62024CJ0402
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (ötödik tanács)
2025. október 30. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – Szociálpolitika – 98/59/EK irányelv – Csoportos létszámcsökkentés – A 3. cikk (1) bekezdésének első albekezdése – A tervezett csoportos létszámcsökkentésre vonatkozó, az illetékes állami hatósággal közölt hibás vagy hiányos értesítés – A 4. cikk (1) bekezdésének első albekezdése – 30 napos elbocsátási tilalom – Az elbocsátás érvényessége – 6. cikk – Szankciók”
A C‑402/24. sz. [Sewel] (
i
) ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Bundesarbeitsgericht (szövetségi munkaügyi bíróság, Németország) a Bírósághoz 2024. június 10‑én érkezett, 2024. május 23‑i határozatával terjesztett elő a
BL
és
Dr. A, a Luftfahrtgesellschaft Walter mbH vagyonfelügyelője
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (ötödik tanács),
tagjai: M. L. Arastey Sahún tanácselnök (előadó), J. Passer, E. Regan, D. Gratsias és B. Smulders bírák,
főtanácsnok: R. Norkus,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
BL képviseletében M. Posner és M. Stickler‑Posner Rechtsanwälte,
–
a görög kormány képviseletében V. Baroutas és M. Tassopoulou, meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Bizottság képviseletében S. Delaude és B.‑R. Killmann, meghatalmazotti minőségben,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2015. október 6‑i (EU) 2015/1794 európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL 2015. L 263., 1. o.) módosított, a csoportos létszámcsökkentésre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1998. július 20‑i 98/59/EK tanácsi irányelv (HL 1998. L 225., 16. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 3. kötet, 327. o.; helyesbítések: HL 2007. L 59., 84. o.; HL 2014. L 289., 24. o.; a továbbiakban: 98/59 irányelv) 3., 4. és 6. cikkének az értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet a BL és a Luftfahrtgesellschaft Walter mbH vagyonfelügyelője, Dr. A közötti, BL tervezett csoportos létszámcsökkentés keretében történt elbocsátásának érvényessége tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
3
A 98/59 irányelv (2) és (12) preambulumbekezdése a következőket mondja ki:
„(2)
mivel fontos a munkavállalók védelmének biztosítása a csoportos létszámcsökkentések esetén, figyelembe véve eközben a Közösségen belüli kiegyensúlyozott gazdasági és szociális fejlődés szükségességét;
[…]
(12)
mivel a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy a munkavállalók képviselői és/vagy a munkavállalók számára rendelkezésre álljanak olyan igazgatási és/vagy bírósági eljárások, amelyek biztosítják, hogy az ebben az irányelvben rögzített kötelezettségeket teljesítik”.
4
Ezen irányelv 1. cikkének (1) bekezdése a következőket írja elő:
„Ennek az irányelvnek az alkalmazásában:
a)
csoportos létszámcsökkentések: az olyan elbocsátások, amelyeket valamely munkáltató egy vagy több, nem a munkavállalók személyében rejlő ok miatt foganatosít, és amelyeknél – a tagállamok választása szerint – az elbocsátottak száma
i.
vagy egy 30 napos időszak során:
[…]
–
a rendszerint 300 vagy annál több munkavállalót foglalkoztató üzemekben legalább 30 fő;
ii.
vagy egy 90 napos időszak során legalább 20 fő, függetlenül attól, hogy hány munkavállalót foglalkoztatnak rendszeresen az érintett üzemben;
[…]”
5
Az említett irányelv 2. cikke a következőket mondja ki:
„(1)   Ha egy munkáltató csoportos létszámcsökkentéseket tervez, megállapodás kötése céljából megfelelő időben konzultációkat kezdeményez a munkavállalók képviselőivel.
(2)   A konzultációk kiterjednek legalább a csoportos létszámcsökkentések elkerülésének vagy az érintett munkavállaló‑létszám csökkentésének módjaira és eszközeire, valamint a következmények enyhítésére olyan kísérő szociális intézkedések alkalmazása révén, amelyek – többek között – az elbocsátott munkavállalók áthelyezéséhez vagy átképzéséhez nyújtott támogatásra vonatkoznak.
A tagállamok előírhatják, hogy a munkavállalók képviselői szakértők segítségét kérhetik a nemzeti jogszabályoknak és/vagy gyakorlatnak megfelelően.
(3)   Annak érdekében, hogy a munkavállalók képviselői konstruktív javaslatokat tehessenek, a munkáltatók a konzultációk során megfelelő időben:
a)
megadnak nekik minden, a tárgyra vonatkozó információt; továbbá
b)
írásban feltétlenül közlik velük:
i.
a tervezett elbocsátások okait;
ii.
az elbocsátani kívánt munkavállalók számát és munkavállalói kategóriákat;
iii.
a rendszerint alkalmazott munkavállalók számát és a munkavállalói kategóriákat;
iv.
azt az időszakot, amely során a tervezett elbocsátásokat végre kívánják hajtani;
v.
az elbocsátani kívánt munkavállalók kiválasztására javasolt ismérveket, amennyiben a nemzeti jogszabályok és/vagy a gyakorlat e jogot a munkáltatóra ruházzák;
[…]
A munkáltató legalább az első albekezdés b) pontjának i–v. alpontjában előírtakra vonatkozó írásbeli tájékoztatás egy másolati példányát az illetékes állami hatóságnak eljuttatja.”
6
Ugyanezen irányelv 3. cikke (1) bekezdésének első és negyedik albekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A munkáltató minden tervezett csoportos létszámcsökkentésről írásban értesíti az illetékes hatóságot.
[…]
Ez az értesítés tartalmazza a tervezett csoportos létszámcsökkentésre és a munkavállalók képviselőivel folytatott, a 2. cikk által előírt konzultációkra vonatkozó összes lényeges információt, és különösen az elbocsátás okait, az elbocsátandó munkavállalók létszámát, a rendszerint foglalkoztatott munkavállalók létszámát és azt az időszakot, amely során az elbocsátásokat végre kívánják hajtani.”
7
A 98/59 irányelv 4. cikkének (1) és (2) bekezdése értelmében:
„(1)   Az illetékes állami hatóságnak bejelentett tervezett csoportos létszámcsökkentések a felmondási időre vonatkozó egyéni jogokra irányadó rendelkezések sérelme nélkül legkorábban 30 nappal a 3. cikk (1) bekezdésében előírt értesítést követően léphetnek hatályba.
