62018CC0128
GENERALINIO ADVOKATO
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA IŠVADA,
pateikta 2019 m. balandžio 30 d. (
1
)
Byla C‑128/18
Dumitru-Tudor Dorobantu
dalyvaujant
Generalstaatsanwaltschaft Hamburg
(Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg (Hanzos miesto Hamburgo aukštesnysis apygardos teismas, Vokietija) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Laisvės, saugumo ir teisingumo erdvė – Policijos ir teismų bendradarbiavimas baudžiamosiose bylose – Europos arešto orderis – Pagrindų sprendimas 2002/584/TVR – 1 straipsnio 3 dalis – Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija – 4 straipsnis – Nežmoniško ar žeminamo elgesio uždraudimas – Vykdančiųjų teisminių institucijų pareiga išnagrinėti kalinimo sąlygas Europos arešto orderį išdavusioje valstybėje narėje – Nagrinėjimo apimtis – Kriterijai“
I. Įžanga
1.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikė Vokietijos teisminė institucija, nagrinėjanti, ar yra leistinas Dumitru‑Tudor Dorobantu perdavimas Rumunijos teisminei institucijai, kuri išdavė Europos arešto orderį, remdamasi Pagrindų sprendimu 2002/584/TVR (
2
). Iš pradžių šis Europos arešto orderis buvo išduotas siekiant vykdyti baudžiamąjį persekiojimą, paskui – siekiant įvykdyti laisvės atėmimo bausmę.
2.
Šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą, kaip ir 2016 m. balandžio 5 d. Sprendimas Aranyosi ir Căldăraru (
3
) bei 2018 m. liepos 25 d. Sprendimas Generalstaatsanwaltschaft (Kalinimo sąlygos Vengrijoje) (
4
), – tai galimybė apibrėžti garantijas, kurios turi būti suteiktos siekiant užtikrinti pagal Europos arešto orderį perduoto asmens pagrindinių teisių paisymą tuo atveju, kai Europos arešto orderį išdavusios valstybės narės bausmių vykdymo sistema turi sisteminių ar bendrų trūkumų.
3.
Konkrečiai kalbant, šiuo prašymu priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismo prašoma patikslinti, kokios apimties kontrolę turi atlikti vykdančioji teisminė institucija siekdama įvertinti, ar yra realus nežmoniško ar žeminamo elgesio pavojus, kuris kils atitinkamam asmeniui dėl jo kalinimo sąlygų Europos arešto orderį išdavusioje valstybėje narėje, ir į kokius įvairius veiksnius bei kriterijus privalo atsižvelgti ši teisminė institucija atlikdama šį vertinimą.
II. Teisinis pagrindas
A.
Sąjungos teisė
1. Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartija
4.
Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos (
5
) 4 straipsnyje „Kankinimo ir nežmoniško ar žeminančio elgesio arba baudimo uždraudimas“ nustatyta:
„Niekas negali būti kankinamas, patirti nežmonišką ar žeminantį elgesį arba būti taip baudžiamas.“
5.
Su Chartija susijusiuose išaiškinimuose (
6
) patikslinta, kad „[Chartijos] 4 straipsnyje nurodyta teisė yra [Žmogaus teisių ir pagrindinių laisvių apsaugos konvencijos, (toliau – EŽTK)] (
7
) 3 straipsnyje garantuota teisė, kurios formuluotė yra ta pati <…> Pagal [C]hartijos 52 straipsnio 3 dalį jo esmė ir taikymo sritis yra tokia pati kaip EŽTK straipsnio.“ (
8
)
2. Pagrindų sprendimas 2002/584
6.
Pagrindų sprendime 2002/584 numatytu Europos arešto orderiu siekiama klasikinį ekstradicijos mechanizmą, kai yra reikalingas vykdomosios valdžios sprendimas, pakeisti nacionalinių teisminių institucijų bendradarbiavimo priemone, grindžiama nuosprendžių ir teismo sprendimų tarpusavio pripažinimo ir valstybių narių tarpusavio pasitikėjimo principais (
9
).
7.
Šiuo pagrindų sprendimu nustatyta nauja, paprastesnė ir veiksmingesnė asmenų, nuteistų ar įtariamų pažeidus baudžiamąjį įstatymą (
10
), perdavimo sistema, apribojant nevykdymo pagrindus ir nustatant sprendimų, susijusių su Europos arešto orderiu, priėmimo terminus (
11
).
8.
Pagrindų sprendimo 2002/584 12 ir 13 konstatuojamosios dalys suformuluotos taip:
„(12)
Šis pagrindų sprendimas grindžiamas pagarba pagrindinėms teisėms ir principams, kurie pripažįstami [ESS] 6 straipsnyje ir kurie atsispindi [Chartijoje], ypač jos VI skyriuje. <…>
(13)
Joks asmuo neturėtų būti perkeltas, išsiųstas ar perduotas valstybei, kurioje yra rimtas pavojus, kad jam bus pritaikyta mirties bausmė, kankinimai arba kitoks nežmoniškas ar žeminantis elgesys arba bausmė.“
9.
Šio pagrindų sprendimo 1 straipsnyje „Europos arešto orderio apibrėžimas ir įpareigojimas jį vykdyti“ nustatyta:
„1.   Europos arešto orderis yra teisminis sprendimas, kurį išduoda [priima] valstybė narė, kad kita valstybė narė areštuotų [sulaikytų] ir perduotų prašomą perduoti asmenį, siekiant patraukti baudžiamojon atsakomybėn arba vykdyti laisvės atėmimo bausmę [vykdyti baudžiamąjį persekiojimą arba laisvės atėmimo bausmę], arba sprendimą dėl įkalinimo.
2.   Valstybės narės vykdo Europos arešto orderį, remdamosi tarpusavio pripažinimo principu ir vadovaudamosi šio pagrindų sprendimo nuostatomis.
3.   Šis pagrindų sprendimas nekeičia pareigos gerbti pagrindines teises ir pagrindinius teisinius principus, įtvirtintus [ESS] 6 straipsnyje.“
B.
Vokietijos teisė
10.
Pagrindų sprendimas 2002/584 į Vokietijos teisės sistemą perkeltas 1982 m. gruodžio 23 d.Gesetz über die internationale Rechtshilfe in Strafsachen (Tarptautinės teisinės pagalbos baudžiamosiose bylose įstatymas) (
12
), iš dalies pakeisto 2006 m. liepos 20 d.Gesetz zur Umsetzung des Rahmenbeschlusses über den Europäischen Haftbefehl und die Übergabeverfahren zwischen den Mitgliedstaaten der Europäischen Union (Įstatymas, kurio perkeliamas Pagrindų sprendimas dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos) (
13
), 78–83k straipsniais.
11.
Pagal IRG 29 straipsnio 1 dalį, kuri, remiantis IRG 78 straipsnio 1 dalimi, taikoma Europos arešto orderiui, Oberlandesgericht (aukštesnysis apygardos teismas, Vokietija) Staatsanwaltschaft (prokuratūra, Vokietija) prašymu priima sprendimą dėl ekstradicijos teisėtumo, kai persekiojamas asmuo nesutinka su supaprastinta ekstradicija. Pagal IRG 32 straipsnį šiuo klausimu priimama nutartis.
12.
IRG 73 straipsnyje nustatyta:
„Kai šiuo klausimu nepateikta išankstinio prašymo, savitarpio teisminė pagalba ir duomenų perdavimas yra neteisėti, jeigu pažeidžiami esminiai Vokietijos teisinės sistemos principai. Kai prašymas pateikiamas pagal aštuntą dalį <…>, savitarpio teisminė pagalba yra neleistina, jeigu ja pažeidžiami ESS 6 straipsnyje įtvirtinti principai.“
III. Pagrindinės bylos faktinės aplinkybės ir prejudiciniai klausimai
13.
D.‑T. Dorobantu yra Rumunijos pilietis, gyvenantis Hamburge (Vokietija).
14.
Vokietijos teisminės institucijos gavo prašymą perduoti šį asmenį pagal pirmąjį Europos arešto orderį, kurį 2016 m. rugpjūčio 12 d. išdavė Judecătoria Medgidia (Medžidijos apylinkės teismas, Rumunija). Šis orderis buvo išduotas siekiant vykdyti baudžiamąjį persekiojimą už turtinius nusikaltimus ir dokumentų klastojimą bei suklastotų dokumentų naudojimą.
15.
Per minėto orderio vykdymo procedūrą Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg (Hanzos miesto Hamburgo aukštesnysis apygardos teismas, Vokietija) atsižvelgė į konkrečius įrodymus dėl kalinimo sąlygų Rumunijoje sisteminių ar bendrų trūkumų. Taikydamas Sprendime Aranyosi ir Căldăraru Teisingumo Teismo suformuluotus principus, šis teismas išnagrinėjo Rumunijos institucijų pateiktą informaciją dėl sąlygų, kuriomis D.‑T. Dorobantu bus kalinamas po jo perdavimo. Remiantis šia informacija buvo matyti, kad kardomojo kalinimo atveju šis asmuo būtų laikomas bendroje kameroje, t. y. keturių asmenų (šių kamerų plotas –12,30 m2, 12,67 m2 ir 13,50 m2) arba dešimties asmenų (šios kameros plotas –36,25 m2) kameroje. Jeigu būtų vykdoma laisvės atėmimo bausmė, D.‑T. Dorobantu 21 dieną būtų laikomas įstaigoje, kurioje kiekvienam kalinamam asmeniui tenka 3 m2 plotas, ir paskui, jei jam būtų taikomas griežtas laisvės atėmimo režimas, ir toliau kalinamas tomis pačiomis sąlygomis. Tačiau, jei D. ‑T. Dorobantu būtų taikomas atviras arba pusiau atviras režimas, jam tektų asmeninė erdvė, kuri sudarytų 2 m2 asmeniui (
14
).
16.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas atliko bendrą šių kalinimo sąlygų vertinimą, remdamasis Europos Žmogaus Teisių Teismo jurisprudencija. Atsižvelgęs į didelius Rumunijos bausmių vykdymo sistemos patobulinimus, susijusius tiek su infrastruktūra, tiek su kontrolės mechanizmais, šis teismas padarė išvadą, kad suinteresuotajam asmeniui nekyla realaus nežmoniško ar žeminamo elgesio pavojaus, kaip tai suprantama pagal Sprendimą Aranyosi ir Căldăraru.
