62003CC0437_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Šioje byloje Europos Bendrijų Komisija tvirtina, kad Austrijos Respublika pažeidė Direktyvų 78/686/EEB ir 78/687/EEB nuostatas, kurios nurodo, kad odontologo veikla gali verstis tik specialistai, baigę odontologijos studijas, ir tas nuostatas, kurios nurodo, kada ir kokiomis sąlygomis šia veikla išimtinai gali verstis medicinos studijas baigę specialistai.
I – Teisinis pagrindas
Bendrijos teisės aktai
2. Metams bėgant, siekdama palengvinti laisvą specialistų judėjimą, Taryba tam tikroms veiklos sritims priėmė dvi paralelines direktyvas: vieną, skirtą suderinti studijoms kiekvienoje valstybėje narėje keliamus reikalavimus, norint verstis atitinkama veikla, kitą, skirtą reglamentuoti abipusį diplomų, išduotų pasibaigus šioms studijoms, pripažinimą.
3. Šiai bylai svarbios dvi su odontologo veikla susijusios direktyvos, t. y. 1978 m. liepos 25 d. Tarybos direktyva 78/686/EEB dėl dantų gydytojų diplomų, pažymėjimų ir kitų oficialią kvalifikaciją patvirtinančių dokumentų abipusio pripažinimo, įskaitant priemones, padedančias veiksmingai naudotis įsisteigimo teise ir laisve teikti paslaugas (toliau – direktyva dėl diplomų pripažinimo)(2), ir 1978 m. liepos 25 d. Tarybos direktyva 78/687/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų, reglamentuojančių dantų gydytojų veiklą, suderinimo (toliau – direktyva dėl teisės aktų suderinimo)(3), pakeistų Austrijos, Suomijos ir Švedijos Stojimo aktu.
Direktyva dėl teisės aktų suderinimo
4. Pagal direktyvos dėl teisės aktų suderinimo 1 straipsnį:
„1. Valstybės narės reikalauja, kad asmenys, norintys pradėti ir verstis dantų gydytojo praktika turėdami direktyvos (dėl diplomų pripažinimo) 1 straipsnyje išvardytus profesinius vardus, turėtų diplomą, pažymėjimą arba kitą oficialią kvalifikaciją patvirtinantį dokumentą, minimus tos pačios direktyvos A priede, kurie patvirtintų, kad viso mokymosi laikotarpiu toks asmuo įgijo specifinių žinių.
< … >
Po tokių studijų jis įgyja būtinų įgūdžių, reikalingų įvairiose veiklos srityse, įskaitant profilaktiką, dantų, burnos, žandikaulių ir su jais susijusių audinių anomalijų ir ligų diagnozę bei gydymą.
2. Visas tokių odontologijos studijų laikotarpis apima bent penkerių metų dieninį teorinį ir praktinį kursą, dėstomą universitete, kitoje aukštojo mokslo institucijoje, turinčioje tokį patį statusą, arba vadovaujamoje universiteto, kur dėstomos priede išvardytos disciplinos.“ (Pataisytas vertimas)
5. 2 straipsnio 1 dalis pakartoja:
„Valstybė narė užtikrina, kad studijos, po kurių išduodamas specializuoto dantų gydytojo diplomas, pažymėjimas arba kitas oficialią kvalifikaciją patvirtinantis dokumentas, atitiktų bent tokius reikalavimus:
a) yra baigtas penkerių metų dieninis teorinių ir praktinių užsiėmimų kursas pagal 1 straipsnyje pateiktą studijų programą < ... > “
6. Galiausiai 6 straipsnio 1 dalis nurodo:
„Laikoma, kad asmenys, kuriems taikomi direktyvos (dėl diplomų pripažinimo) 19, 19a ir 19b straipsniai, atitinka 2 straipsnio 1 dalies a punkto reikalavimus.“
Direktyva dėl diplomų pripažinimo
