62022TJ0462_RES
T‑462/22. sz. ügy
Millennium BCP Participações, SGPS, Sociedade Unipessoal, Lda
és
BCP África, SGPS, Lda
kontra
Európai Bizottság
A Törvényszék ítélete (ötödik tanács), 2024. november 6.
„Állami támogatások – Madeira vámszabad terület – Portugália által végrehajtott támogatási program – Határozat, amely megállapítja, hogy a program nem felel meg a C(2007) 3037 végleges és a C(2013) 4043 végleges határozatnak, továbbá e programot a belső piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánítja, és elrendeli az e program alapján nyújtott támogatások visszatéríttetését – Indokolási kötelezettség – Az (EU) 2015/1589 rendelet 1. cikke b) pontjának ii) alpontja értelmében vett »létező támogatás« fogalma – A Madeira autonóm régióban történő munkahelyteremtésre vagy ‑megőrzésre vonatkozó feltételt érintő eltérés hiánya – A megfelelő ügyintézés elve – A lojális együttműködés elve – Jogos bizalom – Jogbiztonság”
Államok által nyújtott támogatások – Támogatásnak a belső piaccal való összeegyeztethetetlenségét megállapító bizottsági határozat – Indokolási kötelezettség – Terjedelem – A támogatás kedvezményezettjének meghatározása – A háttérnek és a tárgyra vonatkozó jogszabályok összességének a figyelembevétele
(EUMSZ 296. cikk)
(lásd: 25–40. pont)
Államok által nyújtott támogatások – Létező támogatások és új támogatások – Létező támogatásnak való minősítés – A támogatási program részletes szabályainak értelmezése – Figyelembe veendő elemek – Az engedélyező határozatnak az érintett tagállam bejelentésében szereplő szövege és kiegészítő információk
(EUMSZ 108. cikk, (3) bekezdés; 2015/1589 tanácsi rendelet, 1. cikk, c) pont)
(lásd: 56., 58., 66., 67. pont)
Államok által nyújtott támogatások – Tilalom – Eltérések – Támogatási program bejelentése – Az eltérést kérő tagállam együttműködési kötelezettsége
(EUSZ 4. cikk, (3) bekezdés; EUMSZ 108. cikk, (3) bekezdés; 659/1999 tanácsi rendelet, 6. cikk)
(lásd: 57., 92. pont)
Államok által nyújtott támogatások – Létező támogatások és új támogatások – A létező támogatási program módosítására irányuló intézkedés – A támogatási programnak a bizottsági jóváhagyó határozatban előírt feltételektől eltérve történő végrehajtása – A Bizottság részére nem érvényesen bejelentett eltérés – A program érdemét érintő módosítás – Új támogatásnak való minősítés
(EUMSZ 108. cikk, (3) bekezdés; 2015/1589 tanácsi rendelet, 1. cikk, b) pont, ii. alpont, c) pont)
(lásd: 70–83., 93., 97. pont)
Államok által nyújtott támogatások – Létező támogatások és új támogatások – A bejelentett támogatási program Bizottság általi vizsgálata – A megfelelő ügyintézés elve – Gondossági és pártatlansági kötelezettség – Terjedelem
(EUMSZ 108., (3) bekezdés; az Európai Unió Alapjogi Chartája, 41. cikk)
(lásd: 89–91. pont)
Államok által nyújtott támogatások – Jogellenes és összeegyeztethetetlen támogatás visszatéríttetése – A bizalomvédelem elvének megsértése – Hiány
(EUMSZ 108. cikk, (3) bekezdés)
(lásd: 102–109. pont)
Államok által nyújtott támogatások – Jogellenes és összeegyeztethetetlen támogatás visszatéríttetése – A jogbiztonság elvének megsértése – Hiány
(EUMSZ 107. cikk)
(lásd: 111–117. pont)
Összefoglalás
A Törvényszék elutasítja a két társaság által az Európai Bizottság azon határozata (
1
) ellen benyújtott keresetet, amely a belső piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánította a Madeira szigetén letelepedett vállalkozások részére egy már korábban engedélyezett támogatási program alapján kifizetett támogatásokat, és elrendelte azok visszatéríttetését. (
2
) Ennek keretében a Törvényszék pontosítja különösen azon információk terjedelmét, amelyeket a tagállamoknak valamely támogatási intézkedés bejelentése során a Bizottság rendelkezésére kell bocsátaniuk annak lehetővé tétele érdekében, hogy a lojális együttműködés elvéhez szervesen kapcsolódó követelményekre tekintettel elvégezhesse a vizsgálatát.
