62001CJ0283_SL
Stranke
Razlogi za odločitev
Izrek
Stranke
V zadevi C-283/01,
katere predmet je predlog Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska), naslovljen na Sodišče, naj na podlagi člena 234 ES v postopku v glavni stvari, ki poteka med
Shield Mark BV
in
Joost Kist h. o. d. n. Memex,
sprejme predhodno odločbo o razlagi člena 2 Prve direktive Sveta z dne 21. decembra 1988 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami (89/104/EGS) (UL 1989, L 40, str. 1),
SODIŠČE (šesti senat),
v sestavi V. Skouris, v funkciji predsednika šestega senata, J. N. Cunha Rodrigues, J.-P. Puissochet in R. Schintgen, sodniki, in F. Macken (poročevalka), sodnica,
generalni pravobranilec: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
sodna tajnica: M.-F. Contet, glavna administratorka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
– za Shield Mark BV T. Cohen Jehoram in E. J. Morée, odvetnika,
– za nizozemsko vlado H. G. Sevenster, zastopnica,
– za francosko vlado G. de Bergues in A. Maitrepierre, zastopnika,
– za italijansko vlado U. Leanza, zastopnik, skupaj z O. Fiumaro, avvocato dello Stato,
– za avstrijsko vlado C. Pesendorfer, zastopnica,
– za vlado Združenega kraljestva J. E. Collins, zastopnik, skupaj z D. Alexandrom, barrister,
– za Komisijo Evropskih skupnosti N. B. Rasmussen in H. M. H. Speyart, zastopnika,
na podlagi poročila za obravnavo,
po ustni predstavitvi stališč Shield Mark BV, ki jo zastopa T. Cohen Jehoram, nizozemske vlade, ki jo zastopa N. A. J. Bel, zastopnik, ter Komisije, ki jo zastopata N. B. Rasmussen in H. van Vliet, zastopnika, na obravnavi 27. februarja 2003,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 3. aprila 2003
izreka naslednjo
Sodbo
Razlogi za odločitev
1. Z odločbo z dne 13. julija 2001, ki je prispela na Sodišče 18. julija 2001, je Hoge Raad der Nederlanden (Nizozemska) na podlagi člena 234 ES postavilo vprašanji za predhodno odločanje o razlagi člena 2 Prve direktive Sveta z dne 21. decembra 1988 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami (89/104/EGS) (UL 1989, L 40, str. 1, v nadaljevanju: Direktiva).
2. Vprašanji sta bili postavljeni v sporu med družbo Shield Mark BV (v nadaljevanju: Shield Mark) in J. Kistom, ki svojo dejavnost opravlja pod imenom „Memex“, ker je ta pri svoji dejavnosti uporabljal glasbene napeve, ki jih je družba Shield Mark pred tem registrirala pri Bureau Benelux des marques (urad Beneluksa za znamke, v nadaljevanju: BBM) kot zvočne znamke.
Pravni okvir
Skupnostna ureditev
3. Cilj Direktive je v skladu s prvo uvodno izjavo približanje zakonov držav članic o blagovnih znamkah, da se odpravijo neskladnosti, ki lahko ovirajo prosti pretok blaga in storitev ter izkrivljajo konkurenco na skupnem trgu. Vendar kot izhaja iz tretje uvodne izjave, njen namen ni popolnoma približati teh zakonov.
4. V sedmi uvodni izjavi je navedeno, da „doseganje ciljev, h katerim je usmerjeno približevanje zakonodaje, zahteva, da so pogoji pridobivanja in ohranjanja registrirane znamke na splošno enaki v vseh državah članicah,“ in da „je nujno potrebno izdelati seznam znakov, ki lahko sestavljajo znamko, ob pogoju, da je zaradi takšnih znakov mogoče razlikovati blago ali storitve enega podjetja od blaga ali storitev drugega“.
