Ideiglenes változat
TAMARA ĆAPETA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2026. február 26.(1)
C‑120/25. sz. ügy
Verband Wirtschaft im Wettbewerb Verein für Lauterkeit in Handel und Industrie eV
kontra
PAYBACK GmbH
(a Bundesgerichtshof [szövetségi legfelsőbb bíróság, Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„ Előzetes döntéshozatal – Energia – Energiahatékonysági címkézés – (EU) 2017/1369 rendelet – A 2. cikk 13. pontja – A »kereskedő« fogalma – A 6. cikk első bekezdésének a) pontja – Az összes képi hirdetésben és műszaki promóciós anyagban a termék energiahatékonysági osztályára és a címkén feltüntetett energiahatékonysági osztályok skálájára való utalás kötelezettsége – Bónuszprogram működtetője – Nyereményjáték részeként televíziókészülék megnyerésének esélyét hirdető hírlevél – (EU) 2019/2013 felhatalmazáson alapuló bizottsági rendelet – A 4. cikk d) pontja ”
I.      Bevezetés
1.        A „nem minden arany, ami fénylik” közmondás rámutat arra, hogy a látszat néha csal. Ami első ránézésre vonzónak vagy értékesnek tűnik, a valóságban nem feltétlenül az.
2.        Ez különösen igaz olyan helyzetekben, amikor valamely személynek ingyenesen kínálnak egy terméket, például nyereményjáték keretében, anélkül, hogy tájékoztatnák a szóban forgó termék jellemzőiről és így jövőbeli használatának lehetséges hatásairól.
3.        Lényegében a jelen eljárásban annak meghatározására kérik a Bíróságot, hogy milyen mértékben kell tájékoztatni a személyeket valamely termék jellemzőiről ahhoz, hogy az lehetővé tegye számukra, hogy tájékozott módon hozzák meg döntésüket.
II.    Az alapeljárás tényállása, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés és a Bíróság előtti eljárás
4.        Az alapeljárás alperese, a PAYBACK egy több partneres bónuszprogram működtetője. E társaság célja ügyfelek megtartása és új ügyfelek megszerzése oly módon, hogy „PAYBACK pontokat” kínál a bónuszprogram felhasználóinak, akik valamelyik kiskereskedelmi partnerétől vásárolnak. Miután a felhasználók bizonyos számú pontot gyűjtöttek, választhatnak, hogy a pontokért cserébe pénzösszeget kapnak, vagy azokat a részt vevő partnervállalatoknál történő vásárlásokra használják fel.
5.        2022. február 1‑jén a PAYBACK hírlevelében nyereményjátékot hirdetett
„Täglich ein neuer Gewinn, z. B. 2 x Samsung QLED 4K TV Q80A, 75 Zoll” („Naponta új nyeremény, pl. 2 x Samsung QLED 4K TV Q80A, 75 col”) szöveggel, amelyhez csatolta az említett televíziókészülék képét és a megnyerhető nyeremények táblázatos felsorolását.
6.        A PAYBACK azonban sem a televíziókészülék képén, sem a lehetséges nyeremények listáján nem adott tájékoztatást e termék energiahatékonysági osztályáról.
7.        2022. február 7‑i levelében a Verband Wirtschaft im Wettbewerb, Verein für Lauterkeit in Handel und Industrie – amely egy olyan egyesület, amely jogi kutatás, oktatás és a tisztességtelen verseny elleni küzdelemről szóló jogszabályok végrehajtása révén képviseli tagjai érdekeit és biztosítja a tisztességes piaci versenyt, és egyben az alapeljárás felperese (a továbbiakban: egyesület) – sikertelenül figyelmeztette az alapeljárás alperesét, hogy ezen információk nem szerepeltek a televíziókészülék hirdetésében.
8.        Az egyesület ezután keresetet indított az alapeljárás alperese ellen a Landgericht München I (müncheni I. sz. regionális bíróság, Németország) előtt, amelyben annak megtiltását kérte, hogy a televíziókészüléket energiahatékonysági osztályára vonatkozó releváns információk közlése nélkül reklámozzák.
9.        Az egyesület azt állította, hogy a PAYBACK, mint a hirdetett terméknek az (EU) 2017/1369 rendelet(2) 2. cikkének 13. pontja értelmében vett kereskedője nem tett eleget e rendelet 6. cikke első bekezdésének az (EU) 2019/2013 felhatalmazáson alapuló bizottsági rendelet(3) 4. cikkének d) pontjával összefüggésben értelmezett a) pontja(4) szerinti azon kötelezettségének, hogy a képi hirdetésben utaljon a termék energiahatékonysági osztályára és a címkén feltüntetett energiahatékonysági osztályok skálájára.
10.      E rendelkezések együttesen kötelezik a kereskedőket arra, hogy e termékek összes képi hirdetésében és műszaki promóciós anyagában tájékoztassák a fogyasztókat az elektronikus kijelzők – többek között televíziókészülékek(5) – energiahatékonysági osztályáról.
11.      E rendelkezések alapján az egyesület azt állítja, hogy a PAYBACK, mivel nem bocsátotta rendelkezésre a nyereményjátékának részeként hirdetett televíziókészülékek energiahatékonysági osztályára vonatkozó megfelelő információkat, megsértette a 2017/1369 rendeletben foglalt, a 2019/2013 felhatalmazáson alapuló rendelet 4. cikkének d) pontjával összefüggésben értelmezett kötelezettségét. Ezen állítás alapján kérte az alapeljárás felperese az abbahagyásra kötelezést és a figyelmeztetés költségeinek megtérítését.
12.      Ezzel szemben a PAYBACK azzal érvelt, hogy a hirdetett termékek tekintetében nem minősül a 2017/1369 rendelet 2. cikkének 13. pontja(6) értelmében vett „kereskedőnek”, ezért nem vonatkoznak rá a fentiekben említett rendelkezésekben meghatározott követelmények.
13.      A 2022. szeptember 5‑én hozott mulasztási ítéletével a Landgericht München I (müncheni I. sz. regionális bíróság) a felperesnek adott igazat, és arra kötelezte az alperest, hogy hagyja abba az elektronikus kijelző adott modelljének anélkül történő vizuális hirdetését és/vagy hirdettetését, hogy feltüntetné az energiahatékonysági osztályt és a címkén feltüntetett energiahatékonysági osztályok ahhoz tartozó skáláját.
14.      A PAYBACK kifogással élt e határozattal szemben, amelyet a Landgericht München I (müncheni I. sz. regionális bíróság) 2023. január 23‑i végleges határozatában elutasított.
15.      Ugyanez a társaság ezután érdemi fellebbezést nyújtott be az Oberlandesgericht Münchenhez (müncheni regionális felsőbíróság, Németország; a továbbiakban: fellebbviteli bíróság).
16.      2024. március 14‑i ítéletével a fellebbviteli bíróság helyt adott a fellebbezésnek, hatályon kívül helyezte az mulasztási ítéletet és elutasította a keresetet. E bíróság a keresetet elfogadhatónak, de megalapozatlannak ítélte, ezért elutasította a felperes abbahagyásra kötelezés iránti kérelmét.
17.      A fellebbviteli bíróság szerint a PAYBACK nem tekinthető a 2017/1369 rendelet 2. cikke 13. pontjának értelmében vett „kereskedőnek”, ezért nem vonatkoznak rá az e rendeletben foglalt energiahatékonysági címkézési követelmények. E bíróság megállapította, hogy a vásárlónak nincs szüksége a nyereményjáték részeként ígért energiafogyasztást befolyásoló termékek energiahatékonyságára vonatkozó információkra ahhoz, hogy tájékozott ügyleti döntést hozzon, mivel a vásárlók nem egy terméket választanak, hanem kizárólag magában a nyereményjátékban való részvételt, amiért nem kellett ellenszolgáltatást fizetni.
18.      Ezen ítéletet követően az egyesület felülvizsgálati kérelmet nyújtott be a Bundesgerichtshofhoz (szövetségi legfelsőbb bíróság, Németország), a kérdést előterjesztő bírósághoz, amelyben a mulasztási ítélet helyreállítását kéri.
19.      A PAYBACK álláspontja szerint a felülvizsgálati kérelmet el kell utasítani.
20.      A kérdést előterjesztő bíróságnak kétségei vannak azzal kapcsolatban, hogy a fellebbviteli bíróság helyesen utasította‑e el a felperes abbahagyásra kötelezés iránti kérelmét azzal az indokkal, hogy az alapeljárás alperese, mint a vitatott nyereményjáték szervezője nem minősül a 2017/1369 rendeletben meghatározott energiahatékonysági címkézési követelmények értelmében vett „kereskedőnek” a nyereményként ígért termékek tekintetében, és ezért nem volt köteles az érintett termék energiahatékonyságára vonatkozó információkat a magánszemélyek rendelkezésére bocsátani.
