62024CJ0527
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (kilencedik tanács)
2026. március 12. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – Adózás – A hozzáadottérték‑adó (héa) közös rendszere – 2006/112/EK irányelv – Héa‑visszatérítés – 2008/9/EK irányelv – 2., 15. és 23. cikk – A héasemlegesség, a tényleges érvényesülés és az arányosság elve – A héa‑visszatérítés szerinti tagállamtól eltérő tagállamban letelepedett adóalany – Héa‑visszatérítés iránti kérelem – A kérelem elektronikus továbbításával kapcsolatos műszaki hiba – A visszatérítés helye szerinti tagállam azon adóhatóságának tétlensége, amelyhez a kérelmet benyújtották – Jogerős bírósági határozat – Res iudicata”
A C‑527/24. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Corte di Giustizia Tributaria di primo grado di Pescara (pescarai elsőfokú adóügyi bíróság, Olaszország) a Bírósághoz 2024. július 31‑én érkezett, 2024. július 19‑i határozatával terjesztett elő
a Harry et Associés Sarl
és
az Agenzia delle Entrate – Riscossione – Pescara,
az Agenzia delle Entrate – Centro operativo di Pescara
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (kilencedik tanács),
tagjai: M. Condinanzi tanácselnök, N. Jääskinen és A. Kornezov (előadó) bírák,
főtanácsnok: N. Emiliou,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
a Harry et Associés Sarl képviseletében L. Del Federico avvocato,
–
az olasz kormány képviseletében S. Fiorentino, meghatalmazotti minőségben, segítői: G. M. De Socio és A. Giovannini avvocati dello Stato,
–
az Európai Bizottság képviseletében P. Carlin és F. Moro, meghatalmazotti minőségben,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2008. február 12‑i 2008/8/EK tanácsi irányelvvel (HL 2008. L 44., 11. o.) módosított, a közös hozzáadottértékadó‑rendszerről szóló, 2006. november 28‑i 2006/112/EK tanácsi irányelv (HL 2006. L 347., 1. o.; helyesbítések: HL 2007. L 335., 60. o.; HL 2015. L 323., 31. o.; a továbbiakban: héairányelv) 167. cikkének az arányosság, az adósemlegesség és az arányosság elvével összefüggésben való értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet a Harry et Associés Sarl francia jog szerinti társaság, és az Agenzia delle entrate – Riscossione – Pescara (adóhatóság – beszedési szolgálat – Pescara, Olaszország), valamint az Agenzia delle entrate – Centro Operativo di Pescara (adóhatóság – pescarai operatív központ, Olaszország; a továbbiakban: COP) között egy hozzáadottérték‑adó (héa) visszatérítése iránti kérelem tárgyában folyamatban lévő eljárásban terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
A héairányelv
3
A héairányelv 167. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Az adólevonás joga abban az időpontban keletkezik, amikor a levonható adó megfizetési kötelezettsége keletkezik.”
4
Ezen irányelv 169. cikke a következőket írja elő:
„A 168. cikkben említett adólevonáson kívül az adóalany jogosult az ezen cikkben említett héa levonására, amennyiben a termékeket és szolgáltatásokat a következő tevékenységek céljára használja fel:
a)
a 9. cikk (1) bekezdésének második albekezdésében említett, az adó esedékességének vagy megfizetésének helye szerinti tagállamon kívül végzett tevékenységekkel összefüggő ügyletek, amely tevékenységek után adólevonásra volna jogosult, ha az érintett tagállamban végezte volna azokat;
b)
a 138. vagy 142. cikk, a 144. cikk, a 146–149. cikk, a 151., 152., 153. vagy 156. cikk, a 157. cikk (1) bekezdésének b) pontja, a 158–161. cikk vagy a 164. cikk értelmében adómentes ügyletek;
c)
a 135. cikk (1) bekezdésének a)–f) pontja értelmében adómentes ügyletek, ha a megrendelő a[z Európai] Közösség területén kívül telepedett le, vagy ha ez az ügylet közvetlenül a Közösségen kívüli országba történő termékexportjával kapcsolatos.”
5
Az említett irányelv 170. cikke értelmében:
„Minden olyan adóalanynak, aki [a nem a visszatérítés helye szerinti tagállamban, hanem egy másik tagállamban letelepedett adóalanyok részére a 2006/112/EK irányelvben előírt hozzáadottérték‑adóvisszatérítés részletes szabályainak megállapításáról szóló, 2008. február 12‑i 2008/9/EK tanácsi irányelv (HL 2008. L 44., 23. o.)] 2. cikkének 1. pontja és 3. cikke, valamint ezen irányelv 171. cikke értelmében nem letelepedett abban a tagállamban, amelyben HÉA hatálya alá tartozó terméket szerez be, szolgáltatást vesz igénybe vagy termékimportot teljesít, joga van ezen adó visszatérítéséhez, amennyiben a termékeket és a szolgáltatásokat a következőkre használják:
a)
a 169. cikkben meghatározott ügyletek;
b)
azon ügyletek, amelyek esetében az adófizetésre kötelezett személy a terméket beszerző vagy a szolgáltatást megrendelő a 194., 195., 196., 197. vagy a 199. cikknek megfelelően.”
6
A héairányelv 171. cikkének (1) bekezdése a következőket írja elő:
„Azon adóalany részére, aki nem telepedett le abban a tagállamban, ahol a HÉA hatálya alá tartozó termékeket szerez be, szolgáltatást vesz igénybe vagy termékimportot teljesít, de egy másik tagállamban letelepedett, a HÉA‑visszatérítés a [2008/9] irányelvben megállapított részletes szabályoknak megfelelően történik.”
A 2008/9 irányelv
7
A 2008/9 irányelv (3) preambulumbekezdése értelmében:
Az új eljárásnak javítania kell az üzleti vállalkozások helyzetét, hiszen a tagállamok késedelmes visszatérítés esetén kamatfizetésre kötelezettek, és a vállalkozások fellebbezési joga megerősítésre kerül.”
8
Ezen irányelv 1. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Ez az irányelv a [héairányelv] 170. cikkében meghatározott [héa]‑visszatérítés részletes szabályait állapítja meg azon, nem a visszatérítés helye szerinti tagállamban letelepedett adóalanyok esetében, akik teljesítik a 3. cikkben foglalt feltételeket.”
9
A 2008/9 irányelv 2. cikke előírja:
„Ezen irányelv alkalmazásában:
[…]
4)
»visszatérítési kérelem«: a nem a visszatérítés helye szerinti tagállamban letelepedett adóalanynak – az ebben a tagállamban számára más adóalany által teljesített termékértékesítéshez, illetve szolgáltatásnyújtáshoz kapcsolódóan, vagy az ebbe a tagállamba irányuló termékimporthoz kapcsolódóan – a visszatérítés helye szerinti tagállamban felszámított héa visszatérítésére vonatkozó kérelem.”