5. Člen 2 Direktive z naslovom „Znaki, ki lahko sestavljajo znamko“ vsebuje seznam znakov iz sedme uvodne izjave. Ta člen določa:
„Znamka je lahko sestavljena iz kakršnihkoli znakov, ki jih je mogoče predstaviti grafično, zlasti iz besed[,] vključno z osebnimi imeni, slik, črk, števil, oblike blaga ali njegove embalaže, če se s pomočjo teh znakov blago in storitve nekega podjetja lahko razlikuje od blaga in storitev drugih podjetij.“
6. Člen 3 Direktive z naslovom „Razlogi za zavrnitev ali neveljavnost“ v odstavku 1(a) in (b) določa:
„Kot znamka se ne smejo registrirati ali, če so registrirani, se jih lahko razglasi za neveljavne:
(a) znaki, ki ne morejo sestavljati znamke;
(b) znamke, ki so brez slehernega razlikovalnega učinka.“
Veljavna zakonodaja Beneluksa
7. Kraljevina Belgija, Veliko vojvodstvo Luksemburg in Kraljevina Nizozemska so pravo znamk zapisale v skupen zakon, to je enotni zakon Beneluksa o znamkah (Trb. 1962, 58, in Trb. 1983, 187, v nadaljevanju: LBM), katerega izvajanje so zaupale skupni instituciji BBM.
8. LBM je bil zaradi prenosa Direktive v pravni red teh treh držav članic spremenjen, z učinkom od 1. januarja 1996, s protokolom z dne 2. decembra 1992 o spremembi navedenega zakona (Trb. 1993, 12, v nadaljevanju: Protokol).
9. Vendar se ni zdelo potrebno spreminjati LBM, da bi se izrecno prenesla člena 2 in 3 Direktive. V zvezi s tem točka I.2, šesti in sedmi pododstavek, obrazložitve Protokola določa:
„Člen 2 Direktive, ki se nanaša na znake, ki se lahko zaščitijo, ne povzroči spremembe LBM. Besedilo tega člena je skoraj enako členu 1 LBM. Čeprav člen 1 LBM v nasprotju s členom 2 Direktive ne določa, da morajo biti znaki taki, da jih je mogoče grafično predstaviti, morajo v praksi izpolnjevati ta pogoj, da se lahko zaščitijo kot znamka.
Tudi člen 3 Direktive ni povzročil spremembe LBM. Absolutni razlogi za zavrnitev ali neveljavnost iz prvega odstavka tega člena so navedeni v členih 1 in 4(1) in (2) v povezavi s členom 14(A)(1) LBM. […]“
10. Člen 1 LBM, ki torej ni bil spremenjen s Protokolom, v prvem odstavku določa:
„Kot posamične znamke se upoštevajo imena, slike, odtisi, pečati, črke, števila, oblike blaga ali njegove embalaže in vsi drugi znaki, s katerimi se razlikujejo proizvodi nekega podjetja.“
11. Člen 1(b) predpisa o izvrševanju LBM določa, da se „znamka Beneluksa […] registrira v francoščini ali nizozemščini s predložitvijo dokumenta, ki vsebuje […] prikaz znamke“.
12. Medtem ko BBM pred začetkom veljavnosti Protokola 1. januarja 1996 registracije znamke ni vsebinsko preverjal, ker je bilo tako preverjanje, če je bilo potrebno, opravljeno naknadno v postopku tožbe za ugotovitev neveljavnosti znamke ali nasprotne tožbe zaradi kršitve pravice imetnika znamke, pa odslej preučuje registracije na podlagi absolutnih razlogov za zavrnitev iz LBM.
13. V zvezi z zvočnimi znamkami je BBM sprva menil, da jih je mogoče registrirati. Vendar BBM od sodbe Gerechtshof te ‘s Gravenhage (Nizozemska) z dne 27. maja 1999 v sporu med strankama v postopku v glavni stvari na splošno zavrača registracijo zvočnih znamk.
Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
14. Družba Shield Mark je imetnica štirinajstih znamk, registriranih pri BBM. Prva je bila registrirana 5. junija 1992, zadnje pa 2. februarja 1999, in to za različne proizvode in storitve iz razredov 9 (računalniški programi (posneti) itd.), 16 (revije, časopisi itd.), 35 (oglaševanje, vodenje komercialnih poslov itd.), 41 (izobraževanje, pouk, organizacija seminarjev o oglaševanju, trženju, intelektualni lastnini in tržni komunikaciji itd.) in 42 (pravne storitve) Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji proizvodov in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kakor je bil revidiran in spremenjen.
