62024CC0471
GENERALINĖS ADVOKATĖS
LAILA MEDINA IŠVADA,
pateikta 2025 m. rugsėjo 11 d. (
1
)
Byla C-471/24
J. J.
prieš
PKO BP S.A.
(Sąd Okręgowy w Częstochowie (Čenstakavos apygardos teismas, Lenkija) pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Nesąžiningos sutarties sąlygos – Direktyva 93/13/EB – Hipoteka užtikrintos paskolos su kintamąja palūkanų norma sutartis – Sutarties sąlyga, pagal kurią palūkanų norma nustatoma remiantis lyginamuoju indeksu, kaip apibrėžta Reglamente (ES) 2016/1011 – Ypatingos svarbos lyginamasis indeksas – WIBOR lyginamasis indeksas – Skaidrumo reikalavimas“
1.
Šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą susijęs su sutarties sąlygų, kuriose numatyta kintamoji palūkanų norma, pagrįsta Varšuvos tarpbankinės palūkanų normos (WIBOR) lyginamuoju indeksu, hipoteka užtikrintų paskolų sutartyse suderinamumu su Direktyva 93/13/EEB (
2
). Prašymas pateiktas byloje tarp vartotojo J. J. ir Lenkijoje įsteigto banko PKO BP S.A. (toliau – PKO) dėl: i) dalies sumų, kurias šis vartotojas sumokėjo šiam bankui pagal hipoteka užtikrintos paskolos su kintamąja palūkanų norma sutartį, grąžinimo ir ii) šios sutarties sąlygos, susijusios su palūkanų normos nustatymu, neįvykdomumo arba negaliojimo.
2.
Nagrinėjama byla yra nauja tuo, kad hipoteka užtikrintos paskolos sutartyje numatytas ypatingos svarbos lyginamasis indeksas pagal Reglamentą (ES) 2016/1011 (
3
), būtent WIBOR indeksas. Nuo 2013 m. pasirašytose hipotekos paskolose WIBOR naudojamas kaip lyginamasis indeksas 98,5 % visų Lenkijos namų ūkiams suteiktų paskolų. Akivaizdu, kad ši byla yra ypač svarbi Lenkijos hipotekos sektoriui, ypač tiek, kiek jis remiasi WIBOR (
4
).
I. Teisinis pagrindas
3.
Šioje išvadoje pakanka remtis Ustawa z dnia 23 marca 2017 r. o kredycie hipotecznym oraz o nadzorze nad pośrednikami kredytu hipotecznego i agentami (2017 m. kovo 23 d. Hipotekinio kredito ir hipotekinių kreditų tarpininkų bei agentų priežiūros įstatymas) (
5
), jo 29 straipsnio 1 ir 2 dalyse nustatyta:
„1.   Hipoteka užtikrintos paskolos sutartyje turi būti nurodyti Ustawa z dnia 29 sierpnia 1997 r. – Prawo bankowe [ (
6
)] 69 straipsnio 2 dalyje išvardyti elementai ir:
<...>
8) palūkanų normos, pagal kurią apskaičiuojama kapitalo suma ir palūkanų mokėjimai, nustatymo metodas ir sąlygos;
<...>
2.   Jei šalys nesusitarė dėl hipoteka užtikrintos paskolos fiksuotosios palūkanų normos, šio straipsnio 1 dalies 8 punkte nurodytas palūkanų normos nustatymo būdas nustatomas kaip lyginamojo indekso vertė ir hipoteka užtikrintos paskolos sutartyje sutartos maržos dydis.“
II. Pagrindinės bylos faktinės aplinkybės ir prejudiciniai klausimai
4.
Kaip matyti iš nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, 2019 m. birželio 18 d. ieškovas pagrindinėje byloje J. J., kuris yra vartotojas, kreipėsi į PKO, siekdamas gauti 400000 Lenkijos zlotų (PLN) (apie 96700 EUR) dydžio hipoteka užtikrintą paskolą. Tuomet jis buvo informuotas, be kita ko, apie riziką, susijusią su paskolomis su kintamąja palūkanų norma apskritai. J. J. negavo jokios informacijos apie tai, kaip veikia taikytinas konkretus lyginamasis indeksas.
5.
2019 m. rugpjūčio 1 d. pagrindinės bylos šalys sudarė hipoteka užtikrintos paskolos sutartį dėl 413436,69 PLN (apie 100000 EUR) sumos, skirtos gyvenamajam būstui įsigyti, kurios terminas – 20 metų (toliau – ginčijama sutartis). Šiai paskolai buvo taikoma kintamoji palūkanų norma, apskaičiuojama pagal 6 mėn. WIBOR indeksą, kuris sutarties sudarymo dieną buvo 1,79 %, pridėjus 1,85 % fiksuotą maržą, o taikytina kintamoji palūkanų norma buvo koreguojama atsižvelgiant į šio indekso pokyčius kas pusmetį (toliau – ginčijama sutarties sąlyga).
6.
Ginčijamos sutarties bendrosiose sąlygose 6 mėn. WIBOR indeksas apibūdinamas kaip Lenkijos tarpbankinėje rinkoje šešių mėnesių trukmės indėlių zlotais lyginamasis indeksas, kurio vertė nustatoma pagal taisykles, susijusias, be kita ko, su WIBOR, ir skelbiama šio indekso administratoriaus GPW Benchmark S. A. informacinėje svetainėje (
7
). Ginčijamos sutarties specialiosiose sąlygose nurodyta, kad PKO informavo paskolos gavėją apie riziką, susijusią su kintamosiomis palūkanų normomis, dėl kurių, padidėjus lyginamajam indeksui, padidėja mokėtinų palūkanų suma, taigi ir mėnesinės įmokos.
7.
Vėliau pagrindinės bylos šalys sudarė ginčijamos sutarties priedą ir jame nustatė išsamias taisykles, taikytinas iš esmės pakeitus 6 mėn. WIBOR indeksą arba nustojus skelbti 6 mėn. WIBOR indeksą. J. J., nesėkmingai pateikęs PKO skundą dėl ginčijamos sutarties sąlygos teisėtumo, pareiškė ieškinį šiam bankui.
8.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, Sąd Okręgowy w Częstochowie (Čenstakavos apygardos teismas, Lenkija), nurodo, kad, J. J. teigimu, PKO nepateikė patikimos, suprantamos ir išsamios informacijos apie riziką, susijusią su kintamąja palūkanų norma, ir 6 mėn. WIBOR indekso nustatymo metodą. J. J. tvirtina, kad taip yra visų pirma dėl įtakos, kurią bankai, įskaitant PKO, gali daryti šio indekso nustatymui, neatsižvelgdami į faktines tarpbankinės rinkos ekonomines sąlygas ir ekonominę tikrovę, ir taip užsitikrina „paslėptą maržą“. Jis teigia, kad sąlygos, susijusios su kintamosiomis palūkanų normomis, turėtų priklausyti tik nuo objektyvių rodiklių, kuriems šalys negalėtų daryti jokios įtakos. J. J. manymu, kad dėl tokios padėties PKO turi galimybę daryti įtaką jo palūkanų prievolės dydžiui, ir tvirtina, jog bankas visą palūkanų normos riziką perkėlė jam kaip vartotojui.
9.
J. J. taip pat tvirtina, kad PKO nesuteikė jam informacijos apie 6 mėn. WIBOR indekso esmę, todėl jis negalėjo įvertinti savo įsipareigojimų ekonominių pasekmių. PKO ginčija J. J. teiginius dėl 6 mėn. WIBOR indekso ir faktinių sandorių, kuriuose jis naudojamas, nesusiejimo, bankų galimybės manipuliuoti šiuo indeksu ir bankų antikonkurencinio susitarimo nustatyti WIBOR reikšmes buvimo. Bankas iš esmės teigia, kad J. J. buvo tinkamai informuotas apie riziką, susijusią su hipoteka užtikrintos paskolos su kintamąja palūkanų norma sutarties sudarymu.
10.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, kad nors Hipotekinio kredito įstatyme nėra aiškiai nurodytas lyginamojo indekso pavadinimas, tačiau, visų pirma atsižvelgiant į Reglamentą (ES) 2016/1368 (
8
), nekyla abejonių, kad būtent ypatingos svarbos lyginamasis indeksas WIBOR turi būti suprantamas kaip šio įstatymo 29 straipsnio 2 dalyje nurodytas „lyginamasis indeksas“. Šiomis aplinkybėmis nacionalinis teismas nori išsiaiškinti, kokia yra paskolos davėjo pareigos informuoti vartotoją apimtis, siekdamas nustatyti, ar paskolos davėjas privalo pateikti šią informaciją: a) kaip nustatomas lyginamasis indeksas; b) kokie veiksniai daro įtaką jo vertei; c) galimos indekso skaidrumo problemos (
9
); d) bankų diskrecija teikiant atitinkamus duomenis; e) kriterijai, kuriais bankai vadovaujasi rengdami šiuos duomenis; f) tai, kad duomenis teikia pats paskolos davėjas; g) kaip paskolos davėjas šiuos duomenis lygina ir apdoroja savo organizacijos viduje.
11.
Šiomis aplinkybėmis Sąd Okręgowy w Częstochowie (Čenstakavos apygardos teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„[1.]
Ar [Direktyvos 93/13] 1 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją leidžiama nagrinėti sutarties sąlygas dėl kintamosios palūkanų normos remiantis WIBOR lyginamuoju indeksu?
[2.]
Jei į pirmąjį klausimą būtų atsakyta teigiamai, ar [Direktyvos 93/13] 4 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją leidžiama nagrinėti sutarties sąlygas dėl kintamosios palūkanų normos remiantis [WIBOR]?
[3.]
