). Z toho vyplýva, že zánik jedného zo solidárnych dlžníkov nespôsobuje zánik záväzku uloženého jeho solidárnemu spoludlžníkovi alebo jeho solidárnym spoludlžníkom.
34      V dôsledku toho zánik osoby povinnej platiť DPH ako právneho subjektu nemá sama osebe vplyv na možnosť, ktorú má daňová správa, ktorá je veriteľom solidárneho záväzku, vyvodiť spoločnú a nerozdielnu zodpovednosť tretej osoby za zaplatenie dlhu na DPH.
35      Tento výklad potvrdzuje kontext, do ktorého patrí článok 205 smernice o DPH, a cieľ, ktorý sleduje. Z článkov 193 až 205 tejto smernice totiž vyplýva, že tento článok 205 je súčasťou súboru ustanovení, ktorých cieľom je identifikovať osobu povinnú platiť DPH v závislosti od rôznych situácií, pričom cieľom týchto ustanovení je práve zabezpečiť pre štátnu pokladnicu účinný výber DPH od osoby, ktorá je najvhodnejšia vzhľadom na predpokladanú situáciu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 20. mája 2021, ALTI, C‑4/20, EU:C:2021:397, bod 28). Stanovenie vzniku spoločnej a nerozdielnej zodpovednosti tretej osoby za zaplatenie DPH, najmä v situácii, keď je osoba povinná platiť daň platobne neschopná alebo zanikla, a teda ju nie je alebo už nie je schopná zaplatiť, je v súlade s týmto cieľom.
36      Pokiaľ ide v druhom rade o zásadu proporcionality, treba pripomenúť, že členské štáty musia v súlade s touto zásadou použiť také prostriedky, ktoré okrem toho, že umožnia účinne dosiahnuť cieľ sledovaný vnútroštátnym právom, v čo najmenšej miere zasahujú do cieľov a zásad stanovených dotknutou právnou úpravou Únie. Hoci je tak legitímne, že cieľom členského štátu je čo najúčinnejšie chrániť práva týkajúce sa verejných financií, takéto opatrenia nesmú prekročiť rozsah nevyhnutný na dosiahnutie tohto cieľa (rozsudok z 20. mája 2021, ALTI, C‑4/20, EU:C:2021:397, bod 33 a citovaná judikatúra).
37      Pokiaľ ide o potrebu vyvodiť zodpovednosť tretej osoby po tom, čo osoba povinná platiť DPH zanikla, treba pripomenúť, že Súdny dvor rozhodol, že v prípade takého zneužívajúceho konania v oblasti DPH, aké predpokladá vnútroštátna právna úprava dotknutá vo veci samej, musí mať štátna pokladnica možnosť získať v záujme efektívnosti späť splatnú daň a všetky súvisiace náležitosti od každej zo zmluvných strán, ktorá sa podieľala na tomto zneužívajúcom konaní (rozsudok z 20. mája 2021, ALTI, C‑4/20, EU:C:2021:397, bod 44). Táto možnosť je pritom ešte nutnejšia, ak sa osoba povinná platiť daň stala platobne neschopnou alebo prestala existovať ako právny subjekt.
38      Pokiaľ ide o otázku, či uvedená možnosť nejde nad rámec toho, čo je nevyhnutné na uplatnenie spoločnej a nerozdielnej zodpovednosti tretích osôb stanovenej v článku 205 smernice o DPH, treba uviesť, že ak by daňová správa mohla vyvodiť zodpovednosť tretích osôb, ktoré sa podieľali na zneužívajúcom konaní v oblasti DPH, len ak by existovala osoba povinná platiť DPH, takéto obmedzenie by ohrozilo možnosť uplatniť túto zodpovednosť. Ak by totiž v takomto prípade daňová správa zistila, že už nemôže dosiahnuť zaplatenie DPH od osoby povinnej platiť daň, pretože táto osoba prestala existovať ako právny subjekt, nemôže sa už od týchto tretích osôb domáhať platby. Okrem toho osoba povinná platiť daň, ktorá nekonala v dobrej viere, by mohla uskutočniť svoju likvidáciu, najmä s cieľom zabrániť uplatneniu zodpovednosti tretích osôb, ktoré sa podieľali na zneužívajúcom konaní, ktoré viedlo k vzniku dlhu na DPH. V dôsledku toho možnosť vyvodiť zodpovednosť tretej osoby za zaplatenie DPH po tom, ako osoba povinná platiť daň prestala existovať, nejde nad rámec toho, čo je nevyhnutné na zabezpečenie potrebného účinku článku 205 smernice o DPH.
39      V treťom rade zásada právnej istoty po prvé vyžaduje, aby oblasti, na ktoré sa vzťahuje právo Únie, boli právne normy členských štátov formulované jednoznačným spôsobom, ktorý umožňuje dotknutým osobám oboznámiť sa s ich právami a povinnosťami jasným a presným spôsobom a vnútroštátnym súdom zabezpečiť ich dodržiavanie (rozsudok z 9. júla 2015, Salomie a Oltean, C‑183/14, EU:C:2015:454, bod 32 a citovaná judikatúra).
