62005CC0068_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Įvadinės pastabos
1. Nagrinėjama apeliacinė byla iš esmės susijusi su klausimu, ar už neeksportuotą C cukrų mokėtinos sumos yra laikomos importo arba eksporto mokesčiais muitų teisės aktų prasme(2) . 2002 m. gegužės 2 d. Komisija priėmė sprendimą(3), kuriuo prašymas atsisakyti išieškoti importo mokesčius buvo pripažintas nepriimtinu. Apeliaciniu skundu prašoma panaikinti 2004 m. gruodžio 7 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimą(4), kuris atmetė ieškinį dėl šio Komisijos sprendimo panaikinimo.
II – Teisinis pagrindas
A – Bendras cukraus sektoriaus rinkų organizavimas
2. 1981 m. birželio 30 d. Tarybos reglamentas (EEB) Nr. 1785/81 dėl bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo(5) (toliau – pagrindinis reglamentas) reglamentuoja cukraus gamybą, importą ir eksportą. Jis, be kita ko, nustato gamybos kvotų sistemą, kuri, remiantis jo penkiolikta konstatuojamąja dalimi, yra būdas garantuoti gamintojams Bendrijos kainas ir produkcijos realizavimo rinkas.
3. Pagrindinio reglamento 24 straipsnis kvotų sistemoje nustato kiekvienų prekybos metų (tai yra nuo vienų metų liepos 1 d. iki kitų metų birželio 30 d.) bazinius A cukraus ir B cukraus kiekius, kuriuos valstybės narės turi paskirstyti savo teritorijose įsteigtiems cukraus gamintojams. Taip kiekvienais prekybos metais įmonėms gamintojoms nustatomos A ir B kvotos. Kiekis, pagamintas viršijus A ir B kvotas, yra vadinamas C cukrumi arba virškvotiniu cukrumi.
4. Prekybos cukrumi sąlygos priklauso nuo jo kokybės įvertinimo. A cukrui ir B cukrui yra taikomi įvairūs pagrindinio reglamento numatyti paramos mechanizmai. Cukrui, pagamintam pagal A kvotą, taikomos aukštesnio lygio garantijos (garantuojamos intervencinės kainos, pagalba eksporto kompensacijomis) nei B cukrui (tik eksporto kompensacijos).
5. C cukrui netaikoma nei parama kainoms, nei eksporto kompensacijos. Be to, C cukrus negali būti parduotas vidaus rinkoje, o tik pasaulinėje rinkoje už Bendrijos ribų.
6. Pagrindinio reglamento 26 straipsnis šiuo klausimu numato:
„1. < ... > į kitus prekybos metus neperkeltas C cukrus < ... > pasibaigus prekybos metams iki sausio 1 d. negali būti realizuojamas Bendrijos vidaus rinkoje, o turi būti eksportuojamas natūraliu pavidalu.
< ... >
3. 41 straipsnyje nustatyta tvarka priimamos išsamios šio straipsnio taikymo taisyklės.
Pagal šias taisykles numatyta apmokestinti šio straipsnio 1 dalyje minėtą C cukrų, < ... > dėl kurio nustatytiną dieną nebuvo pateikta įrodymų, kad jis per nurodytą laiką buvo eksportuotas natūraliu pavidalu.“ (Neoficialus vertimas)
7. 1981 m. rugsėjo 14 d. Komisijos reglamentas (EEB) Nr. 2670/81, nustatantis išsamias įgyvendinimo taisykles dėl virškvotinės cukraus produkcijos(6), numato išsamias sąlygas, kuriomis laikoma, kad C cukrus buvo eksportuotas. Jo 1 straipsnis su pakeitimais, padarytais 1988 m. gruodžio 14 d. Komisijos reglamentu (EEB) Nr. 3892/88, pakeičiančiu Reglamentą Nr. 2670/81(7), numato:
„1. (Pagrindinio) reglamento 26 straipsnio 1 dalyje nurodytas eksportas laikomas įvykdytu, jei:
a) C cukrus < ... > yra eksportuotas iš valstybės narės, kurios teritorijoje jis buvo pagamintas;
b) pasibaigus prekybos metams, kuriais buvo pagamintas C cukrus < ... >, iki sausio 1 d. a punkte minėta valstybė narė priėmė eksporto deklaraciją;
c) C cukrus < ... > iš Bendrijos muitų teritorijos buvo išvežtas ne vėliau kaip per 60 dienų nuo b punkte minėtos sausio 1 dienos;
d) produktas buvo eksportuotas iš a punkte numatytos valstybės narės netaikant grąžinamosios išmokos arba mokesčio < ... >
Jei nesilaikoma visų pirmojoje pastraipoje numatytų sąlygų, išskyrus force majeure
atvejus, laikoma, kad atitinkamas C cukraus < ... > kiekis buvo realizuotas vidaus rinkoje.
Force majeure
atvejais valstybės narės, kurios teritorijoje buvo pagamintas C cukrus < ... >, kompetentinga institucija patvirtina priemones, kurios yra būtinos dėl aplinkybių, kuriomis remiasi suinteresuotas asmuo.“
8. Reglamento Nr. 2670/81(8), pakeisto 1991 m. gruodžio 6 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 3559/91, iš dalies keičiančio Reglamentą Nr. 2670/81, 1 straipsniu, 3 straipsnis numato:
„1. Kiekiams, kurie, kaip apibrėžta 1 straipsnio 1 dalyje, buvo realizuoti vidaus rinkoje, valstybė narė nustato privalomąjį mokėjimą, kurio suma lygi:
a) 100 kilogramų C cukraus:
– didžiausiam importo mokesčiui už 100 kilogramų baltojo arba žaliavinio cukraus, taikomam tais prekybos metais, kuriais šis cukrus buvo pagamintas, ir po to dar šešis mėnesius, ir
– 1 (eurui);
< … >
4. Už tuos C cukraus < ... > kiekius, kurie prieš juos išvežant buvo negrąžinamai sunaikinti arba apgadinti dėl aplinkybių, kurias valstybės narės kompetentinga institucija pripažino esant force majeure, atitinkamos šio straipsnio 1 dalyje paminėtos sumos nereikalaujama.“
B – Bendrijos muitų teisės aktų teisingumo išlyga
9. Bendrijos muitų teisės aktai numato galimybę grąžinti visus importo ar eksporto muitus ar jų dalį arba atsisakyti išieškoti skolą muitinei. Atsisakymo išieškoti muitus sąlygos nustatytos 1979 m. liepos 2 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 1430/79 dėl importo arba eksporto muitų grąžinimo arba atsisakymo juos išieškoti 13 straipsnyje(9) .
