62005CC0339_SK
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Úvod
1. Landesgericht Innsbruck (Rakúsko) rozhodujúci ako pracovný a sociálny súd položil Súdnemu dvoru podľa článku 234 ES prejudiciálnu otázku na účely výkladu článku 9 ods. 1 prílohy I dohody o voľnom pohybe osôb uzatvorenej medzi Spoločenstvom a jeho členskými štátmi na jednej strane a Švajčiarskou konfederáciou na strane druhej, ktorá bola podpísaná v Luxemburgu 21. júna 1999(2) [ neoficiálny preklad ].
2. Touto otázkou sa vnútroštátny súd pýta, či sa má doba výkonu zamestnania vo Švajčiarsku pred nadobudnutím účinnosti tejto dohody započítať pri výpočte odpracovaných rokov v prípade zamestnania, ktoré sa v súčasnosti vykonáva v Rakúsku.
3. Táto otázka vedie k úvahám o úlohách Súdneho dvora vo vzťahu k citovanej dohode, analýze priameho účinku jedného z jej ustanovení a vymedzeniu jej časovej pôsobnosti.
II – Právny rámec
A – Dohody, ktoré uzatvorilo Spoločenstvo so Švajčiarskou konfederáciou
4. Napriek úzkym historickým, kultúrnym a ekonomickým väzbám medzi Európskym spoločenstvom a Švajčiarskou konfederáciou sa až po uzatvorení dohody o voľnom obchode v roku 1972(3) rysovala chabá aliancia, ktorá sa mierne posilnila s dohodami o vedeckej spolupráci(4) a tranzite cez Alpy(5) .
5. Výsledky politických, finančných a sociálnych požiadaviek a záväzkov boli prijaté 21. júna 1999 v siedmich oblastiach(6) : vedecká a technologická spolupráca, letecká doprava, železničná a cestná preprava tovaru a osôb, obchod s poľnohospodárskymi výrobkami, vzájomné uznávanie vo vzťahu k posudzovaniu zhody, verejné obstarávanie a voľný pohyb osôb.
6. Ide o dohody, ktoré patria do troch kategórií: integrácia (letecká doprava), spolupráca (vedecká a technická spolupráca) a liberalizácia (ďalšie oblasti), ich základ je v tomto poslednom uvedenom prípade rovnocennosť právnych úprav zmluvných strán.(7)
7. Tieto dohody nadobudli účinnosť 1. júna 2002(8) .
B – Dohoda o voľnom pohybe osôb
8. Na rozdiel od iných dohôd sa dohoda o voľnom pohybe osôb vyznačuje tým, že s ohľadom na obmedzené právomoci Spoločenstva v tejto oblasti sú to samotné členské štáty, ktoré ju musia uzavrieť(9), takže ju možno považovať za „zmiešanú dohodu“(10) .
9. Podľa svojho článku 1 písm. d) táto dohoda zamýšľa „poskytnúť rovnaké životné podmienky, podmienky zamestnania a pracovné podmienky“ [ neoficiálny preklad ] štátnym príslušníkom Spoločenstva a švajčiarskym štátnym príslušníkom.
10. Článok 2 tej istej dohody pripisuje prvoradý význam zásade rovnosti zaobchádzania, pretože „štátni príslušníci jednej zmluvnej strany, ktorí sa legálne zdržiavajú na území druhej zmluvnej strany, nie sú podľa a v súlade s ustanoveniami príloh I, II a III tejto dohody diskriminovaní z dôvodu svojej štátnej príslušnosti“ [ neoficiálny preklad ](11) .
11. Na tento účel článok 7 uvádza: „Zmluvné strany upravujú v súlade s prílohou I, najmä práva osôb na voľný pohyb, ktoré sú uvedené nižšie:
a) právo na rovnaké zaobchádzanie ako štátni príslušníci, pokiaľ ide o prístup k hospodárskej činnosti a jej vykonávaniu, ako aj životné a pracovné podmienky a podmienky zamestnania;
…“ [ neoficiálny preklad ]
12. Článok 16 výslovne odkazuje na právo Spoločenstva uvedením tohto:
„1. Na dosiahnutie cieľov uvedených v tejto dohode zmluvné strany prijmú všetky opatrenia potrebné na to, aby sa práva a povinnosti rovnocenné s právami a povinnosťami obsiahnutými v právnych aktoch Európskeho spoločenstva, na ktoré sa odkazuje, uplatňovali v ich vzájomných vzťahoch.
2. Keďže uplatňovanie tejto dohody sa dotýka pojmov práva Spoločenstva, vezme sa do úvahy relevantná judikatúra Súdneho dvora Európskych spoločenstiev, ktorú tento súd prijal pred dátumom jej podpísania. Švajčiarsko bude informované o judikatúre prijatej po dátume podpisu tejto dohody. Na účely zabezpečenia riadneho fungovania dohody stanoví spoločný výbor na žiadosť ktorejkoľvek zmluvnej strany [ (12) ]
dôsledky tejto judikatúry.“ [ neoficiálny preklad ]
13. Toto ustanovenie sa musí doplniť „Spoločným vyhlásením o vykonávaní dohody“, ktoré je obsiahnuté v záverečnom akte uvedenej dohody, podľa ktorej sú zmluvné stany povinné dbať o to, aby sa švajčiarski štátni príslušníci mohli odvolávať na acquis communautaire
v súlade s dohodnutými podmienkami.
14. Navyše, dohoda o voľnom pohybe osôb je doplnená troma prílohami(13), ktoré sa týkajú voľného pohybu osôb (príloha I), koordinácie systémov sociálneho zabezpečenia (príloha II) a vzájomného uznávania odbornej kvalifikácie (príloha III).
15. Presnejšie, príloha I obsahuje všeobecné ustanovenia (články 1 až 5) a osobitné ustanovenia týkajúce sa zamestnancov (články 6 až 11), samostatne zárobkovo činných osôb (články 12 až 17), poskytovania služieb (články 17 až 23), osôb nevykonávajúcich hospodársku činnosť (článok 24) a nadobudnutia nehnuteľností (článok 25). Obsahuje aj prechodné ustanovenia alebo ustanovenia týkajúce sa vývoja ustanovení dohody (články 26 až 34).
