62023CJ0063
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (ötödik tanács)
2024. szeptember 12. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – A szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség – Bevándorlási politika – Családegyesítési jog – 2003/86/EK irányelv – A 16. cikk (3) bekezdése – A családegyesítő tartózkodási engedélye megújításának megtagadása – Következmények – A családtagjai tartózkodási engedélye megújításának megtagadása – Rajtuk kívül álló okok – Kiskorú gyermekek léte – A 15. cikk (3) bekezdése – Az önálló tartózkodási engedély megadásának feltételei – A »különösen nehéz körülmények« fogalma – Terjedelem – 17. cikk – Egyedi vizsgálat – A meghallgatáshoz való jog”
A C‑63/23. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Juzgado de lo Contencioso‑Administrativo no 5 de Barcelona (barcelonai 5. sz. közigazgatási bíróság, Spanyolország) a Bírósághoz 2023. február 6‑án érkezett, 2023. január 9‑i határozatával terjesztett elő a
Sagrario
Joaquín,
Prudencio
és
a Subdelegación del Gobierno en Barcelona
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (ötödik tanács),
tagjai: E. Regan tanácselnök (előadó), I. Jarukaitis és D. Gratsias bírák,
főtanácsnok: J. Richard de la Tour,
hivatalvezető: L. Carrasco Marco tanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2024. január 17‑i tárgyalásra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
Sagrario és két kiskorú gyermeke képviseletében E. Leiva Vojkovic abogado,
–
a spanyol kormány képviseletében I. Herranz Elizalde, meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Bizottság képviseletében I. Galindo Martín és J. Hottiaux, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2024. március 7‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a családegyesítési jogról szóló, 2003. szeptember 22‑i 2003/86/EK tanácsi irányelv (HL 2003. L 251., 12. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 6. kötet, 224. o.) 15. cikke (3) bekezdésének és 17. cikkének, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 7. és 24. cikkének, 33. cikke (1) bekezdésének és 47. cikkének az értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet egy családanya és két kiskorú gyermeke, mindhárman harmadik állam állampolgárai, valamint a Subdelegación del Gobierno en Barcelona (a kormányhivatal barcelonai kirendeltsége, Spanyolország; a továbbiakban: illetékes nemzeti hatóság) között családegyesítési célú tartózkodási engedélyük megújítása megtagadásának tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
A 2003/86 irányelv
3
A 2003/86 irányelv (2), (4), (6) és (15) preambulumbekezdése szerint:
„(2)
A családegyesítéssel kapcsolatos intézkedéseket a több nemzetközi jogi okmányban megállapított, a család védelmére és a családi élet tiszteletben tartására irányuló kötelezettségnek megfelelően kell elfogadni. Ez az irányelv tiszteletben tartja az alapvető jogokat és betartja különösen az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló[, 1950. november 4‑én Rómában aláírt] európai egyezmény [(kihirdette: az 1993. évi XXXI. tv., a továbbiakban: EJEE)] 8. cikkében és a [Chartában] elismert elveket.
[…]
(4)
A családegyesítés a családi élet lehetővé tételének szükséges eszköze. Segít kialakítani a harmadik országok állampolgárainak a tagállamba való beilleszkedését megkönnyítő társadalmi–kulturális stabilitást, és ez egyúttal a gazdasági és társadalmi kohéziónak, mint a Szerződésben megállapított alapvető [európai] közösségi célkitűzésnek az elősegítését is szolgálja.
[…]
(6)
A család védelme és a családi élet kialakítása vagy megőrzése érdekében, a családegyesítési jog gyakorlásának lényeges feltételeit közös ismérvek alapján kell meghatározni.
[…]
(15)
Elő kell segíteni a családtagok beilleszkedését. E célból számukra biztosítani kell – különösen a házasságok és az élettársi kapcsolatok felbomlása esetében – a családegyesítő jogállásától független jogállást, továbbá az oktatás, foglalkoztatás és szakképzés lehetőségét, ugyanolyan feltételek mellett, mint azon személy esetében, akivel – a megfelelő feltételek alapján – családegyesítésük történt.”
4
Az ezen irányelvnek az „Általános rendelkezések” című I. fejezetében szereplő 1. cikke értelmében:
„Ezen irányelv célja a családegyesítési jognak a tagállamok területén jogszerűen tartózkodó harmadik országok állampolgárai által történő gyakorlása feltételeinek meghatározása.”
5
Ezen irányelv 2. cikke előírja:
„Ezen irányelv alkalmazásában:
[…]
c)
»családegyesítő«: egy harmadik országnak egy tagállamban jogszerűen tartózkodó állampolgára, és aki vagy akinek családtagjai az együttélés érdekében családegyesítésért folyamodnak;
d)
»családegyesítés«: egy harmadik ország – egy tagállamban jogszerűen tartózkodó –állampolgára családtagjainak a tagállamba történő beutazása és ott tartózkodása a családi egység megőrzése érdekében, függetlenül attól, hogy a családi kapcsolat a családegyesítő beutazása előtt vagy azt követően jött létre;
[…]”
6
Az említett irányelvnek „A családtagok beutazása és tartózkodása” című VI. fejezetében található 15. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Legkésőbb ötéves tartózkodás után, továbbá feltéve, hogy a családtag számára családegyesítésen kívüli ok alapján nem adták meg a tartózkodási engedélyt, a házastárs vagy az élettárs, továbbá a nagykorúságát elért gyermek – szükség esetén – kérelemre önálló, a családegyesítő tartózkodási engedélyétől független tartózkodási engedélyre jogosult.
A tagállamok korlátozhatják a házastárs vagy az élettárs számára az első albekezdésben említett tartózkodási engedély megadását a családi kapcsolat felbomlása esetén.
(2)   A tagállamok önálló tartózkodási engedélyt adhatnak meg a 4. cikk (2) bekezdésében említett első fokú, egyenes ági felmenő rokonok vagy a felnőtt, nem házas gyermekek számára.
(3)   Megözvegyülés, válás, különélés vagy az egyenes ági felmenő vagy lemenő első fokú rokonok halála esetében – szükség esetén – kérelemre önálló tartózkodási engedély adható meg a családegyesítés jogcímén beutazott személyek számára. A tagállamok különösen nehéz körülmények esetére az önálló tartózkodási engedély megadását biztosító rendelkezéseket állapítanak meg.
(4)   A nemzeti jog állapítja meg az önálló tartózkodási engedély megadására és időtartamára vonatkozó feltételeket.”
7
A 2003/86 irányelvnek a „Szankciók és jogorvoslat” című VII. fejezetében a 16. cikk (3) bekezdése előírja:
„A tagállamok visszavonhatják a családtag tartózkodási engedélyét vagy elutasíthatják annak megújítását, ha a családegyesítő tartózkodási engedélye lejár, és a családtagot még nem illeti meg tartózkodásnak a 15. cikk szerinti önálló joga.”
8
Ezen irányelvnek az ugyanezen fejezetében szereplő 17. cikke a következőképpen rendelkezik:
„A tagállamok megfelelően figyelembe veszik az érintett személy családi kapcsolatainak jellegét és szilárdságát, a tagállamban való tartózkodásának időtartamát és a származási országával való családi, kulturális és társadalmi kapcsolatai fennállását, amennyiben egy kérelmet elutasítanak, tartózkodási engedélyt visszavonnak, vagy annak megújítását megtagadják, vagy amennyiben úgy határoznak, hogy a családegyesítő vagy családtagjai kiutasítását rendelik el.”
