62022CJ0394
TEISINGUMO TEISMO (antroji kolegija) SPRENDIMAS
2024 m. lapkričio 14 d. (
*1
)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Teismų bendradarbiavimas civilinėse bylose – Jurisdikcija ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose vykdymas – Reglamentas (ES) Nr. 1215/2012 – Taikymo sritis – 1 straipsnio 2 dalies b punktas – Netaikymas – Sąvoka „bankrotas, su nemokių bendrovių arba kitų juridinių asmenų likvidavimu susiję procesai ir panašios bylos“ – Tiesiogiai iš nemokumo bylos kylantis ir glaudžiai su ja susijęs ieškinys – Ieškinys dėl reikalavimo sumokėti skolą, pareikštas po to, kai bendrovė skolininkė paskelbta nemokia ir kai šis reikalavimas pareiškiamas dėl nemokaus asmens turto masės – Reglamentas (ES) Nr. 1346/2000“
Byloje C‑394/22
dėl hof van beroep te Antwerpen (Antverpeno apeliacinis teismas, Belgija) 2022 m. birželio 7 d. sprendimu, kurį Teisingumo Teismas gavo 2022 m. birželio 15 d., pagal SESV 267 straipsnį pateikto prašymo priimti prejudicinį sprendimą byloje
Oilchart International NV prieš
prieš
O.W. Bunker (Netherlands) BV,
ING Bank NV,
TEISINGUMO TEISMAS (antroji kolegija),
kurį sudaro, antrosios kolegijos pirmininko pareigas einantis pirmosios kolegijos pirmininkas F. Biltgen (pranešėjas), penktosios kolegijos pirmininkė M. L. Arastey Sahún ir teisėjas J. Passer,
generalinė advokatė L. Medina,
posėdžio sekretorė A. Lamote, administratorė,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2024 m. vasario 1 d. posėdžiui,
išnagrinėjęs pastabas, pateiktas:
–
Oilchart International NV, atstovaujamos advocaat E. Van den Wijngaert,
–
ING Bank NV, atstovaujamos advocaten D. Arts, T. Mertens, L. Rasking ir E. Ulrix,
–
Nyderlandų vyriausybės, atstovaujamos M. K. Bulterman ir M. H. S. Gijzen,
–
Europos Komisijos, atstovaujamos S. Noë ir W. Wils,
susipažinęs su 2024 m. balandžio 18 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
priima šį
Sprendimą
1
Prašymas priimti prejudicinį sprendimą pateiktas dėl 2012 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1215/2012 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo (OL L 351, 2012, p. 1) 1 straipsnio 2 dalies b punkto, kartu su 2000 m. gegužės 29 d. Tarybos reglamento (EB) Nr. 1346/2000 dėl bankroto bylų (OL L 160, 2000, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 1 t., p. 191) 3 straipsnio 1 dalimi, išaiškinimo.
2
Šis prašymas pateiktas nagrinėjant, viena vertus, pagal Belgijos teisę įsteigtos bendrovės Oilchart International NV (toliau – Oilchart) ir, kita vertus, dviejų pagal Nyderlandų teisę įsteigtų bendrovių O.W. Bunker Netherland BV (toliau – OWB) ir ING Bank NV ginčą dėl neapmokėtos sąskaitos faktūros, išrašytos už bunkeriavimo paslaugas, suteiktas Oilchart bendrovės OWB, kuri buvo paskelbta bankrutavusia, vardu.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Reglamentas Nr. 1346/2000
3
Reglamento Nr. 1346/2000 2 ir 6 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
„(2)
Tam, kad vidaus rinka veiktų tinkamai, reikia užtikrinti efektyvų ir veiksmingą tarpvalstybinių bankroto bylų nagrinėjimą <…>.
<…>
(6)
Laikantis proporcingumo principo, šis reglamentas turėtų apsiriboti nuostatomis, reguliuojančiomis bankroto bylų iškėlimo jurisdikciją ir tiesiogiai šių bylų pagrindu priimamais bei glaudžiai su jomis susijusiais teismo sprendimais. Be to, šiame reglamente turėtų būti numatytos nuostatos dėl minėtų sprendimų pripažinimo ir taikytinos teisės, taip pat atitinkančios šį principą.“
4
Šio reglamento 3 straipsnio „Tarptautinė jurisdikcija“ 1 dalyje numatyta:
„Valstybės narės, kurios teritorijoje yra skolininko pagrindinių turtinių interesų vieta, teismai turi jurisdikciją iškelti bankroto bylą. Jei tai yra bendrovė arba juridinis asmuo, kai nėra priešingų įrodymų, laikoma, kad jos pagrindinių turtinių interesų vieta yra jos registruota buveinė.“
5
Minėto reglamento 4 straipsnis „Taikytina teisė“ suformuluotas taip:
„1.   Išskyrus atvejus, kai šis reglamentas numato ką kita, bankroto byloms ir jų pasekmėms taikoma valstybės narės, kurios teritorijoje iškelta tokia byla, toliau vadinama „valstybė, kurioje iškelta byla“, teisė.