10. 13 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„ < ... > importo muitai grąžinami arba juos atsisakoma išieškoti išimtinėmis aplinkybėmis, kurios susidaro ne dėl tyčinių ar akivaizdžiai neatsargių suinteresuotojo asmens veiksmų.
< … > “ (Neoficialus vertimas)
11. Reglamento Nr. 1430/79 14 straipsnis patikslina, kad 13 straipsnio nuostatos taikomos ir eksporto muitų grąžinimui ar atsisakymui išieškoti.
12. Remiantis Reglamento Nr. 1430/79 1 straipsnio 2 dalies a punktu, „importo muitai“ suprantami kaip „muitai ir žemės ūkio mokesčiams lygiaverčio poveikio mokėjimai ir kiti importo privalomieji mokėjimai, nustatyti įgyvendinant bendrą žemės ūkio politiką arba konkrečią tvarką, kuri vadovaujantis Sutarties 235 straipsniu (dabar – EB 308 straipsnis) taikoma tam tikroms prekėms, gaunamoms perdirbant žemės ūkio produktus“. (Neoficialus vertimas)
13. Pagal Reglamento Nr. 1430/79 1 straipsnio 2 dalies b punktą „eksporto muitai“ apima „žemės ūkio mokesčius ir kitus eksporto privalomuosius mokėjimus, nustatytus įgyvendinant bendrą žemės ūkio politiką arba konkrečią tvarką, kuri vadovaujantis Sutarties 235 straipsniu taikoma tam tikroms prekėms, gaunamoms perdirbant žemės ūkio produktus“. (Neoficialus vertimas)
III – Bylos aplinkybės, procesas Pirmosios instancijos teisme ir skundžiamas sprendimas
A – Bylos aplinkybės
14. Koninklijke Coöperatie Cosun UA (toliau – Cosun ), Nyderlanduose įsteigtas kooperatyvas, 1991–1992 ir 1992–1993 prekybos metais pagamino C cukraus. Nuo 1993 m. vasario 10 d. iki rugsėjo 23 d., tarpininkaujant antrinei įmonei Limako Suiker BV,
jis pardavė bendrovei Django’s Handelsonderneming
tam tikrą C cukraus, skirto eksportuoti į Kroatiją ir Slovėniją, partijų kiekį. Nuo 1993 m. liepos 22 d. iki rugpjūčio 16 d. ir nuo rugpjūčio 26 d. iki rugsėjo 24 d. Cosun
pardavė bendrovėms NV Voeders SA Aliments Serry
ir Sieger BV
C cukraus partijų, skirtų eksportui į Maroką.
15. 1993 m. birželio 24 d. Nyderlandų fiskalinės informacijos ir tyrimų tarnyba ( Nederlandse Fiscale Inlichtingen- en Opsporingsdienst, toliau – FIOD ) paprašė Hoofdproduktschap Akkerbouw
(toliau – HPA ), Nyderlandų institucijos, kompetentingos taikyti nuostatas dėl bendro rinkų, taip pat ir cukraus rinkos, organizavimo, informacijos, susijusios su dėl Django’s Handelsonderneming
atliekamu tyrimu . FIOD
gavo iš HPA
informacijos, susijusios su C cukraus eksporto operacijų muitinės dokumentų pažeidimais. Atsižvelgdama į pradėtą tyrimą, FIOD
paprašė HPA
su Cosun
elgtis konfidencialiai. HPA
gautuose eksporto dokumentuose nustatyti pažeidimai buvo pagrindas pradėti prieš Django’s Handelsonderneming
bylą dėl sukčiavimo.
16. 1993 m. birželio ir rugpjūčio mėn. HPA
kreipėsi į Cosun
bei jo antrinę įmonę Limako Suiker,
juos informuodamas apie neteisingai sužymėtus Kroatijai ir Slovėnijai skirtų prekių muitinės dokumentus. 1993 m. spalio mėn. HPA
gavo neteisingai sužymėtus blankus su Marokui skirtomis C cukraus partijomis .
17. 1993 m. spalio 14 d. Nyderlandų valdžios įstaigos Cosun
perdavė eksporto, kurio išvežimas iš Bendrijos nebuvo įrodytas, blankų numerių sąrašą.
18. Kadangi Cosun
neįrodė, kad tam tikras Kroatijai, Slovėnijai ir Marokui skirto C cukraus partijų kiekis buvo išvežtas iš Bendrijos, 1994 m. balandžio 25 d. HPA
pareikalavo iš Cosun
sumokėti 6 284 721,03 NLG. Dėl pradinio skaičiavimo klaidos šio mokesčio suma 1994 m. birželio 13 d. buvo sumažinta iki 6 250 856,78 NLG, tai yra 2 836 515,14 EUR.
19. 1994 m. gegužės 18 d. Cosun
dėl reikalaujamo mokesčio pateikė HPA
skundą. 1995 m. birželio 19 d. HPA
atmetė šį skundą. 1995 m. liepos 14 d. Cosun
apskundė šį sprendimą College van Beroep voor het bedrijfsleven
(Ekonominių ginčų teismui, toliau – CBB ) .
20. CBB, nagrinėdamas Cosun
ir HPA
ginčą dėl su C cukraus kiekio neišvežimu susijusio reikalaujamo mokesčio, remdamasis EB 234 straipsniu pateikė Teisingumo Teismui du prejudicinius klausimus(10) . Pirmuoju klausimu CBB
Teisingumo Teismo klausė, ar tuo atveju, jei pagal Reglamento Nr. 1430/79 13 straipsnį atsisakymas išieškoti mokesčius už C cukrų nėra įmanomas, o nagrinėjamo mokesčio grąžinti ar atsisakyti išieškoti dėl su teisingumu susijusių priežasčių neįmanoma, pagrindinis reglamentas ir Reglamentas Nr. 2670/81 yra negaliojantys. Antruoju klausimu prašymą dėl prejudicinio sprendimo pateikęs teismas Teisingumo Teismo klausia apie galimas šių reglamentų negaliojimo pasekmes mokesčių už C cukrų reikalavimui byloje nurodytomis aplinkybėmis.
21. 1995 m. balandžio 24 d., remdamasis 1992 m. spalio 12 d. Tarybos reglamento (EEB) Nr. 2913/92, nustatančio Bendrijos muitinės kodeksą(11), 239 straipsniu ir 1993 m. liepos 2 d. Komisijos reglamento (EEB) Nr. 2454/93, nustatančio tam tikrų Reglamento Nr. 2913/92(12) nuostatų įgyvendinimą, 905 straipsniu, Cosun
pateikė HPA
prašymą dėl atsisakymo išieškoti reikalaujamus mokesčius. 2001 m. rugpjūčio 6 d. Nyderlandų Karalystė pateikė Komisijai prašymą dėl atsisakymo išieškoti iš Cosun
importo muitus.
