UNIONIN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (yhdeksäs jaosto)
30 päivänä huhtikuuta 2025 (*)
Ennakkoratkaisupyyntö – Kuluttajansuoja – Direktiivi 2011/83/EU – Kuluttajan käsite – 2 artiklan 1 alakohta – Palvelusopimuksen käsite – 2 artiklan 6 alakohta – Koulusopimukset, joiden kohteena on oppivelvollisten lasten kouluopetus – Yksityisopetus – 27 artikla – Sellaisten palvelujen tarjoaminen, joita ei ole tilattu – Valtion koulutusvaatimusten mukaiset pakolliset oppiaineet
Asiassa C‑429/24,
jossa on kyse SEUT 267 artiklaan perustuvasta ennakkoratkaisupyynnöstä, jonka Sofiyski rayonen sad (Sofian piirituomioistuin, Bulgaria) on esittänyt 3.6.2024 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut unionin tuomioistuimeen 18.6.2024, saadakseen ennakkoratkaisun asiassa
St. Kliment Ohridski Primary Private School EOOD
vastaan
QX,
UNIONIN TUOMIOISTUIN (yhdeksäs jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja N. Jääskinen sekä tuomarit M. Condinanzi ja R. Frendo (esittelevä tuomari),
julkisasiamies: A. Biondi,
kirjaaja: A. Calot Escobar,
ottaen huomioon kirjallisessa käsittelyssä esitetyn,
ottaen huomioon huomautukset, jotka sille ovat esittäneet
–        St. Kliment Ohridski Primary Private School EOOD, edustajanaan S. A. Logofetova,
–        Tšekin hallitus, asiamiehinään S. Šindelková, M. Smolek ja J. Vláčil,
–        Saksan hallitus, asiamiehinään J. Möller ja N. Scheffel,
–        Euroopan komissio, asiamiehinään G. Koleva ja I. Rubene,
päätettyään julkisasiamiestä kuultuaan ratkaista asian ilman ratkaisuehdotusta,
on antanut seuraavan
tuomion
1        Ennakkoratkaisupyyntö koskee kuluttajan oikeuksista, neuvoston direktiivin 93/13/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 1999/44/EY muuttamisesta sekä neuvoston direktiivin 85/577/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 97/7/EY kumoamisesta 25.10.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/83/EU (EUVL 2011, L 304, s. 64) 2 artiklan 1 ja 6 alakohdan sekä 27 artiklan tulkintaa.
2        Tämä pyyntö on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat yhtäältä yksityiskoulu St. Kliment Ohridski Primary Private School EOOD (jäljempänä St. Kliment Ohridski) ja toisaalta luonnollinen henkilö QX ja jossa on kyse siitä, onko QX:n maksettava sopimussakko, koska hän on yksipuolisesti irtisanonut koulusopimukset, jotka hän oli tehnyt kyseisen koulun kanssa hänen oppivelvollisuuden piiriin kuuluvien lastensa kouluopetuksesta.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Unionin oikeus
Direktiivi 93/13
3        Kuluttajasopimusten kohtuuttomista ehdoista 5.4.1993 annetun neuvoston direktiivin 93/13/ETY (EYVL 1993, L 95, s. 29) 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
– –
b)      ’kuluttajalla’ jokaista luonnollista henkilöä, joka tämän direktiivin kattamia sopimuksia tehdessään ei harjoita ammatti- tai liiketoimintaa;
c)      ’elinkeinonharjoittajalla’ jokaista luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joka tämän direktiivin kattamia sopimuksia tehdessään harjoittaa joko julkisen tai yksityisen alan ammatti- tai liiketoimintaa.”
Direktiivi 2011/83
4        Direktiivin 2011/83 johdanto-osan 60 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”Sopimattomista elinkeinonharjoittajien ja kuluttajien välisistä kaupallisista menettelyistä sisämarkkinoilla [ja neuvoston direktiivin 84/450/ETY, Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivien 97/7/EY, 98/27/EY ja 2002/65/EY sekä Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EY) N:o 2006/2004 muuttamisesta] 11 päivänä toukokuuta 2005 annetussa Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivissä 2005/29/EY (sopimattomia kaupallisia menettelyjä koskeva direktiivi) [(EUVL 2005, L 149, s. 22)] kielletään toimittamasta kuluttajille tavaroita tai suorittamasta heille palveluja, joita ei ole tilattu, mutta siinä ei säädetä sopimusoikeudellisista oikeuskeinoista, joten tässä direktiivissä on tarpeen ottaa käyttöön sopimusoikeudellinen oikeuskeino, jolla kuluttaja vapautetaan vastasuoritusvelvollisuudesta tällaisen toimituksen tai suorituksen osalta, jota ei ole tilattu.”
