62014TO0819
A TÖRVÉNYSZÉK VÉGZÉSE (hatodik tanács)
2016. április 20. (
*1
)
„Megsemmisítés iránti kereset — A hátrányos megkülönböztetés leküzdésére irányuló jogszabályok hatékonyságának növelését célzó projektre (GendeRace projekt) vonatkozó uniós pénzügyi támogatásról szóló szerződés — Terhelési értesítés — Keresettel meg nem támadható jogi aktus — Tisztán szerződéses jogviszony keretében hozott, annak elválaszthatatlan részét képező aktus — Elfogadhatatlanság”
A T‑819/14. sz. ügyben,
a Fondatsia „Mezhdunaroden tsentar za izsledvane na maltsinstvata i kulturnite vzaimodeystvia” (székhelye: Szófia [Bulgária], képviseli: H. Hristev ügyvéd)
felperesnek
az Európai Bizottság (képviselik: L. Di Paolo és V. Soloveytchik, meghatalmazotti minőségben)
alperes ellen,
egyrészt a 2014. augusztus 22‑i levélben foglalt, egy projektre vonatkozó támogatási megállapodással összefüggésben az ellenőrzési eljárás lezárásáról és a kártérítés behajtásának felfüggesztéséről szóló bizottsági jogi aktus, másrészt az e levélhez csatolt, az ugyanezen projekt keretében a felperes számára folyósított 34070,16 euró összeg visszatéríttetésére irányuló bizottsági terhelési értesítés megsemmisítése iránt az EUMSZ 263. cikk alapján benyújtott keresete tárgyában,
A TÖRVÉNYSZÉK (hatodik tanács),
tagjai: S. Frimodt Nielsen elnök, F. Dehousse és A. M. Collins (előadó) bírák,
hivatalvezető: E. Coulon,
meghozta a következő
Végzést
A szerződési háttér és a jogvita előzményei
1
A felperes, a Fondatsia „Mezhdunaroden tsentar za izsledvane na maltsinstvata i kulturnite vzaimodeystvia” („kisebbségi tanulmányok és kulturális kölcsönhatások nemzetközi központja” alapítvány) egy kutatásokat végző, bolgár jog szerinti nonprofit alapítvány.
2
2006. december 18‑án az Európai Parlament és az Európai Unió Tanácsa elfogadta az Európai Közösség kutatási, technológiafejlesztési és demonstrációs tevékenységekre vonatkozó hetedik keretprogramjáról (2007–2013) szóló 1982/2006/EK határozatot (HL 2006. L 412., 1. o.). Ennek keretében egyrészről az Európai Közösségek Bizottsága, másrészről a többek között a felperes alkotta konzorcium megkötötte a GendeRace projektre vonatkozó 217237. számú támogatási megállapodást (a továbbiakban: támogatási megállapodás). A projekt 2008. február 1‑jén kezdődött és 2010. július 31‑én fejeződött be. E projekt keretében a Bizottság az Európai Unió pénzügyi támogatása címén összesen 159570,78 eurót fizetett a felperesnek.
3
2013. március 26‑i levelében a Bizottság arról tájékoztatta a felperest, hogy három projektre, köztük a GendeRace projektre kiterjedő ellenőrzést végez nála. Az ellenőrzést 2013. május 27. és 31. között folytatták le.
4
2013. május 31‑én az ellenőrök és a felperes közötti találkozóra került sor. Az ellenőrök ismertették a megállapításaikat, amelyekkel kapcsolatban a felperes észrevételeket fogalmazott meg.
5
A Bizottsághoz 2013. szeptember 13‑án érkezett, „Az Európai Bizottság ellenőrzési jelentésé[vel kapcsolatos] észrevételek és kifogások” című, 2013. augusztus 8‑i keltezésű iratban a felperes számos bírálatot nyújtott át a Bizottságnak az ellenőrzés módszertanával és az ellenőrzési jelentés tervezetében szereplő megállapításokkal kapcsolatban.
6
A végleges ellenőrzési jelentést 2013. november 28‑án ismertették a Bizottsággal. E jelentésnek a GendeRace projektre vonatkozó 2.1 pontjában az ellenőrök a Bizottságot megillető 45426,88 euró összegű kiigazítást állapítottak meg.
7
A végleges ellenőrzési jelentést csatoltan tartalmazó 2013. december 16‑i levelében a Bizottság tájékoztatta a felperest az ellenőrzés lezárásáról és arról, hogy egyetért az említett jelentésben megfogalmazott megállapításokkal.
