62004TO0201(02)_LT
Šalys
Sprendimo motyvai
Rezoliucinė dalis
Šalys
Byloje T‑201/04 R
Microsoft Corp., įsteigta Redmonde, Vašingtono valstijoje (Jungtinės Amerikos Valstijos), atstovaujama advokato J. F. Bellis, QC
I. S. Forrester,
ieškovė,
palaikoma
The Computing Technology Industry Association, Inc., įsteigtos Oakbrook Terrace, Ilinojaus valstijoje (Jungtinės Amerikos Valstijos), atstovaujamos advokatų G. van Gerven, ir T. Franchoo, solicitor
B. Kilpatrick,
Association for Competitive Technology, Inc., įsteigtos Vašingtone, DC (Jungtinės Amerikos Valstijos), atstovaujamos advokatų L. Ruessmann ir P. Hecker,
TeamSystem SpA, įsteigtos Pesaro (Italija),
Mamut ASA, įsteigtos Osle (Norvegija),
atstovaujamų advokato G. Berrisch,
DMDsecure.com BV, įsteigtos Amsterdame (Nyderlandai),
MPS Broadband AB, įsteigtos Stokholme (Švedija),
Pace Micro Technology plc, įsteigtos Shipley, Vakarų Jorkšyras (Jungtinė Karalystė),
Quante Ltd,
įsteigtos Newbury, Berkšyras (Jungtinė Karalystė),
Tandberg Television Ltd, įsteigtos Southampton, Hampšyras (Jungtinė Karalystė),
atstovaujamų advokato J. Bourgeois,
Exor AB,
įsteigtos Upsaloje (Švedija), atstovaujamos advokatų S. Martínez Lage, H. Brokelman, R. Allendesalazar Corcho,
įstojusių į bylą šalių,
prieš
Europos Bendrijų Komisiją, atstovaujamą R. Wainwright, W. Mölls, F. Castillo de la Torre, P. Hellström, nurodžiusią adresą dokumentams įteikti Liuksemburge,
atsakovę,
palaikomą
RealNetworks, Inc., įsteigtos Sietle, Vašingtono valstijoje (Jungtinės Amerikos Valstijos), atstovaujamos advokatų A. Winckler, M. Dolmans ir T. Graf,
Software & Information Industry Association,
įsteigtos Vašingtone, DC, atstovaujamos solicitor
C. A. Simpson,
Free Software Foundation Europe eV,
įsteigtos Hamburge (Vokietija), atstovaujamos advokato C. Piana,
įstojusių į bylą šalių,
dėl prašymo sustabdyti 2004 m. kovo 24 d. Komisijos sprendimo C(2004) 900 final dėl EB 82 straipsnio taikymo procedūros 4 straipsnio, 5 straipsnio a–c punktų ir 6 straipsnio a punkto (byla COMP/C‑3/37.792 – Microsoft ) vykdymą
EUROPOS BENDRIJŲ PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO PIRMININKAS
priima šią
Nutartį
Sprendimo motyvai
Bylos aplinkybės
1. Microsoft Corp. (toliau – Microsoft ) kuria ir platina įvairią programinę įrangą, visų pirma, apimančią serverių ir „asmeninių kompiuterių klientų“ (toliau – AK klientai) operacines sistemas.
2. 1998 m. gruodžio 10 d. Sun Microsystems Inc. (toliau – Sun Microsystems ), Kalifornijoje (JAV) įsteigta bendrovė, kuri tiekia serverių operacines sistemas, pateikė Komisijai skundą. Šiame skunde Sun Microsystems
užginčijo Microsoft
atsisakymą atskleisti jai technologiją, kurios reikia jos darbo grupės serverių operacinių sistemų ir AK klientų operacinės sistemos Windows suderinamumui. Sun Microsystems teigimu, technologija, kurią ji prašė atskleisti, buvo būtina tam, kad ji galėtų konkuruoti darbo grupės serverių operacinių sistemų rinkoje.
3. 2000 m. rugpjūčio 2 d. Komisija nusiuntė Microsoft
pranešimą apie prieštaravimus. Šis pranešimas apie prieštaravimus iš esmės buvo susijęs su klausimais dėl AK klientų operacinių sistemų Windows
ir kitų tiekėjų serverių operacinių sistemų suderinamumo (kliento-serverio suderinamumas). Microsoft
atsakė į šį pirmą pranešimą apie prieštaravimus 2000 m. lapkričio 17 dieną.
4. 2001 m. rugpjūčio 29 d. Komisija nusiuntė Microsoft
antrą pranešimą apie prieštaravimus. Šiame pranešime ji pakartojo savo ankstesnius reikalavimus dėl kliento-serverio suderinamumo. Be to, Komisija nurodė kai kuriuos klausimus, susijusius su darbo grupės serverių suderinamumu (serverio-serverio suderinamumas). Galiausiai Komisija nurodė kai kuriuos klausimus, susijusius su programinės įrangos Windows Media Player
įdiegimu operacinėje sistemoje Windows . Pastarasis reikalavimas buvo pateiktas dėl Komisijos iniciatyva 2000 m. vasario mėn. pradėto tyrimo. Microsoft
atsakė į antrąjį pranešimą apie prieštaravimus 2001 m. lapkričio 16 dieną.
5. 2003 m. rugpjūčio 6 d. Komisija nusiuntė Microsoft
pranešimą apie prieštaravimus, papildantį du pirmus pranešimus. 2003 m. spalio 17 d. ir 31 d. laiškais Microsoft
atsakė į šį papildomą pranešimą apie prieštaravimus.
6. 2003 m. lapkričio 12, 13 ir 14 d. Komisija surengė posėdį. 2003 m. gruodžio 1 d. laiške Microsoft
pateikė rašytines pastabas į Komisijos tarnybų, skundą pateikusio asmens ir suinteresuotųjų trečiųjų šalių posėdyje pateiktus klausimus. Po paskutinio apsikeitimo laiškais tarp Komisijos ir Microsoft
2004 m. kovo 24 d. Komisija priėmė sprendimą dėl EB 82 straipsnio taikymo procedūros byloje COMP/C‑3/37.792 – Microsoft
(toliau – Sprendimas).
Sprendimas
7. Remiantis Sprendimu, dviem atvejais piktnaudžiaudama dominuojančia padėtimi, Microsoft
pažeidė EB 82 straipsnio ir Europos ekonominės erdvės susitarimo 54 straipsnio nuostatas.
8. Komisija, visų pirma, nustatė tris atskiras prekės rinkas ir nusprendė, kad Microsoft
dominavo dviejose iš jų. Antra, Komisija nustatė du Microsoft
piktnaudžiavimo atvejus šiose rinkose. Dėl to ji paskyrė Microsoft
baudą ir tam tikras korekcines priemones.
I – Sprendime nustatytos atitinkamos rinkos ir Microsoft dominuojanti padėtis dviejose iš jų
A –  Sprendime nustatytos atitinkamos rinkos
9. Pirmoji prekės rinka, nustatyta Sprendime, yra AK klientų operacinių sistemų rinka (324–342 konstatuojamosios dalys). Operacinė sistema – programinės įrangos produktas, kuris kontroliuoja pagrindines kompiuterio funkcijas ir leidžia vartotojui naudotis šiuo kompiuteriu, taip pat jame veikti programoms. AK klientai yra daugiafunkciniai kompiuteriai, kurie vienu metu yra skirti naudotis vienam asmeniui ir gali būti įjungti į tinklą.
10. Antroji prekės rinka, nustatyta Sprendime, yra darbo grupės serverių operacinių sistemų rinka (343–401 konstatuojamosios dalys). Sprendimas apibrėžia „darbo grupės paslaugas“ kaip pagrindinio tinklo paslaugas, kurias naudoja tarnybos darbuotojai savo kasdieniame darbe trims atskiroms paslaugų rūšims, tai yra, pirma, serveriuose saugomų rinkmenų bendras naudojimas, antra, spausdintuvų bendras naudojimas ir, trečia, būdo, kuriuo vartotojai arba vartotojų grupės naudojasi tinklo paslaugomis, „administravimas“ (vartotojų ir vartotojų grupių valdymas) (53 konstatuojamoji dalis). Pastarosiomis paslaugomis, visų pirma, siekiama garantuoti saugią prieigą prie tinklo išteklių bei saugų jų naudojimą, ypač, pirma, nustatant vartotojų tapatybę, antra, patikrinant, ar jiems leista atlikti tam tikrą veiksmą (54 konstatuojamoji dalis).
11. Remiantis sprendimu, trys paslaugų grupės, nurodytos pirmesniame punkte, yra tarpusavyje glaudžiai susijusios serverių operacinėse sistemose (56 konstatuojamoji dalis). Šiuo klausimu Sprendime nurodyta, kad „darbo grupės serverių operacinės sistemos“ yra operacinės sistemos, sukurtos ir platinamos siekiant bendrai suteikti šių trijų grupių paslaugas sąlygiškai ribotam AK klientų skaičiui, esančių mažo arba vidutinio dydžio tinkle (53 ir 345–368 konstatuojamosios dalys). Sprendime taip pat nurodoma, kad kitų substitutų paklausos nebuvimas yra patvirtintas, pirma, Microsoft
kainų strategija (369–382 konstatuojamosios dalys) ir, antra, darbo grupės serverių operacinių sistemų suderinamumo su AK klientais svarba (383–386 konstatuojamosios dalys). Be to, konstatavus, kad substitutų pasiūla buvo sumažinta darbo grupės serverių operacinių sistemų atžvilgiu (388–400 konstatuojamosios dalys), Komisija priėjo prie išvados, kad jos sudaro atskirą prekės rinką.
12. Trečia rinka, nustatyta Sprendime, yra medijos leistuvių, užtikrinančių nepertraukiamą (duomenų) gavimą, rinka (402–425 konstatuojamosios dalys). Medijos leistuvė yra programinės įrangos produktas, galintis skaitmeniniu formatu nuskaityti garsą ir vaizdą, tai yra iškoduoti tam tikrus duomenis ir paversti juos nurodymais įrangai (garsiakalbiams, ekranui). Medijos leistuvės, užtikrinančios nepertraukiamą (duomenų) gavimą, gali nuskaityti „nepertraukiamai skleidžiamą“ internetu turinį.
13. Sprendime Komisija konstatuoja, visų pirma, kad medijos leistuvės, užtikrinančios nepertraukiamą (duomenų) skaitymą, skiriasi nuo operacinių sistemų (404–406 konstatuojamosios dalys), antra, kad jos nekonkuruoja su leistuvėmis, neleidžiančiomis nepertraukiamo (duomenų) skaitymo (407–410 konstatuojamosios dalys), trečia, kad tik panašias funkcijas turinčios medijos leistuvės konkuruoja su Windows Media Player
(411–415 konstatuojamosios dalys) ir, ketvirta, kad substitutų pasiūla iš esmės yra nedidelė (416–424 konstatuojamosios dalys). Iš to Komisija padarė išvadą, kad medijos leistuvės, užtikrinančios nepertraukiamą (duomenų) gavimą, sudaro atskirą prekės rinką.
14. Kalbėdama apie trijų pirmiau nustatytų prekės rinkų geografinę erdvę, Komisija konstatuoja, kad jos yra pasaulinio masto (427 konstatuojamoji dalis).
B –  Microsoft dominuojanti padėtis AK klientų operacinių sistemų ir darbo grupės serverių operacinių sistemų rinkose
15. Pirma, Komisija konstatuoja, kad AK klientų operacinių sistemų rinkoje Microsoft
mažiausiai nuo 1996 m. užima dominuojančią padėtį, kuriai pirmiausia būdingas didesnės kaip 90 % rinkos dalies turėjimas (430–435 konstatuojamosios dalys) ir didelės įėjimo (į rinką) kliūtys dėl netiesioginio tinklo poveikio (žr. ypač 448–452 konstatuojamąsias dalis). Komisija Sprendime patikslina, kad šis netiesioginis tinklo poveikis kyla dėl dviejų veiksnių, t. y., pirma, dėl to, kad galutiniai vartotojai vertina platformas, kuriose jie gali naudoti daug programų, ir, antra, dėl to, kad programinės įrangos gamintojai kuria programas populiariausioms, vartotojų nuomone, AK klientų operacinėms sistemoms.
16. Antra, Komisija mano, kad, remiantis atsargiais vertinimais, Microsoft užima mažiausiai 60 % darbo grupės serverių operacinių sistemų rinkos (473–499 konstatuojamosios dalys).
17. Toje pačioje rinkoje Komisija įvertino Microsoft
trijų pagrindinių konkurentų padėtį. Visų pirma, Novell
su savo programine įranga NetWare
tenka nuo 10 % iki 15 % rinkos. Antra, Linux
produktai užima nuo 5 % iki 15 % rinkos. Linux
yra „laisva“ operacinė sistema, kurį platinama turint „GNU GPL ( General Public Licence )“ licenciją. Iš Sprendimo 87 konstatuojamosios dalies matyti, kad Linux
teikia ribotą skaičių operacinės sistemos paslaugų, tačiau ji gali būti sujungta su kitomis programinės įrangos formomis, tam kad sudarytų „operacinę sistemą Linux “. Linux
dalyvauja darbo grupės serverių operacinių sistemų rinkoje kartu su programine įranga Samba, taip pat platinama turint „GNU GPL“ licenciją (294, 506 ir 598 konstatuojamosios dalys). Trečia, UNIX produktai, apimantys keletą operacinių sistemų, turinčių kai kuriuos bendrus požymius (42 konstatuojamoji dalis), užima nuo 5 % iki 15 % rinkos.
18. Toliau Komisija konstatuoja, kad darbo grupės serverių operacinių sistemų rinkai būdingas daugelio įėjimo (į rinką) kliūčių egzistavimas (515–525 konstatuojamosios dalys) ir ypatingi ryšiai su AK klientų operacinių sistemų rinka (526–540 konstatuojamosios dalys). Komisija iš to padarė išvadą, kad Microsoft
užima dominuojančią padėtį darbo grupės serverių operacinių sistemų rinkoje.
II – Sprendime nustatyti piktnaudžiavimo atvejai
A – Sprendime nustatytas atsisakymas
19. Pirmas Microsoft
piktnaudžiavimo atvejis, aprašytas Sprendimo 546–791 konstatuojamosiose dalyse, kilo dėl Microsoft
atsisakymo suteikti konkurentams „su suderinamumu susijusią informaciją“ bei nenoro leisti ja naudotis vystant bei platinant su jos gaminiais konkuruojančius produktus darbo grupės serverių operacinių sistemų rinkoje nuo 1998 m. spalio mėn. iki Sprendimo priėmimo (Sprendimo 2 straipsnio a dalis). Pagal Sprendimą „su suderinamumu susijusi informacija“ yra „visų protokolų, (įgyvendinamų) darbo grupės serverių operacinėse sistemose Windows, detalios ir teisingos specifikacijos, kurios naudojamos Windows
darbo grupės serverių tam, kad teiktų Windows
darbo grupės tinklams rinkmenų bei spausdintuvų bendrojo naudojimo ir vartotojų bei vartotojų grupių valdymo paslaugas, įskaitant Windows
domeno kontrolieriaus, katalogo Active Directory
ir „ Group Policy “ paslaugas“ (Sprendimo 1 straipsnio 1 dalis). „Protokolai“ apibrėžiami kaip „įvairių darbo grupės serverių operacinių sistemų Windows
ir AK klientų operacinių sistemų Windows, įdiegtų įvairiuose kompiuteriuose darbo grupės tinkle Windows, naudojimo tarpusavio sujungimo ir sąveikos taisyklių visuma“ (Sprendimo 1 straipsnio 2 dalis).
20. Tam, kad nustatytų tokį elgesį, Sprendimas ypač pabrėžia aplinkybę, kad nagrinėjamas atsisakymas nėra susijęs su Microsoft
šaltinio kodo elementais, o tik su nagrinėjamų protokolų specifikacijomis, t. y. su aprašymu to, ko laukiama iš nagrinėjamos programinės įrangos, skirtingai nuo „įdiegimo“ (šioje nutartyje vadinamo „pritaikymu“ arba „realizacija“), kurį sudaro kodo surinkimas kompiuteryje (24 ir 569 konstatuojamosios dalys). Be to, Komisija konstatavo, kad Microsoft
elgesys atitiko bendrą elgesio modelį (573–577 konstatuojamosios dalys), kad buvo sumažinta ankstesnė tiekimo apimtis (578–584 konstatuojamosios dalys), kad jis sukėlė konkurencijos išnykimo riziką (585–692 konstatuojamosios dalys) ir padarė neigiamą poveikį techninei plėtrai nepaisydamas vartotojų interesų (693–708 konstatuojamosios dalys). Taip pat Komisija atmetė Microsoft
argumentus, kad jos atsisakymas yra objektyviai pateisinamas (709–778 konstatuojamosios dalys).
B –  Sprendime nustatyti susieti pardavimai
21. Komisija nustatė antrą Microsoft
piktnaudžiavimo atvejį, aprašytą Sprendimo 792–989 konstatuojamosiose dalyse. Komisijos nuomone, piktnaudžiavimas buvo tai, kad nuo 1999 m. gegužės mėn. iki Sprendimo priėmimo dienos Microsoft
numatė AK klientų operacinės sistemos Windows tiekimą tik kartu įsigyjant programinę įrangą Windows Media Player
(Sprendimo 2 straipsnio b dalis).
22. Todėl Komisija mano, kad Microsoft
elgesys atitiko sąlygas, būtinas nustatyti susietus pardavimus piktnaudžiaujant EB 82 straipsnio prasme (794–954 konstatuojamosios dalys). Visų pirma, pagal Sprendimą Microsoft
užima dominuojančią padėtį AK klientų operacinių sistemų rinkoje (799 konstatuojamoji dalis). Antra, medijos leistuvės, užtikrinančios nepertraukiamą (duomenų) gavimą, ir AK klientų operacinės sistemos Sprendime laikomos atskirais produktais (800–825 konstatuojamosios dalys). Trečia, nurodoma, kad Microsoft
nesuteikia vartotojams galimybės įsigyti Windows
be Windows Media Player
(826–834 konstatuojamosios dalys). Ketvirta, Komisijos nuomone, jos nustatyti susieti pardavimai paveikia konkurenciją medijos leistuvių rinkoje (835–954 konstatuojamosios dalys).
23. Vertindama šios ketvirtos sąlygos buvimą, Komisija pažymi, kad klasikiniais susietų pardavimų atvejais Komisija ir Bendrijos teismas „nusprendė, jog atskiro produkto pardavimas kartu su dominuojančiu produktu yra šios praktikos daromo konkurentų pašalinimo poveikio įrodymas“ (841 konstatuojamoji dalis). Vis dėlto Sprendime Komisija konstatavo: kadangi vartotojai tam tikrais atvejais naudojasi konkuruojančiomis su Windows Media Player
medijos leistuvėmis internete, be to, kartais nemokamai, šioje byloje yra pagrįsta be papildomos analizės nepripažinti, jog susieti Windows Media Player
pardavimai yra veikla, savo pobūdžiu galinti apriboti konkurenciją (ta pati konstatuojamoji dalis).
24. Papildomai analizuodama, Komisija konstatuoja, pirma, kad dėl nagrinėjamų susietų pardavimų Windows Media Player
pasauliniu mastu paplito tarp AK klientų, o alternatyvūs platinimo kanalai to paveikti negali (843–877 konstatuojamosios dalys); antra, kad šis pasaulinis paplitimas skatina turinio tiekėjus platinti savo turinį Windows Media
formatu, o programų kūrėjus – kurti savo produktus tam tikrų Windows Media Player
funkcijų pagrindu (879–896 konstatuojamosios dalys); trečia, kad šis pasaulinis paplitimas daro įtaką tam tikroms gretimoms rinkoms (897–899 konstatuojamosios dalys); ir galiausiai, ketvirta, kad esami rinkos tyrimai nekintamai pažymi Windows Media Player
ir Windows Media
formatų naudojimo tendenciją jų pagrindinių konkurentų nenaudai (900–944 konstatuojamosios dalys). Iš šių įvairių konstatavimų Komisija daro išvadą, kad yra pagrįstų įtarimų, jog nagrinėjami susieti pardavimai sumažintų konkurenciją taip, kad veiksmingos konkurencijos struktūros išsaugojimas nebūtų užtikrintas artimoje ateityje (984 konstatuojamoji dalis).
