Predbežné znenie
ROZSUDOK
SÚDNEHO
DVORA
(tretia
komora)
z 21. mája
2026(*)
„ Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania – Voľný
pohyb
tovaru – Úradné
kontroly
potravín – Nariadenie
(EÚ) 2017/625 – Článok 9
ods. 7 – Úplná
harmonizácia – Vnútroštátna
právna
úprava
stanovujúca
povinnosť
ohlásiť
príchod
potravinových
doplnkov z iných
členských
štátov – Podmienka
nutnosti
na
účinnú
organizáciu
úradných
kontrol s ohľadom
na
požiadavky
ochrany
ľudského
zdravia a spotrebiteľov “
Vo
veci C‑626/24,
ktorej
predmetom
je
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
podľa
článku 267 ZFEÚ,
podaný
rozhodnutím
Nejvyššího správního soudu (Najvyšší
správny
súd,
Česká
republika)
zo
17. septembra
2024 a doručený
Súdnemu
dvoru
24. septembra
2024,
ktorý
súvisí s konaním:
PRAGON
s.r.o.
proti
Státní zemědělské a potravinářské inspekci,
Inspektorát v Praze,
SÚDNY
DVOR
(tretia
komora),
v zložení:
predseda
tretej
komory
C. Lycourgos,
sudcovia
O. Spineanu‑Matei,
S. Rodin (spravodajca),
N. Piçarra a N. Fenger,
generálny
advokát:
A. Biondi,
tajomník:
I. Illéssy,
referent,
so
zreteľom
na
písomnú
časť
konania a po
pojednávaní z 18. septembra
2025,
so
zreteľom
na
pripomienky,
ktoré
predložili:
–        PRAGON
s.r.o., v zastúpení: M. Kadlec,
advokát,
–        česká
vláda, v zastúpení:
J. Očková, M. Smolek a J. Vláčil,
splnomocnení
zástupcovia,
–        Európska
komisia, v zastúpení: M. Salyková a F. Thiran,
splnomocnení
zástupcovia,
po
vypočutí
návrhov
generálneho
advokáta
na
pojednávaní
18. decembra
2025,
vyhlásil
tento
Rozsudok
1        Návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania
sa
týka
výkladu
článkov 34 a 36 ZFEÚ,
ako
aj
článku 9
ods. 7
nariadenia
Európskeho
parlamentu a Rady
(EÚ)
2017/625 z 15. marca 2017 o úradných
kontrolách a iných
úradných
činnostiach
vykonávaných
na
zabezpečenie
uplatňovania
potravinového a krmivového
práva a pravidiel
pre
zdravie
zvierat a dobré
životné
podmienky
zvierat,
pre
zdravie
rastlín a pre
prípravky
na
ochranu
rastlín, o zmene
nariadení
Európskeho
parlamentu a Rady
(ES)
č. 999/2001,
(ES)
č. 396/2005,
(ES)
č. 1069/2009,
(ES)
č. 1107/2009,
(EÚ)
č. 1151/2012,
(EÚ)
č. 652/2014,
(EÚ)
2016/429 a (EÚ)
2016/2031,
nariadení
Rady
(ES)
č. 1/2005 a (ES)
č. 1099/2009 a smerníc
Rady
98/58/ES,
1999/74/ES,
2007/43/ES,
2008/119/ES a 2008/120/ES a o zrušení
nariadení
Európskeho
parlamentu a Rady
(ES)
č. 854/2004 a (ES)
č. 882/2004,
smerníc
Rady
89/608/EHS,
89/662/EHS,
90/425/EHS,
91/496/EHS,
96/23/ES,
96/93/ES a 97/78/ES a rozhodnutia
Rady
92/438/EHS
(nariadenie o úradných
kontrolách)
(Ú. v. EÚ L 95,
2017,
s. 1).
2        Tento
návrh
bol
podaný v rámci
sporu,
ktorého
stranami
sú
spoločnosť
PRAGON
s.r.o. (ďalej
len
„Pragon“),
založená
podľa
českého
práva, a Státní zemědělská a potravinářská inspekce,
Inspektorát v Praze (Štátna
poľnohospodárska a potravinárska
inšpekcia,
inšpektorát v Prahe,
Česká
republika)
(ďalej
len
„Štátna
poľnohospodárska a potravinárska
inšpekcia“)
vo
veci
žaloby
tejto
spoločnosti
na
ochranu
proti
údajnému
nezákonnému
zásahu,
ktorý
spočíval
vo
vykonaní
kontroly
týmto
orgánom.
Právny rámec
Právo Únie
Primárne právo
3        Článok 26 ZFEÚ v odseku
1
stanovuje:
„[Európska
ú]nia prijíma
opatrenia s cieľom
vytvoriť
vnútorný
trh
alebo
zabezpečiť
jeho
fungovanie v súlade s príslušnými
ustanoveniami
zmlúv.“
4        Článok 34 ZFEÚ
znie:
„Množstevné
obmedzenia
dovozu a všetky
opatrenia s rovnocenným
účinkom
sú
medzi
členskými
štátmi
zakázané.“
5        Podľa
článku 36 ZFEÚ:
„Ustanovenia
článkov 34 a 35
nevylučujú
zákazy
alebo
obmedzenia
dovozu,
vývozu
alebo
tranzitu
tovaru
odôvodnené
princípmi
verejnej
morálky,
verejným
poriadkom,
verejnou
bezpečnosťou,
ochranou
zdravia a života
ľudí a zvierat,
ochranou
rastlín,
ochranou
národného
kultúrneho
bohatstva,
ktoré
má
umeleckú,
historickú
alebo
archeologickú
hodnotu,
alebo
ochranou
priemyselného a obchodného
vlastníctva.
Tieto
zákazy a obmedzenia
však
nesmú
byť
prostriedkami
svojvoľnej
diskriminácie
alebo
skrytého
obmedzovania
obchodu
medzi
členskými
štátmi.“
6        Článok 43 ZFEÚ v odseku
2
uvádza:
„Európsky
parlament a Rada
[Európskej
únie] v súlade s riadnym
legislatívnym
postupom a po
porade s [Európskym
h]ospodárskym a sociálnym
výborom
ustanovia
spoločnú
organizáciu
trhu
ustanovenú v článku 40
ods. 1 a iné
ustanovenia
potrebné
pre
dosiahnutie
cieľov
spoločnej
poľnohospodárskej
politiky a spoločnej
politiky v oblasti
rybného
hospodárstva.“
7        Článok 114 ZFEÚ v odseku
1
stanovuje:
„Nasledujúce
ustanovenia
sa
použijú
na
dosiahnutie
cieľov
uvedených v článku 26,
pokiaľ
zmluvy
neustanovujú
inak.
Európsky
parlament a Rada v súlade s riadnym
legislatívnym
postupom a po
porade s [Európskym
h]ospodárskym a sociálnym
výborom
prijímajú
opatrenia
na
aproximáciu
ustanovení
zákonov,
iných
právnych
predpisov a správnych
opatrení
členských
štátov,
ktoré
smerujú k vytváraniu a fungovaniu
vnútorného
trhu.“
8        Podľa
článku 168
ods. 4 písm. b)
ZFEÚ:
„Odchylne
od
článku 2
ods. 5 a článku 6 písm. a) a v súlade s článkom 4
ods. 2 písm. k) a s cieľom
riešiť
spoločné
otázky
bezpečnosti,
Európsky
parlament a Rada v súlade s riadnym
legislatívnym
postupom a po
porade s [Európskym
h]ospodárskym a sociálnym
výborom a [Európskym
v]ýborom regiónov
prispievajú k dosiahnutiu
cieľov
uvedených v tomto
článku
prijatím:
…
b)      opatrení v oblastí
veterinárnej
starostlivosti a rastlinnej
výroby,
ktorých
priamym
cieľom
je
ochrana
verejného
zdravia.“
Sekundárne právo
–       Nariadenie (ES) č. 178/2002
9        Článok 2
nariadenie
Európskeho
parlamentu a Rady
(ES)
č. 178/2002 z 28. januára
2002,
ktorým
sa
ustanovujú
všeobecné
zásady a požiadavky
potravinového
práva,
zriaďuje
Európsky
úrad
pre
bezpečnosť
potravín a stanovujú
postupy v záležitostiach
bezpečnosti
potravín
(Ú. v. ES L 31,
2002,
s. 1)
stanovuje:
„Na
účely
tohto
nariadenia
‚potraviny‘
znamenajú
akékoľvek
látky
alebo
výrobky,
či
už
spracované,
čiastočne
spracované
alebo
nespracované,
ktoré
sú
určené
na
ľudskú
spotrebu
alebo o ktorých
sa
predpokladá,
že
sú
na
ňu
určené.
