62023TJ0183
PRESUDA OPĆEG SUDA (deseto prošireno vijeće)
16. srpnja 2025. (
*1
)
„Zaštita osobnih podataka – Pritužba protiv voditelja obrade osobnih podataka korisnika internetske društvene mreže u Uniji – Članak 65. stavak 1. točka (a) Uredbe (EU) 2016/679 – Obvezujuća odluka Europskog odbora za zaštitu podataka – Zahtjev podnositelja pritužbe za pristup pripremnom spisu obvezujuće odluke – Odbijanje pristupa – Tužba za poništenje – Akt koji se može pobijati – Dopuštenost – Članak 41. stavak 2. točka (b) Povelje Europske unije o temeljnim pravima”
U predmetu T‑183/23,
Lisa Ballmann, sa stalnom adresom u Innsbrucku (Austrija), koju zastupa F. Mikolasch, odvjetnik,
tužiteljica,
protiv
Europskog odbora za zaštitu podataka, koji zastupaju I. Vereecken, M. Gufflet i N. Peris Brines, u svojstvu agenata, uz asistenciju G. Ryelandt, E. de Lophem i P. Vernet, odvjetnika,
tuženika,
koji podupire
Meta Platforms Ireland Ltd, sa sjedištem u Dublinu (Irska), koji zastupaju M. Braun, H.-G. Kamann, F. Louis, A. Vallery, odvjetnici, D. Breatnach, B. Johnston, C. Monaghan, P. Nolan, L. Joyce, solicitors, D. McGrath, E. Egan McGrath, SC, i H. Godfrey, barrister,
intervenijent,
OPĆI SUD (deseto prošireno vijeće),
u sastavu: O. Porchia, predsjednica, M. Jaeger, L. Madise (izvjestitelj), P. Nihoul i S. Verschuur, suci,
tajnik: S. Spyropoulos, administratorica,
uzimajući u obzir pisani dio postupka, osobito rješenje od 17. travnja 2024., Ballmann/Europski odbor za zaštitu podataka (T‑183/23, neobjavljeno, EU:T:2024:261), kojim se društvu Meta Platforms Ireland dopušta intervencija u potporu Europskom odboru za zaštitu podataka,
uzimajući u obzir pitanja Općeg suda strankama od 4. prosinca 2024.,
nakon rasprave održane 4. veljače 2025.,
donosi sljedeću
Presudu
1
Svojom tužbom na temelju članka 263. UFEU‑a tužiteljica Lisa Ballmann zahtijeva poništenje odluke Europskog odbora za zaštitu podataka (u daljnjem tekstu: EDPS), sadržane u poruci elektroničke pošte od 7. veljače 2023., kojom se odbija njezin zahtjev za pristup, podnesen na temelju članka 41. stavka 2. točke (b) Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja), pripremnom spisu za obvezujuću odluku 3/2022 EDPS‑a o sporu koji je podnio Data Protection Commission (Tijelo za zaštitu podataka, Irska, u daljnjem tekstu: irsko nadzorno tijelo), koji se odnosi na intervenijenta, Meta Platforms Ireland Ltd (u daljnjem tekstu: Meta) i njegovu uslugu Facebook (u daljnjem tekstu: pobijana odluka).
Okolnosti spora i činjenice koje su nastale nakon podnošenja tužbe
2
Dana 25. svibnja 2018., tužiteljica, djelujući posredstvom neprofitne udruge NOYB – European Center for Digital Rights (u daljnjem tekstu: NOYB), pokrenula je postupak pred Österreichische Datenschutzbehördeom (Austrijsko tijelo za zaštitu podataka) povodom pritužbe na temelju članka 77. Uredbe (EU) 2016/679 Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Direktive 95/46/EZ (Opća uredba o zaštiti podataka) (SL 2016., L 119, str. 1. i ispravci SL 2021., L 74, str. 35. i SL 2018., L 127, str. 2.), protiv Facebooka Ireland LTD (koji je 2022. postao Meta), u pogledu obrade podataka vezane za korištenje društvene mreže Facebook. U pritužbi su istaknute moguće povrede više odredbi te uredbe, a osobito njezinih članaka 6. i 9.
3
Austrijsko tijelo za zaštitu podataka 30. svibnja 2018. proslijedilo je pritužbu irskom nadzornom tijelu, smatrajući da je, s obzirom na prekograničnu prirodu obrade podataka povezane s uporabom društvene mreže Facebook i mjesto poslovnog nastana društva Meta u Irskoj, potonje tijelo nadležno djelovati kao „vodeće nadzorno tijelo”, u skladu s člankom 56. stavkom 1. Uredbe 2016/679.
4
Nakon provedene istrage, irsko nadzorno tijelo podnijelo je 6. listopada 2021., u skladu s člankom 60. stavkom 3. Uredbe 2016/679, drugim predmetnim nadzornim tijelima, odnosno nadzornim tijelima drugih država članica i drugih država stranaka Sporazuma o Europskom gospodarskom prostoru (EGP), nacrt odluke. Nekoliko tih drugih tijela podnijelo je relevantne i obrazložene prigovore, u smislu članka 4. točke 24. te uredbe, u pogledu određenih ocjena sadržanih u tom nacrtu odluke.
5
Nakon što je primila nacrt odluke irskog nadzornog tijela, slijedom razmimoilaženja u stavovima s tim tijelom povodom povjerljivosti tog nacrta odluke i drugih dokumenata razmijenjenih u okviru postupka, tužiteljica više nije sudjelovala u postupku Osobito nije primila primjerak relevantnih i obrazloženih prigovora dotičnih nadzornih tijela. nije za razliku od Mete moglo iznijeti svoje primjedbe o tim prigovorima i nije imala pristup primjedbama potonje.
6
Irsko je nadzorno tijelo 25. srpnja 2022., nakon što je razmijenilo dopise s drugim predmetnim nadzornim tijelima i odlučilo da neće prihvatiti određene relevantne i obrazložene prigovore iznesene u pogledu svojeg nacrta odluke, pokrenulo postupak pred EDPS‑om u okviru mehanizma konzistentnosti uspostavljenog Uredbom 2016/679 – u skladu s njezinim člankom 60. stavkom 4. – kako bi donošenjem obvezujuće odluke na temelju članka 65. stavka 1. točke (a) te uredbe zauzeo stav o tim prigovorima.
7
Dana 10. kolovoza 2022. Udruga NOYB je pisala EDPS‑u kako bi, prema njezinu mišljenju, odbor izbjegao da se u okviru postupka pred tim tijelom nastavi povreda tužiteljičina prava na saslušanje i načela jednakog postupanja, propisanih člancima 41. i 20. Povelje. Udruga NOYB je pozvala EDPS da postupi u skladu s tim odredbama kako bi joj se omogućilo da je se sasluša nakon što joj je omogućio pristup potpunom spisu predmeta.
8
EDPS je dopisom od 21. studenoga 2022. odgovorio NOYB‑u da je, u skladu s člankom 41. stavkom 2. točkom (a) Povelje i člankom 11. svojeg poslovnika, odgovoran osigurati da se prije donošenja takve odluke sasluša svaka stranka na koju bi obvezujuća odluka donesena na temelju članka 65. stavka 1. točke (a) Uredbe 2016/679 mogla nepovoljno utjecati. Podsjetio je na to da su njegove odluke upućene vodećem nadzornom tijelu i predmetnim nadzornim tijelima, isključujući sve druge stranke, i da, u okviru članka 65. stavka 1. točke (a) Uredbe 2016/679, nije dužan provesti potpuno ispitivanje nacrta odluke vodećeg nadzornog tijela ili postupka donošenja odluke tog tijela. Obavijestio je NOYB da je nakon detaljne analize dosega spora zaključio da na tužitelja ne može nepovoljno utjecati obvezujuća odluka koju će morati donijeti u predmetnom postupku i da stoga nema pravo na saslušanje pred njim.
9
EDPS je 5. prosinca 2022. donio Obvezujuću odluku 3/2022. U točki 19. te odluke on smatra da navedena odluka ne može nepovoljno utjecati na tužiteljicu, te stoga ne ispunjava uvjete da joj se prizna pravo na saslušanje u skladu s člankom 41. Povelje, primjenjivom sudskom praksom i člankom 11. njegova poslovnika. U istoj se točki pojašnjava da se time ne dovodi u pitanje pravo na saslušanje ni povezana prava koja tužitelj može imati pred nacionalnim nadzornim tijelima.