16. Článok 9 prílohy I obsahuje pravidlá týkajúce sa „rovnosti zaobchádzania“ so zamestnancami:
„1. So zamestnancom, ktorý je štátnym príslušníkom jednej zmluvnej strany, sa na území druhej zmluvnej strany nemôže z dôvodu jeho štátnej príslušnosti zaobchádzať inak ako s vlastnými zamestnancami, pokiaľ ide o podmienky zamestnania a pracovné podmienky, najmä odmeňovanie, prepustenie, a ak by sa stal nezamestnaným, opätovné začlenenie do práce alebo zamestnania.
…
4. Každé ustanovenie kolektívnej alebo individuálnej zmluvy, alebo akejkoľvek inej kolektívnej úpravy týkajúcej sa prístupu k zamestnaniu, výkonu zamestnania, odmeňovania a ďalších pracovných podmienok alebo prepustenia je neplatné, ak ustanovuje alebo povoľuje diskriminačné podmienky vo vzťahu k zamestnancom, ktorí sú štátnymi príslušníkmi iných zmluvných strán.
…“ [ neoficiálny preklad ]
C – Rakúska právna úprava
17. Rakúska republika a Spolková krajina Tirolsko prispôsobili v rámci svojich právomocí dohodu o voľnom pohybe osôb prostredníctvom zákona o zmluvných zamestnancoch (Vertragsbedienstetengesetz, ďalej len „VBG“)(14), zákona o odmenách (Gehaltsgesetz, ďalej len „GHG“)(15) a tirolského krajinského zákona o zmluvných zamestnancoch (tiroler Landesvertragsbedienstetengesetz, ďalej len „L‑VGB)(16) .
18. Podľa § 26 ods. 2 písm. f) bodu 3 VBG sa pri stanovení rozhodujúceho dňa na účely povýšenia pracovníkov musí doba zamestnania alebo vzdelávania dosiahnutá „… po 1. júni 2002 v švajčiarskych inštitúciách porovnateľných“ s rakúskymi inštitúciami započítať v celom rozsahu.
19. To isté ustanovenie je uvedené v §12 ods. 2 písm. f) bode 3 GHG a v § 41 ods. 8 bode 3L‑VGB.
III – Skutkový stav, spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
20. Viacero zamestnancov z Tirolska pracovalo vo Švajčiarsku v sektore zdravotníctva. Doby pred 1. júnom 2002 sa im však nezapočítali pri stanovení rozhodujúcich dní na účely povýšenia v ich súčasnom zamestnaní so všetkými náležitými dôsledkami, pokiaľ ide o mzdu. Pani Koster pracovala viac ako dvadsaťdva rokov ako zdravotná sestra na oddelení chirurgie v nemocnici v kantóne St-Gall; pani Bieri‑Spori deväť a pol roka ako zdravotná sestra v rôznych verejných nemocniciach v tejto krajine a pani Lawatsch na tej istej pozícii v nemocnici Oberengadin v Samedane.
21. Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols (Ústredná zamestnanecká rada nemocníc Spolkovej krajiny Tirolsko) podala 28. februára 2005 na Landesgericht Innsbruck žiadosť o uznanie doby výkonu zamestnania vykonávaného vo Švajčiarsku v plnom rozsahu s odkazom na tri vyššie opísané prípady.
22. Landesgericht Innsbruck prerušil konanie a položil Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Musí členský štát alebo územný celok členského štátu pri výpočte odmeny zmluvných zamestnancov zohľadniť dobu výkonu zamestnania v niektorých zariadeniach vo Švajčiarsku, ktoré sú porovnateľné so zariadeniami uvedenými v § 41 ods. 2 Tiroler Landesvertragsbedienstetengesetz (tirolský krajinský zákon o zmluvných zamestnancoch) (prípadne v § 26 ods. 2 Vertragsbedienstetengesetz – zákon o zmluvných zamestnancoch z roku 1948) bez časového obmedzenia, alebo sa má Dohoda medzi Európskym spoločenstvom a jeho členskými štátmi na strane jednej a Švajčiarskou konfederáciou na strane druhej o voľnom pohybe osôb [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 114, 2002, s. 6), najmä jej článok 9 ods. 1 prílohy I, vykladať v tom zmysle, že je prípustné obmedziť započítanie
na dobu výkonu zamestnania, ktoré zamestnanci vo Švajčiarsku vykonávali po nadobudnutí účinnosti
tejto dohody 1. júna 2002?“
IV – Konanie na Súdnom dvore
23. Zentralbetriebsrat der Landeskrankenhäuser Tirols, talianska vláda a Komisia Európskych spoločenstiev predložili pripomienky v lehote stanovenej v článku 23 Štatútu Súdneho dvora.
24. Po skončení písomnej časti konania nikto nežiadal otvorenie ústnej časti konania, takže po všeobecnej porade z 25. apríla 2006 bola vec pripravená na vypracovanie týchto návrhov.
V – Posúdenie prejudiciálnej otázky
25. V tomto konaní je nesporné, že doba práce, ktorú štátny prísl ušník Spoločenstva vykonával vo Švajčiarsku po nadobudnutí účinnosti dohody o voľnom pohybe osôb, je platná na účely výpočtu odpracovaných rokov v prípade zamestnania neskôr vykonávaného v členskom štáte Európskej únie.
26. Landesgericht Innsbruck má pochybnosť o tom, či sa vzhľadom na článok 9 prílohy I dohody rovnaké riešenie uplatní na skoršie obdobia.
27. V tomto kontexte je potrebné, aj keď sa návrh na začatie prejudiciálneho konania zaoberá len časovou pôsobnosťou uvedeného článku 9, najprv overiť, či Súdny dvor môže toto ustanovenie vykladať a v prípade kladnej odpovede, preskúmať, či má toto ustanovenie priamy účinok.