5        Direktiivin 2011/83 2 artiklassa, jonka otsikko on ”Määritelmät”, säädetään seuraavaa:
”Tässä direktiivissä tarkoitetaan:
1)      ’kuluttajalla’ luonnollista henkilöä, joka tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvia sopimuksia tehdessään toimii tarkoituksessa, joka ei kuulu hänen elinkeino- tai ammattitoimintaansa;
2)      ’elinkeinonharjoittajalla’ luonnollista henkilöä tai joko yksityisessä tai julkisessa omistuksessa olevaa oikeushenkilöä, joka tämän direktiivin soveltamisalaan kuuluvia sopimuksia tehdessään toimii tarkoituksessa, joka kuuluu hänen elinkeino- tai ammattitoimintaansa, sekä elinkeinonharjoittajan nimissä tai puolesta toimivaa henkilöä;
– –
5)      ’kauppasopimuksella’ sopimusta, jonka mukaisesti elinkeinonharjoittaja luovuttaa tai sitoutuu luovuttamaan kuluttajalle tavaran omistusoikeuden ja kuluttaja maksaa tai sitoutuu maksamaan tavaran hinnan, mukaan lukien sopimukset, jotka koskevat sekä tavaroita että palveluja;
6)      ’palvelusopimuksella’ muuta sopimusta kuin kauppasopimusta, jonka mukaisesti elinkeinonharjoittaja suorittaa tai sitoutuu suorittamaan kuluttajalle palvelun ja kuluttaja maksaa tai sitoutuu maksamaan palvelun hinnan;
– –”
6        Kyseisen direktiivin 3 artiklan, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, 1 ja 5 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1.      Tätä direktiiviä sovelletaan siinä vahvistetuin edellytyksin ja siinä säädetyssä laajuudessa elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisiin sopimuksiin. – –
– –
5.      Tämä direktiivi ei vaikuta kansalliseen yleiseen sopimusoikeuteen, kuten sopimuksen pätevyyttä, tekemistä tai vaikutuksia koskeviin sääntöihin, ellei yleisen sopimusoikeuden näkökohtia säännellä tällä direktiivillä.”
7        Direktiivin 2011/83 27 artiklan, jonka otsikko on ”Toimitukset ja suoritukset, joita ei ole tilattu”, sanamuoto on seuraava:
”Kuluttaja on vapautettu vastasuoritusvelvollisuudesta tapauksissa, joissa on kyse sellaisesta tavaroiden, veden, kaasun, sähkön, kaukolämmön tai digitaalisen sisällön toimituksesta tai sellaisesta palvelun suorituksesta, jota ei ole tilattu ja joka on direktiivin 2005/29/EY 5 artiklan 5 kohdan ja liitteessä I olevan 29 kohdan nojalla kielletty. Tällaisissa tapauksissa se, että kuluttaja ei reagoi toimitukseen tai suoritukseen, jota ei ole tilattu, ei merkitse tarjouksen hyväksymistä.”
Bulgarian oikeus
Esikoulu- ja kouluopetuksesta annettu laki
8        Esikoulu- ja kouluopetuksesta annetun lain (Zakon za preduchilishtnonto i uchilishtnoto obrazovanie; DV nro 79, 13.10.2015), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa (jäljempänä ZPUO), 8 §:n 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”Oppivelvollisuus päättyy, kun oppivelvollinen täyttää 16 vuotta, ja alkaa sinä lukuvuonna, jona lapsi täyttää 7 vuotta.”
9        ZPUO:n 29 §:n 3 momentissa säädetään seuraavaa:
”Yksityiset päiväkodit ja yksityiskoulut saavat oikeushenkilön aseman kauppalaissa [(Targovski zakon; DV nro 48, 18.6.1991)], voittoa tavoittelemattomista oikeushenkilöistä annetussa laissa [(Zakon za yuridicheskite litsa s nestopanska tsel; DV nro 81, 6.10.2000)], osuuskuntalaissa [(Zakon za kooperatsiite; (DV nro 113, 28.12.1991)] tai toisen jäsenvaltion oikeudessa säädettyjen edellytysten ja menettelyn mukaisesti.”
10      ZPUO:n 301 §:n 1 ja 2 momentissa säädetään seuraavaa:
”(1)      Sellaisista muista kuin 10 §:n 3 momentissa tarkoitetuista valtion rahoittamista palveluista, joita yksityiset päiväkodit ja yksityiskoulut tarjoavat vastikkeellisesti, määrätään asianomaisen yksityisen päiväkodin tai yksityiskoulun säännöissä.
(2)      Edellytyksistä ja menettelystä 1 momentissa tarkoitettujen palvelujen maksamiselle ja maksujen suuruudesta sovitaan yksityisen päiväkodin tai yksityiskoulun ja lapsen tai oppilaan vanhemman välisellä sopimuksella.”
