62003CJ0364_LT
Šalys
Sprendimo motyvai
Rezoliucinė dalis
Šalys
Byloje C‑364/03
dėl 2003 m. rugpjūčio 22 d. pagal EB 226 straipsnį pareikšto ieškinio dėl įsipareigojimų neįvykdymo,
Europos Bendrijų Komisija, atstovaujama G. Valero Jordana ir M. Konstantinidis, nurodžiusi adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,
ieškovė,
prieš
Graikijos Respubliką, atstovaujamą E. Skandalou, nurodžiusią adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,
atsakovę,
TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas C. W. A. Timmermans, teisėjai R. Silva de Lapuerta, R. Schintgen (pranešėjas), P. Kūris ir G. Arestis,
generalinis advokatas A. Tizzano,
posėdžio sekretorė L. Hewlett, vyriausioji administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2005 m. kovo 10 d. posėdžiui,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
Sprendimo motyvai
1. Europos Bendrijų Komisija prašo Teisingumo Teismo pripažinti, kad neapibrėžusi politikos nei strategijos, siekiant valstybinės elektrinės ( Dimosia Epicheirisi Ilektrismou, toliau – DEI ), esančios Linoperamata, Kretos saloje (toliau – elektrinė), garo turbinų ir dujų turbinų įrenginius laipsniškai taikyti prie geriausių prieinamų technologijų, Graikijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal 1984 m. birželio 28 d. Tarybos direktyvos 84/360/EEB dėl kovos su pramonės įmonių keliama oro tarša (OL L 188, p. 20) 13 straipsnį.
Teisinis pagrindas
2. Pagal Direktyvos 84/360 1 straipsnį:
„Šia direktyva numatomos tolesnės priemonės ir tvarka Bendrijos pramonės įmonių, ypač priskiriamų I priedo kategorijoms, keliamai taršai stabdyti ar mažinti.“
3. Direktyvos 84/360 I priede tarp kitų išvardytų įmonių kategorijų 1.4 punkte minimos šiluminės elektrinės (išskyrus atomines elektrines) ir kitos deginimo įmonės, kurių nominalus pajėgumas yra didesnis kaip 50 MW.
4. Pagal Direktyvos 83/360 2 straipsnio 1 punktą „Oro tarša reiškia medžiagų ar energijos tiesioginį ar netiesioginį išmetimą į orą, kurio kenksmingi padariniai kelia pavojų žmonėms, kenkia gyviesiems ištekliams, ekologinėms sistemoms bei materialiam turtui, žaloja gamtą ir trukdo teisėtai ja naudotis.“
5. Remiantis pirmiau minėtos direktyvos 2 straipsnio 3 dalimi „esama įmonė” reiškia įmonę, kuri veikė, buvo pastatyta ar kuriai buvo išduotas leidimas iki 1987 m. liepos 1 dienos.
6. Tos pačios direktyvos 3 straipsnis numato:
„1. Valstybės narės turi imtis būtinų priemonių, kad I priede išvardytoms kategorijoms priklausančių įmonių veiklai reikėtų gauti kompetentingų institucijų išankstinius leidimus. Jau įmonę projektuojant, turi būti atsižvelgta, kad būtinai reikės laikytis tokiems leidimams keliamų reikalavimų.
2. Taip pat būtina derinti projektą, kai I priede išvardytoms kategorijoms priklausančiose įmonėse daromi svarbūs pakeitimai arba kai dėl tokių pakeitimų įmonė bus priskirta toms kategorijoms.
3. Valstybės narės gali reikalauti, kad ir kitų kategorijų įmonės savo veiklai turėtų gauti leidimus arba apie veiklą pranešti iš anksto, jei nacionaliniai įstatymai tokius pranešimus numato.“
7. Direktyvos 84/360 8 straipsnis išdėsto:
„1. Taryba, vieningai balsuodama dėl Komisijos pasiūlymo, turi, jei būtina, nustatyti teršalų išmetimo ribines vertes remdamasi geriausia prieinama ir ne per brangia technologija ir atsižvelgdama į konkrečių išleidžiamų teršalų pobūdį, kiekius ir kenksmingumą.
