62018TJ0406_RES
Mål T‑406/18
de Volksbank NV
mot
Gemensamma resolutionsnämnden (SRB)
Tribunalens dom (tionde avdelningen i utökad sammansättning) av den 12 februari 2025
”Ekonomiska och monetära unionen – Bankunionen – Gemensam resolutionsmekanism för kreditinstitut och vissa värdepappersföretag (SRM) – Gemensam resolutionsfond (SRF) – SRB:s beslut om beräkning av förhandsbidragen för bidragsperioden 2018 – Artiklarna 4, 14 och 16 i delegerad förordning (EU) 2015/63 – Principen om god förvaltning”
Ekonomisk och monetär politik – Ekonomisk politik – Gemensam resolutionsmekanism för kreditinstitut och vissa värdepappersföretag – Förhandsbidrag till den gemensamma resolutionsfonden (SRF) – Beräkning av dessa bidrag på grundval av det senaste godkända och vidimerade årsbokslutet som är tillgängligt den 31 december året före bidragsperioden – Årsbokslut som avser ett räkenskapsår som inleds det näst sista året före nämnda period och som upprättats året före samma period
(Kommissionens förordning nr 2015/63, artiklarna 12.2 och 14.1–14.3)
(se punkterna 65–67)
Ekonomisk och monetär politik – Ekonomisk politik – Gemensam resolutionsmekanism för kreditinstitut och vissa värdepappersföretag – Förhandsbidrag till den gemensamma resolutionsfonden (SRF) – Fastställande av ett instituts förhandsbidrag – Metod för att fastställa nettoskulderna – Fusion mellan kreditinstitut under bidragsperioden – Betydande ökning av skulderna till följd av fusionen – Användning av uppgifter som är knutna till skilda tidpunkter under bidragsperioden – Principen om god förvaltning – Skyldighet för Gemensamma resolutionsnämnden (SRB) att omsorgsfullt och opartiskt pröva alla omständigheter som är relevanta för beräkningen av bidragen – Dessa relevanta omständigheter har inte beaktats – Åsidosättande av principen om god förvaltning – Otillåtet
(Europaparlamentets och rådets förordning nr 806/2014, artikel 70.2 andra stycket a; rådets förordning 2015/63, artiklarna 4.1 och 14.1; Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/59, artikel 103.2)
(se punkterna 72, 85–87 och 90–92)
Ekonomisk och monetär politik – Ekonomisk politik – Gemensam resolutionsmekanism för kreditinstitut och vissa värdepappersföretag – Förhandsbidrag till den gemensamma resolutionsfonden (SRF) – Fastställande av förhandsbidraget – Relevant tidpunkt för att fastställa ett kreditinstituts totala skulder – Gemensamma resolutionsnämndens (SRB) utrymme för skönsmässig bedömning – Gränser – Principen om god förvaltning – Skyldighet att se till att resultatet på ett tillräckligt precist sätt återspeglar de berörda institutens storlek och den därmed förbundna risken i förhållande till deras skulder
(Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna, artikel 41; Europaparlamentets och rådets förordning nr 806/2014, artikel 70.2 andra stycket a; rådets förordning 2015/63, artiklarna 4.1 och 14.1; Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/59, artikel 103.2)
(se punkterna 73, 74, 77, 78 och 80–83)
Resumé
I ett mål där det har väckts talan om ogiltigförklaring, som tribunalen bifaller, uttalar sig tribunalen för första gången om Gemensamma resolutionsnämndens (SRB) metod för att beräkna förhandsbidragen från de berörda instituten och beståndsdelarna i denna beräkning vid en fusion mellan två kreditinstitut.
Sökanden, de Volksbank NV, tidigare SNS Bank NV, är ett kreditinstitut som är etablerat i Nederländerna.
År 2016 omstrukturerades den koncern som bestod av SNS Bank och dess två dotterbolag genom att dessa båda dotterbolag den 31 december 2016 övertogs av SNS Bank, varvid SNS Bank den 1 januari 2017 bytte namn till de Volksbank (nedan kallad 2016 års fusion). Detta förvärv ledde till att dessa båda dotterbolags banktillstånd återkallades, vilket innebar att sökanden år 2017 kvarstod som det enda av dessa institut som omfattades av tillämpningsområdet förordning nr 806/2014 (
1
).