22. 2002 m. gegužės 2 d. Komisija priėmė sprendimą REM 19/01, pripažindama Nyderlandų Karalystės pateiktą prašymą dėl atsisakymo išieškoti iš ieškovo importo muitus nepriimtinu. 2002 m. birželio 6 d. HPA
pranešė Cosun, kad remiantis šiuo sprendimu jo prašymas dėl atsisakymo išieškoti yra nepriimtinas.
B – Procesas Pirmosios instancijos
teisme ir skundžiamas sprendimas
23. Tada Cosun
pareiškė Pirmosios instancijos teisme ieškinį dėl 2002 m. gegužės 2 d. Komisijos sprendimo REM 19/01 panaikinimo. Savo ieškiniu dėl panaikinimo Cosun
prašo panaikinti ginčijamą sprendimą ir priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas. Komisija prašo atmesti ieškinį kaip nepagrįstą ir priteisti iš Cosun bylinėjimosi išlaidas.
24. Pirmosios instancijos teismas 2004 m. gruodžio 7 d. Sprendimu Koninklijke Coöperatie Cosun UA prieš Europos Bendrijų Komisiją, priimtu byloje T‑240/2, ieškinį dėl panaikinimo atmetė.
IV – Reikalavimai ir apeliacinio skundo pagrindai
25. Pirmosios instancijos teismo sprendimą Cosun
apskundė Teisingumo Teismui ir savo apeliaciniame skunde prašo:
– panaikinti skundžiamą sprendimą,
– panaikinti ginčijamą sprendimą ir taip galutinai išspręsti teisinį ginčą,
– subsidiariai – grąžinti bylą Pirmosios instancijos teismui,
– priteisti iš Komisijos pirmoje ir apeliacinėje instancijose patirtas bylinėjimosi išlaidas.
26. Cosun
savo apeliacinį skundą grindžia keturiais pagrindais. Pirmuoju pagrindu apeliantas nurodo, kad Pirmosios instancijos teismas pažeidė Bendrijos teisę tiek, kiek konstatavo, kad už neeksportuotą C cukrų mokėtina suma nėra importo arba eksporto mokėjimas Reglamento Nr. 1430/79 13 straipsnio prasme.
27. Antruoju pagrindu Cosun
subsidiariai nurodo, kad Pirmosios instancijos teismas padarė klaidą nekonstatavęs, kad už neeksportuotą C cukrų mokėtina suma Reglamento Nr. 1430/79 taikymo tikslams faktiškai laikoma importo mokesčiu. Remiantis šiuo pagrindu, kurį sudaro trys dalys, Pirmosios instancijos teismas padarė klaidą nekonstatavęs, kad:
– mokestis už neeksportuotą C cukrų laikomas muitu, nes juo siekiama to paties tikslo, kaip ir muito mokesčiu,
– mokesčio už neeksportuotą C cukrų apskaičiavimo būdas rodo, kad jis laikomas muito mokesčiu,
– reikalaujamos sumos už neeksportuotą C cukrų apskaičiavimo būdas rodo, kad mokestis laikomas muitu.
28. Trečiuoju pagrindu Cosun
subsidiariai nurodo, kad Pirmosios instancijos teismas, nagrinėdamas ieškinyje ieškovo subsidiariai nurodytą antrą ir trečią ieškinio pagrindus, pažeidė Bendrijos teisę. Šį pagrindą sudaro dvi dalys:
– Pirmosios instancijos teismas, nagrinėdamas ieškovo jam pareikšto ieškinio antrąjį pagrindą, nesilaikė ieškiniu apibrėžto dalyko ribų.
– Pirmosios instancijos teismas suklydo praleidęs ir nenagrinėjęs ieškovo subsidiariai nurodyto trečiojo pagrindo.
29. Ketvirtuoju pagrindu Cosun
subsidiariai nurodo, kad buvo pažeisti nediskriminavimo, teisinio saugumo ir teisingumo principai.
30. Komisija, priešingai, prašo apeliacinį skundą atmesti kaip iš dalies nepriimtiną ir iš dalies nepagrįstą.
V – Dėl pirmojo pagrindo
A – Šalių argumentai
31. Cosun
manymu, Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą skundžiamo sprendimo 36–38 punktuose, taip pat 47 punkte nurodydamas, kad mokestis už C cukrų nėra žemės ūkio importo ar eksporto mokėjimas Reglamento Nr. 1430/79 1 straipsnio 2 dalies a ir b punktų prasme.
32. Be to, Pirmosios instancijos teismas, siaurai aiškindamas sąvoką „žemės ūkio mokėjimas“ ir būtent nepaaiškinęs, kodėl ji negali būti aiškinama plačiai, pažeidė motyvavimo pareigą.
33. Komisija, priešingai, mano, kad Pirmosios instancijos teismas jokiu būdu neaiškino sąvokos „žemės ūkio mokėjimas“ siaurai, o visiškai teisingai nusprendė, kad mokestis už C cukrų negali būti formaliai laikomas žemės ūkio importo ar eksporto mokėjimu Reglamento Nr. 1430/79 1 straipsnio 2 dalies a ir b punktų prasme.
B – Vertinimas
34. Vertinant apelianto argumentą, kad Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą, tiksliai nenurodydamas priežasčių, kodėl jis labai siaurai aiškina Reglamento Nr. 1430/79 1  straipsnio 2 dalies a ir b punktus, reikia remtis Pirmosios instancijos teismo sprendimo 35–38 punktuose pateiktais motyvais.
35. Pirmosios instancijos teismas iš esmės nurodo tris priežastis, kodėl jis pasirinko tokį aiškinimą.
36. Pirma, Pirmosios instancijos teismas teisingai nurodo, kad už C cukrų reikalaujama suma formaliai neatitinka nė vienos iš nurodytame teisės akte galutinai išvardytų trijų kategorijų, būtent: pirma, muitų; antra, muitams prilyginamų mokėjimų; trečia, žemės ūkio mokesčių ir kitų importo ar eksporto privalomųjų mokėjimų, nustatytų įgyvendinant bendrą žemės ūkio politiką arba konkrečią tvarką, kuri pagal EB 308 straipsnį taikoma tam tikroms prekėms, gaunamoms perdirbant žemės ūkio produktus.
37. Antra, Pirmosios instancijos teismas teigia, kad šios sumos mokėjimo faktinė priežastis yra įrodymų apie tam tikrą C cukraus kiekio tam tikru laikotarpiu išvežimą nustatytu laiku nepateikimas ir kad šios sumos yra reikalaujama iš C cukraus gamintojo todėl, kad Bendrijos viduje pagamintas virškvotinis cukrus buvo parduotas vidaus rinkoje.