2. Taryba, vieningai balsuodama dėl Komisijos pasiūlymo, turi numatyti tinkamus matavimo ir vertinimo būdus bei metodus.“
8. Direktyvos 84/360 13 straipsnis nurodo:
„Remdamosi ekologinės situacijos ir geriausių prieinamų technologijų naujovių stebėjimais valstybės narės diegia geriausių prieinamų technologijų laipsniško taikymo priemones I priedo kategorijoms priklausančiose esamose įmonėse, politiką ir strategiją, ypač atsižvelgdamos į:
– įmonės technines charakteristikas,
– jos naudojimo intensyvumą ir likusį tarnavimo laiką,
– įmonės išmetamų teršalų pobūdį ir kiekį,
– būtinumą vengti įmonėms per didelių sąnaudų ir kreipdamos ypatingą dėmesį į atitinkamai kategorijai priklausančių įmonių ekonominę situaciją.“ (Pataisytas vertimas)
9. Pagal pirmiau minėtos direktyvos 16 straipsnio 1 dalį:
„Valstybės narės priima įstatymus ir kitus teisės aktus, kurie, įsigalioję ne vėliau kaip iki 1987 m. birželio 30 d., įgyvendina šią direktyvą. Jos nedelsdamos apie tai informuoja Komisiją.“
Faktinės aplinkybės ir ikiteisminė procedūra
10. Elektrinėje veikia šeši garo turbinos, du dujų ir keturi dyzelio turbinos įrenginiai. Šeši pirmieji įrenginiai buvo sumontuoti 1965–1974 m., o 1986 m. buvo išduotas leidimas keturiems likusiems įrenginiams.
11. Šioje byloje akivaizdu tai, kad elektrinė priklauso Direktyvos 84/360 I priedo 1.4 punkte numatytoms deginimo įmonėms, kurių nominalus pajėgumas yra didesnis kaip 50 MW, jai taikoma šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalyje apibrėžta kontrolės sistema ir ji yra „esama įmonė“ šios direktyvos 2 straipsnio 3 punkto prasme.
12. Komisija, gavusi skundą, kad elektrinė teršia aplinką, 1998 m. gegužės 12 d. laišku Graikijos valdžios institucijų paprašė pateikti informacijos apie šios elektrinės veikimo sąlygas, ypač atsižvelgiant į įsipareigojimus, kylančius iš Direktyvos 84/360.
13. Komisija, manydama, kad nebuvo laikomasi Direktyvos 84/360 3 straipsnyje numatyto išankstinio leidimo sąlygų, 1999 m. vasario 1 d. Graikijos valdžios institucijoms nusiuntė antrą laišką, prašydama pateikti papildomos informacijos apie leidimą toliau eksploatuoti elektrinę.
14. Komisija, atsižvelgdama į tai, kad iš Graikijos Respublikos atsakymo į šį laišką galima manyti, jog ji nesilaikė įsipareigojimų pagal Direktyvos 84/360 3 ir 13 straipsnius, 2000 m. balandžio 13 d. šiai valstybei narei išsiuntė oficialų pranešimą prašydama per du mėnesius pateikti savo pastabas.
15. 2000 ir 2001 m. Graikijos valdžios institucijos skirtingais laiškais Komisijai pateikė informaciją, susijusią su tolesnės elektrinės eksploatacijos patvirtinimu: 2000 m. birželio 5 d. Ministro įsakymu Nr. 46998, patvirtinančiu naują visų DEI
elektrinės įrenginių poveikio aplinkai pasekmių studiją; 2001 m. gegužės 19 d. Ministro įsakymu Nr. 56512, iš dalies pakeičiančiu buvusį ministro įsakymą, ir leidimais veiklai, išduotais 2001 m. vasario 26 d. ir 27 dienomis.
