62023TO0477
A TÖRVÉNYSZÉK VÉGZÉSE (kibővített harmadik tanács)
2025. június 11. (
*1
)
„Megsemmisítés iránti kereset – Gazdaság‑ és monetáris politika – Bankunió – Hitelintézetek és bizonyos befektetési vállalkozások egységes szanálási mechanizmusa (ESZM) – 806/2014/EU rendelet – 2014/59/EU irányelv – Együttes határozat a szavatolótőkére és leírható, illetve átalakítható kötelezettségekre vonatkozó minimumkövetelmény megállapításáról – A Törvényszék hatásköre – A közvetlen érintettség hiánya – Elfogadhatatlanság”
A T‑477/23. sz. ügyben,
a DZ Bank AG Deutsche Zentral‑Genossenschaftsbank, Frankfurt am Main (székhelye: Frankfurt am Main [Németország], képviselik: H. Berger, M. Weber és D. Schoo ügyvédek)
felperes,
az Egységes Szanálási Testület (ESZT) (képviselik: H. Ehlers, M. Fernández Rupérez, A. Lapresta Bienz és J. Rius Riu, meghatalmazotti minőségben)
alperes ellen,
A TÖRVÉNYSZÉK (kibővített harmadik tanács),
tagjai: H. Kanninen, elnökként eljárva, P. Škvařilová‑Pelzl, I. Nõmm, G. Steinfatt (előadó) és D. Kukovec bírák,
hivatalvezető: V. Di Bucci,
tekintettel az eljárás írásbeli szakaszára, különösen:
–
a Törvényszék Hivatalához 2023. július 31‑én benyújtott keresetlevélre,
–
az ESZT által a Törvényszék Hivatalához 2023. október 30‑án benyújtott külön beadványban előterjesztett elfogadhatatlansági kifogásra,
–
a felperesnek az elfogadhatatlansági kifogásra vonatkozó, a Törvényszék Hivatalához 2023. október 18‑án benyújtott észrevételeire,
–
az Európai Parlament, az Európai Unió Tanácsa és az Európai Bizottság által a Törvényszék Hivatalához 2023. október 19‑én és november 15‑én benyújtott beavatkozási kérelmekre,
meghozta a következő
Végzést
1
Az EUMSZ 263. cikken alapuló keresetében a felperes, a DZ Bank AG Deutsche Zentral‑Genossenschaftsbank, Frankfurt am Main elsődlegesen a szavatolótőkére és a leírható, illetve átalakítható kötelezettségekre vonatkozó minimumkövetelménynek (a továbbiakban: MREL) a felperes és öt leányvállalat tekintetében történő meghatározásáról szóló, 2023. április 6‑i RC/JD/2022/22 együttes határozat (a továbbiakban: megtámadott határozat) megsemmisítését, másodlagosan pedig annak megállapítását kéri, hogy e határozat jogilag nem létezik.
A jogvita előzményei
2
A felperes a DZ Bank Gruppe csoport élén álló társaság, amely Németországban a szövetkezeti bankok pénzügyi csoportja. Németországban első rangú bankként sorolták be, a csoport eszközeinek teljes összege 2022. december 31‑én 627 milliárd eurót tett ki. A bankunión belül a felperesnek Németországban és Luxemburgban vannak leányvállalatai. Leányvállalata, a Fundamenta Lakáskassza Zrt. a bankunión kívül, Magyarországon található.
3
2017‑ben az Egységes Szanálási Testület (ESZT) a módosított, a hitelintézetek és befektetési vállalkozások helyreállítását és szanálását célzó keretrendszer létrehozásáról és a 82/891/EGK tanácsi irányelv, a 2001/24/EK, 2002/47/EK, 2004/25/EK, 2005/56/EK, 2007/36/EK, 2011/35/EU, 2012/30/EU és 2013/36/EU irányelv, valamint az 1093/2010/EU és a 648/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításáról szóló, 2014. május 15‑i 2014/59/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2014. L 173., 190. o.; helyesbítések: HL 2019. L 165., 129. o.; HL 2021. L 104., 55. o.) 88. cikkének megfelelően szanálási kollégiumot hozott létre a felperes és leányvállalatai számára, amelyhez többek között egyrészről az ESZT mint az említett kollégium elnöke és mint csoportszintű szanálási hatóság, másrészről pedig a Magyar Nemzeti Bank mint a magyar leányvállalat szanálási hatósága tartozik.
4
2022. december 8‑án az ESZT kibővített ügyvezetői testülete ideiglenesen jóváhagyta a megtámadott határozat tervezetét, amelyet a szanálási kollégiumnak meg kellett vizsgálnia. 2022. december 15‑én az ESZT megindította a projekttel kapcsolatos, a felperessel folytatott konzultációs eljárást. A felperes 2023. január 10‑i leveleiben küldte meg észrevételeit. 2023. február 8‑án az említett testület megvizsgálta a megtámadott határozat tervezetét, és arra a következtetésre jutott, hogy a konzultációs eljárást követően a tervezetet nem kell módosítani. 2023. március 24‑én az ESZT mint csoportszintű szanálási hatóság megküldte a szanálási kollégiumnak a megtámadott határozat tervezetének végleges változatát. 2023. március 28‑án konszenzus alakult ki a kollégiumban, amelyet majd az ESZT és a Magyar Nemzeti Bank belső jóváhagyási eljárásai elé terjesztették.
5
2023. április 5‑én az ESZT kibővített ügyvezetői testülete tudomásul vette a fent ismertetett közös döntéshozatali eljárást, és ennek alapján jóváhagyta a megtámadott határozatban tükröződő konszenzust.
6
Ugyanezen kibővített ügyvezetői testületen az ESZT elfogadta az SRB/EES/2022/215 határozatot, amely meghatározza az MREL‑t a csoportnak a hatáskörébe tartozó, a felperes által irányított szervezetei, vagyis a felperes és leányvállalatai, a németországi székhelyű Bausparkasse Schwäbisch Hall AG, DZ HYP AG és Team Bank AG, valamint leányvállalata, a luxemburgi székhelyű DZ Privatbank S.A. számára. Az SRB/EES/2022/215 határozat megbízza a nemzeti szanálási hatóságokat az említett MREL végrehajtásával (e határozat 4. cikke) és annak fenntartásának ellenőrzésével (az említett határozat 6. cikke).
