62024CJ0253_RES
Byla C‑253/24 (Pelavi) (
i
)
Ministero della Giustizia
prieš
NZ
(Corte di Appello di L’Aquila prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
2025 m. rugsėjo 4 d. Teisingumo Teismo (ketvirtoji kolegija) sprendimas
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Bendrasis ETUC, UNICE ir CEEP susitarimas dėl darbo pagal terminuotas sutartis – 4 punktas – Nediskriminavimo principas – Vienodas požiūris užimtumo ir profesinėje srityje – Garbės teisėjai ir bendrosios kompetencijos teismo teisėjai – 5 punktas – Priemonės, kuriomis siekiama užkirsti kelią piktnaudžiavimui paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis ir už jį nubausti – Direktyva 2003/88/EB – 7 straipsnis – Teisė į kasmetines mokamas atostogas – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 31 straipsnis – Vertinimo procedūra, skirta galutinai patvirtinti į garbės teisėjo pareigas – Atsisakymas ex lege teisių, kylančių iš prieš vertinimo procedūrą eitų garbės teisėjo pareigų – Pagal Sąjungos teisę suteiktos teisės į kasmetines mokamas atostogas praradimas“
Socialinė politika – Bendrasis ETUC, UNICE ir CEEP susitarimas dėl darbo pagal terminuotas sutartis – Direktyva 1999/70 – Piktnaudžiavimo paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis prevencijai skirtos priemonės – Sankcija už tokį piktnaudžiavimą – Vertinimo procedūra prieš galutinį patvirtinimą į garbės teisėjo pareigas – Teisė į kasmetines mokamas atostogas – Nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos įpareigojama atsisakyti teisės į kasmetines mokamas atostogas, kylančios iš anksčiau eitų garbės teisėjo pareigų – Neleistinumas
(Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 31 straipsnio 2 dalis; Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2003/88 7 straipsnis, Tarybos direktyvos 1999/70 priedo 4 punkto 1 dalis ir 5 punkto 1 dalis)
(žr. 50–60, 67–79 punktus ir rezoliucinę dalį)
Santrauka
Gavęs Corte d’appello di L’Aquila (L‘Akvilos apeliacinis teismas, Italija) prašymą priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismas patikslino pagal Europos Sąjungos teisę garantuojamos teisės į kasmetines mokamas atostogas ir pagal Bendrąjį susitarimą dėl darbo pagal terminuotas sutartis (
1
) teikiamos apsaugos ryšį, kai pagal nacionalinės teisės aktus reikalaujama, kad garbės teisėjai, norintys pakeisti savo paeiliui nustatomus terminuotus darbo santykius į neterminuotus darbo santykius, atsisakytų tam tikrų teisių, įskaitant teisės į kasmetines mokamas atostogas.
Ši byla yra viena iš Italijos teismų prašymu pradėtų prejudicinių bylų, susijusių su vienodu požiūriu į garbės teisėjus ir bendrosios kompetencijos teismų teisėjus (
2
). 2021 m. Italijos teisės aktų leidėjas numatė galimybę pareigas einantiems garbės teisėjams būti patvirtintais į šias pareigas iki 70 metų amžiaus, su sąlyga, kad bus sėkmingai baigta vertinimo procedūra, kartu nustatydamas reikalavimą atsisakyti visų kitų teisių, kylančių iš jų ankstesnių garbės teisėjo darbo santykių (
3
). Šia procedūra siekiama įgyvendinti iš Bendrojo susitarimo 5 punkto 1 dalies kylantį įpareigojimą imtis veiksmingų priemonių, kad būtų užkirstas kelias piktnaudžiavimui paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis ir už jį būtų baudžiama.
NZ, be advokato praktikos, nuo 2001 m. vasario 14 d. ėjo garbės teisėjos pareigas Tribunale di Vasto (Vasto pirmosios instancijos teismas, Italija). Skirtingai nei bendrosios kompetencijos teismų teisėjai, kurie turėjo teisę į mokamas atostogas, eidama šias NZ pareigas negavo jokios kompensacijos teismo atostogų laikotarpiu. NZ įgaliojimai vykdyti garbės teisėjos pareigas buvo pratęsiami ir atnaujinami kas ketverius metus iki 2022 m. gruodžio 13 d., kai ji buvo galutinai į jas patvirtinta.