7. Direktyvos dėl diplomų pripažinimo 1 straipsnis nustato:
„Ši direktyva taikoma dantų gydytojų veiklai, kaip apibrėžta direktyvos (dėl teisės aktų suderinimo) 5 straipsnyje, atliekamai turint šiuos profesinius vardus:
< … >
– Austrijoje: pavadinimus kitoms valstybėms narėms ir Komisijai Austrija praneš ne vėliau kaip iki 1998 m. gruodžio 31 dienos,
< … > “
8. Be to, 2 straipsnis numato:
„Visos valstybės narės pripažįsta diplomus, pažymėjimus ir kitus oficialią kvalifikaciją odontologijos srityje patvirtinančius dokumentus, kuriuos tos valstybės narės piliečiams išduoda kitos valstybės narės pagal direktyvos (dėl teisės aktų suderinimo) 1 straipsnį ir kurie yra išvardyti A priede, savo teritorijoje turintiems šias kvalifikacijas suteikdamos tokią pačią teisę pradėti ir vykdyti dantų gydytojo veiklą, kokia yra suteikiama turintiems jų pačių suteiktas kvalifikacijas.“
9. Pagal 19b straipsnį, kuris ypač svarbus šioje byloje:
„Nuo tos dienos, kai Austrijos Respublika imasi priemonių, reikalingų, kad būtų laikomasi šios direktyvos, valstybės narės, atlikdamos direktyvos 1 straipsnyje nurodytą veiklą, pripažįsta asmenims, kurie pradėjo mokslą universitete iki 1994 m. sausio 1 d., Austrijoje suteiktus diplomus, pažymėjimus ir kitus medicinos srities oficialių kvalifikacijų įrodymus kartu su Austrijos kompetentingų institucijų išduotu pažymėjimu, patvirtinančiu, kad šie asmenys ne mažiau kaip trejus iš eilės metus penkerių metų laikotarpiu prieš išduodant pažymėjimą veiksmingai, teisėtai ir daugiausia Austrijoje dalyvavo direktyvos (dėl teisės aktų suderinimo) 5 straipsnyje nurodytoje veikloje ir kad šiems asmenims yra oficialiai leista vykdyti minėtą veiklą tomis pačiomis sąlygomis kaip ir tiems, kurie turi A priede nurodytą diplomą, pažymėjimą ar kitą oficialių kvalifikacijų įrodymą.
Pirmojoje pastraipoje nurodytas trejų metų patirties reikalavimas gali būti netaikomas asmenims, sėkmingai baigusiems bent trejų metų studijas, kurias kompetentingos institucijos prilygina direktyvos (dėl teisės aktų suderinimo) 1 straipsnyje nurodytam profesiniam rengimui.“
10. A priede išvardijami dantų gydytojų diplomai, pažymėjimai ir kiti oficialią kvalifikaciją patvirtinantys dokumentai, kuriuos išduoda valstybės narės.
Nacionalinės teisės aktai
11. Prieš Austrijai įstojant į Europos Sąjungą odontologų veikla šioje šalyje galėjo verstis dviejų kategorijų, kurių nė viena neatitiko specializuotų odontologijos universitetinių studijų, specialistai:
– „Dentisten“ (dantų gydytojai), kurių studijos neuniversitetiniame institute truko trejus metus (nuo 1975 m. gruodžio 31 d. tokios studijos nebeegzistuoja),
– „ Fachärzte für Zahn-, Mund- und Kieferheilkunde “ (gydytojai, odontologijos specialistai, toliau – Fachärzte), kurie yra baigę universitetines medicinos studijas ir kurių specializacija – odontologija.
12. Po įstojimo, siekdama įgyvendinti direktyvas dėl teisės aktų suderinimo ir dėl diplomų pripažinimo, Austrija priėmė tris priemones (Ärztegesetz 1998(4), Novelle zum Dentistengesetz(5) ir EWR-Ärzte-Qualifikationsnachweisverordnung(6) ), kurios visiškai pakeitė teisės aktus šioje srityje.