Jei į pirmąjį ir antrąjį klausimus būtų atsakyta teigiamai, ar [Direktyvos 93/13] 3 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad sutarties nuostatos dėl kintamosios palūkanų normos, grindžiamos [WIBOR], gali būti laikomos prieštaraujančiomis sąžiningumo reikalavimams ir sukeliančiomis didelį sutarties šalių teisių ir pareigų disbalansą vartotojo nenaudai dėl to, kad vartotojas netinkamai informuojamas apie kintamosios palūkanų normos riziką, be kita ko, nenurodant, kaip nustatomas lyginamasis indeksas, kuriuo remiantis nustatoma kintamoji palūkanų norma, ir kokie neapibrėžtumai yra susiję su jos neskaidrumu, ir lemiančiomis nevienodą šios rizikos paskirstymą tarp sutarties šalių?
[4.]
Jei į pirmesnius klausimus būtų atsakyta teigiamai, ar [Direktyvos 93/13] 6 straipsnio 1 dalis, siejama su 3 straipsnio 1 dalimi ir 2 dalies antra [pastraipa] ir 2 straipsniu, turi būti aiškinama taip, kad, pripažinus sutarties sąlygą dėl kintamosios palūkanų normos, grindžiamos WIBOR lyginamuoju indeksu, nesąžininga, gali toliau galioti sutartis, pagal kurią pagrindinei paskolos sumai taikoma palūkanų norma yra grindžiama sutartyje numatyta antrąja palūkanų normos dydį nustatančia sudedamąja dalimi, t. y. fiksuotąja banko marža, dėl kurios paskolos palūkanų norma iš kintamosios taptų fiksuotąja?“
12.
Rašytines pastabas pateikė J. J., PKO ir Čekijos, Lenkijos ir Portugalijos vyriausybės, taip pat Europos Komisija. 2025 m. birželio 11 d. visos šios šalys, išskyrus Čekijos vyriausybę, pateikė žodinius argumentus Teisingumo Teismo posėdyje.
III. Vertinimas
13.
Atsižvelgiant į Teisingumo Teismo prašymą, šioje išvadoje nagrinėjami tik pirmasis, antrasis ir trečiasis prejudiciniai klausimai.
14.
Iš pradžių reikėtų patikslinti, kad, kaip buvo patvirtinta per teismo posėdį, J. J. nesiekia ginčyti WIBOR suderinamumo su pačiais nacionalinės ar Sąjungos teisės aktais (t. y. Reglamentu 2016/1011). Jis nei kvestionuoja šio indekso vertės nustatymo metodiką, nei iš esmės ginčija WIBOR naudojimą paskolų su kintamąja palūkanų norma sutartyse. J. J. tvirtina, jog tai, kad WIBOR yra pripažintas ypatingos svarbos lyginamuoju indeksu, neleidžia PKO ignoruoti vartotojo teisės gauti tikslią, išsamią ir patikimą informaciją apie hipotekos paskolos kainą.
A.
Įvadas
15.
Iš pradžių reikėtų paaiškinti sąvoką „lyginamasis indeksas“ pagal Reglamentą 2016/1011. Šio reglamento 3 straipsnio 1 dalies 3 punkte „lyginamasis indeksas“ apibrėžiamas kaip „indeksas, kuriuo remiantis nustatoma pagal finansinę priemonę ar finansinę sutartį mokėtina suma arba finansinės priemonės vertė <...>“. Iš Reglamento 2016/1011 34 straipsnio 1 dalies a punkto ir 6 dalies b punkto matyti, kad leidimas administruoti tokius lyginamuosius indeksus, kaip antai WIBOR, suteikiamas administraciniu sprendimu, kurį priima kompetentinga institucija (Lenkijoje – Komisja Nadzoru Finansowego (KNF; Finansų priežiūros institucija)), išnagrinėjusi atitinkamo lyginamojo indekso atitiktį šio reglamento reikalavimams (
10
). Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui atlikus patikrinimą atrodo, jog Finansų priežiūros institucijos sprendimo tikslas – nustatyti, kad WIBOR administratoriaus vykdomas WIBOR indekso teikimo procesas (įskaitant WIBOR taisykles (
11
)) atitinka Sąjungos teisės reikalavimus.
16.
Visų pirma WIBOR pagrindinių palūkanų normų nustatymo metodikoje (
12
) iš esmės nurodyta, kad „pagrindinės palūkanų normos“ – tai pagrindinės palūkanų normos, už kurias atrinkti bankai yra pasirengę tarpusavyje deponuoti arba skolintis lėšas nustatytam laikotarpiui. Šias pagrindines palūkanų normas nustato administratorius (GPW Benchmark), remdamasis dalyvaujančių bankų pateiktomis „įsipareigotomis palūkanų normomis“ per vadinamąjį fiksavimo procesą (
13
). Norint nustatyti palūkanų normą, reikia bent šešių banko siūlomų palūkanų normų. Išsamios taisyklės dėl siūlomų palūkanų normų, dalyvių atrankos kriterijų ir jų pareigų išdėstytos Elgesio kodekse, kurį galima rasti GPW Benchmark interneto svetainėje (
14
). Palūkanų norma nustatoma kiekvieną darbo dieną. Pagrindinės palūkanų normos nustatomos šiems „indėlio laikotarpiams“: „1 darbo dienos – vienos nakties (O/N)“, „1 darbo dienos – kitos darbo dienos (T/N)“, „1 savaitės (SW)“, „2 savaičių (2W)“, „1 mėnesio (1M)“, „3 mėnesių (3M)“, „6 mėnesių (6M)“ – pagrindinėje byloje ginčijamas indėlio terminas, „9 mėnesių (9M)“ ir „1 metų (1Y)“ (
15
). Paprastai duomenys WIBOR apskaičiuoti turi būti susiję su faktiniais sandoriais, tačiau jei tokių duomenų nėra arba jų nepakanka, vietoj jų gali būti naudojami patikrinami su sandoriais nesusiję duomenys (t. y. „siūlomos palūkanų normos“) (
16
). WIBOR nustatomas taikant vidurkinimo metodą pagal dalyvaujančių bankų pateiktų siūlomų palūkanų normų skaičių (
17
). Galiausiai WIBOR palūkanų normos skelbiamos kiekvieną darbo dieną ir yra viešai prieinamos (
18
).
B.
Pirmasis prejudicinis klausimas: ar taikytina Direktyva 93/13/EEB?
17.
Pirmuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar Direktyvos 93/13 1 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad į šios direktyvos taikymo sritį nepatenka vartotojo ir pardavėjo ar tiekėjo sudarytos hipoteka užtikrintos paskolos sutarties sąlyga, kurioje numatyta, kad šiai sutarčiai taikomą palūkanų normą sudaro lyginamasis indeksas (nagrinėjamu atveju – WIBOR) ir banko fiksuota marža.
18.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia dėl paties Direktyvos 93/13 taikymo, atsižvelgdamas į i) savo pastabas dėl taikytinos nacionalinės teisės nuostatos (
19
) ir ii) į tai, kad Direktyvos 93/13 1 straipsnio 2 dalyje į jos taikymo sritį, be kita ko, neįtrauktos„sutarčių sąlygos, atspindinčios įstatymų ar kitų teisės aktų privalomąsias nuostatas“.
19.
Iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos aišku, kad minėta išimtis turi būti aiškinama siaurai (
20
). Tam, kad ši išimtis būtų taikoma, turi būti įvykdytos dvi sąlygos: sutarties sąlyga turi atspindėti įstatymo ar kito teisės aktų nuostatą, ir ta nuostata turi būti privaloma. Teisingumo Teismas nusprendė, kad siekdamas nustatyti, ar įvykdytos šios sąlygos, nacionalinis teismas turi patikrinti, ar atitinkama sutarties sąlyga atspindi nacionalinės teisės nuostatas, kurios susitariančiosioms šalims taikomos, nepaisant jų pasirinkimo, arba nuostatas, kurios taikomos susitariančiosioms šalims, jei dėl jų nebuvo susitarta, t. y. jei šiuo klausimu nebuvo susitarta kitaip (
21
).
20.
Remiantis jurisprudencija, sutarties sąlyga gali būti laikoma „atspindinčia“ privalomąją įstatymo ar teisės akto nuostatą (todėl nepatenkančia į Direktyvos 93/13 taikymo sritį) tik tada, kai ji gali būti laikoma konkrečiai išreiškiančia tą pačią teisinę taisyklę, kuri numatyta tokioje privalomoje nuostatoje (
22
).
21.
Dėl lyginamojo indekso Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, kad Direktyvos 93/13 1 straipsnio 2 dalyje numatyta išimtis netaikoma, jei nacionalinės teisės aktuose tik nustatoma bendra paskolos sutarties palūkanų normos nustatymo sistema ir pardavėjui ar tiekėjui suteikiama diskrecija tiek dėl lyginamojo indekso pasirinkimo, tiek dėl fiksuotos maržos, kuri gali būti pridėta prie šios palūkanų normos, dydžio (
23
).
22.
Iš nutarties pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad pagal ginčijamą sutartį palūkanų norma buvo grindžiama 6 mėn. WIBOR indeksu, pridedant 1,85 % fiksuotą maržą (
24
).
23.
