62024TJ0589
SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (senat za predhodno odločanje)
z dne 15. aprila 2026 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Carinska unija – Carinski zakonik – Postopek pasivnega oplemenitenja – Dovoljenje – Člen 84(1)(b), peta alinea, in člen 85 Uredbe (EGS) št. 2913/92 – Člen 211(1)(a) Uredbe (EU) št. 952/2013 – Dajanje v izvoz pri carinskem uradu, ki ni določen v dovoljenju in je v drugi državi članici od tiste, ki je izdala to dovoljenje – Carinski dolg, ki nastane zaradi neizpolnjevanja – Oprostitev – Člen 86(6) Uredbe št. 952/2013 – Carinski dolg, ki nastane na podlagi člena 77(1)(a) Uredbe št. 952/2013“
V zadevi T‑589/24,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Bundesfinanzhof (zvezno finančno sodišče, Nemčija) z odločbo z dne 6. avgusta 2024, ki je na Sodišče prispela 30. oktobra 2024, v postopku
A‑GmbH
proti
Hauptzollamt C,
SPLOŠNO SODIŠČE (senat za predhodno odločanje),
ob posvetovanju v sestavi S. Papasavvas, predsednik, T. Pynnä, sodnica, J. Laitenberger, G. Hesse (poročevalec) in I. Dimitrakopoulos, sodniki,
generalna pravobranilka: M. Brkan,
sodni tajnik: P. Cullen, administrator,
na podlagi tega, da je Sodišče 15. novembra 2024 na podlagi člena 50b, tretji odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije predlog za sprejetje predhodne odločbe preneslo na Splošno sodišče,
ob upoštevanju področja iz člena 50b, prvi odstavek, točka (c), Statuta Sodišča Evropske unije in neobstoja samostojnega vprašanja glede razlage v smislu člena 50b, drugi odstavek, navedenega statuta,
na podlagi pisnega dela postopka,
na podlagi obravnave z dne 8. septembra 2025,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za A‑GmbH K. Felderhoff, Rechtsanwalt, P. Witte in H.‑M. Wolffgang, davčna svetovalca,
–
za belgijsko vlado S. Baeyens in M. Jacobs, agenta,
–
za Evropsko komisijo B. Eggers in F. Moro, agentki,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 26. novembra 2025
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 84(1)(b), peta alinea, člena 85, člena 145(1) in člena 150(2) Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 4, str. 307; v nadaljevanju: carinski zakonik Skupnosti) ter člena 77(1)(a), člena 86(6), člena 211(1)(a) in člena 259(1) Uredbe (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. oktobra 2013 o carinskem zakoniku Unije (UL 2013, L 269, str. 1, in popravek v UL 2013, L 287, str. 90; v nadaljevanju: carinski zakonik Unije).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med družbo A‑GmbH in Hauptzollamt C (glavni carinski urad C, Nemčija), ker je družba A‑GmbH dovoljenje za pasivno oplemenitenje, ki ga je glavni carinski urad C izdal za dajanje blaga Evropske unije v postopek pasivnega oplemenitenja, uporabila pri carinskem uradu na Nizozemskem, ki v tem dovoljenju ni naveden.
Pravni okvir
3
Carinski zakonik Skupnosti je bil s 1. majem 2016 razveljavljen in nadomeščen s carinskim zakonikom Unije. Vendar se glede na čas dejanskega stanja iz spora o glavni stvari za ta spor še naprej uporablja carinski zakonik Skupnosti v delu, v katerem se to dejansko stanje nanaša na obdobje od 29. junija 2015 do 30. aprila 2016.
Carinski zakonik Skupnosti
4
Oddelek 3 poglavja 2 naslova IV carinskega zakonika Skupnosti je bil naslovljen „Odložni postopki in carinski postopki z ekonomskim učinkom“. Točka A tega oddelka je vsebovala „[s]kupne določbe za več postopkov“. Člena 84 in 85 tega zakonika sta bila del te točke.
5
Člen 84(1)(b), peta alinea, carinskega zakonika Skupnosti je določal:
„1.   V členih 85 do 90:
[…]
(b)
kadar se uporablja izraz ‚carinski postopek z ekonomskim učinkom‘, se šteje, da se nanaša na naslednje postopke:
[…]
–
pasivno oplemenitenje.“
6
Člen 85 carinskega zakonika Skupnosti je določal:
„Uporaba kateregakoli carinskega postopka z ekonomskim učinkom je pogojena z dovoljenjem, ki ga izdajo carinski organi.“
7
Člen 114(2)(c), druga alinea, carinskega zakonika Skupnosti je določal:
„Naslednji izrazi imajo naslednji pomen:
[…]
(c)
operacije oplemenitenja:
– […]
–
predelava blaga.“
8
Člen 145 carinskega zakonika Skupnosti je določal:
„1.   Postopek pasivnega oplemenitenja brez poseganja v določbe, ki urejajo posebna področja v zvezi s standardnim sistemom zamenjave, določenim v členih 154 do 159, ali v člen 123, omogoča, da se skupnostno blago začasno izvozi s carinskega območja Skupnosti, zato da se na njem izvedejo operacije oplemenitenja in da se izdelki, nastali v takih operacijah, sprostijo v prosti promet s popolno ali delno oprostitvijo uvoznih dajatev.
[…]
3.   Uporabljajo se naslednje opredelitve:
(a)
‚blago na začasnem izvozu‘ pomeni blago, dano v postopek pasivnega oplemenitenja;
(b)
‚operacije oplemenitenja‘ pomeni operacije iz prve, druge in tretje alinee člena 114(2)(c);
(c)
‚pridobljeni proizvodi‘ pomeni vse proizvode, ki nastanejo v operacijah oplemenitenja;
[…].“
9
Člen 148 carinskega zakonika Skupnosti je določal:
„Dovoljenje se izda samo:
[…]
(b)
kadar obstaja mnenje, da bo mogoče ugotoviti, da so pridobljeni proizvodi rezultat oplemenitenja blaga na začasnem izvozu.