Kuluttajansuojalaki
11      Kuluttajansuojalain (Zakon za zashtita na potrebitelite; DV nro 99, 9.12.2005), sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasiassa, lisäsäännösten 13 momentilla direktiivin 2011/83 2 artikla saatetaan osaksi Bulgarian oikeutta lähes identtisin sanamuodoin.
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
12      QX teki St. Kliment Ohridskin kanssa kaksi koulusopimusta lastensa kokopäiväisestä kouluopetuksesta lukuvuonna 2022/2023 vuosittaisen koulumaksun maksamista vastaan.
13      Nämä lapset olivat Bulgarian lainsäädännön mukaan oppivelvollisuusikäisiä.
14      Kumpaankin sopimukseen sisältyi ehto, jonka mukaan QX:llä oli yksipuolinen oikeus irtisanoa sopimukset kirjallisesti yhden kuukauden irtisanomisajalla maksamalla sopimussakko. Kyseisessä ehdossa täsmennettiin, että jos QX ei ole suorittanut asianomaiseen sopimukseen liittyvää viimeistä maksuerää irtisanomisen tiedoksiantohetkellä, sopimussakko vastaa tämän viimeisen maksamattoman maksuerän määrää irtisanomishetkellä.
15      Kumpikin koulusopimus irtisanottiin 4.4.2023, ja QX:n lapset siirtyivät uuteen oppilaitokseen.
16      St. Kliment Ohridski nosti ennakkoratkaisua pyytäneessä Sofiyski rayonen sadissa (Sofian piirituomioistuin, Bulgaria) QX:ää vastaan kanteen, jossa vaadittiin QX:n velvoittamista maksamaan määrätty sopimussakko siitä syystä, että hän oli irtisanonut kyseiset sopimukset yksipuolisesti ilmoittamalla lastensa eroamisesta kyseisestä oppilaitoksesta.
17      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että pääasian asianosaiset ovat yhtä mieltä siitä, ettei pääasiassa kyseessä olevien sopimusten viimeistä maksuerää ole maksettu. Ne ovat myös yhtä mieltä tämän viimeisen maksuerän suuruudesta ja sopimussakon määrästä.
18      QX riitauttaa kuitenkin sopimussakon pätevyyden ja väittää sen olevan hyvän tavan vastainen, koska se johtaa perusteettoman edun saamiseen. Hän väittää, että sopimussakolla ylitetään sen turvaava, korvaava ja sanktioiva tarkoitus.
19      Tässä tilanteessa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii ensinnäkin, voidaanko QX:ää pitää kuluttajana, koska hän on lain mukaan velvollinen laittamaan lapsensa kouluun, jossa he osallistuvat opetukseen.
20      Kyseinen tuomioistuin huomauttaa tältä osin, että Bulgariassa oppilailla on velvollisuus käydä koulua 16 vuoden ikään saakka. Rahoitusmuodosta riippuen bulgarialaiset koulut voivat olla julkisia tai yksityisiä. Julkiset koulut tarjoavat maksutonta opetusta, kun taas yksityiskoulut perivät koulumaksuja oppilaiden vanhemmilta. Yksityiskouluissa annettava opetus tapahtuu lisäksi asianomaisen koulun ja oppilaan vanhempien välisen koulusopimuksen perusteella.
21      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin täsmentää, ettei julkisten koulujen ja yksityiskoulujen välillä ole mitään eroa pakollisten oppiaineiden, opetustuntien määrien ja opetussisällön osalta. Kummassakin tapauksessa opetusta annetaan opetus- ja tiedeministerin asetuksissa määriteltyjen valtion koulutusvaatimusten mukaisesti.
22      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa tässä yhteydessä, että St. Kliment Ohridski on yksityiskoulu, joka on rekisteröity liikeyritykseksi. Kyseinen koulu ei saa mitään rahoitusta valtiolta tai asianomaiselta kunnalta, ja se rahoittaa toimintansa yksinomaan koulumaksuilla, lahjoituksilla ja muilla tulonlähteillä. Kyseinen koulu ei myöskään harjoita voittoa tavoittelematonta toimintaa eikä se toimi osuuskuntana, vaan se harjoittaa liiketoimintaa.
23      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan yhtäältä pääasiassa kyseessä olevat sopimukset on tehty St. Kliment Ohridskin liiketoiminnan yhteydessä ja toisaalta QX on toiminut tarkoituksessa, joka ei kuulu hänen elinkeino- tai ammattitoimintaansa.
24      Siltä osin kuin asianomainen vanhempi on tehnyt koulusopimukset, jotta hänen lapsensa saavat opetuspalvelun, kyseinen tuomioistuin pohtii lisäksi sitä, voidaanko lapsia pitää kuluttajina näiden sopimusten yhteydessä.