Annak érdekében, hogy előmozdítsa Madeira szigetének regionális fejlődését és gazdasági szerkezete diverzifikációját, a Portugál Köztársaság támogatási programot vezetett be az e szigeten belüli azon körülhatárolt terület javára, amelyet madeirai vámszabad területnek (Zona Franca da Madeira, ZFM) neveznek.
E támogatási programot, amelyet a Bizottság összeegyeztethető regionális támogatásként eredetileg 1987‑ben hagyott jóvá, 2002‑ben módosították. 2007‑ben a Bizottság egy harmadik programot is engedélyezett, amelyet 2013‑ban ismét módosítottak (
3
) (a továbbiakban: III. programcsomag).
A III. programcsomag a Bizottság által jóváhagyott formájában a ténylegesen és fizikailag Madeirán folytatott tevékenységekből származó nyereség tekintetében biztosított, a jogi személyekre alkalmazandó társaságiadó‑kedvezmény, továbbá az önkormányzati és helyi adók alóli mentesség, valamint a ZFM‑ben történő vállalkozásalapítás esetén az ingatlanátruházási adók alóli, olyan felső korlátokon alapuló maximális támogatási összeg erejéig terjedő mentesség formájában jelent meg, amelyeket a kedvezményezett által fenntartott munkahelyek száma alapján állapítottak meg.
Az említett programnak a 2012‑es és a 2013‑as év tekintetében történő ellenőrzését követően a Bizottság úgy határozott, hogy megindítja az EUMSZ 108. cikk (3) bekezdése szerinti hivatalos vizsgálati eljárást.
Ezen eljárás végén a Bizottság a 2020. december 4‑i határozatában megállapította, hogy a III. programcsomag a Portugália által végrehajtott formájában lényegesen eltér a 2007. és 2013. évi határozatokban engedélyezett programtól. A Bizottság e programot jogellenesen végrehajtott és a belső piaccal összeegyeztethetetlen „új támogatásnak” minősítette, és elrendelte annak a kedvezményezettekkel történő visszatéríttetését.
A felperesek, a Millennium BCP Participações, SGPS, Sociedade Unipessoal, Lda és a BCP África, SGPS, Lda, holdingtársaságok (a továbbiakban: holdingtársaságok), amelyek a III. programcsomag kedvezményezettjei. A felperesek keresetet indítottak a 2022/1414 határozat őket érintő részében történő megsemmisítése iránt.
A Törvényszék álláspontja
Keresetük alátámasztása érdekében a felperesek többek között azt róják fel a Bizottságnak, hogy az utóbbi tévesen alkalmazta a jogot, amikor holdingtársaságokat – a Madeira autonóm régióban (a továbbiakban: RAM) való munkahelyteremtésre és ‑megőrzésre vonatkozó feltétel teljesítésének elmulasztása esetén – a visszatéríttetési kötelezettség hatálya alá tartozó kedvezményezettek közé sorolta. Azt állítják ugyanis, hogy a III. programcsomag szerves részét képező, a Bizottságnak bejelentett eltérés alkalmazása folytán a holdingtársaságok nem kötelesek megfelelni e feltételnek, így a részükre kifizetett támogatás nem „új támogatás”, hanem a Bizottság által a 2007. és 2013. évi határozatokban engedélyezett támogatásnak megfelelő „létező támogatás” volt.
