62003CC0293_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Bevezetés
1. A vizsgált ügy tárgya egy, a Tribunal du Travail de Bruxelles (a továbbiakban a brüsszeli munkaügyi bíróság) által az Európai Közösségek Bírósága elé terjesztett, a közösségi intézmények alkalmazottainak nyugdíjrendszerére vonatkozó előzetes kérdés.
2. A kérdést előterjesztő bíróság lényegében azt kérdezi a Bíróságtól, hogy ellentétesek-e a közösségi joggal az olyan nemzeti rendelkezések, amelyek nem teszik lehetővé a közösségi állampolgár számára az előrehozott öregségi nyugdíjjogosultsága megállapításakor a valamely közösségi intézményben eltöltött szolgálati idejének beszámítását.
II – Jogi háttér
A vonatkozó közösségi szabályozás
3. A jelen ügyben mindenekelőtt az EK‑Szerződés 39. cikke bír jelentőséggel, amely – amint az köztudott – kimondja a munkavállalók szabad mozgásának elvét, (2) bekezdésében pedig megtilt „az állampolgárság alapján történő minden megkülönböztetés[t] (…) a tagállamok munkavállalói között a foglalkoztatás, a javadalmazás, valamint az egyéb munka- és foglalkoztatási feltételek tekintetében”.
4. A másodlagos jog releváns rendelkezési közül a munkavállalók Közösségen belüli szabad mozgásáról szóló, 1968. október 15-i 1612/68/EGK tanácsi rendeletet (a továbbiakban: az 1612/68 rendelet)(2) kell megemlíteni.
5. A rendelet 7. cikke értelmében:
„(1) Valamely tagállamnak egy másik tagállam területén foglalkoztatott állampolgárát a foglalkoztatási- és munkafeltételek tekintetében nem kezelhetik állampolgársága miatt a hazai állampolgároktól eltérő módon, különösen ami a javadalmazást, a munkaviszony megszüntetését és munkanélkülivé válás esetén az újraelhelyezést vagy újrafoglalkoztatást illeti.
(2) A hazai munkavállalókkal azonos szociális és adókedvezményeket élvez.
(…)”
6. Meg kell továbbá említeni az EK 42. cikk alapján kibocsátott, a szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra és családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló, legújabban az 1998. június 29-i 1606/98/EK tanácsi rendelettel módosított 1971. június 14-i 1408/71/EGK tanácsi rendeletet(3) .
7. 2. cikke értelmében:
„(1) E rendelet vonatkozik azokra a munkavállalókra, akik egy vagy több tagállam jogszabályainak a hatálya alá tartoznak vagy tartoztak, és akik a tagállamok egyikének állampolgárai, illetve azokra a hontalanokra vagy menekültekre, akiknek a lakóhelye valamely tagállam területén található, illetve ezek családtagjaira és túlélő hozzátartozóira”.
8. Végül, az EK 283. cikk alapján kibocsátott Európai Közösségek tisztviselői személyzeti szabályzata VIII. mellékletének 11. cikke így rendelkezik:
„(1) Az a tisztviselő, aki a Közösségek szolgálatából azért lép ki, hogy:
– olyan közigazgatási hatóság, illetve nemzeti vagy nemzetközi szervezet szolgálatába lépjen, amely a Közösségekkel szerződéses viszonyban áll,
– munkavállalói vagy önálló vállalkozói minőségben tevékenykedjen, nyugdíjjogosultságot szerezve ezúton olyan rendszerben, amelynek irányító szervei a Közösségekkel szerződéses viszonyban állnak,
jogosult a Közösségeknél fennálló öregségi nyugdíj iránti jogosultságának biztosításmatematikai egyenértékét az adott közigazgatási hatóság vagy szervezet nyugdíjalapjára vagy arra a nyugdíjalapra átruháztatni, amelyben munkavállalói vagy önálló vállalkozói minőségében végzett tevékenység útján öregségi nyugdíj iránti jogosultságot szerez.
(2) Az a tisztviselő, aki azt követően lép a Közösségek szolgálatába, hogy:
– valamely közigazgatási hatóság, illetve nemzeti vagy nemzetközi szervezet szolgálatából kilépett, vagy
– munkavállalóként vagy önálló vállalkozóként tevékenykedett,
beiktatásakor jogosult az ilyen szolgálati jogviszony vagy tevékenység útján megszerzett öregségi nyugdíj iránti jogosultság biztosításmatematikai egyenértékét vagy átalánydíjas visszavásárlási értékét a Közösségeknek befizettetni”.
A nemzeti szabályozás
9. A belga nyugdíjrendszerek és a nemzetközi közjogi intézmények nyugdíjrendszerei közötti bizonyos kapcsolatok létrehozásáról szóló, 1991. május 21‑i törvény 3. cikke értelmében „minden tisztviselő jogosult – az intézmény jóváhagyásával – kérni az intézmény szolgálatába lépése előtti szolgálati jogviszonyok és időszakok alapján őt megillető nyugellátás összegének az intézményhez történő befizettetését”(4) .
10. E törvény 9. cikke értelmében Gregorio My azonban visszavonhatja a belga rendszerben őt megillető nyugdíjjogosultságai átvitelére irányuló kérelmét. A visszavonás végleges és visszavonhatatlan.
11. Ezzel szemben a belga nemzeti jogrendszer eredetileg nem tette lehetővé a közösségi intézmények tisztviselőjének már megszerzett nyugdíjjogosultságainak a közösségi nyugdíjrendszerből a belga nyugdíjrendszerbe történő átvitelét.
12. Ezt a tilalmat a 2003. február 10-i törvény szüntette meg, amely lehetővé teszi az olyan tisztviselők és ideiglenes alkalmazottak számára, akik a valamely „közösségi intézménynél” végzett szolgálataikat azért fejezik be, hogy olyan új szakmai tevékenységet gyakoroljanak, amely a belga nyugdíjrendszer szerinti öregségi nyugdíjat biztosít, hogy kérjék saját nyugdíjjogosultságaiknak a közösségi nyugdíjrendszerből a Belga Királyság nyugdíjrendszerébe történő átvitelét (14. cikk).
13. A 2003. február 10-i törvény 29. cikke előírja, hogy „a jelen törvény 2002. január 1-jén lép hatályba, és az ezt követően benyújtott átviteli kérelmekre kell alkalmazni (…)”.