16. Komisija, manydama, kad liko tik Direktyvos 84/360 13 straipsnio pažeidimas, 2002 m. kovo 21 d. laišku išsiuntė Graikijos Respublikai pagrįstą nuomonę, nurodydama šiai valstybei narei per du mėnesius nuo jos gavimo imtis būtinų priemonių, kad būtų įvykdyti šioje nuostatoje įtvirtinti įpareigojimai.
17. Komisija, nebūdama įsitikinusi, kad remiantis Graikijos Respublikos 2002 m. liepos 10 d. ir lapkričio 13 d. laiškais pateikta informacija būtų galima manyti, jog įsipareigojimai pagal Direktyvos 84/360 13 straipsnį įvykdyti, pareiškė šį ieškinį.
Dėl ieškinio
Šalių argumentai
18. Komisijos manymu, iš Graikijos valdžios institucijų pateiktos informacijos vykstant ikiteisminiam procesui ir procesui Teisingumo Teisme matyti, kad elektrinė veikia pagal pasenusią ir smarkiai teršiančią technologiją, kuri negali būti kvalifikuojama kaip „geriausia prieinama technologija“ Direktyvos 84/360 prasme.
19. Be to, nuo 1992 iki 2002 m. elektrinės išmetami sieros dioksido ir azoto oksido teršalų kiekiai nesumažėjo. Sieros dioksido teršalų kiekis svyravo nuo 14,2 kilotonų (1995 m.) iki 16,3 kilotonų (1999 m.), o azoto oksido kiekis – nuo 4,3 kilotonų (1992, 1998 ir 2000 m.) iki 5 kilotonų (1999 m.). Sieros dioksidas sudaro beveik visą sieros dioksido kiekį, išmetamą Kretoje nagrinėjamu laikotarpiu, o azoto oksidas – 50 %.
20. Kalbant apie įvairias priemones, kurias Graikijos Respublika tvirtina priėmusi įgyvendindama įsipareigojimus pagal Direktyvos 84/360 13 straipsnį, Komisija tvirtina, kad šios priemonės:
– yra bendro pobūdžio ir konkrečiai nėra susijusios su nagrinėjama elektrine, arba
– nesumažino nustatytų teršalų, arba
– nėra privalomos, arba
– nėra geriausių prieinamų technologijų taikymo priemonės pirmiau minėtos direktyvos prasme.
21. Be to, Komisija pastebi, kad Graikijos valdžios institucijos nenustatė sieros dioksido ir azoto oksido teršalų išmetimo ribinių verčių.
22. Dėl Graikijos vyriausybės argumento, kad geriausių prieinamų technologijų taikymo elektrinėje sąnaudos DEI
būtų per didelės, Komisija tvirtina, kad, pirma, tai nėra vienintelis Direktyvos 84/360 13 straipsnyje numatytas taikymo kriterijus ir, antra, šios sąnaudos turėtų būti išlyginamos, atsižvelgiant į visus kitus metus, einančius po šios direktyvos priėmimo. Kita vertus, šios įmonės finansinė situacija, kurią atspindi 2002 m. veiklos ataskaita, nebuvo tokia, kad būtinos elektrinės modernizavimo sąnaudos būtų buvusios per didelės.
23. Graikijos vyriausybė visų pirma pažymi, kad kol 2001 m. spalio 23 d. nebuvo priimta Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/80/EB dėl tam tikrų teršalų, išmetamų į orą iš didelių kurą deginančių įrenginių, kiekio apribojimo (OL L 309, p. 1), Bendrijos teisės aktai nenumatė esamų įmonių, kurios yra tokio dydžio kaip šioje byloje nagrinėjama įmonė, teršalų ribinių verčių ir kad Direktyvoje 84/360 nėra nei „geriausių prieinamų technologijų“ apibrėžimo, nei konkretaus termino laipsniškam tokių technologijų taikymui esamose įmonėse, nei skirtingoms technologijoms įvertinti taikytino būdo.