A 2004/38/EK irányelv
9
Az Unió polgárainak és családtagjaiknak a tagállamok területén történő szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogáról, valamint az 1612/68/EGK rendelet módosításáról, továbbá a 64/221/EGK, a 68/360/EGK, a 72/194/EGK, a 73/148/EGK, a 75/34/EGK, a 75/35/EGK, a 90/364/EGK, a 90/365/EGK és a 93/96/EGK irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2004. április 29‑i 2004/38/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvnek (HL 2004. L 158, 77. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 5. kötet, 46. o.; helyesbítés: HL 2009. L 274., 47. o.) „A családtagok tartózkodási jogának megtartása válás, a házasság érvénytelenítése vagy a regisztrált élettársi kapcsolat megszüntetése esetén” című 13. cikke a (2) bekezdésében kimondja:
„A második albekezdés sérelme nélkül a válás, az uniós polgár házasságának érvénytelenítése vagy a 2. cikk 2. b) pontjában említett regisztrált élettársi kapcsolatának megszüntetése nem érinti azon családtagjainak tartózkodási jogát, akik nem valamelyik tagállam állampolgárai, ha:
[…]
c)
ezt olyan különlegesen bonyolult körülmények indokolják, mint a házasság vagy regisztrált élettársi kapcsolat fennállása alatti családon belüli erőszak áldozatává válás; […]
[…]”
A 2003/86 irányelv alkalmazásáról szóló iránymutatás
10
A családegyesítési jogról szóló 2003/86/EK irányelv alkalmazásához nyújtott iránymutatásról szóló, a Tanácshoz és az Európai Parlamenthez címzett, 2014. április 3‑i bizottsági közlemény (COM(2014) 210 final) 5.3 pontja a következőképpen szól:
„A 15. cikk (1) bekezdése szerint legkésőbb ötéves tartózkodás után, továbbá feltéve, hogy a családtag számára családegyesítésen kívüli ok alapján nem adták meg a tartózkodási engedélyt, a tagállamok kötelesek a házastárs vagy az élettárs, továbbá a nagykorúságát elért gyermek kérelmére önálló tartózkodási engedélyt kibocsátani. Tartózkodás alatt jogszerű tartózkodást kell érteni, és a Bizottság hangsúlyozza, hogy a tagállamok jogosultak hamarabb megadni az engedélyt. A kapcsolat felbomlása esetén is jogosult a házastárs vagy az élettárs az önálló tartózkodási engedélyre, azonban a tagállamok a nagykorúságot elért gyermek esetében kivételt tehetnek. Noha a 15. cikk (4) bekezdése értelmében a feltételeket a tagállamok állapítják meg, a 15. cikk (3) bekezdése szerint a felbomlás körébe tartozhat a megözvegyülés, a különélés, a válás, a halál stb.
A 15. cikk (2) bekezdése és a 15. cikk (3) bekezdése (első mondat) lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy a 4. cikk (2) bekezdésének hatálya alá tartozó, nagykorúságukat elért gyermekek és elsőfokú felmenők részére bármikor, továbbá a családegyesítés címén beutazott személyek részére megözvegyülés, különélés, válás vagy elsőfokú felmenők vagy leszármazottak halála esetén kérelemre önálló tartózkodási engedélyt adjanak.
A 15. cikk (3) bekezdése (második mondat) értelmében a tagállamok különösen nehéz körülmények esetén a családegyesítés jogcímén beutazott bármely családtag számára önálló tartózkodási engedélyt adnak. A különösen nehéz körülményeknek családi helyzet vagy a család felbomlása miatt kell előállniuk, nem egyéb okokból. A különösen nehéz körülményeknek családi helyzet vagy a család felbomlása miatt kell előállniuk, nem egyéb okokból. A különösen nehéz körülményekre példa lehet a nők és a gyermekek elleni, családon belüli erőszak, a kényszerházasság bizonyos esetei, a női nemi szervek megcsonkításának veszélye, vagy az olyan esetek, amikor a személy különösen nehéz családi helyzetbe kerülne, amennyiben kénytelen lenne visszatérni a származási országába.”
A spanyol jog
11
A 2000. január 11‑i Ley Orgánica 4/2000 sobre derechos y libertades de los extranjeros en España y su integración social (a Spanyolországban tartózkodó külföldiek jogairól és szabadságjogairól, valamint társadalmi integrációjuk elősegítéséről szóló 4/2000. sz. alkotmányos törvény, a BOE 2000. január 12‑i 10. száma, 1139. o.) alapügyben alkalmazandó változatának 19. cikke a következőképpen rendelkezik:
„1.   A családegyesítés hatálya alá tartozó házastársnak és gyermekeknek kiadott családegyesítési célú tartózkodási engedély a munkavállaláshoz szükséges életkor elérésekor további közigazgatási eljárás nélkül biztosítja számukra a munkavállaláshoz való jogot.
2.   A családegyesítés hatálya alá tartozó házastárs önálló tartózkodási engedélyt kaphat, amennyiben saját maga eltartásához elegendő anyagi fedezettel rendelkezik.
Abban az esetben, ha a családegyesítés hatálya alatt álló házastárs nemi alapú erőszak áldozata, önálló tartózkodási és munkavállalási engedélyt kaphat anélkül, hogy az előbbi feltétel teljesülne, amennyiben védelmében távoltartási határozatot hoztak, vagy ennek hiányában a Ministerio Fiscal [(ügyészség, Spanyolország)] a nemi alapú erőszakra utaló jelek fennállását igazoló jelentést bocsátott ki.
3.   A családegyesítés hatálya alatt álló gyermekek önálló tartózkodási engedélyt kaphatnak, ha nagykorúvá válnak, és saját maguk eltartásához elegendő anyagi fedezettel rendelkeznek.
4.   Az egyesített család tagjai számára az önálló tartózkodási engedély megszerzéséhez szükségesnek ítélt anyagi fedezet formáját és összegét rendeletben kell meghatározni.
(5)   A családegyesítő halála esetén az egyesített családtagok – később meghatározandó feltételek mellett – önálló tartózkodási engedélyt kaphatnak.”
12
A 2011. április 20‑i Real Decreto 557/2011 por el que se aprueba el Reglamento de la Ley Orgánica 4/2000, tras su reforma por Ley Orgánica 2/2009 (a 2/2009. sz. alkotmányos törvénnyel módosított 4/2000. sz. alkotmányos törvény végrehajtásáról szóló 557/2011. sz. királyi rendelet, a BOE 2011. április 30‑i 103. száma, 43821. o., a továbbiakban: 557/2011. sz. királyi rendelet) „Az egyesített család tagjainak a családegyesítőtől független tartózkodási joga” című 59. cikke értelmében:
„1.   A családegyesítés hatálya alatt álló házastárs vagy élettárs akkor kaphat önálló tartózkodási és munkavállalási engedélyt, ha megfelel az alábbi feltételek valamelyikének, és nem áll fenn tartozása az adóhatósággal vagy a társadalombiztosítási szervekkel szemben:
a)
elegendő anyagi fedezettel rendelkezik ahhoz, hogy ideiglenes tartózkodási engedélyt kapjon anélkül, hogy gazdasági tevékenységet folytatna.
b)
a kérelem benyújtásának időpontjától kezdődően egy vagy több olyan munkaszerződéssel rendelkezik, amely(ek) számára a törvényes napi munkaidőre vonatkozó havi szakmaközi minimálbérnél vagy az alkalmazandó kollektív szerződésből eredő minimálbérnél nem alacsonyabb díjazást biztosít(anak).
c)
teljesíti az ideiglenes tartózkodási engedély és az önálló vállalkozói jogállás feltételeit.
[…]
2.   Ezenkívül a házastárs vagy élettárs a következő esetekben kaphat önálló tartózkodási és munkavállalási engedélyt:
a)
amennyiben a tartózkodás alapjául szolgáló házastársi kapcsolat különválás, a házasság felbontása vagy a regisztrált élettársi kapcsolat törlése, illetve az együttélés megszűnése következtében megszakadt, feltéve, hogy bizonyítható, hogy a családegyesítő házastárssal vagy élettárssal legalább két éve együtt éltek Spanyolországban.
b)
ha a nő nemi alapú erőszak áldozata, attól az időponttól kezdve, amikor a védelmében bírósági távoltartási határozatot hoztak, vagy ennek hiányában akkor, ha az ügyészség nemi alapú erőszakra utaló jelek fennállását igazoló jelentést adott ki. Ez az eset arra a helyzetre is vonatkozik, ha a házastárs vagy élettárs a családon belüli erőszakos magatartásból fakadó bűncselekmény áldozata, feltéve, hogy a sértett védelmében bíróság távoltartási határozatot hozott, vagy ennek hiányában az ügyészség a családon belüli erőszakos magatartás fennállására utaló jelentést adott ki.
A jelen bekezdés alapján benyújtott kérelmek elbírálása elsőbbséget élvez, és az önálló tartózkodási és munkavállalási engedély öt éves időtartamra szól.
c)
a családegyesítő halála esetén.
3.   Az előző bekezdésben említett esetekben, ha a házastárson vagy élettárson kívül más családtagok is családegyesítés hatálya alatt állnak, ez utóbbiak megtartják a megadott tartózkodási engedélyt, és a családegyesítési célú tartózkodási engedély megújítása tekintetében attól a családtagtól függnek, akivel együtt élnek.
4.   Azok a gyermekek és kiskorúak, akiknek a családegyesítő a törvényes képviselője, nagykorúságuk elérésekor önálló tartózkodási engedélyt kapnak, ha bizonyítani tudják, hogy az e cikk (1) bekezdésében leírt helyzet valamelyike vonatkozik rájuk, vagy öt éve Spanyolországban tartózkodnak.