14. Jelen ügy szempontjából különösen jelentős az 1996. december 23-i királyi rendelet 4. cikkének (2) bekezdése, amely előírja, hogy „az (…) előrehozott öregségi nyugdíj megszerzésére az érdekeltnek azzal a feltétellel nyílik lehetősége, hogy felmutat a jelen rendelet, az 1990. július 20-i törvény, az 50. sz. királyi rendelet, a munkások, alkalmazottak, bányászok, tengerészek vagy szabadfoglalkozásúak valamely belga nyugdíjrendszere, valamely belga közszolgálati nyugdíjrendszer vagy a Société nationale des Chemins de fer belges [belga államvasutak] nyugdíjrendszere, illetőleg bármely más jogszabályon alapuló belga nyugdíjrendszer szerinti nyugdíjra jogosító legalább 35 év szolgálati”(5) .
III – Tényállás és eljárás
15. Gregorio My olasz állampolgár, 9 éves korában került Belgiumba. Itt 15 éves korában kezdett el dolgozni.
16. 1974-ben, miután 19 éven keresztül több belga társaságnál alkalmazottként dolgozott, Gregorio My-t tisztviselőként alkalmazták az Európai Unió Tanácsának Főtitkárságán, ahol 27 éven keresztül, 2001. május 31-ig dolgozott.
17. 1992 márciusában Gregorio My az 1991. május 20-i belga törvény alapján kérvényezte az Office National des pensions-nál (a továbbiakban: az ONP) a belga rendszerben fennálló nyugdíjjogosultságainak a közösségi intézmények nyugdíjrendszerébe történő átvitelét. 1992 októberében az ONP közölte vele átvihető nyugdíjjogosultságait.
18. Ezt követően Gregorio My úgy döntött, hogy visszavonja a kérelmet; az Európai Unió Tanácsa 2000. október 10-i ajánlott levelében ezt közölte az ONP-vel, és többek között arról is tájékoztatta, hogy a visszavonás az 1991. május 21-i törvény 9. cikke értelmében véglegessé vált.
19. Erről a levélről az ONP 2000. október 17-én értesítette Gregorio My-t.
20. A Tanács tájékoztatását követően 2000. október 20-án Gregorio My azt kérte, hogy állapítsanak meg számára előrehozott öregségi nyugdíjat az 1996. december 23-i királyi rendelet 4. cikkének (2) bekezdése alapján.
21. Az ONP 2001. május 2-i határozatával ezt a kérelmet elutasította, mivel nem ismerte el Gregorio My-nek a Tanácsnál teljesített szolgálati éveit, és úgy ítélte meg, hogy Gregorio My nem rendelkezik a királyi rendelet 4. cikkének (2) bekezdése szerint az előrehozott öregségi nyugdíjra való jogosultsághoz előírt 35 év szolgálati idővel.
22. Gregorio My 2001. május 18-án keresetet nyújtott be a brüsszeli munkaügyi bíróságnál, amelyben megtámadta a megtagadást kimondó intézkedést.
23. A brüsszeli munkaügyi bíróság, mivel kétségei merültek fel az 1991. május 21-i törvénynek és az 1996. december 23-i királyi rendeletnek a közösségi joggal való összeegyeztethetősége felől, az EK 234. cikk alapján a következő kérdést terjesztette előzetes döntéshozatalra a Bíróság elé:
„Nem ellentétesek-e a nemzeti jog bizonyos rendelkezései, mint (a belga nyugdíjrendszerek és a nemzetközi közjogi intézmények nyugdíjrendszerei közötti bizonyos kapcsolatok létrehozásáról szóló) 1991. május 21-i törvény és (a társadalombiztosítás modernizálásáról és a jogszabályon alapuló nyugdíjrendszerek életképességének biztosításáról szóló 1996. július 26-i törvény 15., 16. és 17. cikkének végrehajtására kiadott) 1996. december 23-i királyi rendelet 4. cikkének (2) bekezdése vagy az Európai Közösségek tisztviselői személyzeti szabályzata VIII. mellékletének 11. cikke, az Európai Unió létrehozásáról szóló szerződés új 2., 3., 17., 18., 39., 40., 42. és 283. cikkével és a munkavállalók Közösségen belüli szabad mozgásáról szóló, 1968. október 15-i 1612/68/EGK rendelet 7. cikkével: 1) amennyiben e nemzeti rendelkezések és a személyzeti szabályzat nem teszik lehetővé az Európai Unió polgára számára, amilyen a felperes is, aki szakmai pályafutását előbb egy vállalkozásnál vagy nemzeti közszolgálatban, majd az Európai Unió közszolgálatában töltötte el, vagy fordítva, hogy összehasonlítsa azokat a nyugdíjjal kapcsolatos előnyöket, amelyeket a nemzeti vagy az európai nyugdíjrendszerben kapna, és hogy ezen összehasonlítás alapján kérje e jogok átvitelét akár a nemzeti nyugdíjrendszerből az európai nyugdíjrendszerbe, akár fordítva: az európai nyugdíjrendszerből a nemzeti nyugdíjrendszerbe; 2) amennyiben e rendelkezések azáltal, hogy – az előbbi pontban említett összehasonlítás megtörténte nélkül – Gregorio My számára előírják a belga nyugdíjrendszerből az európai nyugdíjrendszerbe történő átviteléről való kifejezett lemondást vagy azáltal, hogy ilyen értelmű közigazgatási gyakorlatot eredményeznek, a munkavállalókat tévedésbe ejtik vagy ejthetik; és 3) amennyiben e nemzeti jogszabályi rendelkezések nem teszik lehetővé az Európai Unió tisztviselőjeként gyakorolt szakmai tevékenység időtartamának beszámítását előrehozott öregségi nyugdíj megállapítása céljából?”
24. Az így létrejött eljárásban Gregorio My, az ONP, a Bizottság, a Holland Királyság és a Görög Köztársaság írásbeli észrevételeket nyújtott be.
25. A 2004. június 17-i tárgyaláson Gregorio My, az ONP és a Bizottság észrevételeket tett.
IV – Jogi elemzés
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés elfogadhatóságáról
26. Mielőtt érdemben megvizsgálnánk az alapeljárás bírósága által megfogalmazott kérdést, meg kell vizsgálnunk azokat az elfogadhatatlansági kifogásokat, amelyeket különböző jogcímeken Hollandia, az ONP és a Bizottság tett.
27. a) A holland kormány úgy ítéli meg, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló végzés nem elég kimerítően írja le az alapügy ténybeli és jogi keretét. Következésképpen lehetetlen teljességgel megérteni a nemzeti bíróság által előterjesztett kérdés tartalmát.
28. Meglátása szerint az alapügy a kiegészítő jellegű nyugdíjrendszerekre vonatkozik, az előterjesztett kérdés viszont a kötelező nyugdíjrendszerekre vonatkozó nemzeti jogszabályokat érinti. Ezen túlmenően a végzés nem világít rá arra sem, hogy a belga jogrendszer milyen módon szabályozza a nyugdíjjogosultságok átvitelét.