24. Antra, Graikijos vyriausybė pabrėžia, kad taršos lygį, kurį lėmė konkretus šaltinis, sudaro šio šaltinio išmetami teršalai, kai yra skirtingi oro teršėjai regione, kuriame yra šis šaltinis, ir šių teršalų kiekis. Taigi, norint įvertinti geriausių prieinamų technologijų taikymą nagrinėjamoje elektrinėje, reikėtų remtis specifiniais teršalais (įvertinamais g/kWh), kurie apibūdina ilgalaikį elektrinės išleidžiamų teršalų vidurkį, o ne bendrąja prasme apskaičiuotais teršalais, t. y. teršalų kiekiu tonomis per metus. Iš tiesų elektrinės veiklos mastas ir jos plėtra galėjo turėti poveikį šių pastarųjų teršalų kiekiui ir todėl jie nebuvo taip pritaikyti, kad būtų galima nuspręsti dėl taikomos technologijos lygio.
25. Kalbant konkrečiai apie elektrinę, Graikijos vyriausybė pabrėžia, kad jos energijos gamyba 1992–2002 m. smarkiai išaugo. Iš DEI
pateiktų duomenų matyti, kad specifiniai šios elektrinės sieros dioksido teršalai nuo 18,0 g/kWh 1992 m. sumažėjo iki 13,0 g/kWh 2001 m., o azoto oksido – nuo 4,1 g/kWh 1998 m. iki 3,9 g/kWh 2001 metais.
26. Trečia, pirmiau minėta vyriausybė tvirtina, kad įgyvendinant politiką ir strategiją bendresne prasme, buvo priimtos šios konkrečios geriausių prieinamų technologijų taikymo priemonės elektrinėje:
– 1993–2002 m. maksimalus sieros kiekis teršaluose nuo 4 % sumažėjo iki 3 %, arba 25 %,
– naudojant mazutą, kuriame sieros keikis neviršija nacionaliniu lygiu nustatytos 13 % ribos, specifiniai sieros dioksido teršalai sumažėjo daugiau nei 5 kg/MWh,
– 1993–2002 m. maksimalus sieros kiekis gazolyje nacionaliniu lygiu nuo 0,5 % sumažėjo iki 0,035 %, arba 93 %,
– išaugus elektros gamybai iš atsinaujinančių energijos šaltinių bei ribojant seniausių dujų turbinų naudojimą, mazuto kiekis elektros energijos gamyboje Kretoje sumažėjo iki 46 %,
– nuo 1999 m. naudojami cheminiai priedai garo turbinos įrenginių degimui pagerinti, siekiant apie 50 % sumažinti šių įrenginių išskiriamą „skystųjų dalelių“ kiekį,
– penki iš šešių elektrinės garo turbinos įrenginių degikliai palaipsniui buvo pakeisti naujais „garų purškimo“ tipo degikliais, iš kurių du veikė nuo 2001 m., kiti du – nuo 2003 m., o paskutinis šiuo metu įrengiamas,
– įrengiant tris modernias oro kokybės matavimo stotis elektrinės re gione, vandens filtravimo sistemą, siekiant sumažinti azoto oksido kiekį naujame dujų turbinos įrenginyje bei elektrinės išmetamų oro teršalų koncentracijos matavimo ir fiksavimo sistemą, buvo įvykdyti nauji įsipareigojimai, susiję su priemonės taikymo kontrole ir teršalų priežiūra,
– 2003 m. vasario mėn. buvo nuspręsta po 2006 m. palaipsniui elektrinę perkelti į kitą Kretos regioną ir pastatyti ketvirtą elektrinę saloje, kurioje būtų galima naudoti natūralias dujas, užtikrinant, kad elektros gamybos įrenginių poveikis aplinkai būtų kuo švelnesnis.
27. Ketvirta, Graikijos vyriausybė mano, kad pagal jos turimus duomenis negalima tvirtinti, jog elektrinė smarkiai teršia aplinką. Be to, regiono, kuriame yra ši elektrinė, aplinkos kokybė yra puiki ir menkas užterštumas nekelia pavojaus visuomenės sveikatai.