25. Galiausiai Komisija atmetė Microsoft
argumentus, pagal kuriuos, pirma, nagrinėjami susieti pardavimai skatina efektyvumo didėjimą, skirtą kompensuoti Komisijos nustatytą konkurencijai prieštaraujantį poveikį (955–970 konstatuojamosios dalys), ir antra, jie neskatina apriboti konkurencijos (971–977 konstatuojamosios dalys).
III – Korekcinės priemonės ir Microsoft paskirta bauda
26. Už abu piktnaudžiavimo atvejus, Komisijos nustatytus Sprendime, buvo nubausta skiriant 497 196 304 eurų baudą (Sprendimo 3 straipsnis).
27. Be to, pagal Sprendimo 4 straipsnį Microsoft
įpareigojama nutraukti 2 straipsnyje nustatytus piktnaudžiavimo veiksmus, laikydamasi Sprendimo 5 ir 6 straipsniuose nustatytų sąlygų. Microsoft
taip pat turi susilaikyti nuo 2 straipsnyje nurodytų ir nuo panašų tikslą arba poveikį turinčių veiksmų.
28. Kaip korekcinę priemonę Sprendime nustatytam atsisakymui, Sprendimo 5 straipsnis Microsoft
nurodo:
„a) per 120 dienų nuo pranešimo (apie Sprendimą) dienos Microsoft < … > bet kuriai bendrovei, norinčiai kurti ir platinti darbo grupės serverių operacines sistemas, suteikia „su suderinamumu susijusią informaciją“ ir leidžia šioms bendrovėms ja naudotis protingomis bei nediskriminuojančiomis sąlygomis kuriant bei platinant darbo grupės serverių operacines sistemas;
b) Microsoft < … > užtikrina, kad suteikta su suderinamumu susijusi informacija prireikus bus laiku atnaujinta;
c) per 120 dienų nuo pranešimo (apie Sprendimą) dienos Microsoft < … > sukuria vertinimo mechanizmą, leidžiantį suinteresuotoms bendrovėms gauti naudingą informaciją apie „su suderinamumu susijusios informacijos“ turinį ir naudojimo sąlygas. Microsoft < … > gali nustatyti protingas ir nediskriminacines sąlygas, užtikrinančias, kad prieiga prie šios informacijos būtų naudojama tik vertinimo tikslais.
< … > “
29. Sprendimo 5 straipsnyje nustatytas 120 dienų terminas baigėsi 2004 m. liepos 27 dieną.
30. Kaip korekcinę priemonę Sprendime nustatytiems susietiems pardavimams piktnaudžiaujant, Sprendimo 6 straipsnis nurodo:
„a) Per 90 dienų nuo pranešimo (apie šį Sprendimą) dienos Microsoft < … > pateiks savo AK klientų operacinės sistemos Windows
visiškai veikiančią versiją be Windows Media Player . Microsoft < … > išsaugo teisę ir toliau siūlyti savo AK klientų operacinę sistemą Windows
su Windows Media Player .
< … > “
31. Sprendimo 6 straipsnyje nustatytas 90 dienų terminas baigėsi 2004 m. birželio 28 dieną.
Procesas dėl Amerikos kartelių teisės pažeidimo
32. Lygiagrečiai Komisijos tyrimui prieš Microsoft
buvo pradėtas tyrimas dėl Amerikos kartelinių įstatymų pažeidimo.
33. 1998 m. Jungtinės Amerikos Valstijos ir 20 federalinių valstijų Šermano akto pagrindu pradėjo teisminį procesą prieš Microsoft . Jų skundai buvo susiję su Microsoft
veiksmais prieš Netscape
interneto žvalgyklę „ Netscape Navigator “ ir Sun Microsystems
„ Java “ technologijas. 20 atitinkamų federalinių valstijų taip pat pareiškė ieškinius Microsoft dėl jų kartelinių įstatymų pažeidimo.
34. Po to, kai Apeliacinis teismas ( United States Court of Appeals for the District of Columbia Circuit, toliau – Apeliacinis teismas) 2001 m. birželio 28 d. priėmė sprendimą, išnagrinėjęs Microsoft
apeliacinį skundą dėl Apygardos teismo ( United States Distict Court for the District of Columbia, toliau – Apygardos teismas) 2000 m. balandžio 3 d. priimto sprendimo, Microsoft
2001 m. lapkričio mėn. sudarė susitarimą su JAV teisingumo ministerija ir 9 valstijų „Attorneys General“ (toliau – JAV susitarimas), pagal kurį Microsoft
prisiėmė dviejų rūšių įsipareigojimus.
35. Visų pirma, Microsoft
sutiko sukurti komunikacijos protokolų, naudojamų serverių operacinių sistemų Windows, specifikacijas tam, kad „suderintų“ šias sistemas, t. y. padarytų jas atitinkančias AK klientų operacines sistemas Windows
ir teikti tam tikromis sąlygomis tretiesiems asmenims licencijas dėl šių specifikacijų.
36. Antra, JAV susitarimas numato, kad Microsoft
turi leisti įrangos gamintojams ir galutiniams vartotojams suteikti arba panaikinti prieigą prie savo tarpinės programinės įrangos („middleware“). Programinė įranga Windows Media Player
yra vienas iš JAV susitarime apibrėžtos kategorijos produktų. Šios nuostatos turi garantuoti, kad tarpinės programinės įrangos tiekėjai galės tobulinti bei platinti produktus, kurie tinkamai veikia su Windows .
37. Šios nuostatos buvo patvirtintos 2002 m. lapkričio 1 d. Apygardos teismo. Be to, šis teismas atmetė korekcines priemones, pasiūlytas devynių valstijų, nepatvirtinusių JAV susitarimo.
38. Masačiusetso valstijai padavus skundą, Apeliacinis teismas patvirtino 2002 m. birželio 30 d. Apygardos teismo sprendimą.
39. Vykdant JAV susitarimą, 2002 m. rugpjūčio mėn. buvo įgyvendinta Microsoft Communications Protocol Program
(toliau – MCPP). Iš Teisingumo Teismui pateiktų dokumentų išplaukia, kad nuo 2002 m. rugpjūčio iki 2004 m. liepos mėn. 17 licencijos turėtojų turėjo naudos iš MCPP.
Procesas
40. Pagal EB 230 straipsnio ketvirtą pastraipą pareikštu ieškiniu, kurį Pirmosios instancijos teismo kanceliarija gavo 2004 m. birželio 7 d., Microsoft
prašo panaikinti Sprendimą arba, jeigu šis reikalavimas nebus patenkintas, panaikinti arba gerokai sumažinti paskirtos baudos dydį.
41. Atskiru pareiškimu, kuris Pirmosios instancijos teismo kanceliarijoje buvo įregistruotas 2004 m. birželio 25 d., Microsoft, remdamasi EB 242 straipsniu, taip pat paprašė sustabdyti Sprendimo 4 straipsnio, 5 straipsnio a–c punktų ir 6 straipsnio a punkto vykdymą. Tuo pačiu pareiškimu Microsoft
paprašė pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 105 straipsnio 2 dalį sustabdyti šių nuostatų vykdymą, kol bus priimtas sprendimas dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo.
42. Tą pačią dieną Pirmosios instancijos teismo pirmininkas, veikdamas kaip teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, paragino Komisiją atsakyti, ar ji ketina priverstine tvarka vykdyti Sprendimą nelaukdama, kol bus priimtas sprendimas dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo.
43. Laišku, kurį Pirmosios instancijos teismo kanceliarija gavo tą pačią dieną, Komisija informavo teisėją, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, kad ji nusprendė nevykdyti Sprendimo 5 straipsnio a–c punktų ir 6 straipsnio a punkto priverstine tvarka, kol bus nagrinėjamas prašymas dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo.
44. Pirmosios instancijos teismo kanceliarija 2004 m. birželio 25 d. gavo Novell Inc. (toliau – Novell ), įsteigtos Waltham, Masačiusetso valstija (Jungtinės Amerikos Valstijos), atstovaujamos solicitors C. Thomas, M. Levitt, V. Harris ir advokato A. Müller‑Rappard, prašymą įstoti į bylą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo Komisijos pusėje.
45. Pirmosios instancijos teismo kanceliarija 2004 m. birželio 30 d. gavo RealNetworks Inc. (toliau – RealNetworks ) prašymą įstoti į bylą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo Komisijos pusėje.
46. Pirmosios instancijos teismo kanceliarija 2004 m. birželio 30 d. gavo Computer & Communications Industry Association (toliau – CCIA ), įsteigtos Vašingtone, Kolumbijos apygarda (Jungtinės Amerikos Valstijos), atstovaujamos QC J. Flynn, advokatų D. Paemen ir N. Dodoo, prašymą įstoti į bylą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo Komisijos pusėje.
47. Pirmosios instancijos teismo kanceliarija 2004 m. liepos 1 d. gavo Software & Information Industry Association (toliau – SIIA ) prašymą įstoti į bylą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo Komisijos pusėje.
48. Pirmosios instancijos teismo kanceliarija 2004 m. liepos 1 d. gavo The Computing Technology Industry Association Inc. (toliau – CompTIA ) prašymą įstoti į bylą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo Komisijos pusėje.
49. Pirmosios instancijos teismo kanceliarija 2004 m. liepos 2 d. gavo Association for Competitive Technology (toliau – ACT ) prašymą įstoti į bylą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo Komisijos pusėje.
50. Pirmosios instancijos teismo kanceliarija 2004 m. liepos 5 d. gavo Digimpro Ltd, įsteigtos Londone (Jungtinė Karalystė), TeamSystem SpA, Mamut ASA
ir CODA Group Holdings Ltd, įsteigtos Chippenham, Viltšyre (Jungtinė Karalystė), prašymą įstoti į bylą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo Microsoft
pusėje.
51. Pirmosios instancijos teismo kanceliarija 2004 m. liepos 5 d. gavo DMDsecure.com BV, MPS Broadband AB, Pace Micro Technology plc, Quantel Ltd
ir Tandberg Television Ltd
(toliau kartu – DMDsecure.com ir kt .) prašymą įstoti į bylą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo Microsoft
pusėje.
52. Pirmosios instancijos teismo kanceliarija 2004 m. liepos 8 d. gavo IDE Nätverkskonsulterna AB, įsteigtos Stokholme (Švedija), Exor AB, T. Rogerson, gyvenančio Harpenden, Hertfordšyre (Jungtinė Karalystė), P. Setka, gyvenančio Sobeslave (Čekijos Respublika), D. Tomicic, gyvenančio Niurnberge (Vokietija), M. Valasek, gyvenančio Karlovy Vary (Čekijos Respublika), R. Rialdi, gyvenančio Genujoje (Italija) ir B. Nati, gyvenančio Paryžiuje (Prancūzija), prašymą įstoti į bylą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo Microsoft
pusėje.
53. 2004 m. liepos 13 d. Free Software Foundation Europe
(toliau – FSF-Europe ) pateikė prašymą įstoti į bylą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo Komisijos pusėje.
54. Pagal Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento 116 straipsnio 1 dalį šie prašymai įstoti į bylą buvo įteikti ieškovei ir atsakovei, kurios, atsižvelgiant į konkretų atvejį, per nustatytus terminus pateikė savo pastabas arba nuo jų susilaikė. Visų šalių, kurioms buvo leista įstoti į bylą, atžvilgiu Microsoft
2004 m. liepos 6 d. ir 8 d. laiškais paprašė užtikrinti Sprendime pateikiamų duomenų konfidencialumą, ir Komisija sutiko, kad jie nebus paskelbti viešai jos tinklavietėje prieinama versija.
55. 2004 m. liepos 21 d. Komisija pateikė savo rašytines pastabas dėl prašymo taikyti laikinąsias apsaugos priemones. Tą pačią dieną šios pastabos buvo įteiktos Microsoft.
56. 2004 m. liepos 26 d. nutartimi Pirmosios instancijos teismo pirmininkas, pirma, leido įstoti į bylą CompTIA, ACT, TeamSystem SpA, Mamut ASA, DMDsecure.com ir kt., Exor AB, Novell, RealNetworks, CCIA ir SIIA
ir, antra, atmetė prašymus įstoti į bylą, kuriuos pateikė Digimpro Ltd, CODA Group Holdings Ltd, IDE Nätverkskonsulterna AB, T. Rogerson, P. Setka, D. Tomicic, M. Valasek, R. Rialdi ir B. Nati. Pirmosios instancijos teismo pirmininkas taip pat paprašė, kad nekonfidenciali procesinių dokumentų versija būtų pateikta įstojusioms į bylą šalims, ir nusprendė atidėti savo sprendimą dėl prašymo užtikrinti konfidencialumą.
57. 2004 m. liepos 27 d. Pirmosios instancijos teismo pirmininkas, veikdamas kaip teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, surengė neoficialų posėdį, į kurį, be Microsoft
ir Komisijos, buvo pakviestos šalys, kurioms 2004 m. liepos 26 d. Pirmosios instancijos teismo pirmininko nutartimi buvo leista įstoti į bylą, taip pat FSF-Europe . Per posėdį teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, pirma, preliminariai leido FSF-Europe
įstoti į bylą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo Komisijo s pusėje ir, antra, pranešė šalims šios bylos dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo įvairių procedūros etapų tvarkaraštį.
58. 2004 m. rugsėjo 6 d. nutartimi FSF-Europe
buvo leista įstoti į bylą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo Komisijos pusėje.
59. Visos šalys, kurioms buvo leista įstoti į bylą, pateikė savo pastabas per nustatytus terminus.
60. Remdamasi tuo, kas buvo nuspręsta 2004 m. liepos 27 d. per neoficialųjį posėdį, 2004 m. rugpjūčio 19 d. Microsoft
atsakė į 2004 m. liepos 21 d. Komisijos pastabas.
61. 2004 m. rugpjūčio 31 d. Audiobanner.com, veikianti komerciniu vardu VideoBanner
(toliau – VideoBanner ), įsteigta Los Andžele, Kalifornijos valstija (Jungtinės Amerikos Valstijos), atstovaujama advokato L. Alvizar Ceballos, pateikė prašymą įstoti į bylą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo Komisijos pusėje. Kadangi nė viena iš dviejų pagrindinių šalių neprieštaravo dėl šio prašymo įstoti į bylą, VideoBanner
preliminariai buvo leista įstoti į bylą ir jai buvo pranešta apie galimybę pateikti savo pastabas per posėdį.
62. Atsakydama į 2004 m. rugpjūčio 19 d. Microsoft
pastabas, 2004 m. rugsėjo 13 d. Komisija pateikė naujas pastabas.
63. Ieškovė ir atsakovė 2004 m. rugsėjo 13 d. taip pat pateikė savo rašytines pastabas dėl įstojančių į bylą asmenų atsiliepimų.
64. Taikydamas proceso organizavimo priemones, Pirmosios instancijos teismo pirmininkas, veikiantis kaip teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, raštu pateikė klausimus Microsoft, taip pat Komisijai ir kai kurioms į bylą įstojusioms šalims. Apie atsakymus į šiuos klausimus per nustatytus terminus buvo pranešta visoms šalims.
65. Visos šalys, įskaitant VideoBanner, buvo išklausytos per posėdžius, vykusius 2004 m. rugsėjo 30 d. ir spalio 1 d.
66. 2004 m. spalio 8 d. laišku RealNetworks
pateikė Teismo kanceliarijai tam tikrus patikslinimus, kuriuos teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, paprašė paskelbti per posėdį. Kitos šalys gavo šio laiško nuorašą ir buvo paprašytos pateikti savo pastabas šiuo klausimu.
67. 2004 m. spalio 27 d. laišku Microsoft
pateikė savo pastabas dėl 2004 d. spalio 8 d. RealNetworks
laiško. Kitos šalys pastabų nepateikė.
68. 2004 m. lapkričio 10 ir 19 d. d. laiškuose CCIA
ir Novell
atitinkamai informavo Pirmosios instancijos teismą, kad jos atsisako įstoti į bylą. Komisija, Microsoft
ir įstojusios į bylą šalys pateikė savo pastabas dėl šių atsisakymų (įstoti į bylą) per nustatytus terminus.
69. 2004 m. lapkričio 25 d. buvo surengtas neoficialus posėdis, dalyvaujant visoms šalims, dėl šių CCIA
ir Novell
atsisakymų (įstoti į bylą), siekiant aptarti šių atsisakymų procesines pasekmes. Šio posėdžio protokolas buvo išsiųstas visoms šalims 2004 m. lapkričio 26 dieną.
Dėl teisės
70. Pagal EB 242 straipsnio ir 225 straipsnio 1 dalies nuostatas Pirmosios instancijos teismas gali, jeigu jis mano, kad tai reikalinga, dėl susiklosčiusių aplinkybių sustabdyti ginčijamo akto taikymą.
71. Procedūros reglamento 104 straipsnio 2 dalis nustato, kad prašyme dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo turi būti nurodytos aplinkybės, dėl kurių yra reikalingas skubus sprendimas, ir faktiniai bei teisiniai pagrindai prima facie
( fumus boni juris ) patvirtinantys prašomų priemonių reikalingumą. Šios sąlygos yra kumuliacinės, tad prašymas dėl įvykdymo sustabdymo turi būti atmestas, jeigu viena iš jų nėra įvykdyta (1996 m. spalio 14 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutarties CSK ir FNK prieš Komisiją, C‑268/96 P(R), Rink. p. I‑4971, 30 punktas). Teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, prireikus palygina esamus interesus (2001 m. vasario 23 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutarties Austrija prieš Tarybą, C‑445/00 R, Rink. p. I‑1461, 73 punktas).
72. Atlikdamas šį bendrą tyrimą, teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, turi pasinaudoti plačia diskrecija, suteikta jam tam, kad nustatytų būdus, kaip šios įvairios sąlygos turi būti patikrintos, atsižvelgiant į kiekvieno atvejo ypatumus (1997 m. sausio 29 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutarties Antonissen prieš Tarybą ir Komisiją, C‑393/96 P (R), Rink. p. I‑441, 28 punktas).
73. Remiantis Procedūros reglamento 107 straipsnio 1 dalimi, „sprendimas dėl prašymo priimamas motyvuota nutartimi“. Vis dėlto buvo patikslinta, kad teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, neprivalo išsamiai atsakyti į visus procedūros metu nagrinėtus fakto arba teisės klausimus. Konkrečiai kalbant, pakanka, kad teisėjo, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones kaip pirmajai instancijai, nurodyti motyvai jo nutartį pakankamai pagrįstų šios bylos aplinkybių atžvilgiu ir leistų Teisingumo Teismui vykdyti teisminę kontrolę (nutarties SCK ir FNK prieš Komisiją, minėtos 71 punkte, 52 punktas bei 1998 m. birželio 25 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutarties Nyderlandų Antilai prieš Tarybą, C‑159/98, Rink. p. I‑4147, 70 punktas).
74. Atsižvelgdamas į skirtingą Microsoft
inkriminuojamų piktnaudžiavimų dominuojančia padėtimi pobūdį, kuris aiškiai išplaukia iš Sprendimo struktūros ir ieškovės argumentų, teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, mano, kad yra tikslinga atskirai nagrinėti argumentus, pateiktus palaikant reikalavimus, pirma, sustabdyti Sprendimo 5 straipsnio a–c punktų, nagrinėjamų kartu su 4 straipsniu (dalis susijusi su suderinamumo informacijos klausimais), vykdymą ir, antra, sustabdyti 6 straipsnio a punkto, nagrinėjamo kartu su tuo pačiu 4 straipsniu (dalis, skirta susietų operacinės sistemos Windows
ir programinės įrangos Windows Media Player
pardavimų klausimams), vykdymą. Prieš tokį nagrinėjimą reikia išnagrinėti prašymą dėl konfidencialumo užtikrinimo, VideoBanner
prašymą dėl įstojimo į bylą, CCIA
ir Novell
atsisakymus (įstoti į bylą) bei rašytinių dokumentų kai kurių formos reikalavimų laikymąsi.
I – Dėl prašymo užtikrinti konfidencialumą
75. Laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūroje šalių, kurioms buvo leista įstoti į bylą, atžvilgiu reikia užtikrinti Sprendimo duomenų, kurių Komisija sutiko viešai neskelbti internete prieinama versija, konfidencialumą, nes tokia informacija prima facie
gali būti laikoma slapta arba konfidencialia Procedūros reglamento 116 straipsnio 2 dalies prasme.
II – Dėl VideoBanner prašymo įstoti į bylą
76. Kaip jau buvo pažymėta 61 punkte, VideoBanner
pateikė prašymą įstoti į bylą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo Komisijos pusėje.