10
Irsko nadzorno tijelo donijelo je 31. prosinca 2022. konačnu odluku, u skladu s člankom 60. stavkom 7. Uredbe 2016/679, o provedbi obvezujuće odluke 3/2022.
11
Porukom elektroničke pošte od 6. siječnja 2023. NOYB je od EDPS‑a zatražio da mu dostavi obvezujuću odluku 3/2022, konačnu odluku irskog nadzornog tijela te relevantne i obrazložene prigovore predmetnih nadzornih tijela na nacrt odluke irskog nadzornog tijela, pri čemu se pozvao na članak 41. Povelje, članke 60. i 65. Uredbe 2016/679 i „pravo na pristup dokumentima na temelju prava Unije”.
12
U odgovoru na tu poruku elektroničke pošte EDPS je 11. siječnja 2023. obavijestio NOYB da će mu dostaviti internetske poveznice na tekst traženih odluka čim se objave i da će se s njegovim zahtjevom za pristup relevantnim i obrazloženim prigovorima postupati kao sa zahtjevom za pristup dokumentima na temelju Uredbe (EZ) br. 1049/2001 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2001. o javnom pristupu dokumentima Europskog parlamenta, Vijeća i Komisije (SL 2001., L 145, str. 43.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 16., str. 70.). Istog je dana NOYB obavijestio EDPS da je primio konačnu odluku irskog nadzornog tijela. EDPS je 12. siječnja 2023. NOYB‑u dostavio internetsku poveznicu na tekst obvezujuće odluke 3/2022.
13
Porukom elektroničke pošte od 25. siječnja 2023. NOYB je EDPS‑u podnio novi zahtjev za pristup njegovu cjelovitom spisu, pri čemu se prije svega pozvao na tužiteljeva prava koja proizlaze iz članka 41. Povelje „kao stranke” i na „svaku pravnu osnovu”, kao što su članak 42. Povelje, članak 15. UFEU‑a ili Uredba br. 1049/2001.
14
EDPS je 26. siječnja i 2. veljače 2023. pozivajući se na NOYB‑ovu poruku elektroničke pošte od 6. siječnja 2023., na temelju Uredbe br. 1049/2001, potonjem dao potpun pristup određenim zatraženim relevantnim i obrazloženim prigovorima i djelomičan pristup drugim od tih prigovora.
15
Dana 31. siječnja 2023., u odgovoru na EDPS‑ov zahtjev za pojašnjenje upućen NOYB‑u, potonji je naglasio da se njegov zahtjev za pristup spisu ponajprije temelji na članku 41. Povelje, „ali i na bilo kojoj drugoj pravnoj osnovi”, te da nije ograničen na relevantne i obrazložene prigovore.
16
U pobijanoj odluci, s jedne strane, EDPS je, razmatrajući zahtjev za pristup spisu s obzirom na Uredbu br. 1049/2001, pozvao NOYB da pojasni doseg tog zahtjeva, u skladu s člankom 6. stavkom 2. te uredbe, i da prihvati povoljno rješenje na temelju stavka 3. istog članka. S druge strane, naveo je da je istodobno temeljito ocijenio zahtjev za pristup spisu na temelju članka 41. stavka 2. točke (b) Povelje i da smatra da tužiteljica, kao podnositelj pritužbe, nema po toj osnovi pravo na pristup. Kad je riječ o potonjem aspektu, EDPS je osobito uputio na točku 19. obvezujuće odluke 3/2022 (vidjeti točku 9. ove presude) i njegov dopis od 21. studenoga 2022. (vidjeti točku 8. ove presude), ponavljajući da ta obvezujuća odluka nije mogla nepovoljno utjecati na tužiteljicu.
17
Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 7. travnja 2023. tužiteljica je pokrenula ovaj postupak.
18
Odlukom od 12. travnja 2023. EDPS je na temelju Uredbe br. 1049/2001 NOYB‑u dao potpun pristup određenim dokumentima koji je potonji zatražio u svojoj poruci elektroničke pošte od 25. siječnja 2023. i djelomičan pristup nekima od tih dokumenata.
Tužbeni zahtjev
19
Tužiteljica od Općeg suda zahtijeva da:
–
poništi pobijanu odluku u dijelu u kojem je EDPS odbio njezin zahtjev za pristup spisu na temelju članka 41. stavka 2. točke (b) Povelje;
–
naloži EDPS‑u snošenje troškova;
–
naloži Meti snošenje vlastitih troškova.
20
EDPS od Općeg suda zahtijeva da:
–
odbaci tužbu kao nedopuštenu;
–
podredno, tužbu odbije kao neosnovanu;
–
naloži tužiteljici snošenje troškova i, ako to ne učini, naloži Meti snošenje vlastitih troškova.
21
Meta od Općeg suda zahtijeva da:
–
odbaci tužbu kao nedopuštenu;
–
podredno, tužbu odbije kao neosnovanu;
–
naloži tužitelju snošenje troškova, uključujući i one koje je sam snosio.
Pravo
Dopuštenost tužbe
22
EDPS ističe nedopuštenost tužbe zbog toga što pobijana odluka ne mijenja tužiteljičin pravni položaj. Ona je samo međuakt u odnosu na potonju, akt čiji je cilj bio od nje dobiti više pojašnjenja o predmetu njezina zahtjeva za pristup, u skladu s člankom 6. stavkom 2. Uredbe br. 1049/2001, i s njom pronaći povoljno rješenje primjenom stavka 3. tog članka, s obzirom na velik broj predmetnih dokumenata, što je tužiteljica uostalom i prihvatila. Pobijana odluka stoga ne sadržava konačno stajalište EDPS‑a o meritumu zahtjeva za pristup i, konkretno, ne sadržava njegovo odbijanje.
23
Naime, EDPS u tom pogledu pojašnjava da je tužiteljičin zahtjev za pristup obradio na temelju jedne od različitih pravnih osnova koje je NOYB istaknuo u svojoj poruci elektroničke pošte od 25. siječnja 2023., u ovom slučaju Uredbe br. 1049/2001, i da ga je to navelo da mu dostavi brojne dokumente, kako prije tako i nakon pobijane odluke. Tvrdi da je jedini cilj tog zahtjeva bio dobivanje određenih dokumenata, neovisno o pravnoj osnovi na koju se poziva. Stoga je tužitelj podnio jedan zahtjev koji se temelji na više pravnih osnova, a ne na više zahtjeva, od kojih se svaki temeljio na različitoj pravnoj osnovi. Pozivajući se na svoju odluku od 12. travnja 2023. (vidjeti točku 18. ove presude), tvrdi da je na temelju Uredbe br. 1049/2001 tužiteljica u konačnici imala pristup istim dokumentima kao da je njezin zahtjev ispitan s obzirom na članak 41. stavak 2. točku (b) Povelje.
24
Meta tvrdi da je tužba nedopuštena jer je pobijana odluka, u dijelu u kojem se odnosi na članak 41. stavak 2. točku (b) Povelje, samo akt kojim se potvrđuje odgovor EDPS‑a sadržan u njegovu dopisu NOYB‑u od 21. studenoga 2022. (vidjeti točku 8. ove presude), koji je sam po sebi tek međuakt u postupku koji je doveo do donošenja obvezujuće odluke 3/2022. Tim je dopisom EDPS odbio zahtjev za pristup koji je tužiteljica podnijela 10. kolovoza 2022. (vidjeti točku 7. ove presude). To se odbijanje moglo osporavati tek povodom tužbe protiv obvezujuće odluke 3/2022 kojom je okončan postupak.
25
Tužiteljica tvrdi da je njezina tužba dopuštena.
