62023CJ0713
TEISINGUMO TEISMO (didžioji kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. lapkričio 25 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Sąjungos pilietybė – SESV 20 ir 21 straipsniai – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 7 ir 21 straipsniai – Teisė laisvai judėti ir apsigyventi valstybių narių teritorijoje – Tos pačios lyties Sąjungos piliečiai, kurie įgyvendindami šią teisę sudaro santuoką – Kilmės valstybės narės pareiga pripažinti santuokos liudijimą ir jį įrašyti į civilinės būklės aktų registrą – Nacionalinės teisės aktai, pagal kuriuos neleidžiama taip pripažinti ir įrašyti į registrą, motyvuojant tuo, kad tos pačios lyties asmenų santuoka nėra leidžiama“
Byloje C‑713/23
dėl Naczelny Sąd Administracyjny (Vyriausiasis administracinis teismas, Lenkija) 2023 m. lapkričio 8 d. nutartimi, kurią Teisingumo Teismas gavo 2023 m. lapkričio 23 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Jakub Cupriak-Trojan,
Mateusz Trojan
prieš
Wojewoda Mazowiecki,
dalyvaujant
Prokurator Prokuratury Okręgowej w Warszawie,
Prokurator Regionalny w Warszawie,
TEISINGUMO TEISMAS (didžioji kolegija),
kurį sudaro pirmininkas K. Lenaerts, pirmininko pavaduotojas T. von Danwitz, kolegijų pirmininkai F. Biltgen, K. Jürimäe (pranešėja), C. Lycourgos, J. Passer ir O. Spineanu-Matei, teisėjai S. Rodin, E. Regan, D. Gratsias, M. Gavalec, Z. Csehi ir N. Fenger,
generalinis advokatas J. Richard de la Tour,
posėdžio sekretorė M. Siekierzyńska, administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2024 m. gruodžio 3 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Jakub Cupriak-Trojan ir Mateusz Trojan, atstovaujamų adwokaci P. Knut, A. Kula ir A. Mazurczak,
–
Wojewoda Mazowiecki, atstovaujamo radca prawny K. Płowucha,
–
Prokurator Prokuratury Okręgowej w Warszawie, atstovaujamo M. Gawarecka ir B. Nowak,
–
Prokurator Regionalny w Warszawie, atstovaujamo M. Adamajtys ir H. Więckowska,
–
Lenkijos vyriausybės, atstovaujamos B. Majczyna, M. Malczewska ir A. Siwek-Ślusarek,
–
Vokietijos vyriausybės, atstovaujamos J. Möller ir R. Kanitz,
–
Ispanijos vyriausybės, atstovaujamos A. Pérez-Zurita Gutiérrez ir A. Torró Molés,
–
Vengrijos vyriausybės, atstovaujamos Zs. Biró-Tóth ir M. Z. Fehér,
–
Nyderlandų vyriausybės, atstovaujamos M. K. Bulterman ir A. Hanje,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos J. Hottiaux ir E. Montaguti,
susipažinęs su 2025 m. balandžio 3 d. posėdyje pateikta generalinio advokato išvada,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl SESV 20 straipsnio 2 dalies a punkto ir 21 straipsnio 1 dalies, siejamų su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (toliau – Chartija) 7 straipsniu ir 21 straipsnio 1 dalimi, taip pat 2004 m. balandžio 29 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/38/EB dėl Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių teisės laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje, iš dalies keičiančios Reglamentą (EEB) Nr. 1612/68 ir panaikinančios direktyvas 64/221/EEB, 68/360/EEB, 72/194/EEB, 73/148/EEB, 75/34/EEB, 75/35/EEB, 90/364/EEB, 90/365/EEB ir 93/96/EEB (OL L 158, 2004, p. 77; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k. 5 sk., 5 t., p. 46), 2 straipsnio 2 punkto išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant Jakub Cupriak-Trojan ir Mateusz Trojan (toliau kartu – sutuoktiniai pagrindinėje byloje) ir Wojewoda Mazowiecki (Mazovijos vaivada, Lenkija) ginčą dėl prašymo pripažinti ir įrašyti į Lenkijos civilinės būklės aktų registrą jų Vokietijoje sudarytos santuokos liudijimą.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
ESS ir SESV
3
ESS 4 straipsnio 2 dalyje numatyta:
„[Europos]Sąjunga gerbia valstybių narių lygybę prieš Sutartis bei nacionalinį jų savitumą, neatsiejamą nuo pagrindinių politinių bei konstitucinių jų struktūrų, įskaitant regioninę ir vietos savivaldą. Ji gerbia esmines valstybines jų funkcijas, įskaitant valstybės teritorinio vientisumo, viešosios tvarkos bei nacionalinio saugumo užtikrinimą. Kiekviena valstybė narė išimtinai išlieka atsakinga visų pirma už savo nacionalinį saugumą.“
4
SESV 20 straipsnyje nustatyta:
„1.   Įvedama Sąjungos pilietybė. Kiekvienas asmuo, turintis valstybės narės pilietybę, yra Sąjungos pilietis. Sąjungos pilietybė ne pakeičia valstybės pilietybę, o ją papildo.
2.   Sąjungos piliečiai turi Sutartyse numatytas teises ir pareigas. Jie, be kita ko, turi:
a)
teisę laisvai judėti ir apsigyventi valstybių narių teritorijoje;
<...>
Naudojimosi šiomis teisėmis sąlygas ir ribas nustato Sutartys ir joms įgyvendinti skirtos priemonės.“
5
SESV 21 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Kiekvienas Sąjungos pilietis turi teisę laisvai judėti ir apsigyventi valstybių narių teritorijoje laikydamasis Sutartyse ir joms įgyvendinti priimtose nuostatose nustatytų apribojimų bei sąlygų.“
Chartija
6
Chartijos 7 straipsnyje „Teisė į privatų ir šeimos gyvenimą“ numatyta:
„Kiekvienas asmuo turi teisę į tai, kad būtų gerbiamas jo privatus ir šeimos gyvenimas, būsto neliečiamybė ir komunikacijos slaptumas.“
7
Chartijos 9 straipsnyje „Teisė tuoktis ir kurti šeimą“ nustatyta:
„Teisė tuoktis ir kurti šeimą garantuojama pagal šios teisės įgyvendinimą reguliuojančius nacionalinius įstatymus.“
8
Chartijos 21 straipsnio „Diskriminacijos uždraudimas“ 1 dalyje nurodyta:
„Draudžiama bet kokia diskriminacija, ypač dėl <...> seksualinės orientacijos.“
Direktyva 2004/38
9
Pagal Direktyvos 2004/38 1 straipsnio a punktą ji nustato naudojimosi Sąjungos piliečių ir jų šeimos narių laisvo judėjimo ir gyvenimo valstybių narių teritorijoje teise reikalavimus.
10
Direktyvos 2 straipsnio 2 punkte apibrėžta „šeimos nario“ sąvoka, kaip ji suprantama pagal šią direktyvą. Pagal jos 2 straipsnio 2 punkto a papunktį šeimos narys yra „sutuoktinis“.
