62024CJ0516
PRESUDA SUDA (treće vijeće)
12. ožujka 2026. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Područje slobode, sigurnosti i pravde – Pravosudna suradnja u građanskim stvarima – Uredba (EZ) br. 4/2009 – Nadležnost u stvarima koje se odnose na obvezu uzdržavanja – Članak 12. – Litispendencija – Određivanje suda pred kojim je prvo pokrenut postupak – Članak 9. točka (a) – Pojam ‚ekvivalentno pismeno’ u odnosu na pismeno kojim se pokreće postupak – Podnošenje zahtjeva za besplatnu pravnu pomoć sudu države članice od strane uzdržavane osobe radi podnošenja tužbe u svrhu izmjena obveza uzdržavanja koje joj pripadaju – Kasnije podnošenje zahtjeva, od strane obveznika uzdržavanja, za izmjenu njegovih obveza uzdržavanja sudu druge države članice – Naknadno podnošenje tužbe uzdržavane osobe prvom sudu nakon što joj je taj sud dodijelio besplatnu pravnu pomoć – Kvalifikacija tog zahtjeva za besplatnu pravnu pomoć kao ‚ekvivalentnog pismena’ – Uvjeti”
U predmetu C‑516/24 [Winderwill] (
i
),
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Amtsgericht Schleswig (Općinski sud u Schleswigu, Njemačka), odlukom od 22. srpnja 2024., koju je Sud zaprimio 24. srpnja 2024., u postupku
BC, kojeg zastupa zakonska zastupnica,
protiv
LG,
SUD (treće vijeće),
u sastavu: C. Lycourgos, predsjednik vijeća, O. Spineanu‑Matei (izvjestiteljica), S. Rodin, N. Piçarra i N. Fenger, suci,
nezavisni odvjetnik: R. Norkus,
tajnik: E. Sartori, administratorica,
uzimajući u obzir pisani dio postupka i nakon rasprave održane 18. lipnja 2025.,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za osobu BC, A. Kröner, Rechtsanwältin,
–
za osobu LG, M. Horn, Rechtsanwältin,
–
za njemačku vladu, J. Möller, M. Hellmann i A. Sahner, u svojstvu agenata,
–
za češku vladu, A. Pagáčová, M. Smolek i J. Vláčil, u svojstvu agenata,
–
za Europsku komisiju, B. Ernst, M. Wasmeier i W. Wils, u svojstvu agenata,
saslušavši mišljenje nezavisnog odvjetnika na raspravi održanoj 2. listopada 2025.,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 9. točke (a) Uredbe Vijeća (EZ) br. 4/2009 od 18. prosinca 2008. o nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznavanju i izvršenju sudskih odluka te suradnji u stvarima koje se odnose na obvezu uzdržavanja (SL 2009., L 7, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 5., str. 138. i ispravak SL 2013., L 281, str. 29.).
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između osobe BC, maloljetnog djeteta, i osobe LG, njezina oca, u vezi s izmjenom obveza uzdržavanja koje potonji duguje.
Pravni okvir
Luganska konvencija II
3
Člankom 27. Konvencije o nadležnosti i priznavanju te izvršavanju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima, potpisane 30. listopada 2007. (u daljnjem tekstu: Luganska konvencija II), čije je sklapanje u ime Europske zajednice odobreno Odlukom Vijeća 2009/430/EZ od 27. studenoga 2008. (SL 2009., L 147, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 13., str. 128.), predviđa se:
„1.   Ako se pred sudovima različitih država koje obvezuje ova Konvencija vode postupci o istom predmetu u kojima sudjeluju iste stranke, svi sudovi osim onog pred kojim je započet postupak suspendiraju svoje postupke, po službenoj dužnosti, sve dok se ne utvrdi nadležnost suda koji je prvi započeo postupak.
2.   Nakon što se utvrdi nadležnost suda koji je prvi započeo postupak, svi ostali sudovi proglašavaju se nenadležnima u korist tog suda.”
4
U skladu s člankom 30. točkom 1. te konvencije:
„U svrhe ovog odjeljka, smatra se da je sud započeo postupak:
(1)
u trenutku u kojem je sudu podnesen dokument kojim se pokreće postupak ili ekvivalentan dokument, pod uvjetom da tužitelj nakon toga nije odustao od poduzimanja koraka koje je morao poduzeti za potrebe dostave dokumenta tuženiku […]”
Pravo Unije
Uredba (EZ) br. 44/2001
5
U članku 27. Uredbe Vijeća (EZ) br. 44/2001 od 22. prosinca 2000. o [sudskoj] nadležnosti, priznavanju i izvršenju sudskih odluka u građanskim i trgovačkim stvarima (SL 2001., L 12, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 30.) navodilo se:
„1.   Ako se pred sudovima različitih država članica vode postupci o istom predmetu u kojima sudjeluju iste stranke, svi sudovi osim onog pred kojim je prvo započet postupak zastaju sa postupcima, po službenoj dužnosti, sve dok se ne utvrdi nadležnost suda koji je prvi započeo postupak.