26
Prema ustaljenoj sudskoj praksi, tužba za poništenje na temelju članka 263. UFEU‑a općenito se može podnijeti protiv svih akata institucija Unije čiji je cilj, bez obzira na njihovu prirodu ili oblik, proizvesti obvezujuće pravne učinke koji mogu utjecati na interese tužitelja, značajno mijenjajući njegov pravni položaj (vidjeti u tom smislu presude od 11. studenog 1981., IBM/Komisija, 60/81, EU:C:1981:264, t. 9. i od 18. studenog 2010., NDSHT/KomisijaC‑322/09 P, EU:C:2010:701, t. 45. i navedenu sudsku praksu).
27
Kako bi se utvrdilo proizvodi li akt obvezujuće pravne učinke, treba razmotriti njegovu bit i odnosne učinke ocijeniti s obzirom na objektivne kriterije, poput sadržaja tog akta, uzimajući u obzir, prema potrebi, kontekst njegova donošenja i ovlasti institucije autora (vidjeti presudu od 20. veljače 2018., Belgija/Komisija, C‑16/16 P, EU:C:2018:79, t. 32. i navedenu sudsku praksu).
28
U tom pogledu akti koje je moguće pobijati načelno su mjere koje konačno utvrđuju stajalište institucije, tijela, ureda ili agencije Unije na kraju upravnog postupka i čija je svrha proizvoditi obvezujuće pravne učinke koji mogu utjecati na tužiteljeve interese, isključujući osobito međumjere čiji je cilj pripremiti konačnu odluku, a koje nemaju takve učinke, kao i akte kojima se samo potvrđuje raniji akt koji nije pobijan u rokovima (vidjeti presudu od 25. lipnja 2020., EU SATCEN/KF, C‑14/19 P, EU:C:2020:492, t. 70. i navedenu sudsku praksu).
29
Kao prvo, kad je riječ o argumentu o postojanju zapreke vođenju postupka koji je istaknuo EDPS, on se temelji na pretpostavci prema kojoj se u pobijanoj odluci nije izjasnio o zahtjevu za pristup koji se temelji na članku 41. stavku 2. točki (b) Povelje, jer je odlučio zahtjev za pristup obraditi samo s obzirom na Uredbu br. 1049/2001, pravnu osnovu koja je također istaknuta u poruci elektroničke pošte NOYB‑a od 25. siječnja 2023. (vidjeti točku 13. ove presude) i koja je dovela do istog rezultata kao da je primijenio gore navedenu odredbu. Međutim, ta je pretpostavka pogrešna.
30
Pobijana je odluka odgovor EDPS‑a na zahtjev za pristup spisu sadržan u NOYB‑ovoj poruci elektroničke pošte od 25. siječnja 2023. U toj poruci elektroničke pošte tužitelj je taj zahtjev prije svega temeljio na članku 41. Povelje i, dodatno, „na bilo kojoj drugoj pravnoj osnovi”, odnosno, u biti, na Uredbi br. 1049/2001.
31
Iz pobijane odluke proizlazi da se EDPS u njoj izjasnio o zahtjevu za pristup koji se temelji na članku 41. Povelje, pri čemu je pravilno naveo da je konkretnije bio obuhvaćen stavkom 2. točkom (b) tog članka, kao i o zahtjevu koji se temelji na Uredbi br. 1049/2001. Stoga je, kad je riječ o zahtjevu za pristup na temelju te uredbe, pozvao tužiteljicu da pojasni doseg i prihvati povoljno rješenje. U tom pogledu, kao što to tvrdi EDPS, pobijana odluka samo je međumjera čiji je cilj priprema konačne odluke, koja je u ovom slučaju donesena 12. travnja 2023. (vidjeti točku 18. ove presude) – i koja ne proizvodi nikakav obvezujući pravni učinak koji može utjecati na interese tužiteljice. Međutim, taj dio pobijane odluke nije predmet ove tužbe.
32
Kad je riječ o zahtjevu za pristup spisu na temelju članka 41. stavka 2. točke (b) Povelje, EDPS je naveo da ga je „detaljno” ocijenio prije nego ga je odbio jer tužiteljica, s obzirom na to da na nju ne može nepovoljno utjecati obvezujuća odluka 3/2022, nema takvo pravo na pristup. Prema tome, valja utvrditi da je pobijanom odlukom uskraćen pristup spisu koji je tužiteljica zahtijevala na temelju članka 41. stavka 2. točke (b) Povelje. Usto, budući da je zahtjev za pristup spisu i, slijedom toga, pobijana odluka donesena u trenutku u kojem su i obvezujuća odluka 3/2022 i konačna odluka irskog nadzornog tijela već bile donesene, valja smatrati da se pobijanom odlukom konačno utvrđuje stajalište EDPS‑a u odnosu na taj zahtjev za pristup, jer se temelji na članku 41. stavku 2. točki (b) Povelje, te neposredno i nepovratno utječe na tužiteljičin pravni položaj u pogledu njezina eventualnog prava na pristup spisu EDPS‑a.
33
Okolnost da je EDPS istodobno ispitao zahtjev za pristup na temelju Uredbe br. 1049/2001 ne dovodi u pitanje prethodne zaključke. Naime, pravo na pristup spisu iz članka 41. stavka 2. točke (b) Povelje i pravo na javni pristup dokumentima institucija, predviđeno Uredbom br. 1049/2001, pripadaju dvama različitim pravnim sustavima.
34
Stoga, kao prvo, ta dva prava nemaju iste korisnike: dok se pravo na pristup dokumentima priznaje svakom građaninu Unije i svakoj fizičkoj ili pravnoj osobi s boravištem ili sjedištem u državi članici, pravo na pristup spisu ima osoba na koju se predmetni spis „odnosi”, odnosno sam nositelj prava.
35
Nadalje, ta se dva prava ne odnose nužno na iste dokumente: pravo na pristup iz članka 41. stavka 2. točke (b) Povelje primjenjuje se na spis osobe na koju se on odnosi, dok se pravo na pristup predviđeno Uredbom br. 1049/2001 primjenjuje na sve dokumente institucije, neovisno o postojanju spisa dotične osobe.
36
Osim toga, dok Uredba br. 1049/2001 u svojim člancima 7. i 8. predviđa upravni postupak u dvjema fazama koji prethodi eventualnom pravnom sredstvu pred sudom Unije, takav zahtjev ne postoji za zahtjev za pristup spisu na temelju članka 41. stavka 2. točke (b) Povelje.
37
Naposljetku, pravo na pristup dokumentima podliježe određenim ograničenjima koja se temelje na razlozima javnog ili privatnog interesa. Konkretnije, Uredba br. 1049/2001 u svojem članku 4. predviđa režim izuzeća na temelju kojih institucije mogu odbiti pristup dokumentu u slučaju kad bi njegovo otkrivanje ugrozilo neki od interesa zaštićenih tim člankom. Pravo na pristup spisu, ograničen je samo „poštovanjem zakonitih interesa povjerljivosti te profesionalne i poslovne tajne”. Valja dodati da potonja razlika između dvaju sustava ima za posljedicu to da nije zajamčeno da će zahtjev za pristup koji se temelji na Uredbi br. 1049/2001 u svim okolnostima dovesti do istog rezultata kad je riječ o dostavljenim dokumentima kao da je sastavljen na temelju članka 41. stavka 2. točke (b) Povelje. U tom pogledu valja istaknuti da je EDPS na raspravi, u odgovoru na pitanje Općeg suda i suprotno onomu što je tvrdio u svojim pismenima, priznao da je u ovom slučaju tužiteljica imala širi pristup dokumentima na temelju potonje odredbe od onoga koji je imala na temelju Uredbe br. 1049/2001.
38
Iz toga slijedi da EDPS‑ov argument o postojanju zapreke vođenju postupka treba odbiti.
