62024CJ0043
PRESUDA SUDA (drugo vijeće)
12. ožujka 2026. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Građanstvo Unije – Članak 21. stavak 1. UFEU‑a – Pravo slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica – Prepreke – Zahtjev za izmjenu podataka o rodu u matičnim knjigama – Direktiva 2004/38/EZ – Članak 4. stavak 3. – Članak 7. Povelje Europske unije o temeljnim pravima – Pravo na poštovanje privatnog i obiteljskog života – Obveza suda države članice da postupi u skladu sa sudskom praksom ustavnog suda te države – Usklađeno tumačenje”
U predmetu C‑43/24 [Šipova] (
i
),
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Varhoven kasacionen sad (Cour suprême de cassation, Bugarska), odlukom od 18. siječnja 2024., koju je Sud zaprimio 23. siječnja 2024., u postupku
K. M. H.
protiv
Obština Stara Zagora
SUD (drugo vijeće),
u sastavu: K. Jürimäe (izvjestiteljica), predsjednica vijeća, K. Lenaerts, predsjednik Suda, u svojstvu suca drugog vijeća, F. Schalin, M. Gavalec i Z. Csehi, suci,
nezavisni odvjetnik: J. Richard de la Tour,
tajnik: R. Stefanova‑Kamisheva, administratorica,
uzimajući u obzir pisani dio postupka i nakon rasprave održane 22. svibnja 2025.,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za K. M. H., D. I. Lyubenova, advokat, i A. Schuster, avvocato,
–
za bugarsku vladu, T. Mitova i R. Stojanov, u svojstvu agenata,
–
za estonsku vladu, M. Kriisa, u svojstvu agenta,
–
za mađarsku vladu, Zs. Biró-Tóth i M. Z. Fehér, u svojstvu agenata,
–
za nizozemsku vladu, M. K. Bulterman, A. Hanje i P. P. Huurnink, u svojstvu agenata,
–
za portugalsku vladu, P. Barros da Costa, A. Pimenta, J. Ramos i Â. Seiça Neves, u svojstvu agenata,
–
za Europsku komisiju, E. Montaguti i I. Zaloguin, u svojstvu agenata,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 4. rujna 2025.,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 9. UEU‑a, članaka 8., 10. i 21. UFEU‑a te članka 7. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja).
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između osobe K. M. H. i Obštine Stara Zagora (Općina Stara Zagora, Bugarska) u vezi sa zahtjevom da se utvrdi da je ona osoba ženskog spola, tako da se naloži promjena njezina imena, patronima i prezimena i da se ta promjena unese u njezin rodni list.
Pravni okvir
Pravo Unije
Ugovor o EU‑u
3
Članak 9. UEU‑a određuje:
„U svim svojim aktivnostima [Europska] [u]nija poštuje načelo jednakosti svojih građana kojima njezine institucije, tijela, uredi i agencije posvećuju jednaku pozornost. Svaka osoba koja ima državljanstvo neke države članice građanin je Unije. Građanstvo Unije dodaje se nacionalnom državljanstvu i ne zamjenjuje ga.”
Ugovor o funkcioniranju Europske unije
4
U skladu s člankom 8. UFEU‑a:
„U svim svojim aktivnostima Unija teži uklanjanju nejednakosti i promicanju ravnopravnosti između muškaraca i žena.”
5
U članku 21. stavku 1. UFEU‑a određuje se:
„Svaki građanin Unije ima pravo slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica, podložno ograničenjima i uvjetima utvrđenima u Ugovorima i u mjerama usvojenima radi njihove provedbe.”
Povelja o temeljnim pravima
6
Člankom 7. Povelje, naslovljenim „Poštovanje privatnog i obiteljskog života”, određuje se:
„Svatko ima pravo na poštovanje svojeg privatnog i obiteljskog života, doma i komuniciranja.”
7
Članak 52. Povelje, naslovljen „Opseg i tumačenje prava i načela”, u stavku 3. predviđa:
„U onoj mjeri u kojoj ova [Povelja] sadrži prava koja odgovaraju pravima zajamčenima Konvencijom za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda [potpisanom u Rimu 4. studenoga 1950. (u daljnjem tekstu: EKLJP)], značenje i opseg primjene tih prava jednaki su onima iz spomenute Konvencije. Ova odredba ne sprječava pravo Unije da pruži širu zaštitu.”
Direktiva 2004/38/EZ
8
Članak 4. stavak 3. Direktive 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica, o izmjeni Uredbe (EEZ) br. 1612/68 i stavljaju izvan snage direktiva 64/221/EEZ, 68/360/EEZ, 72/194/EEZ, 73/148/EEZ, 75/34/EEZ, 75/35/EEZ, 90/364/EEZ, 90/365/EEZ i 93/96/EEZ (SL 2004., L 158, str. 77.) (SL 2004., L 158, str. 77.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 5., svezak 2., str. 42. te ispravak SL 2016., L 87, str. 36.).
„Države članice u skladu sa svojim pravom vlastitim državljanima izdaju te produljuju osobnu iskaznicu ili putovnicu u kojima je naznačeno njihovo državljanstvo.”
Bugarsko pravo
Zakon o građanskopravnim statusnim pitanjima
9
Članak 9. stavak 1. Zakona za graždanskata registracija (Zakon o građanskopravnim statusnim pitanjima) od 27. srpnja 1999. (DV br. 67 od 27. srpnja 1999.) određuje:
„Osobno ime bugarskog državljanina rođenog na državnom području Republike Bugarske sastoji se od imena, patronima i prezimena. Ta tri dijela osobnog imena upisuju se u rodni list.”
