62022CJ0312
TEISINGUMO TEISMO (šeštoji kolegija) SPRENDIMAS
2023 m. spalio 12 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – EB 56 straipsnis – Laisvas kapitalo judėjimas – Fizinių asmenų pajamų mokestis – Pajamų iš palūkanų už obligacijas ir skolos vertybinius popierius apmokestinimas – Nacionalinėje teritorijoje nereziduojančių subjektų mokėtinos ir išmokėtos palūkanos – Skirtingas požiūris atsižvelgiant į subjekto emitento ir atitinkamas palūkanas mokančio subjekto įsisteigimo vietą – Susitarimas tarp Europos bendrijos ir Šveicarijos Konfederacijos, numatantis priemones, lygiavertes nustatytoms Direktyvoje 2003/48/EB – 2 straipsnio 4 dalis – Palūkanų, gautų iš taupymo pajamų, kurių šaltinis yra Šveicarijoje, apmokestinimas – Pareiga taikyti tuos pačius mokesčio tarifus, kaip taikomus panašioms nacionalinėms pajamoms“
Byloje C‑312/22
dėl Supremo Tribunal Administrativo (Aukščiausiasis administracinis teismas, Portugalija) 2022 m. balandžio 7 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2022 m. gegužės 10 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
FL
prieš
Autoridade Tributária e Aduaneira
TEISINGUMO TEISMAS (šeštoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkas T. von Danwitz (pranešėjas), teisėjai P. G. Xuereb ir A. Kumin,
generalinis advokatas P. Pikamäe,
kancleris A. Calot Escobar,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
FL, atstovaujamo advogados D. Almeida ir M. da Rosa Amaral,
–
Portugalijos vyriausybės, atstovaujamos A. de Almeida Morgado, P. Barros da Costa ir A. Rodrigues,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos G. Braga da Cruz ir W. Roels,
atsižvelgęs į sprendimą, priimtą susipažinus su generalinio advokato nuomone, nagrinėti bylą be išvados,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl EB 56 straipsnio ir Susitarimo tarp Europos bendrijos ir Šveicarijos Konfederacijos, numatančio priemones, lygiavertes nustatytoms Tarybos direktyvoje 2003/48/EB dėl palūkanų, gautų iš taupymo pajamų, apmokestinimo (OL L 385, 2004, p. 30, toliau – Susitarimas), 2 straipsnio 4 dalies išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant FL ir Autoridade Tributária e Aduaneira (Mokesčių ir muitų administratorius, Portugalija) ginčą dėl pajamų iš Portugalijos teritorijoje nereziduojančių subjektų mokėtinų palūkanų už obligacijas ir skolos vertybinius popierius, kurias FL 2005 m. išmokėjo Šveicarijos bankas, apmokestinimo fizinių asmenų pajamų mokesčiu.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
3
Susitarimas įsigaliojo 2005 m. liepos 1 d., užbaigus jo 17 ir 18 straipsniuose numatytas procedūras.
4
Susitarimo 1 straipsnyje „Šveicarijos mokėjimų tarpininkų atliekamas išskaitymas“ nustatyta:
„1.   Šveicarijos teritorijoje įsteigtam mokėjimų tarpininkui atliekant palūkanų mokėjimus 4 straipsnyje apibūdintiems faktiškiesiems savininkams, kurie yra Europos Sąjungos valstybės narės (toliau – valstybė narė) rezidentai, vadovaujantis toliau minimais šio straipsnio 2 dalimi ir 2 straipsniu, taikomas išskaitymas nuo palūkanų mokėjimo sumos. Išskaitymo dydis pirmaisiais trejais metais nuo šio Susitarimo taikymo dienos yra 15 %, vėlesniais trejais metais – 20 %, o vėliau – 35 %.
2.   Palūkanų mokėjimams už skolinius reikalavimus, atliekam[iems] Šveicarijos rezidentais esančių skolininkų, ar palūkanų mokėjimams, susijusiems su nesančių rezidentais asmenų nuolatinėmis buveinėmis, esančiomis Šveicarijoje, netaikomas išskaitymas. Šiame Susitarime terminas „nuolatinė buveinė“ turi tokią reikšmę, kokia nustatyta atitinkamoje Šveicarijos ir skolininko gyvenamosios vietos valstybės dvigubo apmokestinimo išvengimo sutartyje. Nesant tokios sutarties, terminas „nuolatinė buveinė“ reiškia nuolatinę ūkinės komercinės veiklos vietą, per kurią visiškai arba dalinai vykdoma skolininko ūkinė komercinė veikla.