29. Előrebocsátom, hogy a holland kormány kifogása számomra nem tűnik érdemben elfogadhatónak. E tekintetben utalok arra, hogy annak érdekében, hogy a közösségi jognak a nemzeti bíróság számára hasznos értelmezéséhez el lehessen jutni, ez utóbbinak meg kell határoznia azon ténybeli és szabályozási keretet, amelybe az általa feltett kérdés illeszkedik, vagy legalábbis ki kell fejtenie azon ténybeli feltevéseket, amelyeken e kérdések alapulnak, avégett, hogy a Bíróság hasznos válaszokat adhasson(6), továbbá hogy lehetővé tegye a tagállamok kormányainak és az egyéb érdekelt feleknek észrevételek megtételét a Bíróság alapokmánya 20. cikkének megfelelően (7) .
30. Kétségtelen, hogy a jelen ügyben az előzetes döntéshozatalra utaló végzésben találhatók bizonyos hiányosságok: azon ténybeli és szabályozási keret, amelybe a jogvita illeszkedik, és azok az okok, amiért a nemzeti bíróság szükségesnek tartotta a Bíróság megkérdezését, csak röviden kerültek leírásra.
31. A szóban forgó végzésben található hiányos információk azonban lehetővé tették az alapügy felei, a görög kormány és maga a holland kormány számára is, hogy írásbeli észrevételeket tegyenek az előzetes döntéshozatalra terjesztett kérdés érdeméről azon kereteken belül, amennyiben a kérdés az EK‑Szerződésnek a munkavállalók szabad mozgására vonatkozó rendelkezéseit érinti.
32. Ezen túlmenően, az előzetes döntéshozatalra utaló végzésben foglalt információk kiegészültek a nemzeti bíróság által a megküldött további iratokkal és a Bírósághoz benyújtott írásbeli észrevételekkel. Mindezeket a tárgyalási jegyzőkönyvbe felvett érveket és hivatkozásokat a tagállamok kormányai és a többi érdekelt fél tudomására hozták azzal, hogy ez utóbbiak szükség szerint a tárgyaláson kiegészíthették észrevételeiket, és pontosabban állást foglalhattak a nemzeti bíróság által előterjesztett kérdésről.
33. Mindez lehetővé teszi annak megállapítását, hogy – összhangban egyúttal a Bíróság ítélkezési gyakorlatával(8) – ez utóbbi elégséges információt kapott az alapjogvita tényállási és szabályozási kerete tekintetében ahhoz, hogy megvizsgálhassa, hogy az olyan szabályozás, mint a belga, összeegyeztethető-e a közösségi joggal.
34. Így a holland kormány által megfogalmazott kifogás elutasítását javasolom.
35. b) Más nézőpontból, az ONP úgy ítéli meg, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelem amiatt elfogadhatatlan, hogy a 2003. évi törvény hatálybalépésével okafogyottá vált.
36. Meglátása szerint az említett törvény lehetővé teszi az Európai Közösségek tisztviselői számára a közösségi nyugdíjrendszer alapján szerzett nyugdíjjogosultságaik átvitelét a belga nyugdíjrendszerbe, ami a nemzeti előrehozott öregségi nyugdíjra való jogosultság megállapítása céljából beszámíthatóvá teszi a közösségi intézményben eltöltött szolgálati időt.
37. Az ONP-nek tehát kötelessége lenne figyelembe venni Gregorio My-nak a Tanácsnál szerzett szolgálati idejét, aminek következtében Gregorio Mynek joga volna ahhoz, hogy elismerjék az általa kérelmezett előrehozott öregségi nyugdíjat.
38. A 2004. június 17-i tárgyaláson az ONP megerősítette álláspontját. A Bizottság ellenben – véleményem szerint helyesen – kétségeket fogalmazott meg azon lehetőség tekintetében, hogy a 2003. február 10-i törvény alkalmazható-e a jelen ügyben.
39. Ezek a kétségek elsősorban a 2003. február 10-i törvény tárgyi és időbeli hatályára vonatkoznak.
40. Az első álláspont tekintetében hangsúlyoznom kell, hogy az ügy irataiban található adatok alapján úgy tűnik, hogy a 2003. február 10-i törvény kizárólag abban az esetben alkalmazható, ha valamely közösségi állampolgár a közösségi jogrendszerben fennálló saját nyugdíjjogosultságainak a belga rendszerbe történő átvitelét kéri . Úgy tűnik, hogy ez a törvény ugyanakkor nem kötelezi a belga hatóságokat arra, hogy a szolgálati idő beszámítása céljából figyelembe vegyék a közösségi állampolgár által a közösségi intézményekben szerzett szolgálati időt is.
41. Az ügy irataiból kitűnik, hogy Gregorio My nem kérte az ONP-től a Tanácsnál teljesített szolgálata alapján szerzett nyugdíjjogosultságainak a közösségi nyugdíjrendszerből a belga rendszerbe történő átvitelét; Gregorio My valójában csak egy előrehozott öregségi nyugdíj iránti kérelmet nyújtott be.
42. De még ha a 2003. február 10-i törvény alkalmazható lenne is a szolgálati idő beszámítására előrehozott öregségi nyugdíj megállapítása céljából, továbbra is kérdéses marad a törvény időbeli hatálya.
43. E törvény ugyanis 29. cikke értelmében 2002. január 1-jén lépett hatályba, és csak az ezt követően
benyújtott átviteli kérelmekre alkalmazható.
44. Az ügy irataiból viszont kitűnik, hogy a felperes előrehozott öregségi nyugdíj iránti kérelmét 2000. október 20-án, azaz a 2003. február 10-i törvén hatályba lépését legalább másfél évvel megelőzően nyújtotta be.
45. A tárgyalás során az ONP megemlített egy olyan közigazgatási gyakorlatot, amelynek alapján az új jogszabályt a 2002. január 1-je után benyújtott kérelmekre is lehetett alkalmazni, azokban az esetekben, ahol ebben az időpontban a kérelmeket érintően még nem született végleges döntés.
46. Nem hinném azonban, hogy ezek az általános jellegű megállapítások alapot nyújthatnak a szóban forgó törvény világos rendelkezéseinek figyelmen kívül hagyására.
47. Úgy vélem tehát, hogy a Bíróság nem állapíthatja meg egyértelműen, hogy ez a törvény ténylegesen alkalmazható-e a jelen tényállás mellett, tehát az alapjogvitát sem oldhatja meg. Épp ellenkezőleg, a rendelkezésre álló adatok ezzel ellentétes következtetések irányába mutatnak.