10
U skladu s člankom 45. stavkom 1. točkama 6. do 8. Zakona o građanskopravnim statusnim pitanjima, rodni list sadržava osobno ime novorođenčeta, osobni identifikacijski broj djeteta (samo za bugarske državljane) te spol i državljanstvo.
Zakon o bugarskim osobnim ispravama
11
U skladu s člankom 9. stavkom 1. Zakona za bulgarskite lični dokumenti (Zakon o bugarskim osobnim ispravama, DV br. 93 od 11. kolovoza 1998.), u verziji koja se primjenjuje u glavnom postupku (u daljnjem tekstu: Zakon o bugarskim osobnim ispravama):
„U slučaju promjene osobnog imena, osobnog identifikacijskog broja (osobnog broja/osobnog broja stranca), spola, državljanstva ili bitne i trajne izmjene izgleda, osoba je dužna zatražiti nove bugarske osobne isprave u roku od najviše 30 dana.”
12
U članku 13. stavku 1. Zakona o bugarskim osobnim ispravama navedene su vrste osobnih isprava. Radi se, među ostalim, o osobnoj iskaznici, putovnici ili vozačkoj dozvoli.
Glavni postupak i prethodna pitanja
13
Osoba K. M. H. rođena je 7. kolovoza 1990. u Bugarskoj. Evidentirana je u matičnim knjigama te države članice kao osoba muškog spola s osobnim imenom koje se sastoji od imena, patronima i prezimena koji odgovaraju tom spolu. Također joj je dodijeljen osobni identifikacijski broj i izdana osobna isprava, u kojima je identificirana kao osoba muškog spola.
14
Međutim, prema opisu činjenica koje je ustanovio Varhoven kasacionen sad (Vrhovni kasacijski sud, Bugarska), sud koji je uputio zahtjev, osoba K. M. H. se uvijek, od svojeg djetinjstva, osjećala kao žena po svojem izgledu i ponašanju, predodžbama, osjećajima i manirama.
15
U prosincu 2014. osoba K. M. H. savjetovala se s psihologom koji je zaključio da boluje od rodne disforije te društvene disforije i disforije u odnosima. Nakon savjetovanja sa specijalisticom za endokrinologiju i andrologiju, osoba K. M. H. započela je hormonsku terapiju u Italiji, gdje trenutačno živi, te je uspostavila stabilnu obiteljsku vezu s talijanskim državljaninom.
16
Suočena svakodnevno, osobito u potrazi za poslom, s nepovoljnim uvjetima i problemima koji su nastali zbog neusklađenosti između, s jedne strane, njezina izgleda i ponašanja te, s druge strane, spola navedenog u njezinim osobnim ispravama, osoba K. M. H. zatražila je tijekom 2017. od Rajonen sada Stara Zagora (Općinski sud u Staroj Zagori, Bugarska), da utvrdi da je ona osoba ženskog spola tako da odredi promjenu njezina osobnog imena K. M. H. (muškog imena, patronima i prezimena) u K. M. H. (žensko ime, patronim i prezime) i da se ta promjena unese u njezin rodni list.
17
Unatoč liječničkim mišljenjima i sudskom vještačenju kojima se potvrđuju izjave osobe K. M. H. o zatraženom rodnom identitetu, njezin je zahtjev odbijen uz obrazloženje da se bugarskim zakonodavstvom ne predviđa mogućnost da se činjenice utvrđene u ispravi o osobnom stanju izmijene na psihološkim osnovama. Tu je odluku po žalbi potvrdio Okražen sad Stara Zagora (Okružni sud u Staroj Zagori, Bugarska). Prema mišljenju tog suda, tim se zakonodavstvom predviđa evidentiranje spola utvrđenog prilikom rođenja na temelju primarnih spolnih obilježja. Promjena spola može se dopustiti samo ako je to potrebno zbog tjelesne promjene.
18
Odlučujući o žalbi, Varhoven kasacionen sad (Vrhovni kasacijski sud) presudio je da, unatoč nepostojanju nacionalnog propisa u tom području, načelo poštovanja privatnog i obiteljskog života nalaže sudu da u svakom konkretnom slučaju ocijeni jesu li ispunjene materijalne pretpostavke za promjenu rodnog identiteta osobe kojima je uvjetovana pravna promjena u podacima o osobnom stanju upisanim u rodnom listu te osobe, kako bi se uspostavila nužna pravična ravnoteža između javnog interesa i interesa pojedinca s obzirom na članak 8. EKLJP‑a. Predmet je zatim vraćen Okražnem sadu Stara Zagora (Okružni sud u Staroj Zagori) na ponovno odlučivanje kako bi on prikupio nove dokaze o medicinskom stanju osobe K. M. H.
19
Odlukom od 21. studenoga 2019. Okržen sad Stara Zagora (Okružni sud u Stara Zagori) ponovno je odbio zahtjev osobe K. M. H. uz obrazloženje da se bugarskim zakonodavstvom ne predviđa postupak promjene spola na temelju samoodređenja osobe o kojoj je riječ.
20
Osoba K. M. H. podnijela je žalbu u kasacijskom postupku protiv te odluke Varhoven kasacionen sadu (Vrhovni kasacijski sud), sudu koji je uputio zahtjev.