8
2014. március 10‑i levelében a felperes megküldte a Bizottságnak az ellenőrzés megállapításaira vonatkozó észrevételeit és az azok nyomán hozott döntéseit.
9
„A BAEA210022 (B210–22) ellenőrzés eredményeinek alkalmazása és kártérítés” című 2014. június 27‑i levelében a Bizottság jelezte, hogy a támogatási megállapodásra alkalmazandó általános szerződési feltételek II.21 cikke alapján két terhelési értesítés útján intézkedik egyrészt a felperes számára jogalap nélkül kifizetett összegnek megfelelő 34070,16 euró összeg, másrészt kártérítés címén 11967,81 euró összeg behajtásáról.
10
A Bizottsághoz 2014. augusztus 1‑jén érkezett, 2014. július 23‑i levelében a felperes jelezte a Bizottságnak az ellenőrzés eredményeivel való egyet nem értését, és tájékoztatást kért különösen a követelt összeg vitatására, illetve az annak csökkentésére vagy megfizetésének átütemezésére rendelkezésre álló jogorvoslati lehetőségekről.
11
A 2014. szeptember 1‑jén megküldött, 2014. augusztus 22‑i keltezésű levelében (a továbbiakban: megtámadott határozat) a Bizottság 34070,16 euró összegről szóló terhelési értesítést (a továbbiakban: terhelési értesítés) küldött a felperesnek. E levélben a Bizottság tudomásul vette a felperes kifogásait, és jelezte, hogy azokat a végleges ellenőrzési jelentésben már figyelembe vették. A Bizottság ugyanakkor az e tekintetben hozott végleges határozatig felfüggesztette a kártérítés címén követelt összeg behajtását.
12
A bolgár posta 2014. szeptember 30‑i azon tájékoztatását követően, miszerint a 2014. szeptember 1‑jén elküldött levél nem érkezett meg a címzetthez, a Bizottság – elektronikus formában és a 2014. október 2‑i ajánlott levéllel egyaránt – ismét megküldte a felperesnek ezt a levelet, és az ahhoz csatolt terhelési értesítést. E levélben a Bizottság felhívta a felperes figyelmét a terhelési értesítés szerinti összeg megfizetésének határidejére, továbbá pontosan megjelölte, hogy a Bizottság milyen lépéseket tehet – beleértve az EUMSZ 299. cikk szerinti végrehajtást is – abban az esetben, ha a határidő lejártáig nem kerül sor jóváírásra a számláján. Az ajánlott levél 2014. október 6‑án érkezett meg a felpereshez.
13
Az e levélre adott 2014. október 9‑i válaszában a felperes kifejtette, hogy először is az alapítvány fizetésképtelen, és ezért nem tudja megfizetni a követelt összeget, másodszor, hogy az eljárás során folyamatosan vitatta az ellenőrzés eredményeit, illetve nem kapott tájékoztatást a rendelkezésre álló jogorvoslati lehetőségekről, harmadszor, hogy véleménye szerint megsértették a jogait, és végül negyedszer, hogy az uniós bíróságokhoz fordul.
14
Ugyanezen a napon kelt elektronikus levelében a Bizottság arról tájékoztatta a felperest, hogy a fizetések átütemezése iránti valamennyi kérelmet a Költségvetési Főigazgatóság számvitelért felelős tisztviselőjének kell címezni.
15
2014. október 13‑i levelében a felperes a Költségvetési Főigazgatósághoz fordult a terhelési értesítésben követelt összeg törlése vagy megfizetésének átütemezése érdekében.
16
2014. december 24‑i levelében a Költségvetési Főigazgatóság azt válaszolta a felperesnek, hogy nem lehetséges a követelés törlése, és a tartozás részletekben való megfizetésére irányuló átütemezési tervet javasolt a felperes számára az Unió általános költségvetésére alkalmazandó pénzügyi szabályokról szóló 966/2012/EU, Euratom európai parlamenti és tanácsi rendelet alkalmazási szabályairól szóló, 2012. október 29‑i 1268/2012/EU felhatalmazáson alapuló bizottsági rendeletben (HL 2012. L 362., 1. o.) foglalt feltételekkel.
17
A támogatási megállapodás 9. cikkének első bekezdése úgy rendelkezik, hogy e megállapodásra „[a] [benne foglalt] rendelkezések, [a hetedik keretprogramra] vonatkozó közösségi jogi aktusok, a közösségi költségvetésre alkalmazandó költségvetési rendelet és végrehajtási szabályai, a közösségi jog egyéb rendelkezései, valamint másodlagosan [...] a belga jog” alkalmazandó. Egyébiránt ugyanezen cikk harmadik bekezdése értelmében kizárólag a Törvényszék, fellebbezés esetén pedig a Bíróság rendelkezik hatáskörrel az egyrészt az Unió, másrészt a konzorcium tagjai közötti, a támogatási megállapodás érvényességére, alkalmazására és értelmezésére vonatkozó valamennyi jogvita eldöntésére.