A Törvényszék elöljáróban emlékeztet arra, hogy a holdingtársaságok javára végrehajtott III. programcsomag „létező támogatásnak” vagy „új támogatásnak” való minősítése nemcsak a Bizottság által elfogadott engedélyező határozatok szövegétől függ, hanem az érintett tagállam által tett bejelentés tartalmától és az e tagállam által a kiegészítő információkéréseket követően rendelkezésre bocsátott információktól is. Ennek keretében e tagállamnak az említett program bejelentése során tanúsított magatartását is figyelembe kell venni, a Bizottsággal szembeni együttműködési kötelezettségére tekintettel.
A jelen ügyben a III. programcsomag bejelentésének egészéből, különösen a 2006. évi bejelentésből (a továbbiakban: 2006. évi bejelentés), valamint az azt követő, a Bizottság és a portugál hatóságok közötti levelezésből kitűnik, hogy a szóban forgó eltérés csak a 2006. évi bejelentéshez csatolt jogalapban, különösen a Bizottságnak bejelentett, az adókedvezményekről szóló törvényre vonatkozó törvényerejűrendelet‑tervezet (
4
) egyik rendelkezésében kerül említésre. Ezzel szemben sem a bejelentési formanyomtatványban, sem az azt kísérő indokolásban nem hivatkoztak a fenti eltérésre.
Márpedig a vonatkozó rendelkezés szövege, valamint a bejelentett törvényerejűrendelet‑tervezet indokolása alapján a Bizottság észszerűen állapíthatta meg, hogy a III. programcsomagot igénybe vevő valamennyi vállalkozáshoz hasonlóan a holdingtársaságoknak is meg kell felelniük a RAM‑ban való munkahelyteremtésre vagy ‑megőrzésre vonatkozó feltételnek. Harmadszor, a 2006. évi bejelentést kísérő indokolásból, valamint különösen a bejelentett törvényerejűrendelet‑tervezet indokolásából kitűnik, hogy a portugál hatóságok szándéka arra irányult, hogy a III. programcsomagot igénybe venni kívánó valamennyi vállalkozást arra kötelezzék, hogy a RAM‑ban munkahelyeket teremtsenek vagy őrizzenek meg.
A fentiek összességéből következik, hogy a portugál hatóságok soha nem hívták fel a Bizottság figyelmét arra, hogy a bejelentett törvényerejűrendelet‑tervezet olyan értelemben is alkalmazható, hogy az lehetővé teszi a holdingtársaságok számára, hogy anélkül részesüljenek a III. programcsomag előnyeiből, hogy érvényes lenne rájuk a RAM‑ban való munkahelyteremtésre vagy ‑megőrzésre vonatkozó feltétel. Így a 2006. évi bejelentés és a későbbi levélváltások útján a Portugál Köztársaság nem bocsátott a Bizottság rendelkezésére minden olyan szükséges információt, amely lehetővé tette volna ez utóbbi számára, hogy először is megállapítsa az e feltételtől való eltérés fennállását a holdingtársaságok tekintetében, ezt követően megvizsgálja az ilyen eltérésnek az EUM‑Szerződéssel való összeegyeztethetőségét, és végül e tekintetben véleményt formáljon, jóllehet a holdingtársaságokra alkalmazandó eltérés a gyakorlatban azt eredményezte, hogy e vállalkozások a többi vállalkozásra alkalmazandó általános szabályozásban előírt feltételeknél egyértelműen kedvezőbb feltételek mellett nyújtott állami támogatásokban részesültek.
A Törvényszék továbbá úgy véli, hogy a felperesek sikertelenül állítják, hogy a Bizottság megsértette a megfelelő ügyintézéshez való jogot azáltal, hogy elmulasztotta elvégezni a 2006. évi bejelentés gondos vizsgálatát.