Genom beslut av den 12 april 2018 (
2
) fastställde SRB förhandsbidragen till SRF (nedan kallade förhandsbidragen) (
3
) för år 2018 för de institut som omfattas av bestämmelserna i sistnämnda förordning, däribland sökanden. Genom skrivelse av den 23 april 2018 ålade De Nederlandsche Bank NV (DNB, Nederländernas centralbank), i egenskap av nationell resolutionsmyndighet, sökanden att betala sitt förhandsbidrag för år 2018, såsom detta hade fastställts av SRB.
Den 8 augusti 2022 antog SRB det angripna beslutet (
4
), genom vilket SRB återkallade och ersatte det ursprungliga beslutet vad avser vissa institut, däribland sökanden, i syfte att avhjälpa kommissionens bristande motivering i det ursprungliga beslutet, mot bakgrund av olika avgöranden från EU-domstolen (
5
). För att beräkna sökandens nettoskulder och följaktligen dess grundläggande årliga bidrag, använde SRB dels beloppet för sökandens totala skulder per den 31 december 2016, vilket innebar att SRB grundade sig på uppgifter som hänför sig till tiden efter 2016 års fusion, dels det genomsnittliga beloppet av sökandens garanterade insättningar, beräknat kvartalsvis, under år 2016. Detta belopp fastställdes således på grundval av uppgifter som till stor del föregick nämnda fusion (nedan kallad den metod som SRB använde). Det är i detta sammanhang som sökanden, mot bakgrund av den metod som SRB använde, till stöd för sin talan om ogiltigförklaring av det angripna beslutet, särskilt kritiserade SRB för att ha använt uppgifter avseende skilda tidpunkter vid beräkningen av sökandens förhandsbidrag.
Tribunalens bedömning
Tribunalen erinrar inledningsvis om att det framgår av artikel 4.1 i delegerad förordning 2015/63 (
6
) att det ankommer på SRB att beräkna förhandsbidraget för varje institut på grundval av de uppgifter som institutet har lämnat och, särskilt, det senast godkända årsbokslut som var tillgängligt senast den 31 december året före bidragsperioden (nedan kallat år N-1), tillsammans med uttalandet från den lagstadgade revisorn eller revisionsföretaget. Tribunalen konstaterar vidare att med hänsyn till den tid det tar att färdigställa sådana årsbokslut avser dessa uppgifter i regel det näst sista året före bidragsperioden eller, i undantagsfall, ett räkenskapsår som inleddes under det näst sista året och avslutades under år N-1 (nedan, för dessa två räkenskapsår, kallat referensår N-2).
När det gäller SRB:s användning av uppgifter avseende skilda tidpunkter vid beräkningen av nettoskulderna och således av sökandens förhandsbidrag, prövar tribunalen huruvida SRB – när den beaktar det genomsnittliga beloppet av garanterade insättningar, beräknat kvartalsvis, för referensåret N-2 vid beräkningen av nettoskulderna kan välja att vid samma beräkning beakta det totala skuldbeloppet, såsom det ser ut i slutet av referensåret N-2, och inte det genomsnittliga beloppet av de totala skulderna, beräknat kvartalsvis, varvid detta belopp för de totala skulderna även omfattar beloppet för garanterade insättningar.
Tribunalen påpekar att varken delegerad förordning 2015/63, direktiv 2014/59 eller förordning nr 806/2014 innehåller några särskilda föreskrifter som reglerar frågan huruvida SRB, vid fastställandet av nettoskulderna, är skyldig att beakta det totala skuldbeloppet vid utgången av referensåret N-2 eller dess genomsnittliga belopp under det året. Delegerad förordning 2015/63 (
7
) ger följaktligen SRB ett utrymme för skönsmässig bedömning vad gäller den relevanta tidpunkten för att fastställa det totala skuldbeloppet vid beräkningen av nettoskulderna.