7
2023. április 6‑án az ESZT elnöke aláírta a megtámadott határozatot. A dokumentum az aláírást követően tartalmazza azt az észrevételt, hogy az érintett hatóságok képviselői írásban hozzájárultak az MREL‑ről szóló együttes határozathoz. A megtámadott határozat I. mellékletében szerepel a magyar szanálási hatóság elnöke, azaz a Magyar Nemzeti Bank által aláírt, 2023. április 6‑án kelt írásbeli megállapodás, amely szerint a Magyar Nemzeti Bank egyetért az ESZT által 2023. március 24‑én javasolt és továbbított együttes határozattal.
8
2023. április 14‑én a német szanálási hatóságot, a Bundesanstalt für Finanzdienstleistungsaufsichtot (BaFin, a pénzügyi szolgáltatások szövetségi felügyeleti hatósága) értesítették az ESZT 2023. április 5‑i SRB/EES/2022/215 határozatáról, amelyet ezt követően a felperesnek címzett 2023. május 26‑i határozatával hajtott végre.
9
2023. május 17‑i levelében a luxemburgi szanálási hatóság, azaz a pénzügyi ágazat felügyeleti bizottsága (CSSF) tájékoztatta a DZ Privatbank leányvállalatot az SRB/EES/2022/215 határozatban meghatározott MREL végrehajtásáról, és értesítette az említett határozatról.
10
2023. május 22‑i elektronikus levelében az ESZT mint csoportszintű szanálási hatóság megküldte a felperesnek mint a csoport uniós anyavállalatának a megtámadott határozatot, amelyhez csatolta a csoport szanálási tervére vonatkozó együttes határozatot és e terv összefoglalóját.
11
2023. július 3‑án a felperes a módosított, a hitelintézeteknek és bizonyos befektetési vállalkozásoknak az Egységes Szanálási Mechanizmus keretében történő szanálására vonatkozó egységes szabályok és egységes eljárás kialakításáról, valamint az Egységes Szanálási Alap létrehozásáról és az 1093/2010/EU rendelet módosításáról szóló, 2014. július 15‑i 806/2014/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2014. L 225., 1. o.; helyesbítés: HL 2014. L 372., 9. o.) 85. cikkének (3) bekezdése alapján fellebbezést nyújtott be a megtámadott határozattal szemben az ESZT fellebbviteli testületéhez.
12
2023. július 5‑én a felperes ugyanezen rendelkezések alapján az SRB/EES/2022/215 határozattal szemben is keresetet indított az ESZT fellebbviteli testülete előtt.
13
A kereseteket az ESZT fellebbviteli testülete a 2/23. és 3/23. sz. egyesített ügyekben 2023. december 15‑én hozott határozatával elutasította. Az említett bizottság a felperesnek a megtámadott határozattal szemben indított keresetét elfogadhatónak, de megalapozatlannak, az SRB/EES/2022/215 határozattal szemben indított keresetet pedig elfogadhatatlannak minősítette.
14
2024. február 26‑án a felperes a Törvényszék Hivatala előtt keresetet indított az ESZT fellebbviteli testületének határozata ellen, amelyet T‑116/24. számon vettek nyilvántartásba.
A felek kérelmei
15
A felperes azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
elsődlegesen semmisítse meg a megtámadott határozatot;
–
másodlagosan állapítsa meg, hogy a megtámadott határozat jogilag nem létezik;
–
az ESZT‑t kötelezze a költségek viselésére.
16
Az ESZT azt kéri, hogy a Törvényszék:
–
elsődlegesen nyilvánítsa a keresetet elfogadhatatlannak;
–
másodlagosan függessze fel az ügyet a T‑71/22. sz. ügyben történő határozathozatalig;
–
a felperest kötelezze a költségek viselésére.
A jogkérdésről
17
A Törvényszék eljárási szabályzata 130. cikkének (1) bekezdése értelmében az alperes kérelmére a Törvényszék az ügy érdemét nem érintve dönthet az elfogadhatatlanság tárgyában.
18
A jelen ügyben a Törvényszék úgy ítéli meg, hogy az ügyiratok alapján elegendő információval rendelkezik, és e cikk alapján úgy dönt, hogy az eljárás folytatása nélkül határoz.
19
Az ESZT a hatáskör hiányára és az elfogadhatatlanságra vonatkozó kifogását négy indokra alapítja.
20
Először is arra hivatkozik, hogy az „együttes határozat” nem minősül neki betudható jogi aktusnak. E tekintetben megjegyzi, hogy az uniós bíróságok megerősítették, hogy az uniós intézményektől, szervektől vagy hivataloktól eltérő jogalanyok jogi aktusai nem tartoznak az EUMSZ 263. cikk szerinti hatáskörükbe, és így a Törvényszéknek a jelen jogvita elbírálására vonatkozó hatáskörének hiányára hivatkozott.
21
Másodszor, az együttes határozat csupán egy másik határozat előkészítő aktusa. Harmadszor, azt nem a felperesnek címezték, és az nem érinti őt közvetlenül és személyében, így a felperes nem rendelkezik kereshetőségi joggal. Negyedszer, az ESZT úgy véli, hogy a kereset a pert megelőző eljárásra vonatkozó feltétel miatt elfogadhatatlan.
22
A felperes vitatja az ESZT érvelését, és úgy véli, hogy a kereset elfogadható.
23
Elsősorban, ami a megtámadott határozat kibocsátóját illeti, e határozatot az ESZT mint csoportszintű szanálási hatóság hozta meg. Az ESZT a 806/2014 rendelet 12. cikkének (1) bekezdése által ráruházott hatáskör gyakorlása során, együttes határozat formájában határozta meg az MREL‑t.
24
Először is, a szanálási kollégium maga nem fogad el jogi aktusokat, hanem kizárólag azt a keretet jelenti, amelyen belül a szanálási hatóságok közösen láthatnak el feladatokat. A magyar szanálási hatóság, vagyis a Magyar Nemzeti Bank egyszerűen elfogadta a megtámadott határozatot.
25
Másodszor, a felperes azáltal, hogy a maga részéről átveszi az ESZT fellebbviteli testülete által a 2023. december 15‑i határozatában követett érvelést, azt állítja, hogy az együttes határozat azonos tartalmú egyedi határozatok csoportjának minősül, és azt minden egyes érintett szanálási hatóság jóváhagyja. A felperes szerint két helyzetet kell megkülönböztetni. Véleménykülönbség esetén az egyes szanálási hatóságok hatáskörük gyakorlása során külön‑külön hozzák meg az MREL‑re vonatkozó saját határozatukat (a 2014/59 irányelv 45h. cikkének (4) és (6) bekezdésében leírt helyzet). Együttes határozat esetében azonban minden szanálási hatóság egyedi határozatot fogad el, amely megfelel a korábban hozott együttes határozatnak (a 2014/59 irányelv 45h. cikkének (2) és (4) bekezdésében leírt helyzet).