A tagállamok feljogosíthatják az illetékes állami hatóságot, hogy az előző albekezdésben előírt határidőt lerövidítse.
(2)   Az (1) bekezdésben előírt időszakot az illetékes állami hatóság arra használja fel, hogy megoldást keressen a tervezett csoportos létszámcsökkentések következtében felmerülő problémákra.”
8
Ezen irányelv 6. cikke előírja:
„A tagállamok biztosítják, hogy az irányelv szerinti kötelezettségek kikényszerítésére bírósági és/vagy igazgatási eljárások álljanak a munkavállalók képviselőinek és/vagy a munkavállalóknak a rendelkezésére.”
A német jog
A polgári törvénykönyv
9
A Bürgerliches Gesetzbuch (polgári törvénykönyv) 134. §‑a értelmében:
„A törvényi tilalomba ütköző jogügylet törvény eltérő rendelkezése hiányában semmis.”
A felmondással szembeni védelemről szóló törvény
10
A Kündigungsschutzgesetz (a felmondással szembeni védelemről szóló törvény) alapügyben alkalmazandó változatának (a továbbiakban: KSchG) 4. §‑a a következőképpen rendelkezik:
„Ha a munkavállaló azért kíván kifogást emelni az elbocsátás ellen, mert az szociálisan nem igazolt, vagy egyéb okból jogilag hatástalan, az elbocsátásról szóló írásbeli értesítéstől számított három héten belül köteles keresetet indítani [az Arbeitsgericht (munkaügyi bíróság, Németország)] előtt annak megállapítása iránt, hogy az elbocsátás nem szüntette meg a munkaviszonyt. […]”
11
A KSchG 17. §‑ának értelmében:
„(1)   A munkáltató köteles értesíteni a munkaügyi hivatalt, mielőtt:
[…]
2.
a rendszerint legalább 60 és 500‑nál kevesebb munkavállalót foglalkoztató telephelyeken: a telephelyen rendszeresen foglalkoztatott munkavállalók 10%‑át vagy több mint 25 munkavállalót,
[…]
bocsát el 30 naptári napon belül. […]
[…]
(3)   Az (1) bekezdés szerinti értesítést írásban kell megtenni, mellékelve az üzemi tanács elbocsátásokkal kapcsolatos álláspontját. Az üzemi tanács állásfoglalásának hiányában az értesítés akkor érvényes, ha a munkáltató bizonyítja, hogy az értesítés előtt legalább két héttel tájékoztatta az üzemi tanácsot a (2) bekezdés első mondata alapján, és ismerteti a konzultációk állását. […] Az értesítésnek tartalmaznia kell a munkáltató nevére, a telephely székhelyére és típusára, továbbá a tervezett elbocsátások okaira, az elbocsátani kívánt és a rendszerint alkalmazott munkavállalók számára és szakmai kategóriáira, az elbocsátások tervezett végrehajtásának időszakára és az elbocsátani kívánt munkavállalók kiválasztására javasolt ismérvekre vonatkozó információkat. Az értesítésben az üzemi tanáccsal egyetértésben munkaközvetítési célból tájékoztatást kell adni továbbá az elbocsátandó munkavállalók neméről, életkoráról, szakmájáról és állampolgárságáról. […]”
12
A KSchG 18. §‑ának (1) és (2) bekezdése a következőképpen szól:
„(1)   A 17. § szerint bejelentendő elbocsátások a munkaügyi hivatal értesítését követő egy hónapon belül kizárólag ez utóbbi hozzájárulásával lépnek hatályba, a hozzájárulás a kérelem benyújtásának időpontjára szóló visszamenőleges hatállyal is megadható.
(2)   Bizonyos esetekben a munkaügyi hivatal dönthet úgy, hogy az elbocsátások az értesítéstől számított kéthavi maximális határidő letelte előtt nem léphetnek hatályba.”
13
A KSchG 20. §‑ának (1) bekezdése a következőket írja elő:
„A munkaügyi hivatalnak a 18. § (1) és (2) bekezdése szerinti határozatait a munkaügyi hivatal ügyvezetése vagy bizottsága (döntéshozó) hozza. […]”
A szociális törvénykönyv III. könyve
14
A Sozialgesetzbuch, Drittes Buch (a szociális törvénykönyv III. könyve) alapügyre alkalmazandó változata (a továbbiakban: SGB III) 2. §‑ának (3) bekezdése értelmében:
„A munkáltatók időben kötelesek a munkaügyi hivatalokat a vállalkozást érintő minden olyan változásról tájékoztatni, amely hatással lehet a foglalkoztatásra. Ez különösen a következőkről szóló értesítéseket foglalja magában:
[…]
4.
a tevékenység tervezett korlátozása vagy áthelyezése és az ehhez kapcsolódó hatások, valamint
5.
annak megtervezése, hogyan kerülhető el a munkavállalók elbocsátása, illetve hogyan szervezhető meg az átmenet más munkaviszonyokba.”
15
Az SGB III 38. §‑a a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Az a személy, akinek […] a munkaviszonya megszűnik, köteles a munkaviszonya megszűnése előtt legalább három hónappal – a személyes adatai és a […] munkaviszonya megszűnésének időpontja közlése mellett – álláskeresőként bejelentkezni a munkaügyi hivatalnál. Amennyiben a felmondás időpontjának ismertté válása és a […] munkaviszony megszűnése közötti idő kevesebb mint három hónap, a felmondás időpontjának ismertté válásától számított három napon belül kell bejelentkezni. A bejelentkezési kötelezettség attól függetlenül fennáll, hogy a munkaviszony [...] folytatása iránti igényt bíróság előtt érvényesítik, vagy azt a munkáltató kilátásba helyezi. […]
(1a)   Az illetékes munkaügyi hivatal az álláskereső nyilvántartásba vételét követően haladéktalanul, az (1) bekezdésnek megfelelően nyilvántartásba vett álláskeresővel lefolytatja az első tanácsadói és munkaközvetítői beszélgetést. […]”
A munkaügyi bíróságokról szóló törvény
16
Az Arbeitsgerichtsgesetz (munkaügyi bíróságokról szóló törvény) alapügyben alkalmazandó változatának (a továbbiakban: ArbGG) 45. §‑a a következőket mondja ki:
„(1)   A [Bundesarbeitsgericht (szövetségi munkaügyi bíróság, Németország) keretében nagytanács (a továbbiakban: nagytanács) létesül.
