62023CC0059
GENERALINĖS ADVOKATĖS
LAILA MEDINA IŠVADA,
pateikta 2025 m. vasario 27 d. (
1
)
Byla C‑59/23 P
Austrijos Respublika
prieš
Europos Komisiją
„Apeliacinis skundas – Branduolinė pramonė – Vengrijos vyriausybės numatyta pagalba dviem naujiems branduoliniams reaktoriams Pakšo atominėje elektrinėje įrengti – Spendimas, kuriuo pagalba pripažįstama suderinama su vidaus rinka, jei Vengrija laikysis tam tikrų įsipareigojimų“
I. Įvadas
1.
Apeliaciniu skundu Austrijos Respublika prašo panaikinti 2022 m. lapkričio 30 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą Austrija / Komisija (
2
); juo Bendrasis Teismas atmetė jos ieškinį dėl 2017 m. kovo 6 d. Komisijos sprendimo (ES) 2017/2112 dėl Priemonės / Pagalbos schemos / Valstybės pagalbos SA.38454‑2015/C (ex 2015/N), kurią Vengrija planuoja įgyvendinti siekdama paremti dviejų naujų branduolinių reaktorių įrengimą Pakšo II atominėje elektrinėje (
3
), panaikinimo.
II. Ginčo aplinkybės ir ginčijamas sprendimas
2.
Skundžiamo sprendimo 2–9 punktuose išdėstytas ginčo aplinkybes šios bylos tikslais galima apibendrinti taip, kaip nurodyta toliau.
3.
2015 m. gegužės 22 d. Vengrija pranešė Europos Komisijai apie priemonę, kuria siekiama suteikti finansinį įnašą įrengiant du naujus branduolinius reaktorius Pakšo atominėje elektrinėje, Vengrijoje, kurioje jau eksploatuojami keturi branduoliniai reaktoriai (toliau – priemonė, apie kurią pranešta). Šios priemonės gavėja buvo bendrovė MVM Paks II Nuclear Power Plant Development Private Company Limited by Shares (toliau – bendrovė Paks II), kuri turėjo tapti dviejų naujų branduolinių reaktorių savininke ir juos eksploatuoti. 100 % bendrovės Paks II akcijų priklauso Vengrijos valstybei.
4.
2015 m. lapkričio 23 d. Komisija nusprendė pradėti formalią tyrimo procedūrą pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį (
4
) ir 2017 m. kovo 6 d. priėmė ginčijamą sprendimą. Priemonė, apie kurią pranešta ir kuri aprašyta to sprendimo 2 skirsnyje, susijusi su dviejų rusiškų VVER 1200 (V491) kartos branduolinių reaktorių (toliau – nauji reaktoriai), kurių įrengimą juos valdysiančios ir eksploatuosiančios bendrovės Paks II naudai visiškai finansuoja Vengrijos valstybė, įrengimu Vengrijoje. Numatoma, kad keturi rusiški VVER‑440 (V213) kartos branduoliniai reaktoriai, jau eksploatuojami Pakšo atominėje elektrinėje, kurie priklauso Vengrijos valstybei priklausančiam prekiautojui elektros energija ir energijos gamintojui, bus laipsniškai sustabdyti iki 2037 m., o juos pakeis naujieji reaktoriai, kurie turėtų pradėti veikti atitinkamai 2025 ir 2026 m.
5.
Pagal 2014 m. sausio 14 d. Rusijos Federacijos ir Vengrijos vyriausybės sudarytą tarpvyriausybinį susitarimą dėl bendradarbiavimo taikaus branduolinės energijos naudojimo srityje (toliau – tarpvyriausybinis susitarimas) abi šalys pagal branduolinę programą bendradarbiauja vykdant veikiančios Pakšo atominės elektrinės techninę priežiūrą ir plėtrą. Pagal šį susitarimą tiek Rusijos Federacija, tiek Vengrija paskiria po vieną patyrusią valstybės valdomą ir kontroliuojamą įstaigą, finansiškai ir techniškai atsakingą už savo, kaip projekto rangovės ir vadovės, įsipareigojimų, susijusių, be kita ko, su naujų reaktorių projektavimu, statyba ir paleidimu, vykdymą. Rusijos Federacija paskyrė akcinę bendrovę Nizhny Novgorod Engineering Company Atomenergoproekt (toliau – JSC NIAEP) naujiems reaktoriams pastatyti, o Vengrija paskyrė bendrovę Paks II šiems reaktoriams valdyti ir eksploatuoti. Šiuo tikslu 2014 m. gruodžio 9 d. JSC NIAEP ir bendrovė Paks II pasirašė susitarimą dėl minėtų reaktorių inžinerijos, pirkimo ir statybos darbų.
6.
Tarpvyriausybiniame susitarime Rusijos Federacija įsipareigojo suteikti Vengrijai valstybinę paskolą, skirtą naujų reaktorių įrengimui finansuoti. Šiai paskolai taikomas 2014 m. kovo 28 d. tarpvyriausybinis susitarimas dėl finansavimo, numatant 10 mlrd. EUR atnaujinamąją kredito priemonę, kurią galima panaudoti tik šiems reaktoriams projektuoti, statyti ir pradėti eksploatuoti. Vengrija iš savo biudžeto papildomai skirs iki 2,5 mlrd. EUR investicijoms į Paks II atominę elektrinę finansuoti. Vengrija neperves dviejų naujų reaktorių pirkimo kainos lėšų į bendrovės Paks II sąskaitas. Didžiąją dalį tų lėšų saugos Vnesheconombank (Rusijos plėtros ir užsienio ekonominių reikalų bankas). Kiekvieno įgyvendintu laikomo etapo pabaigoje bendrovė Paks II pateiks tam bankui prašymą sumokėti 80 % mokėtinos sumos tiesiogiai JSC NIAEP. Ji taip pat pateiks prašymą Vengrijos valstybės skolų valdymo agentūrai sumokėti likusius 20 %.
7.
Ginčijamame sprendime Komisija konstatavo, kad priemonė, apie kurią pranešta, yra valstybės pagalba, kaip tai suprantama pagal SESV 107 straipsnio 1 dalį, ir kad, laikantis to sprendimo 3 straipsnyje nustatytų sąlygų, ji yra suderinama su vidaus rinka pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą (toliau – nagrinėjama pagalba). Ginčijamo sprendimo 3 straipsnyje Vengrija įpareigojama imtis kelių priemonių, siekiant užtikrinti, kad bendrovė Paks II laikytųsi tam tikrų pareigų ir apribojimų, susijusių, be kita ko, su jos investavimo ar reinvestavimo strategija, aukcionų platformos valdymu ir jos teisiniu bei struktūriniu savarankiškumu.
III. Procesas Bendrajame Teisme, skundžiamas sprendimas, procesas Teisingumo Teisme ir šalių reikalavimai
8.
2018 m. vasario 21 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo Austrijos Respublikos ieškinį dėl ginčijamo sprendimo panaikinimo. Į bylą Bendrajame Teisme įstojo Liuksemburgo Didžioji Hercogystė, palaikydama Austrijos Respublikos reikalavimus, o Čekijos Respublika, Prancūzijos Respublika, Vengrija, Lenkijos Respublika, Slovakijos Respublika ir Didžiosios Britanijos ir Šiaurės Airijos Karalystė įstojo į bylą palaikydamos Komisijos reikalavimus. Austrijos Respublika savo ieškinį grindė dešimčia pagrindų. Skundžiamu sprendimu Bendrasis Teismas išnagrinėjo ir atmetė visus šiuos pagrindus, išskyrus antrąjį ir trečiąjį, kurių Austrijos Respublika atsisakė, ir atmetė ieškinį.
9.
Atsiliepimus į apeliacinį skundą šiame apeliaciniame procese pateikė Čekijos Respublika, Liuksemburgo Didžioji Hercogystė, Lenkijos Respublika, Prancūzijos Respublika, Vengrija ir Komisija. Teismo posėdis įvyko 2024 m. lapkričio 12 d. Austrijos Respublika ir Liuksemburgo Didžioji Hercogystė prašo Teisingumo Teismo panaikinti visą skundžiamą sprendimą, patenkinti pirmojoje instancijoje pareikštą ieškinį ir priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas. Komisija ir Čekijos Respublika Teisingumo Teismo prašo atmesti apeliacinį skundą ir priteisti iš Austrijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas. Prancūzijos Respublika ir Vengrija Teisingumo Teismo prašo atmesti apeliacinį skundą. Lenkijos Respublika nepateikia formalių reikalavimų, o tik palaiko Komisijos poziciją.
IV. Analizė
10.
Grįsdama apeliacinį skundą Austrijos Respublika nurodo keturis pagrindus. Teisingumo Teismo prašymu šioje išvadoje bus nagrinėjami tik pirmasis, antrasis ir ketvirtasis pagrindai, grindžiami atitinkamai teisės klaida, kurią Bendrasis Teismas padarė, kai nusprendė, kad dėl to, jog nebuvo surengta naujų reaktorių statybos viešojo pirkimo procedūra, ginčijamas sprendimas netapo neteisėtas, teisės klaida, padaryta tikrinant nagrinėjamos pagalbos proporcingumą, ir teisės klaida nustatant nagrinėjamos pagalbos sudedamąsias dalis.
A. Dėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo
11.
Apeliacinio skundo pirmasis pagrindas pateiktas dėl to, kad Bendrasis Teismas atmetė ieškinio pirmąjį pagrindą, kuriame Austrijos Respublika teigė, kad ginčijamas sprendimas yra neteisėtas, nes JSC NIAEP buvo pavesta statyti naujus reaktorius nerengiant viešojo pirkimo konkurso, pažeidžiant pagrindines viešųjų pirkimų teisės nuostatas, kurių laikymasis, jos nuomone, neatsiejamas nuo nagrinėjamos pagalbos dalyko.
12.
Šį apeliacinio skundo pagrindą sudaro trys dalys. Pirmiausia nagrinėsiu dvi pirmas dalis kartu, o tada išnagrinėsiu trečią jo dalį.
1.
Dėl pirmos ir antros dalių
a)
Austrijos Respublikos pateiktų priekaištų santrauka
1) Pirmoji dalis
13.
Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirma dalis susijusi su skundžiamo sprendimo 27–34 punktais. Tuose punktuose Bendrasis Teismas atmetė Austrijos Respublikos priekaištą, kad Komisija padarė teisės klaidą, kai ginčijamo sprendimo 280 konstatuojamojoje dalyje nusprendė, kad jai tenkanti pareiga įvertinti pagalbos suderinamumą su Sąjungos teisės nuostatomis, nesusijusiomis su valstybės pagalba, taikoma tik tuo atveju, kai kalbama apie šios pagalbos aspektus, kurie taip neatskiriamai susiję su pagalbos dalyku, kad būtų neįmanoma jų nagrinėti atskirai (
5
). Šiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas pirmiausia atmetė Austrijos Respublikos argumentą, kad 2020 m. rugsėjo 22 d. Sprendime Austrija / Komisija (
6
) Teisingumo Teismas siekė išplėsti tos pareigos apimtį ir atsisakyti savo jurisprudencijos, pagal kurią aspektus, turinčius neatsiejamą ryšį su pagalbos dalyku, reikia atskirti nuo aspektų, kurie tokio ryšio neturi. Be to, jis nurodė, kad Komisijos pareiga priimti galutinę poziciją dėl Sąjungos teisės nuostatų, nesusijusių su pagalba, pažeidimo arba nepažeidimo, kurioje nebūtų atsižvelgta į tokį skirtumą, prieštarautų, viena vertus, procesinėms taisyklėms ir garantijoms, kurios būdingos procedūroms, specialiai numatytoms minėtų nuostatų taikymo kontrolei, ir, kita vertus, administracinių procedūrų ir teisių gynimo priemonių savarankiškumo principui, o dėl to kiltų pavojus, kad tokios taisyklės taps prieštaringos.
14.
Austrijos Respublika, palaikoma Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės, tvirtina, kad vienintelis priemonės, apie kurią pranešta, dalykas yra remti naujų reaktorių statybą ir kad Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, jog šis dalykas susijęs tik su šių reaktorių suteikimo eksploatuoti veiksmu. Jos teigimu, parama minėtų reaktorių statybai savaime pažeidžia Sąjungos teisę, visų pirma viešųjų pirkimų taisykles. Austrijos Respublika taip pat pažymi, kad, remiantis skundžiamo sprendimo 29 ir 30 punktuose Bendrojo Teismo pateiktu Sprendimo Austrija / Komisija aiškinimu, negalima daryti išvados, kad per procedūrą pagal SESV 108 straipsnį Komisija gali neatsižvelgti į viešųjų pirkimų teisės normas. Jeigu Komisija per minėtą procedūrą neprivalėtų atsižvelgti į kitas reikšmingas Sąjungos teisės nuostatas, valstybės pagalbos teisė taptų tam tikra „savarankiška tvarka“ (self-contained regime). Be to, priešingai, nei Bendrasis Teismas nurodė skundžiamo sprendimo 33 punkte, prieštaringų ar nenuoseklių rezultatų pavojaus išvengiama ne išsaugant administracinių procedūrų savarankiškumą. Atvirkščiai, kuo mažiau per procedūrą pagal SESV 108 straipsnį atsižvelgiama į kitas Sąjungos teisės normas nei valstybės pagalbos taisyklės, tuo šis pavojus didesnis. Griežtas administracinių procedūrų atskyrimas taip pat pakenktų teisiniam saugumui.
2) Antroji dalis
15.
Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo antra dalis susijusi su skundžiamo sprendimo 35–39 punktais, kuriuose Bendrasis Teismas nusprendė, jog Komisija ginčijamo sprendimo 281–284 konstatuojamosiose dalyse teisingai konstatavo, kad naujų reaktorių statybos darbų viešojo pirkimo sutarties sudarymas nebuvo nuo pagalbos neatsiejamas aspektas (
7
). Šiomis aplinkybėmis Bendrasis Teismas nurodė: kadangi nagrinėjamą pagalbą sudarė neatlygintinas naujų reaktorių suteikimas bendrovei Paks II eksploatuoti, klausimas, ar statybos darbų sutartis turėjo būti sudaryta pagal viešųjų pirkimų procedūrą, buvo ankstesnis nei pati pagalbos priemonė, ir viešųjų pirkimų procedūros vykdymas ir galimas kitos įmonės paskyrimas reaktorių statybai „nepakeistų nei pagalbos dalyko <…> nei [jos] gavėjos“. Be to, viešųjų pirkimų taisyklių pažeidimas turėjo poveikį tik atominių elektrinių statybos darbų rinkai ir negalėjo turėti pasekmių rinkoje, kurią apėmė nagrinėjamos pagalbos priemonės dalykas (žr. skundžiamo sprendimo 36 ir 37 punktus). Dėl viešojo konkurso procedūros nebuvimo įtakos pagalbos dydžiui Bendrasis Teismas nurodė, kad nebuvo įrodyta, jog kiti konkurso dalyviai būtų galėję tiekti naujus reaktorius geresnėmis sąlygomis arba mažesne kaina, ir kad net tuo atveju, jei konkurso procedūros taikymas būtų galėjęs pakeisti pagalbos dydį, ši aplinkybė savaime nebūtų turėjusi jokios įtakos pranašumui, kurį minėta pagalba suteikė jos gavėjai – bendrovei Paks II, todėl „pagalbos dydžio padidinimas ar sumažinimas šiuo atveju nereiškia nei pačios pagalbos, nei jos antikonkurencinio poveikio pakeitimo“ (skundžiamo sprendimo 38 punktas).
16.