…“
–       Smernica 2002/46/ES
10      Podľa
článku 10
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady
2002/46/ES z 10. júna
2002 o aproximácii
právnych
predpisov
členských
štátov
týkajúcich
sa
potravinových
doplnkov
(Ú. v. ES L183,
2002,
s. 51):
„S cieľom
uľahčiť
účinné
sledovanie
potravinových
doplnkov,
členské
štáty
môžu
požadovať
od
výrobcu
alebo
osoby
uvádzajúcej
daný
výrobok
na
trh
na
ich
území,
aby
oznámili
príslušnému
úradu
takéto
uvedenie
na
trh
tým,
že
mu
postúpia
vzor
alebo
označenie
používané
pre
daný
výrobok.“
–       Nariadenie 2017/625
11      Odôvodnenia
1
až
3,
15,
19,
20,
37,
38,
43 a 99
nariadenia
2017/625
stanovujú:
„(1)      V Zmluve o fungovaní
Európskej
únie
(ZFEÚ)
sa
vyžaduje,
aby
sa
vo
vymedzení a vykonávaní
politík a činností
Únie
zabezpečila
vysoká
úroveň
ochrany
zdravia
ľudí a zvierat a životného
prostredia.
Uvedený
cieľ
by
sa mal
okrem
iného
dosiahnuť
prostredníctvom
opatrení
vo
veterinárnej a rastlinolekárskej
oblasti,
ktorých
konečným
cieľom
je
ochrana
ľudského
zdravia.
(2)      V ZFEÚ
sa
tiež
stanovuje,
že
Únia
má
prispievať k dosiahnutiu
vysokej
úrovne
ochrany
spotrebiteľov
prostredníctvom
opatrení,
ktoré
prijme v rámci
dobudovania
vnútorného
trhu.
(3)      V právnych
predpisoch
Únie
sa
stanovuje
súbor
harmonizovaných
pravidiel s cieľom
zabezpečiť,
aby
potraviny a krmivá
boli
bezpečné a bezchybné a aby
sa
činnosti,
ktoré
by
mohli
ovplyvniť
bezpečnosť
agropotravinového reťazca
alebo
ochranu
záujmov
spotrebiteľov v súvislosti s potravinami a informáciami o potravinách,
vykonávali v súlade s osobitnými
požiadavkami.
Existujú
aj
pravidlá
Únie
na
zabezpečenie
vysokej
úrovne
zdravia
ľudí,
zvierat a rastlín,
ako
aj dobrých
životných
podmienok
zvierat v celom
agropotravinovom reťazci a vo
všetkých
uvedených
oblastiach
činnosti,
kde
je
hlavným
cieľom
boj
proti
možnému
šíreniu
chorôb
zvierat,
ktoré
sú v niektorých
prípadoch
prenosné
na
ľudí,
alebo
proti
možnému
rozšíreniu
škodcov
škodlivých
pre
rastliny
alebo
rastlinné
produkty, a na
zabezpečenie
ochrany
životného
prostredia
pred
rizikami,
ktoré
môžu
vyplynúť z geneticky
modifikovaných
organizmov
(GMO)
alebo prípravkov
na
ochranu
rastlín.
Správne
uplatňovanie
uvedených
pravidiel,
ďalej
spoločne
označovaných
ako
‚právne
predpisy
Únie
týkajúce
sa
agropotravinového reťazca‘,
prispieva k fungovaniu
vnútorného
trhu.
…
(15)      Za
presadzovanie
právnych
predpisov
Únie
týkajúcich
sa
agropotravinového reťazca
zodpovedajú
členské
štáty,
ktorých
príslušné
orgány
prostredníctvom
organizácie
úradných
kontrol
monitorujú a overujú,
či
sa
relevantné
požiadavky
Únie
skutočne
dodržujú a presadzujú.
…
(19)      S cieľom
zracionalizovať a zjednodušiť
celkový
legislatívny
rámec, a zároveň
sledovať
cieľ
lepšej
regulácie,
by
sa
mali
pravidlá
uplatniteľné
na
úradné
kontroly v špecifických
oblastiach
integrovať
do jedného
legislatívneho
rámca
pre
úradné
kontroly.
…
(20)      Zámerom
tohto
nariadenia
by
malo
byť
zriadenie
harmonizovaného
rámca
Únie
pre
organizáciu
úradných
kontrol a úradných
činností,
ktoré
nie
sú
úradnými
kontrolami, v celom
agropotravinovom reťazci,
pričom
by
sa
mali
zohľadniť
pravidlá o úradných
kontrolách
stanovené v nariadení
[Európskeho
parlamentu a Rady]
(ES)
č. 882/2004
[z 29. apríla
2004 o úradných
kontrolách
uskutočňovaných s cieľom
zabezpečiť
overenie
dodržiavania
potravinového a krmivového
práva a predpisov o zdraví
zvierat a o starostlivosti o zvieratá
(Ú. v. EÚ L 165,
2004,
s. 1;
Mim.
vyd.
03/045,
s. 200)] a v relevantných
odvetvových
právnych
predpisoch a skúsenosti
získané z uplatňovania
týchto
pravidiel.
…
(37)      Bez
toho,
aby
boli
dotknuté
požiadavky
týkajúce
sa
vysledovateľnosti stanovené v odvetvových
právnych
predpisoch, a v rozsahu
nutnom
na
organizáciu
úradných
kontrol,
by
príslušné
orgány
členského
štátu
mali
mať
možnosť
za
výnimočných
okolností
požadovať
od
prevádzkovateľov,
aby
ohlásili
príchod
zvierat a tovaru z iného
členského
štátu.
(38)      Príslušné
orgány
by v záujme
zabezpečenia
správneho
presadzovania
právnych
predpisov
Únie
týkajúcich
sa
agropotravinového reťazca
mali
mať
právomoc
vykonávať
úradné
kontroly
na
všetkých
stupňoch
výroby,
spracovania a distribúcie
zvierat a tovaru,
na
ktoré
sa
vzťahujú
tieto
právne
predpisy.
Na
zabezpečenie
dôkladného
vykonávania
úradných
kontrol a ich
účinnosti
by
príslušné
orgány
mali
mať
tiež
právomoc
vykonávať
úradné
kontroly
na
všetkých
stupňoch
výroby a distribúcie
tovaru,
látok,
materiálov
alebo
predmetov,
na
ktoré
sa
nevzťahujú
právne
predpisy
Únie
týkajúce
sa
agropotravinového reťazca,
do
tej
miery,
do
akej
je
to
potrebné
na
plné
vyšetrenie
možných
porušení
týchto
právnych
predpisov a na
identifikáciu
príčiny
týchto
porušení.
Príslušné
orgány
by v záujme
účinného
vykonávania
uvedených
úradných
kontrol
mali
vypracovať a viesť
zoznam
alebo
register
prevádzkovateľov,
ktorí
sa
majú
kontrolovať.
…
(43)      Týmto
nariadením
sa
zriaďuje
jeden
legislatívny
rámec
na
organizáciu
úradných
kontrol
zameraných
na
overenie
dodržiavania
právnych
predpisov
Únie
týkajúcich
sa
agropotravinového reťazca
vo
všetkých
oblastiach,
na
ktoré
sa
takéto
právne
predpisy
vzťahujú.