13. Konkrečiai kalbant, šiomis priemonėmis buvo įtraukta „Zahnarzt“ (odontologo), kuris, kaip reikalauja direktyvos dėl teisės aktų suderinimo 1 straipsnis, gali dirbti ir dirba pagal šią profesiją po universitetinių studijų specifinėje odontologijos srityje, profesija.
14. Be to, jau dirbantiems specialistams buvo numatyta, kad:
– dar besiverčiantys savo praktika „Dentisten“ savo profesinėje asociacijoje gali gauti pažymėjimą, kurį numato direktyvos dėl diplomų pripažinimo 19b straipsnis, tačiau turi tęsti šią praktiką vadindamiesi „Zahnarzt“ ar „Zahnarzt (Dentist)“ ( Novelle zum Dentistengesetz
4 straipsnio 3 dalis ir 6 straipsnis),
– „Fachärzte“ verčiasi savo praktika ir toliau taip vadindamiesi ( Ärztegesetz
17 ir 23 straipsniai).
15. Remdamasi pakeistais teisės aktais, 1999 m. liepos 29 d. pagal direktyvos dėl diplomų pripažinimo 1 straipsnį Austrija Komisijai pranešė, kad vardai, kuriuos turint jos teritorijoje galima verstis odontologo praktika, yra „Zahnarzt“, „Zahnarzt (Dentist)“ ir „Facharzt“.
16. Po šio pranešimo Austrija dar kartą pakeitė teisės aktus šioje srityje, numatydama, kad „Fachärzte“ gali rinktis, ar verstis savo praktika šiuo vardu, ar vadinantis „Zahnarzt“ ( Ärztegesetz, pakeisto Ärztegesetz-Novelle (7), 43 straipsnio 7 dalis).
II – Faktinės bylos aplinkybės ir procedūra
17. Įvertinusi šias priemones Komisija išreiškė abejonių dėl jų suderinamumo su direktyvomis dėl diplomų pripažinimo ir dėl teisės aktų suderinimo, ir
2000 m. liepos 24 d. nusiuntė Austrijai oficialų pranešimą.
18. Po šio laiško 2001 m. liepos 18 d. buvo nusiųsta pagrįsta nuomonė, kurioje šiai valstybei buvo nurodyta per du mėnesius įvykdyti įsipareigojimus pagal šias direktyvas.
19. Manydama, kad pateiktų paaiškinimų ir atsakymų nepakako, 2003 m. spalio 16 d. pareikštu ieškiniu Komisija Teisingumo Teismo prašo pripažinti:
„1. Leidusi Austrijos dantų gydytojams ( Dentisten ), nurodytiems Dentistengesetz
(Įstatymas dėl dantų gydytojų) 6 straipsnyje ir 4 straipsnio 3 dalyje, verstis savo praktika vadinantis „Zahnarzt“ (odontologas) arba „Zahnarzt (Dentist)“ (odontologas, dantų gydytojas) ir pasinaudoti leidžiančia nukrypti nuostata, kurią numato direktyvos (dėl diplomų pripažinimo) 19b straipsnis, nors jie ir neatitinka minimalių reikalavimų, kuriuos numato direktyvos (dėl teisės aktų suderinimo) 1 straipsnis, kad patektų į direktyvų (dėl diplomų pripažinimo ir dėl teisės aktų suderinimo) taikymo sritį,
Austrijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal direktyvos (dėl diplomų pripažinimo) 1, 2 ir 19b straipsnius bei direktyvos (dėl teisės aktų suderinimo) 1 straipsnį.
2. Pagal Ärztegesetz
(Įstatymas dėl gydytojų) 17 ir 23 straipsnius suteikusi teisę Austrijos „ Fachärtze für Zahn-, Mund- und Kieferheilkunde “ (gydytojams, odontologijos specialistams) pažeidžiant direktyvos (dėl diplomų pripažinimo) 19b straipsnį tęsti savo veiklą šiuo vardu ir neprilyginusi šių medicinos specialistų odontologams tiek, kiek jie turi teisę vykdyti savo veiklą tokiomis pačiomis sąlygomis kaip ir diplomų, pažymėjimų ir kitų oficialią kvalifikaciją patvirtinančių dokumentų turėtojai, nurodyti A priede (odontologai),
Austrijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal direktyvos (dėl diplomų pripažinimo) 1 ir 19b straipsnius“(8) .