38. Trečia, Pirmosios instancijos teismas taip pat konkrečiai nagrinėja, ar už C cukrų reikalaujama suma patenka į vieną iš šių trijų kategorijų.
39. Dėl galimo kvalifikavimo kaip muito Pirmosios instancijos teismas pabrėžia, kad už C cukrų reikalaujama suma nėra muitas, tai yra bendru Europos Bendrijų muitu pagrįstas mokestis EB 23 ir 26 straipsnių prasme.
40. Toliau Pirmosios instancijos teismas, remdamasis nusistovėjusia teismų praktika(13), pagrindžia, kad tai taip pat nėra muitams lygiaverčio poveikio mokestis, kuris, nepaisant jo pavadinimo ar taikymo taisyklių, suprantamas kaip bet koks tiesiogiai muitu nelaikomas vienašališkai įvestas piniginis mokestis, kuriuo prekės apmokestinamos dėl to, kad jos kerta sieną.
41. Galiausiai Pirmosios instancijos teismas nurodo, kodėl nagrinėjama suma nėra būtent žemės ūkio privalomas „importo ar eksporto“ mokėjimas. Taigi jis pabrėžia, kad tai nėra žemės ūkio produktams dėl Bendrijos išorinių sienų kirtimo nustatytas mokėjimas.
42. Taigi pirmasis apelianto argumentas yra nepagrįstas.
43. Antra, apeliantas priekaištauja Pirmosios instancijos teismui, kad jis nenurodė priežasčių, kodėl negalimas ne toks siauras Reglamento Nr. 1430/79 1 straipsnio 2 dalies a ir b punktų aiškinimas.
44. Šiuo klausimu reikia nurodyti, kad Pirmosios institucijos teismas neapsiriboja vien tik ginčijamos nuostatos aiškinimu pažodžiui. Priešingai, savo sprendimo 39–46 punktuose jis tęsia pagrindimą ir 47 punkte pateikia galutinę išvadą.
45. Taigi Pirmosios institucijos teismas, viena vertus, nagrinėja tikslus, o būtent tai, ar suma, kuria buvo apmokestintas neišvežtas C cukrus, siekiama tų pačių tikslų kaip ir muitais. Šiame kontekste Pirmosios institucijos teismas pabrėžia, kad mokestis, kuriuo apmokestinamas neeksportuotas virškvotinis cukrus, yra viena iš bendro cukraus sektoriaus rinkų organizavimo mechanizmo dalių. Pirmosios instancijos teismas nurodo, kad tokiais mechanizmais siekiama užtikrinti bendrus tikslus, pirmiausia – darbą bei gyvenimo lygį gamintojams, cukraus tiekimo saugumą visiems vartotojams, nustatytą kainų lygį ir cukraus rinkos stabilumą.
46. Tuo remdamasis Pirmosios instancijos teismas pažymi, kad kiekvieno iš nurodytų mechanizmų tikslai yra specifiniai arba skirti tam tikriems poreikiams tenkinti. Todėl Pirmosios instancijos teismas daro išvadą, kad C cukraus gamybai taikytino mokesčio tikslai nėra visiškai tokie patys kaip tikslai, kurių siekiama muito arba importo mokesčiais arba eksporto grąžinamosiomis išmokomis, numatytomis pagal bendrą cukraus sektoriaus rinkų organizavimą.
47. Toliau Pirmosios instancijos teismas bendrai analizuoja bendrojo mainų už išorinių Bendrijos sienų režimo tikslus ir pirmiausia bendrojo cukraus sektoriaus rinkų organizavimo tikslus. Šiame kontekste Pirmosios instancijos teismas aiškiai nurodo draudimo realizuoti C cukrų vidaus rinkoje svarbą ir išsamiai paaiškina, koks vaidmuo tenka sankcijoms, numatytoms už šio draudimo pažeidimą. Pirmosios instancijos teismo nuomone, tai, kad ši kaip bauda kvalifikuojama suma apskaičiuojama pagal taikomus importo mokesčius, jos vis dėlto nepaverčia importo mokesčiu.
48. Atsižvelgdama į šiuos Pirmosios instancijos teismo motyvus, manau, kad antras apelianto argumentas taip pat yra nepagrįstas.
49. Todėl pirmasis apeliacinio skundo pagrindas turi būti atmestas kaip nepagrįstas.
VI – Dėl antrojo pagrindo
A – Dėl priimtinumo
1. Šalių argumentai
50. Komisija pirmiausia mano, kad antrasis apeliacinio skundo pagrindas yra nepriimtinas, nes jame atkartojami Pirmosios instancijos teismui jau pateikti pagrindai bei argumentai ir šiuo pagrindu paprasčiausiai prašoma iš naujo išnagrinėti ieškinį, o tai padaryti Teisingumo Teismas nėra kompetentingas.
51. Savo dublike Cosun
paaiškina, kad antruoju pagrindu jis jokiu būdu nesiekia, kad būtų iš naujo peržiūrėtas jo ankstesnis ieškinys, o kaltina Pirmosios instancijos teismą klaidingai išaiškinus ir pritaikius Bendrijos teisę, o iš to darytina išvada, kad antrasis pagrindas yra priimtinas.
2. Vertinimas
52. Dėl antrojo pagrindo priimtinumo reikia remtis nusistovėjusia Teisingumo Teismo praktika, pagal kurią apeliacinis skundas yra nepriimtinas, jei apsiriboja Pirmosios instancijos teisme jau pateiktų ieškinio pagrindų ir argumentų pakartojimu ir jeigu jame nepateikiami net argumentai, konkrečiai skirti ginčijamame sprendime padarytai teisės klaidai identifikuoti. Iš tikrųjų toks apeliacinis skundas yra prašymas, kuriuo siekiama Pirmosios instancijos teisme pareikšto ieškinio paprasto peržiūrėjimo, o tai nepriklauso Teisingumo Teismo jurisdikcijai(14) .
53. Remiantis šia teismo praktika antrasis pagrindas būtų nepriimtinas, jei apeliantas apsiribotų pirmojoje instancijoje jau pateiktų argumentų, susijusių su tariamu motyvacijos ginčijamame sprendime nebuvimu, pakartojimu ir nenurodytų, kokią teisės klaidą Pirmosios instancijos teismas padarė skundžiamame sprendime(15) .
54. Žinoma, šie Teisingumo Teismo argumentai nėra absoliutūs ir vertinant jų negalima izoliuoti.
55. Pastebėtina, kad, apeliantui ginčijant Pirmosios instancijos teismo pateiktą Bendrijos teisės aiškinimą ar taikymą, pirmojoje instancijoje nagrinėti teisės klausimai gali būti iš naujo svarstomi apeliacinio proceso metu. Iš tikrųjų, jeigu apeliantas negalėtų apeliacinio skundo grįsti pagrindais ir argumentais, kuriais jis rėmėsi Pirmosios instancijos teisme, apeliacinis procesas prarastų dalį savo reikšmės(16) .