15. Štiri od teh znamk sestavlja notno črtovje s prvimi devetimi notami skladbe „Für Elise“ L. van Beethovna. Dve od teh imata pripis „zvočna znamka, znamko sestavlja izvedba melodije, ki nastane iz not, (grafično) zapisanih v notnem črtovju“. Za eno od teh dveh je še pojasnjeno „zaigrana na klavir“.
16. Druge štiri znamke so „prvih devet not ‚Für Elise‘“. Dve od teh imata pripis „zvočna znamka, znamko sestavlja opisana melodija“. Za eno od teh dveh je še pojasnjeno „zaigrana na klavir“.
17. Naslednje tri znamke sestavlja zaporedje not „e, dis, e, dis, e, h, d, c, a“. Dve od teh imata pripis „zvočna znamka, znamko sestavlja izvedba melodije, ki nastane z zaporedjem not, kot so opisane“. Za eno od teh dveh je še pojasnjeno „zaigrana na klavir“.
18. Dve znamki, ki ju je registrirala družba Shield Mark, sestavlja ime „Kukelekuuuuu“ (v nizozemščini onomatopejski izraz za petelinje petje). Ena od njiju ima pripis „zvočna znamka, znamka je onomatopejski izraz, ki posnema petelinje petje“.
19. In nazadnje, eno znamko sestavlja „petelinje petje“ in ima pripis „zvočna znamka, znamko sestavlja opisano petje“.
20. Družba Shield Mark je oktobra 1992 začela radijsko oglaševalsko akcijo, v kateri se je vsako oglasno sporočilo začelo z glasbenim napevom (jinglom), v katerem je povzetih prvih devet not „Für Elise“. Poleg tega je od februarja 1993 izdajala informativni bilten o storitvah, ki jih ponuja na trgu. Bilteni so razstavljeni na stojalih v knjigarnah in kioskih in glasbeni napev se zasliši vsakič, ko kdo vzame bilten s stojala. In nazadnje, družba Shield Mark je izdala paket programske opreme, namenjen pravnikom in tržnim strokovnjakom, pri katerem se ob vsakem zagonu diskete s tem paketom zasliši petelinje petje.
21. J. Kist, ki opravlja dejavnost svetovalca za komunikacije, zlasti s področja prava oglaševanja in prava znamk, organizira seminarje o intelektualni lastnini in trženju ter izdaja revijo o teh vprašanjih.
22. Med oglaševalsko akcijo, ki se je začela 1. januarja 1995, je J. Kist uporabil melodijo, ki jo sestavlja prvih devet not „Für Elise“, in tudi on je prodajal računalniški program, pri katerem se je ob zagonu zaslišalo petelinje petje.
23. Družba Shield Mark je zoper J. Kista vložila tožbo zaradi kršitve znamke in nelojalne konkurence.
24. Gerechtshof te ‘s Gravenhage je s sodbo z dne 27. maja 1999 ugodilo predlogu družbe Shield Mark v delu, ki je temeljil na predpisih o civilni odgovornosti, zavrnilo pa ga je v delu, ki je temeljil na pravu znamk, ker je bil namen držav članic Beneluksa zavrniti registracijo zvokov kot znamk.
25. Družba Shield Mark je vložila pritožbo pri Hoge Raad der Nederlanden, ki je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1. (a)	Ali je treba člen 2 Direktive razlagati tako, da nasprotuje temu, da se lahko zvoki ali šumi štejejo za znamke?
(b)	Če je odgovor na točko (a) prvega vprašanja nikalen: ali sistem, uveden z Direktivo, pomeni, da mora biti mogoče, da se zvoki in šumi štejejo za znamke?
2. (a)	Če je odgovor na točko (a) prvega vprašanja nikalen: pod katerimi pogoji iz Direktive se šteje, da je mogoče zvočno znamko grafično predstaviti v smislu člena 2, in v zvezi s tem, kako je treba tako znamko registrirati?