[…]”
13
Az 557/2011. sz. királyi rendelet „A családegyesítés céljából kiadott tartózkodási engedélyek megújítása” című 61. cikkének (3) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A családegyesítés céljából kiadott tartózkodási engedély megújításához a következő feltételeknek kell teljesülniük:
a)
A családegyesítés hatálya alatt álló személy vonatkozásában:
1.
o az adott személy családegyesítési célú érvényes tartózkodási engedéllyel rendelkezik, de mindenesetre ezen engedély lejártától számítva nem telt el kilencven naptári nap.
2.
o az engedély megadásának alapjául szolgáló családi vagy rokoni kapcsolat, illetve tényleges életközösség továbbra is fennáll.
[…]”
b)
A családegyesítő vonatkozásában:
1.
o az adott személy családegyesítési célú érvényes tartózkodási engedéllyel rendelkezik, de mindenesetre ezen engedély lejártától számítva nem telt el kilencven naptári nap.
[…]”
14
Az 557/2011. sz. királyi rendelet első kiegészítő rendelkezésének 4.o bekezdése értelmében:
„A Secretaría de Estado de Inmigración y Emigración (bevándorlási és kivándorlási államtitkárság, Spanyolország) vezetőjének a Secretaría de Estado de Seguridad (biztonsági államtitkárság, Spanyolország) vezetőjének, valamint adott esetben, a Subsecretarías de Asuntos Exteriores y de Cooperación y de Política Territorial y Administración Pública (külügyi, együttműködési, területpolitikai és közigazgatási altitkárságok, Spanyolország) vezetőinek jelentése alapján adott javaslatára a Consejo de Ministros (minisztertanács, Spanyolország) – amennyiben azt gazdasági, társadalmi vagy szakmai körülmények indokolják, valamint különleges érdeklődésre számot tartó, nem szabályozott esetekben – a Comisión Laboral Tripartita de Inmigración‑nal (háromoldalú bevándorlásügyi munkabizottság, Spanyolország) folytatott konzultációt követően utasításokat adhat ki – az ezen utasításban foglaltak szerint – meghatározott időszakhoz, munkakörhöz vagy helyhez köthető ideiglenes tartózkodási és/vagy munkavállalási engedélyek, továbbá tartózkodási engedélyek kiadására vonatkozóan. […] Hasonlóképpen, a biztonsági államtitkárság vezetőjének jelentése alapján a bevándorlási és kivándorlási államtitkárság vezetője az e rendeletben nem szabályozott kivételes körülmények fennállása esetén ideiglenes tartózkodási engedélyt adhat ki.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
15
Az alapeljárás három felperese, egy családanya és annak két kiskorú gyermeke családegyesítési célú tartózkodási engedély jogosultja, a családegyesítő pedig az anya férje, egyben a két gyermek apja.
16
2021. április 22‑én a négy családtag huzamos tartózkodási engedély iránti kérelmet nyújtott be.
17
A családegyesítő kérelmét – büntetett előéletre való hivatkozással – 2021. május 27‑i határozatával elutasította az illetékes nemzeti hatóság.
18
2021. június 22‑i határozatával e nemzeti hatóság az alapeljárás felperesei által családegyesítés címén benyújtott kérelmeit is elutasította azzal az indokkal, hogy az 557/2011. sz. királyi rendelet 61. cikke (3) bekezdése b) pontjának 1. alpontjában foglalt feltétel nem teljesül, mivel a családegyesítő nem rendelkezett munkavállalási és/vagy tartózkodási engedéllyel.
19
Az alapeljárás felperesei által e határozat megsemmisítése iránt benyújtott kereset tárgyában eljáró Juzgado de lo Contencioso‑Administrativo no 5 de Barcelona (barcelonai 5. sz. közigazgatási bíróság, Spanyolország), azaz a kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy az említett határozatot anélkül fogadták el, hogy az illetékes nemzeti hatóság a 2003/86 irányelv 17. cikkének megfelelően értékelte volna az érintett személyek családi kapcsolatainak jellegét és szilárdságát, a tartózkodásuk időtartamát, valamint a lakóhelyük szerinti országgal és a származási országukkal fennálló családi, kulturális és társadalmi kapcsolataik fennállását.
20
Márpedig e bíróság szerint, mivel a 2003/86 irányelv 15. cikkének (3) bekezdése nem határozza meg pontosan az önálló tartózkodási engedélynek a családegyesítő családtagjai számára történő megadását igazoló „különösen nehéz körülmények” eseteit, nem zárható ki, hogy e fogalom magában foglalja azt a helyzetet, amikor az egyesített család tagjai a tartózkodási engedélyüket rajtuk kívül álló okokból veszítik el, különösen a kiskorú gyermekek és olyan személyek esetén, akiket a származási országukban strukturális megkülönböztetés ér, valamint az olyan országokból származó nők esetén, ahol nem részesülnek semmilyen védelemben.
21
Ugyanakkor egyrészt az említett bíróság rámutat arra, hogy a spanyol jogszabály nem ír elő olyan eljárást, amely lehetővé tenné az érintett személyeknek, hogy személyes körülményekre hivatkozzanak, és a kiskorúak előzetes meghallgatásáról sem rendelkezik, így az illetékes nemzeti hatóságok a családegyesítés hatálya alatt álló családtagok személyes helyzetének figyelembevétele nélkül hozzák meg határozatukat. Ezáltal utóbbiak ezért azonnal jogellenes helyzetbe kerülnek. Márpedig a Bíróságnak a 2006. június 27‑iParlament kontra Tanács ítéletből (C‑540/03, EU:C:2006:429, 62–64. pont), valamint a 2019. március 14‑iY. Z. és társai (Családegyesítéssel kapcsolatos csalás) ítéletből (C‑557/17, EU:C:2019:203, 51–55. pont) eredő ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy e nemzeti hatóságoknak a családegyesítés tárgyában hozott határozat meghozatala előtt az adott ügy valamennyi sajátos körülményét értékelniük kell, és nem hozhatnak automatikus döntést.
22
Másrészt a kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy az 557/2011. sz. királyi rendelet 59. cikke – a 2003/86 irányelv 15. cikkének (3) bekezdése szövegének imperatív jellege ellenére – nem tesz említést az e rendelkezésben szereplő „különösen nehéz körülményekről”. Egyébiránt a bíróság szerint, bár e királyi rendelet első kiegészítő rendelkezésének 4. bekezdése e szabályozás által nem említett kivételes esetekben előírja a tartózkodási engedély megadását, azonban úgy tűnik, hogy e bekezdés nem áll összhangban a 2003/86 irányelvvel. E bíróság ugyanis rámutat arra, hogy az ilyen tartózkodási engedély megadása nem a – tartózkodási engedélyek magadására jogosult – helyi közigazgatási szerv hatáskörébe tartozik, hanem a központi kormányzat hatáskörébe, és a megadás ez utóbbi mérlegelési jogkörébe tartozik, ami nem akadályozza a tartózkodási engedélyekről való automatikus döntéshozatalt.
23
E körülmények között a Juzgado de lo Contencioso‑Administrativo no 5 de Barcelona (barcelonai 5. sz. közigazgatási bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
A [2003/86] irányelv 15. cikke (3) bekezdésének [második mondata] és 17. cikke – amikor »különösen nehéz körülményeket« említ – automatikusan magában foglal‑e minden, kiskorú gyermeket érintő és/vagy az ugyanezen 15. cikkben foglaltakhoz hasonló körülményt?
2)
Összeegyeztethető‑e a [2003/86] irányelv 15. cikke (3) bekezdésének [második mondatával] és 17. cikkével az olyan állami szabályozás, amely nem írja elő olyan önálló tartózkodási engedély megadását, amely biztosítja, hogy a családegyesítést kérő családtagok ne kerüljenek közigazgatási szempontból jogellenes helyzetbe, amennyiben ilyen különösen nehéz körülmények merülnek fel?
3)
Úgy kell‑e értelmezni a [2003/86] irányelv 15. cikke (3) bekezdésének [második mondatát] és 17. cikkét, hogy az önálló tartózkodási engedélyhez való jog akkor is fennáll, ha az egyesített család rajta kívül álló okok miatt nem rendelkezik tartózkodási engedéllyel?
4)
Összeegyeztethető‑e a [2003/86] irányelv 15. cikkének (3) bekezdésével és 17. cikkével az olyan állami szabályozás, amely – az egyesített család tagjainak tartózkodási engedélye megújításának elutasítása előtt – nem írja elő [a 2003/86] irányelv 17. cikkében foglalt körülmények szükséges és kötelező értékelését?