Lenkijos teisė
Konstitucija
11
Konstytucja Rzeczypospolitej Polskiej (Lenkijos Respublikos Konstitucija; toliau – Konstitucija) 18 straipsnyje nurodyta:
„Lenkijos Respublika saugo ir gina santuoką kaip moters ir vyro sąjungą, šeimą, motinystę ir tėvų statusą.“
12
Konstitucijos 47 straipsnyje nustatyta:
„Kiekvienas asmuo turi teisę į savo privataus ir šeimos gyvenimo, garbės ir geros reputacijos teisinę apsaugą bei teisę spręsti dėl savo asmeninio gyvenimo.“
Įstatymas dėl šeimos ir globos kodekso
13
Pagrindinės bylos aplinkybėms taikytinos redakcijos 1964 m. vasario 25 d.Ustawa – Kodeks rodzinny i opiekuńczy (Įstatymas dėl šeimos ir globos kodekso) (Dz. U., Nr. 9, 59 pozicija) 1 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Santuoka sudaroma, kai vienu metu dalyvaujantys vyras ir moteris civilinės metrikacijos įstaigos vadovui pareiškia, kad juos jungia santuokos saitai.“
Civilinės būklės aktų įstatymas
14
Pagrindinės bylos aplinkybėms taikytinos redakcijos 2014 m. lapkričio 28 d.Ustawa Prawo o aktach stanu cywilnego (Civilinės būklės aktų įstatymas; taip vadinamas ir toliau tekste) (Dz. U., 1741 pozicija) 3 straipsnis suformuluotas taip:
„Civilinės būklės aktai yra vienintelis juose nustatytų faktinių aplinkybių įrodymas; jų klaidingumą galima įrodyti tik teismo proceso metu.“
15
Šio įstatymo 104 straipsnyje įtvirtinta:
„1.   Užsienio valstybės civilinės būklės dokumentas, kuris yra įvykio ir jo įregistravimo įrodymas, gali būti perkeltas į civilinės būklės aktų registrą jį įrašant.
2.   Įrašymas yra kalbine ir formalia prasme tikslus ir pažodinis užsienio civilinės būklės dokumento turinio perkėlimas, visiškai nekeičiant užsienio civilinės būklės dokumente nurodytų asmenų vardų ir pavardžių rašybos.
<...>
5.   Įrašymas į registrą yra privalomas, jeigu Lenkijos pilietis, nurodytas užsienio civilinės būklės dokumente, turi ankstesnius įvykius patvirtinantį civilinės būklės aktą, parengtą Lenkijos Respublikos teritorijoje, ir jeigu šis pilietis prašo atlikti veiksmus, susijusius su civilinės būklės įregistravimu, arba prašo Lenkijos asmens tapatybės dokumento arba PESEL [Lenkijos pilietybę turinčių fizinių asmenų identifikacinio] numerio.
<...>“
16
Minėto įstatymo 105 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Užsienio civilinės būklės dokumento turinys į civilinės būklės aktų registrą perkeliamas atliekant materialinį techninį veiksmą; apie įrašymą į registrą pažymima civilinės būklės akte.“
17
To paties įstatymo 107 straipsnyje numatyta:
„Civilinės metrikacijos skyriaus vadovas atsisako civilinės būklės aktą įrašyti į registrą, jeigu:
<...>
3)
įrašymas į registrą prieštarautų pagrindiniams Lenkijos Respublikos teisinės sistemos principams.“
Tarptautinės privatinės teisės įstatymas
18
Pagrindinės bylos aplinkybėms taikytinos redakcijos 2011 m. vasario 4 d.Ustawa – Prawo prywatne międzynarodowe (Tarptautinės privatinės teisės įstatymas) (Dz. U., Nr. 80, 432 pozicija) 7 straipsnyje nustatyta:
„Užsienio įstatymas netaikomas, jeigu dėl jo įgyvendinimo atsiradę padariniai prieštarautų pagrindiniams Lenkijos Respublikos teisinės sistemos principams.“
Įstatymas dėl civilinio proceso kodekso
19
Pagrindinės bylos aplinkybėms taikytinos redakcijos 1964 m. lapkričio 17 d.Ustawa Kodeks postępowania cywilnego (Įstatymas dėl civilinio proceso kodekso (Dz. U., Nr. 43, 296 pozicija) 1138 straipsnyje numatyta:
„Užsienio viešieji dokumentai turi tokią pačią įrodomąją galią kaip ir Lenkijos viešieji dokumentai. <...>“
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
20
Dvigubą – Lenkijos ir Vokietijos – pilietybę turintis J. Cupriak-Trojan ir Lenkijos pilietis M. Trojan susituokė 2018 m. birželio 6 d. Berlyne (Vokietija). Iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad šio prašymo pateikimo metu jie gyveno Vokietijoje, bet norėjo vykti į Lenkiją ir joje gyventi kaip susituokusi pora.
21
Dėl šios santuokos J. Cupriak-Trojan nusprendė prie savo pavardės pridėti sutuoktinio M. Trojan pavardę. J. Cupriak-Trojan prašymu Kierownik Urzędu Stanu Cywilnego m.st. Warszawy (Varšuvos civilinės metrikacijos skyriaus vadovas, Lenkija) priėmė sprendimą, juo jo pavardė Lenkijoje buvo taip pat pakeista.
22
Be to, J. Cupriak-Trojan pateikė Varšuvos civilinės metrikacijos skyriaus vadovui prašymą įrašyti Vokietijoje sudarytos santuokos liudijimą į Lenkijos civilinės būklės aktų registrą. 2019 m. rugpjūčio 8 d. sprendimu šis prašymas buvo atmestas motyvuojant tuo, kad Lenkijos teisėje tos pačios lyties asmenų santuoka nenumatyta, todėl tokio užsienyje išduoto santuokos liudijimo įrašymas pažeistų pagrindinius Lenkijos teisinės sistemos principus.
23
Sutuoktiniai pagrindinėje byloje apskundė šį sprendimą Mazovijos vaivadai. Jis paliko galioti tą sprendimą, taip pat nustatęs prieštaravimą tarp vokiško santuokos liudijimo formos ir jos lenkiško atitikmens. Jis nusprendė, kad Vokietijoje sudarytos santuokos liudijimo įrašymo į registrą atveju civilinės metrikacijos įstaigos vadovas turėtų įtraukti abiejų vyrų vardus ir pavardes, iš kurių vienas būtų nurodytas skiltyje „moteris“. Vis dėlto, kadangi Lenkijoje santuoką gali sudaryti tik vyras ir moteris, būtų neteisėta du vyrus įrašyti į civilinės būklės aktų registrą kaip sutuoktinius, nepaisant to, kad liudijimo formoje yra skirtingi laukeliai.
24
Sutuoktiniai pagrindinėje byloje apskundė Mazovijos vaivados sprendimą Wojewódzki Sąd Administracyjny w Warszawie (Varšuvos vaivadijos administracinis teismas, Lenkija); jie visų pirma teigė, kad Konstitucijos 18 straipsnyje įtvirtinta pareiga saugoti santuoką kaip vyro ir moters sąjungą nedraudžia pripažinti užsienyje sudarytos tos pačios lyties asmenų santuokos.
