62024CC0684
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
JEANA RICHARDA DE LA TOURA
od 11. prosinca 2025. (
1
)
Spojeni predmeti C‑684/24 i C‑685/24
Across Fiduciaria SpA,
Galvani Fiduciaria Srl,
Sfo Fiduciaria Srl
protiv
Presidenza del Consiglio dei ministri,
Ministero dell’Economia e delle Finanze,
Ministero delle Imprese e del Made in Italy,
Garante per la protezione dei dati personali,
Unione italiana delle Camere di commercio, industria, artigianato e agricoltura (Unioncamere),
Infocamere Scpa (C‑684/24),
uz sudjelovanje:
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Roma,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Milano, Monza‑Brianza, Lodi,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Bologna
i
Unione Fiduciaria SpA,
Assoservizi Fiduciari,
Torino Fiduciaria – Fiditor Srl,
Ser‑Fid Italiana Fiduciaria e di Revisione SpA
protiv
Ministero delle Imprese e del Made in Italy,
Presidenza del Consiglio dei ministri,
Ministero dell’Economia e delle Finanze,
Garante per la protezione dei dati personali,
Unione italiana delle Camere di commercio, industria, artigianato e agricoltura (Unioncamere),
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Milano, Monza‑Brianza, Lodi,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Torino,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Roma,
Infocamere Scpa (C‑685/24),
uz sudjelovanje:
Aletti Fiduciaria SpA,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Roma,
Camera di commercio, industria, artigianato e agricoltura di Milano, Monza‑Brianza, Lodi
(zahtjevi za prethodnu odluku koje je uputio Consiglio di Stato (Državno vijeće, Italija))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Unutarnja politika Europske unije – Usklađivanje zakonodavstava – Direktiva (EU) 2015/849 – Sprečavanje korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca ili financiranja terorizma – Članak 31. – Informacije o stvarnom vlasništvu trustova ili sličnih pravnih instituta – Pristup fizičkih ili pravnih osoba koje imaju legitiman interes – Nejasnoća pojma ‚legitiman interes’ – Temeljna prava stvarnih vlasnika – Valjanost”
I. Uvod
1.
Na koji bi način pristup informacijama o stvarnom vlasništvu nad pravnim institutima koji su slični trustovima (u daljnjem tekstu: slični pravni instituti) u području borbe protiv pranja novca i financiranja terorizma trebao biti usklađen s pravom na poštovanje privatnog i obiteljskog života, pravom na zaštitu osobnih podataka i pravom na učinkovit pravni lijek tih stvarnih vlasnika, zaštićenih člancima 7., 8. i 47. Povelje o temeljnim pravima Europske unije (u daljnjem tekstu: Povelja)?
2.
To pitanje sadržava nekoliko aspekata na koje se odnose zahtjevi za prethodnu odluku o tumačenju i valjanosti članka 31. Direktive (EU) 2015/849 (
2
), kako je izmijenjena Direktivom (EU) 2018/843 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2018. (
3
) (u daljnjem tekstu: Direktiva 2015/849).
3.
U ovom će predmetu Sud morati razmotriti usklađenost, s obzirom na Direktivu 2015/849, odluke talijanskog zakonodavca da odredi fiducijarne naloge kao slične pravne institute koji kao takvi podliježu obvezi imenovanja njihovih stvarnih vlasnika kako bi bili upisani u središnji registar stvarnih vlasnika. Morat će ocijeniti je li pojam „slični pravni instituti” dovoljno jasan, precizan i predvidljiv s obzirom na to da nije definiran u toj direktivi i mogu li se fiducijarni nalozi, koji ne podrazumijevaju prijenos vlasništva, smatrati takvim sličnim pravnim institutima. Sud će morati ispitati, s jedne strane, predstavlja li pristup informacijama o tom stvarnom vlasništvu fizičkim ili pravnim osobama koje mogu dokazati legitiman interes, predviđen člankom 31. stavkom 4. prvim podstavkom točkom (c) navedene direktive, problem u pogledu valjanosti teksta s obzirom na pravo na poštovanje privatnog i obiteljskog života i pravo na zaštitu osobnih podataka i, s druge strane, je li definicija legitimnog interesa koju je primijenio talijanski zakonodavac u skladu s odredbama tog članka. Sud će trebati ispitati poštuje li nadležnost dodijeljena nesudskom tijelu za ocjenu izuzeća od pristupa informacijama, na koje stvarni vlasnici mogu imati pravo u određenim iznimnim okolnostima, pravo na djelotvoran pravni lijek jer će se u slučaju odbijanja zahtjeva za izuzeće informacije nepovratno otkriti.
4.
Predložit ću da se Consigliu di Stato (Državno vijeće, Italija), sudu koji je uputio zahtjev, odgovori na način da je moguće tumačenje osporavanih odredbi tog članka 31. u skladu s primarnim pravom i ciljevima Direktive 2015/849, da su fiducijarni nalozi fiducijarnih društava slični pravni instituti, da se legitimni interes koji trebaju dokazati fizičke ili pravne osobe koje žele pristupiti informacijama o stvarnom vlasništvu može pojasniti kao što to čini talijanski zakonodavac i da nesudsko tijelo može ocijeniti iznimne okolnosti kojima se može opravdati izuzeće od pristupa informacijama o stvarnom vlasniku pod određenim uvjetima.
II. Pravni okvir
A.
Pravo Unije
1. Direktiva 2015/849
5.
U uvodnim izjavama 14. i 17. Direktive 2015/849 navodi se:
„(14)
Potreba za točnim i ažuriranim informacijama o stvarnom vlasniku ključan je faktor u pronalasku kriminalaca koji bi u protivnome mogli skriti svoj identitet iza korporacijske strukture. Stoga bi države članice trebale osigurati da subjekti osnovani na njezinom državnom području u skladu s nacionalnim pravom dobiju i posjeduju odgovarajuće, točne i važeće informacije o svojem stvarnom vlasništvu, uz osnovne informacije poput naziva i adrese društva te dokaza o osnivanju i pravnom vlasništvu. […] Države članice također bi trebale osigurati da ostale osobe koje mogu dokazati legitimni interes u odnosu na pranje novca, financiranje terorizma i povezana predikatna kaznena djela poput korupcije, poreznih kaznenih djela i prijevare imaju pristup informacijama o stvarnom vlasništvu u skladu s pravilima o zaštiti podataka. Osobe koje mogu dokazati legitimni interes trebale bi imati pristup informacijama o prirodi i opsegu [vlasničkog] udjela koje se sastoje od njegove približne važnosti.
[…]
(17)
Kako bi se osigurali ravnopravni uvjeti među različitim vrstama pravnih oblika, od upravitelja bi trebalo zahtijevati da dobiju, posjeduju i pruže informacije o stvarnom vlasništvu obveznicima koji poduzimaju mjere dubinske analize stranke i da te informacije dojave u središnji registar ili središnju bazu podataka, a njihov status trebali bi otkriti obveznicima. Pravni subjekti kao što su fondacije i pravni aranžmani slični trustovima trebali bi podlijegati jednakim zahtjevima”.
6.
Člankom 30. stavkom 6. prvim podstavkom Direktive 2015/849 propisuje se:
„Države članice osiguravaju da nadležna tijela i [financijsko‑obavještajne jedinice] imaju pravodoban i neograničen pristup svim informacijama koje se čuvaju u središnjem registru […] bez upozoravanja dotičnog subjekta […].”
7.
U članku 31. te direktive predviđa se:
„1.   Države članice osiguravaju da se ovaj članak primjenjuje na trustove i druge vrste pravnih aranžmana kao što su, između ostalih, fiducij, određene vrste društava oblika Treuhand ili društava oblika fideicomiso, ako takvi aranžmani imaju strukturu ili funkcije slične trustovima. Države članice utvrđuju obilježja s pomoću kojih se utvrđuje imaju li pravni aranžmani strukturu ili funkcije slične trustovima u odnosu na takve pravne aranžmane uređene njihovim pravom.
Svaka država članica zahtijeva da upravitelji svakog trusta osnovanog izričitom izjavom (express trust), kojim se upravlja u toj državi članici, dobiju i čuvaju odgovarajuće, točne i ažurirane informacije o stvarnom vlasništvu koje se tiču trusta. Te informacije uključuju identitet:
(a)
osnivača (jedinog odnosno svih);
(b)
upravitelja (jedinog odnosno svih);
(c)
zaštitnika (jedinog odnosno svih, ako postoje);
(d)
korisnikâ ili skupine korisnika;
(e)
svih ostalih fizičkih osoba koje imaju stvarnu kontrolu nad trustom.
[…]
3.a   Države članice zahtijevaju da se informacije o stvarnom vlasništvu nad trustovima osnovanima izričitom izjavom i sličnim pravnim aranžmanima, kako je navedeno u stavku 1., čuvaju u središnjem registru stvarnog vlasništva koji je uspostavila država članica u kojoj upravitelj trusta ili osoba s jednakovrijednim položajem u sličnom pravnom aranžmanu ima poslovni nastan ili boravište.
[…]
4.   Države članice osiguravaju da su informacije o stvarnom vlasništvu trusta ili sličnog pravnog [instituta] u svim slučajevima dostupne:
[…]
(c)
svakoj fizičkoj ili pravnoj osobi koja može dokazati legitimni interes;
[…]
Informacije dostupne fizičkim ili pravnim osobama iz prvog podstavka točke (c) obuhvaćaju ime, mjesec i godinu rođenja te zemlju boravišta i državljanstvo stvarnog vlasnika, kao i prirodu i opseg vlasničkog udjela koji drži.
Države članice mogu, pod uvjetima koje treba utvrditi u nacionalnom pravu, omogućiti pristup dodatnim informacijama koje omogućuju identifikaciju stvarnog vlasnika. Te dodatne informacije uključuju barem datum rođenja ili podatke za kontakt, u skladu s pravilima o zaštiti podataka. Države članice mogu dozvoliti širi pristup informacijama koje se čuvaju u registru u skladu sa svojim nacionalnim pravom.
[…]
7.a   U iznimnim okolnostima koje treba utvrditi u nacionalnom pravu, u slučajevima kada bi pristup iz stavka 4. prvog podstavka točaka (b), (c) i (d) izložio stvarnog vlasnika nerazmjernom riziku, riziku od prijevare, otmice, ucjene, iznude, zlostavljanja, nasilja ili zastrašivanja ili ako je stvarni vlasnik maloljetna osoba ili iz drugih razloga poslovno nesposoban, države članice mogu predvidjeti izuzeće od takvog pristupa svim informacijama ili dijelu informacija o stvarnom vlasništvu na pojedinačnoj osnovi. Države članice osiguravaju da se navedena izuzeća dodjeljuju nakon detaljne evaluacije iznimne naravi okolnosti. Moraju biti zajamčena prava na administrativno preispitivanje odluke o izuzeću i na djelotvoran pravni lijek. Država članica koja je dodijelila izuzeća objavljuje godišnje statističke podatke o broju dodijeljenih izuzeća i njihova obrazloženja te dostavlja navedene podatke [Europskoj k]omisiji.