21
Taj sud napominje da je vezan odlukom o tumačenju br. 2/20, Opće sjednice građanskih odjela Varhoven kasacionen sada (Vrhovni kasacijski sud) (u daljnjem tekstu: odluka o tumačenju) od 20. veljače 2023. Međutim, iz te odluke proizlazi da materijalno pravo koje je na snazi u Bugarskoj ne predviđa mogućnost promjene podataka o spolu, osobnom imenu i osobnom identifikacijskom broju koji se nalaze u ispravama o osobnom stanju osobe koja tvrdi da je transrodna. Prema navedenoj odluci, pravo Unije ne nameće drukčiji zaključak jer su pravila o osobnom stanju osoba u nadležnosti država članica. Ta se odluka osobito zasniva na presudi koju je 26. listopada 2021. donio Konstitucionen sad (Ustavni sud, Bugarska), u kojoj je potonji sud smatrao da se izraz „spol” u smislu bugarskog Ustava može shvatiti samo na način da se odnosi isključivo na njegovu biološku dimenziju zbog moralnih i/ili vjerskih pravila i načela koja moraju prevagnuti nad interesom transrodnih osoba.
22
Međutim, sud koji je uputio zahtjev izražava dvojbe u pogledu tumačenja iz odluke o tumačenju, najprije s obzirom na članak 8. EKLJP‑a i članak 9. UEU‑a. Naime, ograničavanje područja primjene nacionalnog prava kojim se zabranjuje diskriminacija na temelju spola na interseksualne osobe predstavljalo bi takvu diskriminaciju u smislu tih članaka. To može predstavljati i povredu prava bugarskih transrodnih osoba na pošteno suđenje jer bi se u drugim državama članicama Unije u istim ili sličnim slučajevima postupalo različito.
23
Nadalje, taj se sud pita povređuje li se zabranom izmjene podataka sadržanih u rodnom listu načela jednakosti građana Unije i slobodnog kretanja koja su utvrđena u člancima 8. i 21. UFEU‑a, kako su utvrđena u članku 7. Povelje, zbog toga što osobe o kojima je riječ nisu u mogućnosti dokazati svoj identitet svojim osobnim ispravama.
24
Naposljetku, navedeni sud smatra da je na Sudu da ocijeni je li obvezujuće tumačenje bugarskog Ustava, koje je dao Konsitucionen sad (Ustavni sud), prema kojem se izraz „spol” shvaća samo u svojem biološkom smislu, u skladu sa zahtjevima prava Unije i može li biti pravna prepreka tomu da se u obzir uzme rodni identitet u ispravama o osobnom stanju.
25
U tim je okolnostima Varhoven kasacionen sad (Vrhovni kasacijski sud) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeća prethodna pitanja:
„1.
Protivi li se načelima jednakosti građana Unije i slobodnog kretanja utvrđenima člankom 9. UEU‑a te člancima 8. i 21. [UFEU‑a] i potvrđenima člankom 7. [Povelje] i člankom 8. [EKLJP‑a] nacionalni propis države članice kojim se isključuje svaka mogućnost izmjene upisa u pogledu spola, imena i identifikacijskog broja u evidencijama o osobnom stanju podnositelja zahtjeva koji navodi da je [transrodna osoba]?
2.
Protivi li se načelima jednakosti građana Unije i slobodnog kretanja utvrđenima člankom 9. UEU‑a te člancima 8. i 21. [UFEU‑a], kao i zabrani diskriminacije, utvrđenoj u članku 10. UFEU‑a, na temelju spola, rase, etničkog podrijetla, vjere ili uvjerenja, invaliditeta, dobi ili spolne orijentacije, koji su potvrđeni člankom 7. Povelje i člankom 8. EKLJP‑a, te načelu djelotvornog pravnog lijeka nacionalna sudska praksa (u ovom slučaju: [odluka o tumačenju]) prema kojoj se objektivnim materijalnim pravom na snazi na državnom području države članice Europske unije ne predviđa mogućnost da se u evidencijama o osobnom stanju podnositelja zahtjeva koji navodi da je [transrodna osoba] izmijene spol, ime i identifikacijski broj, čime se taj podnositelj zahtjeva dovodi u položaj koji je drukčiji od onog u kojem bi se nalazio u drugoj državi članici u skladu s čijom sudskom praksom vrijedi suprotno?
Je li dopuštena nacionalna sudska praksa kojom se zbog vjerskih vrijednosti i moralnih shvaćanja ne dopušta promjena rodnog identiteta, osim ako je to potrebno zbog medicinskih razloga u slučaju određenih, interseksualnih, osoba?
Je li dopuštena nacionalna sudska praksa kojom se zbog vjerskih vrijednosti i moralnih shvaćanja dopušta promjena spola samo u određenim slučajevima i za određene (interseksualne) osobe zbog medicinskih razloga, ali ne i u drugim slučajevima promjene rodnog identiteta zbog drugih medicinskih razloga?
3.
Vrijedi li obveza priznavanja osobnog stanja neke osobe koje je utvrđeno u drugoj državi članici u skladu s pravom te države članice koju imaju države članice [Unije], a koja je utvrđena u sudskoj praksi Suda (presudama od 5. lipnja 2018., Coman i dr., C‑673/16, EU:C:2018:385, i od 14. prosinca 2021., Stolična obština, rajon ‚Pančarevo, C‑490/20, EU:C:2021:1008), u vezi s primjenom Direktive [2004/38] i članka 21. stavka 1. UFEU‑a, i u pogledu spola kao bitnog elementa upisa osobnog stanja te zahtijeva li promjena spola osobe koja ima i bugarsko državljanstvo utvrđena u drugoj državi članici upis te činjenice u odgovarajuće registre [Bugarske]?