25
2020 m. liepos 1 d. sprendimu teismas atmetė šį skundą, visų pirma motyvuodamas tuo, kad tokio santuokos liudijimo, kaip aptariamas pagrindinėje byloje, įrašymas pažeistų pagrindinius Lenkijos teisinės sistemos principus, kaip tai suprantama pagal Civilinės būklės aktų įstatymo 107 straipsnio 3 punktą. Sutuoktinių pagrindinėje byloje argumentai lemtų, kad nacionalinėje teisinėje sistemoje kartu egzistuotų tiek moters ir vyro sudarytos santuokos, tiek tos pačios lyties asmenų santuokos, nors nei Konstitucija, nei nacionaliniai įstatymai (visų pirma pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos Įstatymas dėl šeimos ir globos kodekso) tokios galimybės nenumato. Minėtas teismas taip pat nusprendė, kad atsisakymas įrašyti tokį santuokos liudijimą nepažeidžia nei 1950 m. lapkričio 4 d. Romoje pasirašytos Europos žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos (toliau – EŽTK) 8 ir 14 straipsnių, siejamų su šios konvencijos 12 straipsniu, nei SESV 21 straipsnio 1 dalies. Iš tiesų pagrindinė byla susijusi su klausimu dėl civilinės būklės, nesiejant jo su teise judėti ir apsigyventi valstybėje narėje.
26
Sutuoktiniai pagrindinėje byloje padavė kasacinį skundą Naczelny Sąd Administracyjny (Vyriausiasis administracinis teismas, Lenkija), kuris yra prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas. Jie mano, kad jų santuokos nepripažinimas yra neproporcingas jų judėjimo ir apsigyvenimo valstybių narių teritorijoje laisvės apribojimas, nes jų civilinė būklė Lenkijoje ir Vokietijoje vertinama skirtingai. Tai juos atgraso ar netgi trukdo naudotis šia judėjimo laisve. Visų pirma perspektyva gyventi esant dviem skirtingoms civilinėms būklėms, t. y. kaip susituokę asmenys Vokietijoje ir kaip nesusituokę – Lenkijoje, ir negalėti Lenkijoje tęsti tokio paties privataus ir šeimos gyvenimo kaip Vokietijoje gali juos atgrasyti nuo gyvenimo Lenkijos Respublikos teritorijoje.
27
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla abejonių dėl SESV 20 straipsnio 2 dalies a punkto ir 21 straipsnio 1 dalies, siejamų su Chartijos 7 straipsniu ir 21 straipsnio 1 dalimi, aiškinimo.
28
Tas teismas pažymi, kad Lenkijoje užsienio valstybės civilinės būklės dokumento įrašymas yra kalbine ir formalia prasme tikslus pažodinis šio dokumento turinio perkėlimas į Lenkijos civilinės būklės aktų registrą, visiškai nekeičiant tame dokumente nurodytų asmenų vardų ir pavardžių rašybos. Jo turinys į civilinės būklės aktų registrą perkeliamas atliekant materialų techninį veiksmą; apie įrašymą į registrą pažymima civilinės būklės akte. Įrašymas į registrą sukuria Lenkijos civilinės būklės aktą, kuris tarsi „atsiskiria“ nuo originalaus akto, kuriame užfiksuotas įvykis, ir jo tolesnis galiojimas Lenkijos teisinėje sistemoje yra nepriklausomas nuo užsienio akto galiojimo. Pagal Civilinės būklės aktų įstatymo 3 straipsnį užsienio civilinės būklės akto įrašymas į registrą turi tiesioginį teisinį poveikį – sukuriamas Lenkijos civilinės būklės aktas, kuris turi Lenkijoje sudarytiems civilinės būklės aktams lygiavertę įrodomąją galią.
29
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad civilinės būklės klausimai ir su jais susijusios taisyklės dėl santuokos yra valstybių narių kompetencijai priklausanti sritis. Vis dėlto jam kyla klausimas, ar skirtumas tarp Vokietijoje ir Lenkijoje taikomų taisyklių nepažeidžia kiekvienam Sąjungos piliečiui pripažintos teisės laisvai judėti ir apsigyventi valstybių narių teritorijoje.
30
Šiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, remdamasis 2016 m. lapkričio 24 d. Sprendimu Parris (C‑443/15, EU:C:2016:897, 59 punktas), pabrėžia, kad valstybės narės turi diskreciją pasirinkti, ar numatyti tos pačios lyties asmenų santuokas savo teisinėje sistemoje. Vis dėlto iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad įgyvendindamos šią kompetenciją valstybės narės privalo laikytis Sąjungos teisės, būtent teisės laisvai judėti ir apsigyventi šalyje.
31
Pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją, suformuotą 2018 m. birželio 5 d. Sprendime Coman ir kt. (C‑673/16, EU:C:2018:385) ir 2021 m. gruodžio 14 d. Sprendime Stolichna obshtina, rayon Pancharevo (C‑490/20, EU:C:2021:1008), valstybių narių piliečiams pagal Sąjungos teisę pripažįstamos teisės taip pat apima teisę gyventi įprastą šeimos gyvenimą kartu su savo šeimos nariais tiek priimančiojoje valstybėje narėje, tiek savo pilietybės valstybėje narėje, grįžus į ją. Todėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, be kita ko, dėl sutuoktinių pagrindinėje byloje teisės gyventi kaip susituokusiai porai šeimos gyvenimą savo pilietybės valstybėje narėje (šiuo atveju – Lenkijoje) ir naudojimosi su tuo susijusiomis teisėmis apribojimo.
32
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad iki šiol pagal nacionalinę jurisprudenciją Sąjungos teisėje nėra numatyta absoliučios pareigos į nacionalinį civilinės būklės aktų registrą įrašyti kitose valstybėse narėse parengtų civilinės būklės aktų, įskaitant santuokos liudijimą, ir kad atsisakymas įrašyti užsienio civilinės būklės dokumentą gali būti pateisinamas taikant Civilinės būklės aktų įstatymo 107 straipsnio 3 dalį. Nacionaliniai teismai taip pat yra nusprendę, kad tos pačios lyties asmenų santuokos įtraukimas į Lenkijos teisinę sistemą, įrašant ją į civilinės būklės aktų registrą, gali kelti klausimų dėl galimybės tokią sąjungą prilyginti tokiai santuokai, kokia numatyta Lenkijos civilinėje teisėje. Vis dėlto prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat pažymi, kad nacionaliniai teismai šioje srityje dar nėra išsamiai nagrinėję šių klausimų, kiek tai susiję su judėjimo ir apsigyvenimo šalyje laisve, atsižvelgiant į Chartijos 7 straipsnyje ir 21 straipsnio 1 dalyje įtvirtintas pagrindines teises.