26
Harmadszor az a körülmény, hogy az érintett szanálási hatóságok a határozat ugyanazon szövegéről állapodnak meg, nem eredményezi azt, hogy az együttes határozat csak megállapodásnak minősül a hatóságok közötti belső kapcsolatok keretében. A szanálási kollégium tagjai közötti megállapodás csupán előfeltétele az együttes határozatnak, de nem hasonlítható ahhoz.
27
Másodsorban, először is a megtámadott határozat kötelező joghatásokat vált ki a külkapcsolatokban, mivel a szanálási kollégium együttes határozata végleges határozatnak minősül, nem pedig pusztán a hatóság belső előkészítő aktusának, és kötelező az érintett intézményekre nézve. A megtámadott határozat keretében az ESZT már véglegesen meghatározza az MREL‑t a felperessel szemben a 806/2014 rendelet 12. cikke által ráruházott hatáskörök gyakorlása során, mivel az együttes határozat a 2014/59 irányelv 45h. cikkének (7) bekezdése értelmében kötelezi az ESZT‑t az MREL meghatározását illetően.
28
Az az érv, amely szerint a megtámadott határozatot az ESZT és a BaFin MREL‑t megállapító határozatával kellett végrehajtani, nem releváns, mivel a jelen ügyben az együttes határozat már tartalmazta azt a végleges határozatot, amely saját mérlegelési mozgástér nélkül köti az ESZT‑t és a BaFint a későbbi jogi aktusaik során.
29
Másodszor, a megtámadott határozat a felperest legalábbis közvetve és személyében érinti az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése értelmében, mivel az együttes határozatot a szóban forgó intézményeknek címezték, és azokat az említett együttes határozat közvetlenül és személyükben érinti, függetlenül attól, hogy címzettnek minősülnek.
30
Harmadszor, az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdése értelmében a felperes rendelkezik kereshetőségi joggal, és rendelkezik a megkövetelt eljáráshoz fűződő érdekkel. Magának a megtámadott határozatnak a kért megsemmisítése joghatásokat válthat ki, mivel megalapozatlanná teszi az MREL‑t megállapító ESZT‑határozatot, és ennélfogva a BaFin MREL‑ről szóló határozatát, amely tehát köteles a felperes tiltakozása alapján megsemmisíteni a határozatát.
31
Egyébiránt a felperes volt a megtámadott határozat címzettje, e címzetti minőség az ESZT‑t terhelő, a 2014/59 irányelv 45h. cikke (1) bekezdése második albekezdésének a) pontjában és a 2014/59/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvnek a helyreállítási tervek, szanálási tervek és csoportszintű szanálási tervek tartalmát, az illetékes hatóság által a helyreállítási tervek és csoportszintű helyreállítási tervek tekintetében értékelendő minimumkövetelményeket, a csoporton belüli pénzügyi támogatás feltételeit, a független értékelőkre vonatkozó követelményeket, a leírási és átalakítási hatáskörök szerződéses elismerését, az értesítési követelmények és a felfüggesztésre vonatkozó közlemény eljárásait és tartalmát, valamint a szanálási kollégiumok operatív működését meghatározó szabályozástechnikai standardok tekintetében történő kiegészítéséről szóló, 2016. március 23‑i (EU) 2016/1075 felhatalmazáson alapuló bizottsági rendelet (HL 2016. L 184., 1. o.) 92. cikkének (1) bekezdésében kifejezetten előírt kötelezettségen alapul, amely alapján az együttes határozatokat elfogadásukat követően továbbítani kell a felperesnek.
32
Ráadásul a felperes cáfolja az ESZT azon érvét, amely szerint nem fűződik érdeke a megtámadott határozat megsemmisítéséhez, mivel e megsemmisítés semmilyen előnnyel nem jár számára, mivel a megtámadott határozat közös jellegére tekintettel az ESZT‑nek önmagában semmi esetre sem lenne lehetősége arra, hogy e jogi aktust helyettesítse, hanem kizárólag arra van lehetősége, hogy újraindítsa az eljárást a szanálási kollégiumon belül, amely eljárás keretében nem írhat elő bizonyos szintű MREL‑t az említett kollégium többi tagjával szemben. E tekintetben a felperes azt állítja, hogy az MREL meghatározásához nem feltétlenül szükséges együttes határozat. Ha nem születik együttes határozat, az MREL meghatározására az érintett szanálási hatóságok külön határozatai útján kerül sor a 2014/59 irányelv 45h. cikke (4)–(6) bekezdésének megfelelően, így az ESZT olyan határozatot fogadhat el, amely figyelembe veszi a Törvényszék esetleges követelményeit.
33
Harmadsorban, a felperes cáfolja az előzetes eljárás követelményét, lényegében e kérdés bírósági tisztázásának hiányára hivatkozva. Úgy érvel, hogy fennáll az Európai Unió Alapjogi Chartája 47. cikkének (1) bekezdésében biztosított hatékony bírói jogvédelemhez való alapvető joga megsértésének közvetlen veszélye, ha a 806/2014 rendelet 85. cikke (3) bekezdésének első albekezdésével és 86. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben értelmezett EUMSZ 263. cikk ötödik bekezdése szerinti előzetes eljárás követelményével ellentétes a Törvényszék előtti jelen kereset elfogadhatósága.
A megtámadott határozat jellegéről és a Törvényszéknek a jelen jogvita elbírálására vonatkozó hatásköréről
34
Az ESZT szerint mind az elfogadásához vezető eljárás, mind annak tartalma azt mutatja, hogy a megtámadott határozat nem neki betudható jogi aktus. Ezen érv alátámasztása érdekében előadja, hogy a megtámadott határozatot együttes határozatként nem ő, hanem együttesen a felperes és a magyar szanálási hatóság, vagyis a Magyar Nemzeti Bank fogadta el a szanálási kollégium keretében. A megtámadott határozat így figyelembe veszi azt a konszenzust, amelyre az említett hatóságok annak érdekében jutottak, hogy végső soron biztosítsák a tervezett szanálási stratégia megfelelő végrehajtását. Olyan integrált megállapodásról van szó, amely az MREL‑nek a csoport valamennyi tagja tekintetében meghatározott szintjeire vonatkozik, és amelynek révén a szanálási stratégia figyelembe veszi a többi tag MREL‑jét, és attól függ.