56. O šioje byloje antruoju pagrindu siekiama ginčyti Pirmosios instancijos teismo poziciją dėl jam pateikto teisės klausimo. Apeliantas tiksliai nurodė teisės klaidą, dėl kurios priekaištaujama Pirmosios instancijos teismui, ir kritikavo Bendrijos teisės, kuria grindžiama minėta klaida, aiškinimą(17) .
57. Taigi antras apeliacinio skundo pagrindas yra priimtinas.
B – Dėl pagrįstumo
1. Šalių argumentai
58. Cosun
teigia, kad net ir tada, kai mokestis už C cukrų formaliai nėra importo ar eksporto mokestis Reglamento Nr. 1430 1 straipsnio 2 dalies a ir b punktų prasme, Pirmosios instancijos teismas padarė teisės klaidą skundžiamo sprendimo 40–46 punktuose atmesdamas Cos un
argumentą, kuriuo jis teigė, kad tokia už C cukrų mokėtina suma turi būti laikoma importo mokesčiu Reglamento Nr. 1430/79 13 straipsnio prasme, nes ja siekiama tų pačių tikslų kaip ir muitais, be to, ši suma buvo nustatyta remiantis cukrui taikomais importo mokesčiais ir kad dėl jos neišvežtam virškvotiniam cukrui taikomos tokios pačios sąlygos, kaip ir iš trečiųjų šalių importuotam cukrui.
59. Komisija, kurios manymu, šis apeliacinio skundo pagrindas yra nepriimtinas, subsidiariai Teisingumo Teismo prašo atmesti šį pagrindą kaip nepagrįstą.
2. Vertinimas
60. Pirmiausia apeliantas nurodo, jog Pirmosios instancijos teismas padarė klaidą nekonstatuodamas, kad už C cukrų mokėtina suma siekiama tų pačių tikslų kaip muito mokesčiais. Šiuo klausimu apeliantas kritikuoja, kad Pirmosios instancijos teismas nenurodė, kokių ypatingų tikslų siekiama mokėjimu už C cukrų ir kuo skiriasi tokio mokėjimo ir muito mokesčių tikslai.
61. Kaip matyti iš Pirmosios instancijos teismo sprendimo 43, 44 ir 45 punktų, jis išnagrinėjo ne tik importo mokesčių ir eksporto grąžinamųjų išmokų tikslus, bet ir cukraus sektoriaus rinkų organizavimo sistemos tikslus ir šiame kontekste išaiškino C cukrų reglamentuojančių nuostatų, įskaitant ir mokėjimą, reikšmę.
62. Vadinasi, pirma antrojo pagrindo dalis turi būti atmesta kaip nepagrįsta.
63. Antruoju apeliacinio skundo pagrindu apeliantas toliau nurodo, kad Pirmosios instancijos teismas suklydo nekonstatavęs, jog būdas, kuriuo apskaičiuojama už neeksportuotą C cukrų mokėtina suma (jos dydis), rodo, kad ši suma laikytina muito mokesčiu.
64. Dėl šio pagrindo pakanka nurodyti į Pirmosios instancijos teismo sprendimo 44, 45 ir 46 punktus, iš kurių aiškiai matyti, kad dėl aplinkybės, jog mokėtinos sumos dydis apskaičiuojamas remiantis muito mokesčiu, ši suma nevirsta tokiu muitu.
65. Dėl apelianto argumentų grindimo viena iš Reglamento (EEB) Nr. 2645/70(18) konstatuojamųjų dalių reikia pažymėti, kad tai įgyvendinimo reglamentas, beje, jau netekęs galios.
66. Be to, dėl Reglamento Nr. 2645/70 arba šios bylos dalyku esančio Reglamento Nr. 2670/81 teisinio veiksmingumo reikia nurodyti, kad tai Komisijos reglamentai. Nors jie ir įgyvendina Tarybos reglamentus, bet negali pakeisti pagrindinės teisinės kvalifikacijos, kuri nustatyta aukštesnės teisinės galios teisės aktuose, taip pat negali nustatyti aukštesnės teisės galios aktuose nenumatytos teisinės kvalifikacijos, kaip antai teisinės kvalifikacijos kaip importo muito.
67. Taigi antrasis apeliacinio skundo pagrindas turi būti atmestas kaip nepagrįstas.
VII – Dėl trečiojo pagrindo
A – Šalių argumentai
68. Pirmoje trečiojo pagrindo dalyje apeliantas teigia, kad Pirmosios instancijos teismas, nagrinėdamas jam pareikšto ieškinio antrąjį pagrindą, nesilaikė ieškiniu apibrėžto dalyko ribų.
69. Nors šiuo pagrindu nebuvo prašoma išnagrinėti Reglamento Nr. 2670/81 galiojimo, Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 58–62 punktuose netiesiogiai išnagrinėjo šio reglamento galiojimą bendrųjų teisės principų atžvilgiu. Taip darydamas jis nesilaikė Cosun
ieškinyje apibrėžto dalyko ribų ir todėl pažeidė proceso principą, pagal kurį teisinio ginčo ribos apibrėžiamos ieškinyje.
70. Dėl apeliacinio skundo pirmos trečiojo pagrindo dalies Komisija nurodė, kad iš skundžiamo sprendimo 58–62 punktų jokiu būdu nėra aišku, kad Pirmosios instancijos teismas nagrinėjo Reglamento Nr. 2670/81 galiojimą.
71. Antroje trečiojo pagrindo dalyje apeliantas teigia, kad Pirmosios instancijos teismas klaidingai atsisakė išnagrinėti ieškinio trečiąjį pagrindą, kuriuo ieškovas teigė, kad, padarius prielaidą, jog Reglamento Nr. 1430/79 13 straipsnis netaikytinas, Komisija privalo išnagrinėti prašymą atsisakyti išieškoti ne pagal minėtą reglamentą, o pagal teisinio saugumo, lygybės ir teisingumo principus.
72. Dėl antros apeliacinio skundo trečiojo pagrindo dalies Komisija teigia, kad Cosun apibrėžtus kaip antrasis ir trečiasis pagrindus Pirmosios instancijos teismas buvo išnagrinėjęs kartu kaip pirmą antrojo pagrindo dalį ir antrą antrojo pagrindo dalį. Vadinasi, vadinamąjį trečiąjį pagrindą Pirmosios instancijos teismas iš tikro išnagrinėjo skundžiamo sprendimo 57–62 punktuose.