Austrijos Respublika, palaikoma Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės, pažymi, pirma, kad nuostatomis dėl viešųjų pirkimų ir nuostatomis dėl valstybės pagalbos siekiama to paties tikslo – užtikrinti sąžiningą ir neiškraipytą konkurenciją vidaus rinkoje. To pakaktų, kad būtų galima daryti išvadą, jog tarp tiesioginio naujų reaktorių statybos darbų sutarties sudarymo ir nagrinėjamos pagalbos priemonės yra neatsiejamas ryšys. Antra, ji teigia, kad paskelbus konkursą pagal viešųjų pirkimų teisės nuostatas galėjo būti suteikta visiškai kitokia pagalba tiek jos dydžio, tiek jos struktūros požiūriu. Šiomis aplinkybėmis tai, kad bendrovė JSC NIAEP nėra pagalbos gavėja, neturi reikšmės. Be to, argumentas, kad pagalbos sumos padidinimas ar sumažinimas šiuo atveju nelemtų pačios pagalbos ar jos antikonkurencinio poveikio pakeitimo, nėra lemiamas. Iš tiesų nemokamo naujų reaktorių suteikimo bendrovei Paks II ir išteklių, kuriuos Vengrija skyrė tam tikslui, atskyrimas, kuriuo grindžiamas toks argumentas, yra klaidingas. Trečia, Austrijos Respublika teigia, kad neatsiejamą ryšį tarp naujų reaktorių statybos darbų viešojo pirkimo sutarties sudarymo ir nagrinėjamos pagalbos lemia vien Rusijos Federacijos ir Vengrijos sudarytas susitarimas, iš kurio matyti, kad statybos darbų sutarties sudarymas ir Rusijos Federacijos paskola yra vienas ir nedalomas procesas.
b)
Vertinimas
17.
Kaip jau minėjau, manau, kad apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirmą ir antrą dalis reikia nagrinėti kartu. Man atrodo, kad Austrijos Respublikos argumentai, pateikti toje pirmoje dalyje, paneigia ne skundžiamo sprendimo 30 punkte pateiktą teiginį, kad Sprendime Austrija / Komisija Teisingumo Teismas neketino atsisakyti savo ankstesnės jurisprudencijos, susijusios su teisiniu kriterijumi, grindžiamu aspektų, turinčių neatsiejamą ryšį su pagalbos dalyku, atskyrimu nuo aspektų, kurie tokio ryšio neturi (toliau – „neatsiejamo“ arba „neatskiriamo“ ryšio kriterijus), o labiau tai, kaip Bendrasis Teismas aiškino ir taikė šį kriterijų nagrinėjamu atveju. Taigi man atrodo, kad ši dalis panaši į apeliacinio skundo pirmojo pagrindo antrą dalį.
18.
Toliau atlikdama analizę pirmiausia priminsiu reikšmingą jurisprudenciją, susijusią su Komisijos pareigos išnagrinėti pagalbos priemonės suderinamumą su Sąjungos teisės nuostatomis, nesusijusiomis su valstybės pagalba, aprėptimi. Tada nagrinėsiu Austrijos Respublikos pateiktus priekaištus, atsižvelgdama į iš tos jurisprudencijos kylančius principus.
1) Bylai reikšmingos jurisprudencijos apžvalga
i) „Neatsiejamo ryšio“ kriterijus: Sprendimas „Iannelli & Volpi“
19.
„Neatsiejamo ryšio“ kriterijus pirmą kartą buvo suformuluotas 1977 m. kovo 22 d. Sprendime Iannelli & Volpi (
8
). Teisingumo Teismo, be kita ko, buvo klausiama, ar nacionalinis teismas, kurio prašoma priimti sprendimą dėl valstybės pagalbos sistemos arba tam tikrų jos aspektų suderinamumo, gali atsižvelgti į galimą EEB sutarties 30 straipsnio (dabar – SESV 34 straipsnis) dėl kiekybinių importo apribojimų pažeidimą. Atsakydamas į šį klausimą, patikslinęs, pirma, kad pagal EEB sutarties sistemą galimo pagalbos nesuderinamumo su bendrąja rinka pripažinimą lemia atitinkama procedūra, už kurios įgyvendinimą atsakinga Komisija, ir, antra, kad minėtos Sutarties 30 straipsnis veikia tiesiogiai (
9
), Teisingumo Teismas to sprendimo 14 punkte nurodė, kad „pagalbos aspektai, prieštaraujantys konkrečioms Sutarties nuostatoms, išskyrus 92 ir 93 straipsnius [dabar – SESV 107 ir 108 straipsniai], gali būti tiek neatsiejamai susiję su pagalbos dalyku, kad jų neįmanoma vertinti atskirai, todėl jų poveikis visos pagalbos suderinamumui ar nesuderinamumui būtinai turi būti vertinamas pagal 93 straipsnyje numatytą procedūrą“. Jis patikslino, kad kitaip būtų tuo atveju, „kai analizuojant pagalbos schemą būtų galima atskirti sąlygas ar elementus, kurie, nors ir yra šios schemos dalis, gali būti laikomi nebūtinais šios pagalbos schemos tikslui pasiekti ar jai veikti“. Pastaruoju atveju „nėra priežasčių, grindžiamų iš [EEB sutarties] 92 ir 93 straipsnių kylančios kompetencijos paskirstymu, kurios leistų daryti išvadą, kad, jeigu pažeidžiamos kitos tiesiogiai veikiančios Sutarties nuostatos, jomis nebūtų galima remtis nacionaliniuose teismuose vien todėl, kad konkretus elementas yra pagalbos aspektas“.
20.
Iš Sprendimo Iannelli & Volpi matyti, kad, kai tai būtinai reikalinga vertinant nacionalinę priemonę per valstybės pagalbos kontrolės procedūrą, Komisija ne tik turi įgaliojimus, bet ir tam tikromis sąlygomis privalo atsižvelgti į kitas Sąjungos teisės nuostatas ir prireikus netiesiogiai konstatuoti jų pažeidimą. Šios pareigos ir jos apimtį apibrėžiančio teisinio kriterijaus, bent jau tokio, koks išplaukia iš to sprendimo, tikslas, atrodo, yra, pirma, išsaugoti Sutartimi Komisijai suteiktos kompetencijos sritį valstybės pagalbos kontrolės srityje ir, antra, išvengti situacijos, kai dėl naudojimosi šia kompetencija galėtų atsirasti teisės subjektų teisių, kylančių iš Sąjungos teisės tiesioginio veikimo, apsaugos sistemos spraga.
ii) Komisijai tenkanti nuoseklumo pareiga: sprendimai „Komisija / Italija“ ir „Matra“
21.
Po kelerių metų Teisingumo Teismo buvo prašoma patikslinti Sprendimo Iannelli & Volpi pasekmes pagalbos kontrolės procedūros ir pažeidimo nagrinėjimo procedūros tarpusavio santykiui. 1980 m. gegužės 21 d. Sprendime Komisija / Italija (
10
) Italijos Respublika visų pirma rėmėsi Sprendimu Iannelli & Volpi, teigdama, kad jai pareikštas ieškinys dėl įsipareigojimų neįvykdymo dėl EEB sutarties 95 straipsnio (dabar – SESV 110 straipsnis) pažeidimo yra nepriimtinas. Ji teigė, kad atsižvelgiant į tai, jog mokestinė priemonė, dėl kurios jai priekaištauta, buvo skirta pagalbos schemai finansuoti ir todėl buvo neatsiejama nuo šios schemos dalyko, ši priemonė galėjo būti vertinama ne nagrinėjant ieškinį dėl įsipareigojimų neįvykdymo, o tik pagal valstybės pagalbos kontrolės procedūrą. Konstatavęs, kad Sutarties nuostatos dėl valstybės pagalbos ir nuostatos dėl diskriminacinių mokesčių, nors jomis siekiama to paties neiškreiptos konkurencijos bendrojoje rinkoje tikslo, buvo grindžiamos skirtingomis taikymo sąlygomis, Teisingumo Teismas patvirtino, kad priemonei, kuri įgyvendinta taikant diskriminacinį apmokestinimą ir kuri kartu gali būti laikoma valstybės pagalbos dalimi, gali būti kartu taikomos abiejų rūšių nuostatos ir todėl dėl jos gali būti pradėta atskira pažeidimo nagrinėjimo procedūra (
11
). Minėto sprendimo 11 punkte Teisingumo Teismas toliau nurodė, jog iš bendros Sutarties struktūros matyti, kad valstybės pagalbos kontrolės procedūra „niekada negali lemti rezultato, kuris prieštarautų konkrečioms Sutarties nuostatoms“. Taigi šiuo atveju, jei pasibaigus procedūrai dėl įsipareigojimų neįvykdymo Teisingumo Teismas pripažintų ginčijamą mokestį prieštaraujančiu Sutarties nuostatoms dėl diskriminacinių mokesčių, Komisijos pradėta procedūra pagal valstybės pagalbą reglamentuojančias nuostatas bet kuriuo atveju nebūtų galėjusi lemti jo tolesnio taikymo.
22.
1993 m. birželio 15 d. Sprendime Matra / Komisija (
12
), paskelbtame praėjus dešimčiai metų nuo Sprendimo Komisija / Italija, Teisingumo Teismas, nagrinėdamas ieškinį dėl sprendimo, kuriuo leista teikti investicinę pagalbą dviejų automobilių gamintojų joint-venture, panaikinimo, šį kartą pareiškė savo poziciją dėl valstybės pagalbos kontrolės procedūros ir procedūros pagal EEB sutarties 85 ir 86 straipsnius (dabar – SESV 101 ir 102 straipsniai), kurias lygiagrečiai pradėjo Komisija, santykio. Priminęs sprendimuose Iannelli & Volpi ir Komisija / Italija nustatytus principus, Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad Komisijos pareiga užtikrinti pagalbą reglamentuojančių nuostatų ir kitų Sutarties nuostatų suderinamumą negali jai trukdyti priimti sprendimo dėl valstybės pagalbos suderinamumo, nelaukiant pagal EEB sutarties 85 arba 86 straipsnį pradėtos lygiagrečios procedūros baigties, „jeigu ji, remdamasi situacijos ekonomine analize <…> įsitikina, kad pagalbos gavėjas nepažeidžia [tų straipsnių]“ (
13
).
23.
Sprendime Matra Teisingumo Teismas pirmą kartą išreiškė savo poziciją dėl Sprendimo Iannelli & Volpi ir Sprendimo Komisija / Italija tarpusavio santykio, patvirtinęs ir pagalbos kontrolės procedūros savarankiškumą, ir po tokios procedūros priimtų sprendimų suderinamumo su kitomis Sutarties nuostatomis reikalavimą. Be to, jis patikslino, kad toks suderinamumo reikalavimas juo labiau taikomas „tuo atveju, kai tomis kitomis nuostatomis <…> taip pat siekiama neiškreiptos konkurencijos bendrojoje rinkoje“ (
14
).
iii) Teisingumo Teismo jurisprudencija po sprendimų „Iannelli & Volpi“, „Komisija / Italija“ ir „Matra“ ir „neatsiejamo ryšio“ kriterijaus taikymo sunkumai
24.
Sprendimuose Komisija / Italija ir Matra įtvirtinti principai metams bėgant buvo patvirtinami. Teisingumo Teismas ne kartą pakartojo, kad i) pagalbos kontrolės procedūra niekada neturi lemti tokio rezultato, kuris prieštarautų konkrečioms Sutarties nuostatoms; ii) todėl valstybės pagalba, kuri dėl tam tikrų savo aspektų pažeidžia kitas Sutarties nuostatas, negali būti Komisijos pripažinta suderinama su vidaus rinka (
15
); iii) jeigu kai kurie valstybės pagalbos aspektai pažeidžia bendruosius Sąjungos teisės principus, tokia pagalba negali būti pripažinta suderinama (
16
) ir iv) nuostatos dėl valstybės pagalbos „jokiu būdu“ negali būti naudojamos siekiant paversti niekinėmis kitas Sutarties taisykles, kuriomis kartu su tomis nuostatomis siekiama „bendro tikslo“ užtikrinti, kad valstybių narių priemonės neiškraipytų konkurencijos sąlygų vidaus rinkoje (
17
). Šiuos principus Teisingumo Teismas neseniai dar kartą patvirtino sprendimuose Austrija / Komisija (
18
) ir Braesch ir kt. (
19
), taip pat sprendimuose dėl pagalbos, suteiktos oro susisiekimo bendrovėms per COVID‑19 pandemiją (
20
).
25.
Sprendime Iannelli & Volpi nustatytas „neatsiejamo ryšio“ kriterijus buvo neseniai dar kartą patvirtintas 2019 m. gegužės 2 d. Sprendime A‑Fonds (
21
) ir nuo to laiko buvo taikomas įvairiais atvejais, net ir po Sprendimo Austrija / Komisija (
22
), kaip kompetencijos paskirstymo tarp nacionalinių teismų ir Komisijos kriterijus (
23
), taip pat kaip kriterijus, skirtas apibrėžti Komisijai tenkančios pareigos per pagalbos kontrolės procedūrą patikrinti nagrinėjamos priemonės suderinamumą su nuostatomis, nesusijusiomis su pagalbos teise, ribas (
24
). Taigi šios pareigos, kuria siekiama išvengti, kad suderinama su vidaus rinka būtų pripažinta pagalba, kuria pažeidžiamos kitos Sąjungos teisės nuostatos ar bendrieji šios teisės principai (
25
), apimtis galiausiai priklauso nuo daugiau ar mažiau griežto šio kriterijaus taikymo.
26.
Be to, Teisingumo Teismas bandė patikslinti tokio kriterijaus taikymo sąlygas.
27.
Pirma, jis nurodė, kad Komisija turi atsižvelgti į kitų Sąjungos teisės nuostatų, nesusijusių su pagalba, pažeidimus, kuriuos lemia ne tik nuo pagalbos ar jos dalyko neatsiejami elementai, sąlygos ar aspektai, bet ir tie, kurie atsiranda dėl pačios pagalbos ar jos dalyko ar dėl šia pagalba numatomos finansuoti „ekonominės veiklos“ (
26
). Tokiu atveju „neatsiejamas ryšys“, kaip tai suprantama pagal Sprendime Iannelli & Volpi suformuotą jurisprudenciją, yra in re ipsa.
28.
Antra, Teisingumo Teismas konstatavo, kad pagalbos finansavimo būdas, pavyzdžiui, nacionalinis mokestis, konkrečiai skirtas pagalbos schemai finansuoti, negali būti atsietas nuo „pačios pagalbos“ (
27
) ir kad jo vertinimas, atsižvelgiant ir į kitas Sutarties nuostatas, nesusijusias su valstybės pagalba, priklauso išimtinei Komisijos kompetencijai (
28
). Be to, Teisingumo Teismas patikslino, kad aspektai, lemiantys pagalbos schemos atitiktį reikalavimams, neatsiejami nuo pačios pagalbos ir priskiriami prie aspektų, kuriuos Komisija turi patikrinti per SESV 108 straipsniu grindžiamą procedūrą ir prireikus patvirtinti (
29
). Vis dėlto atskiro pagalbos gavėjo pasirinkimas priskiriamas prie pačios pagalbos „dalyko“ (
30
). Sprendime Braesch ir kt. buvo patikslinta, kad „neatsiejamais aspektais“, kaip tai suprantama pagal Sprendimą Iannelli & Volpi, nelaikomos priemonės, kurių Komisija neprašė imtis ir kurių suinteresuotoji valstybė narė ėmėsi siekdama, kad užbaigusi pirminį patikrinimą Komisija priimtų sprendimą leisti šią pagalbą suteikti (
31
), ar apskritai priemonės, „faktiškai susijusios [su pačia pagalba], bet teisiškai atskiros“ nuo jos, kurių ėmėsi Komisijai apie šią pagalbą pranešusi valstybė narė (
32
).
29.
Nepaisant Teisingumo Teismo paaiškinimų, jurisprudencija iš esmės išlieka kazuistinė, kai reikia suteikti konkrečią reikšmę „neatsiejamo ryšio“ kriterijui. Kai kurios sąvokos, kuriomis grindžiamas jos taikymas, kaip antai pagalbos „dalykas“ ar „aspektas“ arba „aspektas, neatskiriamas“ nuo pagalbos dalyko ar „neatsiejamai susijęs“ su pagalbos dalyku, išlieka neaiškios.