25      Toiseksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii sitä, onko sopimus, joka koskee yksityiskoulun antamaa opetusta, direktiivin 2011/83 2 artiklan 6 alakohdassa tarkoitettu palvelusopimus, vaikka koulunkäynti on pakollista.
26      Kyseinen tuomioistuin toteaa tältä osin, että tämä luonnehdinta asetetaan kyseenalaiseksi sillä, että tätä palvelua voivat tarjota sekä julkiset koulut että yksityiskoulut. Sillä on tässä tilanteessa epäilyjä siitä, onko kyseessä oleva sopimus kokonaisuudessaan luonnehdittava palvelusopimukseksi, kun otetaan huomioon se, että koulunkäynti on pakollista ja opetus annetaan valtion koulutusvaatimusten mukaisesti, vai onko kyseistä luonnehdintaa sovellettava ainoastaan sellaisiin kyseisessä sopimuksessa määrättyihin palveluihin, jotka eivät kuulu oppivelvollisuuden piiriin, kuten kouluruokailuun, kuljetukseen tai opetussuunnitelman ulkopuoliseen toimintaan.
27      Kolmanneksi siinä tapauksessa, että yksityiskoulun kanssa tehtyä koulusopimusta on pidettävä kuluttajan kanssa tehtynä sopimuksena, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, onko asiassa sovellettava direktiivin 2011/83 27 artiklaa, jossa säädetään vapautuksesta velvollisuudesta maksaa sellaisesta palvelun suorituksesta, jota ei ole tilattu.
28      Kyseinen tuomioistuin pohtii näet vanhempien tai oppilaiden mahdollisuutta väittää, etteivät he ole tilanneet tiettyjen oppiaineiden opetusta pakollisten tai valinnaisten oppiaineiden osalta vahvistetussa opetustuntimäärässä. Se pohtii tarkemmin sanottuna sitä, onko mahdollista rajoittaa kuluttajan vastuuta koulumaksujen maksamisesta sillä perusteella, että asianomainen lapsi ei ole pyytänyt opetusta tietyssä oppiaineessa asetettua opetustuntimäärää.
29      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa viime kädessä sitä, että on tärkeää selventää näiden kolmen kysymyksiä herättävän seikan osalta esiin tulevia näkökohtia, koska kuluttajaoikeuden alaan kuuluvissa riita-asioissa kansallinen tuomioistuin voi soveltaa viran puolesta pakottavaa oikeussääntöä, jolla suojellaan asianomaista kuluttajaa.
30      Tässä tilanteessa Sofiyski rayonen sad päätti lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko direktiivin [2011/83] 2 artiklan 1 alakohdassa tarkoitettua kuluttajan käsitettä tulkittava siten, että siihen kuuluu vanhempi, joka on tehnyt yksityiskoulun kanssa koulusopimuksen, jonka kohteena on hänen lastensa oppivelvollisuuden piiriin kuuluva kouluopetus tässä liikeyritykseksi rekisteröidyssä koulussa?
2)      Onko direktiivin [2011/83] 2 artiklan 1 alakohdassa tarkoitettua kuluttajan käsitettä tulkittava siten, että siihen kuuluu oppilas, joka osallistuu oppivelvollisuuden piiriin kuuluvaan kouluopetukseen kyseisessä yksityiskoulussa vanhemman ja liikeyritykseksi rekisteröidyn yksityiskoulun välisen vastikkeellisen koulusopimuksen perusteella?
3)      Onko direktiivin [2011/83] 2 artiklan 6 alakohdassa tarkoitettua palvelusopimuksen käsitettä tulkittava siten, että siihen kuuluu vanhemman ja liikeyritykseksi rekisteröidyn yksityiskoulun oppivelvollisuuden piiriin kuuluvan kouluopetuksen antamisesta oppilaalle tekemä koulusopimus, jonka mukaan vanhempi rahoittaa opetuksen maksamalla koulumaksun?
4)      Jos yhteen tai useampaan edellä esitetyistä kolmesta kysymyksestä vastataan myöntävästi, onko direktiivin [2011/83] 27 artiklaa tulkittava siten, että oppilas tai vanhempi voidaan vapauttaa koulumaksun maksamisesta, jos he eivät ole tilanneet opetusta tietyssä oppiaineessa tai eivät ole tyytyväisiä opetukseen ja kyseinen oppiaine on valtion koulutusvaatimusten mukaan pakollinen oppiaine?”