Primeri, v katerih se uporablja odstopanje od tega pododstavka, in pogoji, po katerih se taka odstopanja uporabljajo, se določijo skladno s postopkom odbora [za carinski zakonik];
(c)
kadar dovoljenje za izvedbo postopka pasivnega oplemenitenja ne škodi resneje osnovnim interesom predelovalcev Skupnosti (gospodarski pogoji).“
10
Člen 150(2) carinskega zakonika Skupnosti je določal:
„Popolne ali delne oprostitve uvoznih dajatev, predvidene v členu 151(1), se ne odobri, kadar ni izpolnjen eden od pogojev ali obveznosti iz postopka pasivnega oplemenitenja, razen če se ugotovi, da to nima pomembnega vpliva na pravilno izvajanje omenjenega postopka.“
Uredba za izvajanje carinskega zakonika Skupnosti
11
Člen 1(1) Uredbe Komisije (EGS) št. 2454/93 z dne 2. julija 1993 o določbah za izvajanje Uredbe št. 2913/92 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 2, zvezek 6, str. 3), kakor je bila spremenjena z Uredbo Komisije št. 1192/2008 z dne 17. novembra 2008 (UL 2008, L 329, str. 1, in popravek v UL 2009, L 279, str. 12) (v nadaljevanju: uredba za izvajanje carinskega zakonika Skupnosti), je določal:
Posamezni izrazi, uporabljeni v tej uredbi, imajo naslednji pomen:
[…]
13.
Enotno dovoljenje pomeni: dovoljenje, ki vključuje carinske uprave v več kot eni državi članici za enega izmed naslednjih postopkov:
– […]
–
carinske postopke z ekonomskim učinkom v skladu s členom 84(1)(b) [carinskega] zakonika [Skupnosti]
[…].“
12
V členu 496, točka (f), uredbe za izvajanje carinskega zakonika Skupnosti je bil „urad vnosa“ opredeljen kot „carinski urad ali urad[i], ki so z dovoljenjem pooblaščeni za sprejem deklaracije za vnos blaga v postopek“.
13
Člen 500 uredbe za izvajanje carinskega zakonika Skupnosti je določal:
„1.   Kadar se zaprosi za enotno dovoljenje, je potrebno predhodno soglasje zadevnih organov v skladu s postopkom iz odstavkov 2 in 3.
2.   Pri začasnem uvozu se zahtevek predloži carinskim organom, pristojnim za kraj prve uporabe, brez poseganja v drugi pododstavek člena 580(2).
V drugih primerih se predloži carinskim organom, pristojnim za kraj, kjer se vodi glavno knjigovodstvo vložnika zahtevka, kar olajša na reviziji osnovane kontrole postopka, in kjer se izvaja vsaj del skladiščenja, oplemenitenja ali začasnega izvoza, zajetega v dovoljenju.
[…]
3.   Carinski organi, pristojni v skladu z odstavkom 2, pošljejo zahtevek in osnutek dovoljenja drugim carinskim organom, ki potrdijo datum prejema v 15 dneh.
Drugi udeleženi carinski organi uradno sporočijo vse svoje pripombe v 30 dneh od dneva, ko so prejeli osnutek dovoljenja. Kadar pripombe prispejo v tem roku in soglasje ni doseženo, se zahtevek zavrne glede na obseg pripomb, ki so bile dane.
4.   Carinski organi lahko izdajo dovoljenje, če v teh 30 dneh niso prejeli nobene pripombe k osnutku dovoljenja.
Eno kopijo dogovorjenega dovoljenja pošljejo vsem zadevnim carinskim organom.“
Carinski zakonik Unije
14
Člen 26 carinskega zakonika Unije, naslovljen „Veljavnost odločb na celotnem območju Unije“, določa:
„Odločbe v zvezi z uporabo carinske zakonodaje so veljavne na celotnem carinskem območju Unije, razen če je učinek odločbe omejen na eno ali več držav članic.“
15
Člen 77 carinskega zakonika Unije, naslovljen „Sprostitev v prosti promet in začasni uvoz“, določa:
„1.   Carinski dolg pri uvozu nastane, ko se neunijsko blago, zavezano uvozni dajatvi, da v enega od naslednjih carinskih postopkov:
(a)
sprostitev v prosti promet, tudi v okviru določb o posebni rabi;
[…].“
16
Člen 79(1) carinskega zakonika Unije določa:
„Za blago, zavezano uvozni dajatvi, nastane carinski dolg pri uvozu zaradi neizpolnjevanja:
(a)
ene od obveznosti, ki so določene s carinsko zakonodajo za vnos neunijskega blaga na carinsko območje Unije, njegovo odstranitev izpod carinskega nadzora ali gibanje, predelavo, hrambo, začasno hrambo, začasni uvoz ali prepustitev takega blaga na navedenem območju;
(b)
ene od obveznosti, ki so določene v carinski zakonodaji glede posebne rabe blaga na carinskem območju Unije;
(c)
pogoja, ki ureja dajanje neunijskega blaga v carinski postopek ali odobritev izvzetja od dajatve ali znižane stopnje uvozne dajatve zaradi posebne rabe blaga.“
17
Člen 82(1) carinskega zakonika Unije določa:
„Za blago, zavezano izvozni dajatvi, nastane carinski dolg pri izvozu zaradi neizpolnjevanja:
(a)
ene od obveznosti, določenih s carinsko zakonodajo za izstop blaga;
(b)
pogojev, pod katerimi je bil dovoljen iznos blaga s carinskega območja Unije s popolno ali delno oprostitvijo izvozne dajatve.“
18
Člen 86 carinskega zakonika Unije, naslovljen „Posebna pravila za izračun zneska uvozne dajatve“, v odstavku 6 določa:
„Kadar carinska zakonodaja določa ugodnejšo tarifno obravnavo za blago, oprostitev ali popolno ali delno izvzetje od uvozne ali izvozne dajatve, v skladu s točkami (d) do (g) člena 56(2), členi 203, 204, 205 in 208 ali členi 259 do 262 te uredbe ali v skladu z Uredbo Sveta (ES) št. 1186/2009 z dne 16. novembra 2009 o sistemu oprostitev carin v Skupnosti[…], se takšna ugodnejša tarifna obravnava, oprostitev ali izvzetje uporablja tudi, kadar carinski dolg nastane v skladu s členom 79 ali 82 te uredbe, pod pogojem, da napaka, zaradi katere je carinski dolg nastal, ni bila storjena kot poskus goljufivega dejanja.“
19
Člen 173 carinskega zakonika Unije določa:
„1.   Deklarantu se na podlagi zahtevka dovoli, da spremeni eno ali več navedb v carinski deklaraciji, potem ko carinski organi to deklaracijo že sprejmejo. Carinska deklaracija se zaradi spremembe ne more uporabiti za drugo blago kot tisto, ki ga je prvotno zajela.