21.      A Bundesgerichtshofhoz (szövetségi legfelsőbb bíróság) benyújtott felülvizsgálati kérelem kimenetele tehát a „kereskedő” fogalmának értelmezésétől, pontosabban attól függ, hogy a PAYBACK a 2017/1369 rendelet 6. cikke első bekezdésének a) pontjában és a 2019/2013 felhatalmazáson alapuló rendelet 4. cikkének d) pontjában meghatározott energiahatékonysági címkézési követelmények alkalmazásában kereskedőnek tekinthető‑e.
22.      E körülmények között a Bundesgerichtshof (szövetségi legfelsőbb bíróság, Németorszg) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Azt a személyt, aki online nyereményjáték keretében televíziókészüléket ígér nyereményként, [a 2017/1369 rendelet] 2. cikkének 13. pontja érelmében vett »kereskedőnek« kell‑e tekinteni e televíziókészülék tekintetében, és ezért köteles‑e ez a személy eleget tenni [a 2017/1369 rendelet] 6. cikke első [bekezdésének] [a 2019/2013 felhatalmazáson alapuló rendelet] 4. cikkének d) pontjával összefüggésben értelmezett a) pontjából eredő követelményeknek?”
23.      Írásbeli észrevételeket az egyesület, a PAYBACK és az Európai Bizottság nyújtott be a Bírósághoz.
24.      A Bíróság úgy ítélte meg, hogy elegendő információval rendelkezik, és a Bíróság eljárási szabályzata 76. cikkének (2) bekezdésével összhangban úgy határozott, hogy tárgyalás nélkül hoz határozatot.
III. Elemzés
25.      1992‑ben az Európai Unió több háztartási készülék tekintetében bevezette az energiacímkézésre vonatkozó követelményeket annak érdekében, hogy segítse a magánszemélyeket az energetikailag hatékony termékek azonosításában, és csökkentse az energetikailag kevésbé hatékony termékek környezeti hatását.(7) E követelmények ekkor még nem terjedtek ki a televíziókészülékekre.
26.      Az energiacímkézés keretének hatálya, amelyet jelenleg a 2017/1369 rendelet szabályoz, azóta azonban továbbfejlődött és kibővült, így ma már sokkal szélesebb termékkört foglal magában.(8)
27.      Az energiacímkézésre vonatkozó követelmények költségeinek és előnyeinek értékelése alapján az elektronikus kijelzők – többek között televíziókészülékek, monitorok és digitális reklámkijelzők – energiahatékonyságára vonatkozó címkézési rendszer bevezetését tartották a legjobb megoldásnak, mivel ez biztosítja a legnagyobb megtakarítást.(9)
28.      A 2017/1369 rendelet (10) preambulumbekezdésében az összes energiafogyasztást befolyásoló termékekre kötelezően alkalmazandó szabványosított címkének a vásárlók szóban forgó termékek energiahatékonyságáról való tájékoztatásának hatékony eszközeként történő létrehozásának szükségességét fogalmazta meg.(10) Egyértelművé teszi továbbá, hogy a különböző termékcsoportokra vonatkozóan egységes címkézést kell bevezetni.(11)
29.      Amint azt már említettem, e rendelet 6. cikke első bekezdésének a) pontja arra kötelezi a szállítókat és a kereskedőket, hogy a vonatkozó, felhatalmazáson alapuló jogi aktussal összhangban az összes képi hirdetésben és műszaki promóciós anyagban jelenítsék meg a termék energiahatékonysági osztályát.
30.      Ennek megfelelően a 2017/1369 rendelet 16. cikke felhatalmazza a Bizottságot arra, hogy felhatalmazáson alapuló jogi aktusokat fogadjon el e rendelet kiegészítése érdekében annak meghatározása céljából, hogy az energiaosztályt, valamint a címkén feltüntetett energiahatékonysági osztályok skáláját hogyan kell megjeleníteni a különböző termékcsoportokra vonatkozó képi hirdetésekben és műszaki promóciós anyagokban.
31.      Így az elektronikus kijelzők, például a televíziókészülékek energiacímkézésével kapcsolatban a Bizottság elfogadta a 2019/2013 felhatalmazáson alapuló rendeletet, amely meghatározza az e termékcsoportra vonatkozó szabványosított energiacímkét.
32.      E rendelet 4. cikkének d) pontja – amint azt a fentiekben megjegyeztem – részletezi a kereskedőknek az elektronikus kijelzők energiahatékonysági címkézésével kapcsolatos kötelezettségét, és meghatározza, hogy a kereskedőknek gondoskodniuk kell arról, hogy az ilyen típusú termékek adott modelljének minden vizuális hirdetése tartalmazza az energiahatékonysági osztályra és a címkén feltüntetett hatékonysági osztályok skálájára vonatkozó információkat.
33.      E kötelezettséggel összefüggésben merül fel a jelen előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés.
34.      Kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy az alapeljárás alperese, mint online nyereményjáték szervezője, a 2017/1369 rendelet 2. cikke 13. pontjának értelmében vett „kereskedőnek” minősül‑e a nyereményként ígért televíziókészülék tekintetében, és ezáltal megsértette‑e e rendelet 6. cikke szerinti tájékoztatási kötelezettségét azzal, hogy nem utalt az említett televíziókészülék energiahatékonysági osztályára és a feltüntetett energiahatékonysági osztályok skálájára.
35.      A Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából következik, hogy az uniós jog rendelkezései értelmezésének hagyományos módszere a szóban forgó jogszabály szó szerinti, kontextuális és teleologikus elemzéséből áll.(12)
36.      Erre tekintettel az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés elemzése három részből áll.
37.      Először a 2017/1369 rendelet 2. cikke 13. pontjának pontos szövegét és a „kereskedő” abban szereplő fogalommeghatározását vizsgálom meg annak megállapítása céljából, hogy az energiacímkézésre vonatkozó követelmények alkalmazandók‑e azokra a személyekre, akik nyereményjáték keretében ígérnek termékeket. Ezt követően az energiacímkézésre vonatkozó követelményekkel elérni kívánt szélesebb körű politikai célkitűzésekre térek rá, hogy rávilágítsak a „kereskedő” fogalmának tervezett hatályára. Végül a „kereskedő” fogalmát a 2017/1369 rendelet teljes kontextusában vizsgálom, értékelve, hogy az hogyan kapcsolódik a rendelet egyéb rendelkezéseihez.
A.      A „kereskedő” fogalmának szó szerinti értelmezése
1.      A fogalommeghatározással kapcsolatos általános megjegyzések
38.      E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a 2017/1369 rendelet 2. cikke 13. pontja szövegének különböző nyelvi változataiban eltérés mutatkozik, leginkább a német nyelvi változat – amely az alapügy nyelve – és a többi nyelvi változat között.
39.      A 2017/1369 rendelet 2. cikke 13. pontjának német nyelvi változatában a „kereskedő” („Händler”) olyan személy, aki kereskedelmi tevékenység keretében („im Rahmen einer Geschäftstätigkeit”), akár ellenérték fejében, akár térítésmentesen („entgeltlich oder unentgeltlich”) termékeket ajánl („anbietet”) vagy mutat be („ausstellt”) eladásra, ad bérbe vagy részletvásárlásra („zum Kauf, zur Miete oder zum Ratenkauf”).(13)
40.      Így a német nyelvi változat szövege alapján úgy tűnik, hogy a termék bemutatásának tevékenysége az eladás, bérbe vagy részletvásárlásra adás céljához kapcsolódik. A „kereskedő” ilyen értelmezése látszólag kizárja e fogalommeghatározás hatálya alól azokat a személyeket, akik nem közvetlen ellenszolgáltatásért mutatnak be termékeket.
41.      Ezzel szemben más nyelvi változatokat, például a horvát,(14) a francia,(15) az ír, (16) az olasz(17) és a szlovén(18) nyelvi változatot az angol nyelvi változathoz(19) hasonlóan fogalmazták meg, és a „kereskedőt” olyan személyként határozzák meg, aki termékeket ajánl eladásra, ad bérbe vagy részletvásárlásra, illetve mutat be kereskedelmi tevékenység keretében, akár térítésmentesen, akár ellenérték fejében.
42.      A 2. cikk 13. pontjának német nyelvi változata egyrészt úgy értelmezhető, hogy ahhoz, hogy valaki kereskedőnek minősüljön, i. kereskedelmi tevékenység keretében kell termékeket bemutatnia, és ii. ezt eladás, bérbeadás vagy részletvásárlás céljából kell tennie, e két feltétel pedig kumulatív. Másrészt a fentiekben említett egyéb nyelvi változatokból kitűnik, hogy a termék kereskedelmi tevékenység keretében történő bemutatására irányuló tevékenység önmagában elegendőnek tűnik ahhoz, hogy valamely személy kereskedőnek minősüljön.