77. Kadangi šis prašymas pateiktas pagal Procedūros reglamento 115 straipsnio 2 dalį, ir pagrindinės šalys nepateikė prieštaravimų, jis yra priimtinas pagal Teisingumo Teismo statuto 40 straipsnio antrąją pastraipą, taikomą Pirmosios instancijos teismui pagal to paties statuto 53 straipsnio pirmąją pastraipą.
III – Dėl kai kurių šalių atsisakymo (įstoti į bylą) pasekmių
78. CCIA
ir Novell
informavus Pirmosios instancijos teismą apie jų atsisakymą įstoti į bylą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo Komisijos pusėje, Pirmosios instancijos teismo pirmininkas, veikiantis kaip teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, surengė neoficialų posėdį, dalyvaujant visoms šalims, siekdamas išnagrinėti šių atsisakymų kai kurias procesines pasekmes.
79. Be to, kaip išplaukia iš šio posėdžio protokolo, šalys sutiko: pirma, kad laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūros metu CCIA
ir Novell
pateikti dokumentai, įskaitant visus rašytinių dokumentų priedus ir jų argumentus, pateiktus per posėdį, lieka šios bylos dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo medžiagos dalimi; antra, visos bylos šalys ir teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, gali savo tikslais remtis šiais dokumentais, argumentais ir jų vertinimu ir, trečia, kad visi šios bylos medžiagos dokumentai yra teisminių ginčų dalykas.
80. Be to, RealNetworks
dėl CCIA
atsisakymo įstoti į bylą pabrėžė, kad pastaroji neturėjo įgaliojimų, leidžiančių atsisakyti įstoti.
81. Šiuo klausimu teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, mano, kad jis neturi nagrinėti RealNetworks
iškelto klausimo, nes, pirma, jis yra nekompetentingas nagrinėti klausimo, ar CCIA
valdymo organų sprendimai buvo priimti remiantis jų įstatų nuostatomis, antra, prašymas dėl atsisakymo (įstoti į bylą) buvo pateiktas CCIA
vadovaujantis Pirmosios instancijos teismo procedūros reglamento nuostatomis.
IV – Dėl rašytinių dokumentų formos reikalavimų laikymosi
82. Komisija ir kai kurios įstojusios į bylą jos pusėje šalys nurodė, visų pirma, kai kurių nuorodų prie pagrindinio Microsoft
ieškinio pridedamuose dokumentuose nepriimtiną pobūdį, antra, Microsoft
proceso eigoje pateiktų kai kurių dokumentų nepriimtiną pobūdį, trečia, kai kurių teiginių pagrįstumo įrodymų trūkumą, ketvirta, kitų formos reikalavimų nesilaikymą.
A – Dėl pagrindinio ieškinio nuorodų
83. 2004 m. liepos 21 d. pastabose Komisija išvardijo ieškinio dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo punktus, kuriuose yra nuorodų, pirma, susijusių su pagrindiniu ieškiniu, antra, su prie ieškinio pridedamais dokumentais, kurie nebuvo pridėti prie prašymo dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo (priedai A.9, A.9.1, A.9.2, A.11, A.12.1, A.17, A.18, A.19, A.20, A.21, A.22 ir A.24). Komisija padarė išvadą, kad Microsoft
negali sėkmingai remtis šiais dokumentais.
84. 2004 m. rugsėjo 13 d. pastabose Komisija pridūrė, kad naujos pagrindinio ieškinio nuorodos, kurias Microsoft
padarė savo 2004 m. rugpjūčio 19 d. pastabose, konkrečiai nurodydama Pasaulio Prekybos Organizacijos (PPO) sutartį dėl kai kurių intelektinės nuosavybės teisių, susijusių su prekyba, aspektų (toliau – TRIPS), turi būti atmestos kaip pirmiau nurodytos nuorodos. Tai, kad atitinkamos pagrindinio ieškinio dalys pridėtos prie pastabų kaip priedas (priedas T.9), neleidžia daryti išvados, kad pakanka vien prašymo dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo.
85. Šiuo klausimu reikia priminti, kad 2004 m. liepos 27 d. per neoficialų posėdį (žr. 57 punktą) teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, atkreipė Microsoft
dėmesį į daugybę prašyme dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo pateiktų nuorodų į pagrindinį ieškinį bei dėl to jai uždavė klausimų. Kaip pažymėta šio posėdžio protokole, atsakydama Microsoft
nurodė, jog: „ieškovė patvirtina, kad pats prašymas dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo turėtų būti laikomas pakankamu ir kad daugybės prašyme dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo pateiktų nuorodų į pagrindinio ieškinio priedus galima nepaisyti laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūros tikslais“.
86. Šis požiūris atitinka Praktinių nurodymų šalims (OL 2002, L 87, p. 48) VII dalies 1 punktą, kuris numato, kad prašymas dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo „turi būti suprantamas atskirai paėmus, nesiremiant pagrindiniame procese pareikštu ieškiniu“.
87. Iš to išplaukia, kad Microsoft
prašymo dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo pagrįstumas turi būti vertinamas tik atsižvelgiant į faktines ir teisines aplinkybes, kurios išplaukia iš pačio prašymo dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo teksto ir šio prašymo priedų, skirtų paaiškinti jo turinį (žr. šiuo klausimu 2002 m. gegužės 7 d. Pirmosios instancijos teismo pirmininko nutarties Aden ir kt. prieš Tarybą ir Komisiją, T‑306/01 R, Rink. p. II‑2387, 52 punktą). Nors iš to negalima daryti išvados, kad bet kuri prielaida, pagrįsta prie prašymo dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo nepridėtu dokumentu, turi būti būtinai pašalinta iš proceso, vis dėlto reikia pažymėti, kad šios prielaidos įrodymas negali būti laikomas pateiktu, jeigu nagrinėjama prielaida užginčijama kitos ginčo šalies arba šalies, įstojusios į bylą pastarosios pusėje.
88. Dėl nuorodos į priedą T.9 reikia priminti, kad, nors specifiniais klausimais tekstas gali būti paremtas ir papildytas nuorodomis į tam tikras pridedamų dokumentų pastraipas, bendra nuoroda į kitus rašytinius dokumentus, net jeigu jie pridedami prie prašymo dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo, negali atstoti šiame prašyme nenurodytų esminių įrodymų (nutarties Aden ir kt. prieš Tarybą ir Komisiją, minėtos 87 punkte, 52 punktas). Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad negalima suprasti, jog Praktinių nurodymų VII dalies 2 punktas, kuris reikalauja, kad „faktinius ir teisinius pagrindus, kuriais grindžiamas pagrindinis ieškinys ir kurie prima facie
įrodo jo pagrįstumą“, būtina nurodyti „kuo glausčiau“, nepažeidžiant šios taisyklės leidžia pateikti bendrą nuorodą į pridedamą dokumentą, nurodantį argumentų detales.
89. Nepažeidžiant vėliau prie bylos medžiagos pridėtų dokumentų ir žodinių pastabų, pateiktų per posėdį teisėjui, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, byla bus nagrinėjama neatsižvelgiant nei į pagrindinio ieškinio priedus, nei į priedą T.9.
B – Dėl dokumentų pateikimo proceso metu
90. 2004 m. rugsėjo 13 d. pastabose, Komisija visų pirma konstatavo, kad Microsoft
2004 m. rugpjūčio 19 d. pastabose pateikė daugiau argumentų nei pagrindiniame ieškinyje, ypač kalbant apie argumentus, susijusius su intelektinės nuosavybės teisėmis, išdėstytus dviejuose atskiruose prieduose (priedas T.3, vadinamoji „Prescott nuomonė“ ir priedas T.6, vadinamoji „Galloux nuomonė“). Antra, joks paaiškinimas nebuvo pateiktas dėl fakto, kad priedas T.3, 2004 m. birželio 3 d. dokumentas, nebuvo pateiktas kartu su prašymu dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo.
91. Be to, Komisija pažymi, kad Microsoft
prie savo 2004 m. rugpjūčio 19 d. pastabų pridėjo dokumentą, kuris buvo prisegtas prie pagrindinio ieškinio (priedas A.22, tapęs priedu T.5, Knauer, „Dėl kai kurių patentų teisės aspektų (Sprendime)“, taip pat dokumentą, kurio turinys yra tapatus pagrindinio ieškinio priedo turiniui (priedas T.8, Evans, Nichols ir Padilla, „Komisijos nurodytų segmentacijos problemų, susijusių su atsisakymu suteikti (informaciją) ir su susietais pardavimais, ekonominiai įrodymai“, panašus į priedą A.19).
92. Savo atsakymuose į Pirmosios instancijos teismo rašytinius klausimus ir iki atsisakymo (įstoti į bylą) CCIA
ir Novell
nurodė, kad kai kurie dokumentai yra nepriimtini, nes jie turėjo būti pateikti kartu su prašymu dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo, o buvo pateikti vėliau (priedai T.3, T.5, T.8 ir U.2, Campbell‑Kelly, „Komentaras dėl Active Directory naujoviškumo“).
93. Teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, konstatuoja, kad dokumentai T.3, T.5, T.6 ir T.8 buvo pridėti prie 2004 m. rugpjūčio 19 d. Microsoft
pastabų ir kad jais siekiama paaiškinti jų turinį. Esant tokioms sąlygoms, Microsoft
negali būti priekaištaujama dėl to, kad ji išsamiai atsakė į Komisijos 2004 m. liepos 21 d. pastabose nurodytus argumentus. Šiuo atžvilgiu yra nesvarbu, kad pridėto dokumento data yra ankstesnė nei prašymo dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo pateikimo data arba kad jis yra tapatus ar panašus į pagrindinio ieškinio priedą. Be to, Microsoft
pastabos dėl įstojimo į bylą paaiškinimo dėl tų pačių priežasčių galėjo būti grindžiamos priedu U.2.
C – Dėl įrodymų trūkumo
94. Komisija pabrėžia, kad priedai T.5 ir T.8 yra grindžiami jai neprieinama informacija (priedo T.5 atveju 4 dalis nepatikslindama daro nuorodą į iš Microsoft
gautą informaciją; priedo T.8 atveju nepridėtos 6 dalyje numatytos ataskaitos ( Merrill Lynch
ir Forrester
dėl serverių rinkos duomenų), 35 išnaša ( Microsoft
atliktas tyrimas), 42 ir 43 išnašos ( Digital Media Tracker tyrimas ), 48 išnaša („AK klientuose įrengtų medijos leistuvių analizė“), 50 išnaša („Pranešimas NERA“).
95. Taigi pakanka pažymėti, kad teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, prireikus turi įvertinti, ar teiginiai, pagrįsti minėtomis ataskaitomis ir duomenimis, turi įrodomąją galią, ar ne.
D – Dėl kai kurių kitų formos reikalavimų nesilaikymo
96. Komisija ir CCIA
iki savo atsisakymo (įstoti į bylą) pažymi, kad savo prašyme dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo Microsoft
daro nuorodą į priedą R.6 (Carboni, „Nuomonė dėl prekių ženklų teisės“), nepaaiškindama šio dokumento svarbos, todėl į šį priedą neturėtų būti atsižvelgta.
97. Kaip jau buvo minėta 88 punkte, bendra nuoroda į kitus rašytinius dokumentus, net jeigu jie pridedami prie prašymo dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo, negali atstoti šiame prašyme nenurodytų esminių įrodymų. Šiuo atveju priedas R.6, į kurį nuorodą pateikiama prašyme dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo, taip pagrindžia argumentą, susijusį su žala Microsoft
prekių ženklams: „Sprendimo 6 straipsnio a punkto neatidėliotinas vykdymas taip pat padarytų didelę žalą Microsoft
ir Windows
prekių ženklams, nes Microsoft
būtų priversta pardavinėti netinkamą produktą, nesuderinamą su jos pagrindine koncepcija“. Kadangi iš šio sakinio aiškiai išplaukia, kad priedas R.6 skirtas paaiškinti nustatytą žalą, teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, nusprendė, kad šio priedo nereikia pašalinti iš proceso.
V – Dėl esmės
A – Dėl su suderinamumu susijusios informacijos
1. Šalių argumentai
a) Microsoft
ir šalių, kurioms buvo leista įstoti į bylą jos pusėje, argumentai
Dėl fumus boni juris
98. Microsoft
mano, kad esama rimto ginčo su Komisija dėl privalomo licencijų dėl komunikacijos protokolų suteikimo klausimo, todėl sąlyga, skirta įrodyti prima facie
Sprendimo 5 straipsnio a–c punktų neteisėtumą, yra įvykdyta.
99. Microsoft
pažymi, kad keturios sąlygos, leidžiančios įpareigoti įmonę suteikti licenciją, nurodytos Teisingumo Teismo 1988 m. spalio 5 d. sprendime Volvo
(238/87, Rink. p. 6211), 1995 m. balandžio 6 d. Sprendime RTE ir ITP prieš Komisiją (C‑241/91 P ir C‑242/91 P, Rink. p. I‑743, toliau – sprendimas Magill ), 1998 m. lapkričio 26 d. Sprendime Bronner
(C‑7/97, Rink. p. I‑7791) ir 2004 m. balandžio 29 d. Sprendime IMS Health
(C‑418/01, Rink. p. I–0000, 49 punktas), šioje byloje neįvykdytos.
100. Pirmiausia, Microsoft
intelektinės nuosavybės elementai, kurių atskleidimas konkurentams buvo nustatytas Sprendime, nesą būtini vykdyti darbo grupės serverių operacinių sistemų tiekėjų veiklą.
101. Visų pirma, Microsoft
remiasi penkiais metodais, leidžiančiais užtikrinti įvairių platintojų tiekiamų operacinių sistemų suderinamumą, būtent, pirma, standartinių komunikacijos protokolų, pavyzdžiui, TCP/IP
( Transmission Control Protocol/Internet Protocol ) ir HTTP
( Hyper Text Transfer Protocol ) naudojimas, antra, programinio kodo įdiegimas AK klientų arba serverių operacinėje sistemoje Windows
tam, kad ji galėtų palaikyti ryšį su Microsoft
konkuruojančia serverių operacine sistema naudojant šiai serverių operacinei sistemai būdingus komunikacijos protokolus, trečia, programinio kodo įdiegimas su Microsoft
konkuruojančioje serverių operacinėje sistemoje tam, kad ji galėtų palaikyti ryšį su AK klientų arba serverių operacine sistema Windows, naudojant operacinių sistemų Windows
komunikacijos protokolus, ketvirta, programinių kodų bloko įdiegimas visose tinklo AK klientų ir serverių operacinėse sistemose, siekiant komunikacijomis užtikrinti šių programinių kodų blokų suderinamumą ir, penkta, serverių operacinės sistemos Windows
kaip „tilto“ tarp AK klientų operacinės sistemos Windows
ir konkuruojančios serverių operacinės sistemos naudojimas.
102. Toliau Microsoft
pažymi, kad nėra klientų skundų dėl esamo suderinamumo laipsnio.
103. Galiausiai, Microsoft
pažymi, kad nuolat yra daug šią veiklą vykdančių konkurentų.
104. Antra, Microsoft
atsisakymas atskleisti konkurentams intelektinės nuosavybės elementus nesutrukdęs atsirasti naujiems produktams, kurių vartotojų paklausa lieka nepatenkinta. Joks netenkinimo įrodymas nebuvo pateiktas. Taip pat nebuvo nustatyta, kad Microsoft
intelektinės nuosavybės elementai bus konkurentų naudojami kurti naujus produktus ir neapsiribos tik esančių Microsoft
produktų funkcijų atkūrimu.
105. Trečia, faktas, kad Microsoft
išsaugojo savo technologiją asmeniniam naudojimui, nepanaikinusi konkurencijos antrinėje rinkoje, nes, kaip parodė Linux
stabilus augimas, darbo grupės serverių operacinių sistemų platintojai aktyviai konkuruoja tarpusavyje. Taigi praėjus šešeriems metams nuo nurodyto Microsoft
atsisakymo konkurencija rinkoje būtų užtikrinta.
106. Ketvirta, atsisakymas suteikti licencijas dėl technologijos konkuruojančių serverių operacinių sistemų platintojams yra objektyviai pateisinamas. Iš tikrųjų, skirtingai nuo informacijos, saugomos nagrinėjamais nacionalinės teisės aktais, kurią 99 punkte minėtose bylose Magill
ir IMS Health
atitinkamos įmonės atsisakė atskleisti, nagrinėjama saugoma informacija yra susijusi su slapta bei vertinga technologija. Šiuo atveju tam, kad prieitų prie išvados, jog atsisakymas suteikti intelektinės nuosavybės teisės saugomą informaciją nebuvo objektyviai pateisinamas, taigi pažeidė EB 82 straipsnį, Komisija pritaikė netikslų vertinimo kriterijų, kuris skiriasi nuo ankstesnėje teismų praktikoje pripažintų kriterijų. Komisija manė, kad šis atsisakymas pažeidžia EB 82 straipsnį, jeigu neigiama nurodymo suteikti įtaka Microsoft
inovacijos siekiams panaikina teigiamą poveikį viso sektoriaus įmonių inovacijai (783 konstatuojamoji dalis). Be šio naujo nekonkretaus kriterijaus, įrodymų ir analizių pagrindu nebuvo įrodyta, kad inovacija šiame sektoriuje būtų skatinama suteikus konkurentams Microsoft
nuosavybei priklausančią technologiją. Priešingai, pastaroji teigia, kad privaloma licencija sumažintų konkurenciją tarp serverių operacinių sistemų platintojų.
107. Be to, Microsoft
pažymi, kad Sun Microsystems
neprašė leisti pasinaudoti technologija, kurią Komisija ją įpareigojo suteikti. Taip pat, turint omenyje, kad ši bendrovė niekada neprašė jokios licencijos gaminti programinę įrangą EEE, Microsoft
teigia, kad ji neturėjo laikyti Sun Microsystems
prašymo tokiu, dėl kurio reikėtų imtis veiksmų, patenkančių į EB 82 straipsnio taikymo sritį.
108. Galiausiai, versdama Microsoft
suteikti licencijas dėl saugomos informacijos, Komisija tinkamai neatsižvelgusi į TRIPS Bendrijoms nustatytus įpareigojimus (žr. 84 punktą).
109. Savo 2004 m. rugpjūčio 19 d. pastabose Microsoft
konstatuoja, jog Komisija nepagrįstai teigė, kad Sprendimas neįpareigoja jos elgtis kitaip, o tik siekia įpareigoti laikytis ankstesnės prekybos politikos. Visų pirma, Microsoft
pažymi, jog Komisija netvirtina, kad informacija, numatyta Sprendimo 5 straipsnyje, buvo suteikta anksčiau. Toliau ji pabrėžia, kad, nors Komisija remėsi informacija dėl tinklo technologijos, dėl kurios 1994 m. AT & T
buvo suteikta licencija sukurti produktą, pavadintą „ Advanced Server for UNIX “ ( AS/U ), pažymėtina, kad informacijos suteikimas nebuvo nutrauktas. Iš tikrųjų Sun Microsystems, kuriai AT & T
suteikė licenciją dėl AS/U, sukurtas produktas, pavadintas „ PC Net Link “, šiuo metu dar yra rinkoje. Sun Microsystem
jį iki šiol reklamuoja, teigdama, kad jis teikia „originalias Windows NT
tinklo paslaugas“ – įskaitant rinkmenų ir spausdinimo bei vartotojų ir grupių valdymo paslaugas – serverių Soliaris
operacinėse sistemose. Taip pat Sun Microsystems
patvirtino, kad PC Net Link
tinkamai veikia su Microsoft
naujausiomis AK klientų operacinių sistemų Windows
versijomis, įskaitant Windows 2000 Professional
ir Windows XP .
110. Be to, Microsoft
negalėjo būti įpareigojama suteikti licencijas dėl visų komunikacijos protokolų, nes 1994 m. ji nusprendė suteikti su tinklo technologija susijusią licenciją AT & T . Sutartiniu pagrindu Microsoft
ir AT & T
komerciniai santykiai neapima naujų technologijų.
111. Galiausiai Microsoft
pažymi, kad serverių operacinių sistemų pardavėjai konkurentai nepriklauso nuo su suderinamumu susijusios informacijos, kurios teikimą Microsoft
numanomai nutraukė. Novell
niekada nenaudojo AS/U
ir niekada nerodė jokio susidomėjimo ją naudoti. Novell NetWare
teikė rinkmenų ir spausdinimo bei vartotojų ir grupių valdymo paslaugas operacinėms sistemoms Windows, naudodama savo komunikacijos protokolų rinkinį. Linux
pardavėjai taip pat nenaudojo AS/U . Jų serverių operacinės sistemos teikė rinkmenų ir spausdinimo bei vartotojų ir grupių valdymo paslaugas operacinėms sistemoms Windows, naudodamos laisvo šaltinio kodo programinės įrangos produktą Samba, kuris buvo sukurtas atvirkščiai konstruojant Microsoft
komunikacijos protokolus.