2.   Nakon što se utvrdi nadležnost suda koji je prvi započeo postupak, svi ostali sudovi proglašavaju se nenadležnima u korist tog suda.”
6
Članak 30. točka 1. te uredbe glasio je kako slijedi:
„U svrhe ovog odjeljka, smatra se da je sud započeo postupak:
(1)
u trenutku u kojemu je sudu predano pismeno o pokretanju postupka ili istovjetno pismeno, pod uvjetom da tužitelj nakon tog nije odustao od poduzimanja koraka koje je trebao poduzeti za potrebe dostave pismena tuženiku […]”
Uredba br. 4/2009
7
Uvodne izjave 15. i 36. Uredbe br. 4/2009 glase:
„(15)
Kako bi se zaštitili interesi uzdržavanih osoba i promicala odgovarajuća sudska zaštita u Europskoj uniji, trebalo bi prilagoditi propise o nadležnosti koji proizlaze iz Uredbe [br. 44/2001]. […]
[…]
(36)
Radi troškova postupka prikladno je predvidjeti veoma pogodan sustav pravne pomoći, tj. cjelovito pokrivanje troškova koji se odnose na postupak obveze uzdržavanja za djecu mlađu od 21 godine koji je pokrenut putem središnjeg tijela. Postojeća pravila o pravnoj pomoći u okviru Europske unije propisana Direktivom [Vijeća] 2003/8/EZ [od 27. siječnja 2003. o unapređenju pristupa pravosuđu u prekograničnim sporovima utvrđivanjem minimalnih zajedničkih pravila o pravnoj pomoći u takvim sporovima (SL 2003., L 26, str. 41.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 3., str. 105. i ispravak SL 2014., L 360, str. 111.)] trebalo bi stoga dopuniti posebnim pravilima te uspostaviti poseban sustav pravne pomoći za obveze uzdržavanja. […]”
8
Članak 9. Uredbe br. 4/2009, naslovljen „Pokretanje postupka”, glasi kako slijedi:
„U smislu ovog poglavlja smatra se da je postupak pokrenut:
(a)
u trenutku kad je pismeno kojim se pokreće postupak ili ekvivalentno pismeno podneseno sudu, pod uvjetom da tužitelj nije kasnije propustio poduzeti radnje koje je morao poduzeti u vezi s dostavom pismena tuženiku; ili
(b)
ako pismeno treba dostaviti prije njegova podnošenja sudu, u trenutku kad ga zaprimi tijelo nadležno za dostavu, pod uvjetom da tužitelj nije kasnije propustio poduzeti radnje koje je morao poduzeti u vezi s podnošenjem pismena sudu.”
9
Člankom 12. te uredbe, naslovljenim „Litispendencija”, predviđa se:
„1.   Kad se pred sudovima različitih država članica vode postupci s istim zahtjevom i između istih stranaka, svi sudovi, osim suda pred kojim je prvo pokrenut postupak, zastaju s postupkom sve dok se ne utvrdi nadležnost suda pred kojim je prvo pokrenut postupak.
2.   Kad se utvrdi nadležnost suda pred kojim je prvo pokrenut postupak, svi sudovi osim suda pred kojim je prvo pokrenut postupak proglašavaju se nenadležnima u korist tog suda.”
10
Člankom 44. navedene uredbe, naslovljenim „Pravo na pravnu pomoć”, određuje se:
„1.   Stranke uključene u spor na koji se odnosi ova Uredba u skladu s uvjetima iz ovog poglavlja imaju učinkovit pristup pravosuđu u drugoj državi članici, uključujući postupak izvršenja i žalbe ili preispitivanja.
[…]
2.   Kako bi se osigurao takav učinkovit pristup, države članice pružaju pravnu pomoć u skladu s ovim poglavljem, osim u slučaju primjene stavka 3.
3.   U slučajevima iz poglavlja VII. država članica nije obvezatna pružiti pravnu pomoć, ako postupci te države članice omogućuju stranama da dokažu utemeljenost svojih zahtjeva bez pravne pomoći i u mjeri koju omogućuju takvi postupci, te da središnje tijelo takve usluge pruža besplatno.
4.   Uvjeti za ostvarivanje prava na pravnu pomoć nisu teži od onih koji se traže u ekvivalentnim domaćim slučajevima.
[…]”
11
Članak 46. iste uredbe, naslovljen „Besplatna pravna pomoć središnjih tijela za zahtjeve koji se odnose na uzdržavanje djece”, glasi kako slijedi:
„1.   Zamoljena država članica osigurava besplatnu pravnu pomoć za sve zahtjeve uzdržavane osobe u skladu s člankom 56. o obvezama uzdržavanja koje proizlaze iz odnosa roditelj‑dijete za osobe mlađe od 21 godine.
2.   Neovisno o stavku 1. nadležno tijelo zamoljene države članice može za zahtjeve, osim zahtjeva iz članka 56. stavka 1. točaka (a) i (b), odbiti besplatnu pravnu pomoć, ako smatra da je zahtjev, žalba ili preispitivanje očigledno neosnovano.”
