62020CC0421
MACIEJ SZPUNAR
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2021. október 28. (
1
)
C‑421/20. sz. ügy
Acacia Srl
kontra
Bayerische Motoren Werke AG
(az Oberlandesgericht Düsseldorf [düsseldorfi regionális felsőbíróság, Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – Közösségi formatervezési minták – Joghatóság – Alkalmazandó anyagi jog – Közösségi formatervezésiminta‑oltalom bitorlásából eredő származtatott jogok – Lex fori – Az a hely, ahol az eredeti bitorlási cselekményt elkövették”
I. Bevezetés
1.
Az uniós nemzetközi magánjog magja az 1215/2012/EU rendeletben, (
2
) illetve a szerződéses kötelezettségekre, illetve a szerződésen kívüli kötelmi viszonyokra alkalmazandó jogról szóló két ikerrendeletben, vagyis az 593/2008/EK rendeletben (
3
) és a 864/2007/EK rendeletben (
4
) szereplő joghatósági szabályokból és kollíziós szabályokból tevődik össze.
2.
E rendeletek alkalmazási köre különösen széles. Mindemellett az 1215/2012 rendelet joghatósági szabályainak alkalmazása külföldi elem fennállását követeli meg, amely a szóban forgó jogviszonynak a több állam érintettségéből eredő nemzetközi jellegében nyilvánul meg. (
5
) Hasonlóképpen, a „Róma I” és a „Róma II” rendelet kollíziós szabályait kell alkalmazni olyan helyzetekben is, amikor normakollízió áll fenn. (
6
)
3.
Egyébiránt a külföldi elem fennállására vonatkozó ezen követelmények sérelme nélkül, az 1215/2012 rendelet és a „Róma II” rendelet kivételekről rendelkezik a különös uniós jogi rendelkezések javára, (
7
) elsőbbséget biztosítva többek között a 6/2002/EK rendelet rendelkezéseinek. (
8
)
4.
A jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem alkalmat ad a Bíróságnak arra, hogy tisztázza az e három rendelet közötti kapcsolatot a 6/2002 rendelet 82. cikkének (5) bekezdésében említett, vagyis azon helyzetek tekintetében, amikor a bitorlási keresetet annak a tagállamnak a bírósága előtt indítják meg, ahol a bitorlást elkövették, illetve megkísérelték.
II. Jogi háttér
A.
A 6/2002 rendelet
5.
A 6/2002 rendelet „Nemzetközi joghatóság” című 82. cikkének (5) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A 81. cikk a) és d) pontjában említett keresetek és igények tárgyában az eljárás annak a tagállamnak a bírósága előtt is megindítható, ahol a bitorlást elkövették, illetve megkísérelték.”
6.
E rendelet „Alkalmazandó jog” című 88. cikke szerint:
„(1)   A közösségi formatervezésiminta‑oltalmi bíróság [helyesen: közösségi formatervezésiminta‑bíróság] e rendelet rendelkezéseit alkalmazza.
(2)   Minden olyan kérdésben, amelyről e rendelet nem rendelkezik, a közösségi formatervezésiminta‑oltalmi bíróság [helyesen: közösségi formatervezésiminta‑bíróság] nemzeti jogát alkalmazza, nemzetközi magánjogát is ideértve.
(3)   Ha e rendelet eltérően nem rendelkezik, a közösségi formatervezésiminta‑oltalmi bíróság [helyesen: közösségi formatervezésiminta‑bíróság] a székhelye szerinti államnak azokat az eljárási szabályait alkalmazza, amelyek irányadók a nemzeti formatervezésiminta‑oltalommal összefüggő azonos tárgyú perekben.”
B.
A „Róma II” rendelet
7.
A „Róma II” rendelet „Hatály” című 1. cikkének (1) bekezdése a következőket mondja ki:
„Ezt a rendeletet a polgári és kereskedelmi ügyek területét érintő, olyan szerződésen kívüli kötelmi viszonyokra kell alkalmazni, amelyek több állam jogához kapcsolódnak [helyesen: amikor különböző országok ütköző jogai között kell választani]. […]”
8.
E rendeletnek „A szellemi tulajdonjogok megsértése” című 8. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A szellemi tulajdonjog megsértéséből eredő, szerződésen kívüli kötelmi viszonyra annak az országnak a jogát kell alkalmazni, amelyre az oltalmat igényelték.
(2)   Az egységes közösségi oltalommal védett szellemi tulajdonjog megsértéséből eredő szerződésen kívüli kötelmi viszony esetén a vonatkozó közösségi jogi eszköz által nem szabályozott valamennyi kérdésben alkalmazandó jog annak az országnak a joga, amelyben e jogot megsértették.
[…]”
III. Az alapeljárás tényállása
9.
Az Acacia Srl egy olasz jog szerinti társaság, amely Olaszországban gépjárművekhez gyárt keréktárcsákat és az Unió egész területén forgalmazza azokat.
10.
A Bayerische Motoren Werke AG társaság (a továbbiakban: BMW) – mivel úgy vélte, hogy egyes keréktárcsák Acacia által Németországban történő forgalmazása az ő tulajdonában álló közösségi formatervezésiminta‑oltalom bitorlásának minősül – bitorlási keresetet indított Németországban a közösségi formatervezésiminta‑bíróság előtt.
11.
E bíróság a 6/2002 rendelet 82. cikkének (5) bekezdése alapján megállapította joghatóságának fennállását.
12.
Egyébiránt az említett bíróság úgy ítélte meg, hogy az Acacia elkövette a BMW által hivatkozott állított bitorlást, és elrendelte az így megállapított bitorlás abbahagyását. Ugyanezen bíróság a „Róma II” rendelet 8. cikkének (2) bekezdésére hivatkozva a német jogot alkalmazta a BMW azon járulékos igényeire, amelyek kártérítés megítélésére, adatszolgáltatásra, dokumentumok átadására, a termékek megsemmisítés céljából történő átadására és elszámolások benyújtására irányultak. E kérelmeknek lényegében helyt adtak.
13.
Az Acacia fellebbezést nyújtott be a kérdést előterjesztő bírósághoz. Többek között arra hivatkozott, hogy a BMW járulékos igényeire alkalmazandó jog az olasz jog.
14.
A kérdést előterjesztő bíróság megerősíti, hogy a német bíróságok joghatósága a jelen ügyben a 6/2002 rendelet 82. cikkének (5) bekezdése alapján áll fenn, és hogy az Acacia elkövette a BMW által állított bitorlást.
15.
Mindazonáltal kétségei vannak a BMW járulékos igényeire alkalmazandó nemzeti jogot illetően, és megjegyzi, hogy a jogvita kimenetele bizonyos mértékben e kérdéstől függ. Az Acacia által benyújtott, olasz jogra vonatkozó szakértői jelentés szerint a német jognak a dokumentumok átadására és az elszámolások benyújtására vonatkozó szabályai eltérnek az olasz jog szabályaitól. Ha az olasz jog lenne a járulékos igényekre alkalmazandó jog, akkor meg kellene változtatni az elsőfokú ítéletet.
16.
A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy a „Róma II” rendelet Bíróság által a Nintendo ítéletben (
9
) értelmezett 8. cikkének (2) bekezdéséből az következik, hogy az olasz jog alkalmazandó a jelen ügyben. E tekintetben megjegyzi, hogy mivel a Németországba szállított vitatott termékek Olaszországból származnak, a kárt okozó esemény Olaszországban valósult meg. E bíróság szerint a kárt okozó esemény bekövetkeztének helye szerinti, a Nintendo ítéletben megállapított kritériumot nemcsak abban a helyzetben kell alkalmazni, amelyben az alperesnek felrótt bitorlási cselekményeket több tagállamban követték el, amint az az ezen ítélet alapjául szolgáló ügyben fennállt, hanem abban is, amikor azokat egyetlen tagállamban követték el, mint a jelen ügyben is.
17.
Ez a megoldás biztosítja, hogy a jogellenes károkozásra alkalmazandó jog e két helyzetben azonos legyen. A BMW által azon álláspontjának alátámasztása érdekében hivatkozott AMS Neve és társai ítélet, (
10
) amely szerint a német jogot kell alkalmazni a járulékos igényekre, nem változtat annak szükségességén, hogy biztosítani kell, hogy e két helyzetre ugyanazon anyagi jogot kelljen alkalmazni.
IV. A Bíróság előtti eljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
18.
E körülmények között az Oberlandesgericht Düsseldorf (düsseldorfi regionális felsőbíróság, Németország) a Bírósághoz 2020. szeptember 8‑án érkezett 2020. augusztus 31‑i határozatával úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
A bitorlási perben a 6/2002 rendelet 82. cikkének (5) bekezdése értelmében vett, az elkövetés helye szerinti joghatóság alapján eljáró nemzeti bíróság alkalmazhatja‑e közösségi formatervezésiminta‑oltalom bitorlása esetén a tagállama területére vonatkozó, ebből eredő járulékos igényekre annak a tagállamnak a nemzeti jogát, amelyben a bitorlási perben eljáró bíróság székhelye található (lex fori)?
