62024CJ0004
TEISINGUMO TEISMO (penktoji kolegija) SPRENDIMAS
2025 m. lapkričio 13 d. (
*1
)
„Apeliacinis skundas – Ekonominė ir pinigų politika – Ekonominė ir pinigų sąjunga – Bankų sąjunga – Kredito įstaigų ir tam tikrų investicinių įmonių bendras pertvarkymo mechanizmas (BPeM) – Bendras pertvarkymo fondas (BPF) – Reglamentas (ES) Nr. 806/2014 – 69 straipsnio 1 dalis – 70 straipsnio 1 dalis – Įgyvendinimo reglamentas (ES) 2015/81 – 7 straipsnio 1–3 dalys – Sumos, sumokėtos kaip neatšaukiamų mokėjimo įsipareigojimų užstatas – Bendros pertvarkymo valdybos (BPV) sprendimas atsisakyti grąžinti sumokėtas sumas“
Byloje C‑4/24 P
dėl 2024 m. sausio 4 d. pagal Europos Sąjungos Teisingumo Teismo statuto 56 straipsnį pateikto apeliacinio skundo
BNP Paribas Public Sector SA, įsteigta Paryžiuje (Prancūzija), atstovaujama avocates A. Champsaur ir A. Delors,
apeliantė,
dalyvaujant kitoms proceso šalims:
Bendrai pertvarkymo valdybai (BPV), iš pradžių atstovaujamai C. De Falco, C. J. Flynn ir K.-Ph. Wojcik, padedamų avocats E. Bruc ir F. Louis, taip pat Rechtsanwälte P. Gey ir H.‑G. Kamann, vėliau – C. De Falco ir C. J. Flynn, padedamų avocats E. Bruc ir F. Louis bei Rechtsanwälte P. Gey ir H.‑G. Kamann,
atsakovei pirmojoje instancijoje,
Prancūzijos Respublikai, atstovaujamai B. Fodda, S. Royon ir B. Travard,
Fédération bancaire française, įsteigtai Paryžiuje (Prancūzija), atstovaujamai avocats C. Duriez, A. Gosset-Grainville ir M. Trabucchi,
įstojusioms į bylą šalims pirmoje instancijoje,
TEISINGUMO TEISMAS (penktoji kolegija),
kurį sudaro kolegijos pirmininkė M. L. Arastey Sahún, teisėjai J. Passer (pranešėjas), E. Regan, D. Gratsias ir B. Smulders,
generalinė advokatė L. Medina,
posėdžio sekretorius D. Dittert, skyriaus vadovas,
atsižvelgęs į rašytinę proceso dalį ir įvykus 2024 m. gruodžio 4 d. posėdžiui,
susipažinęs su 2025 m. kovo 6 d. posėdyje pateikta generalinės advokatės išvada,
priima šį
Sprendimą
1
Apeliaciniu skundu BNP Paribas Public Sector SA prašo panaikinti 2023 m. spalio 25 d. Europos Sąjungos Bendrojo Teismo sprendimą BNP Paribas Public Sector / BPV (T‑688/21, EU:T:2023:675, toliau – skundžiamas sprendimas), kuriuo šis teismas atmetė jos ieškinį; tuo ieškiniu, visų pirma remiantis SESV 272 straipsniu ir 340 straipsnio pirma pastraipa, prašyta, pirma, pripažinti Bendrą pertvarkymo valdybą (BPV) pažeidusia pareigą grąžinti sumas, atitinkančias piniginį užstatą, susijusį su neatšaukiamais mokėjimo įsipareigojimais, prisiimtais pagal sutarčių, apimančių 2016–2021 m. įnašų mokėjimo laikotarpius (toliau – 2016-2021 m. NMĮ sutartys), 12.5 punktą, ir, antra, grąžinti sumas, kurias BPV pasiliko pažeisdama minėtą sutartinį įsipareigojimą, taip pat visas su tuo susijusias išlaidas, delspinigius ir bet kokias papildomas išlaidas, o subsidiariai, remiantis SESV 340 straipsnio antra pastraipa, – atlyginti žalą, kurią BNP Paribas Public Sector patyrė dėl BPV veiksmų, kiek tai susiję su neatšaukiamais mokėjimo įsipareigojimais, prisiimtais už 2016–2021 m. įnašų mokėjimo laikotarpius, taip pat, remiantis SESV 340 straipsnio antra pastraipa, prašyta atlyginti žalą, kurią ji patyrė dėl to, kad BPV atsisakė jai grąžinti užstatą, kuriuo užtikrintas jos prisiimtas neatšaukiamas mokėjimo įsipareigojimas už 2015 m. įnašų mokėjimo laikotarpį.
Teisinis pagrindas
Sąjungos teisė
Reglamentas (ES) Nr. 806/2014
2
2014 m. liepos 15 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 806/2014, kuriuo nustatomos kredito įstaigų ir tam tikrų investicinių įmonių pertvarkymo vienodos taisyklės ir vienoda procedūra, kiek tai susiję su bendru pertvarkymo mechanizmu ir Bendru pertvarkymo fondu, ir iš dalies keičiamas Reglamentas (ES) Nr. 1093/2010 (OL L 225, 2014, p. 1), 3 straipsnio 1 dalyje numatyta:
„Šiame reglamente vartojamų terminų apibrėžtys:
<...>
34.
turimi finansiniai ištekliai – grynieji pinigai, indėliai, turtas ir neatšaukiami mokėjimo įsipareigojimai, kuriuos [Bendras pertvarkymo fondas (BPF)] gali naudoti 76 straipsnio 1 dalyje išvardytais tikslais;
<...>“
3
Šio reglamento 69 straipsnyje „Tikslinis finansavimo lygis“ nustatyta:
„1.   Ne vėliau kaip pasibaigiant aštuonerių metų pradiniam laikotarpiui nuo 2016 m. sausio 1 d. arba kitu atveju nuo šios dalies taikymo pagal 99 straipsnio 6 dalį pradžios dienos [BPF] turimų finansinių išteklių suma pasiekia bent 1 % visų kredito įstaigų, gavusių veiklos leidimą visose dalyvaujančiose valstybėse narėse, apdraustųjų indėlių sumos.
2.   Per 1 dalyje nurodytą pradinį laikotarpį [BPF] skirti įnašai, apskaičiuojami pagal 70 straipsnį ir renkami pagal 67 straipsnio 4 dalį, yra kuo tolygiau paskirstomi per visą laikotarpį iki bus pasiektas tikslinis lygis, tačiau tinkamai atsižvelgiant į verslo ciklo etapą ir galimą prociklinių įnašų poveikį įnašus mokančių įstaigų finansinei būklei.
<...>
4.   Jeigu pasibaigus 1 dalyje nurodytam pradiniam laikotarpiui turimų finansinių išteklių suma sumažėja ir nebesiekia toje dalyje nustatyto tikslinio lygio, reguliarūs įnašai, apskaičiuoti pagal 70 straipsnį, renkami tol, kol bus pasiektas tikslinis lygis. Po to, kai pirmą kartą pasiekiamas tikslinis lygis ir kai turimi finansiniai ištekliai sumažėja iki mažiau nei dviejų trečdalių tikslinio lygio, nustatomi tokio dydžio įnašai, kad tikslinį lygį būtų galima pasiekti per šešerius metus.
<...>“
4
Minėto reglamento 70 straipsnis „Ex-ante įnašai“ suformuluotas taip:
„1.   Atskiras kiekvienos įstaigos įnašas renkamas bent kasmet ir apskaičiuojamas proporcingai jos įsipareigojimų sumos (išskyrus nuosavas lėšas ir apdraustuosius indėlius) ir visų įstaigų, gavusių veiklos leidimą visų dalyvaujančių valstybių narių teritorijose, bendros įsipareigojimų sumos (išskyrus nuosavas lėšas ir apdraustuosius indėlius) santykiui.
2.   Pasikonsultavusi su [Europos Centriniu Banku (ECB)] ar nacionaline kompetentinga institucija ir glaudžiai bendradarbiaudama su nacionalinėmis pertvarkymo institucijomis, Valdyba kiekvienais metais apskaičiuoja atskirus įnašus, siekiant užtikrinti, kad visų įstaigų, gavusių veiklos leidimą visų dalyvaujančių valstybių narių teritorijose, mokėtini įnašai neviršytų 12,5 % tikslinio lygio.
<...>
3.   Siekiant 69 straipsnyje nustatyto tikslinio finansavimo lygio, į reikalingą finansinių išteklių sumą galima įtraukti neatšaukiamus mokėjimo įsipareigojimus, visiškai užtikrintus jokiomis trečiųjų asmenų teisėmis nesuvaržyto mažos rizikos turto užstatu, laisvai prieinamus ir skirtus išimtinai Valdybai naudoti 76 straipsnio 1 dalyje numatytais tikslais. Tų neatšaukiamų mokėjimo įsipareigojimų dalis neviršija 30 % visos pagal šį straipsnį surinktų įnašų sumos.