Njemačko pravo
Zakon o postupku u obiteljskim stvarima i stvarima o kojima se odlučuje u izvanparničnom postupku
12
U članku 113. stavku 1. Gesetza über das Verfahren in Familiensachen und in den Angelegenheiten der freiwilligen Gerichtsbarkeit (Zakon o postupku u obiteljskim stvarima i stvarima o kojima se odlučuje u izvanparničnom postupku) od 17. prosinca 2008. (BGBl. 2008. I, str. 2586.), u verziji koja se primjenjuje na glavni postupak, u njegovoj prvoj rečenici, određuje se da se određene odredbe tog zakona ne primjenjuju u bračnim i obiteljskim sporovima. U drugoj rečenici te odredbe navodi se da se u tom pogledu mutatis mutandis primjenjuju opće odredbe Zivilprozessordnunga (Zakonik o parničnom postupku) kao i odredbe tog zakonika koje se odnose na postupke pred zemaljskim sudovima (Landgerichte).
ZPO
13
Člankom 114. stavkom 1. Zakonika o parničnom postupku, u verziji koja se primjenjuje na glavni postupak (u daljnjem tekstu: ZPO), određuje se:
„Stranka koja, s obzirom na svoju osobnu i financijsku situaciju, ne može snositi troškove postupka ili ih može snositi samo djelomično ili u obrocima ima pravo na besplatnu pravnu pomoć ako je zatraži i pod uvjetom da predviđena pravna radnja ili obrana pred sudom imaju dovoljne izglede za uspjeh i ne predstavljaju zlouporabu. […]”
14
Člankom 117. ZPO‑a predviđa se:
„1.   Zahtjev za besplatnu pravnu pomoć mora se podnijeti sudu koji odlučuje o meritumu; taj se zahtjev može podnijeti izjavom tajništvu. U zahtjevu se moraju iznijeti elementi spora i navesti dokazna sredstva. […]
2.   Izjava stranke u vezi s njezinim osobnim i financijskim okolnostima (obiteljske prilike, zanimanje, imovina, prihodi i troškovi) i odgovarajući dokazi moraju se priložiti zahtjevu. Izjava i popratna dokumentacija mogu se dostaviti protivnoj strani samo uz suglasnost stranke, osim ako na temelju pravila građanskog prava druga stranka u postupku ima pravo na informacije o prihodima i imovini podnositelja zahtjeva. Podnositelju zahtjeva mora se omogućiti da se očituje prije nego što se njegova izjava dostavi protivnoj stranci. Obavješćuje ga se o dostavi njegove izjave.
[…]”
15
Članak 118. stavak 1. ZPO‑a glasi kako slijedi:
„Protivna stranka u postupku mora imati mogućnost iznijeti stajalište o tome jesu li ispunjeni uvjeti za besplatnu pravnu pomoć, osim ako se to čini nesvrsishodnim zbog posebnih razloga. To se stajalište može iznijeti davanjem izjave tajništvu. Sud može pozvati stranke na usmenu raspravu ako postoji mogućnost da se postigne sporazum; sud mora zabilježiti sporazum u zapisniku suda. […]”
16
U skladu s člankom 167. ZPO‑a:
„Ako dostavom počinje teći rok ili zastarni rok kreće iznova, ili zastaje u skladu s člankom 204. Bürgerliches Gesetzbucha (Građanski zakonik, RGBl. 1896, str. 195.), taj učinak stupa na snagu već dostavom zahtjeva ili izjave, ako ubrzo nakon toga uslijedi dostava.”
Građanski zakonik
17
Člankom 204. stavkom 1. točkom 14. Građanskog zakonika, u verziji koja se primjenjuje na činjenice u glavnom postupku, određuje se:
„Zastara zastaje […]
14.
kada se dostavi obavijest o prvom zahtjevu za besplatnu pravnu pomoć; ako se dostava izvrši ubrzo nakon podnošenja zahtjeva, do zastoja zastare dolazi čim se zahtjev podnese.”
Glavni postupak i prethodno pitanje
18
Osoba BC, koja boravi u Švedskoj i bila je maloljetna u vrijeme nastanka činjenica u glavnom postupku, sin je osobe LG koja boravi u Njemačkoj.
19
Osoba BC, koju zastupa Bundesamt für Justiz (Savezni ured za pravosuđe, Njemačka), podnijela je 17. prosinca 2021. Amtsgerichtu Schleswig (Općinski sud u Schleswigu, Njemačka), sudu koji je uputio zahtjev, zahtjev za besplatnu pravnu pomoć kako bi potom podnijela zahtjev za izmjenu obveza uzdržavanja koje joj osoba LG duguje. Zahtjev za izmjenu tih obveza priložen je kao nacrt, a njegovo podnošenje uvjetovano je odobrenjem zatražene besplatne pravne pomoći.