<…>“
5
Susitarimo 2 straipsnyje „Savanoriškas atskleidimas“ nustatyta:
„1.   Šveicarija numato procedūrą, leidžiančią 4 straipsnyje apibrėžtam faktiškajam savininkui išvengti 1 straipsnyje nurodyto išskaitymo, aiškiai įgaliojant savo mokėjimų tarpininką Šveicarijoje pranešti apie palūkanų mokėjimus tos valstybės kompetentingai institucijai. Toks įgaliojimas apima visus to mokėjimų tarpininko atliktus palūkanų mokėjimus faktiškajam savininkui.
2.   Minimaliame informacijos, kurią faktiškojo savininko suteikto aiškaus įgaliojimo atveju turi pateikti mokėjimų tarpininkas, kiekyje turi būti nurodoma:
<…>
3.   Šveicarijos kompetentinga institucija perduoda šio straipsnio 2 dalyje nurodytą informaciją faktiškojo savininko gyvenamosios vietos valstybės narės kompetentingai institucijai. <…>
4.   Kai faktiškasis savininkas pasirenka šią savanoriško paskelbimo tvarką ar kitaip savo gyvenamosios vietos valstybės narės mokesčių institucijoms paskelbia apie iš Šveicarijos mokėjimų tarpininko gautas palūkanų pajamas, atitinkamos palūkanų pajamos apmokestinamos toje valstybėje narėje tokias pačiais dydžiais, kurie taikomi panašioms toje valstybėje susidarančioms pajamoms.“
Portugalijos teisė
6
Pagrindinėje byloje taikytinos redakcijos Código do Imposto sobre o Rendimento das Pessoas Singulares (Fizinių asmenų pajamų mokesčio kodeksas, toliau – CIRS) 22 straipsnyje nustatyta:
„1.   Fizinių asmenų pajamų mokesčiu apmokestinamas pajamas sudaro įvairių kategorijų metinių pajamų, atlikus paskesniuose skirsniuose numatytus atskaitymus ir mokesčio bazės sumažinimą, suma.
<…>
3.   Mokesčio mokėtojų, kurie nereziduoja Portugalijos teritorijoje, gautos pajamos, taip pat 71 ir 72 straipsniuose nurodytos pajamos nesumuojamos apmokestinimo tikslais, neatimant juose numatytos kumuliacijos galimybės.“
7
CIRS 71 straipsnio 1 ir 3 dalyse nustatyta:
„1.   Paskesnėse dalyse nurodytos Portugalijos teritorijoje gautos pajamos ir 101 straipsnio 2 dalies b punkte nurodytos pajamos apmokestinamos galutiniu mokesčiu prie šaltinio, taikant jose numatytus fiksuotus šio mokesčio tarifus.
<…>
3.   20 % tarifas taikomas:
a)
palūkanoms už neterminuotuosius ir terminuotuosius indėlius, įskaitant palūkanas už indėlių sertifikatus;
b)
pajamoms iš vardinių ar pareikštinių skolos vertybinių popierių ir pajamoms iš atidėjimo, skolinių reikalavimų perleidimo, fiksuotų pajamų vertybinių popierių sąskaitų arba kitų tokių pat ar analogiškų sandorių;
<…>“
8
CIRS 101 straipsnio 2 dalies b punkte numatyta:
„Jeigu tai pajamos, kurioms taikomi 71 straipsnyje numatyti mokesčio prie šaltinio tarifai, o b punkte nurodytu atveju – pajamos iš akcijų, gaunamos iš subjektų, kurių rezidavimo vieta yra už Portugalijos ribų ir kurie gali būti laikomi jas išmokėjusiais:
<…>
b) subjektai, pervedantys pajamas iš vertybinių popierių Portugalijos teritorijoje reziduojantiems vertybinių popierių turėtojams ar jiems perduodantys jas disponuoti, kai šios pajamos gaunamos iš subjektų, kurių rezidavimo vieta yra už Portugalijos ribų ir kurie gali būti laikomi jas išmokėjusiais, nesvarbu, ar šių subjektų ar vertybinių popierių turėtojų įgalioti arba veikdami vienų iš jų vardu, turi atskaityti sumą, atitinkančią 20 % bruto pajamų <…>“
Pagrindinė byla ir prejudicinis klausimas
9
2005 m. FL gavo pajamų iš palūkanų už Šveicarijos banko išleistas obligacijas ir skolos vertybinius popierius.