28. Penkta, ši vyriausybė pastebi, kad remiantis Komisijos aprašyta DEI
finansine situacija negalima nuspręsti apie šios bendrovės finansinius pajėgumus iki 2002 metų. Iš tiesų DEI, kuri buvo valstybinė įmonė ir tik 2000 m. buvo reorganizuota į akcinę bendrovę, neturėjo pakankamai lėšų didelėms investicijoms. Be to, minėta bendrovė patyrė nuostolių 1998–2000 metais. Šios bendrovės pelningumas ir finansinė situacija pagerėjo tik nuo 2001 metų. Taigi negalima pagrįstai teigti, kad DEI
galėjo padengti išlaidas, susijusias su Komisijos nustatytomis geriausių prieinamų technologijų taikymo priemonėmis elektrinėje.
Teisingumo Teismo vertinimas
29. Pirmiausia reikia priminti, kad Direktyvos 84/360 straipsnis valstybes nares įpareigoja, remiantis ekologinės situacijos ir technologijos naujovių stebėjimais, įgyvendinti laipsniško geriausių prieinamų technologijų taikymo priemonių įmonėse, šiuo atveju elektrinėse, politiką ir strategiją, ypač atsižvelgiant į įvairius kriterijus, tarp jų – įmonės išmetamų teršalų pobūdį ir kiekį bei šios technologijos taikymo sąnaudas.
30. Nors, kaip tvirtina Graikijos vyriausybė, tiesa, kad iš Direktyvos 84/360 13 straipsnio matyti, jog valstybės narės turi tam tikrą diskreciją pasirinkdamos tinkamas priemones kovojant su oro tarša, ši nuostata jas įpareigoja laipsniškai šioje direktyvoje numatytose įmonėse taikyti pirmiau minėtas technologijas.
31. Šiuo klausimu reikia pripažinti, kad Direktyvoje 84/360 numatytų įmonių teršalų kiekis iš tikrųjų turi poveikį priemonių, kurias reikia priimti, pobūdžiui. Vis dėlto remiantis tuo, kas pasakyta, nors išmetamų teršalų kiekis ir nebūtų didelis, negalima būtų tvirtinti, kad valstybė narė tokioje situacijoje galėtų šiose įmonėse netaikyti geriausių prieinamų technologijų. Būtent atsižvelgiant į šį argumentą reikia išnagrinėti, ar Graikijos Respublika įvykdė įsipareigojimą pagal pirmiau minėtos direktyvos 13 straipsnį.
32. Visų pirma, kalbant apie Graikijos vyriausybės tvirtinimą, kad regiono, kuriame yra elektrinė, aplinkos kokybė yra puiki ir nekelia jokio pavojaus visuomenės sveikatai, reikia pastebėti, pirma, kad toks tvirtinimas prieštarauja 2002 m. liepos 10 d. laiško, kuriuo atsakoma į Komisijos pagrįstą nuomonę, turiniui, kuriame ši vyriausybė pripažįsta, kad dėl šios elektrinės veiklos daroma žala aplinkai.
33. Antra, reikia priminti, kad iš Direktyvos 84/360 1 straipsnio matyti, jog jos tikslas – stabdyti ar mažinti Bendrijos pramonės įmonių keliamą taršą. Pagal šios direktyvos 2 straipsnio 1 punktą oro tarša reiškia medžiagų ar energijos tiesioginį ar netiesioginį išmetimą į orą, kurio kenksmingi padariniai kelia pavojų žmonių sveikatai, kenkia gyviesiems ištekliams, ekologinėms sistemoms bei materialiam turtui, žaloja gamtą ir trukdo teisėtai ja naudotis.
34. Iš to matyti, kad tiek, kiek sieros dioksido ir azoto oksido teršalai kenkia žmogaus sveikatai, gyviesiems ištekliams ir ekologinėms sistemoms, valstybių narių įpareigojimas imtis reikalingų priemonių šiems dviem teršalams sumažinti, priešingai nei tvirtina Graikijos vyriausybė, nepriklauso nuo bendros regiono, kuriame yra nagrinėjama pramonės įmonė, aplinkos situacijos.
