61991C0292
FORSLAG TIL AFGØRELSE FRA GENERALADVOKAT
WALTER VAN GERVEN
fremsat den 10. december 1992 (
*1
)
Hr. afdelingsformand,
De herrer dommere,
1.
Denne anmodning om præjudiciel afgørelse indgivet af Finanzgericht München vedrører rækkevidden af artikel 366 og 368 i akten vedrørende vilkårene for Kongeriget Spaniens og Republikken Portugals tiltrædelse og tilpasningerne af traktaterne (
1
) (herefter benævnt »tiltrædelsesakten«), sammenholdt med artikel 1 i Rådets forordning (EØF) nr. 449/86 (
2
), og med artikel 1 i protokol nr. 3 til den den 2. april 1980 i Beograd indgåede samarbejdsaftale mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Den Socialistiske Føderative Republik Jugoslavien (herefter benævnt »samarbejdsaftalen«), som for Fællesskabets vedkommende blev vedtaget ved Rådets forordning (EØF) nr. 314/83 (
3
).
De forelagte spørgsmål er blevet rejst under en retssag mellem selskabet Gebr. Weis (sagsøgeren i hovedsagen, herefter benævnt »Weis«) og Hauptzollamt Würzburg (sagsøgte i hovedsagen, herefter benævnt »Hauptzollamt«).
Sagens baggrund
2.
I henhold til en bevilling til passiv forædling lod Weis i årene 1986 og 1987 stoffer fra Portugal via det tyske Zollamt Aschaffenburg sende til det daværende Jugoslavien. Her blev stofferne forædlet til herreoverbeklædning, hvorefter de førtes tilbage til Fællesskabet via det samme Zollamt Aschaffenburg (herefter benævnt »Zollamt«),
Ved udklarering i Tyskland af de endnu ikke forædlede portugisiske varer fremlagdes hver gang varecertifikater udstedt af Weis til attestation i Zollamt. Ved indklarering i Tyskland af de varer, der var blevet forædlet i Jugoslavien, blev disse varecertifikater, der var blevet attesteret af de jugoslaviske myndigheder, altid accepteret som oprindelsesbevis, og der blev ikke opkrævet told.
Efter en kontrol foretaget af Oberfinanzdirektion Nürnberg besluttede Hauptzollamt ved en ændringsafgørelse at opkræve told. Weis anfægtede denne afgørelse ved Finanzgericht München, som har forelagt Domstolen to præjudicielle spørgsmål. Hvad nærmere angår de faktiske omstændigheder og en fuldstændig gengivelse af de præjudicielle spørgsmål henviser jeg til retsmøderapporten.
Det første præjudicielle spørgsmål
3.
Under henvisning til artikel 366 og 368 i tiltrædelsesakten og til artikel 1 i forordning nr. 449/86 ønsker Finanzgericht at få oplyst, om varer, der i 1986 er blevet importeret fra Portugal, i samhandelen mellem Tyskland og Jugoslavien skulle anses for varer med oprindelse i Fællesskabet som defineret i artikel 1 i protokol nr. 3 til samarbejdsaftalen. Finanzgericht ønsker tillige at få oplyst, i hvilket omfang besvarelsen af dette spørgsmål afhænger af, om de pågældende varer var eller ikke var i fri omsætning i det »oprindelige« (
4
) Fællesskab.
4.
Ifølge samarbejdsaftalens artikel 15 opkræves der i princippet ikke told af »varer med oprindelse i Jugoslavien«, som indføres i Fællesskabet (
5
). Af artikel 1, stk. 1, sidste punktum, i protokol nr. 3 til samarbejdsaftalen (som samarbejdsaftalens artikel 30 henviser til) følger, at også »varer med oprindelse i Jugoslavien« som omhandlet i artikel 15, anses for »varer med oprindelse i Fællesskabet« (
6
) på betingelse af, at disse varer i Jugoslavien har undergået en bearbejdning eller forarbejdning, der ikke kan betragtes som »utilstrækkelig« (
7
).