17.
Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konstatavo, kad jei būtų atsisakyta išduoti atitinkamą asmenį, jo padaryti baudžiamieji nusižengimai liktų nenubausti, o tai prieštarautų tikslui užtikrinti baudžiamojo teisingumo veiksmingumą Europos Sąjungoje.
18.
Remdamasi 2017 m. sausio 3 ir 19 d.Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg (Hanzos miesto Hamburgo aukštesnysis apygardos teismas) nutartimis, Generalstaatsanwaltschaft Hamburg (Hamburgo generalinė prokuratūra, Vokietija) leido išduoti D.‑T. Dorobantu Rumunijos institucijoms po to, kai šis asmuo atliko laisvės atėmimo bausmę, skirtą jam už kitus baudžiamuosius nusižengimus, padarytus Vokietijoje.
19.
Vis dėlto šios nutartys buvo panaikintos 2017 m. gruodžio 19 d.Bundesverfassungsgericht (Federalinis Konstitucinis Teismas, Vokietija) nutartimi. Iš esmės šis teismas nutarė, kad atliekant vertinimą dėl atitinkamo asmens perdavimo teisėtumo iš pradžių reikėjo pateikti prašymą priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismui, kad šis pareikštų nuomonę dėl veiksnių, turinčių reikšmę nagrinėjant kalinimo sąlygas Europos arešto orderį išdavusioje valstybėje narėje.
20.
2018 m. vasario 8 d. nutartimi Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg (Hanzos miesto Hamburgo aukštesnysis apygardos teismas) nutarė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1)
Kokie minimalūs reikalavimai turi būti keliami dėl kalinimo sąlygų atsižvelgiant į Pagrindų sprendimą 2002/584 ir Chartijos 4 straipsnį?
a)
Ar Sąjungos teisėje yra numatytas „absoliutus“ minimalus kameros dydis, kurio nesiekiant visuomet pažeidžiamas Chartijos 4 straipsnis?
i)
Ar, nustatant vienam asmeniui tenkančią kameros ploto dalį, yra svarbu tai, ar tai yra vienvietė kamera, ar bendra?
ii)
Ar, apskaičiuojant kameros dydį, reikia atimti plotą, kurį užima baldai (lova, spinta ir pan.)?
iii)
Kokie infrastruktūros reikalavimai (jei jie taikomi) turi reikšmės sprendžiant kalinimo sąlygų atitikties Sąjungos teisei klausimą? Kokią reikšmę, jei taikoma, turi tiesiogiai (arba tik netiesiogiai) iš kameros pasiekiamos sanitarinės ir higieninės ar kitos patalpos, taip pat šalto ir karšto vandens tiekimas, šildymas, apšvietimas ir pan.?
b)
Kokia reikšmė vertinant tenka skirtingiems „bausmės vykdymo režimams“, t. y. tam, kad skiriasi išleidimo iš kamerų laikas ir taikomi skirtingi judėjimo laisvės įkalinimo įstaigoje apribojimai?
c)
Ar – kaip tai padarė ši kolegija savo sprendimuose leisti išduoti asmenį – reikia atsižvelgti ir į teisinius bei organizacinius patobulinimus Europos arešto orderį išdavusioje valstybėje narėje (ombudsmeno sistemos įvedimas, bausmių vykdymo teismų sukūrimas ir pan.)?
2)
Kokiais Sąjungos teisės kriterijais remiantis turi būti vertinamos kalinimo sąlygos, kiek tai susiję su Sąjungos teisėje užtikrintų pagrindinių teisių paisymu? Kokį poveikį šie kriterijai turi aiškinant „realaus pavojaus“ sąvoką, kaip ji suprantama pagal Sprendimą Aranyosi ir Căldăraru?
a)
Ar vykdančiosios valstybės narės teisminės institucijos turi teisę atlikti visapusišką kalinimo sąlygų Europos arešto orderį išdavusioje valstybėje narėje kontrolę, ar jos turi apsiriboti tik „akivaizdžių pažeidimų“ vertinimu?
b)
Jeigu atsakydamas į pirmąjį prejudicinį klausimą Teisingumo Teismas prieitų prie išvados, kad Sąjungos teisėje nustatyti „absoliutūs“ kalinimo sąlygų reikalavimai, ar šių minimalių sąlygų neužtikrinimas reikštų, kad visada egzistuoja „realus pavojus“, kuris yra kliūtis išduoti asmenį, ar vykdančioji valstybė narė visgi gali atlikti vertinimą? Ar, atliekant vertinimą, galima atsižvelgti į tokius aspektus, kaip Europos savitarpio teisminės pagalbos sistemos išsaugojimas, veiksminga Europos baudžiamojo teisingumo sistema ar tarpusavio pasitikėjimo ir pripažinimo principai?“
21.
2018 m. rugsėjo 25 d. nutartimi Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg (Hanzos miesto Hamburgo aukštesnysis apygardos teismas) Teisingumo Teismui pranešė, kad per laikotarpį, praėjusį nuo kreipimosi į Teisingumo Teismą, Judecătoria Medgidia (Medžidijos apylinkės teismas) nuteisė D.‑T. Dorobantu dvejų metų ir keturių mėnesių laisvės atėmimo bausme už baudžiamuosius nusižengimus, padarytus Rumunijos teritorijoje. Šis nuosprendis buvo priimtas 2018 m. birželio 14 d. teisiamajam nedalyvaujant. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismui nurodė, kad Europos arešto orderis, išduotas 2016 m. rugpjūčio 12 d. siekiant vykdyti baudžiamąjį persekiojimą, buvo „pakeistas“ nauju Europos arešto orderiu, išduotu 2018 m. rugpjūčio 1 d. siekiant įvykdyti laisvės atėmimo bausmę. Tačiau šis teismas pranešė, kad jis palieka galioti savo prašymą priimti prejudicinį sprendimą, nes jame pateikti klausimai išlieka tokie pat svarbūs vykstant procesui pagrindinėje byloje.
IV. Pirminės pastabos
22.
Prieš pradedant nagrinėti prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimus, užduotus Teisingumo Teismui, man atrodo būtina pateikti dvi išankstines pastabas.
23.
Pirmoji susijusi su Europos arešto orderių „pakeitimu“, į kurį daro nuorodą prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas savo 2018 m. rugsėjo 25 d. nutartyje. Antroji susijusi su Teisingumo Teismo suformuota jurisprudencija, kurioje, mano nuomone, įtvirtintos gairės, kuriomis turi būti vadovaujamasi atsakant į prejudicinius klausimus šioje byloje.
A.
Europos arešto orderių „pakeitimas“
24.
Kaip nurodžiau, 2018 m. rugsėjo 25 d. nutartimi prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismui pranešė, kad Europos arešto orderis, kurį Judecătoria Medgidia (Medžidijos apylinkės teismas) išdavė siekiant vykdyti D.‑T. Dorobantu baudžiamąjį persekiojimą, vykstant procesui pagrindinėje byloje buvo „pakeistas“ nauju Europos arešto orderiu, išduotu to paties teismo, tačiau šiuo atveju – siekiant įvykdyti laisvės atėmimo bausmę.
25.
Nors prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimai lieka tokie pats svarbūs kalbant apie šio antrojo Europos arešto orderio vykdymą (tai per teismo posėdį patvirtino visos šalys), vis dėlto būtina, kad vykdančioji teisminė institucija kuo skubiau priimtų sprendimą dėl pirmojo Europos arešto orderio nebegaliojimo ir ab initio pradėtų procedūrą dėl antrojo orderio vykdymo. Tai privaloma padaryti siekiant užtikrinti teisinio saugumo principo laikymąsi, taip pat teisių ir garantijų, pagal Pagrindų sprendimą 2002/584 suteiktų prašomam perduoti asmeniui, paisymą.
26.
Iš esmės, antrojo Europos arešto orderio dėl jo pobūdžio ir teisinių bei materialinių įgyvendinimo sąlygų negalima įvykdyti vien pakeitus juo pirmąjį orderį.
27.
Iš Pagrindų sprendimo 2002/584 1 straipsnio 1 dalies matyti, kad „Europos arešto orderis yra teisminis sprendimas“. Taigi, nurodytas vieno orderio „pakeitimas“ kitu neleidžia nepaisyti tos aplinkybės, kad antrasis Europos arešto orderis, išduotas siekiant įvykdyti laisvės atėmimo bausmę, yra paremtas nauju nacionaliniu nuosprendžiu ir šis nuosprendis skiriasi nuo sprendimo, kuriuo grindžiamas pirmasis Europos arešto orderis, todėl jis turi atitikti specialias teisines ir materialines sąlygas. Pakanka pažymėti, kad šio antrojo Europos arešto orderio vykdymas gali lemti naują kalinimo laikotarpį, kuris būtų prilygintas ne kardomajam kalinimui iki nuosprendžio priėmimo, kaip tai buvo pirmojo Europos arešto orderio atveju, o bausmės vykdymo pradžiai, ir šis laikotarpis turėtų būti atimtas iš atliktinos bausmės (
15
).
28.
Taigi, vykdant antrąjį Europos arešto orderį būtina, kad vykdančioji teisminė institucija, pirma, pripažintų pirmąjį Europos arešto orderį nebegaliojančiu ir, antra, ab initio pradėtų vykdymo procedūrą ir patikrintų, ar įvykdytos visos šio antrojo orderio vykdymo sąlygos, kaip pagrindinėje byloje, atrodo, nustatyta prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo 2018 m. rugsėjo 25 d. nutartimi.
B.
Sprendimas „Aranyosi ir Căldăraru“
29.
Antroji pastaba susijusi su taisyklėmis ir principais, kuriuos Teisingumo Teismas suformulavo Sprendime Aranyosi ir Căldăraru, o vėliau pakartojo Sprendime Generalstaatsanwaltschaft. Ši jurisprudencija nustatė gaires, kuriomis reikia vadovautis nagrinėjant prejudicinius klausimus šioje byloje ir į juos atsakant.