10
Ezen irányelv 3. cikke ekképp rendelkezik:
„Ez az irányelv a következő feltételeknek megfelelő bármely, nem a visszatérítés helye szerinti tagállamban letelepedett adóalanyra alkalmazandó:
a)
a visszatérítési időszakban nem a visszatérítés helye szerinti tagállamban volt gazdasági tevékenységének székhelye vagy olyan állandó telephelye, ahonnan gazdasági ügyletek lebonyolítására került sor, vagy – székhely és állandó telephely hiányában – lakóhelye vagy szokásos tartózkodási helye nem ezen tagállam területén volt;
b)
a visszatérítési időszakban nem végzett olyan termékértékesítést vagy szolgáltatásnyújtást, amely a visszatérítés helye szerinti tagállam területén teljesítettnek tekinthető, a következő ügyletek kivételével:
i)
[héairányelv] 144., 146., 148., 149., 151., 153., 159. és 160. cikke értelmében adómentes fuvarozási szolgáltatások teljesítése és ahhoz járulékosan kapcsolódó tevékenységek;
ii)
az olyan személy részére történő termékértékesítések vagy szolgáltatásnyújtások, aki a [héairányelv] 194–197. és 199. cikkével összhangban a héa megfizetésére kötelezett.”
11
A 2008/9 irányelv 5. cikke kimondja:
„Minden egyes tagállam a nem a visszatérítés [helye] szerinti tagállamban letelepedett valamennyi adóalanynak visszatéríti az ebben a tagállamban számára más adóalany által végzett termékértékesítéshez, illetve szolgáltatásnyújtáshoz kapcsolódóan, vagy az ebbe a tagállamba irányuló termékimporthoz kapcsolódóan felszámított héát, amennyiben az érintett termékeket és szolgáltatásokat a következő ügyletek céljaira használják:
a)
a [héairányelv] 169. cikkének a) és b) pontjában említett ügyletek;
b)
olyan személy részére teljesített ügyletek, aki a [héairányelv] 194–197. és 199. cikkével összhangban a héa megfizetésére kötelezett, ezen irányelvnek a visszatérítés helye szerinti tagállamban való alkalmazása szerint.
A 6. cikk sérelme nélkül és ezen irányelv alkalmazásában az előzetesen felszámított adó visszatérítésére való jogosultságot a [héairányelv] szerint határozzák meg, az utóbbi irányelvnek a visszatérítés helye szerinti tagállamban való alkalmazása szerint.”
12
A 2008/9 irányelv 7. cikke a következőképpen szól:
„A héának a visszatérítés helye szerinti tagállamban való visszatérítése céljából a nem a visszatérítés helye szerinti tagállamban letelepedett adóalany a visszatérítés helye szerinti tagállamnak címzett elektronikus visszatérítési kérelmet nyújt be a letelepedés helye szerinti tagállamban, az ezen tagállam által létrehozott elektronikus portálon keresztül.”
13
Ezen irányelv 15. cikke a következőket írja elő:
„(1)   A visszatérítési kérelmet legkésőbb a visszatérítési időszakot követő naptári év szeptember 30‑ig be kell nyújtani a letelepedés helye szerinti tagállamnak. A visszatérítési kérelem kizárólag akkor tekinthető benyújtottnak, ha a kérelmező a 8., 9. és 11. cikkben megkövetelt valamennyi adatot megadta.
(2)   A letelepedés helye szerinti tagállam elektronikus úton, haladéktalanul igazolja a kérelmezőnek a kérelem kézhezvételét.”
14
Az említett irányelv 20. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Azokban az esetekben, amikor a visszatérítés helye szerinti tagállam úgy ítéli meg, hogy nem áll rendelkezésére minden lényeges információ ahhoz, hogy határozatot hozzon a teljes vagy részleges visszatérítésre vonatkozóan, a 19. cikk (2) bekezdésben említett négy hónapos időszakon belül elektronikus úton kiegészítő információt kérhet különösen a kérelmezőtől vagy a letelepedés helye szerinti tagállam illetékes hatóságaitól. Ha a kiegészítő információkat a kérelmezőtől vagy valamely tagállam illetékes hatóságától eltérő személytől kéri, a kérés – amennyiben a kérés címzettje rendelkezik ilyen eszközökkel – csak elektronikus úton történhet.
Szükség esetén a visszatérítés helye szerinti tagállam további kiegészítő információt kérhet.
[…]”
15
Ugyanezen irányelv 23. cikke értelmében:
„(1)   Amennyiben a visszatérítési kérelem teljes vagy részleges elutasítására kerül sor, a visszatérítés helye szerinti tagállam a határozattal együtt az elutasítás indokait is közli a kérelmezővel.
(2)   A visszatérítési kérelem elutasításáról szóló határozat ellen a kérelmező a visszatérítés helye szerinti tagállam illetékes hatóságainál fellebbezést nyújthat be, az e tagállamban letelepedett személyek által benyújtott visszatérítési kérelmek esetében a fellebbezésekre vonatkozó formai és határidő‑feltételekkel azonos feltételek mellett.
Ha a visszatérítés helye szerinti tagállam jogának értelmében a visszatérítési kérelemre vonatkozó határozat ezen irányelv által megállapított határidőn belüli meghozatalának elmulasztása sem jóváhagyásnak, sem elutasításnak nem minősül, az ebben a helyzetben az ezen tagállamban letelepedett adóalanyok rendelkezésére álló minden közigazgatási vagy bírósági eljárásnak ugyanígy a kérelmező rendelkezésére is kell állnia. Ha nem léteznek ilyen eljárások, a visszatérítési kérelemre vonatkozó határozat megállapított határidőn belüli meghozatalának elmulasztása a kérelem elutasításának minősül.”
Az olasz jog
A 633/1972. sz. rendelet
16
Az 1972. október 26‑i decreto del Presidente della Repubblica n. 633. – Istituzione e disciplina dell’imposta sul valore aggiunto (a hozzáadottérték‑adó bevezetéséről és szabályozásáról szóló 633. sz. köztársasági elnöki rendelet; a GURI 1972. november 11‑i 292. számának 1. sz. rendes melléklete; a továbbiakban: 633/1972. sz. rendelet) „A visszatérítések teljesítése külföldi illetőségű személyek részére” című 38‑bis 2. cikke ekképp rendelkezik:
„1.   A Közösség más tagállamaiban letelepedett, a lakóhelyük vagy tartózkodási helyük szerinti államban adóköteles személyek a termékimport, valamint a termékbeszerzés és a szolgáltatás igénybevétele után megfizetett adó visszatérítését kérhetik, amennyiben az az e cikkben foglalt rendelkezéseknek megfelelően a 19. cikk, a 19 bis 1. cikk és a 19 bis 2. cikk alapján levonható. A visszatérítést nem kérhetik azok a személyek, akik a tárgyidőszakban az állam területén állandó telephellyel rendelkeztek […]. […]
[…]
4.   A visszatérítés iránti kérelmet elektronikus úton, a kérelmező letelepedésének helye szerinti tagállamon keresztül kell benyújtani.