10
2006 m. gegužės 10 d. FL pateikė pajamų deklaraciją, joje deklaravo šias pajamas iš palūkanų. Pranešime apie mokėtiną mokestį už 2005 m. šios pajamos iš palūkanų ir kitos FL pajamos buvo susumuotos ir apmokestintos maksimaliu progresiniu 40 % tarifo fizinių asmenų pajamų mokesčiu.
11
2008 m. liepos 31 d. FL pateikė prašymą ex officio peržiūrėti šį pranešimą apie mokėtiną mokestį; jis buvo atmestas. 2010 m. sausio 11 d. jis kreipėsi į Tribunal Administrativo e Fiscal de Sintra (Sintros administracinių ir mokesčių bylų teismas, Portugalija) su skundu dėl minėto pranešimo apie mokėtiną mokestį; 2020 m. lapkričio 1 d. sprendimu tas teismas visą skundą atmetė.
12
FL dėl minėto sprendimo pateikė apeliacinį skundą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui – Supremo Tribunal Administrativo (Aukščiausiasis administracinis teismas, Portugalija).
13
Grįsdamas šį apeliacinį skundą FL visų pirma teigia, kad taikytini Portugalijos teisės aktai pažeidžia laisvą kapitalo judėjimą ir laisvę teikti paslaugas, nes pagal juos Portugalijos rezidentai diskriminuojami, atsižvelgiant į tai, ar pajamas iš palūkanų jie gauna iš Portugalijoje įsisteigusių subjektų už jų išleistas obligacijas ir atliktas terminuotas investicijas, ar iš trečiosiose šalyse įsisteigusių subjektų už jų išleistas obligacijas ir atliktas terminuotas investicijas.
14
Jo teigimu, pagal CIRS 22, 71 ir 101 straipsnius iš pirmųjų subjektų gautos pajamos iš palūkanų apmokestinamos 20 % fiksuoto tarifo mokesčiu prie šaltinio, o iš antrųjų gautos tokios pajamos privalomai sumuojamos su kitomis pajamomis ir apmokestinamos iki 40 % tarifo progresiniu mokesčiu. Kadangi pagal šiuos teisės aktus vienodoms pajamoms taikomas skirtingas mokestinis vertinimas, atsižvelgiant į tai, ar jas išmoka Portugalijos rezidentas mokėjimų tarpininkas, ar ne, FL teigia, kad minėti teisės aktai gali atgrasyti mokesčio mokėtojus rezidentus investuoti savo kapitalą į Europos Sąjungoje ar už jos ribų įsteigtas bendroves.
15
Be to, FL mano, kad Portugalijos teisės aktais pažeidžiamos Direktyvos 2003/48 ir Susitarimo, kuriame numatytos lygiavertės priemonės, nuostatos, nes pagal šiuos teisės aktus pajamoms, kurias jam išmokėjo Šveicarijos bankai, taikomas mokestis yra didesnis nei tuo atveju, jei šias pajamas būtų išmokėję Portugalijos bankai, nors jis tinkamai įvykdė savo mokestines prievoles Portugalijoje ir leido keistis informacija tarp šios valstybės narės ir Šveicarijos institucijų.
16
Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar minėti teisės aktai suderinami su Sąjungos nuostatomis dėl laisvo kapitalo judėjimo, visų pirma su EB 56 straipsniu, siejamu su Susitarimo 2 straipsnio 4 dalimi.