35
A Törvényszék az EUMSZ 263. cikk alapján kizárólag az uniós intézmények, szervek vagy hivatalok jogi aktusaival szemben benyújtott keresetek elbírálására rendelkezik hatáskörrel (2020. október 6‑iSharpston kontra Tanács és a tagállamok kormányainak képviselői végzés, T‑550/20, nem tették közzé, EU:T:2020:475, 33. pont).
36
Hasonlóképpen, az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a megsemmisítés iránti kereset benyújtásának lehetősége az uniós intézmények, szervek és hivatalok által hozott valamennyi, joghatást kiváltó aktus ellen – annak természetétől és formájától függetlenül – rendelkezésre kell, hogy álljon (lásd ebben az értelemben: 1993. június 30‑iParlament kontra Tanács és Bizottság ítélet, C‑181/91 és C‑248/91, EU:C:1993:271, 13. pont; 2004. július 13‑iBizottság kontra Tanács ítélet, C‑27/04, EU:C:2004:436, 44. pont; 2015. április 28‑iBizottság kontra Tanács ítélet, C‑28/12, EU:C:2015:282, 14. pont).
Az együttes határozat joghatásairól
37
A megtámadott határozat, amely az „együttes határozat” címet viseli, úgy rendelkezik, hogy „a szanálási kollégium keretében szanálási hatóságokként eljáró ESZT és [Magyar Nemzeti Bank] együttes határozatot hozott, amelyben megállapodtak” az MREL‑ekkel kapcsolatban, amelyeket a megtámadott határozat 2–4. cikke értelmében a felperesnek és öt leányvállalatának tiszteletben kell tartania. Ezen MREL‑eket a megtámadott határozat I‑III. szakasza határozza meg. Ezenkívül a megtámadott határozat tartalmazza az ESZT elnökének az ESZT nevében elhelyezett aláírását, a „[t]he representatives of the relevant resolution authorities have agreed to this joint decision on MREL by means of a written agreement” (az érintett hatóságok képviselői írásban megállapodtak az MREL‑re vonatkozó ezen együttes határozatról) megjegyzéssel. A magyar szanálási hatóságnak, azaz a Magyar Nemzeti Banknak az elnök aláírásával kapcsolatos hozzájárulását csatolták a megtámadott határozathoz.
38
A megtámadott határozat így a felperes és öt leányvállalata – amelyek közül az egyik a bankunión kívül található – vonatkozásában az MREL meghatározására vonatkozik.
39
A felperesből és németországi és luxemburgi leányvállalataiból álló csoport tekintetében az MREL meghatározására vonatkozó hatáskör az ESZT‑t illeti meg (a 806/2014 rendelet 12. cikkének (1) bekezdése), amely az említett „határokon átnyúló csoport” szanálási hatósága (lásd: a 806/2014/EK tanácsi rendelet 3. cikkének (1) bekezdésének 24. pontjával összefüggésben értelmezett ugyanezen rendelet 7. cikke (2) bekezdésének b) pontja).
40
Mivel azonban a „határokon átnyúló csoport” csak a bankunióban részt vevő tagállamokban található szervezeteket foglalja magában (a 806/2014 rendelet 3. cikke (1) bekezdésének 24. pontja), az ESZT nem rendelkezik hatáskörrel az MREL az egész csoport tekintetében történő meghatározására, mivel a felperes magyar leányvállalata a bankunióban részt nem vevő államban rendelkezik székhellyel.
41
A Fundamenta Lakáskassza magyar leányvállalat szanálási hatósága a Magyar Nemzeti Bank (a megtámadott határozatnak a megtámadott határozat mellékletével összefüggésben értelmezett (11) preambulumbekezdése).
42
A felperes csoportja a maga egészében, beleértve a magyar leányvállalatot is, a 2014/59 irányelv 2. cikke (1) bekezdésének 27. pontja értelmében vett „határokon átnyúló tevékenységű csoportnak” minősül, amelynek szervezetei egynél több tagállamban rendelkeznek székhellyel.
43
A 2014/59 irányelv 88. cikke (1) bekezdésének első albekezdése szerint a csoportszintű szanálási hatóságok a határokon átnyúló tevékenységű csoportok tekintetében szanálási kollégiumokat hoznak létre, amelyek keretet biztosítanak a csoportokra összevont szinten és a leányvállalatok szintjén előírt MREL létrehozására (lásd: a 2014/59 irányelv 88. cikke (1) bekezdése második albekezdésének i) pontja). A jelen ügyben a megtámadott határozat (6) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy az ESZT a 2014/59 irányelv 88. cikke (2) bekezdése a) és b) pontjának megfelelően 2017‑ben szanálási kollégiumot hozott létre a felperes és öt leányvállalata számára, amelynek tagjai többek között az ESZT és a Magyar Nemzeti Bank.
44
Az ilyen kollégiumon belül az érintett szanálási hatóságok párbeszédet folytatnak az MREL összevont szinten alkalmazandó javaslatairól, az anyavállalatról és az egyes leányvállalatokról, és megvitatják az MREL közelítését (a 2016/1075 felhatalmazáson alapuló rendelet 89. cikke). A kollégium elnöki tisztét a csoportszintű szanálási hatóság tölti be (a 2014/59 irányelv 88. cikkének (5) bekezdése).
45
Ha egy csoporthoz a bankunióban részt vevő tagállamokban és az abban részt nem vevő tagállamokban letelepedett szervezetek egyaránt tartoznak, a részt nem vevő tagállamokkal folytatott konzultáció és együttműködés céljából a Testület képviseli a részt vevő tagállamok nemzeti szanálási hatóságait (a 806/2014 rendelet 32. cikkének (1) bekezdése és a megtámadott határozat (10) preambulumbekezdése). Így a német és a luxemburgi szanálási hatóságok csak megfigyelőként vettek részt a szanálási kollégiumban (a megtámadott határozat (6) és (9) preambulumbekezdése).
46
A 2014/59 irányelv 88. cikke (1) bekezdése második albekezdésének i) pontja a szanálási kollégiumon belül a szanálás alá vonható csoport konszolidált szintjén és egyedi szinten a leányvállalatokra alkalmazandó MREL‑összegek megállapítása érdekében többek között ugyanezen irányelv 45h. cikkére utal, amely két alternatív eljárást ír elő az említett MREL összehangolt meghatározásának elérésére.
