62023CC0048
ATHANASIOS RANTOS
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2024. szeptember 5. (
1
)
C‑48/23. sz. ügy
Alajärven Sähkö Oy és társai,
Elenia Verkko Oyj
kontra
Energiavirasto
(a Markkinaoikeus [versenybíróság, Finnország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – A villamos energia belső piaca – (EU) 2019/944 irányelv – Az 57. cikk (4) és (5) bekezdése – A nemzeti szabályozó hatóságok függetlensége – 59. cikk – E hatóságok feladatai és hatáskörei – Ellenőrzési módszerek megállapítása – A villamosenergia‑elosztási ár csökkentésére irányuló, az átviteli és elosztási díjakat vagy azok számítási módszereit közvetlenül nem érintő nemzeti jogszabályok – Szabályozó hatóság azon döntése, hogy ennek következtében módosítja az ellenőrzési módszereit – Valamely tagállam kormányának azon joga, hogy olyan általános politikai iránymutatásokat bocsásson ki, amelyek nem kapcsolódnak a szabályozó hatóság feladataihoz és hatásköreihez – E jog terjedelme”
I. Bevezetés
1.
Az (EU) 2019/944 irányelv (
2
) kimondja, hogy a tagállamoknak szavatolniuk kell a nemzeti szabályozó hatóságok függetlenségét a villamos energia belső piacán. E hatóságok feladata többek között az átviteli és elosztási tarifák és/vagy az ezekre vonatkozó módszertanok átlátható kritériumok alapján történő megállapítása vagy jóváhagyása.
2.
Mennyiben teszi lehetővé ez az irányelv valamely tagállam kormánya számára, hogy a fogyasztók által fizetendő díjak csökkentése érdekében csökkentse a villamosenergia‑elosztó hálózatok üzemeltetőinek költségeit anélkül, hogy veszélyeztetné a nemzeti szabályozó hatóság függetlenségét? Lényegében ezt a kérdést teszi fel a Markkinaoikeus (versenybíróság, Finnország).
3.
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet az Alajärven Sähkö Oy és társai és az Elenia Verkko Oyj (a továbbiakban: Elenia) rendszerüzemeltetők által az Energiavirasto (energiahivatal, Finnország), vagyis a nemzeti szabályozó hatóság azon döntései tárgyában indított eljárás keretében terjesztették elő, amelyekkel az utóbbi egy, a villamosenergia‑elosztási árak csökkentését célzó törvény elfogadását követően módosította a rendszerüzemeltetők hozamának meghatározására vonatkozó ellenőrzési módszereit.
II. Jogi háttér
A.
Az uniós jog
4.
A 2019/944 irányelv „Tárgy” című 1. cikke a következőket mondja ki:
„Ez az irányelv közös szabályokat állapít meg a villamos energia termelésére, átvitelére, elosztására, tárolására, a villamosenergia‑ellátásra, valamint a fogyasztóvédelmi szabályokra vonatkozóan, annak érdekében, hogy az Unión belül ténylegesen integrált, versenyképes, fogyasztóközpontú, rugalmas, tisztességes és átlátható villamosenergia‑piacok jöjjenek létre.
Ennek az irányelvnek az a célja, hogy az integrált piac előnyeinek kiaknázásával megfizethető, átlátható árakat és költségeket biztosítson a fogyasztók számára, továbbá biztosítsa az energiaellátás magas fokú biztonságát és a fenntartható, karbonszegény energiarendszerre való zökkenőmentes átállást. Ez az irányelv kulcsfontosságú szabályokat határoz meg az uniós villamosenergia‑ágazat szervezetével és működésével kapcsolatban, […] valamint a tagállami független szabályozó hatóságokkal kapcsolatos szabályokkal kapcsolatban.
Az irányelv rögzíti továbbá a tagállamok, a szabályozó hatóságok és az átvitelirendszer‑üzemeltetők közötti arra irányuló együttműködés módjait, hogy egy olyan, teljesen összekapcsolt belső villamosenergia‑piacot hozzanak létre, amely fokozza a megújuló forrásokból származó villamos energia integrációját, a szabad versenyt és az ellátás biztonságát.”
5.
Ezen irányelvnek „A szabályozó hatóságok kijelölése és függetlensége” címet viselő 57. cikke a következőket írja elő:
„(1)   Nemzeti szinten minden tagállam egy szabályozó hatóságot jelöl ki.
[…]
(4)   A tagállamok szavatolják a nemzeti szabályozó hatóság függetlenségét, és biztosítják, hogy a hatóság részrehajlás nélkül és átlátható módon gyakorolja hatáskörét. E célból a tagállamok biztosítják, hogy az ezen irányelv és a kapcsolódó jogi aktusok által ráruházott szabályozói feladat végrehajtása során a szabályozó hatóság:
a)
jogilag elkülönüljön és funkcionálisan független legyen más köz‑ vagy magánjogi jogalanyoktól;
b)
biztosítja, hogy személyzete és az ügyvezetéséért felelős személyek:
i.
minden piaci érdektől függetlenül tevékenykedjenek; és
ii.
szabályozói feladataik végrehajtása során ne kérjenek vagy fogadjanak el közvetlen utasítást semmilyen kormánytól vagy egyéb köz‑ vagy magánjogi jogalanytól. Ez a követelmény nem érinti adott esetben a többi érintett nemzeti hatósággal folytatott szoros együttműködést, illetve a kormány által kibocsátott általános politikai iránymutatásokat, amennyiben azok nem kapcsolódnak a 59. cikk szerinti szabályozói hatáskörökhöz és feladatokhoz.
(5)   A szabályozó hatóság függetlenségének védelme érdekében a tagállamok különösen ügyelnek arra, hogy:
a)
a szabályozó hatóság bármely politikai szervtől függetlenül önálló döntéseket hozhasson;
[…]”
6.
Ezen irányelvnek „A szabályozó hatóságok feladatai és hatáskörei” címet viselő 59. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A szabályozó hatóság a következő feladatokat látja el:
a)
az átviteli és elosztási tarifák vagy az ezekre vonatkozó módszertanok vagy mindkettő átlátható kritériumok alapján történő megállapítása vagy jóváhagyása;
[…]
m)
a szolgáltatás és ellátás minőségére vonatkozó vagy ahhoz hozzájáruló szabványok és követelmények megállapítása vagy jóváhagyása más hatáskörrel rendelkező hatóságokkal, valamint a hálózatbiztonsági és megbízhatósági szabályoknak való megfelelés felügyelete és a múltbeli teljesítmény felülvizsgálata;
[…]
(7)   Azon esetek kivételével, amikor az (EU) 2019/942 rendelet[ (
3
)] 5. cikkének (2) bekezdése alapján az (EU) 2019/943 rendelet[ (
4
)] VII. fejezete szerinti üzemi és kereskedelmi szabályzatok és iránymutatások végrehajtására vonatkozó feltételek és módszertanok megállapításában vagy jóváhagyásában – azok összehangolt jellege miatt – az [Energiaszabályozók Együttműködési Ügynöksége (ACER)] illetékes, a szabályozó hatóságok felelősek legalább a következőkre vonatkozó feltételek kiszámításához vagy meghatározásához használt nemzeti módszertanoknak – azok hatálybalépése előtt kellő időben történő – megállapításáért vagy jóváhagyásáért:
a)
a nemzeti hálózatokhoz való csatlakozás és hozzáférés feltételei, beleértve az átviteli és elosztási tarifákat, vagy azok módszertanait, mely tarifáknak vagy módszertanoknak lehetővé kell tenniük, hogy a hálózatokba történő beruházásokat ily módon végezzék el, hogy azok biztosítsák a hálózatok működőképességét;
[…]”
B.
A finn jog
7.
A sähkömarkkinalain muuttamisestával (730/2021) (a villamosenergia‑piaci törvény módosításáról szóló 2021. évi 730. sz. törvény, a továbbiakban: 730/2021. sz. törvény (
5
)) módosított sähkömarkkinalaki (588/2013) (a villamosenergia‑piacról szóló 2013. évi 588. sz. törvény) (a továbbiakban: villamosenergia‑piaci törvény) „Hálózatfejlesztési kötelezettség” című 19. §‑a a következőket mondja ki:
„A rendszerüzemeltető a hálózatának felhasználói számára a kellően jó minőségű villamos energiához való hozzáférés biztosítása érdekében köteles a villamosenergia‑hálózatát, valamint a más hálózatokkal való összeköttetéseket a villamosenergia‑hálózatok üzemeltetésére előírt követelményeknek és a hálózatfelhasználók indokolt igényeinek megfelelően fenntartani, üzemeltetni és továbbfejleszteni.
A villamosenergia‑hálózatot úgy kell megtervezni, kiépíteni és fenntartani, hogy
1.
a villamosenergia‑hálózat megfeleljen a villamosenergia‑hálózatok üzemeltetésére vonatkozó minőségi követelményeknek, és a villamos energia átvitelének, valamint elosztásának műszaki minősége minden egyéb tekintetben megfelelő legyen;
[…]
6.
a rendszerüzemeltető költséghatékonyan tudja biztosítani az átviteli és elosztási szolgáltatásokat a hálózat felhasználói számára;
[…]”
8.
E törvénynek „Az elosztóhálózat üzemeltetésére vonatkozó minőségi követelmények” című 51. §‑a részletes rendelkezéseket tartalmaz e tekintetben.
9.
