62024TO0267
RJEŠENJE OPĆEG SUDA (četvrto vijeće koje zasjeda u sastavu od pet sudaca)
26. veljače 2026. (
*1
)
„Tužba za poništenje – Javna služba – Osoblje EIB‑a – Rok za podnošenje tužbe – Članak 41.a Pravilnika o osoblju EIB‑a – Računanje rokova – Nedopuštenost”
U predmetu T‑267/24,
Christofer Edge, sa stalnom adresom u Ateni (Grčka), kojeg zastupa G. Karampoulia, odvjetnica,
tužitelj,
protiv
Europske investicijske banke (EIB), koju zastupaju K. Carr i A. Geppert‑Luciani, u svojstvu agenata, uz asistenciju A. Makri, odvjetnice,
tuženika,
OPĆI SUD (četvrto vijeće koje zasjeda u sastavu od pet sudaca),
u sastavu: S. Papasavvas, predsjednik, G. De Baere, J. Svenningsen, R. Meyer (izvjestitelj) i D. Jočienė, suci,
tajnik: V. Di Bucci,
uzimajući u obzir pisani dio postupka, osobito:
–
prigovor nedopuštenosti koji je EIB istaknuo zasebnim aktom podnesenim tajništvu Općeg suda 22. travnja 2025.,
–
tužiteljeva očitovanja o prigovoru nedopuštenosti podnesena tajništvu Općeg suda 18. lipnja 2025.,
donosi sljedeće
Rješenje
1
Tužbom podnesenom na temelju članka 270. UFEU‑a i članka 50.a Statuta Suda Europske unije tužitelj, Christofer Edge, zahtijeva, s jedne strane, poništenje odluka Europske investicijske banke (EIB) od 4. i 13. listopada 2023. kojima su odbijeni zahtjevi za naknadu troškova obrazovanja njegove djece, kao i EIB‑ove odluke od 6. veljače 2024. kojom su odbijene upravne žalbe protiv tih odluka te, s druge strane, da se EIB‑u naloži da mu isplati iznos od 16400 eura.
Okolnosti spora
2
Ugovorom na određeno vrijeme sklopljenim 22. studenoga 2021. EIB je tužitelja, oca dvoje djece, zaposlio kao člana ugovornog osoblja.
3
Tužitelj je podnio zahtjev za isplatu naknade za obrazovanje namijenjene pokrivanju troškova obrazovanja njegove starije kćeri za 2023./2024. Odlukom od 4. listopada 2023. EIB je odbio taj zahtjev. Tužitelj je 9. listopada 2023. podnio upravnu žalbu protiv te odluke.
4
EIB je 13. listopada 2023. odlučio izvršiti povrat naknade za obrazovanje koja je prethodno isplaćena tužiteljevoj mlađoj kćeri. Tužitelj je 28. studenoga 2023. podnio upravnu žalbu protiv te odluke.
5
EIB je odlukom od 6. veljače 2024. zajedno ispitao obje tužiteljeve upravne žalbe te ih je odbio.
6
Tužbom podnesenom tajništvu Općeg suda 17. svibnja 2024. tužitelj je pokrenuo ovaj postupak.
Zahtjevi stranaka
7
Tužitelj od Općeg suda u biti zahtijeva da:
–
poništi EIB‑ove odluke od 4. i 13. listopada 2023. te od 6. veljače 2024.;
–
naloži EIB‑u plaćanje troškova obrazovanja njegovih kćeri u iznosu od 16400 eura;
–
naloži EIB‑u snošenje troškova.
8
EIB u svojem prigovoru nedopuštenosti od Općeg suda zahtijeva da:
–
odbaci tužbu kao očito nedopuštenu;
–
naloži tužitelju snošenje troškova.
9
Tužitelj u svojim očitovanjima o prigovoru nedopuštenosti od Općeg suda zahtijeva da:
–
odbije prigovor nedopuštenosti;
–
naloži EIB‑u snošenje troškova, čak i ako Opći sud prihvati prigovor nedopuštenosti.