5)
Összeegyeztethető‑e a [2003/86] irányelv 15. cikkének (3) bekezdésével és 17. cikkével, valamint az [EJEE] 6. cikkének (1) bekezdésével, 8. cikkének (1) és (2) bekezdésével, továbbá a [Charta] 47., 24., 7. cikkével és 33. cikkének (1) bekezdésével az olyan nemzeti szabályozás, amely – a tartózkodási engedély családegyesítés keretében történő kiadásának vagy megújításának megtagadását megelőző eljárási szakaszként – nem írja elő a kiskorú gyermek külön meghallgatását, ha a családegyesítőtől megtagadták a tartózkodási engedély kiadását vagy megújítását?
6)
Összeegyeztethető‑e a [2003/86] irányelv 15. cikkének (3) bekezdésével és 17. cikkével, valamint az [EJEE] 6. cikkének (1) bekezdésével, 8. cikkének (1) és (2) bekezdésével, továbbá a [Charta] 47., 24., 7. cikkével és 33. cikkének (1) bekezdésével az olyan nemzeti szabályozás, amely a tartózkodási engedély családegyesítés keretében kérelmet előterjesztő házastárs részére történő kiadásának vagy megújításának megtagadását megelőző eljárási szakaszként nem írja elő, hogy e szakasz keretében e személy az irányelv 17. cikkében foglalt körülményekre hivatkozva kérhesse, hogy a korábbi tartózkodási helyzetére tekintettel megszakítás nélküli tartózkodási lehetőséget biztosítsanak számára, ha a családegyesítőtől megtagadták a tartózkodási engedély kiadását vagy megújítását?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az első, a második és a harmadik kérdésről
24
Első, második és harmadik kérdésével, amelyeket együttesen kell vizsgálni, az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2003/86 irányelv 15. cikke (3) bekezdésének második mondatát úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amely nem írja elő, hogy az illetékes nemzeti hatóságnak az e rendelkezés értelmében vett „különösen nehéz helyzet” fennállása alapján önálló tartózkodási engedélyt kell kiadnia a családegyesítő családtagjai számára, ha azok rajtuk kívül álló okok miatt elvesztették tartózkodási engedélyüket, vagy ha a családtagok között kiskorú gyermekek is vannak.
25
E kérdések vizsgálata céljából előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy ezen irányelv 16. cikkének (3) bekezdése értelmében a tagállamok visszavonhatják a családegyesítő családtagja tartózkodási engedélyét vagy elutasíthatják annak megújítását, ha a családegyesítő tartózkodási engedélye lejár, és az érintett családtagot még nem illeti meg tartózkodásnak a 15. cikk szerinti önálló joga.
26
E tekintetben először is a 2003/86 irányelv 15. cikke (1) bekezdésének első albekezdéséből kitűnik, hogy a családegyesítő tartózkodási engedélyétől független tartózkodási engedélyre jogosult a családegyesítő házastársa vagy élettársa, valamint nagykorúvá vált gyermeke legkésőbb ötéves tartózkodás után, feltéve hogy a családegyesítésen kívüli ok alapján nem kaptak tartózkodási engedélyt, a tagállamoknak ugyanakkor lehetőségük van arra, hogy e rendelkezés második albekezdésének megfelelően korlátozzák a házastárs vagy az élettárs számára a tartózkodási engedély megadását a családi kapcsolat felbomlása esetén. E 15. cikk (2) bekezdése értelmében a tagállamok önálló tartózkodási engedélyt adhatnak a családegyesítő első fokú, egyenes ági felmenő rokonainak vagy a felnőtt gyermekeinek is.
27
Továbbá ezen irányelv 15. cikke (3) bekezdésének első mondata értelmében önálló tartózkodási engedély – akár az e 15. cikk (1) bekezdésében előírt ötéves tartózkodás időtartamának letelte előtt is – megadható megözvegyülés, a házasság felbontása, különélés vagy az egyenes ági felmenő vagy lemenő első fokú rokonok halála esetében a családegyesítés jogcímén beutazott személyek számára. Az említett 15. cikk (3) bekezdésének második mondata pedig azt mondja ki, hogy a tagállamok „különösen nehéz körülmények” esetén az önálló tartózkodási engedély megadását biztosító rendelkezéseket állapítanak meg.
28
Végül az említett irányelv 15. cikkének (4) bekezdése értelmében a nemzeti jog állapítja meg az önálló tartózkodási engedély megadására és időtartamára vonatkozó feltételeket.
29
Ezen előzetes megfontolások fényében kell pontosítani a 2003/86 irányelv 15. cikke (3) bekezdése második mondatának tartalmát, amely az első három kérdés tárgyát képezi.
30
Először is meg kell állapítani, hogy sem e rendelkezés, sem ezen irányelv más rendelkezése nem határozza meg a „különösen nehéz körülmények” fogalmát, vagy nem hoz példát az ilyen helyzetre.
31
Ebből azonban – a spanyol kormány által a tárgyaláson előadottakkal ellentétben – nem következik, hogy e fogalom tartalmát a tagállamok egyoldalúan határozhatnák meg úgy, hogy korlátlan mozgástérrel rendelkeznek annak belső jogukban történő meghatározására.
32
Meg kell ugyanis állapítani, amint azt a főtanácsnok is tette indítványának 40. pontjában, hogy a 2003/86 irányelv 15. cikke (3) bekezdésének második mondata az e rendelkezésben említett családtagok számára jogot ismer el azáltal, hogy kötelezi a tagállamokat, hogy olyan rendelkezéseket fogadjanak el, amelyek „különösen nehéz körülmények” esetén biztosítják az önálló tartózkodási engedély megadását, és – a tagállamok jogára való utalás nélkül – az ilyen tartózkodási engedély megadásának alapvető anyagi jogi feltételét írja elő.
33
Mivel az irányelv 15. cikkének (4) bekezdése pontosítja, hogy az ezen önálló tartózkodási engedély megadására és időtartamára vonatkozó feltételeket a nemzeti jog határozza meg, a Bíróság kétségtelenül úgy ítélte meg, hogy az említett irányelv keretében a tagállamok számára biztosított mérlegelési jogkört széles körűnek kell tekinteni az önálló tartózkodási engedélynek az érintett tagállam területére családegyesítés jogcímén beutazó harmadik országbeli állampolgár számára ugyanezen irányelv 15. cikke (3) bekezdésének második mondata alapján történő megadásának feltételeit illetően, amennyiben az utóbbi rendelkezés értelmében vett „különösen nehéz körülmények” állnak fenn esetében (lásd ebben az értelemben: 2021. szeptember 2‑iÉtat belge [Tartózkodási jog családon belüli erőszak esetén] ítélet, C‑930/19, EU:C:2021:657, 85. és 86. pont).
34
Így az uniós jogalkotó – azzal, hogy a 2003/86 irányelv 15. cikkének (4) bekezdésében a nemzeti jogra utalt – jelezte, hogy az egyes tagállamok mérlegelésére kívánja bízni annak meghatározását, hogy mely feltételek mellett kell az önálló tartózkodási engedélyt megadni olyan harmadik országbeli állampolgárnak, aki családegyesítés címén tartózkodik a területükön (lásd ebben az értelemben: 2021. szeptember 2‑iÉtat belge [Tartózkodási jog családon belüli erőszak esetén] ítélet, C‑930/19, EU:C:2021:657, 87. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
35
Ugyanakkor az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a tagállamok nem gyakorolhatják a számukra elismert mérlegelési jogkört oly módon, amely sértené ezen irányelv célját vagy hatékony érvényesülését, illetve sértené az arányosság elvét (lásd ebben az értelemben: 2021. szeptember 2‑iÉtat belge [Tartózkodási jog családon belüli erőszak esetén] ítélet, C‑930/19, EU:C:2021:657, 88. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Így a tagállam nem írhat elő annyira szigorú feltételeket, hogy azok nehezen leküzdhető akadályt képezzenek, amely a gyakorlatban megakadályozza az önálló tartózkodási engedély megadását (lásd ebben az értelemben: 2018. november 7‑iC és A ítélet, C‑257/17, EU:C:2018:876, 52. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
36
Ebből következik, hogy a tagállamok – anélkül, hogy veszélyeztetnék a 2003/86 irányelv 15. cikke (3) bekezdésének második mondata alapján őket terhelő azon kötelezettség hatékony érvényesülését vagy célját, hogy olyan rendelkezéseket fogadjanak el, amelyek biztosítják az érintett családtag számára az önálló tartózkodási engedély megszerzéséhez való jogot „különösen nehéz körülmények” esetén – nem rendelkezhetnek korlátlan mérlegelési mozgástérrel az ilyen helyzetre vonatkozó körülmények meghatározását illetően.