Az említett törvénynek az „Elosztóhálózat‑fejlesztési terv” című 52. §‑a a következőket írja elő:
„Az elosztórendszer‑üzemeltető elosztóhálózatának fejlesztése nyílt elosztóhálózat‑fejlesztési terven alapul, amelynek többek között a következőket kell tartalmaznia:
1.
az elosztóhálózatban az elosztóhálózat átviteli kapacitásának fenntartásához, valamint a következő tíz évben az új villamosenergia‑termelő kapacitások és új fogyasztóknak az elosztóhálózathoz való csatlakoztatásához szükséges kulcsfontosságú beruházásokról szóló terv, beleértve az elektromos autók töltőállomásait és a tengeri és belvízi hajók parti áramellátási igényeit;
2.
olyan intézkedések, amelyek végrehajtása az 51. és 119. §‑ban szabályozott követelmények teljesítését és fenntartását eredményezi az elosztóhálózatban;
3.
a rugalmas villamosenergia‑fogyasztás, a villamosenergia‑tárolás, az elosztórendszer‑üzemeltető energiahatékonysági intézkedései és egyéb erőforrások lehetséges felhasználásának terve az elosztóhálózat átviteli kapacitásának bővítése alternatívájaként;
[…]”
10.
Ugyanezen törvénynek „Az elosztóhálózat üzembiztonságára vonatkozó átmeneti rendelkezés” című 119. §‑a a következőképpen rendelkezik:
„Az elosztórendszer‑üzemeltetőnek a felelősségi területén legkésőbb 2028. december 31‑ig meg kell felelnie az 51. § (1) bekezdésének 2. és 3. pontjában meghatározott követelményeknek. A követelményeknek 2019. december 31‑ig az elosztóhálózat valamennyi felhasználójának – a másodlagos lakóhelyek kivételével – legalább 50%‑a tekintetében, 2023. december 31‑ig pedig az elosztóhálózat valamennyi felhasználójának – a másodlagos lakóhelyek kivételével – legalább 75%‑a tekintetében meg kell felelni.
Amennyiben az elosztórendszer‑üzemeltető felelősségi területének középfeszültségű hálózatában a föld alatti kábelek aránya 2018. december 31‑én nem haladja meg a 60%‑ot, az elosztórendszer‑üzemeltetőnek a felelősségi területén legkésőbb 2036. december 31‑ig kell megfelelnie az 51. cikk (1) bekezdésének 2. és 3. pontjában foglalt követelményeknek. Ebben az esetben a követelményeknek 2028. december 31‑ig az elosztóhálózat valamennyi felhasználójának – a másodlagos lakóhelyek kivételével – legalább 75%‑a tekintetében meg kell felelni.”
11.
A 730/2021. sz. törvényt előkészítő munkaanyagban a villamosenergia‑piaci törvény 119. §‑ának módosítására vonatkozó részletes indokolás többek között a következőket tartalmazza. Az elosztóhálózatok üzembiztonságára vonatkozó követelményeknek való megfelelés határidejének meghosszabbítása jelentősen megváltoztatja az elosztórendszer‑üzemeltetők szabályozási környezetét. Ez utóbbi törvény 119. §‑ának (2) és (3) bekezdésében foglalt rendelkezések irányítási hatásainak ugyanazoknak kellene lenniük, mint az egyéb hálózati felügyelet esetében. Ezért a fent említett rendelkezések javasolt módosításai miatt a hálózati díjak megállapításának ellenőrzési módszereinek figyelembe kellene venniük az ellátásbiztonság követelményeinek teljesítésére vonatkozó határidő meghosszabbítását, valamint az elosztórendszer‑üzemeltetők beruházásainak és finanszírozásának kapcsolódó változásait is. A szabályozási környezet változásának hatását figyelembe kellene venni például az elosztórendszer‑üzemeltetők díjszámítási módszereinek különböző elemeiben, amelyek a beruházások finanszírozásához kapcsolódnak, és beruházási ösztönzőket teremtenek.
12.
A laki sähkö‑ ja maakaasumarkkinoiden valvonnasta (590/2013) (a villamosenergia‑ és földgázpiac felügyeletéről szóló 2013. évi 590. sz. törvény) alapügyre alkalmazandó változata (a továbbiakban: felügyeleti törvény) „Az energiahivatal mint nemzeti szabályozó hatóság feladatai” című 6. §‑ának szövege a következő:
„Az energiahivatal – a villamosenergia‑ és földgázágazatra vonatkozó uniós jogszabályok értelmében vett nemzeti szabályozó hatóságként eljárva – felelős többek között a következőkért:
1.
az e törvényben előírt eljárásnak megfelelően a villamosenergia‑ és földgázhálózat‑üzemeltetők átviteli és elosztási díjainak meghatározására vonatkozó módszerek megállapítása;
[…]
7.
a villamosenergia‑ és földházhálózatok biztonságára és megbízhatóságára vonatkozó szabályoknak való megfelelés felügyelete és a múltbeli teljesítmény felülvizsgálata, valamint a villamosenergia‑ és földgázhálózatok tekintetében a szolgáltatás és villamosenergia‑ és földgázellátás minőségére vonatkozó követelmények kidolgozásában való részvétel.
[…]”
13.
E törvénynek „Az energiahivatal által megállapított feltételek és módszerek” című 10. §‑a értelmében:
„Az energiahivatal a rendszerüzemeltetők, a rendszerfelelős főhálózat‑üzemeltetők, a rendszerfelelős villamosenergia‑átviteli rendszer üzemeltetői, valamint a cseppfolyósított földgáz feldolgozására szolgáló létesítmény üzemeltetői számára határozatban (megállapítási határozat) meghatározza a szolgáltatások igénybevételének feltételeit és – a bevezetésüket megelőzően – az alábbi szolgáltatások díjainak meghatározására szolgáló módszereket:
1.
az ellenőrzési időszak alatt a rendszerüzemeltető hálózatüzemeltetési hozamának meghatározására szolgáló módszerek, valamint az átviteli szolgáltatásokért felszámítandó díjak;
[…]”
14.
Az említett törvénynek „A megállapítási határozat módosítása” című 13. §‑a a következőket mondja ki:
„Az [energia]hivatal a megállapítási határozatot módosíthatja új határozat kibocsátásával, ha a döntéssel kapcsolatos eljárást az [energia]hivatal a megállapítási határozat címzettjének kérelmére vagy hivatalból indította. Az [energia]hivatal a határozott idejű megállapítási határozatot a címzett kezdeményezésére vagy hivatalból módosíthatja, a határozatlan idejű megállapítási határozatot pedig hivatalból, ha
[…]
2.
a módosítás a jogszabályi rendelkezések változásán alapul.
[…]”
III. Az alapeljárás, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések és a Bíróság előtti eljárás
15.
Az energiahivatal 2015. november 30‑i döntésében (a továbbiakban: 2015. november 30‑i döntések) ellenőrzési módszereket határozott meg a 2016. január 1‑jétől 2019. december 31‑ig tartó negyedik ellenőrzési időszakra, illetve a 2020. január 1‑jétől 2023. december 31‑ig tartó ötödik ellenőrzés időszakra, amelyek a rendszerüzemeltetők hálózatüzemeltetéséből származó hozam és a villamosenergia‑átviteli szolgáltatásokért felszámítandó díjak meghatározására vonatkoztak (a továbbiakban: eredeti ellenőrzési módszerek).
16.
Az energiahivatal a 2021. december 15‑i döntéseivel (a továbbiakban: 2021. december 15‑i döntések) a 2022. január 1‑jétől 2023. december 31‑ig tartó ellenőrzési időszak tekintetében módosította a fent említett, 2015. november 30‑i döntéseit az eredeti ellenőrzési módszereket illetően. A 2021. december 15‑i döntések rögzítik, hogy az energiahivatal hivatalból indította el az ellenőrzési módszerekre vonatkozó ügyet, miután 2021. augusztus 1‑jén hatályba lépett a 730/2021. sz. törvény.
17.
Az Alajärven Sähkö és az Elenia 2022. január 17‑én, illetve 19‑én keresetet indított a Markkinaoikeus (versenybíróság), a kérdést előterjesztő bíróság előtt, amely keresetekkel többek között kérték az energiahivatal 2021. december 15‑i döntéseinek megsemmisítését azzal az indokkal, hogy e döntések az eredeti ellenőrzési módszereket a villamosenergia‑hálózat üzemeltetője hozamának számításához használandó egységárak aktualizálásával és a kockázatmentes kamatláb meghatározásához használandó alternatív számítási módszer törlésével módosították. Keresetükben a felperesek arra hivatkoztak, hogy az energiahivatal e döntéseket a 2019/944 irányelv 57. cikke által előírtakkal ellentétben nem független szabályozó hatóságként, önállóan hozta meg.
18.
Ellenkérelmében az energiahivatal azt kérte, hogy a kérdést előterjesztő bíróság utasítsa el ezeket a kereseteket, többek között azt állítva, hogy az eredeti ellenőrzési módszerek megváltoztatásának hátterében a villamosenergia‑piaci törvény és a felügyeleti törvény módosításai állnak. Kifejtette, hogy a nemzeti jogalkotó úgy értékelte, hogy e módosítások megfelelnek az uniós jog által a nemzeti szabályozó hatóság függetlenségére vonatkozóan előírt követelményeknek, és hogy azok csupán általános iránymutatások szintjén történő szabályozást jelentettek.
19.