5.   […] Az adóvisszatérítés tárgyában hozott határozatot – a következő bekezdésekben foglalt esetek kivételével – a kérelem kézhezvételétől számított 4 hónapon belül közölni kell a kérelmezővel.
6.   A hivatal a visszatérítésre vonatkozó érdemi határozat alapjául szolgáló valamennyi releváns tényező beszerzése céljából az 5. bekezdésben meghatározott négy hónapos határidőn belül elektronikus úton további információkat kérhet a visszatérítést kérelmezőtől vagy a letelepedésének helye szerinti tagállamtól. Adott esetben más személytől – akár elektronikus úton is – kizárólag abban az esetben kérhető további információ, ha a címzett rendelkezik a szükséges eszközökkel. A kért információt a kérelem címzett általi kézhezvételétől számított egy hónapon belül kell a hivatal rendelkezésére bocsátani. További információ kérése esetén az 5. bekezdés szerinti közlést a tájékoztatásnak a hivatalhoz való beérkezése napjától számított két hónapon belül, vagy a harmadik mondatban említett egy hónapos határidő eredménytelen elteltétől számított két hónapon belül kell megtenni. A fent említett határidők nem alkalmazhatók, ha azok a visszatérítés iránti kérelem kézhezvételétől számított hat hónapon belül járnak le; ilyen esetben a hivatal a kérelem kézhezvételétől számított hat hónapon belül köteles megtenni az 5. bekezdés szerinti közlést.
7.   A hivatal a 6. bekezdésben előírtakon kívül további információt is kérhet. A kért információt a kérelem címzett általi kézhezvételétől számított egy hónapon belül kell a hivatal rendelkezésére bocsátani. Ilyen esetben az 5. bekezdés szerinti közlést minden esetben a visszatérítés iránti kérelem kézhezvételétől számított nyolc hónapon belül meg kell tenni.
[…]
11.   A jogalap nélkül visszatérítésben részesülő személyek a jogalap nélkül visszatérített összegeket a hivatal erre vonatkozó határozatáról szóló értesítéstől számított hatvan napon belül kötelesek visszafizetni […]
12.   A hivatal a jogalap nélkül nyújtott visszatérítés jogcímén fizetendő összeg és az ahhoz kapcsolódó bírságok megfizetéséig a szóban forgó összeg erejéig felfüggeszti az érintett személynek járó összes későbbi visszatérítés teljesítését.”
Az 546/1992. sz. felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet
17
Az 1992. december 31‑i decreto legislativo n. 546 – Disposizioni sul processo tributario in attuazione della delega al Governo contenuta nell’art. 30 della legge 30 dicembre 1991, n. 413 (az 1991. december 30‑i 413. sz. törvény 30. cikke értelmében a kormánynak adott felhatalmazás alapján az adóeljárásra vonatkozó rendelkezésekről szóló 546. sz. felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet; a GURI 1993. január 13‑i 9. számának 8. sz. rendes melléklete; a továbbiakban: 546/1992. sz. törvényerejű rendelet) 21. cikkének (2) bekezdése kimondja:
„A 19. cikk 1. bekezdésének g) és g bis) pontja szerinti hallgatólagos elutasítással szemben a visszatérítés iránti kérelemnek az egyes adótörvényekben előírt határidőn belül történő benyújtásától számított kilencvenedik napot követően és a visszatérítéshez való jog elévüléséig nyújtható be kereset. Különös rendelkezések hiányában a visszatérítés iránti kérelem a kifizetést vagy, ha az későbbi, a visszatérítés előfeltételének bekövetkezését követő két év elteltével nem nyújtható be.”
A polgári törvénykönyv
18
A codice civile (polgári törvénykönyv) „Jogerő” című 2909. cikke a következőképpen rendelkezik:
„A jogerőssé vált ítéletben tett megállapítások a felek, örököseik, illetve jogutódaik vonatkozásában minden tekintetben kötelezőek.”
A polgári perrendtartás
19
A Codice di procedura civile (polgári perrendtartás) „Alaki jogerő” című 324. cikke a következőket írja elő:
„Jogerősnek minősül az a bírósági határozat, amely a 395. cikk 4) és 5) pontjában foglalt okokból már nem képezheti tárgyát hatásköri jogvitának, fellebbezésnek, felülvizsgálatnak vagy perújításnak”
Az alapeljárás, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés és a Bíróság előtti eljárás
20
2016. szeptember 26‑án a Harry et Associés a 2015. évben Olaszországban megvalósított ügyletek után 98740,93 euró összegű héa visszatérítése iránti kérelmet nyújtott be a francia adóhatósághoz.
21
E hatóság e kérelmet elektronikus úton továbbította a COP‑nak, amely a visszatérítés helye szerinti tagállam adóhatósága. Az említett kérelmet tartalmazó elektronikus fájl azonban bizonyos műszaki hibákat tartalmazott, amelyek azt olvashatatlanná tették. Ezért annak ellenére, hogy ugyanezt a kérelmet megfelelően megkapta a francia adóhatóság, majd a COP, ez utóbbi azt nem kezelte, és nem is vizsgálta meg.
22
A Harry et Associés, mivel a héa visszatérítése nem történt meg, és a COP részéről semmilyen reakció nem érkezett, keresetet nyújtott be a Corte di Giustizia Tributaria di primo grado di Pescarához (pescarai elsőfokú adóügyi bíróság, Olaszország), a kérdést előterjesztő bírósághoz. E bíróság az első ítéletében elismerte a Harry et Associés héa‑visszatérítéshez való jogát.
23
Következésképpen a COP visszatérítette az érintett héát e társaságnak, ugyanakkor fellebbezést nyújtott be ezen ítélettel szemben a Corte di Giustizia Tributaria di secondo gradóhoz (másodfokú adóügyi bíróság, Olaszország).
24
Ez utóbbi bíróság megváltoztatta az említett ítéletet, mivel úgy ítélte meg, hogy a héa‑visszatérítés iránti kérelem elektronikus továbbításának műszaki hibái miatt e kérelem nem létezik, így a COP tétlensége nem tekinthető egy ilyen kérelmet elutasító hallgatólagos határozatnak. Következésképpen a Harry et Associés által benyújtott keresetet mint elfogadhatatlant elutasította.