[…]
10.   Države članice priopćuju Komisiji kategorije, opis obilježja, imena i, prema potrebi, pravnu osnovu za trustove i slične pravne aranžmane iz stavka 1. do 10. srpnja 2019. Komisija objavljuje pročišćeni popis takvih trustova i sličnih pravnih aranžmana u Službenom listu Europske unije do 10. rujna 2019.
Do 26. lipnja 2020. Komisija podnosi izvješće Europskom parlamentu i Vijeću [Europske unije] u kojemu se ocjenjuje jesu li svi trustovi i slični pravni [instituti], kako je navedeno u stavku 1., koji su uređeni pravom država članica ispravno identificirani i jesu li podvrgnuti obvezama utvrđenima u ovoj Direktivi. Komisija prema potrebi poduzima potrebne korake kao odgovor na zaključke iz tog izvješća”.
2. Direktiva 2018/843
8.
Uvodne izjave 29., 30., 38. i 42. Direktive 2018/843 glase:
„(29)
Kako bi se osigurala pravna sigurnost i jednaki uvjeti za sve, ključno je jasno odrediti za koje bi se pravne [institute] s poslovnim nastanom u Uniji trebalo smatrati da su slični trustovima po svojim funkcijama ili strukturi. Stoga bi se od svake države članice trebalo zahtijevati da identificira trustove, ako su priznati nacionalnim pravom, i slične pravne [institute] koji se mogu uspostaviti na temelju njezina nacionalnog pravnog okvira ili njezinih nacionalnih pravnih običaja i koji imaju strukturu ili funkcije slične trustovima, poput omogućavanja razdvajanja pravnog i stvarnog vlasništva imovine. Države članice trebale bi potom obavijestiti Komisiju o kategorijama, opisima obilježja, imenima i, kada je to primjenjivo, pravnoj osnovi tih trustova i sličnih pravnih [instituta] radi njihove objave u Službenom listu Europske unije kako bi se omogućila njihova identifikacija od strane drugih država članica. Trebalo bi uzeti u obzir da trustovi i slični pravni [instituti] mogu imati različita pravna obilježja diljem Unije. Ako su obilježja trusta ili sličnog pravnog [instituta] usporediva po strukturi ili funkcijama s obilježjima korporativnih i drugih pravnih subjekata, javni pristup informacijama o stvarnom vlasništvu pridonio bi borbi protiv zlouporabe trustova i sličnih pravnih [instituta], slično načinu na koji javni pristup može pridonijeti sprečavanju zlouporabe korporativnih i drugih pravnih subjekata u svrhu pranja novca i financiranja terorizma.
(30)
Javnim pristupom informacijama o stvarnom vlasništvu civilnom se društvu, između ostalog tisku ili udrugama civilnog društva, omogućuje bolja kontrola nad informacijama te se njime pridonosi očuvanju povjerenja u integritet poslovnih transakcija i financijskog sustava. Njime se može doprinijeti suzbijanju zlouporabe korporativnih i drugih pravnih subjekata i pravnih [instituta] u svrhu pranju novca ili financiranju terorizma, i pomažući u istragama i utjecajem na ugled, s obzirom na to da je svatko tko bi mogao sudjelovati u transakcijama upoznat s identitetom stvarnih vlasnika. Njime se također olakšava pravodobna i učinkovita dostupnost informacija financijskim institucijama kao i tijelima, uključujući tijela trećih zemalja, koje sudjeluju u borbi protiv takvih kaznenih djela. Pristup tim informacijama pomogao bi i u istragama o pranju novca, povezanim predikatnim kaznenima djelima i financiranju terorizma.
[…]
(38)
Uredba (EU) 2016/679[ (
4
)] primjenjuje se na obradu osobnih podataka u okviru ove Direktive. Prema tome, fizičke osobe čiji se osobni podatci čuvaju u nacionalnim registrima u kojima su te osobe utvrđene kao stvarni vlasnici trebale bi biti obaviještene na odgovarajući način. Nadalje, dostupnima bi se trebali učiniti samo osobni podatci koji su ažurirani i koji se odnose na stvarne vlasnike, a [vlasnike] bi trebalo informirati o njihovim pravima u skladu s postojećim pravnim okvirom Unije za zaštitu podataka, kako je utvrđen u Uredbi [2016/679] i Direktivi (EU) 2016/680[ (
5
)] [Europskog parlamenta i Vijeća] te o postupcima koji se primjenjuju na ostvarivanje tih prava. Osim toga, kako bi se spriječila zlouporaba informacija sadržanih u registrima i uspostavila ravnoteža pravâ stvarnih vlasnika, države članice mogle bi smatrati primjerenim da razmotre mogućnost da informacije koje se odnose na osobu koja je podnijela zahtjev i pravnu osnovu njezina zahtjeva učine dostupnima stvarnom vlasniku.
[…]
(42)
Države članice trebale bi u svojem nacionalnom pravu definirati legitimni interes, i kao opći koncept i kao kriterij za pristup informacijama o stvarnom vlasništvu. Tim se definicijama posebice ne bi trebao ograničavati koncept legitimnog interesa na slučajeve u kojima su u tijeku upravni ili sudski postupci i njima bi se trebalo omogućiti uzimanje u obzir preventivnog rada nevladinih organizacija i, kada je to prikladno, istraživačkih novinara u području suzbijanja pranja novca, financiranja terorizma i povezanih predikatnih kaznenih djela. Jednom kada se uspostavi međupovezanost registara stvarnog vlasništva država članica, i nacionalni i prekogranični pristup registru svake države članice trebalo bi odobravati na temelju definicije legitimnog interesa u onoj državi članici u kojoj su informacije o stvarnom vlasništvu trusta ili sličnog pravnog [instituta] registrirane u skladu s odredbama ove Direktive, a na temelju odluke koju su donijela relevantna tijela te države članice. U pogledu registara stvarnog vlasništva država članica također bi trebala postojati mogućnost za države članice da uspostave mehanizam za žalbe protiv odluka kojima se odobrava ili uskraćuje pristup informacijama o stvarnom vlasništvu[…]”.
B.
Talijansko pravo
1. Zakonodavna uredba br. 231/2007
9.
Članak 1. stavak 2. podtočka (ee) decreta legislativo n. 231 – Attuazione della direttiva 2005/60/CE concernente la prevenzione dell’utilizzo del sistema finanziario a scopo di riciclaggio dei proventi di attività criminose e di finanziamento del terrorismo nonchè della direttiva 2006/70/CE che ne reca misure di esecuzione (Zakonodavna uredba br. 231 o provedbi Direktive 2005/60/EZ o sprečavanju korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca i financiranja terorizma i Direktive 2006/70/EZ o utvrđivanju provedbenih mjera) (
6
) od 21. studenoga 2007. u svojoj verziji koja se primjenjuje na glavni postupak (u daljnjem tekstu „Zakonska uredba br. 231/2007”) definira „pružatelja usluga trusta ili trgovačkog društva” kao „svaku fizičku ili pravnu osobu koja u poslovnom smislu trećim stranama pruža bilo koju od sljedećih usluga: […] obavljanje funkcije ili postavljanje druge osobe da djeluje kao upravitelj trusta osnovanog izričitom izjavom ili sličnog pravnog instituta”.
10.
Člankom 20. te zakonodavne uredbe uređuje se identifikacija stvarnog vlasnika.
11.
Članak 21. stavci 3. i 4. navedene zakonodavne uredbe previđa:
„3.   Trustovi […] kao i slični pravni instituti koji imaju poslovni nastan ili boravište na državnom području Talijanske Republike dužni su se upisati u poseban odjeljak poslovnog registra, predviđen u tu svrhu. Informacije iz članka 22. stavka 5. o stvarnom vlasništvu tih trustova i sličnih pravnih instituta, s poslovnim nastanom ili boravištem na državnom području Talijanske Republike, dostavlja upravitelj/upravitelji ili druga osoba u ime upravitelja ili osoba koja ostvaruje jednaka prava, ovlasti i mogućnosti u sličnim pravnim institutima […] u poslovni registar, kako bi se tamo pohranile. […]
4.   Pristup informacijama iz članka 22. stavka 5. o stvarnom vlasništvu trustova dopušten je:
[…]
(d)
a pojedincima, uključujući one koji imaju difuzni interes, koji imaju relevantan i zaseban pravni interes, kada je potrebno poznavati stvarne vlasnike radi očuvanja ili obrane interesa koji odgovara pravno zaštićenoj situaciji, ako ti pojedinci raspolažu konkretnim i dokumentiranim dokazima da su stvarni vlasnik i zakonski vlasnik različite osobe. Interes mora biti izravan, konkretan i stvaran, a da se za subjekte koji zastupaju difuzne interese ne podudara s interesom osoba koje pripadaju zastupanoj kategoriji. U iznimnim okolnostima, kada bi to stvarnog vlasnika izložilo nerazmjernom riziku od prijevare, otmice, ucjene, iznude, uznemiravanja, nasilja ili zastrašivanja ili kada je stvarni vlasnik poslovno nesposoban ili maloljetan, pristup svim ili dijelu informacija o stvarnom vlasništvu može se odbiti, na pojedinačnoj osnovi i nakon temeljite procjene iznimne naravi okolnosti. […]”
12.
Članak 22. stavci 5. i 5.a te zakonodavne uredbe glase:
„5.   Upravitelji trustova osnovanih izričitom izjavom […] i osobe koje ostvaruju jednaka prava, ovlasti i mogućnosti u sličnim pravnim institutima, pod uvjetom da imaju poslovni nastan ili sjedište na državnom području Talijanske Republike, pribavljaju i čuvaju odgovarajuće, točne i ažurirane informacije o osobama koje su nositelji prava na trust ili sličan pravni institut, tj. informacije o identitetu osnivača ili osnivačâ, upravitelja ili upraviteljâ, zaštitnika ili zaštitnikâ ili bilo koje druge osobe koja djeluje u ime upravitelja, prema potrebi, vlasnikâ ili razreda vlasnika i drugih fizičkih osoba koje kontroliraju trust ili sličan pravni institut i svih drugih fizičkih osoba koje u konačnici kontroliraju imovinu koja pripada trustu ili sličnom pravnom institutu putem izravnog ili neizravnog vlasništva ili na drugi način. Upravitelji trustova osnovanih izričitom izjavom i osobe koje ostvaruju jednaka prava, ovlasti i mogućnosti u sličnim pravnim institutima čuvaju te informacije u razdoblju koje nije kraće od pet godina nakon prestanka njihova statusa upravitelja i bez odgode ih stavljaju na raspolaganje tijelima iz članka 21. stavka 2. točaka (a) i (b). Isti upravitelji koji u tom svojstvu uspostavljaju stalni ili profesionalni odnos ili obavljaju povremenu uslugu dužni su prijaviti svoj status obveznicima.