48. A fenti megállapítások fényében azt javasolom, hogy a Bíróság utasítsa el az ONP által felvetett kifogást.
49. c) Végül rátérek a Bizottság által felvetett elfogadhatatlansági kifogás vizsgálatára.
50. A Bizottság lényegében úgy érvel, hogy a Bíróságnak kizárólag az előzetes döntéshozatalra terjesztett kérdés harmadik részéről kellene állást foglalnia, amely olyan nemzeti jogszabályi rendelkezéseknek a közösségi joggal való összeegyeztethetőségére vonatkozik, amelyek nem teszik lehetővé a közösségi intézményekben eltöltött szolgálati időnek az előrehozott öregségi nyugdíj megállapítása céljából történő beszámítását.
51. E közösségi intézmény szerint ugyanis a kérdés első két része nincs összefüggésben az alapjogvitával, következésképpen nem hasznosak a nemzeti bíróság számára az előtte folyamatban lévő ügy megoldása tekintetében.
52. Úgy tűnik, hogy a Bizottság kifogása megalapozott és elfogadható.
53. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint(9) az előzetes döntéshozatali mechanizmus célja, hogy a nemzeti bíróság számára hasznos válaszokat adjon az alapjogvita eldöntéséhez.. Más szóval, az előzetes döntéshozatal által létrehozott együttműködés rendszerének célja nem a közösségi bíróság véleményének kikérése, hanem valamely jogvita hatékony és időszerű megoldásához való hozzájárulás(10) .
54. Ahogyan arra már utaltam, Gregorio My sohasem kérte az alapügyben a közösségi nyugdíjrendszerben szerzett nyugdíjának a belga rendszerbe való átutalását. Ő csupán nemzeti előrehozott öregségi nyugdíj megállapításának kedvezményét kérte, és megtámadta az ONP azon határozatát, amellyel az megtagadta a Tanács tisztviselőjeként teljesített 27 év szolgálati idejének figyelembevételét az 1996. december 23-i királyi rendelet 4. cikkének (2) bekezdésében a nyugdíjjogosultság megállapíthatóságának feltételéül szabott 35 év szolgálati idő kiszámítása során.
55. Ebből az következik, hogy az alapjogvita arra a kérdésre korlátozódik, vajon a közösségi jog kötelezi-e a belga hatóságokat a felperesnek mind a belga nyugdíjrendszerben, mind a közösségi nyugdíjrendszerben teljesített szolgálati idejének figyelembevételére.
56. A fenti megállapítások alapján úgy tűnik számomra, hogy csak a kérdés harmadik része bír jelentőséggel, és a Bíróság csak az előzetes döntéshozatalra terjesztett kérdésnek erre a részére válaszolva adhat a nemzeti bíróság számára ténylegesen hasznos válaszokat az előtte folyó alapjogvita eldöntéséhez.
57. Következésképpen úgy vélem, hogy a Bíróságnak az előzetes döntéshozatalra terjesztett kérdés első két részére nem kell választ adnia.
Az előzetes döntéshozatalra terjesztett kérdés harmadik részének tárgyáról
58. A kérdésnek tehát erre a részére szorítkozván, ennek vizsgálatát az előzetes döntéshozatalra utaló végzés szempontjából fogom elvégezni, a későbbiekben pedig ennek vonatkozásában pontosításokkal szolgálok.
59. E tekintetben először is megállapítom, hogy a Bizottság helyesen vetette fel, hogy a kérdés pontosításra szorul.
60. Saját végzésében ugyanis a kérdést előterjesztő bíróság kétségeit fejezi ki az 1996. december 23-i királyi rendelet 4. cikke (2) bekezdésének bizonyos közösségi rendelkezésekkel való összeegyeztethetőségével kapcsolatban. E vonatkozásban az EK 2., EK 3., EK 17., EK 18., EK 39., EK 40., EK 42. és EK 283. cikkre, valamint az 1612/68/EGK rendelet 7. cikkére hivatkozik.
61. Valójában azonban az EK‑Szerződés 39. cikke és az 1612/68 rendelet 7. cikke kivételével a többi rendelkezés, véleményem szerint, nem releváns a jelen ügy szempontjából.
62. Az EK 2. és EK 3. cikket illetően emlékeztetek arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint(11) e cikkek nem tartalmaznak végleges és teljes anyagi jogi rendelkezéseket, hanem csak olyan általános célokat fogalmaznak meg, amelyeket a Közösségnek és a tagállamoknak el kell érniük. Ezeket tehát értelmezési célból az EK‑Szerződés más, tartalmukat kifejtő rendelkezéseivel együtt kell alkalmazni(12) .
63. Az EK 40. és EK 42. cikk sem tartalmaz anyagi jogi rendelkezéseket. Ezek valójában csupán megteremtik a Tanács számára a munkavállalóknak az EK 39. cikkben előírt szabad mozgása megvalósításához szükséges intézkedések jogi alapját. Ugyanezt lehet elmondani az EK 283. cikkről is, amely arra szorítkozik, hogy felhatalmazza a Tanácsot arra, hogy az megállapítsa „az Európai Közösségek tisztviselőinek személyzeti szabályzatát és az e Közösségek egyéb alkalmazottaira vonatkozó alkalmazási feltételeket”.
64. Végül, ami az EK 18. cikket illeti, emlékeztetek arra, hogy ez a cikk általános jelleggel mondja ki a tagállamok területén való szabad mozgás és tartózkodás minden uniós polgárt megillető jogát. A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint azonban ezt a cikket kizárólag olyan helyzetekben kell alkalmazni, amelyek bár az EK‑Szerződés tárgyi és időbeli hatálya alá tartoznak, de ez utóbbi nem rendeli e tényállásokat a szabad mozgásra vonatkozó különös szabályozás alá(13) . Annyiban tehát, amennyiben a jelen ügy az EK 39. cikk hatálya alá tartozik, amely a munkavállalók szabad mozgása tekintetében különös rendelkezést tartalmaz, éppen ez a rendelkezés, és nem az EK 18. cikk az, amely lényeges a jelen tényállás tekintetében. Hasonló megállapítások érvényesek az EK 17. cikk vonatkozásában is.
65. Végül is a kérdést előterjesztő bíróság által hivatkozott rendelkezések közül – ismétlem, az előzetes döntéshozatalra utaló végzés szemszögéből – csak az EK 39. cikknek van jelentősége a jelen ügy szempontjából. Kétségtelen ugyanis, hogy Gregorio My, aki olasz állampolgár, egy másik tagállamban, nevezetesen Belgiumban telepedett le, ahol alkalmazottként dolgozott, mielőtt bizonyos belga vállalkozásoknál, majd ezt követően az Európai Unió Tanácsánál dolgozott alkalmazottként.