2.   Valstybės, kurioje iškelta byla, teisė nustato tokios bylos iškėlimo sąlygas, jos eigą ir užbaigimą. Ji konkrečiai nustato:
a)
skolininkus, kuriems gali būti iškelta bankroto byla atsižvelgiant į jų procesinį veiksnumą;
b)
nuosavybę, kuri sudaro skolininko turto dalį, ir tvarką, kaip turi būti traktuojamas turtas, kurį skolininkas įgijo arba kuris jam perduotas po to, kai buvo iškelta bankroto byla;
c)
atitinkamus skolininko ir likvidatoriaus įgaliojimus;
<…>
e)
bankroto bylų pasekmes esamoms sutartims, kuriose skolininkas yra viena iš šalių;
f)
bankroto bylų pasekmes individualių kreditorių iškeltoms byloms, išskyrus neišspręstas bylas;
g)
reikalavimus, kurie turi būti nukreipti į skolininko turtą, ir reikalavimų, atsiradusių iškėlus bankroto bylą, vertinimą;
h)
taisykles, reglamentuojančias reikalavimų pateikimą, patikrinimą ir pripažinimą;
<…>
m)
taisykles, susijusias su atvejais, kai visiems kreditoriams nepalankūs teisės aktai yra niekiniai, ginčytini arba negalima užtikrinti jų vykdymo.“
6
Reglamentas Nr. 1346/2000 buvo panaikintas 2015 m. gegužės 20 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (ES) 2015/848 dėl nemokumo bylų (OL L 141, 2015, p. 19). Vis dėlto pagal pastarojo reglamento 84 straipsnio 2 dalį Reglamentas Nr. 1346/2000 toliau taikomas nemokumo byloms, kurios buvo iškeltos prieš 2017 m. birželio 26 d.
Reglamentas Nr. 1215/2012
7
Reglamento Nr. 1215/2012 10 ir 21 konstatuojamosiose dalyse nustatyta:
„(10)
šio reglamento taikymo sritis turėtų apimti visas pagrindines civilines ir komercines bylas, išskyrus kai kurias aiškiai nustatytas bylas. <…>
<…>
(21)
siekiant darnaus teisingumo vykdymo, reikia sumažinti vienu metu vykstančių procesų galimybę ir užtikrinti, kad skirtingose valstybėse narėse nebūtų priimami nesuderinami sprendimai. <…>“
8
Šio reglamento 1 straipsnio 1 dalyje ir 2 dalies b punkte nustatyta:
„1.   Šis reglamentas taikomas civilinėse ir komercinėse bylose neatsižvelgiant į teismo pobūdį. Visų pirma šis reglamentas netaikomas mokesčių, muitų ar administracinėms byloms arba valstybės atsakomybei už veiksmus ir neveikimą vykdant valstybės įgaliojimus (acta iure imperii).
2.   Šis reglamentas netaikomas:
<…>
b)
bankrotui, su nemokių bendrovių arba kitų juridinių asmenų likvidavimu susijusiems procesams ir panašioms byloms.“
9
Šio reglamento 28 straipsnio 1 dalyje nurodyta:
„Jeigu atsakovui, kurio nuolatinė gyvenamoji (buveinės) vieta yra vienoje valstybėje narėje, pareiškiamas ieškinys kitos valstybės narės teisme ir jis neatvyksta į teismą, teismas savo iniciatyva paskelbia, kad neturi jurisdikcijos, nebent jo jurisdikcija numatyta pagal šio reglamento nuostatas.“
Nyderlandų teisė
10
1893 m. rugsėjo 30 d.Wet op het faillissement en de surséance van betaling (Bankroto ir mokėjimų atidėjimo įstatymas) (Stb. 1893, no 140, toliau – NFW) 25 straipsnis išdėstytas taip:
„1.   Ieškiniai dėl teisių ar pareigų, susijusių su bankrutuojančio asmens turto mase, pareiškiami tiek likvidatoriaus atžvilgiu, tiek juos pareiškia pats likvidatorius.
2.   Jeigu tokius ieškinius pareiškia arba toliau palaiko bankrutuojantis skolininkas arba jie pareiškiami arba toliau palaikomi bankrutuojančio skolininko atžvilgiu ir dėl jų priimamas bankrutuojančiam skolininkui nepalankus teismo sprendimas, šis sprendimas neturi galios bankrutuojančio asmens turto masės atžvilgiu.“
11
NFW 26 straipsnyje nustatyta:
„Ieškiniai, kuriais reikalaujama įvykdyti prievolę iš turto masės, vykstant bankroto bylai negali būti pareikšti bankrutuojančiam asmeniui jokiais kitais būdais, išskyrus numatytus 110 straipsnyje.“
12
NFW 110 straipsnyje nustatyta:
„reikalavimai likvidatoriui pateikiami kaip sąskaita faktūra arba kitas rašytinis pareiškimas, kuriame nurodomas reikalavimo pobūdis ir suma, kartu su patvirtinamaisiais dokumentais arba jų kopijomis, taip pat nurodant, ar reikalaujama pirmenybės teisės, įkeitimo, hipotekos arba sulaikymo teisės, ar ne. <…>“
Pagrindinė byla ir prejudiciniai klausimai
13
Vykdydama visas jūrinių laivų bunkeriavimo sutartis Oilchart2014 m. spalio 21 d. OWB vardu pristatė degalus laivui Evita K., prišvartuotam Sleiskilio uoste (Nyderlandai).