5.a   Za potrebe ove zakonodavne uredbe, pravnim institutima koji su slični trustovima smatraju se subjekti i instituti koji zbog svoje strukture i funkcije proizvode pravne učinke jednake onima trustova osnovanih izričitom izjavom, također u pogledu namjene imovine za određenu svrhu, i nad kojima osoba koja nije vlasnik ima kontrolu, u korist jednog ili više vlasnika ili radi postizanja posebnog cilja”.
2. Ministarska uredba br. 55/2022
13.
Članak 1. točka (g) decreta del Ministero dell’Economia e delle Finanze, no 55 – Regolamento recante disposizioni in materia di comunicazione, accesso e consultazione dei dati e delle informazioni relativi alla titolarità effettiva di imprese dotate di personalità giuridica, di persone giuridiche private, di trust produttivi di effetti giuridici rilevanti ai fini fiscali e di istituti giuridici affini al trust (Ministarska uredba gospodarstva i financija br. 55; o provedbi uredbe koja sadržava odredbe o komunikaciji, pristupu i pretraživanju podataka i informacija o stvarnom vlasništvu društava s pravnom osobnošću, privatnih pravnih osoba, trustova koji proizvode relevantne pravne učinke u poreznim stvarima i pravnim institutima sličnim trustu) (
7
) od 11. ožujka 2022. (u daljnjem tekstu: Ministarska uredba br. 55/2022), preuzima definiciju sličnih pravnih instituta iz članka 22. stavka 5.a Zakonodavne uredbe br. 231/2007.
14.
Člankom 4. stavkom 1. točkom (e) Ministarske uredbe br. 55/2022 predviđa se „moguće navođenje iznimnih okolnosti u svrhu uskraćivanja pristupa informacijama o stvarnom vlasništvu, u smislu članka 21. stavka 2. točke (f) druge rečenice i članka 21. stavka 4. točke (d)a treće rečenice [Zakonodavne uredbe br. 231/2007], kao i navođenje adrese elektroničke pošte za primanje obavijesti iz članka 7. stavka 3. u svojstvu zainteresirane strane”.
15.
Članak 7. stavci 2. i 3. Ministarske uredbe br. 55/2022 predviđa:
„2.   Podaci i informacije o stvarnom vlasništvu trustova i sličnih pravnih instituta […] koji moraju biti upisani u posebni odjeljak, priopćeni u skladu s člankom 3. i pohranjeni u posebnom odjeljku poslovnog registra, stavljaju se na raspolaganje svim fizičkim ili pravnim osobama, uključujući one s difuznim interesom, koje imaju pravo pristupa tim podacima u skladu s člankom 21. stavkom 4. točkom (d)a, prva i druga rečenica [Zakonodavne uredbe br. 231/2007], na temelju podnošenja obrazloženog zahtjeva za pristup mjesno nadležnoj trgovačkoj komori iz kojeg je vidljivo da su ispunjeni preduvjeti navedeni u članku 21. stavku 4. točki (d)a prvoj i drugoj rečenici. U roku od dvadeset dana od podnošenja zahtjeva, mjesno nadležna gospodarska komora odobrava pristup ili o svojem obrazloženom odbijanju obavješćuje podnositelja zahtjeva ovjerenom elektroničkom poštom. Ako se u navedenom roku ne dostavi obavijest, smatra se da je pristup odbijen.
3.   […] [M]jesno nadležna gospodarska komora prosljeđuje zahtjev za pristup iz stavaka 1. i 2. zainteresiranoj stranci […]. U roku od deset dana od primitka te obavijesti zainteresirana stranka može podnijeti […] obrazloženi prigovor. Gospodarska komora u svakom pojedinačnom slučaju ocjenjuje iznimne okolnosti iz članka 21. stavka 2. točke (f) i članka 21. stavka 4. točke (d)a [Zakonodavne uredbe br. 231/2007] koje je iznijela zainteresirana strana, a koje opravdavaju potpuno ili djelomično odbijanje pristupa, uzimajući u obzir i načelo proporcionalnosti između navedenog rizika i interesa za pristup. Mjesno nadležna gospodarska komora može u cijelosti ili djelomično odbiti pristup podacima iz stavaka 1. i 2. nakon procjene iznimnih okolnosti na koje se pozvala zainteresirana stranka. O obrazloženom odbijanju pristupa obavješćuje se podnositelja zahtjeva […] u roku od dvadeset dana od podnošenja zahtjeva za pristup. Ako se u tom roku ne dostavi obavijest, smatra se da je pristup odbijen”.
III. Činjenice u glavnom postupku i prethodna pitanja
16.
Nekoliko talijanskih fiducijarnih društava osporilo je pred Tribunaleom amministrativo regionale per il Lazio (Okružni upravni sud za Lacij, Italija) akte kojima je talijanska vlada u slične pravne institute uključila fiducijarne naloge fiducijarnih društava, zbog čega ih se obvezuje da dostave informacije o stvarnom vlasništvu tih naloga.
17.
Među tim društvima su Across Fiduciaria SpA, Galvani Fiduciaria Srl, Sfo Fiduciaria Srl (u daljnjem tekstu: Across Fiduciaria i dr.), Unione Fiduciaria SpA, Assoservizi Fiduciari, Aletti Fiduciaria SpA, Torino Fiduciaria – Fiditor Srl (u daljnjem tekstu: Unione Fiduciaria i dr.) i Ser‑Fid Italiana Fiduciaria e di Revisione SpA (u daljnjem tekstu: Ser‑Fid).
18.
Njihovi su prigovori odbijeni.
19.
U svojim žalbama pred sudom koji je uputio zahtjev žalitelji u biti tvrde da talijanski propisi nisu u skladu s propisima Unije, da su sama ta pravila nezakonita i da su mjere talijanskog prava nezakonite jer su u slične pravne institute uključile fiducijarne naloge fiducijarnih društava.
20.
Pred sudom koji je uputio zahtjev stranke su raspravljale o valjanosti odredbi članka 31. Direktive 2015/849 koje se odnose na definiciju, s jedne strane, pojma „slični pravni [instituti]” s obzirom na članke 114. i 288. UFEU‑a i, s druge strane, na pojam „legitiman interes” koji fizičke i pravne osobe moraju dokazati kako bi pristupile informacijama o stvarnom vlasništvu s obzirom na članke 7. i 8. Povelje.
21.
Osim toga, sud koji je uputio zahtjev izražava sumnje u to mogu li se fiducijarni nalozi fiducijarnih društava smatrati sličnim pravnim institutima i na temelju toga podvrgnuti obvezi dostavljanja podataka u registar stvarnih vlasnika. Osim toga, taj se sud pita o pravilima utvrđenima talijanskim propisom za zaštitu prava na djelotvoran pravni lijek stvarnog vlasnika. Napominje da je ocjena prava na izuzeće zbog izloženosti, među ostalim, neproporcionalnom riziku, u nadležnosti upravnog tijela, bez mogućnosti podnošenja pravnog lijeka prije otkrivanja podataka.
22.
U tim je okolnostima, u predmetu C‑684/24, Consiglio di Stato (Državno vijeće) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Nastaje li zbog članka 31. stavka 4. [Direktive 2015/849], u dijelu u kojemu se dopušta pristup informacijama o stvarnom vlasništvu trusta ili sličnog pravnog instituta u skladu s [člancima 7. i 8. Povelje] i [člankom 8. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda (
8
)], u dijelu u kojem se u svim slučajevima dopušta pristup svakoj fizičkoj ili pravnoj osobi ‚koja može dokazati legitimni interes’ bez preciziranja ili ograničavanja samog pojma ‚legitimni interes’, prepuštajući u potpunosti njegovu definiciju diskreciji država članica, rizik preširokog ograničavanja subjektivnog opsega omogućavanja pristupa, što potencijalno može ugroziti navedena temeljna prava osobe?
2.
Jesu li u skladu sa zaštitom predviđenom člankom 31. stavkom 7.a [Direktive 2015/849] – koja se odnosi na pravo na preispitivanje u upravnom postupku odluke o izuzeću (u slučaju postojanja iznimnih okolnosti utvrđenih nacionalnim pravom) od pristupa iz stavka 4. (pristup informacijama o vlasništvu trusta ili sličnog pravnog instituta dozvoljen u svakom slučaju), uzimajući u obzir zaštitu koju nude članak 47. [Povelje] i članak 6. [Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda] – članci 6. i 7. [Ministarske uredbe br. 55/2022] u dijelu u kojem se upravno tijelo koje nije sud, poput područne trgovinske komore, ovlašćuje za odlučivanje o nepovratnom učinku otkrivanja podataka na način da se njima samo u jednoj kasnijoj fazi predviđa pravo na pravni lijek koje može ostvariti stvarni vlasnik?”
23.
U predmetu C‑685/24, Consiglio di Stato (Državno vijeće) odlučio je prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Treba li pojam ‚istituti giuridici’ [pravni instituti] u talijanskoj verziji članka 31. stavaka 1., 2. i 10. [Direktive 2015/849] tumačiti na način da se, kao što se to može zaključiti iz glavnih drugih jezičnih verzija te iz konteksta i cilja [te] direktive, odnosi na postojanje usklađenog skupa pravila i načela koja uređuju društvenu pojavu ili naprotiv na konkretnu i posebnu ekonomsko‑pravnu operaciju ili pak na vrste ekonomsko‑pravnih operacija, koje se ocjenjuju s obzirom na njihova bitna obilježja, koje u svakom slučaju imaju strukturu ili funkcije slične trustovima?
2.
Treba li članak 31. stavak 10. [Direktive 2015/849] tumačiti na način da obavijesti država članica i Komisijino izvješće Parlamentu […] i Vijeću nemaju obvezujuću normativnu vrijednost, nego su samo akti kojima se u različitim pravnim sustavima utvrđuju slični pravni instituti, tako da je u slučaju spora u svakom slučaju na nacionalnom sudu i Sudu da provjere jesu li struktura ili funkcije tih instituta slične onima trustova samo s obzirom na odredbe [te] direktive, s obzirom na to da se za te akte ne može smatrati da dopunjuju obvezujuće pravo [Unije]?
3.
Treba li pravo Unije, a osobito uvodne izjave 1., 2., 4., 5. i 12. do 17., članak 2., članak 3., […] točku 6. i članak 31. Direktive [2015/849] te uvodne izjave 4., 5., 16., 17. i 25. do 34. Direktive [2018/843] tumačiti na način da im se protivi nacionalni propis poput onog iz članka 1. stavka 2. točke (ee) i članaka 20. do 22. Zakonodavne uredbe br. 231/2007, u dijelu u kojem se tim propisom među pravne institute koji imaju strukturu i funkcije slične trustovima uključuju fiducijarni nalozi fiducijarnih društava?