39
Kao drugo, što se tiče argumenta koji se temelji na isključivo potvrđujućoj prirodi pobijane odluke, dovoljno je istaknuti da on proizlazi iz pogrešnog tumačenja EDPS‑ova dopisa od 21. studenoga 2022. Tim je dopisom, poslanim u trenutku u kojem je bio u tijeku postupak predviđen člankom 65. stavkom 1. točkom (a) Uredbe 2016/679, EDPS odgovorio na dopis NOYB‑a od 10. kolovoza 2022. (vidjeti točku 7. ove presude), kojim ga je pozvao da omogući NOYB‑u da ostvari svoje pravo na saslušanje nakon što mu je omogućio cjelovit pristup spisu predmeta. EDPS je u svojem odgovoru isključivo odlučio o tužiteljičinom pravu na saslušanje prije donošenja obvezujuće odluke, odbivši mu takvo pravo i u tom pogledu naveo samo članak 41. stavak 2. točku (a) Povelje i članak 11. njegova poslovnika, kojim se, među ostalim, predviđa da prije donošenja takve odluke odbor mora osigurati „da su saslušane sve osobe koje bi mogle biti oštećene”. U svojem dopisu od 21. studenoga 2022. EDPS nije zauzeo stajalište o mogućnosti pristupa spisu na temelju članka 41. stavka 2. točke (b) Povelje. Iz toga slijedi da se ne može smatrati da pobijana odluka samo potvrđuje taj dopis.
40
To vrijedi tim više jer, kao što je to utvrđeno u točki 30. ove presude, navedena odluka zapravo predstavlja odgovor EDPS‑a na zahtjev za pristup spisu sadržan u NOYB‑ovoj poruci elektroničke pošte od 25. siječnja 2023. Kao što je to potvrdio na raspravi, EDPS je zahtjev za pristup spisu od 25. siječnja 2023. smatrao novim zahtjevom u odnosu na zahtjev koji je NOYB podnio 10. kolovoza 2022. Naime, taj je zahtjev podnesen nakon donošenja obvezujuće odluke 3/2022 i konačne odluke irskog nadzornog tijela o provedbi te obvezujuće odluke. Ona se stoga odnosila na potpuniji spis od onoga o kojem je prvotno bila riječ. Po svojoj prirodi, upravni spis može se mijenjati s vremenom ovisno o aktima ili dokumentima koji su mu priloženi.
41
Slijedom toga, treba smatrati da je tužba dopuštena.
Meritum
42
U prilog tužbi, tužiteljica ističe samo jedan tužbeni razlog koji se temelji na povredi članka 41. stavka 2. točke (b) Povelje i dijeli se na četiri dijela. U prvom dijelu ističe da pristup spisu na temelju te odredbe nije uvjetovan time da na podnositelja zahtjeva za pristup nepovoljno utječe mjera donesena na temelju tog spisa, s obzirom na to da je jedini primjenjivi kriterij da se spis odnosi na tog podnositelja zahtjeva. U drugom dijelu tvrdi da se na nju odnosi spis EDPS‑a kojem je zatražila pristup. U trećem dijelu tvrdi da je pravo na pristup spisu predviđeno navedenom odredbom neovisno o pravu na saslušanje predviđenom u članku 41. stavku 2. točki (a) Povelje. U četvrtom dijelu, koji je istaknut podredno, tvrdi da na nju u svakom slučaju nepovoljno utječe obvezujuća odluka 3/2022.
43
Prvi, drugi i treći dio ispitat će se zajedno jer se temelje na argumentima koji su komplementarni.
44
U prvom dijelu tužitelj ističe da se EDPS‑ovo odbijanje pristupa spisu u pobijanoj odluci temelji na utvrđenju prema kojem obvezujuća odluka 3/2022 ne može nepovoljno utjecati na njega. Međutim, člankom 41. stavkom 2. točkom (b) Povelje, za razliku od članka 41. stavka 2. točke (a) Povelje, ne predviđa se takav zahtjev, nego se pravo na pristup spisu uvjetuje samo time da se taj spis „odnosi” na podnositelja zahtjeva za pristup.
45
U drugom dijelu tužiteljica tvrdi da je nesporno da se spis EDPS‑a kojem je zatražila pristup „odnosi” na nju u smislu članka 41. stavka 2. točke (b) Povelje, s obzirom na to da se obvezujuća odluka 3/2022 odnosi na predmet otvoren nakon pritužbe koju je ona na temelju članka 77. Uredbe 2016/679 podnijela protiv Mete, kao što je to navedeno u točki 3. te odluke. U navedenoj se odluci više od 160 puta poziva na pritužbu i na njezina podnositelja.
46
U trećem dijelu tužitelj ističe da je pravo na pristup spisu iz članka 41. stavka 2. točke (b) Povelje samostalno pravo u odnosu na pravo na saslušanje iz članka 41. stavka 2. točke (a) Povelje i da ima širi doseg od potonjeg prava. Pravo na saslušanje prije svega je obuhvaćeno pravima obrane, dok je pravo na pristup spisu sastavni dio načela jednakosti oružja i prava na djelotvoran pravni lijek. Sud ova dva prava shvaća odvojeno i pravo na pristup spisu ne uvjetuje pravom na saslušanje u okviru postupka.
47
U replici tužiteljica iznosi argumentaciju koja se odnosi na navodnu samostalnost prava na pristup spisu. U tom kontekstu podsjeća, među ostalim, na to da, u skladu s člankom 52. stavkom 1. Povelje, svako ograničenje pri ostvarivanju njome priznatih prava i sloboda mora biti predviđeno zakonom i ističe nekoliko argumenata koji se odnose na doslovno, teleološko i sustavno tumačenje, među ostalim, članka 41. stavka 2. točke (b) Povelje. Kad je riječ o potonjem aspektu, ističe, među ostalim, da je njezin prigovor „obrađen” u smislu članka 41. stavka 1. Povelje u okviru predmetnog postupka, da se, kao i pravo svake osobe na pristup prikupljenim osobnim podacima koji se na nju odnose, propisano člankom 8. stavkom 2. Povelje, pravo osobe na pristup svojem spisu mora moći ostvarivati neovisno o ostvarivanju drugog prava ili okolnosti da je na nju nepovoljno utjecala i da je nebitno da zainteresirana osoba upotrebljava spis koji se na nju odnosi.
48
U odgovoru na tužbu EDPS općenito odgovara na prva tri dijela jedinog tužbenog razloga, pri čemu u biti tvrdi da se članak 41. stavak 2. točka (b) Povelje primjenjuje samo u situacijama u kojima na osobu koja traži pristup spisu može nepovoljno utjecati odluka na koju se odnosi taj spis.
49
U tom pogledu, kao prvo, EDPS ističe da iz teksta članka 41. stavka 2. Povelje proizlazi da je pravo na pristup spisu „podsastavnica” prava na dobru upravu i da potonje pravo, čiji je opći doseg definiran u stavku 1. tog članka, nije samostalno pravo. Pravo na pristup spisu stoga ima „pojedinačnu dimenziju”, s obzirom na to da je njegovo područje primjene ograničeno na osobe čiji „predmeti” obrađuju institucije, tijela, uredi i agencije Unije.
50
Kao drugo, EDPS tvrdi da nesamostalna priroda prava na dobru upravu, čije je pravo na pristup spisu podsastavnica, podrazumijeva da osoba ima pravo na pristup spisu samo ako bi bez tog pristupa ishod postupka mogao biti drukčiji i tako konkretno utjecati na njezina prava obrane. Naime, pravo na pristup spisu, kao i pravo na saslušanje, sastavni je dio prava obrane. Stoga osobe koje se ne mogu pozivati na stvarna prava obrane, odnosno one koje nisu predmet postupaka pokrenutih protiv njih i koji mogu dovesti do akta koji na njih nepovoljno utječe, nemaju pravo na pristup spisu na temelju članka 41. stavka 2. točke (b) Povelje.
