62022CJ0670_RES
Byla C‑670/22
Baudžiamoji byla
prieš
M. N. (EncroChat)
(Landgericht Berlin prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
2024 m. balandžio 30 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Teismų bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose – Direktyva 2014/41/ES – Europos tyrimo orderis baudžiamosiose bylose – Įrodymų, kuriuos vykdančiosios valstybės kompetentingos institucijos jau turi, gavimas – Išdavimo sąlygos – Šifruotų telekomunikacijų paslauga – EncroChat – Teismo sprendimo būtinumas – Pažeidžiant Sąjungos teisę gautų įrodymų naudojimas“
Teismų bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose – Europos tyrimo orderis baudžiamosiose bylose – Direktyva 2014/41 – Sąvoka „išduodančioji institucija“ – Europos tyrimo orderis, kuriuo siekiama gauti vykdančiosios valstybės kompetentingų institucijų jau turimus įrodymus – Prokuroras, galintis nurodyti perduoti tokius įrodymus išimtinai vidaus procese – Įtraukimas
(Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/41 1 straipsnio 1 dalis ir 2 straipsnio c punkto i papunktis)
(žr. 71–75, 77 punktus ir rezoliucinės dalies 1 punktą)
Teismų bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose – Europos tyrimo orderis baudžiamosiose bylose – Direktyva 2014/41 – Europos tyrimo orderio išdavimo ir perdavimo sąlygos – Europos tyrimo orderis, kuriuo siekiama gauti vykdančiosios valstybės kompetentingų institucijų jau turimus įrodymus – Įrodymai, gauti išduodančiosios valstybės teritorijoje perėmus šifruotas telekomunikacijas – Leistinumas – Sąlygų, numatytų tokių įrodymų perdavimui išduodančiosios valstybės teisėje esant išimtinai vidaus situacijai, laikymasis
(SESV 82 straipsnio 1 dalis; Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/41 2, 6 ir 19 konstatuojamosios dalys, 1 straipsnio 1 dalis, 6 straipsnio 1 dalies a ir b punktai ir 14 straipsnio 7 dalis)
(žr. 88–93, 99–101, 104–106 punktus ir rezoliucinės dalies 2 punktą)
Teismų bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose – Europos tyrimo orderis baudžiamosiose bylose – Direktyva 2014/41 – Telekomunikacijų perėmimas, kuriam nereikia valstybės narės, kurioje yra telekomunikacijų perėmimo subjektas, pagalbos – Sąvoka – Savarankiškas ir vienodas aiškinimas – Įsiskverbimas į galinius įrenginius siekiant perimti interneto ryšio paslaugos srauto, vietos nustatymo ir ryšių duomenis – Įtraukimas – Pranešimas šiai valstybei narei – Kompetentingos institucijos nustatymas – Apimtis
(Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/41 30 konstatuojamoji dalis, 31 straipsnio 1–3 dalys, 33 straipsnis ir C priedas)
(žr. 110–119 punktus ir rezoliucinės dalies 3 punktą)
Teismų bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose – Europos tyrimo orderis baudžiamosiose bylose – Direktyva 2014/41 – Telekomunikacijų perėmimas, kuriam nereikia valstybės narės, kurioje yra telekomunikacijų perėmimo subjektas, pagalbos – Pranešimas šiai valstybei narei – Tikslai – Atitinkamų naudotojų teisių apsauga – Įtraukimas
(Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 7 straipsnis; Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/41 31 straipsnis)
(žr. 123–125 punktus ir rezoliucinės dalies 4 punktą)
Teismų bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose – Europos tyrimo orderis baudžiamosiose bylose – Direktyva 2014/41 – Teisės į gynybą paisymas ir teisingo bylos nagrinėjimo užtikrinimas išduodančiojoje valstybėje – Pažeidžiant direktyvą gauta informacija ir įrodymai – Nacionalinio teismo pareigos – Apimtis
(Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/41 14 straipsnio 7 dalis)
(žr. 128, 130, 131 punktus ir rezoliucinės dalies 5 punktą)
Santrauka
Gavęs Landgericht Berlin (Berlyno apygardos teismas, Vokietija) prašymą priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) paaiškino sąlygas, kuriomis prokuroras išduoda Europos tyrimo orderius baudžiamosiose bylose, kai valstybės narės išduodančioji institucija pageidauja, kad jai būtų perduoti perimti telekomunikacijų duomenys, kuriuos jau turi kita valstybė narė. Jis taip pat nurodė, kokias išvadas dėl šių duomenų naudojimo reikia daryti iš Sąjungos teisės aktų pažeidimo šioje srityje.