33
Šiuo atžvilgiu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas remiasi Europos Žmogaus Teisių Teismo jurisprudencija, susijusia su tos pačios lyties asmenų sąjungų teisiniu pripažinimu, ypač atsižvelgiant į teisę į privatų ir šeimos gyvenimą, įtvirtintą EŽTK 8 straipsnyje.
34
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas svarsto dvi galimybes, kaip išspręsti pagrindinę bylą; pirmenybę jis teikia pirmajai iš jų. Viena vertus, ji mano, kad galėtų būtų pagrįsta SESV 20 straipsnio 2 dalies a punktą ir 21 straipsnio 1 dalį aiškinti taip, kad atsisakiusi įrašyti į registrą (panašiai, kaip yra nagrinėjamoje pagrindinėje byloje) atitinkama valstybė narė pažeidžia Sąjungos piliečių teisę į šeimos gyvenimą kaip susituokusiems asmenims, kurių santuokos liudijimas įtrauktas kitos valstybės narės civilinės būklės aktų registrą; be to, tai yra diskriminacijos dėl lyties ir seksualinės orientacijos požymis. Darytina išvada, kad toks atsisakymas trukdytų šiems asmenims visapusiškai naudotis teise laisvai judėti ir apsigyventi toje valstybėje narėje.
35
Kita vertus, šios dvi nuostatos galėtų būti aiškinamos taip, kad pagal jas nedraudžiama atsisakyti įrašyti į registrą, kaip nagrinėjamu atveju, nes toks atsisakymas neatima Sąjungos piliečių teisės laisvai judėti ir apsigyventi valstybėje narėje, kuri atsisakė įrašyti į registrą. Nagrinėjamu atveju kitoje valstybėje narėje išduotas viešasis užsienio civilinės būklės dokumentas, įskaitant santuoką patvirtinantį dokumentą, turi tokią pačią įrodomąją galią kaip ir Lenkijos valdžios institucijų išduoti viešieji dokumentai. Tokio kitoje valstybėje narėje išduoto viešojo dokumento naudojimui netaikomi jokie kiti apribojimai, išskyrus tai, kad reikalaujama jį išversti į valstybinę kalbą.
36
Šiomis aplinkybėmis Naczelny Sąd Administracyjny (Vyriausiasis administracinis teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui tokį prejudicinį klausimą:
„Ar SESV 20 straipsnio 2 dalies a punkto ir 21 straipsnio 1 dalies nuostatos, siejamos su [Chartijos] 7 straipsniu ir 21 straipsnio 1 dalimi ir [Direktyvos 2004/38] 2 straipsnio 2 punktu, turi būti aiškinamos taip, kad pagal jas valstybės narės, kurios pilietybę turi Sąjungos pilietis, sudaręs santuoką su kitu Sąjungos piliečiu (tos pačios lyties asmeniu) vienoje iš valstybių narių pagal pastarosios valstybės teisės aktus, kompetentingoms institucijoms draudžiama atsisakyti pripažinti ir įtraukti šį santuokos liudijimą į nacionalinį civilinės būklės aktų registrą jį įrašant ir taip užkirsti kelią šiems asmenims gyventi toje valstybėje, esant tokios civilinės būklės ir turint tą pačią pavardę, dėl to, kad priimančiosios valstybės teisėje nenumatyta tos pačios lyties asmenų santuoka?“
Dėl prejudicinio klausimo
37
Pirmiausia reikia pažymėti, kad prejudicinis klausimas susijęs su SESV 20 ir 21 straipsniais, aiškinamais atsižvelgiant į Chartiją ir Direktyvos 2004/38 2 straipsnio 2 punktą. Tačiau ginčas pagrindinėje byloje susijęs su sutuoktinių pagrindinėje byloje prašymu Vokietijoje sudarytos santuokos liudijimą įrašyti į Lenkijos civilinės būklės aktų registrą, kad jie būtų pripažinti susituokusiais asmenimis Lenkijoje, t. y. valstybėje narėje, kurios piliečiai jie yra. Taigi šio ginčo dalykas nepatenka į šios direktyvos, kuri reglamentuoja tik Sąjungos piliečio atvykimo į kitą nei jo pilietybės valstybę narę ir apsigyvenimo joje sąlygas, taikymo sritį (šiuo klausimu žr. 2018 m. birželio 5 d. Sprendimo Coman ir kt., C-673/16, EU:C:2018:385, 20 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
38
Šiomis aplinkybėmis reikia konstatuoti, kad savo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar SESV 20 straipsnis ir 21 straipsnio 1 dalis, siejami su Chartijos 7 straipsniu ir 21 straipsnio 1 dalimi, turi būti aiškinami taip, kad jie draudžia valstybės narės teisės nuostatas, pagal kurias, remiantis tuo, kad šios valstybės narės teisė neleidžia sudaryti tos pačios lyties asmenų santuokos, neleidžiama nei pripažinti dviejų šios valstybės narės tos pačios lyties piliečių santuokos, teisėtai sudarytos jiems naudojantis teise laisvai judėti ir apsigyventi kitoje valstybėje narėje, kurioje jie pradėjo ar sustiprino šeimos gyvenimą, nei įrašyti šios santuokos liudijimo į pirmosios valstybės narės civilinės būklės aktų registrą.
39
Reikia pažymėti, kad J. Cupriak-Trojan, turintis dvigubą Lenkijos ir Vokietijos pilietybę, ir M. Trojan, kaip Lenkijos pilietis, pagal SESV 20 straipsnio 1 dalį turi Sąjungos piliečių statusą.
40
Šis Sąjungos piliečio statusas yra pagrindinis valstybių narių piliečių statusas (2001 m. rugsėjo 20 d. Sprendimo Grzelczyk, C‑184/99, EU:C:2001:458, 31 punktas ir 2025 m. balandžio 29 d. Sprendimo Komisija / Malta (Pilietybės suteikimas investuotojams), C‑181/23, EU:C:2025:283, 92 punktas).
41
SESV 20 straipsnio 2 dalyje, taip pat 21 ir 22 straipsniuose įtvirtintos tam tikros teisės, susijusios su tuo statusu. Pagal SESV 20 straipsnio 2 dalies a punktą ir 21 straipsnio 1 dalį Sąjungos pilietybė kiekvienam Sąjungos piliečiui suteikia pagrindinę ir asmeninę teisę laisvai judėti ir gyventi valstybių narių teritorijoje, atsižvelgiant į SESV nustatytas sąlygas ir apribojimus ir jiems taikyti patvirtintas priemones (2010 m. spalio 7 d. Sprendimo Lassal, C‑162/09, EU:C:2010:592, 29 punktas; 2016 m. rugsėjo 13 d. Sprendimo Rendón Marín, C‑165/14, EU:C:2016:675, 70 punktas ir 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, 52 punktas).
42
Kaip matyti iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos, valstybės narės pilietis, kuris, kaip Sąjungos pilietis, pasinaudojo teise laisvai judėti ir apsigyventi kitoje nei savo kilmės valstybėje narėje, gali remtis jam, kaip Sąjungos piliečiui, priklausančiomis teisėmis, be kita ko, numatytomis SESV 21 straipsnio 1 dalyje, taip pat prieš savo kilmės valstybę narę (2007 m. spalio 23 d. Sprendimo Morgan ir Bucher, C‑11/06 ir C‑12/06, EU:C:2007:626, 22 punktas ir 2018 m. birželio 5 d. Sprendimo Coman ir kt., C‑673/16, EU:C:2018:385, 31 punktas).