30.
Siekiant suprasti, kaip aiškinti šias sąvokas, neviršijant to, kas būtina konkrečiai šioje byloje kylantiems klausimams išspręsti, mano nuomone, reikia remtis Sprendime Iannelli & Volpi pateiktos sąvokos „su pagalbos dalyku neatsiejamai susijusio aspekto“ negatyviąja apibrėžtimi.
31.
Kaip nurodė Teisingumo Teismas, tokiu aspektu nelaikoma sąlyga ar elementas, kurie, „nors yra pagalbos schemos dalis“, gali būti laikomas „nebūtinais jos tikslui pasiekti ar jai veikti“ ir dėl šios priežasties gali būti atskirtas nuo šios schemos (
33
). Argumentuodamas „būtinumo“ sąvoką byloje, kurioje buvo priimtas Sprendimas A‑Fonds, generalinis advokatas H. Saugmandsgaard Øe (
34
) nurodė, kad „įgyvendinimo būdas yra būtinas pagalbos schemos tikslui pasiekti ar šiai schemai veikti, jeigu tai yra sudedamasis arba esminis pagalbos elementas ir jo netaikant pasikeistų pagalbos apimtis arba esminės savybės“. Nors iš esmės pritariu tokiai apibrėžčiai, vis dėlto tai darau su sąlyga, kad ji taikoma suinteresuotosios valstybės narės konkrečiai numatytai priemonei, vertinant ją visą (
35
), o ne atskiriant šios priemonės elementus, kurie abstrakčiai atitinka teisinės sąvokos „pagalba“ sudedamąsias dalis.
32.
Konkrečiau kalbant apie pagalbos „dalyko“ sąvoką, kuriai tenka pagrindinis vaidmuo taikant „neatsiejamo ryšio“ kriterijų, pažymėtina, kad šios išvados 19–28 punktuose nurodyta jurisprudencija leidžia suprasti, ko ši sąvoka neapima. Taigi ši sąvoka skiriasi tiek nuo sąvokos pagalba „finansuojama veikla“, tiek nuo sąvokos „aspektas“, kuri apima įvairius priemonės, kurią pasitelkdama valstybė narė ketina konkrečiai įgyvendinti pagalbą, elementus. Sąvokos „pagalbos dalykas“ taip pat nereikia painioti su sąvoka „tikslas“, nes pagalbos dalykas yra būdas, kurį pasitelkdama suinteresuotoji valstybė siūlo pasiekti jos tikslą (
36
). Pavyzdžiui, „regionų, kuriuose yra neįprastai žemas gyvenimo lygis <…> ekonominei plėtrai skatinti“ [SESV 107 straipsnio 3 dalies a punktas], „bendriems Europos interesams svarbių projektų vykdymui skatinti“ arba „kurios nors valstybės narės ekonomikos dideliems sutrikimams atitaisyti“ [SESV 107 straipsnio 3 dalies b punktas] arba „tam tikros ekonominės veiklos rūšių <…> plėtrai skatinti“ [SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktas] yra Sutartyje pripažįstami tikslai, kurių valstybės narės gali siekti įvairiomis intervencinėmis priemonėmis pagal numatomą pobūdį, sektorių ar veiklos rūšį, arba pagal naudos gavėjų tapatybę ar skaičių (
37
). Kiekviena iš šių intervencinių priemonių turi savo „dalyką“, kurį apibrėžia konkretus priemone siekiamas tikslas (pavyzdžiui, skatinti tam tikrą žemės ūkio veiklą arba tam tikrus pramonės sektorius, palaikyti konkretaus regiono įmones, teikti investicinę pagalbą konkrečiai veiklai) ir numatomas jos įgyvendinimo būdas (pavyzdžiui, atleidimas nuo mokesčio, kredito priemonės suteikimas, valstybės garantija, kapitalo injekcija ir kt.). Šis dalykas taip pat turi būti nustatomas atsižvelgiant į visus aptariamos intervencinės priemonės, kurią yra konkrečiai numačiusi suinteresuotoji valstybė narė, elementus.
33.
Apibendrinant pažymėtina, kad vertindama valstybės pagalbos suderinamumą su vidaus rinka Komisija privalo atsižvelgti į galimą Sąjungos teisės nuostatų, nesusijusių su valstybės pagalba, pažeidimą tuo atveju, jei tokį pažeidimą lemia finansuojama ekonominė veikla, pati pagalba ar jos dalykas arba su pagalbos dalyku neatsiejamai susiję aspektai. Toks neatsiejamumo ryšys yra kalbant apie elementus ar sąlygas, būtinus pagalbos tikslui pasiekti ar pagalbai veikti, kai be jų numatoma valstybės priemonė negalėtų pasiekti savo tikslų.
34.
Taigi Austrijos Respublikos apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirmoje ir antroje dalyse pateiktus priekaištus reikia nagrinėti atsižvelgiant būtent į šios išvados 19–28 punktuose nurodytą jurisprudenciją ir visus iki tol šioje išvadoje pateiktus samprotavimus.
2) Dėl taikymo šios bylos faktinėms aplinkybėms
35.
Prieš toliau tęsdama analizę pažymiu, kad net darant prielaidą, jog apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirmoje dalyje apeliantės pateikti argumentai, kaip juos supranta Komisija ir valstybės narės, įstojusios į bylą palaikyti jos reikalavimų, būtų suprantami kaip paneigiantys „neatsiejamo ryšio“ kriterijaus aktualumą priėmus Sprendimą Austrija / Komisija, iš, be kita ko, šios išvados 25 punkte nurodytos jurisprudencijos matyti, kad šie argumentai neturėtų pagrindo (
38
).
i) Dėl priemonės, apie kurią pranešta, dalyko
36.
Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirmoje dalyje Austrijos Respublika visų pirma priekaištauja Bendrajam Teismui dėl to, kad jis nepripažino, jog nagrinėjamos pagalbos „dalykas“ yra naujų branduolinių reaktorių statyba. Taip Bendrasis Teismas nukrypo nuo ginčijamame sprendime Komisijos pateikto šio dalyko kvalifikavimo. Tas pats priekaištas iš esmės pakartotas pateikiant apeliacinio skundo antrąjį pagrindą. Čekijos Respublika, Prancūzijos Respublika ir Vengrija teigia, jog Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 36 ir 37 punktuose teisingai konstatavo, kad nagrinėjamos pagalbos dalykas yra „neatlygintinas dviejų naujų branduolinių reaktorių suteikimas [bendrovei Paks II] eksploatuoti“ (
39
). Komisija tvirtina, kad jeigu priemonė, apie kurią pranešta, būtų susijusi su dviejų branduolinių reaktorių plėtra Vengrijoje, ji būtų susijusi ne su pačia šių reaktorių statyba, bet su jų suteikimu naudoti.
37.
Šiuo klausimu reikia konstatuoti, kad ginčijamo sprendimo pavadinime priemonė, apie kurią pranešta, įvardyta kaip priemonė, kurią Vengrija ketina įgyvendinti „siekdama paremti dviejų naujų branduolinių reaktorių įrengimą Pakšo II atominėje elektrinėje“. To sprendimo 3 konstatuojamojoje dalyje ši priemonė apibūdinta kaip priemonė, pagal kurią „skiriama lėšų dviejų naujų branduolinių reaktorių įrengimui Pakšo II atominėje elektrinėje“. Minėto sprendimo 9 konstatuojamojoje dalyje, esančioje 2 antraštinėje dalyje „Išsamus priemonės aprašymas“, ir 2.1 paantraštėje „Projekto apibūdinimas“ nurodyta, kad „priemonę sudaro dviejų naujų branduolinių reaktorių <…> įrengimas Vengrijoje ir jų statybą visiškai finansuoja Vengrijos valstybė subjekto „Paks II“ <…>, kuri bus naujųjų reaktorių savininkė ir juos eksploatuos, naudai“. To paties sprendimo 15 konstatuojamojoje dalyje, kurioje aprašyta Vengrijos planuojama finansinė pagalba (
40
), nurodyta, kad valstybės paskola, kurią Rusijos Federacija suteikė Vengrijai, „kad ši finansuotų „Paks II“ plėtojimą“, skirta „numatant 10 mlrd. EUR atnaujinamojo kredito priemonę“, kuria Vengrija „pasinaudos <…> kad tiesiogiai finansuotų investicijas į „Paks II“, būtinas“ naujiems reaktoriams „projektuoti, statyti ir pradėti eksploatuoti“, papildomai pridedant „iki 2,5 mlrd. EUR“, kurie bus skiriami iš Vengrijos biudžeto. Ginčijamo sprendimo 21 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad „Vengrija ir Rusija pasirašė tarpvyriausybinį susitarimą siekdamos Pakšo aikštelėje įrengti naujus pajėgumus“. Apskritai priemonę, apie kurią pranešta, Komisija apibrėžė ir išnagrinėjo kaip investicinę pagalbą, „kurią Vengrijos valstybė skiria įmonei „Paks II“ nagrinėjamam projektui įgyvendinti“ ir kuri skirta projekto įgyvendinimo investicinėms sąnaudoms padengti (
41
). Išties ginčijamo sprendimo 197 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodė, kad taikant priemonę, apie kurią pranešta, Paks II„įgytų ekonominį pranašumą, nes valdytų ir eksploatuotų du naujuosius branduolinės energijos blokus, kuriuos visiškai finansuoja Vengrijos valstybė“. Vis dėlto minėto sprendimo 283 konstatuojamojoje dalyje, kurioje pateiktas vienas iš motyvų, skirtų neatsiejamo aspekto buvimo klausimui nagrinėti, Komisija patikslina, kad „skiriant „Paks II“ investicinę paramą siekiama sudaryti jai galimybę gaminti elektros energiją nepatiriant investicinių sąnaudų, susijusių su branduolinių įrenginių statyba“, vienareikšmiškai susiejant Vengrijos atliktas investicijas su naujų reaktorių statyba. Minėto Sprendimo 324–328 konstatuojamosiose dalyse priemonę, apie kurią pranešta, Komisija laiko „tinkama priemon[e] <…> naujiesiems <…> atominės elektrinės reaktoriams statyti“, atitinkančia „bendros svarbos branduolinės energijos skatinimo“ tikslą (
42
), o 332 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad šia priemone „skatinamas bendros svarbos tikslo įgyvendinimas statant atominę elektrinę“. Galiausiai ginčijamo sprendimo 330 konstatuojamojoje dalyje aiškiai nurodyta, kad bendrovę Paks II„valstybė įsteigė siekdama vienintelio tikslo – sukurti ir eksploatuoti“ šiuos reaktorius ir kad ji gaus nagrinėjamą pagalbą šiam tikslui pasiekti. Be to, minėto sprendimo 334 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad Paks II, kaip pagalbos gavėja, „gautų finansinę paramą energijos gamybos įrenginiams statyti“ (
43
).
38.
Taigi, mano nuomone, apeliantė pagrįstai teigia, jog nustatydamas nagrinėjamos pagalbos dalyką kaip naujų reaktorių „neatlygintiną suteikimą eksploatuoti“ Bendrasis Teismas nepritarė šio dalyko apibūdinimui, kuris, nepaisant tam tikrų nenuoseklumų, matyti iš ginčijamo sprendimo, t. y. kad tai yra Vengrijos valstybės finansinis įnašas į bendrovę Paks II, skirtas dviejų naujų branduolinių reaktorių įrengimui, įskaitant projektavimą, statybą ir pradėjimą eksploatuoti. Taip jis padarė jam apskųsto teisės akto aiškinimo klaidą, o tai yra teisės klaida, kuri gali būti nurodyta apeliaciniame skunde Teisingumo Teismui (
44
).
39.
Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo antroje dalyje Austrijos Respublika, palaikoma Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės, taip pat teigia, kad, priemonės, apie kurią pranešta, dalyką apibrėžęs kaip „neatlygintiną dviejų naujų branduolinių reaktorių suteikimą bendrovei Paks II eksploatuoti“, Bendrasis Teismas dirbtinai atskyrė skirtingus vienos ir tos pačios priemonės elementus. Naujų reaktorių statyba ir tiesioginis sutarties sudarymas su JSC NIAEP iš tiesų buvo projekto, dėl kurio buvo sudarytas Rusijos Federacijos ir Vengrijos susitarimas, sudedamoji dalis.
40.
Komisija teigia, kad šis priekaištas, kuris nebuvo pateiktas Bendrajame Teisme, yra nepriimtinas. Šiuo klausimu pažymiu, kad nors pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 170 straipsnio 1 dalį apeliaciniame skunde negalima keisti Bendrajame Teisme nagrinėtos bylos dalyko (
45
), ieškovas turi teisę pateikti apeliacinį skundą ir Teisingumo Teisme remtis pagrindais ir argumentais, kylančiais iš paties skundžiamo sprendimo, kritikuodamas jo teisinį pagrįstumą (
46
). Mano nuomone, taip yra Austrijos Respublikos pateikto priekaišto atveju. Reikėtų pridurti, kad šiuo priekaištu apeliantė, palaikoma Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės, ginčija ne Bendrojo Teismo atliktą faktinių aplinkybių vertinimą, o šių faktinių aplinkybių teisinį kvalifikavimą, dėl kurio, jos nuomone, jis klaidingai apibrėžė nagrinėjamos pagalbos dalyką. Pagal suformuotą jurisprudenciją klaida teisiškai kvalifikuojant faktines aplinkybes yra teisės klaida, kuri gali būti nurodyta apeliaciniame skunde (
47
).
41.
Kalbant apie esmę, neginčijama, kad Vengrijos numatytos pagalbos tikslas buvo remti branduolinės energijos gamybos veiklą. Šio tikslo buvo siekiama įgyvendinant projektą, kuriuo numatyta finansuoti dviejų branduolinių reaktorių, kurie turėjo būti paleisti Pakšo atominėje elektrinėje, statybą ir galiausiai pakeisti jau esamus reaktorius. Kaip tvirtina Austrijos Respublika ir kaip matyti iš priemonės, apie kurią pranešta, aprašymo ginčijamame sprendime, naujų Paks II elektrinės reaktorių suteikimas eksploatuoti buvo tik vienas iš etapų šiame projekte, kuris visas apėmė šių reaktorių projektavimą, statybą ir paleidimą (
48
). Iš tiesų nauji reaktoriai, kurių statyba buvo tarpvyriausybinio susitarimo dalykas, buvo „prekė“, suteikta pagalbos gavėjui naudotis. Nors bendrovė Paks II pati neinvestavo į savo būsimo gamybinio turto statybą, nes Vengrijos valdžios institucijos nemanė, kad jai reikia tiesiogiai skolintis lėšų (
49
), ši bendrovė dalyvavo kiekviename jų įrengimo etape kaip „valstybės valdoma ir kontroliuojama įstaiga“, kurią paskyrė Vengrija ir kuri turėjo „finansiniu ir techniniu požiūriu“ atsakyti už savo, kaip projekto rangovės ir vadovės, įsipareigojimų vykdymą (žr. ginčijamo sprendimo 11 konstatuojamąją dalį). Taigi iš ginčijamo sprendimo 14 konstatuojamosios dalies matyti, kad būtent ši bendrovė sudarė dviejų naujų reaktorių inžinerijos, pirkimo ir statybos sutartį su JSC NIAEP, be to, ji turėjo stebėti statybos darbus ir leisti išmokėti JSC NIAP mokėtinas sumas už kiekvieną šių darbų vykdymo etapą (žr. ginčijamo sprendimo 39 konstatuojamąją dalį).
42.
Šiomis aplinkybėmis Austrijos Respublika, palaikoma Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės, pagrįstai teigia, kad dirbtina atskirti priemonės, apie kurią pranešta, dviejų atominių reaktorių statybą nuo jų suteikimo bendrovei Paks II eksploatuoti. Vertinant šią priemonę kaip visumą, man atrodo aišku, kad ji skirta investicijoms į naujų Pakšo atominės elektrinės gamybos įrenginių statybą ir paleidimą finansuoti.