A portugál hatóságok ugyanis nem tették lehetővé a Bizottság számára, hogy tudomást szerezzen arról, hogy értékelés céljából a RAM‑ban való munkahelyteremtésre vagy ‑megőrzésre vonatkozó feltételtől az SGPS tekintetében engedett eltérést nyújtottak be hozzá. Azt sem fejtették ki, hogy ezen eltérés hogyan arányos a támogatás céljával és hogyan egyeztethető össze a belső piaccal, holott a munkahelyek teremtésére vagy megőrzésére vonatkozó feltétel a III. programcsomag igénybevételének feltétele, különösen mivel az a regionális fejlesztés célkitűzéséhez való hozzájárulás, valamint a nyújtott előnyök szintjének és arányosságának számszerűsítésére szolgál.
Amennyiben tehát a portugál hatóságoknak az volt a szándéka, hogy ezen eltérést a Bizottság értékelésétől tegyék függővé, a rájuk vonatkozó lojális együttműködés elve alapján e hatóságoknak fel kellett volna hívniuk a Bizottság figyelmét egy ilyen eltérés fennállására, amely az eltérés belső piaccal való összeegyeztethetőségét illetően kétségeket vet fel, és következésképpen magyarázatot kellett volna adniuk ezen összeegyeztethetőség vonatkozásában.
E körülmények között nem róható fel a Bizottságnak, hogy megsértette a megfelelő ügyintézés elvét vagy a gondossági kötelezettségét azáltal, hogy nem vette figyelembe, hogy egy olyan rendelkezés, amelyre vonatkozóan a portugál hatóságok nem szolgáltak magyarázattal, úgy értelmezhető, mint amely eltérést enged a RAM‑ban való munkahelyteremtésre vagy ‑megőrzésre vonatkozó feltételtől.
Érvényes értesítés hiányában tehát a RAM‑ban való munkahelyteremtésre vagy ‑megőrzésre vonatkozó feltételtől való eltérés nem tekinthető úgy, mint amelyet a 2007. évi határozat engedélyezett.
Az ilyen engedély azért sem következhet a 2013. évi határozatból, mert megemlíti a Portugál Köztársaság azon kötelezettségvállalását, hogy „meg kell szüntetnie az olyan jogalanyokkal szembeni kedvezményes elbánást, mint a [holdingtársaságok], amennyiben megerősítést nyer, hogy a ZFM‑ben alkalmazott bánásmód ténylegesen előnyt biztosít a holdingtársaságokra alkalmazandó általános portugál szabályozáshoz képest”.
Mivel a többi, a Bizottság indokolási kötelezettségének megsértésére, valamint a bizalomvédelem és a jogbiztonság elvének megsértésére alapított jogalap szintén megalapozatlannak bizonyult, a Törvényszék a keresetet teljes egészében elutasítja.
(
1
)	A Zona Franca da Madeira (ZFM) – III. programcsomag tekintetében nyújtott SA.21259. (2018/C) (korábbi 2018/NN.) számú támogatási programról szóló, 2020. december 4‑i (UE) 2022/1414 bizottsági határozat (HL 2022. L 217., 49. o.).
(
2
)	A jelen összefoglalás tárgyát képező ítélet meghozatalára azt követően kerül sor, hogy a Portugál Köztársaság által ugyanezen határozat megsemmisítése iránt benyújtott keresetet a Törvényszék teljes egészében jogerősen elutasította (2022. szeptember 21‑iPortugália kontra Bizottság [Madeira vámszabad terület] ítélet, T 95/21, EU:T:2022:567, amelyet a Bíróság 2024. július 4‑iPortugália kontra Bizottság [Madeira vámszabad terület] ítélete, C 736/22 P, nem tették közzé, EU:C:2024:579, helybenhagyott).
(
3
)	Az N421/2006. sz. ügyben 2007. június 27‑én és az SA.34160 (2011/N) ügyben 2013. július 2‑án hozott bizottsági határozat (a továbbiakban: a 2007. és 2013. évi határozatok).
(
4
)	Az adókedvezményekről szóló törvénynek a bejelentett törvényerejűrendelet‑tervezetben szereplő 34. cikke A. részének (5) bekezdése.