A – Právomoc Súdneho dvora rozhodnúť o prejudiciálnej otázke
28. Úvodná poznámka, ktorá nie je irelevantná, vyplýva z toho, že, ako už bolo uvedené, dohoda o voľnom pohybe osôb bola uzatvorená tak Spoločenstvom(17), ako aj členskými štátmi, pretože zahŕňa niektoré oblasti, ktoré nepatria do právomocí Spoločenstva.
29. V rozsudku z 30. septembra 1987, Demirel(18) Súdny dvor potvrdil, že má právomoc stanoviť význam ustanovení zmiešaných dohôd týkajúcich sa oblastí, ktoré patria do primárneho práva, pretože sú neoddeliteľnou súčasťou právneho poriadku Spoločenstva.(19) V prípade neexistencie osobitného ustanovenia je základom pre túto právomoc článok 220 ES(20), ktorý Súdnemu dvoru zveruje zabezpečenie dodržiavania práva Spoločenstva.
30. Článok 9 prílohy I dohody o voľnom pohybe osôb zakotvuje zásadu rovnosti zaobchádzania so zamestnancami, čím vyjadruje záväzok v rámci Spoločenstva, pričom Súdny dvor je oprávnený vykladať ju v rozsahu, v akom sa týka voľného pohybu pracovníkov.(21)
31. Okrem toho, vytvorenie osobitného inštitucionálneho rámca – spoločného výboru – nebráni Súdnemu dvoru zasiahnuť. Podľa judikatúry citovanej v jeho rozsudku z 26. októbra 1982, Kupferberg(22), totiž úlohy tohto výboru – ktorý je zodpovedný „za spravovanie a riadne uplatňovanie dohody“ [ neoficiálny preklad ](23), ako aj urovnávanie sporov týkajúcich sa uvedenej dohody(24) – zostávajú nezmenené v prípade, ak súd jedného zmluvného štátu uplatňuje na spor bezpodmienečné a určité ustanovenie alebo predkladá prejudiciálnu otázku.(25)
B – Priamy účinok článku 9 prílohy I dohody o voľnom pohybe osôb
32. Ak sa pripustí, že Súdny dvor je povinný odpovedať vnútroštátnemu súdu, je potrebné stanoviť, či sa pred súdmi členských štátov možno odvolávať na zásadu zákazu diskriminácie pri práci podľa podmienok stanovených v článku 9 prílohy I dohody.(26)
33. V už citovanom rozsudku Demirel, ktorý je súčasťou ustálenej judikatúry, Súdny dvor vyhlásil, že „ustanovenie dohody uzatvorenej Spoločenstvom s tretími štátmi sa musí považovať za priamo uplatniteľné, ak vzhľadom na jeho znenie, ako aj na predmet a povahu dohody obsahuje jasnú a presnú povinnosť, ktorej splnenie alebo účinky nezávisia od vydania žiadneho ďalšieho aktu“.(27)
34. Toto pravidlo odzrkadľuje v medzinárodných dohodách(28) kritériá, ktorými sa riadia vnútorné akty Spoločenstva, aj keď sa k tomu pridávajú ďalšie dodatočné parametre; v súlade s článkom 31 Viedenského dohovoru o zmluvnom práve z 23. mája 1969(29) je totiž rovnako potrebné zohľadniť „znenie“, „predmet“ a „povahu“ zmluvy, čo vlastne znamená uznanie osobitosti týchto prípadov.(30)
35. Znenie dohody o voľnom pohybe osôb zdôrazňuje vôľu jej autorov zabrániť rozdielnemu zaobchádzaniu, ktoré je založené na štátnej príslušnosti, so štátnymi príslušníkmi Spoločenstva a švajčiarskymi štátnymi príslušníkmi, a osobitne, pokiaľ ide o životné podmienky, podmienky zamestnania a pracovné podmienky [článok 1 písm. d) a článok 2], pretože zmluvným stranám prislúcha, aby v dotknutých oblastiach upravovali toto právo na rovnosť zaobchádzania, teda právo, ktoré je spojené s voľným pohybom osôb [článok 7 písm. a)].
36. Článok 9 prílohy I dohody o voľnom pohybe osôb upresňuje túto zásadu pre zamestnancov a zakazuje akúkoľvek nerovnosť zaobchádzania na základe štátnej príslušnosti, pokiaľ ide o „podmienky zamestnania a pracovné podmienky, najmä… odmeňovanie, prepustenie, a ak by sa stal nezamestnaným, opätovné začlenenie do práce alebo zamestnania“ [ neoficiálny preklad ] (odsek 1), ako aj pod hrozbou neplatnosti, akékoľvek právne predpisy, ktoré stanovujú alebo pripúšťajú ustanovenia odporujúce tomuto pravidlu (odsek 2).
37. V dôsledku toho uvedený článok zakladá presnú povinnosť, ktorá nevyžaduje žiadne ďalšie opatrenie, pretože zmluvné strany nemajú žiadnu voľnú úvahu v prípade, ak rozvíjajú vyššie uvedené oblasti. Majú totiž naďalej povinnosť zabrániť diskrimináciám založeným na štátnej príslušnosti, pričom ide o zásadu, ktorú nemožno ani podmieňovať, ani obmedzovať.
38. Z predchádzajúcich tvrdení vyplýva, že článok 9 prílohy I dohody o voľnom pohybe osôb zakazuje akúkoľvek diskrimináciu a štátnym príslušníkom Spoločenstva a švajčiarskym štátnym príslušníkom priznáva práva, ktoré majú súdy Únie povinnosť bezprostredne chrániť.