30.
Sprendime Aranyosi ir Căldăraru Teisingumo Teismas pirmą kartą pripažino galimą valstybių narių tarpusavio pasitikėjimo ir pripažinimo principų apribojimą, reikalaudamas, kad vykdančioji teisminė institucija patikrintų kalinimo sąlygas Europos arešto orderį išdavusioje valstybėje narėje, jei dėl šios valstybės bausmių vykdymo sistemos trūkumų atitinkamam asmeniui gali kilti realus nežmoniško ar žeminamo elgesio, prieštaraujančio Chartijos 4 straipsniui, pavojus.
31.
Šiame sprendime Teisingumo Teismas įtvirtino gaires, kuriomis vadovaujantis turi būti atliekama ši kontrolė, ir apibrėžė šios kontrolės teisinį pagrindimą, tikslą, rūšis, taip pat pobūdį ir pasekmes.
32.
Ši kontrolė grindžiama Pagrindų sprendimo 2002/584 1 straipsnio 3 dalimi, 5 straipsniu ir 6 straipsnio 1 dalimi, o jos tikslas – užtikrinti Chartijos 4 straipsnio, kuriame, kaip priminė Teisingumo Teismas, įtvirtinta „viena iš pagrindinių Sąjungos ir jos valstybių narių vertybių“ (
16
) ir kuriame numatytas draudimas „yra absoliutus“ (
17
), laikymąsi.
33.
Minėta kontrolė turi būti atliekama išimtinai tais atvejais, kai vykdančioji teisminė institucija, remdamasi turimais objektyviais, patikimais, tiksliais ir tinkamai atnaujintais duomenimis, konstatuoja, kad Europos arešto orderį išdavusios valstybės narės bausmių vykdymo sistema turi trūkumų, kurie yra arba sisteminiai ar bendri, arba susiję su tam tikromis asmenų grupėmis ar su tam tikrais sulaikymo centrais (
18
).
34.
Šiomis aplinkybėmis vykdančioji teisminė institucija privalo „konkrečiai ir tiksliai“ patikrinti, ar yra svarių ir pagrįstų motyvų manyti, kad atitinkamam asmeniui dėl jo kalinimo sąlygų kils realus nežmoniško ar žeminamo elgesio, kaip tai suprantama pagal Chartijos 4 straipsnį, pavojus (
19
).
35.
Taigi, konstatavus bendrus Europos arešto orderį išdavusios valstybės bausmių vykdymo sistemos trūkumus, atliekamas individualus ir išsamus pavojaus, kuris kils atitinkamam asmeniui, vertinimas.
36.
Ši kontrolė gali turėti svarbių pasekmių Europos arešto orderio vykdymui. Teisingumo Teismas patvirtino, kad atlikusi šią kontrolę vykdančioji teisminė institucija gali atidėti arba net nutraukti atitinkamo asmens perdavimo procedūrą (
20
).
37.
Po to, kai buvo priimtas Sprendimas Aranyosi ir Căldăraru, Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen (Hanzos miesto Brėmeno aukštesnysis apygardos teismas, Vokietija) pateikė Teisingumo Teismui du naujus prašymus priimti prejudicinį sprendimą. Pirmasis prašymas buvo pateiktas 2016 m. rugsėjo 12 d. vykstant dviejų Europos arešto orderių, išduotų dėl Pál Aranyosi, vykdymo procedūrai, ir dėl šio prašymo buvo priimta nutartis dėl pagrindo priimti sprendimą nebuvimo, nes Europos arešto orderiai, išduoti dėl atitinkamo asmens, buvo panaikinti iki Teisingumo Teismo sprendimo priėmimo (
21
).
38.
Antrasis prašymas buvo pateiktas 2018 m. kovo 27 d. vykdant dėl ML išduotą Europos arešto orderį; nagrinėdamas šį prašymą Sprendime Generalstaatsanwaltschaft Teisingumo Teismas turėjo galimybę patikslinti principų, suformuluotų Sprendime Aranyosi ir Căldăraru (
22
), reikšmę ir apimtį, ypač kalbant apie individualų ir išsamų nežmoniško ar žeminamo elgesio pavojaus vertinimą.
39.
Sprendime Generalstaatsanwaltschaft Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad Pagrindų sprendimo 2002/584 1 straipsnio 3 dalis, 5 straipsnis ir 6 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinami taip, kad „jei vykdančioji teisminė institucija turi duomenų, patvirtinančių kalinimo išduodančiosios valstybės narės bausmių vykdymo [įkalinimo] įstaigose sąlygų sisteminius ar apibendrintus [bendrus] trūkumus, <…> ji:
–
<…>
–
privalo patikrinti kalinimo sąlygas tik tose bausmių vykdymo [įkalinimo] įstaigose, kuriose [asmuo, dėl kurio išduotas Europos arešto orderis siekiant įvykdyti laisvės atėmimo bausmę], atsižvelgiant į jos turimą informaciją, bus kalinamas, nors ir laikinai ar tranzito tikslu;
–
privalo patikrinti šiuo tikslu tik tas atitinkamo asmens konkrečias ir tikslias kalinimo sąlygas, kurios yra reikšmingos nustatant, ar jam kils realus nežmoniško ar žeminančio elgesio pavojus, kaip tai suprantama pagal [Chartijos] 4 straipsnį;
–
gali atsižvelgti į išduodančiosios valstybės narės institucijų, kurios nėra išduodančioji teisminė institucija, pateiktą informaciją, pavyzdžiui, į garantiją, kad atitinkamas asmuo nepatirs nežmoniško ar žeminančio elgesio, kaip tai suprantama pagal [Chartijos] 4 straipsnį.“
40.
Sprendimas Generalstaatsanwaltschaft buvo priimtas 2018 m. liepos 25 d., t. y. praėjus keliems mėnesiams po šio prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateikimo. Manau, kad minėtu sprendimu atsakoma į daugelį klausimų, kurie kyla prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui šioje byloje.
V. Analizė
41.
Pateiktus klausimus geriau nagrinėti kitokia tvarka, nei juos išdėstė prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
42.
Iš tiesų, nors pirmuoju klausimu ir antrojo klausimo b punktu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašo Teisingumo Teismo pareikšti nuomonę dėl įvairių veiksnių, į kuriuos turi atsižvelgti vykdančioji teisminė institucija siekdama konkrečiai ir tiksliai įvertinti kalinimo sąlygas Europos arešto orderį išdavusioje valstybėje narėje, man atrodo, kad iš pradžių būtina apibrėžti šios kontrolės apimtį, kaip savo antrojo klausimo a punkte prašo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
A.
Dėl kalinimo sąlygų įstaigoje, kurioje, tikėtina, bus kalinamas atitinkamas asmuo, kontrolės apimties
43.
Savo antrojo klausimo a punktu prašymą priimti prejudicinį sprendimą patekęs teismas Teisingumo Teismo iš esmės prašo patikslinti, kokios apimties kontrolę turi atlikti vykdančioji teisminė institucija, kai ji individualiai ir išsamiai nagrinėja, ar atitinkamam asmeniui gali kilti nežmoniško ar žeminamo elgesio pavojus dėl jo kalinimo sąlygų Europos arešto orderį išdavusioje valstybėje narėje.
44.
Konkrečiai kalbant, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia sužinoti, ar vykdančioji teisminė institucija turi atlikti „visapusišką“ sąlygų, kuriomis atitinkamas asmuo bus kalinamas Europos arešto orderį išdavusioje valstybėje narėje, patikrinimą, ar ši teisminė institucija turi atlikti „paprastesnę“ kontrolę, kuri apsiriboja „akivaizdžiais pažeidimais“. Šiomis aplinkybėmis atrodo, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiam teismui kyla klausimas, ar vykdančiajai teisminei institucijai gali pakakti Europos arešto orderį išdavusios valstybės garantijos, kad atitinkamas asmuo nepatirs nežmoniško ar žeminamo elgesio dėl jo kalinimo sąlygų.
45.
Kaip nurodžiau, taisyklės ir principai, kuriuos Teisingumo Teismas suformulavo Sprendime Aranyosi ir Căldăraru ir kuriuos paskui jis pakartojo Sprendime Generalstaatsanwaltschaft, leidžia atsakyti į šiuos klausimus.
46.
Nors Sprendime Generalstaatsanwaltschaft Teisingumo Teismas ir nustatė kontrolės, kurią turi atlikti vykdančioji teisminė institucija, ratione loci ribas ir apribojo šią kontrolę tik įkalinimo įstaigomis, kuriose, „[tikėtina], bus kalinamas“ (
23
) atitinkamas asmuo arba kuriose „konkrečiai numatyta“ kalinti šį asmenį, nors ir laikinai ar tranzito tikslu (
24
), vis dėlto jis atkreipė ypatingą dėmesį į tai, kad atliekant šią kontrolę reikia išnagrinėti visus reikšmingus materialinius kalinimo aspektus.
47.
Nustatyta, kad teisė nepatirti nežmoniško ar žeminamo elgesio, kaip tai suprantama pagal Chartijos 4 straipsnį, – tai absoliuti teisė ir jos pažeidimas gali būti konstatuotas tik išnagrinėjus visas reikšmingas bylos aplinkybes.
48.
Šis principas išplaukia visų pirma iš Sprendimo Aranyosi ir Căldăraru, nes jame Teisingumo Teismas pareikalavo, kad vykdančioji teisminė institucija „konkrečiai ir tiksliai“ (
25
) įvertintų, ar yra realus nežmoniško ar žeminamo elgesio pavojus.
49.
Paskui minėtas principas buvo patvirtintas Sprendime Generalstaatsanwaltschaft.
50.