2)
Az első kérdésre adott nemleges válasz esetén: A Bíróság Nintendo ítélete értelmében vett »az a hely, ahol az eredeti bitorlási cselekményt […] elkövették« – a járulékos igényekre a [»Róma II«] 8. cikkének (2) bekezdése szerint alkalmazandó jog meghatározása céljából – lehet‑e abban a tagállamban is, amelyben az internetes reklám címzettjeinek minősülő fogyasztók lakóhellyel rendelkeznek, és amelyben a formatervezésiminta‑oltalmi jogot sértő termékeket a 6/2002 rendelet 19. cikke értelmében forgalomba hozzák, amennyiben csak az ebben a tagállamban történő felkínálást és forgalomba hozatalt kifogásolják, mégpedig akkor is, ha a felkínálás és a forgalomba hozatal alapjául szolgáló internetes ajánlatokat egy másik tagállamban kezdeményezték?”
19.
A BMW és az Európai Bizottság nyújtott be írásbeli észrevételeket. Ugyanezek az érdekeltek képviseltették magukat a 2021. július 8‑án tartott tárgyaláson.
V. Elemzés
A.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésről
20.
Előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kívánja meghatározni, hogy a „Róma II” rendelet 1. cikkének (1) bekezdését, valamint a 6/2002 rendelet 88. cikkének (2) bekezdését és 89. cikke (1) bekezdésének d) pontját úgy kell‑e értelmezni, hogy az a helyzet, amikor valamely tagállam bírósága előtt e második rendelet 82. cikkének (5) bekezdése alapján indítottak eljárást, nem jár a „Róma II” rendelet 1. cikkének (1) bekezdése értelmében vett normakollízióval, valamint hogy az e tagállam területét érintő járulékos igényekre nem az e rendelet kollíziós szabályai által alkalmazandóként kijelölt jogot, hanem a lex forit kell alkalmazni.
21.
E kérdés vizsgálata előtt álláspontom szerint célszerű felidézni azt a kontextust, amelybe a 6/2002 rendelet 82. cikkének (5) bekezdése alapján eljáró bíróság joghatósága illeszkedik (1. cím). Ezt követően, annak érdekében, hogy e kérdésre hasznos választ lehessen adni, először is be fogom mutatni, hogy el kell utasítani azt a feltevést, amely szerint az alapügyben szóban forgó járulékos igények a lex fori processualis elvének hatálya alá tartozhatnak, és azokat szükségszerűen a bitorlási keresetet elbíráló bíróság helye szerinti tagállam joga szabályozza (2. cím), majd ezt követően azt vizsgálom meg, hogy az a helyzet, amelyben valamely tagállam bírósága előtt e rendelkezés alapján eljárást indítanak, a kollíziós szabályok alkalmazását igényli‑e (3. cím).
1. A 6/2002 rendelet 82. cikkének (5) bekezdése
22.
Tekintettel a tagállami bíróságoknak a bitorlási keresetek elbírálására vonatkozó joghatóságára, a 6/2002 rendelet 82. cikkének (1)–(3) bekezdése egymásra épülő kapcsolótényezőket ír elő, amelyek közül az első az alperes Unión belüli lakóhelye vagy székhelye, a második pedig az alperes Unión belüli telephelye. Továbbá abban az esetben, ha az alperes nem rendelkezik sem lakóhellyel, sem székhellyel az Unió területén, e rendelet a forum actoris joghatóságát írja elő, így a harmadik és negyedik kapcsolótényező a felperesnek az Unió területén található lakóhelye vagy székhelye, illetve telephelye lesz. Végül, végső megoldásként a bitorlási kereseteket az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatalának (EUIPO) székhelye szerinti bíróságok előtt kell megindítani.
23.
Ráadásul a 6/2002 rendelet 82. cikkének (5) bekezdésének értelmében a bitorlási keresetek annak a tagállamnak a bíróságai előtt is megindíthatók, ahol a bitorlást elkövették, illetve megkísérelték. Amint az a 6/2002 rendelet 83. cikkéből kitűnik, a 82. cikk (1)–(3) bekezdése alapján eljáró bíróságoktól eltérően az e rendelet 82. cikkének (5) bekezdése alapján eljáró bíróság joghatósága kizárólag az abban a tagállamban elkövetett vagy megkísérelt cselekmények elbírálására terjed ki, ahol az eljáró bíróság székhelye van.
24.
Ezek az egymásra épülő kapcsolótényezők, amelyet kiegészít az azon tagállamra vonatkozó kapcsolótényező, ahol a bitorlást elkövették, illetve megkísérelték, az (EU) 2017/1001 rendeletben (
11
) is szerepelnek. A Bíróság e rendelettel összefüggésben kialakított ítélkezési gyakorlata, különösen az AMS Neve és társai ítéletből következő ítélkezési gyakorlat tehát átültethető a 6/2002 rendeletre. Mindazonáltal, amint az ezen ítélet 64. pontjából kitűnik, a joghatósági szabályokkal kapcsolatban elfogadott megoldások nem feltétlenül alkalmazandók a kollíziós szabályokra, amelyek a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem középpontjában állnak. Ennélfogva az AMS Neve és társai ítéletet nem lehet úgy értelmezni, hogy az korlátozást vagy irányváltást jelent a Nintendo ítélethez képest.
2. A lex fori processualis elve
25.
A 6/2002 rendelet 89. cikke (1) bekezdésének a)–c) pontjában említettektől eltérő jogkövetkezményekre alkalmazandó jog kijelölése céljából e rendelet 89. cikke (1) bekezdésének d) pontja annak a tagállamnak a jogára utal, amelyben a bitorlást elkövették, illetve megkísérelték, pontosítva, hogy ez az utalás e jog nemzetközi magánjogi szabályaira is vonatkozik. E gondolatmenetet követve az említett rendelet 88. cikkének (2) bekezdése minden olyan kérdésben, amely nem tartozik ugyanezen rendelet hatálya alá, visszautal a többek között bitorlási kereset alapján eljáró közösségi formatervezésiminta‑bíróság tagállamának jogára.
26.
Az uniós jog jelenlegi összefüggésében ezeket a visszautalásokat a nemzetközi magánjogot érintő részükben úgy kell értelmezni, hogy azok a „Róma II” rendelet rendelkezéseire vonatkoznak. (
12
) Az e rendelet kollíziós szabályait alkalmazó tagállamokban a 6/2002 rendelet 89. cikkének d) pontjában és 88. cikkének (2) bekezdésében szereplő utalások tehát ugyanazon nemzeti jogot jelölik ki alkalmazandónak.
27.
Ezzel szemben a lex fori processualis elvére tekintettel az eljárás azon különböző szempontjait, amelyek nem képezik egységes uniós jogi rendelkezések tárgyát, a keresetet elbíráló bíróság tagállama nemzeti jogának kell szabályoznia. (
13
) A 6/2002 rendelettel összefüggésben úgy tűnik, hogy ezt az elvet e rendelet 88. cikkének (3) bekezdése is elismeri. (
14
) A lex fori processualis elve ezenkívül tükröződik az említett rendelet 89. cikkének (2) bekezdésében is, amely szerint a közösségi formatervezésiminta‑bíróság a nemzeti jognak megfelelően meghozza a megfelelő intézkedéseket annak biztosítására, hogy az ugyanezen rendelet 89. cikkének (1) bekezdésében említett intézkedéseket végrehajtsák.
28.
A H. Gautzsch Großhandel ítélet (
15
) olyan hasznos támpontokat szolgáltat, amelyek alapján kizárható azon feltevés, amely szerint az alapügyben szóban forgó járulékos igények a lex fori processualis elvének hatálya alá tartoznak.
29.
Ami először is a bitorlást megvalósító termékek megsemmisítésére irányuló kérelmet illeti, a H. Gautzsch Großhandel ítéletből (
16
) az következik, hogy az a 6/2002 rendelet 89. cikke (1) bekezdésének d) pontja értelmében vett „más jogkövetkezmények” közé tartozik.
30.
Továbbá ami a bitorlást elkövető személy tevékenységeiből eredő kártérítési igényeket és kár megállapítása érdekében az e tevékenységekre vonatkozó tájékoztatás iránti igényeket illeti, ezek az igények a H. Gautzsch Großhandel ítélet (
17
) szerint nem vonatkoznak a 6/2002 rendelet 89. cikke értelmében vett jogkövetkezményre. Mindazonáltal e rendelet 88. cikke (2) bekezdésének megfelelően ezeket az eljáró közösségi formatervezésiminta‑bíróság nemzeti joga szabályozza.
31.