20
Dana 28. siječnja 2022., prije nego što je sud koji je uputio zahtjev odlučio o zahtjevu osobe BC za besplatnu pravnu pomoć, osoba LG podnijela je Eskilstuna tingsrättu (Prvostupanjski sud u Eskilstuni, Švedska) zahtjev za izmjenu svojih obveza uzdržavanja prema osobi BC.
21
Nakon što je 27. svibnja 2022. prihvaćen njezin zahtjev za besplatnu pravnu pomoć, osoba BC je sudu koji je uputio zahtjev podnijela zahtjev za izmjenu obveza uzdržavanja naveden u točki 19. ove presude. Taj je zahtjev osobi LG dostavljen 21. srpnja 2022.
22
U Švedskoj je Eskilstuna tingsrätt (Prvostupanjski sud u Eskilstuni) odbio zahtjev osobe LG jer je smatrao da nije međunarodno nadležan. Högsta domstolen (Vrhovni sud, Švedska) ukinuo je tu odluku o odbijanju i vratio predmet Eskilstuna tingsrättu (Prvostupanjski sud u Eskilstuni) na ponovno odlučivanje, koji je rješenjem od 6. svibnja 2024. prekinuo postupak na temelju članka 12. stavka 1. Uredbe br. 4/2009.
23
Sud koji je uputio zahtjev u biti navodi da mora utvrditi je li on, a ne potonji švedski sud, međunarodno nadležan za odlučivanje u glavnom postupku kao „sud pred kojim je prvo pokrenut postupak” u smislu članka 12. Uredbe br. 4/2009, u vezi s njezinim člankom 9. točkom (a). To bi mogao biti slučaj samo ako bi se smatralo da je zahtjev za besplatnu pravnu pomoć, koji je osoba BC podnijela prije nego što je osoba LG pokrenula postupak pred švedskim sudom, „ekvivalentno pismeno” u odnosu na pismeno kojim se pokreće postupak u smislu tog članka 9. točke (a). Međutim, nacionalna sudska praksa i pravna teorija imaju različita stajališta o tome.
24
U tim je okolnostima Amtsgericht Schleswig (Općinski sud u Schleswigu) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
„Je li zahtjev za besplatnu pravnu pomoć, kojem je zahtjev za izmjenu obveze uzdržavanja priložen samo kao nacrt, koji se mora službeno podnijeti u slučaju odobrenja pravne pomoći, „ekvivalentno pismeno” u smislu članka 9. točke (a) Uredbe [br. 4/2009], čime je pred nacionalnim sudom pokrenut postupak i utvrđena njegova nadležnost?”
O prethodnom pitanju
25
Svojim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 9. točku (a) Uredbe br. 4/2009 tumačiti na način da zahtjev za besplatnu pravnu pomoć podnesen sudu, kojemu je kao nacrt priložen zahtjev koji tužitelj namjerava podnijeti u pogledu merituma u vezi s obvezom uzdržavanja u slučaju odobravanja zatražene besplatne pravne pomoći, predstavlja „ekvivalentno pismeno” u smislu te odredbe.
26
Uvodno valja istaknuti, kao prvo, da sud koji je uputio zahtjev navodi da u okviru glavnog postupka između osoba BC i LG u vezi sa zahtjevom za izmjenu obveza uzdržavanja koje osoba LG duguje, mora odlučiti o pitanju svoje međunarodne nadležnosti u situaciji u kojoj je švedski sud, u okviru spora između osoba LG i BC u vezi sa zahtjevom za izmjenu tih obveza, prekinuo postupak na temelju članka 12. stavka 1. Uredbe br. 4/2009.
27
Tom se odredbom predviđa da kad se pred sudovima različitih država članica vode postupci s istim zahtjevom i između istih stranaka, svi sudovi, osim suda pred kojim je prvo pokrenut postupak, prekidaju postupak sve dok se ne utvrdi nadležnost suda pred kojim je prvo pokrenut postupak.
28
U ovom slučaju iz teksta i obrazloženja postavljenog pitanja proizlazi da sud koji je uputio zahtjev, nastojeći doznati je li prvo pred njime ili pred švedskim sudom koji je prekinuo postupak na temelju navedene odredbe pokrenut postupak na temelju pravila o pokretanju postupka predviđenog člankom 9. točkom (a) Uredbe br. 4/2009, smatra da postoji slučaj litispendencije između glavnog postupka i postupka koji se vodi pred tim švedskim sudom, a koji postupci se vode između osoba BC i LG o tome treba li izmijeniti obveze uzdržavanja koje osoba LG ima prema osobi BC.