43.
Vadinasi, net darant prielaidą, jog Bendrasis Teismas nepadarė ginčijamo sprendimo aiškinimo klaidos, kai nagrinėjamos pagalbos dalyką apibrėžė kaip „neatlygintiną dviejų naujų branduolinių reaktorių suteikim[ą] [bendrovei Paks II“] eksploatuoti“, toks apibrėžimas buvo pateiktas teisiškai klaidingai kvalifikavus faktines aplinkybes.
ii) Dėl viešojo pirkimo sutarčių sudarymo taisyklių pažeidimo, kurį lėmė pagalbos dalykas
44.
Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirmoje dalyje Austrijos Respublika teigia, kad, pirma, Bendrasis Teismas iš esmės leido Komisijai vertinant pagalbos priemonę neatsižvelgti į viešųjų pirkimų srities nuostatų pažeidimą ir, antra, nagrinėjamu atveju tokį pažeidimą lėmė pats nagrinėjamos pagalbos dalykas, t. y. branduolinės elektrinės statybų finansavimas, todėl skundžiamo sprendimo 28–32 punktuose Bendrasis Teismas klaidingai atskyrė šią bylą nuo bylos, kurioje buvo priimtas Sprendimas Austrija / Komisija.
45.
Prancūzijos Respublika ginčija tokio priekaišto priimtinumą, motyvuodama tuo, kad jis nebuvo pateiktas Bendrajame Teisme. Šiuo klausimu Austrijos Respublika ieškinyje aiškiai neteigė, jog pats nagrinėjamos pagalbos dalykas apima naujų reaktorių statybos darbų sutarties sudarymą tiesiogiai su JSC NIAEP. Vis dėlto iš skundžiamo sprendimo 20 punkto matyti, kad, remdamasi savo pateikiamu Sprendimo Austrija / Komisija aiškinimu, ji teigė, jog vertinant nagrinėjamą pagalbą nesvarbu, ar toks tiesioginis sutarties sudarymas yra šios pagalbos „neatsiejama[s] [aspektas]“ ar net jos „[aspektas]“, nes bet kokia valstybės pagalba, kuria pažeidžiamos Sąjungos teisės nuostatos, apskritai negali būti pripažinta suderinama su vidaus rinka. Todėl negalima teigti, kad priekaištu, kurį Austrijos Respublika dabar pateikia Teisingumo Teisme, pakeičiamas Bendrajame Teisme nagrinėtos bylos dalykas (
50
).
46.
Kalbant apie esmę, reikia pažymėti, kad toks priekaištas, kuris, beje, yra nepakankamai išplėtotas, mano nuomone, turi būti atmestas.
47.
Pirma, tiek, kiek Bendrajam Teismui priekaištaujama dėl to, kad jis nusprendė, jog Komisija „vykstant SESV 108 straipsniu grindžiamai procedūrai gali nepaisyti viešųjų pirkimų taisyklių“, toks priekaištas grindžiamas klaidingu skundžiamo sprendimo aiškinimu. Iš tiesų jo 28–32 punktuose Bendrasis Teismas tik nurodė, kad Sprendime Austrija / Komisija Teisingumo Teismas neketino atsisakyti Sprendime Iannelli & Volpi suformuotos jurisprudencijos, o tai, kaip jau turėjau progą pažymėti, negali būti ginčijama. Vis dėlto, priešingai, nei, atrodo, mano Austrijos Respublika, Bendrasis Teismas nepaneigė to, kad per minėtą procedūrą Komisija privalo atsižvelgti į galimą su valstybės pagalba nesusijusių Sąjungos teisės nuostatų, įskaitant viešųjų pirkimų taisykles, pažeidimą, kai tokį pažeidimą lemia atitinkamos pagalbos dalykas arba vienas iš aspektų, neatsiejamų nuo tokios pagalbos.
48.
Antra, ir kaip visų pirma teigia Čekijos Respublika, tokiam priekaištui taip pat negalima pritarti tiek, kiek juo teigiama, kad apeliantės nurodytą viešojo pirkimo sutarčių sudarymo nuostatų pažeidimą lemia pats nagrinėjamos pagalbos „dalykas“ arba ja „finansuojama veikla“. Net jei, kaip siūlau, Teisingumo Teismas nuspręstų, kad Bendrasis Teismas klaidingai į šios pagalbos dalyką neįtraukė naujų reaktorių statybos, tiesioginis šių statybos darbų sutarties sudarymas su JSC NIAEP būtų tik su šiuo dalyku susijęs „aspektas“, ir reikėtų tik patikrinti jo neatsiejamumą nuo šio dalyko.
iii) Dėl neatsiejamo aspekto buvimo
49.
Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo antroje dalyje Austrijos Respublika ginčija Bendrojo Teismo atliktą „neatsiejamo ryšio“ tarp tiesioginio naujų reaktorių statybos sutarties sudarymo su JSC NIAEP ir pagalbos dalyko analizę. Dėl šios valstybės narės pateiktų argumentų išdėstymo darau nuorodą į šios išvados 16 punktą. Kaip jau nurodžiau šios išvados 17 punkte, kai kuriais argumentais, pateiktais apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirmoje dalyje, taip pat iš esmės siekiama ginčyti šią analizę.
50.
Primenu, kad šios išvados 36–43 punktuose padariau išvadą, kad, apibrėždamas nagrinėjamos pagalbos dalyką, be kita ko, skundžiamo sprendimo 36 punkte, Bendrasis Teismas padarė ginčijamo sprendimo aiškinimo klaidą ir kad bet kuriuo atveju toks apibrėžimas grindžiamas klaidingu faktinių aplinkybių kvalifikavimu. Vis dėlto reikia neužmiršti, kad jeigu Bendrojo Teismo sprendimo motyvais pažeidžiama Sąjungos teisė, tačiau jo rezoliucinė dalis grindžiama kitais teisiniais motyvais, dėl tokio pažeidimo šis sprendimas neturi būti panaikintas, bet reikia pakeisti jo motyvus ir atmesti apeliacinį skundą (
51
). Taigi reikia patikrinti, ar, nepaisant padarytų teisės klaidų, Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 39 punkte pagrįstai konstatavo, jog Komisija teisingai nusprendė, kad naujų reaktorių statybos darbų sutarties sudarymas nebuvo nuo šios pagalbos neatsiejamas jos aspektas.
51.
Dėl priežasčių, kurias paaiškinsiu, manau, kad taip nėra.
52.
Pirma, iš pradžių reikėtų pažymėti, kad nors pritariu, be kita ko, Prancūzijos Respublikai, jog Austrijos Respublikos pateiktam argumentui, jog vien to, kad taisyklėmis valstybės pagalbos srityje ir viešųjų pirkimų taisyklėmis siekiama to paties tikslo – užtikrinti neiškraipytą konkurenciją vidaus rinkoje, savaime pakanka, kad būtų galima daryti išvadą, jog egzistuoja neatsiejamas aspektas, negalima pritarti (
52
), Austrijos Respublika pagrįstai primena, kad dėl šios tikslų konvergencijos Komisijai tenka didesnė pareiga užtikrinti šių dviejų taisyklių rinkinių tarpusavio darną.
53.
Antra, skundžiamo sprendimo 36 punkte Bendrasis Teismas teisiškai klaidingai nusprendė, kad sprendimas sudaryti sutartį dėl dviejų naujų reaktorių statybos darbų nėra pačios pagalbos aspektas, nes šios sutarties sudarymas „susijęs su prekių, kurios bus suteiktos neatlygintinai, gamyba ir tiekimu“ ir „yra ankstesnis nei pati pagalbos priemonė“. Viena vertus, prielaida, kuria grindžiama tokia išvada, t. y. kad nagrinėjamos pagalbos dalykas yra dviejų naujų branduolinių reaktorių neatlygintinas suteikimas bendrovei Paks II eksploatuoti, yra klaidinga, kaip jau įrodžiau pirmiau šioje išvadoje. Kita vertus, kaip iš esmės teigia Austrijos Respublika, kai valstybės intervencija, finansuojama suteikiant pagalbą pagal SESV 107 straipsnį, vykdoma skirtingais etapais, priemonės, kurios imtasi per vieną iš šių etapų, kvalifikavimas kaip „aspekto“ arba „neatsiejamo aspekto“, kaip tai suprantama pagal Sprendimą Iannelli & Volpi, nėra negalimas vien dėl to, kad ši priemonė yra ankstesnė už tą, kuria užbaigiamas visas procesas. Taigi, net darant prielaidą, kad Bendrasis Teismas kaip nagrinėjamos pagalbos dalyką teisingai pripažino tik nemokamą naujų reaktorių suteikimą bendrovei Paks II eksploatuoti, tai savaime nereiškia, kad tiesioginis sutarties dėl jų statybos sudarymas su JSC NIAEP yra su nagrinėjama pagalba nesusijęs elementas. Žinoma, kaip teigia Prancūzijos Respublika, „neatsiejamo ryšio“ kriterijaus aiškinimas, pagal kurį sąvoka „neatsiejamas aspektas“ apimtų bet kokį projekto, kuriam skirtas viešasis finansavimas, „projektavimo aspektą“, reikštų, kad toks kriterijus taptų neveiksmingas. Vis dėlto su šiuo argumentu negalima sutikti. Sutarties dėl naujų reaktorių statybos sudarymas nėra vien „projektavimo aspektas“ ar priemonės, apie kurią pranešta, antrinis aspektas. Iš tiesų nagrinėjama pagalba siekiama įrengti šiuos reaktorius ir jie yra gavėjui perduoti skirta prekė.
54.
Trečia, kaip teisingai teigia Austrijos Respublika, iš ginčijamo sprendimo ir skundžiamo sprendimo matyti, kad JSC NIAEP paskyrimas statybą vykdančiu subjektu buvo vienas iš tarpvyriausybinio susitarimo, kurio sudedamoji dalis buvo šios išvados 6 punkte nurodytas finansavimo susitarimas, elementų ir viena iš paskolos, skirtos daugumai investicijų, reikalingų naujiems reaktoriams įrengti, finansuoti, sąlygų. Remiantis šios išvados 25 punkte priminta jurisprudencija, pagalbos finansavimo būdas negali būti atskirtas nuo pačios pagalbos ir jo vertinimas, taip pat atsižvelgiant į kitas Sutarties nuostatas, nesusijusias su valstybės pagalba, priklauso išimtinei Komisijos kompetencijai.
55.
Ketvirta, iš šios išvados 19–25 punktuose primintos jurisprudencijos negalima daryti išvados, kad pagalbos elementas ar sąlyga, neturintys tiesioginės įtakos pagalbos gavėjo (‑ų) nustatymui arba pagalbos dydžiui, negali būti „neatsiejamas aspektas“, kurio teisėtumą Komisija turi tikrinti per procedūrą pagal SESV 108 straipsnį. Vis dėlto iš tos jurisprudencijos matyti, kad pagalbos elementas arba sąlyga, „būtin[i] siekiant [pagalbos] tikslo arba užtikrinant jos veikimą“, yra toks aspektas. Nagrinėjamu atveju, kaip iš esmės teigia Austrijos Respublika, statybos darbų sutarties sudarymas su JSC NIAEP buvo būtinas elementas tiek nagrinėjamos pagalbos tikslui pasiekti, tiek jai veikti. Pirma, iš ginčijamo sprendimo ir skundžiamo sprendimo matyti, kad JSC NIAEP pasirinkimas kaip įmonės, atsakingos už naujų reaktorių projektavimą, statybą ir paleidimą, buvo tarpvyriausybinio susitarimo sudedamoji dalis ir kad paskola, kurią Rusijos Federacija suteikė Vengrijai, buvo susijusi su tokiu pasirinkimu (
53
). Antra, iš to, kad tiek Komisijoje, tiek Bendrajame Teisme ir Teisingumo Teisme Vengrija teigė, kad tik JSC NIAEP galėjo suteikti naujų reaktorių statybai būtiną technologiją, matyti, jog ši valstybė narė buvo įsitikinusi, kad techniniu požiūriu statybos darbų sutarties sudarymas su šia įmone yra būtinas pasirinkimas siekiant užtikrinti nagrinėjamos pagalbos lėšomis finansuojamo projekto gyvybingumą ir sėkmę.
56.
Galiausiai, penkta, man kyla klausimas, ar vertinant neatsiejamo aspekto buvimą, kaip tai suprantama pagal Sprendimą Iannelli & Volpi, yra svarbi skundžiamo sprendimo 37 punkte padaryta išvada, kad „su viešaisiais pirkimais susijusių taisyklių pažeidimas daro poveikį tik atominių elektrinių statybos darbų rinkai ir negali turėti pasekmių rinkoje, kuriai skirta [nagrinėjama] pagalbos priemonė“. Pirma, toks teiginys neleidžia patvirtinti išvados, kad toks sutarties sudarymas nėra nuo nagrinėjamos pagalbos neatsiejamas aspektas. Iš tiesų logiška, kad priemonės, kurios negali būti atsietos nuo pagalbos, nustatomos tiek prieš vertinant jų atitiktį Sąjungos teisei, tiek prieš nagrinėjant jų poveikį pagalbos suderinamumui. Antra, ir tai yra dar svarbiau, abejoju, ar pagrįsta prielaida, kuria grindžiamas toks teiginys, t. y. kad tik kai pažeidžiama su valstybės pagalba nesusijusi nuostata ir dėl to rinkoje, kuriai skirta pagalba, būtų papildomai iškraipyta konkurencija ar prekyba, Komisijai kyla pareiga konstatuoti tokį pažeidimą per SESV 108 straipsnyje numatytą procedūrą (
54
). Iš tikrųjų iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos aišku, kad kai Komisija vertina, ar numatoma pagalba atitinka SESV 107 straipsnio 3 dalies c punkte iškeltą sąlygą netrikdyti prekybos sąlygų taip, kad pagalba prieštarautų bendrajam interesui, ji turi atsižvelgti į neigiamą poveikį, kurį tokia pagalba gali turėti konkurencijai ir prekybai visoje vidaus rinkoje, kuri pagal SESV 26 straipsnio 2 dalį apibrėžiama kaip „vidaus sienų neturinti erdvė, kurioje pagal Sutarčių nuostatas užtikrinamas laisvas prekių, asmenų, paslaugų ir kapitalo judėjimas“ (
55
). Kitokios išvados neįmanoma padaryti remiantis Prancūzijos Respublikos ir Vengrijos nurodytu 2001 m. sausio 31 d. Sprendimu Weyl Beef Products ir kt. / Komisija (
56
). To sprendimo punktuose, į kuriuos daro nuorodą minėtos valstybės narės, Bendrasis Teismas, konstatavęs, kad ginčijamos priemonės yra neatsiejamai susijusios su nagrinėjamos pagalbos dalyku, patikrino, ar jų poveikis „viršija tai, kas būtina, kad pagalba galėtų pasiekti Sutartyje numatytus tikslus“. Toks patikrinimas aiškiai įeina į pagalbos proporcingumo nagrinėjimą, atliekamą apibrėžus priemonių, į kurias atsižvelgiama vertinant jos suderinamumą su vidaus rinka, perimetrą. Taigi Sprendime Weyl Beef Products ir kt. / Komisija nieko nepasakyta apie tai, kas leidžia priemonę pripažinti „neatsiejamu aspektu“, ir jis neleidžia patvirtinti teiginio, kad Komisija per procedūrą pagal SESV 108 straipsnį turi patikrinti tik tokios priemonės padarinius, galinčius pasireikšti „rinkoje, kuriai skirta [nagrinėjama] pagalbos priemonė“. Vis dėlto tas sprendimas paremtas Sprendime Iannelli & Volpi suformuota jurisprudencija (
57
). Tas pats pasakytina apie 2014 m. gruodžio 3 d. Sprendimą Castelnou Energía / Komisija (
58
), kurį, be kita ko, nurodė Komisija ir kuriame konstatuota, kad jei pagalbos aspektas neatsiejamai susijęs su pagalbos dalyku, „jo suderinamumą su nuostatomis, nesusijusiomis su valstybės pagalba, Komisija turi vertinti vykdydama SESV 108 straipsnyje numatytą procedūrą, o šis vertinimas gali baigtis aptariamos pagalbos pripažinimu nesuderinama su vidaus rinka“.