Prancūzijos institucijoms atliekant tyrimą paaiškėjo, kad persekiojamieji asmenys nusikalstamoms veikoms, iš esmės susijusioms su prekyba narkotinėmis medžiagomis, daryti naudojosi šifruotais mobiliaisiais telefonais, kuriuose veikė paslauga EncroChat. Ši paslauga leido per Prancūzijoje įrengtą serverį užmegzti šifruotą ryšį, kurio negalima perimti tradiciniais tyrimo metodais.
2020 m. pavasarį, gavus Prancūzijos teismo leidimą, „Trojos arklio“ programinė įranga, kurią sukūrė Prancūzijos ir Nyderlandų tyrimo grupė, buvo instaliuota minėtame serveryje, o iš jo – naudotojų iš 122 šalių mobiliuosiuose telefonuose, iš kurių maždaug 4600 buvo Vokietijoje.
2020 m. kovo mėn. per Eurojusto (
1
) organizuotą konferenciją Prancūzijos ir Nyderlandų institucijų atstovai informavo kitų valstybių narių institucijas apie numatomą duomenų (įskaitant duomenis iš mobiliųjų telefonų, esančių už Prancūzijos teritorijos ribų) perėmimo priemonę. Bundeskriminalamt (Federalinė kriminalinės policijos tarnyba, Vokietija, toliau – BKA) irGeneralstaatsanwaltschaft Frankfurt am Main (Frankfurto prie Maino generalinė prokuratūra, Vokietija; toliau – Frankfurto generalinė prokuratūra) atstovai išreiškė susidomėjimą naudotojų Vokietijoje duomenimis.
Laikotarpiu nuo 2020 m. birželio mėn., iki 2021 m. liepos mėn. byloje, iškeltoje X, Frankfurto generalinė prokuratūra išdavė Europos tyrimo orderius tam, kad Prancūzijos institucijų paprašytų leisti be apribojimų naudotis jų surinktais duomenimis baudžiamosiose bylose. Savo prašymą ji grindė tuo, kad Europolas informavo BKA apie tai, kad daug labai sunkių nusikalstamų veikų Vokietijoje buvo įvykdyta mobiliaisiais telefonais, kuriuose veikia paslauga EncroChat, ir kad iki šiol nenustatyti asmenys yra įtariami planuojantys ir darantys tokias veikas Vokietijoje, naudodamiesi šifruotais ryšiais. Prancūzijos teismas leido perduoti ir teismo procese naudoti perimtus Vokietijos naudotojų duomenis.
Vėliau Frankfurto generalinė prokuratūra perskyrė, be kita ko, prieš M.N. pradėtas tyrimo procedūras vietos prokuratūroms. Vienoje iš baudžiamųjų bylų, iškeltų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme, tam teismui kyla klausimas dėl minėtų Europos tyrimo orderių teisėtumo pagal Direktyvą 2014/41 (
2
) ir dėl galimo Sąjungos teisės pažeidimo pasekmių dėl perimtų duomenų naudojimo toje byloje. Todėl jis nusprendė kreiptis į Teisingumo Teismą su prašymu priimti prejudicinį sprendimą.
Teisingumo Teismo vertinimas
Pirma, Teisingumo Teismas priminė, kad sąvoka „išduodančioji institucija“, kaip ji suprantama pagal Direktyvą 2014/41, neapsiriboja teismais. Prokuroras figūruoja šios direktyvos 2 straipsnio c punkto i papunktyje tarp institucijų, kurios laikomos „išduodančiąja institucija“; vienintelė sąlyga – jos turi būti kompetentingos atitinkamoje byloje. Taigi, kadangi pagal išduodančiosios valstybės teisę prokuroras turi kompetenciją susiklosčius išimtinai šios valstybės vidaus situacijai skirti tyrimo priemonę dėl kompetentingų nacionalinių institucijų jau turimų įrodymų perdavimo, jis patenka į sąvoką „išduodančioji institucija“, kiek tai susiję su Europos tyrimo orderio dėl vykdančiosios valstybės kompetentingų institucijų jau turimų įrodymų perdavimo išdavimu.
Antra, iš Direktyvos 2014/41 6 straipsnio 1 dalies matyti, kad Europos tyrimo orderiu dėl surinktų įrodymų (kuriuos, kaip yra pagrindinėje byloje, vykdančiosios valstybės kompetentingos institucijos jau turi) perdavimo turi būti laikomasi visų sąlygų, prireikus numatytų tokių įrodymų perdavimui išduodančiosios valstybės teisėje esant išimtinai šios valstybės vidaus situacijai.
Vis dėlto, nors pagal Direktyvos 2014/41 6 straipsnio 1 dalies b punktą siekiama užkirsti kelią išduodančiosios valstybės teisėje numatytų taisyklių ir garantijų apėjimui, pagal jį nereikalaujama (taip pat ir tokiu atveju, kaip nagrinėjamas pagrindinėje byloje, kai atitinkamus duomenis išduodančiosios valstybės teritorijoje ir jos interesais surinko vykdančiosios valstybės kompetentingos institucijos), kad Europos tyrimo orderio dėl vykdančiosios valstybės kompetentingų institucijų jau turimų įrodymų perdavimo išdavimui būtų taikomos tos pačios materialinės sąlygos, kokios taikomos išduodančiojoje valstybėje renkant šiuos įrodymus.