29
Kao drugo, valja podsjetiti na to da – s obzirom na to da su u stvarima koje se odnose na obveze uzdržavanja odredbe Uredbe br. 4/2009 koje se odnose na pravila o nadležnosti zamijenile odredbe Uredbe br. 44/2001 – sudska praksa Suda koja se odnosi na tumačenje odredbi potonje uredbe vrijedi i za tumačenje odredbi Uredbe br. 4/2009 kada se te odredbe mogu smatrati „odgovarajućima” ili „istoznačnima” (vidjeti u tom smislu presude od 18. prosinca 2014., Sanders i Huber, C‑400/13 i C‑408/13, EU:C:2014:2461, t. 23. kao i od 6. lipnja 2024., Geterfer, C‑381/23, EU:C:2024:467, t. 23. i 24.). Isto vrijedi i za sudsku praksu Suda koja se odnosi na tumačenje istoznačnih odredbi Luganske konvencije II kao i uredbi br. 44/2001 i br. 4/2009 (vidjeti u tom smislu presudu od 20. prosinca 2017., Schlömp, C‑467/16, EU:C:2017:993, t. 42. i 47.).
30
Sud je već presudio da je članak 12. Uredbe br. 4/2009 istoznačan članku 27. Uredbe br. 44/2001 i članku 27. Luganske konvencije II (vidjeti u tom smislu presude od 20. prosinca 2017., Schlömp, C‑467/16, EU:C:2017:993, t. 44. i 46., kao i od 6. lipnja 2024., Geterfer, C‑381/23, EU:C:2024:467, t. 26.). Osim toga, tekst članka 9. točke (a) Uredbe br. 4/2009 gotovo je istovjetan tekstu članka 30. točke 1. Uredbe br. 44/2001 i članka 30. točke 1. Luganske konvencije II (vidjeti u tom smislu presudu od 20. prosinca 2017., Schlömp, C‑467/16, EU:C:2017:993, t. 45. i 46.).
31
S obzirom na ta uvodna razmatranja, valja podsjetiti na to da se pravilom o litispendenciji iz članka 12. Uredbe br. 4/2009 nastoji – u interesu dobrog sudovanja, kako je taj interes osobito naveden u uvodnoj izjavi 15. te uredbe – smanjiti mogućnost usporednih postupaka pred sudovima različitih država članica i izbjeći donošenje proturječnih odluka kada je više sudova nadležno za odlučivanje o istom sporu. Mehanizam rješavanja slučaja litispendencije iz tog članka 12. objektivan je i automatski te se temelji na kronološkom redoslijedu prema kojem su pred sudovima o kojima je riječ pokrenuti postupci (vidjeti u tom smislu presudu od 6. lipnja 2024., Geterfer, C‑381/23, EU:C:2024:467, t. 27. i 29.), tako da se sud pred kojim je jedna od stranaka prva pokrenula spor treba smatrati nadležnim.
32
U tom kontekstu, člankom 9. Uredbe br. 4/2009 ujednačeno se i autonomno definira trenutak za koji se smatra da je pred sudom pokrenut postupak za potrebe primjene članka 12. te uredbe kako bi se smanjila opasnost od vođenja usporednih postupaka u različitim državama članicama (vidjeti, po analogiji, presude od 4. svibnja 2017., HanseYachts, C‑29/16, EU:C:2017:343, t. 29. i od 20. prosinca 2017., Schlömp, C‑467/16, EU:C:2017:993, t. 50.). Cilj tog članka 9. jest rješavanje problema koji proizlaze iz nacionalnih razlika u pogledu trenutka u kojem se smatra da je predmet u tijeku, pri čemu se takav trenutak mora utvrditi autonomno. Osim toga, navedenim člankom 9. nastoje se smanjiti pravne nesigurnosti uzrokovane velikom raznolikošću propisa koji postoje u državama članicama za određivanje trenutka pokretanja postupka pred sudom, materijalnim pravilom koje omogućuje jednostavno i ujednačeno određivanje tog trenutka (vidjeti, po analogiji, presudu od 4. svibnja 2017., HanseYachts, C‑29/16, EU:C:2017:343, t. 30.).
33
Na temelju tog članka 9. točke (a), postupak pred sudom pokrenut je u trenutku kad je pismeno kojim se pokreće postupak ili ekvivalentno pismeno podneseno sudu, pod uvjetom da tužitelj nije kasnije propustio poduzeti radnje koje je morao poduzeti u vezi s dostavom pismena tuženiku. Sud koji je uputio zahtjev traži tumačenje te odredbe i, konkretnije, tumačenje pojma „ekvivalentno pismeno” koji se u njoj nalazi.
34
U tom pogledu valja podsjetiti na to da iz ustaljene sudske prakse proizlazi da odredbe koje se odnose na pravila o nadležnosti, poput one predviđene u članku 9. točki (a) Uredbe br. 4/2009, ne treba tumačiti kao puko upućivanje na nacionalno pravo država članica, već ih treba tumačiti autonomno s obzirom na njihov tekst, pozivajući se na ciljeve i sustav te uredbe kao i na opća načela koja proizlaze iz svih nacionalnih pravnih sustava (vidjeti u tom smislu presudu od 18. prosinca 2014., Sanders i Huber, C‑400/13 i C‑408/13, EU:C:2014:2461, t. 24. i 25. i navedenu sudsku praksu i, po analogiji, presudu od 7. svibnja 2020., Rina, C‑641/18, EU:C:2020:349, t. 30.).