14
2014 m. spalio 22 d.Oilchart išrašė bendrovei OWB sąskaitą faktūrą dėl 116 471, 45 Jungtinių Amerikos Valstijų dolerio (USD) (apie 107229,44 euro). Ši sąskaita faktūra liko neapmokėta.
15
2014 m. lapkričio 21 d.rechtbank te Rotterdam (Roterdamo apylinkės teismas, Nyderlandai) sprendimu buvo paskelbtas OWB bankrotas.
16
Oilchart reikalavimą pagal šią neapmokėtą sąskaitą faktūrą pateikė patikrinti OWB likvidatoriams.
17
Dėl kelių neapmokėtų sąskaitų faktūrų Oilchart inicijavo tam tikrų jūros laivų, kuriems patiekė degalus, arešto procedūrą. Siekiant, kad šis areštas būtų panaikintas, Oilchart buvo suteiktos garantijos, kuriomis buvo galima pasinaudoti remiantis Belgijoje priimtu teismo arba arbitražo sprendimu bendrovės OWB arba atitinkamo laivo savininko atžvilgiu.
18
2015 m. kovo 11 d.Oilchart pareiškė ieškinį prieš OWB rechtbank van koophandel te Antwerpen (Antverpeno komercinių bylų teismas, Belgija), siekdama, be kita ko, kad būtų apmokėta minėta sąskaita faktūra. ING Bank, kaip mainais už kredito linijos suteikimą OWB perleisto skolinio reikalavimo turėtoja, į bylą įstojo savanoriškai.
19
Pripažinęs, kad turi jurisdikciją priimti sprendimą dėl minėto ieškinio, šis teismas, remdamasis Nyderlandų bankroto teise, 2017 m. kovo 15 d. sprendimu ieškinį pripažino nepriimtinu.
20
2017 m. gegužės 16 d.Oilchart pateikė apeliacinį skundą dėl šio sprendimo hof van beroep te Antwerpen (Antverpeno apeliacinis teismas, Belgija), t. y. prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui.
21
Kadangi OWB neatvyko nei į rechtbank van koophandel te Antwerpen (Antverpeno komercinių bylų teismas), nei į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo posėdį, pastarasis teismas nusprendė, kad turi išnagrinėti savo tarptautinę jurisdikciją pagal Reglamento Nr. 1215/2012 28 straipsnio 1 dalį.
22
Remdamasis Teisingumo Teismo jurisprudencija, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia sužinoti, ar Oilchart ieškinys OWB grindžiamas bendrosiomis civilinės ir komercinės teisės normomis, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 1215/2012 1 straipsnio 1 dalį, o gal specialiomis normomis nemokumo bylų srityje.
23
Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas patikslina, kad Oilchart ieškinys OWB buvo pareikštas jau pradėjus bankroto bylą ir apie ją nepranešus, taikant konkrečią Nyderlandų bankroto teisės nuostatą, t. y. NFW 25 straipsnio 2 dalį, dėl ieškinių, kurie nesusiję su bankrutuojančio asmens turto mase, bet yra susijęs su asmeniniais bankrutuojančio asmens interesais, o ne šio straipsnio 1 dalį, kuri tiesiogiai susijusi su šia mase.
24
Šio teismo teigimu, tikslus Oilchart pareikšto ieškinio pobūdis ir galimybė pareikšti tokį ieškinį pripažintai bankrutavusia bendrovei turi būti nagrinėjami atsižvelgiant į Nyderlandų bankroto teisės leidžiančias nukrypti nuostatas, o ne į bendrąsias civilinės ir komercinės teisės normas. Vis dėlto, kiek tai susiję su prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo tarptautinės jurisdikcijos nustatymu, kuris turi būti atliktas anksčiau, nei šis tyrimas, šis teismas siekia sužinoti, ar pagrindinėje byloje nagrinėjamas ieškinys nėra taip glaudžiai susijęs su nemokumo byla, kad tik teismas, kuriame iškelta bankroto byla, turėtų jurisdikciją išnagrinėti šį ieškinį.