18
A támogatási megállapodás egyedüli preambulumbekezdése értelmében a megállapodás általános szerződési feltételei a megállapodás szerves részét képezik. Ezen általános szerződési feltételek II.21 cikke a „Visszatérítés és behajtás” címet viseli. E cikk (1) bekezdésének második albekezdése úgy rendelkezik, hogy „[h]a az [Európai] Uniót megillető összeget kell behajtani a kedvezményezettől a [hetedik keretprogram] szerinti támogatási megállapodás felbontását vagy lejártát követően, a Bizottság felszólít az összeg visszatérítésére, és beszedési utalványt állít ki a szóban forgó kedvezményezettnek”, valamint „[h]a az esedékesség napjáig nem került sor a fizetésre, az [Európai] Uniót megillető összegek behajthatók azáltal, hogy azokat levonják az [Európai] Unió által a szóban forgó kedvezményezettnek fizetendő összegekből”. Ugyanezen rendelkezés (5) bekezdése előírja, hogy „[a]mennyiben a Bizottság által megjelölt napig nem teljesítik a fizetési kötelezettséget, a követelt összeg után a II.5 [cikkben] megjelölt mértékű kamat jár”.
19
Az általános szerződési feltételek 2. részének „Ellenőrzés és szankciók” című, a II.22–II.25 cikkből álló 3. szakasza tartalmazza a pénzügyi, valamint a vizsgálatokra, az ellenőrzésekre, a visszatérítésekre és a szankciókra vonatkozó rendelkezéseket. A II.22 cikk (1) bekezdése előírja, hogy „[a] Bizottság a projekt végrehajtása alatt bármikor, és legkésőbb a projekt befejezésétől számított öt évig pénzügyi ellenőrzéseket folytathat külső ellenőrök bevonásával vagy magának a Bizottságnak a szolgálatai révén, beleértve az OLAF‑ot is […]. Ezek az ellenőrzések kiterjedhetnek a pénzügyi, rendszerjellegű és egyéb, a támogatási megállapodás megfelelő végrehajtásával kapcsolatos szempontokra, például a számviteli és irányítási elvekre”.
20
Ugyanezen rendelkezés (6) bekezdése szerint „[a]z ellenőrzés megállapításai alapján a Bizottság megteszi az általa szükségesnek tekintett megfelelő intézkedéseket, beleértve az általa teljesített kifizetések egészének vagy egy részének a behajtására vonatkozó felszólítások kibocsátását, valamint az összes alkalmazandó szankció kiszabását is”.
Az eljárás és a felek kérelmei
21
A Törvényszék Hivatalához 2014. december 16‑án benyújtott keresetlevelével a felperes előterjesztette a jelen keresetet.
22
2015. április 14‑én a Bizottság ellenkérelmet terjesztett elő a Törvényszék Hivatalához.
23
A választ, illetve a viszonválaszt a Törvényszék Hivatalához 2015. május 28‑án, illetve 2015. július 17‑én nyújtották be.
24
A Törvényszék eljárási szabályzata 89. cikkének (3) bekezdésében előírt pervezető intézkedések keretében a Törvényszék (hatodik tanács) írásbeli kérdéseket tett fel a feleknek, amelyekre azok az előírt határidőn belül válaszoltak.
25
A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:
—
semmisítse meg a megtámadott határozatot és a terhelési értesítést;
—
a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére, illetve másodlagosan, a kereset elutasítása esetén, a Törvényszék 1991. május 2‑i eljárási szabályzata 87. cikke 3. §‑ának második bekezdése alapján a Bizottságot kötelezze a felperes költségeinek viselésére.
26
A Bizottság azt kéri, hogy a Törvényszék:
—
utasítsa el a keresetet mint elfogadhatatlant, és mindenesetre mint megalapozatlant;
—
utasítsa el a felperesnek az 1991. május 2‑i eljárási szabályzat 87. cikke 3. §‑ának második bekezdésére alapított kérelmét;
—
a felperest kötelezze a költségek viselésére.