…
…
(99)      Keďže
cieľ
tohto
nariadenia, a to
zabezpečenie
harmonizovaného
prístupu v súvislosti s úradnými
kontrolami a inými
úradnými
činnosťami
vykonávanými s cieľom
zabezpečiť
uplatňovanie
právnych
predpisov
Únie
týkajúcich
sa
agropotravinového reťazca,
nie
je
možné
uspokojivo
dosiahnuť
na
úrovni
samotných
členských
štátov,
ale z dôvodov
jeho
účinnosti,
komplexnosti,
cezhraničného a medzinárodného
charakteru
ho
možno
lepšie
dosiahnuť
na
úrovni
Únie,
môže
Únia
prijať
opatrenia v súlade
so
zásadou
subsidiarity
podľa
článku 5
[ZEÚ]….“
12      Podľa
článku 1
ods. 1 písm. a) a článku 1
ods. 2 písm. a)
nariadenia
2017/625:
„1.      Týmto
nariadením
sa
stanovujú
pravidlá:
a)      vykonávania
úradných
kontrol a iných
úradných
činností
príslušnými
orgánmi
členských
štátov;
…
2.      Toto
nariadenie
sa
uplatňuje
na
úradné
kontroly
vykonávané
na
overovanie
dodržiavania
pravidiel,
ktoré
sú
stanovené
na
úrovni
Únie
alebo
členskými
štátmi s cieľom
uplatňovať
právne
predpisy
Únie v oblastiach:
a)      potravín a ich
bezpečnosti,
neporušenosti a bezchybnosti
na
ktoromkoľvek
stupni
výroby,
spracovania a distribúcie
potravín
vrátane
pravidiel
zameraných
na
zaručenie
slušných
obchodných
praktík a na
ochranu
záujmov a informovanosti
spotrebiteľov,
ako
aj
výroby a používania
materiálov a predmetov
prichádzajúcich
do
styku s potravinami.“
13      Článok 3
tohto
nariadenia v bodoch 11,
12 a 29
stanovuje:
„Na
účely
tohto
nariadenia
sa
uplatňuje
toto
vymedzenie
pojmov:
…
11.
‚tovar‘
je
všetko,
na
čo
sa
vzťahuje
jedno
alebo
viacero
pravidiel
uvedených v článku 1
ods. 2,
okrem
zvierat;
12.
‚potraviny‘
sú
potraviny v zmysle
článku 2
nariadenia
[č. 178/2002];
…
29.
‚prevádzkovateľ‘
je
akákoľvek
fyzická
alebo
právnická
osoba,
na
ktorú
sa
vzťahuje
jedna
alebo
viacero
povinností
stanovených v pravidlách
uvedených v článku 1
ods. 2.“
14      Článok 9
nariadenia
2017/625 v odsekoch
1,
2 a 4
až
7
uvádza:
„1.      Príslušné
orgány
vykonávajú
pravidelne
úradné
kontroly
všetkých
prevádzkovateľov
na
základe
rizika a s vhodnou
frekvenciou_…
…
2.      Príslušné
orgány
vykonávajú
úradné
kontroly
pravidelne, s vhodnou
frekvenciou
určenou
na
základe
rizika
na
zistenie
možných
zámerných
porušení
pravidiel
uvedených v článku 1
ods. 2,
spáchaných
podvodnými
alebo
klamlivými
praktikami, a zohľadnia
informácie
týkajúce
sa
takýchto
porušení
vymieňané
prostredníctvom
mechanizmov
administratívnej
pomoci
stanovených v článkoch 102
až
108 a akékoľvek
iné
informácie,
ktoré
poukazujú
na
možnosť
takýchto
porušení.
…
4.      Úradné
kontroly
sa
vykonávajú
bez
oznámenia
vopred
okrem
prípadov,
keď
je
takéto
oznámenie
potrebné a riadne
odôvodnené
na
to,
aby
sa
úradná
kontrola
mohla
vykonať.
Pokiaľ
ide o úradné
kontroly
na
žiadosť
prevádzkovateľa,
môže
príslušný
orgán
rozhodnúť o tom,
či
sa
úradné
kontroly
majú
vykonať
na
základe
oznámenia
vopred
alebo
bez
neho.
Úradné
kontroly,
ktoré
sú
oznamované
vopred,
nevylučujú
možnosť
úradných
kontrol
bez
oznámenia
vopred.
5.      Úradné
kontroly
sa v maximálnej
možnej
miere
vykonávajú
takým
spôsobom,
aby
sa
administratívne
zaťaženie a narušenie
činností
prevádzkovateľov
minimalizovali
na
nevyhnutné
minimum,
ale
aby
sa
tým
negatívne
neovplyvnila
účinnosť
týchto
kontrol.
6.      Príslušné
orgány
vykonávajú
úradné
kontroly
rovnakým
spôsobom,
pričom
zohľadňujú
potrebu
prispôsobiť
kontroly
špecifickým
situáciám, a to
bez
ohľadu
na
to,
či
dotknuté
zvieratá a tovar:
a)      sú
sprístupnené
na
trhu
Únie
bez
ohľadu
na
to,
či
majú
pôvod v členskom
štáte, v ktorom
sa
vykonávajú
úradné
kontroly,
alebo v inom
členskom
štáte;
…
7.      Členské
štáty
určenia
môžu
od
prevádzkovateľov,
ktorým
boli
dodané
zvieratá
alebo
tovar z iného
členského
štátu,
žiadať,
avšak
len v rozsahu
nutnom
na
organizáciu
úradných
kontrol,
aby
ohlásili
príchod
takýchto
zvierat
alebo
tovaru.“
15      Článok 10
tohto
nariadenia v odseku
1 písm. a) a c),
ako
aj v odseku
2
stanovuje:
„1.      Príslušné
orgány
vykonávajú v rozsahu
nutnom
na
zistenie
dodržiavania
pravidiel
uvedených v článku 1
ods. 2
úradné
kontroly:
a)      zvierat a tovaru
na
akomkoľvek
stupni
výroby,
spracovania,
distribúcie a používania;
…
c)      prevádzkovateľov,
pokiaľ
ide o činnosti
vrátane
držania
zvierat,
vybavenie,
dopravné
prostriedky,
priestory a iné
miesta
pod
ich
kontrolou,
ako
aj
ich
okolie a o súvisiacu
dokumentáciu.
2.      Bez
toho,
aby
boli
dotknuté
pravidlá
týkajúce
sa
existujúcich
zoznamov
alebo
registrov
zostavených
na
základe
pravidiel
uvedených v článku 1
ods. 2,
príslušné
orgány
vypracujú a vedú
aktuálny
zoznam
prevádzkovateľov.
Ak
takýto
zoznam
alebo
register
už
existuje
na
iné
účely,
možno
ho
použiť
aj
na
účely
tohto
nariadenia.“
16      Článok 11
ods. 1
uvedeného
nariadenia
znie:
„Príslušné
orgány
vykonávajú
úradné
kontroly s vysokou
úrovňou
transparentnosti a minimálne
raz
za
rok
sprístupňujú
verejnosti
relevantné
informácie
týkajúce
sa
organizácie a vykonávania
úradných
kontrol
vrátane
uverejňovania
na
internete.
Zabezpečia
aj
pravidelné a včasné
uverejňovanie
informácií
o:
a)      druhu,
počte a výsledku
úradných
kontrol;
b)      druhu a počte
zistených
prípadov
nedodržiavania
pravidiel;
c)      druhu a počte
prípadov,
keď
príslušné
orgány
prijali
opatrenia v súlade s článkom 138,
a
d)      druhu a počte
prípadov,
keď
boli
uložené
sankcie
uvedené v článku 139.“
17      Články 102
až
108
nariadenia
2017/625
stanovujú
pravidlá
týkajúce
sa
administratívnej
pomoci a spolupráce
medzi
príslušnými
orgánmi
členských
štátov v rámci
postupov
upravených
týmto
nariadením.