Végül a H. Gautzsch Großhandel ítélet (
18
) logikáját követve álláspontom szerint ugyanennek kell vonatkoznia a dokumentumok átadására és az elszámolások benyújtására irányuló kérelmekre is. E kérelmek jellemzői nem tűnnek nagyon távolinak a bitorlást elkövető személy tevékenységeire vonatkozó információkérés jellemzőitől. A Bíróság ugyanis a Nintendo ítéletben (
19
) megerősítette, hogy a dokumentumok és számlák bemutatására irányuló járulékos igényekre vagy a 6/2002 rendelet 89. cikke (1) bekezdésének d) pontja vagy 88. cikkének (2) bekezdése vonatkozik, azzal, hogy e rendelkezések mindegyike az alkalmazandó nemzeti jogra utal.
32.
Következésképpen az alapügyben szóban forgó járulékos igényekre nem vonatkozik a lex fori processualis elve. Most tehát azt kell meghatározni, hogy az a helyzet, amelyben valamely tagállam bíróságához ilyen igényekkel fordultak a 6/2002 rendelet 82. cikkének (5) bekezdése alapján, a kollíziós szabályok alkalmazását igényli‑e.
3. A kollíziós szabályok alkalmazása
33.
Ahhoz, hogy arra a következtetésre lehessen jutni, hogy amikor valamely tagállami bírósághoz a 6/2002 rendelet 82. cikkének (5) bekezdése alapján fordulnak, szükségképpen a lex fori alkalmazandó a bitorlási keresethez kapcsolódó járulékos igényekre, azt kell megállapítani, hogy e bíróság előtt nem a „Róma II” rendelet 1. cikke (1) bekezdésének értelmében vett normakollízióról van szó.
34.
Amint ugyanis azt a jelen indítvány 3. pontjában már említettem, a „Róma II” rendelet kollíziós szabályai helyébe többek között a 6/2002 rendelet szabályai léptek. Márpedig a 6/2002 rendelet nem tartalmaz egyetlen olyan kollíziós szabályt sem, amely a lex forit jelölné ki az e rendelet 82. cikkének (5) bekezdésében említett helyzetekre alkalmazandó jogként. Közelebbről a BMW állításával ellentétben az említett rendelet 83. cikkének (2) bekezdése nem tartalmaz ilyen szabályt. Amint az a címéből is kitűnik, e rendelkezés a bitorlás elkövetésének helye szerinti bíróságok joghatóságának terjedelmét határozza meg.
35.
Ilyen kollíziós szabály hiányában, különösen ha valamely tagállam bíróságához a 6/2002 rendelet 82. cikkének (5) bekezdése alapján fordulnak, az alapügyben szóban forgó járulékos igényekre a priori a „Róma II” rendelet alapján alkalmazandóként kijelölt jog az irányadó. Mindemellett a „Róma II” rendelet csak olyan helyzetekben alkalmazható, amelyekben normakollízió áll fenn. Ennélfogva ahhoz, hogy az első kérdésre válaszolni lehessen, és meg lehessen állapítani, hogy e rendelet kollíziós szabályai alkalmazandók‑e az ilyen igényekre, meg kell vizsgálni, hogy az alapeljárásban szereplő helyzetben fennáll‑e normakollízió. (
20
)
a) A normakollízióval járó helyzetről
36.
Az uniós jog nem pontosítja a „Róma II” rendelet, valamint a „Róma I” rendelet, illetve az azt megelőző, a szerződéses kötelezettségekre alkalmazandó jogról szóló, 1980. június 19‑én Rómában aláírásra megnyitott egyezmény hatályának leírására használt, „amikor különböző országok ütköző jogai között kell választani” kifejezés értelmét. (
21
) Az a tény, hogy e kifejezéseket gyakran használják az uniós nemzetközi magánjogban az uniós jogi aktusok hatályának körülhatárolására, a jogalkotó meggondolt döntéséből ered.
37.
A normakollízióval járó helyzet a nemzetközi magánjogban a kollíziós szabályok alkalmazhatóságának állandósult feltételét képezi (
22
), annak ellenére, hogy e követelmény pontos tartalmát nem értelmezik egységesen. (
23
) A nemzeti kollíziós szabályok legkevésbé vitatott értelmezése szerint és a jogtudományi viták tárgyát képező árnyalatokat figyelmen kívül hagyva az említett követelményt akkor kell teljesítettnek tekinteni, ha a szóban forgó helyzet a több állam érintettsége miatt határokon átnyúló jelleget mutat, és így legalábbis potenciálisan egynél több említett állam nemzeti jogának hatálya alá tartozhat.
38.
Ezen értelmezésre tekintettel a „Róma II” rendelet kollíziós szabályainak hiányában azon tagállam bíróságának, amelynek az e tagállamban hatályban lévő nemzeti vagy egyezményes kollíziós szabályokat kellene alkalmaznia a jelen ügyhöz hasonló esetben, legalábbis meg kell fontolnia annak lehetőségét, hogy az övétől eltérő jogszabályok alkalmazandók legyenek. Az alapeljárás felei ugyanis különböző tagállamokban rendelkeznek lakóhellyel. Ráadásul az eredeti bitorlási cselekményre egy tagállamban, nevezetesen Olaszországban került sor, és annak következményei egy másik tagállamban, vagyis Németországban valósultak meg.
39.
E körülmények között a „Róma II” rendelet értelmében vett, „amikor különböző országok ütköző jogai között kell választani” kifejezés értelmezéséhez célszerű e rendelet jogalapjára hivatkozni. Az EK 61. cikk c) pontja – amely e rendelet egyik jogalapja –, illetve az EK 65. cikk (jelenleg az EUMSZ 67. cikk (3) bekezdése, illetve az EUMSZ 81. cikk) értelmében ugyanis az Unió intézkedéseket fogad el a határokon átnyúló vonatkozású polgári ügyekben folytatott igazságügyi együttműködés terén, a belső piac megfelelő működéséhez szükséges mértékben. Önmagában a kollíziós szabályok „Róma II” rendelet általi egységesítésének célja bizonyosan a belső piac megfelelő működését gátló azon akadályok megszüntetése, amelyek a vonatkozó nemzeti szabályozások eltéréseiből adódhatnak. (
24
)
40.
Az ilyen akadályok elhárításához megfelelő értelmet kell tulajdonítani a „Róma II” rendelet 1. cikkének (1) bekezdésében szereplő, „amikor különböző országok ütköző jogai között kell választani” kifejezésnek, annak biztosítása érdekében, hogy ne a nemzeti vagy a szerződéses kollíziós szabályok, hanem e rendelet kollíziós szabályai legyenek alkalmazandók minden olyan helyzetben, amikor valamely tagállam bíróságában legalább fel kell merülnie annak, hogy több tagállam vagy harmadik ország érintettsége miatt fennáll a lehetősége annak, hogy a saját jogától eltérő jogok alkalmazandók. Következésképpen, amint azt a jogtudomány kifejti, a „Róma II” rendeletet olyan helyzetekben kell alkalmazni, amelyekben – mint a jelen ügyben is – a felek különböző tagállamokban rendelkeznek lakóhellyel, (
25
) anélkül hogy szükséges lenne hivatkozni az alapügyben szereplő helyzet más olyan elemeire, amelyek bizonyítják annak határokon átnyúló jellegét. (
26
)
41.
Az „amikor különböző országok ütköző jogai között kell választani” kifejezés ilyen megfelelő értelmezését megerősíti a „Róma II” rendelet rendszertani értelmezése is. E rendelet 14. cikkének (2) bekezdése ugyanis olyan helyzetekre vonatkozik, amikor „a kárt okozó esemény bekövetkezésének idején valamennyi jelentős tényállási elem más országban található, mint amelynek jogát a felek választották”. Ezek a helyzetek tehát az említett rendelet hatálya alá tartoznak, jóllehet azokat csak egyetlen olyan tényező jellemzi, amely egy másik államot érint, mégpedig ezen állam jogának választása. E rendeletet tehát még inkább alkalmazni kellene az alapügyben szóban forgó helyzetben, amelyben – amint azt a jelen indítvány 40. pontjában kifejtettem – számos ilyen elem szerepel.
42.
Végül annak megállapítása, hogy a 6/2002 rendelet 82. cikkének (5) bekezdésében foglalt helyzet nem jár a „Róma II” rendelet 1. cikke (1) bekezdésének értelmében vett normakollízióval, mivel a bíróság joghatóságának terjedelme területileg korlátozott, nem lenne irreleváns az uniós nemzetközi magánjog rendszerének egészére nézve sem, a közösségi formatervezési minták tárgykörén kívül, az alapjogvitától eltérő helyzetekben. Ez lényegében a kollíziós szabályok alkalmazásának elmaradását eredményezné, holott azokat a határokon átnyúló jellegük miatt ilyen helyzetekben is alkalmazandó jog kijelölésére alakították ki.