2.   Takšna sprememba se ne dovoli, kadar se pred vložitvijo zahtevka zanjo zgodi kar koli od naslednjega:
[…]
(c) carinski organi prepustijo blago.
3.   Na podlagi zahtevka deklaranta se v treh letih po sprejemu carinske deklaracije lahko dovoli spremembo carinske deklaracije po prepustitvi blaga, da deklarant lahko izpolni svoje obveznosti v zvezi z dajanjem blaga v zadevni carinski postopek.“
20
Člen 211 carinskega zakonika Unije določa:
„1.   Dovoljenje carinskih organov se zahteva, ko gre za:
(a)
uporabo postopka aktivnega ali pasivnega oplemenitenja, postopka začasnega uvoza ali postopka posebne rabe;
[…].“
21
Člen 259 carinskega zakonika Unije določa:
„1.   V okviru postopka pasivnega oplemenitenja se unijsko blago lahko začasno izvozi s carinskega območja Unije, da se izvedejo operacije oplemenitenja blaga. Oplemeniteni proizvodi, pridobljeni iz navedenega blaga, se lahko na podlagi zahtevka imetnika dovoljenja ali katere koli osebe s sedežem na carinskem območju Unije, v kolikor ima ta oseba soglasje imetnika dovoljenja in so izpolnjeni pogoji iz dovoljenja, sprostijo v prosti promet s popolno ali delno oprostitvijo uvozne dajatve.
[…]
3.   Carinski organi določijo rok, v katerem mora biti začasno izvoženo blago ponovno uvoženo na carinsko območje Unije v obliki oplemenitenih proizvodov in sproščeno v prosti promet, da je lahko upravičeno do popolne ali delne oprostitve uvozne dajatve. Odobrijo lahko podaljšanje tega roka za razumno obdobje, če imetnik dovoljenja predloži utemeljen zahtevek.“
Delegirana uredba
22
Člen 2(1) Delegirane uredbe Komisije (EU) 2015/2446 z dne 28. julija 2015 o dopolnitvi Uredbe št. 952/2013 o podrobnih pravilih v zvezi z nekaterimi določbami carinskega zakonika Unije (UL 2015, L 343, str. 1; v nadaljevanju: Delegirana uredba), določa:
„Za izmenjavo in shranjevanje informacij, zahtevanih za zahtevke in odločbe, veljajo skupne podatkovne zahteve iz Priloge A.“
23
Poglavje 1 naslova I Priloge A k Delegirani uredbi vsebuje tabelo, naslovljeno „Tabela s podatkovnimi zahtevami“. Stolpec 8b te tabele („vložitev zahtevka in izdaja dovoljenja za uporabo postopka pasivnega oplemenitenja“) pri podatkovnem elementu („PE“) 4/10, naslovljenem „Carinski urad prepustitve“, vsebuje oznako „A“, ki ustreza obveznemu podatkovnemu elementu, torej gre za „podatke, ki jih zahteva vsaka država članica“.
Uredba za izvajanje carinskega zakonika Unije
24
Člen 261 Izvedbene uredbe Komisije (EU) 2015/2447 z dne 24. novembra 2015 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje nekaterih določb Uredbe št. 952/2013 (UL 2015, L 343, str. 558; v nadaljevanju: uredba za izvajanje carinskega zakonika Unije) določa:
„1.   Pristojni carinski organ sprejme odločbo o zahtevku brez posvetovanja z drugimi zadevnimi carinskimi organi, kakor je določeno v členu 260 te uredbe, v katerem koli od naslednjih primerov:
[…]
(c)
edina dejavnost, pri kateri so vključene različne države članice, je operacija, za katero carinski urad prepustitve in carinski urad zaključka postopka nista ista;
[…].“
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
25
Glavni carinski urad C je 1. decembra 2014 družbi A‑GmbH, vlagateljici revizije v postopku v glavni stvari, izdal dovoljenje za pasivno oplemenitenje za proizvodnjo predelanega arašidovega olja, ki izhaja iz operacij oplemenitenja, pri družbi s sedežem v Švici (v nadaljevanju: dovoljenje za dajanje v postopek pasivnega oplemenitenja).
26
V dovoljenju za dajanje v postopek pasivnega oplemenitenja sta bila navedena dva nemška carinska urada (carinski urad W in carinski urad Z) kot urada prepustitve, ki sta bila na tej podlagi pooblaščena za sprejemanje deklaracij za dajanje začasno izvoženega blaga v ta postopek.