18      Článok 111
uvedeného
nariadenia v odseku
1
uvádza:
„Členské
štáty
zabezpečia,
aby
viacročný
národný
plán
kontroly
stanovený v článku 109
ods. 1
bol
dostupný
verejnosti s výnimkou
častí
plánu,
ktorých
zverejnenie
by
mohlo
narušiť
účinnosť
úradných
kontrol.“
České právo
Zákon o potravinách
19      Ustanovenie § 3d
ods. 3
zákona
č. 110/1997
Sb., o potravinách a tabákových výrobcích a o změně a doplnění některých souvisejících zákonů (zákon
č. 110/1997 o potravinách a tabakových
výrobkoch a o zmene a doplnení
niektorých
súvisiacich
zákonov)
(ďalej
len
„zákon o potravinách“)
stanovuje:
„Prevádzkovateľ
potravinárskeho
podniku,
ktorý v mieste
určenia
prijíma
potraviny
vymedzené
vykonávacím
právnym
predpisom z iného
členského
štátu
Európskej
únie
alebo z tretej
krajiny,
je
povinný
informovať
orgán
dozoru
príslušný
podľa § 16
ods. 4
alebo
5 o ich
príchode v súlade s vykonávacím
právnym
predpisom,
ktorý
na
základe
analýzy
rizika
podľa
článku 3
nariadenia
[č. 178/2002]
určí
druh
potraviny,
termín,
rozsah a spôsob
informovania v rozsahu
potrebnom
na
organizáciu
úradných
kontrol.“
Vyhláška č. 172/2015
20      Podľa § 1
vyhlášky
č. 172/2015
Sb., o informační
povinnosti
příjemce potravin v místě určení
(vyhláška
č. 172/2015 o informačnej
povinnosti
príjemcu
potravín v mieste
určenia) v znení
účinnom v čase
skutkových
okolností
vo
veci
samej
(ďalej
len
„vyhláška
č. 172/2015“):
„1.      Táto
vyhláška
upravuje
rozsah
informačných
povinností
prevádzkovateľa
potravinárskeho
podniku v mieste
určenia… v nadväznosti
na
priamo
uplatniteľný
právny
predpis
Európskej
únie.
2.      Táto
vyhláška
sa
vzťahuje
na
…
e)      potravinové
doplnky;
…
3.      Táto
vyhláška
sa
vzťahuje
len
na
prípady,
keď
je
miestom
určenia
miesto
prvého
príjmu
vrátane
akéhokoľvek
prvého
zaobchádzania
alebo
manipulácie s potravinou
uvedenou v odseku
2
na
území
Českej
republiky.“
21      Ustanovenie § 2
ods. 1
vyhlášky
č. 172/2015
uvádza:
„Príjemca
potravín z iného
členského
štátu
Európskej
únie
alebo z tretej
krajiny v mieste
určenia v prípade
potravín
uvedených v § 1
ods. 2 písm. a)
až
e) a v mieste
určenia
uvedenom v § 1
ods. 3
oznámi
prostredníctvom
informačného
systému
Štátnej
poľnohospodárskej a potravinárskej
inšpekcie
najneskôr
24
hodín
pred
príchodom
potravín
na
miesto
určenia
a)      druh
potraviny
prichádzajúci
na
miesto
určenia;
b)      množstvo
potraviny
prichádzajúce
na
miesto
určenia;
c)      členský
štát
Európskej
únie
alebo
tretej
krajiny,
názov a adresu
prevádzkovateľa
potravinárskeho
podniku,
ktorý
potravinu
dodáva
na
miesto
určenia;
d)      názov,
adresu a identifikačné
číslo
miesta
určenia a príjemcu
potraviny v mieste
určenia
a
e)      dátum
príchodu
potraviny
na
miesto
určenia.“
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
22      Dňa
7. júna
2021
vykonala
Štátna
poľnohospodárska a potravinárska
inšpekcia
na
základe
vyhlášky
č. 172/2015,
ktorou
sa
vykonáva
zákon o potravinách,
úradnú
kontrolu
bezpečnosti
potravinových
doplnkov
prijatých
spoločnosťou
Pragon.
Táto
kontrola
sa
uskutočnila v súlade s vnútroštátnym
právnym
rámcom,
ktorý
na
základe § 3d
ods. 3
tohto
zákona v spojení s § 1
ods. 2
tejto
vyhlášky
stanovuje
prevádzkovateľom
potravinárskych
podnikov
povinnosť
informovať
príslušné
dozorné
orgány o príchode
určitých
potravín
vrátane
potravinových
doplnkov z iného
členského
štátu
Únie
alebo z tretej
krajiny.
23      Pragon sa
proti
kontrole
vykonanej
Štátnou
poľnohospodárskou a potravinárskou
inšpekciou
bránila
žalobou
na
ochranu
pred
nezákonnými
zásahmi
tohto
orgánu z hľadiska
práva
Únie,
ktorú
podala
na
Městský soud v Praze (Mestský
súd
Praha,
Česká
republika),
ktorý
túto
žalobu
zamietol
rozsudkom
zo
6. októbra
2022.
24      Nejvyšší správní soud (Najvyšší
správny
súd,
Česká
republika),
ktorý
rozhoduje o kasačnej
sťažnosti
spoločnosti
Pragon,
10. mája
2023
tento
rozsudok
zrušil z dôvodu,
že
Městský soud v Praze (Mestský
súd
Praha)
dospel k nesprávnemu
záveru,
že
vykonávanie
kontroly
na
základe
vyhlášky,
ktorá
by
bola v rozpore s právom
Únie,
by
nemohlo
predstavovať
nezákonný
zásah.
Tento
najvyšší
súd
vrátil
vec
prvostupňovému
súdu,
aby
preskúmal,
či
je
vyhláška
č. 172/2015 v súlade s právom
Únie a či
by
sa
mala
uplatniť
vo
veci,
ktorá
mu
bola
predložená.
25      Rozsudkom z 12. októbra
2023
Městský soud v Praze (Mestský
súd
Praha)
zamietol
žalobu,
ktorou
Pragon napadla
zákonnosť
kontroly
vykonanej
na
základe
vyhlášky
č. 172/2015.
Podľa
tohto
súdu
táto
vyhláška
spĺňa
podmienky
vyžadované
článkom 9
ods. 7
nariadenia
2017/625, a to
existenciu
predchádzajúceho
oznámenia
zo
strany
dotknutých
prevádzkovateľov o príchode
potravinových
doplnkov
na
české
územie
na
účely
organizácie
úradných
kontrol,
ako
aj
nutnosť
tohto
oznámenia
na
tento
účel.
Primeranosť
oznamovacej
povinnosti
vyplýva
zo
skutočnosti,
že
táto
povinnosť
sa
nevzťahuje
na
všetky
potraviny,
ale
len
na
určité
kategórie
potravín,
ktorých
zoznam
sa
mení v závislosti
od
hodnotenia
rizika,
ktoré
predstavujú k určitému
dátumu, a nejde
teda o všeobecnú,
ale o cielenú
požiadavku.
Uvedená
povinnosť
sa
navyše
vzťahuje
len
na
informácie
potrebné
na
analýzu
rizika,
ktoré
majú k dispozícii
subjekty,
na
ktoré
sa
táto
povinnosť
vzťahuje.
Keďže
oznámenie o príchode
potravín
musí
byť
okrem
toho v súlade s § 2
ods. 1
vyhlášky
č. 172/2015
uskutočnené
prostredníctvom
online
formulára
aspoň
24
hodín
pred
týmto
príchodom,
takáto
povinnosť
je
menej
zaťažujúca
ako
povinnosť
vyplývajúca
zo
skoršej
právnej
úpravy,
ktorá
stanovovala
povinnosť
predchádzajúceho
oznámenia
48
hodín
pred
uvedeným
príchodom.
Bez
informácií,
ktorých
poskytnutie
vyžaduje
platná
česká
právna
úprava,
by
nebolo
možné
splniť
povinnosť
vykonávať
pravidelné
úradné
kontroly
bez
predchádzajúceho
oznámenia,
ako
vyžaduje
článok 9
ods. 2 a 4
nariadenia
2017/625.