43.
Ez ugyanis egyrészt lehetővé tenné a jogalanyok számára, hogy megkerüljék az uniós nemzetközi magánjog kollíziós szabályait, és elkerüljék az e szabályok által alkalmazandóként kijelölt jog alkalmazását. Ahhoz, hogy annak területileg korlátozott hatályt tulajdonítsanak, vagy hogy a vitatott kérelmek egyetlen tagállam területére irányuljanak, elegendő lenne mesterségesen szétbontani egy vitás helyzetet. E gondolatmenetet követve, ha a lex fori eljárási szabályai alapján valamely tagállam bírósága az eljárást az e tagállamban található tényállásra összpontosítaná, jogosult lenne arra, hogy ne alkalmazza az uniós nemzetközi magánjogi szabályok kollíziós szabályait.
44.
Másrészt az uniós nemzetközi magánjogi szabályok nem alkalmazandók a szerződésen kívüli kötelmi viszonyokra olyan helyzetekben sem, amikor az 1215/2012 rendelet értelmében – amely maga is csak a külföldi elemet tartalmazó jogvitákra alkalmazandó – (
27
) valamely tagállam bíróságának joghatósága a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint kizárólag az említett tagállam területén okozott károkra terjed ki. (
28
)
45.
E körülmények között a „Róma II” rendelet 1. cikkének (1) bekezdését, valamint a 6/2002 rendelet 88. cikkének (2) bekezdését és 89. cikke (1) bekezdésének d) pontját úgy kell értelmezni, hogy amennyiben valamely tagállam bírósága előtt a szóban forgó rendelet 82. cikkének (5) bekezdése alapján az e tagállamban letelepedett jogosult egy másik tagállamban letelepedett bitorlást elkövető személy ellen bitorlási keresetet nyújt be, amely a szóban forgó termékek előbbi tagállambeli vételre kínálására és forgalomba hozatalára irányul, a „Róma II” rendelet 1. cikke (1) bekezdésének értelmében vett normakollízióról van szó, és ebből következően e rendelet 8. cikkének (2) bekezdése jelöli ki az említett tagállam területére irányuló járulékos igényekre alkalmazandó jogot.
46.
A BMW által előadott érvek, amelyek főként a 6/2002 rendelet 82. cikke (5) bekezdésének hatékony érvényesülésére vonatkoznak, nem kérdőjelezik meg ezen értelmezés megalapozottságát.
b) A 6/2002 rendelet 82. cikke (5) bekezdésének hatékony érvényesüléséről
47.
A BMW azt állítja, hogy a lex foritól eltérő jog alkalmazása a 6/2002 rendelet 82. cikkének (5) bekezdésében említett helyzetekben lerontaná az e rendelkezés által létrehozott alternatív joghatóság hatékony érvényesülését.
48.
Véleményem szerint ez az értelmezés veszélyeztetné a „Róma II” rendelet kollíziós szabályainak hatékony érvényesülését, (
29
) és ezenkívül kétlem, hogy lehetővé tenné a 6/2002 rendelet 82. cikke (5) bekezdése hatékony érvényesülésének biztosítását.
49.
Először is ugyanis az uniós jogalkotó azáltal, hogy a 6/2002 rendelet 82. cikkének (5) bekezdésében alternatív joghatóságot ír elő, lehetővé teszi a közösségi formatervezési minta jogosultja számára, hogy amennyiben kívánja, olyan célzott kereseteket indítson, amelyek közül mindegyik egyetlen tagállam területén elkövetett bitorlási cselekményekre vonatkozik. (
30
)
50.
A Bíróság az AMS Neve és társai ítéletben megállapította, hogy az uniós védjegyekre vonatkozó hasonló rendelkezés hatékony érvényesülése abban áll, hogy vagylagos fórum áll rendelkezésre az alapértelmezett bírósághoz, vagyis az alperes lakóhelye szerinti bírósághoz képest. E rendelkezés hatékony érvényesülésének biztosítása érdekében a Bíróság azt úgy értelmezte, hogy az ne vezessen ugyanarra az eredményre, mint az alperes lakóhelye szerinti bíróságra vonatkozó rendelkezés. (
31
) A Bíróság e megközelítése összhangban van az Unió nemzetközi magánjogára vonatkozó ítélkezési gyakorlatával. A Bíróság ugyanis a polgári és kereskedelmi ügyekben irányadó bírósági joghatóságról és a bírósági határozatok végrehajtásáról szóló, 1968. szeptember 27‑i egyezményre (
32
) vonatkozó elvi ítéletben ugyanezt a logikát követte a jogellenes károkozással, jogellenes károkozással egy tekintet alá eső cselekménnyel vagy ilyen cselekményből fakadó igénnyel kapcsolatos ügyekben az alternatív joghatóságra vonatkozó rendelkezés értelmezése során. (
33
)
51.
Mindazonáltal az olyan vagylagos fórum rendelkezésre állása, amely előtt a jogosult ténylegesen érvényesítheti jogait, nem tévesztendő össze a bitorlási keresetekhez kapcsolódó járulékos igényekre alkalmazandó jog gondos kiválasztásának lehetőségével. (
34
) Ha a 6/2002 rendelet 82. cikkének (5) bekezdésében említett helyzetekben – a nemzetközi magánjog öröklésre (
35
) vonatkozó rendelkezéseihez hasonlóan – az uniós jogalkotó biztosítani kívánta volna az eljáró bíróság és az alkalmazandó jog egységét, vagy, amint azt a tartási kötelezettségekkel kapcsolatban részlegesen tette, (
36
) az ilyen helyzetekben alkalmazandó jog közvetett kiválasztását, úgy ezt kifejezetten megtette volna.
52.
Másodszor, nem lehet helyt adni a BMW azon érvének, amely szerint nem lehet alkalmazni valamely tagállam lex foritól eltérő jogát – pontosabban az eredeti bitorlási cselekmény helye szerinti tagállam jogát – a 6/2002 rendelet 82. cikkének (5) bekezdése alapján joghatósággal rendelkező bíróság előtti eljárásban, mivel e jog alkalmazásához kockázat kapcsolódik. A BMW azt állítja, hogy az említett jog alkalmazása egyrészt lehetővé tenné a bitorlást elkövető személy számára, hogy a járulékos igényekre alkalmazandóként a „Róma II” rendelet 8. cikkének (2) bekezdése alapján olyan jogot jelöljön ki, amely a formatervezési minta jogosultja számára alacsonyabb szintű oltalmat kínál, másrészt pedig általában költséges szakértői díjakhoz és az eljárás jelentős lelassulásához vezetne.
53.
Emlékeztetni kell arra, hogy az ilyen „kockázatok” a 6/2002 rendelet rendszeréből fakadnak, és látványosabban jelennek meg a 6/2002 rendelet 82. cikkének (1)–(3) bekezdése alapján joghatósággal rendelkező bíróságok előtt. A „Róma II” rendelet 8. cikkének (2) bekezdése értelmében e bíróságok alapértelmezett módon és a joghatóságuk terjedelmére vonatkozó területi korlátozás nélkül alkalmazzák az eredeti bitorlási cselekmény helye szerinti tagállam jogát. Ugyanezen okból nem fogadhatók el azok az érvek, amelyekkel a BMW arra hivatkozik, hogy a lex fori alkalmazása biztosítja az előreláthatóságot és az optimális jogbiztonságot, valamint a felek érdekei közötti észszerű egyensúlyt.
54.
Harmadszor, annak előadásával, hogy a 6/2002 rendelet 82. cikkének (5) bekezdése alapján eljáró bíróság előtt a lex foritól eltérő jog alkalmazása veszélyeztetheti az alternatív joghatóság hatékony érvényesülését, úgy tűnik, hogy a BMW figyelmen kívül hagyja azt a tényt, hogy maga a rendelet tartalmaz olyan rendelkezéseket, amelyeket az uniós jogalkotó szükségesnek ítélt annak biztosítása érdekében, hogy a jogosult a rendelkezésére álló bíróságok előtt hatékonyan érvényesíthesse jogait. Amint azt az említett rendelet (22) preambulumbekezdése kimondja, e jogok érvényesítését a nemzeti jogszabályokra kell hagyni, így ehhez néhány alapvető, egységes szankció előírására van szükség valamennyi tagállamban. Ezt követően ugyanezen rendelet 89. cikke (1) bekezdésének a) pontja lehetővé teszi a tagállami bíróságok számára, hogy eltiltsák az alperest „a közösségi formatervezésiminta‑oltalom bitorlásával vagy annak kísérletével összefüggő cselekmények folytatásától”. Ráadásul az uniós jogalkotó a 2004/48/EK irányelvvel (
37
) részben harmonizálta azokat a 6/2002 rendelet által is biztosított intézkedéseket, eljárásokat és jogorvoslatokat, amelyek az ipari tulajdonjogok érvényesítésének biztosításához szükségesek.