27
Vlagateljica revizije v postopku v glavni stvari je med junijem 2015 in septembrom 2017 na Nizozemskem kupovala surovo arašidovo olje, ki je bilo v prostem prometu. To unijsko blago je bilo pri nizozemskem carinskem uradu deklarirano za neposreden izvoz v Švico z navedbo oznake carinskega postopka 1000 (trajni izvoz brez predhodnega postopka). Vlagateljica revizije v postopku v glavni stvari je po operacijah oplemenitenja v Švici oplemeniteni proizvod sprostila v prosti promet v Uniji z oznako carinskega postopka 4000 (sprostitev v porabo s sprostitvijo v prosti promet brez predhodnega postopka). Za carinsko vrednost je vlagateljica revizije v postopku v glavni stvari navedla stroške operacij oplemenitenja, opravljenih v Švici, in ne vrednosti uvoženega oplemenitenega arašidovega olja.
28
Glavni carinski urad C je z učinkom od 16. marca 2018 spremenil dovoljenje za dajanje v postopek pasivnega oplemenitenja, tako da je navedeni nizozemski carinski urad dodal kot urad za dajanje začasno izvoženega blaga v postopek pasivnega oplemenitenja.
29
Glavni carinski urad C je z odločbo o odmeri uvoznih dajatev z dne 25. julija 2018 naknadno izterjal carinske dajatve z obrazložitvijo, da vlagateljica revizije v postopku v glavni stvari ni mogla uporabiti postopka pasivnega oplemenitenja, ker unijskega blaga ni deklarirala pod oznako carinskega postopka 2100 (začasni izvoz v okviru postopka pasivnega oplemenitenja brez predhodnega postopka) pri enem od nemških carinskih uradov, določenih v dovoljenju za dajanje v postopek pasivnega oplemenitenja.
30
Vlagateljica revizije v postopku v glavni stvari je zoper to izterjavo dajatev s strani glavnega carinskega urada C vložila pritožbo. Poleg tega je dosegla, da je nizozemski carinski urad spremenil izvozne deklaracije za surovo arašidovo olje, da bi se na teh deklaracijah vpisala oznaka carinskega postopka pasivnega oplemenitenja (oznaka 2100 v polju 37) in napotilo na dovoljenje za dajanje v postopek pasivnega oplemenitenja (v polju 44). Glavni carinski urad C je z odločbo o odmeri z dne 5. decembra 2018 znižal znesek dajatev, ki jih je treba naknadno izterjati, v preostalem pa je pritožbo zavrnil.
31
Finanzgericht (finančno sodišče, Nemčija), pri katerem je vlagateljica revizije v postopku v glavni stvari vložila tožbo, je razsodilo, da ta ne more uvažati oplemenitenega arašidovega olja z delno oprostitvijo uvoznih dajatev na podlagi člena 145 carinskega zakonika Skupnosti, ker ni uporabila dovoljenja za dajanje v postopek pasivnega oplemenitenja in začasno izvoženega blaga ni dala v ta postopek.
32
Po eni strani je navedeno sodišče menilo, da čeprav je glavni carinski urad C načeloma vezan na odločbe nizozemske carinske uprave, vlagateljica revizije v postopku v glavni stvari ni imela potrebnih dovoljenj, da bi bila lahko upravičena do delne oprostitve. Po drugi strani je ugotovilo, da ta neobstoj dovoljenj ni brez dejanskih posledic za pravilno izvajanje postopka pasivnega oplemenitenja, zlasti ker ni bilo mogoče zagotoviti identifikacije zadevnega blaga. Poleg tega je Finanzgericht (finančno sodišče) menilo, da vlagateljica revizije v postopku v glavni stvari ni mogla zahtevati delne oprostitve niti na podlagi člena 212a carinskega zakonika Skupnosti, ki ga je nasledil člen 86(6) carinskega zakonika Unije, ker je ravnala očitno malomarno.
33
Vlagateljica revizije v postopku v glavni stvari v okviru revizije, vložene pri Bundesfinanzhof (zvezno finančno sodišče, Nemčija), ki je predložitveno sodišče, v bistvu trdi, da okoliščina, da so bile izvozne deklaracije predložene carinskemu uradu, ki nima pristojnosti v Nemčiji, ni vplivala na uporabo postopka pasivnega oplemenitenja, in to še toliko bolj, ker je imel glavni carinski urad C na voljo druga sredstva za to, da bi se prepričal, da so bili izpolnjeni pogoji za identifikacijo zadevnega blaga.
34
V zvezi s tem se predložitveno sodišče nagiba k mnenju, da so odločbe nizozemskega carinskega urada v zvezi s spremembo izvoznih deklaracij veljale na celotnem carinskem območju Unije in da se je neobstoj navedbe nizozemskega urada v dovoljenju za dajanje v postopek pasivnega oplemenitenja nanašal le na formalno zahtevo. Poleg tega poudarja, da nič ne kaže na to, da je vlagateljica revizije v postopku v glavni stvari ravnala v slabi veri.
35
Vendar predložitveno sodišče dvomi o možnosti delne oprostitve uvoznih dajatev za sprostitev oplemenitenih proizvodov, ki izhajajo iz operacij pasivnega oplemenitenja, v prosti promet, če so bile carinske deklaracije za dajanje začasno izvoženega blaga v carinski postopek pasivnega oplemenitenja vložene pri carinskem uradu, ki ni naveden v dovoljenju za pasivno oplemenitenje.
36
Nazadnje, predložitveno sodišče se sprašuje o možnosti, da se v okoliščinah, kakršne so te v zadevi iz postopka v glavni stvari, uporabijo določbe člena 150(2) carinskega zakonika Skupnosti, ki se nanašajo na neizpolnitve, ki niso vplivale na pravilno izvajanje postopka pasivnega oplemenitenja, ali po analogiji določbe člena 86(6) carinskega zakonika Unije, ki omogočajo odpravo nastanka carinskega dolga v primeru nepravilnosti.
37
V teh okoliščinah je Bundesfinanzhof (zvezno finančno sodišče) prekinilo odločanje in Sodišču postavilo ta vprašanja za predhodno odločanje:
„1.
