62006CC0390
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
JANA MAZÁKA,
predstavljeni 27. novembra 2007 (
1
)
Zadeva C-390/06
Nuova Agricast Srl
proti
Ministero delle Attività Produttive
„Državne pomoči — Sheme pomoči, odobrene za določen čas — Priglasitev spremenjene sheme pomoči za novo obdobje — Ukrepi za prehod med zaporednima shemama pomoči — Odločba Komisije o nenasprotovanju — Podatki, ki jih je imela Komisija na voljo — Veljavnost odločbe Komisije — Enako obravnavanje — Obrazložitev“
1.
Ta predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na veljavnost odločbe Komisije SG(2000)D/105754 z dne 12. julija 2000, s katero je bil program pomoči za vlaganja na gospodarsko šibkih območjih Italije razglašen za združljivega s Pogodbo (
2
) (v nadaljevanju: izpodbijana odločba).
2.
Predlog za sprejetje predhodne odločbe je bil vložen v okviru odškodninske tožbe, ki jo je vložila italijanska družba Nuova Agricast proti italijanski državi. Družba Nuova Agricast zatrjuje, da je utrpela škodo, ker ne more biti upravičenec do državnih pomoči, ki jih je Komisija odobrila v izpodbijani odločbi, in želi, da se določi obseg, v katerem lahko italijanski organi za to odgovarjajo.
I – Upoštevna nacionalna zakonodaja
A – Stari program pomoči
3.
Italijanski zakonodajalec je z zakonom št. 488 z dne 19. decembra 1992 (
3
) (v nadaljevanju: zakon št. 488/92) uvedel finančne ukrepe, da bi podjetja spodbudil k razvoju donosne dejavnosti na gospodarsko šibkih območjih države.
4.
Komisija je z Odločbo z dne 21. maja 1997 (
4
) (v nadaljevanju: odločba iz leta 1997) odločila, da do 31. decembra 1999 ne bo nasprotovala programu državnih pomoči (
5
) na podlagi zakona št. 488/92 in različnih določb za izvajanje tega zakona.
5.
Program pomoči, ki je bil odobren z odločbo iz leta 1997 (v nadaljevanju: stari program državnih pomoči), je imel te glavne značilnosti:
a)
Vsakoletni finančni viri so bili razdeljeni na dva enaka dela in razporejeni na podlagi dveh razpisov za dodelitev. Glede na sredstva, ki so na voljo v letu, na katero se nanašajo viri, je bilo mogoče pravila za razdelitev sredstev spremeniti z ministrskim dekretom, zlasti tako, da se je dovolila razporeditev zadevnih sredstev z enim razpisom za dodelitev.
b)
Pristojne kreditne institucije so zahtevke, vložene na podlagi razpisa za dodelitev, pregledale in jih ocenile na podlagi zakonskih meril (v italijanščini indictori, v nadaljevanju: merila).
c)
Pristojno ministrstvo je nato uvedlo regionalno razvrščanje zahtevkov na podlagi ocen, pridobljenih pri tem pregledu, in sprejelo dekret o razporeditvi pomoči vlagateljem v padajočem vrstnem redu, začenši s prvim, dokler niso bila sredstva, ki so bila na voljo za vsak seznam, izčrpana.
d)
Izdatki, ki jih je mogoče uveljavljati, so bili izdatki, ki so nastali od dne, ki sledi končnemu roku za oddajo zahtevka na razpis, ki je bil objavljen pred razpisom, na katerega se nanaša zahtevek. (
6
)
e)
Podjetja, katerih zahtevki so bili na regionalnem seznamu, vendar niso mogla prejeti pomoči, ker je zmanjkalo razpoložljivih sredstev za zneske, ki so bili potrebni za pokritje vseh zahtevanih ukrepov, so lahko samo enkrat ponovno prijavila isti projekt, in sicer v prvem naslednjem ustreznem razpisu, ne da bi spremenila ustrezna merila ocenjevanja („avtomatična vključitev“) ali se odpovedala „avtomatični vključitvi“ in ponovno predložila isti projekt, vendar s spremembami določenih meril ocenjevanja, da bi bil zahtevek konkurenčnejši, in se s tem vključila na seznam naslednjega „ustreznega razpisa“ (
7
) („revizija“ zahtevka). V obeh primerih so pogoji, določeni za prvi zahtevek, še naprej veljali za izdatke, ki bi jih bilo mogoče uveljaviti, kar je pomenilo, da bi morala biti pomoč razporejena glede na izdatke, ki so nastali od datuma vložitve prvega zahtevka.
B – Novi program pomoči
6.
Italijanski organi so 18. novembra 1999 Komisiji (
8
) priglasili program državne pomoč, ki so ga italijanski organi sprejeli v skladu z zakonom št. 488. Program je bil v bistvu spremenjena razširitev starega programa pomoči z dne 1. januarja 2000.
7.
Potem ko so italijanski organi spremenili program, je Komisija 12. julija 2000 sprejela izpodbijano odločbo, v kateri je navedla, da priglašenemu programu ni nameravala nasprotovati do 31. decembra 2006.
8.
Izpodbijana odločba vsebuje prehodno določbo, v kateri je navedeno:
„Le ob prvi izvedbi zadevnega programa, torej v primeru prvega razpisa za dodelitev pomoči, ki se opravi na podlagi zadevnega programa, pri čemer morajo biti zahtevki za dodelitev pomoči v vsakem primeru vloženi, preden se začnejo dela na investicijskem projektu, bo na podlagi zahtevkov, ki so bili vloženi ob zadnjem razpisu, izvedenem na podlagi prejšnjega programa, ki ga je Komisija odobrila do 31. decembra 1999, za katere naj bi se pomoč dodelila, vendar zaradi omejenosti finančnih virov pomoč ni bila dodeljena, pomoč lahko dodeljena izjemoma.“
9.
V Italiji je Ministero dell’Industria, Commercio e d’Artigianato (ministrstvo za industrijo, trgovino in obrt, v nadaljevanju: MICA) na podlagi izpodbijane odločbe sprejelo dekret z dne 14. julija 2000 (
9
) in okrožnico št. 900315 z dne 14. julija 2000 (
10
), ki sta določala pravila za izvajanje programa pomoči, ki je bil odobren z izpodbijano odločbo (v nadaljevanju: novi program pomoči).
10.
Ta nacionalna pravila določajo, da je pomoč mogoče odobriti na podlagi „izdatkov, za katere naj bi se pomoč dodelila v okviru programov, ki so se nanašali na zadnji ustrezen razpis za dodelitev pomoči, ki so bili pregledani in odobreni, vendar zanje pomoč ni bila dodeljena, ker ni bilo finančnih sredstev“.
II – Dejansko stanje
11.