4.   Tinkamai sumokėti kiekvieno 2 straipsnyje nurodyto subjekto įnašai šiems subjektams nekompensuojami.
<...>
7.   [Europos Sąjungos] Taryba, remdamasi [Europos] Komisijos pasiūlymu, pagal 6 dalyje nurodytus deleguotuosius aktus priima įgyvendinimo aktus, kuriais nustatomos 1, 2 ir 3 dalių įgyvendinimo sąlygos, visų pirma dėl:
a)
atskirų įnašų apskaičiavimo metodikos taikymo;
b)
deleguotajame akte nurodytų rizikos veiksnių priskyrimo įstaigoms praktinės tvarkos.“
Įgyvendinimo reglamentas (ES) 2015/81
5
2014 m. gruodžio 19 d. Tarybos įgyvendinimo reglamento (ES) 2015/81, kuriuo nustatomos vienodos Europos Parlamento ir Tarybos reglamento (ES) Nr. 806/2014 nuostatų dėl ex ante įnašų į Bendrą pertvarkymo fondą taikymo sąlygos (OL L 15, 2015, p. 1), 16 konstatuojamoje dalyje numatyta:
„naudojantis neatšaukiamais mokėjimo įsipareigojimais, kaip nurodyta Reglamento [Nr. 806/2014] 70 straipsnio 3 dalyje, neturėtų būti daromas joks poveikis [BPF] finansavimo pajėgumui ir likvidumui. Neatšaukiamus mokėjimo įsipareigojimus turėtų būti pareikalauta įvykdyti tik pertvarkymo veiksmo, kuriame dalyvauja [BPF], atveju. Pradiniu laikotarpiu įprastomis aplinkybėmis Valdyba turėtų vienodai paskirstyti naudojimąsi neatšaukiamais mokėjimo įsipareigojimais tarp jų prašančių įstaigų. Šie mokėjimo įsipareigojimai turėtų būti visiškai užtikrinti trečiųjų šalių teisėmis nesuvaržyto mažos rizikos turto užstatu, laisvai prieinami ir skirti išimtinai Valdybai naudoti [BPF] naudojimo tikslais“.
6
Šio įgyvendinimo reglamento 7 straipsnis „Reikalavimas įvykdyti neatšaukiamus mokėjimo įsipareigojimus“ suformuluotas taip:
„1.   Naudojantis neatšaukiamais mokėjimo įsipareigojimais, kaip nurodyta Reglamento [Nr. 806/2014] 70 straipsnio 3 dalyje, nedaromas joks poveikis [BPF] finansavimo pajėgumui ir likvidumui.
2.   Kai pertvarkymo veiksme pagal Reglamento [Nr. 806/2014] 76 straipsnį dalyvauja [BPF], Valdyba reikalauja įvykdyti dalį neatšaukiamų mokėjimo įsipareigojimų, atliktų pagal Reglamentą [Nr. 806/2014], arba juos visus, kad būtų atstatyta Valdybos nustatyta neatšaukiamų mokėjimo įsipareigojimų dalis [BPF] turimuose finansiniuose ištekliuose, neviršijant Reglamento [Nr. 806/2014] 70 straipsnio 3 dalyje nustatytos didžiausios ribos.
Kai [BPF] deramai gauna su neatšaukiamais mokėjimo įsipareigojimais, kuriuos buvo pareikalauta įvykdyti, susijusį įnašą, tokius įsipareigojimus užtikrinantis užstatas grąžinamas. Jeigu [BPF] reikalaujamos grynųjų pinigų sumos po pirmo reikalavimo deramai negauna, Valdyba konfiskuoja užstatą, kuriuo užtikrinamas neatšaukiamas mokėjimo įsipareigojimas pagal Reglamento [Nr. 806/2014] 70 straipsnio 3 dalį.
3.   Įstaigos, kuriai Reglamentas [Nr. 806/2014] nebetaikomas, neatšaukiami mokėjimo įsipareigojimai panaikinami, o užstatas, kuriais šie įsipareigojimai užtikrinami, grąžinamas.“
7
Šio įgyvendinimo reglamento 8 straipsnio 3 dalyje numatyta:
„Pradiniu laikotarpiu įprastomis aplinkybėmis Valdyba leidžia naudotis neatšaukiamais mokėjimo įsipareigojimais įstaigos prašymu. Valdyba vienodai paskirsto naudojimąsi neatšaukiamais mokėjimo įsipareigojimais tarp tų įstaigų, kurios jų prašo. Paskirstyti neatšaukiami mokėjimo įsipareigojimai sudaro ne mažiau kaip 15 % visų įstaigos mokėjimo įsipareigojimų. Apskaičiuodama kiekvienos įstaigos metinius įnašus, Valdyba užtikrina, kad konkrečiais metais tų neatšaukiamų mokėjimo įsipareigojimų suma neviršytų 30 % visų pagal Reglamento [Nr. 806/2014] 70 straipsnį surinktų metinių įnašų sumos.“
BPV ir „BNP Paribas Public Sector“ pasirašytos sutartys
8
2016–2021 m. NMĮ sutartis reglamentuoja Liuksemburgo teisė ir jose yra arbitražinė išlyga, kaip tai suprantama pagal SESV 272 straipsnį.
9
2016–2021 m. NMĮ sutarčių 2.1 punkte numatyta:
„Įstaiga pradeda mokėti BPV ir neatšaukiamai įsipareigoja sumokėti BPV maksimalią sumą, neviršijančią [neatšaukiamų mokėjimo įsipareigojimų] sumos, BPV pateikus raginimą ir mokėjimo reikalavimą pagal galiojančius teisės aktus, įskaitant, be kita ko, Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 2 dalį.“
10
2016–2021 m. NMĮ sutarčių 12.5 punkte nustatyta, kad „[š]ia sutartimi nedaroma poveikio Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 3 dalies taikymui“.
Ginčo aplinkybės
11
Ginčo aplinkybes Bendrasis Teismas išdėstė skundžiamo sprendimo 2–15 punktuose ir jas galima apibendrinti, kaip nurodyta toliau.
12
Apeliantė buvo Prancūzijos kredito įstaiga, turėjusi veiklos leidimą iki 2021 m. kovo 24 d., kai jos prašymu ECB panaikino jos leidimą.
13
Prieš įgyvendinant Reglamentu Nr. 806/2014 sukurtą bendrą pertvarkymo mechanizmą (BPeM), 2015 m. apeliantė į nacionalinę pertvarkymo finansavimo struktūrą (toliau – 2015 m. NMĮ) neatšaukiamo mokėjimo įsipareigojimo – dėl kurio ji susitarė su BPV, Autorité de contrôle prudentiel et de résolution (Rizikos ribojimu pagrįstos priežiūros ir pertvarkymo institucija, Prancūzija) ir Fonds de garantie des dépôts et de résolution (Indėlių ir pertvarkymo garantijų fondas, Prancūzija) – forma pateikė dalį savo įnašo.
14
Už 2016–2021 m. įnašų mokėjimo laikotarpius apeliantė bent dalį savo ex ante įnašų pateikė neatšaukiamų mokėjimo įsipareigojimų forma, kaip tai suprantama pagal šio reglamento 70 straipsnio 3 dalį. Tuo tikslu ji prisiėmė tokius mokėjimo įsipareigojimus BPV atžvilgiu dėl kiekvieno iš šių laikotarpių (toliau – 2016–2021 m. NMĮ).
15
2021 m. balandžio 1 d. elektroniniu laišku apeliantė informavo BPV, kad ECB panaikino jai išduotą leidimą. Tada ji paprašė BPV pateikti informaciją apie veiksmus, kurių reikia imtis siekiant susigrąžinti užstatą, susijusį su jos prisiimtais neatšaukiamais mokėjimo įsipareigojimais.
16
2021 m. balandžio 14 d. rašte BPV nurodė apeliantei formalumus, kurių reikia laikytis siekiant atgauti užstatus, susijusius su šiais įsipareigojimais.
17
2021 m. liepos 29 d. po susirašinėjimų apeliantė pranešė BPV apie 2015 m. NMĮ ir 2016–2021 m. NMĮ nutraukimą.
18
Po dar vieno susirašinėjimo BPV 2021 m. rugpjūčio 13 d. raštu (toliau – 2021 m. rugpjūčio 13 d. raštas) nurodė apeliantei, kad grąžins jai užstatą, kuriuo užtikrinti 2015 m. NMĮ ir 2016–2021 m. NMĮ, gavusi pagal šiuos įsipareigojimus mokėtinos sumos dydžio piniginių lėšų sumą.
19
Šiame rašte BPV priminė, kad apeliantė su ja susitarė dėl kelių neatšaukiamų mokėjimo įsipareigojimų. BPV nurodė kiekvieno prisiimto įsipareigojimo sumą. Išvardijusi šias sumas, ji, be kita ko, nurodė, kad, atsižvelgiant į Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalį, pagal kurią tinkamai sumokėti įnašai subjektams nekompensuojami, ir į Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 1 dalį, pagal kurią naudojantis neatšaukiamais mokėjimo įsipareigojimais nedaromas joks poveikis BPF finansavimo pajėgumui ir likvidumui, panaikinti 2016–2021 m. NMĮ ir paskui grąžinti užstatus, kuriais užtikrinami šie įsipareigojimai, būtų galima tik tada, kai jai būtų grynaisiais pinigais sumokėta suma, lygi atitinkamų skirtingų įsipareigojimų sumai. Tada BPV paragino apeliantę pervesti jai visą sumą ir apie tai jai pranešti elektroniniu laišku. Gavusi šią sumą, praėjus keturiolikai banko darbo dienų nuo pranešimo apie sutarties nutraukimą gavimo dienos, ji grąžintų užstatą, atėmusi sukauptų neigiamų palūkanų sumą.