Ali delni oprostitvi uvoznih dajatev po pasivnem oplemenitenju v skladu s členom 145(1) carinskega zakonika Skupnosti oziroma členom 259(1) carinskega zakonika Unije nasprotuje to, da je carinsko deklaracijo za blago na začasnem izvozu sprejel carinski urad, ki v dovoljenju za pasivno oplemenitenje v skladu s členom 85 v povezavi s členom 84(1)(b), peta alinea, carinskega zakonika Skupnosti oziroma členom 211(1)(a) carinskega zakonika Unije ni naveden kot carinski urad za dajanje v carinski postopek?
2.
Ali je treba člen 150(2) carinskega zakonika Skupnosti razlagati tako, da se ta določba nanaša le na obveznosti, ki obstajajo po tem, ko je bilo blago na začasnem izvozu dano v carinski postopek pasivnega oplemenitenja, ali pa se [ta določba] uporablja že za obveznosti v zvezi s predložitvijo carinske deklaracije za dajanje začasno izvoženega blaga v postopek pasivnega oplemenitenja?
3.
Ali je treba člen 86(6) carinskega zakonika Unije smiselno uporabiti, če je carinski dolg nastal v skladu s členom 77(1)(a) carinskega zakonika Unije z dajanjem oziroma sprostitvijo oplemenitenih proizvodov v prosti promet?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Prvo vprašanje
38
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali v položaju, v katerem oseba, ki ji je država članica izdala dovoljenje za pasivno oplemenitenje, unijsko blago, namenjeno oplemenitenju v tretji državi, da v izvozni postopek pri carinskem uradu, ki je v drugi državi članici, ki ni dala predhodnega soglasja k temu dovoljenju, in ki v njem ni naveden kot urad vnosa, člen 85 carinskega zakonika Skupnosti v povezavi s členom 84(1)(b), peta alinea, tega zakonika ter člen 211(1)(a) carinskega zakonika Unije nasprotujejo delni oprostitvi uvoznih dajatev iz naslova pasivnega oplemenitenja, ki je določena v členu 145(1) carinskega zakonika Skupnosti in členu 259(1) carinskega zakonika Unije.
39
V zvezi s tem je treba v uvodu opozoriti, da postopek pasivnega oplemenitenja omogoča, da se blago začasno izvozi s carinskega območja Unije, zato da se na tem blagu izvedejo operacije oplemenitenja in da se proizvodi, nastali v takih operacijah, imenovani „pridobljeni proizvodi“, sprostijo v prosti promet s popolno ali delno oprostitvijo uvoznih dajatev.
40
Prvo vprašanje se nanaša tako na določbe carinskega zakonika Skupnosti, ki se uporablja za dejansko stanje v sporu o glavni stvari, nastalo v obdobju od 29. junija 2015 do 30. aprila 2016, kot na določbe carinskega zakonika Unije, ki se uporablja za to dejansko stanje, nastalo v obdobju od 1. maja 2016 do 11. septembra 2017. Del tega vprašanja, ki se nanaša na carinski zakonik Skupnosti, je treba preučiti ločeno od dela navedenega vprašanja, ki se nanaša na carinski zakonik Unije.
Prvo vprašanje v delu, v katerem se nanaša na carinski zakonik Skupnosti
41
Člen 85 carinskega zakonika Skupnosti določa, da je uporaba kateregakoli carinskega postopka z ekonomskim učinkom pogojena z dovoljenjem, ki ga izdajo carinski organi.
42
Natančneje, iz besedila člena 85 carinskega zakonika Skupnosti v povezavi s členom 84(1)(b), peta alinea, tega zakonika izhaja, da je uporaba postopka pasivnega oplemenitenja pogojena s predhodno izdajo dovoljenja. Obveznost zaprositi za tako predhodno dovoljenje je upravičena zlasti s potrebo po tem, da se v okviru posebnega nadzora preveri, ali so pridobljeni proizvodi rezultat oplemenitenja blaga na začasnem izvozu.
43
Poleg tega člen 148(b) carinskega zakonika Skupnosti določa, da se dovoljenje za uporabo postopka pasivnega oplemenitenja načeloma izda le, če je mogoče ugotoviti, da bodo pridobljeni proizvodi rezultat oplemenitenja blaga na začasnem izvozu.
44
Nazadnje, iz člena 496, točka (f), uredbe za izvajanje carinskega zakonika Skupnosti izhaja, da so uradi vnosa, navedeni v dovoljenju za pasivno oplemenitenje, tisti uradi, ki so z dovoljenjem pooblaščeni za sprejem deklaracije za vnos blaga v postopek pasivnega oplemenitenja.
45
Opozoriti je namreč treba, da to, da se predhodno določijo carinski uradi, pri katerih je blago na začasnem izvozu lahko dano v postopek pasivnega oplemenitenja – zlasti v položaju, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, v katerem je carinski urad, pristojen za izvoz, v drugi državi članici kot navedeni urad zaključka – zagotavlja, da se preverijo pogoji iz dovoljenja za pasivno oplemenitenje in da se po potrebi sprejmejo ustrezni ukrepi za zagotovitev identifikacije blaga ob uvozu po operacijah oplemenitenja. Določitev carinskega urada vnosa ima torej pomembno nadzorno funkcijo za pravilen potek postopka v zvezi s pasivnim oplemenitenjem.
46
Glede tega je treba poudariti, da je postopek pasivnega oplemenitenja, ki povzroči popolno ali delno oprostitev carin, izjemen ukrep, namenjen olajšanju izvajanja nekaterih gospodarskih dejavnosti. Ker ta postopek pomeni očitno tveganje za pravilno uporabo carinskih predpisov in pobiranje dajatev, morajo upravičenci do tega postopka strogo spoštovati obveznosti, ki iz njega izhajajo. Prav tako je treba posledice za njih, če ne izpolnijo svojih obveznosti, razlagati strogo (glej po analogiji sodbo z dne 14. januarja 2010, Terex Equipment in drugi, C‑430/08 in C‑431/08, EU:C:2010:15, točka 42).