17
Šiomis aplinkybėmis Supremo Tribunal Administrativo (Aukščiausiasis administracinis teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šį prejudicinį klausimą:
„Ar Sąjungos teisei prieštarauja tai, kad pajamoms iš palūkanų už obligacijas ir skolos vertybinius popierius, kurias apeliantui [pagrindinėje byloje] 2005 m. išmokėjo Šveicarijos bankas nerezidentas [Portugalijos teritorijoje], taikoma pajamų kumuliacija, todėl jos apmokestinamos to paties tarifo [fizinių asmenų pajamų mokesčiu] kaip ir kitos pajamos, o tai reiškia, kad jos apmokestinamos daug didesnio tarifo mokesčiu, nei būtų apmokestinamos (fiksuotas mokestis prie šaltinio), jei šias pajamas būtų išmokėjęs bankas rezidentas nacionalinėje teritorijoje?“
Dėl prejudicinio klausimo
18
Prejudiciniu klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar EB 56 straipsnis ir Susitarimo 2 straipsnio 4 dalis turi būti aiškinami taip, kad pagal juos draudžiamos valstybės narės teisės nuostatos, pagal kurias šios valstybės narės mokesčių mokėtojų pajamoms iš palūkanų taikomas iki 40 % progresinis mokesčio tarifas, jeigu šias pajamas iš palūkanų išmokėjo kitos valstybės narės arba trečiosios valstybės, kaip antai Šveicarijos Konfederacijos, subjektas už savo išleistas obligacijas ir skolos vertybinius popierius, o jeigu jas išmokėjo valstybės narės, kurioje reziduoja šie mokesčių mokėtojai, subjektas už savo išleistas obligacijas ir skolos vertybinius popierius, taikomas mažesnis 20 % fiksuotas mokesčio prie šaltinio tarifas.
Dėl laisvo kapitalo judėjimo
19
Pirmiausia konstatuotina, kad nacionalinės teisės nuostatos, kaip antai nagrinėjamos pagrindinėje byloje, kurių tikslas – apmokestinti fizinių asmenų pajamas iš jiems investuojant gautų palūkanų už obligacijas ir skolos vertybinius popierius, patenka į laisvo kapitalo judėjimo taikymo sritį.
20
Kaip pažymi apeliantas pagrindinėje byloje ir Europos Komisija, tokios teisės nuostatos gali paveikti ir laisvę teikti paslaugas, nes gali turėti įtakos finansinėms paslaugoms, kurių dalykas – kitos valstybės narės tarpininko siūlomos obligacijos ir skolos vertybiniai popieriai.
21
Vis dėlto, kai nacionalinė priemonė susijusi tiek su laisve teikti paslaugas, tiek su laisvu kapitalo judėjimu, Teisingumo Teismas nagrinėja atitinkamą priemonę iš esmės atsižvelgdamas tik į vieną iš šių dviejų pagrindinių laisvių, jei iš pagrindinės bylos aplinkybių paaiškėja, kad viena iš jų yra tik antrinė, palyginti su kita, ir gali būti su ja susieta (2020 m. balandžio 30 d. Sprendimo Société Générale, C‑565/18, EU:C:2020:318, 19 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
22
Nagrinėjamu atveju laisvė teikti paslaugas yra antrinė, palyginti su laisvu kapitalo judėjimu, ir gali būti su juo susieta. Iš tiesų pagrindinėje byloje nagrinėjamos nacionalinės teisės nuostatos susijusios su pasekmėmis, kylančiomis mokesčių mokėtojui rezidentui dėl naudojimosi laisvu kapitalo judėjimu. Būtent siekdamas įgyvendinti pastarąją pagrindinę laisvę suinteresuotasis asmuo gali būti priverstas pasirinkti tarpininką pajamoms iš palūkanų už atitinkamas obligacijas ir skolos vertybinius popierius išmokėti, kad galėtų pasinaudoti, kaip matyti iš prašymo priimti prejudicinį sprendimą, šioms pajamoms iš palūkanų taikomu 20 % fiksuotu mokesčio prie šaltinio tarifu. Šio tarpininko pasirinkimas, taigi, ir su laisvu paslaugų teikimu susiję aspektai, tokiomis aplinkybėmis yra neišvengiama minėtų pajamų iš palūkanų mokestinio vertinimo pasekmė (šiuo klausimu žr. 2010 m. liepos 1 d. Sprendimo Dijkman ir Dijkman-Lavaleije, C‑233/09, EU:C:2010:397, 34 ir 35 punktus).
23
Atsižvelgiant į tai, iš Teisingumo Teismo suformuotos jurisprudencijos matyti, kad tarp EB 56 straipsnio 1 dalyje draudžiamų kapitalo judėjimą ribojančių priemonių yra tos, kurios gali atgrasyti nerezidentus investuoti tam tikroje valstybėje narėje arba šios valstybės narės rezidentus tai daryti kitose valstybėse (2007 m. sausio 25 d. Sprendimo Festersen, C‑370/05, EU:C:2007:59, 24 punktas ir 2007 m. gruodžio 18 d. Sprendimo A, C‑101/05, EU:C:2007:804, 40 punktas).