35. Antra, dėl įrenginių, šiuo atveju elektrinės, teršalų išmetimo ribinių verčių nenustatymo reikia pripažinti, kaip teisingai pastebėjo Graikijos vyriausybė, kad Direktyvos 84/360 13 straipsnis valstybės narių aiškiai neįpareigoja nustatyti tokių verčių.
36. Vis dėlto reikia pastebėti, kad įrenginių, šiuo atveju elektrinės, teršalų išmetimo ribinių verčių nustatymas būtų labai naudinga priemonė įgyvendinant politiką ir strategiją Direktyvos 84/360 13 straipsnio prasme.
37. Trečia, dėl duomenų, susijusių su specifiniais sieros dioksido ir azoto oksido teršalais, kuriais remiasi Graikijos vyriausybė ir kuriuos vėliau Komisija užginčijo, reikia pripažinti, kad nors šių teršalų kiekis šiek tiek sumažėjo 1992‑2001 m., tuo remiantis negalima daryti jokios išvados dėl geriausių prieinamų technologijų taikymo elektrinėse. Vis dėlto minėti duomenys daugiau ar mažiau parodo, kad dėl Graikijos vyriausybės priimtų priemonių šie teršalai sumažėjo.
38. Be to, Komisija nekaltina Graikijos vyriausybės tuo, kad ji nepriėmė priemonių sumažinti šios elektrinės keliamą oro taršą, tačiau pareiškė ieškinį dėl to, kad ji neįgyvendino politikos ir strategijos naujausių prieinamų technologijų taikymui šiose elektrinėse.
39. Ketvirta, dėl Graikijos vyriausybės nurodytų įvairių priemonių, siekiant įrodyti, kad ji įvykdė įpareigojimus pagal Direktyvos 84/360 13 straipsnį, reikia pripažinti, jog maksimalaus sieros kiekio mazute ir gazolyje, kurie naudojami elektrinėje, sumažėjimas iš esmės gali būti laikomas geriausių prieinamų technologijų taikymo pramonės įmonėje, šiuo atveju elektrinėje, priemone, nes ji iš tiesų sumažina oro taršos, kurią sukelia tokia įmonė, lygį. Tai suponuoja, kad degaluose naudojamas sieros kiekis atitiks mažiausią rinkoje esantį kiekį.
40. Šioje byloje reikia pripažinti, kad, kaip Komisija pabrėžė atsakyme į Teisingumo Teismo klausimą, kuriam Graikijos vyriausybė neprieštaravo, 2,6 % sieros kiekis elektrinės naudojamame mazute yra gerokai didesnis nei mažiausias rinkoje esantis 0,4 % sieros kiekis mazute ir gerokai viršija Atėnų regione pramonės įmonių naudojamame mazute esantį kiekį, kuris siekia 0,7 %.
41. Graikijos vyriausybės argumentas, kad degalų, kuriuose sieros kiekis būtų mažiausias esantis rinkoje, naudojimas nėra privalomas pagal Direktyvos 84/360 13 straipsnį, ir tai, kad DEI
neatlaikytų per didelių tokio naudojimo sąnaudų, negali būti palaikomas.
42. Iš tiesų šioje byloje akivaizdu, kad mazuto naudojimui, kuriame sieros kiekis sudarytų apie 1 %, reikėtų 3 milijonų eurų investicijų, o einamosios išlaidos, susijusios su mazuto įsigijimu, padidėtų apie 6 milijonus eurų per metus.
43. Tačiau, priešingai nei tvirtina Graikijos vyriausybė, reikia pripažinti, kad šios sumos nėra per didelės atsižvelgiant į, pirma, bylos šalių aprašytą DEI
finansinę situaciją ir, antra, į tai, kad pirmiau minėta įmonė turi apie 6,7 milijono klientų.
