62024TJ0288_RES
Sag T-288/24
Berliner Verkehrsbetriebe (BVG)
mod
Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret
Rettens dom (Anden Afdeling) af 10. september 2025
»EU-varemærker – ansøgning om EU-varemærke bestående af en lyd af en melodi – absolut registreringshindring – fornødent særpræg – artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning (EU) 2017/1001«
EU-varemærker – definition på og erhvervelse af et EU-varemærke – absolutte registreringshindringer – varemærker, der savner fornødent særpræg – begrebet særpræg
[Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2017/1001, art. 7, stk. 1, litra b)]
(jf. præmis 12 og 13)
EU-varemærker – definition på og erhvervelse af et EU-varemærke – absolutte registreringshindringer – varemærker, der savner fornødent særpræg – bedømmelse af det fornødne særpræg – kriterier – den relevante kundekreds’ opfattelse af varemærket
[Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2017/1001, art. 7, stk. 1, litra b)]
(jf. præmis 14-18)
EU-varemærker – definition på og erhvervelse af et EU-varemærke – absolutte registreringshindringer – varemærker, der savner fornødent særpræg – lydmærke bestående af en lyd af en melodi
[Europa-Parlamentets og Rådets forordning 2017/1001, art. 7, stk. 1, litra b)]
(jf. præmis 24-38)
Resumé
Retten annullerede med sin dom afgørelsen fra appelkammeret ved Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (EUIPO) (
1
) med den begrundelse, at appelkammeret ikke foretog en korrekt vurdering af særpræget ved et EU-varemærke, der var søgt registreret for et lydtegn bestående af en lyd af en melodi, i forhold til artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning 2017/1001 (
2
).
Sagsøgeren, Berliner Verkehrsbetriebe (BVB), havde ansøgt om registrering af et varemærke bestående af en lyd af en melodi med sigte på bestemte transporttjenesteydelser (
3
). Efter at undersøgeren havde afslået ansøgningen, indgav sagsøgeren en klage til EUIPO.
Appelkammeret fastslog, at det ansøgte varemærke manglede fornødent særpræg. Varemærket var et lydtegn på to sekunder, der bestod af en simpel sekvens af fire forskellige hørbare lyde, og var derfor så kort og banalt, at det hverken havde nogen prægnans eller egnethed til at blive genkendt af forbrugerne som en angivelse af den handelsmæssige oprindelse af de pågældende tjenesteydelser. Det ville blot blive opfattet som et funktionelt lydelement, der havde til formål at fange tilhørerens opmærksomhed.
Sagsøgeren anlagde sag ved Retten med påstand om annullation af denne afgørelse om afslag.
Rettens bemærkninger
Retten fandt, at der var flere elementer, der gjorde det muligt at antage, at det ansøgte varemærkes kendetegn med hensyn til varighed og prægnans snarere gjorde det muligt at fastslå, at der forelå fornødent særpræg, end at der manglede et sådant som omhandlet i artikel 7, stk. 1, litra b), i forordning 2017/1001 og retspraksis på området.
Det er nemlig for det første hvad angår sædvanerne i den omhandlede erhvervssektor velkendt, at aktørerne i transportsektoren i stigende grad anvender »jingler«, dvs. korte lydmotiver, for at skabe en lydidentitet, der kan genkendes af kundekredsen, og som er modstykket til et varemærkes visuelle identitet, for de varer og tjenesteydelser, der er forbundet hermed. Disse jingler kan bruges til at fange tilhørernes opmærksomhed i omgivelser, der til tider kan være støjende, det være sig i lufthavnsterminaler eller på perroner på jernbane- og busstationer, og til at introducere eller ledsage meddelelser til den tilsigtede kundekreds til reklameformål eller i forbindelse med tilknyttede tjenesteydelser.
For det andet havde lyden af melodien, som det ansøgte varemærke bestod af, ikke nogen direkte forbindelse med de omhandlede tjenesteydelser og syntes ikke at være dikteret af tekniske eller funktionelle hensyn. Det var desuden ikke godtgjort, at lyden allerede var kendt af kundekredsen, hvorfor det kunne formodes, at der var tale om et originalt værk. Det kunne i denne sammenhæng antages, at den snarere havde til formål at tjene som jingle, dvs. en kort, gennemtrængende lydsekvens, der som sådan kunne huskes. En sådan vurdering blev i øvrigt bekræftet af afgørelsespraksis og af retningslinjerne for behandling af sager ved EUIPO angående lydmærker, som kunne udgøre en referencekilde.
Henset til det ansøgte varemærkes kendetegn med hensyn til varighed, anvendt melodi og hørbare lyde og til de forskellige tidligere tilkendegivelser fra EUIPO angående den rolle, som disse kendetegn spiller ved vurderingen af det fornødne særpræg ved et lydmærke, der er søgt registreret, var appelkammerets skøn både forkert med hensyn til sædvanerne i den pågældende sektor og med hensyn til de elementer, der kendetegnede det ansøgte varemærke. Hverken varigheden af det ansøgte varemærke eller dets påståede enkelhed eller banalitet, som ikke i sig selv var til hinder for, at den tilsvarende melodi kunne genkendes, var hindringer, der som sådanne var tilstrækkelige til at begrunde, at der manglede fornødent særpræg.
For det tredje begik appelkammeret en fejl ved at fastslå, at det ansøgte varemærke blot havde en funktionel rolle, og at der sædvanligvis blev spillet en kort sekvens af lyde, inden der over højttalerne blev givet oplysninger om transportmidlerne, for at fange passagerernes opmærksomhed. Selv hvis det blev antaget, at det var nødvendigt at have en af de potentielle anvendelser af det ansøgte varemærke for øje, dvs. at henvise til brugen af det på en banegård med henblik på at give meddelelser om den dermed forbundne transporttjeneste, forhindrede en sådan brug, selv om den havde en funktionel rolle, på ingen måde det ansøgte varemærke i at udøve sin funktion som angivelse af den handelsmæssige oprindelse af den pågældende tjenesteydelse.
For det fjerde fandt Retten hvad angår de øvrige tjenesteydelser, der var omfattet af det ansøgte varemærke, og som ikke direkte vedrørte transport, men hermed forbundne aspekter, at det var vanskeligt ud fra appelkammerets betragtninger at forstå, dels hvilke aspekter af de pågældende tjenesteydelser, som lyden af melodien, som varemærket bestod af, kunne være forbundet med, dels hvordan den omstændighed, at det ansøgte lydtegn kunne anvendes i forbindelse med en reklame for disse tjenesteydelser, skulle tale imod, at det blev registreret som varemærke.
I lyset af disse betragtninger konkluderede Retten, at appelkammeret ikke foretog en korrekt vurdering af det ansøgte varemærkes fornødne særpræg.
(
1
) – Afgørelse truffet den 2.4.2024 af Femte Appelkammer ved Den Europæiske Unions Kontor for Intellektuel Ejendomsret (sag R 2220/2023-5).
(
2
) – Europa-Parlamentets og Rådets forordning (EU) 2017/1001 af 14.6.2017 om EU-varemærker (EUT 2017, L 154, s. 1).
(
3
) – De pågældende tjenesteydelser henhører under klasse 39 i Nicearrangementet af 15.6.1957 vedrørende international klassificering af varer og tjenesteydelser til brug ved registrering af varemærker, som revideret og ændret, og svarer til følgende beskrivelse: »Transport; passagertransport; indpakning og emballering; opbevaring; arrangering af transport til rejseudflugter«.