Dėl skubaus sprendimo
112. Microsoft
tvirtina, kad Sprendimo 5 dalies a–c punktų neatidėliotinas įgyvendinimas padarytų trijų rūšių didelę ir nepataisomą žalą.
– Žala intelektinės nuosavybės teisėms
113. Sprendimu siekiama įpareigoti Microsoft
suteikti licencijas dėl labai vertingos informacijos, kuriai taikoma intelektinės nuosavybės teisių apsauga. Toks intelektinės nuosavybės teisių pažeidimas padarytų didelę ir nepataisomą žalą.
Labai vertinga informacija
114. Microsoft
nurodo, kad komunikacijos protokolai yra jai priklausanti technologija, naudojama AK klientų ir serverių operacinėje sistemoje Windows, siekiant apsikeisti didelę komercinę vertę turinčia informacija su kitomis šių operacinių sistemų kopijomis (S. Madnick ir B. Meyer studija „ Microsoft
nustatytos pareigos atskleisti visus komunikacijos protokolus, naudojamus teikiant darbo grupės paslaugas, padaryta žala“, pateikta priede R.2 (toliau – Madnick ir Meyer studija)). Šie komunikacijos protokolai yra daugelio metų labai brangių mokslo tyrimų ir taikomosios veiklos rezultatas. Reikėjo labai daug pastangų tam, kad būtų sukurti komunikacijos protokolai, kurie teikia naudingas funkcijas ir pagerina operacinių sistemų Windows sąveikos greitį, patikimumą, saugumą ir veiksmingumą.
115. Komunikacijos protokolų specifikacijos, t. y. komunikacijos protokolų kūrimo ir veikimo būdo detalūs aprašymai leistų jas turinčiam konkurentui naudoti Microsoft
komunikacijos protokolus savo serverių operacinėje sistemoje.
116. Savo 2004 m. rugpjūčio 19 d. pastabose Microsoft
pažymi, kad privalomas licencijų dėl komunikacijos protokolų specifikacijų, leidžiančių daugeliui serverių operacinių sistemų Windows
veikti kartu teikiant darbo grupės paslaugas, suteikimas leistų atskleisti daug informacijos apie operacinių sistemų Windows
vidaus modelį. Iš S. Madnick ir B. Meyer studijos išplaukia, kad licencijų dėl komunikacijos protokolų, leidžiančių įvairių serverių operacinių sistemų Windows
sąveiką, suteikimas atskleistų daug informacijos apie Active Directory
katalogo funkcionavimą šiose operacinėse sistemose.
Informacija, kuriai taikoma intelektinės nuosavybės teisių apsauga
117. Microsoft
komunikacijos protokolai ir juos apibrėžiančios specifikacijos yra saugomi intelektinės nuosavybės teisės. Atsakydama į 2004 m. liepos 21 d. Komisijos pastabose pateiktą argumentą, Microsoft
patikslina, kad, pirma, reikia skirti protokolų kūrimą, protokolų specifikacijas ir protokolų įgyvendinimą ir, antra, kad intelektinės nuosavybės apsauga neapsiriboja viena iš šių trijų kategorijų.
Autorių teisių apsauga
118. Komunikacijos protokolams yra taikoma autorių teisių apsauga pagal 1886 m. rugsėjo 9 d. Berno konvenciją dėl literatūros ir meno kūrinių apsaugos, su paskutiniais pakeitimais, padarytais 1979 m. rugsėjo 28 d., ir pagal 1991 m. gegužės 14 d. Tarybos direktyvą 91/250/EEB dėl kompiuterių programų teisinės apsaugos (OL L 122, p. 42), remiantis jos preambule ir 1 straipsnio 1 dalimi. Protokolų specifikacijoms, kaip rengiamai modelio medžiagai, taip pat taikoma autorių teisių apsauga (žr. 90 punkte minėtą Prescott nuomonę, priedas T.3).
119. Todėl Microsoft, kaip autorė, naudojasi išimtinėmis teisėmis leisti paskelbti saugomus kūrinius arba kitaip perduoti juos visuomenės naudojimuisi. Įvairių valstybių narių su autorių teisių apsauga susiję teisės aktai aiškiai leidžia saugomų kūrinių savininkams nuspręsti, ar šie kūriniai yra skelbtini ar atskleistini kitokiu būdu. Todėl Sprendimas atimtų iš Microsoft
teisę spręsti, kokiu pavidalu, kam, kada ir kokiomis sąlygomis ji prireikus norėtų suteikti komunikacijų protokolų specifikacijas. Taigi Komisija negalėtų pripažinti, kad kartą priimtoms Microsoft komunikacijos protokolų specifikacijoms bus taikoma autorių teisių apsauga ir tuo pačiu metu tvirtinti, kad Sprendimu Microsoft
nustatyta pareiga suteikti licencijas dėl šių specifikacijų nepažeidžia šios teisės esmės.
120. Autorius taip pat naudojasi išimtine teise leisti kurti išvestinius kūrinius, kaip numatyta Berno konvencijos 12 straipsnyje ir Direktyvos 91/250 4 straipsnyje. Ši išimtinė teisė leisti kurti išvestinius kūrinius būtų pažeista, Microsoft
konkurentai tikriausiai įgyvendintų šių komunikacijos protokolų specifikacijas jas perdirbdami ar versdami, o tai patektų į autorių teisių apsaugos taikymo sritį ir negalėtų būti laikoma nepriklausomai išrutuliotu kūriniu. Be to, net darant prielaidą, kad licencijos gavėjai galėtų įgyvendinti kai kurias specifikacijas, nepažeisdami Microsoft autorių teisių, reikėtų pažymėti, kad Sprendimas nereikalauja iš gavėjų taip veikti, nes jis įpareigoja Microsoft
„leisti naudotis“ komunikacijos protokolų specifikacijomis, nenumatydamas licencijų gavėjų vystymo būdų apribojimų. Taigi nėra jokio pagrindo manyti, kad licencijų gavėjai rutulios tik teisėtas programas, net darant prielaidą, kad tai būtų įmanoma.
121. Galiausiai Microsoft
tvirtina, kad visos JAV susitarimo šalys sutiko, jog komunikacijos klientas-serveris protokolų specifikacijoms būtų taikoma autorių teisių apsauga.
Patento apsauga
122. Savo prašyme dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo Microsoft pažymi, kad kai kurie komunikacijos protokolai, kuriuos Komisija įpareigoja atskleisti, yra nurodyti patentuose arba patento paraiškose, ir kad ji ketino pateikti daug patento paraiškų dėl įvairių AK klientų ir serverių operacinių sistemų Windows, apimančių Sprendime numatytus komunikacijos protokolus, aspektų iki 2005 m. birželio mėnesio Sprendimo veikimo laiko atžvilgiu apribojimų nebuvimas pateisina būsimųjų patentų įtraukimą į Sprendime įtvirtintą privalomos licencijos suteikimo pareigą.
123. Savo 2004 m. rugpjūčio 19 d. pastabose Microsoft
nurodo tris Europos patentus ir dvi nagrinėjamas patento paraiškas, apimančios komunikacijos protokolus, kuriems taikoma privalomos licencijos suteikimo pareiga. 91 punkte nurodyta Knauer nuomone (priedas T.5), daugelis serverių operacinės sistemos Windows
naudojamų komunikacijos protokolų, siekiant suteikti rinkmenų ir spausdinimo bei vartotojų ir grupių valdymo paslaugas, yra numatyti patentuose, t. y., pirma, DFS
( Distributed File System ) protokolas, numatytas patente EP 0 661 652 B1, antra, SMB
protokolas, numatytas patente EP 0 438 571 B1 ir, trečia, Distributed Component Object Model Remote
protokolas, numatytas patente EP 0 669 020 B1. Patento paraiškos yra susijusios su Constraint Delegation
ir Active Directory Sites protokolais.
124. Šiomis aplinkybėmis Microsoft
pažymi, kad Komisija numato galimybę taikyti korekcines priemones ir užpatentuotos technologijos atžvilgiu bei įpareigoja suteikti licencijas visų intelektinės nuosavybės teisių, susijusių su komunikacijos protokolais, įskaitant visus patentus, atžvilgiu. Konkurentai neturėtų jokių priežasčių stengtis kurti programas, kuriose nenaudojami užpatentuoti metodai.
Komercinės paslapties apsauga
125. Microsoft manymu, komunikacijos protokolai yra komercinė paslaptis, kuri nebuvo atskleista tretiesiems asmenims, išskyrus atvejus, kai pastarieji įsipareigojo laikytis sutartimi numatytos konfidencialumo pareigos.
126. Atsakydama į 2004 m. liepos 21 d. Komisijos pastabas, kad, pirma, konkurencijos teisėje atsisakymo atskleisti „paslaptį“, kurį išplaukia iš vienašalio komercinio sprendimo, teisėtumas priklauso nuo esamų interesų ir, antra, kad Microsoft
padaryta žala nustatant jai pareigą atskleisti savo komercinę paslaptį yra mažesnė nei Microsoft
padaryta žala nustatant pareigą leisti atkurti jos autorių teise saugomus kūrinius arba pažeidžiant jos patentus, Microsoft
pažymi, kad šiuo metu ji gali perduoti savo komunikacijos protokolus tretiesiems asmenims už atlyginimą bei pareikšti ieškinį tiems asmenims, kurie neteisėtai naudojasi šiais protokolais (90 punkte minėtos Prescott ir Galloux nuomonės (priedai T.3 ir T.6)), ir kad dėl to privalomas licencijų suteikimas pakenktų šių dalykų vertei. Be to, iš 1994 m. spalio 6 d. Sprendimo Tetra Pak prieš Komisiją
(T‑83/91, Rink. p. II‑755, 84 ir 139 punktai) negalima padaryti išvados, kad Pirmosios instancijos teismas pripažino, jog slapta informacija specifikacijų forma nėra saugoma taip pat kaip ir kitos intelektinės nuosavybės teisės, nes jis nenagrinėjo klausimo, ar kartono dėžių specifikacijos yra saugoma komercinė paslaptis.
Dėl informacijos būtinumo
127. 2004 m. liepos 21 d. pastabose Komisija tvirtina, kad Microsoft
protokolų specifikacijos yra „suderinamumui būtina informacija“ Direktyvos 91/250 prasme, ir todėl Sprendime nustatytas privalomas licencijų suteikimas nesuteiktų Microsoft
konkurentams nieko, ko jie negalėtų gauti dėl serverių operacinių sistemų Windows
dekompiliavimo pagal direktyvos 6 straipsnyje numatytą išimtį.
128. Tačiau Microsoft
mano, kad šis teiginys yra neteisingas dėl daugelio priežasčių.
129. Visų pirma, Direktyvos 91/250 6 straipsnio 2 dalyje numatyta ribota saugomos kompiuterio programos savininko išimtinių teisių, įtvirtintų direktyvos 4 straipsnyje, išimtis. Kai kuriomis tiksliai apibrėžtomis sąlygomis „teisėtam naudotojui“ leidžiama „atskleisti“ saugomos kompiuterio programos sąsajas kompiuterio skaitomo kodo, kuriame yra šios sąsajos, dekompiliavimo būdu. Šis „dekompiliavimas“ leidžiamas tik jeigu sąsajos yra būtinos užtikrinti savarankiškai sukurtos kompiuterio programos veikimą, ir programos savininkas anksčiau nebuvo suteikęs prieigos prie jų. Šiuo atveju Microsoft tvirtina, kad ji ne tik jau atskleidė sąsajas, kurios buvo reikalingos trečiųjų asmenų kompiuterio programoms tam, kad naudotų serverių operacinių sistemų Windows
funkcijas, bet ir kad Microsoft komunikacijos protokolų specifikacijos nebuvo būtinos tam, kad užtikrintų darbo grupės serverių operacinės sistemos savarankiškai išvystytas funkcijas. Priešingai, Sprendimu Microsoft
yra įpareigojama leisti konkurentams kurti produktus, teikiančius tas pačias rinkmenų ir spausdinimo paslaugas bei tas pačias vartotojų ir grupių valdymo paslaugas, pavyzdžiui tos, kurias siūlo serverių operacinės sistemos Windows, įgyvendinant Microsoft
komunikacijos protokolus. Taigi Microsoft
būtų įpareigota suteikti savo konkurentams vertingą komercinę informaciją tokiomis sąlygomis, kurios nesuteiktų jiems jokios teisės pasinaudoti dekompiliavimu pagal šios direktyvos 6 straipsnio 2 dalį.
130. Antra, Direktyvos  91/250 6 straipsnis leidžia gauti informaciją dekompiliavimo būdu, tačiau 2 dalyje nustato tris griežtus apribojimus, įskaitant draudimą naudoti informaciją, siekiant sukurti programą, atkuriančią tą, kuri buvo dekompiliavimo objektas. Sprendime šiuo klausimu nėra jokio apribojimo, priešingai – jis leidžia turintiems licenciją asmenims kurti programas, pažeidžiančias Microsoft autorių teises, susijusias su komunikacijos protokolų specifikacijomis.
131. Trečia, specifikacijos turi didesnę vertę už informaciją, kurią Microsoft konkurentai galėtų gauti teisėtu dekompiliavimu.
Dėl didelės ir nepataisomos žalos
132. Microsoft nurodo, kad informacijos, kuriai taikoma intelektinės nuosavybės teisės apsauga, atskleidimas padarytų didelę ir nepataisomą žalą.
133. Sprendimo 5 straipsnio a punktas, leisdamas Microsoft
konkurentams naudotis komunikacijos protokolais, siekiant suteikti serverių operacines sistemas, kurios gali pakeisti Microsoft
platinamas serverių operacines sistemas, atimtų iš pastarosios galimybę naudotis konkurenciniais privalumais, kuriuos ji įgijo dėl mokslo tyrimų ir taikomosios veiklos. Intelektinės nuosavybės teisė apima teisę naudoti ar nenaudoti saugomą nuosavybę ir jos naudojimo būdus. Taigi, kaip buvo nuspręsta, privalomas licencijos suteikimas pažeidžia intelektinės nuosavybės „esmę“, kurios pagrindas – „naujų ir originalių kūrinių autoriaus išimtinės teisės naudoti šiuos kūrinius suteikimas“ (2001 m. spalio 26 d. Pirmosios instancijos teismo pirmininko nutarties IMS Health prieš Komisiją, T‑184/01 R, Rink . p. II‑3193, 125 punktas). Dėl šios priežasties Pirmosios instancijos teismas pripažino, kad įmonei nustatytas reikalavimas suteikti licencijas dėl intelektinės nuosavybės teisių, net „tik laikinai“, sukelia jai „didelės ir nepataisomos žalos“ grėsmę, net jeigu atitinkama informacija jau yra vieša (tos pačios nutarties 127 punktas).
134. Negrįžtamas intelektinės nuosavybės suteikimo pobūdis yra ypač ryškus komercinių paslapčių srityje. Šioje byloje intelektinė nuosavybė susijusi su Microsoft
koncepcija dėl kai kurių jos serverių operacinių sistemų užduočių vykdymo savarankiškai ir kartu su AK klientų ir serverių operacinėmis sistemomis. Šių koncepcijų atskleidimas nebegalėtų būti „ištrintas“ iš jas naudojusių asmenų atminties.
135. Pareiga suteikti licencijas dėl informacijos, kuriai taikoma autorių teisių apsauga, taip pat turėtų nepataisomų pasekmių konkurencijai. Iš tikrųjų komunikacijos protokolų, kuriems taikoma autorių teisių apsauga, specifikacijų studija leistų Microsoft konkurentams įgyti gilių žinių apie operacinių sistemų vidaus veikimo būdus ir jas panaudoti gaminant savo produktus. Vėliau būtų neįmanoma patikrinti, ar Microsoft konkurentai naudoja šias žinias.
136. Be to, privalomas licencijų dėl patentų suteikimas padarytų nepataisomą žalą. Akivaizdu, kad Sprendimo panaikinimas suteiktų Microsoft galimybę pateikti ieškinį tretiesiems asmenims, užkertant jiems galimybę naudoti užpatentuotą technologiją, tačiau būtų labai sudėtinga ir neefektyvu tikrinti, ar Microsoft technologija yra naudojama, ir tuo metu sukurti produktai, kuriuose įdiegtos Microsoft naujovės, tikriausiai, liktų platinimo kanaluose bei klientų rankose.
137. Nors Sprendimas leidžia Microsoft suteikti licencijas dėl intelektinės nuosavybės teisių „protingu ir nediskriminuojančiu būdu“, o tai, tikriausiai, apima finansinį atlyginimą, Microsoft intelektinės nuosavybės teisėms padaryta žala nebūtų kompensuota šiuo atlyginimu (žr. šiuo klausimu nutarties IMS Health prieš Komisiją, minėtos 133 punkte, 125 punktą).
– Microsoft komercinės laisvės pažeidimas
138. Remdamasi 1996 m. birželio 3 d. Pirmosios instancijos teismo pirmininko nutartimi Bayer prieš Komisiją
(T‑41/96 R, Rink. p. II‑381, 54 punktas) ir nutartimi IMS Health prieš Komisiją
(130 punktas, minėta šios nutarties 133 punkte), Microsoft
teigia, kad kaip ir bylose, kuriose buvo priimtos šios nutartys, jos teisė laisvai apibrėžti savo prekybos politikos pagrindinius elementus būtų pažeista, jeigu Sprendimas būtų įgyvendintas.
Dėl laisvės teikti informaciją
139. Šiuo atveju Microsoft
prekybos politika neapėmė bendros licencijos dėl komunikacijų protokolų suteikimo. Ji pažymi, kad dėl licencijų dėl komunikacijos klientas-serveris protokolų suteikimo buvo sutarta sudarant JAV susitarimą, tačiau šis susitarimas yra nesusijęs su licencijų dėl komunikacijos serveris-serveris protokolų suteikimu. Įpareigojant Microsoft
suteikti komunikacijos serveris-serveris protokolų, kurių daugelis nebuvo parengti, specifikacijas, Sprendimu Microsoft
būtų paversta tiekėja savo konkurentams technologijos serverių operacinių sistemų srityje.
140. Microsoft toliau nurodo JAV susitarimo, su Sun Microsystems
sudaryto susitarimo ir Sprendimo skirtumus.
141. JAV susitarimas numatė licencijų dėl komunikacijos klientas-serveris protokolų suteikimą siekiant vienintelio tikslo – užtikrinti suderinamumą su AK klientų operacinėmis sistemomis Windows, skirtingai nuo Sprendimo, kuris įpareigojo suteikti licenciją dėl tų pačių protokolų tam, kad jie būtų naudojami darbo grupės serverių operacinėse sistemose, teikiančiose rinkmenų ir spausdinimo bei vartotojų ir grupių valdymo paslaugas kiekvienai AK klientų ar serverių operacinei sistemai Windows .
142. 2004 m. su Sun Microsystems
– vienintele pateikusia skundą Komisijai – sudarytas susitarimas apėmė keletą dvišalių sutarčių, kuriose šalys susitarė bendradarbiauti taikomojoje veikloje ir sudaryti „kryžmines“ licencijas, įskaitant licencijas dėl Sprendime numatytų komunikacijos protokolų rūšių. Microsoft
pažymi, kad „kryžminės“ licencijos suteikia galimybę pasinaudoti Sun Microsystems
intelektine nuosavybe bei reikalauti iš pastarosios laikytis Microsoft
intelektinės nuosavybės teisių, susijusių su jos technologija, suteikta išduodant licenciją. Šių susitarimų abipusis pobūdis suteikia Microsoft
galimybes, kurių nesuteikia Sprendime įtvirtinta pareiga privalomai suteikti licencijas.