43.      Az 1. tanácsi rendelet(20) 1. cikke szerint az Uniónak az e rendelkezésben említett valamennyi hivatalos nyelve, amelyen a jogi aktust megszövegezik, a jogi aktus hiteles nyelvének minősül, és ezért valamely uniós jogi aktus valamennyi nyelvi változatának főszabály szerint azonos értéket kell tulajdonítani.
44.      A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint tehát valamely konkrét rendelkezés egyes nyelvi változatai közötti eltérés esetén a szóban forgó rendelkezést azon szabályozás általános rendszerére és céljára tekintettel kell értelmezni, amelynek az a részét képezi.(21)
45.      Ezért meg kell vizsgálni a 2017/1369 rendelet alapjául szolgáló átfogó célokat annak megállapításához, hogy a termékek bemutatására irányuló, a 2. cikk 13. pontjában említett tevékenységet az eladás, bérbeadás vagy részletvásárlás céljához kapcsolódónak kell‑e tekinteni – ami kizárná a jelen ügyben szóban forgóhoz hasonló hirdetéseket –, vagy a termékek bemutatásának tevékenységét e céltól függetlennek kell‑e tekinteni, és így a „kereskedő” fogalma úgy értelmezhető, hogy az a jelen ügyben szóban forgóhoz hasonló hirdetéseket is magában foglalja.
46.      E rendelet céljainak elemzése előtt azonban röviden értékelem a Bizottság, az alperes és az egyesület által a rendelet 2. cikke 13. pontjának szövegével kapcsolatban előterjesztett érvek némelyikét.
2.      Az ellenérték követelményére vonatkozó külön megjegyzések
47.      A 2017/1369 rendelet 2. cikke 13. pontjának német nyelvi változata alapján mind a PAYBACK, mind pedig a Bizottság azzal érvel, hogy a nyereményjáték szervezője nem tekinthető e rendelet értelmében vett kereskedőnek.
48.      Többek között azt állítják, hogy mivel a PAYBACK nem vesz részt a szóban forgó termék eladásában, bérbeadásában vagy részletre történő eladásában, azaz nem tünteti fel a különböző termékek árát és nem ösztönzi a fogyasztót azok megvásárlására, nem tartozik a 2017/1369 rendelet 2. cikkének 13. pontjában szereplő „kereskedő” fogalommeghatározás alá, még akkor sem, ha az alapeljárás alperese a terméket kereskedelmi tevékenység keretében mutatja be.
49.      Jóllehet a „kereskedő” fogalmának ezen értelmezése első pillantásra összhangban áll a meghatározás német nyelvi változatával, az ilyen értelmezés lényegében azt eredményezné, hogy az összes nyelvi változatban szereplő „akár térítésmentesen, akár ellenérték fejébe” szövegrész értelmét vesztené.
50.      E megfontolásra tekintettel az egyesület azt állítja, hogy a „kereskedő” fogalma nem korlátozódik a termékeket eladásra ajánló vállalkozásokra, hanem magában foglalja azokat is, amelyek ingyenesen – például nyereményjáték keretében – adnak át termékeket. Ebben az esetben az alapeljárás alperese a 2017/1369 rendelet értelmében vett kereskedőnek minősülne.
51.      Valójában az „akár térítésmentesen, akár ellenérték fejében” további minősítés arra utal, hogy az ellenérték hiánya irreleváns, és hogy a termékeket nem szükségszerűen kell eladás, bérbeadás vagy részletre történő eladás keretében bemutatni. Ez tovább erősíti a „kereskedő” fogalmának olyan értelmezését, amely magában foglalja azokat a személyeket is, akik – amint az az angol és más nyelvi változatokból kitűnik – kereskedelmi tevékenység keretében ellenértékre tekintet nélkül mutatnak be termékeket.
52.      Ezt az értelmezést tovább erősíti a „vásárló” 2017/1369 rendeletben foglalt meghatározása. E rendelet 2. cikkének 16. pontja a „vásárlót” úgy határozza meg, hogy az bármely olyan „személy, aki terméket vásárol, bérel vagy kap saját használatra, függetlenül attól, hogy eközben kereskedelmi, üzleti, kézműipari vagy szakmai tevékenységén kívül eső célok érdekében jár‑e el”.(22)
53.      A „kap” szó e meghatározásban való használata azt feltételezi, hogy azok a személyek, akik – akár ajándékként, akár nyereményként – térítésmentesen kapnak termékeket, szintén a „vásárló” meghatározásának hatálya alá tartozhatnak.
54.      A fentiekre tekintettel e rendelkezések kifejezett megfogalmazása alapján azt az első következtetést vonom le, hogy az alapeljárás alpereséhez hasonló nyereményjáték‑szervezőt, aki kereskedelmi tevékenység keretében terméket mutat be, függetlenül attól, hogy számít‑e ellenértékre, a 2017/1369 rendelet 2. cikkének 13. pontja értelmében vett „kereskedőnek” kell tekinteni, és ezért az e rendeletben meghatározott, a 2019/2013 felhatalmazáson alapuló rendelettel összefüggésben értelmezett energiacímkézési követelmények hatálya alá tartozik.
55.      Mindezek alapján a Bíróság fentiekben említett ítélkezési gyakorlata szerint valamely uniós jogi rendelkezés értelmezéséhez nemcsak annak a szabályozásnak a célkitűzéseit kell figyelembe venni, amelynek az részét képezi, hanem annak kifejezéseit is.
B.      A 2017/1369 rendelet célkitűzései
56.      Ha a szöveget tekintve az energiacímkézési követelmények hatálya többféleképpen értelmezhető is, először is fontos megérteni, hogy az uniós jogalkotó miért vezette be e követelményeket, hogy meg lehessen állapítani, vajon az alapeljárás alperese valóban köteles volt‑e ilyen címkéket megjeleníteni.
57.      A 2017/1369 rendelet (2) és (10) preambulumbekezdéséből következik, hogy e rendelet alapvető célja egyrészt annak lehetővé tétele, hogy a vásárlók az energiafogyasztást befolyásoló termékek energiafogyasztása tekintetében megalapozott döntéseket hozzanak,(23) másrészt az innováció ösztönzése azáltal, hogy a gyártókat jobb energiahatékonyságú termékek gyártására késztetik.
58.      Mindkét célkitűzés a harmadik célkitűzésbe és az Európai Unió környezetre és éghajlatváltozásra vonatkozó átfogóbb politikai céljaiba illeszkedik, és a 2030‑ig tartó időszakra vonatkozó uniós éghajlat‑ és energiapolitikai keret fontos részét képezi. Az, hogy a vásárlók megalapozott döntéshozatala révén javul az energiafogyasztást befolyásoló termékek hatékonysága, valamint az energiahatékonyabb termékek fejlesztése arra hivatott, hogy pozitív hatást gyakoroljon az energiafogyasztást befolyásoló termékek környezeti teljesítményére.(24)
59.      A jelen ügy szempontjából most a kérdést előterjesztő bíróság által feltett kérdéssel kapcsolatban a három célkitűzés mindegyikét megvizsgálom.