Družba Nuova Agricast je na podlagi starega programa pomoči vložila zahtevek za državno pomoč na tretji ustrezni razpis, ki se je nanašal na prvo polletje leta 1998. Njen zahtevek je bil vključen na regionalni seznam dežele Apulija, ki je bil 14. avgusta 1998 potrjen z dekretom MICA.
12.
Glede na razvrstitev na regionalnem seznamu in nezadostnost razpoložljivih sredstev ji zahtevana sredstva niso bila dodeljena.
13.
Objavljen je bil četrti razpis, ki se je nanašal na drugo polletje leta 1998. Družba Nuova Agricast se je odločila, da pri tem razpisu ne bo uveljavljala pravice do avtomatične vključitve svojega zahtevka, ampak bo počakala na naslednji ustrezni razpis, da bi vložila spremenjeni zahtevek.
14.
Pred 31. decembrom 1999, dnem, ko je prenehala veljati odobritev starega programa pomoči od Komisije, tak razpis ni bil objavljen. Naslednji ustrezni razpis, na katerega je družba Nuova Agricast končno lahko vložila svoj spremenjeni zahtevek, je bil objavljen 14. julija 2000, ko je že začel veljati novi program pomoči.
15.
V novem programu pomoči, ki je bil odobren v izpodbijani odločbi, pogoji za določitev upravičenih izdatkov, ki so veljali za prvi zahtevek družbe Nuova Agricast, niso ostali v veljavi. Njen spremenjeni zahtevek je bil zavrnjen in se tako ni uvrstil na zadevni regionalni seznam.
III – Postopki pred nacionalnim sodiščem in vprašanje za predhodno odločanje
16.
Družba Nuova Agricast je pri Tribunale ordinario di Roma (okrožno sodišče v Rimu, Italija) vložila tožbo proti pristojnemu italijanskemu ministrstvu (Ministero delle Attività Produttive, ki je prevzel pooblastila MICA) zaradi škode, ki naj bi jo utrpela, ker ji ni bila izplačana zahtevana državna pomoč.
17.
Družba Nuova Agricast v zvezi s tem meni, da italijanski organi, ker so sprejeli nov program pomoči, niso ustrezno zaščitili interesov podjetij, kakršno je družba Nuova Agricast, ki so se odpovedala pravici do avtomatične vključitve v četrti razpis, da bi ponovno prijavila v bistvu enak projekt s spremembami „meril ocenjevanja“ na naslednji ustrezni razpis, vendar tega niso mogla storiti, ker je bil četrti razpis zadnji ustrezni razpis za gospodarski sektor, na katerega se je nanašal stari program pomoči.
18.
V skladu s predložitveno odločbo so potem, ko je prenehala veljati odobritev starega programa pomoči, obstajale tri vrste podjetij: (i) podjetja, kot je družba Nuova Agricast, katerih zahtevki so bili vključeni na regionalni seznam na podlagi tretjega razpisa in ki so se odpovedala pravici do avtomatične ponovne vložitve njihovih zahtevkov na podlagi četrtega razpisa, da bi spremenjeni zahtevek vložila na podlagi naslednjega ustreznega razpisa („prva vrsta podjetij“); (ii) podjetja, ki so prve zahtevke vložila na podlagi četrtega razpisa in katerih zahtevki so bili vključeni na regionalni seznam v zvezi s tem razpisom, vendar zaradi nezadostnih sredstev niso prejela zahtevane državne pomoči; na ta podjetja se nanaša prehodna določba iz izpodbijane odločbe („druga vrsta podjetij“); in (iii) podjetja, ki še niso vložila zahtevka, čeprav se je njihov investicijski projekt že začel izvajati („tretja vrsta podjetij“).
19.
Nacionalno sodišče meni, da italijanska država Komisije ni opozorila na to, da je prva vrsta podjetij pridobila pravice na podlagi starega programa pomoči. V skladu z novim programom pomoči je bilo mogoče pokriti le izdatke, ki so nastali po vložitvi zahtevka za dodelitev pomoči. Začasna in izredna izjema velja le za zahtevke, ki so bili vloženi na podlagi četrtega in zadnjega razpisa v okviru starega programa pomoči. Predložitveno sodišče navaja, da so bila v izpodbijani odločbi z določitvijo takega ozkega področja uporabe te izjeme kršena legitimna pričakovanja prve vrste podjetij.
20.
Predložitveno sodišče zatrjuje, da je treba za to, da bi ocenili odgovornost italijanskih organov, ugotoviti, ali obstaja vzročna zveza med zatrjevano kršitvijo italijanske države in škodo, ki naj bi jo utrpela družba Nuova Agricast.
21.
Predložitveno sodišče meni, da izpodbijana odločba vpliva na to vzročno zvezo, ker posega med ravnanje, ki ga družba Nuova Agricast pripisuje italijanskim organom, in škodo, ki jo je utrpela družba Nuova Agricast. Predložitveno sodišče zato meni, da mora opredeliti vpliv, ki ga je imelo ravnanje italijanskih organov na odločbo Komisije. Po mnenju predložitvenega sodišča je treba zato ugotoviti, ali je prehodna določba iz izpodbijane odločbe nična, ker krši pravila in načela pravnega reda Skupnosti.
22.
Ker sta prva in druga vrsta podjetij v podobnem pravnem položaju, vendar sta zaradi prehodne določbe obravnavani različno glede možnost upravičenosti do dodelitve pomoči na podlagi novega programa pomoči, predložitveno sodišče najprej sprašuje, ali prehodna določba krši načelo enakega obravnavanja.
23.
Drugič, predložitveno sodišče dvomi tudi o veljavnosti prehodne določbe, če ne izpolnjuje obveznosti zadostne obrazložitve v zvezi z izključitvijo prve vrste podjetij.
24.
Tribunale ordinario di Roma je tako 14. junija 2006 prekinilo odločanje in Sodišču Evropskih skupnosti v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali je odločba Komisije z dne 12. julija 2000, ki je bila italijanski vladi vročena z dopisom SG(2000)D/105754 z dne 2. avgusta 2000, le v delu, ki se nanaša na prehodno določbo, v skladu s katero se lahko izjemoma odstopi od načela ‚nujne pomoči‘, – v primeru prve uporabe zadevnega programa – veljavna zgolj za zahtevke, ‚vložene na podlagi zadnjega razpisa za dodelitev pomoči, ki je bil izveden po predhodnem programu in ga je Komisije potrdila do 31. decembra 1999, za katere se je pomoč lahko pridobila, vendar zaradi omejenosti finančnih sredstev v okviru tega razpisa ni bila dodeljena, njena posledica pa je’ – ob kršitvi načela enakega obravnavanja in obveznosti obrazložitve, na katerih na podlagi člena 253 ES odločba temelji –, da so bili zahtevki, vloženi na podlagi prejšnjih razpisov, neupravičeno zavrnjeni zaradi nezadostnih sredstev in bi bili avtomatično vključeni v naslednji razpis oziroma spremenjeni in ponovno vloženi na podlagi prvega ‚ustreznega‘ razpisa v skladu z novim programom?“
IV – Postopki pred sodišči Skupnosti
25.