55.
Végül negyedszer, nem lehet helyt adni a BMW azon érvének sem, amellyel azt állítja, hogy a 6/2002 rendelet 82. cikke (5) bekezdésének hatékony érvényesülése sérülhet, különösen akkor, ha a jogosultnak gyorsan kell érvényesítenie jogait, többek között ideiglenes intézkedés iránti eljárás keretében. Úgy tűnik ugyanis, hogy ez az érv figyelmen kívül hagyja azt a tényt, hogy valamely tagállam közösségi formatervezésiminta‑bíróságának az ideiglenes és biztosítási intézkedések elrendelésére vonatkozó joghatóságára elsősorban nem e rendelet 82. cikke, hanem 90. cikkének (1) bekezdése vonatkozik. Ez utóbbi rendelkezés értelmében ez a bíróság elrendelheti az e tagállam joga szerinti ideiglenes és biztosítási intézkedéseket a nemzeti formatervezési mintákkal kapcsolatban. Ily módon a 6/2002 rendelet 90. cikkének (1) bekezdése teszi teljessé e rendelet lex fori processualis elvét tükröző rendelkezéseinek listáját. (
38
) Márpedig bár az ideiglenes és biztosítási intézkedések ezen elv hatálya alá tartoznak, a 2004/48 irányelv 9. cikke által végzett harmonizáció is kiterjed rájuk.
56.
Nem érintve a többek között a 6/2002 rendelet 82. cikke (5) bekezdésének hatékony érvényesülésére vonatkozó fenti megjegyzéseket, fenntartom a jelen indítvány 45. pontjában kifejtett álláspontomat.
B.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdésről
57.
Második kérdésével, amely csak akkor merül fel, ha – javaslatomnak megfelelően – az első kérdésre nemleges válasz adandó, a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy a „Róma II” rendelet 8. cikkének (2) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy az e rendelkezés értelmében vett, „a jogsértés elkövetésének helye szerinti ország joga” fogalma arra a tagállamra vonatkozik, amelyben az internetes reklám címzettjeinek minősülő fogyasztók lakóhellyel rendelkeznek, és amelyben a formatervezésiminta‑oltalmi jogot sértő termékeket a 6/2002 rendelet 19. cikke értelmében forgalomba hozzák, amennyiben csak az ebben a tagállamban történő felkínálást és forgalomba hozatalt kifogásolják, mégpedig akkor is, ha a felkínálás és a forgalomba hozatal alapjául szolgáló internetes ajánlatokat egy másik tagállamban kezdeményezték.
58.
A második kérdés arra vonatkozik, hogy az alapügy tárgyát képező járulékos igényekre alkalmazandó jog meghatározását illetően alkalmazni kell‑e „a jogsértés elkövetésének helye szerinti ország joga” fogalmának a Nintendo ítéletből következő értelmezését. Az alternatíva az lenne, ha úgy tekintenénk, hogy amikor e fogalom értelmezéséről van szó, az AMS Neve és társai ítéletben a joghatóság tárgyában elfogadott értelmezésből kell kiindulni „[azon tagállam fogalmát illetően], ahol a bitorlást elkövették, illetve megkísérelték”. A második kérdés erre az alternatívára utal.
59.
A felek álláspontja eltér ebben a kérdésben. A kérdést előterjesztő bírósághoz hasonlóan ugyanis a Bizottság a Nintendo ítéletből eredő értelmezés mellett foglal állást, aminek ezen intézmény szerint az olasz jognak az alapügyben szóban forgó járulékos igényekre való alkalmazásához kellene vezetnie. A BMW szerint amennyiben az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésre nemleges válasz adandó, az AMS Neve és társai ítéletből következő értelmezésből kell kiindulni, és a német jogot kell alkalmazni az ilyen igényekre.
60.
Ahhoz, hogy e kérdésben állást lehessen foglalni, meg kell vizsgálni egyrészt azt, hogy mi az értelme a Nintendo ítéletben az „[olyan körülményekre való hivatkozásnak, amelyek] esetén ugyanannak az alperesnek különböző tagállamokban elkövetett különféle bitorlási cselekményeket rónak a terhére”, és adott esetben azt, (
39
) hogy az ezen ítéletből eredő értelmezés más körülmények között is alkalmazandó‑e, másrészt pedig azt, hogy a „Róma II” rendelet 8. cikke (2) bekezdésének értelmezését mennyiben kell a harmadik állam jogának kikerülésére irányuló szándéknak vezérelnie.
1. A Nintendo ítélet
61.
A Bíróság érvelésének kiindulópontja, amelyen a Nintendo ítélet szerinti értelmezés alapul, az ezen ítélet 99. pontjában tett azon megállapítás, amely szerint a szellemi tulajdoni jogsértésekkel kapcsolatos jogvitákra sajátos komplexitás jellemző: nem ritka, hogy ugyanannak az alperesnek több különböző bitorlási cselekményt is a terhére rónak, és így – azon helyként, ahol a kárt okozó esemény bekövetkezett – több hely is képezheti az alkalmazandó jog meghatározása céljából releváns kapcsolódási pontot. Ez az eset áll fenn különösen akkor, ha – amint az az említett ítélet 103. pontjából kitűnik – olyan körülményekről van szó, amikor ugyanazon alperesnek különféle, különböző tagállamokban elkövetett bitorlási cselekményeket rónak a terhére. Ilyen körülmények között a nemzeti bíróságnak ahhoz, hogy ne kelljen több jogot alkalmaznia, a Bíróság szerint a „Róma II” rendelet 8. cikkének (2) bekezdése értelmében vett, „a jogsértés elkövetésének helye szerinti ország” fogalmát úgy kell értelmeznie, hogy az „[arra a helyre utal], ahol az eredeti bitorlási cselekményt – amely a felrótt magatartás alapját képezi – elkövették vagy megkísérlik elkövetni”. (
40
)
62.
Közelebbről, a Bíróság először is a Nintendo ítélet 103. pontjában kimondta, hogy olyan körülmények esetén, amikor ugyanazon alperesnek különféle, a 6/2002 rendelet 19. cikkének (1) bekezdése értelmében véve „hasznosításnak” minősülő, különböző tagállamokban elkövetett bitorlási cselekményeket rónak a terhére, a kárt okozó esemény beazonosításához nem az egyes felrótt bitorlási cselekményekre kell hagyatkozni, hanem átfogó jelleggel kell értékelni az említett alperes magatartását ahhoz, hogy meghatározható legyen az a hely, ahol az eredeti bitorlási cselekményt – amely a felrótt magatartás alapját képezi – elkövették vagy megkísérelték elkövetni.
63.
Másodszor azonban a Bíróság azáltal, hogy az ezen ítélet 103. pontja értelmében vett eredeti bitorlási cselekmény helyének azonosítását lehetővé tévő pontosításokkal szolgált, külön‑külön és elszigetelten (
41
) megkülönböztette azokat a helyzeteket, amelyekben a gazdasági szereplő internetes oldalon keresztül kínált értékesítésre olyan termékeket, amelyek sértik a közösségi formatervezésiminta‑oltalomból eredő jogokat, és azokat, amelyekben a gazdasági szereplő valamely harmadik fél vállalkozással az alperes székhelye vagy telephelye szerinti tagállamtól eltérő tagállamba szállíttat állítólagosan közösségi mintaoltalmi jogokat sértő termékeket.
64.
Ebből következik, hogy a Nintendo ítélet 103. pontjában szereplő, „olyan körülmények esetén, amikor ugyanazon alperesnek különféle […] bitorlási cselekményeket rónak a terhére” szövegű utalás ezen ítélet logikája szerint nem arra az esetre vonatkozik, amikor a 6/2002 rendelet 19. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „hasznosítás” különböző formáinak minősülő bitorlási cselekmények több tagállamban is megvalósultak, hanem arra, amikor több, a „hasznosítás” ugyanazon formáját megvalósító bitorlási cselekményt követtek el különböző tagállamokban.
65.
Felmerül tehát a kérdés, hogy a Nintendo ítélet 103. pontja értelmében vett, a „hasznosítás” ugyanazon formáját megvalósító több bitorlási cselekményről van‑e szó akkor, amikor – mint a jelen ügyben is – a felrótt magatartás a valamely tagállamban (Németország) található fogyasztóknak címzett eladásra felkínálása, valamint a termékeknek e tagállam piacán történő forgalomba hozatala, és a felkínálás és a forgalomba hozatal alapjául szolgáló ajánlatokat egy másik tagállamban (Olaszország) kezdeményezték.
66.
A Bizottság arra hivatkozik, hogy erre a kérdésre igenlő választ kell adni. Álláspontja szerint lényegében több, különböző tagállamokban elkövetett bitorlási cselekmény valósul meg akkor is, ha a szellemi tulajdonjogokat sértő termékek interneten történő eladásra való felkínálásáról van szó, még abban az esetben is, ha az eljáró bíróság joghatósága kizárólag egyetlen tagállamot érintő bitorlási cselekményekre terjed ki.