1.      A vásárlók megalapozott döntéshozatala
60.      Ahogyan fent utaltam rá, a 2017/1369 rendelet célja annak biztosítása, hogy az energiafogyasztást befolyásoló termékek egyedi energiafogyasztásával kapcsolatos pontos, releváns és összehasonlítható információkat bocsássanak a vásárlók rendelkezésére annak elősegítése érdekében, hogy a vásárlók olyan termékek használata mellett döntsenek, amelyek használat közben kevesebb energiát fogyasztanak, lehetővé téve számukra, hogy „előre számolhassanak azzal a közvetlen hatással, amelyet döntésük az energiaszámláikra gyakorol”.(25)
61.      A bizonyítékok azt mutatják, hogy még az energiahatékonyabb termékek vételárának emelkedése esetén is az ilyen termékek megvásárlása gazdasági előnyökkel jár a vásárlók számára.(26) Az uniós jogalkotó ily módon előrevetítette a vásárlók azon szándékát, hogy rövid távú gazdasági áldozatokat hozzanak azáltal, hogy olyan termékeket választanak, amelyek a vásárláskor drágábbak lehetnek, de a termék teljes életciklusa során jelentős energia‑ és költségmegtakarítást jelentenek.(27)
62.      E kérdést részletesebben kifejtve hasznosnak tűnik megemlíteni az energiacímke hatásairól szóló 2014‑es tanulmányt, amelyből kiderült, hogy a vásárlók hajlandók rövid távú gazdasági áldozatokat hozni azáltal, hogy olyan termékeket választanak, amelyek megvásárlásukkor drágábbak lehetnek, de a termék életciklusa alatt jelentős energia‑ és költségmegtakarítást eredményeznek. A 2019/2013 felhatalmazáson alapuló rendelet indokolásában a Bizottság által hivatkozott tanulmányból kiderült, hogy a kísérlet során hozott döntéseik során a válaszadók többsége figyelembe vette az energiacímkéket, és hajlandó volt többet fizetni az energiahatékonyabb termékért.(28)
63.      Hasonlóképpen, a háztartási készülékek energiacímkéire vonatkozó bizottsági hatásvizsgálatban a válaszadók többsége jelezte, hogy az energiahatékonyságot illetően az energiacímkékkel nyújtott tájékoztatás „nagyon vagy rendkívül fontos” segítséget jelentett a döntéshozatalban.(29)
64.      A fenti bizonyítékok azt mutatják, hogy a vásárlók nemcsak megbízható tájékoztatást várnak el a termékek energiahatékonyságára vonatkozóan, hanem e tájékoztatásnak annak eldöntésekor is nagy jelentőséget tulajdonítanak, hogy megvásárolják‑e vagy használják‑e a terméket. Hasonlóképpen, ez azt is jelenti, hogy ez a vásárlókat visszatarthatja attól, hogy olyan kevésbé hatékony energiafogyasztást befolyásoló termékeket fogadjanak el, amelyek valószínűleg magasabb üzemeltetési költségekkel járnak.
65.      Erre tekintettel az energiafogyasztást befolyásoló termék energiahatékonysága lényeges szempont az egyén azon döntésében, hogy részt vegyen‑e ilyen terméket kínáló nyereményjátékban, mivel a szóban forgó termék energiahatékonyságának hiánya visszatarthatja a részvételtől.
66.      De a „vásárlók megalapozott döntéshozatala” kizárólag a termékvásárlásra vonatkozik‑e, vagy a vásárló nyereményjátékban való részvétellel kapcsolatos döntéseit is magában foglalja?
67.      A PAYBACK és a Bizottság arra hivatkozva, hogy az energiacímkézés a versenyző termékek közötti megalapozott összehasonlítás megkönnyítésére irányul, azt állítja, hogy a verseny szervezője nem minősülhet „kereskedőnek”, mivel a résztvevőknek nem biztosítják ugyanazon termék különböző modelljei közötti választás lehetőségét, hanem csupán lehetőséget adnak arra, hogy részt vegyenek a kínált konkrét nyereményekre vonatkozó nyereményjátékban.
68.      Jóllehet ezen érv nem teljesen alaptalan, úgy tűnik, hogy e cél ilyen szűk értelmezése aláássa az energiacímkézésre vonatkozó követelmények szélesebb körű környezetvédelmi célkitűzéseit.
69.      Amint azt már megjegyeztem, az energiacímkézésre vonatkozó követelmények célja, hogy a fogyasztók előre számolhassanak azzal a környezeti és gazdasági hatással, amelyet döntésük valamely energiafogyasztást befolyásoló termék esetleges jövőbeli használatát illetően gyakorol.
70.      Bár a 2017/1369 rendelet nem határozza meg a „döntés” kifejezést, e rendelet átfogó célja – nevezetesen az Uniónak a környezet és fogyasztók magas szintű védelmének elérésére irányuló céljainak előmozdítása, amint azt az EUMSZ 169. cikk (1) bekezdése és az EUMSZ 191. cikk (2) bekezdésében rögzíti – az energiacímkézésre vonatkozó követelmények hatékony érvényesülésének biztosítása érdekében igazolja e kifejezés tág értelmezését.
71.      Ezt figyelembe véve a 2017/1369 rendelet azon célja, hogy a vásárlók „megalapozott döntéseket” hozhassanak, nem értelmezhető úgy, hogy az csak a vásárlási helyzetekre vonatkozik, hanem – amint azt az egyesület állítja – minden olyan helyzetre vonatkoznia kell, amikor energiafogyasztást befolyásoló termékeket kínálnak, akár ellenérték fejében, akár nyereményjáték esetleges nyereményeként.
72.      A fentieket figyelembe véve véleményem szerint az a cél, hogy a vásárlók energiatudatos és költséghatékony döntéseket hozhassanak az energiafogyasztást befolyásoló termékek tekintetében az energiamegtakarítás növelése és az energiaszámlák csökkentése érdekében, nem korlátozódik a fizetéssel járó döntésekre, hanem magában foglalja bármely olyan vásárlói döntést, amelynek során figyelembe vehető az energiahatékonysággal kapcsolatos tájékoztatás, függetlenül attól, hogy a terméket milyen összefüggésben kínálják vagy szerzik be.
2.      Az innováció ösztönzése
73.      A környezeti előnyökön és a vásárlók számára jelentkező gazdasági előnyökön felül az uniós szintű energiacímkézési követelmények előmozdítják és ösztönzik az innovációt és az energiahatékonyabb termékekbe való beruházásokat.(30)
74.      Az energiacímkézési követelmények azáltal, hogy tájékoztatják a vásárlókat a jobb energiahatékonyságú termékek választásának potenciális gazdasági előnyeiről, és így visszatartják őket a kevésbé hatékony termékek választásától, a leginkább energiahatékony termékek annak érdekében történő fejlesztésére és gyártására ösztönzik a gyártókat, hogy versenyelőnyt biztosítsanak.(31)
75.      Így minél szigorúbbak az energiafogyasztást befolyásoló termékekre vonatkozó energiacímkézési követelmények, annál nagyobb tere nyílik a vállalkozásoknak arra, hogy pozitív értelemben megkülönböztessék magukat és termékeiket a versenytársaik termékeitől, ami ösztönzőleg hat az innovációra.(32)
76.      Ennek megfelelően az energiacímkézésre vonatkozó követelmények célja, hogy kötelező minősítéssel jutalmazzák a legjobban teljesítő termékeket, azáltal, hogy lépéselőnybe hozzák azokat a vállalkozásokat, amelyek jobb energiahatékonyságú termékeket kínálnak.(33)
77.      Ezen túlmenően a 2017/1369 rendelet (34) preambulumbekezdése felhatalmazza a tagállamokat, hogy ösztönzőkkel serkentsék az említett termékek gyártását és használatát. A tagállamok szabadon dönthetnek az ilyen ösztönzők jellegéről.
78.      E megfontolások alapján véleményem szerint az innováció előmozdításának célját aláásná, ha a 2017/1369 rendeletben meghatározott, energiacímkézésre vonatkozó kötelezettségek alól kizárnánk azt a személyt, aki közvetlen ellenértéktől eltérő okokból – de kereskedelmi tevékenysége keretében – mutat be energiafogyasztást befolyásoló terméket. Így a kizárás aláásná azt a mechanizmust, amely a leginkább energiahatékony termékeket, azok gyártóit és forgalmazóit jutalmazza.
3.      Az éghajlat‑ és környezetvédelem előmozdítása
79.      Az energiahatékonysági címkézés nemcsak javítja a fogyasztóvédelmet és jobb energiahatékonyságú termékek fejlesztésére és gyártására ösztönzi az iparágakat, hanem jelentősen hozzá is járul az Unió 2020‑as és 2030‑as energiahatékonysági céljainak, valamint az Unió környezetvédelmi és éghajlatváltozással kapcsolatos céljainak eléréséhez.(34)
80.      A jobb energiahatékonyságú termékek elterjedésének és gyártásának ösztönzésével a 2017/1369 rendelet az energiahatékonyságban rejlő lehetőségek további kiaknázására irányul, amely az energia iránti kereslet mérséklését és ezzel párhuzamosan az Unió egésze energiafüggőségének mérséklését szolgálja.(35)
81.      A 2017/1369 rendeletben meghatározott energiacímkézési követelmények ezért az Unió energiafogyasztásának és üvegházhatásúgáz‑kibocsátásának csökkentésére irányuló ambiciózus környezetpolitikai célok elérését hivatottak elősegíteni.(36)
82.      Az energiacímkézési követelményeket az az egyszerű tény igazolja, hogy az energiafogyasztást befolyásoló termékek gyártásuk, használatuk és ártalmatlanításuk módjától függően negatív hatással lehetnek a környezetre.(37)
83.      Ennek megfelelően a 2017/1369 rendelet által kitűzött szélesebb körű környezetvédelmi célok megvalósításának, különösen az energiafogyasztást befolyásoló termékek hatékonysága megalapozott vásárlói döntéshozatal révén történő javításának sikere vagy sikertelensége alapvetően attól függ, hogy e rendelet milyen hatékonyan tartja vissza a vásárlókat a kevésbé energiahatékony termékek használatától. Ez pedig arra ösztönzi a vállalkozásokat, hogy prioritást biztosítsanak a jobb energiahatékonyságú termékek gyártásának, ezáltal csökkentve a kevésbé energiahatékony termékek használatát és piaci elérhetőségét, és mérsékelve e termékek környezetre gyakorolt hatását.