(b)	In zlasti, ali so izpolnjene zahteve Direktive, na katere se nanaša točka (a), če sta zvok ali šum registrirana v eni od teh oblik:
– note;
– onomatopejski pisni opis;
– pisni opis v drugi obliki;
– grafična predstavitev, kot je sonogram;
– nosilec zvoka, priložen obrazcu za registracijo;
– digitalni posnetek, ki ga je mogoče poslušati po internetu;
– kombinacija teh načinov;
– druga oblika, in če je smiselno, katera?“
Prvo vprašanje
26. S točko (a) prvega vprašanja predložitveno sodišče sprašuje, ali je treba člen 2 Direktive razlagati tako, da nasprotuje temu, da je mogoče zvočne znake šteti za znamke. Če je odgovor nikalen, s točko (b) prvega vprašanja sprašuje, ali ta člen pomeni, da mora biti mogoče, da se zvočni znaki štejejo za znamke.
Stališča, predložena Sodišču
27. Po mnenju družbe Shield Mark iz sedme uvodne izjave Direktive izhaja, da člen 2 te direktive ne vsebuje izčrpnega seznama znakov, ki lahko sestavljajo znamko. Zato so znamka načeloma lahko vsi znaki, po katerih se je mogoče blago ali storitve nekega podjetja razlikovati od izdelkov ali storitev drugega podjetja. Iz tega se po njenem mnenju da sklepati, da lahko zvočni znaki, ker očitno imajo to lastnost, prevzamejo vlogo znamke.
28. To razlago naj bi zlasti podpirali sklepni predlogi generalnega pravobranilca Ruiz-Jaraboja Colomerja v zadevi Sieckmann (sodba z dne 12. decembra 2002, C‑273/00, Recueil, str. I‑11737), priprave za sprejetje Direktive in javno dostopni dokumenti Sveta v zvezi s sprejetjem Direktive in Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti (UL 1994, L 11, str. 1) ter smernice za presojo Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT).
29. Nizozemska, francoska, italijanska in avstrijska vlada ter vlada Združenega kraljestva menijo, da se lahko blago ali storitve nekega podjetja po zvokih razlikujejo od blaga in storitev drugih podjetij. Seznam znakov, ki lahko sestavljajo znamko, iz člena 2 Direktive je po mnenju teh vlad samo okviren, zato zvoki lahko sestavljajo znamke.
30. Francoska in avstrijska vlada dodajata, da mora biti zaradi cilja Direktive, ki je usklajevanje zakonodaj držav članic v zvezi z znamkami, mogoče zvoke šteti za znamke, če se lahko grafično predstavijo.
31. Komisija opozarja, da člen 2 Direktive določa, da se znak lahko registrira kot znamka, če ga je mogoče grafično predstaviti in če se blago ali storitve nekega podjetja z njim lahko razlikujejo od blaga ali storitev drugih podjetij. Po njenem mnenju iz ureditve, vzpostavljene s členoma 2 in 3 Direktive, izhaja, da se razlikovalni učinek v smislu člena 2 v nasprotju s členom 3 ne nanaša na morebitni praktični razlikovalni učinek za blago ali storitve, za katere je vložena prijava za registracijo znamke, ampak na splošen razlikovalni učinek zadevnega znaka, in to ne glede na različne kategorije blaga ali storitev.
32. Zvoki in šumi, ki jih ljudje zaznavajo in si jih lahko zapomnijo, naj bi omogočali razlikovanje blaga ali storitev nekega podjetja od blaga ali storitev drugih podjetij. Poleg tega naj bi jih bilo mogoče grafično predstaviti.
33. Ker seznam znakov, ki lahko sestavljajo znamko, iz člena 2 Direktive ni omejevalen, Komisija sklepa, da se znaki, sestavljeni iz zvokov in šumov, načeloma lahko registrirajo kot znamke, če se da z njimi blago in storitve jasno razlikovati in jih je mogoče jasno, natančno in trajno grafično predstaviti, tako da tretje osebe zlahka razumejo, katera znamka je predmet zaščite.
Odgovor Sodišča
34. V zvezi s točko (a) prvega vprašanja je namen člena 2 Direktive opredeliti vrste znakov, ki lahko sestavljajo znamke. Ta člen določa, da je znamka lahko sestavljena „zlasti iz besed[,] vključno z osebnimi imeni, slik, črk, števil, oblike blaga ali njegove embalaže […]“. Seveda so v tej določbi navedeni zgolj dvo- ali tridimenzionalni znaki, ki jih je mogoče zaznati z očmi in ki jih je torej mogoče predstaviti s črkami ali zapisanimi znaki ali s sliko (zgoraj navedena sodba Sieckmann, točka 43).