20
2021 m. spalio 25 d. apeliantė iš esmės informavo BPV, kad pagal taikytiną teisinį pagrindą, kaip ji jį supranta, norėdama atgauti užstatą ji neprivalo pervesti BPV piniginių lėšų sumos, atitinkančios bendrą pagal 2015 m. NMĮ ir 2016–2021 m. NMĮ mokėtiną sumą, todėl tokio mokėjimo neatliks.
Procesas Bendrajame Teisme ir skundžiamas sprendimas
21
2021 m. spalio 25 d. Bendrojo Teismo kanceliarija gavo ieškinį, juo apeliantė, remdamasi SESV 256 ir 263 straipsniais, prašė, pirma, panaikinti 2021 m. rugpjūčio 13 d. raštą, antra, patenkinti jos prašymą, pateiktą remiantis SESV 272 straipsniu ir 340 straipsnio pirma pastraipa, konstatuoti, kad šiame rašte išdėstyta pozicija prieštarauja 2016–2021 m. NMĮ sąlygoms, ir nurodyti BPV grąžinti jai sumas, atitinkančias piniginį užstatą, susijusį su neatšaukiamais mokėjimo įsipareigojimais, kurį ji pasiliko pažeisdama sutartinius įsipareigojimus, ir visas išlaidas, trečia, patenkinti jos prašymą, pateiktą remiantis SESV 340 straipsnio antra pastraipa, ir pripažinti, kad BPV atsisakymas jai grąžinti sumas, atitinkančias piniginį užstatą, susijusį su 2015 m. NMĮ, yra nepagrįstas praturtėjimas, ir nurodyti BPV sumokėti jai šias sumas kaip žalos atlyginimą, taip pat visas su tuo susijusias išlaidas, delspinigius ir bet kokias papildomas išlaidas, taip pat, ketvirta, subsidiariai, patenkinti jos prašymą, pateiktą remiantis SESV 340 straipsnio antra pastraipa, konstatuojant, kad BPV atsisakymas grąžinti jai sumas, atitinkančias piniginį užstatą, susijusį su 2016–2021 m. NMĮ, yra nepagrįstas praturtėjimas, ir nurodyti BPV sumokėti jai šias sumas kaip žalos atlyginimą, taip pat visas su tuo susijusias išlaidas, delspinigius ir bet kokias papildomas išlaidas.
22
SESV 256 ir 263 straipsniais grindžiamo prašymo panaikinti 2021 m. rugpjūčio 13 d. raštą apeliantė atsisakė vykstant procesui.
23
Bendrasis Teismas atmetė visus apeliantės reikalavimus ir visą ieškinį.
24
Visų pirma, atsakydamas į SESV 272 straipsniu ir 340 straipsnio pirma pastraipa grindžiamą apeliantės reikalavimą, Bendrasis Teismas pirmiausia pabrėžė, kad iš Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 1 dalies matyti, jog kiekvienais įnašų mokėjimo metais BPeM dalyvaujančioje valstybėje narėje įsteigtos kredito įstaigos turi mokėti ex ante įnašą į BPF, o iki pasitraukimo iš minėto reglamento taikymo srities tai privalėjo daryti ir apeliantė. Bendrasis Teismas taip pat konstatavo kad pagal minėto reglamento 69 straipsnio 1 dalį kredito įstaigų ex ante įnašų metinis rinkimas buvo nustatytas siekiant užtikrinti, kad iki pradinio laikotarpio pabaigos BPF turimi finansiniai ištekliai pasiektų tikslinį lygį. Atsižvelgdamas į šį tikslą Sąjungos teisės aktų leidėjas to paties reglamento 70 straipsnio 4 dalyje nurodė, kad „tinkamai sumokėti“ex ante įnašai nekompensuojami.
25
Paskui Bendrasis Teismas pažymėjo, kad, siekdamos įvykdyti pareigą mokėti įnašus į BPF, kredito įstaigos pagal Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 3 dalį turi galimybę arba iš karto sumokėti savo įnašą, arba prisiimti neatšaukiamą mokėjimo įsipareigojimą. Bendrojo Teismo teigimu, šiems įsipareigojimams būdinga tai, kad jie yra neterminuotos sutartys, leidžiančios įstaigoms atidėti savo įnašų mokėjimą; jiems taikoma speciali tvarka, numatyta Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnyje.
26
Be to, Bendrasis Teismas nurodė, kad tiesa, jog, kaip jam teigė apeliantė, Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 3 dalyje aiškiai nenustatyta, kad siekdamos susigrąžinti kaip užstatą pervestas sumas kredito įstaigos pirmiausia turi sumokėti savo ex ante įnašus. Vis dėlto Bendrasis Teismas priminė, kad iš Reglamento Nr. 806/2014 69 straipsnio 1 dalies ir 70 straipsnio 1 dalies matyti, jog BPeM dalyvaujančioje valstybėje narėje įsteigtos kredito įstaigos pradiniu laikotarpiu privalo mokėti metinį ex ante įnašą į BPF, kad šis pasiektų tikslinį lygį šio laikotarpio pabaigoje. Vadinasi, jeigu užstatas, kuriuo užtikrinamas neatšaukiamas mokėjimo įsipareigojimas, būtų grąžintas prieš tai negavus ex ante įnašo, dėl kurio šis įsipareigojimas buvo prisiimtas, ne tik kredito įstaiga neįvykdytų savo pareigos sumokėti visą įnašą už laikotarpį, kuriuo ji pateko į Reglamento Nr. 806/2014 taikymo sritį, bet ir neatšaukiamo mokėjimo įsipareigojimo forma surinktas ex ante įnašas nepasiektų tikslo suteikti BPF finansinių išteklių, atitinkančių Sąjungos teisės aktų leidėjo numatytą lygį.
27
Galiausiai Bendrasis Teismas nusprendė, kad aplinkybė, jog subjektas, panaikinus jo leidimą, nustoja vykdyti kredito įstaigos veiklą įnašo mokėjimo laikotarpiu, neturi įtakos jo pareigai sumokėti visą ex ante įnašą, mokėtiną už šį įnašo mokėjimo laikotarpį. Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 1 dalyje aiškiai nustatyta, kad naudojimasis neatšaukiamais mokėjimo įsipareigojimais niekaip negali daryti poveikio BPF finansavimo pajėgumui ir likvidumui. Taigi negalima panaikinti neatšaukiamo mokėjimo įsipareigojimo dėl to, kad įstaiga pasitraukia iš Reglamento Nr. 806/2014 taikymo srities, ir grąžinti atitinkamo užstato, kaip numatyta Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 3 dalyje, taip, kad būtų pakenkta BPF. Vadinasi, šio 7 straipsnio 3 dalimi siekiama ne to, kad į šio reglamento taikymo sritį nepatenkančios kredito įstaigos galėtų būti atleistos nuo pareigos sumokėti visą mokėtiną ex ante įnašą, bet užtikrinti, kad pertvarkymo atveju BPF finansiniai ištekliai būtų kuo greičiau prieinami BPV, t. y. apsaugoti BPF finansavimo pajėgumą ir likvidumą.
28
Be kita ko, atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, Bendrasis Teismas nusprendė, kad nei šioje byloje taikytinos nuostatos (įskaitant Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 3 dalį), nei apeliantės ir BPV sudarytų sutarčių sąlygos neprieštarauja BPV 2021 m. rugpjūčio 13 d. rašte išreikštai pozicijai, kad piniginį užstatą, kuriuo užtikrinami neatšaukiami mokėjimo įsipareigojimai, ji gali grąžinti tik gavusi visą sumą, atitinkančią ex ante įnašo, kuriam šios priemonės buvo panaudotos, sumą. Bendrasis Teismas taip pat išnagrinėjo ir kaip neįtikinamus atmetė apeliantės suformuluotus papildomus argumentus, kuriais ji siekė pagrįsti savo pageidaujamą išaiškinimą.
29
Antra, dėl apeliantės reikalavimų, grindžiamų SESV 340 straipsnio antra pastraipa, Bendrasis Teismas nusprendė, kad BPV sprendimas pasilikti piniginio užstato, susijusio su apeliantės prisiimtais neatšaukiamais mokėjimo įsipareigojimais, sumas buvo pagrįstas galiojančiu teisiniu pagrindu, t. y. 2015 m. NMĮ, 2016–2021 m. NMĮ ir Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 1 dalimi, todėl negalėjo lemti nepagrįsto BPV praturtėjimo, pateisinančio žalos atlyginimą.
Šalių reikalavimai
30
Savo apeliaciniu skundu apeliantė, kurios reikalavimus palaiko Prancūzijos Respublika ir Fédération bancaire française (Prancūzijos bankų federacija), prašo Teisingumo Teismo:
–
panaikinti skundžiamą sprendimą,
–
patenkinti pirmojoje instancijoje pareikštus reikalavimus ir
–
priteisti iš BPV bylinėjimosi išlaidas.
31
BPV Teisingumo Teismo prašo:
–
atmesti apeliacinį skundą,
–
subsidiariai, prireikus pakeisti skundžiamo sprendimo motyvus ir atmesti apeliacinį skundą, taip pat
–
priteisti iš apeliantės bylinėjimosi išlaidas.
Dėl apeliacinio skundo
32
Grįsdama apeliacinį skundą apeliantė nurodo du pagrindus, grindžiamus, pirma, teisės klaida aiškinant Reglamentą Nr. 806/2014 ir Įgyvendinimo reglamentą 2015/81 ir, antra, motyvavimo stoka.