(2)   Ha valamelyik tanács jogkérdésben el kíván térni egy másik tanács vagy a nagytanács határozatától, a döntést a nagytanács hozza meg.
(3)   A nagytanács elé terjesztés csak akkor fogadható el, ha az a tanács, amelynek határozatától el kívánnak térni, az ügyben eljáró tanács kérelmére kijelentette, hogy fenntartja jogi álláspontját. […] Az érintett tanács a kérelemről és a válaszról az ítélethozatalhoz szükséges összetételben végzéssel határoz.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
17
BL 2012 óta dolgozott légi jármű parancsnokaként a mintegy 348 munkavállalót foglalkoztató Luftfahrtgesellschaft Walter mbH társaságnál.
18
2020. június 15‑én e társaság a KSchG 17. §‑ának (2) bekezdése alapján konzultációs eljárást kezdeményezett a parancsnokok személyzeti képviselőivel ez utóbbiak elbocsátása céljából.
19
2020. június 30‑án az említett társaság döntött a vállalkozási tevékenységének azonnali hatállyal történő megszüntetéséről.
20
2020. július 1‑jén fizetésképtelenségi eljárás indult ugyanezen társasággal szemben. Dr. A‑t jelölték ki vagyonfelügyelőnek.
21
Ugyanezen a napon Dr. A értesítette az illetékes állami hatóságot a tervezett csoportos létszámcsökkentésről. Ehhez nem csatolta a munkavállalók képviseletének zárónyilatkozatát. Egyébiránt a nemzeti jog által alternatívaként előírt azon lehetőséget illetően, hogy csatolják a konzultációk állásáról szóló összefoglalót, az említett értesítés annak jelzésére szorítkozott, hogy a konzultációs eljárás megkezdődött, és az folytatódik, anélkül azonban, hogy információkkal szolgált volna az ezen eljárás keretében folytatott megbeszélések tartalmáról.
22
E hatóság visszaigazolta a tervezett csoportos létszámcsökkentésről szóló értesítés kézhezvételét, pontosítva, hogy „kizárólag” az ezen értesítéshez csatolt dokumentumok kézhezvételét igazolja vissza.
23
2020. július elején Dr. A elbocsátotta a kabin‑ és földi kiszolgáló személyzetet, akik számára nem hoztak létre munkavállalói képviseletet.
24
Dr. A a 2020. július 29‑i levelében BL és más parancsnokok munkaszerződéseit is felmondta egy tervezett csoportos létszámcsökkentés keretében, amely három hónapon belül lépett hatályba.
25
2020. augusztus 17‑én BL keresetet indított az Arbeitsgericht Berlin (berlini munkaügyi bíróság, Németország) előtt egyrészt a munkaszerződése megszüntetése semmisségének, másrészt pedig a munkaviszony fenntartásának megállapítása iránt. Keresetének alátámasztására többek között arra hivatkozott, hogy a KSchG‑ben előírt konzultációs eljárást nem tartották be.
26
2020. szeptember 30‑i határozatával e bíróság megállapította, hogy nem illetékes e kereset elbírálására, és az ügyet az Arbeitsgericht Düsseldorf (düsseldorfi munkaügyi bíróság, Németország) elé utalta.
27
2020. november 26‑i ítéletével ez utóbbi bíróság azzal az indokkal utasította el BL keresetét, hogy ezt a konzultációs eljárást, valamint a tervezett csoportos létszámcsökkentésről szóló értesítési eljárást megfelelően betartották.
28
2021. október 28‑i ítéletével a Landesarbeitsgericht Düsseldorf (düsseldorfi munkaügyi fellebbviteli bíróság, Németország) elutasította a BL által ez utóbbi ítélettel szemben benyújtott fellebbezést.
29
BL ezen ítélettel szemben felülvizsgálati kérelmet nyújtott be a Bundesarbeitsgerichthez (szövetségi munkaügyi bíróság), amely a kérdést előterjesztő bíróság. Az ügyet e bíróság hatodik tanácsának (a továbbiakban: hatodik tanács) osztották ki.
30
E tanács megállapítja, hogy az alapeljárásbeli jogvita megoldása attól függ, hogy a tervezett csoportos létszámcsökkentésről szóló, szabályszerű értesítésre vonatkozó kötelezettség megsértése szükségszerűen a szóban forgó munkaszerződés felmondásának semmisségét vonja‑e maga után, ha a nemzeti jog nem ír elő szankciót a tervezett csoportos létszámcsökkentésről szóló értesítés elmulasztása, illetve a hibás vagy hiányos értesítés esetén. E tekintetben az említett tanács rámutat, hogy eddigi saját ítélkezési gyakorlata értelmében az e kötelezettség megsértése esetén alkalmazott szankció az érintett munkaszerződések felmondásának semmissége a polgári törvénykönyv 134. §‑a szerint.
31
Így pontosítja, hogy az e rendelkezés alapján kiszabott szankció következményeként a munkaviszony fennmarad, ami azzal jár, hogy a munkavállaló díjazását addig kell folyósítani, amíg a munkáltató az új konzultációs és értesítési eljárás megindítását követően újra felmondja a munkaszerződést, amennyiben a KSchG 17. §‑ának (1) bekezdésében előírt küszöbértékeket elérik.
32
A hatodik tanács ugyanakkor megjegyzi, hogy nem kívánja fenntartani ezt az ítélkezési gyakorlatot, mivel a semmisség szankciója, noha tiszteletben tartja a hatékony érvényesülés elvét, ellentétes az arányosság elvével, mivel egyrészt az illetékes hatóság tervezett csoportos létszámcsökkentésről való értesítésének elmaradása nem befolyásolhatja a munkáltatónak az egyéni munkaszerződés felmondására irányuló szándékát, másrészt pedig az ilyen szankció korlátozza a munkáltató mérlegelési mozgásterét a munkaszerződések felmondásának végrehajtása során, ami ellentétes a 2016. december 21‑iAGET Iraklis ítéletből (C‑201/15, EU:C:2016:972, 31. pont) eredő ítélkezési gyakorlattal.