25
A Harry et Associés ezt követően felülvizsgálati kérelmet nyújtott be a Corte suprema di cassazionéhoz (semmítőszék, Olaszország), amely végzésével lényegében a jelen ítélet előző pontjában kifejtettekkel azonos indokok alapján utasította el azt.
26
Ezt követően a COP a Harryval et Associés‑vel szemben a korábban visszatérített héa, valamint a késedelmi kamatok és az eljárási költségek tekintetében behajtási aktust bocsátott ki.
27
A Harry et Associés a kérdést előterjesztő bírósághoz benyújtott újabb keresetében vitatta e behajtási aktust.
28
A kérdést előterjesztő bíróság lényegében úgy véli, hogy az említett behajtási aktus sérti a Harry et Associés héa‑visszatérítéshez való jogát, valamint a héasemlegesség elvét. Úgy ítéli meg, hogy e jog nem tagadható meg a visszatérítés iránti kérelem elektronikus továbbításakor előforduló olyan műszaki hiba miatt, amely nem róható fel a Harry et Associés‑nak.
29
A kérdést előterjesztő bíróság továbbá arra keresi a választ, hogy a Corte suprema di cassazione (semmítőszék) végzésének jogereje akadályát képezi‑e annak, hogy az alapügyben úgy határozzon a Harry et Associés javára, hogy fennáll a visszatérítéshez való jog, különösen a 2006. február 21‑iHalifax és társai ítéletre (C‑255/02, EU:C:2006:121), a 2007. július 18‑iLucchini ítéletre (C‑119/05, EU:C:2007:434) és a 2009. szeptember 3‑iFallimento Olimpiclub ítéletre (C‑2/08, EU:C:2009:506) tekintettel.
30
E körülmények között a Corte di giustizia tributaria di primo grado di Pescara (pescarai elsőfokú adóügyi bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Ellentétes‑e a 2006/112/EK irányelv 167. cikkével és a héasemlegesség, valamint a héalevonási jog korlátozása arányosságának általános elvével:
a)
egy, az 546/1992. sz. felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet 21. cikkének (2) bekezdésében és a 633/1972. sz. köztársasági elnöki rendelet 546‑bis. cikkének 2. bekezdésében fellelhető olyan nemzeti szabályozás, amely mivel a nemzeti jogrendben lehetővé teszi a műszaki‑informatikai hibákban szenvedő, visszatérítés iránti kérelem érvénytelenné minősítését, kizárja a bírósághoz való közvetlen fordulás lehetőségét, és amely a visszatérítéshez való jog megszűnéséhez vezet egy olyan anyagi jogi helyzet fennállása esetén, amelyben az adóalany jogosult a héa visszatérítésére;
b)
egy, a Corte suprema di cassazione (semmítőszék) által megállapított olyan jogelv, amely szerint »az elektronikus továbbítás műszaki zavara esetén a héakülönbözet visszatérítése iránti azon kérelem, amelyet az adóhatóság nem láthat, nem alkalmas arra, hogy kiváltsa a hallgatólagos elutasítást, mivel az adóhatóság nincs abban a helyzetben, hogy intézkedni tudjon«, és amely a jelen ügyben megakadályozza a bírósághoz való közvetlen fordulás lehetőségét, tehát a visszatérítéshez való jog megszűnését olyan esetben is maga után vonja, amelyben anyagi jogi szempontból fennáll a visszatérítéshez való jog?”
31
A kérdést előterjesztő bíróság azt is kérte a Bíróságtól, hogy a jelen ügyet a Bíróság eljárási szabályzata 105. cikkének (1) bekezdése szerinti gyorsított eljárásban bírálja el. A Bíróság elnöke a 2024. október 21‑iHarry et Associés végzésével (C‑527/24, EU:C:2024:966) úgy határozott, hogy elutasítja e kérelmet.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
Az elfogadhatóságról
32
Az olasz kormány arra hivatkozik, hogy az előterjesztett kérdés nem releváns, mivel a Harry et Associés által benyújtott héa‑visszatérítés iránti kérelem műszaki hibái miatt e kérelem nem tekinthető benyújtottnak a 2008/9 irányelv 15. cikkének (1) bekezdése értelmében.
33
E tekintetben elegendő annak megállapítása, hogy mivel az e kormány által előadott érv a 2008/9 irányelv 15. cikkének (1) bekezdése értelmében vett héa‑visszatérítés iránti kérelem benyújtásának kérdésére vonatkozik, e problémakör az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés érdeméhez, nem pedig annak elfogadhatóságához tartozik, így azt e kérdés érdemi vizsgálata keretében kell megvizsgálni. (lásd analógia útján: 2024. szeptember 19‑iConsiglio nazionale delle Ricerche ítélet, C‑439/23, EU:C:2024:773, 27. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
34
Ennélfogva az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést elfogadhatónak kell nyilvánítani.
Az ügy érdeméről
35
A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint a nemzeti bíróságok és a Bíróság között az EUMSZ 267. cikkel bevezetett együttműködési eljárás keretében a Bíróság feladata, hogy a nemzeti bíróságnak az előtte folyamatban lévő jogvita eldöntéséhez érdemi választ adjon. A Bíróságnak ebből a szempontból adott esetben át kell fogalmaznia a feltett kérdéseket. Az a körülmény, hogy valamely nemzeti bíróság az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést formálisan bizonyos uniós jogi rendelkezésekre hivatkozva fogalmazta meg, nem akadálya annak, hogy a Bíróság megadja e bíróság számára az uniós jog értelmezésének minden olyan elemét, amely hasznos lehet az utóbbi előtt folyamatban lévő ügy eldöntéséhez, akár hivatkozott ezekre a kérdéseinek megfogalmazásában, akár nem. E tekintetben a Bíróságnak kell a nemzeti bíróság által szolgáltatott információk összessége és különösen az előzetes döntéshozatalra utalás indokolása alapján meghatározni az uniós jog azon rendelkezéseit, amelyeknek az értelmezése a per tárgyára figyelemmel szükséges (2024.október 4‑iHerbaria Kräuterparadies II ítélet, C‑240/23, EU:C:2024:852, 46. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
36
Egyetlen kérdésének megfogalmazásával a kérdést előterjesztő bíróság többek között a héairányelv 167. cikkének értelmezését kéri, amely a héalevonási jog keletkezésének időpontjára vonatkozik.
