TEISINGUMO TEISMO SPRENDIMAS1971 m. gruodžio 2 d.(*)Byloje 5/71AKTIEN-ZUCKERFABRIK SCHÖPPENSTEDT, turinti
buveinę Schöppensted (Žemutinė Saksonija), atstovaujama direktorių
valdybos pirmininko Rudolf Schrader ir vicepirmininko Alfred Isensee,
padedamų advokatų prie Kelno Apeliacinio teismo Arved Deringer, Claus
Tessin, Hansjürgen Herrmann ir Jochim Sedemund, nurodžiusi adresą
dokumentams įteikti Liuksemburge: Advokatas Marc Baden, 1, boulevard
Prince‑Henri_ieškovė_priešEUROPOS BENDRIJŲ TARYBĄ,
atstovaujamą Tarybos teisės tarnybos generalinio direktoriaus Ernst
Wohlfahrt, padedamo Tarybos patarėjo teisės klausimais Hans Jürgen
Lambers, nurodžiusią adresą dokumentams įteikti Liuksemburge: Europos
investicijų banko teisės tarnybos
direktorius J.N. Van den Houten, 2, place de Metz, atsakovę_dėl
prašymo pagal EEB sutarties 215 straipsnio antrąją pastraipą
padengti nuostolius, padarytus Tarybos reglamentu 769/68, numatančiu
būtinas priemones kompensuoti nacionalinių cukraus kainų ir nuo
1968 m. liepos 1 d. įsigaliojusių kainų skirtumą_TEISINGUMO TEISMAS_kurį
sudaro pirmininkas R. Lecourt, kolegijos pirmininkai
J. Mertens de Wilmars ir H. Kutscher, teisėjai
A. M. Donner, A. Trabucchi, R. Monaco (pranešėjas)
ir P. Pescatore, generalinis advokatas K. Roemer_kancleris A. Van Houtte_priima šįSprendimą1        1971 m. vasario 13 d. kanceliarijai pateiktu ieškiniu įmonė Aktien‑Zuckerfabrik Schöeppenstedt,
remdamasi EEB sutarties 215 straipsnio antrąja pastraipa,
prašo Teisingumo Teismą įpareigoti Tarybą atlyginti žalą, kurią
pastaroji jai padarė priimdama 1968 m. birželio 18 d.
Reglamentą Nr. 769/68 (OL 1968, L 143), numatantį būtinas
priemones kompensuoti nacionalinių cukraus kainų ir nuo 1968 m.
liepos 1 d. įsigaliojusių kainų skirtumą. Ji
visų pirma reikalauja, jog Taryba sumokėtų 38 852,78 sąlyginius
vienetus, arba 155 411,13 DM, o tai atitinka prarastas
pajamas, kurių ji neteko atsižvelgiant į senąsias Vokietijos žaliavinio
cukraus kainas.Nepatenkinus pirmojo reikalavimo įmonė prašo, kad jos patirta žala būtų atlyginta bet kuriuo kitu būdu.  Dėl priimtinumo 2        Taryba
ginčija ieškinio priimtinumą visų pirma tvirtindama, kad juo iš esmės
siekiama ne žalos, kuri atsirado dėl jos kaltės, atlyginimo, o teisinių
ginčijamo akto pasekmių panaikinimo.Ieškinio
pripažinimas priimtinu suardytų Sutartyje, tiksliau jos
173 straipsnio antrojoje pastraipoje numatytą bylinėjimosi sistemą,
pagal kurią privatūs asmenys neturi teisės pareikšti ieškinio dėl
reglamentų panaikinimo. 3        Ieškinys
dėl žalos atlyginimo pagal Sutarties 178 straipsnį ir
215 straipsnio antrąją pastraipą buvo numatytas kaip savarankiškas
veikimo būdas, kuris teisinės gynybos priemonių sistemoje atlieka
ypatingą funkciją ir priklauso nuo įgyvendinimo sąlygų, taikomų dėl jo