26      Pragon následne
podala
proti
rozsudku z 12. októbra
2023
kasačnú
sťažnosť
na
Nejvyšší správní soud (Najvyšší
správny
súd),
ktorý
je
vnútroštátnym
súdom
predkladajúcim
návrh
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
pričom
táto
spoločnosť v podstate
tvrdí,
že
oznamovacia
povinnosť
stanovená
českou
právnou
úpravou
zjavne
porušuje
voľný
pohyb
tovaru,
keďže
tovar
nie
je
možné
do
Českej
republiky
dodať v deň
jeho
objednávky,
čo
predstavuje
necolnú
prekážku
zakázanú
právom
Únie.
Pragon ďalej
tvrdí,
že s potravinami,
ktoré
pochádzajú z územia
mimo
Českej
republiky,
sa
zaobchádza
diskriminačne v porovnaní s tovarom,
ktorý
sa
už
na
území
tohto
členského
štátu
nachádza a ktorý
nepodlieha
povinnosti
predchádzajúceho
oznámenia, a teda
môže
byť
na
trh
uvedený
okamžite.
27      Predkladajúci
vnútroštátny
súd
zdôrazňuje,
že
jedným z dôvodov,
ktoré
ho
viedli k položeniu
prejudiciálnej
otázky
je,
že
ak
potraviny
patriace
do
jednej z kategórií
vymenovaných
vo
vyhláške
č. 172/2015
pochádzajú z Českej
republiky,
môžu
byť
príjemcom
týchto
potravín
uvedené
na
trh
bez
zbytočného
odkladu a bez
toho,
aby
bolo
potrebné
plniť
akúkoľvek
informačnú
povinnosť.
Ak
však
tie
isté
potraviny
pochádzajú z iného
členského
štátu, v súlade s touto
vyhláškou
musí
byť
ich
príchod
do
Českej
republiky
oznámený
najmenej
24
hodín
vopred.
Takáto
povinnosť
pre
prevádzkovateľov
potravinárskych
podnikov
znamená
zložitejšie
plánovanie,
pretože
každá
takáto
objednávka
môže
byť
doručená
až
24
hodín
po
splnení
tejto
povinnosti,
čo
dotknutým
prevádzkovateľom
spôsobuje
dodatočné
náklady a zdržanie. Z týchto
dôvodov
sa
tento
súd
prikláňa k názoru,
že
informačná
povinnosť
stanovená v § 3d
ods. 3
zákona o potravinách a vykonaná
vyhláškou
č. 172/2015,
môže
prevádzkovateľov
potravinárskych
podnikov
odradiť
od
zavádzania
alebo
uvádzania
potravín
pochádzajúcich z iných
členských
štátov
na
trh v Českej
republike, a predstavuje
teda
opatrenie s rovnocenným
účinkom
ako
množstevné
obmedzenie v zmysle
článku 34 ZFEÚ.
28      Podľa
predkladajúceho
vnútroštátneho
súdu
treba
určiť,
či
je
oznamovacia
povinnosť
stanovená
českou
právnou
úpravou
primeraná,
t. j. či
existuje
porovnateľný
spôsob
ochrany
ľudského
zdravia – čo
je
cieľ,
ktorý
by
podľa
tohto
súdu
mohol
túto
povinnosť
odôvodniť – ktorý
by
narúšal
voľný
pohyb
tovaru v rámci
Únie
menej
než
spôsob,
ktorý
stanovuje
táto
právna
úprava.
Vzhľadom
na
to,
že
článok 9
ods. 7
nariadenia
2017/625
umožňuje
uložiť
príjemcovi
potravín
pochádzajúcich z iného
členského
štátu
informačnú
povinnosť,
uvedený
súd
sa
pýta,
do
akej
miery
by
táto
povinnosť
mohla
byť
systematická
vzhľadom
na
odôvodnenie
37
tohto
nariadenia, z ktorého
vyplýva,
že
ohlásenie
príchodu
tovaru
možno
vyžadovať
len
za
výnimočných
okolností.
Zároveň
sa
pýta,
či
by
oznamovacia
povinnosť
zameraná
na
aktuálne
riziká,
ktoré
predstavujú
prijaté
potraviny,
alebo
oznamovacia
povinnosť
uložená
až v čase
príchodu
takýchto
potravín
do
členského
štátu
určenia
alebo
len
na
konkrétne
dodávky,
nepredstavovala
dostatočné
alternatívne
opatrenie.
Ten
istý
súd
však
nevylučuje,
že
požiadavku
predchádzajúceho
oznámenia
je
možné
považovať
za
primeranú,
keďže
takéto
oznámenie
zvyšuje
šance
na
zachytenie
potraviny,
ktorá
nie
je v súlade s požiadavkami
stanovenými
právom
Únie.
29      Pokiaľ
ide
konkrétne o potravinové
doplnky,
predkladajúci
vnútroštátny
súd
sa
domnieva,
že
sa
od
čerstvých
potravín
alebo
potravín
živočíšneho
pôvodu
odlišujú
špecifickými
požiadavkami
na
trvanlivosť,
prepravu,
skladovanie,
formu a použiteľnosť.
Keďže
potravinové
doplnky
nepodliehajú
rýchlo
skaze,
nie
je
potrebné
vykonať
úradnú
kontrolu
do
24
hodín. Z českej
právnej
úpravy
však
vyplýva,
že
ponechanie
potravinových
doplnkov
na
zozname
potravín
stanovenom
vo
vyhláške
č. 172/2015
je
odôvodnené
možnou
prítomnosťou
anabolík,
farmaceutických
výrobkov,
hormónov a iných
zakázaných
látok v týchto
doplnkoch,
skutočnosťou,
že
uvádzanie
látok
obsiahnutých v uvedených
doplnkoch
na
obaloch
často
nezodpovedá
skutočnosti
alebo
prekračuje
povolený
obsah,
ako
aj
prípadným
obsahom
nebezpečných
látok,
akými
sú
ťažké
kovy
alebo
aromatické
uhľovodíky, a vitamínov
alebo
minerálov,
ktoré
môžu
mať
obzvlášť
škodlivé
účinky,
ak
sa v strave
konzumujú v nadmernom
množstve.
Predkladajúci
vnútroštátny
súd
však
aj
napriek
týmto
vysvetleniam
vyjadruje
pochybnosti,
či
je
nutné
vykonať
úradné
kontroly
potravinových
doplnkov v rovnako
krátkom
čase
po
ich
príchode
na
české
územie,
ako
by
to
bolo
prípadne
potrebné v prípade
potravín
podliehajúcich
rýchlej
skaze.
30      Za
týchto
okolností
Nejvyšší správní soud (Najvyšší
správny
súd)
rozhodol
prerušiť
konanie a položiť
Súdnemu
dvoru
túto
prejudiciálnu
otázku:
„Bráni
článok 34 ZFEÚ s prihliadnutím
na
článok 36 ZFEÚ a článok 9
ods. 7
nariadenia
[2017/625]
takej
právnej
úprave
členského
štátu,
ktorá
príjemcovi
potravinových
doplnkov z iného
členského
štátu
ukladá
všeobecnú
povinnosť
oznámiť
ich
príchod
na
miesto
určenia
aspoň
24
hodín
vopred a poskytnúť
pritom
údaje
potrebné
na
analýzu
rizika a na
plánovanie
úradných
kontrol?“
O prejudiciálnej otázke
31      Svojou
prejudiciálnou
otázkou
sa
vnútroštátny
súd
pýta,
či
sa
články 34 a 36 ZFEÚ,
ako
aj
článok 9
ods. 7
nariadenia
2017/625
majú
vykladať v tom
zmysle,
že
bránia
vnútroštátnej
právnej
úprave,
ktorá
každému
prevádzkovateľovi,
ktorý
je
príjemcom
potravinových
doplnkov z iného
členského
štátu,
ukladá
povinnosť
vopred
oznámiť
príchod
týchto
doplnkov
na
miesto
ich
určenia a poskytnúť
pritom
údaje
potrebné
na
analýzu
rizika,
ktoré
môžu
predstavovať, a na
plánovanie
úradných
kontrol.