A kérdést előterjesztő bíróság hangsúlyozza, hogy azt a kérdést kell eldöntenie, hogy az energiahivatal a 2021. december 15‑i döntéseivel az ellenőrzési időszak közepén megváltoztathatta‑e az eredeti ellenőrzési módszereket. E vizsgálat keretében meg kell határozni, hogy a villamosenergia‑piaci törvénynek a 730/2021. sz. törvénnyel bevezetett módosításai megsértették‑e ezen – a 2019/944 irányelv 57. cikke értelmében vett nemzeti szabályozó hatóságnak minősülő – hivatal függetlenségét.
20.
E tekintetben az említett hivatal e döntéseket lényegében a 730/2021. sz. törvény előkészítő munkaanyagával indokolta. Az említett döntések többek között rámutatnak arra, hogy a villamosenergia‑piaci törvénynek az e törvényből eredő módosításait követően e hivatal megkezdte az eredeti ellenőrzési módszerek módosítását a nemzeti jogszabályokból eredő követelményekhez való alkalmazkodás érdekében. Ugyanezen döntések szerint e módosítások központi célja az volt, hogy az energiahivatal új eszközöket kapjon a villamosenergia‑átviteli díjak kialakításának befolyásolására anélkül, hogy veszélyeztetné a biztonságos ellátás és az intelligens villamosenergia‑hálózatok fejlesztését.
21.
A kérdést előterjesztő bíróság ezenkívül megjegyzi, hogy a kormánynak a 730/2021. sz. törvény elfogadásához vezető törvényjavaslata (a továbbiakban: törvényjavaslat) szerint a villamosenergia‑piaci törvény módosításainak célja a villamosenergia‑elosztási áraknak az elosztórendszer‑üzemeltetők költségeinek csökkentését és a költségek emelkedésének mérséklését célzó intézkedések révén történő csökkentésére irányuló törekvés volt. E tekintetben a törvényjavaslat foglalkozott az ellenőrzési módszerek azon változtatásaival, amelyeket az energiahivatal a 730/2021. sz. törvény hatálybalépését követően utólagosan végrehajtott, hangsúlyozva, hogy e módszerek felülvizsgálatának nem előfeltétele az említett módszerek tartalmához közvetlenül kapcsolódó jogszabály.
22.
A törvényjavaslat azt is egyértelművé teszi, hogy az energiahivatal a 730/2021. sz. törvény előkészítő munkaanyagával összefüggésben egy, a Työ‑ ja elinkeinoministeriö (munkaügyi és gazdasági és minisztérium, Finnország) számára készített háttérjelentésben kifejtette, hogy az elosztórendszer‑üzemeltetőkre vonatkozó nemzeti jogi szabályozás javasolt módosításai miatt az eredeti ellenőrzési módszereket már a jelenlegi ellenőrzési időszakra vonatkozóan is módosítani kell. E minisztériumnak a törvényjavaslatban szereplő értékelése szerint az e hivatal által az elosztási díjak kiszámítására vonatkozóan közölt módosítások jelentős hatást gyakorolnak a rendszerüzemeltetők bevételeire és a tulajdonosaiknál bevételként elszámolandó hozamukra. Ezen túlmenően a törvényjavaslat az ellenőrzési módszerek változásainak az elosztórendszer‑üzemeltetők megengedett hozamszintjére és az elosztórendszer‑üzemeltetők ügyfeleire kivetett elosztási díjakra gyakorolt pénzügyi hatásainak értékelését is tartalmazta.
23.
Egyebekben a gazdasági bizottságnak a törvényjavaslat parlamenti vitájával összefüggésben készült jelentése jelzi többek között, hogy be kell avatkozni a rendszerüzemeltetőknek az alkalmazott számítási módszerek által lehetővé tett észszerűtlen hozamaiba. E jelentés értelmében az eredeti ellenőrzési módszerek szerint a hálózati érték meghatározása az energiahivatal által meghatározott komponensekre vonatkozó egyedi árakon alapult. Márpedig ezeket az egyedi árakat a 2016–2023‑as évekre vonatkozóan nyolc évre rögzítették, ami azt jelentette, hogy az árak már nem feleltek meg a tényleges költségszintnek. Az említett jelentés kiemeli, hogy a villamosenergia átviteli díjainak megállapítására vonatkozó szabályozás és a tarifák számítási módszereinek alapjául szolgáló lényeges tényező a villamosenergia‑hálózat értékelése, amely alapján a hozamot meghatározzák, valamint, hogy a nemzeti jogi szabályozás javasolt módosításainak célja kifejezetten az volt, hogy lehetővé tegyék az ellenőrzési modell megváltoztatását a folyamatban lévő ellenőrzési időszak során.
24.
A kérdést előterjesztő bíróság hozzáteszi, hogy az Alajärven Sähkö és az Elenia azt is előadta előtte, hogy a 730/2021. sz. törvény előkészítő munkaanyagaiból eredő célkitűzések megvalósítása és az energiahivatal függetlenségére gyakorolt hatás az általuk benyújtott dokumentumokból – így különösen a munkaügyi és gazdasági minisztériumnak a 2020. október 15‑i sajtótájékoztatóra készített prezentációs anyagából, valamint a gazdasági miniszter által a 2021. január 28‑i a sajtókonferencián használt prezentációs anyagból – is kitűnik.
25.
E bíróság szerint a villamosenergia‑piaci törvénynek a 730/2021. sz. törvényből eredő módosításai önmagukban nem befolyásolták közvetlenül az energiahivatal által a rendszerüzemeltetők észszerű hozamának meghatározásakor alkalmazott, az elosztórendszer‑üzemeltetőkre vonatkozó ellenőrzési módszereket. Ezenkívül e módosítások nem közvetlenül a hozamszámítás során alkalmazandó egyedi árakra vagy a megfelelő hozam meghatározásához alkalmazandó kockázatmentes kamatlábra vonatkoztak. Amint a 730/2021. sz. törvény előkészítő munkaanyagában is szerepel, a szóban forgó módosítások célja a villamosenergia‑elosztási ár csökkentése volt. Amint azt ezen előkészítő munkaanyag jelzi, az energiahivatal eszközöket és indokokat kapott arra, hogy a számítási módszereket már az ellenőrzési időszak közepén úgy módosítsa, hogy a villamosenergia‑elosztási ár csökkenését idézze elő, mivel e módosításokat előzetesen megmagyarázták és értékelték azok hatásait. Úgy tűnik, hogy ezek az észrevételek nyilvánvalóan szerepet játszottak az energiahivatal által kibocsátott, 2021. december 15‑i döntésekben is.
26.
A kérdést előterjesztő bíróság szerint a Bíróság általi értelmezésre van szükség a tekintetben, hogy a villamosenergia‑elosztási ár növekedésének megfékezésére és az ezen ár csökkentésére irányuló célkitűzés másnak tekinthető‑e, mint a nemzeti szabályozó hatóság 2019/944 irányelv 59. cikkében előírt feladatai és hatáskörei körébe tartozó ügynek, ha a jogszabály‑módosítás célja például a hálózati vállalkozások költséghatékonyságának javítása, vagy lehet‑e ezen feladatoktól és hatásköröktől független, általános politikai iránymutatások tárgya is, és ha igen, milyen feltételek mellett. A kérdést előterjesztő bíróság szerint meg kell vizsgálni azt is, hogy milyen jelentőséget kell tulajdonítani annak, hogy e fejtegetéseket a 730/2021. sz. törvény előkészítő munkaanyagában fogalmazták meg, (
6
) és hogy azok politikai iránymutatásoknak tekinthetők‑e ezen irányelv 59. cikke értelmében.
27.
E körülmények között a Markkinaoikeus (versenybíróság, Finnország) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Milyen indokok alapján kell megítélni és figyelembe venni, hogy mely esetekben áll fenn a nemzeti szabályozó hatóság központi szabályozói feladat‑ és hatáskörébe oly módon történő beavatkozás, hogy nem biztosított a nemzeti szabályozó hatóságnak a [2019/944] irányelv 57. cikkének (4) és (5) bekezdése szerinti függetlensége, és mely esetekben van szó olyan általános iránymutatásokról, amelyek nem kapcsolódnak a [2019/944] irányelv 59. cikke értelmében vett szabályozói feladat‑ és hatáskörhöz?
2)
A szabályozó hatóság függetlenségének követelményére tekintettel összeegyeztethetőnek tekinthető‑e a [2019/944] irányelv 57. cikkének (4) és (5) bekezdésével a nemzeti jogszabályok [alapügyben szóban forgó] jellegű módosítása, amelynek célja a villamosenergia‑elosztási áraknak a nemzeti villamosenergia‑piaci törvénynek a [rendszer]üzemeltetők szabályozási környezetét érintő, a törvényelőkészítő munkaanyagban meghatározott módon történő befolyásolása volt, amely önmagában nem érinti közvetlenül az átviteli vagy elosztási díjakat vagy azok számítási módszereit, de amelynek következtében a nemzeti szabályozó hatóságnak az ellenőrzési időszak közepén meg kellett változtatnia az ellenőrzési módszereit?”
28.
Írásbeli észrevételeket az Alajärven Sähkö, az Elenia, az energiahivatal, a finn és a ciprusi kormány, valamint az Európai Bizottság nyújtott be a Bírósághoz.
IV. Elemzés
29.
Előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéseivel, amelyeket együttesen kell vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy a 2019/944 irányelv 57. cikkének a nemzeti szabályozó hatóságok függetlenségére vonatkozó (4) és (5) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan tagállami jogszabály, amelynek célja a villamosenergia‑elosztási áraknak a szóban forgó törvény előkészítő munkaanyagában meghatározottak szerinti, olyan csökkentése, amely önmagában nem érinti közvetlenül az ezen irányelv 59. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében vett villamosenergia‑átviteli és elosztási díjakat és/vagy azok számítási módszereit, de amelynek következtében a nemzeti szabályozó hatóság az ellenőrzési időszak közepén megváltoztatta az ellenőrzési módszereit.