III – Teisinė analizė
Įžanga
20. Prieš pradedant nagrinėti du Komisijos Austrijai pateiktus kaltinimus, mano nuomone, būtina išaiškinti valstybių narių įsipareigojimų pagal nagrinėjamas direktyvas, konkrečiai kalbant, susijusių su nurodymu, kad odontologų veikla gali verstis tik tam tikri specialistai, apimtį.
21. Pagal direktyvos dėl teisės aktų suderinimo 1 straipsnį valstybės narės turi leisti verstis šia praktika tik tiems, kurie turi profesinį vardą, įgytą po specialių universitetinių odontologijos studijų, atitinkantį minimalius šios direktyvos keliamus reikalavimus.
22. Kadangi prieš priimant šias direktyvas (arba prieš įstojant į Europos Sąjungą) kai kuriose valstybėse narėse odontologo praktika vertėsi gydytojai, neturintys specializuoto išsilavinimo, Bendrijos teisės aktų leidėjas direktyvos dėl diplomų pripažinimo 19, 19a ir 19b straipsnius (į kuriuos daro nuorodą direktyvos dėl teisės aktų suderinimo 6 straipsnio 1 pastraipa) papildė leidžiančiomis nukrypti priemonėmis, skirtomis šiems gydytojams . Šio pobūdžio priemonės buvo numatytos Italijai, Ispanijai ir būtent Austrijai(9) .
23. Pagal šias nuostatas gydytojai, kurie jau vertėsi odontologo veikla, buvo prilyginti naujas studijas baigusiems specialistams, todėl direktyvoje nustatytomis sąlygomis jie galėjo tęsti savo veiklą kilmės valstybėje narėje, o jų diplomai turėjo būti pripažinti kitose valstybėse narėse.
24. Taigi aišku, kad kalbama apie nukrypti nuo bendrųjų nuostatų dėl direktyvoje dėl teisės aktų suderinimo numatytų mokymui keliamų reikalavimų leidžiančią nuostatą. Pagal nustatytus principus šioje srityje tokia nuostata turi būti aiškinama siaurai(10) .
25. Kiek yra svarbu šioje byloje, tai reiškia, kad kitiems nei minimi Bendrijos direktyvose, o būtent direktyvos dėl teisės aktų suderinimo 1 straipsnyje ir aiškiai nuo jo nukrypstančiose specialiosiose nuostatose, specialistams negali būti leista verstis odontologo praktika.
26. Būtent taikydamas šiuos principus Teisingumo Teismas 1995 m. birželio 1 d. Sprendime Komisija prieš Italiją (11) turėjo progą nuspręsti, kad nagrinėjama tvarka negali būti išplėsta ir taikoma kitoms subjektų kategorijoms, siekiant leisti jiems verstis atitinkama praktika, net jei šia praktika verčiamasi tik nacionalinėje teritorijoje . Italijai, kuri siekė išplėsti nukrypti leidžiančią nuostatą šiuo atveju(12), Teisingumo Teismas atsakė, kad valstybės narės negali „sukurti odontologų kategorijos, kuri neatitiktų nė vienos iš kategorijų, numatytų direktyvose šioje srityje“, ir kuri nepatektų į jomis numatytą sistemą(13) .
27. Išsiaiškinus šį klausimą, kuris galbūt galėjo sukelti tam tikrų abejonių, šioje byloje nebelieka jokių realių nesutarimų tarp šalių, nes, kaip netrukus matysime, pati Austrija pripažino Komisijos kaltinimų pagrįstumą.