4.
Protivi li se pravu Unije, a posebno načelu proporcionalnosti, kao i odredbama članka 31. stavka 1. [Direktive 2015/849], u vezi s člankom 5. stavkom 4. UEU‑a i uvodnim izjavama 5. i 27. Direktive [2018/843], nacionalni propis poput onog predviđenog člankom 1. stavkom 2. točkom (ee) i člancima 20. do 22. Zakonodavne uredbe br. 231/2007, u mjeri u kojoj se njime među pravne institute koji imaju strukturu i funkciju slične onima trustova uključuje fiducijarne naloge fiducijarnih društava, dok je djelatnost tih društava podložna nizu obveza i nadzoru raznih nacionalnih tijela, uzimajući u obzir rizike koje provedene operacije mogu predstavljati?
5.
Je li članak 31. stavci 1., 2. i 10. [Direktive 2015/849] nevaljan jer se protivi odredbama članka 114. i članka 288. stavka 3. UFEU‑a i načelu korisnog učinka?
6.
Treba li pravo Unije, osobito uvodne izjave 1., 2., 5. i 12. do 17. [Direktive 2015/849], kao i njezine članke 30. i 31., uvodne izjave 4., 5., 16., 17. i 25. do 34. [Direktive 2018/843], članke 6., 7., 8. i 16. Povelje i načelo proporcionalnosti iz članka 5. stavka 4. UEU‑a, uzimajući u obzir osobito presudu od 22. studenoga 2022., Luxembourg Business Registers (
9
), tumačiti na način da im se protivi propis poput onog iz članka 21. stavka 4. točke (d)a Zakonodavne uredbe br. 231/2007 i članka 7. stavka 2. Ministarske uredbe br. 55/2022, kojim se omogućuje pristup informacijama pojedincima, uključujući one koji imaju difuzan interes, koji imaju relevantan i zaseban pravni interes kada je potrebno poznavati stvarne vlasnike radi očuvanja ili obrane interesa koji odgovara pravno zaštićenoj situaciji, ako ti pojedinci raspolažu konkretnim i dokumentiranim dokazima da su stvarni i zakonski vlasnik različite osobe, pri čemu se tim odredbama usto zahtijeva da interes bude izravan, konkretan i stvaran, a da se za subjekte koji zastupaju difuzne interese ne podudara s interesima osoba koje pripadaju zastupanoj kategoriji?”
24.
Odlukom predsjednika Suda od 4. prosinca 2024., predmeti C‑684/24 i C‑685/24 spojeni su u svrhu pisanog i usmenog dijela postupka te donošenja presude.
25.
Sud koji je uputio zahtjev zatražio je da Sud u ovom predmetu odluči u ubrzanom postupku, predviđenom člankom 105. Poslovnika Suda.
26.
Predsjednik Suda odbio je odlukom od 2. rujna 2025. taj zahtjev za odlučivanje u ubrzanom postupku (
10
) te je odlučio da informacije koje je dostavio sud koji je uputio zahtjev opravdavaju da se predmetu da prednost pri odlučivanju na temelju članka 53. stavka 3. Poslovnika.
27.
Pisana očitovanja podnijeli su Across Fiduciaria i dr., Unione Fiduciaria i dr., Ser‑Fid, Camera di Commercio Industria Artigianato e Agricoltura di Roma (gospodarska, industrijska, obrtnička i poljoprivredna komora u Rimu, Italija), njemačka i talijanska vlada, Parlament, Vijeće i Komisija. Te su stranke, osim njemačke vlade, podnijele svoja usmena očitovanja na raspravi održanoj 25. rujna 2025.
IV. Analiza
28.
Svoju ću analizu započeti pitanjem valjanosti pojma „slični pravni instituti” (A). Zatim ću razmotriti pitanja koja se odnose na fiducijarne naloge i postupanja s njima u skladu s pravilima koja se primjenjuju na takve slične pravne institute (B). Nastavit ću ispitivanjem, prvo, usklađenosti odredbi koje reguliraju pristup informacijama o stvarnom vlasništvu od strane osoba koje mogu dokazati legitimni interes s temeljnim pravima i, drugo, kakvo ih tumačenje tih odredbi može učiniti usklađenima s tim temeljnim pravima (C). Naposljetku ću razmotriti pitanje prava na djelotvoran pravni lijek stvarnog vlasnika čiji je zahtjev za izuzeće od pristupa njegovim informacijama nesudsko tijelo odbilo (D).
A.
Peto prethodno pitanje u predmetu C‑685/24
29.
Tim pitanjem sud koji je uputio zahtjev pita o valjanosti članka 31. stavaka 1., 2. i članka 10. Direktive 2015/849 s obzirom na članak 114. i članak 288. stavak 3. UFEU‑a te načelo korisnog učinka.
30.
Taj je sud Sudu uputio to pitanje zbog isključive nadležnosti Suda za odlučivanje o valjanosti akta Unije (
11
), ali ne sumnja u valjanost te odredbe.
31.
Naime, pojam čija se valjanost osporava jest pojam „sličnih pravnih instituta” za koje žalitelji smatraju da nije dovoljno jasan, precizan i predvidljiv da bi se postigao cilj pravne sigurnosti i osigurali jednaki uvjeti za primjenu sustava koji iz toga proizlazi među državama članicama.
32.
Kao i sud koji je uputio zahtjev, smatram da manevarski prostor koji je zakonodavcu Unije ostavljen u skladu s člankom 114. stavkom 1. UFEU‑a kako bi se postiglo usklađivanje zakonodavstava (
12
) u području sprečavanja korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca i financiranja terorizma (
13
) i izbor direktive koja obvezuje države članice u pogledu rezultata koji treba postići, ostavljajući im pritom nadležnost u pogledu oblika i sredstava, omogućuje da se u Direktivi 2015/849 koristi pojam „slični pravni instituti” a da se pritom granice tog pojma ne moraju dodatno pojasniti u samoj direktivi.
33.
Doista, cilj je te direktive osigurati borbu protiv pranja novca i financiranja terorizma. U tom smislu, cilj osiguravanja veće transparentnosti financijskog sustava pristupom informacijama o stvarnom vlasništvu ostvaruje se samo ako slični pravni instituti, koji nisu mehanizmi koji su poznati u svim državama članicama, podliježu istim pravilima kao trustovi kako bi se izbjeglo zaobilaženje te obveze transparentnosti.
34.
Štoviše, činjenica da se, s jedne strane, državama članicama na temelju članka 31. stavka 10. Direktive 2015/849 prepušta da Komisiji dostave kategorije, opis obilježja, imena i, prema potrebi, pravnu osnovu sličnih pravnih instituta koji postoje u njihovu nacionalnom pravu i, s druge strane, Komisiji da u Službenom listu Europske unije objavi pročišćeni popis tih sličnih pravnih instituta, nije protivna manevarskim prostorima koji su ostavljeni kako zakonodavcu Unije tako i državama članicama.
35.
Usto, Sud je zakonodavcu Unije priznao manevarski prostor kada se usklađivanje zakonodavstava odvija u područjima koja obilježavaju složene tehničke posebnosti (
14
), što je slučaj s definicijom mehanizama koji se mogu usporediti s trustovima.
36.
Naposljetku ističem da nijedna od stranaka ne objašnjava na koji način proširenje sustava pristupa informacijama o stvarnom vlasništvu na slične pravne institute, obavještavanje Komisije o tim postojećim institutima u nacionalnom pravu i njihovo objavljivanje ugrožava koristan učinak Direktive 2015/849, kojom se uspostavlja veća transparentnost financijskog sustava. Nasuprot tomu, tumačenje odredbi te direktive treba se temeljiti na tom načelu korisnog učinka.
37.
Sukladno tomu, predlažem odgovoriti sudu koji je uputio zahtjev da ispitivanje petog prethodnog pitanja u predmetu C‑685/24 nije otkrilo nijedan element koji bi utjecao na valjanost članka 31. stavaka 1., 2. i 10. Direktive 2015/849.
B.
Prvo, drugo, treće i četvrto pitanje u predmetu C‑685/24
38.
Tim četirima pitanjima, koja, prema mojem mišljenju, valja razmotriti zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita Sud o tome jesu li fiducijarni nalozi fiducijarnih društava talijanskog prava slični pravni instituti u smislu članka 31. stavka 1. Direktive 2015/849. Konkretnije, taj se sud pita odnosi li se pojam „sličan pravni institut” na postojanje usklađenog skupa pravila i načela ili, naprotiv, na konkretnu i posebnu operaciju ili pak na određene vrste operacija koje se ocjenjuju s obzirom na njihove bitne značajke. Navedeni sud također želi znati imaju li obavijesti i objavljivanje iz članka 31. stavka 10. te direktive normativnu ili samo informativnu vrijednost i treba li nacionalni sud provjeriti može li se priopćena i objavljena struktura kvalificirati kao „sličan pravni institut”. Isti se sud pita protivi li se navedenoj direktivi talijanski propis kojim se fiducijarni nalozi fiducijarnih društava izjednačavaju sa sličnim pravnim institutima, iako ti fiducijarni nalozi podliježu nadzoru nacionalnih tijela.
39.
Kako bi se odgovorilo na ta pitanja, potrebno je ispitati četiri točke na kojima se temelje pitanja.
40.
Kao prvo, pojam „sličan pravni institut”, unatoč različitim oblicima i strukturama koje može obuhvaćati kao pitanje nacionalnog prava, autonoman je pojam prava Unije i stoga ga treba tumačiti uzimajući u obzir ne definiciju u nacionalnom pravu ili stajalište nacionalne doktrine nego ciljeve Direktive 2015/849 u kojoj se taj pojam nalazi (
15
).
41.
Stoga, s jedne strane, kao što to ističe sud koji je uputio zahtjev, u prvotnoj verziji članka 31. stavka 8. Direktive 2015/849 slični pravni instituti navode se samo na sljedeći način: „[d]ržave članice osiguravaju da se mjere predviđene u ovom članku primjenjuju na druge vrste pravnih [instituta] koji imaju strukturu ili funkciju sličnu trustovima”. U to je vrijeme dodavanje trustova i sličnih pravnih instituta u područje primjene pristupa informacijama o stvarnom vlasništvu bilo opravdano brigom za jednakost različitih vrsta pravnih struktura (
16
).
42.