Byloje, kurioje buvo priimtas pastarasis sprendimas, Teisingumo Teismo visų pirma buvo klausiama, ar Pagrindų sprendimo 2002/584 1 straipsnio 3 dalies, 5 straipsnio ir 6 straipsnio 1 dalies paisymas reiškia, kad vykdančioji teisminė institucija turi atlikti „[kiekvienu atveju] išsam[ų] atitinkamų laikymo laisvės atėmimo įstaigose sąlygų [Europos arešto orderį išdavusioje valstybėje narėje] tikrinim[ą]“ ir patikrinti ne tik vienam kalinamam asmeniui tenkantį asmeninės erdvės plotą, bet ir „kitas kalinimo sąlygas“ (
26
). Taip pat buvo klausiama, ar šios sąlygos turi būti vertinamos atsižvelgiant į Europos Žmogaus Teisių Teismo jurisprudenciją, kuri išplaukia iš 2016 m. spalio 20 d. Sprendimo Muršić prieš Kroatiją (
27
).
51.
Sprendime Generalstaatsanwaltschaft Teisingumo Teismas iškart nurodė, kad pagal EŽTK 3 straipsnį netinkamo elgesio minimalaus žiaurumo laipsnio vertinimas priklauso „nuo visų bylos aplinkybių“ (
28
), ir pareikalavo, kad vykdančioji teisminė institucija, prireikus, prašytų informacijos apie „konkrečias ir tikslias atitinkamo asmens kalinimo <…> sąlygas“ (
29
).
52.
Kalbėdamas apie kalinimo sąlygas Teisingumo Teismas rėmėsi sąlygomis, kurias Europos Žmogaus Teisių Teismas aiškiai nurodė Sprendime Muršić prieš Kroatiją (
30
). Vykdančioji teisminė institucija turi atsižvelgti ne tik į asmeninę erdvę, kuri bus suteikta kalinamam asmeniui kalinimo metu, bet ir į kitus reikšmingus aspektus, galinčius paveikti šio asmens kalinimo sąlygas. Pavyzdžiui, ši institucija turi atsižvelgti į apribojimo trukmę ir apimtį, taip pat į judėjimo laisvę ir galimą veiklą už kameros ribų ir, galiausiai, į tai, ar atitinkamos įstaigos infrastruktūra ir paslaugos apskritai yra patenkinamos. Tačiau Teisingumo Teismas atmetė vykdančiosios teisminės institucijos galimybę grįsti savo vertinimą akivaizdžiai nereikšmingais laisvės atėmimo aspektais (
31
).
53.
Taigi, atsižvelgiant į principus, Teisingumo Teismo suformuluotus Sprendime Generalstaatsanwaltschaft, vykdančioji teisminė institucija privalo įvertinti realų nežmoniško ar žeminamo elgesio pavojų, kuris kils atitinkamam asmeniui dėl jo kalinimo sąlygų įkalinimo įstaigoje, kurioje, tikėtina, jis bus kalinamas, ir išnagrinėti visus materialinius kalinimo aspektus, turinčius reikšmę atliekant šį vertinimą. Ir, atvirkščiai, kaip jau pažymėjau savo išvadoje byloje, kurioje buvo priimtas tas sprendimas, šis nagrinėjimas negali apimti aspektų, kurie viršija tai, kas būtina šiam vertinimui atlikti (
32
).
54.
Dėl svarbos, kurią reikia suteikti Europos arešto orderį išdavusios valstybės institucijų garantijai, pažymėtina, kad minėtame sprendime Teisingumo Teismas nutarė, jog ši garantija – tai veiksnys, kurio vykdančioji teisminė institucija „negali ignoruoti“ (
33
). Konkrečiai kalbant, Teisingumo Teismas nusprendė, jog tuo atveju, kai nėra jokių tikslių duomenų, leidžiančių manyti, kad kalinimo sąlygos konkrečioje įkalinimo įstaigoje prieštarauja Chartijos 4 straipsniui, vykdančioji teisminė instituciją „turi pasikliauti [šia garantija]“ atsižvelgdama į tarpusavio pasitikėjimą, kuriuo grindžiamas Europos arešto orderis (
34
).
55.
Todėl negaliu pritarti nuomonei, kad vykdančioji teisminė institucija galėtų suabejoti šia garantija ir tikrinti jos patikimumą atsižvelgdama į turimus duomenis dėl kalinimo sąlygų atitinkamoje valstybėje narėje.
56.
Toks tikrinimas, visiškai nekeliantis tarpusavio pasitikėjimo, kuris turi vyrauti išduodančiųjų teisminių institucijų ir vykdančiųjų teisminių institucijų santykiuose, skatintų abipusį nepasitikėjimą ir to grįžtamoji pasekmė – abejonės dėl supaprastintos perdavimo sistemos, kuria grindžiamas Europos arešto orderis.
57.
Be to, primenu, kad pagal Sąjungos teisę, vadovaujantis ieškiniui dėl įsipareigojimų nevykdymo taikomais principais, valstybės narės institucijos prisiimti įsipareigojimai įpareigoja šią valstybę narę. Pavyzdžiui, jei nesilaikoma vykdančiosios teisminės institucijos įsipareigojimų, kuriuos prisiėmė bausmių vykdymo administracijos institucija, ir atitinkamas asmuo gali patirti nežmonišką ar žeminamą elgesį, prieštaraujantį Chartijos ir EŽTK reikalavimams, kyla Europos arešto orderį išdavusios valstybės narės atsakomybė. Be to, kaip jau pabrėžiau savo išvadoje byloje ML (Kalinimo sąlygos Vengrijoje) (
35
), tokio įsipareigojimo pažeidimu atitinkamas asmuo gali remtis Europos arešto orderį išdavusios valstybės narės teismuose.
B.
Kriterijai, taikytini atliekant kalinimo sąlygų įstaigoje, kurioje, tikėtina, bus kalinamas atitinkamas asmuo, kontrolę
58.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimo pateikusio teismo pirmasis klausimas ir antrojo klausimo b punktas, pateikti Teisingumo Teismui, nagrinėtini kartu. Iš esmės jie abu susiję su kriterijais, kuriais vadovaudamasi vykdančioji teisminė institucija turi konkrečiai ir tiksliai įvertinti, ar yra realus nežmoniško ar žeminamo elgesio pavojus dėl kalinimo sąlygų Europos arešto orderį išdavusioje valstybėje.
59.
Visų pirma prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo klausia, ar Sąjungos teisėje nustatyta absoliuti riba dėl minimalaus asmeninės erdvės, kuri turi būti suteikta kalinamam asmeniui, ploto. Jis taip pat prašo patikslinti šio ploto apskaičiavimo taisykles vienvietės arba bendros kameros, kurioje yra baldai ir sanitariniai įrenginiai, atveju.
60.
Be to, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, į kokius kitus veiksnius gali būti atsižvelgta atliekant šį vertinimą, ir konkrečiai nurodo įkalinimo įstaigos infrastruktūrą, bausmės vykdymo režimą, taip pat teisinius ir organizacinius patobulinimus, susijusius su bausmės vykdymu Europos arešto orderį išdavusioje valstybėje narėje.
61.
Galiausiai, tuo atveju, jei Teisingumo Teismas nuspręstų, kad Sąjungos teisėje nustatyti „absoliutūs“ reikalavimai dėl kalinimo sąlygų, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas nori sužinoti, ar vykdančioji teisminė institucija vis dėlto gali vertinti šiuos reikalavimus pasverdama skirtingus interesus, t. y. pirma, būtinybę laikytis šių reikalavimų ir, antra, būtinybę paisyti tarpusavio pasitikėjimo ir pripažinimo principų ir užtikrinti veiksmingą sistemą, kuria grindžiamas Europos arešto orderis.
62.
Dar kartą pažymėtina, kad Sprendime Generalstaatsanwaltschaft nustatytos gairės, kuriomis vadovaudamasis Teisingumo Teismas turi atsakyti į prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo klausimus.
1. Sprendimo „Generalstaatsanwaltschaft“ indėlis
63.
Šiame sprendime Teisingumo Teismas pirmiausia pažymėjo, kad Sąjungos teisėje nėra numatyta jokių minimalių taisyklių dėl kalinimo sąlygų.
64.
Kadangi Chartijos 4 straipsnio esmė ir taikymo sritis yra tokia pati kaip EŽTK 3 straipsnio, Teisingumo Teismas pasirėmė kriterijais, išplaukiančiais iš Europos Žmogaus Teisių Teismo jurisprudencijos (
36
).
65.
Konkrečiai kalbant, Teisingumo Teismas pasirėmė Sprendimu Muršić prieš Kroatiją, kuriame Europos Žmogaus Teisių Teismo didžioji kolegija apibendrino taisykles ir normas, kurios išplaukia iš šio teismo jurisprudencijos, susijusios su kalėjimų perpildymu, ir paaiškino sąlygas, kuriomis asmeninės erdvės trūkumas kameroje gali būti pripažintas prieštaraujančiu EŽTK 3 straipsniui.
66.
Taigi, Teisingumo Teismas laikėsi požiūrio, kuriuo jis jau vadovavosi Sprendime Aranyosi ir Căldăraru. Šiame sprendime Teisingumo Teismas iš esmės aiškiai pasirėmė pagrindinius principus įtvirtinančiu 2013 m. sausio 8 d. Europos Žmogaus Teisių Teismo sprendimu Torreggiani ir kiti prieš Italiją (
37
), kad apibrėžtų bendras Europos arešto orderį išdavusios valstybės narės institucijų pareigas, susijusias su bet kokio kalinio kalinimu (
38
).
67.
Taigi, Sprendime Generalstaatsanwaltschaft Teisingumo Teismas priminė, jog tam, kad būtų taikomas EŽTK 3 straipsnis, netinkamas elgesys turi siekti minimalų žiaurumo laipsnį, o jį vertinti reikia atsižvelgiant į visas bylos aplinkybes, būtent į tokio elgesio trukmę ir jo įtaką fizinei ar psichinei būklei, o tam tikrais atvejais – nukentėjusiojo lytį, amžių ir sveikatos būklę (
39
).
68.
Tada Teisingumo Teismas nagrinėjo kalinimo sąlygų erdvės veiksnį ir savo sprendimo 92 ir 93 punktuose pažymėjo:
„92
Turint omenyje erdvės veiksnio svarbą bendrai vertinant kalinimo sąlygas, tai, kad vienam kalinamam asmeniui bendroje kameroje tenka mažiau kaip 3 m2 asmeninės erdvės, leidžia atsirasti tvirtai EŽTK 3 straipsnio pažeidimo prezumpcijai ([Sprendimo Muršić prieš Kroatiją] 124 punktas).