28. Kaip jau buvo matyti, šie kaltinimai priklauso nuo vienos iš direktyvos, kurią ką tik nurodžiau, leidžiančių nukrypti nuostatų aiškinimo, konkrečiai kalbant, nuo 19b straipsnio, kuris nustato:
„Nuo tos dienos, kai Austrijos Respublika imasi priemonių, reikalingų, kad būtų laikomasi šios direktyvos, valstybės narės, atlikdamos direktyvos 1 straipsnyje nurodytą veiklą, pripažįsta asmenims, kurie pradėjo mokslą universitete iki 1994 m. sausio 1 d., Austrijoje suteiktus diplomus, pažymėjimus ir kitus medicinos srities oficialių kvalifikacijų įrodymus kartu su Austrijos kompetentingų institucijų išduotu pažymėjimu, patvirtinančiu, kad šie asmenys ne mažiau kaip trejus iš eilės metus penkerių metų laikotarpiu prieš išduodant pažymėjimą veiksmingai, teisėtai ir daugiausia Austrijoje dalyvavo direktyvos (dėl teisės aktų suderinimo) 5 straipsnyje nurodytoje veikloje ir kad šiems asmenims yra oficialiai leista vykdyti minėtą veiklą tomis pačiomis sąlygomis kaip ir tiems, kurie turi A priede nurodytą diplomą, pažymėjimą ar kitą oficialių kvalifikacijų įrodymą.
Pirmojoje pastraipoje nurodytas trejų metų patirties reikalavimas gali būti netaikomas asmenims, sėkmingai baigusiems bent trejų metų studijas, kurias kompetentingos institucijos prilygina direktyvos (dėl teisės aktų suderinimo) 1 straipsnyje nurodytam profesiniam rengimui“(14) .
Dėl pirmojo kaltinimo, susijusio su „Dentisten“
29. Pirmajame kaltinime Komisija tvirtina, kad Austrija neteisėtai suteikė teisę „Dentisten“ tęsti odontologo veiklą vadinantis „Zahnarzt“ arba „Zahnarzt (Dentist)“.
30. Šiuo klausimu Komisija teisingai pastebėjo, kad savo praktika tebesiverčiantys „Dentisten“ nesimokė universitete, todėl jie neatitinka minimalių direktyvos dėl teisės aktų suderinimo 1 straipsnyje numatytų reikalavimų. Antra, jie neturi gydytojo diplomo ir dėl to negali remtis leidžiančia nukrypti nuostata, numatyta direktyvos dėl diplomų pripažinimo 19b straipsnyje.
31. Todėl leidusi „Dentisten“ tęsti savo veiklą, Austrija savo teisinėje sistemoje išlaikė „odontologų kategoriją, kuri neatitinka nė vienos iš kategorijų, numatytų direktyvose šioje srityje“ ir kuri dėl to joms prieštarauja.
32. Austrija pripažino šių argumentų pagrįstumą.
33. Dėl šių argumentų, atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta 25 ir 26 punktuose, mano nuomone, pirmasis Komisijos kaltinimas turi būti priimtas.
Dėl antrojo kaltinimo, susijusio su „Fachärzte“
34. Antrajame kaltinime Komisija tvirtina, kad Austrija neteisėtai leido „Facharzt“ (gydytojams, odontologijos specialistams), kurie patenka į 19b straipsnio leidžiančią nukrypti nuostatą, tęsti odontologo veiklą vadinantis savo vardu, taip pat ir vadinantis „Zahnarzt“.
35. Kaip pastebėjo Komisija ir pripažino pati Austrija, manau, kad tokio kaltinimo pagrįstumas matyti iš pažodinio ir teleologinio 19b straipsnio aiškinimo.
36. Dėl nuostatos formuluotės primenu, kad pagal ją norint leisti „Fachärzte“ verstis odontologo praktika ir gauti jų vardų pripažinimą kitose valstybėse narėse, Austrija turi jiems suteikti pažymėjimą, iš kurio, be to, turi būti aišku, kad jiems „leista vykdyti minėtą veiklą tomis pačiomis sąlygomis
kaip ir tiems, kurie turi A priede nurodytą diplomą, pažymėjimą ar kitą oficialių kvalifikacijų įrodymą“, t. y. turi diplomus, patvirtinančius, kad užbaigtos direktyvoje dėl teisės aktų suderinimo numatytos studijos (taigi „Zahnärzte“).