66. Fel kell még tenni a kérdést a Bizottsággal együtt, hogy a kérdésre adandó válasz szempontjából van-e jelentősége az 1408/71 rendeletnek is, amely – bár a nemzeti bíróság nem hivatkozott rá – elvben releváns lehet a jelen ügyben, tekintve, hogy éppen ez a rendelet valósítja meg a biztosítási időszakok összevonásának az EK 42. cikkben kimondott elvét.
67. Számomra azonban nem tűnik úgy, hogy ezt a rendeletet alkalmazni lehetne a jelen ügyben.
68. Elsősorban kétséges az, hogy a 2004. április 29-i 883/2004/EK rendelet által történ legújabb módosítást megelőzően, ez a rendelet alkalmazható lett volna az előrehozott öregségi nyugdíjakra. Ugyanis az „előrehozott öregségi nyugdíjellátások” csak az említett módosítás következtében kerültek kifejezetten a rendelet tárgyi hatálya alá (4. cikk)(14) .
69. Másodsorban, amint azt már említettük (lásd a fenti 7. pontot), az 1408/71 rendelet személyi hatálya egyébként „azokra a munkavállalókra [korlátozódik], akik egy vagy több tagállam jogszabályainak a hatálya alá tartoznak vagy tartoztak, és akik a tagállamok egyikének állampolgárai (…)”.
70. Márpedig a Bíróság a Ferlini-ítéletben kimondta, hogy „az Európai Közösségek tisztviselői és családtagjaik […] nem minősíthetők az 1408/71 rendelet értelmében vett munkavállalónak, miután nincsenek alávetve a nemzeti szociális biztonsági jogszabályoknak, amint azt az 1408/71 rendelet személyi 2. cikkének (1) bekezdése megkövetelné”(15) .
71. Ugyanebben az ítéletben azonban a Bíróság elismerte az Európai Közösségek alkalmazottainak migráns munkavállalói státuszát, megállapítván, hogy „a származási államától eltérő tagállamban dolgozó közösségi állampolgár az EK 39. cikk (1) bekezdése értelmében nem veszíti el munkavállalói jogállását amiatt, hogy valamely nemzetközi szervezetnél tölt be állást, még abban az esetben sem, ha a foglalkoztató országba történő belépésének és ott-tartózkodásának feltételeire a nemzetközi szervezet és az annak székhelye szerinti állam között létrejött nemzetközi egyezmény különös szabályai vonatkoznak”(16) .
72. E megállapítások alapján tehát a Bizottsággal egyetértésben levonható az a következtetés, hogy Gregorio My, annak ellenére, hogy nem vonatkozik rá a 1408/71 rendelet hatálya alá, a munkavállalónak az EK‑Szerződés 39. cikke szerinti tág fogalmába tartozik.
73. Ezek után, és a fenti megállapítások alapján úgy gondolom, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést olyan értelemben kell pontosítani, hogy ez annak megállapítására irányul, hogy ellentétesek-e az EK 39. cikkel és az 1612/68 rendelet 7. cikkével az olyan nemzeti rendelkezések, amelyek az e rendelkezések által megállapított előrehozott öregségi nyugdíjjogosultság megnyitása során nem teszik lehetővé egy közösségi állampolgárnak az Európai Unió egyik intézményben eltöltött szakmai pályafutásának figyelembevételét(17) .
Az előzetes döntéshozatalra terjesztett kérdés érdeméről
74. E kérdésre – igenlően – csak a Bizottság és Gregorio My válaszolt. A holland és a görög kormány ellenben csak a kérdés első két részével foglalkozott, tehát azokkal a részekkel, amelyekről már fentebb (56‑57. pont) kifejtettem, hogy a jelen jogvita szempontjából nem relevánsak.
75. A magam részéről mindenekelőtt arra emlékeztetnék, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlata szerint az EK‑Szerződés személyek szabad áramlására vonatkozó rendelkezéseinek összessége a közösségi állampolgárok számára annak megkönnyítését szolgálja, hogy a Közösség egész területén bármilyen jövedelemszerző tevékenységet folytathassanak, és kizárja az olyan nemzeti szabályozást, amely hátrányosabb helyzetbe hozhatja ezen állampolgárokat, amennyiben tevékenységüket ki kívánják terjeszteni valamely tagállam területén kívülre(18) .
76. Ebből az következik, hogy az EK 39. cikk nemcsak az állampolgárságon k özvetetten vagy közvetlenül alapuló hátrányos megkülönböztetést tiltja, hanem azokat a „nemzeti jogszabályokat is, amelyek, jóllehet Gregorio My munkavállalók állampolgárságától függetlenül kerülnek alkalmazásra, korlátozzák ez utóbbiak szabad mozgását”(19) .
77. A jelen ügy esetében vitathatatlannak tűnik számomra, hogy az olyan rendelkezést, amely az alapeljárás tárgyát képezi, a munkavállaló állampolgárságától függetlenül alkalmazzanak. Ez a rendelkezés ugyanis a külföldi munkavállalók tekintetében a belga munkavállalókhoz képest kedvezőtlenebb bánásmódot állapít meg: ugyanis a rendelkezés ez utóbbiak számára sem tenné lehetővé a közösségi intézményeknél töltött szolgálati idő elismertetését az előrehozott öregségi nyugellátás kiaknázása céljából.
78. Másfelől kétségtelennek tűnik számomra, hogy a szóban forgó rendelkezés, bár nem okoz az állampolgárságon alapuló közvetett vagy közvetlen hátrányos megkülönböztetést, alkalmas arra, hogy megakadályozza vagy korlátozza, tehát kevésbé vonzóvá tegye valamely szakmai tevékenységnek a Közösségben történő végzését.
79. Gregorio My, és minden hasonló helyzetben lévő közösségi munkavállaló ugyanis e rendelkezés eredményeképpen kerültek ténylegesen hátrányosabb helyzetbe, tekintve, hogy pusztán abból a tényből eredően, hogy az Európai Unió egyik intézményénél vállaltak munkát, elveszítik annak lehetőségüket, hogy kihasználhassák az előrehozott öregségi nyugellátást, amelyre egyébként jogosultak lettek volna. Mindez természetesen közvetlenül kihat e munkavállalók azon döntésére, hogy elfogadjanak-e valamely álláshelyet valamely közösségi intézménynél, ahogyan arra is ösztönözheti ezen intézmények alkalmazottját, hogy azért hagyja el munkahelyét, hogy valamely más belgiumi munkaadónál folytassa szakmai tevékenységét.