Dėl pirmojo pagrindo, grindžiamo teisės klaida aiškinant Reglamentą Nr. 806/2014 ir Įgyvendinimo reglamentą 2015/81
Šalių argumentai
33
Pirmajame pagrinde, kurį sudaro penkios dalys, apeliantė ginčija Bendrojo Teismo pateiktą Reglamento Nr. 806/2014 69 straipsnio 1 dalies ir 70 straipsnio 1–4 dalių, taip pat Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 1–3 dalių aiškinimą. Iš esmės apeliantė teigia, kad, priešingai, nei išaiškinta skundžiamame sprendime, kredito įstaigai pasitraukus iš Reglamento Nr. 806/2014 taikymo srities, BPV privalo grąžinti užstatą, kuriuo užtikrinami šios įstaigos prisiimti neatšaukiami mokėjimo įsipareigojimai, nenustatydama jai jokios papildomos pareigos.
34
Pirmojo pagrindo pirmoje dalyje apeliantė ginčija šio sprendimo 24–28 punktuose pateiktą Bendrojo Teismo aiškinimą ir teigia, kad Bendrasis Teismas klaidingai neatliko Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 3 dalies formuluotės analizės. Visų pirma apeliantė nurodo, kad šios nuostatos formuluotė yra aiški ir tiksli, nes joje numatoma, kad, kredito įstaigai pasitraukus iš Reglamento Nr. 806/2014 taikymo srities, šios įstaigos prisiimti neatšaukiami mokėjimo įsipareigojimai „panaikinami“, nenustatant jokių su šiuo panaikinimu susijusių sąlygų. Šioje nuostatoje taip pat nurodomos tokio panaikinimo pasekmės, t. y. kad su šiais įsipareigojimais susijęs užstatas „grąžinamas“, vėlgi nenustatant jokių šio grąžinimo sąlygų. Kadangi Bendrasis Teismas pirmenybę suteikė kontekstiniam ir teleologiniam Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 3 dalies aiškinimui, sprendime padaryta teisės klaida.
35
Pirmojo pagrindo antroje dalyje apeliantė teigia, kad Bendrasis Teismas pažeidė Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 1 dalį, Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 2 ir 3 dalis ir vienodo požiūrio principą.
36
Pirma, apeliantė teigia, kad Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 1 dalyje nustatyta ne pareiga „sumokėti“ex ante įnašus, o pareiga „surinkti“ šiuos įnašus; šis rinkimas gali būti atliekamas arba pervedant grynaisiais pinigais, arba, laikantis šio reglamento 70 straipsnio 3 dalyje nustatytų sąlygų, prisiimant neatšaukiamą mokėjimo įsipareigojimą. Skundžiamo sprendimo 31 ir 39 punktuose remdamasis 2021 m. sausio 20 d. Sprendimo ABLV Bank / BPV (T‑758/18, EU:T:2021:28) 85 punktu, kuriame kalbama apie „pareig[ą] sumokėti visą ex ante įnašą“, Bendrasis Teismas padarė klaidą aiškindamas tą sprendimą, kuris susijęs tik su piniginiais įnašais, o ne su neatšaukiamais mokėjimo įsipareigojimais.
37
Antra, apeliantės teigimu, Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 2 dalies formuluotė nėra dviprasmiška, nes neatšaukiamų mokėjimo įsipareigojimų gali būti pareikalauta tik tuo atveju, jei įgyvendinama pertvarkymo priemonė, apimanti BPF. Tokį aiškinimą patvirtina šio įgyvendinimo reglamento 16 konstatuojamoji dalis. Tokios mokėjimo pareigos sąlyginis pobūdis niekaip nepaneigia jos neatšaukiamumo. Kadangi nagrinėjamu atveju BPV nepasinaudojo BPF taikydama pertvarkymo priemonę, Bendrasis Teismas pažeidė šio įgyvendinimo reglamento 7 straipsnio 2 dalį ir 2016–2021 m. NMĮ sutarčių 2.1 punktą. Be to, Bendrasis Teismas nurodė, kad skirtumą tarp ex ante įnašo grynaisiais pinigais ir neatšaukiamo mokėjimo įsipareigojimo sudaro tai, kad piniginis įnašas sumokamas „iš karto“, o mokėjimas grynaisiais pinigais pagal neatšaukiamą mokėjimo įsipareigojimą, kuris taip pat privalomas, yra tik „atidedamas“. Taip Bendrasis Teismas neatsižvelgė į sąlyginį neatšaukiamų mokėjimo įsipareigojimų pobūdį. Be to, Bendrojo Teismo argumentai dėl mokėjimo pareigos, kylančios dėl neatšaukiamo mokėjimo įsipareigojimo, tariamo „atidedamumo“ neturi jokio teisinio ar sutartinio pagrindo. Galiausiai, jeigu bet kuri kredito įstaiga, prisiimanti neatšaukiamus mokėjimo įsipareigojimus, privalėtų vykdyti „atidedamą“ mokėjimo įsipareigojimą, nesant pertvarkymo priemonės, pagal kurią naudojamas BPF, kredito įstaigų, kurios pasitraukia iš Reglamento Nr. 806/2014 taikymo srities, padėtis būtų nepalankesnė nei tų pačių įstaigų, kurios lieka šioje taikymo srityje, o tai pažeistų vienodą požiūrį į įstaigas, kurios prisiėmė neatšaukiamus mokėjimo įsipareigojimus.
38
Trečia, apeliantė teigia, kad Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 3 dalies formuluotė yra aiški ir kad Bendrasis Teismas šią nuostatą aiškino contra legem, todėl pažeidė 2016–2021 m. NMĮ sutarčių 12.5 punktą.
39
Pirmojo pagrindo trečioje dalyje apeliantė teigia, kad Bendrojo Teismo argumentai, kiek jie grindžiami Reglamento Nr. 806/2014 69 straipsnio 1 dalimi ir 70 straipsnio 4 dalimi, siekiant pagrįsti jo poziciją, kad kredito įstaiga turi besąlyginę pareigą „pervesti“ neatšaukiamo mokėjimo įsipareigojimo sumą, kai ji pasitraukia iš šio reglamento taikymo srities prieš grąžinant užstatą, neturi teisinio pagrindo. Bendrasis Teismas savo argumentus grindė tikslu pasiekti tikslinį lygį, numatytą minėto reglamento 69 straipsnio 1 dalyje. Vis dėlto pagal Reglamento Nr. 806/2014 3 straipsnio 1 dalies 34 punktą „turimi finansiniai ištekliai“ yra „grynieji pinigai, indėliai, turtas ir neatšaukiami mokėjimo įsipareigojimai, kuriuos [BPF] gali naudoti“. Darytina išvada, kad šio reglamento 69 straipsnio 1 dalyje nurodyti „turimi finansiniai ištekliai“ pagal struktūrą apima pačius neatšaukiamus mokėjimo įsipareigojimus, neatsižvelgiant į tai, ar sumos pervedamos grynaisiais pinigais. Taigi šio 69 straipsnio 1 dalis negali būti jokios besąlyginės pareigos pervesti sumas grynaisiais pinigais, atitinkančias šiuos įsipareigojimus, teisinis pagrindas. Be to, kadangi neatšaukiami mokėjimo įsipareigojimai yra tik viena iš BPV turimų finansinių priemonių, niekas jai nedraudžia koreguoti kitų įstaigų būsimų individualių įnašų siekiant užtikrinti, kad būtų pasiektas tikslinis lygis pagal Reglamento Nr. 806/2014 69 straipsnio 2 ir 4 dalis. Nurodęs, kad šio reglamento 70 straipsnio 4 dalis, kurioje numatytas draudimas kompensuoti „tinkamai sumokėtus“ įnašus, taikoma visiems be išimties ex ante įnašams, Bendrasis Teismas nusprendė, kad neatšaukiami mokėjimo įsipareigojimai yra „tinkamai sumokėti įnašai“. Tačiau toks aiškinimas būtų nesuderinamas su Sąjungos teisės aktų leidėjo vartojamomis sąvokomis. Bet kuriuo atveju draudimas „kompensuoti“ tokius įsipareigojimus, net jei ši sąvoka turėtų prasmę, negalėtų būti pakankamas teisinis pagrindas nustatyti kredito įstaigai pozityvią pareigą sumokėti šiuos įsipareigojimus atitinkančias sumas, jeigu šių sumų mokėjimo sąlyga nebūtų įvykdyta.