Dėl laisvės spręsti dėl produktų taikomosios veiklos
143. Microsoft
tvirtina, kad Sprendimo įgyvendinimas atims iš jos galimybę plėsti jos produktų taikomąją veiklą. Iš tikrųjų privalomas licencijų dėl komunikacijos protokolų suteikimas nepataisomai pažeistų jo laisvę spręsti dėl produktų taikomosios veiklos. Tai turėtų įtakos šių protokolų tobulinimui ateityje ir, in fine, Microsoft
inovacijai, kaip nurodyta Madnick ir Meyer studijoje. Microsoft
pažymi, kad nuo tada, kai trečiųjų asmenų produktai tampa priklausomi nuo serverių operacinės sistemos Windows modelio požymių ir nenaudoja jos funkcijų pagal paskelbtą sąveiką, jos galimybės pakeisti šiuos modelio požymius, siekiant patobulinti produktą, sumažėja. Priešingi Komisijos teiginiai 2004 m. liepos 21 d. pastabose ignoruoja verslo tikrovę. Dėl vis naujesnių serverių operacinių sistemų Windows
įdiegimo Microsoft
inžineriniu požiūriu labai sunku išlaikyti tūkstančių paskelbtų sąsajų, naudojamų trečiųjų asmenų kompiuterio programose, retrospektyvųjį suderinamumą. Naujų funkcijų įdiegimas ir esamų funkcijų veikimo, saugumo bei patikimumo pagerinimas būtų iš esmės sunkesnis, jeigu trečiųjų asmenų kompiuterio programose Windows funkcijos būtų naudojamos naudojant buvusius konfidencialius protokolus (Madnick ir Meyer studijos, priedai R.2 ir T.7).
Dėl būtinumo „sugriežtinti“ protokolus
144. Privatūs protokolai nėra skirti tam, kad nežinomi tretieji asmenys juos naudotų savo programinėje įrangoje. Todėl didelio skaičiaus privačių komunikacijos protokolų paskelbimas galėtų tapti galimų funkcionavimo sutrikimų, gedimų priežastimi ir sukelti pavojų saugumui. Taigi Microsoft
turėtų skirti savo išteklių dalį protokolams „sugriežtinti“, siekdama užkirsti kelią jų nerūpestingam arba piktybiniam panaudojimui, o tai dažnai reikalauja apsaugos kodų arba svarbių papildomų testų įvedimo prieš paskelbiant produktus, kuriuose yra panaudoti komunikacijos protokolai. Šiuo požiūriu Sprendimas turėtų negrįžtamą poveikį Microsoft laisvei, jos nuomone, tinkamiausiu būdu vystyti savo produktus.
145. 2004 m. rugpjūčio 19 d. pastabose Microsoft
taip pat nurodo, kad suteikus konkurentams komunikacijos protokolų specifikacijas, kurios visada buvo skirtos tik tam, kad užtikrintų serverių operacinių sistemų Windows ryšį, klientai patirtų techninių nesklandumų. Ji remiasi šiuo klausimu Madnick ir Meyer studija prieduose R.2 ir T.7. Šie protokolai yra pagrįsti prielaidomis apie serverių operacinių sistemų, kurios kartu suteikia darbo grupės paslaugas, vidaus funkcionavimą. Todėl jie neturi apsaugos mechanizmo, kurį turėtų, jeigu būtų skirti sąveikai su trečiųjų asmenų programine įranga. Nors Microsoft galėtų ateityje „sugriežtinti“ savo komunikacijos protokolų įgyvendinimą, klientų, naudojančių protokolus tokius, kokie jie yra dabar, tinkluose ir toliau liktų egzistuoti milijonai serverių operacinių sistemų Windows . Būtų neįmanoma pakeisti a posteriori šiuos produktus siekiant juos apsaugoti nuo netinkamo komunikacijos protokolų panaudojimo, nes būtino apsaugos mechanizmo įdiegimas reikalauja jau esančių apyvartoje produktų esminių pakeitimų. Microsoft tvirtina, kad nors Komisija ironizuoja dėl to, ką ji vadina „apsauga nežinomybe“ (priedas S.2), klientai būtų nepatenkinti sužinoję, kad dėl jos Sprendime pareikalauto paskelbimo galėtų sutrikti dabartinės serverių operacinės sistemos Windows
funkcionavimas (Madnick ir Meyer studija, priedas T.7). Protokolai yra sudėtingi ir yra padidinta jų klaidingo įgyvendinimo kitoje darbo grupės serverių operacinėje sistemoje rizika. Tokios klaidos sąlygotų esminį duomenų praradimą ir iškraipymą bei kartu būtų padaryta žala Microsoft ir jos klientams. Akivaizdu, kad klientams duomenų praradimas ir iškraipymas būtų labai svarbus, ir Microsoft reputacijai būtų padaryta žala, jeigu esama serverių operacinių sistemų Windows bazė būtų pažeista neteisingai naudojant Microsoft komunikacijos protokolus. Komisija tvirtina, kad „bet kokia žala būtų atlyginta < … > panaikinus Sprendimą“. Tačiau panaikinimas negalėtų nei atkurti prarastų duomenų ar jų ištaisyti, nei grąžinti Microsoft reputacijos.
– Negrįžtamas rinkos sąlygų pasikeitimas
146. Microsoft teigia, kad privalomas licencijų suteikimas jos atžvilgiu negrįžtamai neigiamai pakeistų rinkos sąlygas. Atrodo, kad Komisija ištyrė šį pakeitimą, kaip tai nurodo Sprendimo 695 konstatuojamoji dalis, pagal kurią „jeigu Microsoft konkurentai turėtų prieigą prie reikalautos su suderinamumu susijusios informacijos, jie galėtų ja pasinaudoti tam, kad patobulintų savo produktus, esančius suderinamumo santykių tinkle, kuriuo grindžiama Windows
aplinka“.
147. Įrodinėdama negrįžtamą pasikeitimą rinkoje, Microsoft
pabrėžia, kad jos komunikacijos protokolų detalių specifikacijų nagrinėjimas, kuris yra galimas privalomai suteikiant licencijas, leistų atskleisti konkurentams serverių operacinių sistemų Windows
modelio svarbius aspektus. Madnick ir Meyer studijoje yra išaiškinta, kad anksčiau privačių komunikacijos protokolų specifikacijos galėtų atskleisti informaciją apie operacinių sistemų vidaus modelį, nes šie protokolai dažnai priklauso nuo jų specifinio įgyvendinimo programiniame kode. Trečiųjų asmenų naudojimasis šiais komunikacijos protokolais leistų patikslinti įvairias detales, nors šios detalės lieka neatskleistos, kai protokolai yra naudojami privačiai naudojant įvairias tos pačios, skirtinguose serveriuose veikiančios operacinės sistemos kopijas.
148. Platus tokios informacijos paskelbimas leistų Microsoft
konkurentams atkurti jų serverių operacinėse sistemose Microsoft
jos pačios mokslo tyrimų ir taikomosios veiklos pastangomis išvystytas funkcijas. Dėl to Microsoft
padaryta žala išeitų už reikalaujamo paskelbimo taikymo srities, už darbo grupės serverių operacinių sistemų rinkos ir netgi už privalomos licencijos taikymo teritorijos ribų.
Dėl interesų palyginimo
149. Visų pirma, Microsoft teigia, kad Bendrijos interesas taikyti veiksmingą priemonę nereikalauja nedelsiant įgyvendinti Sprendimo 5 straipsnio a–c punktų.
150. Pirmiausia, kadangi EB 82 straipsnio tikslas yra „apsaugoti vartotojų interesus, o ne konkrečių konkurentų poziciją“ (133 punkte minėtos nutarties IMS Health prieš Komisiją
145 punktas), dėmesys turi būti atkreiptas į aplinkybę, kad vartotojai nepatirtų žalos. Šioje byloje klientai naudojosi įvairiais suderinamumo sprendimais. Pavyzdžiui, per penkerius metus trukusią procedūrą Komisijoje nė viena įmonė nepareiškė norinti pasirinkti kitą nei Windows
serverių operacinę sistemą ir patvirtino, kad esanti priversta suderinamumo sumetimais pasirinkti būtent šią operacinę sistemą.
151. Antra, Sprendimo 5 straipsnyje numatyta korekcinė priemonė nėra būtina, nes Microsoft
konkurentams nebūtina nedelsiant susipažinti su komunikacijos protokolais. Be to, Microsoft nuomone, pati Komisija neteigia, kad sustabdžius Sprendimo 5 straipsnio vykdymą greitai išnyktų konkurencija tarp darbo grupės serverių operacinių sistemų pardavėjų.
152. Šiuo klausimu Microsoft
pažymi, kad konkurentų produktai šiuo metu yra konkurencingi, ir pateikia įvairias studijas bei projektus, susijusius su Linux, UNIX ir Novell .
153. Be to, Microsoft
tvirtina, kad Komisija nenurodė ryšio tarp Sprendimo 5 straipsnyje numatytos korekcinės priemonės ir bet kurio darbo grupės serverių operacinių sistemų platintojų pateikto prašymo. Microsoft patikslina, kad Sun Microsystems, Novell ir Free Software Foundation/Samba
neprašė suteikti licencijos dėl jos komunikacijos protokolų.
154. Nauda, kuria konkurentai gali gauti pasinaudoję galimybe sužinoti kai kurių Microsoft
su serverių operacinių sistemų modeliu susijusių problemų sprendimo būdus, neturi viršyti teisėto Microsoft intereso apsaugoti savo technologiją. Palyginant interesus, bendras interesas išlaikyti veiksmingą konkurenciją akivaizdžiai turi turėti pirmenybę Microsoft konkurentų asmeninių interesų atžvilgiu.
155. Nėra pavojaus, kad, sustabdžius Sprendimo 5 straipsnio vykdymą, tinklo serverių operacinių sistemų platintojai konkurentai gali palikti rinką. Microsoft konkurentai ilgą laiką suteikdavo licencijas dėl jų serverių operacinių sistemų verslo klientams, neturėdami prieigos prie komunikacijos protokolų, kuriuos Microsoft
Sprendimu yra įpareigojama suteikti. Microsoft
pagrindžia savo analizę įvairiais duomenimis, susijusiais su kai kuriais konkurentais nagrinėjamoje rinkoje.
156. Galiausiai Microsoft mano, jog neturi būti pripažinta, kad Sprendimo vykdymas yra skubus, nes administracinė procedūra, kurios metu Komisijos vertinimas keitėsi, tęsėsi penkerius metus.
157. Antra, palyginant interesus reikia atsižvelgti į, pirma, Bendrijų įsipareigojimus pagal tarptautines sutartis, pavyzdžiui, TRIPS, antra, į ieškinio pagrindinėje byloje pagrįstumą. Pastaruoju klausimu, remdamasi 2002 m. balandžio 11 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartimi NDC Health prieš IMS Health ir Komisiją
(C‑481/01 P(R), Rink. p. I‑3401), Microsoft
mano, kad į ieškinio pagrindinėje byloje pagrįstumą turi būti atsižvelgta palyginant interesus šioje byloje. Yra akivaizdu, jog Komisija neįrodė, kad buvo įgyvendinti teismų praktikoje nustatyti kriterijai (99 punkte minėtas sprendimas IMS Health ), leidžiantys įpareigoti dominuojančią padėtį turinčią įmonę suteikti licencijas savo konkurentams.
158. Galiausiai ji priminė, kad Sun Microsystems
po Sprendimo priėmimo sudarė sutartį su Microsoft dėl visų sunkumų, kurie buvo Komisijai pateikto skundo priežastys. Taigi nėra jokio būtinumo nedelsiant vykdyti Sprendimo, kol yra nagrinėjama pagrindinė byla.
159. ACT
tvirtina, kad nestabdžius korekcinės priemonės įgyvendinimo atsirastų neigiamų ir nepataisomų pasekmių dėl jos narių intelektinės nuosavybės teisių EEE galiai ir vertei padarytos žalos.
160. Konkrečiai ACT
pažymi, pirma, kad neatidėliotinas korekcinės priemonės įgyvendinimas taptų pavyzdžiu privalomos licencijos, susijusios su intelektinės nuosavybės teisėmis, srityje, kuris greitai ir iš esmės sumažintų jos narių turimų intelektinės nuosavybės teisių vertę. Šiuo klausimu ACT
tvirtina, kad Komisija išaiškino ir taikė EB 82 straipsnį, pažeisdama Bendrijos įsipareigojimus pagal TRIPS susitarimo 13, 31 ir 39 straipsnius.
161. Antra, ACT
teigia, kad dėl komunikacijos protokolų, kurie anksčiau buvo išimtinė Microsoft
nuosavybė, paskelbimo, AK klientų bei serverių operacinės sistemos Windows taptų nestabilios, dėl to jos nariams nedelsiant būtų padaryta esminė žala.
162. CompTIA
mano, kad Sprendimo 5 straipsnyje numatyta korekcinė priemonė tiek, kiek ji įpareigoja Microsoft suteikti savo intelektinę nuosavybę visoms serverių rinkoje esančioms įmonėms bei sumažina visų kompiuterinių ir komunikacijos technologijų intelektinės nuosavybės apsaugos lygį, sukelia teisinį nesaugumą, ir dėl jos nedelsiant sumažėtų investicijos į technologijų sektorių bei bendras ekonominės veiklos lygis.
163. Be to, CompTIA pažymi, kad esminė ir nepataisoma žala, kurią ši priemonė padarytų visam sektoriui, ir taip pat CompTIA
nariams, viršytų galimą negatyvų neatidėliotino paskelbimo nebuvimo poveikį visuomenės ir trečiųjų asmenų interesui. Šiuo atžvilgiu CompTIA
pabrėžia, kad ji nebuvo informuota apie jokį suderinamumo problemos serverių rinkoje įrodymą, nors ji užima svarbesnę padėtį technologijos kūrinių kvalifikacijų patvirtinime serverių sektoriuje už bet kokią kitą asociaciją.
b) Komisijos ir šalių, kurioms buvo leista įstoti į bylą jos pusėje, argumentai
164. Pirmiausia, Komisija mano, kad prašymas sustabdyti Sprendimo 5 straipsnio a–c punktų vykdymą iš esmės remiasi poveikio, kurį šis sprendimas galėtų turėti Microsoft
„intelektinės nuosavybės teisėms“, vertinimu ir pateikia keletą preliminarių pastabų šiuo klausimu. Savo 2004 m. rugsėjo 13 d. pastabose Komisija patikslina, kad net darant prielaidą, jog Microsoft
aiškiai įrodė, kad Sprendimas įpareigotų ją suteikti licencijas dėl intelektinės nuosavybės teisių, jos argumentai liktų galioti. FSF‑Europe
palaiko Komisijos argumentus.
Preliminarios pastabos
165. Pirmiausia Komisija pažymi, kad Sprendimo 5 straipsnio a–c punktai įpareigoja Microsoft
pateikti techninio pobūdžio dokumentus, vadinamąsias „specifikacijas“, kurie detaliai apibrėžia Sprendimo 1 straipsnio 1 dalyje numatytus „protokolus“. Tačiau Komisija pabrėžia, kad svarbu atskirti šiuos techninius dokumentus nuo Microsoft produktų šaltinio kodo. Iš tikrųjų konkurentas, norintis įdiegti serverio operacinę sistemą, į kurią įeitų Microsoft
protokolai, turėtų suteikti savo produktui šaltinio kodą, leidžiantį įgyvendinti specifikacijas. Du programuotojai, įgyvendinantys tas pačias protokolo specifikacijas, nerašytų vieno šaltinio kodo, ir jų programų apibūdinimas būtų skirtingas (24, 25, 698 ir 719–722 konstatuojamosios dalys). Šiuo požiūriu protokolai galėtų būti palyginti su kalba, kurios sintaksė ir žodynas būtų specifikacijos, nes paprastas faktas, kad du asmenys išmoksta tos pačios kalbos sintaksę ir žodyną, neužtikrina, kad jie ją vartos tuo pačiu būdu.
166. Toliau šiame kontekste Komisija nagrinėja įvairias Microsoft nurodytas intelektinės nuosavybės teises.
– Dėl autorių teisių
167. Pirmiausia, dėl autorių teisių Komisija mano, kad Microsoft
tvirtinimai yra netikslūs ir netgi klaidingi. Iš tikrųjų, pirma, Microsoft
verčia klaidingai manyti, kad su suderinamumu susijusios informacijos naudojimas, siekiant padaryti šį suderinamumą veiksmingą, paprastai pažeidžia autorių teises. Antra, Microsoft
taip pat klaidingai teigia, kad autorių teisių apsauga taikoma ir komunikacijos protokolams, bei remiasi autorių teisių apsauga, susijusia su „specifikacijomis“, siekdama pagrįsti, kad jose esančios informacijos panaudojimas pažeistų šią teisę.
168. Tačiau, neatmesdama galimybės, kad specifikacijoms galėtų būti taikoma autorių teisių apsauga, Komisija mano, jog tai nereiškia, kad jose esančios informacijos panaudojimas, įgyvendinant ją operacinėje sistemoje, pažeistų autorių teises, nes, kaip nurodyta Sprendime, specifikacijų įgyvendinimas nėra kopija, bet visiškai atskiro kūrinio atsiradimas (25, 570 ir kt. bei 719 ir kt. konstatuojamosios dalys).
169. Komisija savo 2004 m. rugsėjo 13 d. pastabose iš esmės teigia, kad komunikacijos protokolų įgyvendinimas nėra uždrausta autorių teisių panaudojimo forma.
170. Tarp kitų Komisijos pastabų dėl 2004 m. rugpjūčio 19 d. Microsoft
laiško reikia pažymėti konkrečius atsakymus, pateiktus į penkias argumentų grupes.
171. Pirma, Komisija nurodo, kad Microsoft
pirmą kartą 2004 m. rugpjūčio 19 d. pastabose remėsi teise „atskleisti“ (119 punktas). Komisija pažymi, kad Berno konvencijos 6a straipsnis, kuriame numatytos autoriaus „neturtinės teisės“, nenurodo šios teisės, ir dėl to bet kuris kėsinimasis į šią tariamą teisę negali prieštarauti „įprastam kompiuterio programos naudojimui“, kuris apibrėžtas Direktyvos 91/250 6 straipsnio 3 dalyje, nes šioje nuostatoje numatyta, kad ji turi būti aiškinama „vadovaujantis Berno konvencijos < … > nuostatomis“. Be to, teisė atskleisti, kaip „neturtinė teisė“, negali būti licencijos objektas. Dar daugiau – rėmimasis teise atskleisti yra sunkiai suderinamas su aplinkybe, kad Microsoft produktai yra rinkoje, kad asmenys gali juos vertinti, nagrinėti ar išbandyti ir tam tikromis aplinkybėmis juos dekompiliuoti. Galiausiai Microsoft nurodyti atsisakymo atskleisti nagrinėjamą informaciją motyvai yra tik ekonominio pobūdžio ir neturi nieko bendra su nagrinėjamos teisės esme.
172. Antra, Komisija prieštarauja tam, kad techniniai dokumentai, kurie turi būti paskelbti, gali būti laikomi „kompiuterio programa“, saugoma pagal Direktyvą 91/250, nes kalbama apie kompiuterio programos „rengiamą modelio medžiagą“ (118 punktas). Iš tikrųjų, tęsia ji, nagrinėjama informacija nėra parengta ex ante kaip vidaus pagalba Microsoft programų kūrimui, tačiau parengta tik ex post,
turint vienintelį tikslą paskelbti ribotą informaciją pastarosios konkurentams.
173. Dėl Direktyvos 91/250 4 straipsniu pagrįsto Microsoft teiginio, pagal kurį nagrinėjamų protokolų įgyvendinimas „beveik tikrai“ būtų specifikacijų, kurioms taikoma Microsoft autorių teisių apsauga, perdirbimas ar vertimas (120 punktas), Komisija atsako, kad ieškovė nepateikia šiuo klausimu įrodymų. Ji tvirtina, kad Direktyvos 91/250 tekstas ir jos parengiamieji darbai verčia padaryti išvadą, kad šios direktyvos 4 straipsnis paprastai netaikomas sąsajos programos kūrimui remiantis sąsajos specifikacijomis. Iš tikrųjų tos pačios direktyvos 6 straipsnis paremtas prielaida, pagal kurią su suderinamumu susijusios informacijos, gautos dekompiliavimo būdu – kuri yra „laisva“ – siekiant „gauti informaciją apie tai, kaip užtikrinti savarankiškai sukurtos kompiuterio programos suderinamumą su kitomis programomis“, nepažeidžia autorių teisių, nebent informacija būtų naudojama „kokiai nors savo išraiška iš esmės panašiai (į kompiuterio programą, kuriai taikomas dekompiliavimas) kompiuterio programai sukurti, pagaminti ar parduoti“. Jeigu Microsoft
buvo teisi, Direktyvos 91/250 6 straipsniu niekada negalima būtų remtis kuriant panašius produktus, nes šių produktų kūrimas būtų laikomas „veiksmu, pažeidžiančiu autorių teises“, ir dėl to būtų uždraustas pagal 6 straipsnio 2 dalies c punktą.