84.      E célból a „vásárlók megalapozott döntéshozatala” kifejezést úgy kell értelmezni, hogy az a vásárló azon képességére utal, hogy értékelje az energiafogyasztást befolyásoló termék általa történő jövőbeli használatának környezeti és gazdasági következményeit, és ennek ismeretében járjon el minden olyan helyzetben, amikor akár térítésmentesen, így nyereményjáték esetleges nyereményeként, akár ellenérték fejében kínálnak neki energiafogyasztást befolyásoló termékeket.
85.      Ezért véleményem szerint a 2017/1369 rendelet 2. cikkének 13. pontjában szereplő „kereskedő” fogalmának szűk értelmezése – az energiacímkézésre vonatkozó kötelezettség hatályának korlátozása azokra a személyekre, akik csak ellenérték fejében mutatnak be terméket – aláásná a rendelet hatékonyságát a szélesebb körű környezetvédelmi célok elérése terén. Az ilyen szűk értelmezés megfosztaná a vásárlókat attól a lehetőségtől, hogy megalapozott, környezetbarát és energiatudatos döntéseket hozzanak azokkal az energiafogyasztást befolyásoló termékekkel kapcsolatban, amelyeket közvetlen ellenértéktől eltérő okokból ingyenesen vagy nyereményjáték nyereményeként (mint a jelen ügyben) kínálnak.
86.      A fenti megfontolásokat figyelembe véve, az energiacímkézési követelmények átfogó céljára vonatkozó elemzésem alapján arra a következtetésre jutok, hogy a 2017/1369 rendelet 2. cikkének 13. pontjában szereplő „kereskedő” fogalommeghatározását úgy kell értelmezni, hogy az magában foglalja azokat a személyeket is, akik kereskedelmi tevékenység keretében közvetlen ellenértéktől eltérő okokból – például nyereményjáték keretében – hirdetnek energiafogyasztással kapcsolatos termékeket.
87.      Mindezek alapján az energiacímkézés keretének általános rendszerére vonatkozó alábbi elemzésem ezen értelmezés jogszerűségének tesztelésére szolgál.
C.      Általános rendszer
88.      A fenti következtetés ellenére az energiacímkézésre vonatkozó kötelezettségnek számos olyan eleme marad, amely átfogóbb elemzést érdemel, és amely jobban megvilágítja számukra az uniós jogalkotó valódi szándékait.
89.      Emlékeztetésképpen a PAYBACK‑et a 2017/1369 rendelet 2. cikke 13. pontjának értelmében vett „kereskedőnek” kell tekinteni, ha elmondható, hogy kereskedelmi tevékenység keretében, akár térítésmentesen, akár ellenérték fejében mutatta be a szóban televíziókészüléket a vásárlónak.
1.      A „vásárló” fogalma
90.      Amint azt már említettem, a 2017/1369 rendelet (10) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy az energiacímkézés fő célja az, hogy az energiafogyasztást befolyásoló termékek egyedi energiafogyasztásával kapcsolatos pontos, releváns és összehasonlítható információkat bocsássanak a vásárlók rendelkezésére, ami elősegíti, hogy a vásárlók olyan termékek mellett döntsenek, amelyek kevesebb energiát fogyasztanak.
91.      Jóllehet a „vásárló” fogalma általában úgy értelmezhető, hogy az olyan kereskedővel fennálló ügyleti kapcsolatra utal, akitől a vásárló terméket vásárol, a 2017/1369 rendelet alkalmazásában a vásárló fogalmát e rendelet 2. cikkének 16. pontja kifejezetten olyan személyként határozza meg, aki terméket vásárol, bérel vagy kap.
92.      A „kap” szó használata e fogalommeghatározásban arra utal, hogy az uniós jogalkotó nem kívánta a „vásárló” fogalmát csak azokra a személyekre korlátozni, akik ellenérték fejében kapnak terméket (vagyis megvásárolják ezt a terméket), hanem e fogalommeghatározás hatálya alá akarta vonni azokat a személyeket is, akik kereskedőktől térítésmentesen kapnak termékeket.
93.      E konkrét megfogalmazás alapjául szolgáló jogalkotói szándékot az is alátámasztja, ha szembeállítjuk azt az uniós jogalkotó által a 2017/1369 rendelet által felváltott 2010/30 irányelvben használt megfogalmazással.
94.      A 2010/30 irányelv (14) preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy az abban meghatározott energiacímkézési követelmények célja a vásárlóknak „[energia]hatékonyabb termékek vásárlására” való ösztönzése volt.(38)
95.      Ezenkívül ezen irányelv 10. cikke, amely a felhatalmazáson alapuló jogi aktusok elfogadását szabályozta, előírta, hogy az egyes termékek energiacímkéjén megadott tájékoztatásnak „lehetővé kell [tennie] a végfelhasználók számára, hogy tájékozottabb vásárlói döntéseket hozhassanak”.(39)
96.      A „vásárlási döntések” ezen irányelvben való kifejezett említése az energiacímkézésre vonatkozó kötelezettségek hatályát tisztán díjazással járó ügyleti helyzetekre korlátozta.
97.      Ezzel éppen ellenkezően a hatályos jogszabályok és a 2017/1369 rendelet 2. cikkének 16. pontja szerint a „vásárló” fogalma olyan természetes vagy jogi személyre utal, aki terméket vásárol, bérel vagy kap.
98.      Hasonlóképpen, a felhatalmazáson alapuló jogi aktusok tekintetében e rendelet 16. cikke (3) bekezdésének b) pontja szintén „vásárlókra” utal, anélkül hogy említést tenne a „vásárlásról” mint olyanról.
99.      A 2017/1369 rendeletben használt nyelvezet és a jogelődjében használt nyelvezet között fennálló e jelentős különbség véleményem szerint egyértelműen arra utal, hogy az energiacímkézésre vonatkozó követelmények hatályát ki akarják terjeszteni azokra a magánszemélyekre is, akiknek energiafogyasztást befolyásoló termékeket nem ellenérték fejében kínálnak.
100. Mivel a fontosabb visszterhes szerződések, nevezetesen az adásvételi és a bérbeadási szerződés már szerepelnek a 2017/1369 rendeletben, és más kifejezett korlátozás hiányában úgy vélem, hogy a „kap” szó e rendelet 2. cikkének 16. pontjában való használata összhangban áll azzal az állásponttal, hogy a „vásárló” fogalma azokra a magánszemélyekre is kiterjed, akik ingyenesen kapnak terméket.
2.      A „kereskedelmi tevékenység” fogalma
101. Amint azt már említettem, az energiafogyasztást befolyásoló termék vásárlónak történő bemutatása önmagában nem elegendő ahhoz, hogy megalapozza a kereskedő energiacímkézési kötelezettségét, hanem e „bemutatásra” „kereskedelmi tevékenység keretében, akár térítésmentesen, akár ellenérték fejében” kell, hogy sorra kerüljön.
102. Előzetes döntéshozatal iránti kérelmében a kérdést előterjesztő bíróság azt a lényeges kérdést
veti fel, hogy „bármilyen jellegű kereskedelmi tevékenység” elegendő‑e ahhoz, hogy valamely személy a 2017/1369 rendelet 2. cikke 13. pontjának értelmében vett „kereskedőnek” legyen tekinthető.
103. A Bírósághoz benyújtott írásbeli észrevételeiben mind a PAYBACK, mind pedig a Bizottság megismétli, hogy a nyereményként ígért televíziókészüléket nem hirdették meg eladásra, bérbeadásra vagy részletvásárlásra, és a PAYBACK sem jelezte, hogy az bármelyik részt vevő partnervállalatnál megvásárolható lett volna, ezért azt állítják, hogy a bónuszprogramot szervező alperes kereskedelmi tevékenysége és a szóban forgó televíziókészülék bemutatása között nem áll fenn elegendő kapcsolat ahhoz, hogy a „kereskedő” fogalommeghatározását alkalmazni lehessen.
104. Hasonlóképpen, a PAYBACK azzal érvel, hogy a „kereskedelmi tevékenység” fogalma a „kereskedő” meghatározása érdekében nem értelmezhető úgy, hogy kiterjed „bármilyen jellegű kereskedelmi tevékenységre”, mivel az ilyen értelmezés figyelmen kívül hagyná az „eladás, bérbeadás vagy részletvásárlás” kifejezés e fogalommeghatározásban való kifejezett használatát.