40
Pirmojo pagrindo ketvirtoje dalyje apeliantė teigia, kad Bendrasis Teismas Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 1 dalį aiškino taip, kad iškreipiama šio įgyvendinimo reglamento 7 straipsnio 2 dalis ir 3 dalys, o dėl to ši nuostata neteko veiksmingumo. Bendrojo Teismo teigimu, minėto įgyvendinimo reglamento 7 straipsnio 1 dalis suponuoja, kad negalima panaikinti neatšaukiamo mokėjimo įsipareigojimo ir grąžinti atitinkamo užstato, kaip numatyta šio 7 straipsnio 3 dalyje, „taip, kad būtų pakenkta BPF“. Pirma, toks aiškinimas reikštų, kad tokio įsipareigojimo panaikinimas ir su juo susijusio užstato grąžinimas, kaip antai numatyti minėto 7 straipsnio 3 dalyje, neišvengiamai ir savaime galėtų pakenkti BPF finansiniam pajėgumui ar likvidumui, todėl ta pati 7 straipsnio 3 dalis niekada negalėtų būti taikoma. Antra, Bendrojo Teismo aiškinimas iškraipo Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 3 dalies formuluotę, o tai patvirtina skundžiamo sprendimo 44 punktas, kuriame Bendrasis Teismas iš tikrųjų daro nuorodą į šio įgyvendinimo reglamento 7 straipsnio 2 ir 1 dalyse numatytas priemones, o ne į šio 7 straipsnio 3 dalį. Trečia, Bendrojo Teismo aiškinimas nėra įtikinamas. Yra aiški nuostata, kurioje numatyta, kad neatšaukiamo mokėjimo įsipareigojimo reikalavimas ir piniginės sumos pervedimas yra išankstinė užstato grąžinimo sąlyga, t. y. minėto įgyvendinimo reglamento 7 straipsnio 2 dalis. Jei būtų numatyta taikyti tą patį mechanizmą tuo atveju, kai kredito įstaiga pasitraukia iš Reglamento Nr. 806/2014 taikymo srities, kaip numatyta to paties įgyvendinimo reglamento 7 straipsnio 3 dalyje, į šį reglamentą būtų aiškiai įtraukta tokia nuostata.
41
Pirmojo pagrindo penktoje dalyje apeliantė subsidiariai teigia, kad Bendrasis Teismas pažeidė principą lex specialis generalibus derogat, nes suteikė pirmenybę Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalyje ir Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 1 ir 4 dalyse įtvirtintoms bendrosioms nuostatoms, o ne šio įgyvendinimo reglamento 7 straipsnio 2 ir 3 dalyse numatytoms specialiosioms nuostatoms. Nusprendęs, kad „Sąjungos teisės aktų leidėjas [minėto 70 straipsnio 4 dalyje] nurodė, kad „tinkamai sumokėti“ex ante įnašai negrąžinami [ir kad š]ia formuluote Sąjungos teisės aktų leidėjas įtvirtino išimties neturinčią taisyklę“, Bendrasis Teismas klaidingai suteikė pirmenybę taisyklei, kurią jis nurodo kaip bendrąją taisyklę, palyginti su specialiomis taisyklėmis, taikomomis neatšaukiamiems mokėjimo įsipareigojimams, numatytomis Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 2 ir 3 dalyse. Bendrasis Teismas taip pat suteikė pirmenybę šio įgyvendinimo reglamento 7 straipsnio 1 daliai, o ne jo 7 straipsnio 3 daliai, nes nusprendė, kad pastaroji nuostata turi būti aiškinama „atsižvelgiant“ į pirmąją nuostatą. Vis dėlto šio 7 straipsnio 1 dalyje įtvirtintas bendrasis principas, pagal kurį neturi būti daromas poveikis BPF finansiniam pajėgumui, nors šio 7 straipsnio 3 dalyje išsamiai ir veiksmingai patikslinama situacija dėl neatšaukiamų mokėjimo įsipareigojimų labai konkrečiu atveju, kai kredito įstaiga pasitraukia iš Reglamento Nr. 806/2014 taikymo srities.
42
BPV ginčija šiuos argumentus.
Teisingumo Teismo vertinimas
43
Dėl pirmojo pagrindo pirmos dalies, grindžiamos neatsižvelgimu į Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 3 dalies formuluotę, reikia pažymėti, kad pacitavęs šio reglamento 7 straipsnio formuluotę Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 36 punkte nusprendė, kad pagal įprastai šiame straipsnyje vartojamas žodis „neatšaukiamas“ reiškia tai, ko negalima ginčyti, todėl neatšaukiamas mokėjimo įsipareigojimas reiškia neginčijamą pareigą sumokėti sumą, dėl kurios šis įsipareigojimas buvo prisiimtas. Be to, skundžiamo sprendimo 37 punkte Bendrasis Teismas pažymėjo, kad nors tiesa, kad Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 3 dalies tekste aiškiai nenurodyta, jog kredito įstaigos, nusprendusios pasitraukti iš Reglamento Nr. 806/2014 taikymo srities, pirmiausia turi sumokėti savo įnašą, kad vėliau joms būtų grąžintas užstatas, pagal Reglamento Nr. 806/2014 69 ir 70 straipsnius šios įstaigos pradiniu laikotarpiu privalo sumokėti metinį įnašą į BPF, kad šio laikotarpio pabaigoje BPF pasiektų tikslinį lygį. Iš to Bendrasis Teismas padarė išvadą, kad jeigu užstatas, kuriuo užtikrinamas neatšaukiamas mokėjimo įsipareigojimas, būtų grąžintas prieš tai negavus ex ante įnašo, dėl kurio šis įsipareigojimas buvo prisiimtas, ne tik kredito įstaiga neįvykdytų savo pareigos sumokėti visą įnašą už laikotarpį, kuriuo ji pateko į Reglamento Nr. 806/2014 taikymo sritį, bet ir neatšaukiamo mokėjimo įsipareigojimo forma surinktas ex ante įnašas neleistų pasiekti tikslo suteikti BPF finansinių išteklių, atitinkančių Sąjungos teisės aktų leidėjo numatytą lygį.
44
Iš to matyti, kad, priešingai, nei teigia apeliantė, Bendrasis Teismas atliko pažodinį Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 3 dalies aiškinimą.
45
Be to, dėl priekaišto, kad Bendrasis Teismas pažeidė Sąjungos teisės aiškinimo principus, nes teikė pirmenybę kontekstinei ir teleologinei analizei, nors Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 3 dalies formuluotė buvo visiškai aiški ir tiksli, reikia priminti, kad nors iš suformuotos jurisprudencijos matyti, jog dėl Sąjungos teisės nuostatos aiškinimo tiksli ir aiški tos nuostatos formuluotė negali tapti neveiksminga, vis dėlto iš Sąjungos teismo neatimama galimybė tam tikrose situacijose taikyti aiškinimo metodus, kurie, kaip jis mano, yra tinkami siekiant išsiaiškinti tikslią Sąjungos teisės nuostatos, kuri atrodo aiški, taikymo sritį, turint omenyje, kad kiekviena Sąjungos teisės nuostata turi būti įvertinta atsižvelgiant į jos kontekstą ir aiškinama paisant Sąjungos teisės nuostatų visumos, jos tikslų ir raidos tuo metu, kai reikia ją taikyti (2024 m. rugsėjo 3 d. Sprendimo Illumina ir Grail / Komisija, C‑611/22 P ir C‑625/22 P, EU:C:2024:677, 126 ir 127 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija). Iš Teisingumo Teismo suformuotos jurisprudencijos taip pat matyti, kad įgyvendinimo reglamentas, jei įmanoma, turi būti aiškinamas laikantis pagrindinio reglamento nuostatų (2024 m. vasario 29 d. Sprendimo cdVet Naturprodukte, C‑13/23, EU:C:2024:175, 60 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
46
Nagrinėjamu atveju, nors Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 3 dalies formuluotė yra aiški, kiek tai susiję su kredito įstaigos pasitraukimo iš Reglamento Nr. 806/2014 taikymo srities pasekmėmis jos neatšaukiamų mokėjimo įsipareigojimų išlaikymui, vis dėlto taip nėra, kiek tai susiję su šio pasitraukimo pasekmėmis BPF įnašams, kuriuos sudaro šie įsipareigojimai už laikotarpį, kuriuo ši kredito įstaiga pateko į šią taikymo sritį.
47
Taigi, kaip pažymėjo generalinė advokatė išvados 40 punkte, kadangi Bendrasis Teismas išnagrinėjo Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 3 dalies tekstą ir savo išvadas grindė reikšmingomis Reglamento Nr. 806/2014 nuostatomis, t. y. jo 69 ir 70 straipsniais, siekdamas įvertinti, ar tai, kas matyti iš apeliantės nurodytos tariamai aiškios ir tikslios šio 7 straipsnio 3 dalies formuluotės, galėjo būti patvirtinta, jam negalima priekaištauti pažeidus Sąjungos teisės aiškinimo principus. Taigi pirmojo pagrindo pirma dalis turi būti atmesta kaip nepagrįsta.
48
Dėl pirmojo pagrindo antros dalies, grindžiamos Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 1 dalies, Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 2 ir 3 dalių ir vienodo požiūrio principo pažeidimu, pažymėtina, kad, kaip nurodo apeliantė, Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 1 dalyje, kalbant apie kredito įstaigoms, patenkančioms į Reglamento Nr. 806/2014 taikymo sritį, taikomus ex ante įnašus, vartojama sąvoka „renkamas“, o ne „sumokėtas“.
49
Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 28 punkte pažymėjo, kad iš Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 1 dalies matyti, jog kiekvienais įnašų mokėjimo metais dalyvaujančioje valstybėje narėje įsteigtos kredito įstaigos, kaip ir apeliantė, turi „sumokėti“ atitinkamus įprastus įnašus į BPF. Tuo remdamasis Bendrasis Teismas nusprendė, kad kredito įstaigos, pasinaudojusios neatšaukiamu mokėjimo įsipareigojimu už įnašų mokėjimo metus, visada privalo tais pačiais metais mokėti savo ex ante įnašą grynaisiais pinigais, kai nusprendžia pasitraukti iš Reglamento Nr. 806/2014 taikymo srities. Bendrojo Teismo teigimu, toks aiškinimas, be kita ko, atitiko Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 3 dalimi siekiamą tikslą, kuris, kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 44 punkto, yra užtikrinti, kad pertvarkymo atveju BPF finansiniai ištekliai būtų kuo greičiau prieinami BPV, t. y. išsaugoti BPF finansinį pajėgumą ir likvidumą.