25
Be to, šis teismas klausia, ar pagal Reglamento 1346/2000 3 straipsnio 1 dalį draudžiama nacionalinės teisės nuostata, pagal kurią kreditorius vienoje valstybėje narėje gali pareikšti ieškinį dėl reikalavimo, dėl kurio jis jau yra pateikęs pareiškimą dėl bankrutuojančio asmens turto masės kitoje valstybėje narėje, apmokėjimo.
26
Šiomis aplinkybėmis hof van beroep te Antwerpen (Antverpeno apeliacinis teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.
Ar Reglamento Nr. 1215/2012 1 straipsnio 2 dalies b punktas, siejamas su Reglamento [Nr. 1346/2000] 3 straipsnio 1 dalimi, turi būti aiškinamas taip, kad Reglamento Nr. 1215/2012 1 straipsnio 2 dalies b punkto sąvokos „bankrot[as], su nemokių bendrovių arba kitų juridinių asmenų likvidavimu susij[ę] proces[ai] ir panaš[ios] bylo[s]“ apima ir procesą, kuriam vykstant ieškinyje nurodytas reikalavimas apibūdinamas tik kaip komercinis reikalavimas, neminint, kad jau yra paskelbtas atsakovės bankrotas, o kaip teisinis reikalavimo pagrindas nurodomos Nyderlandų teisės nukrypti leidžiančios nuostatos ([NFW] 25 straipsnio 2 dalis), ir per kurį:
–
reikia įvertinti, ar toks reikalavimas laikytinas peržiūrėtinu reikalavimu ([NFW] 26 straipsnis, siejamas su 110 straipsniu), ar neperžiūrėtinu reikalavimu ([NFW] 25 straipsnio 2 dalis);
–
remiantis specialiomis Nyderlandų bankroto teisės taisyklėmis reikia įvertinti, ar abu reikalavimus galima reikšti tuo pat metu ir ar pareiškus vieną jų neužkertamas kelias pareikšti kitą, atsižvelgiant į konkrečias kiekvieno reikalavimo teisines pasekmes (įskaitant galimybę pasinaudoti po bankroto išduota banko garantija)?
<…>
2.
Ar [NFW] 25 straipsnio 2 dalis yra suderinama su Reglamento Nr. 1346/2000 3 straipsnio 1 dalimi tiek, kiek pagal šią teisės nuostatą leidžiama tokį reikalavimą (pagal [NFW] 25 straipsnio 2 dalį) pareikšti kitos valstybės narės teisme, o ne valstybės narės, kurioje paskelbtas bankrotas, bankroto bylas nagrinėjančiame teisme?“
Procesas Teisingumo Teisme
27
2023 m. kovo 31 d. Teisingumo Teismas išsiuntė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui prašymą pateikti informacijos apie faktines ir teisines pagrindinės bylos aplinkybes, į kurį šis atsakė 2023 m. balandžio 28 d.
28
2023 m. liepos 11 d. Teisingumo Teismas paklausė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo, ar, atsižvelgdamas į tai, kad Oilchart atsisakė ieškinio pagrindinėje byloje, jis ketina palikti savo prašymą priimti prejudicinį sprendimą.
29
2023 m. lapkričio 27 d. sprendimu šis teismas informavo Teisingumo Teismą, kad procesas jame tebevyksta, o Oilchart ieškinio atsisakymas nebuvo priimtas.
Dėl prejudicinių klausimų
Dėl pirmojo klausimo
30
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia sužinoti, ar Reglamento Nr. 1215/2012 1 straipsnio 2 dalies b punktas turi būti aiškinamas taip, kad jis taikomas valstybėje narėje bendrovei pareikštam ieškiniui dėl sumokėjimo už pristatytas prekes, kuriame nenurodyta nei anksčiau šiai bendrovei kitoje valstybėje narėje iškelta nemokumo byla, nei tai, kad reikalavimas jau buvo pareikštas dėl bankrutuojančio asmens turto masės.
31
Konkrečiai kalbant, reikia nustatyti, ar tokiam ieškiniui taikomas Reglamento Nr. 1215/2012 1 straipsnio 2 dalies b punktas, pagal kurį šis reglamentas netaikomas bankrotui, su nemokių bendrovių arba kitų juridinių asmenų likvidavimu susijusiems procesams ir panašioms byloms. Jei atsakymas būtų teigiamas, šis ieškinys patektų į Reglamento Nr. 1346/2000 materialinę taikymo sritį; pagal šio reglamento 3 straipsnio 1 dalį valstybės narės, kurios teritorijoje yra skolininko pagrindinių turtinių interesų vieta, teismai turi išimtinę tarptautinę jurisdikciją iškelti pagrindinę bankroto bylą (šiuo klausimu žr. 2019 m. gruodžio 4 d. Sprendimo Tiger ir kt., C‑493/18, EU:C:2019:1046, 23, 25 ir 29 punktus ir juose nurodytą jurisprudenciją).