39. Netreba tiež zabúdať na to, že Súdny dvor pri viacerých príležitostiach potvrdil priamy účinok ustanovení, zahrnutých v dohodách uzatvorených s tretími krajinami, ktoré zakazujú rozdielne zaobchádzanie pri práci v podobnom znení ako dohoda o voľnom pohybe osôb. V rámci zmiešaných dohôd(31) už citovaný rozsudok Pokrzeptowicz-Meyer(32) tak priznal priamy účinok článku 37 ods. 1 prvej zarážke asociačnej dohody s Poľskou republikou(33), keď uviedol, že „zaobchádzanie poskytované poľským pracovníkom, ktorí sú legálne zamestnaní na území členského štátu, musí byť bez akejkoľvek diskriminácie na základe štátnej príslušnosti, pokiaľ ide o ich pracovné podmienky, odmeňovanie alebo prepúšťanie v porovnaní s jeho vlastnými štátnymi príslušníkmi“ (body 19 až 30). Rozsudok z 12. apríla 2005, Simutenkov(34), priznal rovnaký priamy účinok článku 23 ods. 1 zmiešanej dohody o partnerstve a spolupráci s Ruskou federáciou(35), ktorý je podobný vyššie uvedenému ustanoveniu dohody uzatvorenej s Poľskou republikou (body 20 až 29).
40. Navyše, cieľ dohody o voľnom pohybe osôb je zhodný s cieľom článku 39 ES, ktorý zabezpečuje voľný pohyb pracovníkov v rámci Spoločenstva a zakazuje „akúkoľvek diskrimináciu pracovníkov členských štátov založenú na štátnej príslušnosti, pokiaľ ide o zamestnanie, odmeňovanie a ostatné pracovné podmienky“. Rovnako znenia článku 9 ods. 1 a 4 prílohy I dohody o voľnom pohybe osôb a článku 7 ods. 1 a 4 nariadenia Rady (EHS) č. 1612/68 z 15. októbra 1968 o slobode pohybu pracovníkov v rámci Spoločenstva(36) sú v podstate zhodné.
41. Táto podobnosť medzi vyššie uvedenými ustanoveniami je odôvodnená na jednej strane v stručnej preambule dohody o voľnom pohybe osôb, pretože zmluvné strany sa v nej zaväzujú vzájomne uznávať slobodu pohybu osôb „na základe ustanovení uplatňovaných v Európskom spoločenstve“ [ neoficiálny preklad ] a na druhej strane v článku 16 tej istej dohody, ktorý obsahuje dva „odkazy na právo Spoločenstva“, aby jeho „právne akty“ a jeho „judikatúra“ prispievali k dosiahnutiu sledovaných cieľov.
42. Za týchto podmienok je potrebné overiť, či možno na článok 9 ods. 1 a 4 prílohy I dohody o voľnom pohybe osôb uplatniť judikatúru Súdneho dvora o priamom účinku článku 39 ES(37) a nariadení(38) .
43. Už citovaný rozsudok Metalsa(39) stanovil, že možnosť rozšírenia výkladu ustanovenia zmluvy EHS na iné ustanovenie obsiahnuté v dohode uzatvorenej Spoločenstvom s tretími krajinami, ktoré má podobné znenie, je podmienená cieľom sledovaným každým z týchto ustanovení, s ohľadom na jeho osobitné súvislosti, pričom „je veľmi dôležité porovnať ciele a súvislosti dohody s cieľmi a súvislosťami Zmluvy“.
44. Ako už bolo uvedené, vyššie uvedené články dohody o voľnom pohybe osôb a Zmluvy ES sledujú ten istý cieľ, ktorým je: zrušiť rozdiely v zaobchádzaní pri výkone práce na základe štátnej príslušnosti, aby sa skutočne zabezpečil voľný pohyb pracovníkov na predmetnom území.
45. V dôsledku toho nevidím žiadny problém v tom, že sa judikatúra Súdneho dvora o priamom účinku článku 39 ES a článku 7 ods. 1 a 4 nariadenia č. 1612/68 vzťahuje na článok 9 prílohy I dohody o voľnom pohybe osôb.(40)
C – Časová pôsobnosť zásady rovnosti zaobchádzania
1. Vymedzenie problému
46. „Okrem toho, mám čoraz vyššie postavenie v Čase, každý to pociťuje, a túto univerzálnosť som mohol len uvítať, pretože je pravdou, ktorú každý tuší, a ktorú som sa mal snažiť objasniť“ [ voľný preklad ](41) .
47. Dohoda o voľnom pohybe osôb a jej príloha I obsahujú prechodné ustanovenia, žiadne sa však netýka zásady rovnosti zaobchádzania, pokiaľ ide o pracovné podmienky.
48. Článok 10 uvedenej dohody tak stanovuje, že a) počas obdobia piatich rokov po nadobudnutí účinnosti tejto dohody môže Švajčiarska konfederácia obmedziť prístup k hospodárskej činnosti na pobyty v dĺžke trvania viac ako štyri mesiace (odsek 1); b) zmluvné strany môžu na obdobie nepresahujúce dva roky naďalej vykonávať kontroly prednosti tých osôb, ktoré sa legálne začlenili do trhu práce (odsek 2); c) rovnako v priebehu nasledujúcich piatich rokov Švajčiarska konfederácia v rámci jej celkových kvót zavedie určité minimálne počty nových povolení na pobyt pre pracovníkov Spoločenstva (odsek 3), podľa určitých osobitých postupov (odsek 4); d) tieto obmedzenia sa nevzťahujú na zamestnancov, ktorí už majú povolenie vykonávať hospodársku činnosť na území zmluvných strán, ani na držiteľov povolenia na trvalý pobyt, pretože od odchodu majú určité práva (odsek 5), a e) cezhraniční pracovníci nepodliehajú žiadnemu množstevnému obmedzeniu (odsek 7).(42)
49. Prechodné ustanovenia prílohy I dohody o voľnom pohybe osôb sa týkajú a) obmedzení prístupu k verejnej službe (článok 26); b) pobytu, práva na návrat a geografickej a pracovnej mobility zamestnancov (články 27, 29 a 30) a samostatne zárobkovo činných osôb (články 31, 33 a 34); c) cezhraničných zamestnancov (článok 28) a samostatne zárobkovo činných osôb (článok 32).
50. V dôsledku toho vyššie uvedené ustanovenia neobsahujú osobitné informácie, ktoré umožňujú zamerať odpoveď na otázku, ktorú položil Landesgericht Innsbruck.