50
Vis dėlto, kaip pažymėjo generalinė advokatė išvados 49–52 punktuose, apeliantės nurodytas terminologinis skirtumas, pagal kurį žodis „sumokėti“ reiškia piniginį įnašą, o žodis „rinkti“ reiškia arba mokėjimą grynaisiais pinigais, arba neatšaukiamą mokėjimo įsipareigojimą, neturi jokios įtakos kartu aiškinant Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 1 dalį ir Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 3 dalį.
51
Iš tiesų Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 1 dalies formuluotėje vartojant žodį „renkamas“, o skundžiamame sprendime – žodį „sumokėti“, turimos omenyje dvi tos pačios pareigos pusės. Be to, apeliantės daromas šių dviejų terminų skirtumas neturi jokio pagrindo atitinkamuose Reglamento Nr. 806/2014 ir Įgyvendinimo reglamento 2015/81 tekstuose.
52
Konkrečiai kalbant, priešingai, nei nurodo apeliantė, iš skundžiamo sprendimo 28 punkto visiškai nematyti, kad Bendrasis Teismas nusprendė, jog „atitinkama įstaiga turi pareigą „sumokėti“, t. y. pradiniu laikotarpiu mokėti metinį įnašą į BPF grynaisiais pinigais“. Iš tiesų, kaip matyti iš skundžiamo sprendimo 39, 40, 50 ir 55 punktų, kuriuos vis dėlto citavo apeliantė, Bendrasis Teismas kiekvieną kartą rėmėsi visu atitinkamų įstaigų mokėtinu metiniu įnašu, neišskirdamas šio įnašo grynaisiais pinigais dalies ir dalies, kurią prireikus padengia neatšaukiami mokėjimo įsipareigojimai.
53
Iš to matyti, kad žodžio „renkamas“ vartojimas Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 1 dalies formuluotėje pats savaime negali būti pagrindas atmesti Bendrojo Teismo pasirinktą aiškinimą, pagal kurį kredito įstaigos, prisiėmusios neatšaukiamus mokėjimo įsipareigojimus, privalo sumokėti savo įnašų sumą grynaisiais pinigais, kai nusprendžia pasitraukti iš šio reglamento taikymo srities.
54
Šiuo klausimu reikia pažymėti: kadangi šioje nuostatoje kiekvienos atitinkamos įstaigos metinis įnašas nurodomas kaip „renkamas“, nedarant skirtumo šiuo klausimu, toks apeliantės siūlomas skirtumas iš tikrųjų reikštų, kad paneigiama pati minėtos nuostatos formuluotė.
55
Dėl apeliantės argumento, grindžiamo Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 2 dalimi, kad neatšaukiami mokėjimo įsipareigojimai gali būti panaudoti tik pertvarkymo priemonės atveju, reikia pažymėti, kad BPV netaikė šios nuostatos, kaip Bendrasis Teismas konstatavo skundžiamo sprendimo 54 punkte. Iš tiesų ši byla susijusi ne su mokėjimo reikalavimo pasekmėmis pertvarkant kredito įstaigą, o su pasekmėmis, kylančiomis panaikinus tokios įstaigos, kuri pasitraukia iš Reglamento Nr. 806/2014 taikymo srities, prisiimtą neatšaukiamą mokėjimo įsipareigojimą.
56
Tai, kad Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 2 dalyje numatyta mokėjimo pareiga, kai taikant pertvarkymo priemonę dalyvauja BPF, visiškai nereiškia, kad panaši pareiga gali būti nustatyta atsižvelgiant į Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 1 dalyje numatytą kredito įstaigų pareigą mokėti įnašus ir vienodo požiūrio principą.
57
Konkrečiau kalbant, kai neatšaukiami mokėjimo įsipareigojimai panaikinami dėl to, kad kredito įstaiga pasitraukia iš šio reglamento taikymo srities, tokia mokėjimo pareiga turi būti taikoma, nes dėl šio panaikinimo negali sumažėti BPF turimų finansinių išteklių suma, atitinkanti šios įstaigos metinių įnašų sumą už laikotarpį, kuriuo ji pateko į Reglamento Nr. 806/2014 taikymo sritį. Iš tiesų, kaip matyti iš šio reglamento 69 ir 70 straipsnių, kredito įstaigų metiniai įnašai turi sudaryti sąlygas BPF pradinio laikotarpio pabaigoje turėti sumą, atitinkančią tikslinį lygį. Šiuo tikslu minėto reglamento 70 straipsnio 4 dalyje nurodyta, kad tinkamai sumokėti šie įnašai nekompensuojami, todėl juos įgyja BPF. Tai, kad minėti įnašai gali būti nustatyti neatšaukiamų mokėjimo įsipareigojimų forma pagal Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 3 dalį ir kad šie įsipareigojimai panaikinami, kai įstaiga nebepatenka į šio reglamento taikymo sritį pagal Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 3 dalį, negali paneigti to, kad šiuos įnašus atitinkančias sumas įgyja BPF.
58
Taip pat reikėtų priminti, kad pagal bendrąjį vienodo požiūrio principą reikalaujama, kad panašūs atvejai nebūtų traktuojami skirtingai, o skirtingi atvejai – vienodai, išskyrus atvejus, kai tokį traktavimą galima objektyviai pateisinti. Situacijų panašumą reikia vertinti, be kita ko, atsižvelgiant į teisės akto, kuriame atitinkamas skirtumas nustatytas, paskirtį ir tikslą. Be to, reikia atsižvelgti į srities, kuriai šis aktas priklauso, principus ir tikslus (2025 m. rugsėjo 11 d. Sprendimo Cairo Network ir kt., C‑764/23–C‑766/23, EU:C:2025:691, 124 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
59
Atsižvelgiant į Reglamento Nr. 806/2014 tikslą nustatyti vienodas kredito įstaigų pertvarkymo taisykles pagal BPeM, remiantis, be kita ko, BPF, finansuojamu iš įnašų, surinktų iš kredito įstaigų, patenkančių į šio reglamento taikymo sritį, reikia konstatuoti, kad laikotarpiu, kuriuo tokios įstaigos patenka į minėto reglamento taikymo sritį, pagal vienodo požiūrio principą reikalaujama, kad šios įstaigos, jeigu jų padėtis yra panaši, vienodai prisidėtų prie BPF.
60
Tai, kad viena iš minėtų įstaigų pasitraukia iš minėto reglamento taikymo srities, negali lemti jos atleidimo nuo jos įnašų už laikotarpį, kuriuo ji pateko į minėto reglamento taikymo sritį. Taigi, jeigu nebūtų reikalaujama, kad kredito įstaiga sumokėtų sumas, atitinkančias jos neatšaukiamus mokėjimo įsipareigojimus, kai pagal Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 3 dalį šie įsipareigojimai panaikinami dėl to, kad ši įstaiga pasitraukia iš Reglamento Nr. 806/2014 taikymo srities, tai reikštų, kad ji be objektyvaus pateisinimo ir pažeidžiant vienodo požiūrio principą atleidžiama nuo jos įnašų į BPF už laikotarpį, kuriuo ji pateko į šią taikymo sritį.
61
Taigi, atsižvelgiant į metinių įnašų į BPF pobūdį ir vienodo požiūrio principą, neatšaukiamų mokėjimo įsipareigojimų panaikinimas pagal Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 3 dalį įpareigoja kredito įstaigą, kuri pasitraukia iš Reglamento Nr. 806/2014 taikymo srities, iki šio panaikinimo sumokėti BPF šiems įsipareigojimams lygią sumą.
62
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, Bendrajam Teismui negalima priekaištauti nei dėl to, kad jis „nepaisė“ neatšaukiamų mokėjimo įsipareigojimų „sąlyginio pobūdžio“, nei dėl to, kad skundžiamo sprendimo 33 ir 55 punktuose iš esmės nusprendė, jog mokėjimas grynaisiais pinigais pagal neatšaukiamą mokėjimo įsipareigojimą buvo tik atidėtas.
63
Be to, apeliantė klaidingai teigia, kad Bendrasis Teismas, pateikdamas savo aiškinimą, sukūrė „nepalankesnę padėtį“ kredito įstaigoms, kurios pasitraukia iš Reglamento Nr. 806/2014 taikymo srities, palyginti su tomis pačiomis įstaigomis, kurios patenka į šią taikymo sritį, nes pirmosios turi pareigą sumokėti sumas, atitinkančias neatšaukiamus mokėjimo įsipareigojimus, o antrosios tokios pareigos neturi, jei pertvarkymo veiksme nedalyvauja BPF, kaip matyti iš Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 2 dalies.
64
Iš tiesų, atsižvelgiant į Reglamento Nr. 806/2014 tikslą reikia konstatuoti, kad nuo to momento, kai kredito įstaigos pasitraukia iš Reglamento Nr. 806/2014 taikymo srities, šių įstaigų ir kredito įstaigų, kurios patenka į šią taikymo sritį, padėtis, kiek tai susiję su joms pagal Reglamentą Nr. 806/2014 tenkančiomis pareigomis, nebėra panaši. Darytina išvada, kad net jei paaiškėtų, jog pirmųjų padėtis yra „nepalankesnė“ nei antrųjų, tokia situacija nepažeistų vienodo požiūrio principo.