Vad avser utövandet av ett sådant utrymme för skönsmässig bedömning preciserar tribunalen emellertid att principen om god förvaltning (
8
) innebär en skyldighet för unionens institutioner och organ att omsorgsfullt och opartiskt pröva alla omständigheter som är relevanta i det aktuella fallet. Vad särskilt gäller det aktuella området ska det grundläggande årliga bidraget, såsom det föreskrivs i direktiv 2014/59 och förordning nr 806/2014 (
9
), beräknas på så sätt att det står i proportion till varje instituts nettoskulder i förhållande till de andra institutens nettoskulder. En sådan kvot återspeglar den allmänna systematiken i systemet med förhandsbidrag, enligt vilken det grundläggande årliga bidraget framför allt ska återspegla varje instituts storlek i förhållande till dess skulder. (
10
)
I detta sammanhang utgör ett instituts storlek en första indikator på dess riskprofil, eftersom ju större ett institut är, desto sannolikare är det att SRB i en krissituation skulle bedöma att en resolution ligger i allmänhetens intresse och därmed att den gemensamma resolutionsfonden behöver utnyttjas för att garantera en verkningsfull användning av resolutionsverktygen. Det är mot denna bakgrund som tribunalen redan har slagit fast att det grundläggande årliga bidraget ska återspegla institutens storlek för att säkerställa att den gemensamma resolutionsmekanismen får tillräckliga finansiella medel för att kunna tillämpa resolutionsverktygen på ett effektivt sätt. Under dessa omständigheter ankommer det på SRB att beräkna de grundläggande årliga bidragen på ett sätt som gör att de tillräckligt precist återspeglar de berörda institutens storlek och den därmed förbundna risken i förhållande till dessa instituts skulder, så att institut med betydande skulder betalar högre förhandsbidrag än institut med mer begränsade skulder – med förbehåll för att dessa bidrag kan justeras med hänsyn till de berörda riskindikatorerna – och att instituten ges incitament att driva respektive verksamhet enligt en mindre riskfylld modell genom att bland annat minska sina nettoskulder.
Även om den metod som SRB använde i allmänhet kan anses ge resultat som på ett tillräckligt precist sätt återspeglar de berörda institutens storlek, kan det förhålla sig annorlunda i vissa särskilda fall där ett visst instituts totala skulder och garanterade insättningar genomgår en betydande förändring under referensåret N-2 på ett sätt som går utöver de normala fluktuationerna för sådana skulder under året. Denna utveckling kan bland annat vara en följd av en förändring i nämnda instituts struktur, såsom den som sker till följd av en fusion eller ett övertagande. När SRB står inför en sådan särskild situation är SRB, enligt principen om god förvaltning, skyldig att omsorgsfullt och opartiskt pröva alla omständigheter som är relevanta i det aktuella fallet inom ramen för utövandet av sitt utrymme för skönsmässig bedömning.
När ett institut lämnar konkreta, kvantifierade och kontrollerbara uppgifter till SRB, av vilka det framgår att dess totala skulder och beloppet av garanterade insättningar, på grund av en väsentlig förändring av institutets struktur under referensåret N-2, har ökat betydligt, så att metoden för beräkning av nettoskulderna inte längre leder till ett resultat som tillräckligt precist återspeglar institutets storlek, ankommer det följaktligen på SRB att beakta sådana omständigheter för att försäkra sig om att beräkningen av det berörda institutets nettoskulder uppfyller de ovan angivna kraven.
I förevarande fall konstaterar tribunalen till att börja med att 2016 års fusion mellan sökanden och de övertagna dotterbolagen ledde till att sökandens totala skulder per den 31 december 2016 ökade avsevärt, eftersom detta belopp – till skillnad från de tre första kvartalen år 2016 – kom att inbegripa de totala skulderna och de garanterade insättningarna i de tidigare dotterbolagen.
För att beräkna sökandens nettoskulder, och dess grundläggande årliga bidrag, använde SRB sig av beloppet för de totala skulderna utifrån de uppgifter som gällde per den 31 december 2016, medan SRB, vad avser beloppet av garanterade insättningar som ska dras av från det totala skuldbeloppet, beaktade det genomsnittliga beloppet av sökandens garanterade insättningar, beräknat kvartalsvis, under år 2016.