4.
Je li s obzirom na pravo na pošteno suđenje koje proizlazi iz Povelje i EKLJP‑a dopušteno [obvezujuće] tumačenje Ustava pruženo u presudi Konstitucionen sada (Ustavni sud) prema kojem pojam ‚spol’ treba tumačiti samo u biološkom smislu[?] [J]e li to tumačenje u skladu sa zahtjevima prava Unije i može li ono predstavljati pravnu prepreku upisu promjene spola [u evidenciju o osobnom stanju]?”
O prethodnim pitanjima
Dopuštenost
26
Nesporno je da se državljanin države članice koji se u svojstvu građanina Unije koristio svojom slobodom kretanja i boravka u državi članici različitoj od države članice svojeg državljanstva može pozivati na prava koja mu pripadaju u tom svojstvu, a osobito na prava propisana u članku 21. stavku 1. UFEU‑a, uključujući, ovisno o slučaju, u pogledu države članice svojeg državljanstva (presude od 23. listopada 2007., Morgan i Bucher, C‑11/06 i C‑12/06, EU:C:2007:626, t. 22.; od 5. lipnja 2018., Coman i dr., C‑673/16, EU:C:2018:385, t. 31. i od 4. listopada 2024., Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, t. 41.).
27
U ovom slučaju iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da je osoba K. M. H. ostvarila svoje pravo, zajamčeno člankom 21. stavkom 1. UFEU‑a, slobodno se kretati i boraviti u državi članici različitoj od njezine države podrijetla jer boravi u Italiji gdje je uspostavila stabilnu obiteljsku vezu.
28
U tim okolnostima, odgovor na prvo i drugo pitanje, koja se osobito odnose na tumačenje tog članka 21., potreban je sudu koji je uputio zahtjev kako bi riješio spor koji se pred njim vodi. Stoga ta pitanja treba proglasiti dopuštenima. Isto vrijedi i za četvrto pitanje u dijelu u kojem se odnosi na posljedice eventualne neusklađenosti nacionalnog prava, kako ga tumači ustavni sud, s tumačenjem tog članka 21. od strane Suda.
29
Suprotno tomu, budući da se treće pitanje temelji na pretpostavci da je promjena spola osobe o kojoj je riječ utvrđena u državi članici koja nije država članica podrijetla te osobe, to pitanje nije povezano s opisom činjenica u glavnom postupku koji je proveo sud koji je uputio zahtjev.
30
Međutim, prema ustaljenoj sudskoj praksi, opravdanost zahtjeva za prethodnu odluku nije u davanju savjetodavnih mišljenja o općenitim ili hipotetskim pitanjima, nego u stvarnoj potrebi učinkovitog rješenja spora o pravu Unije (vidjeti presude od 16. prosinca 1981., Foglia, 244/80, EU:C:1981:302, t. 18.; od 26. veljače 2013., Åkerberg Fransson, C‑617/10, EU:C:2013:105, t. 42. i od 1. prosinca 2022., DELID, C‑409/21, EU:C:2022:946, t. 37.). Iz toga slijedi da je treće pitanje nedopušteno.
Prvo i drugo pitanje
Uvodna očitovanja
31
Uvodno valja podsjetiti na to da je, prema ustaljenoj sudskoj praksi, u okviru postupka suradnje između nacionalnih sudova i Suda uspostavljene u članku 267. UFEU‑a, na Sudu da nacionalnom sudu pruži koristan odgovor koji će mu omogućiti da riješi spor koji se pred njim vodi. U tom smislu, Sud može uzeti u obzir pravila prava Unije na koja se nacionalni sud nije pozvao u tekstu svojeg pitanja (vidjeti presude od 20. ožujka 1986., Tissier, 35/85, EU:C:1986:143, t. 9. i od 22. veljače 2024., Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date, C‑491/21, EU:C:2024:143, t. 23.). Naime, okolnost da se, formalno gledajući, sud koji je uputio zahtjev u svojim pitanjima pozvao na određene posebne odredbe prava Unije ne sprečava Sud da mu pruži sve elemente za tumačenje koji mogu biti korisni za odlučivanje u glavnom postupku, izvodeći iz svih elemenata koje mu je taj sud dostavio, osobito iz obrazloženja odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku, elemente prava Unije koje treba tumačiti uzimajući u obzir predmet spora (vidjeti presude od 29. studenoga 1978., Redmond, 83/78, EU:C:1978:214, t. 26. i od 1. kolovoza 2025., Alace i Canpelli, C‑758/24 i C‑759/24, EU:C:2025:591, t. 45.).
32
U tom pogledu valja istaknuti da svojim prvim i drugim pitanjem, koja valja ispitati zajedno, sud koji je uputio zahtjev pita Sud o tumačenju članka 9. UEU‑a, članaka 8., 10. i 21. UFEU‑a te članka 7. Povelje.