51
EDPS u odgovoru na repliku također osporava tužiteljeve argumente koji se temelje na doslovnom, teleološkom i sustavnom tumačenju članka 41. stavka 2. točke (b) Povelje. Kao prvo, EDPS smatra da je tužiteljevo upućivanje na Uredbu 2016/679 radi potpore doslovnom tumačenju Povelje netočno s metodološkog stajališta i da se njime povređuje hijerarhija između akta sekundarnog prava Unije i primarnog prava Unije. U svakom slučaju, članak 41. Povelje upućuje na obradu „predmeta” ili „spisa” osobe, dok se u Uredbi 2016/679 upućuje na obradu pritužbi, što je drugačija radnja, različita od činjenice da se ne može smatrati da je u ovom slučaju EDPS obradio predmete ili spis tužiteljice. Kao drugo, EDPS tvrdi da pravo na pristup spisu na temelju članka 41. stavka 2. točke (b) Povelje nije bezuvjetno i osporava relevantnost analogije s pravom osobe na pristup vlastitim prikupljenim osobnim podacima. EDPS naglašava da je svrha prava na pristup spisu poštovanje prava obrane i načela jednakosti oružja, omogućujući osobama na koje se odnose mjere koje bi na njih mogle nepovoljno utjecati da ispitaju dokumente relevantne za njihovu obranu i stoga se ono ne može shvatiti izdvojeno. U ovom slučaju tužiteljica nije dokazala da EDPS‑ovo odbijanje da joj se odobri pristup spisu povređuje njezina prava obrane. Budući da se obvezujuća odluka 3/2022 ne odnosi na tužiteljicu i ne utječe na nju, to odbijanje ne može nepovoljno utjecati na nju. Tužitelj bi imao na raspolaganju nacionalne pravne lijekove za osporavanje konačnih odluka nadležnih nadzornih tijela koje ga ne zadovoljavaju, a kada se takvom odlukom provodi obvezujuća odluka koju je donio EDPS i kad se njezina valjanost dovodi u pitanje, nacionalni sud mora na temelju članka 267. UFEU‑a uputiti Sudu prethodno pitanje o ocjeni valjanosti.
52
Meta, kao prvo, tvrdi da se, u okviru postupka predviđenog u njezinu članku 65. stavku 1. točki (a), koji je upravne prirode, Uredbom 2016/679 podnositelju pritužbe ne dodjeljuje pravo na saslušanje ili pristup spisu EDPS‑a. U tom pogledu, ona radi usporedbu s postupcima primjene pravila Unije o tržišnom natjecanju, ističući da se u tim postupcima poduzetnici protiv kojih se vodi istraga i poduzetnici koji su podnijeli pritužbu ne nalaze u istom postupovnom položaju. Postupovna prava potonjih poduzetnika nisu toliko opsežna kao prava obrane prvospomenutih. Oni imaju samo ograničen pristup spisu, i to samo u posebnim okolnostima, osobito ako se njihova pritužba namjerava odbiti. Nijedan element Uredbe 2016/679 ne podrazumijeva da se podnositelja pritužbe stavi u isti postupovni položaj kao i stranku koja je predmet istrage. Ni taj pravilnik ni Poslovnik EDPS‑a ne daju podnositelju pritužbe pravo na pristup spisu. Usto, načelo jednakosti oružja ne primjenjuje se na podnositelja pritužbe i stranku koja je predmet istrage u okviru postupka predviđenog u članku 60. ili članku 65. stavku 1. točki (a) Uredbe 2016/679.
53
Kao drugo, Meta tvrdi da tužiteljica nema ni pravo pristupa spisu EDPS‑a na temelju članka 41. stavka 2. točke (b) Povelje. Tvrdi da je to pravo dio svih prava obrane predviđenih člankom 41. stavkom 2. Povelje i da podnositelj zahtjeva za pristup stoga mora dokazati da postupak na njega nepovoljno utječe kako bi raspolagao takvim pravom. Nije dovoljno da se na njega odnosi spis tog postupka. U ovom slučaju zahtjev za pristup spisu koji je podnijela tužiteljica nije povezan, među ostalim, s pravom na saslušanje. Tužiteljica uostalom nije podnijela tužbu protiv obvezujuće odluke 3/2022, koja se temelji na navodnoj povredi njezinih prava obrane. Njezin zahtjev za pristup spisu zapravo je obrazložen njezinom namjerom da sudjeluje u drugim postupcima pred nacionalnim sudovima, koji osobito uključuju Metu.
54
U svojim očitovanjima na intervencijski podnesak tužiteljica upućuje na presudu od 7. prosinca 2023., SCHUFA Holding (Otpis dugova) (C‑26/22 i C‑64/22, EU:C:2023:958), u kojoj je Sud presudio da podnositelji pritužbe imaju pravo na to da se u odnosu na nju donese odluka i da ta odluka podliježe sveobuhvatnom sudskom nadzoru, kao što je to predviđeno člankom 78. Uredbe 2016/679. To podrazumijeva i pravo na saslušanje i pravo na pristup spisu. Ta bi se načela trebala primjenjivati i kada se pri razmatranju pritužbe upotrebljava mehanizam konzistentnosti u kojem djeluje EDPS donošenjem obvezujuće odluke. Usto, Prijedlog uredbe Europskog parlamenta i Vijeća o utvrđivanju dodatnih postupovnih pravila za primjenu Uredbe 2016/679 (COM(2023) 348 final), kako u verziji koja proizlazi iz izmjena koje je predložio Europski parlament tako i u verziji koja se nalazi u mandatu Vijeća Europske unije, predviđa pravo podnositelja pritužbe i voditelja obrade na pristup spisu. Osim toga, tužitelj osporava relevantnost usporedbe koju Meta radi s postupcima primjene pravila Unije o tržišnom natjecanju.
55
U tom pogledu, članak 41. Povelje, naslovljen „Pravo na dobru upravu”, u stavku 1. predviđa da „[s]vatko ima pravo da institucije i tijela Unije njegove predmete obrađuju nepristrano, pravično i u razumnom roku”.
56
U stavku 2. istog članka pojašnjeno je da to pravo uključuje:
„(a)
pravo svake osobe na saslušanje prije poduzimanja bilo kakve pojedinačne mjere koja bi na nju mogla nepovoljno utjecati;
(b)
pravo svake osobe na pristup svojem spisu, uz poštovanje zakonitih interesa povjerljivosti te profesionalne i poslovne tajne;
(c)
obvezu uprave da obrazloži svoje odluke”.
Samostalnost prava na pristup spisu u odnosu na pravo na saslušanje
57
Najprije valja naglasiti da, kao što to među strankama nije sporno, ne postoji nikakav pravni tekst kojim se posebno niti, a fortiori, ograničava pravo podnositelja pritužbe podnesene na temelju članka 77. Uredbe 2016/679 na pristup pripremnom spisu EDPS‑a za donošenje obvezujuće odluke na temelju članka 65. stavka 1. točke (a) te uredbe. Konkretno, ograničenja ostvarivanja tog prava ne mogu se pronaći ni u Uredbi 2016/679 ni u Poslovniku EDPS‑a, kao što je to potonji potvrdio u odgovoru na pitanje Općeg suda na raspravi.
58
U tim okolnostima valja utvrditi dodjeljuje li se člankom 41. stavkom 2. točkom (b) Povelje podnositelju takve pritužbe pravo na pristup takvom spisu ili je ostvarivanje tog prava uvjetovano pravom na saslušanje iz članka 41. stavka 2. točke (a) Povelje.
59
Stranke se spore o samostalnosti prava na pristup spisu iz te odredbe. U skladu s tezom koju zastupaju EDPS i Meta, to pravo nije samostalno, nego proizlazi iz načela poštovanja prava obrane, što ima za posljedicu to da ono može koristiti samo osobama protiv kojih je pokrenut postupak i može dovesti do akta koji na njih nepovoljno utječe. Tužitelj, s druge strane, smatra da je to pravo neovisno o načelu poštovanja prava obrane i da podliježe jedinom uvjetu da se spis „odnosi” na osobu koja zahtijeva da mu pristupi.
60
Najprije valja istaknuti da je u ovom slučaju tužitelj podnio zahtjev za pristup EDPS‑ovu spisu u trenutku u kojem je upravni postupak koji je doveo do donošenja obvezujuće odluke 3/2022 već bio okončan i u kojem je irsko nadzorno tijelo već provelo tu odluku svojom konačnom odlukom od 31. prosinca 2022. (vidjeti točke 30. i 40. ove presude). Cilj tog zahtjeva nije bio omogućiti tužiteljici da ostvari eventualno pravo na saslušanje tijekom postupka pred EDPS‑om, kao što to uostalom naglašava društvo Meta, nego da ima informacije o uvjetima izrade tih odluka i, osobito, da provjeri jesu li i u kojoj mjeri elementi njezine pritužbe uzeti u obzir i riješeni, i to kako bi mogla, po potrebi, učinkovito braniti svoje stajalište u okviru nacionalnih sudskih postupaka povezanih s obvezujućom odlukom 3/2022. Tužiteljica je na raspravi tako izjavila da pitanje eventualne povrede njezina prava na saslušanje tijekom postupka pred EDPS‑om nije predmet ovog postupka.
