62017CJ0556_RES
Byla C‑556/17
Alekszij Torubarov
prieš
Bevándorlási és Menekültügyi Hivatal
(Pécsi Közigazgatási és Munkaügyi Bíróság prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
2019 m. liepos 29 d. Teisingumo Teismo (didžioji kolegija) sprendimas
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Bendra prieglobsčio ir papildomos apsaugos politika – Bendra tarptautinės apsaugos suteikimo tvarka – Direktyva 2013/32/ES – 46 straipsnio 3 dalis – Išsamus ex nunc nagrinėjimas – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnis – Teisė į veiksmingą teisių gynimo priemonę – Pirmosios instancijos teismo įgaliojimų apimtis – Įgaliojimų pakeisti sprendimą nebuvimas – Kompetentingos administracinės arba kvaziteisminės institucijos atsisakymas laikytis šio teismo sprendimo“
Sienų kontrolė, prieglobstis ir imigracija – Prieglobsčio politika – Tarptautinės apsaugos suteikimo ir panaikinimo procedūros – Direktyva 2013/32 – Taikymo sritis „ratione temporis“ – Iki 2015 m. liepos 20 d. pateiktas tarptautinės apsaugos prašymas – Nacionalinio teismo taikomi direktyvą perkeliantys nacionalinės teisės aktai su tokiu prašymu susijusioje nagrinėjamoje byloje – Leistinumas
(Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2013/32 52 straipsnio pirma pastraipa)
(žr. 39–46 punktus)
Sienų kontrolė, prieglobstis ir imigracija – Prieglobsčio politika – Pabėgėlio statusas ar papildomos apsaugos statusas – Direktyva 2011/95 – Tarptautinės apsaugos suteikimo ir panaikinimo procedūros – Direktyva 2013/32 – Skundas dėl sprendimo, priimto dėl tarptautinės apsaugos prašymo – Teisė į veiksmingą teisių gynimo priemonę – Pareiga išnagrinėti faktines ir teisines aplinkybes – Apimtis
(Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2011/95 ir Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2013/32 46 straipsnio 1 ir 3 dalys)
(žr. 51–53 punktus)
Sienų kontrolė, prieglobstis ir imigracija – Prieglobsčio politika – Tarptautinės apsaugos suteikimo ir panaikinimo procedūros – Direktyva 2013/32 – Skundas dėl sprendimo, priimto dėl tarptautinės apsaugos prašymo – Teisė į veiksmingą teisių gynimo priemonę – Pirminio sprendimo panaikinimas – Kompetentingos nacionalinės institucijos atsisakymas atsižvelgti į bylą išnagrinėjusio teismo sprendimą – Minėto teismo pareiga pakeisti sprendimą dėl prašymo atmetimo – Nacionalinio įstatymo, draudžiančio tokį sprendimą pakeisti, netaikymas
(Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsnis; Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2011/95 13, 14, 18 ir 19 straipsniai ir Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2013/32 46 straipsnio 3 dalis)
(žr. 54–59, 64–66, 69, 72–78 punktus ir rezoliucinę dalį)
Santrauka
2019 m. liepos 29 d. Sprendime Torubarov (C‑556/17) Teisingumo Teismo didžioji kolegija pateikė Direktyvos 2013/32 (
1
) nuostatos, kurioje apibrėžiama teisės į veiksmingą teisių gynimo priemonę, kuria galėtų naudotis tarptautinės apsaugos prašytojai dėl sprendimų atmesti jų prašymus (
2
), apimtis, išaiškinimą. Teisingumo Teismas nusprendė, kad kai teismas, išsamiai ir ex nunc išnagrinėjęs visas tarptautinės apsaugos prašytojo pateiktas reikšmingas faktines ir teisines aplinkybes, konstatavo, kad pagal Direktyvoje 2011/95/ES (
3
) numatytus kriterijus šiam prašytojui jo prašyme nurodytu pagrindu turi būti suteikta tokia apsauga, o vėliau administracinė arba kvaziteisminė institucija, nenustačiusi naujų aplinkybių, pateisinančių prašytojo tarptautinės apsaugos poreikių naują įvertinimą, priima priešingą sprendimą, šis teismas turi pakeisti šį sprendimą, kuris neatitinka jo ankstesnio sprendimo, ir priimti savo sprendimą dėl tarptautinės apsaugos prašymo, prireikus netaikydamas nacionalinio įstatymo, pagal kurį taip veikti jam draudžiama.