Družba Nuova Agricast je poleg tožbe v postopku v glavni stvari pri Tribunale ordinario di Roma vložila dve tožbi pri Sodišču prve stopnje.
26.
Družba Nuova Agricast Srl in drugi so 15. marca 2004 pri Sodišču prve stopnje vložili ničnostno tožbo. Sodišče prve stopnje je s sklepom z dne 15. junija 2005, ki ni bil objavljen v Zbirki odločb, tožbo zavrnilo kot nedopustno, ker je bila vložena prepozno. (
11
)
27.
Poleg tega je družba Nuova Agricast pri Sodišču prve stopnje vložila odškodninsko tožbo. (
12
) Zahteva povračilo škode, ki naj bi jo utrpela zaradi sprejetja izpodbijane odločbe. Tožba, o kateri še ni bilo odločeno, se nanaša na isto škodo, ki je predmet postopka v glavni stvari pri predložitvenem sodišču.
V – Postopek pred Sodiščem
28.
Sodišče je prejelo stališča družbe Nuova Agricast, Komisije in italijanske vlade. Obravnava je bila opravljena 11. septembra 2007.
VI – Trditve strank
A – Družba Nuova Agricast
29.
Družba Nuova Agricast poudarja, da vprašanja predložitvenega sodišča glede veljavnosti izpodbijane odločbe v zvezi z načelom enakosti temeljijo na predpostavki, da je prva vrsta podjetij legitimno pričakovala, da bodo njihovi spremenjeni zahtevki vključeni na seznam za naslednji ustrezni razpis, ki je bil prvi razpis na podlagi novega programa pomoči.
30.
Družba Nuova Agricast zato meni, da mora Sodišče, da bi to predpostavko utemeljili, predhodno ugotoviti, ali je bila na podlagi starega programa pomoči, ki je bil odobren z odločbo iz leta 1997, v korist prve vrste podjetij uvedena pravica, ki jo varuje pravni red Skupnosti, da prejmejo pomoč tudi po preteku obdobja, za katero je bil stari program odobren. Družba Nuova Agricast v zvezi s tem trdi, da je Komisija s tem, da je odobrila stari program, priznala, da je imela prva vrsta podjetij zakonsko varovano pravico spremeniti svoj zahtevek za naslednji ustrezni razpis, pri čemer so za izdatke, ki so že nastali, pogoji za dodelitev pomoči, ki so veljali za razpis, na podlagi katerega je vložila svoje prve zahtevke, ostali v veljavi. Ta pravica ni kar izginila, ko je odobritev starega programa pomoči pretekla.
31.
Družba Nuova Agricast v zvezi z mogočo kršitvijo načela enakega obravnavanja meni, da sta bili prva in druga vrsta podjetij v podobnem položaju, ker so vsa podjetja prejela pravico do sodelovanja na prvem ustreznem razpisu na podlagi novega programa pomoči. Zato bi morala biti vključena na enaki podlagi kot upravičenci iz prehodne določbe, vsebovane v izpodbijani odločbi.
32.
Družba Nuova Agricast v zvezi z obveznostjo obrazložitve, ki jo ima Komisija v skladu s členom 253 ES, navaja, da v izpodbijani odločbi ni navedeno, zakaj je bilo pravno varstvo, ki ga je prva vrsta podjetij pridobila na podlagi starega programa pomoči, ukinjeno. V zvezi z določbo, ki povzroča tako škodo več podjetjem, se zahteva posebna obrazložitev.
B – Italijanska vlada
33.
Prvič, italijanska vlada meni, da izpodbijana odločba ne krši načela enakega obravnavanja, ker prva in druga vrsta podjetij nista v enakem položaju. Italijanska upravna sodišča so potrdila, da se prva vrsta podjetij ni mogla sklicevati na legitimna pričakovanja v zvezi z možnostjo prejemanja pomoči na podlagi novega programa pomoči pod pogoji, ki so veljali za razpis za dodelitev pomoči, objavljen na podlagi stare ureditve.
34.
Drugič, izpodbijana odločba je ustrezno obrazložena, saj sta Italija in Komisija med predhodno preučitvijo priglašenega programa pomoči izmenjali dopise, v katerih so podrobno navedeni razlogi za prehodno določbo. Poleg tega je lahko v skladu s sodno prakso Sodišča obrazložitev splošnega ukrepa, ki se uporablja za več položajev, omejena na določitev splošnega položaja, zaradi katere je bil sprejet, in splošnih ciljev, ki jih želi doseči.
C – Komisija
35.
Komisija najprej dvomi o dopustnosti vprašanja za predhodno odločanje. Meni, da je jasno, da sklicevanje na veljavnost izpodbijane odločbe očitno ni povezano z odškodninsko tožbo proti italijanski državi, in spora zagotovo ni treba reševati pred predložitvenim sodiščem.
36.
Komisija v zvezi z vsebino najprej zatrjuje, da odločba, s katero je odobrila program pomoči za določeno obdobje, ne more privesti do pričakovanj niti do kakršne koli pravno varovane pravice glede možnosti dodeljevanja in prejemanja pomoči po tem, ko odobritev programa poteče. Zato Komisija, ko preučuje novi priglašeni program, ki je bistvu podaljšanje prejšnjega odobrenega programa pomoči, v svoji odobritvi novega programa ni zavezana zagotoviti prehodne ureditve, da bi določena podjetja, ki naj bi pridobila pravice na podlagi prejšnjega programa, lahko po tem, ko je začela veljati nova ureditev, še naprej prejemala pomoč na podlagi starega programa.
37.
Komisija poudarja, da program pomoči priglasi država članica in da Komisija programa ne more spremeniti. Komisija lahko po uvedbi formalnega postopka preiskave določi pogoje, vendar se lahko država članica tudi takrat odloči, da teh pogojev ne bo izpolnila, s tem da opusti program pomoči. Če bi Komisija ugotovila, da so pogoji za dodelitev pomoči v nasprotju z ostalimi določbami Pogodbe, zaradi česar program pomoči ne bi bil združljiv s skupnim trgom, bi lahko odločila le, da pomoč ni združljiva, vendar te nezdružljivosti ne bi mogla odpraviti, na primer s tem, da bi spremenila skupino upravičencev na podlagi programa.
38.
Komisija v zvezi z domnevno kršitvijo načela enakega obravnavanja najprej trdi, da italijanski organi prosto odločajo o sprejetju zadevne prehodne določbe. Izpodbijana odločba zato ni v nasprotju z načelom enakega obravnavanja različnih vrst podjetij, ker se je Komisija omejila na to, da je potrdila izbiro italijanske države in da je v celoti odobrila priglašeni program.
39.
