62023CJ0040_RES
Predmet C-40/23 P
Europska komisija
protiv
Kraljevine Nizozemske
Presuda Suda (drugo vijeće) od 13. lipnja 2024.
„Žalba – Državne potpore – Zakon kojim se zabranjuje uporaba ugljena za proizvodnju električne energije – Prijevremeno zatvaranje elektrane na ugljen – Dodjela naknade – Odluka kojom se mjera proglašava spojivom s unutarnjim tržištem bez odlučivanja o postojanju državne potpore – Izvršavanje nadležnosti Europske komisije”
Potpore koje dodjeljuju države – Komisijino ispitivanje – Nadležnost – Donošenje odluke kojom se utvrđuje spojivost državne mjere s unutarnjim tržištem, a da ta mjera prethodno nije kvalificirana kao državna potpora – Odluka koja prekoračuje Komisijine ovlasti
(čl. 107. i 108. UFEU-a)
(t. 37.-49.)
Kratak prikaz
Odbivši žalbu koju je Europska komisija podnijela protiv presude Općeg suda od 16. studenoga 2022. (
1
) u predmetu između nje i Kraljevine Nizozemske, Sud pojašnjava uvjete za izvršavanje Komisijine nadležnosti da ispita spojivost nacionalne mjere s unutarnjim tržištem s obzirom na članke 107. i 108. UFEU-a. Opći sud je u svojoj presudi smatrao da Komisija ne može odlučivati o spojivosti nacionalne mjere s unutarnjim tržištem a da prije toga nije utvrdila da ta mjera predstavlja državnu potporu u smislu članka 107. stavka 1. UFEU-a.
Nizozemska tijela obavijestila su Komisiju 2019. godine o nacrtu Zakona o zabrani uporabe ugljena za proizvodnju električne energije, u skladu s Direktivom (EU) 2015/1535 (
2
). Njegov je cilj bio smanjiti emisije ugljikova dioksida (CO2) u Nizozemskoj i predviđao je naknadu štete nastale elektrani na ugljen na koju je, u odnosu na druge elektrane iste vrste, neproporcionalno utjecala zabrana uporabe ugljena za proizvodnju električne energije. Međutim, Komisija nije, u skladu s člankom 108. stavkom 3. UFEU-a, bila obaviještena o tom nacrtu zakona.
Nakon obavijesti o nacrtu zakona na temelju Direktive 2015/1535, Komisija je samoinicijativno započela provjeravati informacije o navodnoj potpori i u odluci od 12. svibnja 2020. (
3
) zaključila da je dotična mjera spojiva s unutarnjim tržištem, u skladu s člankom 107. stavkom 3. točkom (c) UFEU-a (
4
), a da pritom međutim nije utvrdila da se tom mjerom korisniku dodjeljuje pogodnost i da stoga predstavlja državnu potporu.
Stoga je Kraljevina Nizozemska Općem sudu podnijela tužbu za poništenje te odluke, prigovarajući Komisiji da je prekoračila svoju nadležnost i prouzročila pravnu nesigurnost. Nakon što je Opći sud poništio navedenu odluku, Komisija je protiv njegove presude Sudu podnijela žalbu.
Ocjena Suda
U prilog svojoj žalbi, Komisija osobito tvrdi da je Opći sud, time što je presudio da nije nadležna za odlučivanje o tome da je mjera spojiva s unutarnjim tržištem a da prije toga nije utvrdila da ta mjera predstavlja državnu potporu, preusko tumačio članak 107. stavak 3. UFEU-a. Komisija smatra da pojam „potpore” u tom članku obuhvaća i mjere čija je kvalifikacija kao državne potpore i dalje neizvjesna.
U tom pogledu, Sud ističe da se pojam „potpore”, iako se upotrebljava u uobičajenom smislu svakodnevnog jezika u članku 107. stavku 1. UFEU-a, u članku 107. stavku 3. UFEU-a naprotiv odnosi samo na državnu potporu. Naime, iz članka 107. stavka 1. UFEU-a, proizlazi da su s unutarnjim tržištem nespojive samo mjere koje ispunjavaju uvjete koji proizlaze iz tog stavka 1. i koje slijedom toga predstavljaju državne potpore, osim ako je Ugovorima drukčije predviđeno. Stoga se članak 107. stavak 3. UFEU-a, u kojem se, odstupajući od te odredbe, nabrajaju mjere koje se mogu smatrati spojivima s unutarnjim tržištem, može odnositi samo na državne potpore.
Iako je točno da u članku 107. UFEU-a nisu navedena postupovna pravila niti se on izravno odnosi na Komisijine ovlasti, iz te odredbe ipak proizlazi da kvalifikacija neke mjere kao državne potpore u smislu stavka 1. navedene odredbe predstavlja uvjet koji prethodi eventualnoj primjeni iznimke predviđene u njezinu stavku 3. Europska unija je stoga ovlaštena odlučivati o spojivosti s unutarnjim tržištem mjera koje predstavljaju državne potpore, a ne odlučivati o spojivosti mjera za koje nije određeno da predstavljaju državne potpore. Člankom 108. UFEU-a izvršavanje te nadležnosti dodijeljeno je Komisiji koja djeluju pod nadzorom Suda. Naime, institucije Unije mogu djelovati samo u granicama nadležnosti koje su im dodijeljene.
S obzirom na prethodno navedeno, Sud smatra da je Opći sud pravilno postupio poništivši spornu odluku.
(
1
)	Presuda od 16. studenoga 2022., Nizozemska/Komisija (T-469/20, EU:T:2022:713)
(
2
)	Direktiva (EU) 2015/1535 Europskog parlamenta i Vijeća od 9. rujna 2015. o utvrđivanju postupka pružanja informacija u području tehničkih propisa i pravila o uslugama informacijskog društva (SL 2015., L 241, str. 1.)
(
3
)	Odluka Komisije C(2020) 2998 final od 12. svibnja 2020. o državnoj potpori SA.54537 (2020/NN) – Nizozemska, Zabrana uporabe ugljena za proizvodnju električne energije u Nizozemskoj (u daljnjem tekstu: sporna odluka)
(
4
)	U skladu s člankom 107. stavkom 3. točkom (c) UFEU-a, „[s]ljedeće se vrste potpora mogu smatrati spojivima s unutarnjim tržištem: [...] c) potpore za olakšavanje razvoja određenih gospodarskih djelatnosti ili određenih gospodarskih područja ako takve potpore ne utječu negativno na trgovinske uvjete u mjeri u kojoj bi to bilo suprotno zajedničkom interesu”.