62018TJ0138_RES
Predmet T-138/18
Fernando De Esteban Alonso
protiv
Europske komisije
Presuda Općeg suda (peto vijeće) od 11. lipnja 2019.
„Javna služba – Bivši dužnosnici – OLAF-ova istraga – Predmet ‚Eurostat’ – Prosljeđivanje podataka o djelima koja se mogu kazneno goniti nacionalnim pravosudnim tijelima – Neprovođenje prethodnog obavješćivanja potencijalnih dotičnih dužnosnika – Šteta navodno pretrpljena zbog OLAF-ova i Komisijina postupanja tijekom postupka – Neimovinska, fizička i imovinska šteta – Uzročna veza”
Dužnosnici – Izvanugovorna odgovornost institucija – Pretpostavke – Nezakonitost – Šteta – Uzročna veza – Teret dokazivanja
(Čl. 340. st. 2. UFEU-a)
(t. 45.)
Tužba dužnosnika – Tužba za naknadu štete – Uzrok – Povezanost na temelju radnog odnosa – Pravna osnova
(Čl. 268., 270. i 340. UFEU-a; Pravilnik o osoblju za dužnosnike, čl. 90. i 91.)
(t. 46.)
Europski ured za borbu protiv prijevara (OLAF) – Istrage – Unutarnje istrage – Pojam – OLAF-ovo prosljeđivanje podataka o dužnosnicima nacionalnim pravosudnim tijelima – Uključivanje
(Odluka Komisije 1999/396, čl. 4. st. 3.)
(t. 55.)
Europski ured za borbu protiv prijevara (OLAF) – Istrage – Unutarnje istrage – Obveza obavještavanja zainteresirane strane o mogućnosti njezine uključenosti – Doseg – Povreda – Posljedice
(Povelja Europske unije o temeljnim pravima, čl. 41. st. 2. t. (a); Uredba Europskog parlamenta i Vijeća br. 1073/1999, čl. 10.; Odluka Komisije 1999/396, čl. 4. st. 1.)
(t. 56.-63.)
Europski ured za borbu protiv prijevara (OLAF) – Istrage – Unutarnje istrage – Obveza obavještavanja zainteresirane strane o mogućnosti njezine uključenosti – Mogućnost odstupanja – Pretpostavke
(Odluka Komisije 1999/396, čl. 4. st. 2.)
(t. 78.-80.)
Tužba dužnosnika – Prethodna upravna žalba – Podudarnost između žalbe i tužbe – Istovjetnost predmeta i osnove – Razlozi i argumenti koji se ne nalaze u žalbi, ali su s njom usko povezani – Dopuštenost
(Pravilnik o osoblju za dužnosnike, čl. 90. i 91.)
(t. 90.-92., 94.)
Europski ured za borbu protiv prijevara (OLAF) – Istrage – Unutarnje istrage – Mogućnost da prije zaključenja istrage Komisija podnese imovinskopravni zahtjev i kaznenu prijavu nacionalnom pravosudnom tijelu u vezi s činjenicama na koje se ta istraga odnosi – Izostanak
(Pravilnik o osoblju za dužnosnike, Prilog IX., čl. 25.; Uredba Europskog parlamenta i Vijeća br. 1073/1999, čl. 9. st. 2. i 4.)
(t. 98.-109.)
Komisija – Nadležnosti – Pravo na pristup sudu – Podnošenje žalbe i žalbe u kasacijskom postupku protiv odluke koju je nacionalni sud donio u odnosu na dužnosnika Unije – Povreda prava na dobru upravu i dužnosti brižnog postupanja – Izostanak osim u iznimnim okolnostima
(Povelja Europske unije o temeljnim pravima, čl. 47.)
(t. 111.-115.)
Dužnosnici – Izvanugovorna odgovornost institucija – Neimovinska šteta – Uzročna veza – Teret dokazivanja
(Čl. 340. st. 2. UFEU-a)
(t. 122.)