37. Taigi norint užtikrinti šio reikalavimo laikymąsi ir dėl to suteikti tiesą atitinkantį pažymėjimą, Austrijos teisės aktai turi nustatyti „Fachärzte“ ir „Zahnärzte“ „tokias pačias sąlygas“, kurios taikomos odontologų veiklai, tarp jų, be abejo, ir pavadinimą, kuriuo tokia veikla yra vykdoma.
38. Antra, kaip pastebėjo Komisija, vienodo pavadinimo reikalavimas išplaukia ne tik iš 19b straipsnio, bet taip pat atitinka nagrinėjamų direktyvų tikslus „ aiškiai
atskirti dantų gydytojo ir medicinos specialisto profesijas“(15) .
39. Todėl visi Austrijos specialistai, kurie verčiasi odontologine praktika, turi tai daryti vadindamiesi vienodu pavadinimu („Zahnarzt“ – odontologas), kuris, skirtingai nei sąvoka „Facharzt“ (gydytojas, odontologijos specialistas) nesukelia jokių asociacijų su medicinine praktika ir leidžia aiškiai bei iš karto juos atskirti nuo tų asmenų, kurie verčiasi pastarąja praktika.
40. Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, manau, kad ir antrasis Komisijos kaltinimas turi būti priimtas.
IV – Dėl bylinėjimosi išlaidų
41. Pagal Procedūros reglamento 69 straipsnio 2 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jei laimėjusi šalis to prašė. Kadangi Komisija prašė priteisti bylinėjimosi išlaidas ir Austrijos Respublika pralaimėjo bylą, pastaroji turi jas padengti.
V – Išvada
42. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, Teisingumo Teismui siūlau nuspręsti:
„1. Leidusi Austrijos dantų gydytojams (Dentisten), nurodytiems Dentistengesetz
(Įstatymas dėl dantų gydytojų) 6 straipsnyje ir 4 straipsnio 3 dalyje, verstis savo praktika vadinantis „Zahnarzt“ (odontologas) arba „Zahnarzt (Dentist)“ (odontologas, dantų gydytojai) ir pasinaudoti leidžiančia nukrypti nuostata, kurią numato Tarybos direktyvos 78/686/EEB 19b straipsnis, nors jie ir neatitinka minimalių reikalavimų, numatytų Tarybos direktyvos 78/687/EEB 1 straipsnyje, kad patektų į Tarybos direktyvų 78/686/EEB ir 78/687/EEB taikymo sritį, Austrijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal 1978 m. liepos 25 d. Tarybos direktyvos 78/686/EEB 1 ir 19b straipsnius bei 1978 m. liepos 25 d. Tarybos direktyvos 78/687/EEB 1 straipsnį.
2. Pagal Ärztegesetz
(Įstatymas dėl gydytojų) 17 ir 23 straipsnius suteikusi teisę Austrijos „Fachärtze für Zahn-, Mund- und Kieferheilkunde“ (gydytojams, odontologijos specialistams) tęsti savo veiklą šiuo vardu ir nevisiškai prilyginusi odontologams šiuos medicinos specialistus, kurie turi teisę vykdyti savo veiklą tokiomis pačiomis sąlygomis kaip ir diplomų, pažymėjimų ir kitų oficialią kvalifikaciją patvirtinančių dokumentų turėtojai, nurodyti A priede (odontologai), Austrijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal 1978 m. liepos 25 d. Tarybos direktyvos 78/686/EEB 19b straipsnį.
3. Priteisti iš Austrijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.“
(1) .