57.
Darydama išvadą šiuo klausimu laikausi nuomonės, kad negalima atmesti galimybės, jog Komisija, nagrinėdama pagalbos suderinamumą su vidaus rinka, turi atsižvelgti į Sąjungos teisės nuostatos pažeidimą, dėl kurio gali būti iškraipyta konkurencija kitoje rinkoje, bet, kaip nagrinėjamu atveju, susijusioje su rinka, kuriai skirta ši pagalba.
iv) Dėl Komisijos pareigos išnagrinėti galimą viešųjų pirkimų srities nuostatų pažeidimą
58.
Iš viso to, kas išdėstyta, matyti, jog Bendrasis Teismas klaidingai patvirtino Komisijos išvadą, kad naujų reaktorių statybos darbų sutarties sudarymas tiesiogiai su JSC NIAEP nebuvo nuo nagrinėjamos pagalbos dalyko „neatsiejamas aspektas“.
59.
Darytina išvada, kad Bendrasis Teismas taip pat klaidingai nusprendė, jog per procedūrą, per kurią buvo priimtas ginčijamas sprendimas, Komisija neprivalėjo nagrinėti šio sutarties sudarymo suderinamumo su viešuosius pirkimus reglamentuojančiomis nuostatomis klausimo, kurį per tą procedūrą iškėlė Austrijos Respublika ir kitos suinteresuotosios šalys (
59
).
3) Išvados dėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirmos ir antros dalių
60.
Remdamasi tuo, kas išdėstyta, manau, kad apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirma ir antra dalys, vertinamos kartu, yra pagrįstos.
2.
Dėl trečios dalies
61.
Apeliacinio skundo pirmojo pagrindo trečią dalį sudaro du priekaištai. Pirmasis susijęs su ginčijamo sprendimo motyvavimo stoka, kurios Bendrasis Teismas nekonstatavo, o antrasis – su viešųjų pirkimų teisės nuostatų pažeidimu. Šie priekaištai pateikti dėl skundžiamo sprendimo 40–49 ir 196–203 punktų.
62.
Skundžiamo sprendimo 40–49 punktuose pateikti motyvai, kuriais remdamasis Bendrasis Teismas atmetė Austrijos Respublikos ieškinio pirmąjį pagrindą, grindžiamą tuo, kad nebuvo vykdoma viešojo pirkimo sutarties sudarymo procedūra. 41–42 punktuose Bendrasis Teismas, pirma, nurodė, kad ginčijamo sprendimo 285 konstatuojamojoje dalyje Komisija teisingai nusprendė, jog, siekdama atsakyti į suinteresuotųjų asmenų jai pateiktas pastabas dėl priemonės, apie kurią pranešta, atitikties Direktyvai 2014/25, ji galėjo remtis prieš Vengriją pradėta procedūra dėl įsipareigojimų neįvykdymo, per kurią ji, remdamasi „išsamia techninių reikalavimų, kuriuos Vengrija nurodė <…> analize“, buvo įsitikinusi, kad ši direktyva pagal jos 50 straipsnio c punktą netaikoma sudarant sutartis dėl naujų reaktorių statybos darbų (toliau – procedūra dėl įsipareigojimų neįvykdymo). Antra, to sprendimo 43–46 punktuose Bendrasis Teismas išnagrinėjo Komisijos atsakymą į rašytinius klausimus, pateiktus taikant proceso organizavimo priemonę, ir juos pagrindžiančius dokumentus ir konstatavo, kad iš šio atsakymo matyti ir šie dokumentai patvirtinta, jog Komisija padarė išvadą, kad naujų reaktorių statybos darbus buvo galima tiesiogiai pavesti JSC NIAEP „be išankstinio konkurso, nes dėl techninių priežasčių nebuvo konkurencijos“. Trečia, skundžiamo sprendimo 47 ir 48 punktuose Bendrasis Teismas pažymėjo, kad negalima sutikti su tuo, jog „per pagalbos suderinamumo su vidaus rinka procedūrą būtų ginčijami visi anksčiau priimti sprendimai, dėl kurių jau buvo pradėta atskira procedūra“, ir kad „teisinio saugumo principas draudžia Komisijai per valstybės pagalbos procedūrą peržiūrėti statybos darbų sutarties sudarymą, neturint jokios naujos informacijos, palyginti su ta, kurią ji turėjo tuo momentu, kai nusprendė užbaigti procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo“. Galiausiai, ketvirta, skundžiamo sprendimo 49 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, kad „Komisija nepadarė teisės klaidos, kai ginčijamo sprendimo tikslais bet kuriuo atveju rėmėsi procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo rezultatu“.
63.
Vis dėlto skundžiamo sprendimo 196–203 punktuose Bendrasis Teismas atmetė ieškinio dešimtojo pagrindo pirmą dalį, grindžiamą nepakankamu ginčijamo sprendimo motyvavimu, kiek tai susiję su pagalbos suderinamumu su kitomis Sąjungos teisės nuostatomis. Tuose punktuose Bendrasis Teismas iš esmės konstatavo: kadangi ginčijamo sprendimo 280–284 konstatuojamosiose dalyse Komisija nusprendė neprivalėjusi nagrinėti galimo Direktyvos 2014/25 pažeidimo klausimo, nesant neatsiejamo ryšio tarp šio pažeidimo ir nagrinėjamos pagalbos dalyko, ji neprivalėjo ginčijamame sprendime pagrįsti priežasčių, dėl kurių yra įvykdytos Direktyvos 2014/25 50 straipsnio c punkte numatytos sąlygos.
a)
Dėl priekaišto, susijusio su nekonstatuota ginčijamo sprendimo motyvavimo stoka
64.
Austrijos Respublika teigia, jog Bendrasis Teismas klaidingai nusprendė, kad ginčijamas sprendimas buvo pakankamai motyvuotas, kiek tai susiję su tuo, ar buvo pažeistos viešųjų pirkimų nuostatos. Vien nuoroda į užbaigtą neviešą procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo nėra pakankamas motyvavimas. Ji teigia, kad tik iš Komisijos pastabų ir dokumentų, kuriuos ji pateikė atsakydama į Bendrojo Teismo proceso organizavimo priemonę, šis teismas galėjo sužinoti motyvus, dėl kurių Komisija atmetė galimybę, kad buvo pažeistos nuostatos viešųjų pirkimų srityje.
65.
Prancūzijos Respublika teigia, kad šis priekaištas nepriimtinas, nes pirmą kartą pateiktas apeliaciniame procese. Šiuo klausimu pažymiu, jog iš skundžiamo sprendimo 192 ir 196–203 punktų aiškiai matyti, kad, pirma, Austrijos Respublika Bendrajame Teisme nurodė nepakankamą ginčijamo sprendimo motyvavimą, kiek tai susiję su pagalbos suderinamumu su viešųjų pirkimų teisės nuostatomis, ir, antra, Bendrasis Teismas išnagrinėjo tokį priekaištą ir jį atmetė. Iš skundžiamo sprendimo 40–49 punktų, kurių turinys išdėstytas šios išvados 62 punkte, taip pat matyti, kad Bendrasis Teismas aiškiai pritarė ginčijamo sprendimo 285 konstatuojamojoje dalyje Komisijos pateiktai nuorodai į procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo. Vadinasi, kadangi, pirma, pateikiant šį priekaištą pakartojami priekaištai, kuriuos Austrijos Respublika pateikė Bendrajame Teisme, ir, antra, jis grindžiamas skundžiamo sprendimo motyvais, šis priekaištas yra priimtinas (
60
).
66.
Pagal suformuotą jurisprudenciją, nors SESV 296 straipsnyje reikalaujamas motyvavimas turi aiškiai ir nedviprasmiškai atskleisti aktą priėmusios institucijos argumentus, kad suinteresuotieji asmenys galėtų sužinoti nustatytas priemones pagrindžiančius motyvus, o kompetentingas teismas – vykdyti kontrolę, tokie motyvai turi atitikti nagrinėjamo akto pobūdį ir aplinkybes, kuriomis jis buvo priimtas (
61
). Be to, pagal suformuotą jurisprudenciją pareiga motyvuoti yra esminis procedūrinis reikalavimas ir jį reikia skirti nuo motyvų pagrįstumo klausimo, kuris susijęs su ginčijamo akto turinio teisėtumu. Iš tikrųjų sprendimas motyvuojamas formaliai išdėstant motyvus, kuriais jis grindžiamas. Jeigu šiuose motyvuose yra klaidų, jos lemia sprendimo, bet ne jo motyvų, kurių gali pakakti net pateikiant klaidingus motyvus, neteisėtumą iš esmės (
62
).
67.
Šiuo atveju Komisija savo išvadą, kad galimas viešojo pirkimo sutarčių sudarymo taisyklių pažeidimas neturėjo įtakos nagrinėjamos pagalbos vertinimui, grindė dvejopais motyvais. Pirma, ginčijamo sprendimo 283 konstatuojamojoje dalyje ji visų pirma nurodė, kad toks pažeidimas, net jei būtų įrodytas, nebūtų dar labiau iškraipęs konkurencijos ir prekybos elektros energijos rinkoje, kuriai skirta ši pagalba, todėl ji neprivalėjo priimti sprendimo dėl jo buvimo. Antra, Komisija minėto sprendimo 285 konstatuojamojoje dalyje papildomai (
63
) nurodė procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo, per kurią konstatavo, kad Direktyva 2014/25 netaikytina statybos darbų sutarties sudarymui tiesiogiai su JSC NIAEP, taigi ir tai, kad nebuvo padaryta Austrijos Respublikos nurodyto šios direktyvos nuostatų pažeidimo.
68.
Pagrindiniuose motyvuose, jeigu jie atitinka SESV 296 straipsnio reikalavimus, dėl tų pačių priežasčių, kurios išdėstytos šios išvados 49–59 punktuose, yra klaidų, turinčių įtakos jų turinio teisėtumui.
69.
Tokiomis aplinkybėmis skundžiamame sprendime patvirtintos Komisijos išvados, kad ji neprivalėjo ginčijamame sprendime nagrinėti naujų reaktorių statybos darbų sutarties sudarymo atitikties viešųjų pirkimų srities nuostatoms, pagrįstumas grindžiamas tik papildomai pateiktais motyvais.
70.
Pirmiausia pažymiu, kad, kaip ir visos šioje byloje dalyvaujančios valstybės narės bei Komisija, manau, kad šioje byloje Komisija galėjo įvykdyti savo pareigą atlikti tokį nagrinėjimą, nurodydama procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo, kuri buvo užbaigta nenustačius minėtų nuostatų pažeidimo. Iš, be kita ko, šios išvados 21 punkte minėto Sprendimo Komisija / Italija matyti, kad procedūra dėl įsipareigojimų neįvykdymo ir valstybės pagalbos kontrolės procedūra paprastai taikomos kumuliatyviai, kai valstybės priemonė tuo pat metu patenka į valstybės pagalbos srities nuostatų ir kitų Sutarties nuostatų taikymo sritį (
64
). Be to, iš bylos, kurioje buvo priimtas tas sprendimas, faktinių aplinkybių matyti, kad toks kumuliatyvus taikymas įmanomas, net kai nacionalinė priemonė, kuri laikoma prieštaraujančia Sutarties nuostatai, nesusijusiai su pagalbos sritimi, neatsiejama nuo pagalbos dalyko, bent kai procedūra dėl įsipareigojimų neįvykdymo pradedama prieš pradedant valstybės pagalbos kontrolės procedūrą.
71.
Atsižvelgiant į tai, priemonės, apie kurią pranešta, neatitikties Direktyvos 2014/25 nuostatoms klausimo nagrinėjimas iš esmės ginčijamame sprendime galėjo būti pakeistas tokia nuoroda tik su sąlyga, kad Komisija tame sprendime nurodo faktines ir teisines aplinkybes, kuriomis remdamasi ji konstatavo, kad Sąjungos teisė nebuvo pažeista. Nors tokia pareiga turi būti suderinta su procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo dokumentų konfidencialumo reikalavimais, kuriais remiasi, be kita ko, Lenkijos Respublika ir Prancūzijos Respublika, tokie reikalavimai negali panaikinti Komisijai tenkančios pareigos motyvuoti savo priimamus aktus.
72.
Šiuo klausimu reikia pripažinti, kad ginčijamo sprendimo 285 konstatuojamojoje dalyje nurodyta tik „preliminari išvada“, kurią Komisija padarė per procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo, nepateikiant jokios informacijos apie faktines ir teisines aplinkybes, kuriomis tokia išvada buvo grindžiama. Žinoma, pagal suformuotą jurisprudenciją nustatant, ar akto motyvai atitinka SESV 296 straipsnio reikalavimus, turi būti atsižvelgiama ne tik į jo formuluotę, bet ir į kontekstą bei į visas atitinkamą sritį reglamentuojančias teisės normas (
65
). Vis dėlto šioje byloje nagrinėjamu atveju Austrijos Respublika teigė, ir Komisija šio aspekto nepaneigė, kad ginčijamo sprendimo priėmimo dieną procedūros dėl įsipareigojimų neįvykdymo elementai, galbūt galėję panaikinti to sprendimo 285 konstatuojamosios dalies formuluotės spragas, nebuvo nei vieši, nei prieinami procedūroje dalyvaujantiems suinteresuotiesiems asmenims, todėl negalima manyti, kad jie buvo dalis šiems suinteresuotiesiems asmenims žinomo konteksto, leidusio jiems aiškiai ir nedviprasmiškai suprasti motyvus, kuriais remdamasi Komisija nusprendė, kad šioje byloje nagrinėjamu atveju Direktyva 2014/25 netaikoma (
66
). Priešingai, nei teigia Prancūzijos Respublika, tai, kad Komisija ginčijamo sprendimo priežastis nurodė vykstant procesui, negali kompensuoti to, kad iš pradžių tas sprendimas nebuvo pakankamai motyvuotas. Motyvai negali būti pirmą kartą ir a posteriori nurodyti teisme, išskyrus ypatingas aplinkybes, kurių, nesant jokios skubos, šiuo atveju nėra (
67
).
73.
Iš visų išdėstytų argumentų matyti, kad šį priekaištą reikėtų pripažinti pagrįstu.
b)
Dėl priekaišto, susijusio su nuostatų viešųjų pirkimų srityje pažeidimu
74.
Pateikdama atskirą priekaištą Austrijos Respublika, palaikoma Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės, „pakartoja abejones“, kurias išreiškė per posėdį Bendrajame Teisme, dėl Direktyvos 2014/25 50 straipsnio c punkto ii papunkčio, pagal kurį leidžiama vykdyti derybas prieš tai nepaskelbus konkurso, kai darbus gali atlikti tik „konkretus ekonominės veiklos vykdytojas“, nes „konkurencijos nėra dėl techninių priežasčių“, taikymo šios bylos aplinkybėmis. Ji teigia, kad „daug labiau tikėtina“, jog Vengrijos nurodyti naujų reaktorių statybos darbų sutarties sudarymo kriterijai, susiję, be kita ko, su saugumu, buvo dirbtinai apriboti, kad būtų galima pasinaudoti Rusijos finansavimu. Bet kuriuo atveju, net darant prielaidą, kad tie kriterijai buvo objektyvūs, nebuvo galima atmesti galimybės, kad, atsižvelgiant į sutarties vertę, kiti konkurso dalyviai būtų buvę surasti konkurso būdu. Austrijos Respublika, palaikoma Liuksemburgo Didžiosios Hercogystės, taip pat tvirtina, kad, be kita ko, skundžiamo sprendimo 38 ir 64 punktuose Bendrasis Teismas jai klaidingai priskyrė pareigą įrodyti, jog naujus reaktorius galėjo tiekti kiti konkurso dalyviai. Jos teigimu, Vengrija, ketinusi remtis Direktyvos 2014/25 50 straipsnyje numatyta išimtimi, turėjo įrodyti, kad konkursas galėjo būti neskelbiamas.