Kyla klausimas, ar ši sutarties sąlyga gali būti laikoma privalomąja nuostata, kaip tai suprantama pagal Teisingumo Teismo jurisprudenciją (nurodytą šios išvados 19 punkte). Hipotekinio kredito įstatymo 29 straipsnio 2 dalyje nurodyta, kad jei šalys nesusitarė dėl hipoteka užtikrintos paskolos fiksuotosios palūkanų normos, palūkanų norma nustatoma kaip lyginamojo indekso vertės ir hipoteka užtikrintos paskolos sutartyje nustatyto maržos dydžio suma. Taigi jame nustatyta bendra kintamųjų palūkanų normos nustatymo pagal hipoteka užtikrintos paskolos su kintamąja palūkanų norma sutartį sistema, nes numatyta, kad kintamąją palūkanų normą sudaro lyginamasis indeksas ir banko fiksuota marža, o konkretus taikytinas indeksas šiame teisės akte nenustatytas. Neatrodo, kad pagal šią nuostatą įpareigojama naudoti WIBOR lyginamąjį indeksą. Nacionalinio įstatymų leidėjo pasirinkta bendra formuluotė, siekiant nustatyti kintamosios palūkanų normos taikymo taisykles, kurias turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, atrodo, rodo, kad Hipotekinio kredito įstatymo 29 straipsnio 2 dalį reikia laikyti bendra nuostata, paliekančia rinkos dalyviams tam tikrą diskreciją pasirinkti konkretų indeksą, jo palūkanų normą ir tikslią fiksuotą maržą. Šiuo tikslu ginčijama sutarties sąlyga, kurioje nurodoma, kad palūkanų norma grindžiama WIBOR indeksu ir 6 mėn. palūkanų norma kartu su 1,85 % fiksuota marža, neatrodo pažodžiui atkartojanti minėtos nacionalinės nuostatos turinį. Galiausiai pagal Sąjungos teisę neįpareigojama naudoti konkretaus indekso. Pačiame Reglamente 2016/1011 nenustatytas reikalavimas naudoti konkretų indeksą, ypač 6 mėn. WIBOR indeksą.
24.
Dėl šių priežasčių ir atsižvelgiant į tai, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi tai patikrinti, neatrodo, kad Hipotekinio kredito įstatymo 29 straipsnio 2 dalyje aiškiai ir nedviprasmiškai nustatytas konkretaus lyginamojo indekso ir jo palūkanų normos, ypač 6 mėn. WIBOR indekso, naudojimas. Šioje nuostatoje nėra nurodyta, kad paskolos davėjai hipoteka užtikrintų paskolų sutartyse privalomai turi naudoti WIBOR ar juo labiau kokią nors kitą konkrečią pagrindinę palūkanų normą. Kaip teismo posėdyje teigė ir Komisija, atrodo, kad paskolos davėjams nėra jokių teisinių kliūčių naudoti kitą nei WIBOR indeksą ir kad WIBOR, nors dominuoja Lenkijos rinkoje, nėra vienintelis galimas indeksas. Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas gali patikrinti, ar yra kitų indeksų, kurie potencialiai galėjo būti naudojami, pavyzdžiui, Varšuvos vienos nakties palūkanų normos indeksas (WIRON) (
25
), POLONIA lyginamasis indeksas (
26
) ar net bet kuris kitas kompetentingos institucijos patvirtintas indeksas. Taigi sutarties sudarymo momentu PKO turėjo tam tikrą diskreciją, visų pirma dėl lyginamojo indekso ir jo palūkanų normos, įtraukdamas į šią sutartį sutarties sąlygą, apimančią kintamąją palūkanų normą.
25.
Vis dėlto, kaip mano prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, nekyla abejonių, jog Hipotekinio kredito įstatymo 29 straipsnio 2 dalyje nurodytas lyginamasis indeksas turi būti suprantamas kaip WIBOR. Toliau paaiškinama, kad iki 90 % Lenkijoje sudarytų vartojimo paskolų sutarčių yra grindžiamos kintamąja palūkanų norma, o kaip lyginamasis indeksas naudojamas WIBOR.
26.
Kaip minėta, sutarties sąlyga nepatenka į Direktyvos 93/13 taikymo sritį, jei ji atspindi privalomąją įstatymo ar kito teisės akto nuostatą. Šiuo tikslu Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad, kaip tai taip pat matyti iš Direktyvos 93/13 13 konstatuojamosios dalies, šios direktyvos 1 straipsnio 2 dalyje nustatyta taikymo išimtis apima nacionalinės teisės nuostatas, kurios taikomos tarp sutarties šalių nepaisant jų pasirinkimo. Iš tikrųjų ši išimtis grindžiama tuo, jog teisėta daryti prielaidą, kad nacionalinės teisės aktų leidėjas nustatė tam tikrų sutarčių šalių visų teisių ir pareigų pusiausvyrą, kurią Sąjungos teisės aktų leidėjas aiškiai siekė apsaugoti (
27
).
27.
Iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos matyti, jog tik aiškus teisės aktų leidėjo pasirinkimas įtvirtinti konkrečią privalomąją nuostatą gali, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 93/13 1 straipsnio 2 dalį, pateisinti prezumpciją, kad iš tiesų buvo išlaikyta visų teisių, kurių apsaugos siekiama Sąjungos teise, pusiausvyra. Rinkoje veikiančių specialistų praktika, net jei ji yra didžiulė, negali sukelti tokių padarinių.
28.
Kaip paaiškinta šios išvados 16 punkte, lyginamasis indeksas nustatomas pasirenkant ne tik indeksą, bet ir jo pagrindinės palūkanų normos tipą. Pagal Reglamentą 2016/1011 lyginamojo indekso administratorius skelbia arba pateikia, be kita ko, pagrindinius metodikos, kurią jis taiko nustatydamas lyginamuosius indeksus, elementus (
28
). Atsižvelgiant į viešai prieinamą informaciją, kurią turi patikrinti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas, WIBOR administratorius nustatė tokią metodiką skirtingoms WIBOR pagrindinėms palūkanų normoms, įskaitant 1 mėn. WIBOR, 3 mėn. WIBOR, 6 mėn. WIBOR ir 1 m. WIBOR (
29
). Todėl lyginamojo indekso administratoriaus priimta metodika, siekiant įgyvendinti Reglamento 2016/1011 reikalavimus, palieka paskolos davėjams tam tikrą veiksmų laisvę pasirenkant konkretų lyginamąjį indeksą ir (arba) konkrečią indekso palūkanų normą.
29.
Iš to, kas išdėstyta, ir, kaip teisingai pažymėjo Čekijos vyriausybė, kadangi Direktyvos 93/13 1 straipsnio 2 dalyje numatyta išimtis turi būti aiškinama siaurai, iš šios direktyvos taikymo srities negalima išskirti kitų situacijų, išskyrus tas, kai sutarties sąlyga atspindi privalomąją įstatymų ar kitų teisės aktų nuostatą (
30
), kuri turi būti vertinama siaurai. Aplinkybė, kad WIBOR yra įtrauktas į ypatingos svarbos lyginamųjų indeksų sąrašą pagal Reglamento 2016/1011 20 straipsnio 1 dalį (
31
), pati savaime nepagrindžia, kad į Direktyvos 93/13 taikymo sritį nepatenka sutarties sąlyga, kurioje daroma nuoroda į WIBOR. Tai, kad WIBOR įtrauktas į sąrašą, yra jo svarbos rinkoje pripažinimas (
32
), o ne nacionalinio teisės aktų leidėjo pasirinkimo išraiška, kaip tai suprantama pagal pirma analizuotą Teisingumo Teismo jurisprudenciją.
30.
Be to, iš Reglamento 2016/1011 1 straipsnio ir jo 6 konstatuojamosios dalies matyti, kad vienas iš pagrindinių tikslų, kuriais buvo siekiama nustatyti bendrą lyginamųjų indeksų reguliavimo sistemą Sąjungos lygmeniu, buvo užtikrinti aukštą vartotojų apsaugos lygį („užtikrinti indeksų, kurie kaip lyginamieji indeksai Sąjungoje naudojami finansinėse <...> sutartyse <...>, tikslumą ir teisingumą“). Šiam tikslui prieštarautų, jei tokio lyginamojo indekso naudojimas tuo atveju, kai paskolos davėjas išlaiko tam tikrą diskreciją pasirinkti konkretų indeksą ir tokio indekso palūkanų normą, kuri turi būti taikoma ginčijamai sutarties sąlygai, užkirstų kelią teisminei tokios sutarties sąlygos galimo neteisingumo kontrolei.
31.
Atsižvelgdama į tai, kas išdėstyta, siūlau į pirmąjį prejudicinį klausimą atsakyti: Direktyvos 93/13 1 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad vartotojo ir pardavėjo ar tiekėjo sudarytoje hipoteka užtikrintos paskolos sutartyje esanti sąlyga, kurioje numatyta šiai sutarčiai taikyti kintamąją palūkanų normą, pagrįstą 6 mėn. WIBOR lyginamuoju indeksu, patenka į šios direktyvos taikymo sritį, jei nacionalinėje teisėje nenumatytas privalomas šio indekso ir konkrečios jo palūkanos normos taikymas, neatsižvelgiant į sutarties šalių pasirinkimą.
C.
Antrasis prejudicinis klausimas: sutarčių sąlygų skaidrumo reikalavimas
32.
Jeigu Teisingumo Teismas atsižvelgs į mano atsakymą į pirmąjį prejudicinį klausimą, reikės išnagrinėti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo antrąjį prejudicinį klausimą. Šiuo klausimu nacionalinis teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar pagal Direktyvos 93/13 4 straipsnio 2 dalį galima vertinti vartotojo ir pardavėjo ar tiekėjo sudarytoje hipoteka užtikrintos paskolos sutartyje įtvirtintos sąlygos, kurioje numatyta šiai sutarčiai taikyti kintamąją palūkanų normą, pagrįstą WIBOR lyginamuoju indeksu, nesąžiningumą.
33.