33
Mindazonáltal az ArbGG 45. §‑ára tekintettel az ítélkezési gyakorlat megváltoztatása csak akkor képzelhető el, ha a Bundesarbeitsgericht (szövetségi munkaügyi bíróság) második tanácsa (a továbbiakban: második tanács) ahhoz hozzájárulna, mivel – szintén e tanács ítélkezési gyakorlata szerint – a tervezett csoportos létszámcsökkentésről való hibás értesítés vagy az értesítés elmulasztása az érintett munkaszerződések felmondásának semmisségét vonja maga után.
34
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy e cikk (2) bekezdésének megfelelően e bíróság nagytanácsa határoz, ha valamelyik tanács jogkérdésben el kíván térni egy másik tanács vagy a nagytanács határozatától. Az említett cikk (3) bekezdése értelmében a nagytanács elé terjesztés csak akkor fogadható el, ha az a tanács, amelynek határozatától el kívánnak térni, az ügyben eljáró tanács kérelmére kijelentette, hogy fenntartja jogi álláspontját.
35
A hatodik tanács kifejti, hogy e belső konzultációs eljárást a második tanácshoz 2023. december 14‑én intézett felvilágosításkéréssel indította meg, amely második tanács ezt követően a C‑134/24. sz. Tomann ügyben a 98/59 irányelv 3. és 4. cikkének értelmezésére vonatkozó előzetes döntéshozatal iránti kérelmet terjesztett a Bíróság elé.
36
Ebben az előzetes döntéshozatal iránti kérelemben az említett második tanács arra keresi a választ, hogy hogyan kell eljárni a munkaszerződéseknek a tervezett csoportos létszámcsökkentésre vonatkozó, ezen irányelvben előírt ilyen értesítés hiányában történő felmondásával, és különösen a munkáltató ilyen értesítési kötelezettségével kapcsolatban.
37
A hatodik tanács úgy véli, hogy a második tanács által előterjesztett említett előzetes döntéshozatal iránti kérelem ellenére a jelen ügyben is szükséges a Bírósághoz fordulni azon jogkövetkezmények megismeréséhez, amelyek nem a tervezett csoportos létszámcsökkentésre vonatkozó értesítés elmulasztásából erednek, mint a C‑134/24. sz. Tomann ügyben, hanem – mint a jelen ügyben – a hibás vagy hiányos értesítésből.
38
E tekintetben a hatodik tanács hangsúlyozza, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az előzetes döntéshozatal iránti kérelemnek az EUMSZ 267. cikk második bekezdése alapján a Bíróság elé terjesztése csak akkor lehetséges, ha a kérdést előterjesztő bíróság előtt eljárás van folyamatban, és amelyhez igazságszolgáltatási jellegű határozat meghozatalára irányuló eljárás keretében való határozathozatal érdekében fordultak.
39
Márpedig a hatodik tanács arra keresi a választ, hogy a második tanács jogosult volt‑e arra, hogy előzetes döntéshozatal iránti kérelemmel forduljon a Bírósághoz, mivel az említett belső konzultációs eljárás tárgyát képező jogvita nem a második tanács, hanem a hatodik tanács előtt van folyamatban. Ugyanezen belső konzultációs eljárás keretében e második tanács tehát egy elvont kérdést vetett fel, amit az is bizonyít, hogy nem volt folyamatban előtte kontradiktórius eljárás. Ezenkívül a második tanács válaszára nem igazságszolgáltatási jellegű határozat meghozatalára irányuló eljárás keretében kerül sor, mivel az alapeljárásban nem fordultak hozzá.
40
Kizárólag a hatodik tanács jogosult tehát arra, hogy előzetes döntéshozatal iránti kérelemmel forduljon a Bírósághoz, mivel a belső konzultációs eljárás csupán a Bundesarbeitsgericht (szövetségi munkaügyi bíróság) nagytanácsához történő fordulás elfogadhatóságának egyik feltétele az ArbGG 45. §‑a alapján.
41
Ha azonban a Bíróság nem válaszol a 98/59 irányelv 3. cikkének, 4. cikke (1)–(3) bekezdésének és 6. cikkének értelmezésére, a második tanács nem tud válaszolni az ArbGG 45. §‑ának (3) bekezdése értelmében vett belső konzultációs eljárás keretében előterjesztett felvilágosításkérésre, ami igazolná, hogy a hatodik tanács a 98/59 irányelv értelmezése céljából előzetes döntéshozatal iránti kérelemmel forduljon a Bírósághoz.
42
A jelen ügyben előterjesztett első kérdésével, amely hasonló a C‑134/24. sz. Tomann ügyben előterjesztett negyedik kérdéshez, a hatodik tanács egyrészt azt kérdezi, hogy a 2023. július 13‑iG GmbH ítéletre (C‑134/22, EU:C:2023:567, 34. és azt követő pontok) tekintettel a 98/59 irányelv 3. cikkében előírt, az illetékes állami hatóságnak a tervezett csoportos létszámcsökkentésről való értesítésére irányuló eljárás célja – amely szerint a csoportos létszámcsökkentést megelőzően tájékoztatni kell e hatóságot – teljesítettnek tekinthető, ha e hatóság semmilyen kifogást nem emel az értesítés hiányos jellegét illetően, és így arra enged következtetni, hogy elegendő információval rendelkezik azon feladatának teljesítéséhez, hogy az ezen irányelv 4. cikkében előírt határidőn belül megoldást keressen a tervezett csoportos létszámcsökkentések következtében felmerülő problémákra.
43
Másrészt a hatodik tanács arra keresi a választ, hogy az említett irányelv 3. cikke által követett cél akkor is teljesítettnek tekinthető‑e, ha a foglalkoztatás elősegítésének területére vonatkozó olyan nemzeti rendelkezés, mint az SGB III 2. §‑a, előírja, hogy a munkáltató együttműködik az illetékes hatósággal a munkanélküliségi helyzetek elkerülése vagy korlátozása érdekében, még akkor is, ha e rendelkezés nem tartozik a csoportos létszámcsökkentésre vonatkozó, a KSchG 17. és azt követő §‑ai által formálisan átültetett rendelkezések közé, és/vagy ha a nemzeti jog előírja, hogy a nemzeti munkaügyi hatóság köteles hivatalból vizsgálatot folytatni a csoportos létszámcsökkentésre vonatkozó eljárás keretében.