105. Ezenkívül a PAYBACK megállapítja, hogy ha „bármilyen jellegű kereskedelmi tevékenység” elegendő ahhoz, hogy valamely személy „kereskedőnek” legyen tekinthető, és ezért az energiacímkézésre vonatkozó követelmények hatálya alá tartozzon, akkor ez nem csak a nyereményjátékok szervezőit érintené. Álláspontja szerint, ha az ilyen értelmezés helyes lenne, az azzal a nem észszerű következménnyel járna, hogy egy konkrét energiafogyasztást befolyásoló terméket riportban megemlítő valamennyi médiaorgánumot – például újságokat, magazinokat vagy televíziós csatornákat – arra kötelezne, hogy megfeleljen az energiacímkézésre vonatkozó követelményeknek.
106. Emlékeztetni kell arra, hogy a PAYBACK többpartneres bónuszprogram működtetője, amelynek célja a vállalati résztvevők számára új ügyfelek megszerzése és ügyfelek megtartása; ez tehát a felperes kereskedelmi tevékenységének minősül.
107. Először is, kétségbe vonom azon állítás hitelességét, hogy a PAYBACK kereskedelmi gyakorlata és a szóban forgó termék hirdetése között nincs elégséges kapcsolat.
108. Amint azt a PAYBACK írásbeli észrevételeiben is megerősíti, kereskedelmi tevékenységének elsődleges célja „új ügyfelek szerzése és ügyfelek megtartása”. Hasonlóképpen, a szóban forgó nyereményjáték szervezésének célja az, hogy növelje bónuszpont‑rendszerének vonzerejét az új és a meglévő ügyfelek számára. A nyereményjáték szervezése tehát a PAYBACK kereskedelmi tevékenységének segítésére és támogatására irányul. Így úgy tűnik, hogy – a kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő végső vizsgálatra is figyelemmel – a televíziókészülék bemutatása és az alapeljárás alperesének kereskedelmi tevékenysége elválaszthatatlanul összekapcsolódik.
109. Másodszor, a 2017/1369 rendelet nem határozza meg kifejezetten a „kereskedelmi tevékenység” fogalmát. Mindazonáltal e rendelet és a 2019/2013 felhatalmazáson alapuló rendelet képezi a 2005/29/EK irányelv(40) 3. cikkének (4) bekezdése értelmében vett tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatok különös vonatkozásait szabályozó egyéb uniós szabályokat.(41) Következésképpen a 2017/1369 rendelet értelmében vett „kereskedelmi tevékenység” meghatározása céljából ezen irányelvből levonhatók bizonyos útmutatások.
110. Jóllehet a „kereskedelmi tevékenység” fogalmát maga a 2005/29 irányelv nem határozza meg, annak 2. cikke d) pontja azonban különösen tág megfogalmazással határozza meg a „kereskedelmi gyakorlatokat”; e pont hatálya alá tartozó gyakorlatoknak egyrészt kereskedelmi jellegűnek kell lenniük, vagyis kereskedőtől kell eredniük,(42) másrészt pedig közvetlen kapcsolatban kell állniuk valamely terméknek a fogyasztó részére történő eladásösztönzésével, értékesítésével vagy szolgáltatásával.(43)
111. Úgy tűnik, hogy a „vagy szolgáltatás” kifejezés e fogalommeghatározásban való használata a termékek térítésmentes szolgáltatását is magában foglalja. E fogalommeghatározás ilyen értelmezését alátámasztja az a tény, hogy az elkülönül, és így megkülönböztethető a termékek fogalommeghatározásban szereplő eladására irányuló tevékenységtől. Így észszerűen megállapítható, hogy valamely terméknek a vásárló számára olyan nyereményként való felajánlása, amely nyereményjáték részeként nyerhető el, a terméknek a vásárló részére történő szolgáltatását jelenti, és így a 2005/29 irányelvben szereplő kereskedelmi gyakorlatok fogalommeghatározása alá tartozik.
112. A kereskedelmi gyakorlatok ilyen tág értelmezésének a 2017/1369 rendelet 2. cikkének 13. pontjában szereplő „kereskedő” fogalmára történő alkalmazása összhangban állna e rendelkezés kifejezett szövegével („akár térítésmentesen, akár ellenérték fejében”) és a „vásárló” fogalommeghatározásával („bármely olyan természetes vagy jogi személy, aki terméket […] kap”), és mindkettő arra utal, hogy az ellenérték hiánya irreleváns a „kereskedő” fogalmának a 2017/1369 rendelet alkalmazásában történő értelmezése szempontjából.
113. Ezen túlmenően, a kereskedelmi tevékenységnek a kereskedelmi gyakorlatok 2005/29 irányelv 2. cikkének d) pontjában szereplő fogalommeghatározása alapján történő értelmezése szintén eloszlatja az alapeljárás alperesének azzal kapcsolatos aggodalmait, hogy bármely olyan médiaorgánum, amely valamely riportban energiafogyasztást befolyásoló terméket említ, köteles lenne az energiacímkézési követelményeknek eleget tenni. Nem ez a helyzet állna fenn, mivel bár a terméket kereskedelmi tevékenység során említik meg, nem mondható el, hogy ez közvetlen kapcsolatban állna valamely termék eladásösztönzésével, értékesítésével vagy szolgáltatásával, ezért a 2017/1369 rendeletben meghatározott energiacímkézési követelmények nem vonatkoznak a médiaorgánumokra.(44)
114. A fentiek figyelembevételével és azoknak a jelen ügyre való alkalmazásával a televíziókészüléknek az alperes által a nyereményjáték részeként történő bemutatása úgy tekinthető, hogy arra kereskedelmi tevékenysége során került sor, és közvetlen kapcsoltban áll a termék nyerő vásárló részére történő szolgáltatásával.
3.      A „bemutatás” és a „vizuális hirdetés” fogalma
115. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelemben a kérdést előterjesztő bíróság továbbá arra is választ kíván kapni, hogy az alapeljárás alperese a 2017/1369 rendelet 2. cikkének 13. pontjában szereplő fogalommeghatározás értelmében véve „bemutatta‑e” a televíziókészüléket azzal, hogy arról egy képet illesztett be hirdetésébe, és a lehetséges nyeremények felsorolása keretében megjelölte azt.
116. E tekintetben a 2017/1369 rendelet (20) preambulumbekezdése alapján, amely az „üzletekben [bemutatott]” termékekre utal, a fellebbviteli bíróság úgy ítélte meg, hogy az e rendelet 2. cikkének 13. pontja értelmében vett „bemutatás” kifejezés kizárólag a termékek fizikai bemutatására utal, ezért kizárja a hatálya alól a jelen ügyben szóban forgóhoz hasonló online vizuális hirdetéseket.
117. Ezen értelmezés azonban ellentétesnek tűnik a 2017/1369 rendelet több más rendelkezésének kifejezett szövegével, különösen e rendelet 5. cikke (1) bekezdésének a) pontjával, amely előírja a kereskedők számára, hogy „látható módon [jelenítsék meg] – az interneten keresztül végzett távértékesítés keretében is –” az energiahatékonysági címkéket.
118. Ezenkívül e rendelet 11. cikke egy egységes felülvizsgált energiahatékonysági skálára hivatkozik annak céljából, hogy az „mind az üzletekben, mind az online megvételre kínált termékeken feltüntetésre kerüljön.(45) Hasonlóképpen, e rendelet (21) preambulumbekezdése kifejezetten megemlíti „a – többek között az interneten – megvételre kínált termékeken lévő aktuális” energiacímkék felváltását.(46)
119. E rendelkezések előfeltételezik az „online megjelenítés” lehetőségét, ami azt jelenti, hogy a 2. cikk (13) bekezdése értelmében vett „termékbemutatás” fogalma nem feltétlenül korlátozódik a termékek fizikai bemutatására, hanem azt a termék bármilyen típusú bemutatásaként kell értelmezni, ideértve az alapügyben szereplőhöz hasonló, nyereményjátékot hirdető online vizuális hirdetéseket is.
120. Végül a Bizottság azzal érvel, hogy még ha az alapeljárás alperese a 2017/1369 rendelet 2. cikkének 13. pontja értelmében vett „kereskedő” fogalmának hatálya alá is tartozik, nem lenne köteles az energiahatékonysági címkét feltüntetni, mivel e követelmény kizárólag a „vizuális hirdetésekre” vonatkozik, és a 2019/2013 felhatalmazáson alapuló rendelet 4. cikkének a) pontjában meghatározott korlátozás hatálya alá tartozik, amely előírja, hogy csak az „értékesítési helyen” kínált termékeken kell feltüntetni az energiahatékonysági címkét. Mivel a PAYBACK nem szándékozik eladni a szóban forgó terméket, hanem azt nyereményjátékon megnyerhető nyereményként ígéri, e kötelezettség nem alkalmazandó.