32
Iš tiesų Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad, kiek tai susiję su atitinkamomis reglamentų Nr. 1215/2012 ir 1346/2000 taikymo sritimis, šie reglamentai turi būti aiškinami taip, kad būtų išvengta ne tik šiuose teisės aktuose įtvirtintų teisės normų sutapimo, bet ir teisės spragų. Taigi ieškiniai, kuriems pagal Reglamento Nr. 1215/2012 1 straipsnio 2 dalies b punktą šis reglamentas netaikomas, nes jie priskiriami prie „bankroto, su nemokių bendrovių arba kitų juridinių asmenų likvidavimu susijusių procesų ir panašių bylų“, patenka į Reglamento Nr. 1346/2000 taikymo sritį. Atitinkamai ieškiniams, kurie nepatenka į Reglamento Nr. 1346/2000 3 straipsnio 1 dalies taikymo sritį, taikomas Reglamentas Nr. 1215/2012 (šiuo klausimu žr. 2019 m. vasario 6 d. Sprendimo NK, C‑535/17, EU:C:2019:96, 24 punktą ir 2019 m. rugsėjo 18 d. Sprendimo Riel, C‑47/18, EU:C:2019:754, 33 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
33
Teisingumo Teismas taip pat pažymėjo, kad, kaip, be kita ko, nurodyta Reglamento Nr. 1215/2012 10 konstatuojamojoje dalyje, Sąjungos teisės aktų leidėjas siekė įtvirtinti plačią šio reglamento 1 straipsnio 1 dalyje esančios sąvokos „civilinės ir komercinės bylos“ sampratą, taigi ir plačią šio reglamento taikymo sritį. Vis dėlto Reglamento Nr. 1346/2000 taikymo sritis, kaip matyti iš jo 6 konstatuojamosios dalies, neturėtų būti aiškinama plačiai (šiuo klausimu žr. 2017 m. gruodžio 20 d. Sprendimo Valach ir kt., C‑649/16, EU:C:2017:986, 25 punktą ir 2019 m. vasario 6 d. Sprendimo NK, C‑535/17, EU:C:2019:96, 25 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
34
Taikydamas šiuos principus Teisingumo Teismas nusprendė, kad šių dviejų reglamentų atitinkamos taikymo sritys yra aiškiai atskirtos ir kad tik ieškiniai, kylantys tiesiogiai iš bankroto bylų ir glaudžiai su jomis susiję, nepatenka į Reglamento Nr. 1215/2012 taikymo sritį. Todėl tik šie ieškiniai patenka į Reglamento Nr. 1346/2000 taikymo sritį (šiuo klausimu žr. 2019 m. vasario 6 d. Sprendimo NK, C‑535/17, EU:C:2019:96, 26 punktą ir 2019 m. rugsėjo 18 d. Sprendimo Riel, C‑47/18, EU:C:2019:754, 34 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
35
Šis dvigubas kriterijus, nurodytas Reglamento Nr. 1346/2000 6 konstatuojamojoje dalyje, siekiant atskirti to reglamento dalyką, buvo perimtas pagrindinėje byloje ratione temporis netaikomo Reglamento Nr. 2015/848 tekste, tiek, kiek jo 6 straipsnyje „Jurisdikcija tiesiogiai iš nemokumo bylos kylančių ir glaudžiai su ja susijusių ieškinių atžvilgiu“ nurodyta, kad jurisdikciją nagrinėti visus tiesiogiai iš nemokumo bylos kylančius ir glaudžiai su ja susijusius ieškinius, pavyzdžiui, ieškinius dėl sandorio pripažinimo negaliojančiu, turi valstybės narės, kurios teritorijoje iškelta nemokumo byla, teismai (šiuo klausimu žr. 2019 m. vasario 6 d. Sprendimo NK, C‑535/17, EU:C:2019:96, 27 punktą).
36
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, reikia nustatyti, ar ieškinys dėl sumokėjimo už pristatytas prekes, pareikštas bendrovei, kuriai iškelta nemokumo byla, atitinka šiuos du kriterijus.
37
Dėl pirmojo kriterijaus, siekiant nustatyti, ar ieškinys tiesiogiai susijęs su nemokumo byla, reikia pažymėti, kad iš Teisingumo Teismo suformuotos jurisprudencijos matyti, jog lemiamas veiksnys sprendžiant, prie kurios srities priskirtinas ieškinys, yra jo teisinis pagrindas, o ne procesinės aplinkybės, kuriomis šis ieškinys pareiškiamas. Pagal šį požiūrį reikia patikrinti, ar teisė arba prievolė, kuri yra ieškinio pagrindas, kyla iš bendrųjų civilinės ir komercinės teisės normų, ar iš specialiųjų nukrypti leidžiančių normų, būdingų nemokumo byloms (šiuo klausimu žr. 2019 m. vasario 6 d. Sprendimo NK, C‑535/17, EU:C:2019:96, 28 punktą; 2019 m. rugsėjo 18 d. Sprendimo Riel, C‑47/18, EU:C:2019:754, 33 punktą ir 2019 m. gruodžio 4 d. Sprendimo Tiger ir kt., C‑493/18, EU:C:2019:1046, 27 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją).