5.
At de omhandlede portugisiske varer i Jugoslavien har undergået en tilstrækkelig bearbejdning bestrides ikke. Spørgsmålet er dog, om disse varer kunne anses for »varer med oprindelse i Fællesskabet«. Hauptzollamt, støttet af Kommissionen i dens skriftlige indlæg for Domstolen, mener, at dette ikke er tilfældet. Ganske vist har Portugal siden den 1. januar 1986 været medlem af Fællesskabet (
8
), men i en overgangsperiode indtil den 31. december 1987 var portugisiske varer i Fællesskabet stadig pålagt visse toldafgifter i Fællesskabet. Efter Hauptzollamt's og Kommissionens opfattelse (
9
) kunne portugisiske varer i denne overgangsperiode endnu ikke anses for »varer med oprindelse i Fællesskabet« — og således ligestilles med jugoslaviske varer som omhandlet i artikel 1, stk. 1, i protokol nr. 3 til samarbejdsaftalen — hvorfor artikel 15 i samarbejdsaftalen ikke kunne finde anvendelse.
6.
Det kan ikke benægtes, at Portugal har været fuldgyldigt medlem af Fællesskabet siden den 1. januar 1986, og at portugisiske varer derfor siden denne dato i princippet skulle anses for varer med oprindelse i Fællesskabet. Konstateringen af, at portugisiske varer i 1986 stadig var pålagt visse toldafgifter i Fællesskabet, er ikke tilstrækkelig til at konkludere, at det ikke kunne dreje sig om »varer med oprindelse i Fællesskabet«, som omhandlet i artikel 1 i protokol nr. 3 til samarbejdsaftalen. Denne pligt til at betale told mellem den tiltrædende stat og de øvrige medlemsstater i Fællesskabet er nemlig et internt anliggende, som ikke kan påberåbes over for tredjelande. I forhold til et tredjeland som Jugoslavien har Portugal været fuldgyldigt medlem af Fællesskabet siden den 1. januar 1986, og dets varer skal derfor betragtes som »varer med oprindelse i Fællesskabet« (
10
).
7.
Herimod har Kommissionen anført, at det territoriale anvendelsesområde for samarbejdsaftalen ved Portugals tiltrædelse til Fællesskabet den 1. januar 1986 ikke automatisk blev udvidet til at omfatte dette land. Dette argument — som blev svækket betydeligt ved Kommissionens besvarelse af et tillægsspørgsmål fra Domstolen — forekommer mig at være i strid med samarbejdsaftalens artikel 61 sammenholdt med artikel 54, stk. 2.
I henhold til artikel 61 gælder samarbejdsaftalen »for de områder, hvor traktaten om oprettelse af Det Europæiske Økonomiske Fællesskab finder anvendelse, på de betingelser, der er fastsat i den pågældende traktat ...«. Når Fællesskabet udvides, således at EØF-traktaten også får virkning for de nye medlemslandes område på de i tiltrædelsesakten nævnte betingelser, finder selve samarbejdsaftalen derfor også anvendelse i disse nye medlemslande. Dette anerkendes i øvrigt udtrykkeligt i artikel 366, stk. 1, og 368 i tiltrædelsesakten, ifølge hvilke bestemmelser Portugal skulle anvende samarbejdsaftalen fra den 1. januar 1986, dog med forbehold af de i tiltrædelsesaktens artikel 367 fastsatte bestemmelser for tilfælde, hvori der »på grund af forhold, der ikke kan tilregnes« Fællesskabet eller Republikken Portugal, ikke kunne opnås enighed med tredjeland om overgangsforanstaltninger.