37
Márpedig a jelen ügyben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból egyrészt az tűnik ki, hogy az alapeljárás nem a héalevonási jogra, hanem a héa visszatérítéséhez való jogra vonatkozik, amelyet a héairányelv 170. cikke és 171. cikkének (1) bekezdése, valamint a 2008/9 irányelv rendelkezései, köztük a 15. cikk (1) bekezdésének második mondata, 20. cikkének (1) bekezdése és 23. cikkének (2) bekezdése szabályoz, amelyek különös relevanciával bírnak az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés megválaszolása szempontjából, mivel a jelen ügyben e visszatérítéshez való jogot a héa‑visszatérítés tagállamától eltérő tagállamban letelepedett adóalany követeli, vagyis egy olyan helyzetben, amelyet ez utóbbi irányelv rendelkezései szabályoznak.
38
Másrészt, amint az a jelen ítélet 29. pontjában megállapításra került, a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy a Corte suprema di cassazione (semmítőszék) által értelmezett nemzeti szabályozás uniós joggal való esetleges összeegyeztethetetlenségének orvoslása érdekében mellőznie kell‑e e bíróság jogerőssé vált végzésének alkalmazását.
39
E körülmények között az előterjesztett kérdést úgy kell érteni, hogy az arra vár választ a Bíróságtól, hogy úgy kell‑e értelmezni a héairányelv 170. cikkét és 171. cikkének (1) bekezdését a 2008/9 irányelv 15. cikke (1) bekezdésének második mondatával, 20. cikkének (1) bekezdésével és 23. cikkének (2) bekezdésével, valamint a héasemlegesség, az arányosság és a megfelelő ügyintézés elvével összefüggésben, hogy azokkal ellentétes egy olyan, jogerős bírósági határozatban értelmezett nemzeti szabályozás, amely szerint egy, a héa‑visszatérítés tagállamától eltérő tagállamban letelepedett adóalanyt azzal az indokkal fosztanak meg mind a héa visszatérítéséhez való jogtól, mind pedig attól a jogtól, hogy a célból fordulhasson bírósághoz, hogy vitassa az ezen adóalany héa‑visszatérítés iránti kérelme tárgyában eljáró, visszatérítés helye szerinti tagállam adóhatósága tétlenségét vitatása céljából, hogy e kérelem nem tekinthető benyújtottnak az elektronikus továbbítás során bekövetkezett műszaki hiba miatt.
40
Először is emlékeztetni kell arra, hogy a héairányelv 170. cikkének az ezen irányelv 169. cikkével, valamint a 2008/9 irányelv 3. és 5. cikkével összefüggésben értelmezett a) pontja értelmében minden adóalanynak, aki nem abban a tagállamban letelepedett személy, mint amelyben a héa hatálya alá tartozó terméket importál, joga van ezen adó visszatérítéséhez, amennyiben e termékeket vagy a héairányelv 9. cikke (1) bekezdésének második albekezdésében foglalt, az adó esedékességének vagy megfizetésének helye szerinti tagállamon kívül végzett olyan tevékenységekkel összefüggő ügyletekhez használják, amely tevékenységek után adólevonásra volna jogosult, ha az érintett tagállamban végezte volna azokat, vagy pedig bizonyos, ezen irányelv 169. cikkének b) és c) pontja szerinti adómentes ügyletekhez. Másrészt az említett irányelv 171. cikke e jog gyakorlásának részletes szabályait illetően a 2008/9 irányelvre utal (2019. május 2‑iSea Chefs Cruise Services ítélet, C‑133/18, EU:C:2019:354, 33. pont).
41
A visszatérítéshez való jog kapcsán a Bíróság már pontosította, hogy a valamely tagállamban honos adóalanynak a 2008/9 irányelv által szabályozott, valamely másik tagállamban megfizetett héa visszatérítéséhez való joga megfelel a héairányelvben ezen adóalany javára biztosított azon jognak, amely alapján levonhatja a saját tagállamban megfizetett előzetesen felszámított héát (lásd: 2019. május 2‑iSea Chefs Cruise Services ítélet, C‑133/18, EU:C:2019:354, 34. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
42
Ezenkívül a Bíróság pontosította, hogy az adólevonási joghoz hasonlóan a visszatérítéséhez való jog is az uniós szabályozás által bevezetett közös héarendszer egyik alapelvét képezi, amelynek célja az, hogy a vállalkozót teljes egészében mentesítse a valamennyi gazdasági tevékenysége keretében fizetendő vagy megfizetett héa terhe alól. A közös héarendszer következésképpen valamennyi gazdasági tevékenység adóterhét illetően biztosítja a semlegességet, függetlenül e tevékenységek céljától és eredményeitől, feltéve, hogy az említett tevékenységek főszabály szerint maguk is héakötelesek (2019. május 2‑iSea Chefs Cruise Services ítélet, C‑133/18, EU:C:2019:354, 35. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
43
Az adólevonási jog a héa mechanizmusának szerves részét képezi, és főszabály szerint nem korlátozható. E jog a teljesített ügyleteket terhelő előzetesen felszámított adó teljes összege tekintetében azonnal (lásd ebben az értelemben: 2019. május 2‑iSea Chefs Cruise Services ítélet, C‑133/18, EU:C:2019:354, 36. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
44
A héasemlegesség alapelve megköveteli, hogy az előzetesen felszámított héa visszatérítése lehetséges legyen, ha az anyagi jogi követelmények teljesülnek, még ha egyes alaki követelménynek nem is tesznek eleget az adóalanyok. Más azonban a helyzet, ha az ilyen alaki követelmények megsértése azzal a hatással jár, hogy nem lehet bizonyítani az anyagi jogi követelményeknek való megfelelést (2020. december 17‑iBundeszentralamt für Steuern ítélet, C‑80/19, EU:C:2021:1050, 47. és 48. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
45
Ennek megfelelően a formai követelmények szigorú alkalmazása sérti a semlegesség és az arányosság elvét, mivel ez azzal a hatással járna, hogy aránytalanul akadályozná az adóalanyt abban, hogy az ügyleteivel kapcsolatos adósemlegességet érvényesítse (lásd ebben az értelemben: 2018. november 21‑iVădan ítélet, C‑664/16, EU:C:2018:933, 42. pont).
46
Ami a héa visszatérítéséhez való jog gyakorlásának a 2008/9 irányelvben meghatározott részletes szabályait illeti, meg kell állapítani, hogy ezen irányelv 7. cikke előírja, hogy a nem a visszatérítés helye szerinti tagállamban letelepedett adóalany a visszatérítés iránti kérelmét úgy nyújtja be e tagállamnak, hogy azt a letelepedése szerinti tagállamnak nyújtja be az e második tagállam által rendelkezésre bocsátott elektronikus portálon keresztül.
47
Az említett irányelv 15. cikke (1) bekezdésének második mondata értelmében az ilyen kérelmet csak akkor lehet a letelepedés helye szerinti tagállamhoz benyújtottnak tekinteni, ha az adóalany az ezen irányelv 8., 9. és 11. cikkében megkövetelt valamennyi adatot benyújtotta.