Dužnosnici – Izvanugovorna odgovornost institucija – Šteta – Nadoknadiva šteta – Troškovi nastali u nacionalnom sudskom postupku – Pretpostavke
(Čl. 340. st. 2. UFEU-a)
(t. 126., 127.)
Sažetak
U presudi De Esteban Alonso/Komisija (T-138/18), donesenoj 11. lipnja 2019., Opći sud je naložio Komisiji da bivšem dužnosniku isplati odštetu po osnovi neimovinske štete koju je potonji pretrpio zbog nezakonitog postupanja te institucije i Europskog ureda za borbu protiv prijevara (OLAF), u okviru prosljeđivanja podatka nacionalnim pravosudnim tijelima i nacionalnog kaznenog postupka koji je bio pokrenut protiv njega.
Nakon 1996. Eurostat je javnosti objavljivao prikupljene statističke podatke pri čemu se oslanjao na Ured za publikacije Europskih zajednica i mrežu prodajnih mjesta (u daljnjem tekstu: datashopovi), na temelju trostranih ugovora. Godine 1999. unutarnja je revizija zaključila da postoje nepravilnosti u financijskom upravljanju nekim od tih ugovora. Nakon više istraga koje je OLAF vodio u tom pogledu, on je francuskim pravosudnim tijelima proslijedio podatke putem obavijesti, pri čemu se to slanje ticalo unutarnje istrage u smislu Odluke 1999/396 (
1
). Komisija je potom protiv X-a podnijela kaznenu prijavu procureur de la République du tribunal de grande instance de Paris (državni odvjetnik pri Okružnom sudu u Parizu, Francuska). Podnijela je i imovinskopravni zahtjev.
Godine 2008., po nalogu navedenog državnog odvjetnika, francuska kriminalistička policija saslušala je tužitelja, bivšeg direktora Eurostata, kao svjedoka, a potom ga stavila u pritvor i okrivila ga za zlouporabu povjerenja zbog pronevjere sredstava iz proračuna Zajednice. Godine 2013. doneseno je rješenje o obustavi postupka juge d’instruction du tribunal de grande instance de Paris (sudac istrage Okružnog suda u Parizu, Francuska) u odnosu na sve osobe okrivljene u okviru predmeta „Eurostat”. Komisija se kao stranka u građanskopravnom postupku bezuspješno se žalila pred cour d’appel de Paris (Žalbeni sud u Parizu, Francuska), a potom pred francuskim Cour de cassation (Kasacijski sud). Tužitelj je 2018. pred Općim sudom pokrenuo postupak radi naknade štete pretrpljene zbog postupanja OLAF-a i Komisije. U tom je kontekstu Opći sud morao odlučiti, s jedne strane, o OLAF-ovoj povredi tužiteljevih prava obrane i Odluke 1999/396, jer tužitelj nije bio saslušan prije OLAF-ova prosljeđivanja podataka francuskim tijelima, te, s druge strane, o Komisijinoj povredi Uredbe br. 1073/1999 (
2
), prava na dobru upravu i dužnosti brižnog postupanja, time što je podnijela imovinskopravni zahtjev francuskim sudovima prije zaključenja istrage koju je vodio OLAF i produljila sudski progon do kasacijskog postupka.