B – Vertinimas
73. Apeliacinio skundo pirma trečiojo pagrindo dalis iš esmės susijusi su klausimu, ar Pirmosios instancijos teismas viršijo teisinio ginčo ribas. Tai, kad apeliantas teigia, jog Pirmosios instancijos teismas išnagrinėjo teisės akto, būtent Reglamento Nr. 2670/81 galiojimą, nors apeliantas kaip ieškovas teismo neprašęs tikrinti šio teisės akto teisėtumo, parodo, kad apeliantas iš esmės neteisingai suprato skundžiamo sprendimo tekstą.
74. Nors Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 56–62 punktuose ir remiasi minėtu reglamentu, tačiau nenagrinėja jo galiojimo. Priešingai, Pirmosios instancijos teismas šį reglamentą nurodo tik todėl, kad pateiktų visą šiai bylai svarbios teisinės situacijos aprašymą. Reglamentas Nr. 2670/87, be abejonės, yra vienas iš tų teisės šaltinių, kurie reglamentuoja mokestį už C cukrų.
75. Apeliantas teismui nurodė, kad Komisija pažeidė tris teisės principus. Pirmosios instancijos teismas, nagrinėdamas išimties galimybę motyvuojant teisingumo pagrindais, skundžiamo sprendimo 58 punkte nurodė aiškiai numatytą nuostatą, leidžiančią nereikalauti mokesčio už C cukrų, ir tuo remdamasis padarė išvadą, jog kitais atvejais nereikalauti mokesčio yra neteisėta. Kadangi ši nukrypti leidžianti nuostata yra numatyta Reglamente Nr. 2670/81, todėl ir buvo nurodytas šis teisės aktas.
76. Pirmosios instancijos teismas skundžiamo sprendimo 62 punkte panašiai rėmėsi Reglamentu Nr. 2670/81 teisinio saugumo principo kontekste. Šiuo atveju Pirmosios instancijos teismas kaip mokėtinos sumos teisės šaltinį taip pat nurodė būtent vieną šio reglamento nuostatų.
77. Net vien iš Pirmosios instancijos teismo argumentų kruopštaus teisinio nagrinėjimo matyti, kad pirmoje trečiojo pagrindo dalyje apelianto pateikti argumentai yra akivaizdžiai nepagrįsti.
78. Antroje trečiojo pagrindo dalyje apeliantas nurodo, kad Pirmosios instancijos teismas nenagrinėjo jo ieškinio trečiojo pagrindo, bet apie tai galima daryti išvadą remiantis skundžiamo sprendimo struktūra ir teismo procesu.
79. Nors antrasis Pirmosios instancijos teismui nurodytas ieškinio pagrindas susijęs tik su lygybės ir teisingumo principais, tačiau trečiasis pagrindas – su teisinio saugumo, lygybės ir teisingumo principais.
80. Pirmosios instancijos teismas išnagrinėjo visus šiuos principus. Lygybės principą jis išnagrinėjo 59–61 punktuose. Galimybę padaryti išimtį motyvuojant teisingumo išlyga Pirmosios instancijos teismas išnagrinėjo 57 ir 58 punktuose. Galiausiai teisinio saugumo principas yra 62 punkto dalykas.
81. Taigi Pirmosios instancijos teismas išnagrinėjo visus tris teisės principus. Tai, kad apeliantui buvo sudėtinga savo ieškinio pagrindus vėl atpažinti sprendime, galbūt nulėmė, kad ieškinio pagrindai iš dalies kartojasi. Beje, aiškumo dėlei pranešėjas jau per teismo procesą posėdžio pranešime pateikė aiškesnę ieškinio pagrindų struktūrą.
82. Vadinasi, trečiąjį apeliacinio skundo pagrindą reikia atmesti kaip nepagrįstą.
VIII – Dėl ketvirtojo pagrindo
A – Dėl priimtinumo
1. Šalių argumentai
83. Komisija teigia, kad ketvirtasis apeliacinio skundo pagrindas yra nepriimtinas. Pirma ir antra ketvirtojo pagrindo dalys atkartoja pirmojoje instancijoje pateiktus ieškinio pagrindus, vadinasi, jis neatitinka reikalavimo motyvuoti pagal Teisingumo Teismo statuto 58 straipsnio 1 dalį ir Teisingumo Teismo procedūros reglamento 112 straipsnio 1 dalies pirmosios pastraipos c punktą. Kalbant apie trečią ketvirtojo pagrindo dalį, t. y. dėl skirtingo elgesio su Cosun
ir kitais C cukraus gamintojais, tai yra naujas kaltinimas, dėl kurio Pirmosios instancijos teismas negalėjo pareikšti nuomonės. Todėl apeliacinio skundo ketvirtasis pagrindas yra nepriimtinas.
84. Į kaltinimą, kad ketvirtajame pagrinde taip pat nurodomas naujas argumentas, Cosun
atsako, jog tai tik naujai suformuluotas Pirmosios instancijos teismui jau pateiktas argumentas. Todėl ketvirtasis apeliacinio skundo pagrindas yra priimtinas.
2. Vertinimas
a) Dėl pirmos ir antros ketvirtojo pagrindo dalies
85. Dėl Komisijos prieštaravimo dėl pirmos ketvirtojo pagrindo dalies nepriimtinumo reikia nurodyti, jog apeliantas jau savo ieškinyje pirmojoje instancijoje buvo nurodęs ne tik tai, kad ginčijamas C cukrus turi iš trečiųjų šalių įvežamo produkto statusą, bet ir tai, kad už C cukrų mokėtina suma yra Bendrijos nuosavi ištekliai.
86. Vadinasi, tai ne tik kaltinimas, kuris grindžiamas ne itin svariais argumentais, bet pirmiausia kaltinimas, kuris jau buvo pateiktas pirmojoje instancijoje ir todėl yra nepriimtinas.
87. Dėl antros ketvirtojo pagrindo dalies, t. y. dėl argumentų, grindžiamų sprendimu De Haan (19), tai atlikus palyginimą su ieškiniu matyti, kad apeliantas iš esmės apsiriboja savo argumentų pakartojimu. Vien tik paprasto tvirtinimo, kad šiuo argumentu yra ginčijamas Pirmosios instancijos teismo sprendimas, nepakanka. O tiek, kiek šis argumentas kvalifikuojamas kaip viršijantis ieškinio ribas, jis yra naujas argumentas ir todėl turi būti kvalifikuojamas kaip naujas ir todėl nepriimtinas kaltinimo pagrindas.
88. Vadinasi, pirma ir antra ketvirtojo pagrindo dalys yra nepriimtinos.
b) Dėl trečios ketvirtojo pagrindo dalies
89. Trečioje ketvirtojo pagrindo dalyje apeliantas nurodo, kad Pirmosios instancijos teismas neišnagrinėjo skirtingo elgesio su C cukraus gamintojais, kaip antai su Cosun, ir kitais C cukraus gamintojais.