38
Pavyzdžiui, Teisingumo Teismas nusprendė, kad ieškiniu, pareikštu remiantis nuosavybės teisės išlaikymo sąlyga, kurią pardavėjas remiasi nemokiu pripažinto pirkėjo atžvilgiu, keliamas teisės klausimas, nesusijęs su nemokumo bylos iškėlimu. Kitaip tariant, tai yra savarankiškas ieškinys, negrindžiamas nemokumo bylų teise ir jam nereikalingas nei tokio pobūdžio bylos iškėlimas, nei likvidatoriaus įsikišimas (šiuo klausimu žr. 2009 m. rugsėjo 10 d. Sprendimo German Graphics Graphische Maschinen, C‑292/08, EU:C:2009:544, 31 ir 32 punktus).
39
Be to, ieškinys, kurį trečiajam asmeniui pareiškė ieškovas, remdamasis nemokumo byloje paskirto likvidatoriaus patvirtintu reikalavimo perleidimu, patenka į sąvoką „civilinės ir komercinės bylos“, nes ginčas nesusijęs su likvidatoriaus patvirtinto perleidimo galiojimu, o perėmėjo įgytos teisės įgyvendinimui taikomos kitos taisyklės nei tos, kurios taikomos nemokumo byloje (šiuo klausimu žr. 2012 m. balandžio 19 d. Sprendimo F-Tex, C‑213/10, EU:C:2012:215, 37, 42 ir 49 punktus).
40
Taip pat yra ir tuo atveju, kai perėmėjui naudojantis įgyta teise ginčas yra susijęs tik su perėmėjo elgesiu (šiuo klausimu žr. 2012 m. balandžio 19 d. Sprendimo F‑Tex, C‑213/10, EU:C:2012:215, 42 punktą). Vis dėlto į Reglamento Nr. 1346/2000 taikymo sritį patenka ieškinys, kuriuo ginčijamas kapitalo dalių perleidimas vykstant nemokumo bylai, tiek, kiek likvidatoriui priekaištaujama nepasinaudojus įgaliojimais, kildinamais iš nacionalinės teisės, reglamentuojančios kolektyvines procedūras (šiuo klausimu žr. 2009 m. liepos 2 d. Sprendimo SCT Industri, C‑111/08, EU:C:2009:419, 28 punktą).
41
Į Reglamento Nr. 1215/2012 taikymo sritį taip pat nepatenka ieškinys dėl reikalavimo pripažinimo, siekiant užregistruoti jį nemokumo byloje, nes toks ieškinys tiesiogiai kyla iš nacionalinių nemokumo normų (šiuo klausimu žr. 2019 m. rugsėjo 18 d. Sprendimo Riel, C‑47/18, EU:C:2019:754, 37 ir 38 punktus), arba ieškinys dėl atsakomybės, pareikštas kreditorių komiteto nariams, kurie savo balsavimu išprovokavo reorganizavimo procedūros pakeitimą nemokumo procedūra, nes toks ieškinys yra tiesioginė ir neatsiejama funkcijos, konkrečiai kylančios iš nemokumo bylas reglamentuojančių nacionalinių nuostatų, vykdymo pasekmė (šiuo klausimu žr. 2017 m. gruodžio 20 d. Sprendimo Valach ir kt., C‑649/16, EU:C:2017:986, 30 ir 35 punktus).
42
Nagrinėjamu atveju iš Teisingumo Teismo turimos bylos medžiagos ir prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo paaiškinimų matyti, kad ieškiniu pagrindinėje byloje siekiama, kad iš bendrovės būtų priteista sumokėti už prekes, pristatytas pagal sutartį, sudarytą iki nemokumo bylos iškėlimo šiai bendrovei. Pagal vėliau sudarytas sutartis siekiant panaikinti taikomą areštą, toks priteisimas būtinas tam, kad ieškovė pagrindinėje byloje galėtų pasinaudoti jai suteiktomis banko garantijomis.
43
Reikia konstatuoti, kad tiek sutartinės prievolės, kuriomis remiamasi pareiškiant ieškinį, tiek vykdymo mechanizmai, numatyti minėtų prievolių atžvilgiu, grindžiami sutartine teise ir nepriklauso nuo nemokumo byloms taikomų specialių normų.
44
Be to, ieškinys dėl sumokėjimo už pristatytas prekes yra savarankiškas, nes jis gali būti pareikštas ne nemokumo byloje.
45
Be to, nei nemokumo bylos iškėlimas, nei likvidatoriaus paskyrimas nekeičia ieškinio, kuriam taikomos bendrosios civilinės ir komercinės teisės normos, teisinio pagrindo taip, kad ieškinys patektų į specialių nemokumo byloms skirtų normų taikymo sritį.