Det i samarbejdsaftalens artikel 61 fastsatte princip bekræftes af artikel 54, stk. 2, i samarbejdsaftalen, der lyder således:
»Såfremt en tredjestat tiltræder Fællesskabet, skal der finde passende konsultationer sted i samarbejdsrådet med henblik på at tilgodese de kontraherende parters interesser (
11
) i henhold til denne aftale.«
Det forekommer mig, at denne bestemmelse i samarbejdsaftalen helt klart tager udgangspunkt i, at Portugal er fuldgyldigt medlem af Fællesskabet fra tiltrædelsen. Det ville nemlig ikke være nødvendigt i artikel 54, stk. 2, at fastsætte en konsultationsprocedure, såfremt en tredje stats tiltrædelse til Fællesskabet, således som Kommissionen har hævdet, på ingen måde påvirker aftalens territoriale rækkevidde.
8.
Man kan dog mod den her anførte opfattelse indvende, at såfremt portugisiske varer får tilkendt betegnelsen »varer med oprindelse i Fællesskabet« i samhandelen med Jugoslavien, vil dette medføre, at den frie adgang til Jugoslavien for varer fra tidligere tredjelande, i dette tilfælde Portugal, derved automatisk ville øges. Dette er imidlertid ikke korrekt, da Jugoslavien i henhold til samarbejdsaftalens artikel 29, stk. 2, ikke har pligt til at give varer fra Fællesskabet fri adgang, men tværtimod i medfør af samarbejdsaftalens artikel 54, stk. 2, kan konsultere Fællesskabet. Om nødvendigt havde man også kunnet træffe aftaler om overgangsordninger i medfør af artikel 367 i tiltrædelsesakten.
Omvendt kan, i henhold til min opfattelse, varer fra Portugal, der — som i det foreliggende tilfælde — gennemgår en tilstrækkelig forædling i Jugoslavien, efter artikel 15 i samarbejdsaftalen toldfrit genindføres i Fællesskabet. Dette forekommer mig imidlertid også at være i overensstemmelse med samarbejdsaftalens formål, som ifølge aftalens artikel 1 og 2 først og fremmest er at bidrage til Jugoslaviens økonomiske og sociale udvikling. »På det handelsmæssige område har denne aftale til formål at fremme samhandelen mellem de kontraherende parter ... med henblik på at skabe bedre betingelser for jugoslaviske varers adgang til Fællesskabets marked« (
12
). Min opfattelse ligger helt på linje hermed. Hvis også portugisiske produkter efter forædling i Jugoslavien kommer i betragtning for toldfritagelse ved (gen)indførsel i Fællesskabet, styrker dette Jugoslaviens økonomi, idet bearbejdningen eller forarbejdningen af disse varer skaber yderligere beskæftigelse og yderligere indtægter.
9.
Jeg når derfor på grundlag såvel af samarbejdsaftalens ordlyd som af dens formål (
13
) til den konklusion, at portugisiske varer i 1986 skulle anses for »varer med oprindelse i Fællesskabet« som nævnt i artikel 1 i protokol nr. 3 til samarbejdsaftalen. I den forbindelse er det uden betydning, om varerne efter forsendelse fra Portugal til Tysldand var i fri omsætning i det oprindelige Fællesskab, da ovennævnte betegnelse »varer med oprindelse i Fællesskabet« er baseret på andre faktorer (
14
).
Det andet præjudicielle spørgsmål
10.
Finanzgericht ønsker med sit andet spørgsmål at få oplyst, om en erhvervsdrivende som Weis burde have opdaget en fejl, som de tyske toldmyndigheder skulle have begået, da de fritog Weis' varer for told. Ved behandlingen af det første præjudicielle spørgsmål anførte jeg allerede, at den i sagen foreliggende fritagelse efter min opfattelse ikke kan betegnes som en fejl (jf. ovenfor, punkt 6 ff.). Jeg skal dog, såfremt Domstolen er af en anden opfattelse, også behandle Finanzgericht's andet spørgsmål.
11.