90. Kalbant apie šį argumentą, reikia pasakyti, kad jis Pirmosios instancijos teismui pateiktas nebuvo. Nagrinėjama apeliacinė byla iš esmės susijusi su klausimu, ar naujas argumentų pateikimas arba nauji argumentai turi būti laikomi nauju teisiniu pagrindu.
91. Šiame kontekste pirmiausia reikėtų remtis pačiu Teisingumo Teismo procedūros reglamentu. Iš Procedūros reglamento teksto skirtingomis kalbomis matyti, kad jo nuostatose, reglamentuojančiose apeliacinį skundą, ne visomis kalbomis sutinkama sąvoka „argumentai“. Pavyzdžiui, 112 straipsnio formuluotė vokiečių kalba, skirtingai nuo formuluotės prancūzų ir olandų kalbomis, apsiriboja tik nurodydama „apeliacinio skundo pagrindus“, bet atskirai jiems priklausančių „argumentų“ nenurodo.
92. Toliau 117 straipsnio formuluotėje prancūzų kalba dėl naujų argumentų pateikimo, kaip ir 112 straipsnyje, vartojama sąvoka „moyen“, o formuluotėje vokiečių ir olandų kalbomis vartojamos apskritai kitos sąvokos – „Gesichtspunkt“ ir „grond“.
93. Iš Teisingumo Teismo procedūros reglamento teksto bent jau galime daryti išvadą, kad proceso teisei svarbu ne vien tik apeliacinio skundo pagrindas formalia 112 straipsnio prasme.
94. Šiame kontekste pirmiausia reikia prisiminti nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką, kuria remiantis pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 116 straipsnį per teismo procesą Teisingumo Teisme nebegali būti pateiktas naujas teisinis pagrindas, nebent jis grindžiamas teisinėmis arba faktinėmis aplinkybėmis, kurios tapo žinomos tik proceso metu. Priešingu atveju bylos šalis galėtų pateikti Teisingumo Teismui nagrinėti platesnę bylą už tą, kurią buvo nagrinėjęs Pirmosios instancijos teismas(20) .
95. Apeliacinio proceso metu Teisingumo Teismo kompetencija apsiriboja pirmojoje instancijoje išnagrinėtų teisinių pagrindų teisiniu vertinimu(21) .
96. Panašiai kaip byloje Dansk Rørindustri ir kt., kurioje Pirmosios instancijos teisme Dansk Rørindustri ir KE KELIT
nebuvo pateikusios ieškinio pagrindo dėl teisėtų lūkesčių principo pažeidimo taikant gaires, mūsų nagrinėjamoje byloje Cosun
pirmojoje instancijoje nebuvo atitinkamai nurodžiusi trečios ketvirtojo pagrindo dalies.
97. Išvadą dėl apelianto argumentų nepriimtinumo galima daryti remiantis Teisingumo Teismo sprendimu Atlanta (22), pagal kurį argumentai, kurie keičia atsakomybės pagrindą, laikomi nauju teisiniu pagrindu. Tai ypač galioja mūsų nagrinėjamai bylai, kurioje Cosun
apeliaciniame procese nurodo ne tą nediskriminavimo aspektą, kurį buvo nurodęs pirmojoje instancijoje.
98. Kaip naują Teisingumo Teismas kvalifikavo ir teisinį pagrindą, kuriuo apeliaciniame procese pateikiamas kitoks proceso dalyko nagrinėjimo kriterijaus taikymo srities aiškinimas(23) .
99. Griežtas Teisingumo Teismo požiūris matomas ir sujungtose bylose priimtame sprendime IPK-München, kuriame Teisingumo Teismas atmetė teisinį pagrindą kaip naują ir todėl nepriimtiną, nes Komisija atitinkamą argumentą pateikė tik per apeliacinį procesą(24) .
100. Pagal tokią griežtą Teisingumo Teismo poziciją svarbiausia yra tai, ar argumentą sudaro nauji elementai(25), ar tai tik naujai suformuluotas jau pateiktas argumentas(26) . Vienaip ar kitaip, nėra daroma didelio skirtumo tarp „teisinio pagrindo“ ir „argumento“(27) .
101. Panaši griežta tendencija matoma Teisingumo Teismo praktikoje ir tais
atvejais, kai argumentai pirmą kartą pateikiami tik per posėdį, tačiau nebuvo nurodyti apeliaciniame skunde(28) .
102. Galiausiai mūsų nagrinėjamu atveju taip pat negalima daryti išvados, kad Cosun
argumentas – tai tik naujai suformuluotas vienas iš Pirmosios instancijos teismui jau pateiktų argumentų Teisingumo Teismo praktikos prasme.
103. Vadinasi, tai naujas argumentas, į kurį, remiantis Teisingumo Teismo praktika, per apeliacinį procesą negali būti atsižvelgta. Todėl greičiausiai jį būtų galima palyginti su atskiru reikalavimu, kuris pirmą kartą yra pateikiamas per apeliacinį procesą(29) .
104. Taigi, kadangi trečia ketvirtojo pagrindo dalis yra apeliacinio skundo etape nepriimtinas panaikinimo pagrindas, ją reikia pripažinti nepriimtina.
IX – Dėl bylinėjimosi išlaidų
105. Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 122 straipsnį, jeigu apeliacinis skundas yra pagrįstas ir pats Teismas priima galutinį sprendimą byloje, jis sprendžia ir išlaidų klausimą. Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal to paties reglamento 118 straipsnį, pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to prašė. Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas iš apelianto ir šis apeliacinę bylą pralaimėjo, jis turi padengti bylinėjimosi abiejose instancijose išlaidas.
X – Išvada
106. Atsižvelgdama į tai, kas buvo išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui priimti tokį sprendimą:
1. Atmesti apeliacinį skundą.
2. Priteisti iš apelianto bylinėjimosi išlaidas.
(1) .
(2)  –	Žr. tuo pačiu metu nagrinėtą prašymą priimti prejudicinį sprendimą byloje C‑248/04 ( Koninklijke Coöperatie Cosun UA prieš Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit ).
(3)  –	Sprendimas REM 19/01, C(2002) 1580.
(4)  –	2004 m. gruodžio 7 d. Sprendimas Koninklijke Coöperatie Cosun prieš Kommission
(T‑240/02, Rink. p. II‑4237).
(5)  –	OL L 177, p. 4.
(6)  –	OL L 262, p. 14.
(7)  –	OL L 346, p. 29.
(8)  –	OL L 336, p. 26.