46
Iš tiesų Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad vien tai, kad iškėlus nemokumo bylą paslaugų teikėjui ieškinį dėl sumokėjimo pareiškia šioje byloje paskirtas likvidatorius ir kad jis gina kreditorių interesus, iš pagrindų nekeičia pateikto reikalavimo pobūdžio ir jam, kiek tai susiję su ginčo esme, taikomos bendrosios teisės normos (šiuo klausimu žr. 2019 m. vasario 6 d. Sprendimo NK, C‑535/17, EU:C:2019:96, 29 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją ir 2019 m. lapkričio 21 d. Sprendimo CeDe Group, C‑198/18, EU:C:2019:1001, 36 punktą).
47
Kiek tai susiję su šio sprendimo 34 punkte nurodytu antruoju kriterijumi, iš suformuotos jurisprudencijos taip pat matyti, kad būtent ryšio tarp ieškinio ir nemokumo bylos stiprumas yra lemiamas sprendžiant, ar Reglamento Nr. 1215/2012 1 straipsnio 2 dalies b punkte įtvirtinta išimtis yra taikytina (šiuo klausimu žr. 2017 m. gruodžio 20 d. Sprendimo Valach ir kt., C‑649/16, EU:C:2017:986, 27 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją ir 2019 m. vasario 6 d. Sprendimo NK, C‑535/17, EU:C:2019:96, 30 punktą).
48
Kaip savo išvados 57 punkte pažymėjo generalinė advokatė, šis kriterijus leidžia atsižvelgti į kitas, nei susijusios su ieškinio teisiniu pagrindu, kontekstines aplinkybes.
49
Nors pagrindinėje byloje negalima paneigti, kad yra tam tikras ryšys tarp pareikšto ieškinio ir nemokumo bylos, nes šis ieškinys buvo pareikštas po to, kai bendrovė skolininkė buvo pripažinta nemokia, ir vykstant tai bylai ieškovė pagrindinėje byloje pateikė reikalavimą į bankrutuojančio asmens turto masę, kuris yra tas pats, kaip nurodytas minėtame ieškinyje, vis dėlto neatrodo, kad vien to, kad reikalavimas, pateiktas prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme, ir reikalavimas, pateiktas likvidatoriui, tapatūs, pakanka, kad šiam ieškiniui būtų taikoma Reglamento Nr. 1215/2012 1 straipsnio 2 dalies b punkte numatyta išimtis.
50
Šiuo klausimu svarbu pabrėžti, kad jurisdikciją turinčio teismo nustatymas neturi įtakos nei pagrindinėje byloje nagrinėjamam prašymui taikytinai teisei, nei reikšmingoms normoms, galinčiomis apibrėžti ieškiniui pagrindinėje byloje taikytiną teisę (šiuo klausimu žr. 2019 m. lapkričio 21 d. Sprendimo CeDe Group, C‑198/18, EU:C:2019:1001, 38 punktą).
51
Iš tiesų tiek individualaus ieškinio, pareikšto nemokiai bendrovei, priimtinumo klausimas, tiek klausimas dėl tokio ieškinio vertinimo tuo atveju, kai reikalavimas pareiškiamas į nemokaus asmens turtą, patenka ne į jurisdikciją suteikiančių normų, o į kolizinių normų, pagal kurias nustatoma taikytina teisė, taikymo sritį.
52
Šiuo atveju iš Reglamento Nr. 1346/2000 4 straipsnio 1 dalies matyti, kad bankroto byloms ir jų pasekmėms taikoma valstybės narės, kurios teritorijoje iškelta tokia byla, teisė.
53
Šio reglamento 4 straipsnio 2 dalyje nurodyta, kad valstybės, kurioje iškelta byla, teisė nustato bankroto bylos iškėlimo sąlygas, jos eigą ir užbaigimą, ir pateiktas nebaigtinis įvairių bankroto bylos etapų, reglamentuojamų valstybės, kurioje iškelta byla, teisės, sąrašas, kuriame, be kita ko, nustatytos e) bankroto bylų pasekmės esamoms sutartims, f) bankroto bylų pasekmės individualių kreditorių iškeltoms byloms, h) taisyklės, susijusias su reikalavimų pateikimu, tikrinimu ir pripažinimu, g) reikalavimai, kurie turi būti nukreipti į skolininko turtą, ir reikalavimų, atsiradusių iškėlus bankroto bylą, vertinimas, taip pat m) taisyklės, susijusios su atvejais, kai visiems kreditoriams nepalankūs teisės aktai yra niekiniai, ginčytini arba negalima užtikrinti jų vykdymo.
54
Reglamento Nr. 1346/2000 3 ir 4 straipsnius aiškinant kartu paaiškėja, kad šiuo reglamentu siekiama, jog tarptautinę jurisdikciją turintys teismai ir bankroto bylai taikytina teisė atitiktų. Iš tiesų, išskyrus atvejus, kai šiame reglamente aiškiai numatyta kitaip, pagal minėto reglamento 4 dalį taikytina teisė priklauso nuo tarptautinės jurisdikcijos, nustatytos pagal to paties reglamento 3 straipsnį (šiuo klausimu žr. 2019 m. lapkričio 21 d. Sprendimo CeDe Group, C‑198/18, EU:C:2019:1001, 30 punktą).