93
Paprastai tokia tvirta EŽTK 3 straipsnio pažeidimo prezumpcija gali būti paneigta tik jei, pirma, minimalios asmeninės erdvės normos, kuri sudaro 3 m2, sumažinimas yra trumpalaikis, epizodinis ir nereikšmingas, antra, taip atsitikus užtikrinama pakankama judėjimo už kameros ribų laisvė ir tinkama veikla, trečia, apskritai įstaigos siūlomos kalinimo sąlygos yra patenkinamos ir jei dėl atitinkamo asmens nesiimama kitokių veiksmų, kurie laikomi prastas kalinimo sąlygas sunkinančiomis aplinkybėmis ([Sprendimo Muršić prieš Kroatiją] 138 punktas).“
69.
Be to, šio sprendimo 97–100 punktuose Teisingumo Teismas pareiškė nuomonę dėl veiksnio, susijusio su kalinimo trukme, reikšmės ir ypač pabrėžė, kad „vien sąlyginis trumpas kalinimo laikotarpis automatiškai nepašalina ginčijamo elgesio iš EŽTK 3 straipsnio taikymo srities, jei kitų aplinkybių pakanka tam, kad jam būtų taikoma ši nuostata“ (
40
).
70.
Galiausiai, minėto sprendimo 103 punkte Teisingumo Teismas atmetė tai, kad vykdančioji teisminė institucija gali vertinti realaus nežmoniško ar žeminamo elgesio pavojaus buvimą atsižvelgdama į akivaizdžiai nereikšmingus laisvės atėmimo aspektus, pavyzdžiui, religinių apeigų atlikimą, galimybę rūkyti, drabužių skalbimo sąlygas, grotų ar grotelių ant kamerų langų įrengimą.
71.
Nors Sprendimas Muršić prieš Kroatiją (
41
) buvo kritikuojamas, manau, kad, atsižvelgiant į šiuo metu galiojančią Sąjungos teisę, Teisingumo Teismas laikėsi pozicijos, kuri leidžia užtikrinti būtiną Chartijos ir EŽTK nuoseklumą; šis siekis nurodytas Chartijos 52 straipsnio 3 dalyje (
42
).
72.
Tiesa, pagal šią nuostatą nedraudžiama, kad Sąjungos teisėje būtų numatyta didesnė apsauga nei suteikta pagal EŽTK (
43
). Vis dėlto manau, kad nagrinėjamu atveju nėra materialinių sąlygų, leidžiančių pasiekti šį tikslą. Iš tiesų, šiuo metu nėra jokios nuostatos, reglamentuojančios kalinimo sąlygas Sąjungoje, ir Teisingumo Teismas neturėtų formuluoti skaičiais išreikštų normų dėl asmeninės erdvės, kuri turi būti suteikta kalinamam asmeniui, net jei būtų kalbama apie minimalų standartą. Ši užduotis priskirtina ne jo, o teisės aktų leidėjo funkcijoms. Be to, reikia pripažinti, kad šiuo metu Teisingumo Teismas neturi būtinų duomenų šioje srityje, priešingai nei Europos Žmogaus Teisių Teismas arba kiti Europos Tarybos organai, kurie turi konkrečių duomenų dėl bausmių vykdymo sistemų ir praktinių žinių apie kalinimo sąlygas valstybėse, nes Europos Žmogaus Teisių Teismas gauna šią informaciją nagrinėdamas jam pateiktus skundus, o Europos Taryba – iš ataskaitų ir apsilankymų vietoje, už kuriuos ji yra atsakinga.
73.
Galiausiai primenu, kad Europos Žmogaus Teisių Teismo nurodyti reikalavimai – tai minimalios normos. Sąjungoje ir būtent Europos baudžiamojo teisingumo erdvėje šie reikalavimai turi leisti užtikrinti vienodas minimalias ribas, taikytinas visų valstybių narių bausmių vykdymo sistemoms, neatsižvelgiant į šių sistemų skirtumus, o tai padeda stiprinti tarpusavio pasitikėjimą, kuriuo turi vadovautis valstybės narės. Taip pat primenu, kad vis dėlto kiekviena valstybė narė nacionaliniu lygmeniu gali numatyti aukštesnius standartus, susijusius su kalinimo sąlygomis jos pačios įkalinimo įstaigose, tačiau vykdydama Europos arešto orderį ji negali reikalauti šių standartų iš kaimyninių valstybių.
74.
Dabar reikia išsamiau išnagrinėti klausimus, kuriuos prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas uždavė Teisingumo Teismui.
2. Minimalus asmeninės erdvės, kuri turi būti suteikta kalinamam asmeniui, plotas
75.
Kaip jau nurodžiau, Sprendime Generalstaatsanwaltschaft Teisingumo Teismas pirmiausia pažymėjo, kad Sąjungos teisėje nėra numatyta jokių minimalių taisyklių dėl kalinimo sąlygų (
44
). Šiomis aplinkybėmis Teisingumo Teismas apibrėžė minimalų asmeninės erdvės, kuri turi būti suteikta kalinamam asmeniui, plotą, remdamasis Europos Žmogaus Teisių Teismo nustatyta minimalia riba, t. y. 3 m2.
76.
Ši minimali riba nėra absoliuti.
77.
Iš tiesų vertinimas, kokią minimalią ribą turi pasiekti netinkamas elgesys, kad jam būtų taikomas EŽTK 3 straipsnis, yra santykinis pagal savo esmę. Šios ribos vertinimas negali būti apribotas vien tikslaus kvadratinių metrų, kurie turi būti suteikti kalinamam asmeniui, skaičiaus nustatymu, nes toks vertinimas neleidžia atsižvelgti į visas kalinimo sąlygas, kuriomis vyksta šio asmens kasdienis gyvenimas.
78.
Kaip pripažįsta Teisingumo Teismas, erdvės veiksnys yra svarbus (
45
). Tačiau jį reikia vertinti atliekant bendrą kalinimo sąlygų vertinimą, kuriuo turi būti atsižvelgta į visus reikšmingus materialinius aspektus. Nors mažesnis nei 3 m2 minimalus plotas bendroje kameroje leidžia atsirasti tvirtai EŽTK 3 straipsnio pažeidimo prezumpcijai, vis dėlto ši prezumpcija gali būti paneigta, jei yra veiksnių, galinčių tinkamai kompensuoti asmeninės erdvės trūkumą. Teisingumo Teismas tai aiškiai išdėstė Sprendimo Generalstaatsanwaltschaft 92 ir 93 punktuose (
46
).
79.
Savo ruožtu Europos Žmogaus Teisių Teismas ne visuomet pripažįsta, kad nedidelis nukrypimas nuo minimalios 3 m2 ploto vienam kalinamam asmeniui bendroje kameroje normos savaime sudaro nežmonišką ar žeminamą elgesį.
80.
Europos komitetas prieš kankinimą ir kitokį žiaurų, nežmonišką ar žeminamą elgesį ir baudimą (toliau – CPT) taip pat nereikalauja, kad jo rekomenduojamos normos dėl „gyvenamojo ploto vienam kalinamam asmeniui“ būtų vertinamos kaip absoliučios. CPT gali leisti nedidelį nukrypimą nuo 4 m2 gyvenamojo ploto bendroje kameroje arba 6 m2 gyvenamojo ploto vienvietėje kameroje normos, jei yra kitų teigiamų veiksnių, susijusių, pavyzdžiui, su įvairia veikla, kurioje kalinamas asmuo gali dalyvauti už kameros ribų (
47
).
81.
Siekiant nustatyti minimalią asmeninės erdvės, kuri turi būti suteikta kalinamam asmeniui, ribą būtina atsižvelgti į tam tikrus veiksnius.
82.
Pirma, šios minimalios ribos nustatymas priklauso nuo to, ar kalinamas asmuo laikomas vienvietėje kameroje, ar bendroje kameroje (
48
).
83.
Iš esmės tai yra dvi patalpų rūšys, dėl kurių kyla skirtingo pobūdžio nuogąstavimų ir atitinkamais atvejais kalinamo asmens gyvenamoji erdvė turi būti vertinama skirtingai. Gyvenimas vienvietėje kameroje, nors dažnai laikoma, kad tik tokia kamera gali užtikrinti kalinamo asmens orumą ir fizinį saugumą, gali kelti šiam asmeniui konkretų pavojų, susijusį su vienatve ir socialinio bendravimo nebuvimu. Dėl gyvenimo bendroje kameroje, atvirkščiai, kalinamam asmeniui gali būti neužtikrintos tinkamos higienos sąlygos ir jam gali kilti bauginimo arba net smurto pavojus, kuris padidėja itin perpildytose patalpose. Šiomis aplinkybėmis minimalios normos, kurias gyvenimo bendroje kameroje atveju Europos Žmogaus Teisių Teismas apibrėžė Sprendime Muršić prieš Kroatiją, negali būti taikomos gyvenimo vienvietėje kameroje atveju, ir tai jau buvo pripažinta (
49
).
84.
CPT savo ruožtu pripažįsta, kad normos dėl asmeninės gyvenamosios erdvės skiriasi atsižvelgiant ne tik į įstaigos rūšį, bet ir į tai, kiek asmenų yra kameroje, taip pat į režimą, kuris taikomas kalinamiems asmenims (
50
). Dėl asmenų skaičiaus kameroje pažymėtina, kad CPT labai aiškiai atskiria vienvietes kameras ir bendras kameras. Be to, dėl pastarųjų kamerų CPT atsisako pripažinti, kad dvivietė kamera gali būti prilyginta kamerai, kurioje numatyta laikyti 6–10 kalinamų asmenų, taip pat skirtingai vertina bendrus miegamuosius, kuriose yra apie dešimt kalinamų asmenų, ir didelius bendrus miegamuosius, kuriuose gali būti iki šimto asmenų.
85.
Antra, iš Europos Žmogaus Teisių Teismo jurisprudencijos ir CPT rekomendacijų matyti, kad minimalus asmeninės erdvės plotas neturi apimti ploto, kurį užima sanitariniai įrenginiai kameroje (
51
).