75.
Nemanau, kad tokiam priekaištui galima pritarti, kiek jis pateiktas dėl skundžiamo sprendimo 40–49 punktų (
68
). Mano nuomone, Teisingumo Teismui atliekant jo nagrinėjimą kiltų dviejų rūšių sunkumų. Viena vertus, Austrijos Respublikos argumentai yra neaiškūs ir neišsamūs. Kita vertus, manau, jog iš minėtuose skundžiamo sprendimo 40–49 punktuose pateiktų motyvų matyti, kad Bendrasis Teismas tik konstatavo, kad, pirma, per procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo Komisija „įsitikino“, remdamasi „išsamia techninių reikalavimų, kuriais remiasi Vengrija, analize (
69
), kad nagrinėjamu atveju ši valstybė narė galėjo taikyti procedūrą be išankstinio kvietimo dalyvauti konkurse pagal Direktyvos 2014/25 50 straipsnio c punkto ii papunktį (
70
), ir, antra, šiomis aplinkybėmis ginčijamo sprendimo 285 konstatuojamojoje dalyje pateikta nuoroda į minėtos procedūros baigtį yra pagrįsta. Vis dėlto, mano nuomone, iš tų pačių skundžiamo sprendimo punktų nematyti, kad Bendrasis Teismas atliko išvados, kuria Komisija papildomai rėmėsi ginčijamame sprendime ir pagal kurią Direktyva 2014/25 nagrinėjamu atveju netaikytina, teisėtumo kontrolę. Kaip per teismo posėdį teisingai nurodė Komisija, šiuo klausimu Bendrasis Teismas minėtuose punktuose tik patikrino faktines aplinkybes.
c)
Išvados dėl trečios dalies
76.
Dėl nurodytų priežasčių manau, kad apeliacinio skundo pirmojo pagrindo trečia dalis, kiek joje Bendrajam Teismui priekaištaujama dėl to, kad jis nekonstatavo šios išvados 71 ir 72 punktuose aptartos ginčijamo sprendimo motyvavimo stokos, yra pagrįsta.
3.
Išvados dėl apeliacinio skundo pirmojo pagrindo
77.
Atsižvelgdama į visa, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui pripažinti apeliacinio skundo pirmąjį pagrindą pagrįstu.
B. Dėl apeliacinio skundo antrojo ir ketvirtojo pagrindų
78.
Dauguma argumentų, kuriuos Austrijos Respublika pateikė grįsdama apeliacinio skundo antrąjį ir ketvirtąjį pagrindus, sutampa, todėl juos nagrinėsiu kartu. Šie apeliacinio skundo pagrindai pateikti dėl skundžiamo sprendimo 51–65, taip pat 184 ir 185 punktų.
79.
Skundžiamo sprendimo 51–65 punktuose Bendrasis Teismas išnagrinėjo ir atmetė ieškinio ketvirtojo pagrindo pirmą dalį, susijusią su nagrinėjamos pagalbos neproporcingumu. Toje dalyje Austrijos Respublika teigė, kad, nesurengus konkurso dėl dviejų naujų reaktorių statybos darbų, nebuvo užtikrintas šios pagalbos proporcingumas, nes nebuvo galima užtikrinti, kad jos suma neviršytų projektui įgyvendinti būtinos mažiausios sumos. Bendrasis Teismas pirmiausia nurodė, kad „nors pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą reikalaujama, kad pagalba būtų apribota iki mažiausios būtinos sumos, tai nereiškia, kad konkurso vykdymas yra pagalbos priemonės proporcingumo sąlyga“ ir kad tokia procedūra „yra tik viena iš priemonių apriboti pagalbą iki minimumo, būtino numatytam tikslui pasiekti“ (59 ir 60 punktai). Toliau Bendrasis Teismas nurodė, kad „Austrijos Respublikos teiginys, kad reaktoriai galėjo būti pastatyti mažesnėmis sąnaudomis ir teikiant mažesnę pagalbą, jei būtų buvęs surengtas konkursas, nebuvo pagrįstas įrodymais“ ir kad „Austrijos Respublika turėjo pateikti įrodymų, rodančių alternatyvų nagrinėjamų reaktorių statybos sprendimą“ (64 punktas). Galiausiai skundžiamo sprendimo 65 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad „bet kuriuo atveju klausimas, ar pagalbos priemonė yra apribota iki mažiausios būtinos sumos, reikalingos nustatytam tikslui pasiekti, iš tikrųjų susijęs su tuo, ar neatlygintinas dviejų naujų reaktorių suteikimas eksploatuoti nebuvo neproporcingas, nes tai yra [nagrinėjamos] pagalbos dalykas“.
80.
Skundžiamo sprendimo 177–190 punktuose Bendrasis Teismas išnagrinėjo ir atmetė ieškinio devintąjį pagrindą, susijusį su nepakankamu nagrinėjamos pagalbos nustatymu. To sprendimo 183 punkte jis, pirma, priminė, kad nustatant pagalbos elementus siekiama leisti Komisijai padaryti išvadą, kad ji yra tinkama, būtina ir proporcinga, ir, antra, padarė nuorodą į 2018 m. liepos 12 d. Sprendimą Austrija / Komisija (
71
), kuriame jau buvo nusprendęs, kad Komisija neprivalo apskaičiuoti tikslios pagalbos priemonės subsidijos ekvivalento sumos prieš nagrinėdama jos proporcingumą pagal SESV 107 straipsnio 3 dalies c punktą. Skundžiamo sprendimo 185 punkte, kiek tai susiję su finansavimo išlaidomis, Bendrasis Teismas, pažymėjęs, kad ginčijamo sprendimo 28 konstatuojamojoje dalyje nurodytos skolos finansavimo išlaidos per visą atnaujinamojo kredito priemonės laikotarpį, konstatavo, jog Austrijos Respublika nepateikė „jokio išsamaus argumento, galinčio įrodyti, kad, remiantis minėtoje konstatuojamojoje dalyje nurodytomis paskolos palūkanų normų nuorodomis ir [šio] sprendimo 16 išnašoje vėliau pateiktais patikslinimais, Komisija negalėjo patikrinti, ar pagalbos elementas yra proporcingas ir kodėl šiuo tikslu būtų naudinga nurodyti išorines finansavimo išlaidas (paskolos palūkanas), kaip antai tas, kurias privatus investuotojas būtų turėjęs sumokėti rinkos sąlygas atitinkančiomis sąlygomis.“
81.
Apeliacinio skundo antrajame pagrinde Austrijos Respublika priekaištauja Bendrajam Teismui dėl to, kad jis klaidingai patvirtino, kaip ji mano, nepakankamą aptariamos pagalbos proporcingumo nagrinėjimą, kurį Komisija atliko ginčijamame sprendime. Apeliacinio skundo ketvirtajame pagrinde, kurį sudaro trys dalys, Austrijos Respublika, priešingai, priekaištauja Bendrajam Teismui dėl to, kad šis patvirtino nepakankamą nagrinėjamos pagalbos nustatymą, be kita ko, dėl to, kad nebuvo vykdoma viešojo pirkimo procedūra, nebuvo atsižvelgta į išorės finansavimo išlaidas ir nebuvo apskaičiuotas subsidijos ekvivalentas.
82.
Vengrija, Lenkijos Respublika ir Komisija įvairiais aspektais išreiškia abejonių dėl apeliacinio skundo antrojo ir (arba) ketvirtojo pagrindo priimtinumo. Nors šios abejonės nėra pagrįstos, tiek, kiek jas dėstant nurodyti visi tie pagrindai, kai kurios iš jų turi būti pripažintos pagrįstomis, kiek tai susiję su atskirais priekaištais, kuriuos Austrijos Respublika pateikė minėtuose pagrinduose. Toliau savo analizėje nurodysiu, ar taip yra šiuo atveju.
83.
Nors apskritai sutinku, kad apeliacinio skundo antrasis ir ketvirtasis pagrindai yra nepakankamai išplėtoti ir kartais stokoja aiškumo, galima nustatyti tris priekaištus, susijusius su toliau nurodytų veiksnių poveikiu Bendrajam Teismui tikrinant nagrinėjamos pagalbos proporcingumą: i) tai, kad nebuvo surengta viešojo pirkimo procedūra; ii) tai, kad nebuvo apskaičiuotas subsidijos ekvivalentas, ir iii) tai, kad nebuvo nustatytos išorės finansavimo išlaidos.
1.
Dėl viešojo pirkimo sutarties sudarymo procedūros nebuvimo
84.
Austrijos Respublika teigia, kad Bendrasis Teismas aiškiai nenustatė arba klaidingai nustatė nagrinėjamos pagalbos dalyką, neįtraukęs į jį naujų branduolinių reaktorių statybos. Tai jam sutrukdė „tinkamai“ patikrinti Komisijos atliktą šios pagalbos proporcingumo nagrinėjimą. Austrijos Respublika teigia, kad suma, kurią Vengrija sumokėjo pagal sutartį dėl šių reaktorių statybos, yra būtina faktinė aplinkybė vertinant nagrinėjamą pagalbą. Tuo remdamasi ji daro išvadą, kad, priešingai, nei Bendrasis Teismas nurodė, be kita ko, skundžiamo sprendimo 65 punkte, kurio turinys pakartotas šios išvados 79 punkte, šios pagalbos proporcingumas negalėjo būti tinkamai įvertintas nesant viešojo pirkimo procedūros. Iš tiesų tokia procedūra galėjo baigtis visiškai kitokia pagalba, be kita ko, atsižvelgiant į jos struktūrą ir dydį. Vien skundžiamo sprendimo 59 punkte esančio teiginio, kad „konkurso procedūra yra tik viena iš priemonių apriboti pagalbą iki mažiausios būtinos sumos, reikalingos numatytam tikslui pasiekti“, savaime nepakanka, nenurodžius kriterijų, kuriais remiantis buvo tikrinamas nagrinėjamos pagalbos proporcingumas. Taigi šiuo klausimu skundžiamas sprendimas stokoja motyvų (
72
).
85.
Kaip jau turėjau progą nurodyti, iš skundžiamo sprendimo, visų pirma iš jo 36 ir 65 punktų, aiškiai matyti, kad Bendrasis Teismas nusprendė, jog nagrinėjamos pagalbos dalykas buvo naujų reaktorių „neatlygintinas suteikimas eksploatuoti“. Vis dėlto šios išvados 34–39 punktuose nurodžiau, kad toks nagrinėjamos pagalbos dalyko apibrėžimas, pagal kurį jis neapima naujų branduolinių reaktorių statybos, grindžiamas klaidingu ginčijamo sprendimo aiškinimu ir faktinių aplinkybių teisinio kvalifikavimo klaida. Šios klaidos neišvengiamai paneigia prielaidą, kuria remdamasis Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 65 punkte atmetė Austrijos Respublikos ieškinio ketvirtajame pagrinde pateiktų priekaištų reikšmingumą.
86.
Kadangi minėtame 65 punkte Bendrasis Teismas turėjo konkrečiau nurodyti naudą, kurią bendrovė Paks II gauna iš Vengrijos finansuojamo projekto dėl naujo gamybinio turto plėtros ir suteikimo jai eksploatuoti, reikia pažymėti, kad tarp šios naudos ir Vengrijos investicijų į minėtą projektą sumos, įskaitant faktinę atominės elektrinės pirkimo kainą (
73
), kuri bent iš dalies turi atspindėti šio turto ekonominę vertę, yra glaudus ryšys. Darytina išvada, kad bet koks nagrinėjamos pagalbos proporcingumo vertinimas neišvengiamai buvo atspirties taškas nustatant šią sumą.
87.
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad toks priekaištas, kiek jis susijęs su skundžiamo sprendimo 65 punktu, mano nuomone, turi būti pripažintas pagrįstu. Vis dėlto pabrėžiu, kad tame punkte išsamumo sumetimais pateiktas papildomas motyvas, kaip tai patvirtina žodžių junginio „bet kuriuo atveju“ vartojimas. Tai reiškia, kad šis priekaištas gali būti reikšmingas tik jeigu būtų pritarta Austrijos Respublikos argumentams, pateiktiems dėl skundžiamo sprendimo 58–64 punktų.
88.
Šiuo klausimu, pirma, kalbant apie skundžiamo sprendimo 58 ir 59 punktuose pateiktus ir šios išvados 79 punkte išdėstytus motyvus, mano nuomone, negalima ginčyti, kaip ką tik nurodžiau, kad nagrinėjant nagrinėjamos pagalbos proporcingumą ir, be kita ko, atliekant analizę, kuria siekiama įvertinti, ar ta pagalba buvo apribota iki mažiausios būtinos sumos, reikalingos projektui, kurį siekta ja finansuoti, įgyvendinti, nebuvo galima neatsižvelgti į šiam projektui įgyvendinti nustatytą investicijų sumą, apimančią naujų reaktorių pirkimo kainą. Taip pat negalima ginčyti, kaip, beje, teigia pats Bendrasis Teismas, kad konkurso procedūros vykdymas yra priemonė Komisijai įsitikinti rinkos kainos proporcingumu, nes jos nustatymas priklauso nuo konkurencijos. Kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 53 punkto, ieškinio ketvirtojo pagrindo pirmoje dalyje Austrijos Respublika teigė, kad nesurengus konkurso dėl naujų reaktorių statybos nebuvo užtikrintas nagrinėjamos pagalbos proporcingumas ir kad aplinkybės, kuriomis rėmėsi Komisija, t. y. pernelyg didelės kompensacijos nebuvimas ir pareiga grąžinti pelną, neturėjo reikšmės klausimui, ar nagrinėjama pagalba buvo apribota iki mažiausios būtinos sumos. Šiomis aplinkybėmis Austrijos Respublika teisingai teigia, jog vien skundžiamo sprendimo 59 punkte esančio teiginio, kad „konkurso procedūra yra tik vienas iš būdų apriboti pagalbą iki mažiausios būtinos sumos, reikalingos tikslui pasiekti“, nepakako, kad būtų atsakyta į jos išdėstytą kritiką, nes nebuvo nurodyti veiksniai, kuriais Komisija rėmėsi nesant tokios procedūros, ir todėl skundžiamas sprendimas šiuo klausimu stokoja motyvų. Šioje byloje dalyvaujančių valstybių narių ir Komisijos pateikti priešingi argumentai, kurie, beje, grindžiami pačiu ginčijamu sprendimu, negali padėti ištaisyti skundžiamo sprendimo trūkumų šiuo klausimu (
74
).
89.
Antra, kiek tai susiję su skundžiamo sprendimo 64 punktu, kurio turinys pakartotas šios išvados 79 punkte, apeliacinio skundo pirmajame pagrinde Austrijos Respublika priekaištauja Bendrajam Teismui dėl to, kad jis nustatė jai pareigą įrodyti, jog kiti konkurso dalyviai būtų galėję statyti naujus reaktorius už mažesnę kainą. Šiuo klausimu pakanka pažymėti, kad minėtame 64 punkte Bendrasis Teismas pateisina tokios įrodinėjimo pareigos nustatymą Austrijos Respublikai, remdamasis Vengrijos atliktu rinkos vertinimu, kurį Komisija patikrino per procedūrą dėl įsipareigojimų neįvykdymo ir iš kurio matyti, kad nebuvo kitų tinkamų tiekėjų. Kadangi informacija, kuria Komisija rėmėsi per šią procedūrą, nebuvo prieinama Austrijos Respublikai ir ginčijamas sprendimas šiuo klausimu nebuvo pakankamai motyvuotas, tokia įrodinėjimo pareiga, kokią nurodė Bendrasis Teismas, bet kuriuo atveju negali būti pateisinama.