2. Navrhované riešenie
51. Aby sa rozptýlila pochybnosť vnútroštátneho súdu, je potrebné posúdiť tak priamy účinok článku 9 prílohy I dohody o voľnom pohybe osôb, ako aj dve všeobecné zásady: zásadu, podľa ktorej dohoda ukladá povinnosti zmluvným stranám až od nadobudnutia jej účinnosti – tempus regit actum
–(43), v okamihu, keď sa stane neoddeliteľnou súčasťou právneho poriadku Spoločenstva(44), a zásadu, podľa ktorej, aj keď vôľa zmluvných strán predstavuje výkladový prvok – „subjektívne poňatie“ –(45), je nevyhnutný celkový prístup(46), ktorý vyvažuje teologické a systematické prvky.
52. Vzhľadom na tieto kritériá je potrebné na otázku položenú vnútroštátnym súdom odpovedať kladne a vyhlásiť, že doba výkonu práce vo Švajčiarsku pred nadobudnutím účinnosti dohody o voľnom pohybe osôb sa musí v Rakúsku započítať, aby sa stanovil rozhodujúci deň na účely odpracovaných rokov zamestnancov, ktorí následne vykonávajú podobné zamestnanie v Rakúsku. Toto riešenie odôvodňujú rôzne dôvody.
53. Po prvé, z ustálenej judikatúry vyplýva, že zamietnutie započítania doby výkonu predchádzajúceho zamestnania vo verejnej správe v iných členských štátoch predstavuje nepriamu diskrimináciu, ktorá nie je odôvodnená.(47)
54. Po druhé, pokiaľ ide o dosah zákazu diskriminácie na základe štátnej príslušnosti v súčasnosti, teda uplatnenie nového pravidla na súčasný pracovnoprávny vzťah bez ohľadu na hypotetické dodržiavanie práv údajne nadobudnutých v minulosti, od okamihu, keď dohoda nadobudla účinnosť, sa zásada rovnosti zaobchádzania, pokiaľ ide o pracovné podmienky, plne uplatňuje na neurovnané právne situácie.
55. Po tretie, aby sa uľahčil prístup štátnych príslušníkov členských štátov Spoločenstva a Švajčiarska k závislým činnostiam a k činnostiam samostatne zárobkovo činných osôb, a k ich výkonu, ako aj poskytovanie služieb, článok 9 dohody o voľnom pohybe osôb upravuje vzájomné uznávanie diplomov, osvedčení a iných dokladov a odkazuje na prílohu III uvedenej dohody, nepodmieňuje však toto uznávanie tým, aby bol diplom poslaný po nadobudnutí účinnosti tejto dohody. Tá istá myšlienka je základom pre už odpracované doby.(48)
56. Po štvrté, ak by sa v prejednávanej veci vylúčilo navrhované započítanie, vyplývala by z toho nelogická nevýhoda pre osoby, ktoré pracovali vo Švajčiarsku a ktoré od 1. júna 2002 hľadali zamestnanie na území Spoločenstva, v porovnaní s osobami, ktoré zotrvali v práci v členských štátoch. Predchádzajúce porovnateľné odpracované roky by sa započítali len druhým uvedeným osobám, a prvé uvedené osoby by tým boli odradené od výkonu svojho práva na voľný pohyb.
57. Nakoniec, existuje ďalší dôvod, ktorý posilňuje predchádzajúce dôvody a ktorý si vyžaduje podrobnejšiu analýzu, pretože dohoda o voľnom pohybe osôb predpokladá prevzatie acquis communautaire (49), k čomu dochádza tiež v prípade, ak štát vstupuje do Spoločenstva.
58. Táto podobnosť umožňuje, aby sa judikatúra analogicky uplatnila na časovú pôsobnosť zásad Spoločenstva v nových členských štátoch, s čím súhlasím.
59. Rozsudok z 2. októbra 1997, Saldanha a MTS(50), skúmal, či článok 6 ods. 1 Zmluvy ES odporuje tomu, aby členský štát požadoval zaplatenie caution judicatum solvi od osoby, ktorá nemá majetok ani bydlisko v Rakúsku a ktorá podala žalobu proti spoločnosti, ktorá tam má sídlo, zatiaľ čo v podobnej situácii sa takáto požiadavka vlastným štátnym príslušníkom neukladá a že osoba, ktorá podala uvedenú žalobu, je zároveň štátnym príslušníkom iného členského štátu alebo tretej krajiny. Keďže predmetný skutkový stav predchádzal pristúpeniu Rakúskej republiky k Únii, Súdny dvor skúmal časovú pôsobnosť vyššie uvedeného ustanovenia a keďže akt o pristúpení nezaviedol osobitné požiadavky v tejto súvislosti, Súdny dvor potvrdil jeho záväzné a „okamžité uplatnenie“ pre Rakúsku republiku odo dňa jej pristúpenia k Únii, ako aj „na budúce následky situácií, ktoré vznikli pred [uvedeným] pristúpením“ (bod 14).
60. Presnejšie, v už citovanej veci Österreichischer Gewerkschaftsbund(51), ktorá je fakticky aj právne analogická tej v konaní vo veci samej, sa Súdny dvor zaoberal problémom vyvolaným tým, že sa v Rakúsku pre výpočet odmeny učiteľov zohľadnila v celom rozsahu len doba odpracovaná v iných členských štátoch v prípade, ak to vyžadoval všeobecný záujem a ak to schválili príslušné orgány, zatiaľ čo doba odpracovaná v rámci jej hraníc nepodliehala týmto formalitám, čo podľa Súdneho dvora bolo v rozpore s právom Spoločenstva (bod 51 už citovaného rozsudku Österreichischer Gewerkschaftsbund). Následne Súdny dvor pri posudzovaní toho, či tieto doby zahŕňali doby predchádzajúce pristúpeniu Rakúskej republiky k Únii, bez akéhokoľvek časového obmedzenia započítal „doby zárobkovej činnosti v inštitúciách iných členských štátov porovnateľných s rakúskymi inštitúciami, ktoré sú uvedené v § 26 ods. 2 VBG“ (bod 56 už citovaného rozsudku Österreichischer Gewerkschaftsbund).