44
Második kérdésével, amely a C‑134/24. sz. Tomann ügyben előterjesztett első három kérdésnek felel meg, és amelyet a jelen ügyben előterjesztett első kérdésre adott nemleges válasz esetére tettek fel, a hatodik tanács, amely kételkedik a második tanács által képviselt álláspontban, azt kívánja megtudni, hogy a 98/59 irányelv 3. cikkének célja teljesítettnek tekinthető‑e, ha a tervezett csoportos létszámcsökkentésről szóló – hiányos vagy nem létező – értesítés orvosolható, kiegészíthető vagy szabályossá tehető azt követően, hogy a munkavállalót tájékoztatták az elbocsátásáról.
45
Harmadik kérdésével a hatodik tanács arra keresi a választ, hogy milyen kapcsolat áll fenn a 98/59 irányelv 4. cikke (1) bekezdésének első albekezdése és 6. cikke között, különösen e 6. cikk hatályát illetően, tekintettel e 4. cikk (1) bekezdésének első albekezdésére, amely olyan elbocsátási tilalmat ír elő, amely a tervezett csoportos létszámcsökkentésről való hibás értesítés vagy az értesítés elmaradása szankciójának tekinthető.
46
E tekintetben többek között megjegyzi, hogy az említett 4. cikk (1) bekezdésének első albekezdése semmilyen szankciót nem ír elő a tervezett csoportos létszámcsökkentésre vonatkozó értesítési eljárást érintő hibákat illetően. Az ott előírt elbocsátási tilalom nem szankció, hanem az a célja, hogy lehetővé tegye az illetékes hatóság számára, hogy megoldást keressen a tervezett csoportos létszámcsökkentések következtében felmerülő problémákra. Ellenkező esetben ezen irányelv 6. cikkének nem lenne önálló jelentése az értesítési eljárást illetően.
47
Következésképpen a tervezett csoportos létszámcsökkentésről szóló értesítési eljárást érintő hibák esetén alkalmazandó szankciót a nemzeti jogalkotónak kell előírnia a foglalkoztatás elősegítésére vonatkozó rendelkezések keretében. Az említett irányelv 6. cikkére tekintettel, és amíg e jogalkotó ilyen szankciót nem ír elő, annak meghatározása a hatáskörrel rendelkező bíróságok feladata.
48
Ilyen körülmények között a Bundesarbeitsgericht (szövetségi munkaügyi bíróság) hatodik tanácsa úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Teljesül‑e a csoportos létszámcsökkentésről való értesítés célja, és ezért szükségtelen‑e a szankció, ha a nemzeti munkaügyi hivatal nem emel kifogást a csoportos létszámcsökkentésről való – objektíve hibás – értesítés ellen, és így úgy véli, hogy kellően tájékozott ahhoz, hogy a [98/59 irányelv] 4. cikkében meghatározott határidőn belül teljesíteni tudja a feladatait?
Érvényesül‑e ez legalább abban az esetben, ha a 98/59 irányelv 3. cikke céljának elérését a foglalkoztatásösztönzésre vonatkozó joggal kapcsolatos valamely nemzeti rendelkezés biztosítja, és/vagy a nemzeti munkaügyi hivatalt terheli a hivatalból történő vizsgálatra vonatkozó kötelezettség?
2)
Az első kérdésre adott nemleges válasz esetén: teljesülhet‑e még a 98/59 irányelv 3. cikkének célja, ha a hibás vagy teljes mértékben hiányzó csoportos létszámleépítésről való értesítés a felmondás kézhezvételét követően kijavítható, kiegészíthető vagy pótolható?
3)
Ha a csoportos létszámcsökkentésről való hibás vagy hiányzó értesítés esetén a 98/59 irányelv 4. cikkének (1) bekezdése szerinti elbocsátási tilalom az értesítésben elkövetett hibák szankciója, mire terjed ki e tekintetben a 98/59 irányelv 6. cikkének hatálya?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az első kérdésről
49
Első kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 98/59 irányelv 3. cikkét úgy kell‑e értelmezni, hogy az illetékes állami hatóság tervezett csoportos létszámcsökkentésről való értesítésének célja teljesítettnek tekinthető egyrészt akkor, ha e hatóság nem emel kifogást a hibás vagy hiányos értesítéssel szemben, és így úgy véli, hogy elegendő információval rendelkezik ahhoz, hogy az ezen irányelv 4. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében előírt határidőn belül megoldást keressen a tervezett csoportos létszámcsökkentések következtében felmerülő problémákra, másrészt pedig, ha a nemzeti szabályozás előírja, hogy a munkáltató együttműködik az említett hatósággal a munkanélküliségi helyzetek elkerülése vagy korlátozása érdekében, és/vagy a nemzeti munkaügyi hatóságnak a csoportos létszámcsökkentés keretében hivatalból vizsgálatot kell folytatnia.
50
Az első kérdés első részét illetően mindenekelőtt emlékeztetni kell arra, hogy az említett irányelv fő célja abban áll, hogy a csoportos létszámcsökkentést a munkavállalók képviselőivel folytatott konzultáció és az illetékes hatóság tájékoztatása előzze meg (2023. július 13‑iG GmbH ítélet, C‑134/22, EU:C:2023:567, 38. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
51
Ebből következik, hogy amint az ugyanezen irányelv alkalmazásának az 1. cikkében megállapított mennyiségi és időbeli feltételei teljesülnek, a csoportos létszámcsökkentéseket tervező valamennyi munkáltatónak két eljárási kötelezettséget kell teljesítenie.