35. Vendar kot izhaja iz besedila člena 2 in sedme uvodne izjave Direktive, ki se nanaša na „seznam“ znakov, ki lahko sestavljajo znamko, to naštevanje ni izčrpno. Čeprav ta določba ne navaja znakov, ki sami po sebi niso vidno zaznavni, kot so zvoki, jih izrecno ne izključuje (glej v tem smislu v zvezi z vonjalnimi znaki zgoraj navedeno sodbo Sieckmann, točka 44).
36. Poleg tega, kot so poudarile družba Shield Mark, vlade intervenientke in Komisija, zvočni znaki po naravi niso neprimerni za razlikovanje blaga ali storitev nekega podjetja od blaga ali storitev drugih podjetij.
37. V teh okoliščinah je treba člen 2 Direktive razlagati tako, da zvoki lahko sestavljajo znamko, če jih je poleg tega mogoče grafično predstaviti, to vprašanje pa bo obravnavano pri presoji drugega vprašanja.
38. V zvezi s točko (b) prvega vprašanja je treba ugotoviti, da člen 2 Direktive ne nasprotuje temu, da se zvoki registrirajo kot znamke. Zato države članice take registracije načeloma ne morejo izključiti.
39. Čeprav namen Direktive ni popolno približevanje zakonov o znamkah v državah članicah, je iz sedme uvodne izjave Direktive jasno razvidno, da so pogoji pridobivanja in ohranjanja registrirane znamke enaki v vseh državah članicah.
40. V zvezi s tem, kot je navedla francoska vlada, med državami članicami ne bi smelo biti razlik v naravi znakov, ki lahko sestavljajo znamko.
41. Zato je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 2 Direktive razlagati tako, da mora biti mogoče zvočne znake šteti za znamke, če se blago ali storitve nekega podjetja z njimi lahko razlikujejo od blaga ali storitev drugih podjetij in jih je mogoče grafično predstaviti.
Drugo vprašanje
42. Z drugim vprašanjem predložitveno sodišče prosi Sodišče, naj pojasni, pod katerimi pogoji je mogoče zvočni znak grafično predstaviti v smislu člena 2 Direktive in zlasti ali glasbene note, onomatopejski pisni opis, pisni opis v drugi obliki, grafična predstavitev, kot je sonogram, nosilec zvoka, priložen obrazcu za registracijo, digitalni posnetek, ki ga je mogoče poslušati po internetu, kombinacija teh načinov ali katera koli druga oblika izpolnjujejo zahteve za grafično predstavitev.
Stališča, predložena Sodišču
43. Prvič, družba Shield Mark, vlade intervenientke in Komisija se strinjajo, da mora kakršna koli grafična predstavitev zvočnega znaka izpolnjevati različne zahteve, da ta znak lahko sestavlja znamko.
44. Tako mora biti po mnenju družbe Shield Mark grafična predstavitev jasna, natančna in brez pretiranega truda razumljiva za tretje osebe. Po mnenju nizozemske vlade mora biti popolna, jasna, natančna, tako da je mogoče vedeti, kaj je predmet izključne pravice imetnika znamke, in razumljiva za tiste, ki bi radi pogledali v register znamk. Francoska vlada trdi, da mora biti grafična predstavitev jasna in natančna, ne da bi morala javnost takoj zaznati znak; poleg tega mora biti zaščiteni znak razumljiv. Po mnenju italijanske vlade mora biti predstavitev primerna za razumljivo izražanje zvoka in njegovo razlikovanje. Avstrijska vlada meni, da mora biti zvok zvočnega znaka jasno razviden iz grafične predstavitve ali da ga je mogoče dovolj jasno razbrati, da je področje morebitne zaščite znamke dovolj natančno razpoznavno. Po mnenju vlade Združenega kraljestva mora biti grafična predstavitev sama po sebi dovolj popolna, jasna in natančna, da je brez pretiranega truda razumljiva za osebe, ki pogledajo v register znamk. Nazadnje, Komisija trdi, da mora biti ta predstavitev jasna, natančna in trajna, tako da tretje osebe zlahka razumejo, katera znamka je predmet zaščite.