67.
Ennek az értelmezésnek megvannak a hívei a jogirodalomban. Ez utóbbiak számára a területiség elve miatt egyszerűen nem lehetséges, hogy a szellemi tulajdonjog megsértése értelmében vett „kárt” egy adott országban okozzák anélkül, hogy a bitorlási cselekmény értelmében vett „károkozó cselekményt” is ott követnék el: e két elem szükségszerűen egybeesik azon terület tekintetében, amelyen megvalósulnak. (
42
) A jelen ügyhöz hasonló helyzetben legalább két különböző tagállamban elkövetett két bitorlási cselekmény valósult meg.
68.
Az említett értelmezést megerősíti az AMS Neve és társai ügyben hozott ítélet is, amelynek 64. pontjában a Bíróság a Nintendo ítéletre hivatkozik.
69.
Kétségtelen, hogy a Bíróság a Nintendo ítéletre hivatkozva az AMS Neve és társai ítélet e pontjának első mondatában kimondta, hogy „[a »Róma II« rendelet 8. cikkének (2) bekezdése alapján] alkalmazandó jog meghatározása akkor bizonyulhat szükségesnek, ha a valamely tagállam területén elkövetett bitorlási cselekmények elbírálására joghatósággal rendelkező bíróság előtt indított bitorlási kereset különböző tagállamokban elkövetett eltérő bitorlási cselekményekre vonatkozik”. E megállapítás eleve azt sugallhatja, hogy a Nintendo ítéletből eredő értelmezés nem vonatkozik azokra a helyzetekre, amelyekben a bírósághoz a 6/2002 rendelet 82. cikkének (5) bekezdése alapján fordultak, és e bíróság kizárólag a bíróság székhelye szerinti tagállam területén elkövetett vagy megkísérelt bitorlási cselekmények elbírálására rendelkezik joghatósággal.
70.
Mindazonáltal az említett megállapítás pusztán ismerteti a Nintendo ügyben előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelem alapjául szolgáló jogvitát, ám nem zárja ki a Nintendo ítéletből eredő értelmezés alkalmazását a 6/2002 rendelet 82. cikkének (5) bekezdésében említett helyzetekben.
71.
Még fontosabb, hogy a Bíróság az AMS Neve és társai ítélet 64. pontjában pontosította, hogy „[i]lyen esetben[ (
43
)] annak megakadályozása érdekében, hogy az eljáró bíróságnak több jogot kelljen alkalmaznia, e bitorlási cselekmények egyikét, azaz az eredeti bitorlási cselekményt kell olyanként azonosítani, mint amely a jogvitára alkalmazandó jogot meghatározza”. Ebből következik, hogy ami a Nintendo ítélet tárgyát képező kifogásolt magatartásokat, és különösen az állítólagosan bitorlás tárgyát képező termékek online eladásra kínálását illeti, az eredeti bitorlási cselekmény (az ajánlat online elérhetővé tételére irányuló eljárás megindítása) a bitorlási cselekmények egyike. Ezen eredeti bitorlási cselekmény kivételével a többi bitorlási cselekményt ilyen esetben azokban a tagállamokban követik el, ahol azok a fogyasztók találhatók, akik számára elérhető ez az internetes oldal.
72.
Meg kell tehát állapítani, hogy a jelen ügyben, ami a „Róma II” rendelet 8. cikkének (2) bekezdése alapján alkalmazandó jog meghatározását illeti, abban az esetben, ha a felrótt magatartás a valamely tagállamban (Németország) található fogyasztóknak címzett eladásra felkínálása, valamint a termékeknek e tagállam piacán történő forgalomba hozatala, és a felkínálás és a forgalomba hozatal alapjául szolgáló ajánlatokat egy másik tagállamban (Olaszország) kezdeményezték, legalább két, Németországban és Olaszországban elkövetett bitorlási cselekmény valósult meg.
73.
Ennélfogva a Nintendo ítéletből eredő értelmezésnek megfelelően az a megfontolás, amely szerint annak elkerülése érdekében, hogy az eljáró bíróságnak több jogot kelljen alkalmaznia, e bitorlási cselekmények közül az egyiket, vagyis az eredeti bitorlási cselekményt kell a jogvitára alkalmazandó jogot meghatározó elemnek tekinteni, az alapügy tárgyát képező járulékos igényekre alkalmazandó jog meghatározását illetően is érvényes. Ezen ítélet 108. pontjára tekintettel a jelen ügyben az eredeti bitorlási cselekmény a gazdasági szereplő által a tulajdonában álló weboldalon közzétett értékesítési ajánlat online elérhetővé tételére irányuló eljárás megindítása.
74.
A „Róma II” rendelet 8. cikkének (2) bekezdését tehát úgy kell értelmezni, hogy az első kérdésre adott válaszban ismertetett, a bitorlási keresethez kapcsolódó járulékos igényekre alkalmazandó jog meghatározását illetően az e rendelkezés értelmében vett, „a jogsértés elkövetésének helye szerinti ország” fogalma arra az országra vonatkozik, ahol az eredeti bitorlási cselekményt – amely a felrótt magatartás alapját képezi – elkövették.
75.
Ezt a megfontolást nem kérdőjelezik meg az annak bizonyítására irányuló érvek, hogy amennyiben harmadik államban letelepedett alperesről van szó, a Nintendo ítéletből eredő értelmezés alkalmas arra, hogy valamely harmadik állam jogát a 6/2002 rendelet által nem szabályozott bármely kérdésre alkalmazandó jogként jelölje meg.
2. A harmadik államban letelepedett alperes esete
76.
A Bíróság előtti eljárás, valamint a jogtudományban folytatott vita keretében felhívták a figyelmet a Nintendo ítéletből eredő értelmezés azon esetre gyakorolt következményeire, amelyben az eredeti bitorlási cselekmény – amely a felrótt magatartás alapját képezi – elkövetésének helye harmadik országban található. Úgy tűnik, hogy az e viták keretében megfogalmazott vélemény, amely szerint az ezen ítéletből eredő értelmezés nem alkalmazható a 6/2002 rendelet 82. cikkének (5) bekezdésében említett esetekben, többek között a valamely harmadik állam joga alkalmazásának elkerülésére irányuló szándékban gyökeredzik.
77.
Mindazonáltal a „Róma II” rendelet 8. cikke (2) bekezdésének olyan értelmezése, amely szerint amennyiben a 6/2002 rendelet 82. cikkének (5) bekezdése alapján eljáró bírósághoz elé terjesztett járulékos igényekre alkalmazandó jog meghatározásáról van szó, úgy mindig a lex fori alkalmazandó, és ennélfogva a második kérdésre adandó igenlő válasz a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelemtől eltérő összefüggésben nem oldaná meg az egységes közösségi oltalommal védett szellemi tulajdonjogokat sértő termékek interneten történő eladásra való felkínálásának és reklámozásának továbbra is fennmaradó problémáját.
78.
Az ilyen, harmadik államokban letelepedett gazdasági szereplők ellen ugyanis főszabály szerint a felperes Unió területén található lakóhelye, vagy másodlagosan ugyanezen területen található telephelye szerinti bíróságok előtt, vagy harmadlagosan az EUIPO székhelye szerinti bíróságok előtt lehet eljárást indítani. (
44
)
79.
Ilyen helyzetekben egyrészt a bitorlási keresetet elbíráló bíróság joghatóságának terjedelme nem egyetlen tagállam területére irányul. Ezenkívül a Nintendo ítélet 103. pontjának megfogalmazásával élve a jogvita több bitorlási cselekményre vonatkozik. A priori tehát semmi nem indokolja, hogy ne alkalmazzuk az ezen ítéletből következő értelmezést, amely azt eredményezné, hogy a bitorlási keresethez kapcsolódó járulékos igényekre a harmadik állam jogát kell alkalmazandónak tekinteni.
80.
Másrészt ahhoz, hogy a bitorlási keresethez kapcsolódó járulékos igényekre vonatkozóan tagállami jogra hivatkozhasson, a jogosultnak a 6/2002 rendelet 82. cikkének (5) bekezdése alapján kell bírósághoz fordulnia. Ráadásul ahhoz, hogy e jogra hivatkozhasson, és az Unió egész területére kiterjedő oltalmat kérjen, e jogosultnak valamennyi tagállamban bírósághoz kellene fordulnia. E rendelet rendszerének szempontjából és figyelembe véve a közösségi formatervezésiminta‑oltalom jogosultja jogainak egységes jellegű, és főszabály szerint az Unió egész területére kiterjedő területi hatályát, az ilyen eredmény kevéssé tűnik kielégítőnek.
81.