61
Kao što to pravilno ističe tužitelj, tekst članka 41. stavka 2. točke (b) Povelje ne ograničava pravo osobe na pristup svojem spisu na okolnost da se taj spis odnosi na mjeru koja bi na nju mogla nepovoljno utjecati. Točno je da se takav zahtjev nalazi u članku 41. stavku 2. točki (a) Povelje, kojim se utvrđuje pravo na saslušanje, ali ništa u tekstu tih odredbi ni u tekstu članka 41. Povelje, promatranog u cijelosti, načelno ne uvjetuje ostvarivanje prvog prava ostvarivanjem drugog.
62
Iako je točno da je pravo na pristup spisu nužan preduvjet za djelotvorno ostvarivanje prava obrane, njegovo područje primjene ipak može biti šire. Takav je uostalom tužiteljičin slučaj, koja je, kao što je to utvrđeno u točki 60. ove presude, zatražila pristup spisu EDPS‑a ne radi saslušanja i osiguranja svoje obrane u upravnom postupku koji je u tijeku, nego kako bi se upoznala s njegovim sadržajem i ocijenila svrsishodnost pokretanja sudskog postupka. Pravo na pristup spisu iz članka 41. stavka 2. točke (b) Povelje stoga se ne može svesti na posljedicu načela poštovanja prava obrane.
63
Članak 41. stavak 2. točku (b) Povelje treba tumačiti u vezi sa stavkom 1. istog članka, na način da je pravo na pristup spisu povezano s pravom svake osobe da uprava Unije njegove predmete obrađuje nepristrano, pravično i u razumnom roku. Međutim, ona se prilikom postupanja s predmetima pojedinaca ne ograničava samo na poduzimanje mjera koje su za njih nepovoljne ili bi mogle biti nepovoljne za njih. Obveza pravičnog postupanja u predmetima neke osobe može se, među ostalim, tumačiti na način da podrazumijeva obvezu da joj se dostavi upravni spis koji se na nju odnosi.
64
Također valja uzeti u obzir činjenicu da je pravo na pristup spisu iz članka 41. stavka 2. točke (b) Povelje sastavni dio „prava na dobru upravu” koje je predmet članka 41. Povelje u cijelosti. Međutim, potonji se članak ne odnosi samo na pravo na saslušanje koje izvršava uprava Unije, koje je posebno obuhvaćeno njegovim stavkom 2. točkom (a), nego ima širi doseg koji obuhvaća i druga prava ili načela koja ta uprava mora poštovati u svojim odnosima s osobama. Tako, konkretnije, načelo prema kojem se predmeti moraju rješavati u razumnom roku (članak 41. stavak 1. Povelje), obveza uprave Unije da obrazloži svoje odluke (članak 41. stavak 2. točka (c) Povelje), načelo prema kojem je Unija dužna naknaditi štetu koju je prouzročila njezina uprava (članak 41. stavak 3. Povelje) i načelo prema kojem je uprava Unije dužna komunicirati s osobama na jeziku Unije koji potonje koriste (članak 41. stavak 4. Povelje) nisu ograničeni na situacije u kojima se primjenjuju prava obrane.
65
Stoga valja zaključiti da osoba ima pravo pristupa svojem spisu, čak i ako se ne nalazi u situaciji u kojoj bi mogla ostvariti svoje pravo na saslušanje, pod uvjetom, međutim, kao što će se to detaljnije razraditi u nastavku, da u predmetnom području ne postoje posebna pravila kojima se ograničava ostvarivanje tog prava na pristup spisu u skladu sa zahtjevima iz članka 52. stavka 1. Povelje.
66
Zaključak iz točke 65. ove presude nije doveden u pitanje sudskom praksom na koju se pozivaju EDPS i Meta u svojim pismenima i na raspravi.
67
Stoga, što se tiče presude od 26. veljače 2013., Španjolska/Komisija (T‑65/10, T‑113/10 i T‑138/10, neobjavljena, EU:T:2013:93), osim činjenice da je u žalbenom postupku ukinuta presudom od 24. lipnja 2015., Španjolska/Komisija (C‑263/13 P, EU:C:2015:415), u njezinoj točki 38., koju navodi EDPS, samo se podsjeća na to da pravo na dobru upravu iz članka 41. Povelje nije samostalno pravo, nego se izražava putem različitih posebnih prava, kao što je pravo svake osobe na pristup svojem spisu. Presuda od 20. svibnja 2015., Yuanping Changyuan Chemicals/Vijeće (T‑310/12, neobjavljena, EU:T:2015:295, t. 225.) ne odnosi se na pravo na pristup spisu, nego na institucijino nepoštovanje uvođenja minimalnog roka dodijeljenog predmetnim poduzetnicima primjenjivim propisom za podnošenje očitovanja, i to u kontekstu članka 41. stavka 2. točke (a) Povelje. Presude od 13. rujna 2018., UBS Europe i dr. (C‑358/16, EU:C:2018:715, t. 66.), od 6. prosinca 1994., Lisrestal i dr./Komisija (T‑450/93, EU:T:1994:290, t. 42.), od 29. lipnja 1995., ICI/Komisija (T‑36/91, EU:T:1995:118, t. 69.), od 9. srpnja 1999., New Europe Consulting i Brown/Komisija (T‑231/97, EU:T:1999:146, t. 42.), i od 14. srpnja 2021., AI/ECDC (T‑65/19, EU:T:2021:454, t. 155.), odnose se na situacije u kojima je trebalo biti osigurano načelo poštovanja prava obrane zainteresirane osobe i u kojima je njezino pravo na pristup dokumentima iz spisa bilo predviđeno samo kao sastavni dio tog načela.
68
Što se tiče presude od 13. prosinca 2018., Ryanair i Airport Marketing Services/Komisija (T‑165/15, EU:T:2018:953), valja podsjetiti na to da su u području nadzora državnih potpora ograničenja prava na pristup upravnom spisu Europske komisije „predviđena zakonom” u smislu članka 52. stavka 1. Povelje, odnosno da proizlaze kako iz odredbe Ugovora tako i iz akta sekundarnog prava donesenog radi osiguranja njegove provedbe. U tom pogledu valja istaknuti da su u tom području osnovna načela koja uređuju postupak izravno definirana u Ugovoru, odnosno u članku 108. UFEU‑a. Taj članak, koji je zamijenio članak 93. UEZ‑a (koji je postao članak 88. UEZ‑a), Sud je dosljedno tumačio na način da od Komisije zahtijeva kontradiktornu raspravu i poštovanje prava obrane samo u korist države članice odgovorne za dodjelu potpore, a ne u korist drugih zainteresiranih osoba u postupku, među kojima je i podnositelj pritužbe (vidjeti u tom smislu presude od 2. travnja 1998., Komisija/Sytraval i Brink’s France, C‑367/95 P, EU:C:1998:154, t. 59.; od 24. rujna 2002., Falck i Acciaierie di Bolzano/Komisija, C‑74/00 P i C‑75/00 P, EU:C:2002:524, t. 81. do 84. i od 13. prosinca 2018., Ryanair i Airport Marketing Services/Komisija, T‑165/15, EU:T:2018:953, t. 56.).
69
To sudsko tumačenje članka Ugovora koje je na istoj razini u hijerarhiji normi kao i članak 41. Povelje, ali koji se može smatrati kao lex specialis u odnosu na potonji članak, preuzeto je u Uredbi Vijeća (EZ) br. 659/1999 od 22. ožujka 1999. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka [108. UFEU‑a] (SL 1999., L 83, str. 1.), koju je zamijenila Uredba Vijeća (EU) 2015/1589 od 13. srpnja 2015. o utvrđivanju detaljnih pravila primjene članka 108. [UFEU‑a] (SL 2015., L 248, str. 9.). Konkretno, tim je dvjema uredbama pravo na pristup upravnom spisu Komisije pridržano državi članici odgovornoj za dodjelu potpore (vidjeti u tom smislu, kad je riječ o Uredbi br. 659/1999, presudu od 29. lipnja 2010., Komisija/Technische Glaswerke Ilmenau, C‑139/07 P, EU:C:2010:376, t. 56. do 58.).