specifinio dalyko. Toks ieškinys skiriasi
nuo ieškinio dėl panaikinimo tuo, kad juo siekiama ne panaikinti
konkrečią priemonę, o atlyginti vienos iš institucijų padarytą žalą jai
vykdant savo funkcijas. 4        Taryba
taip pat nurodo, jog pagrindiniai reikalavimai yra nepriimtini dėl to,
kad jie susiję su ginčijamų teisės aktų pakeitimu naujais, ieškovės
nustatytus kriterijus atitinkančiais teisės aktais, o įpareigoti atlikti
tokį pakeitimą Teisingumo Teismas neturi galios. 5        Pagrindiniais
reikalavimais siekiama tik nuostolių atlyginimo, todėl išmoka turėtų
poveikį tik ieškovei. Todėl šis pagrindas turi būti atmestas. 6        Atsakovė
dar kartą tvirtina, kad jei reikalavimai dėl žalos atlyginimo būtų
patenkinti, siekdamas nustatyti ginčijamos žalos dydį Teisingumo Teismas
turėtų nustatyti kriterijus, kuriais remiantis galėtų būti išmokama
kompensacija dėl kainų pokyčių, ir taip pažeistų Tarybos turimą
diskreciją norminių aktų priėmimo srityje. 7        Ginčijamos
kompensacijos apskaičiavimo kriterijų nustatymas yra ne ieškinio
priimtinumo, o jo esmės klausimas. 8        Galiausiai
atsakovė nurodo alternatyvaus reikalavimo nepriimtinumą, nes jo dalykas
yra neaiškus ir visiškai nenurodomi teisiniai pagrindai, kuriais jis
grindžiamas.9        Iš
tikrųjų prašymas atlyginti nenurodyto dydžio žalą nėra pakankamai
konkretus, todėl jis turi būti pripažintas nepriimtinu.10      Priimtini tik pagrindiniai ieškinio reikalavimai.  Dėl esmės 11      Šioje
byloje deliktinei Bendrijos atsakomybei kilti būtinas bent jau tariamai
sukėlusio žalą akto neteisėtas pobūdis. Kalbant
apie norminį aktą, kuriame numatomos ekonominės politikos priemonės,
Bendrijai kyla deliktinė atsakomybė dėl žalos, kurią privatūs asmenys
pagal Sutarties 215 straipsnio antrosios pastraipos nuostatas dėl
šio akto poveikio patiria tik tuo atveju, jei padarytas pakankamai
rimtas viršesnės teisės normos, ginančios privačių asmenų teises,
pažeidimas. Dėl šios priežasties Teisingumo Teismas šioje byloje turi visų pirma nuspręsti, ar toks pažeidimas buvo padarytas. 12      Priimtas
remiantis Reglamento Nr. 1009/67 37 straipsnio 1 dalimi,
kuri Tarybą įpareigoja priimti nuostatas dėl būtinų priemonių
kompensuoti nacionalinių cukraus kainų ir nuo 1968 m. liepos
1 d. įsigaliojusių cukraus kainų skirtumą, Reglamentas
Nr. 769/68 leidžia valstybei narei, kurioje baltojo cukraus kaina
didesnė už tikslinę kainą, išmokėti kompensacijas už baltojo ir
žaliavinio cukraus kiekius, kuriais 1968 m. liepos 1 d.
00 val. 00 min. buvo galima laisvai prekiauti šios valstybės
teritorijoje. Ieškovė nurodo, jog šiame
reglamente numatyta, kad valstybės narės, kuriose cukraus kainos yra
mažos, moka mokesčius už cukraus atsargas tik tuo atveju, jeigu
ankstesnės jo kainos buvo mažesnės už 1968 m. liepos 1 d.