47
Poleg tega, kot je generalna pravobranilka navedla v točkah 29 in 30 sklepnih predlogov, iz določb v zvezi z enotnim dovoljenjem, zlasti iz členov 500 in 501 uredbe za izvajanje carinskega zakonika Skupnosti, ki je veljala na dan, ko je bilo v zadevi iz postopka v glavni stvari izdano dovoljenje za dajanje v postopek pasivnega oplemenitenja, izhaja, da morajo carinski organi države članice, ki odločajo o zahtevku za dovoljenje za pasivno oplemenitenje, sporočiti osnutek dovoljenja carinskim organom druge države članice, ki je vključena v izvajanje postopka pasivnega oplemenitenja. Predhodno soglasje zadnjenavedenih organov glede tega osnutka dovoljenja se pridobi v okviru postopka posvetovanja, določenega v členu 500(2) in (3) te uredbe. Za izdajo enotnega dovoljenja pa je – brez poseganja v skupni dogovor med zadevnimi carinskimi organi v smislu člena 501 uredbe za izvajanje carinskega zakonika Skupnosti – potrebno to predhodno soglasje. Če torej takega soglasja ni, dovoljenje za pasivno oplemenitenje, ki ga je izdala ena od držav članic, ne velja kot enotno dovoljenje in se torej ne uporablja na ozemlju drugih držav članic.
48
Carinski zakonik Skupnosti torej nasprotuje uporabi postopka pasivnega oplemenitenja v položaju, v katerem oseba, ki ji je država članica izdala dovoljenje za pasivno oplemenitenje, unijsko blago, namenjeno oplemenitenju v tretji državi, da v izvozni postopek pri carinskem organu, ki v tem dovoljenju ni naveden kot urad vnosa in ki je v drugi državi članici, ki ni dala predhodnega soglasja k temu dovoljenju.
49
V zvezi z možnostjo naknadne spremembe izvoznih deklaracij za to, da bi bilo blago retroaktivno dano v postopek pasivnega oplemenitenja, je treba navesti, da je v zadevi iz postopka v glavni stvari glavni carinski urad C nizozemski carinski urad imenoval za urad vnosa, ki je pristojen za dajanje blaga v postopek pasivnega oplemenitenja, z učinkom od 16. marca 2018. Dalje, nizozemski carinski urad je na zahtevo vlagateljice revizije v postopku v glavni stvari spremenil izvozne deklaracije za surovo arašidovo olje, da bi bila na teh deklaracijah navedena oznaka carinskega postopka pasivnega oplemenitenja (oznaka 2100 v polju 37) in napotilo na dovoljenje za dajanje v postopek pasivnega oplemenitenja (v polju 44).
50
Vendar v položaju, kakršen je ta v postopku v glavni stvari, sprememba izvoznih deklaracij s strani carinskih organov ene države članice, da bi se retroaktivno upoštevalo dovoljenje za pasivno oplemenitenje, ki so ga izdali organi druge države članice, ne more nadomestiti predhodnega soglasja v smislu člena 500 uredbe za izvajanje carinskega zakonika Skupnosti.
51
Taka naknadna sprememba izvoznih deklaracij prav tako ne more temeljiti na členu 78(3) carinskega zakonika Skupnosti.
52
Res je, da je Sodišče v zvezi s tem že razsodilo, da je treba v nekaterih primerih dopustiti naknadno spremembo izvoznih deklaracij v okviru carinskega postopka. Natančneje, člen 78(3) carinskega zakonika Skupnosti dovoljuje ponovni pregled carinske deklaracije po sprostitvi blaga, če so bile določbe, ki urejajo zadevni carinski postopek, uporabljene na podlagi netočnih ali nepopolnih podatkov. Vendar je tak ponovni pregled pogojen s tem, da se spoštujejo določbe, ki urejajo dajanje blaga v ta postopek. Cilji postopka – v tem primeru cilji postopka pasivnega oplemenitenja – torej ne smejo biti ogroženi (glej v tem smislu sodbo z dne 14. januarja 2010, Terex Equipment in drugi, C‑430/08 in C‑431/08, EU:C:2010:15, točka 65).
53
Glede na informacije, ki jih je navedlo predložitveno sodišče, pa pogoji za dajanje v postopek pasivnega oplemenitenja v zadevi iz postopka v glavni stvari niso bili izpolnjeni. Prav tako v predlogu za sprejetje predhodne odločbe ni naveden noben element, ki bi dokazoval, da je vlagateljica revizije v postopku v glavni stvari za zadevne proizvode nameravala uporabiti ta postopek ob vložitvi izvoznih deklaracij za zadevno blago ali ob ponovnem uvozu tega blaga. V tem okviru kontrol ob vnosu blaga v navedeni postopek in ob ponovnem uvozu pridobljenih proizvodov ni bilo mogoče opraviti. V teh okoliščinah – razen če je mogoče opraviti potrebna preverjanja po sprostitvi blaga – so bili cilji postopka pasivnega oplemenitenja že zaradi nemožnosti teh kontrol ogroženi v smislu sodne prakse, navedene v točki 52 zgoraj.
Prvo vprašanje v delu, v katerem se nanaša na carinski zakonik Unije
54
Člen 211(1)(a) carinskega zakonika Unije določa, da je za uporabo postopka aktivnega ali pasivnega oplemenitenja, postopka začasnega uvoza ali postopka posebne rabe potrebno dovoljenje carinskih organov. Vsebina te določbe je podobna vsebini člena 85 carinskega zakonika Skupnosti, ker se zahteva dovoljenje, preden se lahko blago na začasnem izvozu da v postopek pasivnega oplemenitenja.