44. Argumentas, kad mazuto ar gazolio, kuriuose būtų mažiausias sieros kiekis, naudojimas neturėtų būti pateisinamas regiono, kuriame yra elektrinė, aplinkos kokybe, taip pat neturėtų būti palaikomas, nes, kaip matyti iš šio sprendimo 34 punkto, įsipareigojimas sumažinti sieros dioksido ir azoto oksido teršalų kiekį nepriklauso nuo konkretaus aplinkos užterštumo.
45. Dėl informacijos, kad mazuto kiekis energijos gamyboje Kretoje 1992–2002 m. buvo sumažintas apie 46 %, pakanka pripažinti, jog ji yra per daug bendro pobūdžio ir neleidžia nustatyti, ar sumažinus užterštumą tiek pat sumažėjo elektrinės teršalų kiekis.
46. Dėl cheminių priedų naudojimo siekiant pagerinti garų turbinos įrenginių degimą pažymėtina, kad pati Graikijos vyriausybė pripažino, jog ši priemonė turi poveikį tik „skystųjų dalelių“ teršalams. Tačiau šiame ieškinyje nekalbama apie šių dalelių teršalus.
47. Dėl tam tikrų garo turbinos įrenginių degiklių laipsniško pakeitimo reikia pažymėti, kad ši priemonė iš esmės gali būti laikoma geriausių prieinamų technologijų taikymu elektrinėje. Vis dėlto šioje byloje reikia pripažinti, kad šio pakeitimo didžioji dalis buvo įvykdyta praėjus pagrįstoje nuomonėje nustatytiems dviem mėnesiams.
48. Galiausiai dėl šių teršalų priežiūros ir kontrolės priemonių reikia pažymėti, kad šios priemonės turėtų būti laikomos geriausių prieinamų technologijų taikymo elektrinėje priemonėmis, jeigu tuo pačiu metu imamasi kitų veiksmų, turinčių tiesioginį poveikį atitinkamos elektrinės teršalams.
49. Tačiau tokių papildomų priemonių šiuo atveju nebuvo imtasi. Iš tiesų, kaip Graikijos vyriausybė nurodė atsakydama į posėdyje pateiktą Teisingumo Teismo klausimą, po teršalų kontrolės ir matavimų, dėl kurių kompetentingoms nacionalinėms institucijoms pateikiamos įvairios ataskaitos, tuo atveju, kai nustatomi pažeidimai, galima tik laikinai sumažinti arba net sustabdyti elektrinės gamybą bei taip sumažinti šiuos teršalus. Tokiomis aplinkybėmis pirmiau minėtos priemonės neturėtų būti laikomos geriausių prieinamų technologijų taikymu elektrinėje.
50. Taip pat yra ir su laipsniško elektrinės perkėlimo į kitą Kretos regioną projektu, nes tokia priemonė yra tik laipsniškas šios elektrinės uždarymas.
51. Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, galima daryti išvadą, kad Graikijos vyriausybės nurodytos priemonės nėra politikos ir strategijos įgyvendinimas, siekiant geriausias prieinamas technologijas taikyti elektrinėje Direktyvos 84/360 13 straipsnio prasme.
52. Todėl reikia pripažinti, kad neapibrėžusi politikos nei strategijos siekiant DEI
elektrinės, esančios Linoperamata, Kretos saloje, garo turbinų įrenginius ir dujų turbinų įrenginius laipsniškai taikyti prie geriausių prieinamų technologijų Graikijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal Direktyvos 84/360 13 straipsnį.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
53. Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė. Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas ir Graikijos Respublika pralaimėjo bylą, pastaroji turi jas padengti.
Rezoliucinė dalis
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
1. Neapibrėžusi politikos nei strategijos, siekiant elektrinės Dimosia Epicheirisi Ilektrismou (valstybinė elektros įmonė), esančios Linoperamata, Kretos saloje, garo turbinų ir dujų turbinų įrenginius laipsniškai taikyti prie geriausių prieinamų technologijų, Graikijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal 1984 m. birželio 28 d. Tarybos direktyvos 84/360/EEB dėl kovos su pramonės įmonių keliama oro tarša 13 straipsnį.
2. Priteisti iš Graikijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.