55
Kadangi Reglamento Nr. 1346/2000 3 straipsnio 1 dalis apsiriboja jurisdikcijos iškelti bankroto bylas klausimu, o šio reglamento 4 straipsnio taikymo sritis yra platesnė nei jo 3 straipsnio taikymo sritis tiek, kiek jis taikomas bankroto byloms ir jų pasekmėms, ši taikytinos teisės ir jurisdikciją turinčio teismo atitiktis negali būti visais atvejais užtikrinta.
56
Šiuo atveju pagrindinėje byloje nagrinėjama nemokumo byla buvo iškelta Nyderlanduose, todėl pagal Reglamento Nr. 1346/2000 4 straipsnio 1 dalį šiai bylai ir jos pasekmėms taikytina Nyderlandų teisė.
57
Iš to matyti, kad pagrindinėje byloje nagrinėjamas ieškinys, kuriuo siekiama įpareigoti nemokia pripažintą bendrovę sumokėti už patiektas prekes, patenka į Nyderlandų teisės taikymo sritį, nes, kaip nurodyta šio sprendimo 53 punkte, ši teisė turi nustatyti nemokumo bylos pasekmes galiojančioms sutartims ir šios bylos poveikį individualiems ieškiniams, nustatyti taisykles dėl reikalavimų pateikimo, patikrinimo ir pripažinimo, taip pat taisykles, susijusias su veiksmais, galinčiais pakenkti kreditoriams.
58
Kaip per posėdį Teisingumo Teisme pažymėjo Europos Komisija, būtent tos pačios teisės taikymas bankroto bylai ir visoms jos pasekmėms, nustatytoms pagal Reglamento Nr. 1346/2000 4 straipsnio 1 dalį, leidžia užtikrinti, kad bus pasiekti šio reglamento tikslai, susiję su kreditorių lygybe ir jų interesų apsauga, neatsižvelgiant į klausimą dėl jurisdikcijos.
59
Be to, šiomis aplinkybėmis svarbu pažymėti, kad Reglamente Nr. 1215/2012 įtvirtinta taisyklė, pagal kurią tuo atveju, kai skirtingų valstybių narių teismuose pateikiami reikalavimai tarp tų pačių šalių dėl to paties dalyko ir tuo pačiu pagrindu, teismas, kuriame buvo vėliau iškelta byla, savo iniciatyva sustabdo bylos nagrinėjimą, kad nebūtų priimti nesuderinami sprendimai, net pagal analogiją netaikoma Reglamento Nr. 1346/2000 sistemai, nes pastarąja, be kita ko, šalutinėms bankroto byloms pripažįstama kitų valstybių narių teismų jurisdikcija (šiuo klausimu žr. 2019 m. rugsėjo 18 d. Sprendimo Riel, C‑47/18, EU:C:2019:754, 42, 44 ir 46 punktus).
60
Atsižvelgiant į visa tai, kas išdėstyta, į pirmąjį klausimą reikia atsakyti, kad Reglamento Nr. 1215/2012 1 straipsnio 2 dalies b punktas turi būti aiškinamas taip, kad jis netaikomas valstybėje narėje bendrovei pareikštam ieškiniui dėl sumokėjimo už pristatytas prekes, kuriame nenurodyta nei anksčiau šiai bendrovei kitoje valstybėje narėje iškelta nemokumo byla, nei tai, kad reikalavimas jau buvo pareikštas dėl bankrutuojančio asmens turto masės.
Dėl antrojo klausimo
61
Atsižvelgiant į atsakymą į pirmąjį klausimą, į antrąjį klausimą atsakyti nereikia.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
62
Kadangi šis procesas pagrindinės bylos šalims yra vienas iš etapų prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo nagrinėjamoje byloje, bylinėjimosi išlaidų klausimą turi spręsti šis teismas. Išlaidos, susijusios su pastabų pateikimu Teisingumo Teismui, išskyrus tas, kurias patyrė minėtos šalys, nėra atlygintinos.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (antroji kolegija) nusprendžia:
2012 m. gruodžio 12 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 1215/2012 dėl jurisdikcijos ir teismo sprendimų civilinėse ir komercinėse bylose pripažinimo ir vykdymo 1 straipsnio 2 dalies b punktas
turi būti aiškinamas taip:
jis netaikomas valstybėje narėje bendrovei pareikštam ieškiniui dėl sumokėjimo už pristatytas prekes, kuriame nenurodyta nei anksčiau šiai bendrovei kitoje valstybėje narėje iškelta nemokumo byla, nei tai, kad reikalavimas jau buvo pareikštas dėl bankrutuojančio asmens turto masės.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: nyderlandų.