32      Na
úvod
treba
uviesť,
že
podľa
článku 1
ods. 1 písm. a) a článku 1
ods. 2
nariadenia
2017/625
sa
týmto
nariadením
stanovujú
pravidlá
týkajúce
sa
okrem
iného
vykonávania
úradných
kontrol
príslušnými
orgánmi
členských
štátov s cieľom
overiť
dodržiavanie
pravidiel,
ktoré
sú
stanovené
na
úrovni
Únie
alebo
členskými
štátmi v oblasti
potravín a ich
bezpečnosti,
neporušenosti a bezchybnosti
na
ktoromkoľvek
stupni
výroby,
spracovania a distribúcie
potravín
vrátane
pravidiel
zameraných
na
zaručenie
slušných
obchodných
praktík a na
potraviny a ich
bezpečnosť,
integritu a zdravie
vo
všetkých
fázach
výroby,
spracovania a distribúcie
takýchto
potravín,
vrátane
pravidiel
zameraných
na
zabezpečenie
spravodlivých
obchodných
praktík a na
ochranu
záujmov a na
informovanie
spotrebiteľov.
33      Okrem
toho z odôvodnení
15,
19,
20,
43 a 99
tohto
nariadenia
vyplýva,
že
pravidlá,
ktoré
toto
nariadenie
stanovuje,
predstavujú
jednotný
legislatívny
rámec,
ktorého
cieľom
je
zabezpečiť
harmonizovaný
prístup k organizácii
úradných
kontrol
zo
strany
členských
štátov,
zameraných
na
overenie
dodržiavania
právnych
predpisov
Únie
týkajúcich
sa
agropotravinového reťazca
vo
všetkých
oblastiach,
na
ktoré
sa
takéto
právne
predpisy
vzťahujú.
34      V rámci
tohto
jednotného
legislatívneho
rámca
stanovuje
článok 9
uvedeného
nariadenia
všeobecné
pravidlá o úradných
kontrolách.
Konkrétne
odsek
7
tohto
článku
stanovuje,
že
členské
štáty
môžu
vyžadovať,
aby
prevádzkovatelia,
ktorým
boli
dodané
zvieratá
alebo
tovar z iného
členského
štátu,
ohlásili
príchod
takýchto
zvierat
alebo
tovaru,
pod
podmienkou,
že
je
to
nutné
na
organizáciu
úradných
kontrol.
35      V tejto
súvislosti
treba
poznamenať,
že
potravinové
doplnky
spadajú
pod
pojem
„tovar“
uvedený v tomto
ustanovení.
Tento
pojem
je
totiž
definovaný v článku 3
bode 11
nariadenia
2017/625
tak,
že
zahŕňa
všetko,
na
čo
sa
vzťahuje
jedno
alebo
viacero
pravidiel
uvedených v článku 1
ods. 2
tohto
nariadenia,
okrem
zvierat.
Ako
na
jednej
strane
vyplýva z článku 3
bodu 12
uvedeného
nariadenia v spojení s článkom 2
nariadenia
č. 178/2002,
potravinové
doplnky
spadajú
pod
pojem
„potraviny“
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok
zo
6. septembra
2011,
Bablok a i., C‑442/09,
EU:C:2011:541,
bod 69), a na
druhej
strane
článok 1
ods. 2 písm. a)
nariadenia
2017/625
výslovne
odkazuje
na
pravidlá v oblasti
„potravín a ich
bezpečnosti“.
36      Zo
znenia
všetkých
týchto
ustanovení
vyplýva,
že
podmienky,
za
ktorých
môžu
členské
štáty
prípadne
uložiť
povinnosť
ohlásiť
príchod
potravinových
doplnkov z iného
členského
štátu
na
miesto
ich
určenia,
boli
úplne
harmonizované
nariadením
2017/625.
37      V súlade s ustálenou
judikatúrou
je
preto
potrebné
preskúmať
vnútroštátnu
právnu
úpravu,
ktorá
ukladá
takúto
povinnosť,
len z hľadiska
ustanovení
tohto
nariadenia,
najmä
jeho
článku 9
ods. 7, a nie z hľadiska
článkov 34 a 36 ZFEÚ
(pozri
analogicky
rozsudok z 19. januára
2023,
CIHEF a i., C‑147/21,
EU:C:2023:31,
bod 26 a citovanú
judikatúru).
38      V tejto
súvislosti
treba
uviesť,
že
podľa
znenia
článku 9
ods. 7
nariadenia
2017/625
môžu
členské
štáty
určenia
od
prevádzkovateľov,
ktorým
boli
dodané
zvieratá
alebo
tovar z iného
členského
štátu,
žiadať,
aby
ohlásili
príchod
takýchto
zvierat
alebo
tovaru
len v rozsahu
nutnom
na
organizáciu
úradných
kontrol.
39      Pri
výklade
ustanovenia
práva
Únie
je
nutné
vziať
do
úvahy
nielen
jeho
doslovné
znenie,
ale
aj
vzájomný
kontext a ciele
sledované
právnou
úpravou,
ktorej
je
súčasťou
(rozsudky
zo
17. novembra
1983,
Merck,
292/82,
EU:C:1983:335,
bod 12,
ako
aj z 19. júna
2025,
Lietuvos bankas, C‑671/23,
EU:C:2025:457,
bod 27 a citovaná
judikatúra).
40      Najprv
je
potrebné
uviesť,
že
zo
znenia
článku 9
ods. 7
nariadenia
2017/625
vyplýva,
že
povinnosť
ohlásiť
príchod
tovaru z iného
členského
štátu,
ktorú
majú
členské
štáty
možnosť
stanoviť,
musí
nielen
sledovať
cieľ
spočívajúci v zabezpečení
organizácie
úradných
kontrol,
ale
musí
byť
na
tento
účel
aj
nutná.
41      Podmienka
„nutn[osti]“
sama
osebe
znamená,
že
na
zabezpečenie
účinnej
organizácie
úradných
kontrol
nesmú
existovať
menej
zaťažujúce
opatrenia
než
takáto
ohlasovacia
povinnosť.
42      Pokiaľ
ide
ďalej o kontext,
do
ktorého
patrí
toto
ustanovenie,
treba
uviesť,
že
tým,
že
toto
ustanovenie
priznáva
členským
štátom
možnosť
zaobchádzať s tovarom
rozdielne
na
základe
jeho
pôvodu,
zavádza
výnimku
zo
všeobecného
pravidla
stanoveného v článku 9
ods. 6
tohto
nariadenia,
podľa
ktorého
síce
úradné
kontroly
musia
byť
prispôsobené
špecifickým
situáciám,
avšak
musia
byť
vykonávané
rovnakým
spôsobom
bez
ohľadu
na
to,
či
dotknutý
tovar
pochádza z členského
štátu, v ktorom
sa
vykonávajú
úradné
kontroly,
alebo z iného
členského
štátu.
Podmienky
vykonávania
článku 9
ods. 7
tohto
nariadenia,
uvedené v bode
40 tohto
rozsudku,
sa
preto
majú
vykladať
reštriktívne
(pozri
analogicky
rozsudok z 18. januára
2001,
Stockholm Lindöpark, C‑150/99,
EU:C:2001:34,
bod 25).
43      Toto
riešenie
podporujú
niektoré
skutočnosti
uvedené v preambule
nariadenia
2017/625.
44      Z odôvodnenia
37
tohto
nariadenia
totiž
vyplýva,
že
príslušné
orgány
členského
štátu
by
mali
mať
možnosť
„za
výnimočných
okolností“
požadovať
od
prevádzkovateľov,
aby
ohlásili
príchod
zvierat a tovaru z iného
členského
štátu.