45. Drugič, v zvezi s sprejemljivimi oblikami grafične predstavitve zvočnih znakov družba Shield Mark, francoska in avstrijska vlada, vlada Združenega kraljestva ter Komisija menijo, da je notno črtovje grafična predstavitev za namene člena 2 Direktive.
46. Družba Shield Mark in francoska vlada menita, da je napotitev na znano delo, kot je „prvih devet not ‚Für Elise‘“, grafična predstavitev. Vlada Združenega kraljestva in Komisija menita nasprotno.
47. V nasprotju s francosko vlado in vlado Združenega kraljestva družba Shield Mark in Komisija menita, da je treba opis melodije z zapisom tonov, iz katerih je sestavljena, kot je „e, dis, e, dis, e, h, d, c, a“, šteti za grafično predstavitev zadevne melodije.
48. Družba Shield Mark ter francoska in avstrijska vlada v bistvu priznavajo, da je sonogram grafična predstavitev, pri čemer avstrijska vlada dodaja, da je taka registracija sprejemljiva, če je priložena akustična izvedba na nosilcu podatkov, francoska vlada pa, da bi bil temu načinu predstavitve lahko priložen nosilec zvoka ali digitalni posnetek. Nasprotno vlada Združenega kraljestva trdi, da te oblike grafične predstavitve na splošno ni mogoče sprejeti, Komisija pa nasprotuje sonogramu v sedanjem tehničnem stanju kot sprejemljivi obliki grafične predstavitve pri registraciji znaka kot znamke.
49. V nasprotju s francosko in avstrijsko vlado družba Shield Mark in v nekaterih okoliščinah (jasen in nedvoumen opis) vlada Združenega kraljestva ter Komisija menijo, da je mogoče registrirati tudi onomatopejski izraz.
50. V zvezi z nosilcem zvoka, priloženim obrazcu za registracijo, francoska vlada meni, da bi bil lahko priložen sonogramu ali spektrogramu, avstrijska vlada pa, da mora biti priložen sonogramu. Nasprotno pa temu domnevnemu načinu „grafične predstavitve“ kot načinu registracije znaka kot znamke nasprotujejo družba Shield Mark, vlada Združenega kraljestva in Komisija.
Odgovor Sodišča
51. Za uvod je treba opozoriti, da v okviru sodelovanja med Sodiščem in nacionalnimi sodišči, določenega s členom 234 ES, mora samo nacionalno sodišče, ki prejme zadevo v odločanje in ki mora prevzeti odgovornost za sodno odločitev, ob upoštevanju posebnosti zadeve, ki poteka pred njim, presoditi nujnost predhodne odločbe, da bi lahko sprejelo sodbo, in upoštevnost vprašanj, ki jih postavi Sodišču. Če se vprašanja, ki jih postavijo nacionalna sodišča, nanašajo na razlago določbe prava Skupnosti, je torej Sodišče načeloma zavezano, da o njih odloči (glej zlasti sodbo z dne 15. decembra 1995 v zadevi Bosman, C‑415/93, Recueil, str. I‑4921, točka 59).
52. Kljub temu je Sodišče menilo, da mora, da bi preverilo svojo pristojnost, preučiti okoliščine, v katerih mu je nacionalno sodišče predložilo zadevo. Duh sodelovanja, ki mora vladati v postopku predhodnega odločanja, namreč pomeni, da nacionalno sodišče upošteva nalogo, dodeljeno Sodišču, ki je prispevati k dobremu vodenju sodnih postopkov v državah članicah, in ne oblikovati svetovalna mnenja o splošnih ali hipotetičnih vprašanjih (glej zlasti zgoraj navedeno sodbo Bosman, točka 60).
53. Sprejetje predhodne odločbe o vprašanju, ki ga postavi nacionalno sodišče, je mogoče zavrniti, kadar gre med drugim za hipotetičen problem (glej zlasti sodbo z dne 8. maja 2003 v zadevi Gantner Electronic, C‑111/01, Recueil, str. I-4207, točka 36).