52
Egyrészt a 98/59 irányelv 2. cikkének (1) bekezdése értelmében az érintett munkáltató köteles a munkavállalók képviselőivel konzultációt folytatni. A 2. cikk (2) bekezdésének megfelelően a konzultációk kiterjednek legalább a csoportos létszámcsökkentések elkerülésének vagy az érintett munkavállaló‑létszám csökkentésének módjaira és eszközeire, valamint a következmények enyhítésére olyan kísérő szociális intézkedések alkalmazása révén, amelyek – többek között – az elbocsátott munkavállalók áthelyezéséhez vagy átképzéséhez nyújtott támogatásra vonatkoznak. Különösen ezen irányelv 2. cikke (3) bekezdésének első albekezdése értelmében e munkáltató megad a munkavállalók képviselőinek minden lényeges információt, és írásban feltétlenül közli velük az ezen albekezdés b) pontjában említett információkat.
53
Másrészt az említett irányelv 3. cikke (1) bekezdésének első albekezdése értelmében az említett munkáltató minden tervezett csoportos létszámcsökkentésről írásban értesíti az illetékes állami hatóságot.
54
Ugyanezen irányelv 3. cikke (1) bekezdése negyedik albekezdésének megfelelően „[e]z az értesítés tartalmazza a tervezett csoportos létszámcsökkentésre és a munkavállalók képviselőivel folytatott, a 2. cikk által előírt konzultációkra vonatkozó összes lényeges információt, és különösen az elbocsátás okait, az elbocsátandó munkavállalók létszámát, a rendszerint foglalkoztatott munkavállalók létszámát és azt az időszakot, amely során az elbocsátásokat végre kívánják hajtani.”
55
A 98/59 irányelv 4. cikke (1) bekezdésének első albekezdése úgy rendelkezik, hogy az ilyen, „az illetékes állami hatóságnak bejelentett tervezett csoportos létszámcsökkentések”, az előző pontban említett hasznos információkkal együtt legkorábban 30 nappal ezen értesítést követően léphetnek hatályba, amely időszakot e hatóság e cikk (2) bekezdése szerint arra használja fel, hogy megoldást keressen a tervezett csoportos létszámcsökkentések következtében felmerülő problémákra.
56
Az értesítési kötelezettségnek tehát lehetővé kell tennie e hatóság számára – a munkáltató által részére továbbított információk összessége alapján – annak vizsgálatát, hogy milyen lehetőségek vannak az e csoportos létszámcsökkentéssel érintett munkaerőpiacra és gazdasági tevékenységre vonatkozó adatokhoz igazodó intézkedések révén az említett létszámcsökkentés negatív következményeinek korlátozására (lásd ebben az értelemben: 2023. július 13‑iG GmbH ítélet, C‑134/22, EU:C:2023:567, 35. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
57
E 4. cikk tehát az (1) bekezdésének első albekezdésében olyan minimális időtartamot biztosít, amellyel e hatóságnak rendelkeznie kell az előző pontban említett intézkedések megtételére (2005. január 27‑iJunk ítélet, C‑188/03, EU:C:2005:59, 51. pont).
58
Ebből következik, hogy abban az esetben, ha a munkáltató nem értesítette az illetékes állami hatóságot a tervezett csoportos létszámcsökkentésről a 98/59 irányelvből eredő kötelezettségeivel összhangban, és e hatóság nem rendelkezik minden olyan hasznos információval, amely lehetővé tenné a tervezett csoportos létszámcsökkentések következtében felmerülő problémák megoldásának keresését, ezen irányelv fő célja nem tekinthető teljesítettnek.
59
A jelen ügyben – a kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő vizsgálat függvényében – úgy tűnik, hogy a Bíróság rendelkezésére álló iratokból kitűnően a tervezett csoportos létszámcsökkentésről a Dr. A által 2020. július 1‑jén közölt, a jelen ítélet 21. pontjában említett értesítés hibás vagy hiányos volt, mivel nem tartalmazta az említett irányelv 3. cikke (1) bekezdésének negyedik albekezdésében említett valamennyi hasznos információt.
60
E tekintetben az a tény, hogy az illetékes állami hatóság e hibás vagy hiányos értesítés kézhezvételének visszaigazolására szorítkozott, anélkül azonban, hogy állást foglalt volna arról, hogy az megfelel‑e ugyanezen irányelv előírásainak, nyilvánvalóan nem vezethet annak megállapításához, hogy az említett értesítés mindazonáltal megfelel ezen irányelv előírásainak.
61
Kétségtelen, hogy e hatóságnak nem feladata a tervezett csoportos létszámcsökkentéssel érintett egyes munkavállalók egyéni helyzetének vizsgálata. Mindazonáltal, az illetékes hatóság fellépése arra irányul, hogy átfogó módon vizsgálja a tervezett csoportos létszámcsökkentéseket (lásd ebben az értelemben: 2023. július 13‑iG GmbH ítélet, C‑134/22, EU:C:2023:567, 37. pont), a hibás vagy hiányos értesítés megakadályozná őt azon feladatának teljesítésében, hogy a 98/59 irányelv 4. cikkének (2) bekezdése alapján megoldást keressen a tervezett csoportos létszámcsökkentések következtében felmerülő problémákra.
62
Ami az első kérdés második részét illeti, a jelen ítélet 51–55. pontjában kifejtett megfontolásokból már kitűnik, hogy egyetlen munkáltató sem mentesülhet az ezen irányelv 3. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében és 4. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében foglalt eljárási kötelezettségek alól pusztán azzal, hogy az illetékes állami hatóság az alkalmazandó nemzeti szabályozás alapján hivatalból szabályszerűvé teszi az eredetileg hibás vagy hiányos értesítést.
63
Meg kell ugyanis állapítani egyrészt, hogy az ilyen szabályszerűvé tétel sértheti az említett irányelv 3. cikke (1) bekezdésének első és negyedik albekezdésével összefüggésben értelmezett 4. cikke (1) bekezdésének első albekezdését, amelyből kitűnik, hogy az ott említett 30 napos határidő csak azt követően kezdődik, hogy a munkáltató e rendelkezéseknek megfelelően értesítette az illetékes hatóságot a tervezett csoportos létszámcsökkentésről.
64
Másrészt az az idő, amelyet az illetékes hatóságnak az ilyen hivatalból történő szabályszerűvé tételhez szükséges lépésekre kell fordítania, megakadályozhatja e hatóságot abban, hogy e teljes 30 napos határidőt arra használja fel, hogy ugyanezen irányelv 4. cikke (2) bekezdésének megfelelően megoldást keressen a tervezett csoportos létszámcsökkentések következtében felmerülő problémákra.