Šioje byloje į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusį teismą trečią kartą nagrinėjant tą pačią bylą kreipėsi Rusijos pilietis, kuris jo kilmės šalyje persekiojamas pagal baudžiamąją teisę ir kuris pateikė tarptautinės apsaugos prašymą Vengrijoje, motyvuodamas tuo, kad Rusijoje jis bijo būti persekiojamas dėl jo politinių pažiūrų ar patirti smurtą. Vengrijos valdžios institucija, atsakinga už šio prašymo nagrinėjimą, tris kartus jį atmetė, nepaisydama to, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas du kartus panaikino jos sprendimus dėl atmetimo, o išnagrinėjęs antrąjį suinteresuotojo asmens skundą ir įvertinęs visą bylos medžiagą, padarė išvadą, kad jo tarptautinės apsaugos prašymas pagrįstas. Šiomis aplinkybėmis suinteresuotasis asmuo trečiame skunde prašė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pakeisti ginčijamus sprendimus ir priimti savo sprendimą dėl tarptautinės apsaugos, kuri jam turi būti suteikta. Vis dėlto 2015 m. įstatymu dėl masinės imigracijos valdymo teisėjų įgaliojimai pakeisti administracinius sprendimus, susijusius su tarptautinės apsaugos suteikimu, buvo panaikinti.
Remdamasis Sprendimu Alheto (
4
), Teisingumo Teismas pirmiausia priminė, kad Direktyva 2013/32 nesiekiama suvienodinti procedūrinių taisyklių, kurios turi būti taikomos valstybėse narėse, priimant naują sprendimą dėl tarptautinės apsaugos prašymo po to, kai buvo panaikintas pirminis administracinis sprendimas tokį prašymą atmesti. Vis dėlto iš šios direktyvos tikslo užtikrinti kuo skubesnį tokio pobūdžio prašymų nagrinėjimą, pareigos užtikrinti minėtos direktyvos nuostatos veiksmingumą, taip pat iš Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 47 straipsniu pagrįsto poreikio užtikrinti veiksmingą teisinę gynybą, matyti, kad kiekviena valstybė narė turi pritaikyti savo nacionalinę teisę taip, kad, panaikinus pirminį sprendimą ir grąžinus bylą už to prašymo nagrinėjimą atsakingai kvaziteisminei ar administracinei institucijai, naujas sprendimas būtų priimtas per trumpą laiką ir atitiktų teismo sprendime dėl panaikinimo išdėstytą vertinimą.
Teisingumo Teismas konkrečiai pabrėžė, jog numatęs, kad jurisdikciją priimti sprendimą dėl skundo dėl sprendimo atmesti tarptautinės apsaugos prašymą turintis teismas privalo, jei reikia, išnagrinėti prašytojo „tarptautinės apsaugos poreikius“, Sąjungos teisės aktų leidėjas siekė suteikti tokiam teismui, manančiam, kad turi informacijos apie visas šiuo klausimu būtinas faktines ir teisines aplinkybes, ir atlikusiam išsamų ir ex nunc, t. y. visapusį ir atnaujintą šių aplinkybių nagrinėjimą, įgaliojimus priimti privalomą sprendimą dėl to, ar prašytojas atitinka Direktyvoje 2011/95 nustatytus tarptautinės apsaugos suteikimo reikalavimus. Tokiu atveju, kai šis teismas įsitikina, kad tarptautinės apsaugos prašymas turėtų būti patenkintas, panaikina kompetentingos nacionalinės institucijos sprendimą atmesti šį prašymą ir grąžina jai bylą, ši institucija, atsižvelgdama į tai, ar atsirado naujų faktinių arba teisinių aplinkybių, dėl kurio objektyviai gali prireikti atlikti naują vertinimą, nebeturi diskrecijos savo nuožiūra priimti sprendimą suteikti prašomą apsaugą ar jos nesuteikti, remdamasi tais pačiais motyvais, kurie buvo nurodyti atitinkamam teismui.
Taigi nacionalinės teisės aktas, dėl kurio susiklosto tokia situacija, kai nacionalinis teismas neturi pagrindo, kuris jam leistų nurodyti laikytis jo sprendimo, faktiškai galėtų atimti iš tarptautinės apsaugos prašytojo teisę į veiksmingą teisių gynimo priemonę, nes dėl jo priimtas galutinis ir privalomas teismo sprendimas galėtų likti neįvykdytas.
(
1
)	2013 m. birželio 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2013/32/ES dėl tarptautinės apsaugos suteikimo ir panaikinimo bendros tvarkos (OL L 180, 2013, p. 60).
(
2
)	46 straipsnio 3 dalis.
(
3
)	2011 m. gruodžio 13 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2011/95/ES dėl trečiųjų šalių piliečių ar asmenų be pilietybės priskyrimo prie tarptautinės apsaugos gavėjų, vienodo statuso pabėgėliams arba papildomą apsaugą galintiems gauti asmenims ir suteikiamos apsaugos pobūdžio reikalavimų (OL L 337, 2011, p. 9).
(
4
)	2018 m. liepos 25 d. Sprendimas Alheto (C‑585/16, EU:C:2018:584).