įsigaliojusią intervencinę kainą, teigdama, kad valstybėje narėje,
kurioje cukraus kainos yra didelės, įsteigtų cukraus gamintojų teisei į
kompensaciją nustatydamas skirtingus kriterijus, Reglamentas pažeidžia
Sutarties 40 straipsnio 3 dalies paskutinės pastraipos
nuostatą, pagal kurią bendra kainų politika turi būti grindžiama
bendrais kriterijais bei vienodais apskaičiavimo metodais.13      Nurodytas
skirtumas nėra diskriminuojamo pobūdžio, nes jis atsirado dėl naujos
bendro cukraus rinkos organizavimo sistemos, kurioje nėra vienos
fiksuotos cukraus kainos, bet kuri nustato didžiausią bei mažiausią
kainas ir taip apibrėžia jų dydžius, kurių ribose esamų kainų lygis
priklauso nuo rinkos plėtros. Vadinasi,
negalima ginčyti pereinamojo laikotarpio teisės aktų, nustačiusių
mokesčių mokėjimą tik tais atvejais, jei ankstesnės kainos buvo mažesnės
už naujų kainų ribas, ir leidusių mokėti kompensaciją tik tada, jei
ankstesnės kainos buvo didesnės už naujų kainų ribas, pagrįstumo,
atkreipiant dėmesį į tai, kad tais atvejais, kai ankstesnės kainos jau
pateko į nustatytas ribas, jas privalėjo reguliuoti rinkos mechanizmai.14      Be
to, atsižvelgusi į tam tikrus nuo 1968 m. liepos 1 d.
nustatytos sistemos ypatumus, Taryba, priimdama Reglamentą 769/68,
patenkino Reglamento Nr. 1009/67 37 straipsnio reikalavimus.15      Taip
pat turi būti atmestas ieškovės teiginys, kad Reglamentu
Nr. 769/68 buvo pažeistos Sutarties 40 straipsnio nuostatos,
nes kompensacijų bei kompensacinių mokesčių už žaliavinio cukraus
atsargas apskaičiavimo metodas buvo nustatytas pagal tą, kuris taikytas
baltajam cukrui, o tai galėjo, ieškovės nuomone, diskriminuoti
žaliavinio cukraus gamintojus. Nors
remdamasi hipotetiniais pavyzdžiais ieškovė teigė, jog dėl pasirinktų
skaičiavimo metodų rezultatai nebūtinai buvo vienodi visiems žaliavinio
cukraus gamintojams, nebuvo įrodyta, kad taip galėjo atsitikti ir
1968 m. liepos 1 dieną.16      Taigi
ieškovės ieškinys dėl atsakomybės neatitinka pirmiau nurodytos sąlygos
ir turi būti atmestas.  Dėl bylinėjimosi išlaidų17      Remiantis
Teisingumo Teismo procedūros reglamento 69 straipsnio
2 dalimi, bylą pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi
išlaidas. Ieškovė bylą pralaimėjo.Remdamasis šiais motyvais, susipažinęs su procesiniais dokumentais, susipažinęs su teisėjo pranešėjo pranešimu, išklausęs šalių žodines pastabas, susipažinęs su generalinio advokato pateikta išvada_remdamasis
Europos Ekonominės Bendrijos steigiamąja sutartimi, ypač jos 40
straipsniu, 173 straipsniu ir 215 straipsnio 2 dalimi, remdamasis 1967 m. gruodžio 18 d. Tarybos reglamentu Nr. 1009/67, ypač jo 37 straipsnio 1 dalimi_remdamasis 1968 m. birželio 18 d. Tarybos reglamentu Nr. 769/68_remdamasis protokolu dėl Europos Bendrijų Teisingumo Teismo statuto_remdamasis Europos Bendrijų Teisingumo Teismo procedūros reglamentu_TEISINGUMO TEISMAS_atmesdamas visus kitus bendresnius ar priešingus reikalavimus, nusprendžia:1.      Atmesti ieškinį kaip nepagrįstą.2.      Priteisti iš ieškovės bylinėjimosi išlaidas.LecourtMertens de WilmarsKutscherDonnerTrabucchi      MonakoPescatorePaskelbta 1971 m. gruodžio 2 d. viešame posėdyje Liuksemburge.Kancleris       PirmininkasA. Van Houtte       R. Lecourt* Proceso kalba: vokiečių.