90.
Dėl šios išvados 85–89 punktuose nurodytų priežasčių manau, kad šis priekaištas yra pagrįstas.
2.
Dėl subsidijos ekvivalento neskaičiavimo
91.
Austrijos Respublika tvirtina, kad darant prielaidą, jog nagrinėjamą pagalbą, kaip pripažino Bendrasis Teismas, sudaro naujų reaktorių suteikimas eksploatuoti, Komisija turėjo apskaičiuoti subsidijos ekvivalentą (
75
), kad apskaičiuotų tą pagalbą ir įvertintų jos proporcingumą.
92.
Šiuo klausimu, nesant reikalo pareikšti nuomonės dėl šalių diskutuoto klausimo, ar Komisija visais atvejais privalo apskaičiuoti subsidijos ekvivalentą (
76
), tik priminsiu, kad skundžiamo sprendimo 188–190 punktuose Bendrasis Teismas priminė: i) kad nagrinėjama pagalba apėmė 10 mlrd. EUR atnaujinamojo kredito priemonę ir papildomą 2,5 mlrd. EUR sumą, sumokėtą Vengrijos valstybės; ši kredito priemonė buvo skirta finansuoti 80 % patvirtintų investicinių išlaidų, o papildoma suma – likusiems 20 %, ii) kad visos išlaidos, kurios galėjo būti susietos su investicija, buvo įtrauktos į tas sumas ir iii) ginčijamu sprendimu buvo tik leista įgyvendinti projektą, apie kurį pranešė Vengrija, neįtraukiant galimo minėtų sumų padidinimo, todėl „bet koks finansavimas, viršijantis 12,5 mlrd. EUR sumą, būtų esamos pagalbos pakeitimas“, kuris turėtų būti vertinamas pagal Reglamento (EB) Nr. 794/2004 (
77
) 4 straipsnį. Taigi atrodo, kad Bendrasis Teismas rėmėsi prielaida, jog pagalbos elementas atitiko visą Vengrijos valstybės suteiktą finansavimą, kaip aprašyta ginčijamame sprendime, todėl šios bylos aplinkybėmis bet kuriuo atveju nebuvo būtina apskaičiuoti subsidijos ekvivalento. Kaip teigia, be kita ko, Vengrija, Austrijos Respublika nepateikia konkrečių argumentų, kuriais remiantis būtų galima paneigti Bendrojo Teismo motyvus ir pagrįsti jo teiginį, kad, neapskaičiavus subsidijos ekvivalento, nebuvo įmanoma įvertinti nagrinėjamos pagalbos proporcingumo. Taigi, mano nuomone, šiam priekaištui negalima pritarti.
3.
Dėl išorinio finansavimo išlaidų nenustatymo
93.
Austrijos Respublika priekaištauja Bendrajam Teismui dėl to, kad jis skundžiamo sprendimo 185 punkte atmetė jos argumentą, kad, nenustačiusi skolos, kurią privatus investuotojas būtų turėjęs sumokėti rinkos sąlygomis, išorinio finansavimo išlaidų (paskolų palūkanų), Komisija negalėjo teisingai nustatyti nagrinėjamos pagalbos sumos ir įvertinti jos proporcingumo.
94.
Šiuo klausimu pakanka konstatuoti, kad grįsdama šį priekaištą Austrijos Respublika tik pakartoja argumentus, pateiktus Bendrajame Teisme pareikštame ieškinyje, į kurį ji daro nuorodą. Šiomis aplinkybėmis ir, be to, kadangi nėra tiksliai nurodytos kritikuojamos skundžiamo sprendimo dalys, manau, kad šis priekaištas yra nepriimtinas. Bet kuriuo atveju, kaip savo procesiniuose dokumentuose pažymi Komisija, esant tokiai situacijai, kokia nagrinėjama šioje byloje, kai valstybė susitarė dėl paskolos taikydama ginčijamame sprendime nurodytas palūkanų normas (
78
), kai buvo konstatuota, kad bendrovei Paks II buvo suteiktas pranašumas, kai sprendimas buvo susijęs su finansavimu, neviršijančiu 12,5 mlrd. EUR (
79
), ir kadangi, kaip teigia pati Austrijos Respublika, tai nebuvo subsidijuojama paskola, Austrijos Respublika turėjo paaiškinti, kaip Bendrasis Teismas nurodė skundžiamo sprendimo 185 punkte, kodėl Komisija, neapskaičiavusi išorės finansavimo išlaidų, negalėjo įvertinti nagrinėjamos pagalbos proporcingumo. Todėl šiam priekaištui bet kuriuo atveju negalima pritarti.
4.
Išvados dėl apeliacinio skundo antrojo ir ketvirtojo pagrindų
95.
Remiantis tuo, kas išdėstyta, mano nuomone, reikia pritarti vieninteliam priekaištui, pateiktam grindžiant apeliacinio skundo antrąjį ir ketvirtąjį pagrindus, išanalizuotam šios išvados 85–89 punktuose.
C. Analizės pasekmės
96.
Jeigu, kaip siūlau, Teisingumo Teismas apeliacinio skundo pirmąjį pagrindą ir šios išvados 85–89 punktuose nagrinėtą priekaištą, pateiktą grindžiant antrąjį ir ketvirtąjį pagrindus, pripažintų pagrįstais, reikėtų patenkinti apeliacinį skundą ir panaikinti skundžiamą sprendimą.
V. Išvada
97.
Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui pripažinti pagrįstomis apeliacinio skundo pirmojo pagrindo pirmą, antrą ir iš dalies trečią dalis, taip pat šios išvados 85–89 punktuose išanalizuotą priekaištą, pateiktą grindžiant apeliacinio skundo antrąjį ir ketvirtąjį pagrindus. Todėl siūlau patenkinti apeliacinį skundą ir panaikinti skundžiamą sprendimą.
(
1
)	Originalo kalba: prancūzų.
(
2
)	T‑101/18, EU:T:2022:728, toliau – skundžiamas sprendimas.
(
3
)	OL L 317, 2017, p. 45, toliau – ginčijamas sprendimas.
(
4
)	OL C 8, 2016, p. 2, toliau – sprendimas pradėti procedūrą.
(
5
)	Ginčijamo sprendimo 279–287 konstatuojamosiose dalyse, esančiose jo 5.3.2 skirsnyje „Kitų sąjungos teisės aktų, nesusijusių su valstybės pagalbos taisyklėmis, laikymasis“ Komisija atsakė į daugelio suinteresuotųjų šalių pateiktas pastabas dėl priemonės, apie kurią pranešta, suderinamumo, be kita ko, su 2014 m. vasario 26 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2014/25/ES dėl subjektų, vykdančių veiklą vandens, energetikos, transporto ir pašto paslaugų sektoriuose, vykdomų pirkimų, kuria panaikinama Direktyva 2004/17/EB (OL L 94, 2014, p. 243).
(
6
)	C‑594/18 P, EU:C:2020:742; toliau – Sprendimas Austrija / Komisija.
(
7
)	Ginčijamo sprendimo 281–284 konstatuojamosiose dalyse Komisija nesutiko, kad tarp galimo Direktyvos 2014/25 pažeidimo ir pagalbos dalyko yra neatsiejamas ryšys. 283 konstatuojamojoje dalyje ji, be kita ko, nurodė, kad „galimas viešųjų pirkimų taisyklių nesilaikymas galėtų turėti iškraipomąjį poveikį branduolinių įrenginių statybos darbų rinkai. Tačiau skiriant Paks II investicinę paramą siekiama sudaryti jai galimybę gaminti elektros energiją nepatiriant investicinių sąnaudų, susijusių su branduolinių įrenginių statyba. Taigi, kalbant apie statybos darbų sutarties sudarymą tiesiogiai su JSC NIAEP, nenustatyta jokio papildomo iškraipomojo poveikio konkurencijai ir prekybai elektros energijos rinkoje, kuris pasireikštų dėl Direktyvos 2014/25 nesilaikymo.“
(
8
)	74/76, EU:C:1977:51, toliau – Sprendimas Iannelli & Volpi.
(
9
)	Žr. Sprendimo Iannelli & Volpi 12 ir 13 punktus.
(
10
)	73/79, EU:C:1980:129, toliau – Sprendimas Komisija / Italija.
(
11
)	Žr. Sprendimo Komisija / Italija 8 ir 9 punktus.
(
12
)	C‑225/91, EU:C:1993:239, toliau – Sprendimas Matra.
(
13
)	Žr. Sprendimo Matra 41–45 punktus.
(
14
)	Žr. Sprendimo Matra 42 punktą.
(
15
)	Žr., be kita ko, 2000 m. rugsėjo 19 d. Sprendimą Vokietija / Komisija (C‑156/98, EU:C:2000:467, 78 punktas); 2001 m. gegužės 3 d. Sprendimą Portugalija / Komisija (C‑204/97, EU:C:2001:233, 41 punktas); 2002 m. rugsėjo 19 d. Sprendimą Ispanija / Komisija (C‑113/00, EU:C:2002:507, 78 punktas); 2002 m. gruodžio 12 d. Sprendimą Prancūzija / Komisija (C‑456/00, EU:C:2002:753, 30 punktas) ir 2008 m. balandžio 15 d. Sprendimą Nuova Agricast (C‑390/06, EU:C:2008:224, 50 punktas).
(
16
)	Žr. 2008 m. balandžio 15 d. Sprendimą Nuova Agricast (C‑390/06, EU:C:2008:224, 51 punktas).
(
17
)	Šiuo klausimu žr., be kita ko, 1979 m. kovo 13 d. Sprendimą Hansen (91/78, EU:C:1979:65, 9 ir 10 punktai), 1982 m. lapkričio 24 d. Sprendimą Komisija / Airija (249/81, EU:C:1982:402, 18 punktas); 1985 m. gegužės 7 d. Sprendimą Komisija / Prancūzija (18/84, EU:C:1985:175, 13 punktas); 1986 m. birželio 5 d. Sprendimą Komisija / Italija (103/84, EU:C:1986:229, 19 punktas) ir 1990 m. kovo 20 d. Sprendimą Du Pont de Nemours Italiana (C‑21/88, EU:C:1990:121, 20 punktas).
(
18
)	To sprendimo 44 ir 45 punktai.
(
19
)	Žr. 2023 m. sausio 31 d. Sprendimą Komisija / Braesch ir kt. (C‑284/21 P, toliau – Sprendimas Braesch ir kt., EU:C:2023:58, 96 punktas).
(
20
)	Žr. naujausią 2024 m. gegužės 30 d. Sprendimą Ryanair / Komisija (C‑353/21 P, nepaskelbtas Rink., EU:C:2024:437, 65 punktas).
(
21
)	C‑598/17
EU:C:2019:352, toliau – Sprendimas A-Fonds, 48 punktas.
(
22
)	Žr. 2024 m. gegužės 30 d. Sprendimą Ryanair / Komisija (C‑353/21 P, EU:C:2024:437, 91 punktas) ir Sprendimo Braesch ir kt. 99 ir 100 punktus, taip pat 2024 m. liepos 15 d. Nutartį YU / Komisija (C‑233/24 P, EU:C:2024:625) ir 2023 m. gruodžio 14 d. Nutartį CAPA ir kt. / Komisija (C‑742/21 P, EU:C:2023:1000).
(
23
)	Be Sprendimo Iannelli & Volpi, žr. Sprendimą A‑Fonds (47 ir 48 punktai); 2024 m. kovo 7 d. Sprendimą Fallimento Esperia ir GSE (C‑558/22, EU:C:2024:209, 60 ir 61 punktai) ir Sprendimo Braesch ir kt. 104, 107 ir 108 punktus.
(
24
)	Nuo Sprendimo Braesch ir kt. priėmimo Teisingumo Teismas taip pat remiasi šiuo kriterijumi, siekdamas įvertinti asmenų, manančių, kad nukentėjo nuo pagalbos suteikimo, kaip „suinteresuotosios šalies“ statusą, kaip tai suprantama pagal SESV 108 straipsnio 2 dalį, taigi ir jų teisę pareikšti ieškinį dėl Komisijos sprendimo, priimto per pirminį pagalbos patikrinimo etapą. Tokių asmenų interesų pažeidimas „turi būti vertinamas atsižvelgiant į sprendimo, kuriuo leidžiama teikti pagalbą, privalomas pasekmes, kurias lemia pačios pagalbos įgyvendinimas, jos dalykas ar neatsiejamos sąlygos“; šiuo klausimu žr. 2024 m. rugsėjo 5 d. Sprendimą PBL ir Abdelmouine / Komisija (C‑224/23 P, EU:C:2024:682, 59 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
25
)	Žr., pavyzdžiui, Sprendimo Braesch ir kt. 100 punktą.
(
26
)	Žr. Sprendimo Braesch ir kt. 98 ir 103 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją.
(
27
)	Žr. 1970 m. birželio 25 d. Sprendimą Prancūzija / Komisija (47/69, EU:C:1970:60, 4 punktas) ir 2003 m. spalio 21 d. Sprendimą Van Calster ir kt. (C‑261/01 ir C‑262/01, EU:C:2003:571, 46 ir 47 punktai).
(
28
)	Šiuo klausimu žr. 1993 m. spalio 27 d. Sprendimą Scharbatke (C‑72/92, EU:C:1993:858, 18 ir 20 punktai). Taip pat žr. 2002 m. balandžio 23 d. Sprendimą Nygård (C‑234/99, EU:C:2002:244, 53 punktas). Pastarajame sprendime Teisingumo Teismas pripažino, kad jame nagrinėtu atveju nacionalinis teismas galėjo konstatuoti nagrinėjamo parafiskalinio mokesčio diskriminacinį pobūdį, nors Komisija patvirtino pagalbos schemą, kurios dalis yra šis mokestis, siekdamas prireikus ištaisyti šios institucijos nekonstatuotus Bendrijos teisės pažeidimus (žr. to sprendimo 60 punktą).
(
29
)	Žr. Sprendimo Braesch ir kt. 99 ir 100 punktus.
(
30
)	Šiuo klausimu žr. 2024 m. gegužės 30 d. Sprendimą Ryanair / Komisija (C‑353/21 P, EU:C:2024:437, 92 punktas) ir 2024 m. rugsėjo 5 d. Sprendimą PBL ir Abdelmouine / Komisija (C‑224/23 P, EU:C:2024:682, 59 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
31
)	Žr. Sprendimo Braesch ir kt. 103 punktą.
(
32
)	Žr. Sprendimo Braesch ir kt. 81 punktą, taip pat 2024 m. liepos 15 d. Nutartį YU / Komisija (C‑233/24 P, EU:C:2024:625, 51 ir 52 punktai) ir 2023 m. gruodžio 14 d. Nutartį CAPA ir kt. / Komisija (C‑742/21 P, EU:C:2023:1000, 93 punktas).
(
33
)	Žr. Sprendimo Iannelli & Volpi 14 ir 17 punktus ir rezoliucinės dalies 3 punktą.
(
34
)	Žr. generalinio advokato išvadą byloje A-Fonds, C‑598/17, EU:C:2018:1037, 81 punktas.
(
35
)	Teisingumo Teismas nepakartojo šios apibrėžties Sprendime A‑Fonds ir tik nurodė, kad rezidavimo sąlyga, kaip antai numatyta pagrindinėje byloje nagrinėjamoje dividendų mokesčio grąžinimo tvarkoje, atrodo „neatsiejamai susijusi su pačiu aptariamos atleidimo priemonės tikslu – palankiau vertinti tik nacionalines įmones“, o tai yra „būtina [sąlyga] siekiant šios pagalbos schemos tikslo arba užtikrinant jos veikimą“ (žr. to sprendimo 49–51 punktus).