Ennakkoratkaisukysymysten tarkastelu
Ensimmäinen ja toinen ennakkoratkaisukysymys
31      Ensimmäisellä ja toisella kysymyksellään, jotka on tutkittava yhdessä, ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee lähinnä, onko direktiivin 2011/83 2 artiklan 1 alakohtaa tulkittava siten, että vanhempi, joka on tehnyt yksin koulusopimuksen liikeyritykseksi rekisteröidyn yksityiskoulun kanssa oppivelvollisuusikäisten lastensa kouluopetusta varten, tai oppilas, joka osallistuu opetukseen kyseisessä koulussa tällaisen sopimuksen perusteella, kuuluu kyseisessä säännöksessä tarkoitetun kuluttajan käsitteen alaan.
32      Aluksi on muistutettava, että direktiivin 2011/83 3 artiklan 1 kohdan mukaan direktiiviä sovelletaan siinä vahvistetuin edellytyksin ja siinä säädetyssä laajuudessa elinkeinonharjoittajan ja kuluttajan välisiin sopimuksiin, lukuun ottamatta kyseisen artiklan 3 kohdassa tarkoitettuja sopimuksia. Koska yksityiskoulujen kanssa tehdyt koulusopimukset eivät kuulu tämän 3 kohdan soveltamisalaan, on katsottava, että nämä sopimukset kuuluvat kohteensa perusteella direktiivin 2011/83 soveltamisalaan.
33      Direktiivin 2011/83 2 artiklan 1 alakohdan mukaan kuluttajan käsitteellä tarkoitetaan luonnollista henkilöä, joka kyseisen direktiivin soveltamisalaan kuuluvia sopimuksia tehdessään toimii tarkoituksessa, joka ei kuulu hänen elinkeino- tai ammattitoimintaansa.
34      Unionin lainsäätäjän kuluttajasopimusten alalla tavoittelemien päämäärien saavuttamisen sekä unionin oikeuden johdonmukaisuuden varmistamiseksi on otettava huomioon muihin unionin oikeuden säädöksiin sisältyvä kuluttajan käsite (tuomio 8.6.2023 YYY. (Kuluttajan käsite), C‑570/21, EU:C:2023:456, 40 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
35      Erityisesti direktiivin 2011/83 2 artiklan 1 alakohtaa tulkittaessa on otettava huomioon tulkinta, jonka unionin tuomioistuin on jo omaksunut kuluttajan käsitteestä direktiivin 93/13 yhteydessä.
36      Sen seikan lisäksi, että direktiivin 2011/83, jolla on muutettu direktiiviä 93/13, 2 artiklassa ja direktiivin 93/13 2 artiklassa olevat kuluttajan käsitteen määritelmät vastaavat suurelta osin toisiaan, direktiivillä 2011/83 on sama päämäärä kuin direktiivillä 93/13. Direktiivi 2011/83 koskee elinkeinonharjoittajien kanssa tehtyjä sopimuksia koskevia kuluttajien oikeuksia ja sen tavoitteena on korkeatasoisen kuluttajansuojan varmistaminen takaamalla tietojen antaminen kuluttajille ja heidän turvallisuutensa oikeustoimissa elinkeinonharjoittajien kanssa (ks. vastaavasti tuomio 8.6.2023, YYY. (Kuluttajan käsite), C‑570/21, EU:C:2023:456, 42 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
37      Unionin tuomioistuin on katsonut direktiivin 93/13 yhteydessä, että asianomaisen henkilön asema kuluttajana on määritettävä toiminnallisen arviointiperusteen perusteella, eli on arvioitava, kuuluuko asianomainen sopimussuhde muuhun kuin ammatti- ja liiketoimintaan. Unionin tuomioistuimella on lisäksi ollut tilaisuus täsmentää, että kyseisen direktiivin 2 artiklan b alakohdassa tarkoitettu kuluttajan käsite on objektiivinen, eikä se riipu siitä konkreettisesta asiantuntemuksesta, joka asianomaisella henkilöllä voi olla, tai niistä tiedoista, jotka kyseisellä henkilöllä on todellisuudessa (tuomio 24.10.2024, Zabitoń, C‑347/23, EU:C:2024:919, 25 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
38      Kuten unionin tuomioistuin on todennut direktiivin 93/13 2 artiklan b alakohdan osalta, on katsottava, että tämä tulkinta pätee myös direktiiviin 2011/83. Direktiivissä 2011/83 olevien säännösten pakottavuus ja niihin liittyvät erityiset kuluttajansuojaa koskevat vaatimukset edellyttävät, että etusijalle on asetettava kyseisen direktiivin 2 artiklan 1 alakohdassa tarkoitetun kuluttajan käsitteen laaja tulkinta direktiivin tehokkaan vaikutuksen varmistamiseksi (tuomio 24.10.2024, Zabitoń, C‑347/23, EU:C:2024:919, 28 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
39      Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee ensinnäkin, että QX on tehnyt St. Kliment Ohridskin kanssa kaksi koulusopimusta lastensa kokopäiväisestä kouluopetuksesta lukuvuonna 2022/2023 koulumaksujen maksamista vastaan. Siitä ilmenee myös, että tämä yksityisrahoitteinen koulu on rekisteröity liikeyritykseksi.