24
Šiuo atveju iš prašyme priimti prejudicinį sprendimą pateiktos informacijos matyti, kad pagal pagrindinėje byloje nagrinėjamas nacionalinės teisės nuostatas Portugalijoje reziduojančio fizinio asmens pajamoms iš palūkanų, kurios jam išmokėtos šioje valstybėje narėje už joje išleistas obligacijas ir skolos vertybinius popierius, taikomas 20 % fiksuotas mokesčio prie šaltinio tarifas.
25
Vis dėlto, jeigu šios pajamos iš palūkanų gaunamos už kitoje valstybėje narėje ar trečiojoje valstybėje išleistas obligacijas ir skolos vertybinius popierius, jos sumuojamos su kitomis šio asmens pajamomis ir apmokestinamos iki 40 % tarifo progresiniu mokesčiu, išskyrus, kai jas išmoka Portugalijoje įsisteigęs tarpininkas; tokiu atveju joms taip pat gali būti taikomas 20 % fiksuotas mokesčio prie šaltinio tarifas.
26
Be to, jei minėtas pajamas iš palūkanų už kitos valstybės narės ar trečiosios valstybės subjekto išleistas obligacijas ir skolos vertybinius popierius išmoka tarpininkas nerezidentas, joms negali būti taikomas, kaip matyti iš tos pačios informacijos, 20 % fiksuotas mokesčio prie šaltinio tarifas.
27
Iš šio sprendimo 24–26 punktuose išdėstytų aplinkybių matyti, kad pajamos iš palūkanų už kitoje valstybėje nei Portugalijos Respublika išleistas obligacijas ir skolos vertybinius popierius yra vertinamos nepalankiau, palyginti su pajamomis iš palūkanų už šioje valstybėje narėje išleistas obligacijas ir skolos vertybinius popierius.
28
Šiose nacionalinės teisės nuostatose įtvirtintas skirtingas požiūris atsižvelgiant į kapitalo investavimo vietą, o tai atgraso Portugalijos mokesčių mokėtoją rezidentą investuoti savo kapitalą kitoje valstybėje ir trukdo pritraukti kapitalą į Portugaliją (šiuo klausimu žr. 2010 m. liepos 1 d. Sprendimo Dijkman ir Dijkman-Lavaleije, C‑233/09, EU:C:2010:397, 31 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
29
Kadangi Portugalijos vyriausybė teigia, kad tokioje padėtyje, kaip FL, esantis mokesčių mokėtojas rezidentas pagal CIRS 101 straipsnio 2 dalies b punktą galėjo pasinaudoti 20 % fiksuotu mokesčio prie šaltinio tarifu, taikomu subjekto nerezidento išmokėtoms pajamoms iš palūkanų už obligacijas ir skolos vertybinius popierius, įgaliodamas šį subjektą išskaičiuoti mokestį prie tokių pajamų šaltinio, reikia pažymėti, pirma, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas šios galimybės nenurodė. Antra, net ir tokia galimybė nepakeistų ankstesniame šio sprendimo punkte padarytos išvados, nes būtinybė atlikti tokį formalumą susijusi tik su pajamomis iš palūkanų, gautomis iš subjektų nerezidentų už jų išleistas obligacijas ir skolos vertybinius popierius, o ne pajamomis iš palūkanų, gautomis iš Portugalijos subjektų rezidentų už jų išleistas obligacijas ir skolos vertybinius popierius.
30
Vadinasi, tokios nacionalinės teisės nuostatos, kokios nagrinėjamos pagrindinėje byloje, yra laisvo kapitalo judėjimo apribojimas, iš principo draudžiamas pagal EB 56 straipsnio 1 dalį.