121. A Bizottság ezzel ellentétes állításával szemben aligha kétséges, hogy a televíziókészüléknek az alperes hírlevelében való hirdetése a 2019/2013 felhatalmazáson alapuló rendelet 4. cikkének d) pontja értelmében vett „vizuális hirdetésnek” minősül, amely rendelkezés – amint azt már említettem – előírja a kereskedők számára, hogy gondoskodjanak arról, hogy a televíziókészülékhez hasonló elektronikus kijelző adott modelljének minden vizuális hirdetése tartalmazza e termék energiahatékonysági osztályára vonatkozó releváns információkat. Mindezek alapján a jelen ügyben a felhatalmazáson alapuló rendelet 4. cikkének d) pontja, nem pedig 4. cikkének a) pontja alkalmazandó.
D.      Záró megjegyzések
122. Annak ellenére, hogy állítólag nem egyértelmű, hogy milyen mértékben alkalmazandók az energiahatékonysági címkézésre vonatkozó kötelezettségek azokra a kereskedőkre, akik ingyenesen kínálnak energiafogyasztást befolyásoló termékeket, például nyereményjáték keretében, a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából következik, hogy egy uniós jogi rendelkezés különböző lehetséges értelmezései közül azt kell előnyben részesíteni, amely alkalmas a rendelkezés hatékony érvényesülésének biztosítására.(47)
123. A 2017/1369 rendelet 2. cikke 13. pontjának szövegére, valamint e rendelkezés tágabb szövegkörnyezetére és az általa kitűzött célokra vonatkozó hermeneutikai elemzésem alapján az e rendeletben meghatározott energiacímkézési követelmények hatályának oly módon történő korlátozása, hogy azok csak a közvetlen ellenérték fejében termékeket kínáló kereskedőkre vonatkozzanak, meghiúsítaná e követelmények előnyét, amely követelmények bizonyítottan hozzáadott értéket jelentenek azáltal, hogy a vásárlókat a jobb energiahatékonyságú termékek felé irányítják.(48)
124. Az előző elemzésemet figyelembe véve úgy vélem, hogy az alapeljárás alpereséhez hasonló nyereményjáték‑szervezőt, aki kereskedelmi tevékenység során, díjazástól függetlenül mutat be termékeket, a 2017/1369 rendelet 2. cikke 13. pontjának értelmében vett „kereskedőnek” kell tekinteni, és ezért az e rendeletben meghatározott, a 2019/2013 felhatalmazáson alapuló rendelettel összefüggésben értelmezett energiacímkézési követelmények hatálya alá tartozik.
IV.    Végkövetkeztetés
125. A fenti megfontolásokra tekintettel azt javasolom a Bíróságnak, hogy a Bundesgerichtshof (szövetségi legfelsőbb bíróság, Németország) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre a következő választ adja:
Az energiacímkézés keretének meghatározásáról és a 2010/30/EU irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2017. július 4‑i (EU) 2017/1369 európai parlamenti és tanácsi rendelet 2. cikkének 13. pontját
úgy kell értelmezni, hogy az a versenyszervező, aki online nyereményjáték keretében televíziókészüléket ígér nyereményként, „kereskedőnek” minősül, és ezért köteles eleget tenni e rendelet 6. cikke első bekezdésének az (EU) 2017/1369 európai parlamenti és tanácsi rendeletnek az elektronikus kijelzők energiacímkézése tekintetében történő kiegészítéséről és az 1062/2010/EU felhatalmazáson alapuló bizottsági rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2019. március 11‑i (EU) 2019/2013 felhatalmazáson alapuló rendelet 4. cikkének d) pontjával összefüggésben értelmezett a) pontjában foglalt azon követelményeknek, hogy a kereskedelmi kommunikációban utalnia kell e termék energiahatékonysági osztályára és a címkén feltüntetett energiahatékonysági osztályok listájára.
1      Eredeti nyelv: angol.
2      Az energiacímkézés keretének meghatározásáról és a 2010/30/EU irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló, 2017. július 4‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2017. L 198., 1. o.).
3      Az (EU) 2017/1369 európai parlamenti és tanácsi rendeletnek az elektronikus kijelzők energiacímkézése tekintetében történő kiegészítéséről és az 1062/2010/EU felhatalmazáson alapuló bizottsági rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2019. március 11‑i (EU) 2019/2013 felhatalmazáson alapuló rendelet (HL 2019. L 315., 1. o.). Ezen rendelet 4. cikkének d) pontja szerint a kereskedők kötelesek gondoskodni arról, hogy „az elektronikus kijelző adott modelljének minden vizuális hirdetése, többek között az interneten közzétett hirdetés is, tartalmazza az energiahatékonysági osztályt és a címkén feltüntetett hatékonysági osztályok skáláját, a VII. melléklettel összhangban”.
4      E rendelkezés pontos szövegét illetően lásd a jelen indítvány 29. pontját.
5      Lásd ebben az értelemben a 2019/2013 felhatalmazáson alapuló rendelet 1. cikkének (1) bekezdését.
6      E rendelkezés a „kereskedőt” úgy határozza meg, mint „az a kiskereskedő vagy más természetes vagy jogi személy, aki a vásárlóknak vagy az üzembe helyezőknek termékeket ajánl eladásra, ad bérbe vagy részletvásárlásra, illetve mutat be kereskedelmi tevékenység keretében, akár térítésmentesen, akár ellenérték fejében”.
7      Lásd ebben az értelemben a háztartási készülékek energia‑ és egyéb erőforrás‑fogyasztásának címkézéssel és szabványos termékismertetővel történő ellátásáról szóló, 1992. szeptember 22‑i 92/75/EGK tanácsi irányelvet (HL 1992. L 297., 16. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 11. kötet, 216. o.). Az ezen irányelvben foglalt háztartási készülékek listája a következőket tartalmazta: háztartási hűtőszekrények, fagyasztók és ezek kombinációja, mosógépek, szárítógépek és ezek kombinációja, mosogatógépek, sütők, vízmelegítők és forróvíztárolók, fényforrások és légkondicionáló készülékek. További információkért lásd a Bizottság honlapjának energiacímkézésről szóló részét: https://energy-efficient-products.ec.europa.eu/ecodesign-and-energy-label/understanding-energy-label/history-energy-labelling-eu_en.
8      Az energiával kapcsolatos termékek energia‑ és egyéb erőforrás‑fogyasztásának címkézéssel és szabványos termékismertetővel történő jelöléséről szóló, 2010. május 19‑i 2010/30/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2010. L 153., 1. o.) kiterjesztette az energiacímkézésére vonatkozó követelmények hatályát a háztartási készülékekről az energiafogyasztást befolyásoló összes termékre, azaz azokra a termékekre, amelyek használatuk során hatást gyakorolnak az energiafogyasztásra.
9      Az (EU) 2017/1369 európai parlamenti és tanácsi rendeletnek az elektronikus kijelzők energiacímkézése tekintetében történő kiegészítéséről és az 1062/2010/EU felhatalmazáson alapuló bizottsági rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2019. március 11‑i (EU) 2019/2013 felhatalmazáson alapuló rendeletre irányuló javaslat indokolása (C(2019) 1796 final, a továbbiakban: felhatalmazáson alapuló rendelet indokolása). Lásd különösen a „Hatásvizsgálat” című 2.2. szakaszt.
10      Az „energiafogyasztást befolyásoló terméket” a 2017/1369 rendelet 2. cikkének 1. pontja úgy határozza meg, mint „minden olyan termék vagy rendszer, amely használata során hatást gyakorol az energiafogyasztásra”, és amelyet forgalomba hoznak.
11      A 2017/1369 rendelet 2. cikkének 2. pontja a „termékcsoportot” úgy határozza meg, mint „azonos fő funkcióval rendelkező termékek csoportja”.
12      Lásd ebben az értelemben: 2025. augusztus 1‑jei Alace és Canpelli ítélet (C‑758/24 és C‑759/24, EU:C:2025:591, 91. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
13      A német nyelvi változat teljes szövege a következőképpen szól: „»Händler« bezeichnet einen Einzelhändler oder eine andere natürliche oder juristische Person, die im Rahmen einer Geschäftstätigkeit entgeltlich oder unentgeltlich Produkte an bzw. für Kunden oder Errichter zum Kauf, zur Miete oder zum Ratenkauf anbietet oder ausstellt”.