A jogkérdésről
27
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a kereset elfogadhatóságának feltételei eljárásgátló jellegűek, és azokat az uniós bíróság adott esetben hivatalból vizsgálni köteles (lásd: 1990. július 10‑iAutomec kontra Bizottság ítélet, T‑64/89, EU:T:1990:42, 41. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2011. február 8‑iParoc kontra OHIM [INSULATE FOR LIFE] ítélet, T‑157/08, EU:T:2011:33, 28. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
28
Eljárási szabályzatának 129. cikke alapján a Törvényszék hivatalból a felperes és az alperes meghallgatását követően az eljárás során bármikor indokolt végzéssel határozhat arról, hogy a kereset eljárásgátló okok fennállása miatt nem elfogadhatatlan‑e. A jelen esetben az ügy irataira és különösen a Törvényszéknek a jelen kereset elfogadhatósága tárgyában feltett írásbeli kérdéseire a felek által adott válaszokra tekintettel az említett cikk alapján az eljárás folytatása nélkül indokolt végzéssel kell határozni, még ha az egyik fél tárgyalás tartását is kérte.
29
A felperes az EUMSZ 263. cikk alapján kéri a megtámadott határozat és a terhelési értesítés megsemmisítését. Keresetlevelének 1. pontjában a felperes valóban egyértelműen ez utóbbi rendelkezést jelöli meg keresetének jogalapjául. Konkrétan, a kereset elfogadhatóságával kapcsolatban a keresetlevél 23–27. pontjában kifejtett érveiben azt kéri a Törvényszéktől, hogy tekintsen el attól a „jelenlegi ítélkezési gyakorlattól”, amely a szerződéses jogviszonyokhoz kapcsolódó jogi aktusokat érintő e rendelkezésre alapított keresetek elfogadhatóságára vonatkozik.
30
Először is emlékeztetni kell arra, hogy a szerződéses jellegű jogvitákban a szóban forgó szerződésben foglalt – a támogatási megállapodás 9. cikkében a jelen esetben is szereplő – választottbírósági kikötésre tekintettel az EUMSZ 263. cikk szerinti kereset átminősíthető az EUMSZ 272. cikken alapuló keresetté (lásd ebben az értelemben: 2011. október 12‑iLito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro kontra Bizottság végzés, T‑353/10, EU:T:2011:589, 33. és 34. pont). A Törvényszék ugyanakkor úgy ítéli meg, hogy nem minősíthet át egy ilyen keresetet, különösen ha a felperes azon kifejezett szándékával, hogy kérelmét ne az EUMSZ 272. cikkre alapítsa, ellentétes ez az átminősítés (lásd: 2010. június 17‑iCEVA kontra Bizottság ítélet, T‑428/07 és T‑455/07, EU:T:2010:240, 59. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2014. október 24‑iTechnische Universität Dresden kontra Bizottság ítélet, T‑29/11, EU:T:2014:912, 44. pont). Márpedig a jelen esetben meg kell állapítani, hogy a keresetnek egy szerződéses jellegű jogvitává történő esetleges Törvényszék általi átminősítése ellentétes a felperes azon kifejezett szándékával, hogy keresetét az EUMSZ 263. cikkre alapítsa. Ezért, mivel nem teljesülnek az átminősítés feltételei, a keresetet megsemmisítés iránti keresetként kell vizsgálni.
31
Következésképpen meg kell vizsgálni, hogy a jelen kereset tárgyát képező jogi aktusok esetében benyújtható‑e az EUMSZ 263. cikk szerinti megsemmisítés iránti kereset.
32
Emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EUMSZ 263. cikk alapján a megsemmisítés iránti keresetnek az intézmények által hozott valamennyi olyan jogi aktussal szemben – függetlenül azok jellegétől vagy formájától – nyitva kell állnia, amelyek olyan kötelező joghatások kiváltására irányulnak, amelyek a felperes érdekeit sérthetik, jelentősen módosítva annak jogi helyzetét (2008. október 6‑iAustrian Relief Program kontra Bizottság végzés, T‑235/06 [nem tették közzé], EU:T:2008:411, 34. pont; 2013. április 10‑iGRP Security kontra Számvevőszék, T‑87/11 [nem tették közzé], EU:T:2013:161, 29. pont).