33
Kao što je to utvrđeno u točki 27. ove presude, u glavnom predmetu nesporno je da je osoba K. M. H., u svojem svojstvu građanina Unije ostvarivala svoje pravo slobodno se kretati i boraviti u državi članici koja nije država članica njezina porijekla, sukladno članku 21. UFEU‑a. Ona se stoga može pozivati na prava dodijeljena tim člankom, podložno, u skladu s njegovim stavkom 1., ograničenjima i uvjetima utvrđenima u Ugovorima i u mjerama usvojenima radi njihove provedbe. Ona su predviđena Direktivom 2004/38, čiji je cilj, među ostalim, utvrditi uvjete za ostvarivanje tih prava i njihova ograničenja (presuda od 22. veljače 2024., Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date, C‑491/21, EU:C:2024:143, t. 27.).
34
U tom pogledu valja istaknuti da se člankom 4. stavkom 3. te direktive nalaže državama članicama da, djelujući u skladu sa svojim zakonodavstvom, svojim državljanima izdaju osobnu iskaznicu ili putovnicu u kojima je naznačeno njihovo državljanstvo kako bi im se omogućilo da ostvare pravo slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica (vidjeti u tom smislu presudu od 22. veljače 2024., Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date, C‑491/21, EU:C:2024:143, t. 35.).
35
Međutim, izmjena podataka o rodu koju je osoba K. M. H. zatražila u okviru glavnog postupka dovela bi, na temelju članka 9. stavka 1. Zakona o bugarskim osobnim ispravama, u vezi s člankom 13. stavkom 1. tog zakona, do obveze osobe K. M. H. da zatraži nove bugarske osobne isprave.
36
U tim okolnostima, a da pritom nije potrebno odlučiti o tumačenju članka 9. UEU‑a i članaka 8. i 10. UFEU‑a, valja smatrati da svojim prvim i drugim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 21. UFEU‑a i članak 4. stavak 3. Direktive 2004/38, u vezi s člankom 7. Povelje, tumačiti na način da im se protivi propis države članice kojim se ne dopušta promjena podataka o rodu, kao što su spol, ime, patronim, prezime i osobni identifikacijski broj, koji su upisani u matične knjige te države članice, državljaninu navedene države članice koji je ostvarivao svoje pravo slobodno se kretati i boraviti u drugoj državi članici.
Meritum
37
U trenutačnom stanju prava Unije, osobno stanje, u koje ulaze pravila o promjeni imena, patronima i rodnog identiteta osobe, područje je koje potpada pod nadležnost država članica. Pravo Unije ne utječe na tu nadležnost. Međutim, pri izvršavanju navedene nadležnosti svaka država članica mora poštovati pravo Unije i osobito odredbe UFEU‑a o slobodi priznatoj svakom građaninu Unije slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica [vidjeti, u tom smislu, presude od 26. lipnja 2018., MB (Promjena spola i starosna mirovina), C‑451/16, EU:C:2018:492, stavak 29.; od 14. prosinca 2021., Stolična obština, rajon Pančarevo, C‑490/20, EU:C:2021:1008, stavak 52, i od 4. listopada 2024., Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, stavak 53.].
38
Međutim, ostvarivanje prava slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica, zajamčeno člankom 21. UFEU‑a, može se onemogućiti odbijanjem države članice da prizna promjenu rodnog identiteta provedenu primjenom postupaka predviđenih u tu svrhu u državi članici u kojoj se predmetni građanin Unije koristio tom slobodom, bez obzira na to je li ta promjena povezana s promjenom imena ili prezimena. Naime, poput prezimena ili imena, rod određuje identitet i osobni status osobe. Prema tome, odbijanje da se promijeni i prizna rodni identitet koji je državljanin države članice zakonito ostvario u drugoj državi članici može tom državljaninu prouzročiti ozbiljne administrativne, profesionalne i privatne nepovoljnosti (vidjeti u tom smislu presudu od 4. listopada 2024., Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, t. 55.).
39
Za građanina Unije koji je ostvarivao svoje pravo slobodno se kretati i boraviti u drugoj državi članici i koji je tijekom svojeg boravka u toj državi članici promijenio svoje ime i rodni identitet postoji konkretna opasnost, zbog toga što ima dva različita imena i zato što su mu pripisana dva različita rodna identiteta, da mora otkloniti sumnje u pogledu svojeg identiteta kao i vjerodostojnosti dokumenata koje predočava ili istinitosti u njima sadržanih podataka, što je okolnost koja može onemogućiti ostvarivanje prava koje proizlazi iz članka 21. UFEU‑a (vidjeti u tom smislu presude od 14. listopada 2008., Grunkin i Paul, C‑353/06, EU:C:2008:559, t. 28.; od 22. prosinca 2010., Sayn‑Wittgenstein, C‑208/09, EU:C:2010:806, t. 69. i 70. i od 4. listopada 2024., Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, t. 56. i navedena sudska praksa).
40
Za razliku od situacije navedene u prethodnoj točki, osoba K. M. H. nema dokumente države članice domaćina na čijem državnom području boravi, odnosno Talijanske Republike, koji sadržavaju podatke o njezinu rodnom identitetu različite od onih navedenih u evidenciji o osobnim stanjima države članice čiji je državljanin, odnosno Republike Bugarske.
41
Međutim, kao što je to nezavisni odvjetnik istaknuo u točki 60. svojeg mišljenja, nesporno je da osoba K. M. H. mora otklanjati sumnje potaknute neusklađenošću između, s jedne strane, oznake njezina spola na jedinoj osobnoj iskaznici kojom raspolaže i, s druge strane, njezina rodnog identiteta kako ga živi.