43
Šia nuostata valstybių narių piliečiams pripažįstamos teisės apima teisę gyventi įprastą šeimos gyvenimą kartu su savo šeimos nariais, įskaitant jų sutuoktinį, tiek priimančiojoje valstybėje narėje, tiek savo pilietybės valstybėje narėje, grįžus į ją (šiuo klausimu žr. 2017 m. lapkričio 14 d. Sprendimo Lounes, C‑165/16, EU:C:2017:862, 52 punktą ir 2018 m. birželio 5 d. Sprendimo Coman ir kt., C‑673/16, EU:C:2018:385, 32 ir 34 punktus).
44
Šiuo klausimu, kiek tai susiję su Sąjungos piliečio šeimos nariais, kurie yra trečiosios šalies piliečiai, Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad tuo atveju, kai dėl Sąjungos piliečio faktinio gyvenimo kitoje valstybėje narėje nei ta, kurios pilietis jis yra, pagal Direktyvoje 2004/38 įtvirtintas sąlygas ir jų laikantis šioje valstybėje narėje pradedamas ar sustiprinamas šeimos gyvenimas, iš SESV 21 straipsnio 1 dalies kildinamų Sąjungos piliečio teisių veiksmingumas reikalauja, kad šeimos gyvenimą, pradėtą minėtoje valstybėje narėje, šis pilietis galėtų tęsti grįžęs į savo pilietybės valstybę narę, todėl pastaroji turi atitinkamam šeimos nariui, trečiosios šalies piliečiui, suteikti išvestinę teisę apsigyventi šalyje. Iš tiesų, nesant tokios išvestinės teisės apsigyventi šalyje, Sąjungos pilietis galėtų būti atgrasytas palikti pilietybės valstybę narę, kad pagal SESV 21 straipsnio 1 dalį pasinaudotų teise apsigyventi kitoje valstybėje narėje arba grįžtų į savo kilmės valstybę po to, kai pasinaudojo šia teise, nes nebūtų tikras, kad joje galės toliau tęsti šeimos gyvenimą, pradėtą ar sustiprintą priimančiojoje valstybėje narėje (šiuo klausimu žr. 2007 m. gruodžio 11 d. Sprendimo Eind, C‑291/05, EU:C:2007:771, 35 ir 36 punktus ir 2014 m. kovo 12 d. Sprendimo O. ir B., C‑456/12, EU:C:2014:135, 54 punktą).
45
Teisingumo Teismas jau turėjo progą konstatuoti, kad tokia pareiga suteikti išvestinę teisę apsigyventi Sąjungos piliečio sutuoktiniui egzistuoja, kai tas sutuoktinis yra trečiosios šalies pilietis, tos pačios lyties kaip Sąjungos pilietis, ir santuoka su juo priimančiojoje valstybėje narėje buvo sudaryta teisėtai (šiuo klausimu žr. 2018 m. birželio 5 d. Sprendimo Coman ir kt., C‑673/16, EU:C:2018:385, 53 ir 56 punktus).
46
Kalbant apie dviejų Sąjungos piliečių, kurie, kaip pagrindinėje byloje, gyvena kartu priimančiojoje valstybėje narėje ir joje sudarė santuoką pagal šios valstybės narės teisę, situaciją, pažymėtina, kad dėl teisių, kurias šie piliečiai turi pagal SESV 21 straipsnio 1 dalį, veiksmingumas juo labiau reikalauja, kad šie piliečiai galėtų būti tikri, kad savo kilmės valstybėje narėje galės tęsti priimančiojoje valstybėje narėje pradėtą ar sustiprėjusį šeimos gyvenimą, visų pirma dėl santuokos.
47
Pagal šiuo metu galiojančią Sąjungos teisę santuokos taisyklės priklauso valstybių narių kompetencijai ir Sąjungos teisė negali pažeisti šios kompetencijos. Taigi valstybės narės gali laisvai pasirinkti, ar savo nacionalinėje teisėje numatyti tos pačios lyties asmenų santuoką (šiuo klausimu žr. 2018 m. birželio 5 d. Sprendimo Coman ir kt., C‑673/16, EU:C:2018:385, 37 punktą ir 2021 m. gruodžio 14 d. Sprendimo Stolichna obshtina, rayon Pancharevo, C‑490/20, EU:C:2021:1008, 52 punktą).
48
Vis dėlto įgyvendindama šią kompetenciją kiekviena valstybė narė turi laikytis Sąjungos teisės, visų pirma SESV nuostatų, susijusių su kiekvienam Sąjungos piliečiui pripažįstama laisve judėti ir apsigyventi valstybių narių teritorijoje, šiuo tikslu pripažindama kitoje valstybėje narėje pagal tos kitos valstybės teisę nustatytą asmenų civilinę būklę (2021 m. gruodžio 14 d. Sprendimo Stolichna obshtina, rayon Pancharevo, C‑490/20, EU:C:2021:1008, 52 punktas ir 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, 53 punktas).
49
Nagrinėjamu atveju iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo perduotos medžiagos matyti, kad sutuoktiniai pagrindinėje byloje prašė Lenkijos valdžios institucijų į Lenkijos civilinės būklės aktų registrą įrašyti santuokos, kurią jie sudarė naudodamiesi teise laisvai judėti ir apsigyventi Vokietijoje, liudijimą, siekdami, kad ši santuoka būtų pripažinta Lenkijoje. Prašymas buvo atmestas, motyvuojant tuo, kad tos pačios lyties asmenų santuoka pagal Lenkijos teisę neleidžiama, todėl toks įrašymas negalimas.
50
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla abejonių dėl tokio atsisakymo pasekmių šių sutuoktinių galimybei Lenkijoje tęsti šeimos gyvenimą, kurį jie pradėjo ar sustiprino Vokietijoje sudarydami santuoką. Šiuo klausimu, su sąlyga, kad tai patikrins tas teismas, šie sutuoktiniai Teisingumo Teismui pateiktose pastabose nurodė, kad tam tikru laikotarpiu, kai M. Trojan gyveno ir dirbo Lenkijoje, J. Cupriak-Trojan buvo bedarbis ir nebuvo apdraustas valstybiniu sveikatos draudimu, nors būtų buvęs apdraustas, jeigu jų santuokos pasekmės būtų buvusios pripažintos Lenkijoje. Be to, vienas Lenkijos teismas patenkino prašymą atnaujinti J. Cupriak-Trojan pavardę nekilnojamojo turto registre dėl vieno jam priklausančio nekilnojamojo turto objekto, tačiau kitas Lenkijos teismas jį atmetė dėl kito turto, motyvuodamas tuo, kad tos pačios lyties asmenų santuokos liudijimas nepripažįstamas kaip tokio prašymo pagrindas.