40      Pääasiassa kyseessä olevien koulusopimusten tekemisellä ei siis ollut QX:n osalta ammatillista tarkoitusta, vaan sillä pyrittiin yksinomaan varmistamaan hänen lastensa kouluopetus yksityiskoulussa.
41      Tätä arviointia ei horjuta se, että nämä sopimukset on tehty ajanjaksoksi, jona koulunkäynti on Bulgarian lainsäädännön mukaan pakollista. Yhtäältä näet direktiivin 2011/83 2 artiklan 1 alakohdassa oleva kuluttajan käsitteen, joka on – kuten tämän tuomion 37 kohdassa on huomautettu – objektiivinen käsite, määritelmä ei sisällä mitään sopimuksen kohdetta koskevaa vaatimusta tai edellytystä siltä osin kuin sopimus kuuluu kyseisen direktiivin soveltamisalaan. Erityisesti on todettava, että ne syyt, joiden vuoksi asianomainen henkilö on tehnyt kyseisen sopimuksen, myös silloin, kun ne perustuvat tarpeeseen täyttää lakisääteinen velvoite, ovat merkityksettömiä ratkaistaessa sitä, kuuluuko kyseinen henkilö kuluttajan käsitteen alaan. Toisaalta koulunkäynnin pakollisuus ei millään tavoin edellytä sopimuksen tekemistä yksityiskoulun kanssa. Vaikka toisin sanoen asianomaisen vanhemman on ilmoitettava lapsensa johonkin kouluun, hänellä on edelleen täysi vapaus päättää, antaako hän lapsensa opettamisen julkisen koulun vai yksityiskoulun tehtäväksi.
42      Toiseksi on todettava, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen antamien tietojen mukaan pääasiassa kyseessä olevat sopimukset on tehty yksin QX:n ja kyseisen koulun välillä, joten sopimusvelvoitteet sitovat QX:ää eivätkä QX:n lapsia. Koska QX:n lapset eivät ole näiden sopimusten osapuolia, heidän ei voida katsoa toimineen direktiivin 2011/83 2 artiklan 1 alakohdan tarkoituksessa eivätkä he siis kuulu kuluttajan käsitteen alaan kyseisen säännöksen mukaisesti.
43      Edellä esitetyn perusteella ensimmäiseen ja toiseen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2011/83 2 artiklan 1 alakohtaa on tulkittava siten, että
–        vanhempi, joka on tehnyt yksin koulusopimuksen liikeyritykseksi rekisteröidyn yksityiskoulun kanssa oppivelvollisuusikäisten lastensa kouluopetusta varten, kuuluu kyseisessä säännöksessä tarkoitetun kuluttajan käsitteen alaan ja
–        oppilas, joka osallistuu opetukseen kyseisessä koulussa tällaisen sopimuksen perusteella, ei kuulu kyseisen käsitteen alaan.
Kolmas kysymys
44      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kolmannella kysymyksellään lähinnä, onko direktiivin 2011/83 2 artiklan 6 alakohtaa tulkittava siten, että vanhemman ja liikeyritykseksi rekisteröidyn yksityiskoulun välinen koulusopimus, joka koskee oppivelvollisuusikäisten lasten kouluopetusta vanhemman maksamia koulumaksuja vastaan, kuuluu kyseisessä säännöksessä tarkoitetun palvelusopimuksen käsitteen alaan.
45      Tässä yhteydessä on muistutettava, että kyseisen direktiivin 2 artiklan 6 alakohdassa tarkoitettu palvelusopimuksen käsite on määritelty laajasti siten, että sillä tarkoitetaan ”muuta sopimusta kuin kauppasopimusta, jonka mukaisesti elinkeinonharjoittaja suorittaa tai sitoutuu suorittamaan kuluttajalle palvelun ja kuluttaja maksaa tai sitoutuu maksamaan palvelun hinnan”. Tämän säännöksen sanamuodosta seuraa, että tämä käsite on ymmärrettävä siten, että se kattaa kaikki sopimukset, jotka eivät kuulu kauppasopimuksen käsitteen alaan (tuomio 21.12.2023, BMW Bank ym., C‑38/21, C‑47/21 ja C‑232/21, EU:C:2023:1014, 154 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
46      Pääasiassa kyseessä olevan kaltaiset koulusopimukset, joilla yksityiskoulu sitoutuu tarjoamaan vanhemman lapsille valtion koulutusvaatimusten mukaisia opetuspalveluja ja lisäpalveluja vanhemman maksamia vuosittaisia koulumaksuja vastaan, eivät koske direktiivin 2011/83 2 artiklan 5 alakohdassa tarkoitettua tavaroiden omistusoikeuden luovuttamista. Nämä sopimukset kuuluvat siis kyseisen direktiivin 2 artiklan 6 alakohdassa tarkoitetun palvelusopimuksen käsitteen alaan, jollei niistä selvityksistä muuta johdu, jotka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tehtävä.