VI – Návrh
61. S ohľadom na vyššie uvedené úvahy navrhujem Súdnemu dvoru, aby na prejudiciálnu otázku, ktorú mu položil Landesgericht Innsbruck, odpovedal takto:
Článok 9 prílohy I Dohody medzi Európskym spoločenstvom a jeho členskými štátmi na jednej strane a Švajčiarskou konfederáciou na strane druhej o voľnom pohybe osôb, vyžaduje, aby sa doba výkonu zamestnania vo Švajčiarsku pred nadobudnutím účinnosti uvedenej dohody započítala na účely profesijného postupu v porovnateľnom zamestnaní, ktoré sa neskôr vykonáva v niektorom z členských štátov Spoločenstva.
(1) .
(2)  –	Ú. v. ES L 114, 2002, s. 6, ďalej len „dohoda o voľnom pohybe osôb“.
(3)  –	Dohoda medzi Európskym hospodárskym spoločenstvom a Švajčiarskou konfederáciou, podpísaná v Bruseli 22. júla 1972 (Ú. v. ES L 300, s. 189; Mim. vyd. 11/011, s. 105). Ďalšie podobné dohody boli uzatvorené s Rakúskou republikou, Fínskou republikou, Nórskym kráľovstvom, Portugalskou republikou a Švédskym kráľovstvom.
(4)  –	Rámcová dohoda o vedeckej a technickej spolupráci medzi Európskym spoločenstvom a Švajčiarskou konfederáciou [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 313, 1985, s. 6).
(5)  –	Dohoda medzi európskym hospodárskym spoločenstvom a Švajčiarskou konfederáciou o preprave tovaru cestnou a železničnou dopravou, podpísaná v Porte 2. mája 1992 (Ú. v. ES L 373, s. 28; Mim. vyd. 11/018, s. 260).
(6)  –	LAUTENBERG, A. L.: Les accords bilatéraux vus de Bruxelles. In: Accords bilatéraux Suisse – UE (Commentaires).
Helbing & Lichtenhan, Bâle, Ženeva, Mníchov/Bruylant, Brusel, 2001, s. 21 a nasl. vysvetľuje švajčiarske stanovisko počas rokovaní.
(7)  –	KADDOUS, C.: Les accords sectoriels dans le système des relations extérieures de l’Union européenne. In: Accords bilatéraux Suisse – UE (commentaires),
c. d., s. 79.
(8)  –	„V prvý deň druhého mesiaca nasledujúcom po poslednom oznámení o uložení ratifikačných listín alebo schválení týchto siedmich dohôd…“ [ neoficiálny preklad ] (článok 25 dohody o voľnom pohybe osôb). KAUFMANN, B.: Die bilateralen Abkommen mit der EU. Ein langer Weg in der EU bis zur Ratifikation. In: Neue Zürcher Zeitung (NZZ), 21. jún 2000, opisuje zložitosť procesu schvaľovania, ktorá viedla k posunutiu dátumu nadobudnutia účinnosti dohôd.
(9)  –	BIEBER, R.: Quelques remarques à l’occasion de l’entrée en vigueur des Accords bilatéraux Suisse-CE. In: Mélanges en l’honneur de Bernard Dutoit.
Librairie Droz, Ženeva, 2002, s. 14 a nasl.
(10)  –	NEUWAHL, N. A.: Joint Participation in International Treaties and the Exercise of Power by the EEC and Its Member States: Mixed Agreements. In: Common Market Law Review, zväzok 28, 1991, s. 717 a nasl.
(11)  –	Táto zásada je tiež uvedená v dohodách o železničnej a cestnej preprave tovaru a osôb (články 1 a 32), o leteckej doprave (článok 3), o verejnom obstarávaní (článok 6 a prílohy) a obchode s poľnohospodárskymi výrobkami (články 7 až 9).
(12)  – Spoločný výbor zriadený článkom 14 dohody o voľnom pohybe osôb je zodpovedný za jej správu a jej riadne uplatňovanie. Článok 19 tej istej dohody mu dáva právomoc riešiť spory medzi zmluvnými stranami.
(13)  –	Článok 15 dohody o voľnom pohybe osôb stanovuje, že prílohy a protokoly sú neoddeliteľnou súčasťou uvedenej dohody.
(14)  –	BGBl 86/1948. Tento zákon bol viackrát zmenený a doplnený.
(15)  –	BGBl 54/1956. Tento zákon bol od svojho vyhlásenia tiež zmenený a doplnený.
(16)  –	LGBl 2/2001. Tento zákon bol tiež následne viackrát zmenený a doplnený.
(17)  –	Právnym základom, ktorý Spoločenstvu umožňuje vzájomne sa dohodnúť s inými subjektmi medzinárodného práva je článok 310 ES (predtým článok 238 Zmluvy ES), ktorý má pôvod v článku 14 Dohovoru o prechodných ustanoveniach Zmluvy o založení Európskeho spoločenstva uhlia a ocele.
(18)  –	12/86, Zb. s. 3719, body 6 až 12.
(19)  –	MACLOED, I., HENDRY, I. D., HYETT, S.: The External Relations of the European Communities.
Clarendon Press, Oxford, 1996, s. 156, a LOUIS, J. V.: L’ordre juridique communautaire.
5. vyd., Úrad pre vydávanie úradných publikácií Európskych spoločenstiev, 1995, s. 127. Generálny advokát Tesauro v bodoch 10 až 21 svojich návrhov vo veci, o ktorej sa rozhodlo rozsudkom zo 16. júna 1998, Hermès, C‑53/96, Zb. s. I‑3603, skúma tento aspekt bez toho, aby priamo pripustil, že súdna kontrola sa vzťahuje na ustanovenia týkajúce sa oblastí, ktoré nie sú oblasťami Spoločenstva.
(20)  –	PETROVIĆ, D.: L’effet direct des accords internationaux de la Communauté européenne: à la recherche d’un concept.
Presses universitaires de France, Paríž, 2000, s. 155 a nasl.