Drugič, Komisija opozarja, da je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso zakonitost odločbe na področju državne pomoči presoditi na podlagi informacij, ki jih je imela Komisija na voljo, ko jo je sprejela. V obravnavani zadevi italijanski organi niso navedli posebnega primera prve vrste podjetij, zato to, da prehodna določba ne določa posebej vključitve teh podjetij, ne more povzročiti ničnosti izpodbijane odločbe.
40.
Tretjič, Komisija meni, da v nobenem primeru ne gre za kršitev načela enakega obravnavanja, ker prva in druga vrsta podjetij nista v enakem položaju.
41.
Komisija v zvezi z zatrjevano kršitvijo obveznosti obrazložitve na podlagi člena 253 ES trdi, da taka obrazložitev v zvezi s prvo vrsto podjetij ni bila potrebna, ker se nacionalni organi na ta položaj niso sklicevali. Še več, prehodna določba je rezultat proste izbire italijanske države, na katero je izpodbijana odločba naslovljena.
VII – Presoja
A – Dopustnost
42.
V skladu z ustaljeno sodno prakso v okviru sodelovanja med Sodiščem in nacionalnimi sodišči, kot ga določa člen 234 ES, lahko le nacionalno sodišče, pred katerim poteka spor in ki je pristojno za izdajo sodne odločbe, ob upoštevanju posebnosti spora, ki poteka pred njim, presodi o nujnosti sprejetja predhodne odločbe, da bo lahko sprejelo sodbo, ter o pomembnosti vprašanj, ki jih zastavi Sodišču. Iz tega sledi, da mora Sodišče odločiti o vprašanjih, ki jih zastavijo nacionalna sodišča, če se nanašajo na razlago določbe prava Skupnosti. (
13
)
43.
Vendar je Sodišče odločilo tudi, da mora v izrednih okoliščinah pri preverjanju svoje pristojnosti preskusiti okoliščine, v katerih mu je nacionalno sodišče zadevo predložilo. Sprejetje predhodne odločbe o vprašanju, ki ga postavi nacionalno sodišče, je mogoče zavrniti le, kadar je očitno, da zahtevana razlaga prava Skupnosti ni povezana z dejanskim stanjem ali predmetom spora v glavni stvari, kadar gre za hipotetičen problem oziroma kadar Sodišče nima na voljo potrebnih dejanskih in pravnih elementov, da bi lahko dalo koristen odgovor na postavljena vprašanja. (
14
)
44.
Predložitveno sodišče želi v postopku v glavni stvari ugotoviti, ali obstaja vzročna zveza med domnevno nedopustnim ravnanjem italijanskih organov v okviru predhodne preučitve novega programa pomoči s strani Komisije in škodo, in sicer neplačilo pomoči, ki naj bi jo utrpela družba Nuova Agricast zaradi področja uporabe prehodne določbe iz izpodbijane odločbe.
45.
Zdi se, da predložitveno sodišče s predlogom za sprejetje predhodne odločbe v bistvu sprašuje, ali bi lahko bila izpodbijana odločba, ker ne upošteva položaja prve vrste podjetij, čeprav tega ne stori, ker ji italijanski organi niso posredovali zadostnih informacij, tako pomanjkljiva, da bi to povzročilo ničnost odločbe. Odgovor na to vprašanje bi lahko prispeval k razmejitvi odgovornosti italijanskih organov v zvezi s sprejetjem izpodbijane odločbe.
46.
Vprašanje nacionalnega sodišča v zvezi z veljavnostjo izpodbijane odločbe Komisije ni zato očitno nepovezano z vsebino spora pred predložitvenim sodiščem, ugovor nedopustnosti pa je treba v zvezi s tem zato zavrniti.
47.
Drugo vprašanje glede dopustnosti se zastavlja v zvezi z dejstvom, da je družba Nuova Agricast že vložila tožbo za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe pri Sodišču prve stopnje Evropskih skupnosti. Kot je navedeno zgoraj, je Sodišče prve stopnje ničnostno tožbo družbe Nuova Agricast in drugi zavrnilo kot nedopustno, ker je bila vložena prepozno. (
15
) Ob upoštevanju sodne prakse Sodišča v zadevi TWD Textilwerke Deggendorf (
16
) je treba opredeliti, ali je bila ničnostna tožba družbe Nuova Agricast razglašena za nično zgolj zato, ker je bila vložena po roku, ki je bil določen; v tem primeru bi bil obravnavani predlog v zvezi z ničnostjo odločbe Komisije pred tem Sodiščem nedopusten.
48.
V okoliščinah, na podlagi katerih je bila sprejeta sodba v zadevi TWD Textilwerke Deggendorf, je bilo očitno, da bi bila tožba za razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe, vložena v roku, določenem na podlagi člena 230 ES, dopustna. (
17
) Nasprotno pa se v obravnavani zadevi izpodbijana odločba, naslovljena na Italijansko republiko, nanaša na državne pomoči, namenjene vrsti subjektov, ki je opredeljena na splošno, in ne na izrecno opredeljene prejemnike. Poleg tega je Sodišče prve stopnje odločilo, da odločba o odobritvi programa pomoči ni mogla posamično zadevati vlagateljev, ki so bili le tretje stranke med predhodno preučitvijo. (
18
) Zato se zdi dvomljivo, da bi družba Nuova Agricast imela pravni interes za vložitev tožbe na podlagi člena 230 ES zoper izpodbijano odločbo.
49.
Nasprotno kot v zadevi, ki je podlaga za sodbo TWD Textilwerke Deggendorf, tako ni bilo jasno, ali bi bila tožba družbe Nuova Agricast dopustna, če bi bila vložena v roku, določenem v členu 230 ES.
50.
Ob upoštevanju navedenega menim, da je predlog za sprejetje predhodne odločbe dopusten.
B – Temelj
51.
Ob upoštevanju informacij, ki jih je zagotovilo predložitveno sodišče, se zdi, da predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je lahko odločba Komisije, ker ne upošteva položaja prve vrste podjetij, nična, ker je v nasprotju z načelom enakega obravnavanja in obveznostjo obrazložitve Komisije v skladu s členom 253 ES.
52.
Da bi odločili o tem vprašanju, je pomembno na kratko preučiti vrsto pomoči in odločbo, ki se obravnavata v tej zadevi, ter obseg sodnega nadzora, ki bi ga lahko v zvezi s tem izvajalo Sodišče.
1. Določitev vrste obravnavane pomoči in odločbe
53.
V skladu s členom 87(1) ES so državne pomoči v Skupnosti na splošno prepovedane. Izjeme od tega pravila so določene v členu 87(2) ES, v skladu s katerim so nekatere pomoči združljive s skupnim trgom, in v členu 87(3) ES, ki določa, da so lahko določene druge vrste pomoči združljive s skupnim trgom.
54.