65
Galiausiai, kiek apeliantė dar kartą patvirtina akivaizdų Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 3 dalies formuluotės aiškumą ir tikslumą, pakanka nurodyti šio sprendimo 43–47 punktus.
66
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, taip pat reikia atmesti pirmojo pagrindo antrą dalį.
67
Dėl pirmojo pagrindo trečios dalies, grindžiamos pareigos sumokėti neatšaukiamo mokėjimo įsipareigojimo sumą teisinio pagrindo nebuvimu pasitraukimo iš Reglamento Nr. 806/2014 taikymo srities atveju, reikia pažymėti, pirma, kad Bendrasis Teismas, remdamasis šio reglamento 69 straipsnio 1 dalimi, nurodė pagrindinį tikslą, kurio siekiama kasmet renkant ex ante įnašus, t. y. užtikrinti, kad šioje nuostatoje numatyto pradinio laikotarpio pabaigoje BPF turimi finansiniai ištekliai pasiektų jame nustatytą tikslinį lygį. Tuo remdamasis Bendrasis Teismas skundžiamo sprendimo 41 punkte teisingai nurodė, kad jei Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 3 dalis būtų aiškinama taip, kad kredito įstaigai, pasitraukiančiai iš Reglamento Nr. 806/2014 taikymo srities, kaip antai apeliantei, leidžiama grynaisiais pinigais nesumokėti sumos, atitinkančios jos prisiimtą neatšaukiamą mokėjimo įsipareigojimą, šiuo straipsniu būtų nepaisoma, be kita ko, Reglamento Nr. 806/2014 69 straipsnio tikslo pasiekti tikslinį lygį.
68
Be to, dėl apeliantės teiginio, grindžiamo sąvokos „turimi finansiniai ištekliai“ apibrėžtimi, kaip matyti iš kartu taikomų Reglamento Nr. 806/2014 3 straipsnio 1 dalies 34 punkto ir šio reglamento 69 straipsnio 1 dalies, reikia konstatuoti, kad šiuo teiginiu veikiau galima pagrįsti Bendrojo Teismo argumentus, o ne juos paneigti. Iš tikrųjų, kadangi pagal Reglamentą Nr. 806/2014 neatšaukiami mokėjimo įsipareigojimai priskiriami „turimiems finansiniams ištekliams“, kaip tai suprantama pagal Reglamentą Nr. 806/2014, ir todėl į juos atsižvelgiama siekiant pasiekti BPF tikslinį lygį, juos panaikinus neišvengiamai turi būti išmokama kompensacija, lygi minėtus įsipareigojimus atitinkančiai sumai grynaisiais pinigais.
69
Galiausiai dėl apeliantės teiginio, kad kredito įstaigos pasitraukimas iš Reglamento Nr. 806/2014 taikymo srities veikiau turėtų būti kompensuojamas kredito įstaigų, kurios patenka į šią taikymo sritį, ex ante įnašų koregavimais, reikia pažymėti, kad pagal šio reglamento 70 straipsnį individualūs kredito įstaigų įnašai renkami kasmet, atsižvelgiant į šių įstaigų įsipareigojimų sumą, išskyrus nuosavas lėšas, ir į šių įstaigų rizikos profilį, ir negalima atsižvelgti į tam tikrų kredito įstaigų įnašų sumažėjimą dėl to, kad jos pasitraukia iš minėto reglamento taikymo srities.
70
Darytina išvada, kad Bendrasis Teismas teisingai atsižvelgė į Reglamento Nr. 806/2014 69 straipsnio 1 dalį ir į šia nuostata siekiamą tikslą, siekdamas apibrėžti iš šio reglamento taikymo srities pasitraukiančioms kredito įstaigoms tenkančios mokėjimo pareigos apimtį.
71
Antra, dėl šio sprendimo 56–61 punktuose nurodytų motyvų Bendrojo Teismo vertinimas, kad Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalis, kurioje numatyta, kad tinkamai sumokėti kiekvienos kredito įstaigos įnašai joms nekompensuojami, taip pat galėjo pagrįsti jo aiškinimą, kad su neatšaukiamais mokėjimo įsipareigojimais susijęs užstatas gali būti grąžintas tik sumokėjus sumą, atitinkančią įnašo, kurį pakeitė šie įsipareigojimai, sumą.
72
Šiuo klausimu negalima pritarti apeliantės argumentams, kad kredito įstaigų ir BPV sudarytos sutartys siekiant pasirašyti neatšaukiamus mokėjimo įsipareigojimus dėl jų pobūdžio negali būti „renkamos“.
73
Šiuo klausimu reikia priminti, kad iš aiškios Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalies formuluotės matyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas siekė apskritai nenumatyti galimybės grąžinti tinkamai gautus ex ante įnašus (2022 m. rugsėjo 29 d. Sprendimo ABLV Bank / BPV, C‑202/21 P, EU:C:2022:734, 54 punktas). Vadinasi, kaip teigia BPV, nors sąvoka „tinkamai sumokėti“ reiškia, nedarant skirtumo, visus ex ante įnašus, ji turi būti taikoma visų tipų įnašams, įskaitant neatšaukiamus mokėjimo įsipareigojimus.
74
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, priešingai, nei teigia apeliantė, Bendrasis Teismas nepažeidė nei Reglamento Nr. 806/2014 69 straipsnio 1 dalies, nei šio reglamento 70 straipsnio 4 dalies.
75
Taigi reikia atmesti apeliacinio skundo pirmojo pagrindo trečią dalį.
76
Dėl pirmojo pagrindo ketvirtos dalies, grindžiamos klaidingu Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 1 dalies aiškinimu, reikia pažymėti, kad skundžiamo sprendimo 41 punkte Bendrasis Teismas konstatavo, jog šioje nuostatoje aiškiai nustatyta, kad naudojimasis neatšaukiamais mokėjimo įsipareigojimais niekaip negali daryti poveikio BPF finansavimo pajėgumui ir likvidumui. Toks reikalavimas taip pat nurodytas šio įgyvendinimo reglamento 16 konstatuojamojoje dalyje. Tuo remdamasis Bendrasis Teismas nusprendė, kad neatšaukiamo mokėjimo įsipareigojimo panaikinimas ir atitinkamo užstato grąžinimas jokiomis aplinkybėmis negali pakenkti BPF.
77
Priešingai, nei teigia apeliantė, dėl tokio aiškinimo Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 3 dalis nepraranda veiksmingumo. Jei šio 7 straipsnio 3 dalis būtų aiškinama taip, kad pagal ją kredito įstaigoms leidžiama neįmokėti ex ante įnašo, kol joms nebus grąžintas užstatas, būtų nepaisoma Sąjungos teisės aktų leidėjo šio įgyvendinimo reglamento 7 straipsnio 1 dalyje numatyto principo, kuris yra suderintas su Reglamento Nr. 806/2014 69 straipsnio 1 dalyje nustatytu senaties terminu.
78
Taigi Bendrasis Teismas nepadarė klaidos, kai skundžiamo sprendimo 42 punkte konstatavo, kad Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 1 dalis taikoma kredito įstaigos, kuri pasitraukia iš Reglamento Nr. 806/2014 taikymo srities, neatšaukiamų mokėjimo įsipareigojimų vertinimui ir kad dėl to šio įgyvendinimo reglamento 7 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinama atsižvelgiant į šią nuostatą.
79
Dėl papildomų apeliantės argumentų, susijusių su Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 2 ir 3 dalimis, pagal kuriuos, iš esmės, šiose nuostatose mokėjimo pareiga numatoma tik tuo atveju, jei priimamas sprendimas dėl pertvarkymo, pakanka nurodyti šio sprendimo 56–61 punktus.
80
Atsižvelgiant į tai, kas išdėstyta, ir priešingai, nei teigia apeliantė, Bendrojo Teismo pateiktu Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 1 dalies išaiškinimu šio įgyvendinimo reglamento 7 straipsnio 2 ir 3 dalys neiškraipomos ir jų veiksmingumas nepanaikinamas.
81
Todėl ketvirta dalis turi būti atmesta kaip nepagrįsta.
82
Dėl pirmojo pagrindo penktos dalies, grindžiamos principo lex specialis generalibus derogat pažeidimu ir nurodytos subsidiariai, reikia konstatuoti, kad, priešingai, nei teigia apeliantė, Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 3 dalis negali būti laikoma lex specialis, kuria nukrypstama visų pirma nuo Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalies.
83
Iš tiesų, kaip pažymėjo generalinė advokatė išvados 87 punkte, Reglamentas Nr. 806/2014, kaip pagrindinis reglamentas, yra aukštesnio norminio rango nei Įgyvendinimo reglamentas 2015/81, todėl, nesant aiškios išimties ar nuostatos šiuo klausimu, Įgyvendinimo reglamente 2015/81 įtvirtintoms nuostatoms negali būti teikiama pirmenybė prieš Reglamento Nr. 806/2014 nuostatas.
84
Be to, reikia pažymėti, kad Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 7 dalimi Tarybai suteikiami įgaliojimai priimti įgyvendinimo aktus, kaip antai Įgyvendinimo reglamentą 2015/81, kad būtų nustatytos šio 70 straipsnio 1–3 dalių įgyvendinimo sąlygos. Kaip matyti iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos, Taryba negali įgyvendinimo aktais papildyti ar iš dalies pakeisti net ir neesminių teisėkūros procedūra priimto akto nuostatų (2023 m. vasario 28 d. Sprendimo Fenix International, C‑695/20, EU:C:2023:127, 48 ir 49 punktai). Taigi Taryba negali Įgyvendinimo reglamentu 2015/81 iš dalies pakeisti Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalies.