35
Iz teksta članka 9. točke (a) Uredbe br. 4/2009 proizlazi da pojam „ekvivalentno pismeno” treba ocijeniti u odnosu na pojam „pismeno kojim se pokreće postupak”, pri čemu valja pojasniti da, u skladu s njegovom definicijom u svakodnevnom jeziku, pojam „ekvivalentno” ne znači da ekvivalentno pismeno mora biti istovjetno pismenu kojim se pokreće postupak, nego da pismeno mora biti usporedivo te imati istu funkciju.
36
U stvarima koje se odnose na obveze uzdržavanja obuhvaćene Uredbom br. 4/2009, svrha pismena kojim se pokreće postupak jest pokretanje spora o meritumu, u okviru načelno kontradiktornog postupka, između jednog ili više podnositelja zahtjeva i jednog ili više tuženika. Osim toga, iz uvjeta koji se nalazi na kraju članka 9. točke (a) te uredbe – prema kojem podnositelj zahtjeva, nakon podnošenja kako ekvivalentnog pismena tako i pismena kojim se pokreće postupak, ne smije propustiti poduzeti radnje koje je morao poduzeti u vezi s dostavom pismena o kojem je riječ tuženiku – proizlazi da je spor morao biti pokrenut u okviru kontradiktornog postupka.
37
Također valja podsjetiti na to da je, kao što je to navedeno u točki 31. ove presude, cilj pravila o litispendenciji iz članka 12. navedene uredbe osigurati poštovanje kronološkog redoslijeda pokretanja postupka pred sudovima i, prema tome, izbora suda od strane stranke koja je prva pokrenula spor o kojem je riječ.
38
U tim okolnostima valja smatrati da, u svrhu određivanja suda pred kojim je prvo pokrenut postupak u slučaju litispendencije, pojam „ekvivalentno pismeno” obuhvaća svako pismeno koje je usko povezano s meritumom spora o kojem je riječ, tako da se može smatrati, slično kao s pismenom kojim se pokreće postupak, da je taj spor pokrenut, čak i samo djelomično ili prethodno, kako bi se omogućila kontradiktorna rasprava između stranaka u navedenom sporu.
39
S obzirom na navedeno, iz teksta članka 9. točke (a) Uredbe br. 4/2009 ne proizlazi da se pojmovi „ekvivalentno pismeno” i „pismeno kojim se pokreće postupak” međusobno isključuju jer se tom odredbom u svim okolnostima sprečava da ekvivalentno pismeno i pismeno kojim se pokreće postupak vremenski slijede jedno drugo. Naime, budući da izraz „ekvivalentno” ne znači „istovjetno”, nije isključeno da ekvivalentno pismeno može prethoditi pismenu kojim se pokreće postupak ako su ispunjeni elementi ekvivalentnosti na temelju kojih se može smatrati, kao što to proizlazi iz prethodne točke ove presude, da je spor pokrenut, odnosno da postoji uska povezanost s meritumom predmeta te kontradiktorni postupak.
40
U tom pogledu, Sud je već presudio da, kada su dva uzastopna postupka autonomna ili vrlo jasno razgraničena, ne može se smatrati da je spor pokrenut prilikom podnošenja pismena kojim je pokrenut prvi od tih postupaka, s obzirom na to da se to pismeno ne može kvalificirati kao „ekvivalentno pismeno” u smislu članka 9. točke (a) Uredbe br. 4/2009 (vidjeti u tom smislu presudu od 4. svibnja 2017., HanseYachts, C‑29/16, EU:C:2017:343, t. 35.).
41
Suprotno tomu, kada dva uzastopna kontradiktorna postupka nisu autonomna ili vrlo jasno razgraničena, nego su usko povezana u pogledu merituma, cilj koji se sastoji od poštovanja kronološkog redoslijeda prema kojem su pred sudovima o kojima je riječ pokrenuti postupci i, stoga, izbora suda od strane stranke koja je pokrenula postupak ne bi se postigao ako bi se prihvatilo da, između datumâ pokretanja dvaju uzastopnih kontradiktornih postupaka pred istim sudom jedne države članice, koji su meritorno usko povezani, tuženik može – pokretanjem postupka pred sudom druge države članice – zaobići taj izbor iskorištavanjem činjenice da je u okviru prvog od tih dvaju postupaka bio obaviješten o drugom postupku koji se namjerava pokrenuti u pogledu merituma.
42
U ovom slučaju sud koji je uputio zahtjev treba utvrditi može li se zahtjev za besplatnu pravnu pomoć koji mu je osoba BC podnijela prije podnošenja tužbe osobe LG u Švedskoj kvalificirati kao „ekvivalentno pismeno” u smislu članka 9. točke (a) Uredbe br. 4/2009, u odnosu na pismeno kojim se pokreće postupak koje je osoba BC podnijela tom sudu nakon što joj je taj sud odobrio zatraženu besplatnu pravnu pomoć i nakon što je osoba LG podnijela tu tužbu. U tu svrhu Sud, kada odlučuje o zahtjevu za prethodnu odluku, može nacionalnom sudu dati pojašnjenja koja nacionalni sud usmjeravaju u njegovoj odluci (presuda od 15. siječnja 2026., bluechip, C‑822/24, EU:C:2026:13, t. 37. i navedena sudska praksa).