Pravo
10
Na temelju članka 130. stavaka 1. i 7. Poslovnika Općeg suda, ako tuženik to zatraži, Opći sud može odlučiti o nedopuštenosti ili nenadležnosti bez ulaženja u raspravljanje o meritumu. U ovom slučaju, s obzirom na to da je EIB zatražio da se odluči o nedopuštenosti, Opći sud smatra da je na temelju sadržaja spisa predmet dovoljno razjašnjen te je odredio da će o tom zahtjevu odlučiti bez poduzimanja daljnjih koraka u postupku.
11
EIB u prilog svojem prigovoru nedopuštenosti ističe dva argumenta o postojanju zapreke vođenju postupka, koji se temelje na povredi:
–
članka 56.a stavka 4. Poslovnika;
–
članka 41.a Pravilnika o osoblju EIB‑a i članka 58. stavka 1. Poslovnika.
12
Kad je riječ o drugom argumentu o postojanju zapreke vođenju postupka, EIB tvrdi da je tužba očito nedopuštena s obzirom na to da je podnesena izvan roka, čime se povrijedio članak 41.a Pravilnika o osoblju EIB‑a i članak 58. stavak 1. Poslovnika.
13
Tužitelj tvrdi da je njegova tužba dopuštena jer se, u skladu s člankom 58. stavkom 1. točkom (a) Poslovnika, dan kad je dostavljena pobijana odluka ne bi trebao uzeti u obzir prilikom računanja roka.
14
U tom pogledu, iz članka 41.a Pravilnika o osoblju EIB‑a proizlazi da se sporovi između njega i članova njegova osoblja vode pred Sudom Europske unije u roku od tri mjeseca od dana dostave obrazložene odluke o odbijanju zahtjeva za preispitivanje.
15
Valja istaknuti da se pravila o računanju rokova predviđena člankom 58. Poslovnika, na koja se pozivaju stranke, primjenjuju samo na postupovne rokove predviđene Ugovorima, Statutom Suda Europske unije i samim Poslovnikom (vidjeti po analogiji rješenje od 13. ožujka 1998., Lonuzzo‑Murgante/Parlament, T‑247/97, EU:T:1998:55, t. 35.).
16
Budući da se u Pravilniku o osoblju EIB‑a ne pružaju pojašnjenja o metodi računanja roka predviđenog člankom 41.a tog pravilnika, koji je izražen u mjesecima i počinje teći od dostave pobijane odluke, valja primijeniti metodu kojom se svim strankama jamči potpuno iskorištavanje roka, neovisno o vremenu dostave akta o kojem je riječ. Na temelju te metode, ako rok izražen u danima, tjednima, mjesecima ili godinama počinje teći od trenutka kad je neki događaj nastupio ili je poduzeta neka radnja, dan kad je nastupio takav događaj ili je poduzeta takva radnja ne računa se u rok.
17
Tom se metodom izražava latinska maksima dies a quo non computatur in termino, koja predstavlja pravno pravilo priznato u brojnim pravnim sustavima država članica (vidjeti u tom smislu presudu od 11. studenoga 2004., Toeters i Verberk, C‑171/03, EU:C:2004:714, t. 31.).
18
Prethodno navedena metoda odgovara pravilu predviđenom člankom 3. stavkom 1. Europske konvencije o računanju rokova, potpisane u Baselu 16. svibnja 1972., u skladu s kojim „rokovi izraženi u danima, tjednima, mjesecima ili godinama počinju teći na dies a quo, u ponoć, a istječu na dies ad quem, u ponoć”.
19
Metoda navedena u točki 16. ovog rješenja odgovara i pravilu koje se upotrebljava za računanje postupovnih rokova u Poslovnicima Suda i Općeg suda (vidjeti u tom smislu presudu od 11. studenoga 2004., Toeters i Verberk, C‑171/03, EU:C:2004:714, t. 35.), primjenjivom na pravne lijekove koji se temelje na članku 91. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije, u skladu s člankom 91. stavkom 5. navedenog pravilnika (vidjeti u tom smislu rješenje od 13. ožujka 1998., Lonuzzo‑Murgante/Parlament, T‑247/97, EU:T:1998:55, t. 33. i 36.).