80. Más szóval, teljesen hasonló helyzettel állunk szemben, mint annak a tényállásnak az esetében, amelyről a Bíróság megállapította, hogy ellentétes a munkavállalók szabad mozgásával, és amelyben egy állami rendelkezés nem vette figyelembe egy közösségi munkavállalónak egy másik tagállamban tejesített szolgálati idejét(20) . A mi esetünkben is, amint azt már láttuk, nagyon hasonló akadály áll fenn valamely munkavállalónak valamely munkahely elfogadását érintő választása előtt.
81. Van azonban két lényeges különbség a Bíróság elé e jogterületet érintően terjesztett ügyekhez viszonyítva.
82. Az első, kevésbé meghatározó és minősítő különbség az, hogy itt – ahogyan már említettem – nem állampolgárságon alapuló hátrányos megkülönböztetésről van szó, mert a szóban forgó nyugellátást Belgiumban minden közösségi állampolgártól megtagadják, pusztán azon okból, hogy közösségi intézményeknél is dolgoztak.
83. A második és lényegesebb különbség, amely részben kapcsolódik az előzőhöz, az, hogy az itt hivatkozott esetekben nem szükségszerűen szerepelnek határokon átnyúló elemek. Amennyiben ugyanis a közösségi intézmények nem minősülnek tagállamnak, az ezeknél történő munkavállalás nem jár szükségszerűen az államhatárok átlépésével. Valóban, a jelen ügyben kétséges, hogy Gregorio My átlépett-e egy ilyen határt, mivel már Belgiumban élt és dolgozott azelőtt, hogy munkát vállalt volna az Európai Unió Tanácsánál.
84. Ennek megoldására a Bizottság a Bíróság ítélkezési gyakorlatára(21) hivatkozva úgy véli, hogy ezekben az esetekben a más tagállamok területén történő mozgás szabadsága jogának gyakorlásán alapuló hátrányos megkülönböztetést kellene megállapítani. Figyelembe véve ugyanis célját és azt a tényt, hogy alapvető szabadságot garantál, az EK 89. cikket úgy kellene értelmezni, hogy ez megtiltja a tagállamok számára, hogy azon a tényen alapuló hátrányos megkülönböztetést alkalmazzanak, mint a vizsgált ügyben is, hogy valamely közösségi állampolgár, miután Belgiumban végzett szakmai tevékenységet, a közösségi intézményeknél dolgozott. Ez esetben, a Bizottság véleménye szerint, a hátrányos megkülönböztetés elkerülhető lenne, ha az ezen intézményeknél eltöltött szolgálati időt Belgium vagy valamely más tagállam közszolgálatában eltöltött időhöz hasonlóan kezelnék.
85. De felteszem a kérdést, hogy valóban ez-e a legjobb megoldás. Mindenekelőtt azért, mert önmagában nagyon erőltetettnek tűnik, és egyébként is fikción, ráadásul bizonytalan és vitatható alapú összehasonlításon alapul. Másodsorban azért, mert nem világos, hogy ez a megoldás magában foglalja-e az érintett tagállamának állampolgárait (és a vizsgált szempontból a hozzájuk hasonló munkavállalókat) is. Ha nem így volna, nem tudom, hogy valamely jogtalan korlátozás elkerülése céljából milyen okból kellene felépíteni egy olyan mesterkélt megoldást, amely lehetővé tenné a korlátozásnak a migráns munkavállalókkal szembeni megszüntetését, de teljes egészében fenntartaná azt a belga, vagy az egyébként e tagállamban dolgozó munkavállalók számára, akik az ott található közösségi intézményeknél vállaltak munkát.
86. Ez a következmény még inkább indokolatlan és irracionális, ha tekintetbe vesszük, hogy az államhatárok átlépésének elmaradása pusztán annak az „esetleges” és „véletlenszerű” ténynek köszönhető, hogy Gregorio My Belgiumban található közösségi intézményeknél dolgozott. Mert ha véletlenül más tagállamban található intézménynél dolgozott volna, a helyzetek azonossága ellenére nem szenvedte volna el a belga jogszabályok negatív hatásait.
87. A kifogás azonban minden bizonnyal túlmutat a jelen ügyön. Ha ugyanis megmaradunk a kritika alá vett álláspontnál, azt kockáztatjuk, hogy legalább annyira hátrányosan megkülönböztető, mint paradox eredményekhez jutunk. Ugyanis az következne belőle, hogy például valamely belga állampolgár, aki az Európai Parlament valamelyik luxembourgi hivatalában mint migráns munkavállaló dolgozik, az EK 39. cikk alkalmazási körébe tartozna, tehát elkerülné a szóban forgó belga jogszabályok következményeit, és homlokegyenest ellenkező helyzetben lenne, mintha – merő véletlenségből – ugyanazon intézmény valamely brüsszeli hivatalában alkalmazták volna, nem is beszélve azokról a komplikációkról, amelyek az esetben jelentkeznének, ha – amint ez időnként megtörténik – hivatalokhoz történő beosztása időnként megváltozna. Mindezt annak ellenére, hogy Gregorio My nem az intézménynek helyet adó állam szerint választotta munkájának helyszínét, hanem saját szakmai előmenetele érdekében választotta azt az adott intézménynél.
88. Ismeretes ugyanis, hogy ha valaki úgy dönt, hogy a közösségi intézményeknél fog dolgozni, elvben nem azért teszi, hogy Belgiumban vagy Luxemburgban telepedjen le. Ez általában e választás másodlagos és járulékos következménye, amely ahhoz (az e tekintetben szintén „járulékos”) tényhez kötődik, hogy ezen intézmények (vagy soknak ezek közül) a székhelye ezekben az országokban található; de a székhely bárhol máshol is lehetett volna anélkül, hogy ennek következményei lettek volna a közösségi tisztviselőnek a jelen ügy szempontjából migráns munkavállalóként való minősítésére.
89. Mindez azt igazolja, hogy ami a vizsgált ügy (és a hasonló esetek) szempontjából lényeges, az nem a munkavállaló állampolgársága, sem pedig munkavégzésének helye, hanem annak az intézménynek a jellege, ahol a munkát végezték. Más szóval, a szóban forgó korlátozás (bizonyos esetek kivételével és akkor is csak közvetetten) nem érinti a munkavállaló szabad mozgását, ellenben – és Gregorio My állampolgárságától vagy eredeti lakóhelyétől függetlenül – azt a körülményt érinti, hogy a munkát közösségi intézménynél végezték.