45      Okrem
toho z odôvodnenia
38
uvedeného
nariadenia
vyplýva,
že
úradné
kontroly
by
malo
byť
možné
vykonávať
na
všetkých
stupňoch
výroby,
spracovania a distribúcie
zvierat a tovaru,
na
ktoré
sa
vzťahujú
právne
predpisy
Únie
týkajúce
sa
agropotravinového reťazca. V tomto
odôvodnení
sa
však
vôbec
neuvádza,
že
ak
tieto
zvieratá a tovar
pochádzajú z iného
členského
štátu,
príslušné
kontroly
by
sa
mali
vykonávať
systematicky a nutne
hneď
po
príchode
uvedených
zvierat a tovaru
na
územie
dotknutého
členského
štátu.
46      Článok 10
ods. 1
nariadenia
2017/625 v tejto
súvislosti
vyžaduje,
aby
príslušné
orgány v nutnom
rozsahu
vykonávali
úradné
kontroly
tovaru,
na
ktorý
sa
vzťahuje
toto
nariadenie,
na
akomkoľvek
stupni
výroby,
spracovania,
distribúcie a používania.
47      Napokon,
pokiaľ
ide o cieľ
nariadenia
2017/625,
treba
na
jednej
strane
uviesť,
že
podľa
odôvodnení
1
až
3,
15 a 20
je
cieľom
tohto
nariadenia
účinne
zabezpečiť
vysokú
úroveň
ochrany
zdravia
ľudí a zvierat a životného
prostredia,
ako
aj
záujmy
spotrebiteľov, a to
prostredníctvom
stanovenia
harmonizovaného
rámca
Únie
pre
organizáciu
úradných
kontrol a iných
úradných
činností v celom
agropotravinovom reťazci.
Na
druhej
strane
je
potrebné
poznamenať,
že
uvedené
nariadenie
bolo
prijaté
nielen
na
základe
článku 168
ods. 4 písm. b)
ZFEÚ,
ktorý
sa
týka
najmä
ochrany
verejného
zdravia,
ale
aj
na
základe
článku 43
ods. 2 a článku 114 ZFEÚ,
čo
naznačuje,
že
sleduje
aj
cieľ,
ktorým
je
zabezpečenie
voľného
pohybu
tovaru. Odôvodnenie
3
toho
istého
nariadenia
navyše
spresňuje,
že
správne
uplatňovanie
právnych
predpisov
Únie,
ktoré
sa
týkajú
agropotravinového reťazca,
prispieva k riadnemu
fungovaniu
vnútorného
trhu.
48      Ako
uviedol
generálny
advokát v bode 36
svojich
návrhov,
článok 9
ods. 7
nariadenia
2017/625
treba
vzhľadom
na
tento
dvojaký
cieľ
chápať
tak,
že
vytvára
osobitnú
rovnováhu
medzi
voľným
pohybom
potravín
na
jednej
strane a ochranou
zdravia
ľudí a zvierat,
ako
aj
životného
prostredia a záujmov
spotrebiteľov
na
strane
druhej.
49      Zo
všetkých
uvedených
skutočností
vyplýva,
že
článok 9
ods. 7
nariadenia
2017/625
sa
má
vykladať v tom
zmysle,
že
členským
štátom
umožňuje
uložiť
povinnosť
ohlásiť
príchod
zvierat
alebo
tovaru z iného
členského
štátu
len
za
výnimočných
okolností,
keď
neexistujú
menej
zaťažujúce
opatrenia a táto
povinnosť
je
nutná
na
zaistenie
účinnosti
úradných
kontrol s cieľom
zabezpečiť
predovšetkým
ochranu
ľudského
zdravia a spotrebiteľov.
50      Vnútroštátnemu
súdu
prináleží
určiť,
či
je
ohlasovacia
povinnosť, o ktorú
ide
vo
veci
samej, v súlade s článkom 9
ods. 7
nariadenia
2017/625. V tejto
súvislosti
môže
Súdny
dvor,
ktorý
rozhoduje o návrhu
na
začatie
prejudiciálneho
konania,
poskytnúť
objasnenia,
ktoré
vnútroštátny
súd
usmernia
pri
jeho
rozhodovaní
(rozsudok z 12. marca 2026,
Winderwill, C‑516/24,
EU:C:2026:185,
bod 42 a citovaná
judikatúra).
51      V tejto
súvislosti
treba
poznamenať,
ako v podstate
tvrdila
česká
vláda,
že
takáto
ohlasovacia
povinnosť
môže
sledovať
cieľ
spočívajúci v zabezpečení
účinnej
organizácie
úradných
kontrol
týchto
potravín
tým,
že
na
základe
informácií
vyplývajúcich z prijatých
hlásení
umožňuje
príslušným
orgánom
vykonať
úplnú
analýzu
rizika
pre
ľudské
zdravie a spotrebiteľov,
ktorá
umožní
určiť
potraviny,
ktoré
majú
podliehať
takýmto
kontrolám
už
na
prvom
stupni
agropotravinového reťazca v Českej
republike
alebo
pred
ich
distribúciou
konečným
spotrebiteľom.
52      Takýto
cieľ
zodpovedá
cieľu
uvedenému v bode
49 tohto
rozsudku,
na
splnenie
ktorého
je
možné
na
základe
článku 9
ods. 7
nariadenia
2017/625
dotknutým
prevádzkovateľom
uložiť
povinnosť
ohlásiť
príchod
tovaru z iného
členského
štátu
pod
podmienkou,
že
je
to
nutné
na
zabezpečenie
dosiahnutia
tohto
cieľa.
53      Treba
však
uviesť,
že
povinnosť, o ktorú
ide
vo
veci
samej,
sa
týka
príchodu
všetkých
potravinových
doplnkov
pochádzajúcich z iných
členských
štátov
na
územie
Českej
republiky a že
sa
teda
uplatňuje
na
všetkých
prevádzkovateľov,
ktorí
sú
príjemcami
takýchto
doplnkov.
54      V tejto
súvislosti
je
nutné
poznamenať,
že
podľa
článku 9
ods. 1
nariadenia
2017/625
sa
úradné
kontroly
musia
organizovať
tak,
aby
boli
vykonávané
pravidelne u všetkých
prevádzkovateľov
na
základe
rizika a s vhodnou
frekvenciou.
55      Vzhľadom
na
mechanizmy
uchovávania,
výmeny a zberu
informácií
stanovené v nariadení
2017/625,
najmä v článku 9
ods. 2,
článku 10
ods. 2,
článku 11
ods. 1 a článku 111
ods. 1
tohto
nariadenia,
sa
však
povinnosť
ohlasovať
príchod
všetkých
výživových
doplnkov z iného
členského
štátu,
uložená
všetkým
prevádzkovateľom,
ktorí
sú
príjemcami
takýchto
doplnkov,
nezdá
byť
nutná
na
organizáciu
úradných
kontrol,
ktoré
spĺňajú
požiadavky
článku 9
ods. 1 a článku 10
ods. 1
tohto
nariadenia.
56      Členské
štáty
majú
totiž
na
jednej
strane
podľa
článku 11
ods. 1
nariadenia
2017/625 v zásade k dispozícii
informácie
týkajúce
sa
najmä
druhu,
počtu a výsledkov
úradných
kontrol,
ako
aj
druhu a počtu
zistených
prípadov
nedodržiavania
pravidiel a prípadov,
keď
boli
uložené
sankcie v priebehu
jedného
roka v iných
členských
štátoch, a podľa
článku 111
ods. 1
tohto
nariadenia
aj
viacročný
národný
plán
kontroly
členských
štátov.
Okrem
toho z článku 9
ods. 2
uvedeného
nariadenia
vyplýva,
že
členské
štáty
majú k dispozícii
aj
informácie o prípadných
zámerných
porušeniach
pravidiel
uvedených v článku 1
ods. 2
tohto
nariadenia,
ktoré
si
vymieňali
prostredníctvom
mechanizmov
administratívnej
pomoci
stanovených v článkoch 102
až
108
toho
istého
nariadenia.