Pagal Direktyvos 93/13 4 straipsnio 2 dalį sąlygų nesąžiningumo vertinimas nėra susijęs nei su pagrindinio sutarties dalyko apibrėžimu, nei su kainos ir atlygio adekvatumu mainais teikiamoms paslaugoms ar tiekiamoms prekėms, jei šios sąlygos suformuluotos aiškiai ir suprantamai. Taigi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas gali vertinti su pagrindinio sutarties dalyko apibrėžtimi susijusios sąlygos nesąžiningumą tuomet, jei ši sąlyga nėra suformuluota aiškiai ir suprantamai (
33
).
34.
Šiuo aspektu Teisingumo Teismas konstatavo, kad Direktyvos 93/13 4 straipsnio 2 dalyje numatyta nesąžiningų sąlygų turinio kontrolės mechanizmo, nustatyto įgyvendinant šioje direktyvoje įtvirtintą vartotojų apsaugos sistemą, išimtis, todėl šią nuostatą reikia aiškinti siaurai (
34
). Taigi tam, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas galėtų pradėti vertinti galimą sutarties sąlygos nesąžiningumą, reikia nustatyti, ar ši sąlyga patenka į sąvoką „pagrindinis sutarties dalykas“ ir ar ji atitinka skaidrumo (aiškios ir suprantamos kalbos) reikalavimą.
1. Dėl sąvokos „pagrindinis sutarties dalykas“
35.
Konkrečiai dėl sutarties sąlygų, kurias apima sąvoka „pagrindinis sutarties dalykas“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 93/13 4 straipsnio 2 dalį, kategorijos Teisingumo Teismas nusprendė, kad šiomis sąlygomis reikia laikyti tas, kuriose įtvirtintos esminės prievolės pagal šią sutartį ir kurios, būdamos tokios, apibrėžia šią sutartį. Vis dėlto ši sąvoka negali apimti sąlygų, kurios papildo pačią sutartinių santykių esmę apibrėžiančias sąlygas (
35
).
36.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įvertinti, ar, atsižvelgiant į ginčijamos sutarties pobūdį, bendrą struktūrą ir nuostatas, taip pat teisines ir faktines aplinkybes, sąlyga, kurią prejudiciniame klausime nurodo šis teismas, yra esminis skolininko prievolės grąžinti jam paskolos davėjo suteiktą sumą elementas (
36
). Vis dėlto Teisingumo Teismas turi pagal Direktyvos 93/13 4 straipsnio 2 dalį nustatyti kriterijus, taikytinus šiam nagrinėjimui (
37
).
37.
Pagal paskolos sutartį paskolos davėjas iš esmės įsipareigoja perduoti paskolos gavėjui tam tikrą pinigų sumą, o pastarasis iš esmės įsipareigoja grąžinti šią sumą (paprastai su palūkanomis) pagal nustatytą grąžinimo grafiką (
38
). Hipoteka užtikrintos paskolos sutartyje, kurioje nustatyta kintamoji palūkanų norma, esminė paskolos gavėjo pareiga grąžinti paskolos davėjo suteiktą pinigų sumą nustatoma atsižvelgiant į šią palūkanų normą. Taigi paskolos grąžinimas atsižvelgiant į kintamąją palūkanų normą iš esmės tiesiogiai susijęs su pačiu skolininko prievolės pobūdžiu, todėl yra esminis hipoteka užtikrintos paskolos sutarties elementas.
38.
Pagal ginčijamą sutarties sąlygą hipoteka užtikrintos paskolos sutartyje numatytas atlygis už palūkanas, apskaičiuojamas pagal kintamąją palūkanų normą, kuri nustatoma remiantis WIBOR indeksu. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodo, jog 1997 m. rugpjūčio 29 d. Bankininkystės įstatymo 69 straipsnio 2 dalies 5 punkte aiškiai paminėta, kad sąlygos dėl palūkanų normos ir bet kokio jos pakeitimo turi būti paskolos sutarties dalis. Be to, Lenkijos vyriausybė savo rašytinėse pastabose paaiškino, kad pagal Hipotekinio kredito įstatymo 29 straipsnio 1 dalies 8 punktą hipoteka užtikrintos paskolos sutartyje turi būti nurodytas palūkanų normos, pagal kurią apskaičiuojama kapitalo suma ir palūkanų mokėjimai, nustatymo būdas ir sąlygos.
39.
Atsižvelgiant į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo atliktus patikrinimus, galima laikyti, kad ginčijama sutarties sąlyga patenka į sąvokos „pagrindinis sutarties dalykas“ taikymo sritį ir atitinkamai yra esminių paskolos gavėjo prievolių, išdėstytų tokioje sutartyje, dalis.
2. Dėl sąvokos „aiški ir suprantama kalba“ ir skaidrumo reikalavimo
40.
Vis dėlto reikia priminti, kad Teisingumo Teismas jau yra nusprendęs, jog reikalavimas aiškiai ir suprantamai suformuluoti tekstą taikomas net ir tais atvejais, kai sąlyga patenka į sąvokos „pagrindinis sutarties dalykas“, kaip ji suprantama pagal Direktyvos 93/13 4 straipsnio 2 dalį, apibrėžtį. Iš tiesų šioje nuostatoje numatytų sąlygų sąžiningumas nėra vertinamas, tik jei kompetentingas nacionalinis teismas kiekvieną iš jų atskirai išnagrinėjęs nustato, kad veiklos vykdytojas jas suformulavo aiškiai ir suprantamai (
39
) (sutarties sąlygų skaidrumo reikalavimas).
41.
Dėl sutarties sąlygų skaidrumo reikalavimo Teisingumo Teismas nusprendė, kad šis reikalavimas, pakartotas Direktyvos 93/13 5 straipsnyje, negali būti susiaurintas iki suprantamumo tik formaliuoju ir gramatiniu aspektais. Direktyvoje 93/13 nustatyta apsaugos sistema pagrįsta idėja, kad vartotojas yra silpnesnėje padėtyje nei pardavėjas ar tiekėjas dėl, be kita ko, turimos informacijos lygio, tad šį toje pačioje direktyvoje įtvirtintą sutarties sąlygų surašymo aiškia ir suprantama kalba, taigi ir skaidrumo, reikalavimą reikia aiškinti plačiai (
40
).
42.
Sprendime Gómez del Moral Guasch I Teisingumo Teismas analizavo skaidrumo reikalavimą, susijusį su sutarties sąlyga, pagal kurią hipoteka užtikrintos paskolos sutartyje numatyta, kad už šią paskolą mokamos palūkanos, apskaičiuojamos pagal kintamąją palūkanų normą, nustatomą atsižvelgiant į oficialų indeksą. Teisingumo Teismas pažymėjo, jog minėtas skaidrumo reikalavimas reiškia, kad ši sąlyga vartotojui turi būti ne tik suprantama formaliuoju ir gramatiniu aspektais, bet ir kad vidutinis, pakankamai informuotas ir protingai pastabus bei nuovokus vartotojas galėtų suvokti, kaip konkrečiai apskaičiuojamos šios palūkanos, ir, remdamasis konkrečiais ir suprantamais kriterijais, įvertinti galimai reikšmingas tokios sąlygos ekonomines pasekmes jo finansiniams įsipareigojimams (
41
).
43.
Kadangi Teisingumo Teismas kompetentingas aiškinti tik Sąjungos teisės nuostatas, nagrinėjamu atveju būtent Direktyvą 93/13, tik prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi atlikti reikiamus patikrinimus šiuo klausimu atsižvelgdamas į visas svarbias faktines aplinkybes, įskaitant reklamą ir per derybas dėl paskolos sutarties paskolos davėjo pateiktą informaciją. Konkrečiai kalbant, nacionalinis teismas, atsižvelgdamas į visas su sutarties sudarymu susijusias aplinkybes, turi patikrinti, ar nagrinėjamoje byloje vartotojui buvo perduota visa informacija, kuri gali turėti įtakos jo įsipareigojimų apimčiai ir leistų įvertinti, be kita ko, visą jo paskolos kainą (
42
).
44.
Sprendime Gómez del Moral Guasch I Teisingumo Teismas nustatė, jog šiam tyrimui reikšminga aplinkybė yra ta, kad esminė informacija, susijusi su šioje byloje sudarytai sutarčiai taikomo lyginamojo indekso apskaičiavimu, buvo lengvai prieinama kiekvienam asmeniui, ketinančiam imti hipotekos paskolą (
43
). Teisingumo Teismas taip pat manė esant reikšminga tai, jog vertinant šioje byloje ginčijamos sutarties sąlygos skaidrumą svarbi aplinkybė, kad pagal galiojančius nacionalinės teisės aktus kredito įstaigos privalėjo pateikti vartotojams duomenis, susijusius su ankstesniais atitinkamo indekso svyravimais (
44
).
45.
Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar sudarydama byloje ginčijamą sutartį paskolą suteikusi įstaiga laikėsi visų nacionalinės teisės aktuose numatytų pareigų informuoti (
45
).
46.
Sprendime Kutxabank (
46
) Teisingumo Teismas nurodė, jog informacija apie tam tikrus sutarties aspektus, būtina tam, kad potencialūs paskolos gavėjai suprastų sutikimo pritarti paskolos sutarties pasiūlymui apimtį, gali išplaukti iš informacijos, kurios tiesiogiai nepateikė paskolas teikiantis verslininkas, jeigu ši informacija yra viešai skelbiama ir prieinama, tam tikrais atvejais dėl tam tikrų šio verslininko vartotojui pateiktų nuorodų.
47.
Visų pirma, kalbant apie informacijos, kurios tiesiogiai nepateikia pardavėjas ar tiekėjas, prieinamumą, būtina, kad tas pardavėjas ar tiekėjas pateiktų pakankamai tikslią ir teisingą informaciją būsimiems paskolos gavėjams, kad jie galėtų susipažinti su ta informacija nesiimdami veiksmų, kurių negalima pagrįstai tikėtis iš vidutinio vartotojo (
47
).
48.