174. Trečia, Komisija prieštarauja siauram Pescott Direktyvos 91/250 1 straipsnio 2 dalies aiškinimui (priedas T.3.), pagal kurį „idėjoms ir principams, kuriais paremta bet kokia kompiuterio programos dalis, įskaitant tuos, kuriais paremtos sąsajos, nėra taikoma autorių teisių apsauga“. Iš tikrųjų jo argumentas, kad nagrinėjamų „idėjų“ visumai arba struktūrai yra taikoma autorių teisių apsauga, kai jos yra „esminė saugomo kūrinio dalis“, yra klaidingas, nes, pirma, neatitinka Direktyvos 91/250 1 straipsnio 2 dalies ir 6 straipsnio ir, antra, Didžiosios Britanijos teismų praktika, kuria Pescott pagrindžia savo analizę, yra nesusijusi su šia byla.
175. Ketvirta, dėl 120 punkte išdėstyto Microsoft argumento, pagal kurį, pirma, korekcinė priemonė sukurtų Microsoft
konkurentams ypatingą „pagundą“ sukurti kūrinius, pažeidžiančius autorių teises, ir kad Sprendimas nenumatė jokios garantijos prieš tokią „pagundą“, Komisija patikslina, jog korekcinė priemonė nereikalauja paskelbti šaltinio kodo, ir todėl nėra taikomas Direktyvos 91/250 6 straipsnio 2 dalies c punkte numatytas draudimas naudoti dekompiliavimo būdu gautą informaciją „kokiai nors savo išraiška iš esmės panašiai kompiuterio programai sukurti, pagaminti ar parduoti“.
176. Penkta, Komisija mano, kad priešingai nei tvirtina Microsoft
(129 punktas), pastaroji nepaskelbė sąsajos, būtinos trečiųjų asmenų kompiuterių programoms, siekiant panaudoti serverių operacinių sistemų Windows funkcijas. Ji patikslina, kad sąsajos, kurias nurodo Microsoft, yra „taikomųjų programų kūrimo sąsajos“ (toliau – API ), leidžiančios serverių operacinių sistemų Windows veikiančioms taikomosioms programoms naudoti serverių operacinių sistemų paslaugas, o nagrinėjamos šoje byloje sąsajos yra tos, kurių padedamas darbo grupės serveris Windows teikia paslaugas Windows
darbo grupės tinklams (210 konstatuojamoji dalis).
– Dėl patentų
177. Dėl patentų Komisija pirmiausia pažymi, kad per administracinę procedūrą Microsoft
nurodė tik vieną patento paraišką, o teisminio proceso metu ji nurodo tris Europos patentus ir dvi nagrinėjamas Europos patento paraiškas. Be to, Microsoft
nepateikė dokumentų, leidžiančių nustatyti, ar licencija dėl vieno ar kelių šių patentų yra būtina asmeniui, įgyvendinančiam atitinkamus protokolus.
178. 2004 m. rugsėjo 13 d. pastabose Komisija pažymi, kad iki Sprendimo priėmimo Microsoft
2004 m. sausio 20 d. nurodė tik vienintelį patentą, o dokumente, kuriame buvo pateikta Knauer nuomonė (priedas T.5, šios nutarties 91 punktas), nurodyti trys Europos patentai buvo suteikti 2001 m. pabaigoje, be to dvi Europos patento paraiškos, remiantis tuo pačiu dokumentu, buvo pateiktos 2002 m. pabaigoje. Dėl Knauer nuomonės turinio Komisija, visų pirma, pažymi, kad jis „turėjo remtis Microsoft pateikta informacija dėl Sprendimo 5 straipsnyje nurodytų protokolų“. Toliau ji nurodo, kad neakivaizdu, jog Microsoft
konkurentas, kuriam Sprendimo vykdymas yra palankus, pažeistų kai kuriuos šių patentų apibrėžties punktus. Abejonės dėl klausimo, ar serverio programos kūrėjas, naudojantis atitinkamus protokolus, siekdamas palaikyti ryšį su Windows klientais, pažeistų nagrinėjamos apibrėžties punktus, yra patvirtintos Microsoft elgesiu Samba, t. y „laisvos programinės įrangos“ produkto, įgyvendinančio kai kuriuos Microsoft
komunikacijos protokolus, kuriuos Samba
grupės kūrėjai atpažino, panaudodami atvirkštinį konstravimą, atžvilgiu. Iš tikrųjų, tęsia ji, Samba, atrodo, integravo SMB „oportunistinį blokavimą“ 1998 m. sausio mėn. (1.9.18 versija) ir DFS – 2001 m. balandžio mėn. (2.2.0 versija). Komisijos duomenimis, grupė Samba
niekada negavo licencijos dėl nagrinėjamų Microsoft patentų, ir Microsoft
niekada nesiskundė, kad ši grupė pažeidė jos patentų teisę. Be to, Komisija primena, kad trys nagrinėjami patentai buvo išduoti 2001 m. pabaigoje ir kad atsižvelgiant į juose esantį techninį aprašymą jie, atrodo, yra susiję su Microsoft produktų NT 4.0 „karta“, ankstesne nei Windows 2000 .
179. Microsoft patento apibrėžties punktų ir Sprendimo santykis lieka neaiškus.
180. Komisija šiuo klausimu padaro išvadą, jog Microsoft
neįrodė, kad vykdant Sprendimo 5 straipsnio a–c punktus būtų pažeistas nors vienas iš jos patentų.
– Dėl komercinės paslapties
181. Komisija mano, kad Microsoft padarytas komercinės paslapties ir intelektinės nuosavybės teisių sugretinimas nėra akivaizdus. Ji šiuo klausimu remiasi Tetra Pak II byla (1991 m. liepos 24 d. Komisijos sprendimas 92/163/EEB dėl EEB sutarties 86 straipsnio įgyvendinimo procedūros (IV/31.043 – Tetra Pak II ), OL L 72, 1992, p. 1), kurioje buvo priimtas Sprendimas Tetra Pak prieš Komisiją, minėtas 126 punkte (84 ir 139 punktai).
182. Komisija mano, kad gali egzistuoti įstatymo įtvirtinta atsisakymo suteikti licenciją dėl intelektinės nuosavybės teisių teisėtumo prezumpcija, tačiau konkurencijos teisėje atsisakymo atskleisti paslaptį, kurios buvimas priklauso tik nuo vienašalio komercinio sprendimo, teisėtumas turi būti įvertintas atsižvelgiant į konkretaus atvejo faktines aplinkybes, ir ypač į nagrinėjamus interesus. Šioje byloje Direktyva 91/250 nurodo, kad programinės įrangos išradingumo siekis neleidžia išradėjui sutrukdyti pasinaudoti su šios programos suderinamumu susijusia informacija, siekiant užtikrinti šį suderinamumą.
183. Komisija pripažįsta, kad Direktyva 91/250 neįpareigoja išradėjo savo iniciatyva atskleisti nagrinėjamos informacijos. Tačiau, jos nuomone, su suderinamumu susijusios informacijos atskleidimo, siekiant užtikrinti šį suderinamumą, Microsoft galimos komercinės paslapties atžvilgiu negalima palyginti su leidimu konkurentams, gavus licenciją, kopijuoti teisės aktų dėl intelektinės nuosavybės teisių apsaugos saugomą kūrinį. Šį teiginį patvirtina šio atskleidimo techninė svarba, programinės įrangos sektoriuje naudojama praktika ir Microsoft elgesys nuo jos atsiradimo rinkoje.
184. 2004 m. rugsėjo 13 d. pastabose Komisija atmeta idėją, kad protokolai atspindi svarbias naujoves, nes šio tvirtinimo teisingumas nebuvo įrodytas nei Microsoft
prašyme, nei vėlesnėse pastabose, nei priede T.3. Ji taip pat mano, kad nėra pagrįstas argumentas, kuriuo remiantis korekcinės priemonės poveikis yra „perduoti“ nagrinėjamas naujoves Microsoft
konkurentams, nes, pirma, dėl šios informacijos atskleidimo nebūtų perduota operacinės sistemos Windows pagrindinė vertė ir, antra, EB 82 straipsnis leidžia suteikti licenciją dėl įmonės, užimančios dominuojančią padėtį, pagrindinio produkto dalių, kaip parodo bylos, kuriose buvo priimti sprendimai Magill
ir IMS Health
(žr. 99 punktą).
185. FSF-Europe
ypač pažymi, kad informaciją, kurią Sprendimas įpareigoja Microsoft
suteikti, inovacijos požiūriu yra nesvarbi ir turi keletą neatitikimų sąmoningai įtvirtintų ankstesniuose rašytiniuose protokoluose. Microsoft
siekė priimti ankstesnius protokolus, vėliau juos pakeisti tam, kad sutrukdytų suderinamumui ar jį uždraustų. Kompanija taip veikė ir keleto darbo grupės serverių protokolų atžvilgiu, kuriuos atskleisti prašė grupė Samba, siekdama sukurti panašų produktą, pavyzdžiui, protokolus CIFS, DCE/RPC ( Distributed Computing Environment/Remote Procedure Call ), DCE/RCP IDL („ Interface Definition Language “), Kerberos 5 ir LDAP ( Active Directory ).
Dėl fumus boni juris
186. Komisija galiausiai atmeta Microsoft
argumentus, pagal kuriuos, pirma, ši byla yra susijusi tik su Sun Microsystems ir, antra, kad pastaroji neprašė pasinaudoti informacija, kurią Microsoft atskleisti įpareigoja Sprendimas.
187. Be to, Komisija primena, jog savo preliminariose pastabose ji tvirtino, kad jokia Microsoft autorių teisė netrukdė panaudoti su suderinamumu susijusios informacijos tam, kad užtikrintų šį suderinamumą (167 ir 168 punktai). Komisija vis dėlto komentuoja keturis kriterijus, įtvirtintus teismų praktikoje dėl privalomų licencijų, diskusijos tikslais darydama prielaidą, kad, viena, kai kuriems klausimams, susijusiems su intelektinės nuosavybės teisėmis, iškyla pavojus, ir, antra, joks kitas kriterijus nėra tinkamas norint padaryti išvadą, jog egzistuoja ypatingos sąlygos. Pastaroji prielaida, Komisijos nuomone, prieštarauja sprendimui IMS Health (99 punkte minėto sprendimo 38 punktas).
188. Dėl tariamai intelektinės nuosavybės teisių saugomos informacijos privalomojo pobūdžio Komisija jau savo Sprendime atmetė Microsoft teiginius dėl „daugelio kitų suderinamumo užtikrinimo būdų“ (666–687 konstatuojamosios dalys).
189. Antra, Komisija atmeta Microsoft tvirtinimus, kad pastaroji netrukdė naujiems produktams, kurių atžvilgiu nebuvo patenkinta vartotojų paklausa, atsirasti.
190. Iš sprendimo IMS Health, minėto 99 punkte, 49 punkto matyti, kad „naujas produktas“ yra produktas, kuris neapsiriboja „iš esmės“ autoriaus pasiūlytų rinkoje produktų „atkūrimu“. Todėl pakanka, kad nagrinėjamas produktas turėtų esminius dėl licencijos turėtojo pastangų atsiradusius elementus. Negalima paneigti tikimybės, kad autoriaus produktai ir licencijos turėtojo būsimieji produktai konkuruos tarpusavyje, kaip išplaukia iš faktinių Bendrijos teismo nagrinėjamų bylų aplinkybių (1991 m. liepos 10 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo RTE prieš Komisiją, T‑69/89, Rink. p. II‑485, 73 punktas; sprendimo Magill
53 punktas; sprendimas IMS Health, minėtas 99 punkte). Be to, „naujo produkto“ kriterijus neapima pareigos konkrečiai įrodyti, kad licencijos turėtojo produktas sudomins klientus, kurie nebepirks tiekėjo siūlomų produktų. Komisijos manymu, bet kuris kitas aiškinimas iškreiptų teismų praktikos esmę, nes intelektinės nuosavybės teisių turėtojai paprastai turi puikias priežastis suteikti licencijas subjektams, norintiems gaminti prekes, nekonkuruojančias su jų prekėmis. Ši situacija paprastai nesuteiktų galimybės atsisakyti (išduoti licenciją). Sprendime IMS Health
(minėtas 99 punkte) Teisingumo Teismas nagrinėjo produkto, galinčio padaryti poveikį vartotojų pasirinkimui, diferenciaciją arba, kitais žodžiais, klausimą, ar egzistuoja naujo produkto „potenciali paklausa“. Tikslų poveikį, kurį ši diferenciacija turėtų pasirinkimui, o ateityje – produktų, dominančių naujas klientų kategorijas, atsiradimui, apibrėžtų rinka.
191. Šiuo atveju, pirma, protokolų įgyvendinimo procesas galėtų turėti įvairių formų (24, 25 ir 698 konstatuojamosios dalys) sudarant pakankamai galimybių produkto diferenciacijai ir, antra, būtų daug galimybių produkto diferenciacijai, kurios padėtų sustiprinti konkurenciją, bet kurias šiuo metu nuslopina Microsoft
elgesys.
192. Trečia, dėl konkurencijos pašalinimo antrinėje rinkoje klausimo Komisija Sprendime detaliai išanalizavo nagrinėjamos rinkos pasikeitimą bei suderinamumo svarbą (590–692 konstatuojamosios dalys), ir ypač numanomą „sistemingą Linux
vystymąsi“ (598–610 konstatuojamosios dalys). Savo prašyme taikyti laikinąsias apsaugos priemones Microsoft
šiuo klausimu nenurodė jokios klaidos. Kompanija daro klaidingą prielaidą, kad, laipsniškai nykstant konkurencijai, reikalavimas susilaikyti nuo veiksmų galėtų būti paremtas EB 82 straipsniu tik tuomet, kai jis neturėtų jokios reikšmės, nes rinka taptų negrįžtamai monopoliška, nors iš tikrųjų pakaktų, kad atsisakymu suteikti licenciją „būtų siekiama“ panaikinti konkurenciją (99 punkte minėto sprendimo Bronner 40 punktas ir IMS Health 37 ir 38 punktai).
193. Ketvirta, Microsoft
nenurodė jokio ypatingo ir objektyvaus savo elgesio pateisinimo, išskyrus bendro pobūdžio argumentą dėl „intelektinės nuosavybės teisių“, kuris buvo atmestas Sprendimu (709–763 konstatuojamosios dalys).
194. Sprendimas parodė, ir to rimtai neginčijo Microsoft, kad pastarosios elgesys atitiko teismų praktikoje įtvirtintas sąlygas.
195. Galiausiai dėl Sprendimo nesuderinamumo su TRIPS Komisija nurodo Sprendimo 1052 ir 1053 konstatuojamosiose dalyse esančius argumentus.
Dėl skubaus sprendimo
196. Komisija mano, jog Microsoft
neįrodė, kad ji patirtų didelę ir nepataisomą žalą, jeigu Sprendimo vykdymas nebūtų sustabdytas. Įstojusios į bylą šalys SIIA
ir FSF‑Europe
pritaria Komisijos argumentams.
Dėl interesų palyginimo
197. Komisija mano, kad interesų palyginimas nusvertų Sprendimo 5 straipsnio a–c punktų neatidėliotino įgyvendinimo naudai, ir dėl to padaro išvadą, kad prašymas turi būti atmestas. Įstojusios šalys SIIA ir FSF‑Europe
pritaria Komisijos argumentams.
2. Teisėjo, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, vertinimas
a) Dėl fumus boni juris
198. Pagrįsdama savo išvadą, pagal kurią su fumus boni juris
susijusi sąlyga yra patenkinta, Microsoft
labiausiai pabrėžia, pirma, kad sąlygos, kurioms esant atsisakymas suteikti intelektinės nuosavybės teisės saugomą informaciją yra piktnaudžiavimo dominuojančia padėtimi, uždrausto EB 82 straipsnyje, sudedamoji dalis, nėra įvykdytos šioje byloje; antra, Sun Microsystem
neprašė informacijos, kurią Sprendimas įpareigoja suteikti, be to, jos prašymas neskatino programinės įrangos vystymosi EEE ir, trečia, Komisija pažeidė TRIPS Bendrijoms nustatytus įpareigojimus.
199. Atsižvelgiant į Microsoft
pateiktus argumentus byloje dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo, antra ir trečia argumentų grupės negali būti laikomos pakankamai rimtos, kad sudarytų fumus boni juris .
200. Iš tikrųjų argumentai dėl Sun Microsystem
buvo detaliai paneigti Sprendime (199−207, 564−565 konstatuojamosios dalys), Microsoft
neįrodžius, prima facie, kad Komisija padarė tam tikrą klaidą dėl Sun Microsystem
prašymo turinio. Be to, argumentas, pagal kurį Sun Microsystems
prašymas neskatino programinės įrangos vystymosi „EEE“, negali būti priimtas, nes Sun Microsystem
prašymas buvo išdėstytas bendro pobūdžio frazėmis, be to, EEE neginčijamai yra atitinkamos pasaulinės rinkos dalis, kaip tai aiškiai išplaukia iš Sprendimo 185 ir paskesnių bei 427 konstatuojamųjų dalių.
201. Kalbant apie pagrindą, susijusį su TRIPS pažeidimu, jis nebuvo pakankamai išvystytas tam, kad leistų teisėjui, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, tinkamai išsakyti savo nuomonę. Iš tikrųjų, pirma, Microsoft
apsiribojo tik tuo, kad savo prašyme dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo tvirtino, jog „reikalaudama iš Microsoft
privalomos licencijos, Komisija tinkamai neatsižvelgė į (TRIPS) Europos Bendrijoms nustatytus įpareigojimus“. Antra, nuoroda į priede T.9 pateiktus argumentus nebuvo laikoma atitinkančia taikomus formos reikalavimus (žr. 88 punktą).
202. Taigi teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, nagrinės tik vienintelį ieškinio pagrindą dėl EB 82 straipsnio pažeidimo, nes patikslinta, jog Microsoft
neginčija šiame prašyme, kad ji užima dominuojančią padėtį AK klientų operacinių sistemų ir darbo grupės serverių operacinių sistemų rinkose. Taigi jos prieštaravimas yra susijęs tik su atsisakymo paskelbti su suderinamumu susijusią informaciją ir leidimo tariamai neteisėtai naudotis ja konkuruojančioms bendrovėms.
203. Pirmiausia reikia priminti, kad Sprendimo 546−791 konstatuojamosios dalys yra skirtos nagrinėti neteisėtą atsisakymo suteikti su suderinamumu susijusią informaciją pobūdį. Komisija jose nurodė, kad ji turi analizuoti kiekvieno konkretaus atvejo aplinkybes prieš darydama išvadą apie ypatingų, neteisėtą atsisakymą apibūdinančių aplinkybių buvimą (546−599 konstatuojamosios dalys). Šiuo atveju Komisija konstatavo, jog ypatingas aplinkybes sudarė tas faktas, kad atsisakymas suteikti su suderinamumu susijusią informaciją buvo nukreiptas prieš Sun Microsystems, kad jis atitinka bendro elgesio modelį ir mažina informacijos atskleidimą (560−584 konstatuojamosios dalys), dėl ko būtų panaikinta konkurencija (585−692 konstatuojamosios dalys) ir būtų padarytas neigiamas poveikis techniniam vystymuisi bei žala vartotojams (693−708 konstatuojamosios dalys). Atsižvelgdama į šias „ypatingas aplinkybes“, Komisija nustatė, kad Microsoft
pateiktų argumentų nepakanka, siekiant objektyviai pateisinti atsisakymą atskleisti su suderinamumu susijusią informaciją, nepaisant to, jog yra kalbama apie Microsoft
ketinimą įdiegti naujoves (709−763 konstatuojamosios dalys) arba apie suinteresuotumo apriboti konkurenciją nebuvimą (764−778 konstatuojamosios dalys).
204. Šiuo atveju su fumus boni juris
susijusi sąlyga turi būti laikoma įvykdyta, atsižvelgiant, pirma, į šios bylos pagrindinius klausimus ir, antra, į išsamų tam tikrų pagrindų bei argumentų nagrinėjimą. Šiuo atveju kyla klausimas, ar aplinkybės, į kurias atsižvelgė Komisija, yra faktiškai teisingos ir teisiškai galėtų pagrįsti sprendimą, jog egzistuoja ypatingos aplinkybės, pateisinančios pareigą atskleisti vertingą informaciją, saugomą intelektinės nuosavybės teisės.
205. Pagrindiniai klausimai yra susiję su sąlygomis, kurioms esant Komisija gali nuspręsti, kad atsisakymas atskleisti informaciją yra piktnaudžiavimas dominuojančia padėtimi, uždraustas EB 82 straipsnyje.