51
Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, kad valstybės narės, kurios pilietybę turi du tos pačios lyties Sąjungos piliečiai, valdžios institucijų atsisakymas pripažinti santuoką, kurią jie teisėtai pagal nustatytą tvarką sudarė kitoje valstybėje narėje, kur pasinaudojo teise laisvai judėti ir apsigyventi, gali trukdyti naudotis SESV 21 straipsnyje įtvirtinta teise, nes toks atsisakymas gali jiems sukelti didelių administracinių, profesinių ir asmeninių nepatogumų (pagal analogiją žr. 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, 55 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
52
Visų pirma, toks atsisakymas neleidžia minėtiems Sąjungos piliečiams, kurie priimančiojoje valstybėje narėje pradėjo ar sustiprino šeimos gyvenimą, gyvendami joje kaip susituokę asmenys, tęsti tokio šeimos gyvenimo, naudodamiesi šiuo aiškiu teisiniu statusu, kuriuo galima remtis prieš trečiuosius asmenis, ir, jiems grįžus į kilmės valstybę narę, verčia juos gyventi kaip nesusituokusius asmenis.
53
Taigi, jei šios santuokos nepripažįsta kilmės valstybė narė, egzistuoja konkreti rizika, kad šiems piliečiams bus sudaryta didelių kliūčių organizuoti savo šeimos gyvenimą grįžus į tą valstybę narę, nes atlikdami daugelį kasdienio gyvenimo veiksmų tiek viešojoje, tiek privačioje sferoje, jie negali remtis savo santuokiniu statusu, kuris vis dėlto buvo teisėtai nustatytas priimančiojoje valstybėje narėje.
54
Iš to matyti, kad valstybės narės valdžios institucijų atsisakymas pripažinti dviejų tos pačios lyties Sąjungos piliečių santuoką, sudarytą jiems gyvenant kitoje valstybėje narėje, yra kliūtis tokiems piliečiams naudotis SEVS 21 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta teise laisvai judėti ir apsigyventi valstybių narių teritorijoje. Iš tiesų dėl tokio atsisakymo minėti Sąjungos piliečiai netektų galimybės grįžti į savo pilietybės valstybę narę ir joje tęsti priimančiojoje valstybėje narėje pradėtą ar sustiprintą šeimos gyvenimą.
55
Taigi, remiantis suformuota jurisprudencija, asmenų judėjimo laisvės ribojimas, kuris, kaip pagrindinėje byloje, nepriklauso nuo atitinkamų asmenų pilietybės, gali būti pateisinamas tik jeigu grindžiamas objektyviais bendrojo intereso pagrindais ir yra proporcingas nacionaline teise siekiamam teisėtam tikslui (2018 m. birželio 5 d. Sprendimo Coman ir kt., C‑673/16, EU:C:2018:385, 41 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Be to, kai valstybės narės priemonė, kuria ribojama SESV garantuojama pagrindinė laisvė, yra pateisinama Sąjungos teisėje pripažintu privalomuoju bendrojo intereso pagrindu, tokia priemonė turi būti laikoma įgyvendinančia Sąjungos teisę, kaip tai suprantama pagal Chartijos 51 straipsnio 1 dalį, todėl turi atitikti Chartijoje įtvirtintas pagrindines teises (šiuo klausimu žr. 2014 m. balandžio 30 d. Sprendimo Pfleger ir kt., C‑390/12, EU:C:2014:281, 36 punktą ir 2025 m. liepos 10 d. Sprendimo INTERZERO ir kt., C‑254/23, EU:C:2025:569, 105 punktą).
56
Iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, kad priemonė yra proporcinga, jei, būdama tinkama siekiamam tikslui įgyvendinti, neviršija to, kas būtina jam pasiekti (2018 m. birželio 5 d. Sprendimo Coman ir kt., C‑673/16, EU:C:2018:385, 41 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Be to, bendrojo intereso tikslo negalima siekti neatsižvelgiant į tai, kad jis turi būti suderintas su pagrindinėmis teisėmis, su kuriomis priemonė yra susijusi, taigi nustatant pusiausvyrą tarp šio tikslo ir atitinkamų teisių, siekiant užtikrinti, kad šia priemone sukelti nepatogumai nebūtų neproporcingi siekiamiems tikslams (2022 m. lapkričio 22 d. Sprendimo Luxembourg Business Registers, C‑37/20 ir C‑601/20, EU:C:2022:912, 64 punktas; 2023 m. kovo 23 d. Sprendimo Generalstaatsanwaltschaft Bamberg (Išlyga dėl ne bis in idem principo), C‑365/21, EU:C:2023:236, 59 punktas ir 2025 m. liepos 10 d. Sprendimo INTERZERO ir kt., C‑254/23, EU:C:2025:569, 109 punktas).
57
Nagrinėjamu atveju iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo perduotos informacijos matyti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas sutuoktinių prašymas įrašyti Vokietijoje sudarytos santuokos liudijimą į Lenkijos civilinės būklės aktų registrą, kad ši santuoka būtų pripažinta Lenkijoje, buvo atmestas, motyvuojant tuo, kad pagal Lenkijos teisę neleidžiama sudaryti tos pačios lyties asmenų santuokos, todėl toks įrašymas pažeistų Lenkijos teisės sistemoje įtvirtintus pagrindinius principus.
58
Šiuo klausimu reikia priminti, kad pagal ESS 4 straipsnio 2 dalį Sąjunga privalo gerbti valstybių narių nacionalinį savitumą, neatsiejamą nuo pagrindinių politinių ir konstitucinių jų struktūrų (2018 m. birželio 5 d. Sprendimo Coman ir kt., C‑673/16, EU:C:2018:385, 43 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
59
Chartijos 9 straipsnyje taip pat numatyta, kad teisė tuoktis ir kurti šeimą garantuojama pagal šios teisės įgyvendinimą reguliuojančius nacionalinius įstatymus.
60
Be to, Teisingumo Teismas ne kartą yra nusprendęs, kad „viešosios tvarkos“, kaip nukrypimo nuo pagrindinės laisvės pateisinimo, sąvoka turi būti suprantama siaurai, taigi kiekviena valstybė narė be Sąjungos institucijų kontrolės vienašališkai negali nustatyti jos apimties. Iš to išplaukia, kad viešąja tvarka galima remtis tik realios ir gana didelės grėsmės, kylančios pagrindiniam visuomenės interesui, atveju (2018 m. birželio 5 d. Sprendimo Coman ir kt., C‑673/16, EU:C:2018:385, 44 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
61
Vis dėlto kilmės valstybės narės pareiga pripažinti tos pačios lyties Sąjungos piliečių santuoką, sudarytą priimančiojoje valstybėje narėje jiems naudojantis teise laisvai judėti ir apsigyventi, kad jie galėtų grįžti į savo pilietybės valstybę narę ir joje tęsti šeimos gyvenimą, turėdami priimančiojoje valstybėje narėje teisėtai nustatytą santuokinį statusą, nepažeidžia kilmės valstybės narės santuokos instituto, kuris yra apibrėžtas nacionalinėje teisėje ir, kaip nurodyta šio sprendimo 47 punkte, priklauso valstybių narių kompetencijai. Iš tiesų ji neapima pareigos minėtai valstybei narei savo nacionalinėje teisėje numatyti tos pačios lyties asmenų santuokos institutą. Ta pareiga tik apima įpareigojimą užtikrinti tokių santuokų, sudarytų priimančiojoje valstybėje narėje pagal jos teisę, pripažinimą, kad šie piliečiai galėtų naudotis iš Sąjungos teisės kylančiomis teisėmis (šiuo klausimu žr. 2018 m. birželio 5 d. Sprendimo Coman ir kt., C‑673/16, EU:C:2018:385, 45 punktą ir 2021 m. gruodžio 14 d. Sprendimo Stolichna obshtina, rayon Pancharevo, C‑490/20, EU:C:2021:1008, 56 ir 57 punktus).