90. Ha azonban így van, akkor ebből az következik, hogy valójában nem az EK 39. cikk alkalmazásáról és a munkavállalók mozgásának problematikájáról van szó. Vagy, ha éppen ezt akarjuk, akkor arról, mégpedig abban az értelemben, hogy a munkavállaló ezekben az esetekben nemcsak „fizikai határokat”, hanem a közösségi intézmények sajátos jogállása és jogrendje, valamint különösen a jelen ügyben az ez intézmények foglalkoztatási viszonyának jellege által létrehozott és meghatározott „jogi határokat” is átlép. Ez egy olyan viszony, amely – a Bíróság megfogalmazásával éve – „nemzetközi szervezetnél” „nemzetközi egyezmény” által szabályozott feltételek szerint áll fenn (lásd az idézett Ferlini‑ítélet 42. és ezt követő pontját), és amelyet alkalmazottainak sajátos jogviszonyain túl a tagállamoknak elsősorban azon kötelezettsége – is – garantál, hogy nem sérthetik a szervezet érdekeit, és megtegyék a megfelelő intézkedéseket feladatai teljesítésének biztosítása érdekében (EK 10. cikk).
91. Tehát ebben az értelemben, és csak ebben az értelemben mondható el, hogy Gregorio My helyzete nem tér el az olyan munkavállalóétól, aki munkahelyét azért hagyja el, hogy valamely másik tagállamban végezzen munkát. Bár Gregorio My az Unión belül semmilyen államhatárt nem lépett át ahhoz, hogy a Tanácsnál dolgozhasson, ténylegesen azonban azzal, hogy az egyik nemzeti jogrendből egy másik, nemzetközileg garantál jogrendbe került, átlépett egy „jogi határt”.
92. A Bíróság egyébként kifejezetten elismerte a közösségi rendszer és alkalmazottai jogviszonyának sajátos helyzetét. E tekintetben az Európai Közösségek tisztviselői személyzeti szabályzata VIII. melléklete 11. cikke (2) bekezdésének (lásd fentebb, 8. pont) vonatkozásában, rámutatott arra, hogy a nemzeti nyugdíjrendszerek és a közösségi nyugdíjrendszerek közötti folyamatosság „a köz- vagy magánalkalmazásból a közösségi közigazgatási pályára lépés megkönnyítését, és a Közösségeknek már megfelelő szakmai tapasztalattal rendelkező személyzet legkedvezőbb kiválasztási lehetőségeinek biztosítását célozza”(22) .
93. Ennek alapján ugyanezen ítéletben a Bíróság úgy ítélte meg, hogy az olyan helyzet, amelyben az alperes állam, más tagállamoktól eltérően, megtagadta ezeket a nyugellátásokat, „megtöri a más tagállamokból származó közösségi alkalmazottak és a belga alkalmazottak közötti egyenlőséget, és ez utóbbiak hátrányos megkülönböztetéshez vezet. Ez a megtagadás megnehezíthetné a bizonyos szolgálati idővel rendelkező belga tisztviselőknek a Közösség általi felvételét azáltal, hogy a tagállami közszolgálatból a közösségi közszolgálatba való átlépés azzal az eredménnyel járna, hogy megfosztaná őket azoktól a nyugdíjjogosultságoktól, amelyekre igényt tarthatnának, ha nem fogadták volna el a Közösség szolgálatába lépést” (19. pont).
94. Olyan megállapításokról van szó, amelyek tökéletesen illenek a vizsgált ügyre is, mivel – mint láttuk – a vitatott nemzeti rendelkezések ebben az esetben is legalább annyira hátrányos megkülönböztetést jelentenek a belga (vagy Belgiumban lakóhellyel rendelkező) alkalmazottak számára, mint amennyire a közösségi szolgálatba lépéstől vélhetően elriasztó korlátozást.
95. Igaz, hogy az említett esetben a személyzeti szabályzat kifejezetten előírta a nyugdíjjogosultságot, míg ebben az esetben nem így történt. Azonban úgy tűnik számomra, hogy a szóban forgó jogosultság védelme tökéletesen beleillik a hivatkozott ítélet logikájába, miután arról van szó, hogy – a tagállam/Közösség kettős viszonylatban és viszont – biztosítani kell a tisztviselők nyugdíjjogosultságainak folyamatosságát.
96. Mindebből az következik, hogy az olyan rendelkezések, mint a szóban forgóak, sértik az Európai Közösségek tisztviselőinek személyi szabályzata hatálya alá tartozó jogviszonyok folyamatosságának és egyenlőségének elveit, valamint nagyobb általánosságban az EK 10. cikkben kimondott elvet annyiban, ahogyan azt a Bizottság is megjegyzi, amennyiben a tagállamoknak a szabályzat végrehajtás biztosítása érdekében meg kell tenniük minden megfelelő intézkedést, valamint azért, hogy elkerüljék a Közösség érdekeinek megsértését és célkitűzései megvalósításának veszélyeztetését.
97. Következésképpen úgy vélem, hogy az EK 10. cikket az Európai Közösségek tisztviselőinek személyzeti szabályzatával összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely nem teszi lehetővé a közösségi állampolgár által a közösségi intézmény szolgálatában eltöltött évek beszámítását a nemzeti nyugdíjrendszerben előrehozott öregségi nyugdíjra való jogosultság megállapítása céljából.
V – Végkövetkeztetések
98. Következésképpen azt indítványozom, hogy a Bíróság az alábbi értelemben válaszoljon a Tribunal du Travail de Bruxelles által előterjesztett kérdésre:
„Az EK 10. cikket az Európai Közösségek tisztviselőinek személyzeti szabályzatával összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely nem teszi lehetővé a közösségi állampolgár által a közösségi intézmény szolgálatában eltöltött évek beszámítását a nemzeti nyugdíjrendszerben előrehozott öregségi nyugdíjra való jogosultság megállapítása céljából”.
(1) .
(2)
HL L 257., 2. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 1. kötet, 15. oldal
(3)
HL L 149., 2. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 1. kötet, 35. oldal. Megemlítem, hogy a 2003. május 14-i 859/2003/EK rendelet az 1408/71 rendelet rendelkezéseit kiterjesztette a harmadik országok e rendelkezések által pusztán állampolgárságuk okán nem érintett állampolgáraira is. Végül az 1408/71 rendelet helyébe legutóbb a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló, 2004. április 29-i 883/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL L 166., 1. o., magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 5, kötet, 72. o.) lépett.
(4) –		Nem hivatalos fordítás.
(5) –		Nem hivatalos fordítás.
(6) –	A C‑51/96. és C‑191/97. sz., Deliège egyesített ügyekben 2000. április 11-én hozott ítélet (EBHT 2000., I‑2549. o.) 31-33. pontja. Lásd továbbá a C‑320/90., C‑321/90. és C‑322/90. sz., Telemarsicabruzzo egyesített ügyekben 1993. január 26-án hozott ítélet (EBHT 1993., I‑393. o.) 6. pontját, a C‑458/93. sz. Saddik-ügyben 1995. március 23-án hozott ítéletet (EBHT 1995., I‑511. o.), a C‑67/96. sz. Albany-ügyben 1999. szeptember 21-én hozott ítélet (EBHT 1999., I‑5751. o.) 39. pontját.