(21)  –	KHIL-WOLFF, B.: L’Accord Suisse-CE sur la libre circulation des personnes: observations générales. In: L’Accord sur la libre circulation des personnes avec l’UE et ses effets à l’égard de la sécurité sociale en Suisse.
éditions Stämpfli AG, Berne, 2001, s. 5.
(22)  –	104/81, Zb. s. 3641, body 19 a 20.
(23)  –	Článok 14 dohody o voľnom pohybe osôb.
(24)  –	Článok 19 dohody o voľnom pohybe osôb.
(25)  –	GAJA, G.: Effets directs et réciprocité dans la jurisprudence concernant l’Accord entre la Communauté européenne et la Suisse. In: Annuaire suisse de droit international, zväzok XL, 1984, s. 27, tvrdí, že spoločný výbor zriadený v rámci dohody medzi Európskym hospodárskym spoločenstvom a Švajčiarskou konfederáciou, už citovaný v poznámke pod čiarou 3, sa môže ťažko vyjadrovať o priamom účinku nejakého z jej ustanovení, pretože má iné úlohy, ako je objasniť povinnosti, ktoré z toho vyplývajú. Odlišná situácia, ktorá sa posudzovala v stanoviskách 1/91, zo 14. decembra 1991 (Zb. s. I‑6079), a 1/92, z 10. apríla 1992 (Zb. s. I‑2821), vzniká v prípade, ak medzinárodná zmluva zriaďuje vlastný súdny systém.
(26)  –	CARREAU, D.: Droit international.
vyd. Pedone, Paríž, 1988, s. 453, sa domnieva, že ak by dohody neuznali priamy účinok, prináleží súdu, aby to v každom prípade uviedol.
(27)  –	Bod 14. Pozri tiež rozsudky z 5. februára 1976, Bresciani, 87/75, Zb. s. 129, bod 16; z 31. januára 1991, Kziber, C‑18/90, Zb. s. I‑199, bod 15; z 1. júla 1993, Metalsa, C‑312/91, Zb. s. I‑3751, bod 12; z 5. júla 1994, Anastasiou a i., C‑432/92, Zb. s. I‑3087, bod 23; zo 16.júna 1998, Racke, C‑162/96, Zb. s. I‑3655, bod 31; z 2. marca 1999, Eddline El-Yassini, C‑416/96, Zb. s. I‑1209, bod 25; zo 4. mája 1999, Sürül, C‑262/96, Zb. s. I‑2685, bod 60, a z 29. januára 2002, Pokrzeptowicz-Meyer, C‑162/00, Zb. s. I‑1049, bod 19. Súdny dvor vo svojom rozsudku z 12. decembra 1972, International Fruit Company a i. (21/72 až 24/72, Zb. s. 1219) po prvýkrát skúmal možnosť rozšíriť priamy účinok judikatúry na dohodu uzatvorenú Spoločenstvom a aj keď neuznal túto možnosť v prípade GATT, nevylúčil to v prípade iných dohôd.
(28)  –	Pokiaľ ide o priamy účinok medzinárodných dohôd, stály Medzinárodný súdny dvor – predchodca Medzinárodného súdneho dvora – zastával názor, že osobitný právny štatút slobodného mesta Dantzig mu neumožňoval stať sa členom Medzinárodnej organizácie práce, a tvrdil, že medzinárodná dohoda – Beamtenabkommen – priamo nevytvára žiadne práva a povinnosti jednotlivcom (stanovisko z 26. augusta 1930, Zbierka SMSD,
séria B, č. 18, 1928).
(29)  –	Zbierka zmlúv Organizácie spojených národov,
zväzok 1155, č. 18232, s. 331.
(30)  –	PETROVIĆ, D.: c. d., kvalifikuje sui generis
ustanovenia medzinárodných dohôd, ktoré sú neoddeliteľnou súčasťou práva Spoločenstva.
(31)  –	Súdny dvor rovnako pripustil tento účinok v prípade iného typu dohôd, napríklad vo vzťahu k Asociačnej dohode medzi Európskym hospodárskym spoločenstvom a Tureckom [uzatvorená, schválená a potvrdená v mene Spoločenstva rozhodnutím Rady 64/732/EHS z 23. decembra 1963 (Ú. v. ES 1964, L 217, s. 3685; Mim. vyd. 11/011, s. 10)], a rozširuje ho na niektoré ustanovenia rozhodnutia asociačnej rady č. 1/80 s Tureckom, z 19. septembra 1980, v rozsudkoch z 20. septembra 1990, Sevince (C‑192/89, Zb. s. I‑3461, bod 26) (články 6 a 13); z 5. októbra 1994, Eroglu (C‑355/93, Zb. s. I‑5113, bod 17) (článok 7 ods. 2); zo 17. apríla 1997, Kadiman (C‑351/95, Zb. s. I‑2133 bod 28) (článok 7 ods. 1); z 19. novembra 1998, Akman (C‑210/97, Zb. s. I‑7519, bod 23) (článok 7 ods. 2); z 8. mája 2003, Wählergruppe Gemeinsam (C‑171/01, Zb. s. I‑4301, bod 67) (článok 10 ods. 1); z 11. novembra 2004, Cetinkaya (C‑467/02, Zb. s I‑10895, bod 31) (článok 7 ods. 1); z 2. júna 2005, Dörr a Ünal (C‑136/03, Zb. s. I‑4759, bod 66) (článok 6 ods. 1), a zo 16. februára 2006, Torun (C‑502/04, Zb. s. I‑1563, bod 19) (článok 7 ods. 2). Súdny dvor rovnako priznal v bode 32 už citovaného rozsudku Eddline El-Yassini túto povahu článku 40 Dohody o spolupráci medzi Európskym hospodárskym spoločenstvom a Marockým kráľovstvom [ktorá bola podpísaná v Rabate 27. apríla 1976 a schválená v mene Spoločenstva nariadením Rady (EHS) č. 2211/78 z 26. septembra 1978 (Ú. v. ES L 264, s. 1; Mim. vyd. 11/013, s. 155)], podľa ktorej „každý členský štát prizná pracovníkom marockej štátnej príslušnosti zamestnaným na svojom území, pokiaľ ide o pracovné podmienky a odmeňovanie, postavenie založené na zákaze diskriminácie na základe štátnej príslušnosti vo vzťahu k svojim vlastným štátnym príslušníkom“ [ neoficiálny preklad ].