62
Taigi tokia pareiga pripažinti nepažeidžia kilmės valstybės narės nacionalinio savitumo ir nekelia grėsmės jos viešajai tvarkai.
63
Atsižvelgiant į šio sprendimo 55 punkte primintą jurisprudenciją, reikia pridurti, kad nacionalinė priemonė, kuri gali riboti asmenų judėjimo laisvę, gali būti pateisinama tik jeigu atitinka Chartijoje garantuojamas pagrindines teises, kurių laikymąsi užtikrina Teisingumo Teismas, visų pirma Chartijos 7 straipsnyje nurodytą teisę į privatų ir šeimos gyvenimą, ir yra suderinama su draudimu diskriminuoti dėl seksualinės orientacijos, nustatytu Chartijos 21 straipsnio 1 dalyje (šiuo klausimu žr. 2018 m. birželio 5 d. Sprendimo Coman ir kt., C‑673/16, EU:C:2018:385, 47 punktą; 2021 m. gruodžio 14 d. Sprendimo Stolichna obshtina, rayon Pancharevo, C‑490/20, EU:C:2021:1008, 58 punktą ir 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, 62 punktą).
64
Šiuo klausimu, kiek tai susiję su Chartijos 7 straipsnyje garantuojama teise į privataus ir šeimos gyvenimo gerbimą, iš Su Pagrindinių teisių chartija susijusių išaiškinimų (OL C 303, 2007, p. 17) matyti, kad pagal Chartijos 52 straipsnio 3 dalį jos 7 straipsnyje užtikrinamos teisės turi tą pačią reikšmę ir apimtį kaip ir EŽTK 8 straipsnyje garantuojamos teisės, nes pastarąja nuostata nustatomas minimalios apsaugos lygis (šiuo klausimu žr. 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, 63 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
65
Iš Europos Žmogaus Teisių Teismo jurisprudencijos matyti, kad sąvoka „privatus gyvenimas“ ir sąvoka „šeimos gyvenimas“ gali apimti tos pačios lyties poros santykius lygiai taip pat, kaip jos apima skirtingų lyčių poros, kurių situacija tokia pati, santykius (2018 m. birželio 5 d. Sprendimas Coman ir kt., C‑673/16, EU:C:2018:385, 50 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
66
Šiuo klausimu Europos Žmogaus Teisių Teismas yra nusprendęs, kad EŽTK 8 straipsnyje valstybėms narėms yra nustatyta pozityvi pareiga sukurti teisinį pagrindą, leidžiantį teisiškai pripažinti ir apsaugoti tos pačios lyties asmenų poras, ir kad Lenkijos Respublika neįvykdė šios pareigos, todėl atitinkami asmenys negalėjo organizuoti pagrindinių savo privataus ir šeimos gyvenimo aspektų. Dėl tos pačios lyties asmenų, teisėtai sudariusių santuoką užsienyje, tas teismas, be kita ko, konstatavo, kad atsisakydamos bet kokia forma įregistruoti tokią santuoką Lenkijos valdžios institucijos paliko tuos asmenis teisiniame vakuume ir nepripažino tos pačios lyties porų, palaikančių stabilius santykius, esminių poreikių būti pripažintų ir apsaugotų. Taigi tas teismas nusprendė, kad nė vienas iš Lenkijos vyriausybės nurodytų viešojo intereso pagrindų nėra svarbesnis už šių asmenų interesą, kad jų atitinkami santykiai būtų tinkamai pripažinti ir saugomi pagal įstatymą (2023 m. gruodžio 12 d. EŽTT sprendimo Przybyszewska ir kiti prieš Lenkiją, CE:ECHR:2023:1212JUD001145417, 113, 123 ir 124 punktai; 2024 m. rugsėjo 19 d. EŽTT sprendimo Formela ir kiti prieš Lenkiją, CE:ECHR:2024:0919JUD005882812, 20, 25, 26 ir 29 punktai; taip pat 2025 m. balandžio 24 d. EŽTT sprendimo Andersen prieš Lenkiją, CE:ECHR:2025:0424JUD005366220, 11, 14–19 punktai).
67
Taigi dviejų tos pačios lyties Sąjungos piliečių santuokos, sudarytos pagal valstybės narės, kurioje šie Sąjungos piliečiai pasinaudojo teise laisvai judėti ir apsigyventi, teisę, nepripažinimas dėl to, kad jų pilietybės valstybės narės, kurioje šie Sąjungos piliečiai nori tęsti savo privatų ir šeimos gyvenimą, teisė neleidžia sudaryti tos pačios lyties asmenų santuokos, prieštarauja pagrindinėms teisėms, kurios pagal Chartijos 7 straipsnį užtikrinamos tos pačios lyties asmenų poroms.
68
Taigi, kaip generalinis advokatas iš esmės pažymėjo savo išvados 36 punkte, valstybė narė, kuri neleidžia sudaryti tos pačios lyties asmenų santuokos, privalo nustatyti tinkamas procedūras, kad tokia santuoka būtų pripažinta, jeigu ją pagal priimančiosios valstybės narės teisę sudarė du Sąjungos piliečiai, naudodamiesi teise laisvai judėti ir apsigyventi šalyje.
69
Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad pasirinkimas, kaip pripažinti santuokas, kurias sudarė Sąjungos piliečiai, naudodamiesi teise laisvai judėti ir apsigyventi kitoje valstybėje narėje, priklauso valstybių narių diskrecijai, įgyvendinant šio sprendimo 47 punkte nurodytą jų kompetenciją, susijusią su santuokos instituto taisyklėmis. Taigi santuokos liudijimų įrašymas į valstybių narių civilinės būklės aktų registrus yra tik vienas iš tokio pripažinimo būdų. Vis dėlto būtina, kad dėl šio pripažinimo taisyklių netaptų neįmanoma ar pernelyg sudėtinga įgyvendinti pagal SESV 21 straipsnį suteiktų teisių.