42
Naime, iz njezinih pisanih očitovanja proizlazi da joj činjenica da se u njezinoj osobnoj iskaznici ili putnim ispravama koje su joj izdane navodi muški identitet uzrokuje znatne neugodnosti svaki put kad se mora identificirati kod osoblja zračnog prijevoznika, hotelskog objekta, ali i policije, osobito u slučaju prelaska granice.
43
Osim toga, Sud je u tom pogledu već u više navrata presudio da mnoge radnje u svakodnevnom životu, kako u javnoj tako i u privatnoj sferi, zahtijevaju predočavanje dokaza o identitetu, što su obično putovnica ili osobna iskaznica (vidjeti u tom smislu presude od 22. prosinca 2010., Sayn‑Wittgenstein, C‑208/09, EU:C:2010:806, t. 61.; od 12. svibnja 2011., Runevič-Vardyn i Wardyn, C‑391/09, EU:C:2011:291, t. 73. i od 2. lipnja 2016., Bogendorff von Wolffersdorff, C‑438/14, EU:C:2016:401, t. 43.).
44
Nepodudarnost između izgleda osobe i podataka o rodu iz njezine osobne iskaznice ili putovnice stoga može obvezati tu osobu da otkloni sumnje u pogledu njezina identiteta, kao i vjerodostojnosti osobne isprave koju podnosi ili istinitosti u njoj sadržanih podataka, što može onemogućiti ostvarivanje prava koje proizlazi iz članka 21. UFEU‑a.
45
Međutim, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, ograničenje slobodnog kretanja osoba, kao što je to slučaj u glavnom postupku, može se opravdati samo ako se temelji na objektivnim razlozima od općeg interesa i ako je proporcionalno legitimnom cilju koji se nacionalnim pravom nastoji postići (presude od 22. prosinca 2010., Sayn‑Wittgenstein, C‑208/09, EU:C:2010:806, t. 81.; od 5. lipnja 2018., Coman i dr., C‑673/16, EU:C:2018:385, t. 41. i od 25. studenoga 2025., Wojewoda Mazowiecki, C‑713/23, EU:C:2025:917, t. 55.).
46
U ovom slučaju bugarska vlada samo je tvrdila da je pravno priznavanje rodnog identiteta u isključivoj nadležnosti država članica. Što se tiče suda koji je uputio zahtjev, on je uputio na nacionalnu sudsku praksu koja se odnosi na isključivo priznavanje spola u biološkom smislu, kao i na moralna ili vjerska pravila i načela kao regulatore ponašanja.
47
U tom pogledu, iako je izrada osobnih isprava kao što su osobna iskaznica ili putovnica u isključivoj nadležnosti tijela države članice čiji je državljanin osoba o kojoj je riječ, te se isprave ipak moraju izdati, u skladu s člankom 4. stavkom 3. Direktive 2004/38, kako bi ta osoba mogla ostvariti svoje pravo slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica (vidjeti u tom smislu presudu od 22. veljače 2024., Direcţia pentru Evidenţa Persoanelor şi Administrarea Bazelor de Date, C‑491/21, EU:C:2024:143, t. 35.).
48
Usto, u slučaju kad je mjera države članice kojom se ograničava temeljna sloboda zajamčena UFEU‑om opravdana važnim razlogom u općem interesu priznatim pravom Unije, treba smatrati da se takvom mjerom provodi pravo Unije, u smislu članka 51. stavka 1. Povelje, tako da ona mora biti u skladu s temeljnim pravima koja su njome zajamčena i, osobito, s pravom na poštovanje privatnog i obiteljskog života iz njezina članka 7. (vidjeti presudu od 25. studenoga 2025., Wojewoda Mazowiecki, C‑713/23, EU:C:2025:917, t. 55. i 63. i navedenu sudsku praksu).
49
Međutim, kao što to proizlazi iz Objašnjenja koja se odnose na Povelju o temeljnim pravima (SL 2007., C 303, str. 17.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 7., str. 120.), u skladu s člankom 52. stavkom 3. Povelje, prava zajamčena u članku 7. Povelje imaju jednako značenje i opseg primjene kao prava zajamčena u članku 8. EKLJP‑a, pri čemu potonja odredba predstavlja minimalnu razinu zaštite (vidjeti u tom smislu presude od 14. prosinca 2021., Stolična obština, rajon Pančarevo, C‑490/20, EU:C:2021:1008, t. 60.; od 4. listopada 2024., Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, t. 63. i od 25. studenoga 2025., Wojewoda Mazowiecki, C‑713/23, EU:C:2025:917, t. 64.).
50
U skladu sa sudskom praksom Europskog suda za ljudska prava, člankom 8. EKLJP‑a štiti se spolni identitet osobe kao sastavni element i jedan od najintimnijih aspekata njezina privatnog života. Stoga ta odredba obuhvaća pravo svake osobe da utvrdi pojedinosti svojeg ljudskog identiteta, što uključuje pravo transrodnih osoba na osobni razvoj te fizički i moralni integritet, kao i na poštovanje i priznavanje njihova rodnog identiteta. U tu svrhu, navedeni članak 8. nameće državama, među ostalim, pozitivne obveze, što također podrazumijeva uspostavu učinkovitih i dostupnih postupaka kojima se osigurava stvarno poštovanje njihova prava na rodni identitet, pri čemu priznavanje rodnog identiteta osobe ne može biti uvjetovano time da se ta osoba podvrgne neželjenoj operaciji. Usto, uzimajući u obzir posebnu važnost tog prava, države u tom području raspolažu samo ograničenom marginom prosudbe (vidjeti u tom smislu presude od 4. listopada 2024., Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, t. 64. i 65. i navedenu sudsku praksu Europskog suda za ljudska prava i od 13. ožujka 2025., Deldits, C‑247/23, EU:C:2025:172, t. 47. i 48. i navedenu sudsku praksu Europskog suda za ljudska prava).