86.
Priešingai, šis plotas iš esmės turi apimti erdvę, kurią užima baldai. Tačiau Europos Žmogaus Teisių Teismas atsižvelgia į tai, kiek kalinamo asmens gyvenamasis plotas iš tikrųjų sumažėja dėl esamų baldų, siekdamas įsitikinti, kad kalinamas asmuo turi galimybę normaliai judėti kameroje arba laisvai praeiti tarp baldų (
52
).
87.
Tuo atveju, jei kalinamam asmeniui suteikta asmeninė erdvė bendroje kameroje yra mažesnė nei 3 m2, Europos Žmogaus Teisių Teismas nagrinėja bendrą kitų materialinių kalinimo sąlygų poveikį, kad nustatytų, ar šios sąlygos dėl savo trūkumų sudaro sunkinančias aplinkybes, ar, atvirkščiai, dėl jų atitikties nustatytiems standartams leidžia „tinkamai kompensuoti asmeninės erdvės trūkumą“ (
53
), todėl gali paneigti EŽTK 3 straipsnio pažeidimo prezumpciją.
88.
Taigi, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas prašo Teisingumo Teismo patikslinti šiuos kitus materialinius kalinimo aspektus, turinčius reikšmę vertinant konkrečias kalinimo sąlygas.
3. Kiti materialiniai kalinimo aspektai
89.
Sprendimo Generalstaatsanwaltschaft 93 punkte Teisingumo Teismas nurodė kelis aspektus, kuriuos vykdančioji teisminė institucija privalo išnagrinėti siekdama įvertinti, ar, be asmeninės erdvės trūkumo, kitos materialinės kalinimo sąlygos yra suderinamos su pagrindinėmis kalinamo asmens teisėmis.
90.
Pirmasis aspektas susijęs su apribojimo trukme ir apimtimi.
91.
Primenu, kad šio sprendimo 97–100 punktuose Teisingumo Teismas pateikė nuorodų, kaip turi būti vertinamos apribojimo trukmė ir apimtis. Remdamasis Europos Žmogaus Teisių Teismo jurisprudencija, Teisingumo Teismas priminė, kad kalinimo laikotarpio trukmė – tai svarbus veiksnys. Vis dėlto Teisingumo Teismas patikslino, kad sąlyginai trumpas kalinimo laikotarpis arba kalinimas laikinai ar tranzito tikslu savaime nepaneigia nežmoniško ar žeminamo elgesio pavojaus, jei kitų aplinkybių pakanka tam, kad būtų taikomas EŽTK 3 straipsnis.
92.
Antrasis aspektas susijęs su kalinamo asmens judėjimo už kameros ribų laisve ir galima jo veikla.
93.
Taigi, vykdančioji teisminė institucija turi įvertinti kalinamam asmeniui suteiktą asmeninę erdvę atsižvelgdama į laiką, kurį jis praleidžia savo kameroje. Sprendime Generalstaatsanwaltschaft Teisingumo Teismas nepatikslino, kaip turi būti atliekamas šio kalinimo aspekto vertinimas. Tačiau tai nustatyti padeda Europos Žmogaus Teisių Teismo jurisprudencija, apibendrinta Sprendime Muršić prieš Kroatiją. Remiantis šiuo sprendimu kalinami asmenys turi turėti galimybę praleisti protingą dienos dalį už kameros ribų ir skirti tą laiką profesinei veiklai arba mokymams, arba sporto veiklai, taip pat pasivaikščiojimui, kurio kokybines ir kiekybines sąlygas teismas taip pat vertina. Šiuo aspektu Europos Žmogaus Teisių Teismas atsižvelgia į išorėje esančių įrenginių, kurie turi būti pakankamai erdvūs ir atviroje erdvėje, išdėstymą.
94.
Galiausiai, trečiasis aspektas susijęs su tuo, ar kalinimo sąlygos apskritai yra patenkinamos.
95.
Sprendime Generalstaatsanwaltschaft Teisingumo Teismas taip pat nepateikė nuorodų, kaip vertinti šį aspektą. Tačiau, jei remsimės Europos Žmogaus Teisių Teismo paaiškinimais Sprendime Muršić prieš Kroatiją, tampa aišku, kad šiuo klausimu vykdančioji teisminė institucija turi išnagrinėti kameros ir bausmės vykdymo įstaigos, kurioje, tikėtina, bus kalinamas atitinkamas asmuo, pagrindinių paslaugų bei infrastruktūros įrengimą (
54
).
96.
Pabrėžiu, kad atliekant šį vertinimą turi reikšmę būtent „pagrindinės“ bausmės vykdymo įstaigos paslaugos ir infrastruktūra. Iš tikrųjų, vykdančioji teisminė institucija negali nagrinėti kalinimo aspektų, kurie, vertinami pagal Chartijos 4 straipsnį, neturi visiškai jokios reikšmės, ir negali šiuo tikslu pateikti prašymų dėl papildomos informacijos. Taip buvo byloje, kurioje buvo priimtas Sprendimas Generalstaatsanwaltschaft. Teisingumo Teismas aiškiai pažymėjo, kad prašymas dėl papildomos informacijos gali būti pateiktas tik dėl kalinimo aspektų, reikšmingų siekiant įvertinti kančias ir pažeminimą, kuriuos patiria kalinamas asmuo dėl blogų kalinimo sąlygų. Kaip jau nurodžiau, to neapima tokie aspektai, kaip antai religinių apeigų atlikimas, galimybė rūkyti arba tam tikros paslaugos, pavyzdžiui, drabužių skalbimas (
55
).
97.
Pabrėžiu, kad atliekant šių įvairių veiksnių vertinimą būtina atsižvelgti į bausmės vykdymo įstaigos, kurioje bus kalinamas atitinkamas asmuo, rūšį ir į jam taikomą bausmės vykdymo režimą.
98.
Iš esmės kalinamo asmens, laikomo „centriniame kalėjime“, t. y. įstaigoje, kurioje kalinami asmenis, nuteisti ilgos trukmės bausmėmis arba keliantys ypatingą pavojų, kalinimo sąlygos labai skiriasi nuo sąlygų, kai kalinamas asmuo laikomas centre, kuriame taikomas pusiau atviras režimas, arba kai šiam asmeniui taikomas laikymo už įstaigos ribų režimas. Europos Žmogaus Teisių Teismas mano, kad pirmuoju atveju turi būti taikomos palankesnės nuostatos, kiek tai susiję su kalinamo asmens judėjimo laisve įstaigos viduje ir su siūloma veikla už kameros ribų (darbas, laisvalaikis, mokymai). Tai logiška, nes antruoju atveju kalinamam asmeniui dienos metu leidžiama išvykti iš įstaigos, kad jis vykdytų profesinę veiklą, mokytųsi arba dalyvautų bet kokiame kitame integracijos arba reintegracijos projekte.
99.
Atsižvelgdama būtent į šiuos įvairius aspektus vykdančioji teisminė institucija turi įvertinti, ar asmeninės erdvės trūkumą kompensuoja tinkamos materialinės kalinimo sąlygos.
100.
Tokioje situacijoje kaip pagrindinėje byloje, kai iš Europos arešto orderį išdavusios valstybės narės pateiktos informacijos matyti, kad atitinkamam asmeniui suteiktas plotas sudarys 3 m2 arba mažiau (
56
), primintina, kad erdvės veiksnys yra lemiamas ir leidžia atsirasti tvirtai Chartijos 4 straipsnio pažeidimo prezumpcijai. Tuomet šių įvairių aspektų bendro poveikio vertinimas turi leisti vykdančiajai teisminei institucijai nustatyti, ar ši prezumpcija gali būti paneigta.
101.
Ir, atvirkščiai, situacija yra visiškai kitokia, kai kalinamam asmeniui suteiktas plotas sudaro nuo 3 iki 4 m2. Nors erdvės veiksnys išlieka svarbi aplinkybė, dėl jo nekyla jokios pažeidimo prezumpcijos. Tuomet vykdančioji teisminė institucija turi nustatyti, ar, be šio asmeninės erdvės trūkumo, kitos materialinės kalinimo sąlygos yra tinkamos ar, priešingai, prieštarauja pagrindinėms kalinamo asmens teisėms, todėl turi būti konstatuotas Chartijos 4 straipsnio pažeidimas.
4. Veiksnių, susijusių su įstatymais numatytomis ir struktūrinėmis priemonėmis, kuriomis patobulinamas bausmių vykdymas Europos arešto orderį išdavusioje valstybėje narėje, svarba
102.
Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo klausia, ar vykdančioji teisminė institucija gali atsižvelgti į Europos arešto orderį išdavusios valstybės narės patobulinimus, susijusius tiek su šios valstybės bausmių vykdymo infrastruktūra, tiek su jos bausmių vykdymo kontrolės mechanizmais.
103.
Vykdančioji teisminė institucija gali atsižvelgti į visas įstatymais numatytas ar struktūrines priemones, kurių ėmėsi Europos arešto orderį išdavusi valstybė narė, padedančias stiprinti asmenų, kuriems atimta laisvė, apsaugą nuo realaus nežmoniško ar žeminamo elgesio pavojaus. Pavyzdžiui, kalinamo asmens teisės paduoti skundą pripažinimas, veiksmingos sistemos, susijusios su galimybe paduoti skundą bausmių vykdymo administracijai ar bausmės vykdymą prižiūrinčioms institucijoms, sukūrimas arba nepriklausomo organo, kuriam pavesta užtikrinti žmogaus teisių paisymą laisvės atėmimo vietose, įsteigimas – visa tai yra priemonės, padedančios sukurti bausmių vykdymo režimą, kuriuo paisoma pagrindinių teisių.
104.