55
Vendar, kot je predložitveno sodišče navedlo v točki 48 predloga za sprejetje predhodne odločbe, določbe nove ureditve v okoliščinah, kakršne so te iz zadeve v glavni stvari, ne zahtevajo več enotnega dovoljenja s predhodnim soglasjem pristojnih carinskih organov držav članic, ki jih zadeva zahtevek za izdajo dovoljenja. Člen 261(1)(c) uredbe za izvajanje carinskega zakonika Unije namreč določa, da postopek posvetovanja iz člena 260 te uredbe za pridobitev predhodnega soglasja držav članic, ki jih zadeva zahtevek za dovoljenje, ni potreben, kadar gre pri zahtevku za dovoljenje, ki vključuje različne države članice, za operacijo, za katero urad prepustitve in urad zaključka postopka nista ista.
56
Vendar je treba opozoriti, da je treba v skladu s tabelo iz poglavja 1 naslova I Priloge A k Delegirani uredbi v dovoljenju za dajanje v postopek pasivnega oplemenitenja iz člena 211(1)(a) carinskega zakonika Unije navesti carinske urade prepustitve. Kot je generalna pravobranilka ugotovila v točkah 54 in 55 sklepnih predlogov, je dajanje začasno izvoženega blaga v postopek pri uradu prepustitve, določenem v tem dovoljenju, obveznost, ki jo je treba izpolnjevati pri izvajanju postopka pasivnega oplemenitenja.
57
Iz informacij, ki jih je navedlo predložitveno sodišče, pa je razvidno, da je bilo blago iz postopka v glavni stvari za izvoz predloženo carinskemu uradu, ki ni naveden v dovoljenju za dajanje v postopek pasivnega oplemenitenja.
58
V zvezi s tem, kot je bilo že navedeno v točki 45 zgoraj, je nujno, da se predhodno določi urad ali urade vnosa, ki so pristojni za začasni izvoz v okviru postopka pasivnega oplemenitenja, zato da se lahko preveri pravilna uporaba postopka v zvezi s pasivnim oplemenitenjem.
59
V zvezi z možnostmi spremembe carinske deklaracije je treba navesti, da so bile te možnosti z uvedbo člena 173 carinskega zakonika Unije zmanjšane. Odstavek 3 tega člena določa možnost, da carinski organi na zahtevo deklaranta in v treh letih po sprejemu carinske deklaracije dovolijo spremembo carinske deklaracije po prepustitvi blaga, da lahko deklarant izpolni svoje obveznosti v zvezi z dajanjem blaga v zadevni carinski postopek. Sodišče je v zvezi s tem razsodilo, da je s to možnostjo sicer omiljeno načelo nepreklicnosti carinske deklaracije, vendar ta možnost pomeni izjemo od tega načela, ki jo je treba razlagati ozko (glej v tem smislu sodbo z dne 8. junija 2023, Zes Zollner Electronic, C‑640/21, EU:C:2023:457, točka 43).
60
Nazadnje, v zvezi z okoliščino, da so na podlagi člena 26 carinskega zakonika Unije odločbe v zvezi z uporabo carinske zakonodaje veljavne na celotnem carinskem območju Unije, je treba poudariti, kot je to storila generalna pravobranilka v točki 32 sklepnih predlogov, da dovoljenje za dajanje v postopek pasivnega oplemenitenja, ki je predmet zadeve v glavni stvari, ni enotno dovoljenje. Ker pa pristojni nizozemski organi niso dali predhodnega soglasja, se to dovoljenje ni uporabljalo na ozemlju drugih držav članic od tiste, ki ga je izdala. V teh okoliščinah možnost, da carinski urad, ki je v eni državi članici, spremeni carinsko deklaracijo, s čimer bi se spremenilo dovoljenje, ki so ga izdali carinski organi druge države članice – in sicer z dodatkom carinskega urada prepustitve, ki v dovoljenju ni določen – ne bi bila v skladu z besedilom člena 26 carinskega zakonika Unije. Ta določba namreč izključuje, da bi bilo dovoljenje pristojnih carinskih organov ene države članice, katerega učinki so omejeni na ozemlje navedene države članice, veljavno na celotnem carinskem območju Unije.
61
Res je, da so nemški carinski organi z učinkom od 16. marca 2018 spremenili dovoljenje za dajanje v postopek pasivnega oplemenitenja, tako da so nizozemski carinski urad dodali kot pristojni carinski urad za vnos blaga, ki ga trži vlagateljica revizije v postopku v glavni stvari, v ta postopek. V skladu z informacijami, ki jih ima na voljo Splošno sodišče, je bil namen te spremembe ta carinski urad pooblastiti, da v prihodnje sprejme deklaracije za dajanje blaga v postopek pasivnega oplemenitenja, torej od 16. marca 2018. Navedena sprememba torej ne more omogočiti, da se naknadno spremenijo izvozne deklaracije blaga, ki so bile sestavljene pred tem datumom, da bi se to blago dalo v postopek pasivnega oplemenitenja.
62
V teh okoliščinah je treba na prvo vprašanje odgovoriti:
–
člen 85 carinskega zakonika Skupnosti v povezavi s členom 84(1)(b), peta alinea, tega zakonika je treba razlagati tako, da v položaju, v katerem oseba, ki ji je država članica izdala dovoljenje za pasivno oplemenitenje, unijsko blago, namenjeno oplemenitenju v tretji državi, da v izvozni postopek pri carinskem uradu, ki je v drugi državi članici, ki ni dala predhodnega soglasja k temu dovoljenju, in ki v njem ni naveden kot urad vnosa, ta določba nasprotuje delni oprostitvi uvoznih dajatev iz naslova pasivnega oplemenitenja, ki je določena v členu 145(1) navedenega zakonika;
–
člen 211(1)(a) carinskega zakonika Unije je treba razlagati tako, da v položaju, v katerem je unijsko blago, namenjeno oplemenitenju v tretji državi, dano v izvozni postopek pri carinskem uradu, ki ni naveden kot urad vnosa v dovoljenju za pasivno oplemenitenje, ta določba nasprotuje delni oprostitvi uvoznih dajatev iz naslova pasivnega oplemenitenja, ki je določena v členu 259(1) carinskega zakonika Unije.