30.
E kérdés megválaszolása érdekében először megvizsgálom a 2019/944 irányelv által a nemzeti szabályozó hatóságok számára biztosított függetlenség terjedelmét (A. szakasz), majd másodszor e hatóságok függetlenségének az átviteli és elosztási tarifák és/vagy azok számítási módszertanainak megállapítására vagy jóváhagyására vonatkozó feladatuk tekintetében történő tiszteletben tartását (B. szakasz).
A.
A 2019/944 irányelv által a nemzeti szabályozó hatóságok számára biztosított függetlenség terjedelméről
31.
Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy az EUMSZ 194. cikk (1) bekezdése kimondja, hogy a belső piac létrehozása, illetve működése keretében, valamint a környezet megőrzésének és javításának szükségességére tekintettel az Unió energiapolitikájának céljai – a tagállamok közötti szolidaritás szellemében – az energiapiac működésének biztosítása, az energiaellátás biztonságának garantálása az Unión belül, az energiahatékonyság és az energiatakarékosság, valamint az új és megújuló energiaforrások kifejlesztésének előmozdítása és az energiahálózatok összekapcsolásának előmozdítása. (
7
) E cikk (2) bekezdése előírja, hogy a Szerződések egyéb rendelkezései alkalmazásának sérelme nélkül, az Európai Parlament és a Tanács rendes jogalkotási eljárás keretében megállapítja az említett (1) bekezdésben említett célkitűzések eléréséhez szükséges intézkedéseket, amelyek – az EUMSZ 192. cikk (2) bekezdésének c) pontját nem érintve – nem befolyásolhatják a tagállamok jogát az energiaforrások kiaknázására vonatkozó feltételek meghatározására, továbbá nem befolyásolhatják a tagállamok különböző energiaforrások közötti választását és energiaellátásuk általános szerkezetét. Következésképpen az EUM‑Szerződés, miközben rögzíti az Uniónak az energia területén fennálló hatáskörét, kifejezetten biztosítja a tagállamok számára azt a jogot, hogy döntsenek többek között az energiaforrásaik kiaknázására vonatkozó feltételekről. Végső soron az e két – európai és nemzeti – hatáskör közötti kapcsolat áll a jelen ügy középpontjában.
32.
A 2019/944 irányelvet, amelyet az EUMSZ 194. cikk (2) bekezdése alapján fogadtak el, a villamos energia piacára vonatkozó, ugyanazon a napon kihirdetett más jogi aktusokkal, tudniillik különösen az (EU) 2019/941 rendelettel (
8
) és a 2019/943 rendelettel összefüggésben kell értelmezni. Ez az irányelv 1. cikkének második bekezdésében úgy rendelkezik, hogy az irányelv kulcsfontosságú szabályokat határoz meg az uniós villamosenergia‑ágazat szervezetével és működésével kapcsolatban, többek között a tagállami független szabályozó hatóságokkal kapcsolatos szabályokkal kapcsolatban. E cikk harmadik bekezdéséből kitűnik, hogy az említett irányelv rögzíti továbbá a tagállamok, a szabályozó hatóságok és az átvitelirendszer‑üzemeltetők közötti arra irányuló együttműködés módjait, hogy egy olyan, teljesen összekapcsolt belső villamosenergia‑piacot hozzanak létre, amely fokozza többek között az ellátás biztonságát.
33.
E keretek között a 2019/944 irányelv 57. cikkének (4) bekezdése kimondja, hogy a tagállamok szavatolják a nemzeti szabályozó hatóság függetlenségét, és biztosítják, hogy a hatóság részrehajlás nélkül és átlátható módon gyakorolja hatáskörét. E függetlenség biztosítása céljából és az ezen irányelv és a kapcsolódó jogi aktusok által az e hatóságra ruházott szabályozói feladat végrehajtása során e rendelkezés előírja egyrészt az a) pontjában, hogy a szabályozó hatóság jogilag elkülönüljön és funkcionálisan független legyen más köz‑ vagy magánjogi jogalanyoktól, és másrészt b) pontjának i. és ii. alpontjában, hogy e hatóság személyzete és az ügyvezetéséért felelős személyek minden piaci érdektől függetlenül tevékenykedjenek, és szabályozói feladataik végrehajtása során ne kérjenek vagy fogadjanak el közvetlen utasítást semmilyen kormánytól vagy egyéb köz‑ vagy magánjogi jogalanytól, valamint, hogy ez a követelmény nem érinti adott esetben a többi érintett nemzeti hatósággal folytatott szoros együttműködést, illetve a kormány által kibocsátott általános politikai iránymutatásokat, amennyiben azok nem kapcsolódnak az említett irányelv 59. cikke szerinti szabályozói hatáskörökhöz és feladatokhoz. Ezek közé tartozik többek között az ezen 59. cikk (1) bekezdésének a) pontjában szereplő azon feladat, hogy átlátható kritériumok alapján meghatározzák vagy jóváhagyják az átviteli és elosztási tarifákat vagy a számításukra vonatkozó módszertanokat vagy mindkettőt. Ezenkívül ugyanezen irányelv 57. cikke (5) bekezdésének a) pontja értelmében a szabályozó hatóság függetlenségének védelme érdekében a tagállamok ügyelnek arra, hogy e hatóság bármely politikai szervtől függetlenül önálló döntéseket hozhasson. (
9
)
34.
Bár a Bíróságnak még nem volt alkalma értelmezni a 2019/944 irányelv 57. cikkének (4) és (5) bekezdését, több ítéletet hozott a 2009/72 irányelv 35. cikkének (4) és (5) bekezdésével kapcsolatban, amelyek szövege hasonló ezen 57. cikk (4) és (5) bekezdésének szövegéhez. A Bíróság ítélkezési gyakorlatából a jelen ügy tekintetében a következő tanulságok tűnnek ki.
35.
Ami a „függetlenség” fogalmát illeti, azt sem a 2019/944 irányelv 57. cikke, sem annak más rendelkezése nem határozza meg. E tekintetben a Bíróság már megállapította, hogy az állami szerveket illetően e fogalom a szokásos értelmében olyan jogállást jelent, amely biztosítja az érintett szerv számára a lehetőséget, hogy azon szervezetek viszonylatában, amelyekkel szemben e szerv függetlenségét biztosítani kell, teljesen szabadon, mindenfajta utasítástól és nyomásgyakorlástól mentesen járhasson el. (
10
) E döntéshozatali függetlenség magában foglalja, hogy az ezen irányelv 59. cikkében említett szabályozási feladatok és hatáskörök keretében a nemzeti szabályozó hatóság a határozatait kizárólag a közérdek alapján, az említett irányelv által követett célok tiszteletben tartásának biztosítása érdekében önállóan hozza meg, anélkül hogy más köz‑ vagy magánszervezetek külső utasításainak lenne alávetve. (
11
)
36.
Az említett függetlenség tiszteletben tartása de iure és de facto kötelező jellegű. Így a Bíróság ítélkezési gyakorlatának megfelelően a 2019/944 irányelv által kizárólag a nemzeti szabályozó hatóságokra ruházott hatáskört és azok függetlenségét valamennyi politikai szervvel szemben biztosítani kell, tehát nem csupán a kormánnyal szemben, hanem a nemzeti jogalkotóval szemben is, amely nem vonhatja el a nemzeti szabályozó hatóságok említett jogköreinek egy részét, és azokkal nem ruházhat fel más közhatalmi szerveket. (
12
) Ebben az értelemben a Bíróság megállapította, hogy az uniós jognak nem felelt meg az, hogy a szabályozó hatóságtól eltérő hatóságnak biztosítottak hatáskört – bizonyos villamosenergia‑szállító létesítmények vonatkozásában – a tarifák kiszámítása szempontjából meghatározó jelentőségű elemek meghatározására. (
13
)
37.
Ezenkívül a Bíróság ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy a 2019/944 irányelv 57. cikkének (4) és (5) bekezdése megköveteli, hogy a nemzeti minisztériumok képviselői ne használhassák fel az árak meghatározására irányuló eljárásokban való részvételüket annak érdekében, hogy bármilyen nyomást gyakoroljanak a szabályozó hatóságra, vagy olyan utasításokat adjanak neki, amelyek alkalmasak arra, hogy döntéseit az ezen irányelv 59. cikkből eredő feladatai és hatáskörei keretében befolyásolják. Noha az említett irányelvvel nem ellentétes az, hogy valamely tagállam kormánya – többek között a minisztériumai képviselőinek részvétele révén – a nemzeti szabályozó hatóság előtt kifejthesse álláspontját azzal kapcsolatban, hogy e hatóság szabályozási feladatai keretében hogyan vehetné figyelembe a közérdeket, e részvétel, és különösen az e képviselők által az ármeghatározásra vonatkozó eljárások során megfogalmazott vélemények nem lehetnek kötelező jellegűek, és semmiképpen sem tekinthetők olyan intézkedéseknek, amelyeket a szabályozó hatóság a feladatai és hatáskörei gyakorlása során köteles lenne teljesíteni. (
14
) Ezenfelül a nemzeti minisztériumok képviselőinek az ármeghatározásra irányuló eljárásokban való részvételére vonatkozó szabályok nem befolyásolhatják hátrányosan a szabályozó hatóság által az említett 59. cikkben előírt feladatok és hatáskörök alapján hozott határozatok hatályát. Különösen ott, ahol az ilyen feladatok vagy hatáskörök megkövetelik, e részvételi szabályok nem érinthetik e hatóság határozatainak kötelező és közvetlenül alkalmazandó jellegét például annak előírásával, hogy ezeket a határozatokat a végrehajtásukat megelőzően e képviselőknek előzetesen el kell fogadniuk, vagy jóvá kell hagyniuk. (
15
)
38.