47      Edellä esitetyn perusteella kolmanteen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2011/83 2 artiklan 6 alakohtaa on tulkittava siten, että vanhemman ja liikeyritykseksi rekisteröidyn yksityiskoulun välinen koulusopimus, joka koskee oppivelvollisuusikäisten lasten kouluopetusta vanhemman maksamia koulumaksuja vastaan, kuuluu kyseisessä säännöksessä tarkoitetun palvelusopimuksen käsitteen alaan.
Neljäs kysymys
48      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee neljännellä kysymyksellään lähinnä, onko direktiivin 2011/83 27 artiklaa tulkittava siten, että vanhemman ja yksityiskoulun välisen koulusopimuksen yhteydessä kyseinen vanhempi voidaan vapauttaa velvollisuudesta maksaa kyseisessä sopimuksessa määrätyt koulumaksut siitä syystä, että hän itse tai hänen lapsensa ei ole pyytänyt, että lapsi osallistuu tietyn oppiaineen opetukseen, jos tämä opetus on valtion koulutusvaatimusten mukaan pakollista, tai siitä syystä, että vanhempi tai hänen lapsensa ei ole tyytyväinen mainitun sopimuksen nojalla tarjottujen opetuspalvelujen laatuun.
49      On huomautettava, että direktiivin 2011/83 27 artiklan mukaan kuluttaja on vapautettu vastasuoritusvelvollisuudesta tapauksissa, joissa on kyse sellaisesta tavaroiden, veden, kaasun, sähkön, kaukolämmön tai digitaalisen sisällön toimituksesta tai sellaisesta palvelun suorituksesta, jota ei ole tilattu ja joka on direktiivin 2005/29 5 artiklan 5 kohdan ja liitteessä I olevan 29 kohdan nojalla kielletty, ja että tällaisissa tapauksissa se, että kuluttaja ei reagoi, ei merkitse hyväksymistä.
50      Toimitukset tai suoritukset, joita ei ole tilattu, on määritelty direktiivin 2011/83 johdanto-osan 60 perustelukappaleessa siten, että ”[toimitetaan] kuluttajille tavaroita tai [suoritetaan] heille palveluja, joita ei ole tilattu”. Unionin tuomioistuin on katsonut tältä osin, että direktiivin 2005/29 liitteessä I olevassa 29 kohdassa, johon direktiivin 2011/83 27 artiklassa viitataan, tarkoitettu ”toimitus, jota ei ole tilattu” viittaa muun muassa siihen, että elinkeinonharjoittaja vaatii kuluttajalta maksun tavarasta tai palvelusta, joka on toimitettu tälle ilman, että tämä on sen tilannut (tuomio 5.12.2019, EVN Bulgaria Toplofikatsia ja Toplofikatsia Sofia, C‑708/17 ja C‑725/17, EU:C:2019:1049, 64 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
51      Direktiivin 2011/83 27 artiklan tarkoituksena on siis estää elinkeinonharjoittajaa pakottamasta kuluttajaa sopimussuhteeseen, johon tämä ei ole vapaaehtoisesti suostunut (tuomio 5.12.2019, EVN Bulgaria Toplofikatsia ja Toplofikatsia Sofia, C‑708/17 ja C‑725/17, EU:C:2019:1049, 65 kohta).
52      Nyt käsiteltävässä asiassa ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimittamista tiedoista ilmenee, että pääasiassa kyseessä olevat sopimukset koskevat QX:n lapsille annettavaa kokopäiväistä kouluopetusta QX:n maksamia vuosittaisia koulumaksuja vastaan. Tästä opetuksesta huolehditaan opetus- ja tiedeministerin asetuksissa määriteltyjen valtion koulutusvaatimusten mukaisesti.
53      Jollei niistä selvityksistä muuta johdu, jotka ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tehtävä, on siis ilmeistä, että näiden valtion koulutusvaatimusten mukaan vanhempi tilaa hänen ja yksityiskoulun välisten koulusopimusten yhteydessä vapaasti yhden ainoan kokonaispalvelun ilman mahdollisuutta valita opetettuja oppiaineita tai mukauttaa näiden oppiaineiden opetustuntimäärää. Unionin tuomioistuimen käytettävissä olevasta asiakirja-aineistosta ei ilmene, että palveluista, joita ei ole pyydetty, olisi vaadittu lisämaksu. Kyse ei siis voi olla palvelusta, joka on toimitettu ilman, että kyseinen vanhempi olisi sen tilannut.