33
A megsemmisítés iránti kereset célja a jog tiszteletben tartásának biztosítása az EUM‑Szerződés értelmezése és alkalmazása során, ennélfogva ezzel a céllal ellentétes volna a kereset elfogadhatósági feltételeinek olyan megszorító értelmezése, amely annak terjedelmét a jogi aktusoknak az EUMSZ 288. cikk szerinti kategóriáira korlátozza (lásd: 2015. szeptember 9‑iLito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro kontra Bizottság ítélet, C‑506/13 P, EU:C:2015:562, 17. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
34
Az uniós bíróságnak a Szerződés rendelkezéseinek értelmezésére és alkalmazására vonatkozó hatásköre azonban nem alkalmazható, ha a felperes jogi helyzete olyan szerződéses viszonyok keretébe illeszkedik, amelyek jogi hátterét a szerződő felek által megjelölt nemzeti jog szabályozza (2015. szeptember 9‑iLito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro kontra Bizottság ítélet, C‑506/13 P, EU:C:2015:562, 18. pont; lásd továbbá ebben az értelemben: 2010. június 17‑iCEVA kontra Bizottság ítélet, T‑428/07 és T‑455/07, EU:T:2010:240, 52. pont; 2013. április 10‑iGRP Security kontra Számvevőszék ítélet, T‑87/11 [nem tették közzé], EU:T:2013:161, 29. pont).
35
Ugyanis, ha az uniós bíróság a tisztán szerződéses keretbe illeszkedő aktusok megsemmisítése tárgyában megállapítaná a hatáskörét, az nemcsak azzal a veszéllyel járna, hogy megfosztja az értelmétől az EUMSZ 272. cikket, amely lehetővé teszi az Unió bírósági hatáskörének választottbírósági kikötés alapján történő kikötését, hanem – azokban az esetekben, amikor a szerződés nem tartalmaz hasonló kikötést – azzal is, hogy e bíróság hatásköre túlterjeszkedik az EUMSZ 274. cikk által kijelölt korlátokon, amely rendelkezés a nemzeti bíróságok általános szabályok szerinti hatáskörébe utalja azon jogviták elbírálását, amelyekben az Unió az egyik fél (lásd: 2015. szeptember 9‑iLito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro kontra Bizottság ítélet, C‑506/13 P, EU:C:2015:562, 19. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
36
E körülményekből az következik, hogy a felperes és az egyik intézmény közötti szerződés esetén az EUMSZ 263. cikk alapján csak akkor lehet az uniós bíróságoknál keresetet előterjeszteni, ha a megtámadott aktus olyan kötelező joghatások kiváltására irányul, amelyek kívül esnek a felek közötti szerződéses viszonyon, és amelyek a szerződő intézményre – mint közigazgatási hatóságra – ruházott közhatalmi jogkörök gyakorlásával járnak (2015. szeptember 9‑iLito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro kontra Bizottság ítélet, C‑506/13 P, EU:C:2015:562, 20. pont).
37
E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy abban az esetben, ha valamely intézmény, közelebbről a Bizottság, a pénzügyi támogatás nyújtására az EUMSZ 272. cikk keretében a szerződéses utat választja, köteles ezen a kereten belül maradni. Így különösen arra kell ügyelnie, hogy a szerződő felekkel fennálló viszonyban kerülje az olyan kétértelmű megfogalmazásokat, amelyeket a szerződő felek úgy értelmezhetnek, hogy azok a szerződéses kikötéseket meghaladó egyoldalú döntési hatáskörbe tartoznak (2015. szeptember 9‑iLito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro kontra Bizottság ítélet, C‑506/13 P, EU:C:2015:562, 21. pont).
38
A jelen kereset elfogadhatóságát ezen elvek fényében kell értékelni.
39
Meg kell állapítani, hogy a felek nem vitatják a jelen kereset szerződéses hátterét és eredetét. A felperes lényegében olyan jogorvoslati lehetőségként tekint a megsemmisítés iránti keresetre, amely a jogvita szerződéses jellegére, illetve a megtámadott terhelési értesítés közigazgatási jellegére tekintet nélkül a rendelkezésére áll.