43
Pod uvjetom da to provjeri sud koji je uputio zahtjev, iz pisanih očitovanja njemačke vlade kao i iz odgovora koje je ta vlada dala na raspravi proizlazi, kao prvo, da, u skladu s člankom 117. ZPO‑a, koji se mutatis mutandis primjenjuje na obiteljski spor kao što je onaj o kojem je riječ u glavnom postupku na temelju članka 113. stavka 1. Zakona o postupku u obiteljskim stvarima i u stvarima o kojima se odlučuje u izvanparničnom postupku, u verziji koja se primjenjuje na glavni postupak, tužitelj kao što je osoba BC može od suda koji odlučuje o meritumu zatražiti besplatnu pravnu pomoć navodeći, među ostalim, elemente spora i dokaze.
44
Kao drugo, uzimajući u obzir činjenicu da se, u skladu s člankom 114. stavkom 1. ZPO‑a, besplatna pravna pomoć može odobriti tužitelju kao što je osoba BC samo ako predviđena tužba ima dovoljne izglede za uspjeh i ne predstavlja zlouporabu, tužitelj svojem zahtjevu za besplatnu pravnu pomoć u načelu mora priložiti nacrt tužbe ili u njega uključiti bitne elemente tužbe koju namjerava podnijeti u slučaju odobravanja zatražene besplatne pravne pomoći, tako da sudu pred kojim se vodi postupak omogući da provjeri jesu li ispunjeni uvjeti za odobravanje te pomoći.
45
Kao treće, iz članka 118. stavka 1. ZPO‑a proizlazi da protivna stranka mora, osim ako to nije primjereno zbog posebnih razloga, imati mogućnost iznijeti stajalište o tome jesu li ti uvjeti ispunjeni, što podrazumijeva, kao što je to njemačka vlada navela na raspravi, da sud pred kojim se vodi postupak obavijesti protivnu stranku o zahtjevu za besplatnu pravnu pomoć, pri čemu se ta informacija općenito daje u obliku obične obavijesti, ne dovodeći u pitanje mogućnost tog suda da izvrši dostavu.
46
Osim toga, kao što je to sud koji je uputio zahtjev naveo u svojem zahtjevu za prethodnu odluku, iz odredaba članka 204. Građanskog zakonika, u verziji koja se primjenjuje na činjenice u glavnom postupku, i članka 167. ZPO‑a, proizlazi da dostava zahtjeva za besplatnu pravnu pomoć ima učinak zastoja zastarnog roka, i to od datuma podnošenja tog zahtjeva u slučaju da se dostava izvrši odmah nakon tog podnošenja.
47
Čini se da iz njemačkog prava, kako je izloženo u točkama 43. do 46. ove presude, proizlazi da, osim ako ne postoje posebni razlozi u suprotnom smislu, o zahtjevu za besplatnu pravnu pomoć koji, među ostalim, sadržava bitne elemente tužbe koja će se podnijeti u pogledu merituma u slučaju odobravanja zatražene besplatne pravne pomoći, treba obavijestiti protivnu stranku kako bi ona mogla iznijeti stajalište o tome ima li predviđena tužba u pogledu merituma dovoljne izglede za uspjeh i predstavlja li zlouporabu.
48
Stoga je očito da je, prema njemačkom obiteljskom pravu, postupak besplatne pravne pomoći, u načelu, postupak inter partes koji je usko povezan s budućim kontradiktornim postupkom o meritumu jer omogućuje, s jedne strane, protivnoj stranci da se upozna sa zahtjevima i sažetim argumentima koje podnositelj zahtjeva za besplatnu pravnu pomoć namjerava istaknuti u pogledu merituma i, s druge strane, sudu pred kojim se vodi postupak da provede prima facie analizu merituma kako bi odlučio o odobrenju zatražene besplatne pravne pomoći. Osim toga, takvu usku povezanost potkrepljuje činjenica da dostavljeni zahtjev za besplatnu pravnu pomoć ima učinak zastoja zastarnog roka.
49
U tim okolnostima valja smatrati da se u tom pravnom sustavu, pod uvjetom da sud koji je uputio zahtjev provjeri njemačko pravo navedeno u točkama 43. do 46. ove presude, zahtjev za besplatnu pravnu pomoć podnesen sudu može kvalificirati kao „ekvivalentno pismeno” u smislu članka 9. točke (a) Uredbe br. 4/2009.
50
Međutim, kako bi se očuvala uska povezanost između postupka besplatne pravne pomoći i postupka o meritumu u svrhu kvalifikacije zahtjeva za besplatnu pravnu pomoć kao što je onaj o kojem je riječ u glavnom postupku kao „ekvivalentnog pismena”, potrebno je, prvo, da je zatražena besplatna pravna pomoć odobrena, drugo, da se tužba u pogledu merituma podnese u razumnom roku nakon odobravanja te pomoći i, treće, da sadržaj te tužbe u biti odgovara sadržaju koji proizlazi iz nacrta zahtjeva o meritumu koji je sud razmatrao tijekom postupka odobravanja besplatne pravne pomoći.