(9)  –	OL L 175, p. 1, pakeisto 1986 m. spalio 7 d. Tarybos reglamentu (EEB) Nr. 3069/86, iš dalies keičiančiu Reglamentą (EEB) Nr. 1430/79 (OL L 286, p. 1).
(10)  –	Šiuo metu nagrinėjama byla C‑248/04 (nurodyta 2 išnašoje).
(11)  –	OL L 302, p. 1.
(12)  –	OL L 253, p. 1.
(13)  –	1997 m. liepos 17 d. Sprendimas Haahr Petroleum
(C‑90/94, Rink. p. I‑4085, 20 punktas) ir 1998 m. balandžio 2 d. Sprendimas Outokumpu
(C‑213/96, Rink. p. I‑1777, 20 punktas).
(14)  –	Žr. tik 2000 m. liepos 4 d. Sprendimą Bergaderm ir Goupil prieš Komisiją
(C‑352/98 P, Rink. p. I‑5291, 35 punktas); 2004 m. kovo 23 d. Sprendimą Médiateur prieš Lamberts
(C‑234/02 P, Rink. p. I‑2803, 77 punktas) ir 2003 m. rugsėjo 30 d. Sprendimą Eurocoton ir kt. prieš Tarybą
(C‑76/01 P, Rink. p. I‑10091, 47 punktas).
(15)  –	2005 m. birželio 30 d. Sprendimas Eurocermex SA prieš HABM
(C‑286/04 P, Rink. p. I‑5797, 50–51 punktai).
(16)  –	2003 m. lapkričio 11 d. Nutartis Martinez prieš Parlamentą
(C‑488/01 P, Rink. p. I‑13355, 39 punktas) ir ten nurodyta teismų praktika; taip pat 2004 m. balandžio 29 d. Sprendimas IPK-München GmbH prieš Komisiją ( sujungtose bylose C‑199/01 P ir C‑200/01 P, Rink. p. I‑4627, 50 punktas); 2005 m. sausio 13 d. Sprendimas Eduardo Vieira prieš Komisiją (C‑254/03 P, Rink. p. I‑237, 32 punktas) ir 2005 m. liepos 7 d. Sprendimas Jean-Marie Le Pen prieš Parlamentą (C‑208/03 P, Rink. p. I‑6051, 40 punktas).
(17)  –	Sprendimas sujungtose bylose C‑199/01 P ir C‑200/01 P (nurodytas 16 išnašoje, 51 punktas); sprendimas byloje C‑254/03 P (nurodytas 16 išnašoje, 34 punktas) ir sprendimas byloje C‑208/03 P (nurodytas 16 išnašoje, 41 punktas).
(18)  –	1970 m. gruodžio 28 d. Komisijos reglamentas (EEB) Nr. 2645/70 dėl nuostatų, taikomų didžiausiam virškvotiniam cukraus kiekiui (OL L 283, p. 48).
(19)  –	1999 m. rugsėjo 7 d. Sprendimas De Haan
(C‑61/98, Rink. p. I‑5003).
(20)  –	2001 m. birželio 21 d. Sprendimas Moccia Irme ir kt. prieš Komisiją
(sujungtose bylose C‑280/99 P–C‑282/99 P, Rink. p. I‑4717, 67 punktas); 2000 m. spalio 3 d. Sprendimas Industrie des poudres sphériques prieš Tarybą ir Komisiją
(C‑458/98 P, Rink. p. I‑8147, 74 punktas); 1999 m. rugsėjo 9 d. Sprendimas Petrides prieš Komisiją
(C‑64/98 P, Rink. I‑5187, 18 punktas); taip pat 1997 m. gegužės 29 d. Sprendimas De Rijk prieš Komisiją
(C‑153/96 P, Rink. p. I‑2901, 18 punktas).
(21)  –	2005 m. birželio 28 d. Sprendimas Dansk Rørindustri ir kt. prieš Komisiją
(sujungtose bylose C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ir C‑213/02 P, Rink. p. I‑5425, 165 punktas); 2004 m. lapkričio 11 d. Sprendimas Daewoo ir kt. prieš Komisiją
(C‑183/02 P ir C‑187/02 P, Rink. p. I‑10609, 59 punktas); sprendimas Ramondín ir kt. prieš Komisiją
(sujungtose bylose C‑186/02 P ir C‑188/02 P, Rink. p. I‑10653, 60 punktas) ir sprendimas byloje C‑458/98 P (nurodytas 20 išnašoje, 74 punktas).
Žr. 1994 m. birželio 1 d. Sprendimą Komisiją prieš Brazzelli Lualdi ir kt.
(C‑136/92 P, Rink. p. I‑1981, 59 punktas); 1998 m. gegužės 28 d. Sprendimą Deere prieš Komisiją
(C‑7/95 P, Rink. p. I‑3111, 62 punktas) ir 2003 m. balandžio 10 d. Sprendimą Hendrickx prieš Cedefop
(C‑217/01 P, Rink. p. I‑3701, 37 punktas).
(22)  –	1999 m. spalio 14 d. Sprendimas Atlanta prieš Komisiją
(C‑104/97 P, Rink. p. I‑6983, 27 punktas).
(23)  –	Sprendimas sujungtose bylose C‑183/02 P ir C‑187/02 P (nurodytas 21 išnašoje, 59–64 punktai) ir sprendimas sujungtose bylose C‑186/02 P ir C‑188/02 P (nurodytas 21 išnašoje, 60–65 punktai).
(24)  –	Sprendimas sujungtose bylose C‑199/01 P ir C‑200/01 P (nurodytas 16 išnašoje, 55 ir tolesni punktai).
(25)  –	2001 m. gegužės 17 d. Sprendimas IECC prieš Komisiją
(C‑450/98 P, Rink. p. I‑3947, 36 punktas).
(26)  –	1994 m. spalio 20 d. Sprendimas Scaramuzza prieš Komisiją (C‑76/93 P, Rink. p. I‑5173, 18 punktas).
(27)  –	Žr. sprendimą sujungtose bylose C‑280/99 P–C‑282/99 P (nurodytas 20 išnašoje, 64 ir tolesni punktai).
Kita vertus, žr. 2002 m. kovo 12 d. generalinio advokato Léger išvadą, pateiktą byloje C‑41/00 P (2003 m. kovo 6 d. Sprendimas Interporc prieš Komisiją, Rink. p. I‑2125, 55 ir tolesni punktai).
(28)  –	2005 m. rugsėjo 15 d. Sprendimas BioID AG prieš HABM
(C‑37/03 P, Rink. p. I‑7975, 56 ir po jo einantys punktai).
(29)  –	Dėl jo nepriimtinumo žr. sprendimą byloje C‑64/98 P (nurodytas 20 išnašoje, 18 punktas).