70
Be to, naudodamosi diskrecija nustatyti tinkamas procedūras, kad būtų pripažinta santuoka, kurią sudarė du Sąjungos piliečiai, naudodamiesi teise laisvai judėti ir apsigyventi kitoje valstybėje narėje, valstybės narės privalo laikytis Chartijos 21 straipsnio 1 dalies. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad šioje nuostatoje įtvirtintas bet kokios diskriminacijos dėl seksualinės orientacijos draudimas, kaip bendrasis Sąjungos teisės principas, yra privalomojo pobūdžio (pagal analogiją žr. 2014 m. sausio 15 d. Sprendimo Association de médiation sociale, C‑176/12, EU:C:2014:2, 47 punktą; 2018 m. balandžio 17 d. Sprendimo Egenberger, C‑414/16, EU:C:2018:257, 76 punktą ir 2019 m. sausio 22 d. Sprendimo Cresco Investigation, C‑193/17, EU:C:2019:43, 76 punktą).
71
Nors šiuo atveju užsienyje išduoti santuokos liudijimai iš principo gali turėti tokią pačią įrodomąją galią kaip ir Lenkijoje išduoti santuokos liudijimai, praktiškai yra labai sunku ar net neįmanoma remtis šiais dokumentais, nes, jeigu jie nėra įrašyti į Lenkijos civilinės būklės aktų registrą, jų pripažinimas priklauso nuo administracinių institucijų diskrecijos ir dėl to, kaip matyti iš šio sprendimo 50 punkte nurodytų pagrindinės bylos aplinkybių, šios institucijos gali priimti skirtingus sprendimus.
72
Tiek iš prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo pateiktos informacijos, tiek iš Lenkijos vyriausybės Teisingumo Teismui pateiktų pastabų matyti, kad santuokos įrašo įtraukimas į Lenkijos civilinės būklės registrą yra vienintelis Lenkijos teisėje numatytas būdas, leidžiantis Lenkijos administracinėms institucijoms faktiškai pripažinti santuoką, sudarytą kitoje valstybėje narėje nei Lenkijos Respublika.
73
Taigi naudojimuisi teise į kitoje valstybėje narėje sudarytos santuokos pripažinimą gali trukdyti diskrecija, kurią kompetentingos valdžios institucijos turi per santuokos liudijimo pripažinimo procedūrą, jeigu ši diskrecija lemia skirtingą požiūrį į tokį pripažinimą, o dėl to gali kilti šio sprendimo 51 punkte nurodytų didelių administracinių, profesinių ir asmeninių nepatogumų (pagal analogiją žr. 2024 m. spalio 4 d. Sprendimo Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, 69 punktą).
74
Be to, iš Teisingumo Teismui pateiktos informacijos matyti, kad pagal Lenkijos teisę skirtingos lyties asmenų poros turi galimybę įrašyti jų santuokos liudijimą į Lenkijos civilinės būklės aktų registrą, kai ši santuoka buvo sudaryta kitoje valstybėje narėje. Tačiau tokia tos pačios lyties pora, kaip aptariama pagrindinėje byloje, dėl savo seksualinės orientacijos negali atitikti Lenkijos teisėje nustatytų sąlygų, kad jos santuokos liudijimas galėtų būti įrašytas.
75
Nors, kaip priminta šio sprendimo 69 punkte, valstybės narės turi diskreciją spręsti dėl Sąjungos piliečių santuokų, sudarytų jiems naudojantis teise laisvai judėti ir apsigyventi kitoje valstybėje narėje, pripažinimo tvarkos, tai, kad nėra pripažinimo tvarkos, lygiavertės taikomai priešingos lyties poroms, reiškia diskriminaciją dėl seksualinės orientacijos, kuri draudžiama pagal Chartijos 21 straipsnio 1 dalį. Darytina išvada, kad, kai valstybė narė, naudodamasi šia diskrecija, nusprendžia savo nacionalinėje teisėje numatyti tik vienintelį būdą, pagal kurį pripažįstamos Sąjungos piliečių santuokos, sudarytos jiems naudojantis teise laisvai judėti ir apsigyventi kitoje valstybėje narėje, kaip šiuo atveju santuokos liudijimo įrašymas į civilinės būklės aktų registrą, ji privalo šį būdą vienodai taikyti tiek tos pačios lyties asmenų, tiek skirtingų lyčių asmenų sudarytoms santuokoms.
76
Galiausiai reikia pažymėti, kad tiek SESV 20 straipsnio ir 21 straipsnio 1 dalies, tiek Chartijos 7 straipsnio ir 21 straipsnio 1 dalies visiškai pakanka ir jų nereikia tikslinti Sąjungos ar nacionalinės teisės nuostatomis, kad privatiems asmenims būtų suteiktos teisės, kuriomis jie galėtų remtis. Taigi, jei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konstatuotų, kad jo nacionalinės teisės negalima aiškinti Sąjungos teisę atitinkančiu būdu, naudodamasis įgaliojimais jis privalėtų užtikrinti teisinę apsaugą, kuri asmenims suteikiama pagal šias nuostatas, ir garantuoti visišką jų veiksmingumą, prireikus netaikydamas atitinkamų nacionalinės teisės nuostatų (šiuo klausimu žr. 2018 m. balandžio 17 d. Sprendimo Egenberger, C‑414/16, EU:C:2018:257, 78 ir 79 punktus ir 2025 m. birželio 3 d. Sprendimo Kinsa, C‑460/23, EU:C:2025:392, 72 punktą).
77
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pateiktą klausimą reikia atsakyti: SESV 20 straipsnis ir 21 straipsnio 1 dalis, siejami su Chartijos 7 straipsniu ir 21 straipsnio 1 dalimi, turi būti aiškinami taip, kad jie draudžia valstybės narės teisės nuostatas, pagal kurias, remiantis tuo, kad šios valstybės narės teisė neleidžia sudaryti tos pačios lyties asmenų santuokos, neleidžiama nei pripažinti dviejų šios valstybės narės tos pačios lyties piliečių santuokos, teisėtai sudarytos jiems naudojantis teise laisvai judėti ir apsigyventi kitoje valstybėje narėje, kurioje jie pradėjo ar sustiprino šeimos gyvenimą, nei tuo tikslu įrašyti šios santuokos liudijimą į pirmosios valstybės narės civilinės būklės registrą, jeigu šis įrašymas yra vienintelis šioje valstybėje numatytas būdas leisti tokį pripažinimą.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
78
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (didžioji kolegija) nusprendžia:
SESV 20 straipsnis ir 21 straipsnio 1 dalis, siejami su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 7 straipsniu ir 21 straipsnio 1 dalimi,
turi būti aiškinami taip:
jie draudžia valstybės narės teisės nuostatas, pagal kurias, remiantis tuo, kad šios valstybės narės teisė neleidžia sudaryti tos pačios lyties asmenų santuokos, neleidžiama nei pripažinti dviejų šios valstybės narės tos pačios lyties piliečių santuokos, teisėtai sudarytos jiems naudojantis teise laisvai judėti ir apsigyventi kitoje valstybėje narėje, kurioje jie pradėjo ar sustiprino šeimos gyvenimą, nei tuo tikslu įrašyti šios santuokos liudijimą į pirmosios valstybės narės civilinės būklės registrą, jei šis įrašymas yra vienintelis šioje valstybėje numatytas būdas leisti tokį pripažinimą.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: lenkų.