Vis dėlto, kaip jau pažymėjau savo išvadoje byloje ML (Kalinimo sąlygos Vengrijoje) (
57
), šių priemonių gali nepakakti, jei vykdančiajai teisminei institucijai kiltų pagrįstų abejonių dėl tikimybės, jog atitinkamas asmuo gali iš karto patirti nežmonišką ar žeminamą elgesį, nepaisant to, kad tokia žala vėliau būtų atitaisyta taikant veiksmingas teisminės gynybos priemones Europos arešto orderį išdavusioje valstybėje narėje. Šios priemonės, kad ir kokios jos būtų, iš principo išlieka bendro pobūdžio ir negali savaime kompensuoti realaus nežmoniško ar žeminamo elgesio pavojaus, kilsiančio atitinkamam asmeniui dėl kalinimo sąlygų bausmės vykdymo įstaigoje, kurioje, tikėtina, jis bus kalinamas.
5. Veiksnių, susijusių su pagrindiniais principais, kuriais grindžiama Europos baudžiamojo teisingumo erdvė, svarba
105.
Savo antrojo klausimo b punktu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas Teisingumo Teismo klausia – tuo atveju, jei Teisingumo Teismas nuspręstų, kad Sąjungos teisėje yra nustatyti „absoliutūs“ reikalavimai dėl kalinimo sąlygų, – ar vykdančioji teisminė institucija, atlikdama nežmoniško ar žeminamo elgesio pavojaus vertinimą, vis dėlto gali atsižvelgti į būtinybę paisyti tarpusavio pasitikėjimo ir pripažinimo principų ir užtikrinti veiksmingą sistemą, kuria grindžiamas Europos arešto orderis.
106.
Nors Sąjungos teisėje nustatytas absoliutus reikalavimas, šis reikalavimas susijęs ne su normomis dėl kalinimo sąlygų, o su tuo, kad pagal Chartijos 1 ir 4 straipsnius turi būti paisoma žmogaus orumo ir draudžiamas bet koks nežmoniškas ar žeminamas elgesys dėl šių kalinimo sąlygų.
107.
Taigi, teisė į žmogaus orumą ir teisė nepatirti nežmoniško ar žeminamo elgesio – tai absoliutaus pobūdžio teisės ir šis pobūdis savaime reiškia, kad jų negali atsverti jokie kiti interesai. Teisingumo Teismas tai priminė Sprendime Aranyosi ir Căldăraru, kur pažymėjo, kad pagal EŽTK absoliučiai draudžiamas kankinimas ir nežmoniškas ar žeminamas elgesys arba baudimas, kad ir koks būtų atitinkamo asmens elgesys, įskaitant kovos su terorizmu ir organizuotu nusikalstamumu atvejus (
58
). Taigi, šioms teisėms negali būti taikomas joks apribojimas, numatytas Chartijos 52 straipsnio 1 dalyje.
108.
Atlikdama kontrolę vykdančioji teisminė institucija negali atsižvelgti į skirtingus interesus, t. y. pirma, būtinybę užtikrinti, kad atitinkamas asmuo nepatirtų jokio nežmoniško ar žeminamo elgesio, kaip tai suprantama pagal Chartijos 4 straipsnį, ir, antra, būtinybę paisyti tarpusavio pasitikėjimo ir pripažinimo principų ir užtikrinti veiksmingą sistemą, kuria grindžiamas Europos arešto orderis.
109.
Be to, į šiuos veiksnius negali būti atsižvelgta dėl kontrolės, kurią vykdančioji teisminė institucija turi atlikti vykdydama Europos arešto orderį, esmės ir šios kontrolės pobūdžio. Kaip matyti iš Sprendimo Aranyosi ir Căldăraru, ši kontrolė – tai tarpusavio pasitikėjimo ir pripažinimo principų išimtis ir ji gali būti atliekama tik dėl kalinimo sąlygų Europos arešto orderį išdavusioje valstybėje narėje, nesvarbu, ar tai būtų apskritai šioje valstybėje vyraujančios sąlygos ar konkrečios sąlygos, kuriomis numatyta laikyti atitinkamą asmenį minėtoje valstybėje, ir ši kontrolė neapima jokio kito vertinimo, susijusio su principais, kuriais grindžiama Europos baudžiamojo teisingumo erdvė.
110.
Atsižvelgiant į visus šiuos argumentus, vykdančioji teisminė institucija, remdamasi Europos arešto orderį išdavusios valstybės narės institucijų pateikta informacija, turės įvertinti, ar dėl sąlygų, kuriomis bus kalinamas D.‑T. Dorobantu po perdavimo, nekyla pavojus, kad bus pažeista pagal Chartijos 4 straipsnį jam užtikrinama teisė.
111.
Šiuo klausimu pažymėtina, kad abejonės dėl D.‑T. Dorobantu perdavimo teisėtumo buvo vykdančiosios teisminės institucijos išsklaidytos iki to laiko, kai Bundesverfassungsgericht (Federalinis Konstitucinis Teismas) panaikino 2017 m. sausio 3 ir 19 d. nutartis tuo pagrindu, kad Teisingumo Teismui nebuvo pateikta prašymo priimti prejudicinį sprendimą.
112.
Nurodytina, kad vykstant procesui pagrindinėje byloje vykdančioji teisminė institucija ėmėsi bendro sąlygų, kuriomis D.‑T. Dorobantu bus kalinamas po perdavimo, vertinimo, palygindama Rumunijos institucijų pateiktą informaciją su Europos Žmogaus Teisių Teismo jurisprudencija.
113.
Taip pat pažymėtina, jog per teismo posėdį Rumunijos vyriausybė patvirtino, kad po perdavimo D.‑T. Dorobantu bus kalinamas taikant pusiau atvirą režimą. Taigi, ji nurodė, kad suinteresuotasis asmuo galės naudotis didele judėjimo laisve ir, be to, galės dirbti, todėl sumažės kameroje praleistas laikas.
VI. Išvada
114.
Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui į Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg (Hanzos miesto Hamburgo aukštesnysis apygardos teismas, Vokietija) prejudicinius klausimus atsakyti taip:
2002 m. birželio 13 d. Tarybos pagrindų sprendimo 2002/584/TVR dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos, iš dalies pakeisto 2009 m. vasario 26 d. Tarybos pamatiniu sprendimu 2009/299/TVR, 1 straipsnio 3 dalis, 5 straipsnis ir 6 straipsnio 1 dalis, siejami su Europos Sąjungos pagrindinių teisių chartijos 4 straipsniu, turi būti aiškinami taip:
–
jei vykdančioji teisminė institucija turi duomenų, patvirtinančių, kad kalinimo sąlygos Europos arešto orderį išdavusios valstybės narės bausmės vykdymo įstaigose turi sisteminių ar bendrų trūkumų, ši teisminė institucija privalo įvertinti realų nežmoniško ar žeminamo elgesio pavojų, kilsiantį atitinkamam asmeniui dėl jo kalinimo sąlygų įstaigoje, kurioje, tikėtina, jis bus kalinamas, ir šiuo tikslu turi atlikti bendrą visų reikšmingų materialinių kalinimo aspektų vertinimą;
–
vykdančioji teisminė institucija turi ypač atkreipti dėmesį į veiksnį, susijusį su minimaliu asmeninės erdvės, kuria kalinimo metu galės naudotis atitinkamas asmuo, plotu. Kadangi Sąjungos teisėje nenustatyta atitinkamų normų, šis veiksnys turi būti apibrėžtas remiantis Europos Žmogaus Teisių Teismo nustatyta minimalia riba, kuri nėra absoliuti;
–
nustatydama minimalų asmeninės erdvės, kuria galės naudotis atitinkamas asmuo, plotą vykdančioji teisminė institucija turi atsižvelgti į tai, ar šis asmuo, tikėtina, bus laikomas vienvietėje ar bendroje kameroje. Ši teisminė institucija turi įskaičiuoti plotą, kurį užima baldai, ir atimti plotą, kurį užima sanitariniai įrenginiai;
–
jei iš Europos arešto orderį išdavusios valstybės narės pateiktos informacijos matyti, kad minimalus asmeninės erdvės, kuria galės naudotis atitinkamas asmuo, plotas sudaro 3 m2 arba mažiau, vykdančioji teisminė institucija turi nustatyti, ar kiti materialiniai kalinimo aspektai gali tinkamai kompensuoti asmeninės erdvės trūkumą ir leidžia paneigti Chartijos 4 straipsnio pažeidimo prezumpciją. Visų pirma ši teisminė institucija turi įvertinti sąlygas, susijusias su kameros, kurioje bus laikomas atitinkamas asmuo, įrengimu, tai, ar bausmės vykdymo įstaigos pagrindinės paslaugos ir infrastruktūra apskritai yra patenkinamos, taip pat aspektus, susijusius su šio asmens judėjimo laisve ir galima veikla už kameros ribų;
–
atliekant šių įvairių aspektų vertinimą privaloma atsižvelgti į apribojimo trukmę ir apimtį, bausmės vykdymo įstaigos, kurioje bus kalinamas atitinkamas asmuo, rūšį ir bausmės vykdymo režimą, kuris bus taikomas šiam asmeniui;
–
vykdančioji teisminė institucija taip pat gali atsižvelgti į įstatymais numatytas ir struktūrines priemones, kuriomis patobulinamas bausmių vykdymas Europos arešto orderį išdavusioje valstybėje narėje. Tačiau šios priemonės yra bendro pobūdžio ir savaime negali kompensuoti realaus nežmoniško ar žeminamo elgesio pavojaus, kilsiančio atitinkamam asmeniui dėl jo kalinimo sąlygų atitinkamoje bausmės vykdymo įstaigoje;
–
atlikdama kontrolę vykdančioji teisminė institucija negali atsižvelgti į skirtingus interesus, t. y. pirma, būtinybę užtikrinti, kad atitinkamas asmuo nepatirtų jokio nežmoniško ar žeminamo elgesio, kaip tai suprantama pagal Chartijos 4 straipsnį, ir, antra, būtinybę paisyti tarpusavio pasitikėjimo ir pripažinimo principų ir užtikrinti veiksmingą Europos baudžiamojo teisingumo sistemą.
(
1
)	Originalo kalba: prancūzų
(
2
)	2002 m. birželio 13 d. Tarybos pagrindų sprendimas dėl Europos arešto orderio ir perdavimo tarp valstybių narių tvarkos (OL L 190, 2002, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 19 sk., 6 t., p. 34), iš dalies pakeistas 2009 m. vasario 26 d. Tarybos pamatiniu sprendimu 2009/299/TVR (OL L 81, 2009, p. 24) (toliau – Pagrindų sprendimas 2002/584).