70
Rješenje iz presude od 13. prosinca 2018., Ryanair i Airport Marketing Services/Komisija (T‑165/15, EU:T:2018:953) ne može se primijeniti na slučaj kao što je ovaj. Naime, u području o kojem je riječ u ovom predmetu ne postoji nikakvo ograničenje „predviđeno zakonom”, u smislu članka 52. stavka 1. Povelje, prava podnositelja pritužbe podnesene na temelju članka 77. Uredbe 2016/679 na pristup spisu EDPS‑a, kao što je to već utvrđeno u točki 57. ove presude. Osim toga, u predmetu u kojem je donesena ta presuda tužitelji su, pozivajući se na članak 41. Povelje u vezi s načelom poštovanja prava obrane, osporavali Komisijino odbijanje pristupa spisu o državnim potporama tijekom upravnog postupka, dok je u ovom predmetu i do zahtjeva za pristup spisu i do odluke EDPS‑a o njegovu odbijanju došlo nakon okončanja upravnog postupka, odnosno u trenutku u kojem više nije bilo eventualne povrede prava obrane (vidjeti točke 30., 40. i 60. ove presude).
71
Isto tako, analogija koju Meta uspostavlja s ograničenim postupovnim pravima priznatima podnositelju pritužbe u postupcima nadzora koncentracija između poduzetnika i primjene članka 101. UFEU‑a, pozivajući se na presude od 28. lipnja 2012., Komisija/Éditions Odile Jacob (C‑404/10 P, EU:C:2012:393) i od 27. veljače 2014., Komisija/EnBW (C‑365/12 P, EU:C:2014:112), koje se odnose na zahtjeve za pristup Komisijinu upravnom spisu koji se temelji na Uredbi br. 1049/2001, nije relevantna za rješavanje pitanja ispitanog u toj fazi analize. Naime, u tim područjima također postoji poseban propis kojim se ograničava pravo na pristup Komisijinu spisu kad je riječ o postupku kontrole koncentracija između poduzetnika (vidjeti u tom smislu presudu od 28. lipnja 2012., Komisija/Éditions Odile Jacob, C‑404/10 P, EU:C:2012:393, t. 118. i 119.), i kad je riječ o postupku primjene članka 101. UFEU‑a (vidjeti u tom smislu presudu od 27. veljače 2014., Komisija/EnBW, C‑365/12 P, EU:C:2014:112, t. 86.).
72
U predmetu u kojem je donesena presuda od 1. lipnja 2022., Del Valle Ruíz i dr./Komisija i SRB (T‑510/17, EU:T:2022:312), tužitelji su bili dioničari ili imatelji obveznica kreditne institucije prije donošenja odredbe o sanaciji u odnosu na tu instituciju na temelju Uredbe (EU) br. 806/2014 Europskog parlamenta i Vijeća, od 15. srpnja 2014. o utvrđivanju jedinstvenih pravila i jedinstvenog postupka za sanaciju kreditnih institucija i određenih investicijskih društava u okviru jedinstvenog sanacijskog mehanizma i jedinstvenog fonda za sanaciju te o izmjeni Uredbe (EU) br. 1093/2010 (SL 2014., L 225, str. 1. i ispravak SL 2015., L 101, str. 62.). Pozvali su se, među ostalim, na povredu članka 41. stavka 2. točke (b) Povelje jer im Jedinstveni sanacijski odbor (SRB) i Komisija prije donošenja pobijanih odluka nisu dali pristup dokumentima na kojima su se temeljili pri donošenju tih odluka.
73
U predmetu u kojem je donesena presuda od 1. lipnja 2022., Del Valle Ruíz i dr./Komisija i SRB (T‑510/17, EU:T:2022:312), kao i u ovom predmetu, tužitelji su stoga zatražili pristup spisu u trenutku u kojem je upravni postupak već bio okončan, i to kako bi mogli ostvariti svoje pravo na djelotvornu sudsku zaštitu. U okviru tog predmeta Opći je sud zaključio da se tužitelji ne mogu pozivati na pravo na pristup spisu iz članka 41. stavka 2. točke (b) Povelje, nakon što je istaknuo da se to pravo odnosi na osobe ili poduzetnike protiv kojih se vode otvoreni postupci ili u kojima su u odnosu na njih donesene odluke (vidjeti u tom smislu presudu od 1. lipnja 2022., Del Valle Ruíz i dr./Komisija i SRB, T‑510/17, EU:T:2022:312, t. 463.), što ovdje nije bio slučaj. Kako bi došao do tog zaključka, Opći sud ipak je uzeo u obzir, među ostalim, to da u Uredbi br. 806/2014 postoji odredba kojom se pravo na pristup spisu pridržava subjektu koji je predmet postupka koji je doveo do donošenja sanacijskog programa (vidjeti u tom smislu presudu od 1. lipnja 2022., Del Valle Ruíz i dr./Komisija i SRB, T‑510/17, EU:T:2022:312, t. 458. i 464.). Stoga, iako situacija ispitana u presudi od 1. lipnja 2022., Del Valle Ruíz i dr./Komisija i SRB (T‑510/17, EU:T:2022:312) ima određene sličnosti s onom u ovom slučaju, od nje se razlikuje zbog postojanja takve zakonske odredbe.
74
Presuda od 20. prosinca 2023., OCU/SRB (T‑496/18, neobjavljena, EU:T:2023:857), na koju se društvo Meta poziva na raspravi, izravno se nastavlja na presudu od 1. lipnja 2022., Del Valle Ruíz i dr./Komisija i SRB (T‑510/17, EU:T:2022:312), u dijelu u kojem se odnosi i na zahtjev za pristup spisu podnesen nakon okončanja upravnog postupka. U okviru tog predmeta Opći je sud zaključio da se pravo na pristup spisu iz članka 41. stavka 2. točke (b) Povelje odnosi na osobe ili poduzetnike protiv kojih se vode otvoreni postupci ili u kojima su u donosu na njih donesene odluke (vidjeti presudu od 20. prosinca 2023., OCU/SRB, T‑496/18, EU:T:2023:857, t. 36. i navedenu sudsku praksu). Međutim, ponovno je uzeo u obzir postojanje odredbe u Uredbi br. 806/2014 kojom se pravo na pristup spisu ograničava na subjekt koji je predmet postupka koji je doveo do donošenja sanacijskog programa, kako bi zaključio da tužitelj, kao udruga koja zastupa bivše dioničare, nema takvo pravo (vidjeti, osobito, presudu od 20. prosinca 2023., OCU/SRB, T‑496/18, neobjavljenu, EU:T:2023:857, t. 37.).
75
Iz svih prethodnih razmatranja proizlazi da svaka osoba ima pravo na pristup svojem spisu na temelju članka 41. stavka 2. točke (b) Povelje, uključujući kada taj spis nije povezan s postupkom koji može dovesti do akta koji na nju nepovoljno utječe, pod uvjetom, međutim, nepostojanja posebnih pravila u predmetnom području kojima se uvode ograničenja ostvarivanja tog prava na pristup spisu u skladu sa zahtjevima iz članka 52. stavka 1. Povelje.
Činjenica da je spis kojem tužiteljica traži pristup spis koji se na nju odnosi
76
Sada valja ispitati odnosi li se zahtjev za pristup spisu, koji je u ovom slučaju tužiteljica podnijela na temelju članka 41. stavka 2. točke (b) Povelje, na spis koji se na nju odnosi.
77
Obvezujuća odluka 3/2022, koju je EDPS donio na temelju članka 65. stavka 1. točke (a) Uredbe 2016/679, proizlazi iz pritužbe koju je tužiteljica na temelju članka 77. te uredbe podnijela austrijskom tijelu za zaštitu podataka u pogledu obrade njezinih osobnih podataka koju provodi Meta (koja se još naziva Facebook Ireland).
78
Članak 77. stavak 1. Uredbe 2016/679 dodjeljuje svakoj dotičnoj osobi pravo podnijeti pritužbu nadzornom tijelu ako smatra da obrada osobnih podataka koja se odnosi na nju krši tu uredbu. Stavkom 2. tog članka daje joj se pravo da je to nadzorno tijelo obavijesti o napretku i ishodu pritužbe.