40
Az ügy irataiból kitűnik, hogy a terhelési értesítés a Bizottság és a felperes közötti megállapodás keretébe illeszkedik, mivel az említett értesítés a felperes számára folyósított összegből álló, a Bizottságot – álláspontja szerint – megillető olyan követelés behajtására irányul, amely a Bizottság által a támogatási megállapodás értelmében nem támogathatónak tekintett, és ezért el nem fogadott költségeknek felel meg. Konkrétan, a következőket kell kiemelni:
—
először is, a Bizottság a támogatási megállapodás alapján 159570,78 euró összeget folyósított a felperes számára;
—
másodszor, az ellenőrzési jelentést e megállapodás általános szerződési feltételeinek II.22 cikkével összhangban készítették el;
—
harmadszor, az említett általános szerződési feltételek II.21 cikke értelmében a Bizottság fenntartotta a jogot arra, hogy a konzorcium bármely tagjától követelje a jogosulatlanul kapott vagy azon összeg visszatérítését, amelynek a behajtása a támogatási megállapodás alapján indokolt; a Bizottság ezt meg is tette a 2014. június 27‑i előzetes tájékoztató levél útján, felszólítva a felperest 34070,16 euró összeg visszatérítésére (lásd: fenti 9. pont). E levélben a Bizottság kifejezetten hivatkozott a szóban forgó cikkre, és kifejtette a vitatott összeg kiszámításának módját;
—
negyedszer, a terhelési értesítés „A 217237. [számú] GendeRace projekt[re vonatkozó] BAEA210022 (B210–22) ellenőrzés eredményeinek alkalmazása” címben visszautalt a 2014. június 27‑i előzetes tájékoztató levélre, valamint az ellenőrzés lezárásáról szóló 2013. december 16‑i levélre (lásd: fenti 7. pont). Így a terhelési értesítés emlékeztetett arra, hogy egy követelésnek a támogatási megállapodás alapján való behajtására irányult.
41
E körülményekre tekintettel meg kell állapítani, hogy a Bizottság a szerződés keretei között maradt, és hogy különösen a támogatási megállapodás általános szerződési feltételei II.22 cikkének (1) és (6) bekezdése alapján járt el.
42
Emellett semmi sem enged arra következtetni, hogy a Bizottság a közhatalmi jogköreinek gyakorlásával járt volna el. Amint az a fenti 40. és 41. pontból kitűnik, a terhelési értesítés a Bizottság és a felperes közötti megállapodás keretébe illeszkedik, mivel a támogatási megállapodás kikötésein alapuló követelés behajtására, továbbá az említett megállapodás rendelkezései alapján a Bizottságot megillető jogok érvényesítésére irányul. Ezzel szemben nem célja, hogy a felperes vonatkozásában olyan joghatásokat váltson ki, amelyek az intézményt az uniós jog értelmében megillető közhatalmi jogkörök Bizottság általi gyakorlásából fakadnak. E terhelési értesítést ezért a Bizottság és a felperes közötti szerződéses jogviszonytól elválaszthatatlannak kell tekinteni.
43
Következésképpen a jelen esetben sem a támogatási szerződés 9. cikke első bekezdésének uniós jogra tett utalása, sem a felperes által hivatkozott, a támogatási szerződés rendelkezései és bizonyos szabályozási jogi aktusok között fennálló esetleges párhuzam alapján nem minősíthetőek a vitatott jogi aktusok a Bizottság által közhatalmi jogkörben elfogadott jogi aktusoknak. Mindenesetre emlékeztetni kell arra, hogy a szerződéses kikötések – az alkalmazandó nemzeti joggal együtt és annak égisze alatt – a szerződéses jogviszonyt rendező szabályok körébe tartoznak, és valamely szerződésnek az alkalmazandó jog rendelkezéseire tekintettel történő értelmezése csak a szerződés tartalmát vagy bizonyos kikötéseinek a jelentését érintő kétség esetén igazolt (lásd analógia útján: 2008. november 19‑iBizottság kontra Premium ítélet, T‑316/06 [nem tették közzé], EU:T:2008:514, 53. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
44
Azon érvének alátámasztására, amely szerint a terhelési értesítés rá nézve kötelező joghatásokat vált ki, a felperes különösen a terhelési értesítés „Fizetési feltételek” cím alatt szereplő következő megjelöléseire hivatkozik:
„1.
Minden banki költség Önöket terheli […]
2.
A Bizottság fenntartja magának a jogot arra, hogy előzetes tájékoztatást követően beszámítás útján végezze el a másik féltől való behajtást, amennyiben kölcsönös, nem vitatott, meghatározott összegű és esedékes követelések állnak fenn.
3.
Amennyiben a határidőig nem történik jóváírás a Bizottság számláján, az Unió által megállapított követelést az Európai Központi Bank által a fő refinanszírozási műveletekre alkalmazott, az Európai Unió Hivatalos Lapjának C sorozatában közzétett, a fizetési határidő lejárata szerinti hónap – azaz 10–2014 – első naptári napján hatályos kamatláb 3,5 százalékponttal növelt mértékének megfelelő kamat terheli.
4.