54      Pakollisen kouluopetuksen antamista valtion koulutusvaatimusten mukaisesti ei näin ollen voida pitää direktiivin 2011/83 27 artiklassa tarkoitettuna ”palvelun suoritukse[na], jota ei ole tilattu”.
55      Tilanteesta, jossa vanhempi tai hänen lapsensa ei ole tyytyväinen näiden sopimusten yhteydessä tarjottujen opetuspalvelujen laatuun, on todettava, että – kuten direktiivin 2011/83 3 artiklan 5 kohdasta ilmenee – direktiivi ei vaikuta kansalliseen yleiseen sopimusoikeuteen, kuten sopimuksen pätevyyttä, tekemistä tai vaikutuksia koskeviin sääntöihin, siltä osin kuin yleisen sopimusoikeuden näkökohtia ei säännellä kyseisellä direktiivillä. Tätä tilannetta on näin ollen arvioitava kansallisen sopimusoikeuden mukaisesti.
56      Edellä esitetyn perusteella neljänteen kysymykseen on vastattava, että direktiivin 2011/83 27 artiklaa on tulkittava siten, että vanhemman ja yksityiskoulun välisen koulusopimuksen yhteydessä
–        kyseistä vanhempaa ei voida vapauttaa velvollisuudesta maksaa kyseisessä sopimuksessa määrätyt koulumaksut siitä syystä, että hän itse tai hänen lapsensa ei ole pyytänyt, että lapsi osallistuu tietyn oppiaineen opetukseen, kun tämä opetus on valtion koulutusvaatimusten mukaan pakollista
–        tätä artiklaa ei sovelleta tilanteeseen, jossa kyseinen vanhempi tai hänen lapsensa ei ole tyytyväinen kyseisen sopimuksen nojalla tarjottujen opetuspalvelujen laatuun, koska tämä tilanne kuuluu kansallisen sopimusoikeuden alaan.
Oikeudenkäyntikulut
57      Pääasian asianosaisten osalta asian käsittely unionin tuomioistuimessa on välivaihe kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevan asian käsittelyssä, minkä vuoksi kansallisen tuomioistuimen asiana on päättää oikeudenkäyntikulujen korvaamisesta. Oikeudenkäyntikuluja, jotka ovat aiheutuneet muille kuin näille asianosaisille huomautusten esittämisestä unionin tuomioistuimelle, ei voida määrätä korvattaviksi.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin (yhdeksäs jaosto) on ratkaissut asian seuraavasti:
1)      Kuluttajan oikeuksista, neuvoston direktiivin 93/13/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 1999/44/EY muuttamisesta sekä neuvoston direktiivin 85/577/ETY ja Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 97/7/EY kumoamisesta 25.10.2011 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2011/83/EU 2 artiklan 1 alakohtaa
on tulkittava siten, että
–        vanhempi, joka on tehnyt yksin koulusopimuksen liikeyritykseksi rekisteröidyn yksityiskoulun kanssa oppivelvollisuusikäisten lastensa kouluopetusta varten, kuuluu kyseisessä säännöksessä tarkoitetun kuluttajan käsitteen alaan ja
–        oppilas, joka osallistuu opetukseen kyseisessä koulussa tällaisen sopimuksen perusteella, ei kuulu kyseisen käsitteen alaan.
2)      Direktiivin 2011/83 2 artiklan 6 alakohtaa
on tulkittava siten, että
vanhemman ja liikeyritykseksi rekisteröidyn yksityiskoulun välinen koulusopimus, joka koskee oppivelvollisuusikäisten lasten kouluopetusta vanhemman maksamia koulumaksuja vastaan, kuuluu kyseisessä säännöksessä tarkoitetun palvelusopimuksen käsitteen alaan.
3)      Direktiivin 2011/83 27 artiklaa
on tulkittava siten, että
vanhemman ja yksityiskoulun välisen koulusopimuksen yhteydessä
–        kyseistä vanhempaa ei voida vapauttaa velvollisuudesta maksaa kyseisessä sopimuksessa määrätyt koulumaksut siitä syystä, että hän itse tai hänen lapsensa ei ole pyytänyt, että lapsi osallistuu tietyn oppiaineen opetukseen, kun tämä opetus on valtion koulutusvaatimusten mukaan pakollista
–        tätä artiklaa ei sovelleta tilanteeseen, jossa kyseinen vanhempi tai hänen lapsensa ei ole tyytyväinen kyseisen sopimuksen nojalla tarjottujen opetuspalvelujen laatuun, koska tämä tilanne kuuluu kansallisen sopimusoikeuden alaan.
Allekirjoitukset
*      Oikeudenkäyntikieli: bulgaria.