(7) –	A Deliège-ügyben 2000. április 11-én hozott ítélet (hivatkozás fent) 31. pontja.
(8) –	A C‑115/97–C‑117/97sz., Brentjens’ Handelsonderneming egyesített ügyekben 1999. szeptember 21-én hozott ítéletek (EBHT 1999., I‑6025. o) 42-43. pontja és az Albany-ítélet (hivatkozás fent) 34-35. pontja.
(9) –	A C‑35/99. sz. Arduino-ügyben 2002. február 19-én hozott ítélet (EBHT 2002., I‑1529.) 25. pontja és a C-415/93. sz. Bosman-ügyben 1995. december 15-én hozott ítélet (EBHT 1995., I‑4921. o.) 61. pontja
(10) –	A C‑314/96. sz. Djabali-ügyben 1998. március 12-én hozott ítélet (EBHT 1998., I‑1149,) 17-20. pontja és a C‑340/99. sz., TNT Traco ügyben 2001. május 17-én hozott ítélet (EBHT 2001., I‑4109. o.,) 30-31. pontja.
(11) –	A 126/86. sz. Gimenez Zaera-ügyben 1987. szeptember 29-én hozott ítélet (EBHT 1987. 3697. o.) 11. pontja a C‑339/89. sz. Alsthom‑ügyben 1991. január 24-én hozott ítélet (EBHT 1991., I‑107. o.) 8. és 9. pontja, a C‑78/90–C‑83/9011. sz., Compagnie Commerciale de l’Ouest egyesített ügyekben 1992. március 11-én hozott ítélet (EBHT 1992., I‑1847. o.,) 17. és 18. pontja.
(12) –		A C‑378/97. sz. Wijsenbeek-ügyben 1999. szeptember 21-én hozott ítélet (EBHT 1999., I‑6207. o.) és a C‑9/99. sz. Echirolles Distribution ügyben 2000. október 3-án hozott ítélet (EBHT 2000., I‑8207. o.).
(13) –		A C‑100/01. sz. Oteiza Olazabal‑ügyben 2002. november 26-án hozott ítélet (EBHT 2002., I‑10981. o.).
(14) –	Lásd továbbá a 171/82. sz., Valenti kontra Assedic ügyben 1983. július 5-én hozott ítéletet (EBHT 1983., 2157. o.,) 16-18. pontja, amely új tűnik, kizárja az 1408/71 rendelet alkalmazási köréből a jelen ügyben szereplő ellátásokat, amennyiben eltérnek a rendelet által szabályozott öregségi nyugdíjaktól.
(15) –	A C‑411/98. sz. Ferlini-ügyben 2000. október 3-án hozott ítélet (EBHT 2000., I‑8081. o.,) 41. pontja.
(16) –	A Ferlini-ügyben hozott ítélet (hivatkozás fent) 42. pontja. Lásd továbbá a 389/87. sz. és 390/87. sz., Echternach és Moritz ügyben 1989. március 15-én hozott ítéletek (EBHT 1989., 723. o.) 11. pontja, a C‑310/91. sz. Schmid-ügyben 1993. május 27-án hozott ítélet (EBHT 1993., I‑3011. o.,) 20. pontja. Hasonlóképpen, abban az értelemben, hogy az EK 39. cikkben meghatározott elvek azokra a munkavállalókra is érvényesek, akik nem tartoznak az 1408/71 rendelet hatálya alá, lásd a C‑443/93. sz. Vougioukas-ügyben 1995. november 22-én hozott ítéletet (EBHT 1995., I‑4033. o.). 39-41. pontját.
(17) –	Szükségesnek tartom megjegyezni, hogy ebben az értelemben a vizsgált ügy nem minősül elszigetelt esetnek. Az előbb megfogalmazott kérdést újabb, még a bíróság előtt jelenleg is folyó ügyekben is előterjesztették (C‑137/04. és C‑185/04. sz. ügyek, mindkettő arra vonatkozik, hogy Svédország egyes szociális ellátásokat megtagadott a közösségi tisztviselőktől).
(18) – A 143/87. sz. Stanton‑ügyben 1988. július 7-én hozott ítélet (EBHT 1988., 3877. o.) és a hivatkozott Bosman‑ítélet.
(19) –	A C‑190/98. sz. Graf‑ügyben 2000. január 27-én hozott ítélet (EBHT 2000., I‑493. o.,) 18. pontja.
(20)  –	E tekintetben a Bizottság által is hivatkozott Vougioukas‑ügyre emlékeztetnék, amelyben a görög hatóságok megtagadták egy görög állampolgártól a görögországi nyugdíj jogát, mert nem vették figyelembe azokat az éveket, amelyek során Vougioukas egy német közkórházban teljesített szolgálatot. Ítéletében a Bíróság az EK 39. cikkel ellentétesnek minősítette ezt a megoldást, mert e cikk célja „nem valósulna meg, ha a munkavállalók a szabad mozgás jogának gyakorlása következtében elveszítenék valamely tagállam által biztosított nyugdíjjogosultsági előnyeiket, és egy ilyen következmény elriasztaná a közösségi munkavállalót a szabad mozgáshoz való jog gyakorlásától, következésképpen e szabadság korlátozásának minősülne”. A szóban forgó görög rendelkezések, tette hozzá a Bíróság, mivel a nyugdíjhoz való jog megszerzése tekintetében nem ismerik el a más tagállamok közkórházaiban töltött szolgálati időket, azon „munkavállalók, akik nem gyakorolták a szabad mozgáshoz való jogot és a migráns munkavállalók közötti egyenlőtlen bánásmódhoz [vezetett], ez utóbbiak hátrányára. (a Vougioukas-ügyben hozott ítélet [hivatkozás fent] 39-41. pontja).
(21) – Lásd különösen a C‑4/95. sz. és C‑5/95. sz., Stöber és Piosa Pereira egyesített ügyekben 1997. január 30-án hozott ítéletet (EBHT 1997., I‑511,) 38. pontját.
(22) – A 137/80. sz., Bizottság kontra Belgium ügyben 1981. október 20-án hozott ítélet (EBHT 1981., 2393. o.) 11. pontja. Lásd újabban az Elsőfokú Bíróságnak a T‑233/97. sz. Bang-Hansen-ügyben 1998. december 15-én hozott ítéletét (EBHT 1998., I‑A‑625. o.; II‑1889.) 30.pontját