A Bizottság számláján határidőben történt jóváírás hiányában a Bizottság fenntartja magának a jogot arra, hogy:
—
bármilyen korábban adott pénzügyi biztosítékot lehívjon;
—
az [EUMSZ] 299. cikknek megfelelően végrehajtható okirat kiállításával vagy kereset indításával végrehajtáshoz folyamodjon;
—
az uniós költségvetés engedélyezésére jogosult tisztviselők számára hozzáférhető adatbázisban feltüntesse a fizetés elmaradásának tényét a fizetés maradéktalan teljesítéséig;
—
közzétegye a bírósági határozattal fizetésre kötelezett valamennyi adós nevét.”
45
Meg kell állapítani, hogy e megjelölések csaknem megegyeznek a Bíróság által – a jelen eljárás ideje alatt meghozott – 2015. szeptember 9‑iLito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro kontra Bizottság ítéletben (C‑506/13 P, EU:C:2015:562) vizsgáltakkal, amely ítéletre vonatkozóan a Törvényszék a pervezető intézkedések keretében kérdéseket intézett a felekhez. A Bíróság kimondta – miután felkérték, hogy foglaljon állást a jelen esetben felhozottal lényegében megegyező érvről –, hogy az ilyen típusú megjelölések nem eredményezhetik a terhelési értesítés végleges aktusként való minősítését (2015. szeptember 9‑iLito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro kontra Bizottság ítélet, C‑506/13 P, EU:C:2015:562, 25. és 26. pont).
46
Kétségtelen, hogy amint arra a felperes a Törvényszék által feltett írásbeli kérdésekre adott válaszában hivatkozik, a 2015. szeptember 9‑iLito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro kontra Bizottság ítéletben (C‑506/13 P, EU:C:2015:562) a Bíróság felrótta a Bizottságnak a terhelési értesítés kétértelmű megfogalmazását. Ugyanakkor, amint arra a Törvényszék rámutatott, a megállapított tartozást a határidőben történő fizetés elmulasztása esetén terhelő kamatokra, a beszámítással vagy az esetlegesen korábban adott biztosíték lehívásával történő lehetséges behajtásra, valamint a végrehajtásnak és az uniós költségvetés engedélyezésére jogosult tisztviselők számára hozzáférhető adatbázisban való feltüntetésnek a lehetőségére vonatkozó ilyen megjelölések, még ha megfogalmazásuk azt a képzetet keltheti is, hogy a Bizottság végleges aktusáról van szó, semmilyen esetben, már csak jellegüknél fogva sem minősülhetnek másnak, mint a megállapított követelés behajtásával kapcsolatos bizottsági jogi aktus előkészítésének, mivel a terhelési értesítésben a Bizottság nem foglal állást azokról az eszközökről, amelyek útján az említett követelést a terhelési értesítésben megjelölt fizetési határidőtől számítva késedelmi kamatokkal növelten be kívánja hajtani (lásd ebben az értelemben: 2008. április 17‑iCestas kontra Bizottság ítélet, T‑260/04, EU:T:2008:115, 74–76. pont; 2011. október 12‑iLito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro kontra Bizottság végzés, T‑353/10, EU:T:2011:589, 30. pont).
47
Ugyanez vonatkozik a Bizottság 2014. június 27‑i levelének utolsó bekezdésében szereplő behajtási lehetőségekkel kapcsolatos megjelölésekre is (lásd: fenti 9. pont). A Törvényszék írásbeli kérdéseire adott válaszában a felperes arra hivatkozik, hogy az e levélben ismertetett összes intézkedés elfogadása kizárólag a vitatott összeg megjelölt határidőn belüli meg nem fizetésének feltételéhez kötött. Meg kell tehát állapítani, hogy a Bizottság e levélben még nem alakított ki végleges álláspontot, hanem csupán emlékeztetett arra, hogy követelésének behajtása érdekében adott esetben beszámításhoz vagy végrehajtáshoz folyamodik. Hasonló megfontolások vonatkoznak a 2014. szeptember 30‑i levélre is (lásd: fenti 12. pont), amelyre a felperes a Törvényszék írásbeli kérdéseire adott válaszában szintén hivatkozik.
48
A terhelési értesítés előkészítő jellegére tekintettel el kell vetni a felperes azon érvét, amely szerint az említett értesítés „Fizetési feltételek” cím alatti (4) bekezdésében foglalt négy lehetőség közül a jelen eset körülményei között kizárólag két lehetőség – köztük a végrehajtás – tényleges alkalmazása jöhetett szóba (lásd: fenti 44. pont).