37
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az ítélkezési gyakorlat szerint valamely uniós jogi rendelkezés értelmezéséhez annak kifejezéseit, szövegkörnyezetét, és annak a szabályozásnak a célkitűzéseit kell figyelembe venni, amelynek az részét képezi (2024. április 18‑iGirelli Alcool ítélet, C‑509/22, EU:C:2024:341, 77. pont). E rendelkezés keletkezéstörténete szintén releváns körülményeket tárhat fel annak értelmezése szempontjából (lásd ebben az értelemben: 2022. szeptember 7‑iStaatssecretaris van Justitie en Veiligheid [Az EUMSZ 20. cikk szerinti tartózkodási jog jellege] ítélet, C‑624/20, EU:C:2022:639, 28. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
38
Elsőként, ami a 2003/86 irányelv 15. cikke (3) bekezdése második mondatának szövegét illeti, meg kell állapítani, hogy a „különösen nehéz körülmények” kifejezés – amint arra a főtanácsnok az indítványának 49. pontjában rámutatott – az általánosan elfogadott jelentése alapján olyan körülmények fennállását feltételezi, amelyek jellegüknél fogva az érintett családtag számára fokozottan súlyosak vagy megterhelők lehetnek, illetve amelyek a rendes családi élet szokásos kockázatait meghaladó mértékű bizonytalanságnak, illetve kiszolgáltatottságnak teszik ki őt.
39
Ez az értelmezés másodsorban megfelel e rendelkezés, valamint azon uniós szabályozás céljának, amelynek e rendelkezés részét képezi.
40
Emlékeztetni kell ugyanis arra, hogy a 2003/86 irányelv, amint az a (2), (4) és (6) preambulumbekezdéséből kitűnik, általában arra irányul, hogy biztosítsa a család védelmét, valamint megkönnyítse a harmadik országok állampolgárainak a tagállamokban való beilleszkedését azáltal, hogy lehetővé teszi a családi életet, és a családegyesítés révén hozzájárul a társadalmi‑kulturális stabilitás megteremtéséhez (lásd ebben az értelemben különösen: 2016. április 21‑iKhachab ítélet, C‑558/14, EU:C:2016:285, 26. pont; 2021. szeptember 2–iÉtat belge [Tartózkodási jog családon belüli erőszak esetén] ítélet, C‑930/19, EU:C:2021:657, 83. pont; 2022. augusztus 1–jei Bundesrepublik Deutschland [Kiskorú menekülttel való családegyesítés] ítélet, C‑273/20 és C‑355/20, EU:C:2022:617, 58. pont).
41
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint továbbá a családegyesítésre vonatkozó intézkedéseknek tiszteletben kell tartaniuk az alapvető jogokat, különösen a Charta 7. cikkében, valamint 24. cikkének (2) és (3) bekezdésében biztosított, a magán‑ és családi élet tiszteletben tartásához való jogot, e rendelkezések ugyanis arra kötelezik a tagállamokat, hogy a családegyesítés iránti kérelmeket az érintett gyermekek érdekeinek figyelembevételével vizsgálják a családi élet elősegítése érdekében (lásd ebben az értelemben különösen: 2019. március 13‑iE. ítélet, C‑635/17, EU:C:2019:192, 56. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2022. augusztus 1‑jei Bundesrepublik Deutschland [Kiskorú menekülttel való családegyesítés] ítélet, C‑273/20 és C‑355/20, EU:C:2022:617, 59. pont).
42
A 2003/86 irányelv 15. cikke, amint az a (15) preambulumbekezdéséből kitűnik, teljes mértékben illeszkedik a család védelmére irányuló ezen célkitűzésbe, mivel lehetővé teszi a családegyesítő azon családtagjai számára, akik családegyesítési célú tartózkodási engedélyt kaptak, hogy a beilleszkedésük elősegítése érdekében a családegyesítőtől független jogállásban részesüljenek, megkönnyítve számukra az oktatáshoz, a munkavállaláshoz és a szakképzéshez való hozzáférésüket.
43
Ebben az összefüggésben ezen irányelv 15. cikke (3) bekezdésének második mondata azt a konkrét célt követi, hogy védelemben részesítse a családegyesítő családtagjait azáltal, hogy a családegyesítőtől független jogállást biztosít számukra már az e jogálláshoz a 15. cikk (1) bekezdésének első albekezdése értelmében automatikus hozzáférést biztosító ötéves tartózkodási határidő lejárta előtt, e családtagok számára ugyanis olyan tartózkodási jogot biztosít a fogadó tagállamban, amely nem a családegyesítőtől függő viszonyukon alapul, ha e viszony a családi helyzetből eredő olyan sajátos nehézségek forrása, amelyek – amint arra a főtanácsnok indítványának 46. pontjában rámutatott valóban szükségessé teszik azt, hogy önálló tartózkodási engedély megadásával biztosítsák számukra a védelmet.
44
Ebből a szempontból meg kell jegyezni, hogy – a spanyol kormány állításával szemben – nincs jelentősége annak, hogy a család felbomlásával járhat az, ha az érintett családtagok az említett irányelv 15. cikke (3) bekezdésének második mondata alapján önálló tartózkodási engedélyt kapnak, mivel a családegyesítő a fogadó tagállamban való tartózkodásra jogosító engedélyének elvesztése miatt köteles lehet visszatérni abba a harmadik országba, amely származási országa, míg e családtagok továbbra is e tagállamban tartózkodhatnak.
45
Amint ugyanis az a jelen ítélet 40–42. pontjából kitűnik, a 2003/86 irányelv 15. cikke (3) bekezdésének második mondata által követett célkitűzés nem szükségszerűen esik egybe az ezen irányelv által követett általánosabb céllal. Míg az irányelv összességében a család védelmét kívánja biztosítani a családegyesítés révén, ezen irányelv 15. cikke (3) bekezdésének második mondata a család védelmét egy korábban már létező családegyesítéssel összefüggésben az érintett családtagok számára olyan önálló jogállás biztosítása révén kívánja biztosítani, amely bizonyos esetekben megkönnyítheti e családtagok családegyesítőtől független kiutasítását, és ennélfogva egyes családtagok egymástól való elválásához vezethet.
46
Így a Bíróság rámutatott arra, hogy a 2003/86 irányelv 15. cikke (3) bekezdésének második mondata az önálló tartózkodási engedély megadásával többek között a fogadó tagállam területére családegyesítés jogcímén beutazó azon harmadik országbeli állampolgár védelmét célozza, aki a házassága alatt a családegyesítő által elkövetett családon belüli erőszak áldozatává vált (lásd ebben az értelemben: 2021. szeptember 2‑iÉtat belge [Tartózkodási jog családon belüli erőszak esetén] ítélet, C‑930/19, EU:C:2021:657, 69., 70., 85. és 89. pont).
47
A 2003/86 irányelv 15. cikke (3) bekezdésének második mondata értelmében vett „különösen nehéz körülmények” fogalmának ezen értelmezését alátámasztja a családegyesítési jogról szóló tanácsi irányelvre vonatkozó, a Bizottság által 1999. december 1‑jén előterjesztett javaslat (COM(1999) 638 végleges, 22. o.) indokolása, amely szerint e rendelkezés célja többek között a családjukban erőszak áldozatává vált nők védelme, akik nem büntethetők tartózkodási engedélyük visszavonásával, ha úgy döntenek, hogy elhagyják otthonukat, valamint az özvegy, az elvált vagy eltaszított nők helyzetének védelme, akik különösen nehéz helyzetnek lennének kitéve, ha vissza kellene térniük a származási országukba.
48
E példák végeredményben egybeesnek a 2003/86 irányelv alkalmazására vonatkozó iránymutatások 5.3 pontjában említett példákkal, amelyek a 2003/86 irányelv 15. cikke (3) bekezdésének második mondata értelmében vett „különösen nehéz körülményekre” példaként nemcsak a nőket és gyermekeket érintő családon belüli erőszak eseteit, valamint azokat az eseteket említik, amikor az érintett személy különösen nehéz családi helyzetben lenne, ha vissza kellene térnie származási országába, hanem a kényszerházasságok bizonyos eseteit vagy a női nemi szervek megcsonkításának veszélyét is (lásd ebben az értelemben: 2021. szeptember 2‑iÉtat belge [Tartózkodási jog családon belüli erőszak esetén] ítélet (C‑930/19, EU:C:2021:657, 64. pont).
49
Harmadsorban a fenti értelmezést megerősíti az a szövegkörnyezet, amelybe a 2003/86 irányelv 15. cikkének (3) bekezdése illeszkedik, amint az először is az e rendelkezést alkotó két mondat együttes olvasatából kitűnik.