Be to, atsižvelgdama į nuosprendžių ir teismo sprendimų tarpusavio pripažinimo principą, kuriuo grindžiamas teismų bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose, kuriam taikoma Direktyva 2014/41, išduodančioji institucija neturi teisės kontroliuoti atskiros procedūros, kurią taikydama vykdančioji valstybė narė surinko dabar jos jau turimus ir išduodančiosios institucijos prašomus perduoti įrodymus, teisėtumo.
Teisingumo Teismas taip pat pažymėjo, kad Direktyvos 2014/41 6 straipsnio 1 dalies a punkte nereikalaujama, kad tokio Europos tyrimo orderio išdavimas būtinai priklausytų nuo to, ar Europos tyrimo orderio išdavimo metu dėl kiekvieno atitinkamo asmens taikoma konkrečiomis faktinėmis aplinkybėmis grindžiama sunkios nusikalstamos veikos prezumpcija, kai toks reikalavimas nekyla iš išduodančiosios valstybės teisės aktų, susijusių su įrodymu perdavimu tarp nacionalinių prokuratūrų. Be to, pagal šią nuostatą taip pat nedraudžiama išduoti Europos tyrimo orderio, kai perimtų duomenų vientisumo šiame etape negalima patikrinti dėl techninių perėmimo principų konfidencialumo, su sąlyga, kad vėlesniame baudžiamajame procese užtikrinama teisė į teisingą bylos nagrinėjimą. Perduotų įrodymų vientisumas iš esmės gali būti vertinamas tik tada, kai kompetentingos institucijos iš tikrųjų turi atitinkamus įrodymus.
Trečia, Teisingumo Teismas pabrėžė, kad įsiskverbimas į galinius įrenginius, skirtas interneto ryšio paslaugos srauto, vietos nustatymo ir ryšių duomenims perimti, yra „telekomunikacijų perėmimas“ (kaip tai suprantama pagal Direktyvos 2014/41 31 straipsnio 1 dalį), apie kurį turi būti pranešta valstybės narės, kurios teritorijoje yra telekomunikacijų perėmimo subjektas, šiuo tikslu paskirtai institucijai. Jeigu perimančioji valstybė narė negali nustatyti valstybės narės, kuriai pranešama, kompetentingos institucijos, toks pranešimas gali būti siunčiamas bet kuriai valstybės narės, kuriai pranešama, institucijai, kurią perimančioji valstybė narė šiuo tikslu laiko tinkama.
Vadinasi, pagal Direktyvos 2014/41 31 straipsnio 3 dalį tuo atveju, kai perėmimas panašioje nacionalinėje byloje neleidžiamas, valstybės narės, kuriai pranešama, kompetentinga institucija gali informuoti, kad perėmimo negalima vykdyti arba jis turi būti nutrauktas, netgi kad perimti duomenys negali būti naudojami arba gali būti naudojami tik jos nustatytomis sąlygomis. Taigi Direktyvos 2014/41 31 straipsniu siekiama ne tik garantuoti, kad būtų gerbiamas valstybės narės, kuriai pranešama, suverenitetas, bet ir apsaugoti atitinkamų asmenų, kuriems taikoma tokia telekomunikacijų perėmimo priemonė, teises.
Galiausiai Teisingumo Teismas pažymėjo, kad taisyklės dėl informacijos ir įrodymų, gautų pažeidžiant Sąjungos teisę, leistinumo ir vertinimo baudžiamajame procese iš principo turi būti nustatytos tik nacionalinėje teisėje.
Šiomis aplinkybėmis pagal Direktyvos 2014/41 14 straipsnio 7 dalį valstybės narės įpareigojamos nepažeidžiant nacionalinio proceso taisyklių taikymo užtikrinti, kad išduodančiojoje valstybėje iškeltoje baudžiamojoje byloje vertinant įrodymus, gautus pagal Europos tyrimo orderį, būtų paisoma teisės į gynybą ir būtų užtikrintas teisingas bylos nagrinėjimas. Todėl manydamas, kad šalis negali veiksmingai pakomentuoti tokio įrodymo, kuris gali turėti lemiamą įtaką faktinių aplinkybių vertinimui, teismas turi konstatuoti teisės į teisingą bylos nagrinėjimą pažeidimą ir atmesti šį įrodymą.
(
1
)	Europos Sąjungos bendradarbiavimo baudžiamosios teisenos srityje agentūra.
(
2
)	2014 m. balandžio 3 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2014/41/ES dėl Europos tyrimo orderio baudžiamosiose bylose (OL L 130, 2014, p. 1).