Iz ustaljene sodne prakse Sodišča namreč izhaja, da je presoja združljivosti ukrepov pomoči ali programa pomoči s skupnim trgom v izključni pristojnosti Komisije in pod nadzorom Sodišča. (
19
)
55.
Komisija mora biti, da bi lahko nadzorovala združljivost državne pomoči s skupnim trgom, v skladu s členom 88(3) Pogodbe obveščena o priglasitvi „nove pomoči“, preden se začnejo taki načrti izvajati. „Nova pomoč“ je vsak ukrep za dodelitev ali spremembo pomoči, s tem da se morajo spremembe nanašati na obstoječo pomoč ali prvotne načrte, ki so bili priglašeni Komisiji. (
20
) Obravnavana zadeva se nanaša na novo pomoč, ker pomoč pomeni spremembo prejšnje ureditve, katere odobritev je prenehala veljati 31. decembra 1999.
56.
Prav tako je treba poudariti, da je v nasprotju z individualno pomočjo ukrep, ki se obravnava v izpodbijani odločbi, program pomoči. Uporaba programov pomoči državam članicam omogoča, da na podlagi splošnih značilnosti programa pridobijo enotno odobritev Komisije. (
21
)
57.
Izpodbijana odločba je „odločba o nevložitvi ugovora“, (
22
) ki jo je Komisija sprejela, ne da bi uvedla formalni postopek preiskave. (
23
)
2. Sodni nadzor odločbe o državni pomoči, ki ga izvaja Sodišče
58.
V skladu s sodno prakso Sodišča ima Komisija pri uporabi člena 88(3) ES široko diskrecijsko pravico, katere izvajanje vključuje gospodarsko in družbeno presojo, ki jo je treba izvesti glede na položaj v Skupnosti. (
24
)
59.
Nadzor zakonitosti odločbe, ki jo je v zvezi z državnimi pomočmi sprejela Komisija, mora zato Sodišče omejiti na presojo, ali je Komisija prekoračila omejitev diskrecijske pravice z izkrivljanjem dejstev oziroma z očitno napako pri presoji dejstev ali z zlorabo pooblastil oziroma postopka. (
25
) To tudi pomeni, da presoja združljivosti pomoči od Sodišča ne more nadomestiti presoje Komisije. (
26
)
3. Zatrjevana kršitev načela enakega obravnavanja
60.
S prvim zatrjevanim razlogom za ničnost je v bistvu postavljeno vprašanje, ali je lahko odločba Komisije nična, ker je v nasprotju z načelom enakega obravnavanja prve in druge vrste podjetij glede področja uporabe prehodne določbe.
61.
Pristojnost Komisije v zvezi z državnimi pomočmi je omejena na presojo, ali je državna pomoč združljiva s skupnim trgom. V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča v zvezi s področjem uporabe te presoje člena 87 ES ni mogoče uporabljati, da bi se kršila druga pravila Pogodbe. (
27
) Komisija je zato upravičena, da pri presoji združljivosti državnih pomoči s skupnim trgom upošteva morebitne kršitve drugih pravil Pogodbe in temeljnih načel. (
28
) Ta načela zajemajo načelo enakega obravnavanja. (
29
)
62.
Čeprav je Komisija pristojna za preverjanje združljivosti državne pomoči s skupnim trgom, ne zasnuje ali oblikuje programa pomoči in ne dodeljuje pomoči. Poleg tega Komisija od države članice ne more zahtevati, da plača državno pomoč. Pristojna je le za to, da državam članicam prepove plačilo pomoči, za katero meni, da ni združljiva s skupnim trgom, ne plačajo. Država članica zagotovi sredstva za pomoč, oblikuje program in ga priglasi Komisiji. Država članica ohrani pravico, da umakne priglasitev programa pomoči in da ne izvede programa pomoči.
63.
Iz tega sledi, da država članica v priglašenem programu državne pomoči predlaga morebitno prehodno določbo kot del programa pomoči, ki ga priglasi Komisiji v odobritev. Komisija jo bo torej presodila kot del programa pomoči ob upoštevanju ocene združljivosti programa kot celote s skupnim trgom.
64.
Iz presoje Sodišča prve stopnje v zadevi, ki je povezana z obravnavano zadevo, izhaja, da je besedilo prehodne določbe iz izpodbijane odločbe posledica proste izbire italijanskih organov. (
30
) Dokler se ne začne formalni postopek preiskave, Komisija od držav članic ni pristojna zahtevati, naj spremenijo program pomoči. Med neformalnim postopkom lahko Komisija zgolj sprejme odločbo o nevložitvi ugovora ali odloči, naj se začne formalni postopek preiskave. (
31
)
65.
Zato je treba v obravnavani zadevi opredeliti, ali je Komisija prekoračila svojo diskrecijsko pravico, ker je po predhodni preučitvi kljub izključitvi prve vrste podjetij s področja uporabe prehodne določbe iz izpodbijane odločbe menila, da je novi program pomoči združljiv s skupnim trgom, in zato ni začela formalnega postopka preiskave.
66.
Prvič, menim, da zaradi formalnih razlogov ni tako. V bistvu ni dokazano, da je bila Komisija na kakršen koli način seznanjena z obstojem oziroma vsaj s posebnim položajem prve vrste podjetij, med katere spada družba Nuova Agricast.
67.
Vendar je treba v skladu z ustaljeno sodno prakso veljavnost odločbe Komisije v zvezi z državno pomočjo presoditi na podlagi informacij, ki jih je imela Komisija na voljo, ko jo je sprejemala. (
32
) V obravnavani zadevi bi to pomenilo, da od Komisije ni bilo mogoče zahtevati, naj upošteva položaj družbe Nuova Agricast in drugih podjetij te vrste.
68.
Pred tem je treba poudariti, da se je ta sodna praksa razvila in uporabljala v zadevah, v katerih je Komisija izpodbijano odločbo sprejela po formalnem postopku preiskave. V zvezi s temi odločbami se zdi ta pristop utemeljen, ker imajo „zainteresirane stranke“ v smislu člena 88(2) ES možnost, da Komisiji zagotovijo potrebne informacije, čeprav je nekatere niso izkoristile. (
33
) Te stranke so zato v veliki meri odgovorne za informacije, ki jih je imela Komisija na voljo, ko je sprejela svojo odločbo. Če te „zainteresirane stranke“ kasneje trdijo, da je odločba Komisije nična, je logično, da lahko dvomijo o veljavnosti odločbe Komisije le na podlagi informacij, ki jih je imela Komisija na voljo, ko je sprejemala odločbo.
69.