47
A javasolt eljárás egy együttes határozat kidolgozása a 2014/59 irányelv 45h. cikkének (1) bekezdésével összhangban, amely szerint a csoportszintű szanálási hatóság és a szanálás alá vonható csoport leányvállalataiért felelős szanálási hatóságok minden tőlük telhetőt megtesznek annak érdekében, hogy együttes határozatot hozzanak a szanálás alá vonható csoport konszolidált szintjén alkalmazott követelmény összegéről és az egyes leányvállalatokra egyedi szinten alkalmazott követelmény összegéről. Az együttes határozat kötelező az érintett szanálási hatóságokra nézve (a 2014/59 irányelv 45h. cikkének (7) bekezdése).
48
Amennyiben négy hónapon belül nem születik ilyen együttes határozat, az egyrészről a csoportszinten, másrészről pedig az MREL tekintetében egyedi szinten konszolidált MREL tekintetében illetékes hatóságok a többi érintett hatóság és az érintett szanálás alá vonható szervezet által megfogalmazott vélemények és fenntartások kellő figyelembevételével határozzák meg az MREL‑t (a 2014/59 irányelv 45h. cikkének (3) bekezdése). Erre az alternatívára a 45h. cikk (4)–(6) bekezdése különös szabályokat ír elő.
49
Mivel az ESZT és a magyar szanálási hatóság, vagyis a Magyar Nemzeti Bank együttes határozatot hozott, egyeztettek annak érdekében, hogy a saját hatáskörükben eljáró egyes hatóságok később meghatározzák az MREL‑eket. A megtámadott határozatban ugyanis az ESZT és a magyar szanálási hatóság mint szanálási hatóságok és a szanálási kollégium tagjai egyetértésüket fejezik ki az ESZT mint a kollégium elnöke által a megtámadott határozat I‑III. szakaszában a felperes és valamennyi leányvállalata tekintetében elismert MREL‑ekkel.
50
A megtámadott határozat joghatásokat vált ki, mivel a 2014/59 irányelv 45h. cikke (7) bekezdésének megfelelően az „érintett” szanálási hatóságok (lásd: lenti 78. pont) kölcsönösen kötik egymást, mivel kötelezettséget vállalnak arra, hogy tiszteletben tartják a saját hatásköreik gyakorlása során meghatározandó MREL‑eket.
51
Az ESZT‑nek mint a szanálás alá vonható szervezet és a bankunióban részt vevő tagállamokban letelepedett leányvállalatok MREL‑jének meghatározására jogosult szanálási hatóságnak a megtámadott határozat I. és II. szakaszában meghatározott MREL‑ekhez kell tartania magát. Ugyanez vonatkozik a magyar szanálási hatóságra, vagyis a Magyar Nemzeti Bankra, amely köteles betartani a III. szakaszban meghatározott MREL‑t.
52
Ebből következik, hogy a megtámadott határozat előkészítésével és aláírásával, amint az a fenti 3–7. pontban kifejtésre került, az ESZT részt vett a joghatásokat kiváltó megtámadott határozat elfogadásában.
Az együttes határozat „hibrid” jellegéről
53
Ami az ESZT azon érvét illeti, amely szerint a megtámadott határozatot együttes határozatként nem ő egyedül, hanem a szanálási kollégium keretében a magyar szanálási hatósággal együtt fogadta el, felmerül a kérdés, hogy a megtámadott határozat mennyiben tekinthető az uniós bíróság felülvizsgálata alá tartozó aktusnak.
54
A megtámadott határozat – amint arra az ESZT helyesen rámutatott – konszenzusból ered, és (7) preambulumbekezdéséből egyértelműen kitűnik, hogy azt egyrészt az ESZT mint csoportszintű szanálási hatóság, másrészt pedig a bankunióban részt nem vevő állam szanálási hatósága közösen fogadta el.
55
Így egyrészt az ESZT hozzájárulása nélkül semmilyen együttes határozatot nem lehetett volna megállapítani. Másrészt a megtámadott határozat 5. cikke szerint és a 2016/1075 felhatalmazáson alapuló rendelet 91. cikkének (3) bekezdésével összhangban az együttes határozat elfogadásához elengedhetetlen a magyar szanálási hatóság, azaz a Magyar Nemzeti Bank egyetértése is.
56
Márpedig a megtámadott határozat „hibrid” jellege, amely abból a körülményből ered, hogy azt az ESZT és a Magyar Nemzeti Bank fogadta el, nem jelenti azt, hogy az nem az ESZT‑től származik.
57
A megtámadott határozatot tartalmazó dokumentum ugyanis mind a bevezető részében („as agreed by the Single Resolution Board […] and Magyar Nemzeti Bank”, vagyis „az [ESZT] és [a Magyar Nemzeti Bank] megállapodása szerint”), mind pedig az ESZT elnökének az ESZT nevében történő aláírásában azt a tényt rögzíti, hogy az ESZT az együttes határozat egyik kibocsátója. Egyébiránt a megtámadott határozat (10) preambulumbekezdésének első mondatából kitűnik, hogy az ESZT csoportszintű szanálási hatóságként járt el. E határozat (12) preambulumbekezdése szerint az együttes határozat a 2014/59 irányelv 45h. cikkén alapul, amely előírja, hogy a csoportszintű szanálási hatóságnak és a leányvállalatokért felelős szanálási hatóságoknak minden tőlük telhetőt meg kell tenniük annak érdekében, hogy együttes határozatot hozzanak. Így az ESZT azáltal, hogy a megtámadott határozatot a magyar szanálási hatósággal, vagyis a Magyar Nemzeti Bankkal együtt hozta meg, az uniós jog által ráruházott hatáskör alapján járt el. Az ESZT csak az uniós jogalkotó által ráruházott döntéshozatali hatáskörök miatt hozhatta meg a megtámadott határozatot a részt nem vevő tagállam szanálási hatóságával.
58
Ellentétben azokkal az összetett közigazgatási eljárásokkal, amelyekben a nemzeti szanálási hatóságok eljárnak, amelyek esetében azonban a végső döntés az ESZT hatáskörébe tartozik, mint például az Egységes Szanálási Alapba (ESZA) fizetendő rendes hozzájárulások meghatározása tekintetében (lásd: Campos Sánchez‑Bordona főtanácsnok Iccrea Banca ügyre vonatkozó indítványa, C‑414/18, EU:C:2019:574, 34. és 35. pont), a megtámadott határozat valódi, egyenrangú megállapodás, amelyet a magyar nemzeti hatóság, vagyis a Magyar Nemzeti Bank és az ESZT közötti koordináció keretében fogadtak el, és amely a saját hatásköreik alapján a határozatok meghozatala előtt zajlik.