Pagal pagrindinėje byloje ginčijamą sutarties sąlygą numatyta kintamoji palūkanų norma, grindžiama 6 mėn. WIBOR indeksu. Kaip jau paaiškinta šios išvados 10 punkte ir ypač 8 išnašoje, pagal Reglamento 2016/1011 20 straipsnio 1 dalį WIBOR yra įtrauktas į ypatingos svarbos lyginamųjų indeksų sąrašą. WIBOR pripažinimo ypatingos svarbos lyginamuoju indeksu procesas reglamentuojamas šiame reglamente, kuris, kaip nurodyta jo 1 straipsnyje, buvo priimtas siekiant užtikrinti finansinėse sutartyse naudojamų atitinkamų lyginamųjų indeksų tikslumą, patikimumą ir teisingumą.
49.
Reglamente 2016/1011 atsižvelgiama į nevienodą vartotojų derybinę galią paskolos davėjų atžvilgiu ir į standartinių sąlygų naudojimą hipoteka užtikrintų ir vartojimo paskolų sutartyse, kuriose naudojamas lyginamasis indeksas. Reglamento 2016/1011 71 konstatuojamojoje dalyje pažymima, kad tokiais atvejais vartotojai gali turėti ribotą pasirinkimą dėl naudojamo lyginamojo indekso. Sąjungos teisės aktų leidėjas mano, jog siekiant pusiausvyros būtina užtikrinti, kad paskolos davėjai vartotojams pateiktų bent jau pakankamą informaciją. Šiuo tikslu Reglamento 2016/1011 56 ir 57 straipsniais atitinkamai iš dalies keičiamos Direktyva 2008/48/EB (
48
) ir Direktyva 2014/17/ES (
49
).
50.
Konkrečiai Reglamentu 2016/1011 įtraukiama nauja informacija (naujas Direktyvos 2014/17 13 straipsnio 1 dalies ea punktas), kuri turi būti pateikta vartotojams prieš sudarant hipoteka užtikrintos paskolos sutartį, kurioje naudojamas lyginamasis indeksas. Bendro pobūdžio informacija, kurią paskolos davėjai pateikia sudarydami tokias sutartis, turi apimti „lyginamųjų indeksų ir jų administratorių pavadinim[us] ir <...> galim[ą] poveik[į] vartotojui“.
51.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nurodė, kad ginčijamoje sutartyje buvo pateikta informacija apie subjektą, kuris nustato lyginamąjį indeksą, ir šio indekso nustatymo pagrindą, indekso indėlių laikotarpį, taip pat apie tai, kaip remiantis šiuo indeksu nustatoma palūkanų norma. Vis dėlto šiam teismui kilo abejonių, ar taip pat reikėtų paaiškinti, kaip nustatomas pats WIBOR ir kokie veiksniai daro įtaką jo dydžio pasikeitimui. Šis klausimas susijęs su J. J., kuris skundžiasi, kad jam nebuvo paaiškinta WIBOR lyginamojo indekso teikimo tvarka ir tai, kad šis indeksas nustatomas remiantis pačių bankų pateiktais duomenimis ir kad bankai, teikdami šiuos duomenis, turi tam tikrą diskreciją, teiginiais, pateiktais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme.
52.
Šiuo klausimu reikia priminti, jog Reglamente 2016/1011 reglamentuojama lyginamųjų indeksų nustatymo metodika, kad būtų užtikrintas jų patikimumas ir tikslumas. Iš 26 konstatuojamosios dalies matyti, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas supranta manipuliavimo riziką, kuri gali kilti teikiant pradinius duomenis. Reglamente pripažįstama, kad pagal bendrą taisyklę lyginamojo indekso administratoriai privalėtų naudoti pradinius sandorių duomenis. Vis dėlto kiti duomenys, kaip nustatyta tame reglamente, gali būti naudojami tais atvejais, kai sandorių duomenys yra nepakankami arba netinkami siekiant užtikrinti lyginamojo indekso teisingumą ir tikslumą. Tai atsispindi Reglamento 2016/1011 11 straipsnyje, kuriame nustatyti reikalavimai, susiję su lyginamojo indekso teikimo pradiniais duomenimis (visų pirma jie turi būti „pakankami, kad tiksliai ir patikimai atspindėtų rinkos ar ekonomikos realiją, kuriai įvertinti yra skirtas lyginamasis indeksas“, ir „patikrinami“).
53.
Reglamento 2016/1011 27 konstatuojamojoje dalyje pabrėžiama būtinybė patvirtinti skaidrią metodiką, kuria užtikrinamas lyginamojo indekso patikimumas ir tikslumas. Šioje konstatuojamojoje dalyje nurodyta, jog toks skaidrumas nereiškia, kad reikia skelbti formulę, taikomą nustatant konkretų lyginamąjį indeksą, bet turėtų būti atskleidžiama pakankamai informacijos, kad suinteresuotieji subjektai galėtų suprasti, kaip lyginamasis indeksas išvedamas, ir įvertinti to indekso reprezentatyvumą, aktualumą ir tinkamumą naudoti pagal numatytą paskirtį. Tai atsispindi šio reglamento 13 straipsnyje „Metodikos skaidrumas“, kuriame reikalaujama, kad administratorius (kaip tai suprantama pagal Reglamentą 2016/1011) paskelbtų arba pateiktų tam tikrą šiame straipsnyje išvardytą informaciją.
54.
Iš pirma išdėstytų argumentų matyti, kad ta informacija, leidžianti suinteresuotiesiems subjektams, įskaitant vartotojus, suprasti pagal Reglamentą 2016/1011 taikomą lyginamojo indekso teikimo metodiką, turi būti informacijos, kurią administratorius privalo paskelbti arba pateikti, dalis. Pagal Reglamentu 2016/1011 nustatytą bendrąją sistemą už tai atsako indekso administratorius.
55.
Be to, Reglamento 2016/1011 7, 8 ir 9 straipsniuose numatyta skundų nagrinėjimo tvarka, kuri pagal 23 konstatuojamąją dalį „suinteresuotiesiems subjektams suteiktų galimybę pranešti lyginamojo indekso administratoriui apie skundus ir užtikrintų, kad lyginamojo indekso administratorius objektyviai įvertintų bet kurio skundo esmę“. Šia tvarka nustatoma speciali administracinė galimybė suinteresuotiesiems subjektams, įskaitant vartotojus, inicijuoti skundų nagrinėjimo procesą, jei kyla abejonių dėl indekso nustatymo atitikties atitinkamoms Sąjungos teisės aktų nuostatoms.
56.
Kai paskolos davėjas siūlo vartotojams hipoteka užtikrintos paskolos sutartį, kurioje naudojamas lyginamasis indeksas, šio paskolos davėjo pareiga pateikti informaciją yra konkrečiai nustatyta Direktyvos 2014/17 13 straipsnio 1 dalies ea punkte. Kaip nurodyta pirma, paskolos davėjas privalo informuoti vartotoją apie „lyginamųjų indeksų ir jų administratorių pavadinim[us] ir <...> galimą poveikį vartotojui“. Ši informacija potencialiems paskolos gavėjams turi būti pateikta pakankamai tiksliai ir patikimai, kad vidutinis vartotojas galėtų susipažinti su atitinkama viešai prieinama informacija ir sužinoti apie pagrindinius elementus, susijusius su metodika, kuria grindžiamas lyginamojo indekso nustatymas. Iš galimų pasekmių vartotojui svarbios tos, kurios kyla dėl veiksnių, galinčių turėti įtakos vartotojo įsipareigojimo dydžiui, įskaitant visų pirma riziką, susijusią su kintamosios palūkanų normos svyravimais, ir informaciją apie pagrindinius tokius svyravimus lemiančius elementus.
57.
Iš Reglamente 2016/1011 nustatytos lyginamojo indekso sistemos analizės matyti, kad skaidrumo reikalavimas pagal Direktyvą 93/13, siejamą su šiuo reglamentu, neįpareigoja paskolos davėjo tiesiogiai pateikti išsamesnės informacijos apie lyginamojo indekso nustatymo metodiką, nei reikalaujama pagal Reglamentą 2016/1011. Iš tiesų bendrą informaciją apie taikomą metodiką galima rasti Reglamente 2016/1011, o konkrečią informaciją administratorius turi paskelbti arba padaryti viešai prieinamą.
58.
Vis dėlto, kaip nurodyta, išlieka faktas, kad paskolos davėjas privalo tiksliai ir patikimai pateikti vartotojui atitinkamą informaciją apie lyginamojo indekso ir jo administratoriaus pavadinimą ir poveikį vartotojui. Mano nuomone, jeigu paskolos davėjas nurodytų tik kai kuriuos naudojamos pagrindinės metodikos elementus ir dėl to ši metodika ir esminiai elementai, lemiantys indekso normos svyravimus, būtų atskleisti ne iki galo arba sudarytų iškreiptą vaizdą apie lyginamojo indekso pobūdį, tai prieštarautų Direktyvoje 93/13 nustatytiems skaidrumo ir sąžiningumo reikalavimams.
59.
Teismo posėdyje J. J. teigė, jog buvo suklaidintas, kad WIBOR lyginamąjį indeksą sudaro tarpbankinio skolinimo sandorių duomenys, nors iš tikrųjų 98,27 % pagrindinių duomenų sudarė nustatymo procese dalyvaujančių bankų pateikti įverčiai (siūlomos palūkanų normos) (
50
). J. J. taip pat tvirtino, kad PKO jam pateikė informaciją, kuri prieštaravo galiojantiems teisės aktams ir ekonominei realybei. PKO griežtai užginčijo šiuos teiginius. Per posėdį PKO teigė, kad pateikė patikimą ir tikslią informaciją. Remiantis pirma nurodyta Teisingumo Teismo jurisprudencija (
51
), nacionalinis teismas, nagrinėdamas visas sutarties sudarymo aplinkybes, turi patikrinti, ar visa informacija, galinti turėti įtakos vartotojo įsipareigojimo dydžiui, jam buvo pateikta pakankamai tiksliai ir patikimai, kad jis galėtų įvertinti visų pirma bendrą paskolos kainą.