Som Kommissionen med rette har anført, skal dette spørgsmål besvares i lyset af artikel 5, stk. 2, i Rådets forordning nr. 1697/79 af 24. juli 1979 (
15
). I artikel 5, stk. 2, er opstillet tre kumulative betingelser for, hvornår de kompetente toldmyndigheder kan undlade efteropkrævning af importafgift, der ikke er opkrævet som følge af en fejl (
16
), nemlig at den oprindelige undladelse af at opkræve denne afgift skal have været en følge af en fejl, som de kompetente myndigheder selv har begået, den afgiftspligtige skal have handlet i god tro — hvilket vil sige, at han ikke selv ville have kunnet opdage myndighedernes fejl — og at han skal have overholdt samtlige bestemmelser i de gældende forskrifter vedrørende toldangivelsen. Efter Domstolens faste praksis betyder dette, at den afgiftspligtige har krav på, at der ikke sker efteropkrævning, når samtlige disse betingelser er opfyldt (
17
).
12.
Finanzgericht har anmodet Domstolen om en fortolkning af den anden betingelse. Med hensyn til denne betingelse udtalte Domstolen i Foto-Frost-dommen, at en afgiftspligtig må anses for at have handlet i god tro, såfremt »de sagkyndige dommere« — det drejede sig i denne sag ligeledes om en tysk Finanzgericht — »har fundet, at det var meget tvivlsomt, om der skulle opkræves afgifter i forbindelse med transaktioner af den foreliggende art« (
18
). Efter Domstolens opfattelse gælder dette så meget des mere, såfremt »tidligere lignende transaktioner var blevet afviklet med toldfritagelse« (
19
).
Af begrundelsen til det foreliggende præjudicielle spørgsmål fremgår, at også Finanzgericht München i høj grad betvivler, om Weis skal betale den omhandlede told. Endvidere fremgår det af de faktiske omstændigheder for Finanzgericht, at de tyske toldmyndigheder gentagne gange har meddelt toldfritagelse for Weis' transaktioner, inden de bestemte at foretage efteropkrævning. Det er derfor min opfattelse, at Weis har handlet i god tro som omhandlet i artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79.
13.
Dette ændres ikke af Binder-dommen, hvori Domstolen udtalte, at en opmærksom erhvervsdrivende ikke er i god tro, såfremt han kunne have opdaget en fejl, der var begået af toldmyndighederne, ved læsning af De Europæiske Fællesskabers Tidende (
20
). Af min behandling af det første præjudicielle spørgsmål fremgår klart, at Weis alene ved læsning af EF-Tidende umuligt kunne have rundet ud af, om samarbejdsaftalens artikel 15 kunne påberåbes eller ikke.
14.
Ligesom Kommissionen og Finanzgericht konkluderer jeg derfor, at en erhvervsdrivende, der har forholdt sig som Weis, har handlet i god tro som angivet i artikel 5, stk. 2, i Rådets forordning nr. 1697/79 af 24. juli 1979.
Forslag til afgørelse
Jeg skal herefter foreslå, at de præjudicielle spørgsmål besvares således:
»1)
Artikel 366, 367 og 368 i akten vedrørende vilkårene for Kongeriget Spaniens og Republikken Portugals tiltrædelse og tilpasningen af traktaterne samt artikel 1 i Rådets forordning (EØF) nr. 449/86 af 24. februar 1986 skal fortolkes således, at varer med oprindelse i Portugal, som i 1986 blev udført via Tyskland til forædling i Jugoslavien, i samhandelen mellem Forbundsrepublikken Tyskland og Jugoslavien skulle anses for varer med oprindelse i Fællesskabet som omhandlet i artikel 1 i protokol nr. 3 til samarbejdsaftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Den Socialistiske Føderative Republik Jugoslavien, underskrevet den 2. april 1980. Spørgsmålet om, hvorvidt varerne ved afsendelsen fra Portugal til Tyskland blev bragt i fri omsætning i Fællesskabet, er hermed uden betydning.