79
Kada je, kao u ovom slučaju, obrada podataka o kojoj je riječ prekogranične prirode u smislu članka 4. točke 23. Uredbe 2016/679, člankom 56. stavkom 1. te uredbe predviđa se, ne dovodeći u pitanje pravilo o nadležnosti iz njezina članka 55. stavka 1., provedba „jedinstvenog mehanizma” koji se temelji na podjeli nadležnosti između vodećeg nadzornog tijela i drugih predmetnih nadzornih tijela. Na temelju tog mehanizma, nadzorno tijelo glavnog poslovnog nastana ili jedinog poslovnog nastana voditelja obrade ili izvršitelja obrade nadležno je djelovati kao vodeće nadzorno tijelo za prekograničnu obradu koju provodi taj voditelj obrade ili izvršitelj obrade u skladu s postupkom suradnje između tog tijela i drugih nadzornih tijela utvrđenim u članku 60. navedene uredbe.
80
U okviru tog postupka suradnje vodeće nadzorno tijelo osobito je dužno nastojati postići konsenzus. U tu svrhu‚ u skladu s člankom 60. stavkom 3. Uredbe 2016/679‚ bez odgađanja podnosi nacrt odluke drugim predmetnim nadzornim tijelima kako bi ona dala svoje mišljenje te pridaje dužnu pozornost njihovim stajalištima.
81
Osobito iz članaka 56. i 60. Uredbe 2016/679 proizlazi da‚ u slučaju prekograničnih obrada, podložno članku 56. stavku 2. te uredbe‚ različita predmetna nacionalna nadzorna tijela moraju surađivati u skladu s postupkom predviđenim tim odredbama kako bi postigla konsenzus i jedinstvenu odluku koja obvezuje sva ta tijela te čije poštovanje mora osigurati voditelj obrade u pogledu aktivnosti obrade koje se provode u okviru svih njegovih poslovnih nastana u Uniji.
82
U skladu s člankom 60. stavkom 4. Uredbe 2016/679‚ ako jedno od drugih predmetnih nadzornih tijela u roku od četiri tjedna nakon obavljenog savjetovanja iznese takav relevantan i obrazložen prigovor u pogledu nacrta odluke‚ vodeće nadzorno tijelo‚ ako se ne slaže s relevantnim i obrazloženim prigovorom ili smatra da on nije relevantan ili obrazložen‚ predmet predaje na rješavanje u sklopu mehanizma nadzora konzistentnosti iz članka 63. te uredbe‚ kako bi od EDPS‑a dobilo obvezujuću odluku‚ donesenu na temelju članka 65. stavka 1. točke (a) navedene uredbe.
83
Kao što to EDPS navodi u svojim pismenima, tim se mehanizmom putem njega nastoje riješiti sukobi stajališta između vodećeg tijela i drugih predmetnih nadzornih tijela o svim pitanjima koja su predmet relevantnog i obrazloženog prigovora. Nadležnost EDPS‑a na temelju članka 65. stavka 1. točke (a) Uredbe 2016/679 ograničena je samo na ta pitanja. Donosi obvezujuću odluku o svim pitanjima koja su predmet relevantnog i obrazloženog prigovora, ali samo o njima.
84
To ograničeno područje primjene objašnjava se samom prirodom obvezujuće odluke, koja je odluka upućena vodećem nadzornom tijelu i svim predmetnim nadzornim tijelima i koja je za njih obvezujuća, kao što je to predviđeno člankom 65. stavkom 2. Uredbe 2016/679 (vidjeti u tom smislu rješenje od 7. prosinca 2022., WhatsApp Ireland/Europski odbor za zaštitu podataka, T‑709/21, u postupku po žalbi, EU:T:2022:783, t. 42.).
85
Iako podnositelj pritužbe na temelju članka 77. Uredbe 2016/679 nije formalno stranka u postupku pred EDPS‑om koji dovodi do donošenja obvezujuće odluke na temelju članka 65. stavka 1. točke (a) Uredbe 2016/679, ta pritužba ima ključnu ulogu u tom postupku. U prvom redu, upravo je ta žalba polazišna točka za cijeli postupak odlučivanja. Nadalje, ako EDPS odlučuje samo o relevantnim i obrazloženim prigovorima koji su doveli do neslaganja između vodećeg tijela i barem jednog predmetnog nadzornog tijela, ti prigovori ulaze u okvir postupka pokrenutog povodom pritužbe. U njima se često uzimaju u obzir činjenice i argumenti koje je iznijela dotična osoba, tako da se spis koji je razmotrio EDPS barem djelomično temelji na elementima o kojima je ispitanik obavijestio nacionalno nadzorno tijelo. Ta osoba tako može legitimno htjeti provjeriti je li EDPS uzeo u obzir elemente njezine pritužbe, koji su preuzeti ili istaknuti u relevantnim i obrazloženim prigovorima predmetnih nadzornih tijela, ili u kojoj su mjeri utjecali na sadržaj obvezujuće odluke. U tom pogledu valja istaknuti da se u ovom slučaju u obvezujućoj odluci 3/2022 u više navrata upućuje ne samo na pritužbu koju je podnijela tužiteljica nego i na tužiteljicu kao takvu (vidjeti točku 45. ove presude). Naposljetku, tužiteljica, kao podnositelj pritužbe, ima izravan interes za ishod postupka jer se njime nastoji osigurati konkretna primjena Uredbe 2016/679 na situaciju koja uključuje obradu njezinih osobnih podataka, kako je iznesena u toj pritužbi.
86
Iz toga proizlazi da u ovom slučaju treba smatrati da se pripremni spis EDPS‑a za donošenje obvezujuće odluke 3/2022 odnosi na tužiteljicu u smislu članka 41. stavka 2. točke (b) Povelje.
87
Iz toga slijedi da valja prihvatiti prvi tužbeni razlog u njegovim prvim trima dijelovima a da pritom nije potrebno odlučiti o njegovu četvrtom dijelu, koji je istaknut podredno, ni o dopuštenosti odluke Integritetsskyddsmyndighetena (Tijelo za zaštitu privatnosti, Švedska) od 2. studenoga 2021., koju je tužiteljica prvi put podnijela na raspravi pred Općim sudom. Stoga pobijanu odluku treba poništiti u dijelu u kojem se odnosi na odbijanje tužiteljičina zahtjeva na temelju članka 41. stavka 2. točke (b) za pristup pripremnom spisu EDPS‑a uz obvezujuću odluku 3/2022.
Troškovi
88
Sukladno članku 134. stavku 1. Poslovnika Općeg suda, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove. S obzirom na to da EDPS nije uspio u postupku, valja mu naložiti snošenje troškova u skladu s tužiteljičinim zahtjevom.
89
U skladu s člankom 138. stavkom 3. Poslovnika, Opći sud može odlučiti da će intervenijent koji nije jedan od nabrojenih u stavcima 1. i 2. tog članka snositi vlastite troškove. U predmetnom slučaju valja odlučiti da će Meta snositi vlastite troškove.
Slijedom navedenog,
OPĆI SUD (deseto prošireno vijeće)
proglašava i presuđuje:
1.
Poništava se odluka Europskog odbora za zaštitu podataka od 7. veljače 2023., u dijelu u kojem se odbija zahtjev za pristup, koji je podnijela Lisa Ballmann na temelju članka 41. stavka 2. točke (b) Povelje Europske unije o temeljnim pravima, pripremnom spisu Europskog odbora za zaštitu podataka za obvezujuću odluku 3/2022 EDPS‑a o sporu koji je podnio Data Protection Commission (Tijelo za zaštitu podataka, Irska) koji se odnosi na Meta Platforms Ireland Ltd.
2.
Europski odbor za zaštitu podataka snosit će vlastite troškove i troškove Lise Ballmann.
3.
Meta Platform Ireland snosit će vlastite troškove.
Porchia
Jaeger
Madise
Nihoul
Verschuur
Objavljeno na javnoj raspravi u Luxembourgu 16. srpnja 2025.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: engleski