60.
Iš to išplaukia, jog į antrąjį prejudicinį klausimą reikia atsakyti: Direktyvos 93/13 4 straipsnio 2 dalis turi būti aiškinama taip, kad pagal ją galima vertinti vartotojo ir pardavėjo ar tiekėjo sudarytoje hipoteka užtikrintos paskolos sutartyje esančios sąlygos, kurioje numatyta šiai sutarčiai taikyti kintamąją palūkanų normą, pagrįstą 6 mėn. WIBOR lyginamuoju indeksu, nesąžiningumą, jeigu ši sąlyga nėra suformuluota aiškiai ir suprantamai (skaidrumo reikalavimas). Siekdamas laikytis šio reikalavimo, pardavėjas arba tiekėjas turi pakankamai tiksliai ir patikimai informuoti vartotoją apie naudojamo lyginamojo indekso ir jo administratoriaus pavadinimą ir apie galimą poveikį vartotojui dėl šio indekso naudojimo, kad jis galėtų įvertinti visų pirma bendrą paskolos kainą. Paskolos davėjas informaciją turi tiesiogiai ar netiesiogiai pateikti taip, kad visapusiškai informuotų apie pagrindinę metodiką ir esminius indekso normos svyravimą lemiančius elementus ir nesudarytų iškreipto vaizdo apie indekso pobūdį.
D.
Trečiasis prejudicinis klausimas: neteisėtas ginčijamos sutarties sąlygos pobūdis
61.
Atsižvelgiant į tai, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui įvertinus skaidrumo reikalavimą gali būti konstatuotas ginčijamos sutarties sąlygos neskaidrumas, Teisingumo Teismas turės atsakyti į trečiąjį prejudicinį klausimą. Šiuo klausimu nacionalinis teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar sutarties sąlyga, į kurią įtraukta WIBOR lyginamuoju indeksu pagrįsta kintamoji palūkanų norma, kaip reglamentuojama Reglamente 2016/1011, gali būti nesąžininga, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 93/13 3 straipsnio 1 dalį, nes bankas vartotojui suteikė nepakankamai informacijos ir dėl to, be kita ko, nevienodai pasiskirstė rizika tarp sutarties šalių (
52
).
62.
Iš Direktyvos 93/13 3 straipsnio 1 dalies matyti, kad ta sutarties sąlyga, dėl kurios nebuvo atskirai derėtasi, laikoma nesąžininga, jeigu pažeidžiant sąžiningumo reikalavimą dėl jos atsiranda ryškus neatitikimas tarp iš sutarties kylančių šalių teisių ir pareigų vartotojo nenaudai. Šiuo aspektu Teisingumo Teismas yra pažymėjęs, kad nuorodomis į „sąžiningumo“ ir „ryškaus neatitikimo“ tarp iš sutarties kylančių šalių teisių ir pareigų vartotojo nenaudai sąvokas Direktyvos 93/13 3 straipsnio 1 dalyje tik abstrakčiai apibrėžiamos aplinkybės, dėl kurių sutarties sąlyga, dėl kurios nebuvo atskirai derėtasi, yra nesąžininga (
53
).
63.
Norint sužinoti, ar dėl sąlygos atsiranda iš sutarties kylančių šalių teisių ir pareigų „ryškus neatitikimas“ vartotojo nenaudai, reikia visų pirma atsižvelgti į nacionalinės teisės nuostatas, taikytinas tuo atveju, kai šiuo klausimu nėra susitarimo tarp šalių, siekiant įvertinti, ar (o jei reikia, kiek) dėl sutarties vartotojas patenka į mažiau palankią teisinę padėtį, palyginti su numatyta galiojančioje nacionalinėje teisėje. Vertinant sąlygą dėl paskolos sutartyje numatytų palūkanų skaičiavimo, be kita ko, svarbu palyginti šioje sąlygoje numatytos palūkanų normos skaičiavimo metodą ir faktinį šios normos dydį su įstatyme įtvirtinta palūkanų norma, taip pat su ginčijamos sutarties sudarymo momentu rinkoje vyravusia palūkanų norma ginčijamai paskolos sutarčiai lygiaverčio dydžio ir trukmės paskolos atveju (
54
).
64.
Kalbant apie tai, kokiomis aplinkybėmis atsiranda toks neatitikimas „nepaisant sąžiningumo reikalavimo“, nacionalinis teismas, atsižvelgdamas į Direktyvos 93/13 16 konstatuojamąją dalį, šiuo tikslu turi patikrinti, ar pardavėjas arba tiekėjas, dorai ir teisingai veikdamas vartotojo atžvilgiu, galėjo pagrįstai tikėtis, jog vartotojas būtų sutikęs su tokia sąlyga, jei dėl jos būtų atskirai derėtasi (
55
).
65.
Be to, vadovaujantis šios direktyvos 4 straipsnio 1 dalimi, sutarties sąlygos nesąžiningumas vertinamas atsižvelgiant į prekių ar paslaugų, dėl kurių buvo sudaryta sutartis, pobūdį ir remiantis sutarties sudarymo metu buvusiomis visomis jos sudarymo aplinkybėmis. Iš to matyti, kad šiuo požiūriu taip pat reikia įvertinti pasekmes, kurių ši sąlyga gali sukelti atsižvelgiant į sutarčiai taikytiną teisę, o tam reikia išnagrinėti nacionalinės teisės sistemą (
56
).
66.
Šiuo klausimu, remiantis jurisprudencija, Teisingumo Teismas turi kompetenciją aiškinti Direktyvos 93/13 3 straipsnio 1 dalyje ir jos priede pavartotą sąvoką „nesąžininga sąlyga“ ir pateikti kriterijus, kuriuos nacionalinis teismas gali arba turi taikyti vertindamas sutarties sąlygą pagal tos pačios direktyvos nuostatas. Todėl nacionalinis teismas, remdamasis minėtais kriterijais ir atsižvelgdamas į nagrinėjamo atvejo aplinkybes, turi priimti sprendimą dėl to, ar tam tikra sutarties sąlyga iš tikrųjų yra nesąžininga. Remiantis tuo, darytina išvada, kad Teisingumo Teismui pakanka prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui pateikti gaires, į kurias jis turi atsižvelgti vertindamas aptariamos sąlygos nesąžiningumą (
57
).
67.
Pagrindinėje byloje nagrinėjamo ginčo atveju klausimas dėl sutarties sąlygos nesąžiningumo keliamas atsižvelgiant į tai, kad paskolos davėjas vartotojui suteikė tariamai nepakankamą ar netikslią informaciją ir dėl to, be kita ko, nevienodai pasiskirstė rizika tarp sutarties šalių. Vis dėlto vien tai, kad sąlyga neatitinka skaidrumo reikalavimo, pagal kurį, kaip minėta, vartotojui turi būti pateikta pakankama ir tiksli informacija, savaime nereiškia, kad ji yra nesąžininga, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 93/13 3 straipsnio 1 dalį (
58
). Siekdamas nustatyti, ar sutarties sąlyga yra nesąžininga, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi atlikti išsamų iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos išplaukiančių kriterijų vertinimą.
68.
Šiuo aspektu reikia pažymėti, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo išreikštos abejonės, atrodo, yra susijusios su dviem skirtingais klausimais: i) tinkamos informacijos apie riziką, kylančią dėl kintamosios palūkanų normos naudojimo ginčijamai paskolai, pateikimu vartotojui ir ii) tinkamos ir tikslios informacijos apie WIBOR indekso nustatymą pateikimu.
69.
Vis dėlto, nors nacionaliniai teismai civilinėse bylose, kaip antai pagrindinėje byloje, pagal Direktyvą 93/13 gali vertinti sutarčių sąlygas, grindžiamas lyginamaisiais indeksais, pavyzdžiui, WIBOR (
59
), jie negali nagrinėti tokių indeksų nustatymo metodikos pagal šią direktyvą, nes toks nagrinėjimas nepatenka į Direktyvos 93/13 taikymo sritį. Be to, kaip paaiškinta (
60
), Reglamente 2016/1011 nustatyta speciali skundų nagrinėjimo tvarka, kuria siekiama užtikrinti suinteresuotiesiems subjektams, įskaitant vartotojus, specialią administracinę galimybę inicijuoti skundų nagrinėjimo procesą kilus abejonių dėl indekso nustatymo atitikties atitinkamoms nacionalinės ir (arba) Sąjungos teisės nuostatoms. Kaip nurodė Komisija, leidimas nacionaliniams civilinių bylų teismams peržiūrėti ypatingos svarbos lyginamojo indekso nustatymo metodiką vertinant sutarties sąlygos nesąžiningumą pagal Direktyvą 93/13 pažeistų konkrečią ypatingos svarbos lyginamųjų indeksų valdymo
sistemą, kurią Sąjungos teisės aktų leidėjas nustatė Reglamente 2016/1011.
70.
Taigi pagrindinėje byloje nacionalinis teismas turėtų apsiriboti ginčijamos sutarties sąlygos ir visų su sutarties sudarymu susijusių aplinkybių vertinimu, į šio vertinimo apimtį neįtraukdamas klausimų, susijusių su lyginamųjų indeksų valdymo sistema, kaip nustatyta Reglamente 2016/1011.
71.