31
Šiuo klausimu Portugalijos vyriausybė remiasi ir EB 57 straipsnio 1 dalyje įtvirtinta „standstill“ išlyga, kurios prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas taip pat nenurodo. Vis dėlto ši vyriausybė nepateikė pakankamai informacijos apie tai, kad įvykdyti šios išlygos materialiniai ir laiko kriterijai, o jie turi būti įvykdyti kumuliatyviai, kad ši išlyga būtų taikoma. Taigi tas teismas, remdamasis Teisingumo Teismo suformuota jurisprudencija, turi patikrinti, ar šie kriterijai kumuliatyviai tenkinami, kiek tai susiję su pagrindinėje byloje nagrinėjamomis nacionalinės teisės nuostatomis (šiuo klausimu žr., be kita ko, 2014 m. balandžio 10 d. Sprendimo Emerging Markets Series of DFA Investment Trust Company, C‑190/12, EU:C:2014:249, 53 punktą ir 2019 m. lapkričio 13 d. Sprendimo College Pension Plan of British Columbia, C‑641/17, EU:C:2019:960, 91–94, 100, 101, 104 ir 105 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
32
Kadangi iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos nematyti, kad laisvo kapitalo judėjimo apribojimui, kurį lemia pagrindinėje byloje nagrinėjamos nacionalinės teisės nuostatos, EB 56 straipsnio 1 dalis netaikoma pagal EB 57 straipsnio 1 dalį, reikia išnagrinėti, kiek šis apribojimas gali būti pateisinamas atsižvelgiant į EB sutarties nuostatas.
33
Šiuo klausimu pažymėtina, kad pagal EB 58 straipsnio 1 dalies a punktą „56 straipsnio nuostatos nepažeidžia valstybių narių teisės <…> taikyti atitinkamas savo mokesčių įstatymų nuostatas, pagal kurias skiriami mokesčių mokėtojai dėl jų skirtingos padėties gyvenamosios vietos arba kapitalo investavimo vietos atžvilgiu“.
34
Šią EB 58 straipsnio nuostatą, kaip nukrypstančią nuo pagrindinio laisvo kapitalo judėjimo principo, reikia aiškinti siaurai. Todėl ji negali būti aiškinama taip, kad kiekvienas mokesčių teisės aktas, pagal kurį mokesčių mokėtojai skirstomi atsižvelgiant į vietą, kur jie reziduoja, arba į valstybę narę, kurioje jie investuoja savo kapitalą, automatiškai yra suderinamas su Sutartimi (2013 m. spalio 17 d. Sprendimo Welte, C‑181/12, EU:C:2013:662, 42 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
35
Pačią EB 58 straipsnio 1 dalies a punkte numatytą nukrypti leidžiančią nuostatą riboja šio straipsnio 3 dalis, kurioje numatyta, kad jo 1 dalyje nurodytos nacionalinės teisės nuostatos „neturi sudaryti laisvo kapitalo judėjimo ir mokėjimų, kaip nustatyta [EB] 56 straipsnyje, savavališko diskriminavimo ar užslėpto apribojimo“ (2013 m. spalio 17 d. Sprendimo Welte, C‑181/12, EU:C:2013:662, 43 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
36
Taigi reikia atskirti pagal EB 58 straipsnio 1 dalies a punktą leidžiamą skirtingą požiūrį nuo šio straipsnio 3 dalyje draudžiamos savavališkos diskriminacijos. Iš suformuotos jurisprudencijos matyti, jog tam, kad tokia nacionalinės mokesčių teisės nuostata, kokia nagrinėjama pagrindinėje byloje, būtų laikoma suderinama su EB sutarties nuostatomis dėl laisvo kapitalo judėjimo, būtina, kad joje įtvirtintas skirtingas požiūris būtų susijęs su objektyviai skirtingomis situacijomis arba pateisinamas privalomuoju bendrojo intereso pagrindu (šiuo klausimu žr. 2013 m. spalio 17 d. Sprendimo Welte, C‑181/12, EU:C:2013:662, 44 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją; taip pat 2022 m. kovo 17 d. Sprendimo AllianzGI-Fonds AEVN, C‑545/19, EU:C:2022:193, 42 punktą).
37
Šiuo atveju, kiek tai susiję su situacijų objektyviu panašumu pagal pagrindinėje byloje nagrinėjamas nacionalinės teisės nuostatas, pažymėtina, kad Portugalijos mokesčių mokėtojas rezidentas, gaunantis pajamų iš palūkanų už kitoje valstybėje atliktas investicijas, kaip antai pajamų iš palūkanų už obligacijas ir skolos vertybinius popierius, valstybėje narėje, kurioje reziduoja, turi mokėti šių pajamų mokestį kaip ir Portugalijos mokesčių mokėtojas rezidentas, gavęs pajamų iš tokio pat pobūdžio investicijų, atliktų šioje valstybėje narėje (šiuo klausimu žr. 2010 m. liepos 1 d. Sprendimo Dijkman ir Dijkman-Lavaleije, C‑233/09, EU:C:2010:397, 45 punktą).