48
A jelen ügyben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból az tűnik ki, hogy 2016. szeptember 26‑án a Harry et Associés a 2008/9 irányelv 15. cikkének (1) bekezdésében előírt határidőn belül nyújtott be kérelmet a francia adóhatósághoz, amely a székhelye szerinti tagállam adóhatósága, a 2015‑ben Olaszországban teljesített ügyleteket terhelő héa visszatérítése iránt. Ezt a kérelmet e hatóság az említett irányelv 7. cikkében előírtak szerint elektronikus úton továbbította a COP‑nak, a visszatérítés helye szerinti tagállam adóhatóságának. E határozatból az is kitűnik, hogy az említett kérelmet szabályosan megkapta először a francia adóhatóság, majd a COP. Ezenfelül a Bíróság rendelkezésére álló iratok egyike sem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy ugyanezen kérelem nem tartalmazta az említett irányelv 8., 9. és 11. cikkében megkövetelt információkat, sem pedig azt, hogy az ugyanezen irányelv 3. cikkében foglalt feltételek nem teljesültek.
49
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból az is kitűnik, hogy az adóalanynak fel nem róható műszaki hiba miatt a COP nem tudta megnyitni az adóalany visszatérítés iránti kérelmét tartalmazó elektronikus fájlt.
50
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy amikor egy tagállam az uniós jogot hajtja végre, a megfelelő ügyintézés általános elvéből eredő követelményeket, és különösen a mindenkit megillető azon jogot, hogy ügyeit részrehajlás nélkül és észszerű határidőn belül intézzék, az adóellenőrzési eljárás keretében alkalmazni kell. Ezen elv megköveteli egy, a COP‑hoz hasonló adóhatóságtól, hogy a rá háruló ellenőrzési kötelezettségek keretében valamennyi releváns körülményre kiterjedő gondos és pártatlan vizsgálatot folytasson le, ily módon megbizonyosodva arról, hogy a végleges határozat meghozatala során a lehető legteljesebb körű és legmegbízhatóbb információk álljanak rendelkezésére. (lásd ebben az értelemben: 2021. október 21‑iCHEP Equipment Pooling ítélet, C‑396/20, EU:C:2021:867, 48. pont).
51
Következésképpen, ha az ilyen adóhatóság műszaki hiba miatt nem tudja megnyitni a részére a 2008/9 irányelvben előírt részletes szabályoknak megfelelően, elektronikus úton megfelelően továbbított héa‑visszatérítés iránti kérelmet tartalmazó elektronikus fájlt, a megfelelő ügyintézés elve megköveteli, hogy értesítse az adóalanyt – adott esetben az annak letelepedése szerinti tagállam adóhatóságán keresztül – azon műszaki hiba fennállásáról, amely megakadályozza abban, hogy ezen elektronikus fájlt megnyissa, és kérje meg, hogy orvosolja a hibát, adott esetben egy teljesen működőképes új elektronikus fájl benyújtásával.
52
Egyébiránt a 2008/9 irányelv 20. cikke (1) bekezdésének megfelelően, amennyiben a visszatérítés helye szerinti tagállam adóhatósága úgy ítéli meg, hogy nem rendelkezik azokkal az információkkal, amelyek lehetővé teszik számára az ilyen kérelem egészének vagy egy részének elbírálását, elektronikus úton kiegészítő információkat kérhet többek között az adóalanytól vagy a letelepedés helye szerinti tagállam illetékes hatóságaitól. Márpedig e rendelkezést nagymértékben megfosztaná hatékony érvényesülésétől az, ha e hatóság azonnal megállapíthatná, hogy műszaki hiba miatt semmilyen visszatérítés iránti kérelmet nem nyújtottak be, jóllehet egy ilyen kérelmet elektronikus úton továbbította hozzá az adóalany letelepedése szerinti tagállam adóhatósága, és azt a visszatérítés helye szerinti tagállam hatóságai szabályszerűen megkapták.
53
Ennek megfelelően, az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban bemutatott és a jelen ítélet 48. pontjában felidézetthez hasonló helyzetben a megfelelő ügyintézés, a héasemlegesség és az arányosság elve megköveteli, hogy a visszatérítés helye szerinti tagállam adóhatósága a visszatérítés iránti kérelmet „benyújtottnak” tekintse a 2008/9 irányelv 15. cikkének (1) bekezdése értelmében véve, és adott esetben éljen ezen irányelv 20. cikkének (1) bekezdésében biztosított lehetőséggel, amely rendelkezést lényegében a 633/1972. sz. rendelet 38‑bis 2. cikkének (6) és (7) bekezdése ültetett át az olasz jogba, annak érdekében, hogy az adóalanytól – adott esetben az e tagállam székhelye szerinti tagállam adóhatóságán keresztül – azt kérje, hogy az küldjön meg számára egy, e kérelmet tartalmazó új, nem hibás elektronikus fájlt (Lásd ebben az értelemben: 2020. december 17‑iBundeszentralamt für Steuern ítélet, C‑346/19, EU:C:2020:1050, 49–51. pont).
54
Márpedig a jelen ügyben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a COP sem közvetlenül, sem a székhelye szerinti tagállam adóhatóságán keresztül nem jelezte a Harry et Associés‑nek olyan műszaki hiba fennállását, amely megakadályozta őt abban, hogy megnyissa a héa‑visszatérítés iránti kérelmet tartalmazó elektronikus fájlt, és adott esetben arra kérje, hogy azt egy új, teljes mértékben működőképes elektronikus fájl benyújtásával orvosolja. A COP nem fogadott el olyan kifejezett határozatot sem, amely elutasította volna a visszatérítési kérelmet.
55
E körülmények között kizárólag a héa‑visszatérítés iránti kérelmet tartalmazó elektronikus fájl továbbítása során bekövetkezett műszaki hiba miatt nem állapítható meg, hogy a 2008/9 irányelv 15. cikke (1) bekezdésének második mondata értelmében semmilyen kérelmet nem nyújtottak be, jóllehet egy ilyen kérelmet továbbítottak az ezen irányelvben előírt módon, és azt mind az adóalany letelepedési helye szerinti tagállam adóhatósága, mind pedig a visszatérítés helye szerinti tagállam adóhatósága szabályszerűen megkapta.
56
Másodszor meg kell vizsgálni, hogy az adóalany a nemzeti bíróságok által értelmezett, alkalmazandó nemzeti szabályozás értelmében rendelkezik‑e a hatékony bírósági jogorvoslat lehetőségével a visszatérítés helye szerinti tagállam adóhatóságának tétlenségével szemben.