2)
Såfremt det viser sig, at sådanne varer ved en fejl blev betegnet som varer med oprindelse i Fællesskabet, skal en erhvervsdrivende under de omstændigheder, der foreligger i denne sag, anses for ikke at kunne have opdaget en sådan fejl, således at han har handlet i god tro som angivet i artikel 5, stk. 2, i Rådets forordning (EØF) nr. 1697/79 af 24. juli 1979.«
(
*1
) – Originalsprog: nederlandsk.
(
1
) – EFT L 302, s. 132 og 133.
(
2
) – Rådets forordning (EØF) nr. 449/86 af 24.2.1986 om fastlæggelse af den ordning, der skal anvendes af Kongeriget Spanien og Republikken Portugal i samhandelen med visse tredjelande (EFT L 50, s. 40).
(
3
) – Rådets forordning (EØF) nr. 314/83 af 24.1.1983 om indgåelse af samarbejdsaftalen mellem Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og Den Socialistiske Føderative Republik Jugoslavien (EFT L 41, s. 1).
(
4
) – Hermed menes åbenbart Fællesskabet inden Spaniens og Portugals tiltræden.
(
5
) – Artikel 15 er citeret i sin helhed i retsmodcrapporten.
(
6
) – Begrebet »varer med oprindelse i Fællesskabet« defineres i arukel 1, stk. 2, i den omhandlede protokol nr. 3.
(
7
) – I artikel 3, stk. 3, i protokol nr. 3 er anfört, hvilken bearbejdning eller forarbejdning skal betragtes som »utilstrækkelig«.
(
8
) – Jf. artikel 2, stk. 2, i traktaten om Kongeriget Spaniens og Republikken Portugals tiltrædelse af Det Europæiske Økonomiske Fællesskab og af Det Europæiske Atomenergifællesskab (EFT 1985 L 302, s. 9).
(
9
) – De påberåber sig herved artikel 211, stk. 1, i tiltrædelsesakten.
(
10
) – Også i medlemsstaternes indbyrdes forhold er de i tiltrædelsesakten fastsatte undtagelser fra princippet om Portugals fuldgyldige medlemskab i øvrigt tidligere af Domstolen blevet fortolket restriktivt. Jf. mit forslag til afgørelse til dom af 27.3.1990, sag C-113/89, Rush Portuguesa, Sml. I, s. 1425, punkt 12.
(
11
) – Se den fortolkende forldaring af begrebet »samarbejdsaftalens parter«, således som dette forekommer i samarbejdsaftalen (EFT 1983 L 41, s. 101).
(
12
) – Samarbejdsaftalens artikel 14.
(
13
) – At internationale aftaler som samarbejdsaftalen skal fortolkes efter deres ordlyd, men også i lyset af deres formal, er harvet over enhver diskussion. Jf. udtalelse af 14.12.1991, udtalelse 1/91, Sml. I, s. 6079, pramis 14.
(
14
) – Af sagen kan det i øvrigt ikke med sikkerhed udledes, om de portugisiske varer ved indklareringen i Tyskland også blev bragt i fri omsætning i Fællesskabet ved betaling af den forskyldte told.
(
15
) – Rådets forordning (EØF) nr. 1697/79 af 24.7.1979 om efteropkrævning af import- eller eksportafgifter, der ikke er opkrævet hos debitor for varer, der er angivet til en toldprocedure, som medfører en forpligtelse til at betale sådanne afgifter (EFT L 197, s. 1).
(
16
) – Dom af 22.10.1987, sag 314/85, Foto-Frost, Sml. s. 4199, præmis 22-26.
(
17
) – Foto-Frost-dommen, præmis 22, senest stadfæstet ved dom af 24.6.1991, sag C-348/89, Mecanarte, Sml. I, s. 3299, præmis 12, 13 og 14.
(
18
) – Foto-Frost-dommen, præmis 25.
(
19
) – Foto-Frost-dommen, præmis 25.
(
20
) – Dom af 12.7.1989, sag 161/88, Sml. s. 2415, præmis 20 og 25.