51
Tako iz sudske prakse Europskog suda za ljudska prava proizlazi da su na temelju članka 8. EKLJP‑a države članice dužne predvidjeti jasan i predvidljiv postupak pravnog priznavanja rodnog identiteta koji omogućuje promjenu podataka o rodu, a time i prezimena, patronima, imena ili osobnog identifikacijskog broja u službenim dokumentima, na brz, transparentan i dostupan način (vidjeti u tom smislu presudu od 4. listopada 2024., Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, t. 66. i navedenu sudsku praksu Europskog suda za ljudska prava).
52
U ovom slučaju, kao što je to nezavisni odvjetnik utvrdio u točkama 91. i 92. svojeg mišljenja, iz sudske prakse Europskog suda za ljudska prava – konkretno iz presude od 9. srpnja 2020., Y. T. protiv Bugarske (CE:ECHR:2020:0709JUD004170116), na čiji doseg u tom pogledu nije utjecala njezina revizija presudom ESLJP‑a od 4. srpnja 2024., Y. T. protiv Bugarske (CE:ECHR:2024:0704JUD004170116, t. 42. i 43.), i presude ESLJP‑a od 27. rujna 2022., P. H. protiv Bugarske (CE:ECHR:2022:0927JUD004650920) – treba smatrati da bugarski propis o kojem je riječ u glavnom postupku nije u skladu s člankom 8. EKLJP‑a.
53
U svakom slučaju, u tom kontekstu također valja podsjetiti na to da nacionalni propis koji sprečava da transrodna osoba ispuni nužan preduvjet za ostvarivanje prava zaštićenog pravom Unije time što joj se ne priznaje rodni identitet načelno treba smatrati neusklađenim s tim pravom (vidjeti u tom smislu presude od 7. siječnja 2004., K. B., C‑117/01, EU:C:2004:7, t. 30. do 34.; od 27. travnja 2006., Richards, C‑423/04, EU:C:2006:256, t. 31. i od 4. listopada 2024., Mirin, C‑4/23, EU:C:2024:845, t. 60.).
54
Naime, toleriranje diskriminacije na temelju razlike između biološkog spola i rodnog identiteta značilo bi u odnosu na transrodnu osobu povrijediti poštovanje dostojanstva i slobode na koje ima pravo i koje Sud mora štititi (vidjeti u tom smislu presudu od 30. travnja 1996., P./S., C‑13/94, EU:C:1996:170, t. 22.).
55
Iz toga slijedi da je takav propis države članice, koji ne dopušta promjenu podataka o rodu jednog od njegovih državljana koji su se koristili svojim pravom slobodno se kretati i boraviti na državnom području druge države članice, također protivan temeljnim pravima koja članak 7. Povelje jamči transrodnim osobama. Ne može se smatrati da omogućuje tim osobama da učinkovito ostvare prava koja su im dodijeljena člankom 21. UFEU‑a.
56
S obzirom na prethodno navedeno, na prvo i drugo pitanje valja odgovoriti tako da članak 21. UFEU‑a i članak 4. stavak 3. Direktive 2004/38, u vezi s člankom 7. Povelje, treba tumačiti na način da im se protivi propis države članice kojim se ne dopušta promjena podataka o rodu, kao što su spol, prezime, patronim, ime i osobni identifikacijski broj, koji su upisani u matične knjige te države članice, državljaninu navedene države članice koji je ostvarivao svoje pravo slobodno se kretati i boraviti u drugoj državi članici.
Četvrto pitanje
57
Svojim četvrtim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li pravo Unije tumačiti na način da mu se protivi to da je sud države članice vezan tumačenjem nacionalnog propisa koje je dao ustavni sud te države članice, a koje može predstavljati pravnu prepreku upisu promjene podataka o rodu u matične knjige navedene države članice, protivno tumačenju prava Unije koje je dao Sud.
58
Najprije valja istaknuti da nacionalni sud koji je iskoristio mogućnost koju mu pruža članak 267. drugi stavak UFEU‑a mora prema potrebi izuzeti ocjene višeg nacionalnog suda ako smatra da, imajući u vidu tumačenje koje je dao Sud, one nisu u skladu s pravom Unije, prema potrebi izuzimajući iz primjene nacionalno pravilo koje ga obvezuje na postupanje u skladu s odlukama tog višeg nacionalnog suda (vidjeti presude od 16. siječnja 1974., Rheinmühlen‑Düsseldorf, 166/73, EU:C:1974:3, t. 4. i 5.; od 5. listopada 2010., Elchinov, C‑173/09, EU:C:2010:581, t. 30. i 31.; od 22. veljače 2022., RS (Učinak presuda ustavnog suda), C‑430/21, EU:C:2022:99, t. 75. i od 26. rujna 2024., Energotehnica, C‑792/22, EU:C:2024:788, t. 61.