59
A jelen ügyben szóban forgó közigazgatási eljárás különbözik az 1992. december 3‑iOleificio Borelli kontra Bizottság ítélet (C‑97/91, EU:C:1992:491) és a 2018. december 19‑iBerlusconi és Fininvest ítélet (C‑219/17, EU:C:2018:1023) alapjául szolgáló eljárásoktól. Az ezen ítéletek alapjául szolgáló ügyek ugyanis vertikális viszony keretébe illeszkednek, mivel a nemzeti hatóság aktusára előzetesen került sor, és az uniós közigazgatási hatóság határozatát az eljárás végén hozták meg. Az a kérdés, hogy az érintett uniós hatóság rendelkezik‑e mérlegelési mozgástérrel, éppen e vertikális viszony keretébe illeszkedik.
60
Ezzel szemben a jelen ügy egy tisztán horizontális viszony keretébe illeszkedik, amelyben két hatóság, a nemzeti szanálási hatóság, vagyis a Magyar Nemzeti Bank és a saját hatáskörökkel felruházott ESZT „együttes határozatot” fogad el. A nemzeti és uniós hatóságok részvételével zajló összetett közigazgatási eljárások vertikális helyzetétől eltérően, ahol a végleges döntési jogkör gyakorlása a döntő tényező annak meghatározása során, hogy a bírósági felülvizsgálatot az uniós bíróságnak vagy a nemzeti bíróságoknak kell‑e végezniük (lásd: Campos Sánchez‑Bordona főtanácsnok Iccrea Banca ügyre vonatkozó indítványa, C‑414/18, EU:C:2019:574, 34. pont), a jelen helyzetben az együttes határozat társszerzői, amikor elfogadják azt, mindketten a másiktól függetlenül gyakorolják a hatáskörüket. Mindenesetre a megtámadott határozathoz hasonló együttes határozat elfogadásakor az ESZT bizonyos mérlegelési mozgástérrel rendelkezik, és nem kötik a nemzeti hatóságtól származó javaslatok.
61
Az, hogy a megtámadott határozat az ESZT és a magyar szanálási hatóság, vagyis a Magyar Nemzeti Bank közötti konszenzus eredménye, nem kérdőjelezheti meg azt a következtetést, hogy az uniós bíróság felülvizsgálata alá tartozó aktusról van szó, mivel az MREL‑nek a 2014/59 irányelv 45h. cikke által létrehozott eljárás alapján történő meghatározása során az ESZT‑nek alkalmaznia kell az említett irányelv 45. és azt követő cikkeit, és tiszteletben kell tartania azt.
62
E tekintetben e rendelkezések ESZT általi alkalmazása független a magyar szanálási hatóság fellépésétől, amely dönthet úgy, hogy nem fogadja el az ESZT által javasolt együttes határozatot.
63
Ebben az összefüggésben a magyar szanálási hatóság, vagyis a Magyar Nemzeti Bank egyet nem értése nem akadályozta meg az ESZT‑t abban, hogy meghatározza az MREL‑t, legalábbis annak a bankunióban részt vevő tagállamokban való alkalmazását illetően. A 2014/59 irányelv 45h. cikke (3) és (4) bekezdésének megfelelően ugyanis együttes határozat hiányában az ESZT‑nek kell határozatot hoznia az MREL‑ről.
64
Így, még ha a magyar szanálási hatóság részvétele szükséges lépés is a megtámadott határozat elfogadására irányuló eljárásban, a jelen ügyben alkalmazandó uniós szabályok tiszteletben tartása – figyelembe véve az ESZT által ennek keretében gyakorolt hatáskörök terjedelmét – nem zárható ki az uniós bíróság általi felülvizsgálatból.
65
E körülmények között a Törvényszék hatáskörrel rendelkezik a megtámadott határozat jogszerűségének vizsgálatára, így a hatáskör hiányára alapított kifogást el kell utasítani.
A kereset elfogadhatóságáról
66
Az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdéséből kitűnik, hogy bármely természetes vagy jogi személy az első és második bekezdésben említett feltételek mellett eljárást indíthat a neki címzett vagy az őt közvetlenül és személyében érintő jogi aktusok ellen, továbbá az őt közvetlenül érintő olyan rendeleti jellegű jogi aktusok ellen, amelyek nem vonnak maguk után végrehajtási intézkedéseket.
67
Először is, ami a címzetti minőségét illeti, el kell utasítani a felperes azon érvét, amely szerint e minőség az ESZT‑nek a 2014/59 irányelv 45h. cikke (1) bekezdése második albekezdésének a) pontjában és a 2016/1075 felhatalmazáson alapuló rendelet 92. cikkének (1) bekezdésében előírt azon kötelezettségéből ered, hogy az együttes határozatokat elfogadásukat követően továbbítani kell.
68
A 2014/59 irányelv 45h. cikke (1) bekezdése második albekezdésének a) pontja szerint ugyanis az együttes határozatot „a szanálás alá vonható szervezet szanálási hatósága köteles azt a szanálás alá vonható szervezet rendelkezésére bocsátani”. Ami a szanálás alá vonható csoporthoz tartozó azon szervezeteket illeti, amelyek nem szanálás alá vonható szervezetek, a 2014/59 irányelv 45h. cikke (1) bekezdése második albekezdésének b) pontja szerint az együttes határozatot e szervezetek szanálási hatóságai bocsátják a rendelkezésükre. Ami azon csoport uniós anyavállalatát illeti, amely maga nem az ugyanazon szanálás alá vonható csoporthoz tartozó szanálandó szervezet, a 2014/59 irányelv 45h. cikke (1) bekezdése második albekezdésének c) pontja előírja, hogy az együttes határozatot a szanálás alá vonható szervezet szanálási hatósága bocsátja a rendelkezésére.
69
Ebből következik, hogy a 2014/59 irányelv 45h. cikke (1) bekezdésének második albekezdése nem úgy rendelkezik, hogy az együttes határozat kibocsátója erről értesíti az érintett szervezeteket, hanem különböző szanálási hatóságokat bíz meg saját hatáskörükön belül e határozat „rendelkezésére bocsátásával”.
70
Így a jelen ügyben az ESZT mint csoportszintű szanálási hatóság a 2014/59 irányelv 45h. cikke (1) bekezdése második albekezdésének c) pontjával összhangban csak a 2023. május 22‑i elektronikus levélben közölte a felperessel mint a csoport uniós anyavállalatával a megtámadott határozatot, míg a nemzeti szanálási hatóságokat már ezen időpont előtt tájékoztatták, mivel a BaFint 2023. április 14‑én, a CSSF‑t pedig mindenesetre 2023. május 17. előtt tájékoztatták.