Ta utemeljitev ne more veljati za odločbo o nevložitvi ugovora zoper program pomoči in končanje predhodne preučitve pomoči, če formalni postopek preiskave ni bil izveden. Taka odločitev je načeloma (
34
) sprejeta na podlagi informacij, ki jih zagotovi država članica, ki priglaša pomoč. Postopek tretjim strankam ne zagotavlja formalne možnosti intervencije in predložitve informacij Komisiji, ki bi jih lahko upoštevala pri presoji združljivosti priglašene pomoči s skupnim trgom. Podjetja, kot so potencialni upravičenci do pomoči ali njihovi konkurenti, niso nujno seznanjena s priglašenim programom pomoči, ki bi jih lahko zanimal, ker je Komisija zavezana objaviti obvestilo o priglasitvi pomoči le, če je bil uveden formalni postopek preiskave. (
35
) Ko Komisija sprejme odločbo o nevložitvi ugovora, je tako obvestilo o tej odločbi prvi akt, ki se objavi v Uradnem listu Evropskih skupnosti.
70.
Vendar menim, da bi Komisija morala biti upravičena do tega, da se opre na informacije, ki jih ima na voljo, ko sprejema odločbo, čeprav stranka, ki ni bila vključena v predhodno preučitev, kot je v obravnavani zadevi družba Nuova Agricast, izpodbija odločbo o nevložitvi ugovora.
71.
Iz primarne in sekundarne zakonodaje, zlasti iz Uredbe št. 659/1999 jasno izhaja, da sta pri predhodni preučitvi udeleženi predvsem Komisija in zadevna država članica. (
36
) Komisiji zato niso dodeljena pooblastila za raziskavo dejanskega stanja, da bi poleg informacij, ki ji jih zagotovi zlasti zadevna država članica med predhodno preučitvijo, iskala še druge informacije. Te omejitve pooblastil Komisije nujno pomenijo, da zakonitosti njenih odločb ni mogoče izpodbijati na podlagi informacij, ki jih ni imela na voljo v času odločanja. Poleg tega bi se Komisija, če bi tretje stranke lahko izpodbijale veljavnost njenih odločb na podlagi informacij, ki jih ni imela na voljo pri sprejemanju odločbe, temu tveganju najverjetneje izognila s sistematičnim uvajanjem formalnega postopka preiskave, ki bi vsem „zainteresiranim strankam“ v smislu člena 88(2) ES omogočal predložitev potrebnih informacij. Tak rezultat je težko uskladiti z obstoječim dvostopenjskim postopkom nadzora državnih pomoči, kot ga določata Pogodba ES in Uredba št. 659/1999.
72.
Veljavnost odločbe o nevložitvi ugovora, ki jo je sprejela Komisija, bi bilo treba zato presoditi na podlagi informacij, ki jih je Komisija imela na voljo v času odločanja.
73.
Ker v obravnavani zadevi ni dokazov o tem, da je bila Komisija obveščena o posebnem položaju prve vrste podjetij, izpodbijane odločbe ni mogoče šteti za nično, ker naj bi kršila načelo enakega obravnavanja v zvezi z domnevnimi pravicami teh podjetij.
74.
V vsakem primeru je mogoče opozoriti na to, da se lahko v skladu z ustaljeno sodno prakso Komisija pri preverjanju združljivosti programa pomoči s skupnim trgom omeji na preučitev splošnih značilnosti zadevnega sistema, ne da bi bila zavezana obravnavati vsak primer njegove uporabe. (
37
)
75.
Poleg tega je treba poudariti, da obravnavana zadeva ni eden od izrednih primerov, ko mora Komisija zagotoviti, da njena odločba v zvezi z državno pomočjo vsebuje prehodno določbo in da je taka določba v skladu z načelom enakega obravnavanja. Ta obveznost lahko nastane le v izrednih okoliščinah, ko med drugim prejšnje ravnanje Komisije sproži legitimna pričakovanja, ki jih je treba zavarovati. (
38
)
76.
Vendar v obravnavani zadevi Komisija ni nikoli ravnala tako, da bi povzročila legitimna pričakovanja, da bi stari program pomoči, ki je prenehal veljati 31. decembra 1999, veljal tudi po preteku tega datuma.
77.
Odobritev starega programa pomoči, ki je bil časovno omejen in je prenehal veljati 31. decembra 1999, zaradi po svoji naravi ni akt, ki bi sprožil taka legitimna pričakovanja. Pravilo, da je treba izjeme od splošnega pravila o prepovedi državnih pomoči razlagati ozko, onemogoča tako razširitev časovne veljavnosti odobrenega programa pomoči. (
39
) Če bi se bilo mogoče sklicevati na pravice, domnevno pridobljene na podlagi prejšnje ureditve pomoči, potem ko je odobritev prenehala veljati, bi se poleg tega postavilo vprašanje o namenu časovne omejitve take odobritve, ki omogoča ocenjevanje državne pomoči ob upoštevanju spreminjajočih se ekonomskih razmer.
78.
Legitimnih pričakovanj ni mogoče uveljavljati proti Komisiji, ker je uporabila načelo „nujnosti pomoči“, ki med drugim vključuje, da je treba zahtevek za dodelitev pomoči običajno predložiti, preden se začne dejavnost, ki je predmet pomoči. To načelo je bilo splošno pravilo, ki ga je Komisija uporabljala pri presoji združljivosti pomoči. (
40
) V nasprotju s tem, kar se zdi, da predlaga predložitveno sodišče, se to načelo ni uporabljalo zgolj od njegove vključitve v Smernice Komisije o regionalni pomoči iz leta 1998. (
41
) To zadostuje za izključitev trditve, da naj bi bila zaradi „nenadne“ uporabe tega načela kršena legitimna pričakovanja, ki naj bi jih ustvarila Skupnost v zvezi z možnostjo zahtevanja pomoči na podlagi novega programa pomoči pod pogoji, ki so veljali za razpis za dodelitev pomoči, objavljen na podlagi stare ureditve.
79.
Prav tako mogoča legitimna pričakovanja, ki so jih povzročili nacionalni organi v zvezi z možnostjo podaljšanja določenih učinkov programa državne pomoči, ki je prenehal veljati, ne morejo biti podlaga za obveznost Komisije, da sprejme prehodno določbo. Členoma 87 ES in 88 ES bi bila odvzeta učinkovitost, če bi se lahko stranka pri uveljavljanju ničnosti akta Skupnosti sklicevala na legitimna pričakovanja, ki bi jih ustvarile države članice. (
42
)
80.
Iz tega sledi, da v okoliščinah obravnavane zadeve Komisija ni bila zavezana zagotoviti, da bi izpodbijana odločba vsebovala prehodno določbo, ki bi vključevala prvo vrsto podjetij. Zato s tem, da zoper priglašeni ukrep ni vložila ugovora, ker naj bi bilo področje prehodne določbe, ki jo je vsebovala, v nasprotju z načelom enakega obravnavanja, ni prekoračila svoje diskrecijske pravice. Izpodbijane odločbe v zvezi s tem ni mogoče šteti za nično.
4. Domnevno nezadostna obrazložitev
81.