38
Tokiomis aplinkybėmis tai, kad šioms pajamoms iš palūkanų taikomi skirtingi mokesčio tarifai, atsižvelgiant į tai, ar jos uždirbamos arba gaunamos valstybėje narėje, kurioje reziduojama, ar kitoje valstybėje, lemia pagrindinėje byloje nagrinėjamą skirtingą požiūrį, tačiau neatspindi skirtingos atitinkamų mokesčių mokėtojų situacijos, kiek tai susiję su fizinių asmenų pajamų apmokestinimu (šiuo klausimu žr. 2010 m. liepos 1 d. Sprendimo Dijkman ir Dijkman-Lavaleije, C‑233/09, EU:C:2010:397, 46 punktą).
39
Vadinasi, pagrindinėje byloje nagrinėjamose nacionalinės teisės nuostatose įtvirtintas skirtingas požiūris į objektyviai panašias situacijas.
40
Dėl klausimo, ar šis skirtingas požiūris gali būti pateisinamas privalomuoju bendrojo intereso pagrindu, pakanka pažymėti, kad nei prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, nei Portugalijos vyriausybė nesiremia tokiais privalomaisiais bendrojo intereso pagrindais.
41
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pateikto klausimo pirmą dalį reikia atsakyti: EB 56 straipsnis turi būti aiškinamas taip, kad pagal jį draudžiamos valstybės narės teisės nuostatos, pagal kurias šios valstybės narės mokesčių mokėtojų pajamoms iš palūkanų taikomas iki 40 % progresinis mokesčio tarifas, jeigu šias pajamas iš palūkanų išmokėjo kitos valstybės narės arba trečiosios valstybės, kaip antai Šveicarijos Konfederacijos, subjektas už savo išleistas obligacijas ir skolos vertybinius popierius, o jeigu jas išmokėjo valstybės narės, kurioje reziduoja šie mokesčių mokėtojai, subjektas už savo išleistas obligacijas ir skolos vertybinius popierius, taikomas mažesnis 20 % fiksuotas mokesčio prie šaltinio tarifas.
Dėl Susitarimo
42
Pagal Susitarimo 2 straipsnio 4 dalį, kai faktiškasis savininkas pasirenka savanoriško atskleidimo procedūrą arba kitaip praneša apie iš Šveicarijos mokėjimų tarpininko gautas pajamas iš palūkanų valstybės narės, kurioje jis reziduoja, mokesčių administratoriui, atitinkamos pajamos iš palūkanų apmokestinamos šioje valstybėje narėje taikant tokius pačius tarifus kaip ir panašioms toje valstybėje gautoms pajamoms.
43
Šiuo klausimu pažymėtina, kaip tai daro Komisija, kad siekiant taikyti šią nuostatą pagrindinėje byloje nagrinėjamai situacijai turi būti įvykdytos kelios sąlygos.
44
Visų pirma, kadangi Susitarimas įsigaliojo 2005 m. liepos 1 d., jis susijęs tik su nuo šios datos gautomis pajamomis iš palūkanų.
45
Be to, kaip matyti iš Susitarimo 1 straipsnio 1 ir 2 dalių, siejamų su jo 2 straipsnio 1 ir 4 dalimis, atitinkami mokėjimai neturi apimti pajamų iš palūkanų už skolinius reikalavimus, kurių mokėjimus „atliek[a] Šveicarijos rezidentais esan[tys] skolinink[ai] ar [kurių] mokėjim[ai] susij[ę] su nesančių rezidentais asmenų nuolatinėmis buveinėmis, esančiomis Šveicarijoje“.
46
Tokiu atveju šioms pajamoms iš palūkanų pagal Susitarimo 1 straipsnio 2 dalį netaikomas šio 1 straipsnio 1 dalyje numatytas mokesčio išskaitymas nuo palūkanų mokėjimo sumos, „vadovaujantis toliau minimais šio straipsnio 2 dalimi ir 2 straipsniu“. Iš Susitarimo 2 straipsnio 1 ir 4 dalių matyti, kad faktiškasis savininkas turi būti pasirinkęs savanoriško atskleidimo procedūrą, kurią Šveicarijos Konfederacija privalo numatyti, kad nebūtų taikomas šio susitarimo 1 straipsnyje nurodytas mokesčio išskaitymas, arba pranešęs apie pajamas iš palūkanų valstybės, kurioje jis reziduoja, mokesčių administratoriui.