59
Ta se obveza primjenjuje ako je redovni sud vezan odlukom nacionalnog ustavnog suda za koju smatra da je protivna pravu Unije (vidjeti u tom smislu presude od 15. siječnja 2013., Križan i dr., C‑416/10, EU:C:2013:8, t. 70. i 71.; od 22. veljače 2022., RS (Učinak presuda ustavnog suda), C‑430/21, EU:C:2022:99, t. 76. i od 26. rujna 2024., Energotehnica, C‑792/22, EU:C:2024:788, t. 62.).
60
Naime, navedena se obveza nameće s obzirom na to da iz ustaljene sudske prakse proizlazi da se ne može prihvatiti da odredbe nacionalnog prava, makar i ustavne prirode, ugrožavaju jedinstvo i učinkovitost prava Unije (vidjeti u tom smislu presude od 17. prosinca 1970., Internationale Handelsgesellschaft, 11/70, EU:C:1970:114, t. 3.; od 8. rujna 2010., Winner Wetten, C‑409/06, EU:C:2010:503, t. 61. i od 15. siječnja 2013., Križan i dr., C‑416/10, EU:C:2013:8, t. 70.).
61
Osim toga, kao što je to nezavisni odvjetnik u biti istaknuo u točki 95. svojeg mišljenja, čini se da se odredbe bugarskog prava o kojima je riječ u glavnom postupku mogu tumačiti u skladu s rješenjem koje je Sud prihvatio u točki 56. ove presude. Naime, iz gore navedenih presuda Europskog suda za ljudska prava od 9. srpnja 2020., Y. T. protiv Bugarske (CE:ECHR:2020:0709JUD004170116, t. 24. do 30.) i od 27. rujna 2022., P. H. protiv Bugarske (CE:ECHR:2022:0927JUD004650920, t. 6.) proizlazi da se prije objave odluke o tumačenju bugarsko pravo tumačilo u sudskoj praksi na način da je dopuštalo priznavanje pravne prilagodbe spola.
62
U tom pogledu također valja podsjetiti na to da zahtjev usklađenog tumačenja uključuje obvezu nacionalnih sudova da izmijene, ako je potrebno, ustaljenu sudsku praksu ako se ona temelji na tumačenju nacionalnog prava koje nije u skladu s pravom Unije, čak i ako ta sudska praksa potječe od višeg suda. Prema tome, sud koji je uputio zahtjev ne može u glavnom postupku valjano smatrati da predmetne nacionalne odredbe ne može tumačiti u skladu s pravom Unije samo zato što ustavni sud predmetne države članice od tog trenutka te odredbe ustaljeno tumači na način koji nije u skladu s tim pravom (vidjeti u tom smislu presudu od 19. travnja 2016., DI, C‑441/14, EU:C:2016:278, t. 33. i 34.).
63
Naposljetku, valja pojasniti da su i članak 20. i članak 21. stavak 1. UFEU‑a, kao i članak 7. Povelje, sami po sebi dovoljni i ne moraju biti pojašnjeni odredbama prava Unije ni nacionalnog prava kako bi se na temelju njih pojedincima dodijelila prava na koja se kao takva mogu pozivati. Stoga, ako bi sud koji je uputio zahtjev morao utvrditi da ne može tumačiti svoje nacionalno pravo u skladu s pravom Unije, on je dužan u okviru svojih nadležnosti osigurati pravnu zaštitu koja za osobe proizlazi iz tih članaka i zajamčiti njihov puni učinak, prema potrebi izuzimajući iz primjene predmetne nacionalne odredbe (presuda od 25. studenoga 2025., Wojewoda Mazowiecki, C‑713/23, EU:C:2025:917, t. 76.).
64
S obzirom na prethodno navedeno, na četvrto pitanje valja odgovoriti tako da pravo Unije treba tumačiti na način da mu se protivi to da je sud države članice vezan tumačenjem nacionalnog propisa koje je dao ustavni sud te države članice, a koje može predstavljati pravnu prepreku upisu promjene podataka o rodu u matične knjige navedene države članice, protivno tumačenju prava Unije koje je dao Sud.
Troškovi
65
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (drugo vijeće) odlučuje:
1.
Članak 21. UFEU‑a i članak 4. stavak 3. Direktive 2004/38/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 29. travnja 2004. o pravu građana Unije i članova njihovih obitelji slobodno se kretati i boraviti na državnom području država članica, o izmjeni Uredbe (EEZ) br. 1612/68 i stavljaju izvan snage direktiva 64/221/EEZ, 68/360/EEZ, 72/194/EEZ, 73/148/EEZ, 75/34/EEZ, 75/35/EEZ, 90/364/EEZ, 90/365/EEZ i 93/96/EEZ, u vezi s člankom 7. Povelje Europske unije o temeljnim pravima
treba tumačiti na način da im se:
protivi propis države članice kojim se ne dopušta promjena podataka o rodu, kao što su spol, prezime, patronim, ime i osobni identifikacijski broj, koji su upisani u matične knjige te države članice, državljaninu navedene države članice koji je ostvarivao svoje pravo slobodno se kretati i boraviti u drugoj državi članici.
2.
Pravo Unije treba tumačiti na način da mu se protivi to da je sud države članice vezan tumačenjem nacionalnog propisa koje je dao ustavni sud te države članice, a koje može predstavljati pravnu prepreku upisu promjene podataka o rodu u matične knjige navedene države članice, protivno tumačenju prava Unije koje je dao Sud.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: bugarski
(
i
)	Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.