Predložitveno sodišče sprašuje tudi, ali je Komisija v skladu s členom 253 ES izpodbijano odločbo glede izključitve prve vrste podjetij s področja uporabe prehodne določbe zadostno obrazložila.
82.
V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča je zahteva po obrazložitvi odvisna od narave zadevnega ukrepa in je lahko v primeru splošnega ukrepa, kar je primer programa pomoči, v preambuli na eni strani naveden le splošni položaj, ki je privedel do njenega sprejetja, in na drugi strani splošni cilji, ki jim sledi. (
43
) Zato bi bilo neupravičeno zahtevati, da mora Komisija posebej obrazložiti določeno področje uporabe prehodne določbe iz izpodbijane odločbe o nevložitvi ugovora zoper program pomoči. Tako je zlasti, ko se Komisija, kot v obravnavani zadevi, omeji na potrditev odločbe italijanskih organov v zvezi s področjem uporabe prehodne določbe.
83.
Menim, da iz tega sledi, da Komisija s tem, da ni navedla razlogov za izključitev prve vrste podjetij s področja uporabe prehodne določbe iz izpodbijane odločbe, ni kršila svoje obveznosti obrazložitve.
VIII – Predlog
84.
Ob upoštevanju zgoraj navedenega menim, da bi bilo treba na vprašanje za predhodno odločanje odgovoriti:
Pri preskusu vprašanja za predhodno odločanje ni bil ugotovljen noben dejavnik, ki bi lahko vplival na veljavnost odločbe Komisije SG(2000)D/105754 z dne 12. julija 2000, s katero je bil program pomoči, določen na podlagi italijanske zakonodaje, v obliki pomoči za vlaganja na gospodarsko šibkih območjih Italije razglašen za združljivega s Pogodbo.
(
1
)	Jezik izvirnika: angleščina.
(
2
)	UL C 278, str. 26.
(
3
)	GURI št. 299, 21.12.1992, str. 3.
(
4
)	UL C 242, str. 4.
(
5
)	To pomeni, da je Komisija po predhodni preučitvi programa pomoči ugotovila, da ni bilo razloga za nasprotovanje programu pomoči, ki ga je priglasila država članica.
(
6
)	Razen izdatkov za inženirske načrte in študije ter izdatkov za nakup in ureditev zemljišča podjetja, ki so bili upravičeni 12 mesecev pred datumom, ko je bila predložena ponudba.
(
7
)	„Ustrezni“ razpis je razpis v zvezi s pomočmi v istem gospodarskem sektorju.
(
8
)	Komisija je program evidentirala pod št. N 715/99.
(
9
)	GURI št. 166, 18.6.2000.
(
10
)	GURI št. 175, 28.6.2000.
(
11
)	Sklep Sodišča prve stopnje z dne 15. junija 2005 v zadevi Nuova Agricast in drugi, T-98/04, neobjavljen v ZOdl.; obvestilo objavljeno v UL 2005, C 229, str. 22.
(
12
)	Zadeva T-362/05, ki pri Sodišču prve stopnje še ni končana.
(
13
)	Glej med drugim sodbo z dne 15. decembra 1995 v zadevi Bosman, (C-415/93, Recueil, str. I-4921, točka 59); sodbo z dne 13. marca 2001 v zadevi PreussenElektra (C-379/98, Recueil, str. I-2099, točka 38); in sodbo z dne 17. maja 2001 v zadevi TNT Traco (C-340/99, Recueil, str. I-4109, točka 30.
(
14
)	Glej med drugim sodbo Bosman, navedeno v opombi 13, točka 61, in sodbo PreussenElektra, navedeno v opombi 13, točka 39.
(
15
)	Navedeno v opombi 11.
(
16
)	Sodba z dne 9. marca 1994 (C-188/92, Recueil, str. I-833, točki 17 in 18). Iz te sodbe izhaja, da je v skladu s skupnostno ureditvijo pravnih sredstev posredno izpodbijanje akta institucije Skupnosti s strani fizične ali pravne osebe ob sklicevanju na predhodno odločanje dopustno glede na to, ali obstaja možnost oziroma bi obstajala možnost ta akt pred Sodiščem prve stopnje izpodbijati neposredno na podlagi člena 230, četrti odstavek, ES.
(
17
)	V odločbi Komisije, naslovljeni na zadevne države članice, so izrecno navedeni prejemniki zadevne individualne pomoči, in da je država posredovala odločbo prejemnikom, pri čemer je bilo navedeno, da lahko zoper njo vložijo ničnostno tožbo.
(
18
)	Glej v zvezi s tem sodbo z dne 5. junija 1996 v zadevi Kahn Scheppvaart proti Komisiji, (T-398/94, Recueil, str. II-477, točka 39). V tej zadevi, ki se je nanašala na odločbo o nevložitvi ugovora zoper program pomoči, in sicer proračunske ukrepe v določenem sektorju, je Sodišče prve stopnje ugotovilo, da je izpodbijana odločba, sprejeta v zvezi z domnevnimi upravičenci do teh ukrepov, splošen ukrep, ki se nanaša na položaje, ki so bili objektivno določeni in so povzročili pravne učinke za vrsto subjektov, ki so bili določeni splošno in abstraktno. Taki morebitni upravičenci zato niso imeli pravnega interesa za vložitev tožbe na podlagi člena 230 ES. Ta sodna praksa se razlikuje od sodne prakse v zvezi z odločbami o nevložitvi ugovora zoper individualno pomoč, sprejeto, ne da bi bil uveden formalni postopek preiskave, v zvezi s katero je Sodišče pogoje za pravni interes tretjih strank za vložitev tožbe zoper njo ublažilo (glej sodbo z dne 15. junija 1993 v zadevi Matra proti Komisiji (C-225/91, Recueil, str. I-3203), in sodbo z dne 19. maja 1993 v zadevi Cook proti Komisiji (C-198/91, Recueil, str. I-2487).
(
19
)	Sodba z dne 21. november 1991 v zadevi Fédération Nationale du Commerce Extérieur des Produits Alimentaires and Syndicat National des Négociants et Transformateurs de Saumon (C-354/90, Recueil, str. I-5505, FNCE, točka 14); sodba z dne 11. julija 1996 v zadevi SFEI in drugi (C-39/94, Recueil, str. I-3547, točka 42); in sodba z dne 17. junija 1999 v zadevi Piaggio (C-295/97, Recueil, str. I-3735, točka 31).
(
20
)	Glej na primer v opombi 19 navedeno sodbo Piaggio, točka 48. Člen 1(c) Uredbe Sveta (ES) 659/1999 z dne 22. marca 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena 93 Pogodbe ES (UL L 83, str. 1) („Postopkovna uredba“) pomeni vsako pomoč, to je program pomoči ali individualno pomoč, ki ni veljavna pomoč, vključno s spremembami veljavne pomoči.