S druge strane, u uvodnoj izjavi 29. Direktive 2018/843 jasno se navodi da je potrebno pojasniti koji se pravni instituti trebaju smatrati sličnima trustovima zbog njihovih funkcija ili strukture „[k]ako bi se osigurala pravna sigurnost i jednaki uvjeti za sve”. Cilj te obveze transparentnosti jest spriječiti zlouporabu te vrste društava i drugih pravnih subjekata u svrhu pranja novca i financiranja terorizma. Dakle, izmjene Direktive 2015/849 Direktivom 2018/843 propisale su da države članice priopćuju Komisiji „kategorije, opis obilježja, imena i, prema potrebi, pravnu osnovu za trustove i slične pravne [institute]” te da Komisija objavljuje pročišćeni popis u Službenom listu Europske unije (
17
). Nadalje, Komisija mora podnijeti izvješće Parlamentu i Vijeću u kojem se ocjenjuje jesu li svi trustovi i slični pravni instituti identificirani i jesu li podvrgnuti obvezama iz Direktive 2015/849 te, prema potrebi, poduzeti potrebne korake kao odgovor na zaključke iz izvješća (
18
).
43.
Iz prethodno navedenog proizlazi da su slični pravni instituti oni koji imaju funkcije ili strukturu sličnu trustovima i da su države članice najbolje pozicionirane da ih navedu u skladu sa svojim nacionalnim propisima.
44.
Kao drugo, što se tiče pravne prirode tog pročišćenog popisa koji sastavlja Komisija, smatram da je on informativan i neobvezujući. U uvodnoj izjavi 29. Direktive 2018/843 navodi se da obavijest država članica i Komisijino objavljivanje moraju omogućiti drugim državama članicama da utvrde te slične pravne institute. Kao što to Komisija ističe u svojim očitovanjima, taj se pročišćeni popis ne objavljuje u dijelu „Zakonodavstvo”Službenog lista Europske unije, nego u dijelu „Informacije i objave” (
19
).
45.
Kao treće, što se tiče izjednačavanja fiducijarnih naloga koje su fiducijarna društva sklopila s trustovima sa sličnim pravnim institutima, sud koji je uputio zahtjev objašnjava da je talijanskim pravom utvrđeno da se ti nalozi mogu izjednačiti s takozvanim „germanskim” trustovima, odnosno onima bez prijenosa vlasništva. Međutim, valja podsjetiti na to da trust nije definiran u Direktivi 2015/849 te da su ti mehanizmi uređeni samo nacionalnim pravom triju država članica i da se priznaju samo na državnom području triju drugih država članica na temelju odredaba Konvencije o pravu koje se primjenjuje na trust i njegovo priznavanje, potpisane 1. srpnja 1985. u okviru Haške konferencije o međunarodnom privatnom pravu (
20
). Stoga je moguće uzeti u obzir definiciju iz te konvencije kako bi se ocijenilo kojim strukturama ili funkcijama trebaju biti slični nacionalni pravni instituti.
46.
U članku 2. navedene konvencije navodi se da se „pojam ‚trust’ odnosi na pravne odnose stvorene – inter vivos ili smrću – od strane osobe, osnivača, kada je imovina stavljena pod kontrolu upravitelja u interesu vlasnika ili za određenu svrhu”. Tom se odredbom dodaje da trust ima, posebno, sljedeća obilježja: imovina trusta nije dio imovine upravitelja, vlasništvo nad imovinom trusta glasi na upravitelja ili drugu osobu u njegovo ime; upravitelj trusta upravlja, vodi ili raspolaže imovinom u skladu s uvjetima trusta.
47.
Stoga prijenos vlasništva na upravitelja nije stricto sensu obvezan, već je, s druge strane, činjenica da je upravitelj ili osoba koja djeluje u ime upravitelja imenovana u vlasničkom listu karakteristika trusta. Upravo ta specifična funkcija trusta opravdava pristup informacijama o stvarnom vlasništvu takvog trusta kako bi se spriječilo počinjenje kaznenih djela pranja novca i financiranja terorizma. Dakle, ta funkcija prikrivanja stvarnog vlasnika doprinosi sličnosti s trustovima koju sud koji je uputio zahtjev mora ispitati.
48.
Stoga, budući da prema sudu koji je uputio zahtjev fiducijarni nalozi uključuju stavljanje imovine na tuđe ime, smatram da je upravo ta osoba čije se ime pojavljuje u vlasničkom listu imovine ta za koju se čini da je vlasnik prema trećim osobama. Posljedično, identitet stvarnog vlasnika nije lako dostupan trećim osobama. Ovaj nedostatak transparentnosti u vezi sa stvarnim vlasnikom sličan je onomu koji postoji za trustove, te se na toj osnovi fiducijarni nalog fiducijarnog društva može smatrati sličnim pravnim institutom.
49.
Kao četvrto, žalitelji osporavaju odluku talijanskih vlasti da prijave fiducijarne naloge kao slične pravne institute s obrazloženjem da bi podvrgavanje tih naloga pravilima uvedenima člankom 31. Direktive 2015/849 bilo nesrazmjerno s obzirom na sve obveze koje već postoje za takve naloge prema nacionalnom pravu. Sud koji je uputio zahtjev naveo je razlike koje postoje između svake obveze koju navode žalitelji i sustava uspostavljenog tim člankom 31. te je zaključio da je taj sustav stroži od prethodno postojećih nacionalnih obveza jer, među ostalim, predviđa veću transparentnost pristupom informacijama o stvarnom vlasništvu. Naime, da su obveze istovjetne, žalitelji ne bi osporavali to izjednačavanje fiducijarnih naloga s trustovima. Osim toga, svaki propis slijedi vlastite ciljeve, a podvrgavanje jednom propisu ne isključuje podvrgavanje novom propisu koji teži drugačijem cilju, moguće na druge načine.
50.
Iz prethodno navedenog proizlazi da članak 31. stavke 1., 2. i 10. Direktive 2015/849, prema mojem mišljenju, treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalno zakonodavstvo koje u slične pravne institute uključuje fiducijarne naloge fiducijarnih društava kao vrste ekonomsko‑pravnih operacija, koji se ocjenjuju s obzirom na njihova temeljna obilježja, ako struktura i funkcije u konačnici znače da se imovina stavlja na tuđe ime; što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri. Činjenica da fiducijarni nalozi fiducijarnih društava podliježu obvezama i nadzoru nacionalnih tijela u tom pogledu nije relevantna.
C.
Prvo pitanje u predmetu C‑684/24 i šesto pitanje u predmetu C‑685/24
51.
Tim dvama pitanjima, koja, prema mojem mišljenju, valja ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev u biti pita Sud o valjanosti članka 31. stavka 4. prvog podstavka točke (c) Direktive 2015/849, s obzirom na članke 7. i 8. Povelje kojima se štiti pravo na poštovanje privatnog i obiteljskog života i pravo na zaštitu osobnih podataka, kao i o tumačenju prve od tih odredbi kako bi utvrdio protive li joj se nacionalne odredbe kojima je ona prenesena propisivanjem definicije legitimnog interesa u talijanskom pravnom poretku.
52.
Što se tiče valjanosti te odredbe, neke smjernice mogu se pronaći u presudi u predmetu Luxembourg Business Registers, kojom je, u svjetlu članaka 7. i 8. Povelje, proglašena nevažećom odredba kojom se u svakom slučaju svakom članu opće javnosti pruža pristup informacijama o stvarnom vlasništvu društava i drugih pravnih subjekata (
21
). Tako je u toj presudi Sud priznao da takav pristup predstavlja ozbiljno zadiranje u temeljna prava utvrđena člancima 7. i 8. Povelje (
22
).
53.
Osim toga, što se tiče opravdanja zadiranja koje proizlazi iz tog pristupa opće javnosti tim informacijama, Sud je podsjetio na to da članak 52. stavak 1. Povelje postavlja četiri uvjeta za ograničenje ostvarivanja temeljnih prava. To ograničenje mora biti predviđeno zakonom, poštovati bit tih prava te, podložno načelu proporcionalnosti, mora biti potrebno i zaista odgovarati ciljevima od općeg interesa koje priznaje Unija (
23
).
54.
U presudi Luxembourg Business Registers Sud je istaknuo da su ispunjeni uvjeti utvrđeni člankom 52. stavkom 1. prvom rečenicom Povelje, koji se odnose na poštovanje načela zakonitosti (
24
) kao i na poštovanje bitnog sadržaja temeljnih prava zajamčenih njezinim člancima 7. i 8. (
25
). Također je utvrdio da je svrha tog zadiranja, koja se sastoji od sprečavanja pranja novca i financiranja terorizma tako da se povećanom transparentnošću stvori okruženje za koje je manje vjerojatno da će se koristiti u te svrhe, cilj u općem interesu kojim se može opravdati zadiranje, čak i ozbiljno, u ta temeljna prava (
26
).
55.
Što se tiče posljednjeg uvjeta, odnosno prikladnosti, nužnosti i proporcionalnosti predmetnog zadiranja, Sud je priznao da pristup opće javnosti informacijama o stvarnom vlasništvu može ispuniti cilj u općem interesu koji se odnosi na borbu protiv pranja novca i financiranja terorizma (
27
).
56.
Suprotno tomu, što se tiče nužnosti i proporcionalnosti zadiranja, Sud je smatrao da one nisu ispunjene u slučaju pristupa opće javnosti informacijama o stvarnom vlasništvu.
57.
Doista, prvo, proširenje pristupa tim informacijama zamjenom pristupa rezerviranog za bilo koju osobu ili organizaciju koja može dokazati legitimni interes pristupom opće javnosti, zbog teškoće u definiranju tog legitimnog interesa, ne ispunjava, prema Sudu, strogu nužnost zadiranja (
28
). Drugo, u vezi s proporcionalnošću zadiranja, Sud je, s jedne strane, utvrdio da je nedostajala preciznost i identifikacija podataka koji bi mogli biti dostupni općoj javnosti, s obzirom na to da su minimalne informacije koje je trebalo staviti na raspolaganje navedene na netaksativan način (
29
). S druge strane, ukazao je na to da ravnoteža između ozbiljnosti zadiranja i važnosti cilja javnog interesa nije bila zadovoljavajuća, s obzirom na to da borba protiv pranja novca i financiranja terorizma prvenstveno počiva na javnim tijelima, a povećano zadiranje koje je rezultat otvaranja pristupa informacijama općoj javnosti nije nadoknađeno nikakvim potencijalnim koristima te reforme u usporedbi s prethodnim sustavom (
30
).
58.
Iako je Sud poništio odredbu kojom se općoj javnosti omogućuje pristup informacijama o stvarnom vlasništvu, smatram da prethodno navedeno rasuđivanje Suda može dovesti do rješenja suprotnog onomu iz presude Luxembourg Business Registers u ocjeni valjanosti članka 31. stavka 4. prvog podstavka točke (c) Direktive 2015/849, kojim se predviđa pristup informacijama o stvarnom vlasništvu trustova ili sličnih pravnih instituta fizičkim ili pravnim osobama koje mogu dokazati legitiman interes.