71
Másodszor, mivel a felperes nem címzettje a megtámadott határozatnak, annak őt közvetlenül kell érintenie.
72
E tekintetben az állandó ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy az EUMSZ 263. cikk negyedik bekezdésében előírt azon feltétel, amely szerint a kereset tárgyát képező határozatnak közvetlenül kell érintenie a természetes vagy jogi személyt, két együttes feltétel teljesülését követeli meg, nevezetesen elsőként azt, hogy a vitatott intézkedés közvetlen hatást gyakoroljon a jogi helyzetére, másfelől azt, hogy ne hagyjon mérlegelési jogkört a végrehajtására kötelezett címzettek számára, mert e végrehajtás tisztán automatikus jellegű, és köztes szabályok alkalmazása nélkül, egyedül az Európai Unió szabályozása alapján történik (2011. október 13‑iDeutsche Post és Németország kontra Bizottság ítélet, C‑463/10 P és C‑475/10 P, EU:C:2011:656, 66. pont; 2018. november 6‑iScuola Elementare Maria Montessori kontra Bizottság, Bizottság kontra Scuola Elementare Maria Montessori és Bizottság kontra Ferracci ítélet, C‑622/16 P–C‑624/16 P, EU:C:2018:873, 42. pont; 2020. október 28‑iAssociazione GranoSalus kontra Bizottság ítélet, C‑313/19 P, nem tették közzé, EU:C:2020:869, 51. pont).
73
Az ESZT lényegében azt állítja, hogy nem teljesül a fent említett első kritérium, vagyis hogy a megtámadott határozat nem gyakorol közvetlen hatást a felperes jogi helyzetére.
74
Az első kritérium, azaz a megtámadott határozatnak a felperes jogi helyzetére gyakorolt közvetlen joghatások kiváltására való alkalmasságának vizsgálata érdekében a vitatott aktus lényegére kell összpontosítani, és e joghatásokat objektív kritériumok, mint például az aktus tartalma alapján kell értékelni, adott esetben figyelembe véve az aktus elfogadásának körülményeit és az azt elfogadó intézmény jogkörét (2022. július 12‑iNord Stream 2 kontra Parlament és Tanács ítélet, C‑348/20 P, EU:C:2022:548, 63. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
75
Egy határokon átnyúló tevékenységű csoportra vonatkozó együttes határozatot illetően (lásd a fenti 42. pontot) különösen figyelembe kell venni az uniós jogalkotó által annak érdekében létrehozott rendszert, hogy az Unión belül a csoporthoz tartozó minden egyes jogalany tekintetében meghatározza az MREL‑t (lásd: fenti 38–48. pont).
76
A jelen ügyben mind a megtámadott határozat, mind pedig az SRB/EES/2022/215 határozat meghatározza az MREL‑eket azon csoporthoz tartozó vállalkozások esetében, amelyhez a felperes tartozik.
77
Ugyanakkor, míg a megtámadott határozat az Unió egésze keretében az ESZT és a magyar szanálási hatóság, vagyis a Magyar Nemzeti Bank között a 2014/59 irányelv alapján kötött megállapodást képviseli, a 806/2014 rendelet alapján elfogadott SRB/EES/2022/215 határozat e megállapodást kizárólag a bankunión belül testesíti meg.
78
Így, ami a megtámadott határozatot illeti, annak kötelező ereje a 2014/59 irányelv 45h. cikkének (7) bekezdése értelmében csak az „érintett” szanálási hatóságokat kötelezi, vagyis azokat, amelyek az együttes határozat elfogadásával kölcsönösen kötődnek egymáshoz. A jelen ügyben az ESZT‑ről és a magyar szanálási hatóságról, vagyis a Magyar Nemzeti Bankról van szó.
79
A megtámadott határozat elfogadása tehát önmagában nem jár semmilyen más joghatással a bankunión belül, mint az a kötelezettség, amely magát az ESZT‑t terheli a magyar szanálási hatósággal, vagyis a Magyar Nemzeti Bankkal szemben, hogy a vele megtárgyalt MREL‑eket alkalmazza.
80
Ezzel szemben, ami az SRB/EES/2022/215 határozatot illeti, a 806/2014 rendelet 12. cikkének (1) bekezdése szerint az ESZT meghatározza azokat az MREL‑eket, amelyeket a szanálás alá vonható szervezeteknek és a szanálás alá vonható csoportoknak mindenkor teljesíteniük kell. Az említett rendelet 12. cikkének (5) bekezdése szerint az ESZT a megállapításának eredményét megküldi a nemzeti szanálási hatóságoknak, amelyek az említett rendelet 29. cikkével összhangban végrehajtják az ESZT utasításait.
81
A jelen ügyben az SRB/EES/2022/215 határozat elfogadásával, amely a (2) preambulumbekezdésében többek között a 806/2014 rendelet 12–12k. cikkére és 29. cikkére hivatkozik, az ESZT a fent hivatkozott cikkek alapján határozatot hozott, amelyben a bankunión belül meghatározta azon csoport MREL‑jét, amelyhez a felperes tartozik.
82
A fentiekből következik, hogy a megtámadott határozat a fenti 72. pontban hivatkozott ítélkezési gyakorlat értelmében nem gyakorol közvetlen hatást a felperes jogi helyzetére.
83
Ezt a megállapítást nem kérdőjelezi meg az ESZT fellebbviteli testületének a felperes által hivatkozott, a 2/2023 és a 3/2023. sz. kapcsolódó ügyekben 2023. december 15‑én hozott határozatában foglalt következtetése. A fellebbviteli bizottság szerint az együttes határozat érinti a felperes hitelintézet érdekeit, mivel eltérő módon módosítja annak jogi helyzetét (a fellebbviteli bizottság határozatának 46. pontja). A fellebbviteli bizottság úgy ítélte meg, hogy a megtámadott határozat az a határozat, amely véglegesen meghatározta az MREL‑t (a fellebbviteli bizottság határozatának 48. pontja).
84
Az ESZT fellebbviteli testülete a megtámadott határozatra vonatkozó értékelését arra a feltevésre alapította, amely szerint a különböző szanálási hatóságok azonos tartalmú és az egyes érintett szanálási hatóságok által egyedileg jóváhagyott, úgynevezett „párhuzamos” egyedi határozatainak egyszerű csoportjáról van szó. Az együttes határozat csak a hatáskörrel rendelkező hatóságok azon határozatainak egységes dokumentumba foglalásának minősül, amelyek már joghatásokat váltanak ki az említett hatóságok bíróságai keretében, függetlenül attól a kérdéstől, hogy e hatóságok mindegyike hozzájárult‑e.