57      Tieto
informácie
umožňujú
dotknutému
členskému
štátu
stanoviť
povinnosť
ohlásiť
príchod
výživových
doplnkov z iného
členského
štátu,
ktorej
cieľom
je
organizácia
úradných
kontrol
tohto
tovaru, a to v závislosti
od
rizika
vyplývajúceho z týchto
informácií,
alebo z nedostatku
týchto
informácií.
58      Na
druhej
strane
podľa
článku 10
ods. 2
nariadenia
2017/625
príslušné
orgány
vypracujú a vedú
aktuálny
zoznam
„prevádzkovateľov“ v zmysle
článku 3
bodu 29
tohto
nariadenia
vrátane
prevádzkovateľov,
ktorí
sú
na
území
jedného
členského
štátu
príjemcami
potravinových
doplnkov z iných
členských
štátov.
59      Prostredníctvom
tohto
zoznamu
môžu
byť
aj
potravinové
doplnky,
na
ktoré
sa
nevzťahuje
povinnosť
ohlásiť
ich
príchod z iných
členských
štátov
vymedzená
na
základe
rizika
vyplývajúceho z informácií
uvedených v bode
56 tohto
rozsudku
alebo z nedostatku
týchto
informácií,
podrobené
úradným
kontrolám
zameraným
na
prevádzkovateľov,
ktorí
sú
príjemcami
týchto
doplnkov,
už
na
prvom
stupni
agropotravinového reťazca v členskom
štáte
príchodu,
ak
sú
tieto
kontroly
organizované s vhodnou
frekvenciou a na
základe
rizika v súlade s článkom 9
ods. 1
nariadenia
2017/625.
60      Okrem
toho
je
potrebné
zdôrazniť,
že
aby
členské
štáty
mohli
prostredníctvom
účinnej
kontroly
predchádzať
osobitným
rizikám,
ktoré
môže
predstavovať
uvedenie
potravinového
doplnku
na
trh,
článok 10
smernice
2002/46
im
umožňuje
požadovať
od
výrobcu
alebo
osoby
uvádzajúcej
takýto
doplnok
na
trh
na
ich
území,
aby
oznámili
príslušnému
úradu
takéto
uvedenie
na
trh
tým,
že
mu
postúpia
vzor
alebo
označenie
používané
pre
daný
výrobok.
61      V tomto
kontexte
však
česká
vláda
tvrdí,
že
taká
všeobecná
právna
úprava, o akú
ide
vo
veci
samej,
je
nutná
na
organizáciu
úradných
kontrol
potravinových
doplnkov,
keďže
po
prvé
bolo
opakovane
konštatované,
že
potravinové
doplnky
obsahujú
anaboliká,
farmaceutické
výrobky,
hormóny a iné
zakázané
látky,
po
druhé,
že
údaje
uvedené
na
ich
obale
často
nezodpovedajú
jeho
obsahu,
napríklad
pokiaľ
ide o obsah
vitamínov, a po
tretie,
že v týchto
doplnkoch
sú
často
prítomné
nepovolené
formy
minerálnych
látok
alebo
nebezpečných
kontaminujúcich
látok,
ako
sú
ťažké
kovy a aromatické
uhľovodíky.
62      Takéto
úvahy
však
vzhľadom
na
skutočnosti
uvedené v bodoch
55 až
60 tohto
rozsudku
nemôžu
preukázať
existenciu
výnimočných
okolností,
za
ktorých
by
povinnosť
systematicky
ohlasovať
príchod
potravinových
doplnkov
pochádzajúcich z iného
členského
štátu
mala
byť
považovaná
za
nutnú
na
zabezpečenie
účinnosti
úradných
kontrol.
63      Z týchto
úvah
predovšetkým
nevyplýva,
že
by
príchod
potravinových
doplnkov
pochádzajúcich z iného
členského
štátu
na
české
územie
predstavoval
skutočné
riziko
narušenia
ochrany
ľudského
zdravia
alebo
spotrebiteľov
ešte
predtým,
ako
sa
tieto
potravinové
doplnky
dostanú
ku
konečnému
spotrebiteľovi,
pričom
tomuto
riziku
nebolo
možné
účinne
zabrániť
menej
zaťažujúcimi
opatreniami,
ako
sú
individualizovaná
oznamovacia
povinnosť
pri
príchode
alebo
úradné
kontroly
vykonávané
na
rôznych
stupňoch
agropotravinového reťazca
na
základe
mechanizmov
uvedených v bodoch
55 až
60 tohto
rozsudku.
64      Platí
to o to
viac,
že
ako
správne
poznamenala
Európska
komisia,
samotná
skutočnosť,
že
výrobok
pochádza z iného
členského
štátu,
sama
osebe
neznamená,
že
tento
výrobok
automaticky
predstavuje
určité
riziko,
keďže
výrobky
pochádzajúce z iných
členských
štátov
podliehali v týchto
členských
štátoch
uplatňovaniu
harmonizovaných
pravidiel
Únie,
ktorých
cieľom
je
zaručiť
potravinovú
bezpečnosť.
65      Vzhľadom
na
vyššie
uvedené
sa
má
článok 9
ods. 7
nariadenia
2017/625
vykladať v tom
zmysle,
že
bráni
vnútroštátnej
právnej
úprave,
ktorá
ukladá
každému
prevádzkovateľovi,
ktorý
je
príjemcom
potravinových
doplnkov z iného
členského
štátu,
povinnosť
vopred
oznámiť
príchod
týchto
doplnkov
na
miesto
ich
určenia a poskytnúť
pritom
údaje
potrebné
na
analýzu
rizika,
ktoré
môžu
predstavovať, a na
plánovanie
úradných
kontrol.
O trovách
66      Vzhľadom
na
to,
že
konanie
pred
Súdnym
dvorom
má
vo
vzťahu k účastníkom
konania
vo
veci
samej
incidenčný charakter a bolo
začaté v súvislosti s prekážkou
postupu v konaní
pred
predkladajúcim
vnútroštátnym
súdom, o trovách
konania
rozhodne
tento
vnútroštátny
súd.
Iné
trovy
konania,
ktoré
vznikli v súvislosti s predložením
pripomienok
Súdnemu
dvoru a nie
sú
trovami
uvedených
účastníkov
konania,
nemôžu
byť
nahradené.
Z týchto
dôvodov
Súdny
dvor
(tretia
komora)
rozhodol
takto:
Článok 9 ods. 7 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2017/625 z 15. marca 2017 o úradných kontrolách a iných úradných činnostiach vykonávaných na zabezpečenie uplatňovania potravinového a krmivového práva a pravidiel pre zdravie zvierat a dobré životné podmienky zvierat, pre zdravie rastlín a pre prípravky na ochranu rastlín, o zmene nariadení Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 999/2001, (ES) č. 396/2005, (ES) č. 1069/2009, (ES) č. 1107/2009, (EÚ) č. 1151/2012, (EÚ) č. 652/2014, (EÚ) 2016/429 a (EÚ) 2016/2031, nariadení Rady (ES) č. 1/2005 a (ES) č. 1099/2009 a smerníc Rady 98/58/ES, 1999/74/ES, 2007/43/ES, 2008/119/ES a 2008/120/ES a o zrušení nariadení Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 854/2004 a (ES) č. 882/2004, smerníc Rady 89/608/EHS, 89/662/EHS, 90/425/EHS, 91/496/EHS, 96/23/ES, 96/93/ES a 97/78/ES a rozhodnutia Rady 92/438/EHS (nariadenie o úradných kontrolách)
sa má vykladať v tom zmysle, že:
bráni vnútroštátnej právnej úprave, ktorá ukladá každému prevádzkovateľovi, ktorý je príjemcom potravinových doplnkov z iného členského štátu, povinnosť vopred oznámiť príchod týchto doplnkov na miesto ich určenia a poskytnúť pritom údaje potrebné na analýzu rizika, ktoré môžu predstavovať, a na plánovanie úradných kontrol.
Podpisy
*      Jazyk
konania:
čeština.