57
E tekintetben arra kell emlékeztetni, hogy a 2008/9 irányelv 23. cikke (2) bekezdése első albekezdésének megfelelően a héa‑visszatérítési kérelem elutasításáról szóló határozat ellen az érintett adóalany a visszatérítés helye szerinti tagállam illetékes hatóságainál fellebbezést nyújthat be, a fellebbezésekre az e tagállamban letelepedett személyek által benyújtott visszatérítési kérelmek esetében vonatkozó formai és határidő‑feltételekkel azonos feltételek mellett. E 23. cikk (2) bekezdésének második albekezdése szerint, ha az említett tagállam adóhatósága határozatának hiánya nem minősül sem jóváhagyásnak, sem elutasításnak, az adóalany számára biztosítani kell minden olyan közigazgatási vagy bírósági eljáráshoz való hozzáférést, amely az ugyanezen tagállamban letelepedett adóalanyok rendelkezésére áll, amennyiben azonos helyzetben vannak. Ilyen eljárások hiányában a határozat hiánya a kérelem elutasításának minősül.
58
E rendelkezést ezen irányelv (3) preambulumbekezdésének fényében kell értelmezni, amelyből kitűnik, hogy az irányelv célja többek között a vállalkozások fellebbezési jogának megerősítése (2024. május 16‑iSlovenské Energetické Strojárne ítélet, C‑746/22, EU:C:2024:403, 41. pont).
59
Márpedig, jóllehet az említett rendelkezés arra irányul, hogy biztosítsa a nem a visszatérítés helye szerinti tagállamban letelepedett adóalanyok jogorvoslathoz való jogát, mindazonáltal a tagállamok eljárási autonómiájának elve értelmében a közigazgatási vagy bírósági jogorvoslatok gyakorlásának részletes szabályai e tagállam belső jogrendjébe tartoznak. (lásd ebben az értelemben: 2024. május 16‑iSlovenské Energetické Strojárne ítélet, C‑746/22, EU:C:2024:403, 42. pont).
60
Mindemellett az ezen eljárási szabályokra vonatkozó szabályok nem lehetnek kedvezőtlenebbek, mint a hasonló belső jellegű esetekre vonatkozó szabályok (az egyenértékűség elve), és nem tehetik gyakorlatilag lehetetlenné vagy rendkívül nehézzé az uniós jogrend által biztosított jogok gyakorlását (a tényleges érvényesülés elve) (lásd ebben az értelemben: 2024. május 16‑iSlovenské Energetické Strojárne ítélet, C‑746/22, EU:C:2024:403, 43. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
61
A jelen ügyben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból lényegében az tűnik ki, hogy az 546/1992. sz. törvényerejű rendelet 21. cikkének (2) bekezdése értelmében, ha az adóalany az előírt határidőn belül héa‑visszatérítés iránti kérelmet nyújtott be, és a visszatérítés helye szerinti tagállam adóhatósága az e kérelem benyújtásától számított 90 napon belül nem hozott kifejezett (pozitív vagy elutasító) határozatot, e hallgatás az említett kérelmet elutasító hallgatólagos határozatnak minősül. E rendelkezés szerint a héa‑visszatérítés iránti kérelmeket elutasító hallgatólagos határozatokkal szemben bírósági jogorvoslatnak van helye.
62
Ennek alapján nem tűnik úgy, hogy e rendelkezés önmagában összeegyeztethetetlen lenne a 2008/9 irányelv 23. cikkének (2) bekezdésében foglalt követelményekkel.
63
Mindazonáltal az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a Corte suprema di cassazione (semmítőszék) a jelen ítélet 25. és 29. pontjában említett végzésben az 546/1992. sz. törvényerejű rendelet 21. cikke (2) bekezdésének olyan értelmezését fogadta el, amely szerint lényegében a szabályszerűen kapott, de telematikai továbbításának műszaki hibái miatt olvashatatlan héa visszatérítése iránti kérelemmel megkeresett COP tétlensége nem minősül hallgatólagos elutasító határozatnak, amely ellen bírósági jogorvoslatnak van helye.
64
E körülmények között az 546/1992. sz. törvényerejű rendelet 21. cikke (2) bekezdésének a Corte suprema di cassazione (semmítőszék) által elfogadott, a jelen ítélet előző pontjában kifejtett értelmezése ellentétes a 2008/9 irányelv 23. cikkének (2) bekezdésében előírt követelményekkel, amelyek szerint lényegében a visszatérítés iránti kérelemre vonatkozó határozat hiányának bírósági jogorvoslat tárgyát kell képeznie.
65
Továbbá, a 2008/9 irányelv 23. cikke (2) bekezdésének ezen értelmezése az egyetlen, amely tiszteletben tartja az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. cikkében biztosított hatékony jogorvoslathoz való jogot minden olyan személy számára, akinek az uniós jog által biztosított jogait megsértették.
66
E körülményekre figyelemmel meg kell állapítani, hogy egy, a héa‑visszatérítés tagállamától eltérő tagállamban letelepedett adóalany nem fosztható az uniós jog által elismert jogaitól, nevezetesen egyrészt a héa visszatérítéséhez való jogától, másrészt pedig azon jogától, hogy a célból fordulhasson bírósághoz, hogy vitassa az ezen adóalany héa‑visszatérítés iránti kérelme tárgyában eljáró, a visszatérítés helye szerinti tagállam adóhatóságának tétlenségét, azon okból, hogy e kérelem nem tekinthető benyújtottnak, mivel elektronikus továbbítása során műszaki hiba lépett fel.
67
Márpedig meg kell állapítani, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy a kérdést előterjesztő bíróság nem csak a Corte suprema di cassazionénak a jelen ítélet 25. és 29. pontjában említett (semmítőszék) végzése uniós joggal való összeegyeztethetőségére kérdez rá, hanem kétségeit fejezi ki azzal kapcsolatban is, hogy az uniós joggal ellentétes‑e az ítélet dolog elvét rögzítő olyan nemzeti rendelkezések alkalmazása, mint a polgári törvénykönyv 2909. cikke és a polgári perrendtartás 324. cikke Közelebbről, e rendelkezések jogi alapját képezhetik az alapügyben egy, a keresettel szembeni elfogadhatatlansági kifogásnak, tekintettel arra, hogy a kérdést előterjesztő bíróság azon okból köteles alkalmazni a Corte suprema di cassazione (semmítőszék) által a szóban forgó végzésben kialakított elvet azzal az indokkal, hogy az jogerőre emelkedett.