När det gäller garanterade insättningar som har dragits av från det totala skuldbeloppet vid beräkningen av sökandens nettoskulder innebar den metod som SRB använde att 2016 års fusion endast delvis beaktades. När det däremot gäller fastställandet av sökandens totala skulder grundade sig SRB endast på sökandens totala skulder per den 31 december 2016, det vill säga på det belopp som följde av 2016 års fusion. SRB beaktade härvidlag inte sökandens totala skulder i slutet av de tre första kvartalen år 2016, eftersom de övertagna dotterbolagens totala skulder inte beaktades.
Av det ovan anförda följer att den första delen av denna räkneoperation – det vill säga beräkningen av sökandens totala skulder – vid SRB:s beräkning av sökandens nettoskulder helt och hållet grundade sig på sökandens situation efter 2016 års fusion, medan den andra delen av samma räkneoperation, det vill säga beräkningen av beloppet för sökandens garanterade insättningar, vilken därefter skulle dras av från de totala skulderna, till stor del grundade sig på sökandens situation före denna fusion. Med hänsyn till omfattningen av förändringen av samtliga dessa skulder till följd av 2016 års fusion, återspeglade resultatet av en sådan beräkning av nettoskulderna inte på ett tillräckligt precist sätt sökandens storlek och därmed inte heller den därmed förbundna risken. SRB beaktade således inte alla relevanta omständigheter i det aktuella fallet inom ramen för utövandet av sitt utrymme för skönsmässig bedömning, för att försäkra sig om att beräkningen av sökandens nettoskulder uppfyllde de ovan angivna kraven.
Tribunalen anser följaktligen att SRB utnyttjade sitt utrymme för skönsmässig bedömning vid beräkningen av sökandens grundläggande årliga bidrag på ett sätt som strider mot artikel 4.1 i delegerad förordning 2015/63 (
11
) och principen om god förvaltning och ogiltigförklarar därför det angripna beslutet i den del det avser sökanden.
(
1
)	Europaparlamentets och rådets förordning (EU) nr 806/2014 av den 15 juli 2014 om fastställande av enhetliga regler och ett enhetligt förfarande för resolution av kreditinstitut och vissa värdepappersföretag inom ramen för en gemensam resolutionsmekanism och en gemensam resolutionsfond och om ändring av förordning (EU) nr 1093/2010 (EUT L 225, 2014, s. 1).
(
2
)	SRB:s beslut SRB/ES/ SRF/2018 av den 12 april 2018 om beräkning av förhandsbidragen för år 2022 till den gemensamma resolutionsfonden (SRF) (nedan kallat det ursprungliga beslutet).
(
3
)	I enlighet med artikel 70.2 i förordning nr 806/2014.
(
4
)	SRB:s beslut SRB/ES/2022/46 av den 8 augusti 2022 om att återkalla SRB:s beslut SRB/ES/SRF/2018/03 av den 12 april 2018 om förhandsbidragen för år 2018 till SRF (nedan kallat det angripna beslutet).
(
5
)	Dom av den 15 juli 2021, kommissionen/Landesbank Baden-Württemberg och SRB (C‑584/20 P och C‑621/20 P, EU:C:2021:601), samt besluten av den 3 mars 2022, SRB/Hypo Vorarlberg Bank (C‑663/20 P, ej publicerat, EU:C:2022:162), och SRB/Portigon och kommissionen (C‑664/20 P, ej publicerat, EU:C:2022:161).
(
6
)	Kommissionens delegerade förordning (EU) 2015/63 av den 21 oktober 2014 om komplettering av Europaparlamentets och rådets direktiv 2014/59/EU avseende förhandsbidrag till finansieringsarrangemang för resolution (EUT L 11, 2015, s. 44).
(
7
)	Närmare bestämt artikel 4.1 och artikel 14.1 i delegerad förordning 2015/63.
(
8
)	Såsom denna stadfästs i artikel 41 Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna.
(
9
)	Artikel 103.2 i direktiv 2014/59 och artikel 70.2 första stycket a i förordning nr 806/2014.
(
10
)	Såsom framgår av förarbetena till direktiv 2014/59 och av skäl 5 i delegerad förordning 2015/63.
(
11
)	Såsom denna har tolkats i enlighet med artikel 103.2 i direktiv 2014/59 och artikel 70.2 första stycket a i förordning nr 806/2014.