14      A horvát nyelvi változat: „»trgovac« znači prodavač na malo ili druga fizička ili pravna osoba koja nudi na prodaju, iznajmljivanje, kupnju uz obročnu otplatu ili izlaže proizvode kupcima ili monterima u okviru trgovačke djelatnosti, bilo s plaćanjem ili bez plaćanja”.
15      A francia nyelvi változat: „»revendeur«”: un détaillant ou une autre personne physique ou morale qui vend, loue, offre en location-vente ou expose des produits à l'intention des clients ou des installateurs dans le cadre d'une activité commerciale, à titre onéreux ou gratuit”.
16      Az ír nyelvi változat: „ciallaíonn»déileálaí« miondíoltóir nó duine nádúrtha nó dlítheanach eile a dhéanann táirgí a dhíol le custaiméirí nó le suiteálaithe, nó a fhruiliú, a thairiscint i gcomhair fruilcheannaigh nó a chur ar taispeáint do chustaiméirí nó do shuiteálaithe, le linn gníomhaíocht tráchtála, bíodh siad ar íocaíocht nó ná bíodh”.
17      Az olasz nyelvi változat: „»distributore«, il dettagliante o altra persona fisica o giuridica che offre in vendita, noleggio, oppure locazione-vendita o espone prodotti ai clienti o installatori nel corso di un’attività commerciale, a titolo oneroso o meno”.
18      A szlovén nyelvi változat: „»trgovec« pomeni prodajalca na drobno ali drugo fizično ali pravno osebo, ki izdelke strankam ponuja naprodaj, v najem ali v nakup s pridržanim lastništvom ali jih razstavlja, ali monterje, ki izvajajo gospodarsko dejavnost, bodisi odplačno ali neodplačno”.
19      Az angol nyelvi változat: „»dealer« means a retailer or other natural or legal person who offers for sale, hire, or hire purchase, or displays products to customers or installers in the course of a commercial activity, whether or not in return for payment”.
20      A 2013. május 13‑i 517/2013/EU tanácsi rendelettel (HL 2013. L 158., 1. o.) módosított, az Európai Gazdasági Közösség által használt nyelvek meghatározásáról szóló 1. rendelet (HL 1958. 17., 385. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 1. kötet, 3. o.).
21      Lásd többek között: 2018. február 20‑i Belgium kontra Bizottság ítélet (C‑16/16 P, EU:C:2018:79, 48. és 49. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
22      Kiemelés tőlem.
23      Lásd ebben az értelemben: 2023. október 5‑i Verband Wirtschaft im Wettbewerb végzés (C‑761/22, EU:C:2023:756, 45. pont).
24      Lásd a 2017/1369 rendelet (1) és (8) preambulumbekezdését.
25      A 2017/1369 rendelet (10) preambulumbekezdése.
26      Lásd: Bizottsági szolgálati munkadokumentum – Hatásvizsgálat, amely a következő dokumentumot kíséri: Javaslat – Az Európai Parlament és a Tanács rendelete az energiahatékonyságot jelölő címkézés keretének meghatározásáról és a 2010/30/EU irányelv hatályon kívül helyezéséről (SWD(2015) 139 final – 2015/0149 (COD); a továbbiakban: a 2017/1369 rendelet hatásvizsgálata). Lásd különösen a 4.2.2. szakaszt, amelynek címe: „A jogalkotási keret eredményei”.
27      Az energiahatékonyságot jelölő címkézés keretének meghatározásáról és a 2010/30/EU irányelv hatályon kívül helyezéséről szóló európai parlamenti és tanácsi rendeletre irányuló javaslat indokolása (COM(2015) 341 final – 2015/0149 (COD); a továbbiakban: a 2017/1369 rendelet indokolása). Lásd különösen a 3.5. szakaszt, amelynek címe: „Célravezető szabályozás és egyszerűsítés”.
28      London Economics and IPSOS, „Study on the impact of the energy label – and potential changes to it – on consumer understanding and on purchase decisions – ENER/C3/2013-428 – Interim report”, 2014.
29      CentERdata, van Giesen, R. és Elsen, M., „Study on consumer understanding of draft energy labels for household washing machines, household washer-dryers and household dishwashers”, FWC ENER/C3/2015-631/04. sz. a ENER/C3/2015-631. sz. keretszerződés keretében.
30      A 2017/1369 rendelet (2) preambulumbekezdése.
31      A 2017/1369 rendelet (8) preambulumbekezdése.
32      A 2017/1369 rendelet indokolása, „A hatályos jogszabályok [utólagos] értékelése” című 3.1. szakasz.
33      A 2017/1369 rendelet hatásvizsgálata, „A jogalkotási keret eredményei” című 4.2.2. szakasz.
34      A 2017/1369 rendelet (8) preambulumbekezdése.
35      A 2017/1369 rendelet hatásvizsgálata, „Kapcsolat más energiahatékonysági és éghajlat‑politikákkal” című 4.1.3. szakasz.
36      Amint az a 2017/1369 rendelet indokolásában szerepel, az Európai Tanács 2014‑ben célként tűzte ki, hogy az energiahatékonyság 27%‑kal javuljon és az üvegházhatású gázkibocsátás 40%‑kal csökkenjen 2030‑ig. Lásd még az energiaunió és az éghajlat‑politika irányításáról, valamint a 663/2009/EK és a 715/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet, a 94/22/EK, a 98/70/EK, a 2009/31/EK a 2009/73/EK, a 2010/31/EU, a 2012/27/EU és a 2013/30/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv, a 2009/119/EK és az (EU) 2015/652 tanácsi irányelv módosításáról, továbbá az 525/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2018. december 11‑i (EU) 2018/1999 európai parlamenti és tanácsi rendeletet (HL 2018. L 328., 1. o.).
37      A 2017/1369 rendelet hatásvizsgálata, „Az alapvető probléma” című 4.1.1. szakasz.
38      Kiemelés tőlem. Érdemes megjegyezni, hogy a 2010/30 irányelv „végfelhasználókra” utalt, nem pedig „vásárlókra”.
39      Lásd különösen a 2010/30 irányelv 10. cikke (1) bekezdésének harmadik albekezdését (kiemelés tőlem).
40      A belső piacon az üzleti vállalkozások fogyasztókkal szemben folytatott tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatairól, valamint a 84/450/EGK tanácsi irányelv, a 97/7/EK, a 98/27/EK és a 2002/65/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvek, valamint a 2006/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításáról szóló, 2005. május 11‑i európai parlamenti és tanácsi irányelv (a tisztességtelen kereskedelmi gyakorlatokról szóló irányelv) (HL 2005. L 149., 22. o.).
41      Lásd analógia útján: 2018. július 25‑i Dyson ítélet (C‑632/16, EU:C:2018:599, 33. pont).
42      Meg kell jegyezni, hogy úgy tűnik, hogy az alapeljárás alperese a „kereskedelmi gyakorlatok” meghatározása céljából a „kereskedő” körébe tartozik. A „kereskedő” fogalmát a 2005/29 irányelv 2. cikkének b) pontja tágan úgy határozza meg, mint az a természetes vagy jogi személy, aki illetve amely […] kereskedelmi, ipari, kézműipari vagy szakmai tevékenységével összefüggő célok érdekében jár el, valamint aki a kereskedő nevében vagy javára jár el”.
43      2018. július 25‑i Dyson ítélet (C‑632/16, EU:C:2018:599, 30. pont).
44      Lásd ebben az értelemben: 2013. október 17‑i RLvS ítélet (C‑391/12, EU:C:2013:669, 37. pont).
45      A 2017/1369 rendelet 11. cikkének (4) bekezdése (kiemelés tőlem).
46      Kiemelés tőlem.
47      2025. augusztus 1‑jei Tradeinn Retail Services ítélet (C‑76/24, EU:C:2025:593, 43. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
48      Bizottsági szolgálati munkadokumentum – hatásvizsgálat, amely a következő dokumentumot kíséri: a Bizottság (EU) …/… rendelete az elektronikus kijelzőkre vonatkozó környezettudatos tervezési követelményeknek a 2009/125/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv szerinti megállapításáról, az 1275/2008/EK bizottsági rendelet módosításáról és a 642/2009/EK bizottsági rendelet hatályon kívül helyezéséről, valamint a Bizottság (EU).../... felhatalmazáson alapuló rendelete az (EU) 2017/1369 európai parlamenti és tanácsi rendeletnek az elektronikus kijelzők energiacímkézése tekintetében történő kiegészítéséről és az 1062/2010/EU felhatalmazáson alapuló bizottsági rendelet hatályon kívül helyezéséről (SWD(2019) 354 final). Lásd különösen a „Cselekvés szükségessége” című 1.5. szakaszt.