Manydama, kad jai buvo neteisėtai taikomas skirtingas požiūris, kiek tai susiję su mokamu atlygiu už einamas pareigas iki šio patvirtinimo, NZ pareiškė ieškinį savo darbdavei Ministero della Giustizia (Teisingumo ministerija, Italija), siekdama, kad būtų pripažinta jos teisė į tokį patį ekonominį ir teisinį vertinimą, koks taikomas Teisingumo ministerijos darbuotojams, einantiems panašias pareigas, įskaitant susijusį su kasmetinėmis atostogomis. Pirmosios instancijos teismas šį ieškinį patenkino iš dalies. Teisingumo ministerija apskundė šį sprendimą Corte d’appello di L’Aquila (L‘Akvilos apeliacinis teismas, Italija), prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui; ji manė, kad ginčas neteko dalyko, nes NZ patvirtinimas į pareigas pasibaigus vertinimo procedūrai reiškia, kad atsisakoma visų kitų teisių, kylančių iš jos ankstesnių garbės teisėjos darbo santykių.
Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kilo klausimas dėl šio atsisakymo ex lege atitikties Bendrojo susitarimo 4 ir 5 punktams, Direktyvos 2003/88 (
4
) 7 straipsniui ir Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 31 straipsniui, visų pirma kiek tai susiję su teise į kasmetines mokamas atostogas.
Teisingumo Teismo vertinimas
Priminęs savo jurisprudenciją, susijusią su priemonėmis, kuriomis siekiama nubausti už piktnaudžiavimą sudarant terminuotas darbo sutartis (
5
), Teisingumo Teismas konstatavo, kad prašymas dalyvauti vertinimo procedūroje reiškia, kad atsisakoma pagal Direktyvos 2003/88 7 straipsnį ir Chartijos 31 straipsnio 2 dalį garantuojamos teisės į kasmetines mokamas atostogas už laikotarpį iki šio patvirtinimo. Italijos vyriausybės nuomone, šios teisės atsisakymas yra adekvatus atlygis už galutinį patvirtinimą į garbės teisėjos pareigas, atsižvelgiant į tai, kad sėkmingai baigta vertinimo procedūra ne sukuria paprastą galimybę, kad ankstesni darbo santykiai bus tęsiami, bet lemia faktinį šių darbo santykių pastovumą. Be to, šis reikalavimas leidžia išvengti atvirkštinės bendrosios kompetencijos teismų teisėjų, kuriems visapusiškai taikomi konkursų ir teisminių funkcijų išimtinumo principai, diskriminacijos.
Žinoma, dėl egzistuojančios įdarbinimo pagal konkursą tvarkos, skirtos tik bendrosios kompetencijos teismų teisėjų pareigoms užimti siekiant įsidarbinti teisme, kuri atitinkamai netaikoma įdarbinant garbės teisėjus, pastarieji negali naudotis visomis bendrosios kompetencijos teismų teisėjams suteikiamomis teisėmis. Vis dėlto, nors tam tikras nevienodas požiūris gali būti pateisinamas reikalaujamos kvalifikacijos skirtumais ir užduočių, kurias turi atlikti bendrosios kompetencijos teismų teisėjai, pobūdžiu, pagal Bendrojo susitarimo 4 punktą neleidžiama garbės teisėjams nesuteikti jokios teisės į mokamas atostogas.
Iš tiesų ši teisė įtvirtinta Direktyvos 2003/88/EEB 7 straipsnio 1 dalyje. Be to, teisė į kasmetines mokamas atostogas, įtvirtinta Chartijos 31 straipsnio 2 dalyje, yra imperatyvi ir kartu besąlyginė, nes šios nuostatos nereikia konkretinti Sąjungos ar nacionalinės teisės nuostatomis. Darytina išvada, kad šia nuostata galima remtis ginče tarp darbuotojų ir jų darbdavio esant situacijai, kurią apima Sąjungos teisė, todėl patenkančiai į Chartijos taikymo sritį.