Visų pirma nacionalinis teismas turi patikrinti, ar veiklos vykdytojas pateikė vartotojui visą reikšmingą informaciją, leidžiančią jam įvertinti ginčijamos sutarties sąlygos ekonomines pasekmes jo finansiniams įsipareigojimams. Tai darant, reikėtų nepamiršti, kad sutarties sąlygos skaidrumas, kurio reikalaujama Direktyvoje 93/13, yra vienas iš veiksnių, į kuriuos reikia atsižvelgti vertinant šios sąlygos nesąžiningumą (
61
).
72.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nutartyje dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą nurodo, kad sutarties sąlygos, susijusios su kintamąja palūkanų norma, pagrįsta WIBOR indeksu, gali būti laikomos prieštaraujančiomis sąžiningumo reikalavimams ir vartotojo nenaudai sukuriančiomis didelį sutarties šalių teisių ir pareigų disbalansą dėl to, kad vartotojas nebuvo tinkamai informuotas apie jam tenkančią riziką, susijusią su kintamąja palūkanų norma, ir kad ši rizika buvo nevienodai paskirstyta tarp šių šalių. Jame taip pat nurodoma, kad PKO, kaip paskolos davėjas, žinojo apie WIBOR nustatymo metodą ir apie egzistuojančias abejones dėl šios palūkanų normos nustatymo skaidrumo, tačiau nusprendė apie tai neinformuoti vartotojo. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo teigimu, tai gali būti vertinama kaip sutarties šalių disbalanso visais su šia sutartimi susijusiais aspektais šaltinis (
62
).
73.
Tokiomis aplinkybėmis prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar ginčijama sutarties sąlyga yra nesąžininga, kaip tai suprantama pagal Direktyvos 93/13 3 straipsnio 1 dalį, atlikdamas išsamų iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos išplaukiančių kriterijų vertinimą. Į šį vertinimą, be kita ko, turi būti įtrauktas klausimas, ar trūko aiškios informacijos, kuri galėtų sumažinti J. J. galimybę suprasti ginčijamos sutarties sąlygos ekonomines pasekmes. Šiomis aplinkybėmis nacionalinis teismas turi patikrinti, ar nepateikus tikslios ir pakankamos informacijos pusiausvyra galėjo pasikeisti banko naudai taip, kad dėl to atsirastų didelis šalių teisių ir pareigų pagal ginčijamą sutartį disbalansas vartotojo nenaudai. Šiuo aspektu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi patikrinti, ar paskolos davėjas (PKO), vartotojo (J. J.) atžvilgiu veikdamas sąžiningai ir teisingai, galėjo pagrįstai tikėtis, kad vartotojas būtų sutikęs su tokia sąlyga, jei dėl jos būtų atskirai derėtasi (
63
). Šiuo tikslu reikia patikrinti, ar vartotojas davė sutikimą prisiimti riziką, susijusią su ginčijamos sutarties sąlygos taikymu, gavęs išsamią ir tikslią informaciją.
74.
Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įvertinti, ar paskolos davėjo vartotojui perduota informacija buvo pateikta neutraliai ir objektyviai, neleidžiant vartotojui manyti, kad ginčijamos sutarties sąlygos ir WIBOR pasirinkimas yra jam palankus, nors iš tiesų taip nėra.
75.
Iš to išplaukia, kad į trečiąjį prejudicinį klausimą reikia atsakyti: Direktyvos 93/13 3 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas turi įvertinti, ar sutarties sąlyga dėl WIBOR lyginamuoju indeksu grindžiamos kintamosios palūkanų normos, priešingai sąžiningumo reikalavimui, nesukuria reikšmingo sutarties šalių teisių ir pareigų disbalanso vartotojo nenaudai. Taigi atlikdamas bendrą sutarties sąlygos nesąžiningumo vertinimą nacionalinis teismas turi patikrinti, ar verslininkas, vartotojo atžvilgiu veikdamas sąžiningai ir teisingai, galėjo pagrįstai tikėtis, kad vartotojas būtų sutikęs su tokia sąlyga, jei dėl jos būtų atskirai derėtasi. Šiuo tikslu reikia patikrinti, ar vartotojas davė sutikimą dėl rizikos, kylančios dėl ginčijamos sutarties sąlygos taikymo, gavęs išsamią ir tikslią informaciją. Vis dėlto toks vertinimas negali būti susijęs su pačiu WIBOR indeksu ir jo nustatymo metodu.
IV. Išvada
76.
Apibendrindama siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į Sąd Okręgowy w Częstochowie (Čenstakavos apygardos teismas, Lenkija) pateiktą prejudicinį klausimą:
1.
1993 m. balandžio 5 d. Tarybos direktyvos 93/13/EEB dėl nesąžiningų sąlygų sutartyse su vartotojais 1 straipsnio 2 dalis
turi būti aiškinama taip, kad vartotojo ir pardavėjo ar tiekėjo sudarytoje hipoteka užtikrintos paskolos sutartyje esanti sąlyga, kurioje numatyta šiai sutarčiai taikyti kintamąją palūkanų normą, pagrįstą 6 mėn. WIBOR lyginamuoju indeksu, patenka į šios direktyvos taikymo sritį, jei nacionalinėje teisėje nenumatytas privalomas šio indekso ir konkrečios jo palūkanos normos taikymas, neatsižvelgiant į sutarties šalių pasirinkimą.
2.
Direktyvos 93/13 4 straipsnio 2 dalis
turi būti aiškinama taip, kad pagal ją galima vertinti vartotojo ir pardavėjo ar tiekėjo sudarytoje hipoteka užtikrintos paskolos sutartyje esančios sąlygos, kurioje numatyta šiai sutarčiai taikyti kintamąją palūkanų normą, pagrįstą 6 mėn. WIBOR lyginamuoju indeksu, nesąžiningumą, jeigu ši sąlyga nėra suformuluota aiškiai ir suprantamai (skaidrumo reikalavimas). Siekdamas laikytis šio reikalavimo, pardavėjas arba tiekėjas turi pakankamai tiksliai ir patikimai informuoti vartotoją apie naudojamo lyginamojo indekso ir jo administratoriaus pavadinimą ir apie galimą poveikį vartotojui dėl šio indekso naudojimo, kad jis galėtų įvertinti visų pirma bendrą paskolos kainą. Paskolos davėjas informaciją turi tiesiogiai ar netiesiogiai pateikti taip, kad visapusiškai informuotų apie pagrindinę metodiką ir esminius indekso normos svyravimą lemiančius elementus ir nesudarytų iškreipto vaizdo apie indekso pobūdį.
3.
Direktyvos 93/13 3 straipsnio 1 dalis
turi būti aiškinama taip, kad pagal ją nacionalinis teismas turi įvertinti, ar sutarties sąlyga dėl WIBOR lyginamuoju indeksu pagrįstos kintamosios palūkanų normos, priešingai sąžiningumo reikalavimui, nesukuria reikšmingo sutarties šalių teisių ir pareigų disbalanso vartotojo nenaudai. Taigi atlikdamas bendrą sutarties sąlygos nesąžiningumo vertinimą nacionalinis teismas turi patikrinti, ar verslininkas, vartotojo atžvilgiu veikdamas sąžiningai ir teisingai, galėjo pagrįstai tikėtis, kad vartotojas būtų sutikęs su tokia sąlyga, jei dėl jos būtų atskirai derėtasi. Šiuo tikslu reikia patikrinti, ar vartotojas davė sutikimą dėl rizikos, kylančios dėl ginčijamos sutarties sąlygos taikymo, gavęs išsamią ir tikslią informaciją. Vis dėlto toks vertinimas negali būti susijęs su pačiu WIBOR indeksu ir jo nustatymo metodu.
(
1
)	Originalo kalba: anglų.
(
2
)	1993 m. balandžio 5 d. Tarybos direktyva dėl nesąžiningų sąlygų sutartyse su vartotojais (OL L 95, 1993, p. 29; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 2 t., p. 288).
(
3
)	2016 m. birželio 8 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas dėl indeksų, kurie kaip lyginamieji indeksai naudojami finansinėse priemonėse ir finansinėse sutartyse arba siekiant įvertinti investicinių fondų veiklos rezultatus, kuriuo iš dalies keičiami direktyvos 2008/48/EB ir 2014/17/ES bei Reglamentas (ES) Nr. 596/2014 (OL L 171, 2016, p. 1).
(
4
)	Žr. 2019 m. kovo 22 d. Komisijos įgyvendinimo reglamento (ES) 2019/482, kuriuo iš dalies keičiamas Komisijos įgyvendinimo reglamentas (ES) 2016/1368, kuriuo pagal Reglamentą (ES) 2016/1011 nustatomas finansų rinkose naudojamų ypatingos svarbos lyginamųjų indeksų sąrašas (OL L 82, 2019, p. 26), 10 konstatuojamąją dalį.
(
5
)	Dz. U. 2017, 819 pozicija, su pakeitimais, toliau – Hipotekinio kredito įstatymas.
(
6
)	1997 m. rugpjūčio 29 d. Bankininkystės įstatymas (Dz. U. 2023, 2488 pozicija, su vėlesniais pakeitimais).
(
7
)	Administratorius – fizinis arba juridinis asmuo, kuris kontroliuoja lyginamojo indekso teikimą. Žr. Reglamento 2016/1011 3 straipsnio 1 dalies 6 punktą.
(
8
)	2016 m. rugpjūčio 11 d. Komisijos įgyvendinimo reglamentas, kuriuo pagal [Reglamentą 2016/1011] nustatomas finansų rinkose naudojamų ypatingos svarbos lyginamųjų indeksų sąrašas (OL L 217, 2016, p. 1). 2019 m. kovo 22 d. WIBOR buvo įtrauktas į Reglamentą (ES) 2019/482 kaip ypatingos svarbos lyginamasis indeksas pagal Reglamento 2016/1011 20 straipsnio 1 dalies b punktą.