49
A fentiekből az következik, hogy az EUMSZ 263. cikk alapján nem lehet jogszerűen a Törvényszékhez fordulni a jelen keresettel, mivel a terhelési értesítés tisztán szerződéses keretbe illeszkedik, és a szerződéstől elválaszthatatlan, továbbá nem vált ki a támogatási megállapodásból egyébként fakadó joghatásokon túlmenő olyan kötelező joghatásokat, amelyek a közhatalmi előjogoknak a Bizottság mint közigazgatási hatóság általi gyakorlásával járnának.
50
Ugyanez igaz a megtámadott határozatra is, amely ugyanebbe a keretbe illeszkedik, és amely alapvetően a terhelési értesítés megküldésére irányul. A párhuzamosan folyó kártérítési eljárást illetően a megtámadott határozat kimondja annak tényleges felfüggesztését a későbbi végleges határozat elfogadásáig. Ezért a fenti 32. és 35. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlatból eredő elvekre tekintettel ez a határozat nem képezheti az EUMSZ 263. cikk szerinti megsemmisítés iránti eljárás tárgyát.
51
Ebből következően a megsemmisítés iránti keresetet mint teljes egészében elfogadhatatlant el kell utasítani.
52
Mindenesetre az, hogy a jelen kereset mint megsemmisítés iránti kereset elfogadhatatlan, nem fosztja meg a felperest a hatékony bírósági jogorvoslathoz való jogától, mivel a felperes feladata, hogy amennyiben megalapozottnak tartja a kérelmét, úgy az EUMSZ 272. cikk szerinti, szerződéses alapon benyújtott kereset keretében megvédje az álláspontját.
53
E körülmények között nem szükséges határozni a Bizottság által az ellenkérelemben hivatkozott elfogadhatatlansági kifogásról.
A költségekről
54
A felperes azt kéri a Törvényszéktől, hogy az 1991. május 2‑i eljárási szabályzat 87. cikke 3. §‑ának második bekezdése alkalmazásában a kereset elutasítása esetén is a Bizottságot kötelezze a költségek viselésére. A felperes azt állítja, hogy kénytelen volt keresetet benyújtani, egyrészt a Bizottság által kibocsátott terhelési értesítés pontatlansága és kétértelműsége miatt, másrészt mivel a Bizottság semmilyen tájékoztatást nem nyújtott számára a vitatott összeg behajtásáról szóló határozattal szembeni jogorvoslati eljárásról. A Bizottság szándékosan a felperesre kívánta hárítani a jelen eljárás költségeit.
55
A Bizottság ezzel szemben előadja, hogy nem okozott szükségtelenül vagy rosszhiszeműen költségeket a felperesnek, ezért a felperes kérelmét el kell utasítani. A Bizottság azt állítja, hogy minden eljárási kérdésről felvilágosítást adott a felperesnek. Emellett a felperes beadványaiból kitűnik, hogy az kellően ismerte a terhelési értesítések megsemmisítése iránti keresetek elfogadhatóságára vonatkozó ítélkezési gyakorlatot. A jelen kereset előterjesztésével a felperes ezért tudatosan kockázatot vállalt.
56
Az eljárási szabályzat 134. cikkének (1) bekezdése alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. Mindazonáltal ugyanezen eljárási szabályzat 135. cikkének (1) bekezdése szerint a Törvényszék kivételesen elrendelheti a költségeknek a felek közötti megosztását.
57
A jelen esetben a felperes a pervesztes fél. A felperes egyébiránt nem bizonyította, hogy a Bizottság az eljárási szabályzat 135. cikkének (2) bekezdése értelmében szükségtelenül vagy rosszhiszeműen költségeket okozott volna számára.
58
Ugyanakkor figyelembe kell venni a Bizottság magatartását, amely a terhelési értesítésben olyan megjelöléseket használt, amelyek kétértelműségét a Törvényszék más eljárásokban már megállapította (lásd ebben az értelemben: 2011. október 12‑iLito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro kontra Bizottság végzés, T‑353/10, EU:T:2011:589, 30. pont; 2013. július 9‑iLito Maieftiko Gynaikologiko kai Cheirourgiko Kentro kontra Bizottság ítélet, T‑552/11 [nem tették közzé], EU:T:2013:349, 29. pont). Következésképpen az adott ügy körülményeinek méltányos mérlegelése alapján a Törvényszék elrendeli, hogy a felek maguk viselik saját költségeiket.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (hatodik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Törvényszék a keresetet mint elfogadhatatlant elutasítja.
2)
A felek maguk viselik saját költségeiket.
Luxembourg, 2016. április 20.
E. Coulon
hivatalvezető
S. Frimodt Nielsen
elnök
(
*1
)	Az eljárás nyelve: bolgár.