Taigi, pagal Bendrojo susitarimo 4 punktą, Direktyvos 2003/88 7 straipsnį ir Chartijos 31 straipsnio 2 dalį draudžiami nacionalinės teisės aktai, kurie, skirtingai nei bendrosios kompetencijos teismų teisėjams, panašioje padėtyje esantiems garbės teisėjams nesuteikia jokios teisės į kompensaciją už teismo atostogų laikotarpį.
Tuo remiantis darytina išvada, kad, pirma, tam, kad būtų įvykdytos Bendrojo susitarimo 5 punkto 1 dalyje nustatytos sąlygos, nacionalinės teisės aktuose piktnaudžiavimo paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis atveju turi būti numatytos veiksmingos garantijos siekiant nubausti už šį piktnaudžiavimą ir panaikinti jo pasekmes, o terminuotų darbo santykių pakeitimas į neterminuotus darbo santykius iš principo yra veiksminga sankcija už tokį piktnaudžiavimą. Antra, teisė į kasmetines mokamas atostogas yra kiekvieno darbuotojo subjektinė teisė, kurią jam imperatyviai ir besąlygiškai suteikia Sąjungos teisė.
Taigi, Bendrasis susitarimas negali būti aiškinamas taip, kad priemonėms, kurių imasi valstybė narė, siekdama nubausti už piktnaudžiavimą paeiliui sudarant terminuotas darbo sutartis ir panaikinti tokio piktnaudžiavimo pasekmes, galėtų būti taikomas reikalavimas, kad atitinkamas darbuotojas atsisakytų, teisės, kuri, remiantis šio susitarimo 4 punktu, jam suteikiama pagal Europos Sąjungos teisę.
(
i
)	Šios bylos pavadinimas išgalvotas. Jis neatitinka jokios bylos šalies tikrojo vardo, pavardės ar pavadinimo.
(
1
)	Bendrasis susitarimas, esantis 1999 m. birželio 28 d. Tarybos direktyvos 1999/70/EB dėl Europos profesinių sąjungų konfederacijos (ETUC), Europos pramonės ir darbdavių konfederacijų sąjungos (UNICE) ir Europos įmonių, kuriose dalyvauja valstybė, centro (CEEP) bendrojo susitarimo dėl darbo pagal terminuotas sutartis (OL L 175, p. 43; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 3 t., p. 368; toliau – Bendrasis susitarimas), priede.
(
2
)	Žr. 2020 m. liepos 16 d. Sprendimą Governo della Repubblica italiana (Italijos taikos teisėjų statusas) (C‑658/18, EU:C:2020), 2022 m. balandžio 7 d. Sprendimą Ministero della Giustizia ir kt. (Italijos taikos teisėjų statusas) (C‑236/20, EU:C:2022:263) ir 2024 m. birželio 27 d. Sprendimą Peigli (C‑41/23, EU:C:2024:554).
(
3
)	Pagal 2017 m. liepos 13 d.Decreto legislativo n. 116 – Riforma organica della magistratura onoraria e altre disposizioni sui giudici di pace, nonché disciplina transitoria relativa ai magistrati onorari in servizio, a norma della legge 28 aprile 2016, n. 57 (Įstatyminis dekretas Nr. 116 dėl garbės teismų sistemos reformos bei kitų nuostatų dėl taikos teisėjų ir pareigas einantiems garbės teisėjams taikomos laikinosios tvarkos pagal 2016 m. balandžio 28 d. Įstatymą Nr. 57) (GURI, Nr. 177, 2017 m. liepos 31 d., p. 1), iš dalies pakeisto 2021 gruodžio 31 d.Legge n. 234 – Bilancio di previsione dello Stato per l’anno finanziario 2022 e bilancio pluriennale per il triennio 2022–2024 (Įstatymas Nr. 234 dėl 2022 finansinių metų valstybės biudžeto ir 2022–2024 m. daugiamečio biudžeto (GURI, Nr. 310, 2021 m. gruodžio 31 d., p. 1), 29 straipsnį.
(
4
)	2003 m. lapkričio 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2003/88/EB dėl tam tikrų darbo laiko organizavimo aspektų (OL L 299, 2003, p. 9; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 5 sk., 4 t., p. 381).
(
5
)	Žr. 2019 m. gegužės 8 d. Sprendimą Rossato ir Conservatorio di Musica F. A. Bonporti (C‑494/17, EU:C:2019:387, 39–43 ir 45 punktai).