50
A 2003/86 irányelv 15. cikke (3) bekezdésének első mondata értelmében ugyanis megözvegyülés, a házasság felbontása, különélés vagy az egyenes ági felmenő vagy lemenő első fokú rokonok halála esetén a nemzeti hatóságoknak – amint az az „adható” kifejezésből kitűnik – lehetőségük van arra, hogy a családegyesítés jogcímén beutazott személyek számára önálló tartózkodási engedély adjanak, mérlegelési mozgásterüket gyakorolva e tekintetben, miközben az ilyen helyzetek már önmagukban is olyannak tekinthetők, amelyek az érintett személyek számára nem elhanyagolható nehézségeket jelentenek.
51
Ezzel szemben, amint az a jelen ítélet 32. és 36. pontjában megállapításra került, ezen irányelv 15. cikke (3) bekezdésének második mondata arra kötelezi a tagállamokat, hogy az e rendelkezés értelmében vett „különösen nehéz körülmények” esetére az önálló tartózkodási engedély megadását biztosító rendelkezéseket állapítsanak meg.
52
A 15. cikk (3) bekezdésén belüli rendszer e fokozatosságból kitűnik, hogy annak második mondata olyan családi helyzetekre vonatkozik, amelyek súlyosabbak, mint amelyeket az első mondata az érintett családtag bizonytalanságát vagy kiszolgáltatottságát illetően már lefed, így e helyzeteknek meg kell haladniuk a rendes családi élet szokásos kockázatait.
53
Mindemellett a spanyol kormány állításával szemben ebből nem lehet arra következtetni, hogy kapcsolat állna fenn a (3) bekezdés két mondata között abban az értelemben, hogy az e rendelkezés második mondatának hatálya alá tartozó „különösen nehéz körülményeket” mindenképpen a házastársi kapcsolat – az említett rendelkezés első mondatában említett halálból, a házasság felbontásából vagy különválásból eredő – megszakadásának kell okoznia.
54
Megfosztaná a 2003/86 irányelv 15. cikke (3) bekezdésének második mondatát hatékony érvényesülésétől és sértené az e rendelkezés által követett, a családegyesítő jogállásától független jogállás biztosítására irányuló célkitűzést ugyanis az e rendelkezés hatálya alá tartozó helyzeteknek kizárólag a házastársi kapcsolat megszakadásából eredő nehézségekre való korlátozása, mivel lehetséges, hogy azoknak a nehézségeknek a súlyossága, amelyekkel a családegyesítő családtagja szembesülhet, nincs összefüggésben e kapcsolat megszakadásával, és lehetséges, hogy e nehézségek súlyossága – éppen ellenkezőleg – a házastársi kapcsolat fennmaradásából ered, különösen családon belüli erőszak, kényszerházasság vagy a női nemi szervek megcsonkításának veszélye esetén, amennyiben a tartózkodási jog elvesztése esetén a családegyesítő esetlegesen köteles visszatérni származási országába.
55
Ebből tehát az következik, hogy – amint arra a Bizottság helyesen hivatkozik – a 2003/86 irányelv 15. cikke (3) bekezdésének második mondatában szereplő „különösen nehéz körülményeknek” tág értelemben az érintett harmadik országbeli állampolgárok családi helyzetéből kell következnie, függetlenül attól, hogy e helyzet összefügg‑e a házastársi kapcsolat megszakadásával, vagy sem.
56
Másodszor, ezt az értelmezést alátámasztja a 2004/38 irányelv 13. cikke (2) bekezdése első albekezdésének c) pontja, amelynek – a 2003/86 irányelv 15. cikke (3) bekezdésének második mondatához hasonlóan – célja az uniós polgárok családtagjait illetően a családon belüli erőszak áldozatává vált családtagok védelmének biztosítása (lásd ebben az értelemben: 2021. szeptember 2‑iÉtat belge [Tartózkodási jog családon belüli erőszak esetén] ítélet, C‑930/19, EU:C:2021:657, 70. és 89. pont).
57
A 2004/38 irányelv 13. cikke (2) bekezdése első albekezdésének c) pontja ugyanis szintén azt írja elő, hogy a házasság felbontása, az uniós polgár házasságának érvénytelenítése vagy a regisztrált élettársi kapcsolatának megszüntetése nem érinti azon családtagjainak tartózkodási jogát, ha ezt különlegesen bonyolult körülmények indokolják, és kifejezetten az ilyen helyzetekre példaként a „házasság vagy regisztrált élettársi kapcsolat fennállása alatti” családon belüli erőszak áldozatává válás esetét említi, ebből pedig kifejezetten kitűnik, hogy az ilyen helyzetek a házassági kötelék megszakadásának hiányában is felmerülhetnek.
58
E megfontolások összességéből az következik, hogy a 2003/86 irányelv 15. cikke (3) bekezdésének második mondata értelmében vett „különösen nehéz körülmények” fennállására vonatkozó feltétel annak bizonyítását követeli meg, hogy a fogadó tagállam területén családegyesítés jogcímén tartózkodó harmadik országbeli állampolgárnak családi helyzetéből fakadó fokozottan súlyos vagy megterhelő körülményekkel kell szembenéznie, illetve olyanokkal, amelyek révén helyzete nagymértékben bizonytalanná, illetve kiszolgáltatottá válik, ami valóban szükségessé teszi azt, hogy önálló tartózkodási engedély megadásával biztosítsák számukra a védelmet anélkül, hogy jelentősége lenne annak, hogy a házastársi kapcsolat megszakadt‑e, vagy sem.
59
Ebből következik, hogy önmagában az, hogy a családegyesítő családtagjai között kiskorú gyermekek vannak, vagy az, hogy a családtagok tartózkodási engedélyüket a családegyesítő sajátos körülményeinek következtében – például amiatt, hogy bűncselekményt követ el – veszítik el, nem elegendő a 2003/86 irányelv 15. cikke (3) bekezdésének második mondata értelmében vett „különösen nehéz körülmények” fennállásán alapuló önálló tartózkodási engedély megadásának igazolásához.
60
Közelebbről, e második körülményt illetően hangsúlyozni kell, hogy a családtagok tartózkodási engedélyének rajtuk kívül álló okok miatti elvesztése azt az elvet tükrözi, amely szerint a 2003/86 irányelv által követett, a jelen ítélet 40. és 41. pontjában felidézett célkitűzéseknek megfelelően mindaddig, amíg az érintett családtagok nem szereztek önálló tartózkodási jogot ezen irányelv 15. cikke alapján, a tartózkodási joguk az érintett családegyesítő jogából származtatott jog, amelynek célja a családegyesítő beilleszkedésének elősegítése (lásd ebben az értelemben: 2019. március 14‑iY. Z. és társai [Családegyesítéssel kapcsolatos csalás] ítélet, C‑557/17, EU:C:2019:203, 47. pont).
61
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy – figyelembe véve a családegyesítőnek a 2003/86 irányelvvel létrehozott rendszerben betöltött központi jelentőségét – megfelel az ezen irányelv által követett célkitűzéseknek és az annak alapjául szolgáló logikának, ha a családegyesítő tartózkodási engedélyének a neki betudható okokból történő elvesztése vagy megújításának megtagadása főszabály szerint hatással van a családegyesítési eljárásra, és különösen az e családegyesítő családtagjai számára kiadott tartózkodási engedélyekre (lásd analógia útján: 2019. március 14‑iY. Z. és társai [Családegyesítéssel kapcsolatos csalás] ítélet, C‑557/17, EU:C:2019:203, 46. pont).
62
Ehhez hasonlóan, mivel a 2003/86 irányelv célja az 1. cikkének megfelelően a családegyesítési jognak a tagállamok területén jogszerűen tartózkodó harmadik országbeli állampolgárok által történő gyakorlása feltételeinek meghatározása, e jog az ilyen állampolgárok számára van fenntartva, amit megerősít a „családegyesítő” és a „családegyesítés” fogalmának az ezen irányelv 2. cikkének c), illetve d) pontjában szereplő meghatározása. Márpedig azt a családegyesítőt, akinek tartózkodási engedélyét visszavonták, már nem lehet úgy tekinteni, mint aki jogszerűen tartózkodik valamely tagállam területén. A priori igazolt tehát, hogy a családtagjainak a 2003/86 irányelv alapján kiadott tartózkodási engedélyt vissza lehessen vonni, vagy annak megújítását meg lehessen tagadni anélkül is, hogy e családtagok az ezen irányelv 15. cikke (3) bekezdésének második mondata értelmében vett „különösen nehéz körülményekre” hivatkozhatnának pusztán azon az alapon, hogy rajtuk kívül álló okoból vonták ezen engedélyt vissza (lásd analógia útján: 2019. március 14‑iY. Z. és társai [Családegyesítéssel kapcsolatos csalás] ítélet, C‑557/17, EU:C:2019:203, 48. pont).