Drugo vprašanje
63
Predložitveno sodišče z drugim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 150(2) carinskega zakonika Skupnosti razlagati tako, da se uporablja zgolj po tem, ko je bilo blago na začasnem izvozu dano v postopek pasivnega oplemenitenja, ali tudi ob vložitvi deklaracije za dajanje blaga na začasnem izvozu v ta postopek, torej pred tem dajanjem.
64
Ob upoštevanju odgovora na prvo vprašanje na drugo vprašanje ni treba odgovoriti. Iz tega odgovora je namreč razvidno, da je treba v položaju, v katerem so bila dajanja unijskega blaga v izvoz v tretjo državo za namene oplemenitenja do 30. aprila 2016 opravljena pri uradu vnosa, ki je v državi članici, katere carinski organ ni dal predhodnega soglasja za sprejetje enotnega dovoljenja za uporabo postopka pasivnega oplemenitenja, člen 85 carinskega zakonika Skupnosti v povezavi s členom 84(1)(b), peta alinea, tega zakonika razlagati tako, da nasprotuje delni oprostitvi uvoznih dajatev iz naslova pasivnega oplemenitenja, ki je določena v členu 145(1) navedenega zakonika.
65
Zato, kot je generalna pravobranilka navedla v točkah 38 in 39 sklepnih predlogov, se člen 150(2) carinskega zakonika Skupnosti, ki se nanaša zgolj na pogoje in obveznosti v zvezi s postopkom pasivnega oplemenitenja, ne uporablja za tako neizpolnitev obveznosti, na kakršno se nanaša postopek v glavni stvari, in sicer, da je blago dano v izvoz pri carinskem uradu na ozemlju države članice, na katerem se dovoljene za dajanje v ta postopek ni uporabljalo.
Tretje vprašanje
66
Predložitveno sodišče s tretjim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali se člen 86(6) carinskega zakonika Unije uporablja po analogiji, če je carinski dolg nastal v skladu s členom 77(1)(a) tega zakonika po sprostitvi oplemenitenih proizvodov v prosti promet.
67
Člen 86(6) carinskega zakonika Unije pod določenimi pogoji dovoljuje odpravo napake pri uvozu ali izvozu blaga. V zadevi iz postopka v glavni stvari pa je bil, kot navaja predložitveno sodišče, uvoz zadevnega blaga pravilen, tako da je ustrezni carinski dolg nastal z vnosom tega blaga v postopek sprostitve v prosti promet na podlagi člena 77(1)(a) carinskega zakonika Unije, kar je primer, na katerega se člen 86(6) tega zakonika ne nanaša.
68
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da nič v besedilu člena 86(6) carinskega zakonika Unije ne kaže na to, da bi se ta določba lahko po analogiji uporabila za položaj, kakršen je ta iz člena 77(1)(a) tega zakonika. Člen 86(6) carinskega zakonika Unije se namreč izrecno sklicuje na člena 79 in 82 tega zakonika, ki se nanašata na druge položaje od sprostitve v prosti promet, ki je določena v členu 77(1)(a) navedenega zakonika. Ta člen je tako namenjen temu, da se popravi neizpolnjevanje pogojev, določenih na primer za dajanje blaga v posebni carinski postopek. V tem primeru so morali biti drugi pogoji za dajanje v ta postopek že izpolnjeni, kot je vložitev deklaracije pri carinskem uradu, imenovanem v dovoljenju za pasivno oplemenitenje.
69
Na tretje vprašanje je torej treba odgovoriti, da je treba člen 86(6) carinskega zakonika Unije razlagati tako, da se ne uporablja po analogiji, če je carinski dolg nastal v skladu s členom 77(1)(a) tega zakonika po sprostitvi oplemenitenih proizvodov v prosti promet.
Stroški
70
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Splošnemu sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (senat za predhodno odločanje)
razsodilo:
1.
Člen 85 Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti v povezavi s členom 84(1)(b), peta alinea, te uredbe je treba razlagati tako, da v položaju, v katerem oseba, ki ji je država članica izdala dovoljenje za pasivno oplemenitenje, unijsko blago, namenjeno oplemenitenju v tretji državi, da v izvozni postopek pri carinskem uradu, ki je v drugi državi članici, ki ni dala predhodnega soglasja k temu dovoljenju, in ki v njem ni naveden kot urad vnosa, ta določba nasprotuje delni oprostitvi uvoznih dajatev iz naslova pasivnega oplemenitenja, ki je določena v členu 145(1) navedene uredbe.
Člen 211(1)(a) Uredbe (EU) št. 952/2013 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 9. oktobra 2013 o carinskem zakoniku Unije je treba razlagati tako, da v položaju, v katerem je unijsko blago, namenjeno oplemenitenju v tretji državi, dano v izvozni postopek pri carinskem uradu, ki ni naveden kot urad vnosa v dovoljenju za pasivno oplemenitenje, ta določba nasprotuje delni oprostitvi uvoznih dajatev iz naslova pasivnega oplemenitenja, ki je določena v členu 259(1) te uredbe.
2.
Člen 86(6) Uredbe št. 952/2013 je treba razlagati tako, da se ne uporablja po analogiji, če je carinski dolg nastal v skladu s členom 77(1)(a) te uredbe po sprostitvi oplemenitenih proizvodov v prosti promet.
Papasavvas
Pynnä
Laitenberger
Hesse
Dimitrakopoulos
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 15. aprila 2026.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.