51
Komisija je na raspravi istaknula činjenicu, što je na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri, da o zahtjevima za besplatnu pravnu pomoć, kao što je zahtjev u glavnom postupku, sud pred kojim je pokrenut postupak načelno obavještava u obliku obične obavijesti protivnoj stranci, a ne dostavom. U tom pogledu valja naglasiti da, iako članak 9. točka (a) in fine Uredbe br. 4/2009 predviđa samo slučajeve u kojima ekvivalentno pismeno ili pismeno kojim se pokreće postupak treba dostaviti, obveza podnositelja zahtjeva da poduzme radnje koje je morao poduzeti kako bi pismeno o kojem je riječ bilo dostavljeno može se primijeniti mutatis mutandis na slučaj u kojem je to pismeno predmet obične obavijesti suda pred kojim je pokrenut postupak. Iz toga slijedi da sama činjenica da je zahtjev za besplatnu pravnu pomoć dostavljen protivnoj stranci običnom obaviješću ne utječe na kvalifikaciju takvog zahtjeva kao „ekvivalentnog pismena”.
52
Međutim, kao što je to njemačka vlada priznala na raspravi, ta posebnost njemačkog prava može spriječiti takvu kvalifikaciju ako se pokaže da protivna stranka nije primila obavijest o zahtjevu za besplatnu pravnu pomoć i da je postupak odobravanja besplatne pravne pomoći lišen kontradiktornosti a da protivna stranka nakon toga nije imala mogućnost otkloniti tu povredu. Na sudu koji je uputio zahtjev je da po potrebi provjeri taj aspekt.
53
Naposljetku, valja pojasniti da se kvalifikacijom zahtjeva za besplatnu pravnu pomoć poput onog o kojem je riječ u glavnom postupku kao „ekvivalentnog pismena” u smislu članka 9. točke (a) Uredbe br. 4/2009 također uzima u obzir važnost koju on pridaje, kako bi se osigurao djelotvoran pristup pravosuđu, mehanizmu besplatne pravne pomoći kao elementu koji je istodobno neodvojiv od sporova koji se odnose na obveze uzdržavanja i neophodan za uzdržavane osobe koje ne raspolažu dostatnim sredstvima za ostvarivanje svojih prava. To se odražava i u članku 44. i u članku 46. te uredbe, u vezi s njezinom uvodnom izjavom 36.
54
S obzirom na prethodno navedeno, na postavljeno pitanje valja odgovoriti tako da članak 9. točku (a) Uredbe br. 4/2009 treba tumačiti na način da zahtjev za besplatnu pravnu pomoć podnesen sudu, kojem je kao nacrt priložen zahtjev koji tužitelj namjerava podnijeti u pogledu merituma u vezi s obvezom uzdržavanja u slučaju odobrenja zatražene besplatne pravne pomoći, predstavlja „ekvivalentno pismeno”, u smislu te odredbe, ako tijekom postupka o kojem je riječ protivna stranka kojoj je dostavljen taj zahtjev za besplatnu pravnu pomoć, uključujući taj nacrt zahtjeva u pogledu merituma, ima mogućnost iznijeti stajalište o tome ima li tužba u pogledu merituma dovoljno izgleda za uspjeh i predstavlja li zlouporabu te ako je ta tužba podnesena u razumnom roku nakon odobrenja te pomoći i sadržajno u biti odgovara onoj koja proizlazi iz navedenog nacrta.
Troškovi
55
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (treće vijeće) odlučuje:
Članak 9. točku (a) Uredbe Vijeća (EZ) br. 4/2009 od 18. prosinca 2008. o nadležnosti, mjerodavnom pravu, priznavanju i izvršenju sudskih odluka te suradnji u stvarima koje se odnose na obvezu uzdržavanja
treba tumačiti na način da:
zahtjev za besplatnu pravnu pomoć podnesen sudu, kojem je kao nacrt priložen zahtjev koji tužitelj namjerava podnijeti u pogledu merituma u vezi s obvezom uzdržavanja u slučaju odobrenja zatražene besplatne pravne pomoći, predstavlja „ekvivalentno pismeno”, u smislu te odredbe, ako tijekom postupka o kojem je riječ protivna stranka kojoj je dostavljen taj zahtjev za besplatnu pravnu pomoć, uključujući taj nacrt zahtjeva u pogledu merituma, ima mogućnost iznijeti stajalište o tome ima li tužba u pogledu merituma dovoljno izgleda za uspjeh i predstavlja li zlouporabu te ako je ta tužba podnesena u razumnom roku nakon odobrenja te pomoći i sadržajno u biti odgovara onoj koja proizlazi iz navedenog nacrta.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: njemački
(
i
)	Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.