Ily módon a nemzeti szabályozó hatóság számára fenntartott hatáskörök a valóság szakértelmet igénylő technikai értékelésén alapuló végrehajtás területére tartoznak, és e hatóság ezen hatáskörök gyakorlása során uniós szinten részletes jogszabályi keretben megállapított elveknek és szabályoknak van alárendelve, amelyek korlátozzák mérlegelési jogkörét, és megakadályozzák őt abban, hogy politikai döntéseket hozzon. (
16
)
39.
Mely okokból kell a szabályozó hatóság függetlenségének ilyen kötelező jelleggel rendelkeznie? E tekintetben a Bíróság tisztázta, hogy a szabályozó hatóságok gazdasági és közjogi jogalanyokkal szembeni teljes függetlensége, függetlenül attól, hogy ezen utóbbiak közigazgatási szervek vagy politikai szervek‑e, és ez utóbbi esetben végrehajtó vagy jogalkotó hatalommal rendelkeznek‑e, szükséges annak biztosítása érdekében, hogy az e hatóságok által hozott határozatok pártatlanok és hátrányos megkülönböztetéstől mentesek legyenek, kizárva annak lehetőségét, hogy a kormányhoz, a többséghez vagy egyébként a politikai hatalomhoz kapcsolódó vállalkozásokat és gazdasági érdekeket előnyben részesítsék, és ezenkívül a politikai hatalomtól való szigorú elkülönítés lehetővé teszi a szabályozó hatóságok számára, hogy hosszú távú perspektívában lépjenek fel, ami szükséges a villamos energia piacára vonatkozó irányelvek célkitűzéseinek a megvalósításához. (
17
) E függetlenség célja ily módon a fogyasztók számára hátrányos összeférhetetlenség eseteinek az elkerülése. Egy szerző megjegyezte, hogy a szabályozott ágazattól való ilyen függetlenség fokozatosan tett szert jogi tartalomra a Bíróság ítélkezési gyakorlata útján, majd a másodlagos jogban. (
18
) A szabályozó hatóságok függetlensége különböző vetületekkel rendelkezik, amelyeket többek között az Európai Energiaszabályozók Tanácsa (CEER) elemzett. (
19
)
40.
Bár az uniós jog rendszere a függetlenség széles körű fogalmát támogatja a független hatóságokra ruházott különös hatáskörök tekintetében, (
20
) ez a rendszer ugyanakkor nem zárja ki, hogy a tagállamok bizonyos feltételek mellett beavatkozhassanak a villamos energia piacának működésébe. A 2019/944 irányelv 59. cikke ugyanis felsorolja a szabályozó hatóságokra ruházott feladatokat és hatásköröket. Bár ez a felsorolás számos területet érint, nem fedi le a teljes villamosenergia‑piacot. Így a tagállamok e feladatokon és hatáskörökön kívül elfogadhatják a nemzeti villamosenergia‑piacra vonatkozó saját szabályozásukat. Egyébiránt ezen irányelv 57. cikke (4) bekezdése b) pontjának ii. alpontja kimondja, hogy a szabályozó hatóság személyzetének és az ügyvezetéséért felelős személyeknek a függetlenségére vonatkozó követelmény nem érinti az érintett tagállam kormánya által kibocsátott általános politikai iránymutatásokat. A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint e rendelkezés szövegéből egyértelműen kitűnik, hogy az ilyen általános iránymutatások nem vonatkoznak az ezen irányelv 59. cikkében említett szabályozási feladatokra és hatáskörökre. (
21
)
41.
Amint azt a 2019/944 irányelv (87) preambulumbekezdése leszögezi, az irányelv és a 2009/73/EK irányelv (
22
)„nem fosztja meg a kormányokat attól a lehetőségtől, hogy saját nemzeti energiapolitikát alakítsanak ki és vezessenek be. Ebből következik, hogy – egy tagállam alkotmányos berendezkedésétől függően – a tagállam hatáskörébe tartozhat annak a szakpolitikai keretnek a meghatározása, amelyben a szabályozó hatóságoknak működniük kell, például az ellátásbiztonság kérdését illetően. A tagállam által kiadott általános energiapolitikai iránymutatások azonban nem sérthetik a szabályozó hatóságok függetlenségét és önállóságát”.
42.
E preambulumbekezdés így kifejezett kapcsolatot teremt egyrészt a tagállami kormány által elfogadott – nemcsak a szabályozó hatóság 2019/944 irányelv 57. cikke (4) bekezdése b) pontjának ii. alpontja értelmében vett személyzetére és ügyvezetéséért felelős személyekre, hanem a villamosenergia‑piac valamennyi szereplőjére is vonatkozó – általános iránymutatások, másrészt pedig az ellátásbiztonság között, amely ezen irányelv 59. cikke (1) bekezdésének m) pontja szerint nem tartozik szükségszerűen a szabályozó hatóság hatáskörébe. (
23
) Az említett preambulumbekezdésből az is kitűnik, hogy a tagállamok – általánosabban véve – kialakíthatják nemzeti energiapolitikájukat, amint azt az EUMSZ 194. cikk (2) bekezdése előírja. (
24
) Következésképpen valamely tagállam kormánya jogosult általános iránymutatásokat elfogadni, többek között a villamos energia „ellátásbiztonságára” vonatkozóan.
43.
A 2019/944 irányelv nem határozza meg az „ellátásbiztonság” fogalmát. E tekintetben érdekes a 2019/941 rendeletre hivatkozni, amelynek 2. cikke 1. pontja úgy határozza meg „a villamosenergia‑ellátás biztonság[át]”, mint „a villamosenergia‑rendszer azon képesség[ét], hogy biztosítsa a villamos energia egyértelműen meghatározott teljesítményszinten való szolgáltatását a fogyasztók részére, amelyet az érintett tagállamok határoznak meg”. E képességet egy „megbízhatósági standard” fejezi ki, amely átlátható módon jelzi a tagállam ellátásbiztonságának szükséges szintjét, (
25
) és amelynek kiszámításakor legalább a terheléskiesés értékét és az új belépés költségének egy adott időszakra vonatkozó értékét kell alapul venni, és a standardot a „várhatóan nem szolgáltatott villamos energia” és a „várt terhelésvesztés” mutatón keresztül kell kifejezni. (
26
)
44.
Következésképpen, amint arra a Bizottság az írásbeli észrevételeiben rámutatott, a 2019/944 irányelv arra irányul, hogy egyensúlyt teremtsen egyrészt azon követelmény, hogy a nemzeti szabályozó hatóságok függetlenek legyenek, másrészt pedig a tagállam ahhoz való joga között, hogy kialakítsa nemzeti energiapolitikáját azokon a területeken, amelyek nem tartoznak e szabályozó hatóságok kizárólagos hatáskörébe, különösen a villamosenergia‑ellátás biztonságát illetően.
B.
A nemzeti szabályozó hatóságok függetlenségének azon feladatuk tekintetében történő tiszteletben tartásáról, hogy megállapítsák vagy jóváhagyják az átviteli és elosztási tarifákat és/vagy az azok számítására vonatkozó módszertanokat
45.
A 2019/944 irányelv 59. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében a szabályozó hatóság feladata az átviteli és elosztási tarifák vagy az ezekre vonatkozó módszertanok vagy mindkettő átlátható kritériumok alapján történő megállapítása vagy jóváhagyása. (
27
) Egyébiránt ezen 59. cikk (7) bekezdésének a) pontja kimondja, hogy főszabály szerint a szabályozó hatóságok felelősek legalább a nemzeti hálózatokhoz való csatlakozás és hozzáférés feltételeinek, köztük az átviteli és elosztási tarifáknak vagy azok módszertanainak – mely tarifáknak vagy módszertanoknak lehetővé kell tenniük, hogy a hálózatokba történő beruházásokat ily módon végezzék el, hogy azok biztosítsák a hálózatok működőképességét – kiszámításához vagy meghatározásához használt nemzeti módszertanoknak – azok hatálybalépése előtt kellő időben történő – megállapításáért vagy jóváhagyásáért. A Bíróság ítélkezési gyakorlatából következik, hogy e rendelkezések olyan értelmezése, amely szerint a nemzeti kormány meghatározhatja vagy jóváhagyhatja a hálózathoz való hozzáférést érintő tarifák számításának módszereit, ártana az ezen irányelvek által követett céloknak. (
28
)
46.
A jelen ügyben, amint az az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés szövegéből kitűnik, a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy a 730/2021. sz. törvény önmagában nem érinti közvetlenül az átviteli vagy elosztási díjakat vagy azok számítási módszereit. E bíróság ugyanakkor felteszi a kérdést, hogy e törvény nem sértette‑e közvetett módon az energiahivatal függetlenségét, mivel e hivatal ezt követően egy ellenőrzési időszak közepén megváltoztatta az ellenőrzési módszereit.
47.