85
Bet kuriuo atveju, kaip teigia BPV, atsižvelgiant į analizę, atliktą nagrinėjant šio pagrindo trečiąją dalį, reikia konstatuoti, kad nėra jokios priešpriešos tarp Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalies ir Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 3 dalies.
86
Be to, iš šio sprendimo 76–80 punktų matyti, kad Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 3 dalis turi būti aiškinama atsižvelgiant į šio įgyvendinimo reglamento 7 straipsnio 1 dalį ir kad Bendrojo Teismo pateiktas šio 7 straipsnio 1 dalies aiškinimas neiškreipia ir nepanaikina minėto 7 straipsnio 2 ir 3 dalių veiksmingumo.
87
Iš to, kas išdėstyta, matyti, kad pirmojo pagrindo penktą dalį reikia atmesti.
88
Kadangi nė vienai apeliantės pateikto pirmojo pagrindo daliai nebuvo pritarta, reikia atmesti visą šį pagrindą.
Dėl antrojo pagrindo, grindžiamo motyvavimo stoka
Šalių argumentai
89
Apeliantė tvirtina, kad skundžiamas sprendimas yra nepakankamai ir prieštaringai motyvuotas. Ji konkrečiai nurodo prieštaravimus to sprendimo 30, 33, 36, 41 ir 43 punktuose, kuriuose Bendrasis Teismas iš esmės nusprendė:
–
pirma, kad neatšaukiami mokėjimo įsipareigojimai yra „tinkamai sumokėti“ įnašai, kaip tai suprantama pagal Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalį, nors ir nėra sumokėti „iš karto“;
–
antra, kad šie įsipareigojimai yra „neatšaukiami“, o paskui teigia, kad Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 3 dalimi siekiama juos „nutraukti“, „kad jie negaliotų po [kredito įstaigos] pasitraukimo iš Reglamento Nr. 806/2014 taikymo srities]“;
–
trečia, kad, kaip jau buvo nurodyta, Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 3 dalimi siekiama „nutraukti“ neatšaukiamus mokėjimo įsipareigojimus, nors Bendrasis Teismas nurodo, kad šia nuostata siekiama „užtikrinti, kad pertvarkymo atveju BPF finansiniai ištekliai būtų kuo greičiau prieinami BPV“; ir
–
ketvirta, kad Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 3 dalis negali būti taikoma „taip, kad būtų pakenkta BPF“, ir nedarant poveikio jo „finansavimo pajėgumui ar likvidumui“, kaip numatyta Reglamento Nr. 806/2014 69 straipsnio 1 dalyje ir Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 1 dalyje, tačiau neįrodė, kodėl dėl šio 7 straipsnio 3 dalies taikymo gali būti pakenkta „BPF finansiniam pajėgumui [ar] likvidumui“ arba tikslui pasiekti šio 69 straipsnio 1 dalyje numatytą tikslinį lygį. Bet kuriuo atveju Bendrasis Teismas neįrodė, kodėl ši nuostata ir Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 1 dalis yra pakankamai tikslios, kad būtų užkirstas kelias aiškiam ir tiksliam grąžinimo mechanizmui, numatytam šio įgyvendinimo reglamento 7 straipsnio 3 dalyje, arba nustatyta mokėjimo pareiga minėto įgyvendinimo reglamento 7 straipsnio 2 dalyje, kurios formuluotė taip pat aiški ir tiksli, nenumatytomis sąlygomis.
90
BPV ginčija šiuos argumentus.
Teisingumo Teismo vertinimas
91
Reikia priminti, kad pagal suformuotą jurisprudenciją Bendrajam Teismui tenkanti pareiga motyvuoti reiškia, jog motyvuose turi būti aiškiai ir nedviprasmiškai išdėstyti Bendrojo Teismo argumentai, kad suinteresuotieji asmenys galėtų suprasti sprendimo priėmimo priežastis, o Teisingumo Teismas – vykdyti teisminę kontrolę (2023 m. balandžio 20 d. Sprendimo Taryba / El-Qaddafi, C‑413/21 P, EU:C:2023:306, 41 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
92
Prieštaringas ar nesuprantamas Bendrojo Teismo sprendimo motyvavimas prilygsta motyvavimo nebuvimui (2023 m. balandžio 20 d. Sprendimo Taryba / El-Qaddafi, C‑413/21 P, EU:C:2023:306, 42 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
93
Nagrinėjamu atveju pirmiausia reikia pažymėti, kad, kaip nurodė generalinė advokatė išvados 95 ir paskesniuose punktuose, nėra jokio prieštaravimo tarp skundžiamo sprendimo 33 punkte Bendrojo Teismo padarytos išvados, kad neatšaukiami mokėjimo įsipareigojimai yra ne įnašai, kurie mokami „iš karto“, o įnašai, kurių mokėjimas „atidedamas“, ir skundžiamo sprendimo 30 punkte pateikto Bendrojo Teismo teiginio, kad įstaigos prisiimti neatšaukiami mokėjimo įsipareigojimai yra „tinkamai sumokėti“ įnašai. Iš tiesų Reglamento Nr. 806/2014 70 straipsnio 4 dalyje numatytas draudimas kompensuoti ex ante įnašus apima visus turimus finansinius išteklius, įskaitant neatšaukiamus mokėjimo įsipareigojimus.
94
Taip pat neprieštaringas ir reikalavimas įvykdyti mokėjimo prievolę, kuria grindžiamas neatšaukiamas mokėjimo įsipareigojimas, net jei šis įsipareigojimas panaikinamas. Iš tiesų teisinė pareiga mokėti ex ante įnašus už konkretų įnašų mokėjimo laikotarpį išlieka, nes neatšaukiami mokėjimo įsipareigojimai yra tik kredito įstaigoms šiuo pagrindu suteiktos neprivalomos priemonės.
95
Be to, nurodydamas, kad pagal Įgyvendinimo reglamento 2015/81 7 straipsnio 3 dalį „pertvarkymo atveju“ leidžiama perduoti išteklius BPF, Bendrasis Teismas nepaneigia argumentų, kad kredito įstaiga besąlygiškai privalo sumokėti neatšaukiamą mokėjimo įsipareigojimą atitinkančią sumą. Būtent dėl šios besąlyginės pareigos tokia įstaiga negali būti atleista nuo sumos, kurią apima neatšaukiami mokėjimo įsipareigojimai, mokėjimo, o tai leidžia BPF turimas lėšas greitai panaudoti „pertvarkymo atveju“. Tai yra BPF buvimo pagrindas ir tikslas pasiekti tikslinį šio fondo lygį, kaip numatyta Sąjungos teisės aktuose.
96
Galiausiai, kaip matyti iš atsakymo į pirmąjį pagrindą, Bendrasis Teismas tinkamai motyvavo, kodėl BPF kylanti rizika ir tikslas pasiekti tikslinį lygį prieštarauja tam, kad ex ante įnašai neatšaukiamo mokėjimo įsipareigojimo forma išnyktų dėl kredito įstaigos pasitraukimo iš Reglamento Nr. 806/2014 taikymo srities.
97
Kadangi nė vienas iš apeliantės argumentų, pateiktų siekiant įrodyti, kad skundžiamas sprendimas yra nepakankamai motyvuotas ir jo motyvai yra prieštaringi, nėra pagrįstas, antrasis pagrindas turi būti atmestas.
98
Kadangi nė vienas apeliantės pateiktas apeliacinio skundo pagrindas nebuvo patenkintas, visas šis skundas turi būti atmestas.
Dėl bylinėjimosi išlaidų
99
Pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį, taikomą apeliaciniame procese pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, iš pralaimėjusios šalies priteisiamos bylinėjimosi išlaidos, jei laimėjusi šalis to reikalavo.
100
Kadangi BPV reikalavo priteisti iš apeliantės bylinėjimosi išlaidas, o ši pralaimėjo bylą, ji turi padengti ne tik savo, bet ir BPV patirtas bylinėjimosi išlaidas.
101
Pagal minėto reglamento 184 straipsnio 4 dalį Teisingumo Teismas gali nuspręsti, kad pirmojoje instancijoje į bylą įstojusi šalis, kuri dalyvauja Teisingumo Teisme vykusio proceso rašytinėje arba žodinėje dalyje, pati padengia savo išlaidas. Taikant šią nuostatą Fédération bancaire française padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
102
Pagal to paties reglamento 140 straipsnio 1 dalį, taip pat taikomą apeliaciniame procese pagal jo 184 straipsnio 1 dalį, į bylą įstojusios valstybės narės padengia savo bylinėjimosi išlaidas. Taigi Prancūzijos Respublika padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Remdamasis šiais motyvais, Teisingumo Teismas (penktoji kolegija) nusprendžia:
1.
Atmesti apeliacinį skundą.
2.
Nurodyti BNP Paribas Public Sector SA padengti savo ir Bendros pertvarkymo valdybos (BPV) nurodytas bylinėjimosi išlaidas.
3.
Fédération bancaire française ir Prancūzijos Respublika padengia savo bylinėjimosi išlaidas.
Parašai.
(
*1
)	Proceso kalba: prancūzų.