206. Pirmiausiai šioje byloje iškyla klausimas, ar sprendime IMS Health, minėtame 99 punkte, Teisingumo Teismo nurodytos sąlygos yra būtinos ar tik pakankamos. Iš tikrųjų Komisija pažymi Sprendime, kad ypatingų aplinkybių buvimas turi būti įvertintas kiekvienu konkrečiu atveju ir kad be kiekvieno atvejo išsamaus tyrimo negali būti paneigta, jog atsisakymas galėtų turėti neteisėtą pobūdį, net jei Bendrijos teismo nurodytos sąlygos nebuvo patenkintos. Priešingai, Microsoft
savo prašyme pažymi, kad atsisakymo atskleisti (informaciją) neteisėtas pobūdis gali būti nustatytas tik tada, kai įvykdytos Bendrijos teismo nurodytos sąlygos. Akivaizdu, kad šis klausimas negali būti išspręstas laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūros stadijoje. Vis dėlto svarbu priminti, kad IMS Health
bylos 38 punkte Teisingumo Teismas konstatavo, jog „pakanka“, kad „autorių teises turinčios įmonės atsisakymas suteikti prieigą prie produkto arba paslaugos, būtinos vykdyti tam tikrą veiklą, galėtų būti laikomas neteisėtu“, „kad šis atsisakymas sudaro kliūtis naujam produktui, turinčiam potencialią vartotojų paklausą, atsirasti, kad jis būtų nepateisinamas ir galėtų pašalinti bet kurią konkurenciją antrinėje rinkoje“.
207. Antra, šioje byloje iškyla klausimas, ar nagrinėjant, kaip įgyvendinamos intelektinės nuosavybės teisės, reikia atsižvelgti į saugomos informacijos pobūdį. Iš tikrųjų Microsoft
teigia, kad Sprendimas įpareigoja ją suteikti konkurentams slaptą bei vertingą technologiją, kuri dėl to ir skiriasi nuo informacijos, minėtos sprendimuose Magill
ir IMS Health
(99 punktas). Taigi sąlygos, kurios turi būti įvykdytos, kad atsisakymas atskleisti informaciją sudarytų piktnaudžiavimą dominuojančia padėtimi, yra tuo griežtesnės, kuo vertingesnė informacija. Savo ruožtu Komisija konstatuoja, kad Bendrijos teismas niekada neatsižvelgdavo į intelektinės nuosavybės teisės „vertę“. Šiuo klausimu teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, konstatuoja, jog yra akivaizdu, kad iki tol slaptos komunikacijos protokolų specifikacijos, kurias Sprendimas įpareigoja Microsoft
parengti ir atskleisti, iš esmės skiriasi nuo informacijos, nagrinėjamos bylose, kuriose priimti sprendimai Magill
ir IMS Health, minėti 99 punkte. Pastarosiose bylose nagrinėjama informacija buvo plačiai žinoma sektoriaus viduje: televizijos programos kiekvieną savaitę buvo nemokamai siunčiamos laikraščiams, o Vokietijos žemėlapis iš tikrųjų buvo sektoriaus standartas pardavimų duomenims nurodyti. Vis dėlto klausimas, ar reikia atskirti, atsižvelgiant į tai, ar informacija žinoma ar slapta, ir jei atsakymas būtų teigiamas – kaip, negali būti išspręstas šioje stadijoje, nes reikia plačiau žiūrėti į tokius parametrus kaip minėtos investicijos vertė, nagrinėjamos informacijos vertė dominuojančios įmonės struktūrai ir konkurentams suteikta vertė atskleidimo atveju.
208. Taip pat šioje byloje keliamas klausimas, ar sąlygos, nurodytos Teisingumo Teismo sprendime IMS Health, minėtame 99 punkte, yra įvykdytos. Komisija neginčija šio sprendimo, kuris iš esmės patvirtina Bendrijos teismo iki šiol užimamą poziciją dėl sąlygų, kurioms esant atsisakymas suteikti su intelektinės nuosavybės teise susijusią licenciją yra piktnaudžiavimas, svarbos.
209. Šalys ginčijasi dėl nagrinėjamos informacijos būtinumo, dėl kliūčių atsirasti naujam produktui, kurio paklausa yra nepatenkin ta, dėl konkurencijos antrinėje rinkoje panaikinimo pavojaus bei dėl objektyviai pateisinamojo atsisakymo pobūdžio. Teisėjas, nagrinėjantis bylą iš esmės, turi nagrinėti ginčijamus klausimus, susijusius su kiekvienos iš šių sąlygų laikymųsi, o teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, mano, kad yra būtina nustatyti šalių ginčo šaltinius, kuriuos jis laiko pakankamai rimtais tam, kad sudarytų fumus boni juris . Šiuo atveju bus pabrėžiami du specifiniai aspektai.
210. Kalbant, visų pirma, apie su suderinamumu susijusios informacijos būtinumą, reikia pabrėžti, kad šis klausimas yra išnagrinėtas Sprendimo 666−687 konstatuojamosiose dalyse.
211. Šiuo atveju Microsoft
nurodo keletą metodų, leidžiančių užtikrinti pakankamą suderinamumą tarp įvairių tiekėjų tiekiamų operacinių sistemų.
212. Šie argumentai pabrėžia šalių ginčą dėl reikalaujamo suderinamumo lygio. Iš tikrųjų, kaip nustatyta Sprendimo 743−763 konstatuojamosiose dalyse, informacija, kuri turi būti atskleista pagal numatytas korekcines priemones, yra „suderinamumui būtina informacija“ Direktyvos 91/250 6 straipsnio, reglamentuojančio dekompiliavimą, prasme. Savo ruožtu Microsoft
konstatuoja, kad Direktyvos 91/250 6 straipsnyje numatytas dekompiliavimas yra leidžiamas, tik jei sąsajos yra būtinos užtikrinti savarankiškai sukurtos kompiuterio programos funkcionavimą, ir kad šiuo atveju komunikacijos protokolų specifikacijos nėra būtinos, norint užtikrinti savarankiškai sukurtos darbo grupės serverių operacinės sistemos veikimą. Ji daro išvadą, kad informacija, kurią atsisakė atskleisti, negali būti laikoma su suderinamumu susijusia informacija.
213. Direktyvos 91/250 konstatuojamosiose dalyse suderinamumas apibrėžtas kaip „galėjimas keistis informacija ir abipusiai ja naudotis“. Tos pačios direktyvos 27 konstatuojamojoje dalyje pabrėžiama, kad šios nuostatos nepažeidžia konkurencijos taisyklių taikymo pagal EB 82 straipsnį, „jei dominuojantis tiekėjas atsisako pateikti informaciją, būtiną suderinamumui, kaip apibrėžta šioje direktyvoje“. Tačiau klausimas, ar šiuo atveju iš Microsoft
paprašyta informacija tikrai yra būtina suderinamumui, kuris apibrėžtas Direktyvoje 91/250, įpareigoja atlikti išsamų faktinių aplinkybių nagrinėjimą taikytinų teisės aktų atžvilgiu, kurį gali atlikti tik teisėjas, nagrinėjantis bylą iš esmės.
214. Toliau kalbant apie atsisakymo objektyviai pateisinamąjį pobūdį Microsoft konstatuoja, kad ji turėjo teisę naudotis intelektinės nuosavybės teisėmis bei atsisakyti suteikti su savo technologija susijusias licencijas konkuruojančių serverių operacinių sistemų tiekėjams. Atsakydama į teisėjo, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, raštu pateiktą klausimą Microsoft
pabrėžė, kad Sun Microsystems
paprašyta informacija buvo susijusi su šiuo metu vystoma technologija.
215. Tam, kad suprastų Microsof t argumentų svarbą, teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, apklausė ją per posėdį. Buvo nustatyta, jog, Microsoft
nuomone, negalima pamiršti, kad atsisakymas gali būti objektyviai pateisinamas intelektinės nuosavybės teisės apsauga, kuri taikoma ir Sun Microsystems
prašomai informacijai arba, kitaip tariant, kad atsisakymas pateisinamas būtinumu neskelbti informacijos dėl to, kad ši yra teisiškai saugoma ir labai vertinga.
216. Šie argumentai gali būti laikomi patvirtinančiais, kad Microsoft
turėjo teisę atsisakyti atskleisti teisiškai saugomą informaciją neatsižvelgdama į ypatingų aplinkybių buvimą ar nebuvimą.
217. Taigi, pirma, Microsoft
argumentai patvirtina, kad, nesant tinkamai įrodytų ypatingų aplinkybių, intelektinės nuosavybės teisės turėtojui pripažintų prerogatyvų įgyvendinimas nepaskatintų piktnaudžiavimo EB 82 straipsnio prasme. Kadangi šie argumentai yra glaudžiai susiję su klausimu, ar šiuo atveju Komisija įrodė, kad yra „ypatingos aplinkybės“, šie klausimai bus nagrinėjami kartu (žr. 206 punktą).
218. Kita vertus, Microsoft
argumentai taip pat reiškia, kad net jei ypatingos aplinkybės būtų nustatytos Komisijos, Microsoft
atsisakymas atskleisti nagrinėjamą informaciją būtų pateisintas būtinybe apsaugoti labai vertingą informaciją, kurią saugo intelektinės nuosavybės teisė.
219. Kaip išplaukia iš Sprendimo 709 konstatuojamosios dalies, per administracinę procedūrą Microsoft pateikti argumentai buvo paneigti Komisijos Sprendime (710−712 konstatuojamosios dalys), kuri šiuo klausimu konstatavo, jog, atsižvelgiant į nustatytas ypatingas aplinkybes, „vien faktas, kad Microsof t atsisakymas pasireiškia atsisakymu suteikti intelektinės nuosavybės licenciją, nėra objektyviai pateisinamas“ (712 konstatuojamoji dalis). Vėliau Komisija išnagrinėjo kitus argumentus, kuriuos Microsoft
pateikė siekdama įrodyti, kad atsisakymas atskleisti nagrinėjamą informaciją galėtų būti pateisinamas būtinumu apsaugoti jos ketinimus įdiegti naujoves. Atmetusi Microsoft
argumentus, susijusius su baime dėl jos produktų „klonavimo“ (713−729 konstatuojamosios dalys), Komisija priėmė neigiamą išvadą, nurodydama, kad su suderinamumu susijusios informacijos atskleidimas yra atitinkamoje pramonėje taikoma praktika (730−735 konstatuojamosios dalys), bei pabrėždama, kad 1984 m. IBM
įsipareigojimas Komisijai iš esmės nesiskyrė nuo Microsoft
Sprendime įtvirtintos pareigos (736−742 konstatuojamosios dalys), o toks požiūris atitinka Direktyvą 91/250.
220. Tačiau Microsoft
argumentai, laikytini kaip ginčijantys Komisijos vertinimo dėl objektyvaus atsisakymo pateisinimo nebuvimo teisėtumą, negali būti atmesti kaip nepagrįsti nagrinėjamo atvejo ypatingų aplinkybių atžvilgiu.
221. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad intelektinės nuosavybės teisės, kuriomis remiasi Microsoft,
nacionalinio teismo nebuvo patvirtintos, todėl nagrinėjama situacija skiriasi nuo tų, kuriose buvo priimti sprendimai Magill
ir IMS Health, minėti 99 punkte. Tačiau reikia konstatuoti, kad Komisija neneigia intelektinės nuosavybės teisių buvimo ir kad bet kuriuo atveju ji į jas atsižvelgė nagrinėdama atsisakymo pateisinamumą.
222. Taigi pagrindinis klausimas toks: ar galėjo Komisija teisėtai daryti išvadą, kad būtinumo apsaugoti nurodomą intelektinės nuosavybės teisės saugomos informacijos vertę nepakanka, siekiant nustatyti, kad atsisakymas atskleisti informaciją buvo objektyviai pateisinamas.
223. Komisijos nagrinėjimo tikslas buvo nustatyti, ar, nepaisant nustatytų ypatingų aplinkybių, Microsoft
teiginiai prieštaravo korekcinių priemonių priėmimui. Tai ypač išplaukia iš Sprendimo 783 konstatuojamosios dalies, pagal kurią:
„Pagrindinis Microsoft
nurodomas objektyvus pasiteisinimas yra susijęs su intelektinės nuosavybės teisėmis, kurias ji turi Windows
atžvilgiu. Tačiau išsamus atskleidimo apimties nagrinėjimas leidžia konstatuoti, jog galimas neigiamas pareigos suteikti nagrinėjamą informaciją poveikis Microsoft
ketinimams įdiegti naujoves kompensuojamas pozityviu atskleidimo poveikiu viso sektoriaus inovacijos lygiui (įskaitant Microsoft ). Būtinumas apsaugoti Microsoft
ketinimus įdiegti naujoves nėra objektyviai pateisinamas ir nekompensuoja pirmiau nustatytų ypatingų aplinkybių. < … > “
224. Tačiau nustatyti, ar vertinant nagrinėjamus interesus, ypač susijusius su minėtų intelektinės nuosavybės teisių apsauga ir EB sutarties reikalavimais dėl laisvos konkurencijos, buvo padaryta akivaizdi klaida, turi teisėjas, nagrinėjantis bylą iš esmės.
225. Teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, mano, kad šioje byloje nagrinėjamais klausimais Microsoft
pateikti argumentai laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūroje negali būti laikomi prima facie
nepagrįstais, nes tenkina fumus boni juris
sąlygą.
b) Dėl skubaus sprendimo
226. Norint nustatyti, ar galima priimti skubų sprendimą sustabdyti Sprendimo 5 straipsnio a−c punktų vykdymą, būtina suformuluoti kelias preliminarias pastabas.
Preliminarios pastabos
227. Preliminarios pastabos, pirma, yra susijusios su korekcinių priemonių dalyku ir, antra, su nurodomos žalos dydžiu.
228. Dėl korekcinių priemonių dalyko reikia priminti, kad, remiantis Sprendimo 5 straipsnio a punktu, Microsoft
turi atskleisti „visoms įmonėms, norinčioms vystyti ir platinti darbo grupės serverių operacines sistemas“ „su suderinamumu susijusią informaciją“ ir „protingomis bei nediskriminacinėmis sąlygomis“ leisti šioms įmonėms ja naudotis „vystant ir platinant darbo grupės serverių operacines sistemas“. Taip suformuluota korekcine priemonė siekiama įpareigoti Microsoft
atskleisti tai, ką Komisija kaltina ją neteisėtai atsisakant atskleisti (taip pat žr. 2 straipsnio a punktą bei Sprendimo 998 konstatuojamąją dalį).
229. Be to, kaip išplaukia iš Sprendimo 999 ir 1004 konstatuojamųjų dalių, nagrinėjamomis korekcinėmis priemonėmis Microsoft
neįpareigojama atskleisti šaltinių kodų, ir šio fakto šioje laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūroje ji neginčija.
230. Remiantis Sprendimo 1 straipsnio 1 dalimi, informacija, kurią Microsoft buvo įpareigota atskleisti, yra „visų protokolų, įgyvendinamų darbo grupės serverių operacinėse sistemose Windows, detalios ir teisingos specifikacijos, kurios naudojamos Windows
darbo grupės serverių tam, kad teiktų Windows
vidaus tinklui rinkmenų ir spausdintuvų bendro naudojimo bei vartotojų ir vartotojų grupių valdymo paslaugas, įskaitant Windows
domeno kontrolieriaus, katalogo Active Directory
ir „ Group Policy “ paslaugas“. Sprendimo 999 konstatuojamojoje dalyje patikslinta, kad „tai apima tiesioginį tarpusavio sujungimą ir sąveiką tarp Windows
darbo grupės serverio ir Windows
AK kliento bei netiesioginį tarpusavio sujungimą ir sąveiką tarp jų, kurie vyksta per vieną ar keletą kitų Windows
darbo grupės serverių“.
231. Komisijos tikslas pagal Sprendimą yra „užtikrinti, kad Microsoft
konkurentai vystytų (suderinamus) su Windows domeno sandara, kuri (nuo pradžių) įdiegta dominuojančiame produkte, sudarančiame AK klientų operacinę sistemą Windows,
produktus, galinčius konkuruoti su Microsoft
darbo grupės serverių operacinių sistemų produktais“ (1003 konstatuojamoji dalis, taip pat žr. 181–184 konstatuojamąsias dalis).
232. Galiausiai šalys sutinka, kad leidimas naudoti specifikacijas, numatytas Sprendimo 5 straipsnio a punkte, reiškia, jog specifikacijos, kurios išsamiai apibrėžia tai, ko yra laukiama iš programinės įrangos, gali būti įgyvendintos Microsoft
konkurentų. Tačiau šalys nesutaria dėl laiko, kuris yra būtinas įgyvendinti specifikacijas, t. y. jas užkoduoti.
233. Dėl nurodomos žalos dydžio reikia priminti, kad Sprendimas įpareigoja Microsoft
atskleisti protokolų klientas-serveris ir serveris-serveris specifikacijas.
234. Savo prašyme dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo Microsoft
pabrėžė Sprendimo ir JAV susitarimo skirtumą, nurodydama, kad JAV susitarimas leido licencijos turėtojui naudoti Microsoft
komunikacijos protokolus klientas-serveris, tik siekiant užtikrinti suderinamumą su AK klientų operacinėmis sistemomis Windows ; o Sprendimas ją įpareigojo suteikti licencijas dėl šių protokolų tam, kad jie būtų naudojami darbo grupės serverių operacinėse sistemose, kurios teikia rinkmenų ir spausdinimo bei vartotojų ir grupių valdymo paslaugas kiekvienai AK klientų ar serverių operacinei sistemai Windows . Komisija pažymėjo JAV susitarimo ir Sprendimo skirtumą 688–691 konstatuojamosiose dalyse.
235. Atsakydama į teisėjo, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, raštu pateiktą klausimą, Microsoft
dėl protokolų klientas-serveris paaiškino, kad JAV susitarimas ir Sprendimas yra panašūs tuo, kad jie skatina Microsoft
sudaryti specifikacijas, aprašančias kai kuriuos protokolus, suteikti šias specifikacijas konkurentams bei leisti šiems naudoti tas specifikacijas tam, kad savo produktuose panaudotų protokolus, kuriuos Microsoft
parengė naudoti operacinėse sistemose Windows .
236. Per posėdį Microsoft
pabrėžė, kad JAV licencijavimo programa bus tęsiama iki 2009 m. lapkričio mėn. ir kad suteiktos licencijos taikomos visame pasaulyje. Iš to ji padarė išvadą, kad pareigos atskleisti protokolų klientas-serveris neatidėliotinas įgyvendinimas nėra būtinas, nes JAV susitarimas leidžia pasiekti tą patį rezultatą iki to laiko, kol Pirmosios instancijos teismas išspręs byla iš esmės.
237. Šiuo klausimu teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, primena, kad sprendimas turi būti neatidėliotinai vykdomas ir kad jo vykdymo sustabdymas gali būti leidžiamas tik EB sutartyje, Teisingumo Teismo statute bei Pirmosios instancijos teismo darbo reglamente numatytomis sąlygomis. Taigi sprendimo neatidėliotinas vykdymas nepriklauso nuo jo privalomojo vykdymo.
238. Tačiau bus atsižvelgta į aplinkybes, kurios buvo nurodytos nagrinėjant skubaus sprendimo dėl pareigos atskleisti protokolų klientas-serveris specifikacijas sustabdymo priėmimą.
239. Microsoft
per posėdį nurodyti argumentai skatina pradėti atskirą nuo sąlygos dėl skubaus sprendimo priėmimo nagrinėjimą, atsižvelgiant į tai, kad Sprendimas ją įpareigoja atskleisti, pirma, komunikacijos protokolų serveris-serveris specifikacijas ir, antra, komunikacijos protokolų klientas-serveris specifikacijas.
Dėl didelės ir nepataisomos žalos, padarytos įpareigojimu atskleisti protokolų serveris-serveris specifikacijas
240. Pagal nusistovėjusią teismų praktiką prašymo dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo skubus pobūdis turi būti vertinamas atsižvelgiant į preliminaraus sprendimo būtinumą, siekiant išvengti didelės ir nepataisomos žalos šaliai, kuri prašo taikyti laikinąsias apsaugos priemones (1986 m. vasario 6 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutarties Deufil prieš Komisiją, 310/85 R, Rink. p. 537, 15 punktas; 1999 m. birželio 30 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutarties Pfizer Animal prieš Tarybą, T‑13/99 R, Rink. p. II‑1961, 134 punktas). Ji turi pateikti įrodymų, kad negali laukti pagrindinio proceso pabaigos, nepatirdama tokio pobūdžio žalos (1991 m. gegužės 8 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutarties Belgija prieš Komisiją, C‑356/90 R, Rink. p. I‑2423, 23 punktas; 1999 m. balandžio 30 d. Pirmosios instancijos teismo pirmininko nutarties Emesa Sugar prieš Komisiją, T‑44/98 RII, Rink. p. II‑1427, 128 punktas ir 2001 m. lapkričio 15 d. nutarties Duales System Deutschland prieš Komisiją, T‑151/01 R, Rink. p. II‑3295, 187 punktas).