Bár e bíróság a 730/2021. sz. törvényre hivatkozik, pontosabban annak előkészítő munkaanyagára, azaz a kormány által készített törvényjavaslatra utal. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból, valamint az Alajärven Sähkö és a finn kormány írásbeli észrevételeiből kitűnik, hogy e törvény elfogadásával a finn parlament a törvényjavaslatban foglalt jogalkotási javaslatokat az abban szereplő állapotukban jóváhagyta. E körülmények között a kérdést előterjesztő bíróság által megfogalmazott, a jelen indítvány 26. pontjában szereplő kérdésfelvetésre válaszolva úgy vélem, hogy az említett törvény előkészítő munkaanyaga a 2019/944 irányelv értelmében vett, az érintett tagállam kormánya által kibocsátott általános iránymutatásoknak tekinthető. (
29
) Mindenesetre a jelen indítvány 36. pontjában hivatkozott ítélkezési gyakorlatra figyelemmel a nemzeti szabályozó hatóság függetlenségét valamennyi politikai szervvel szemben biztosítani kell, tehát nem csupán az érintett tagállam kormányával, hanem a nemzeti jogalkotóval szemben is.
48.
A kérdést előterjesztő bíróság hangsúlyozza, hogy a 730/2021. sz. törvény ezen előkészítő munkaanyagból következő célja a finnországi villamosenergia‑elosztási árak csökkentése volt. E tekintetben a törvényjavaslat többek között az ellenőrzési módszerek változásainak az elosztórendszer‑üzemeltetők megengedett hozamszintjére és az elosztórendszer‑üzemeltetők ügyfeleire kivetett elosztási díjakra gyakorolt pénzügyi hatásainak értékelését is tartalmazta. Az Alajärven Sähkö és az Elenia írásbeli észrevételeiben ezenkívül azt állítja, hogy a törvényjavaslat igen pontos számításokat tartalmazott arra vonatkozóan, hogy e törvény hogyan fogja érinteni az energiahivatalnak a számítási módszerekre vonatkozó döntéseit.
49.
A finn kormány írásbeli észrevételeiben kifejti, hogy a 2000‑es években a viharok és a jelentős mennyiségű hó komoly zavarokat okozott Finnországban a villamosenergia‑elosztó hálózatokban, ami áramkimaradásokhoz vezetett. Következésképpen a villamosenergia‑piaci törvény eredeti változata, amely 2013. szeptember 1‑jén lépett hatályba, célokat tűzött ki a rendszerüzemeltetők számára az elosztóhálózatok biztonságának javítása érdekében, amely célokat az üzemeltetőknek saját felelősségi területükön fokozatosan, 2028 végéig kell teljesíteniük. (
30
) 2016‑ban a villamosenergia‑elosztók különösen magas áremelésekről tájékoztatták ügyfeleiket, ami arra késztette a kormányt, hogy e törvénybe olyan – 2017. szeptember 1‑jén hatályba lépő – rendelkezéseket iktasson be, amelyek többek között arra irányultak, hogy elősegítsék az elosztóhálózatok biztonságára vonatkozó követelmények végrehajtási időszakának meghosszabbítását annak érdekében, hogy csökkentsék az elosztórendszer‑üzemeltetők költségeinek szintjét és megfékezzék a villamosenergia‑átviteli árak emelkedését. A 2019‑ben hivatalba lépett kormány folytatni tervezte ezeket az intézkedéseket azáltal, hogy az elosztóhálózatok fejlesztésére és biztonságára vonatkozó intézkedéseket javasolt, mivel az energiahivatal rendelkezett hatáskörrel a villamosenergia‑átviteli és ‑elosztási díjak számítási módszereinek módosítására.
50.
Továbbra is a finn kormány szerint a 730/2021. sz. törvény a következő módosításokat vezette be: először is, a villamosenergia‑piaci törvény új 119. §‑ának megfelelően nyolcéves további időszakot fogadtak el az elosztóhálózatok üzembiztonsági követelményeinek végrehajtására vonatkozóan; másodszor, a szöveg kiegészült egy olyan rendelkezéssel, nevezetesen e törvény 19. §‑a (2) bekezdésének 6. pontjával, amely szerint a rendszerüzemeltetőnek képesnek kell lennie arra, hogy költséghatékonyan biztosítsa a szállítási és elosztási szolgáltatásokat a hálózata felhasználói számára; és harmadszor az említett törvénynek az elosztóhálózat‑fejlesztési tervre vonatkozó 52. §‑át kiegészítették annak érdekében, hogy e tervet a jövőben az elosztóhálózat‑fejlesztés költséghatékonyságának ösztönzésére és ellenőrzésére lehessen felhasználni, többek között annak megkövetelésével, hogy az említett terv tüntesse fel, hogy a rendszerüzemeltető alkalmaz‑e keresletoldali választ, energiahatékonysági intézkedéseket, energiatárolási intézkedéseket vagy az elosztóhálózat átviteli kapacitása bővítésének alternatívájaként használt egyéb erőforrásokat. E kormány hozzáteszi, hogy az ellátásbiztonsági követelményeknek az e módosítások által okozott enyhítésére tekintettel az energiahivatal megalapozottan változtatta meg az elosztási díjak kiszámításának módszereit annak megakadályozása érdekében, hogy a rendszerüzemeltetők indokolatlanul magas elosztási költségeket számítsanak fel az ügyfeleiknek.
51.
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróságnak az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések megválaszolására vonatkozó hatáskörét illetően az EUMSZ 267. cikk által létrehozott együttműködési rendszer a nemzeti bíróságok és a Bíróság feladatainak világos szétválasztásán alapul. Az e cikk alapján indított eljárás keretében a nemzeti jogszabályok értelmezése a nemzeti bíróságok feladata, nem pedig a Bíróságé, és a Bíróság nem dönthet a belső jogszabályoknak az uniós jogi rendelkezésekkel való összeegyeztethetőségéről. A Bíróság azonban hatáskörrel rendelkezik arra, hogy tájékoztassa a nemzeti bíróságot minden olyan, az uniós jog értelmezésére vonatkozó szempontról, amely lehetővé teszi számára a belső jogszabályok uniós jogi rendelkezésekkel való összeegyeztethetőségének értékelését. (
31
)
52.
Általában véve pusztán az a tény, hogy valamely tagállam kormánya a villamos energia elosztási árának csökkentésére törekszik, önmagában nem tűnik összeegyeztethetetlennek a 2019/944 irányelv 57. cikkének (4) és (5) bekezdésével. Ugyanis, amint azt korábban megállapítottam, ezen irányelv nem fosztja meg a tagállamokat attól a lehetőségtől, hogy saját nemzeti energiapolitikát alakítsanak ki.
53.
Kétségtelen, hogy az, hogy egy tagállam gyakorolja a nemzeti energiapolitikájának kialakításával kapcsolatos hatásköreit, jellegénél fogva elkerülhetetlenül következményekkel jár a villamosenergia‑hálózat üzemeltetésének költségeire nézve. Ezért a gyakorlatban nem mindig könnyű különbséget tenni a nemzeti energiapolitika végrehajtása és a szabályozó hatóság hatásköreinek tiszteletben tartása között. (
32
) Noha a Bíróság ítélkezési gyakorlatát bírálták, (
33
) számomra épp ellenkezőleg úgy tűnik, hogy az lehetővé teszi a szabályozó hatóság és a tagállam hatáskörei közötti elhatárolást.
54.
Nemzeti energiapolitikája kialakítása keretében a tagállam ugyanis hatáskörrel rendelkezik a villamosenergia‑ellátás biztonságának szintjéről való döntésre, amennyiben e hatáskört nem ruházta a szabályozó hatóságra. Így a tagállam akkor választhat az energiahálózataira vonatkozóan alacsonyabb megbízhatósági standardot, ha úgy ítéli meg, hogy a korábbi standard túlzott mértékű összköltséggel jár, valamint, ha ez nem veszélyezteti e hálózatok életképességét. A megbízhatósági standard e csökkentése főszabály szerint az átviteli‑ és az elosztórendszer‑üzemeltetők beruházási költségeinek csökkenéséhez vezet, amelynek végső soron a fogyasztói díjak csökkenésével kell járnia. Ez nem jelenti azt, hogy a tagállam de facto meghatározza az átviteli és elosztási díjakat és/vagy azok számítási módszereit. Az elosztórendszer‑üzemeltetők díjszámítási módszereire gyakorolt hatás ugyanis a tagállam ahhoz fűződő jogos érdeke teljességgel közvetett következményének tűnik, hogy megválassza a villamosenergia‑ellátásának biztonsági szintjét.
55.
Egyébiránt az EUMSZ 194. cikk (2) bekezdésének megfelelően az energiaforrások kiaknázására vonatkozó feltételek meghatározása a tagállam hatáskörébe tartozik. Első ránézésre úgy tűnik, hogy ebbe a hatáskörbe beletartozik az, hogy egy tagállam előírja a rendszerüzemeltetők számára, hogy költséghatékonyan biztosítsák a szállítási és elosztási szolgáltatásokat a felhasználók számára, és hogy az elosztóhálózat‑fejlesztési terv a jövőben lehetővé tehesse a hálózatfejlesztés költséghatékonyságának ösztönzését és ellenőrzését. A tagállamok ugyanis jogosultak arra, hogy a villamosenergia‑erőforrásaik lehető legjobb felhasználására törekedjenek.
56.