(
36
)	Vis dėlto pažymiu, kad kai kuriuose neseniai priimtuose Teisingumo Teismo sprendimuose abi sąvokos vartojamos pakaitomis. Pavyzdžiui, žr. 2024 m. birželio 6 d. Sprendimą Ryanair / Komisija (C‑441/21 P, EU:C:2024:477, 81 punktas) ir 2024 m. gegužės 30 d. Sprendimą Ryanair / Komisija (C‑353/21 P, EU:C:2024:437, 92 punktas).
(
37
)	Pavyzdžiui, Komisijos pasirinktas priemonės, apie kurią pranešta, bendros svarbos tikslas buvo „skatinti naujas branduolines investicijas“(žr. ginčijamo sprendimo 301 konstatuojamąją dalį).
(
38
)	Šiuo klausimu pakanka pažymėti, jog Sprendime Austrija / Komisija Teisingumo Teismas konstatavo, kad Sąjungos teisės pažeidimas, nagrinėtas byloje, kurioje buvo priimtas tas sprendimas, kilo dėl pagalba finansuojamos ekonominės veiklos (žr. to sprendimo 45 punktą), o ne dėl tos pagalbos aspekto. Taigi, kaip teigia Komisija ir valstybės narės, įstojusios į bylą jos reikalavimams palaikyti, ji neprivalėjo taikyti „neatsiejamo ryšio“ kriterijaus, kaip tai suprantama pagal Sprendimą Iannelli & Volpi.
(
39
)	Taip pat žr. skundžiamo sprendimo 36, 65, 73 punktus.
(
40
)	Žr. ginčijamo sprendimo 16 konstatuojamąją dalį.
(
41
)	Žr., be kita ko, ginčijamo sprendimo 325 konstatuojamąją dalį.
(
42
)	Žr. ginčijamo sprendimo 324 ir 328 konstatuojamąsias dalis.
(
43
)	Žr. ginčijamo sprendimo 300 ir 304 konstatuojamąsias dalis.
(
44
)	Šiuo klausimu žr. 2024 m. rugsėjo 10 d. Sprendimą Komisija / Airija ir kt. (C‑465/20 P, EU:C:2024:724, 112 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
45
)	Žr. 2019 m. liepos 29 d. Sprendimą Bayerische Motoren Werke ir Freistaat Sachsen / Komisija (C‑654/17 P, EU:C:2019:634, 69 punktas).
(
46
)	Šiuo klausimu žr. 2024 m. spalio 4 d. Sprendimą Aeris Invest / Komisija ir CRU (C‑535/22 P, EU:C:2024:819, 145 ir 146 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija).
(
47
)	Žr. 2024 m. rugsėjo 10 d. Sprendimą Komisija / Airija ir kt. (C‑465/20 P, EU:C:2024:724, 169 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
48
)	Kiekvienam projekto etapui įgyvendinti buvo skirtos atskiros sutartys: inžinerijos sutartis, viešųjų pirkimų ir statybos darbų sutartis, eksploatavimo ir techninės priežiūros sutartis ir susitarimas dėl kuro tiekimo sąlygų.
(
49
)	Žr. ginčijamo sprendimo 38 ir 39 konstatuojamąsias dalis.
(
50
)	Be to, šis priekaištas atitinka skundžiamo sprendimo motyvus, išdėstytus jo 28–32 punktuose, todėl yra priimtinas pagal šios išvados 46 išnašoje primintą jurisprudenciją.
(
51
)	Žr. 2024 m. rugsėjo 19 d. Sprendimą Santini ir kt. / Parlamentas (C‑198/21 P, EU:C:2024:768, 122 punktas).
(
52
)	Tokio argumento negalima pagrįsti Sprendimu Matra, kuriuo remiasi Austrijos Respublika. Nors to sprendimo 43 punkte Teisingumo Teismas patikslino, kad priimdama sprendimą dėl pagalbos suderinamumo su vidaus rinka „Komisija negali nežinoti apie konkurencijos [šioje rinkoje] pažeidimo pavojų“, tai patikslinęs, jis priminė Sprendimą Iannelli & Volpi ir neatsiejamo ryšio kriterijų (žr. Sprendimo Matra 41 punktą).
(
53
)	Šiuo klausimu žr., pavyzdžiui, ginčijamo sprendimo 15, 28 ir 39 konstatuojamąsias dalis.
(
54
)	Panašią analizę pateikė generalinis advokatas S. Alber savo išvadoje byloje Portugalija / Komisija (C‑204/97, EU:C:2000:254, 87 ir 88 punktai). Vis dėlto Teisingumo Teismas jos nepakartojo; žr. 2001 m. gegužės 3 d. Sprendimą Portugalija / Komisija (C‑204/97, EU:C:2001:233, 40 ir 41 punktai).
(
55
)	Šiuo klausimu žr. Sprendimo Austrija / Komisija 101 punktą.
(
56
)	T‑197/97 ir T‑198/97, EU:T:2001:28, toliau – Sprendimas Weyl Beef Products ir kt. / Komisija, 78 punktas.
(
57
)	Šiuo klausimu žr. Sprendimo Weyl Beef Products ir kt. / Komisija 77 punktą.
(
58
)	T‑57/11, EU:T:2014:1021, 184 punktas.
(
59
)	Verta priminti, kad, remiantis suformuota jurisprudencija, nors tikrinant valstybės pagalbos buvimą ir teisėtumą Komisijai gali reikėti patikrinti ne tik jai pateiktus duomenis apie faktines ir teisines aplinkybes, ji neprivalo savo iniciatyva ir nesant jokių požymių šiuo aspektu ieškoti bet kokios informacijos, galinčios turėti ryšį su jos nagrinėjama byla, net jeigu tokią informaciją galima rasti viešojoje erdvėje (žr. 2024 m. rugsėjo 5 d. Sprendimą Slovėnija / Komisija (C‑447/22 P, EU:C:2024:678, 56 punktas). Mano nuomone, šios taisyklės taikomos ir kalbant apie Komisijos pareigą per SESV 108 straipsniu grindžiamą procedūrą išnagrinėti galimą kitų Sąjungos teisės nuostatų, nesusijusių su pagalba, pažeidimą.
(
60
)	Bet kuriuo atveju, priešingai, nei teigia Prancūzijos Respublika, motyvavimo stoka ar nepakankamas motyvavimas priskiriamas prie esminių procedūrinių reikalavimų pažeidimo, kaip tai suprantama pagal SESV 263 straipsnį, ir yra su viešąja tvarka susijęs pagrindas, kurį Sąjungos teismas turi nagrinėti savo iniciatyva; žr. 2017 m. kovo 9 d. Nutartį Simet / Komisija (C‑232/16 P, EU:C:2017:200, 80 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija). Dėl šios valstybės narės nurodyto precedento, t. y. 2003 m. birželio 5 d. Sprendimo O’Hannrachain / Parlamentas (C‑121/01 P, EU:C:2003:323, 39 punktas), žr. generalinio advokato P. Mengozzi išvadą byloje Prym ir Prym Consumer / Komisija (C‑534/07 P, EU:C:2009:277, 34 ir 35 punktai).
(
61
)	Žr. 2024 m. spalio 4 d. Sprendimą Aeris Invest / Komisija ir CRU (C‑535/22 P, EU:C:2024:819, 114 punktas).
(
62
)	Žr. 2024 m. rugsėjo 10 d. Sprendimą Komisija / Airija ir kt. (C‑465/20 P, EU:C:2024:724).
(
63
)	Ginčijamo sprendimo 285 konstatuojamojoje dalyje Komisija nurodo, kad „bet kuriuo atveju Vengrijos Direktyvos [2014/25] laikymąsi Komisija vertino pagal atskirą procedūrą, kurioje preliminari išvada remiantis turima informacija yra tai, kad [šioje direktyvoje] įtvirtintos procedūros nėra taikytinos pavedant dviejų reaktorių statybos darbus pagal 50 straipsnio c punktą“.
(
64
)	Taikant tokią taisyklę atsižvelgiama į pažeidimo nagrinėjimo procedūros ir procedūros valstybės pagalbos srityje savarankiškumą ir į tai, kad Komisija turi teisę priimti sprendimus tik per antrąją iš šių procedūrų.
(
65
)	Žr. 2024 m. rugsėjo 10 d. Sprendimą Komisija / Airija ir kt. (C‑465/20 P, EU:C:2024:724)
(
66
)	Pažymėtina, kad ši byla, kurioje kalbama apie Komisijos atliktą pagalbos aspekto, neatsiejamo nuo jos dalyko, atitikties Sąjungos teisei vertinimą, skiriasi nuo bylos, kurioje buvo priimtas 2023 m. lapkričio 23 d. Sprendimas Ryanair ir Airport Marketing Services (C‑758/21 P, EU:C:2023:917): to sprendimo 97 punkte Teisingumo Teismas nurodė, kad nagrinėjamu atveju gali pakakti netiesioginio motyvavimo, atsižvelgiant, be kita ko, į tai, kad per procedūrą pagal SESV 108 straipsnį kitos suinteresuotosios šalys nei atitinkama valstybė narė negali dalyvauti rungimosi principu grindžiamose diskusijose su Komisija. Toje byloje ieškovės buvo priemonių, dėl kurių nutrūko senaties terminas, kuris, jų nuomone, jau buvo pasibaigęs, adresatės, todėl, nors toje byloje nagrinėtame sprendime buvo nurodytos tik tų priemonių nustatymo datos, jos galėjo suprasti priežastis, dėl kurių Komisija nusprendė, kad tos priemonės galėjo nutraukti minėto termino eigą (žr., be kita ko, to sprendimo 93 punktą). Be to, ši byla skiriasi nuo bylos, kurioje neseniai buvo priimtas 2025 m. sausio 23 d. Sprendimas Neos / Ryanair ir Komisija (C‑490/23 P, EU:C:2025:32), kuriame, viena vertus, buvo sprendžiamas klausimas dėl sprendimo, priimto pasibaigus SESV 108 straipsnio 3 dalyje nurodytam preliminaraus nagrinėjimo etapui, ir, kita vertus, kaip konstatavo Teisingumo Teismas, be kita ko, to sprendimo 58 ir 59 punktuose, kilo pavojus, kad toje byloje skundžiamu Bendrojo Teismo sprendimu Komisijai gali būti nustatyta bendra pareiga pateikti konkrečius motyvus dėl kiekvienos Sąjungos teisės nuostatos ir kiekvieno principo, kurie gali būti pažeisti suteikiant pagalbą.
(
67
)	Žr. 2023 m. gegužės 11 d. Sprendimą Komisija / Sopra Steria Benelux ir Unisys Belgium (C‑101/22 P, EU:C:2023:396, 88 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
68
)	Dėl argumentų, kuriais ginčijama įrodinėjimo pareiga, kurią Bendrasis Teismas nustatė Austrijos Respublikai skundžiamo sprendimo 38 ir 64 punktuose, darau nuorodą į apeliacinio skundo antrojo ir ketvirtojo pagrindų analizę.
(
69
)	Žr. skundžiamo sprendimo 42 punktą.
(
70
)	Pažymėtina, jog iš skundžiamo sprendimo matyti, kad procedūra dėl įsipareigojimų neįvykdymo buvo susijusi su 2004 m. kovo 31 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2004/17/EB dėl subjektų, vykdančių veiklą vandens, energetikos, transporto ir pašto paslaugų sektoriuose, vykdomų pirkimų tvarkos derinimo (OL L 134, 2004, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 6 sk., 7 t., p. 19) 40 straipsnio 3 dalies c punktu, kuris galiojo prieš Direktyvos 2014/25 50 straipsnio c punkto ii papunktį.
(
71
)	T‑356/15, EU:T:2018:439, 250 punktas.
(
72
)	Mano nuomone, Komisijos teiginys, kad Austrijos Respublika tokį priekaištą suformulavo tik dublike, todėl jis nepriimtinas, grindžiamas neteisingu apeliacinio skundo aiškinimu. Šiuo klausimu taip pat žr. šios išvados 60 išnašoje nurodytą jurisprudenciją.
(
73
)	Žr. ginčijamo sprendimo 40 konstatuojamąją dalį.
(
74
)	Pirma, dėl Komisijos, Čekijos Respublikos ir Vengrijos argumentų, kuriais siekiama paneigti naujų reaktorių pirkimo kainos poveikį nagrinėjamos pagalbos proporcingumo nagrinėjimui, darau nuorodą į šios išvados 85 ir 88 punktuose jau išdėstytus argumentus. Antra, kiek tai susiję su Čekijos Respublikos ir Lenkijos Respublikos procesiniuose dokumentuose ir Komisijos atsakant į Teisingumo Teismo per posėdį pateiktą prašymą pateikta nuoroda į ginčijamo sprendimo 5.1 skirsnį dėl privataus investuotojo principo taikymo, pažymėtina, kad Austrijos Respublika teisingai teigia, jog tose konstatuojamosiose dalyse siekiama nustatyti, ar bendrovei Paks II buvo suteiktas pranašumas, o ne įvertinti, ar nagrinėjama pagalba buvo apribota iki mažiausios būtinos sumos. Ginčijamo sprendimo 337 konstatuojamojoje dalyje Komisija rėmėsi minėtu 5.1 skirsniu, siekdama patikslinti, kad dėl rinkos nepakankamumo ji manė, jog visas naujų reaktorių statybos finansavimas turi būti laikomas valstybės pagalba. Trečia, Lenkijos nuoroda į 2014–2020 m. Valstybės pagalbos klimato ir aplinkos apsaugai ir energetikai gairių (OL C 200, 2014, p. 1) 84 punktą taip pat neturi reikšmės, nes ginčijamo sprendimo 55 konstatuojamojoje dalyje Komisija nusprendė, kad jos netaikomos priemonei, apie kurią pranešta. Galiausiai dėl, be kita ko, Čekijos Respublikos ir Lenkijos Respublikos rašytinėse pastabose pateiktos nuorodos į ginčijamo sprendimo 338–342 konstatuojamosiose dalyse Komisijos atliktą analizę, susijusios su pernelyg didelės kompensacijos pagalbos gavėjui rizika, pažymiu, kad ši analizė skiriasi nuo analizės, susijusios su pagalbos apribojimu iki mažiausios sumos, būtinos finansuojamo projekto gyvybingumui užtikrinti. Tas pats pasakytina apie ginčijamo sprendimo 343 konstatuojamojoje dalyje nurodytą pareigą atlyginti Vengrijos valstybės investicijas, kurių tikimasi eksploatuojant Paks II elektrinę.
(
75
)	Apskaičiuoti bendrąjį subsidijos ekvivalentą, iš kurio galima nustatyti tikslią pagalbos, kuri skiriasi nuo paprastos subsidijos, sumą, būtina visų pirma vertinant, ar laikomasi viršutinių ribų, pavyzdžiui, nustatytų taikant de minimis taisyklę; šiuo klausimu žr. 2023 m. gruodžio 13 d. Komisijos reglamentą (ES) 2023/2831 dėl Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo 107 ir 108 straipsnių taikymo de minimis pagalbai (OL L 2023/2831).
(
76
)	Dėl tokios pareigos nebuvimo žr. 2018 m. liepos 12 d. Sprendimą Austrija / Komisija (T‑356/15, EU:T:2018:439, 250 punktas), nurodytą skundžiamo sprendimo 184 punkte. Vis dėlto pažymiu, kad, priešingai, nei, atrodo, teigia Vengrija, Sprendime Austrija / Komisija Teisingumo Teismas neišsprendė šio klausimo iš esmės (žr. to sprendimo 129 ir 130 punktus).
(
77
)	2004 m. balandžio 21 d. Komisijos reglamentas, įgyvendinantis Tarybos reglamentą (ES) 2015/1589, nustatantį išsamias SESV 108 straipsnio taikymo taisykles (OL L 140, 2004, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 8 sk., 4 t., p. 3).
(
78
)	Ginčijamo sprendimo 28 konstatuojamoji dalis ir 16 išnaša.
(
79
)	Žr. skundžiamo sprendimo 190 punktą.