54. V tem primeru je treba ugotoviti, da družba Shield Mark prijave za registracijo ni vložila v obliki sonograma, nosilca zvoka, digitalnega posnetka ali kombinacije teh načinov, tako da bo del vprašanja, ki se nanaša na načine predstavitve, zaradi neupoštevnosti ostal brez odgovora.
55. Prvič, v zvezi z zahtevami, ki jih morajo izpolnjevati vse grafične predstavitve, je Sodišče v zgoraj navedeni sodbi Sieckmann v zvezi z vonjalnimi znaki razsodilo, da je treba člen 2 Direktive razlagati tako, da znak, ki sam po sebi ni vidno zaznaven, lahko sestavlja znamko, če ga je mogoče grafično predstaviti, zlasti s figurami, črtami ali črkami, predstavitev pa mora biti jasna, natančna, popolna sama po sebi, sprejemljiva, razumljiva, trajna in objektivna.
56. Ti pogoji veljajo tudi za zvočne znake, ki jih tako kot vonjalnih ne moremo vidno zaznavati.
57. Drugič, v zvezi s sprejemljivimi oblikami grafične predstavitve, čeprav mora predložitveno sodišče za vsak konkretni predloženi primer ugotoviti, ali znak lahko sestavlja znamko in ga je torej mogoče veljavno registrirati, pa je Sodišče pristojno, da poda smernice o tem, ali je predstavitev z glasbenimi notami ali pisnim opisom grafična predstavitev zvočnega znaka v smislu člena 2 Direktive.
58. Predhodno je treba poudariti, da znaka ni mogoče registrirati kot zvočno znamko, če prijavitelj v prijavi za registracijo ni navedel, da ga je treba razumeti kot zvočni znak. V takem primeru namreč organ, pristojen za registracijo znamk, in javnost, zlasti gospodarski subjekti, lahko upravičeno menijo, da gre za besedno ali figurativno znamko, kot je grafično predstavljena v prijavi za registracijo.
59. Najprej v zvezi z opisno predstavitvijo zvočnega znaka ni mogoče a priori
izključiti, da tak način grafične predstavitve izpolnjuje zahteve iz točke 55 te sodbe. Vendar kadar gre za znake, kakršni so zadevni, grafična predstavitev, kot je „prvih devet not skladbe ‚Für Elise‘“ ali „petelinje petje“, ni dovolj natančna ali jasna in torej ni mogoče ugotoviti zahtevanega obsega varstva. Zato ne more biti grafična predstavitev tega znaka v smislu člena 2 Direktive.
60. Nato je treba v zvezi z onomatopejskimi izrazi ugotoviti, da obstaja razkorak med samim onomatopejskim izrazom, kot je izgovorjen, in resničnim zvokom ali šumom oziroma zaporedjem resničnih zvokov ali šumov, ki naj bi jih glasovno posnemal. Kadar je torej zvočni znak grafično predstavljen s preprostim
onomatopejskim izrazom, pristojni organi in javnost, zlasti gospodarski subjekti, ne morejo ugotoviti, ali je znak, ki je predmet zaščite, sam onomatopejski izraz ali resnični zvok ali šum. Povrhu vsega so med posamezniki in državami članicami razlike v dojemanju onomatopeje. To velja za nizozemski onomatopejski izraz „Kukelekuuuuu“, ki naj bi bil zapis petelinjega petja, je pa zelo drugačen od ustreznega onomatopejskega izraza v drugih jezikih, ki se govorijo v državah članicah Beneluksa. Zato preprost onomatopejski izraz brez dodatnega pojasnila ne more biti grafična predstavitev zvoka ali šuma, ki naj bi ga glasovno zapisal.
61. Nazadnje, v zvezi z notami, ki so običajni način predstavljanja tonov, tudi zaporedje tonov brez dodatnega pojasnila, kot je „e, dis, e, dis, e, h, d, c, a“, ni grafična predstavitev v smislu člena 2 Direktive. Iz takega opisa, ki ni ne jasen, ne natančen, ne popoln sam po sebi, namreč ni mogoče ugotoviti višine in dolžine tonov, iz katerih nastane melodija, za katero se zahteva registracija, in ki sta ključni za poznavanje melodije in s tem za opredelitev same znamke.