Ezzel szemben, mivel a szabályozó hatóság feladata, hogy a 2019/944 irányelv 59. cikke (1) bekezdésének a) pontja alapján meghatározza vagy jóváhagyja az átviteli és elosztási tarifákat és/vagy azok számítási módszereit, kizárólag e hatóság feladata e tarifák számítási módszereinek és összegének meghatározása. Ebben az értelemben a Bíróság rámutatott arra, hogy a tagállami kormány nem állapíthatja meg a hálózati hozzáférési tarifák meghatározásának módszereit, és nem döntheti el, hogy a nemzeti szabályozó hatóság mely esetekben és milyen feltételek mellett állapíthat meg ilyen feltételeket vagy módszereket, illetve hagyhat jóvá a rendszer üzemeltetőjének kérelme alapján, és a hálózathasználat mely egyes különös eseteiben és milyen tényállás alapján engedélyezheti vagy tagadhatja meg az egyes esetekben a hálózathoz való hozzáférés egyedi tarifáinak engedélyezését. (
34
)
57.
Ennélfogva, amint arra a Bizottság írásbeli észrevételeiben rámutat, a nemzeti jogszabályok módosításai nem felelnének meg a 2019/944 irányelvnek, ha részletesen meghatároznák az átviteli és elosztási tarifákra gyakorolt hatásukat és/vagy a számítási módszereiket, mivel ezen irányelv 57. és 59. cikke értelmében a szabályozó hatóság kizárólagos hatáskörrel rendelkezik többek között a megbízhatósági standard módosításai következményeinek értékelésére, és azoknak az árképzési módszerekben való figyelembevételére.
58.
E tekintetben az Alajärven Sähkö és az Elenia arra hivatkozik, hogy a munkaügyi és gazdasági minisztérium, a villamosenergia‑piacért felelős miniszter és a finn parlament igen részletes utasításokat adott az energiahivatalnak arra vonatkozóan, hogy a 730/2021. sz. törvény elfogadását követően hogyan kell módosítania az általa korábban meghatározott ellenőrzési módszereket, ami az átviteli és elosztási díjak és/vagy azok számítási módszerei kiskapun keresztül történő meghatározásának módját jelenti. Az energiahivatal azt állítja, hogy háttérjelentését, amely a villamosenergia‑hálózat üzemeltetési díjai meghatározása észszerűségének ellenőrzésére szolgáló módszerekre vonatkozott, önállóan készítette el, és hogy a jogalkotási folyamat előreláthatósága érdekében kívánatos, hogy a szabályozó hatóság független szakértői véleményt adhasson a nemzeti szabályozás módosításának lehetséges hatásáról. Mivel az ilyen vélemény célja, hogy megvilágítsa a nemzeti jogalkotó számára e módosításoknak az átviteli és elosztási díjakra és/vagy azok számítási módszereire gyakorolt hatását, úgy vélem, hogy az nem sérti a szabályozó hatóság függetlenségét abban a helyzetben, amikor e hatóság kizárólag a közérdek alapján, az említett irányelv által követett célok tiszteletben tartásának biztosítása érdekében önállóan járhatott el, anélkül hogy más szervezetek külső utasításainak lett volna alávetve, (
35
) aminek vizsgálata a kérdést előterjesztő bíróság feladata.
59.
Hozzáteszem, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés szövege szerint az energiahivatalnak a 730/2021. sz. törvény elfogadását követően „meg kellett változtatnia az ellenőrzési módszereit”, ami értelmezhető úgy, hogy kötelezettséget róttak e hivatalra. Ugyanakkor az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy az említett hivatal a 2021. december 15‑i döntéseiben rögzíti, hogy e törvény hatálybalépését követően saját kezdeményezésére vizsgálta meg az ellenőrzési módszerek kérdését. Ezenkívül ugyanezen hivatal írásbeli észrevételeiben kifejti, hogy a kérdés helyes megfogalmazása az lenne, hogy „szükségesnek ítélte az ellenőrzési módszerei módosítását”, abban az értelemben, hogy a felügyeleti törvény 13. §‑a (1) bekezdésének 2. pontja szerint a hivatal a nemzeti jogszabályok alakulására tekintettel módosíthatja az ellenőrzési módszerek meghatározásáról szóló döntését, és hogy e rendelkezés kifejezetten a szabályozó hatóságot ruházza fel az ellenőrzési módszerek szükségességének és alapjainak, valamint az azok módosításainak értékelésére vonatkozó hatáskörrel. Következésképpen az energiahivatal maga is úgy véli, hogy az átviteli és elosztási díjak és/vagy számítási módszereik megállapítása tekintetében nem mérlegelést nem engedő hatáskörben járt el.
60.
Egyebekben írásbeli észrevételeiben a ciprusi kormány megjegyzi, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés szövege szerint a nemzeti szabályozó hatóság a vizsgálati módszereit „az ellenőrzési időszak közepén” változtatta meg. E kormány ebből azt a következtetést vonja le, hogy úgy tűnik, hogy az ilyen módosítás nem felel meg a 2019/944 irányelv 59. cikke (7) bekezdésének, amelynek értelmében a szabályozó hatóságok feladata, hogy „azok hatálybalépése előtt kellő időben” megállapítsák vagy jóváhagyják legalább az átviteli és elosztási tarifák vagy azok módszertanai kiszámításához vagy meghatározásához használt nemzeti módszertanokat, és sértené a nemzeti szabályozó hatóság függetlenségét, ha ezt előírnák. Meg kell azonban állapítani, hogy a kérdést előterjesztő bíróság nem a 2021. december 15‑i döntések időbeli alkalmazásával kapcsolatban intéz kérdést a Bírósághoz. Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat ugyanis e tekintetben semmilyen fejtegetést nem tartalmaz. E körülmények között ezt a kérdést nem kell vizsgálni.
61.
Végső soron a kérdést előterjesztő bíróság feladata annak vizsgálata, hogy a 730/2021. sz. törvény a 2019/944 irányelv által valamely tagállamra ruházott hatáskörök körébe tartozik‑e, vagyis hogy az érintett tagállam fellépése szigorúan a nemzeti energiapolitikájának kialakítására korlátozódott‑e, különösen a villamosenergia‑hálózat ellátásának biztonságát és az energiaforrások kiaknázásának feltételeit illetően, vagy megsértette‑e a nemzeti szabályozó hatóságnak az átviteli és elosztási tarifák és/vagy azok számítási módszertanainak meghatározására vonatkozó kizárólagos hatáskörét.
62.
A fentiekre tekintettel úgy vélem, hogy a 2019/944 irányelv 57. cikkének (4) és (5) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes valamely tagállam olyan jogszabálya, amelynek célja a villamosenergia‑elosztási áraknak a törvényelőkészítő munkaanyagban meghatározott módon történő, az árak csökkentése irányában történő befolyásolása volt, amely önmagában nem érinti közvetlenül a villamosenergia‑átviteli vagy ‑elosztási díjakat vagy azok számítási módszereit, de amelynek következtében a nemzeti szabályozó hatóság megváltoztatta az ellenőrzési módszereit, amennyiben e jogszabály a tagállami kormány által a nemzeti energiapolitikájával kapcsolatban, különösen az ellátásbiztonság szintjének és az energiaforrások kiaknázása feltételeinek meghatározását illetően kibocsátott általános iránymutatásokat tükrözi, amely kérdések nem tartoznak a szabályozó hatóság ezen irányelv 59. cikke értelmében vett feladatainak és hatásköreinek körébe.
V. Végkövetkeztetés
63.
A fenti megfontolások összességére tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a Markkinaoikeus (versenybíróság, Finnország) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a következőképpen válaszoljon:
A villamos energia belső piacára vonatkozó közös szabályokról és a 2012/27/EU irányelv módosításáról szóló, 2019. június 5‑i (EU) 2019/944 európai parlamenti és tanácsi irányelv 57. cikkének (4) és (5) bekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
azzal nem ellentétes valamely tagállam olyan jogszabálya, amelynek célja a villamosenergia‑elosztási áraknak a törvényelőkészítő munkaanyagban meghatározott módon történő, az árak csökkentése irányában történő befolyásolása volt, amely önmagában nem érinti közvetlenül a villamosenergia‑átviteli vagy ‑elosztási díjakat vagy azok számítási módszereit, de amelynek következtében a nemzeti szabályozó hatóság megváltoztatta az ellenőrzési módszereit, amennyiben e jogszabály a tagállami kormány által a nemzeti energiapolitikájával kapcsolatban, különösen az ellátásbiztonság szintjének és az energiaforrások kiaknázása feltételeinek meghatározását illetően kibocsátott általános iránymutatásokat tükrözi, amely kérdések nem tartoznak a szabályozó hatóság ezen irányelv 59. cikke értelmében vett feladatainak és hatásköreinek körébe.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	A villamos energia belső piacára vonatkozó közös szabályokról és a 2012/27/EU irányelv módosításáról szóló 2019. június 5‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2019. L 158., 125. o.; helyesbítés: HL 2021. L 373., 96. o.). A 2019/944 irányelv 72. cikke értelmében az irányelv 2021. január 1‑jei hatállyal hatályon kívül helyezte a villamos energia belső piacára vonatkozó közös szabályokról és a 2003/54/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló 2009. július 13‑i 2009/72/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvet (HL 2009. L 211., 55. o.; helyesbítés: HL 2015. L 167., 94. o.).
(
3
)	Az Energiaszabályozók Európai Uniós Együttműködési Ügynökségének létrehozásáról szóló 2019. június 5‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2019. L 158., 22. o.).
(
4
)	A villamos energia belső piacáról szóló 2019. június 5‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2019. L 158, 54. o.).
(
5
)	A 730/2021. sz. törvény 2021. augusztus 1‑jén lépett hatályba.
(
6
)	A kérdést előterjesztő bíróság e tekintetben a 2004. április 29‑iBjörnekulla Fruktindustrier ítéletre (C‑371/02, EU:C:2004:275) hivatkozik.