Glede postupanja koje se OLAF-u stavlja na teret, Opći sud je presudio da članak 4. Odluke 1999/396 treba tumačiti u skladu s člankom 41. stavkom 2. točkom (a) Povelje Europske unije o temeljnim pravima, na način da se njome utvrđuje, kao prvo, opća obveza obavješćivanja zainteresirane osobe čim se pojavi mogućnost „uključenosti” te osobe, tijekom cijele istrage, osim ako to šteti istrazi. Kao drugo, ta obveza obavješćivanja postaje tim važnija kad je riječ o zaključcima koji se imenom odnose na dužnosnika. Opći sud je smatrao da se uzimajući u obzir njegov hijerarhijski položaj u vrijeme nastanka činjenica među osobama imenovanim u podacima koje je OLAF proslijedio francuskim tijelima, tužitelja trebalo izjednačiti s osobom koja je navedena imenom u smislu članka 4. prvog stavka Odluke 1999/396. S obzirom na tužiteljeve funkcije i njegovu ulogu, njegova je uključenost bila, osim toga, potvrđena rješenjem o obustavi postupka juge d’instruction du tribunal de grande instance de Paris (sudac istrage Okružnog suda u Parizu). Stoga, budući da nije postojao nijedan razlog kojim se može opravdati to što OLAF nije obavijestio tužitelja o prosljeđivanju navedenih podataka, Opći sud je zaključio da OLAF nije poštovao obvezu koju ima na temelju prve rečenice prvog stavka navedenog članka 4.
Glede postupanja koje se Komisiji stavlja na teret, Opći sud je presudio da je potonja povrijedila članak 9. stavak 4. Uredbe br. 1073/1999, time što je podnijela imovinskopravni zahtjev i kaznene prijave francuskim sudovima prije nego što je doneseno OLAF-ovo završno izvješće, a da pritom nije imala dovoljne i uvjerljive dokaze koji su za njega oslobađajući. Opći sud je smatrao da iako ne postoji izričito pravilo kojim se zabranjuje to postupanje, ostaje činjenica da cilj koji se nastoji postići pravilima kojim se uređuje stegovni postupak, to jest cilj zaštite dotičnog dužnosnika tako da se zajamči da dotična institucija, prije nego što pokrene disciplinski postupak protiv njega, raspolaže preciznim i relevantnim dokazima, osobito za njega oslobađajućim dokazima, može se po analogiji može primijeniti na nacionalne sudske postupke, što je u skladu sa smislom i tekstom Uredbe br. 1073/1999.
Osim toga, Opći sud je odbio prigovor koji se temeljio na povredi prava na dobru upravu i dužnosti brižnog postupanja Komisije zbog toga što je tužiteljev sudski progon produljivala do kasacijskog postupka, smatrajući da se je tim načelima ne može ni u kojem slučaju obvezati da ne brani ekonomske interese institucije i da ne osporava odluke francuskih sudova. Zbog toga što nisu postojale iznimne okolnosti, takvo produljivanje nije povreda dužnosti.
Glede štete koju je tužitelj istaknuo, Opći sud je utvrdio da je tužitelj pretrpio neimovinsku štetu koja izravno proizlazi iz koja postupanja Komisije i OLAF-a i koja je dovela do povrede njegove časti i profesionalnog ugleda jer je Komisija stvorila dojam da je postojala njegova krivnja u obavljanju njegovih dužnosti, a njegovi bližnji i kolege mogli su vjerovati da je uključen u prijevaru. Tom je štetom također prouzročen osjećaj pretrpljene nepravde, nemoći i frustracije jer prilikom OLAF-ova prosljeđivanja podataka francuskim tijela nije mogao iznijeti svoje stajalište niti se braniti u pogledu činjenica na kojima se temelji njegovo kazneni progon. Stoga je Opći sud odlučio ex æquo et bono da je naknada štete od 62000 eura prikladna naknada za navedenu štetu.
(
1
)	Odluka Komisije 1999/396/EZ, EZUČ, Euratom od 2. lipnja 1999. o uvjetima za provođenje internih istraga u vezi sa sprečavanjem prijevara, korupcije i svih nezakonitih aktivnosti koje štete interesima Zajednice (SL 1999., L 149, str. 57.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 2., str. 122.)
(
2
)	Uredba (EZ) br. 1073/1999 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. svibnja 1999. o istragama koje provodi Europski ured za borbu protiv prijevara (OLAF) (SL 1999., L 136, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 2., str. 100.)