(32)  –	Poznámka pod čiarou 27.
(33)  –	Európska dohoda medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na jednej strane a Poľskou republikou na strane druhej, schválená v mene Spoločenstva rozhodnutím Rady a Komisie 93/743/Euratom, EZUO, ES z 13. decembra 1993 [ neoficiálny preklad ] (Ú. v. ES L 348, s. 1).
(34)  –	C‑265/03, Zb. s. I‑2579.
(35)  –	Dohoda o partnerstve a spolupráci medzi Európskymi spoločenstvami a ich členskými štátmi na jednej strane a Ruskou federáciou na strane druhej, podpísaná na Korfu 24. júna 1994 a schválená v mene Spoločenstva rozhodnutím Rady a Komisie 97/800/Euratom, EZUO, ES, z 30. októbra 1997 (Ú. v. ES L 327, s. 1; Mim. vyd. 11/026, s. 356).
(36)  –	Ú. v. ES L 257, s. 2; Mim. vyd. 05/001, s. 15.
(37)  –	Rozsudky zo 4. decembra 1974, Van Duyn, 41/74, Zb. s. 1337, body 4 až 8; zo 14. júla 1976, Donà, 13/76, Zb. s. 1333, bod 20, a z 26. januára 1999, Terhoeve, C‑18/95, Zb. s. I‑345, bod 27.
(38)  –	Rozsudky zo 17. mája 1972, Leonesio, 93/71, Zb. s. 287, bod 5, a z 10. októbra 1973, Variola, 34/73, Zb. s. 981, body 8 a 10.
(39)  –	Bod 11. Pozri tiež rozsudky z 27. septembra 2001, Gloszczuk, C‑63/99, Zb. s. I‑6369, bod 49; Kondova, C‑235/99, Zb. s. I‑6427, bod 52, ako aj Barkoci a Malik, C‑257/99, Zb. s. I‑6557, a Pokrzeptowicz‑Meyer, už citovaný, bod 33.
(40)  –	KADDOUS, C.: c. d., s. 105 a nasl.
(41)  –	Proust, M.: À la recherche du temps perdu. Le Temps retrouvé.
éd. Gallimard, Bibliothèque La Pléiade, IV, Paríž, 1989, s. 623.
(42)  –	Článok 10 ods. 6 dohody o voľnom pohybe osôb zaväzuje Švajčiarsku konfederáciu zaslať spoločnému výboru relevantné štatistiky a informácie a zmluvné strany oprávňuje požadovať od spoločného výboru preskúmanie situácie. Ôsmy a posledný odsek tohto článku odkazuje na prechodné ustanovenia protokolu prílohy II uvedenej dohody, pokiaľ ide o sociálne zabezpečenie a spätné postúpenie príspevkov na poistenie v nezamestnanosti.
(43)  –	CAHIER, P.: L’obligation de ne pas priver un traité de son objet et de son but avant son entrée en vigueur. In: Mélanges Fernand Dehousse, zväzok 1, vyd. Fernand Nathan, Paríž/vyd. Babour, Brusel, 1979, s. 31.
(44)  –	Rozsudky z 30. apríla 1974, Haegemann, 181/73, Zb. s. 449, bod 5; Demirel, už citovaný, bod 7, a Sevince, už citovaný, bod 8.
(45)  –	IMBRECHTS, L.: Les effets internes des accords internationaux des Communautés européennes. In: Revue d’intégration européenne/Journal of European Integration,
1986, zv. 10, č. 1, s. 66, a TAGARAS, H. N.: L’effet direct des accords internationaux de la Communauté. In: Cahiers de Droit Européen, 1987, s. 23.
(46)  –	LAGRANGE, M.: La Cour de justice des Communautés européennes du Plan Schumann à l’Union européenne. In: Mélanges Fernand Dehousse, c. d., zv. 2, s. 131 a nasl.
(47)  –	Pozri v tomto zmysle rozsudky z 23. februára 1994, Scholz, C‑419/92, Zb. s. I‑505, bod 11; z 15. januára 1998, Schöning-Kougebetopoulou, C‑15/96, Zb. s. I‑47, bod 13; z 12. marca 1998, Komisia/Grécko, C‑187/96, Zb. s. I‑1095, bod 21; z 30. septembra 2003, Köbler, C‑224/01, Zb. s. I‑10239, body 71 až 74; z 12. mája 2005, Komisia/Taliansko, C‑278/03, Zb. s. I‑3747, bod 14, a z 23. februára 2006, Komisia/Španielsko, C‑205/04, neuverejnený v Zbierke, body 14 a 15.
(48)  –	Generálny advokát Jacobs v bode 146 svojich návrhov vo veci, o ktorej sa rozhodlo rozsudkom z 30. novembra 2000, Österreichischer Gewerkschaftsbund (C‑195/98, Zb. s. I‑10497), podporuje podobnú rovnocennosť, pokiaľ ide o Akt o pristúpení Rakúskej republiky k Únii.
(49)  –	To vyplýva z jedného zo spoločných vyhlásení doplnených k záverečnému aktu dohody o voľnom pohybe osôb uvedeného v bode 13 týchto návrhov. KHIL-WOLFF, B.: c. d., s. 4 a 7, ako aj BIEBER, R.: c. d., s. 17, si myslia, že základná metóda právnej aproximácie medzi Európskym spoločenstvom a Švajčiarskou konfederáciou spočíva v prebratí acquis communautaire
týmto štátom, takže právo Únie nepredstavuje len právo jednej zo strán, ktoré uzatvárajú klasickú dvojstrannú zmluvu.
(50)  –	C‑122/96, Zb. s. I‑5325.
(51)  –	Pozri poznámku pod čiarou 48.