Ennek megállapítását követően kétségtelen, hogy a „Róma II” rendelet 3. cikke előírja, hogy az e rendelet által alkalmazandóként kijelölt jogot akkor is alkalmazni kell, ha e jog nem valamely tagállam joga.
82.
Mindazonáltal valamely harmadik állam jogának az egységes közösségi oltalommal védett szellemi tulajdonjogra vonatkozó uniós rendelet kiegészítése érdekében történő alkalmazása kétségeket vethet fel.
83.
A közösségi formatervezési minta jogosultja számára a 6/2002 rendelet által biztosított jogok területi hatálya ugyanis főszabály szerint az Unió területének egészére kiterjed, ahol a minták egységes oltalmat élveznek, és azonos joghatásokat váltanak ki. (
45
) Nem lehet tehát megsérteni a „Róma II” rendelet 8. cikkének (2) bekezdése értelmében vett közösségi szellemi tulajdonjogot egy olyan országban, amely nem ismeri el ezt a jogot. Ez az értelmezés olyan megfontolásokon alapul, amelyek a jogtudomány által a szellemi tulajdonjog megsértése és a bitorlási cselekmény közötti egybeesésre vonatkozóan megfogalmazottakra emlékeztethetnek. (
46
) Egyébiránt a többek között a 6/2002 rendelet által biztosított ipari tulajdonjogok érvényesítésének biztosításához szükséges intézkedéseket, eljárásokat és jogorvoslatokat illetően a 2004/48 irányelv által megvalósított harmonizáció csak a tagállamokra vonatkozik.
84.
Következésképpen, amennyiben az eladásra felkínálás és forgalomba hozatal alapjául szolgáló internetes ajánlatokat harmadik államban kezdeményezték, ez az állam nem minősülhet a „Róma II” rendelet 8. cikke (2) bekezdésének értelmében vett „jogsértés elkövetésének helye szerinti országnak”. Ami az e rendelkezés alapján alkalmazandó jog meghatározását illeti, csak azon tagállamok jogát lehet figyelembe venni, ahol azon fogyasztók találhatók, akiket az online reklám megcéloz és ahol a szóban forgó termékeket forgalomba hozzák. E rendelet más kollíziós szabályaitól eltérően a rendelet 8. cikkének (2) bekezdése tehát csak a tagállamok jogszabályait jelöli meg alkalmazandó jogként. Márpedig ez a kollíziós szabály nem joghézagban található, és azt az egységes oltalomban részesülő és az Unió egész területére kiterjedő hatállyal bíró egységes közösségi oltalommal védett szellemi tulajdonjogokra vonatkozó rendeletekkel együttesen kell értelmezni.
85.
Kétségtelen, hogy ez az értelmezés ahhoz vezethet, hogy több jogot kell alkalmazni a „Róma II” rendelet 8. cikkének (2) bekezdése értelmében alkalmazandó jogként. Annak érdekében, hogy ne kelljen több jogot alkalmazni, legalább meg kell próbálni azonosítani az Unió területére vonatkozó eredeti vagy központi bitorlási cselekményt.
86.
E gondolatmenetet követve a jogtudomány, bár elismeri a Nintendo ítéletből eredő értelmezés hiányosságait, kifejti, hogy ha az ezen ítélet értelmében vett eredeti bitorlási cselekményre egy harmadik államban került sor, úgy elképzelhető, hogy nem ezen állam jogát kell alkalmazni, hanem azon tagállamok egyikének jogát, ahol a bitorlás hatásai megvalósultak, vagy a szellemi tulajdonjogok megsértéséhez szorosan kapcsolódó tagállam jogát. (
47
)
87.
A fenti kiegészítő megjegyzéseket nem érintve fenntartom a jelen indítvány 74. pontjában kifejtett álláspontomat.
VI. Végkövetkeztetés
88.
A fenti megfontolások alapján azt javasolom a Bíróságnak, hogy az Oberlandesgericht Düsseldorf (düsseldorfi regionális felsőbíróság, Németország) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a következőképpen válaszoljon:
1)
A szerződésen kívüli kötelmi viszonyokra alkalmazandó jogról szóló, 2007. július 11‑i 864/2007/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet („Róma II”) 1. cikkének (1) bekezdését, valamint a közösségi formatervezési mintáról szóló, 2001. december 12‑i 6/2002/EK tanácsi rendelet 88. cikkének (2) bekezdését és 89. cikke (1) bekezdésének d) pontját úgy kell értelmezni, hogy amennyiben valamely tagállam bírósága előtt a szóban forgó rendelet 82. cikkének (5) bekezdése alapján az e tagállamban letelepedett jogosult egy másik tagállamban letelepedett bitorlást elkövető személy ellen bitorlási keresetet nyújt be, amely a szóban forgó termékek előbbi tagállambeli vételre kínálására és forgalomba hozatalára irányul, a 864/2007 rendelet 1. cikke (1) bekezdésének értelmében vett normakollízióról van szó, és ebből következően e rendelet 8. cikkének (2) bekezdése jelöli ki az említett tagállam területére irányuló járulékos igényekre alkalmazandó jogot.
2)
A 864/2007 rendelet 8. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy a bitorlási keresethez kapcsolódó járulékos igényekre alkalmazandó jog meghatározását illetően az e rendelkezés értelmében vett, „a jogsértés elkövetésének helye szerinti ország” fogalma arra az országra vonatkozik, ahol a felrótt magatartás alapját képező eredeti bitorlási cselekményt elkövették.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
2
)	A polgári és kereskedelmi ügyekben a joghatóságról, valamint a határozatok elismeréséről és végrehajtásáról szóló, 2012. december 12‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2012. L 351., 1. o.).
(
3
)	A szerződéses kötelezettségekre alkalmazandó jogról („Róma I”) szóló, 2008. június 17‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2008. L 177., 6. o.; helyesbítés: HL 2009. L309., 87. o.; a továbbiakban: „Róma I” rendelet).
(
4
)	A szerződésen kívüli kötelmi viszonyokra alkalmazandó jogról („Róma II”) szóló, 2007. július 11‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2007. L 199., 40. o.; helyesbítés: HL 2016. L 39., 63. o.; a továbbiakban: „Róma II” rendelet).
(
5
)	Lásd: 2005. március 1‑jei Owusu ítélet (C‑281/02, EU:C:2005:120, 25. és 26. pont); 2021. február 25‑iMarkt24 ítélet (C‑804/19, EU:C:2021:134, 32. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
6
)	Lásd különösen a „Róma II” rendelet 1. cikke (1) bekezdésének első mondatát.
(
7
)	Az 1215/2012 rendelet 67. cikke lényegében úgy rendelkezik, hogy e rendelet nem érinti az uniós jogi aktusokban az egyes különös jogterületeket szabályozó rendelkezések alkalmazását. A „Róma II” rendelet 27. cikke előírja, hogy e rendelet nem érinti az olyan uniós jogi rendelkezések alkalmazását, amelyek egy adott kérdéssel kapcsolatban a szerződésen kívüli kötelmek tekintetében irányadó kollíziós szabályokat írnak elő.
(
8
)	A közösségi formatervezési mintáról szóló, 2001. december 12‑i tanácsi rendelet (HL 2002. L 3., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 27. kötet, 142. o.).
(
9
)	2017. szeptember 27‑i ítélet (C‑24/16 és C‑25/16, a továbbiakban: Nintendo ítélet, EU:C:2017:724).
(
10
)	2019. szeptember 5‑i ítélet (C‑172/18, EU:C:2019:674; a továbbiakban: AMS Neve és társai ítélet).
(
11
)	Az európai uniós védjegyről szóló, 2017. június 14‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2017. L 154., 1. o.). Lásd: az AMS Neve és társai ügyre vonatkozó indítványom (C‑172/18, EU:C:2019:276, 29–32. pont).
(
12
)	Lásd: Nintendo ítélet, 93. pont.
(
13
)	Lásd ebben az értelemben Fawcett, J. J. Torremans, P., Intellectual Property and Private International Law, Oxford University Press, Oxford, 2011, 743. o., 13.158. pont.
(
14
)	Lásd ebben az értelemben: De Miguel Asensio, P., Conflict of Laws and the Internet, Edward Elgar Publishing Limited, Cheltenham, 2020., 5.123. pont. A teljesség kedvéért szeretném megjegyezni, hogy a jogirodalom egyik értelmezése szerint a 6/2002 rendelet 88. cikkének (3) bekezdése – amely a lex forit jelöli ki az e rendelkezésben említett kérdésekre alkalmazandó jogként – lex specialisnak minősül e rendelet 88. cikkének (2) bekezdéséhez képest, mivel az az eljárási kérdésekre is kiterjed. Lásd Späth, A., „Article 88”, Community Design Regulation (EC) No 6/2002 – A Commentary, szerkesztette: Hasselblatt, G. N.„C. H. Beck, München, 2015, 512. o. Mindazonáltal az alapügyben szóban forgó jogvita keretében nem szükséges a 6/2002 rendelet 88. cikke (2) bekezdésének tartalmára vonatkozó jogtudományi vitába bocsátkozni. A jelen ügyben azt kell eldönteni, hogy az alapügyben szóban forgó kapcsolódó kérelmek a lex fori processualis elvének hatálya alá tartoznak‑e, amelyet e rendelet 88. cikkének (3) bekezdése fejez ki.