59.
Naime, kao prvo, postoje razlike između dvaju mehanizama pristupa informacijama o stvarnom vlasništvu koji su predviđeni člancima 30. i 31. Direktive 2015/849.
60.
Prva razlika odnosi se na sadržaj osnovnih podataka. Dok se u članku 30. stavku 5. drugom podstavku te direktive navodi netaksativan popis informacija koje treba staviti na raspolaganje, člankom 31. stavkom 4. drugim podstavkom navedene direktive utvrđuje se iscrpan popis informacija dostupnih osobama iz članka 31. stavka 4. točaka (c) i (d) iste direktive. Po mom mišljenju, cjelovitost popisa doprinosi dovoljno preciznoj definiciji i identifikaciji dostupnih podataka – posebno svakoj osobi koja dokaže legitimni interes – ispunjavajući zahtjeve jasnoće i preciznosti koje je postavio Sud (
31
). Činjenica da je margina prosudbe država članica koje žele omogućiti pristup dodatnim informacijama uokvirena preciziranjem u sljedećem stavku da u tom slučaju te dodatne informacije moraju uključivati barem datum rođenja ili kontaktne podatke, u skladu s pravilima o zaštiti podataka” (
32
), također može bolje definirati i identificirati prirodu tih dodatnih informacija.
61.
Druga razlika u odnosu na situaciju koju je Sud ocijenio u presudi Luxembourg Business Registers odnosi se na zahtjev da osoba koja traži pristup informacijama dokaže legitiman interes, pojam čiji okviri nisu definirani u tekstu Direktive 2015/849.
62.
Kao drugo, što se tiče valjanosti i tumačenja pojma „legitiman interes” iz članka 31. stavka 4. prvog podstavka točke (c) Direktive 2015/849, želim podsjetiti na tri činjenice.
63.
Najprije, neusklađenost pojma s temeljnim pravima koja može dovesti do nevaljanosti teksta kojim se on uvodi može se utvrditi samo ako se taj pojam ne može tumačiti u skladu s poštovanjem tih prava (
33
). Stoga se pojam „legitiman interes” može tumačiti u skladu s temeljnim pravima, za razliku od pojma „opća javnost” koji se odnosi na svaku osobu bez razlike. Nadalje, kao što sam na to prethodno podsjetio, Sud je presudio da poštovanje načela zakonitosti koje je nužno za opravdanje zadiranja podrazumijeva da je definicija dosega ograničenja ostvarivanja temeljnog prava predviđena u aktu kojim se uvodi to ograničenje, ali ne isključuje da se to ograničenje formulira dovoljno široko da se može prilagoditi različitim slučajevima i promjenama situacije. Naposljetku, konkretan doseg ograničenja može se pojasniti tumačenjem Suda kako s obzirom na sam tekst predmetnog propisa Unije tako i s obzirom na njegovu opću strukturu i ciljeve koji se njime žele postići, kako se tumače s obzirom na temeljna prava (
34
).
64.
Smatram da, u ovom slučaju, iako doslovno tumačenje pojma „legitiman interes”, bez ikakvog drugog pojašnjenja, ne omogućuje da se tom pojmu, koji je nužno subjektivan, pruži jasan sadržaj, s druge strane, opća struktura i ciljevi Direktive 2015/849 omogućuju određivanje opsega navedenog pojma.
65.
S jedne strane, tumačenje pojma „legitiman interes” treba se temeljiti na cilju borbe protiv pranja novca i financiranja terorizma povećanom transparentnošću koju je Sud priznao kao svrhu kojom se mogu opravdati čak i ozbiljna zadiranja u kontekstu pristupa informacijama o stvarnom vlasništvu (
35
).
66.
S druge strane, tumačenje se može razjasniti uvodnim izjavama Direktive 2018/843. Tako je Sud iz uvodne izjave 30. te direktive zaključio da tisak i udruge civilnog društva koje su povezane s tom borbom imaju legitiman interes za pristup tim informacijama, kao i osobe koje žele znati stvarne vlasnike svojeg potencijalnog suugovaratelja (
36
). Što se tiče uvodne izjave 42. navedene direktive, u njoj se navodi da legitimni interes ne bi trebao biti ograničen „na slučajeve u kojima su u tijeku upravni ili sudski postupci” te bi trebao omogućiti, „uzimanje u obzir preventivnog rada nevladinih organizacija i, kada je to prikladno, istraživačkih novinara u području suzbijanja pranja novca, financiranja terorizma i povezanih predikatnih kaznenih djela”.
67.
Stoga, kada osoba želi pristupiti informacijama o stvarnom vlasništvu trustova, ona mora dokazati svoj legitimni interes u pogledu cilja borbe protiv pranja novca i financiranja terorizma. Takvo tumačenje u skladu je s poštovanjem prava zaštićenih člancima 7. i 8. Povelje.
68.
Osim toga, budući da je predmetno zakonodavstvo direktiva, Sud je priznao da su odredbe direktiva relativno općenite naravi jer se moraju primjenjivati na velik broj različitih situacija koje se mogu pojaviti u svim državama članicama i logički sadržavaju pravila koja državama članicama ostavljaju potrebnu marginu prosudbe za utvrđivanje mjera za prenošenje koje se mogu prilagoditi različitim mogućim situacijama (
37
). Dodao je da je na državama članicama, prilikom prenošenja direktiva, da se oslone na tumačenje tih direktiva koje omogućuje postizanje pravedne ravnoteže između različitih temeljnih prava zaštićenih pravnim poretkom Unije (
38
). Stoga, prepuštanje državama članicama da definiraju legitimni interes bez specificiranja njegovih parametara u Direktivi 2015/849 ne daje im potpunu marginu prosudbe: one moraju uzeti u obzir cilj borbe protiv pranja novca i financiranja terorizma (
39
).
69.
Obveza usklađenog tumačenja s tim ciljem nameće se i državama članicama u okviru prenošenja Direktive 2015/849. Čini mi se da tekst definicije iz talijanskog zakonodavstva sam po sebi nije problematičan u tom pogledu jer je pristup informacijama dopušten pojedincima, uključujući onima koji imaju difuzan interes, koji imaju relevantan i zaseban pravni interes, kada je potrebno poznavati stvarne vlasnike kako bi se očuvao ili obranio interes koji odgovara pravno zaštićenoj situaciji, ako ti pojedinci raspolažu konkretnim i dokumentiranim dokazima da su stvarni i zakonski vlasnik različite osobe, pri čemu se pojašnjava da interes mora biti izravan, konkretan i stvaran, a da se za subjekte koji zastupaju difuzne interese on ne podudara s interesom osoba koje pripadaju zastupanoj kategoriji (
40
). Ta definicija, kojom se pojašnjava pojam „legitiman interes”, ostavlja marginu prosudbe tijelima koja ga moraju primijeniti u svakom slučaju zasebno.
70.
Međutim, ta tijela ne raspolažu ni potpunom slobodom u ocjeni legitimnog interesa na koji se poziva osoba koja želi pristupiti informacijama. Naime, prema ustaljenoj sudskoj praksi, prilikom provedbe mjera za prenošenje direktive, na tijelima i sudovima država članica je ne samo da tumače svoje nacionalno pravo na način koji je u skladu s tom direktivom nego i da skrbe o tome da se te mjere ne temelje na njezinu tumačenju koje bi bilo protivno temeljnim pravima zaštićenima pravnim poretkom Unije ili drugim općim načelima priznatim u tom pravnom poretku (
41
). Stoga ta tijela moraju usvojiti tumačenje pojma „legitimni interes” kojim se osigurava pravedna ravnoteža između cilja borbe protiv pranja novca i financiranja terorizma i prava zaštićenih člancima 7. i 8. Povelje. Ona stoga ne mogu sustavno odbijati pristup informacijama niti, suprotno tomu, uvijek odobriti zahtjeve za pristup.
71.
U svakom slučaju, podsjećam na to da u području zaštite osobnih podataka, u vezi s uvjetom da interesi ili temeljne slobode i prava ispitanika za zaštitu podataka ne prevladavaju nad legitimnim interesom voditelja obrade ili treće strane, Sud je već presudio da on podrazumijeva odvagivanje suprotstavljenih prava i interesa o kojima je riječ koje ovisi, u načelu, o konkretnim okolnostima pojedinog slučaja te je, stoga, zadaća suda koji je uputio zahtjev da izvrši to odvagivanje uzimajući u obzir te posebne okolnosti (
42
). Taj zahtjev odvagivanja odnosi se i na tijela zadužena za registre stvarnih vlasnika.
72.
Zaključno, smatram da članak 31. stavak 4. prvi podstavak točku (c) Direktive 2015/849, u vezi s člancima 7., 8. i 52. Povelje, treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis kojim se pojedincima omogućuje pristup informacijama o stvarnom vlasništvu pravnih instituta sličnih trustovima, uključujući onima koji imaju difuzan interes, koji imaju relevantan i zaseban pravni interes, u slučajevima kada je poznavanje takvog stvarnog vlasništva potrebno za očuvanje ili obranu interesa koji odgovara pravno zaštićenoj situaciji, ako ti pojedinci raspolažu konkretnim i dokumentiranim dokazima da su stvarni i zakonski vlasnik različite osobe, pri čemu se tim propisom usto zahtijeva da interes bude izravan, konkretan i stvaran, a da se za subjekte koji zastupaju difuzne interese on ne podudara s interesom osoba koje pripadaju zastupanoj kategoriji.
D.
Drugo pitanje u predmetu C‑684/24
73.
Tim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita može li se članak 31. stavak 7.a Direktive 2015/849, u vezi s člankom 47. Povelje, tumačiti na način da mu se protivi nacionalno zakonodavstvo kojim se nesudskom upravnom tijelu dodjeljuje ovlast odlučivanja o otkrivanju podataka o stvarnom vlasniku, pri čemu se predviđa pravni lijek nakon tog otkrivanja.
74.
U članku 31. stavku 7.a prvom podstavku Direktive 2015/849 navodi se da države članice mogu utvrditi iznimne okolnosti u kojima bi pristup određenih kategorija podnositelja zahtjeva (
43
) informacijama o stvarnom vlasniku izložio potonjeg nerazmjernom riziku, čime bi se opravdalo izuzeće od pristupa svim ili dijelu tih informacija na pojedinačnoj osnovi. Tom se direktivom dodaje da se ovo izuzeće mora odobriti na temelju detaljne procjene iznimne naravi okolnosti. Pojašnjava se da se jamči pravo na administrativno preispitivanje odluke o izuzeću i pravo na djelotvoran pravni lijek.
75.