65
Ebből következik, hogy az olyan nemzeti szabályozás, amely valamennyi munkáltatót mentesíti a 98/59 irányelv szerinti azon kötelezettsége alól, hogy minden tervezett csoportos létszámcsökkentésről megfelelően értesítse az illetékes hatóságot, sértheti annak hatékony érvényesülését, még akkor is, ha e szabályozás egyébiránt lehetővé teszi e hatóság számára, hogy e 4. cikk (2) bekezdése alapján megoldást keressen a tervezett csoportos létszámcsökkentések következtében felmerülő problémákra.
66
A fenti megfontolások összességére tekintettel az első kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 98/59 irányelv 3. cikkét úgy kell értelmezni, hogy az illetékes állami hatóság tervezett csoportos létszámcsökkentésről való értesítésének célja nem tekinthető teljesítettnek egyrészt akkor, ha e hatóság nem emel kifogást a hibás vagy hiányos értesítéssel szemben, és így úgy véli, hogy elegendő információval rendelkezik ahhoz, hogy az ezen irányelv 4. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében előírt határidőn belül megoldást keressen a tervezett csoportos létszámcsökkentések következtében felmerülő problémákra, másrészt pedig, ha a nemzeti szabályozás előírja, hogy a munkáltató együttműködik az említett hatósággal a munkanélküliségi helyzetek elkerülése vagy korlátozása érdekében, és/vagy a nemzeti munkaügyi hatóságnak a csoportos létszámcsökkentés keretében hivatalból vizsgálatot kell folytatnia.
A második kérdésről
67
Második kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 98/59 irányelv 3. cikkét úgy kell‑e értelmezni, hogy az illetékes állami hatóság tervezett csoportos létszámcsökkentésről való értesítésének célja teljesítettnek tekinthető, ha az ilyen hibás vagy hiányzó értesítés helyesbíthető, kiegészíthető vagy pótolható azt követően, hogy az érintett munkavállalót tájékoztatták a munkaszerződésének felmondásáról.
68
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a Bíróság főszabály szerint köteles határozatot hozni, ha a feltett kérdés az uniós jog valamely szabályának értelmezésére vagy érvényességére vonatkozik, kivéve ha a kért értelmezés nyilvánvalóan semmilyen összefüggésben nincs az alapeljárás tényállásával vagy tárgyával, ha a probléma hipotetikus jellegű, vagy ha nem állnak a Bíróság rendelkezésére azok a ténybeli vagy jogi elemek, amelyek szükségesek ahhoz, hogy e kérdésre célravezető választ adhasson (2024. december 19‑iCredit Suisse Securities [Europe] ítélet), C‑601/23, EU:C:2024:1048, 25. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
69
Márpedig meg kell állapítani, hogy a jelen ügyben a Bíróság rendelkezésére álló iratokból kitűnik, hogy Dr. A nem kísérelte meg a tervezett csoportos létszámcsökkentésről 2020. július 1‑jén bejelentett hibás értesítés helyesbítését, kiegészítését vagy szabályszerűvé tételét.
70
Így nyilvánvaló, hogy a 98/59 irányelv 3. cikkének a kérdést előterjesztő bíróság által kért értelmezése hipotetikus, és hogy ennélfogva a kérdést előterjesztő bíróság valójában tanácsadó jellegű vélemény adására kéri a Bíróságot, tévesen értelmezve az EUMSZ 267. cikk által létrehozott bírósági együttműködés keretében a Bíróságra bízott feladatot (lásd ebben az értelemben: 2024. október 17‑iArarat ítélet, C‑156/23, EU:C:2024:892, 54. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
71
Következésképpen a második kérdés elfogadhatatlan.
A harmadik kérdésről
72
Harmadik kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a 98/59 irányelv 6. cikkét úgy kell‑e értelmezni, hogy a tervezett csoportos létszámcsökkentésre vonatkozó hibás vagy hiányos értesítés esetén az a tény, hogy az ezen irányelv 4. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében előírt 30 napos határidő nem folyik, az említett irányelv 3. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében előírt értesítési kötelezettség e 6. cikk értelmében vett kikényszerítésére irányuló intézkedésnek minősül.
73
Előzetesen hangsúlyozni kell, hogy az ugyanezen irányelv 4. cikke (1) bekezdésének első albekezdése és 6. cikke közötti kapcsolat kérdése különösen abban az esetben merül fel, ha a tervezett csoportos létszámcsökkentésről szóló értesítés hibás vagy hiányos, ami igazolja, hogy az ezen első rendelkezésben előírt 30 napos határidő nem folyik addig, amíg a 98/59 irányelvnek megfelelő értesítésre nem került sor.
74
Ezen irányelv 6. cikke előírja, hogy a tagállamok biztosítják, hogy az irányelv szerinti kötelezettségek kikényszerítésére bírósági és/vagy igazgatási eljárások álljanak a munkavállalók képviselőinek és/vagy a munkavállalóknak a rendelkezésére.
75
E cikk megfogalmazásából tehát az következik, hogy a tagállamok kötelesek olyan eljárásokat kialakítani, amelyek lehetővé teszik az említett irányelvben előírt kötelezettségek teljesítését. Ezzel szemben – és mivel ezen irányelv nem részletezi jobban e kötelezettséget – a tagállamokra hárul ezen eljárások részleteinek kidolgozása (2009. július 16‑iMono Car Styling ítélet, C‑12/08, EU:C:2009:466, 34. pont).