62. Nasprotno, notno črtovje, razdeljeno na takte, na katerem so zlasti ključ (violinski, basovski, violski), note in pavze, katerih oblika (za note: celinka, polovinka, četrtinka, osminka, šestnajstinka itd.; za pavze: celinska, polovinska, četrtinska, osminska itd.) označuje relativno vrednost, ter po potrebi predznaki (višaj, nižaj, razvezaj) – vse te oznake, ki določajo višino in trajanje zvoka – je lahko zvesta predstavitev zaporedja tonov, ki tvorijo melodijo, za katero se zahteva registracija. Ta način grafične predstavitve zvokov ustreza zahtevam, ki izhajajo iz sodne prakse Sodišča, v skladu s katero mora biti predstavitev jasna, natančna, popolna sama po sebi, sprejemljiva, razumljiva, trajna in objektivna.
63. Čeprav taka predstavitev ni takoj razumljiva, to zlahka postane, tako da lahko pristojni organi in javnost, zlasti gospodarski subjekti, natančno poznajo znak, za katerega se zahteva registracija znamke.
64. Na drugo vprašanje je treba odgovoriti, da:
– je treba člen 2 Direktive razlagati tako, da znak, ki sam po sebi ni vidno zaznaven, lahko sestavlja znamko, če ga je mogoče grafično predstaviti, zlasti s figurami, črtami ali črkami, predstavitev pa mora biti jasna, natančna, popolna sama po sebi, sprejemljiva, razumljiva, trajna in objektivna;
– v zvezi z zvočnim znakom te zahteve niso izpolnjene, če je znak grafično predstavljen z opisom, kot je navedba, da je znak sestavljen iz not, ki sestavljajo znano glasbeno delo, ali da je živalski glas, če je predstavljen s preprostim onomatopejskim izrazom brez dodatnega pojasnila ali z zaporedjem glasbenih not brez dodatnega pojasnila. Nasprotno so zahteve izpolnjene, če je znak predstavljen z notnim črtovjem, razdeljenim na takte, na katerem so zlasti ključ, note in pavze, katerih oblika označuje relativno vrednost, ter po potrebi predznaki.
Stroški
65. Stroški, ki so jih priglasile nizozemska, francoska, italijanska vlada, vlada Združenega kraljestva in Komisija, ki so Sodišču predložile stališča, se ne povrnejo. Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških.
Izrek
Iz teh razlogov je
SODIŠČE (šesti senat)
v odgovor na vprašanji, ki ju je Hoge Raad der Nederlanden postavilo z odločbo z dne 13. julija 2001, razsodilo:
1) Člen 2 Prve direktive Sveta z dne 21. decembra 1988 o približevanju zakonodaje držav članic v zvezi z blagovnimi znamkami (89/104/EGS) je treba razlagati tako, da mora biti mogoče zvočne znake šteti za znamke, če se blago ali storitve nekega podjetja po njih lahko razlikujejo od blaga ali storitev drugih podjetij in jih je mogoče grafično predstaviti.
2) Člen 2 Direktive 89/104 je treba razlagati tako, da znak, ki sam po sebi ni vidno zaznaven, lahko sestavlja znamko, če ga je mogoče grafično predstaviti, zlasti s figurami, črtami ali črkami, predstavitev pa mora biti jasna, natančna, popolna sama po sebi, sprejemljiva, razumljiva, trajna in objektivna.
V zvezi z zvočnim znakom te zahteve niso izpolnjene, če je znak grafično predstavljen z opisom, kot je navedba, da je znak sestavljen iz not, ki sestavljajo znano glasbeno delo, ali da je živalski glas, če je predstavljen s preprostim onomatopejskim izrazom brez dodatnega pojasnila ali z zaporedjem glasbenih not brez dodatnega pojasnila. Nasprotno so zahteve izpolnjene, če je znak predstavljen z notnim črtovjem, razdeljenim na takte, na katerem so zlasti ključ, note in pavze, katerih oblika označuje relativno vrednost, ter po potrebi predznaki.