(
15
)	2014. február 13‑i ítélet (C‑479/12, EU:C:2014:75).
(
16
)	Lásd: 2014. február 13‑i ítélet (C‑479/12, EU:C:2014:75, 52. pont).
(
17
)	2014. február 13‑i ítélet (C‑479/12, EU:C:2014:75, 53. pont).
(
18
)	2014. február 13‑i ítélet (C‑479/12, EU:C:2014:75).
(
19
)	Ezen ítélet 47. pontja.
(
20
)	Kétségtelen, hogy a „Róma II” rendelet 1. cikkének (1) bekezdése azt is kimondja, hogy e rendeletet a polgári és kereskedelmi ügyek területét érintő szerződésen kívüli kötelmi viszonyokra kell alkalmazni. Semmi nem utal azonban arra, hogy a jelen ügyben ne ilyen kötelezettségekről lenne szó.
(
21
)	HL 1980. L 266., 1. o., magyar nyelven: HL 2005. C 169., 10. o.; kihirdette: 2006. évi XXVIII. törvény.
(
22
)	Lásd többek között: van Calster, G., European Private International Law, Hart Publishing, Oxford, Portland, 2016, 240. o.
(
23
)	E kifejezéseknek a jogtudomány által szolgáltatott különböző értelmezései kapcsán lásd: a Vinyls Italia ügyre vonatkozó indítványom (C‑54/16, EU:C:2017:164, 97–107. pont). Lásd még Wilke, F. M., Dimensions of coherence in EU conflict‑of‑law rules, Journal of Private International Law, 16. kötet, 1. szám, 2020., 179. és 180. o.
(
24
)	Lásd analógia útján: 2018. október 17‑iUD ítélet (C‑393/18 PPU, EU:C:2018:835, 38–41. pont).
(
25
)	Lásd Hörnle, J., Internet Jurisdiction Law and Practice, Oxford University Press, Oxford, 2021., 269. és 270. o.
(
26
)	Lásd: Van Calster, G., European Private International Law, Hart Publishing, Oxford, Portland, 2016, 240. o., aki e kifejezést úgy magyarázza, hogy az ügyön kívüli ténybeli kapcsolatnak kell fennállnia ahhoz, hogy a bíróságban legalább annak lehetősége felmerüljön, hogy az övétől eltérő jogok alkalmazandók. E gondolatmenetet követve a jelen ügyben előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelemmel kapcsolatos kommentárt illetően lásd: Kur, A., „Easy Is Not Always Good – The Fragmented System for Adjudication of Unitary Trade Marks and Designs”, International Review of Intellectual Property and Competition Law, 52. kötet, 2021., 590. o. E kommentár szerint annak megállapítása, hogy az az értelmezés, amely szerint a „Róma II” rendelet 8. cikkének (2) bekezdése nem alkalmazandó az alapeljárásban, csak akkor lehetséges, ha e jogvitának nincs határokon átnyúló hatása. Márpedig e szerző szerint e hatás egyértelműen fennáll a jelen ügyben: az alperes nem csupán Olaszországban székhellyel rendelkező társaság, hanem a jogsértés az Unió egészére kiterjedő egységes jogra vonatkozik.
(
27
)	Lásd a jelen indítvány 2. pontját.
(
28
)	Lásd különösen a Bíróság által a 2015. május 21‑iCDC Hydrogen Peroxide ítéletben (C‑352/13, EU:C:2015:335, 55. pont) és a 2016. december 21‑iConcurrence ítéletben (C‑618/15, EU:C:2016:976, 31. pont) említett eseteket.
(
29
)	Lásd a jelen indítvány 42. pontját.
(
30
)	Lásd analógia útján: AMS Neve és társai ítélet, 42. és 63. pont.
(
31
)	AMS Neve és társai ítélet, 49–52. pont.
(
32
)	HL 1972. L 299., 32. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 146. o.
(
33
)	Lásd: 1976. november 30‑iBier ítélet (21/76, EU:C:1976:166, 20. pont).
(
34
)	Lásd ebben az értelemben, Rosati, E., „Targeting Accepted As a Criterion to Establish International Jurisdiction in Online EU Trade Mark Infringement Cases ”, Journal of Intellectual Property Law & Practice, 14. kötet, 12. sz., 2019., 927. o., aki láthatóan az olyan vagylagos fórum elérhetőségére koncentrál, amely előtt a jogosult hivatkozhat jogaira, és megkülönbözteti ezt azon jogvita érdemétől, amelyet e jogosult e fórum előtt indíthat. Miután hangsúlyozta a vagylagos fórum elérhetőségét, e szerző a következőket emeli ki: „Ahhoz, hogy a felperes hatékonyan hivatkozhasson az (5) bekezdésre – és érdemes legyen eljárást indítania egy adott tagállamban –, nemcsak azt kell bizonyítani, hogy az alperes a termék piaci megjelenítésével az adott területen cselekedett, hanem azt is, hogy a szóban forgó tevékenységet az adott terület fogyasztóira irányulónak lehet tekinteni.”
(
35
)	Lásd: Oberle ügyre vonatkozó indítványom (C‑20/17, EU:C:2018:89, 104. pont).
(
36
)	Lásd: KP ügyre vonatkozó indítványom (C‑83/17, EU:C:2018:46, 77–79. pont).
(
37
)	A szellemi tulajdonjogok érvényesítéséről szóló, 2004. április 29‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2004. L 157., 45. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 2. kötet, 32. o.).
(
38
)	Lásd a jelen indítvány 27. pontját.
(
39
)	Abban az esetben, ha bebizonyosodik, hogy a jelen ügyben nem ilyen körülményekről van szó.
(
40
)	Ennek során a Bíróság eltért az elsőfokú nemzeti bíróság által a Nintendo ügyben előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelem alapjául szolgáló jogvitában elfogadott értelmezéstől. E jogvitában ez a bíróság „a jogsértés helye szerinti jogot” tekintette alkalmazandó jognak, és úgy ítélte meg, hogy a jelen ügyben a német jogról, az osztrák jogról és a francia jogról van szó. Lásd: Nintendo ítélet, 28. pont.
(
41
)	Lásd: Nintendo ítélet, 106. és 109. pont. Lásd továbbá Azzi, T., „Tribunal compétent et loi applicable en matière de contrefaçon de dessins et modèles communautaires”, Revue critique de droit international privé, 2018., 4. sz., 847. o., amely láthatóan ellentmondást állapít meg ezen ítélet fent hivatkozott pontjai és 103. pontja között.
(
42
)	Lásd Kur, A., i. m., 588. o.
(
43
)	Lásd a jelen indítvány 69. pontját: „ha a valamely tagállam területén elkövetett bitorlási cselekmények elbírálására joghatósággal rendelkező bíróság előtt indított bitorlási kereset különböző tagállamokban elkövetett eltérő bitorlási cselekményekre vonatkozik” (az AMS Neve és társai ítélet 64. pontjának első mondata).
(
44
)	Lásd a jelen indítvány 22. pontját.
(
45
)	Lásd: Nintendo ítélet, 59. pont.
(
46
)	Lásd a jelen indítvány 67. pontját. Lásd még Kur, A., Maunsbach, U, „Choice of Law and Intellectual Property Rights”, Oslo Law Review, 6. kötet, 1. szám, 2019., amely azt sugallja, hogy ha egy, a Nintendo ítélet értelmében vett eredeti bitorlási cselekményre olyan harmadik államban került sor, amely nem védi a közösségi formatervezési mintákat, a nemzetközi magánjogban a szellemi tulajdonjogok tekintetében széles körben alkalmazott lex loci protectionis elve a bitorlási keresetekben e harmadik állam jogának alkalmazás ellen szól a kapcsolódó kérelem tekintetében. De Miguel Asensio, P., i. m., 5.128. pont, kategorikusabban nyilatkozik és kijelenti, hogy figyelembe véve a „Róma II” rendelet 8. cikke (2) bekezdésének funkcióját és összefüggéseit, vitathatatlannak tűnik, hogy e rendelkezés értelmében valamely tagállam jogát kell alkalmazni minden olyan kérdésben, amely nem tartozik a 6/2002 rendelet hatálya alá.
(
47
)	Lásd De Miguel Asensio, P., i. m., 5.128. pont. Lásd még ebben az értelemben Kur, A., i. m., 591. o. Úgy tűnik azonban, hogy ez a szerző nem zárja ki teljesen több jog alkalmazását.