85
Márpedig ez az eset figyelmen kívül hagyja azt a kölcsönös kötelezettségvállalást, amelyet a 2014/59 irányelv 45h. cikke (7) bekezdésének megfelelően az együttes határozat tartalmaz.
86
Egyébiránt e magyarázatot cáfolja a 2014/59 irányelv 45h. cikkének (3) bekezdése, amely szerint, ha az előírt határidőn belül nem születik együttes határozat, immár a szervezet szanálási hatóságainak feladata, hogy betartsák a különös szabályokat (lásd: fenti 48. pont). Ebből következik, hogy a helyzet eltérő attól függően, hogy valamennyi hatóság hozzájárulását adta‑e, vagy sem. Ha az érintett hatóságok – vagyis a szanálási kollégiumban való tagságuk révén meghatározott hatóságok, amelynek keretében az együttes határozatot kidolgozták és megkötötték – nem értenek mind egyet, nem áll fenn az együttes határozat. Ami a magyar szanálási hatóságot, vagyis a Magyar Nemzeti Bankot illeti, a megállapodás e nélkülözhetetlen feltételét kifejezetten előírta a megtámadott határozat 5. cikke, amely szerint azt a részt nem vevő tagállam szanálási hatósága beleegyezésének kézhezvételét követően fogadják el.
87
Mivel a megtámadott határozat nem gyakorol közvetlen hatást a felperes jogi helyzetére, helyt kell adni az ESZT által felhozott, a felperes kereshetőségi jogának hiányára alapított elfogadhatatlansági kifogásnak.
88
A kereset elfogadhatatlansága azonban nem következik, amint azt az ESZT a negyedik elfogadhatatlansági indokával megállapította (lásd: fenti 21. pont) az ESZT fellebbviteli testülete előtti előzetes jogorvoslat hiányából. A 806/2014 rendelet 85. cikke (3) bekezdésének első albekezdése ugyanis előírja, hogy bármely természetes vagy jogi személy – a szanálási hatóságokat is ideértve – fellebbezhet az ESZT által hozott, a 10. cikk (10) bekezdésében, a 11. cikkben, a 12. cikk (1) bekezdésében, a 38–41. cikkekben, a 65. cikk (3) bekezdésében, a 71. cikkben és a 90. cikk (3) bekezdésében említett, neki címzett vagy őt közvetlenül és személyében érintő határozatok ellen. Márpedig az MREL‑re vonatkozó együttes határozat különleges jelleget ölt. Nem minősül többek között az ESZT említett cikkekben említett határozatának. Egyébiránt a megtámadott határozatnak nem címzettje a felperes, és nem gyakorol közvetlen hatást a jogi helyzetére, így nem érinti őt közvetlenül (lásd: fenti 80–83. pont).
89
Ebből következik, hogy a felperes nem indíthatott keresetet az ESZT fellebbviteli testülete előtt, így nem róható fel neki, hogy az EUMSZ 263. cikknek megfelelően közvetlenül az uniós bírósághoz fordult.
90
A fenti megfontolások összességére tekintettel a keresetet mint elfogadhatatlant el kell utasítani.
A felfüggesztés iránti kérelemről
91
Mivel az ESZT az alapeljárásban előterjesztett kérelmeiben pernyertes lett, már nem szükséges határozni az elfogadhatatlansági kifogásában másodlagosan előterjesztett azon kérelméről, hogy az eljárást a BNP Paribas kontra ESZT ügyben (T‑71/22) hozott határozat meghozataláig felfüggesszék, amely ügyet egyébként a törlést elrendelő, 2024. november 8‑i végzéssel (nem tették közzé, EU:T:2024:834) lezártak.
A beavatkozási kérelemről
92
Az eljárási szabályzat 144. cikkének (3) bekezdése értelmében, ha az alperes az említett szabályzat 130. cikkének (1) bekezdése szerinti, elfogadhatatlansági vagy hatáskör hiányára alapozott kifogást nyújtott be, a beavatkozási kérelemről csak e kifogás elutasítása vagy az eljárást befejező határozatban való eldöntéséről szóló határozat meghozatala után lehet határozni. Az eljárási szabályzat 142. cikkének (2) bekezdése értelmében a beavatkozás az eljáráshoz képest járulékos jellegű, és okafogyottá válik többek között abban az esetben, ha a Törvényszék a keresetlevél elfogadhatatlanságát állapítja meg.
93
Következésképpen az Európai Parlament, az Európai Unió Tanácsa és az Európai Bizottság által benyújtott beavatkozási kérelmekről már nem szükséges határozni.
A költségekről
94
Az eljárási szabályzat 134. cikkének (1) bekezdése alapján a Törvényszék a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.
95
A felperest, mivel pervesztes lett, kötelezni kell a saját költségeinek viselésén kívül az ESZT részéről felmerült költségek viselésére, ez utóbbi kérelmének megfelelően.
96
Az eljárási szabályzat 144. cikkének (10) bekezdése értelmében, ha az alapügyben a beavatkozási kérelemről történő határozathozatalt megelőzően befejeződik az eljárás, a beavatkozást kérelmező, valamint a felperes és az alperes maguk viselik a beavatkozási kérelemmel összefüggésben felmerült saját költségeiket.
97
Így a felperes, az ESZT, a Parlament, a Tanács és a Bizottság maguk viselik az ESZT által előterjesztett kérelmek támogatása végett benyújtott beavatkozási kérelmekkel összefüggésben felmerült saját költségeiket.
A fenti indokok alapján
A TÖRVÉNYSZÉK (kibővített harmadik tanács)
a következőképpen határozott:
1)
A Törvényszék a keresetet mint elfogadhatatlant elutasítja.
2)
Az Európai Parlament, az Európai Unió Tanácsa és az Európai Bizottság által benyújtott beavatkozási kérelmekről már nem szükséges határozni.
3)
A DZ Bank AG Deutsche Zentral‑Genossenschaftsbank, Frankfurt am Main a saját költségein felül viseli az Egységes Szanálási Testület (ESZT) részéről felmerült költségeket is, a beavatkozási kérelmekkel kapcsolatban felmerült költségek kivételével.
4)
A DZ Bank AG Deutsche Zentral‑Genossenschaftsbank, Frankfurt am Main, az ESZT, a Parlament, a Tanács és a Bizottság maguk viselik a beavatkozási kérelmekkel összefüggésben felmerült saját költségeiket.
Luxembourg, 2025. június 11.
V. Di Bucci
hivatalvezető
H. Kanninen
elnök
(
*1
)	Az eljárás nyelve: német.