40      V prejednávanej veci z rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že podľa článku 177 ods. 1 ZDDS zaregistrovaná osoba, ktorá je príjemcom zdaniteľného plnenia, je zodpovedná za splatnú daň, ktorú nezaplatila iná zaregistrovaná osoba, pokiaľ si uplatnila právo na odpočítanie DPH na vstupe, ktoré priamo alebo nepriamo súvisí so splatnou a nezaplatenou DPH. Článok 177 ods. 2 ZDDS spresňuje, že zodpovednosť podľa odseku 1 tohto článku 177 vzniká, ak zaregistrovaná osoba vedela alebo mala vedieť, že táto DPH nebude zaplatená a kontrolný orgán to preukázal. Z tohto rozhodnutia tiež vyplýva, že článok 168 bod 7 DOPK výslovne stanovuje, že „pri výmaze právnickej osoby po skončení likvidácie“ má daňový orgán prípadne možnosť vyvodiť zodpovednosť tretích osôb za zaplatenie daňového dlhu.
41      Za týchto podmienok sa zdá, že vnútroštátna právna úprava dotknutá vo veci samej umožňuje príjemcovi dodania tovaru alebo poskytnutia služby vedieť, že ak v čase uskutočnenia tohto plnenia vedel alebo mal vedieť, že daň nebude zaplatená, a ak si uplatnil svoje právo na odpočítanie dane, môže byť spoločne a nerozdielne zodpovedný za zaplatenie tejto dane, a že zánik osoby povinnej zaplatiť uvedenú daň ako právneho subjektu ho nezbavuje jeho zodpovednosti.
42      Keďže táto možnosť je podľa informácií vnútroštátneho súdu jasne stanovená vnútroštátnou právnou úpravou dotknutou vo veci samej, zdá sa, že táto právna úprava je v súlade s požiadavkami pripomenutými v bode 39 tohto rozsudku.
43      Zásada právnej istoty vyžaduje po druhé, aby situácia osoby povinnej platiť daň, pokiaľ ide o jej práva a povinnosti voči daňovému alebo colnému úradu, nemohla byť donekonečna spochybňovaná (rozsudok z 10. decembra 2015, Veloserviss, C‑427/14, EU:C:2015:803, bod 31 a citovaná judikatúra).
44      Podľa ustálenej judikatúry premlčacie lehoty spravidla plnia túto funkciu (rozsudok z 5. marca 2019, Eesti Pagar, C‑349/17, EU:C:2019:172, bod 112 a citovaná judikatúra). V prípade neexistencie príslušných ustanovení práva Únie prináleží členským štátom, aby určili pravidlá a premlčacie lehoty týkajúce sa daňovej pohľadávky v súvislosti s DPH (pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. júla 2023, Napfény‑Toll, C‑615/21, EU:C:2023:573, bod 34 a citovanú judikatúru).
45      Hoci stanovenie a uplatňovanie týchto pravidiel patrí do právomoci členských štátov, členské štáty musia pri výkone tejto právomoci dodržiavať právo Únie, ktoré vyžaduje stanovenie primeraných lehôt, ktoré chránia tak zdaniteľnú osobu, ako aj dotknutý správny orgán (rozsudok z 13. júla 2023, Napfény‑Toll, C‑615/21, EU:C:2023:573, bod 35 a citovaná judikatúra).
46      Keďže v prejednávanej veci jednak nie je spochybnená primeranosť premlčacej lehoty týkajúcej sa verejných pohľadávok stanovenej vnútroštátnym právom a jednak daňová správa v tejto lehote oznámila osobe spoločne a nerozdielne zodpovednej za zaplatenie dlhu na DPH svoj zámer opätovne preskúmať svoju daňovú situáciu, požiadavka zásady právnej istoty spočívajúca v tom, aby situácia tejto zodpovednej osoby nemohla byť donekonečna spochybniteľná, sa nezdá byť porušená, čo prináleží overiť vnútroštátnemu súdu.
47      S prihliadnutím na predchádzajúce úvahy treba na položené otázky odpovedať tak, že článok 205 smernice o DPH v spojení so zásadami proporcionality a právnej istoty sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej možno zodpovednosť osoby, ktorá je spoločne a nerozdielne zodpovedná za zaplatenie DPH v zmysle tohto článku 205, vyvodiť po tom, čo osoba povinná platiť túto daň prestala existovať ako právny subjekt, ak sa preukáže, že táto spoločne a nerozdielne zodpovedná osoba za zaplatenie DPH, ktorá si sama uplatnila právo na odpočítanie dane, vedela alebo mala vedieť, že uvedená osoba povinná platiť daň uvedenú daň nezaplatí.
O trovách
48      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (šiesta komora) rozhodol takto:
Článok 205 smernice Rady 2006/112/ES z 28. novembra 2006 o spoločnom systéme dane z pridanej hodnoty v spojení so zásadami proporcionality a právnej istoty sa má vykladať v tom zmysle, že nebráni vnútroštátnej právnej úprave, podľa ktorej možno zodpovednosť osoby, ktorá je spoločne a nerozdielne zodpovedná za zaplatenie DPH v zmysle tohto článku 205, vyvodiť po tom, čo osoba povinná platiť túto daň prestala existovať ako právny subjekt, ak sa preukáže, že táto spoločne a nerozdielne zodpovedná osoba za zaplatenie DPH, ktorá si sama uplatnila právo na odpočítanie dane, vedela alebo mala vedieť, že uvedená osoba povinná platiť daň uvedenú daň nezaplatí.
Podpisy
*      Jazyk konania: bulharčina.