(
9
)	Šiuo atžvilgiu jis nurodo, kad 6 mėn. WIBOR indeksas grindžiamas pačių bankų pateiktais su sandoriais nesusijusiais duomenimis, t. y. kad šie bankai, remdamiesi šiais duomenimis, tarpusavyje nesudaro jokių realių sandorių.
(
10
)	Finansų priežiūros institucija tokį sprendimą dėl WIBOR priėmė 2020 m. gruodžio 16 d., nustačiusi, kad administratoriaus vykdomas WIBOR teikimo procesas atitinka Sąjungos teisės aktų reikalavimus.
(
11
)	Žr. GPW Benchmark interneto svetainės skirsnį „Taisyklės“, visų pirma „WIBID ir WIBOR pagrindinių palūkanų normų nustatymo taisyklės“, Varšuva, 2017 m. lapkričio 30 d. (šioje išvadoje – WIBOR taisyklės), https://gpwbenchmark.pl/pub/BENCHMARK/files/Regulations_for_WIBID_and_WIBOR_Reference_Rates.pdf.
(
12
)	WIBOR yra „palūkanų normų lyginamasis indeksas“, kaip tai suprantama Reglamento 2016/1011 3 straipsnio 1 dalies 22 ir 25 punktuose. WIBID yra dar vienas Lenkijoje naudojamas indeksas, reiškiantis Varšuvos tarpbankinę pasiūlos normą. Remiuosi GPW Benchmark svetainės skirsnyje „Taisyklės“ pateikta informacija.
(
13
)	Reglamento 2016/1011 11 straipsnyje nustatyti reikalavimai, susiję su pradiniais duomenimis, reikalingais lyginamajam indeksui pateikti (taip pat žr. šios išvados 52 punktą). Reglamento 12 straipsnyje nustatyti reikalavimai, susiję su lyginamųjų indeksų, kaip antai WIBOR, nustatymo metodika.
(
14
)	Reglamento 2016/1011 15 straipsnyje reglamentuojamas elgesio kodeksas, kurio turi laikytis duomenų teikėjai (pavyzdžiui, bankai) ir kuris visų pirma turi apimti politiką, kurios turi būti laikomasi, kai teikiant pagrindinius duomenis naudojamasi diskrecija. Prireikus reikšmingai keisti pagrindinių palūkanų normų metodą ar apibrėžtį, administratorius rengia viešas konsultacijas, kuriose dalyvauja suinteresuotieji subjektai, pavyzdžiui, palūkanų normų naudotojai, atitinkamos institucijos ir Lenkijos centrinis bankas.
(
15
)	WIBOR taisyklės, p. 9.
(
16
)	Žr. Kosiorowski, M., ir Szczęsna, A., „WIBOR litigation, part 1: Can the WIBOR benchmark be challenged as the basis for setting variable interest rates?“, iš esmės 2025 m. birželio 12 d., https://codozasady.pl/en/p/wibor-litigation-part-1-can-the-wibor-benchmark-be-challenged-as-the-basis-for-setting-variable-interest-rates-.
(
17
)	Taikomas toks metodas: i) jei yra 10 ar daugiau siūlomų palūkanų normų – vidutinė palūkanų norma, atmetus dvi didžiausias ir dvi mažiausias palūkanų normas; ii) jei yra 8 ar 9 siūlomos palūkanų normos – vidutinė palūkanų norma, atmetus didžiausią ir mažiausią palūkanų normas; iii) jei yra 6 ar 7 siūlomos palūkanų normos – paprastas visų siūlomų palūkanų normų vidurkis; jei yra 5 ar mažiau siūlomų palūkanų normų – WIBOR šiai sąlygai nenustatytas.
(
18
)	Konkrečios darbo dienos pagrindinės palūkanų normos skelbiamos administratoriaus interneto svetainėje, žr. WIBOR taisyklių 7.1 punktą.
(
19
)	Žr. šios išvados 10 punktą.
(
20
)	Žr. 2024 m. gegužės 30 d. Sprendimą Raiffeisen Bank (C-176/23, EU:C:2024:443, 22 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
21
)	2020 m. kovo 3 d. Sprendimas Gómez del Moral Guasch (C-125/18, EU:C:2020:138, 31 ir 32 punktai ir juose nurodyta jurisprudencija) (toliau – Sprendimas Gómez del Moral Guasch I).
(
22
)	Žr. 2024 m. gegužės 30 d. Sprendimą Raiffeisen Bank (C-176/23, EU:C:2024:443, 27 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
23
)	Ten pat, 33 punktas. Taip pat žr. šio sprendimo 36 punktą.
(
24
)	Žr. nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą (prancūzų kalba; toliau ši versija vadinama tiesiog nutartimi dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą) 5 punktą.
(
25
)	Žr. Sampławski, K., „WIBOR pod lupą TSUE – analiza prawna pytań prejudycjalnych – pytanie nr 1.“ (Teisingumo Teisme nagrinėjamas WIBOR – Preliminarių klausimų teisinė analizė – 1 klausimas), 2024 m. rugsėjo 11 d., https://www.bankowebezprawie.pl/wibor-pod-lupa-tsue-analiza-prawna-pytan-prejudycjalnych-pytanie-nr-1/.
(
26
)	Kaip teigė J. J. savo pastabose Teisingumo Teismui.
(
27
)	2021 m. birželio 10 d. Sprendimas Prima banka Slovensko (C-192/20, EU:C:2021:480, 32 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
28
)	Reglamento 2016/1011 13 straipsnis „Metodikos skaidrumas“.
(
29
)	Žr. šios išvados 15 punktą.
(
30
)	Žr. šios išvados 19 punktą.
(
31
)	Pagal Reglamentą 2019/482.
(
32
)	Žr. Reglamento 2019/482 10 konstatuojamąją dalį.
(
33
)	2021 m. birželio 10 d. Sprendimas BNP Paribas Personal Finance (C-609/19, EU:C:2021:469, 27 punktas).
(
34
)	Ten pat, 28 punktas.
(
35
)	2024 m. kovo 21 d. Sprendimas Profi Credit Bulgaria (Su kredito sutartimi susijusios papildomos paslaugos) (C-714/22, EU:C:2024:263, 60 punktas).
(
36
)	2021 m. birželio 10 d. Sprendimas BNP Paribas Personal Finance (C-776/19–C-782/19, EU:C:2021:470, 53 punktas).
(
37
)	Ten pat, 54 punktas.
(
38
)	2024 m. kovo 21 d. Sprendimas Profi Credit Bulgaria (Su kredito sutartimi susijusios papildomos paslaugos) (C-714/22, EU:C:2024:263, 61 punktas).
(
39
)	Šiuo klausimu žr. 2017 m. rugsėjo 20 d. Sprendimą Andriciuc ir kt. (C-186/16, EU:C:2017:703, 43 punktas).
(
40
)	Sprendimo Gómez del Moral Guasch I 50 punktas.
(
41
)	Ten pat, 51 punktas.
(
42
)	Ten pat, 52 punktas.
(
43
)	Ten pat, 53 punktas.
(
44
)	Ten pat, 54 punktas.
(
45
)	Ten pat, 55 punktas.
(
46
)	2024 m. gruodžio 12 d. Sprendimas Kutxabank (C-300/23, EU:C:2024:1026, 83 punktas).
(
47
)	Šiuo klausimu žr. 2024 m. gruodžio 12 d. Sprendimą Kutxabank (C-300/23, EU:C:2024:1026, 84 ir 90 punktai).
(
48
)	2008 m. balandžio 23 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl vartojimo kredito sutarčių ir panaikinanti Tarybos direktyvą 87/102/EEB (OL L 133, 2008, p. 66).
(
49
)	2014 m. vasario 4 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva dėl vartojimo kredito sutarčių dėl gyvenamosios paskirties nekilnojamojo turto, kuria iš dalies keičiamos direktyvos 2008/48 ir 2013/36/ES bei Reglamentas (ES) Nr. 1093/2010 (OL L 60, 2014, p. 34).
(
50
)	Žr. šios išvados 16 punktą.
(
51
)	Žr. šios išvados 43 išnašą.
(
52
)	Žr. visų pirma nutarties dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą 8 skirsnio 1 dalį, p. 26.
(
53
)	2017 m. sausio 26 d. Sprendimas Banco Primus (C-421/14, EU:C:2017:60, 58 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) (toliau – Sprendimas Banco Primus).
(
54
)	Šiuo klausimu žr. 2023 m. liepos 13 d. Sprendimą Banco de Santander (Rėmimasis oficialiu indeksu) (C-265/22, EU:C:2023:578, 65 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
(
55
)	Sprendimo Banco Primus 60 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija.
(
56
)	Ten pat, 61 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija.
(
57
)	Sprendimo Banco Primus 57 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija.
(
58
)	2021 m. lapkričio 17 d. Nutartis Gómez del Moral Guasch (C-655/20, EU:C:2021:943, 37 punktas).
(
59
)	Taip yra dėl atsakymų, kuriuos siūlau atsakant į pirmąjį ir antrąjį prejudicinius klausimus. Išlieka tikimybė, kad kitose valstybėse narėse dėl galiojančios nacionalinės teisinės sistemos panašios sutarties sąlygos iš tiesų nepatenka į Direktyvos 93/13 taikymo sritį.
(
60
)	Šios išvados 55 punktas.
(
61
)	2023 m. liepos 13 d. Sprendimas Banco de Santander (Rėmimasis oficialiu indeksu) (C-265/22, EU:C:2023:578, 66 punktas).
(
62
)	Nutartis dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą, p. 26, 1 ir paskesni punktai.
(
63
)	Žr. šios išvados 64 punktą ir jame nurodytą jurisprudenciją.