63
Következésképpen az első, a második és a harmadik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2003/86 irányelv 15. cikke (3) bekezdésének második mondatát úgy kell értelmezni, hogy azzal nem ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amely nem írja elő, hogy az illetékes nemzeti hatóságnak az e rendelkezés értelmében vett „különösen nehéz körülmények” fennállása alapján önálló tartózkodási engedélyt kell adnia a családegyesítő családtagjai számára, ha azok rajtuk kívül álló okok miatt elvesztették tartózkodási engedélyüket, vagy ha a családtagok között kiskorú gyermekek is vannak.
A negyedik, az ötödik és a hatodik kérdésről
Az elfogadhatóságról
64
A spanyol kormány arra hivatkozik, hogy az ötödik kérdés elfogadhatatlan, mivel nem az uniós jog értelmezésére vonatkozik. Ugyanis a 2003/86 irányelvnek sem a 15. cikkének (3) bekezdése, sem a 17. cikke nem ír elő a családegyesítést kérelmező személytől eltérő személyek meghallgatására vonatkozó szabályokat, és az uniós jog nem tartalmaz semmilyen rendelkezést a kiskorú gyermekek közigazgatási eljárásban való cselekvőképességére vonatkozóan.
65
Ezenkívül e kérdés hipotetikusnak tűnik, mivel az előzetes döntéshozatalra utaló határozat egyrészt semmilyen információt nem tartalmaz az alapügyben szóban forgó kiskorú gyermekek életkorára vonatkozóan, másrészt pedig megemlíti, hogy valamennyi érintett családtag családegyesítési célú huzamos tartózkodási engedély iránti kérelmet nyújtott be, amiből kitűnik, hogy e családtagok együtt vettek részt a közigazgatási eljárásban. Egyébiránt az említett kérdés azon az „irreális előfeltevésen” alapul, amely szerint a kiskorú gyermekek a családi egységen kívüli tartózkodási jogra hivatkozhatnának. Mindenesetre az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból nem tűnik ki, hogy e gyermekek anyja kérte volna a gyermekek meghallgatását, és semmi nem utal arra, hogy érdekellentét állna fenn közöttük.
66
Emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a nemzeti bíróság által saját felelősségére meghatározott jogszabályi és ténybeli háttér alapján – amely helytállóságának vizsgálata nem a Bíróság feladata – az uniós jog értelmezésére vonatkozóan előterjesztett kérdések releváns voltát vélelmezni kell. A nemzeti bíróság által előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelmet a Bíróság csak abban az esetben utasíthatja el, amennyiben nyilvánvaló, hogy az uniós jog értelmezése, amelyet a nemzeti bíróság kért, nem függ össze az alapeljárás tényállásával vagy tárgyával, ha a szóban forgó probléma hipotetikus jellegű, vagy a Bíróság nem rendelkezik azon ténybeli és jogi elemek ismeretével, amelyek szükségesek ahhoz, hogy a feltett kérdéseket hatékonyan megválaszolja (2024. április 11‑iSozialministeriumservice ítélet, C‑116/23 és C‑443/22, EU:C:2024:292, 29. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
67
Márpedig a jelen ügyben elsőként meg kell állapítani, hogy az a kérdés, hogy a kiskorú gyermekeket az uniós jog értelmében megilleti‑e a meghallgatáshoz való jog a családegyesítési célú tartózkodási engedélyük megújítását megtagadó határozat meghozatala előtt, az előterjesztett kérdés érdeméhez, nem pedig annak elfogadhatóságához tartozik.
68
Másodsorban ez a kérdés nem tekinthető hipotetikusnak, mivel az alapügy – az előzetes döntéshozatalra utaló határozat kifejezett megfogalmazása szerint – azon határozat jogszerűségére vonatkozik, amellyel az illetékes nemzeti hatóság megtagadta az alapügyben szóban forgó két, családegyesítési célú tartózkodási engedéllyel rendelkező kiskorú gyermek ezen engedélyének megújítását azt követően, hogy a családegyesítő elveszítette tartózkodási engedélyét.
69
E tekintetben nincs jelentősége annak, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozat nem jelöli meg e két kiskorú gyermek pontos életkorát. Az alapügy tényállására vonatkozó ezen információ hiánya ugyanis, amelynek meghatározása kizárólag a kérdést előterjesztő bíróság hatáskörébe tartozik, egyáltalán nem érinti az előterjesztett kérdés elfogadhatóságát, mivel nem akadályozza meg a Bíróságot abban, hogy az uniós jog kért értelmezése révén hasznos választ adjon e bíróság számára e kérdésre.
70
Hasonlóképpen, a spanyol kormány által hivatkozott azon körülményeket illetően, amelyek szerint a jelen ügyben az említett két kiskorú gyermek a többi családtaggal együtt nyújtott be kérelmet, anyjuk nem kérte a meghallgatásukat, és semmilyen érdekellentétre utaló valószínűsítő körülményre nem hivatkoztak, meg kell állapítani, hogy e körülmények is olyan ténybeli elemekre vonatkoznak, amelyek értékelése kizárólag a kérdést előterjesztő bíróság hatáskörébe tartozik az alapjogvita eldöntése céljából. E körülmények tehát nem befolyásolják az ötödik kérdés elfogadhatóságát.
71
Következésképpen meg kell állapítani, hogy e kérdés elfogadható.
Az ügy érdeméről
72
Negyedik, ötödik és hatodik kérdésével, amelyeket együttesen kell vizsgálni, az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 2003/86 irányelv 17. cikkét úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amely lehetővé teszi az illetékes nemzeti hatóság számára, hogy anélkül hozzon a családegyesítő családtagjai számára kiállított tartózkodási engedély megújítását megtagadó határozatot, hogy előzetesen elvégezte volna helyzetük egyedi vizsgálatát és meghallgatta volna őket, és igenlő válasz esetén, amennyiben e határozat kiskorú gyermeket érint, ez utóbbit is meg kell hallgatni.
73
Ami elsőként az illetékes nemzeti hatóság által végzendő vizsgálat terjedelmét illeti, emlékeztetni kell arra, hogy a 2003/86 irányelv 17. cikkének kifejezett szövege szerint a tagállamok megfelelően figyelembe veszik az érintett személy családi kapcsolatainak jellegét és szilárdságát, a tagállamban való tartózkodásának időtartamát és a származási országával való családi, kulturális és társadalmi kapcsolatai fennállását, amennyiben egy kérelmet elutasítanak, tartózkodási engedélyt visszavonnak, vagy annak megújítását megtagadják.
74
Következésképpen az illetékes nemzeti hatóság feladata, hogy a 2003/86 irányelv végrehajtása során többek között a szóban forgó családtag helyzetének olyan egyéni értékelést végezzék el, amely tekintetbe veszi az adott ügy valamennyi releváns tényezőjét, és amely adott esetben különös figyelmet fordít az érintett gyermekek érdekeire és a családi élet elősegítésére. Az előírt vizsgálat kiterjedését és intenzitását különösen olyan körülmények befolyásolhatják, mint az érintett gyermek kora, származási országbeli helyzete és a szülőkre utaltságának foka (lásd ebben az értelemben: 2019. március 13‑iE. ítélet, C‑635/17, EU:C:2019:192, 58. és 59. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
75
Ezt az értékelést az ezen irányelv által követett célok fényében kell elvégezni (2022. augusztus 1‑jei Bundesrepublik Deutschland [Kiskorú menekülttel való családegyesítés] ítélet, C‑273/20 és C‑355/20, EU:C:2022:617, 61. pont), az adott ügy valamennyi fennálló és releváns körülményét kiegyensúlyozott és észszerű módon értékelve (2016. április 21‑iKhachab ítélet, C‑558/14, EU:C:2016:285, 43. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
76
Következésképpen a tartózkodási engedély megtagadása nem lehet automatikus (lásd ebben az értelemben különösen: 2019. március 14‑iY. Z. és társai [Kiskorú menekülttel való családegyesítés] ítélet, C‑557/17, EU:C:2019:203, 51. pont; 2019. december 12‑iG. S. és V. G. [Kiskorú menekülttel való családegyesítés] ítélet, C‑381/18 és C‑382/18, EU:C:2019:1072, 65. pont).