20
Naposljetku, navedena metoda odgovara pravilu predviđenom člankom 3. stavkom 1. drugim podstavkom Uredbe Vijeća (EEZ, Euratom) br. 1182/71 od 3. lipnja 1971. o utvrđivanju pravila koja se primjenjuju na razdoblja, datume i rokove (SL 1971., L 124, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 13., str. 5.), koje se, u nedostatku suprotnih odredbi, primjenjuje za računanje rokova u aktima Vijeća Europske unije i Europske komisije (vidjeti u tom smislu presudu od 11. studenoga 2004., Toeters i Verberk, C‑171/03, EU:C:2004:714, t. 33.).
21
U skladu s metodom navedenom u točki 16. ovog rješenja, s obzirom na to da se na temelju članka 41.a Pravilnika o osoblju EIB‑a tužba mora podnijeti sudu Europske unije u roku od tri mjeseca nakon datuma dostave, taj rok počinje teći na kraju dana dostave u ponoć i istječe u ponoć posljednjeg dana razdoblja od tri mjeseca. Stoga istječe na kraju dana koji u mjesecu navedenom u roku ima jednak broj kao i dan na koji je počeo teći rok, odnosno dan dostave (vidjeti u tom smislu presudu od 15. siječnja 1987., Misset/Vijeće, 152/85, EU:C:1987:10, t. 8. i rješenje od 17. svibnja 2002., Njemačka/Parlament i Vijeće, C‑406/01, EU:C:2002:304, t. 14.).
22
Usto, valja istaknuti da se pravilo utvrđeno u članku 60. Poslovnika, u skladu s kojim se postupovni rokovi produljuju zbog udaljenosti za deset dana, primjenjuje na sve postupovne rokove, osim ako navedenim Poslovnikom nije drukčije predviđeno. Stoga se primjenjuje i na rokove povezane sa sporovima između EIB‑a i članova njegova osoblja koji se vode pred Sudom Europske unije u skladu s člankom 41.a Pravilnika o osoblju EIB‑a.
23
U ovom slučaju nije sporno da je EIB‑ova odluka o odbijanju upravnih žalbi dostavljena tužitelju 6. veljače 2024. Rok predviđen člankom 41.a Pravilnika o osoblju EIB‑a stoga je počeo teći 6. veljače u ponoć ili, drugim riječima, 7. veljače 2024. u 00:00, a istekao je tri mjeseca nakon toga, odnosno 6. svibnja 2024. u ponoć. Taj je rok produljen zbog udaljenosti za deset dana, kao što se to predviđa člankom 60. Poslovnika. Tužitelj je stoga svoju tužbu trebao podnijeti prije 16. svibnja 2024. u ponoć.
24
Tužitelj se u svojim očitovanjima poziva na zajedničku primjenu članka 58. stavka 1. točke (a) i članka 58. stavka 1. točke (b) Poslovnika, koja bi dovela do toga da je rok istekao 17. svibnja 2024. Taj tužiteljev izračun, neovisno o tome što se temelji na članku 58. Poslovnika, koji nije primjenjiv u ovom slučaju, znači da bi mu se dodijelio rok od tri mjeseca i jednog dana, što nije u skladu s tekstom članka 41.a Pravilnika o osoblju EIB‑a.
25
Iz prethodno navedenih razmatranja proizlazi da je tužba, koja je podnesena 17. svibnja 2024., nepravodobna i da je treba odbaciti kao nedopuštenu a da pritom nije potrebno odlučiti o prvom argumentu o postojanju zapreke vođenju postupka.
Troškovi
26
U skladu s člankom 134. stavkom 1. Poslovnika, stranka koja ne uspije u postupku dužna je, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.
27
Budući da tužitelj nije uspio u postupku, valja mu naložiti da, osim vlastitih troškova, snosi i EIB‑ove troškove, u skladu s njegovim zahtjevom.
Slijedom navedenog,
OPĆI SUD (četvrto vijeće koje zasjeda u sastavu od pet sudaca)
rješava:
1.
Tužba se odbacuje kao nedopuštena.
2.
Christoferu Edgeu nalaže se da, osim vlastitih troškova, snosi i troškove Europske investicijske banke (EIB).
U Luxembourgu 26. veljače 2026.
Tajnik
V. Di Bucci
Predsjednik
S. Papasavvas
(
*1
)	Jezik postupka: grčki