68
E tekintetben elegendő annak megállapítása, hogy a Bíróság már kimondta, hogy azok a nemzeti jogi rendelkezések, amelyek nem csak a jogerőre emelkedett bírósági határozat megkérdőjelezését akadályozzák meg, még akkor is, ha e határozat sérti az uniós jogot, hanem annak is akadályát képezik, hogy az illetékes adóhatóság ugyanazon adófizetésre kötelezett személyt vagy adóalanyt, de egy másik adóévet érintő másik határozatára vonatkozó bírósági felülvizsgálat során megkérdőjelezzenek egy jogerős bírósági határozatban szereplő, közös alapvető kérdésre vonatkozó bármely megállapítást, ilyen mértékű akadályát képezik a héára vonatkozó uniós jogszabályok hatékony alkalmazásának, és amely akadályok nem igazolhatók észszerűen a jogbiztonság elvével, és amelyeket tehát a hatékony érvényesülés elvével ellentétesnek kell tekinteni (lásd ebben az értelemben: 2009. szeptember 3‑iFallimento Olimpiclub ítélet, C‑2/08, EU:C:2009:506, 29. és 31. pont; 2020. április 2‑iCRPNPAC és Vueling Airlines ítélet, C‑370/17 és C‑37/18, EU:C:2020:260, 94. pont).
69
Hasonló a helyzet akkor is, ha a bírósági eljárás az illetékes adóhatóságnak egy másik, ugyanazon adófizetésre kötelezett személyt vagy adóalanyt érintő, de eltérő tárgyú határozatára irányul (lásd ebben az értelemben: 2025. január 61‑i BALTIC CONTAINER TERMINAL ítélet, C‑376/23, EU:C:2025:20, 75. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
70
A res iudicata elvének ilyen alkalmazása ugyanis azzal a következménnyel járna, hogy abban az esetben, ha a jogerőssé vált bírósági határozat az uniós joggal ellentétes értelmezésen alapul, e jog helytelen alkalmazása megismétlődne a bíróságok által ugyanazon tényállásra vonatkozóan hozott minden egyes határozatban, anélkül hogy az említett jog megsértésével elfogadott ezen értelmezést korrigálni lehetne. (lásd ebben az értelemben: 2009. szeptember 3‑iFallimento Olimpiclub ítélet, C‑2/08, EU:C:2009:506, 30. pont; 2020. április 2‑iCRPNPAC és Vueling Airlines ítélet, C‑370/17 és C‑37/18, EU:C:2020:260, 95. pont).
71
A jelen ügyben – a kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő vizsgálat fenntartása mellett – úgy tűnik, hogy a Corte suprema di cassazionénak (semmítőszék) a jelen ítélet 25. és 29. pontjában említett végzése alapjául szolgáló ügy tárgya lényegében az volt, hogy a COP tétlensége a héa‑visszatérítés iránti kérelmet hallgatólagosan elutasító határozatnak minősül‑e, és az bírósági jogorvoslat tárgyát képezheti‑e. Úgy tűnik tehát, hogy a Corte suprema di cassazione (semmítőszék) nem foglalt állást abban a kérdésben, hogy a Harry et Associés jogosult‑e a héa visszatérítésére. Ezzel szemben az alapeljárás tárgya az adóhatóság által a Harry et Associés‑nek címzett, korábban visszatérített héa beszedésére vonatkozó behajtási aktus jogszerűségére vonatkozik. Ennek megfelelően – továbbra is a kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő vizsgálat fenntartása mellett – úgy tűnik, hogy a két jogvita tárgya eltérő.
72
Abban az esetben, ha a kérdést előterjesztő bíróság megállapítana egy, a két jogvita tárgya közötti, ilyen jellegű különbséget, úgy tűnhet tehát, hogy a polgári törvénykönyv 2909. cikkének és a polgári perrendtartás 324. cikkének alkalmazása a kérdést előterjesztő bíróság értelmezésében azzal a következménnyel járna, hogy fennmaradna az uniós jog téves értelmezése a korrekció lehetősége nélkül, még egy olyan jogvita keretében is, amelynek tárgya eltér azon jogvita tárgyától, amelyben az értelmezésre sor került, amennyiben az az illetékes adóhatóság egy másik határozatára vonatkozik, ami ellentétes a jelen ítélet 68–70. pontjában felidézett ítélkezési gyakorlat által értelmezett tényleges érvényesülés elvével.
73
A fenti megfontolásokra figyelemmel az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a héairányelv 170. cikkét és 171. cikkének (1) bekezdését a 2008/9 irányelv 15. cikke (1) bekezdésének második mondatával, 20. cikkének (1) bekezdésével és 23. cikkének (2) bekezdésével, valamint a héasemlegesség, az arányosság és a megfelelő ügyintézés elvével összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy azokkal ellentétes egy olyan, jogerős bírósági határozatban értelmezett nemzeti szabályozás, amely szerint egy, a héa‑visszatérítés tagállamától eltérő tagállamban letelepedett adóalanyt azzal az indokkal fosztanak meg mind a héa visszatérítéséhez való jogtól, mind pedig attól a jogtól, hogy a célból fordulhasson bírósághoz, hogy vitassa az ezen adóalany héa‑visszatérítés iránti kérelme tárgyában eljáró, visszatérítés helye szerinti tagállam adóhatósága tétlenségét, hogy e kérelem nem tekinthető benyújtottnak az elektronikus továbbítás során bekövetkezett műszaki hiba miatt.
A költségekről
74
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (kilencedik tanács) a következőképpen határozott:
A 2008. február 12‑i 2008/8/EK tanácsi irányelvvel módosított, a közös hozzáadottértékadó‑rendszerről szóló, 2006. november 28‑i 2006/112/EK tanácsi irányelv 170. cikkét és 171. cikkének (1) bekezdését a nem a visszatérítés helye szerinti tagállamban, hanem egy másik tagállamban letelepedett adóalanyok részére a 2006/112/EK irányelvben előírt hozzáadottérték‑adóvisszatérítés részletes szabályainak megállapításáról szóló, 2008. február 12‑i 2008/9/EK tanácsi irányelve 15. cikke (1) bekezdésének második mondatával, 20. cikkének (1) bekezdésével és 23. cikkének (2) bekezdésével, valamint a hozzáadottérték‑adó (héa) semlegességégének, az arányosság és a megfelelő ügyintézés elvével összefüggésben
a következőképpen kell értelmezni:
azokkal ellentétes egy olyan, jogerős bírósági határozatban értelmezett nemzeti szabályozás, amely szerint egy, a héa‑visszatérítés tagállamától eltérő tagállamban letelepedett adóalanyt azzal az indokkal fosztanak meg mind a héa visszatérítéséhez való jogtól, mind pedig attól a jogtól, hogy a célból fordulhasson bírósághoz, hogy vitassa az ezen adóalany héa‑visszatérítés iránti kérelme tárgyában eljáró, visszatérítés helye szerinti tagállam adóhatósága tétlenségét, hogy e kérelem nem tekinthető benyújtottnak az elektronikus továbbítás során bekövetkezett műszaki hiba miatt.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: olasz.