(
21
)	Individualne dodelitve pomoči so zgolj ukrepi za uvajanje splošnega programa pomoči. Ker so dejavniki, ki jih mora Komisija upoštevati pri presoji te pomoči, enaki kot dejavniki, ki jih je upoštevala pri preverjanju splošnega programa, mora individualne dodelitve pomoči preveriti Komisija.
(
22
)	Glej člen 4(3) Postopkovne uredbe.
(
23
)	Če Komisija dvomi o združljivosti priglašene pomoči s skupnim trgom, mora začeti formalni postopek preiskave (glej člen 4(4) Postopkovne uredbe).
(
24
)	Glej med drugim sodbo z dne 21. marca 1991 v zadevi Italija proti Komisiji (C-303/88, Recueil, str. I-1433, točka 34).
(
25
)	Glej v opombi 18 navedeno sodbo Matra proti Komisiji, točka 25.
(
26
)	Glej na primer Sklep Sodišča z dne 24. julija 2003 v zadevi Sicilcassa (C-297/01, Recueil, str. I-7849, točka 47).
(
27
)	Glej v zvezi s tem sodbo z dne 21. maja 1980 v zadevi Komisija proti Italiji (73/79, str. 1533, točka 11); v opombi 18 navedeno sodbo Matra proti Komisiji, točka 41; in sodbo z dne 19. septembra 2000 v zadevi Nemčija proti Komisiji (C-156/98, Recueil, str. I-6857, točka 78).
(
28
)	Glej sklepne predloge generalnega pravobranilca Fennellyja z dne 13. aprila 2000 v združenih zadevah Italija in Sardegna Lines proti Komisiji (sodba z dne 19. oktobra 2000, C-15/98 in C-105/99, Recueil, str. I-8855, točka 78).
(
29
)	V zvezi s tem je treba opozoriti, da je Sodišče v preteklosti odločilo, da je odločba Komisije na podlagi člena 88 ES nična, ker je njena prehodna določba v nasprotju z načelom legitimnih pričakovanj in načelom enakega obravnavanja (glej sodbo z dne 22. junija 2006 v združenih zadevah Belgija in Forum 187 ASBL proti Komisiji (C-182/03 in C-217/03, ZOdl., str. I-5479, točke od 168 do 174).
(
30
)	Sklep z dne 21. novembra 2005 v zadevi Tramarin proti Komisiji (T-426/04, ZOdl., str. II-4765).
(
31
)	Poleg tega seveda možnosti, da odloči, da priglašena pomoč ni pomoč.
(
32
)	Glej sodbo z dne 24. septembra 2002 v združenih zadevah Falck in Acciaierie di Bolzano proti Komisiji (C-74/00 P in C-75/00 P, Recueil, str. I-7869, točki od 168 do 171); sodbo z dne 26. septembra 1996 v zadevi Francija proti Komisiji (C-241/94, Recueil, str. I-4551, točka 33); in sodbo z dne 10. julija 1986 v zadevi Belgija proti Komisiji (234/84, Recueil, str. 2263, t.i. „Meura“, točka 16).
(
33
)	Glej v zvezi s tem na primer v opombi 32 navedeno sodbo Falck and Acciaierie di Bolzano, točka 169.
(
34
)	V bistvu morebitnim prizadetim strankam nič ne preprečuje, da Komisiji podajo informacije med predhodno preiskavo, v tem primeru pa mora Komisija te dejavnike upoštevati (glej v zvezi s tem sodbo z dne 3. maja 2001 v zadevi Portugalska proti Komisiji (C-204/97, Recueil, str. I-3175, točka 35).
(
35
)	Glej v zvezi s tem sodbo z dne 20. marca 1984 v zadevi Nemčija proti Komisiji z dne (84/82, Recueil, str. 1451, točka 13), in sodbo z dne 9. oktobra 1984 v združenih zadevah Heineken Brouwerijen (91/83 in 127/83, Recueil, str. 3435, točka 15).
(
36
)	Glej v zvezi s tem sodbo z dne 6. oktobra 2005 v zadevi Scott proti Komisiji (C-276/03 P, ZOdl., str. I-8437, točka 33.
(
37
)	Glej v zvezi s tem v opombi 28 navedeno sodbo Italija in Sardegna Lines proti Komisiji; sodbo z dne 14. oktobra 1987 v zadevi Nemčija proti Komisiji (248/84, Recueil, str. 4013, točka 18) in sodbo z dne 17. junija 1999 v zadevi Belgija proti Komisiji (C-75/97, Recueil, str. I-3671, točka 48).
(
38
)	To je bil primer v opombi 29 navedene sodbe Belgium and Forum 187 ASBL proti Komisiji, točke od 168 do 174. V tej zadevi je Komisija sprejela negativno odločbo v zvezi s programom obstoječih pomoči glede centrov za usklajevanje, ki je bil vzpostavljen z belgijsko zakonodajo. V zvezi z novejšo uporabo iste utemeljitve glej sodbo z dne 12. septembra 2007 v zadevi Koninklijke Frieslands Food proti Komisiji (T-348/03)
(
39
)	Glej v zvezi s tem sodbo z dne 14. januarja 2004 v zadevi Fleuren Compost proti Komisiji (T-109/01, Recueil str. II-127, točka 75).
(
40
)	V skladu z ustaljeno sodno prasko Sodišča mora biti pomoč, da zanjo velja eno od odstopanj iz člena 87(3) ES, ne le v skladu z enim od ciljem v členu 87(3)(a), (b), (c) ali (d) ES, ampak mora biti tudi za dosego teh ciljev nujna (glej sodbo z dne 17. septembra 1980 v zadevi Philip Morris proti Komisiji (730/79, Recueil, str. 2671, točka 17)).
(
41
)	UL C 74, str. 9. Tretji pododstavek odstavka 4.2 Smernic določa, da morajo „[p]oleg tega […] sheme pomoči vključevati določilo, da je treba zahtevke za pomoč vložiti pred začetkom izvajanja projektov“.
(
42
)	Glej po analogiji sodno prakso, v skladu s katero bi bila členoma 87 ES in 88 ES odvzeta učinkovitost, če bi se lahko države članice sklicevale na svoje nedopustno ravnanje, ki bi lahko ustvarilo legitimna pričakovanja potencialnih upravičencev do pomoči pri odvzemanju učinkovitosti odločbam, ki jih je Komisija sprejela na podlagi Pogodbe (glej na primer sodbo z dne 20. septembra 1990 v zadevi Komisija proti Nemčiji, C-5/89, Recueil, str. I-3437, točka 17).
(
43
)	Od sodbe z dne 13. marca 1968 v zadevi Beus proti Hauptzollamt München (5/67, Recueil, str. 83 in 95). Glej, na primer, sodbo z dne 19. novembra 1998 v zadevi Španija proti Komisiji (C-284/94, Recueil, str. I-7309, točka 28).