76
Márpedig az említett 6. cikk nem határozza meg azokat a pontos intézkedéseket, amelyeket a tagállamoknak az ugyanezen irányelvben előírt eljárási kötelezettségek megsértése esetére elő kell írniuk, hanem meghagyja ezen utóbbiak számára annak szabadságát, hogy az ugyanezen irányelv által kitűzött cél elérésére alkalmas különböző intézkedések közül a különböző lehetséges helyzetek függvényében válasszanak, azzal a feltétellel azonban, hogy ezen intézkedéseknek az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. cikke értelmében tényleges és hatékony bírói védelmet kell biztosítaniuk, és tényleges visszatartó hatást kell gyakorolniuk (2023. október 5‑iBrink’s Cash Solutions ítélet, C‑496/22, EU:C:2023:741, 45. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
77
Emlékeztetni kell ugyanakkor arra, hogy ugyan a 98/59 irányelv a munkavállalók védelmét csoportos létszámcsökkentések esetén csak részlegesen harmonizálja, ezen harmonizáció korlátozott jellege azonban nem foszthatja meg tényleges érvényesülésüktől ezen irányelv rendelkezéseit (2009. július 16‑iMono Car Styling ítélet, C‑12/08, EU:C:2009:466, 35. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
78
Következésképpen, ha a tagállamokra hárul is ezen irányelvben előírt kötelezettségek teljesítésének biztosítását lehetővé tévő eljárások szabályozása, e szabályozás nem foszthatja meg tényleges érvényesülésüktől ezen irányelv rendelkezéseit (2009. július 16‑iMono Car Styling ítélet, C‑12/08, EU:C:2009:466, 36. pont).
79
E tekintetben először is meg kell állapítani, hogy az említett irányelv 4. cikke (1) bekezdésének első albekezdése úgy rendelkezik, hogy az illetékes állami hatóságnak bejelentett tervezett csoportos létszámcsökkentések a felmondási időre vonatkozó egyéni jogokra irányadó rendelkezések sérelme nélkül legkorábban 30 nappal az ugyanezen irányelv 3. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében előírt értesítést követően léphetnek hatályba. Ebből következik, hogy e 4. cikk (1) bekezdésének első albekezdését úgy kell tekinteni, mint amely arra szorítkozik, hogy a csoportos létszámcsökkentés keretében az érintett munkavállalók és képviselőik jogait illetően a munkáltatót terhelő kötelezettségek be nem tartásának egyszerű jogkövetkezményét előírja.
80
A 98/59 irányelv 6. cikkének azonban eltérő célja van. Célja az ezen irányelvben előírt eljárási kötelezettségek, különösen az irányelv 3. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében előírt azon kötelezettség tiszteletben tartásának biztosítása, amely előírja a munkáltató számára, hogy minden tervezett csoportos létszámcsökkentésről írásban szabályszerűen értesítse az illetékes állami hatóságot. E cikk célja tehát az említett irányelv rendelkezései hatékony érvényesülésének biztosítása, tényleges, hatékony és arányos nemzeti intézkedések elfogadásával.
81
A jelen ügyben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy az egyetlen nemzeti intézkedés, amelyről a kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy alkalmazható a jelen ügyben a tervezett csoportos létszámcsökkentésre vonatkozó értesítési eljárás keretében a munkáltatót terhelő kötelezettségek be nem tartása esetén, a felmondási időnek az ugyanezen irányelv 4. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében előírttal egyenértékű időtartamra történő felfüggesztése, amely az érintett munkavállalók munkaviszonyának meghosszabbításához vezet.
82
Mindazonáltal, amint az a jelen ítélet 79. és 80. pontjából következik, a 98/59 irányelv 4. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében előírt 30 napos határidő és a 6. cikk alapján elfogadott, az ezen irányelvből eredő kötelezettségek betartatására irányuló nemzeti intézkedések eltérő célokat követnek.
83
Ebből következik, hogy a felmondási időnek az e 30 napos határidőhöz igazodó időre történő felfüggesztése az illetékes állami hatóságnak a tervezett csoportos létszámcsökkentésről való hibás vagy hiányos értesítése esetén az említett irányelvnek megfelelő értesítés időpontjáig egyrészt nem helyettesítheti a munkáltatót e 4. cikk (1) bekezdésének első albekezdése alapján terhelő kötelezettség be nem tartásának jogkövetkezményét, másrészt pedig nem mentesítheti a tagállamokat az alól, hogy olyan tényleges, hatékony és arányos intézkedést fogadjanak el, amely a munkáltatót az ugyanezen irányelv 3. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében előírt értesítési kötelezettség betartására ösztönzi, ily módon biztosítva az irányelv rendelkezéseinek hatékony érvényesülését, mint például többek között az érintett munkavállalók kártalanítását.
84
A fenti megfontolások összességére tekintettel a harmadik kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 98/59 irányelv 6. cikkét úgy kell értelmezni, hogy a tervezett csoportos létszámcsökkentésre vonatkozó hibás vagy hiányos értesítés esetén az a tény, hogy az ezen irányelv 4. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében előírt 30 napos határidő nem folyik, nem minősül az említett irányelv 3. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében előírt értesítési kötelezettség e 6. cikk értelmében vett kikényszerítésére irányuló intézkedésnek.
A költségekről
85
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:
1)
A 2015. október 6‑i (EU) 2015/1794 európai parlamenti és tanácsi irányelvvel módosított, a csoportos létszámcsökkentésre vonatkozó tagállami jogszabályok közelítéséről szóló, 1998. július 20‑i 98/59/EK tanácsi irányelv 3. cikkét
a következőképpen kell értelmezni:
az illetékes állami hatóság tervezett csoportos létszámcsökkentésről való értesítésének célja nem tekinthető teljesítettnek egyrészt akkor, ha e hatóság nem emel kifogást a hibás vagy hiányos értesítéssel szemben, és így úgy véli, hogy elegendő információval rendelkezik ahhoz, hogy az ezen irányelv 4. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében előírt határidőn belül megoldást keressen a tervezett csoportos létszámcsökkentések következtében felmerülő problémákra, másrészt pedig, ha a nemzeti szabályozás előírja, hogy a munkáltató együttműködik az említett hatósággal a munkanélküliségi helyzetek elkerülése vagy korlátozása érdekében, és/vagy a nemzeti munkaügyi hatóságnak a csoportos létszámcsökkentés keretében hivatalból vizsgálatot kell folytatnia.
2)
A 2015/1794 irányelvvel módosított 98/59 irányelv 6. cikkét
a következőképpen kell értelmezni:
a tervezett csoportos létszámcsökkentésre vonatkozó hibás vagy hiányos értesítés esetén az a tény, hogy az ezen irányelv 4. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében előírt 30 napos határidő nem folyik, nem minősül az említett irányelv 3. cikke (1) bekezdésének első albekezdésében előírt értesítési kötelezettség e 6. cikk értelmében vett kikényszerítésére irányuló intézkedésnek.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: német.
(
i
)	A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.