(
7
)	Lásd: 2021. július 15‑iNémetország kontra Lengyelország ítélet (C‑848/19 P, EU:C:2021:598, 37. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
8
)	A villamosenergia‑ágazati kockázatokra való felkészülésről és a 2005/89/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló 2019. június 5‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2019. L 158., 1. o.).
(
9
)	Hasonlóképpen, a 2019/944 irányelv (80) preambulumbekezdése kimondja, hogy a villamos energia belső piacának megfelelő működése céljából a szabályozó hatóságoknak képeseknek kell lenniük a döntéshozatalra minden lényeges szabályozási kérdésben, továbbá függetleneknek kell lenniük minden más köz‑ vagy magánérdektől. Ez a preambulumbekezdés azt is rögzíti, hogy ez nem zárja ki sem a bírósági felülvizsgálatot, sem a parlament általi felügyeletet a tagállamok alkotmányjoga alapján.
(
10
)	Lásd ebben az értelemben: 2021. szeptember 2‑iBizottság kontra Németország (A 2009/72 és a 2009/73 irányelv átültetése) ítélet (C‑718/18, a továbbiakban: Bizottság kontra Németország ítélet, EU:C:2021:662, 108. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
11
)	Lásd ebben az értelemben: Bizottság kontra Németország ítélet, 109. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat.
(
12
)	Lásd ebben az értelemben: Bizottság kontra Németország ítélet, 130. pont.
(
13
)	Lásd: 2009. október 29‑iBizottság kontra Belgium ítélet (C‑474/08, EU:C:2009:681, 29–31. pont).
(
14
)	Lásd ebben az értelemben: 2020. június 11‑iPrezident Slovenskej republiky ítélet (C‑378/19, EU:C:2020:462, 62. és 63. pont). Erről az ítéletről lásd: Rizzuto, F., „The Independance of National Regulatory Authorities: Is There Now an Autonomous EU LAW concept of Independance of General Application?”European Competition and Regulatory Law Review, 2021, 5. kötet, 1. szám, 64–75. o.
(
15
)	Lásd ebben az értelemben: 2020. június 11‑iPrezident Slovenskej republiky ítélet (C‑378/19, EU:C:2020:462, 64. pont).
(
16
)	Lásd ebben az értelemben: Bizottság kontra Németország ítélet, 132. pont.
(
17
)	Lásd: Bizottság kontra Németország ítélet, 112. pont. Ezen ítélet 126. pontjában a Bíróság azt is megállapította, hogy a demokrácia elvével nem ellentétes olyan hatóságok létezése, amelyek a hagyományos hierarchikus közigazgatási struktúrán kívül helyezkednek el és a kormánytól többé‑kevésbé függetlenek, továbbá amelyek gyakran szabályozási hatáskörrel is rendelkeznek, vagy olyan feladatokat látnak el, amelyeknek politikai befolyástól mentesnek kell lenniük, a jogszerűség tiszteletben tartásának a kötelezettsége, és a hatáskörrel rendelkező bíróságok felülvizsgálata mellett, valamint, hogy a nemzeti szabályozó hatóságoknak az általános közigazgatástól független jogállással való felruházása önmagában nem fosztja meg e hatóságokat demokratikus legitimitásuktól, mivel nem mentesek teljes mértékben a parlamenti befolyástól.
(
18
)	Lásd: Delzangles, H., „L’indépendance des autorités de régulations sectorielles, communications électroniques, énergie et postes”, 2008. június 30‑án a Bordeaux IV egyetemen (Franciaország) megvédett doktori disszertáció, különösen a 234. o.
(
19
)	Lásd: a CEER „Safeguarding the independence of regulators – Insights from Europe’s energy regulators on powers, resources, independence, accountability and transparency” című (csak angol nyelven elérhető) jelentése, 2016. december 13., elérhető a következő címen: https://www.ceer.eu/wp‑content/uploads/2024/04/C16‑RBM‑06–03_SafeguardingNRAIndependence_PUBLIC‑13‑Dec‑2016.pdf.
(
20
)	Lásd: Pitruzzella főtanácsnok Bizottság kontra Németország (A 2009/72 és a 2009/73 irányelv átültetése) ügyre vonatkozó indítványa (C‑718/18, EU:C:2021:20, 128. pont).
(
21
)	Lásd ebben az értelemben: Bizottság kontra Németország ítélet, 110. pont.
(
22
)	A földgáz belső piacára vonatkozó közös szabályokról és a 2003/55/EK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló 2009. július 13‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2009. L 211., 94. o.; helyesbítés: HL 2015. L 167., 97. o.).
(
23
)	Írásbeli észrevételeiben a finn kormány hangsúlyozza, hogy a felügyeleti törvény 6. §‑a (1) bekezdésének 7. pontja értelmében a nemzeti jogalkotó nem a villamosenergia‑elosztó hálózatok biztonságára és fejlesztésére vonatkozó szabályok jóváhagyására vagy meghatározására vonatkozó hatáskört ruházta a szabályozó hatóságra, hanem azt a feladatot, hogy ellenőrizze e szabályok betartását, és részt vegyen a hálózatok és a villamosenergia‑ellátás tekintetében a szolgáltatás minőségére vonatkozó követelmények kidolgozásában.
(
24
)	Lásd a jelen indítvány 31. pontját.
(
25
)	Lásd a 2019/943 rendelet 25. cikkének (1) bekezdését.
(
26
)	Lásd a 2019/943 rendelet 25. cikkének (3) bekezdését. A Belga Királyság például három órában határozta meg a megbízhatósági standardot. Lásd ebben az értelemben: arrêté royal du 4 septembre 2022 modifiant l’arrêté royal du 31 août 2021 relatif à la détermination de la norme de fiabilité et à l’approbation des valeurs du coût de l’énergie non distribuée et du coût d’un nouvel entrant (a megbízhatósági standard meghatározásáról, valamint a terheléskiesés értékére és az új belépés költségére vonatkozó érték jóváhagyásáról szóló 2021. augusztus 31‑i királyi rendelet módosításáról szóló, 2022. szeptember 4‑i királyi rendelet; 2022. szeptember 14‑iMoniteur belge, 67240. o.).
(
27
)	Ezenkívül ezen irányelv (82) preambulumbekezdése kimondja, hogy a szabályozó hatóságok meghatározhatják, illetve jóváhagyhatják az átviteli és elosztó hálózatokra vonatkozó egyedi hálózati díjakat vagy módszertant, vagy mindkettőt, és mindezen esetekben meg kell őrizni a szabályozó hatóságok azzal kapcsolatos függetlenségét, hogy az 57. cikk (4) bekezdése b) pontjának ii. alpontja szerint meghatározhassák a hálózati díjakat.
(
28
)	Lásd ebben az értelemben: Bizottság kontra Németország ítélet, 113. pont.
(
29
)	Ezenkívül az Alajärven Sähkö és az Elenia írásbeli észrevételeiben arra hivatkozik, hogy a finn jogrendben a törvényelőkészítő anyagok, így például a munkacsoportok jelentései, a parlamenti bizottságok véleményei, valamint a kormány törvényjavaslatai fontos szerepet játszanak a jogszabályok értelmezésében, és azokat rendszeresen felhasználják arra, hogy segítsenek a jogalkotó szándékainak tisztázásában, és minél részletesebbek és újabbak a törvényelőkészítő anyagok, annál nagyobb tényleges súllyal bírnak a jogszabályok értelmezése és alkalmazása során.
(
30
)	A finn kormány kifejti, hogy e törvény eredeti változata az elosztóhálózatok oly módon történő megtervezésére, kiépítésére és karbantartására vonatkozó kötelezettséget írt elő, hogy e hálózatok vihar vagy a hó súlya miatti meghibásodása ne vezessen a villamosenergia‑elosztás városi területen 6 órát, más területeken pedig 36 órát meghaladó megszakadásához.
(
31
)	Lásd: 2024. május 8‑iAsociaţia Forumul Judecătorilor din România (Bírák és ügyészek egyesületei) ítélet (C‑53/23, EU:C:2024:388, 14. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
32
)	Lásd ebben az értelemben: Huhta, K., „C‑718/18 Commission v. Germany: Critical Reflections on the Independence of National Regulatory Authorities in EU Energy Law”, European Energy and Environmental Law Review, 2021, 30. kötet, 6. szám, 255–265. o., különösen a 261. o. E szerző szerint a Bizottság kontra Németország ítélet még inkább elhomályosította a valamely tagállam által kiadott általános energiapolitikai iránymutatások és a kizárólag a nemzeti szabályozó hatóságok hatáskörébe tartozó kérdések elhatárolását, mivel a tagállamok, nem pedig a szabályozó hatóságok rendelkeznek széles mérlegelési mozgástérrel annak meghatározása érdekében, hogy mi minősül közérdeknek. Az említett szerző azt is hangsúlyozta, hogy egyetlen nemzeti energiapolitika sem kerülheti el, hogy állást foglaljon az energiaárakról és az azokra vonatkozó árképzésről, így igen valószínű, hogy az energiapolitikára vonatkozó általános iránymutatások befolyásolják a tarifák meghatározásának feltételeit.
(
33
)	Lásd: Huhta, K., i. m., 261. o.
(
34
)	Lásd: Bizottság kontra Németország ítélet, 114–116. pont. Lásd még: 2020. december 3‑iBizottság kontra Belgium (A villamos energia és a földgáz piacai) ítélet (C‑767/19, EU:C:2020:984, 98–115. pont).
(
35
)	Lásd a jelen indítvány 35. pontját.