77
Ebből következik, hogy a családegyesítő családtagjai számára kiállított tartózkodási engedély meghosszabbítását megtagadó határozatot csak olyan egyedi vizsgálatot követően lehet meghozni, amely figyelembe veszi az e családtagok helyzetére vonatkozó valamennyi releváns körülményt, és különösen azokat a körülményeket, amelyek lehetővé teszik az illetékes nemzeti hatóság számára annak értékelését, hogy fennállnak‑e velük szemben olyan indokok, amelyek a 2003/86 irányelv 15. cikke (3) bekezdésének második mondata értelmében vett „különösen nehéz körülmények” fennállása miatt igazolják az önálló tartózkodási engedélynek e rendelkezés alapján történő megadását.
78
E tekintetben kétségtelen, hogy önmagában az, hogy az érintett családtagok rajtuk kívül álló okokból vesztik el tartózkodási engedélyüket, vagy hogy a családtagok között vannak kiskorú gyermekek is, önmagukban nem alapozhatják meg – amint az a jelen ítélet 59–63. pontjából kitűnik – az ilyen „különösen nehéz körülményeket”. Mindazonáltal nem zárható ki, hogy az érintett személyek családi életére vonatkozó egyéb körülményekkel együtt, amelyekre azonban úgy tűnik, hogy az alapügyben nem hivatkoztak, e körülmények hozzájárulhatnak az e 15. cikk (3) bekezdésének második mondata szerinti önálló tartózkodási engedély megadásának igazolásához (lásd analógia útján: 2019. március 14‑iY. Z. és társai [Családegyesítéssel kapcsolatos csalás] ítélet, C‑557/17, EU:C:2019:203, 54. pont).
79
Másodsorban, ami a meghallgatáshoz való jogot illeti, emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint ezen alapvető jog, amelyet még akkor is tiszteletben kell tartani, ha az alkalmazandó szabályozás azt kifejezetten nem írja elő (lásd különösen: 2014. december 11‑iBoudjlida ítélet, C‑249/13, EU:C:2014:2431, 39. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), mindenki számára biztosítja azt a lehetőséget, hogy hasznos és hatékony módon ismertethesse az álláspontját minden közigazgatási eljárásban és minden olyan határozat elfogadása előtt, amely az érdekeit hátrányosan érintheti (lásd ebben az értelemben különösen: 2022. május 12‑iBoshab kontra Tanács ítélet, C‑242/21 P, EU:C:2022:375, 57. és 58. pont; 2022. szeptember 29‑iHIM kontra Bizottság ítélet, C‑500/21 P, EU:C:2022:741, 42. és 43. pont), azzal a pontosítással, hogy ez a jog nem szükségszerűen foglalja magában azt a kötelezettséget, hogy e személynek lehetőséget kell biztosítani a szóbeli véleménynyilvánításra (2019. május 21‑iLe Pen kontra Parlament végzés, C‑525/18 P, EU:C:2019:435, 66. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
80
Egyébiránt a Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy a meghallgatáshoz való jog azt is magában foglalja, hogy az illetékes nemzeti hatóság a megkövetelt figyelmet fordítsa az érdekelt által ily módon előterjesztett észrevételekre, gondosan és pártatlanul vizsgálja meg az adott ügy valamennyi releváns körülményét, és részletesen indokolja határozatát, mivel a határozat olyan módon történő, kellően egyedi és konkrét indokolására vonatkozó kötelezettség, hogy az érintett megérthesse a kérelme elutasításának okait, a védelemhez való jog tiszteletben tartása elvének szerves részét képezi (2014. december 11‑iBoudjlida ítélet, C‑249/13, EU:C:2014:2431, 38. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
81
A jelen ügyben a Bizottsághoz hasonlóan meg kell állapítani, hogy a családegyesítő családtagjai számára kiállított tartózkodási engedély megújítását megtagadó határozat nyilvánvalóan hátrányosan érintheti ez utóbbiak érdekeit, így az illetékes nemzeti hatóságnak meg kell hallgatnia őket az ilyen határozat meghozatala előtt.
82
Ami azt a kérdést illeti, hogy a kiskorú gyermekeket is meg kell‑e hallgatni, emlékeztetni kell arra, hogy a Charta 24. cikkének (1) bekezdése megköveteli, hogy a gyermekek véleményüket szabadon kifejezhessék, és az őket érintő ügyekben véleményüket az életkoruknak és érettségüknek megfelelően figyelembe vegyék.
83
A Charta 24. cikkének (2) bekezdése ezenkívül előírja, hogy az illetékes nemzeti hatóságnak gyermekekkel kapcsolatos tevékenységében figyelembe kell vennie a gyermek mindenek felett álló érdekét.
84
Az ítélkezési gyakorlat szerint ez utóbbi rendelkezés azt jelenti, hogy a 2003/86 irányelv alkalmazása során a tagállamok által végrehajtott, gyermekekre vonatkozó valamennyi intézkedés esetén a gyermek mindenek felett álló érdekének kell az elsődleges szempontnak lennie (lásd ebben az értelemben: 2022. augusztus 1‑jei Bundesrepublik Deutschland [Kiskorú menekülttel való családegyesítés] ítélet, C‑273/20 és C‑355/20, EU:C:2022:617, 42. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
85
Így a meghallgatás célszerűségét – amelyet nem feltétlenül követel meg a gyermek mindenek felett álló érdeke – minden egyes esetben e mindenek felett álló érdekhez kapcsolódó követelmények alapján kell értékelni (lásd ebben az értelemben: 2010. december 22‑iAguirre Zarraga ítélet, C‑491/10 PPU, EU:C:2010:828, 63. és 64. pont).
86
Ebből az következik, hogy a Charta 24. cikkének rendelkezései nem magának a gyermek meghallgatását írják elő, hanem a gyermek meghallgatásának lehetőségét (lásd ebben az értelemben: 2010. december 22‑iAguirre Zarraga ítélet, C‑491/10 PPU, EU:C:2010:828, 62. pont).
87
Ebből következően a gyermek meghallgatáshoz való joga nem feltétlenül kötelez meghallgatás tartására, de azt megköveteli, hogy olyan eljárások és jogi feltételek álljanak a gyermek rendelkezésére, amelyek lehetővé teszik számára, hogy szabadon kifejthesse véleményét, és azt meghallgassák.
88
Ezért amennyiben a tartózkodási engedély meghosszabbítását elutasító határozat kiskorú gyermeket érint, a tagállamok feladata, hogy valamennyi megfelelő intézkedést megtegyenek annak érdekében, hogy az érintett gyermek számára – életkorának, illetve érettségi szintjének megfelelő – valódi és hatékony lehetőséget biztosítsanak a meghallgatásra.
89
Következésképpen a negyedik, ötödik és hatodik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2003/86 irányelv 17. cikkét úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amely lehetővé teszi az illetékes nemzeti hatóság számára, hogy anélkül hozzon a családegyesítő családtagjai számára kiállított tartózkodási engedély megújítását megtagadó határozatot, hogy előzetesen elvégezte volna helyzetük egyedi vizsgálatát és meghallgatta volna őket. Amennyiben e határozat kiskorú gyermeket érint, a tagállamok feladata, hogy valamennyi megfelelő intézkedést megtegyenek annak érdekében, hogy az érintett gyermek számára – életkorának, illetve érettségi szintjének megfelelő – valódi és hatékony lehetőséget biztosítsanak a meghallgatásra.
A költségekről
90
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:
1)
A családegyesítési jogról szóló, 2003. szeptember 22‑i 2003/86/EK tanácsi irányelv 15. cikke (3) bekezdésének második mondatát
a következőképpen kell értelmezni:
azzal nem ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amely nem írja elő, hogy az illetékes nemzeti hatóságnak az e rendelkezés értelmében vett „különösen nehéz körülmények” fennállása alapján önálló tartózkodási engedélyt kell adnia a családegyesítő családtagjai számára, ha azok rajtuk kívül álló okok miatt elvesztették tartózkodási engedélyüket, vagy ha a családtagok között kiskorú gyermekek is vannak.
2)
A 2003/86 irányelv 17. cikkét
a következőképpen kell értelmezni:
azzal ellentétes az olyan tagállami szabályozás, amely lehetővé teszi az illetékes nemzeti hatóság számára, hogy anélkül hozzon a családegyesítő családtagjai számára kiállított tartózkodási engedély megújítását megtagadó határozatot, hogy előzetesen elvégezte volna helyzetük egyedi vizsgálatát és meghallgatta volna őket. Amennyiben e határozat kiskorú gyermeket érint, a tagállamok feladata, hogy valamennyi megfelelő intézkedést megtegyenek annak érdekében, hogy az érintett gyermek számára – életkorának, illetve érettségi szintjének megfelelő – valódi és hatékony lehetőséget biztosítsanak a meghallgatásra.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: spanyol.