(
3
)	C‑404/15 ir C‑659/15 PPU, toliau – Sprendimas Aranyosi ir Căldăraru, EU:C:2016:198.
(
4
)	C‑220/18 PPU, toliau – Sprendimas Generalstaatsanwaltschaft, EU:C:2018:589.
(
5
)	Toliau – Chartija.
(
6
)	OL C 303, 2007, p. 17.
(
7
)	1950 m. lapkričio 4 d. pasirašyta Romoje, toliau – EŽTK.
(
8
)	Žr. 4 straipsnio išaiškinimą.
(
9
)	SESV 82 straipsnio 1 dalies pirma pastraipa ir Pagrindų sprendimo 2002/584 5, 6, 10 ir 11 konstatuojamosios dalys.
(
10
)	Žr. 2013 m. sausio 29 d. Sprendimą Radu (C‑396/11, EU:C:2013:39, 34 punktas) ir 2013 m. vasario 26 d. Sprendimą Melloni (C‑399/11, EU:C:2013:107, 37 punktas).
(
11
)	Žr. 2013 m. gegužės 30 d. Sprendimą F (C‑168/13 PPU, EU:C:2013:358, 57 ir 58 punktai).
(
12
)	BGBl. 1982 I, p. 2071.
(
13
)	BGBl. 2006 I, p. 1721, toliau – IRG.
(
14
)	Ši informacija pateikta 2017 m. sausio 3 d. ir 19 d.Hanseatisches Oberlandesgericht Hamburg (Hanzos miesto Hamburgo aukštesnysis apygardos teismas) nutartyse, pridėtose prie Teisingumo Teismo turimos nacionalinės bylos medžiagos. Per teismo posėdį Rumunijos vyriausybės atstovas patikslino, kad D.‑T. Dorobantu praleis tik labai trumpą laiką šioje mažesnėje nei 3 m2 erdvėje, nes jis bus kalinamas taikant pusiau atvirą režimą, taigi, galės nelydimas judėti ir dirbti.
(
15
)	Žr. Pagrindų sprendimo 2002/584 26 straipsnio 1 dalį.
(
16
)	Sprendimas Aranyosi ir Căldăraru (87 punktas).
(
17
)	Sprendimas Aranyosi ir Căldăraru (85 punktas).
(
18
)	Žr. Sprendimą Aranyosi ir Căldăraru (89 punktas).
(
19
)	Žr. Sprendimą Aranyosi ir Căldăraru (92 punktas).
(
20
)	Žr. Sprendimą Aranyosi ir Căldăraru (98 ir 104 punktai).
(
21
)	Taigi, byla „Aranyosi II“ neteko savo dalyko, kaip Teisingumo Teismas pripažino 2017 m. lapkričio 15 d. Nutartyje Aranyosi (C‑496/16, nepaskelbta Rink., EU:C:2017:866).
(
22
)	2018 m. liepos 25 d. Sprendime Minister for Justice and Equality (Teisminės sistemos trūkumai) (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586) Teisingumo Teismas taikė tuos pačius principus ir vadovavosi ta pačia logika kaip ir sprendimuose Aranyosi ir Căldăraru bei Generalstaatsanwaltschaft, kalbėdamas apie realų pagrindinės teisės į teisingą procesą, užtikrintos pagal Chartijos 47 straipsnio antrą pastraipą, pažeidimo pavojų dėl sisteminių ar bendrų trūkumų, susijusių su Europos arešto orderį išdavusios valstybės narės teisminės valdžios nepriklausomumu.
(
23
)	Sprendimas Generalstaatsanwaltschaft (117 punktas).
(
24
)	Sprendimas Generalstaatsanwaltschaft (87 punktas).
(
25
)	Sprendimas Aranyosi ir Căldăraru (92 punktas).
(
26
)	Pakartoju tuos pačius žodžius, kuriuos Hanseatisches Oberlandesgericht in Bremen (Hanzos miesto Brėmeno aukštesnysis apygardos teismas) vartoja savo prašyme priimti prejudicinį sprendimą.
(
27
)	CE:ECHR:2016:1020JUD000733413, toliau – Sprendimas Muršić prieš Kroatiją.
(
28
)	Sprendimas Generalstaatsanwaltschaft (91 punktas).
(
29
)	Sprendimas Generalstaatsanwaltschaft (101 punktas).
(
30
)	Žr. Sprendimą Generalstaatsanwaltschaft (92 ir 93 punktai).
(
31
)	Žr. Sprendimą Generalstaatsanwaltschaft (103 punktas).
(
32
)	Išvada byloje ML (Kalinimo sąlygos Vengrijoje) (C‑220/18 PPU, EU:C:2018:547, 62 ir 76 punktai).
(
33
)	Sprendimas Generalstaatsanwaltschaft (111 punktas).
(
34
)	Sprendimas Generalstaatsanwaltschaft (112 punktas).
(
35
)	C‑220/18 PPU, EU:C:2018:547 (64 punktas).
(
36
)	Teisingumo Teismas grindžia savo samprotavimą Chartijos 52 straipsnio 3 dalies tekstu (žr. šios išvados 5 punktą).
(
37
)	CE:ECHR:2013:0108JUD004351709, 65 punktas.
(
38
)	Žr. Sprendimą Aranyosi ir Căldăraru (90 punktas).
(
39
)	Žr. Sprendimą Generalstaatsanwaltschaft (91 punktas).
(
40
)	Žr. Sprendimą Generalstaatsanwaltschaft (98 punktas).
(
41
)	Šiuo klausimu žr. kritines nuomones dėl šio sprendimo, pridėtas prie šios bylos, ir doktriną: Tulkens, F., „Cellule collective et espace personnel, un arrêt en trompe-l’œil (obs. sous Cour EUR. dr. h., Gde Ch., arrêt Muršic c. Croatie, 20 octobre 2016)“, Revue trimestrielle des droits de l’homme, Nr. 112, Anthemis, Wavre, 2017, p. 989–1004; Robert, A‑G., „Conséquences du manque flagrant d’espace personnel“, AJ Pénal, Dalloz, Paris, 2017, p. 47.
(
42
)	Žr. Chartijos 52 straipsnio išaiškinimą (žr. šios išvados 6 išnašą).
(
43
)	Žr. 2016 m. gruodžio 21 d. Sprendimą Tele2 Sverige ir Watson ir kt. (C‑203/15 ir C‑698/15, EU:C:2016:970, 129 punktas ir nurodyta jurisprudencija). Taip pat žr. 2018 m. liepos 25 d. Sprendimą Minister for Justice and Equality (Teisminės sistemos trūkumai) (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, 62–67 punktai), kuriame Teisingumo Teismas, be kita ko, rėmėsi 2018 m. vasario 27 d. Sprendimu Associação Sindical dos Juízes Portugueses (C‑64/16, EU:C:2018:117) ir nurodė Chartijos 47 straipsnio, pagal kurį užtikrinama teisė į nepriklausomą ir nešališką teismą, turinį.
(
44
)	Žr. Sprendimą Generalstaatsanwaltschaft (90 punktas).
(
45
)	Žr. Sprendimą Generalstaatsanwaltschaft (92 punktas).
(
46
)	Žr. šios išvados 68 punktą.
(
47
)	Žr. 2015 m. gruodžio 15 d. CPT normas „Gyvenamoji erdvė vienam kalinamam asmeniui įkalinimo įstaigose“, su kuriomis galima susipažinti šiuo interneto adresu: https://rm.coe.int/16806ccb8d (21).
(
48
)	Šios erdvės nustatymas taip pat priklauso nuo to, ar kalinamas asmuo izoliuojamas, ar jam taikomi analogiški kalinimo režimai, taip pat ar jis yra sulaikymo patalpose ar kitose panašiose vietose, kurios naudojamos labai trumpam laikotarpiui (laikinojo sulaikymo patalpos, psichiatrinės įstaigos, užsieniečių sulaikymo centrai), tačiau šioje byloje apie tai nekalbama (žr. Sprendimą Muršić prieš Kroatiją (92 punktas)).
(
49
)	Šiuo klausimu žr. Sprendimą Muršić prieš Kroatiją (92 punktas).
(
50
)	Žr. CPT normas (7 punktas), nurodytas 47 išnašoje.
(
51
)	Sprendimas Muršić prieš Kroatiją (114 punktas) ir CPT normos (10 punktas), nurodytos 47 išnašoje.
(
52
)	Šiuo klausimu žr. 2010 m. vasario 2 d. EŽTT sprendimą Marina Marinescu prieš Rumuniją (CE:ECHR:2010:0202JUD003611003, 66 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija) ir 2012 m. sausio 10 d. EŽTT sprendimą Ananyev ir kiti prieš Rusiją (CE:ECHR:2012:0110JUD004252507, 148 punktas).
(
53
)	Sprendimas Muršić prieš Kroatiją (126 punktas).
(
54
)	Šie veiksniai nurodyti Sprendimo Muršić prieš Kroatiją 132–135 punktuose.
(
55
)	Žr. Sprendimą Generalstaatsanwaltschaft (103 punktas).
(
56
)	Primenu, kad iš 2017 m. sausio 3 d. nutarties, pridėtos prie Teisingumo Teismo turimos nacionalinės bylos medžiagos, matyti, kad D.‑T. Dorobantu turėtų atlikti savo bausmę kameroje, kurioje jam būtų suteikta 3 m2 asmeninė erdvė, jei jam būtų taikomas griežtas laisvės atėmimo režimas, arba mažesnė, jei būtų taikomas pusiau atviras režimas.
(
57
)	C‑220/18 PPU, EU:C:2018:547 (57 punktas).
(
58
)	Žr. Sprendimą Aranyosi ir Căldăraru (87 punktas). Šiuo klausimu Teisingumo Teismas remiasi 2015 m. rugsėjo 28 d. EŽTT sprendimu Bouyid prieš Belgiją, (CE:ECHR:2015:0928JUD002338009, 81 punktas ir nurodyta jurisprudencija).