Žalitelji smatraju da je talijansko pravo kojim se predviđa ocjena iznimnih okolnosti mjesno nadležne gospodarske komore, bez pravnog lijeka prije otkrivanja informacija, u suprotnosti s člankom 31. stavkom 7.a Direktive 2015/849.
76.
Prvo bih želio, s jedne strane, ponoviti da stvarni vlasnik mora biti obaviješten o svojim pravima u vezi sa zaštitom osobnih podataka (
44
). S druge strane, pravo na djelotvoran pravni lijek zaštićeno člankom 47. Povelje ne nalaže da odluku poput procjene ispunjava li stvarni vlasnik uvjete za izuzeće od pristupa informacijama koje se odnose na njega donese sudsko tijelo. Međutim, taj članak zahtijeva da odluka tijela koje samo po sebi ne ispunjava uvjete propisane člankom 47. bude podložna naknadnom preispitivanju od strane sudskog tijela koje ima, posebno, nadležnost za ispitivanje svih relevantnih pitanja (
45
). Štoviše, iz ustaljene sudske prakse proizlazi da nacionalni sud pred kojim se vodi spor na koji se primjenjuje pravo Unije mora biti u mogućnosti odrediti privremene mjere kako bi zajamčio punu učinkovitost buduće sudske odluke o postojanju i dosegu prava istaknutih na temelju prava Unije (
46
). Članak 31. stavak 7.a Direktive 2015/849 treba tumačiti s obzirom na ta načela.
77.
Kao prvo, valja razmotriti predmet analize „na pojedinačnoj osnovi” predviđene tim tekstom, odnosno analizu izuzeća koju je zatražio stvarni vlasnik, općenito ili u određenoj situaciji, ili analizu zahtjeva za pristup njegovim informacijama.
78.
Kao prvo, doslovno tumačenje dijela rečenice „države članice mogu predvidjeti izuzeće od takvog pristupa svim informacijama ili dijelu informacija o stvarnom vlasništvu na pojedinačnoj osnovi” ostavlja mjesta sumnji među različitim mogućnostima. Međutim, sadržaj članka 31. stavka 7.a prvog podstavka Direktive 2015/849, u kojem se umeće taj dio rečenice, može pojasniti prirodu izbora zakonodavca Unije. Doista, ovaj stavak se bavi samo izuzećem u korist stvarnog vlasnika: iznimnim okolnostima koje dopuštaju odobrenje izuzeća; detaljnom procjenom iznimne naravi tih okolnosti; pravom na odobravanje administrativnog preispitivanja odluke o izuzeću. Isto vrijedi i za druge dijelove tog stavka 7.a. Stoga smatram da se pitanje pristupa informacijama i djelotvorne sudske zaštite prava podnositelja zahtjeva kojemu je pristup odbijen ne rješava u navedenom stavku 7.a (
47
), što ne znači da taj podnositelj zahtjeva nema pravo na djelotvoran pravni lijek prema važećem pravu (
48
).
79.
Kao drugo, pitanje je primjenjuje li se procjena iznimnih okolnosti na pojedinačnoj osnovi na svakog stvarnog vlasnika bez obzira na to je li podnesen zahtjev za pristup ili se odnosi na svaki zahtjev za pristup informacijama tog vlasnika ovisno o podnositelju zahtjeva. Kao što je Komisija navela na raspravi, izuzeće koje se odnosi na maloljetnike ili osobe koje nemaju pravnu sposobnost ne može se drukčije ocjenjivati ovisno o podnositelju zahtjeva za pristup. Iz toga zaključujem da se ocjena na pojedinačnoj osnovi odnosi na rizike kojima se izlaže stvarni vlasnik općenito, a ne u pogledu podnositelja zahtjeva za pristup.
80.
Kao drugo, taj zaključak potvrđuje način na koji se temeljna prava stvarnog vlasnika mogu zaštititi u okviru njegova djelotvornog pravnog lijeka protiv odluke kojom mu se odbija izuzeće. Naime, ako se ispitivanje na pojedinačnoj osnovi odnosi na osobu stvarnog vlasnika, na pravni lijek potonjeg protiv takve odluke o odbijanju izuzeća mogu se primijeniti privremene mjere kojima se jamči nepriopćavanje informacija koje se na njega odnose tijekom postupka. Osim toga, čak i ako privremene mjere nisu određene, nije sigurno hoće li se tijekom sudskog postupka tražiti pristup. Nadalje, ako bi podnositelj zahtjeva osporio odbijanje pristupa postupak bi se mogao provesti bez obavještavanja stvarnog vlasnika jer bi se taj postupak odnosio samo na to ispunjava li taj podnositelj zahtjeva uvjete za pristup informacijama, a o nepostojanju izuzeća bi se, ovisno o slučaju, odlučivalo usputno.
81.
Suprotno tomu, ako se ispitivanje na pojedinačnoj osnovi odnosi na rizik koji nastaje zbog određenog zahtjeva za pristup, smatram da sudski pravni lijek koji je podnio stvarni vlasnik ili podnositelj zahtjeva ne bi mogao a priori pomiriti suprotstavljene interese o kojima je riječ. Naime, ako je proporcionalnost predmet ocjene u okviru konkretnog zahtjeva za pristup, i stvarni vlasnik i podnositelj zahtjeva za pristup trebali bi moći iznijeti argumente u vezi s takvom proporcionalnošću, što zahtijeva da se utvrdi identitet druge stranke i rizici ili legitimni interes na koji se poziva, ovisno o slučaju, a da se privremenim mjerama suspenzije pristupa ne može nadomjestiti ta nepogodnost jer je do otkrivanja identiteta stvarnog vlasnika i podnositelja zahtjeva za pristup došlo u okviru postupka. Stoga mi se čini da je nekoliko ciljeva Direktive 2015/849 ugroženo. S jedne strane, stvarni vlasnik bit će obaviješten o zahtjevu za pristup, suprotno onomu što se zagovara u članku 30. stavku 6. podstavku 1. te direktive, kako bi se podnositelja zahtjeva zaštitilo od mogućih pritisaka ili odmazde stvarnog vlasnika (
49
). Drugo, identitet stvarnog vlasnika bio bi otkriven, iako bi na kraju postupka tom vlasniku moglo biti odobreno izuzeće.
82.
Komisija je na raspravi navela da se samo talijanskim propisom predviđa prethodna obavijest stvarnom vlasniku koji je tvrdio da se na njega primjenjuju iznimne okolnosti koje dopuštaju izuzeće kako bi mu se omogućilo da podnese obrazloženi prigovor. Mjesno nadležna gospodarska komora nadležna je za ocjenu tih iznimnih okolnosti, uzimajući u obzir načelo proporcionalnosti između navedenog rizika i interesa za pristup (
50
).
83.
Iz prethodno navedenog proizlazi da, iako je moguće nesudskom tijelu, kao što je gospodarska komora, povjeriti ovlast ocjene iznimnih okolnosti na kojima se može temeljiti izuzeće od pristupa informacijama o stvarnom vlasništvu, to je moguće samo pod uvjetom da se za stvarnog vlasnika predvidi djelotvoran pravni lijek, čak i nakon odluke tog tijela, u slučaju odbijanja njegova zahtjeva za izuzeće, što uključuje mogućnost, ovisno o slučaju, zaštite prava tog stvarnog vlasnika tijekom postupka, uključujući i putem privremenih mjera. Na sudu koji je uputio zahtjev jest da provjeri pruža li talijansko zakonodavstvo – kojim se mjesno nadležnoj gospodarskoj komori dopušta da u istoj odluci odluči o pitanjima koja se odnose na procjenu nastalih rizika i interesa za pristup – stvarnom vlasniku ta postupovna jamstva. Prethodno sam iznio razloge zbog kojih mi se čini da mogućnost koju je primijenio talijanski zakonodavac stvara poteškoće u tom pogledu.
84.
Stoga predlažem da se sudu koji je uputio zahtjev odgovori da članak 31. stavak 7.a Direktive 2015/849, u vezi s člankom 47. Povelje, treba tumačiti na način da mu se ne protivi nacionalni propis kojim se nesudskom tijelu povjerava nadležnost za ocjenu ispunjavanja uvjeta potrebnih za odobravanje izuzeća od pristupa informacijama o stvarnom vlasništvu pravnih instituta sličnih trustovima, pod uvjetom da sudski postupak koji slijedi nakon odluke tog tijela uključuje mogućnost, ovisno o slučaju, zaštite prava tih stvarnih vlasnika tijekom postupka, uključujući i putem privremenih mjera.
V. Zaključak
85.
S obzirom na sva prethodna razmatranja, predlažem Sudu da na prethodna pitanja koja je uputio Consiglio di Stato (Državno vijeće, Italija) odgovori na sljedeći način:
1.
Ispitivanje prethodnih pitanja nije otkrilo nijedan element koji bi mogao utjecati na valjanost članka 31. stavaka 1. i 2. i članka 31. stavka 4. prvog podstavka točke (c) te članka 31. stavka 10. Direktive (EU) 2015/849 Europskog parlamenta i Vijeća od 20. svibnja 2015. o sprečavanju korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca ili financiranja terorizma, o izmjeni Uredbe (EU) br. 648/2012 Europskog parlamenta i Vijeća te o stavljanju izvan snage Direktive 2005/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća i Direktive Komisije 2006/70/EZ, kako je izmijenjena Direktivom (EU) 2018/843 Europskog parlamenta i Vijeća od 30. svibnja 2018.
2.
Članak 31. stavke 1., 2. i 10. Direktive 2015/849, kako je izmijenjena Direktivom 2018/843,
treba tumačiti na način da mu se:
ne protivi nacionalno zakonodavstvo koje u slične pravne institute uključuje fiducijarne naloge fiducijarnih društava kao vrste ekonomsko‑pravnih operacija, koji se ocjenjuju s obzirom na njihova temeljna obilježja, ako struktura i funkcije u konačnici znače da se imovina stavlja na tuđe ime; što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri. Činjenica da fiducijarni nalozi fiducijarnih društava podliježu obvezama i nadzoru nacionalnih tijela u tom pogledu nije relevantna.
3.
Članak 31. stavak 4. prvi podstavak točku (c) Direktive 2015/849, kako je izmijenjena Direktivom 2018/843, u vezi s člancima 7., 8. i 52. Povelje Europske unije o temeljnim pravima,
treba tumačiti na način da mu se:
ne protivi nacionalni propis kojim se pojedincima omogućuje pristup informacijama o stvarnom vlasništvu pravnih instituta sličnih trustovima, uključujući one koji imaju difuzan interes, koji imaju relevantan i zaseban pravni interes, u slučajevima kada je poznavanje takvog stvarnog vlasništva potrebno za očuvanje ili obranu interesa koji odgovara pravno zaštićenoj situaciji, ako ti pojedinci raspolažu konkretnim i dokumentiranim dokazima da su stvarni i zakonski vlasnik različite osobe, pri čemu se tim propisom usto zahtijeva da interes bude izravan, konkretan i stvaran, a da se za subjekte koji zastupaju difuzne interese ne podudara s interesom osoba koje pripadaju zastupanoj kategoriji.