(2) –	OL L 233, p. 1. Direktyva dėl diplomų pripažinimo buvo pakeista: 1989 m. spalio 30 d. Tarybos direktyva 89/594/EEB, iš dalies keičiančia Direktyvas 75/362/EEB, 77/452/EEB, 78/686/EEB, 78/1026/EEB ir 80/154/EEB dėl gydytojo, bendrosios praktikos slaugytojo, dantų gydytojo, veterinarijos gydytojo ir akušerio diplomų, pažymėjimų ir kitų oficialias kvalifikacijas patvirtinančių dokumentų abipusio pripažinimo, taip pat Direktyvas 75/363/EEB, 78/1027/EEB ir 80/155/EEB dėl įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatų, susijusių su gydytojų, veterinarijos gydytojų ir akušerių veikla, derinimo (OL L 341, 1989, p. 19); 1990 m. gruodžio 4 d. Tarybos direktyva 90/658/EEB, iš dalies keičiančia tam tikras direktyvas dėl profesinių kvalifikacijų pripažinimo po Vokietijos susijungimo (OL L 353, 1990, p. 73); 2001 m. gegužės 14 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2001/19/EB, iš dalies keičiančia Tarybos direktyvas 89/48/EEB ir 92/51/EEB dėl profesinių kvalifikacijų pripažinimo bendrosios sistemos ir Tarybos direktyvas 77/452/EEB, 77/453/EEB, 78/686/EEB, 78/687/EEB, 78/1026/EEB, 78/1027/EEB, 80/154/EEB, 80/155/EEB, 85/384/EEB, 85/432/EEB, 85/433/EEB ir 93/16/EEB dėl bendrosios praktikos slaugytojo, dantų gydytojo, veterinarijos gydytojo, akušerio, architekto, vaistininko ir gydytojo profesijų (OL L 206, p. 1); Graikijos Stojimo aktu (OL L 291, 1979, p. 17); Ispanijos ir Portugalijos Stojimo aktu (OL L 302, 1985, p. 23) bei Austrijos, Suomijos ir Švedijos Stojimo aktu (OL C 241, 1994, p. 21).
(3) –	OL L 233, p. 10. Direktyva dėl studijų buvo pakeista Direktyva 2001/19 ir Austrijos, Suomijos ir Švedijos Stojimo aktu.
(4) –		BGB1.I Nr. 169/1998.
(5) –		BGB1.I Nr. 45/1999.
(6) –		BGB1.II Nr. 57/1999.
(7) –		BGBl. Nr. 110/2001.
(8) – Išnaša svarbi tik italų kalba.
(9) –	Po plėtros analogiškos priemonės buvo įtrauktos Čekijos Respublikai ir Slovakijai (nauji direktyvos dėl diplomų pripažinimo 19c ir 19d straipsniai).
(10) –	1975 m. vasario 26 d. Sprendimas Bonsignore
(67/74, Rink. p. 297); 1983 m. kovo 23 d. Sprendimas Peskeloglou
(77/82, Rink. p. 1085) ir 1989 m. gruodžio 14 d. Sprendimas Agegate
(C‑3/87, Rink. p. 4459).
(11) –	1995 m. birželio 1 d. Sprendimas Komisija prieš Italiją
(C‑40/93, Rink. p. I‑1319).
(12) –	Žr. pirmiau nurodyto sprendimo Komisija prieš Italiją
18 punktą.
(13) –	Pirmiau nurodyto sprendimo Komisija prieš Italiją
24 punktas. Žr. taip pat 2002 m. lapkričio 5 d. Nutartį Klett
(C‑204/01, Rink. I‑10007, 33 punktas) ir 2003 m. spalio 17 d. Nutartį Vogel
(C‑35/02, Rink. p. I‑0000, 28 punktas).
(14) – 	Pasviru šriftu pažymėta mano.
(15) –	2001 m. lapkričio 29 d. Sprendimas Komisija prieš Italiją
(C‑202/99, Rink. p. I‑9319, 51 punktas). Žr. taip pat pirmiau nurodytos nutarties Vogel
33 punktą. Pasvirtu šriftu pažymėta mano.