47
Galiausiai iš šio 2 straipsnio 4 dalies matyti, kad faktiškasis savininkas, gavęs atitinkamų pajamų iš palūkanų, pats turi būti pasirinkęs šią savanoriško atskleidimo procedūrą arba kitaip apie jas pranešęs valstybės narės, kurioje jis reziduoja, mokesčių administratoriui.
48
Kadangi iš prašyme priimti prejudicinį sprendimą pateiktos informacijos nagrinėjamu atveju negalima nustatyti, kad visos būtinos Susitarimo 2 straipsnio 4 dalies taikymo sąlygos yra įvykdytos, kiek tai susiję su pagrindinėje byloje nagrinėjama situacija, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi atlikti šiuo klausimu reikalingus patikrinimus.
49
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, į pateikto klausimo antrą dalį reikia atsakyti: Susitarimo 2 straipsnio 4 dalis, siejama su jo 1 straipsnio 2 dalimi, turi būti aiškinama taip, kad pagal ją draudžiamos valstybės narės teisės nuostatos, pagal kurias nuo 2005 m. liepos 1 d. šios valstybės narės mokesčių mokėtojų, pasirinkusių savanoriško atskleidimo procedūrą arba kitaip pranešusių apie pajamas iš palūkanų valstybės narės, kurioje jie reziduoja, mokesčių administratoriui, gautos pajamos iš palūkanų apmokestinamos iki 40 % tarifo progresiniu mokesčiu (su sąlyga, kad joms taikomas mokesčio išskaitymas pagal šio 1 straipsnio 2 dalį), jeigu šias pajamas iš palūkanų už obligacijas ir skolos vertybinius popierius išmokėjo Šveicarijos mokėjimų tarpininkas, o tokioms pačioms mokėjimų tarpininko rezidento išmokėtoms pajamoms iš palūkanų taikomas mažesnis 20 % fiksuotas mokesčio prie šaltinio tarifas.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
50
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (šeštoji kolegija) nusprendžia:
1.
EB 56 straipsnis
turi būti aiškinamas taip:
pagal jį draudžiamos valstybės narės teisės nuostatos, pagal kurias šios valstybės narės mokesčių mokėtojų pajamoms iš palūkanų taikomas iki 40 % progresinis mokesčio tarifas, jeigu šias pajamas iš palūkanų išmokėjo kitos valstybės narės arba trečiosios valstybės, kaip antai Šveicarijos Konfederacijos, subjektas už savo išleistas obligacijas ir skolos vertybinius popierius, o jeigu jas išmokėjo valstybės narės, kurioje reziduoja šie mokesčių mokėtojai, subjektas už savo išleistas obligacijas ir skolos vertybinius popierius, taikomas mažesnis 20 % fiksuotas mokesčio prie šaltinio tarifas.
2.
Susitarimo tarp Europos bendrijos ir Šveicarijos Konfederacijos, numatančio priemones, lygiavertes nustatytoms Tarybos direktyvoje 2003/48/EB dėl palūkanų, gautų iš taupymo pajamų, apmokestinimo, 2 straipsnio 4 dalis, siejama su jo 1 straipsnio 2 dalimi,
turi būti aiškinama taip:
pagal ją draudžiamos valstybės narės teisės nuostatos, pagal kurias nuo 2005 m. liepos 1 d. šios valstybės narės mokesčių mokėtojų, pasirinkusių savanoriško atskleidimo procedūrą arba kitaip pranešusių apie pajamas iš palūkanų valstybės narės, kurioje jie reziduoja, mokesčių administratoriui, gautos pajamos iš palūkanų apmokestinamos iki 40 % tarifo progresiniu mokesčiu (su sąlyga, kad joms taikomas mokesčio išskaitymas pagal šio 1 straipsnio 2 dalį), jeigu šias pajamas iš palūkanų už obligacijas ir skolos vertybinius popierius išmokėjo Šveicarijos mokėjimų tarpininkas, o tokioms pačioms mokėjimų tarpininko rezidento išmokėtoms pajamoms iš palūkanų taikomas mažesnis 20 % fiksuotas mokesčio prie šaltinio tarifas.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: portugalų.