4.
Članak 31. stavak 7.a Direktive 2015/849, kako je izmijenjena Direktivom 2018/843, u vezi s člankom 47. Povelje Europske unije o temeljnim pravima,
treba tumačiti na način da mu se:
ne protivi nacionalni propis kojim se nesudskom tijelu povjerava nadležnost za ocjenu ispunjavanja uvjeta potrebnih za odobravanje izuzeća od pristupa informacijama o stvarnom vlasništvu pravnih instituta sličnih trustovima, pod uvjetom da sudski postupak koji slijedi nakon odluke tog tijela uključuje mogućnost, ovisno o slučaju, zaštite prava tih stvarnih vlasnika tijekom postupka, uključujući i putem privremenih mjera.
(
1
)	Izvorni jezik: francuski
(
2
)	Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 20. svibnja 2015. o sprečavanju korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca ili financiranja terorizma, o izmjeni Uredbe (EU) br. 648/2012 Europskog parlamenta i Vijeća te o stavljanju izvan snage Direktive 2005/60/EZ Europskog parlamenta i Vijeća i Direktive Komisije 2006/70/EZ (SL 2015., L 141, str. 73.)
(
3
)	SL 2018., L 156, str. 43.
(
4
)	Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Direktive 95/46/EZ (Opća uredba o zaštiti podataka) (SL 2016., L 119, str. 1. i ispravci SL 2018., L 127, str. 2. i SL 2021., L 74, str. 35.)
(
5
)	Direktiva Europskog parlamenta i Vijeća od 27. travnja 2016. o zaštiti pojedinaca u vezi s obradom osobnih podataka od strane nadležnih tijela u svrhe sprečavanja, istrage, otkrivanja ili progona kaznenih djela ili izvršavanja kaznenih sankcija i o slobodnom kretanju takvih podataka te o stavljanju izvan snage Okvirne odluke Vijeća 2008/977/PUP (SL 2016., L 119, str. 89.).
(
6
)	GURI br. 290 od 14. prosinca 2015., str. 5.
(
7
)	GURI br. 121 od 25. svibnja 2022., str. 1.
(
8
)	Potpisane u Rimu 4. studenoga 1950.
(
9
)	C‑37/20 i C‑601/20, u daljnjem tekstu: presuda Luxembourg Business RegistersEU:C:2022:912
(
10
)	Rješenje predsjednika Suda od 2. rujna 2025., Across Fiduciaria i dr. (C‑684/24 i C‑685/24, EU:C:2025:727)
(
11
)	Vidjeti presudu od 6. listopada 2015., Schrems (C‑362/14, EU:C:2015:650, t. 61. i navedena sudska praksa).
(
12
)	Vidjeti presudu od 22. studenog 2018., Swedish Match (C‑151/17, EU:C:2018:938, t. 71. i navedena sudska praksa).
(
13
)	Vidjeti članak 1. stavak 1. Direktive 2015/849.
(
14
)	Vidjeti presudu od 22. studenoga 2018., Swedish Match (C‑151/17, EU:C:2018:938, t. 71. i navedena sudska praksa).
(
15
)	Vidjeti presudu od 18. siječnja 1984., Ekro (327/82, EU:C:1984:11, t. 11.).
(
16
)	Vidjeti uvodnu izjavu 17. Direktive 2015/849.
(
17
)	Vidjeti članak 31. stavak 10. prvi podstavak Direktive 2015/849.
(
18
)	Vidjeti članak 31. stavak 10. drugi podstavak Direktive 2015/849.
(
19
)	Vidjeti popis trustova i sličnih pravnih instituta uređenih zakonodavstvom država članica, kako je on dostavljen Komisiji (SL 2019., C 360, str. 28.). Vidjeti i drugi popis, kojim se poništava i zamjenjuje prvi popis, odnosno popis trustova i sličnih pravnih instituta uređenih zakonodavstvom država članica kako je on dostavljen Komisiji (SL 2020., C 136, str. 5.).
(
20
)	Vidjeti izvješće Komisije Europskom parlamentu i Vijeću od 16. rujna 2020. u kojem se ocjenjuje jesu li države članice propisno identificirale i podvrgnule obvezama utvrđenima u Direktivi (EU) 2015/849 sve trustove i slične pravne institute koji su uređeni njihovim pravom [COM(2020) 560 final], str. 3.
(
21
)	Predmetna odredba bila je članak 1. stavak 15. točka (c) Direktive 2018/843 kojom je izmijenjena točka (c) prvog podstavka članka 30. stavka 5. Direktive 2015/849 u njezinoj izvornoj verziji.
(
22
)	Vidjeti presudu Luxembourg Business Registers (t. 44. i navedenu sudsku praksu).
(
23
)	Vidjeti presudu Luxembourg Business Registers, (t. 46.).
(
24
)	Vidjeti presudu Luxembourg Business Registers (t. 47 do 49. i navedena sudska praksa).
(
25
)	Vidjeti presudu Luxembourg Business Registers (t. 50. do 54.)
(
26
)	Vidjeti presudu Luxembourg Business Registers (t. 55. do 59. i navedena sudska praksa).
(
27
)	Vidjeti presudu Luxembourg Business Registers (t. 67.)
(
28
)	Vidjeti presudu Luxembourg Business Registers,(t. 71. i 72.)
(
29
)	Vidjeti presudu Luxembourg Business Registers, (t. 81. i 82.)
(
30
)	Vidjeti presudu Luxembourg Business Registers,(t. 83. do 85.)
(
31
)	Vidjeti presudu Luxembourg Business Registers (t. 65. i 82.)
(
32
)	Vidjeti članak 31. stavak 4. treći podstavak Direktive 2015/849.
(
33
)	Vidjeti presudu od 3. lipnja 2025., Kinsa (C‑460/23, EU:C:2025:392, t. 37. i navedena sudska praksa).
(
34
)	Vidjeti presudu Luxembourg Business Registers (t. 47. i navedena sudska praksa).
(
35
)	Vidjeti presudu Luxembourg Business Registers (t. 58. i 59. i navedena sudska praksa).
(
36
)	Vidjeti presudu Luxembourg Business Registers (t. 74.)
(
37
)	Vidjeti presudu od 29. siječnja 2008., Promusicae (C‑275/06, EU:C:2008:54, t. 67.).
(
38
)	Vidjeti presudu od 29. siječnja 2008., Promusicae (C‑275/06, EU:C:2008:54, t. 68.).
(
39
)	Vidjeti članak 41. stavak 2. Direktive 2015/849, kojim se određuje da „[o]sobne podatke obveznici na temelju ove Direktive obrađuju isključivo za potrebe sprečavanja pranja novca i financiranja terorizma kako je navedeno u članku 1. te se oni ne smiju dodatno obrađivati na način koji nije u skladu s tim potrebama. Zabranjuje se obrada osobnih podataka na temelju ove Direktive u bilo koje druge svrhe, kao što su komercijalne svrhe”. Vidjeti također uvodnu izjavu 14. te direktive.
(
40
)	Vidjeti članak 21. stavak 4. točku (d)a Zakonodavne uredbe br. 231/2007.
(
41
)	Vidjeti presudu od 3. lipnja 2025., Kinsa (C‑460/23, EU:C:2025:392, t. 69. i navedenu sudsku praksu).
(
42
)	Vidjeti presudu od 12. rujna 2024., HTB Neunte Immobilien Portfolio i Ökorenta Neue Energien Ökostabil IV (C‑17/22 i C‑18/22, EU:C:2024:738, t. 53. i navedena sudska praksa).
(
43
)	Taj stavak 7.a prvi podstavak upućuje na članak 31. stavak 4. prvi podstavak točke (b), (c) i (d) Direktive 2015/849, u kojem se navode subjekti koji podliježu obvezi dužne pažnje u odnosu na svoje klijente, osobe koje mogu dokazati legitimni interes i svaka fizička ili pravna osoba koja podnese pisani zahtjev u vezi s trustom ili sličnim pravnim institutom koji drži ili posjeduje kontrolni udio u bilo kojem korporativnom ili drugom pravnom subjektu osim onih navedenih u članku 30. stavku 1. te direktive, putem izravnog ili neizravnog vlasništva, uključujući putem dionica koje glase na donositelja ili putem kontrole drugim sredstvima.
(
44
)	Vidjeti uvodnu izjavu 38. Direktive 2018/843.
(
45
)	Vidjeti presudu od 14. svibnja 2020., Országos Idegenrendészeti Főigazgatóság Dél‑alföldi Regionális Igazgatóság (C‑924/19 PPU i C‑925/19 PPU, EU:C:2020:367, t. 128. i navedena sudska praksa).
(
46
)	Vidjeti presude od 19. lipnja 1990., Factortame i dr. (C‑213/89, EU:C:1990:257, t. 21.) i od 3. srpnja 2025., Ati-19 (C‑605/23, EU:C:2025:513, t. 44. i navedena sudska praksa). Vidjeti po analogiji, za slučaj privremenih mjera kojima se može izbjeći onečišćenje, presudu od 15. siječnja 2013., Križan i dr. (C‑416/10, EU:C:2013:8, t. 109.).
(
47
)	Ističem da se to pitanje mogućnosti podnositelja zahtjeva za pristup da osporava odbijanje ili ukidanje pristupa izričito razmatra u članku 13. stavku 9. Direktive (EU) 2024/1640 Europskog parlamenta i Vijeća od 31. svibnja 2024. o mehanizmima koje države članice trebaju uspostaviti radi sprečavanja korištenja financijskog sustava u svrhu pranja novca ili financiranja terorizma, o izmjeni Direktive (EU) 2019/1937 te o izmjeni i stavljanju izvan snage Direktive (EU) 2015/849 (SL L 2024/1640).
(
48
)	Osim zaštite koju pruža članak 47. Povelje, vidjeti uvodnu izjavu 42. Direktive 2018/843.
(
49
)	Uvodna izjava 38. Direktive 2018/843 predviđa samo da bi, kako bi se spriječila zlouporaba informacija sadržanih u registrima i ponovno uspostavila ravnoteža pravâ stvarnih vlasnika, države članice mogle smatrati primjerenim da razmotre mogućnost da informacije koje se odnose na osobu koja je podnijela zahtjev i pravnu osnovu njezina zahtjeva učine dostupnima stvarnom vlasniku.
(
50
)	Vidjeti članak 7. stavke 2. i 3. Ministarske uredbe br. 55/2022 te, upućivanjem, članak 21. stavak 4. točku (d)a Zakonodavne uredbe br. 231/2007.