241. Nurodoma žala turi būti reali ar bent pakankamai tikėtina, patikslinant, kad ieškovas turi įrodyti aplinkybes, kurios pagrindžia tokios žalos perspektyvą (1993 m. birželio 29 d. Teisingumo Teismo nutarties Vokietija prieš Tarybą, C‑280/93 R, Rink. p. I‑3667 ir 1999 m. gruodžio 19 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutarties HFB ir kt. prieš Komisiją, C‑335/99 P(R), Rink. p. I‑8705, 67 punktas).
242. Šiuo atveju Microsoft
pabrėžia, kad Sprendimo vykdymas pažeistų, pirma, jos intelektinės nuosavybės teises bei, antra, jos komercinę laisvę bei galėjimą vystyti savo produktus. Taip pat ji teigia, kad Sprendimo įvykdymas negrįžtamai pakeistų rinkos sąlygas.
243. Kiekvienas šių trijų žalos epizodų bus nagrinėjami atskirai.
– Dėl tariamo intelektinės nuosavybės teisių pažeidimo
244. Microsoft
teigia, kad Sprendimo vykdymas įpareigoja ją suteikti savo konkurentams licencijas dėl labai vertingos informacijos, kuriai taikoma intelektinės nuosavybės teisių apsauga.
245. Taigi reikia patikrinti, ar Microsoft
konkrečiai įrodė, kodėl Sprendimo pasekmės yra rimtos ir nepataisomos. Tam reikia atskirti klausimus, ar su suderinamumu susijusios informacijos atskleidimas savaime padaro didelę ir nepataisomą žalą Microsoft, ir ar konkurentų šios informacijos naudojimas sukelia rimtas ir nepataisomas pasekmes.
Dėl su suderinamumu susijusios informacijos atskleidimo
246. Informacija, kurią Microsoft
įpareigota atskleisti, yra tariamai vertinga ir saugoma intelektinės nuosavybės teisių. Atsižvelgiant į Microsoft
pateiktus argumentus, reikia įvertinti, ar didelę ir nepataisomą žalą, visų pirma, sudaro intelektinės nuosavybės teisės turėtojo išskirtinių prerogatyvų pažeidimas, ir, antra, įpareigojimas atskleisti informaciją.
247. Pirmiausia Microsoft
pabrėžia, kad Sprendimas, įpareigodamas suteikti licencijas konkurentams, pažeidžia intelektinės nuosavybės teises, kurias ji turi, informacijos, kurią ji privalo atskleisti, atžvilgiu.
248. Nesant būtinumo šioje byloje pareikšti nuomonės dėl intelektinės nuosavybės teisių buvimo ir atitinkamai dėl klausimo, ar Sprendimo vykdymas iš tikrųjų priverstų Microsoft
suteikti licencijas dėl savo autorių teisių arba dėl savo patentų, yra akivaizdu, kad, jei būtų kalbama apie šias teises, įpareigojus įmonę suteikti licencijas dėl savo intelektinės nuosavybės teisių, būtų rimtai pažeistos iš to išplaukiančios išskirtinės įmonės prerogatyvos.
249. Vis dėlto šis pažeidimas yra neišvengiama sprendime IMS Health, minėtame 99 punkte, suformuotos teismų praktikos pasekmė, nes Bendrijų teismo nagrinėjimas turi palyginti, viena, apsaugą, kurią suteikia intelektinės nuosavybės teisė jos turėtojui, ir, antra, EB sutarties reikalavimus dėl laisvos konkurencijos. Todėl, kai esant ypatingoms aplinkybėms Komisija mano, kad laisvos konkurencijos reikalavimai nurodo įpareigoti dominuojančią padėtį užimančią įmonę suteikti licenciją dėl intelektinės nuosavybės teisių, neišvengiamai padaroma žala šių teisių turėtojo prerogatyvoms. Todėl darant prielaidą, kad vieną kartą parengtos komunikacijos protokolų specifikacijos yra saugomos autorių teisės, vien tik įpareigojimas Microsoft
perduoti šias specifikacijas konkuruojančioms bendrovėms sudaro išimtinių autorių teisių pažeidimą. Be to, darant prielaidą, kad kai kurie protokolai yra saugomi patentų ir kad jų naudojimas yra būtinas įmonėms, numatytoms Sprendimo 5 straipsnyje, vien aplinkybė, kad negalima šių patentų naudoti taip, kaip norėtų Microsoft,
pažeidžia autoriaus turimas prerogatyvas.
250. Vis dėlto pripažinimas, kad teisės turėtojo išskirtinių prerogatyvų pažeidimas savaime ir nepriklausomai nuo konkrečių kiekvienos bylos aplinkybių padaro didelę ir nepataisomą žalą, reikštų, kad skubos sąlyga yra visada tenkinama, kai aktas, kurio sustabdymo prašoma, yra susijęs su Sprendime IMS Health, minėtame 99 punkte, suformuota teismų praktika.
251. Taigi, esant šioms aplinkybėms, yra būtina išnagrinėti, ar, atsižvelgiant į nagrinėjamas aplinkybes, poveikis intelektinės nuosavybės teisėms, kol byla bus išspręsta iš esmės, gali ne tik pažeisti atitinkamo teisių turėtojo išimtines prerogatyvas, bet taip pat padaryti didelę ir nepataisomą žalą (žr. šiuo klausimu 1989 m. gegužės 11 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutarties RTE ir kt. prieš Komisiją, 76/89 R, 77/89 R ir 91/89 R, Rink. p. 1141, 18 punktą; nutarties IMS Health prieš Komisiją
133, 126–131 punktus).
252. Be to, Microsoft
pabrėžia, kad jos padaryto pažeidimo priežastis yra ta, jog nagrinėjamo atskleidimo dalykas yra slapta ir labai vertinga informacija.
253. Visų pirma, reikia konstatuoti, jog neginčijama tai, kad, sužinojus iki tol paslaptyje, – dėl intelektinės nuosavybės teisės buvimo, arba dėl komercinės paslapties – laikytą informaciją, ji gali būti išsaugota. Galimas Sprendimo panaikinimas neleistų ištrinti iš atminties žinių apie šią informaciją, o atlyginimas būtų labai sudėtingas dėl abejotino žinių perdavimo vertės įvertinimo skaičiais. Tačiau Microsoft
nepaaiškina, kokią nepataisomą žalą jai gali padaryti vien aplinkybė, kad tretieji asmenys sužinojo jos atskleistą informaciją, priešingai nei tuo atveju, kai šios žinios buvo panaudotos.
254. Be to, atkreiptinas dėmesys į tai, kad iki tol paslaptyje laikytos informacijos atskleidimas nebūtinai sukelia didelę žalą.
255. Šiuo atveju Microsoft
iš esmės pabrėžia, kad su suderinamumu susijusi informacija turi ypatingą vertę. Ši vertė pasireiškia visų pirma tuo, kad komunikacijos protokolai yra didelių ir brangių pastangų vaisius, antra, tuo, kad jų komercinis naudojimas yra reikšmingas. Microsoft
priduria, kad specifikacijų parengimas taip pat yra brangus.
256. Teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, atsižvelgdamas į bylos medžiagą, konstatuoja, kad nebuvo pateikta rimtų padarytos žalos įrodymų. Pavyzdžiui, bendras teiginys, kad Microsoft
komunikacijos protokolai „kainavo dešimtis milijonų (JAV) dolerių“, net jei jis būtų pagrįstas, nebuvo patvirtintas jokiais įrodymais. Be to, reikia atsižvelgti į tai, kad šios sąnaudos galėtų būti iš dalies atlygintos lėšomis, kurių Microsoft
galėtų reikalauti už šių protokolų naudojimą pagal licencijas, išduotas vykdant Sprendimą.
257. Vis dėlto, atsižvelgiant į Microsoft, kurios apyvarta Amerikos biudžetiniais metais, t. y. nuo 2002 m. liepos mėn. iki 2003 m. birželio mėn. pagal Sprendimo 1 konstatuojamąją dalį pasiekė 30 701 milijoną eurų, finansinius pajėgumus, prieš tai paminėta finansinė žala negali būti laikoma didele (žr. šiuo klausimu 1990 m. gegužės 23 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutarties Comos‑Tank ir kt. prieš Komisiją, C‑51/90 R ir C‑59/90 R, Rink. p. I‑2167, 26 punktą).
258. Microsoft
nuomone, nagrinėjamos informacijos vertė pasireiškia tuo, kad komunikacijos serveris-serveris protokolų specifikacijos turi daug svarbios informacijos apie katalogo „ Active Directory “ funkcionavimą Windows
operacinėse sistemose. Šie komunikacijos serveris-serveris protokolai nėra paprastos sąsajos, neturinčios ryšio su naudojant sąsajas prieinamų funkcijų įgyvendinimu. Priešingai, protokolų suteikimas konkurentams reikštų jiems tam tikro kiekio svarbios informacijos apie jų funkcionavimą perdavimą (priedas R.2 ; priedas T.7 ; priedas U.1, Madnick ir Meyer
„Atsakymas į Alepin prie CCIA pridėtą pareiškimo dokumentą ir į ( FSF‑Europe ) pastabas bei priedas U.2).
259. Teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, pažymėjo, visų pirma, kad Microsoft
savo rašytiniuose dokumentuose, pažymi kad ji privalėtų atskleisti informaciją apie vidaus struktūrą arba apie šių produktų naujoviškus aspektus, tačiau konkretūs pavyzdžiai susiję tik su Active Directory
dubliavimosi protokolais, be to, šis teiginys paremtas ponų Madnick ir Meyer bei Campbell‑Kelly analizėmis.
260. Taigi teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, konstatuoja, kad Microsoft
teiginiai negali būti laikomi pakankamai teisiškai įrodytais.
261. Microsoft
teiginys, pagal kurį informacija, kurią ji turi perduoti, atskleistų jos produktų funkcionavimo būdą, yra paremtas tik vienu Active Directory
pavyzdžiu, apibrėžtu Sprendime kaip katalogo paslauga, įdiegta Windows 2000 Server (149 konstatuojamoji dalis). Savo pastabose dėl įstojimo į bylą paaiškinimo Microsoft
dar kartą pažymėjo, kad „specifikacijos bus labai naudingos konkurentams dėl serverių operacinių sistemų Windows
svarbių sudedamųjų dalių, pavyzdžiui, Active Directory, funkcionavimo būdo“. Per posėdį teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, pateikęs klausimą, ar specifikacijos atskleidžia serverių operacinių sistemų Windows
sudedamųjų dalių, kitų nei katalogas Active Directory,
elementus, negavo aiškaus ir įtikinamo atsakymo. Šiuo klausimu vienas iš Microsoft
ekspertų iš tikrųjų pabrėžė, jog jis „tikėjo“, kad taip pat bus atskleistos katalogo valdymo taisyklės.
262. Taigi Microsoft
ekspertų teiginiai ir jų nurodyti pavyzdžiai dėl Active Directory
remiasi analizėmis (žr. 116 punktą), kurios buvo labai kritikuojamos Komisijos ir įstojusių į bylą jos pusėje šalių. Šios šalys užginčijo šioje analizėje nurodytus teiginius, ypač tuos, kad protokolai, naudojami tam, jog užtikrintų tos pačios operacinės sistemos dviejų kopijų ryšį bei dubliavimosi metodą, yra „glaudžiai tarpusavyje susiję“. Komisijos prieštaravimai, kurie yra paremti ekspertų parengtais dokumentais (priedas S.2 ir priedas U.1, „2004 m. rugsėjo 10 d. OTR parengtas memorandumas“), taip pat FSF‑Europe
bei iki išstojimo – CCIA
ir Novell prieštaravimai iš tiesų susiję su Madnick ir Meyer studijoje pateiktais neaiškiais bei spėjamojo pobūdžio įrodymais ir su joje išdėstyta teorija, prieštaraujančia Microsoft
praktikai. CCIA
atsiliepimo 3 priede Alepin teigia, kad teisingai parašytos protokolų specifikacijos mažai atskleidžia arba visai neatskleidžia vidaus struktūros, algoritmų bei kitų naujoviškų operacinių sistemų aspektų.
263. Esant tokiems prieštaravimams, ir Microsoft nepateikus kitų tikslesnių įrodymų, neįmanoma pripažinti įrodytais teiginių, pagal kuriuos specifikacijos atskleidžia daugiau, nei būtina siekiant užtikrinti Komisijos pageidaujamą suderinamumą.
264. Be to, kaip pažymėjo Komisija, atsakydama į rašytinį klausimą, Microsoft
teiginio, kad vienintelis suspaudimo algoritmas, naudojamas Active Directory, turėtų būti atskleistas remiantis Sprendime nustatyta korekcine priemone, negalima patikrinti nesant pakankamai objektyvių įrodymų.
265. Šiuo atveju teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, konstatuoja, kad Microsoft
turėjo galimybę ir teisę tik vienai Komisijai pateikti techninius dokumentus, kurie jai leistų paaiškinti specifikacijų tikslumo laipsnį bei informacijos atskleidimo riziką, kuri išeina tik iš Komisijos pageidaujamo suderinamumo ribų. Tačiau per administracinę procedūrą Microsoft
to nepadarė. Be to, priėmus Sprendimą Microsoft
galėtų nurodyti priežastis, dėl kurių veiksmingos apsaugos priemonės negalėtų būti numatytos, siekiant išvengti šio sunkumo. Per posėdį Komisija ypač pabrėžė, kad 2004 m. liepos 30 d. ji buvo paprašiusi Microsoft
pateikti jai specifikacijas nagrinėti, tačiau šios jai niekada nebuvo perduotos, to neginčija ir Microsoft .
Dėl su suderinamumu susijusios informacijos naudojimo
266. Microsoft
pažymi, kad vieną kartą atskleidus su suderinamumu susijusią informaciją, jos panaudojimas taptų daugybės rimtų ir nepataisomų pasekmių priežastimi.
Dėl nurodomo informacijos atskleidimo
267. Microsoft
teigia, kad atskleista informacija gali būti naudojama konkurentų arba paviešinta, ir jos naudojimo po Sprendimo panaikinimo nebus galima patikrinti.
268. Šiuo argumentu neatsižvelgiama į galimybę numatyti sutartinių apsaugos priemonių dėl informacijos konfidencialumo ir naudojimo laukiant Pirmosios instancijos teismo sprendimo pagrindinėje byloje, nes tokios nuostatos sektoriuje yra įprastos. Konfidencialumo nuostatos, prireikus papildytos nuostatomis dėl sankcijų, iš tikrųjų galėtų būti įtrauktos į licencijavimo sutartis, sudarytas su įmonėmis, suinteresuotomis vystyti bei platinti su Microsoft
produktais konkuruojančius produktus Sprendimo 5 straipsnio a punkto prasme.
269. Komisija šiuo klausimu pabrėžė, kad Microsoft
galėjo reikalauti pagrįstų sutartinių apsaugos priemonių dėl atskleidimo tam, kad konkurentams atskleista informacija daugiau negalėtų būti naudojama, jei Sprendimas būtų panaikintas. Licencijavimo sutartys, sudarytos MCPP ir technologijos perdavimo susitarimų srityje, būtų nuostatos, į kurias reikėtų atsižvelgti.
270. Esant tokioms aplinkybėms, reikia pažymėti, kad Microsoft
savo prašyme dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo pati pabrėžė, jog komercinėms paslaptims atskleisti susitariančiosioms šalims buvo taikoma pastarųjų konfidencialumo pareigos laikymosi sąlyga (žr. 125 punktą).
271. Reikia pridurti, kad Microsoft
įsipareigojo pagal susitarimą su Sun Microsystems
pateikti komunikacijos protokolų serveris-serveris specifikacijas. Microsoft
vis dėlto nepaaiškino priežasčių, dėl kurių sutartinės apsaugos priemonės, identiškos toms, kurios yra šiame susitarime, neleistų užtikrinti informacijos, atskleistos vykdant Sprendimą, neviešinimo. Be to, kaip tai išplaukia iš Sprendimo 211 konstatuojamosios dalies, „dešimtajame dešimtmetyje Microsoft
sudarė licencijavimo sutartį su AT & T
dėl tam tikrų Windows
šaltinio kodo elementų perdavimo“. Tačiau Microsoft
nepaaiškino priežasčių, dėl kurių ji negalėtų naudoti sutartinių apsaugos priemonių, identiškų toms, kurios turėjo būti numatytos sutartyje su AT & T
Sprendimo 5 straipsnyje numatytų specifikacijų atskleidimo atžvilgiu.
272. Atitinkamų apsaugos priemonių taikymo galimybė turėtų panaikinti Microsoft
baimę, kad atskleidžiamos žinios bus paviešintos. Be to, kadangi licencijavimo sutarties sudarymas nereiškia, jog nagrinėjama informacija teisiškai turi būti vieša bent jau dėl intelektinės nuosavybės teisių, Microsoft
nurodomos žalos atsiradimas suponuoja trečiųjų asmenų sutartinių įsipareigojimų pažeidimą, kuris negali būti preziumuojamas (šiuo klausimu žr. 1998 m. liepos 15 d. Pirmosios instancijos teismo pirmininko nutarties Prayon-Rupel prieš Komisiją, C‑73/98 R, Rink. p. II‑2769, 41 punktą).
273. Dėl teiginio, kad panaikinus Sprendimą informacijos naudojimo nebus galima patikrinti, Microsoft
teigia, jog yra naivu manyti, kad šių komunikacijos protokolų specifikacijų naudojimas, panaikinus Sprendimą, būtų tuoj pat aptiktas dėl konkuruojančių darbo grupės serverių operacinių sistemų ir serverių operacinių sistemų Windows
suderinamumo išlaikymo. Tačiau savo pastabose dėl įstojimo į bylą paaiškinimo Microsoft
pabrėžia, kad „neturėdama prieigos prie konkuruojančių produktų šaltinio kodo“, ji negalėtų žinoti kiek konkurentai naudotų žinias, kurias jie gautų dėl prieigos prie Microsoft
komunikacijos protokolų specifikacijų. Iš šių argumentų išplaukia, kad Microsoft
mano, jog galėtų nustatyti kiek konkurentai naudotų žinias, kurias jie gautų dėl prieigos prie komunikacijos protokolų specifikacijų, jeigu panaikinus Sprendimą ji turėtų prieigą prie jų produktų šaltinio kodo. Taigi galimybė nepriklausomam ekspertui – paskirtam bendru susitariančiųjų šalių susitarimu, arba nesusitarus – Komisijos, prieiti prie Microsoft
konkuruojančių produktų šaltinių kodo, siekiant atlikti tokį patikrinimą, tikrai gali būti paprastai numatyta licencijavimo sutartyse, sudaromose su įmonėmis, numatytomis Sprendimo 5 straipsnyje. Be to, Microsoft
taip pat gali numatyti šiose licencijavimo sutartyse baudas, skirtas sutrukdyti, panaikinus Sprendimą, jos konkurentams prekiauti produktais, turinčiais su suderinamumu susijusią informaciją. Tokios sutarties sąlygos dėl patikrinimo būdų ir baudų, kurios gali būti paskirtos pažeidus prisiimtus įsipareigojimus nenaudoti informacijos po galimo Sprendimo panaikinimo, turi būti laikomos pakankamomis, siekiant išvengti nepataisomos žalos.
274. Be to, reikia konstatuoti, kad pirmiau išsakyta nuomonė patvirtinta tuo, kad per posėdį Novell
pareiškė, jog buvo pasiruošusi suteikti prieigą prie savo produktų šaltinio kodo tam, kad leistų po galimo Sprendimo panaikinimo patikrinti su suderinamumu susijusios informacijos nenaudojimą. Microsoft
nepateikė atsakymo šiuo klausimu.
Dėl nurodomo produktų išlikimo platinimo kanaluose
275. Microsoft
teigia, kad Sprendimas padarytų ilgalaikę žalą jos intelektinės nuosavybės teisėms – tiksliau jos teisei naudoti savo patentus, – nes, panaikinus Sprendimą, produktai, turintys jos technologiją, pasiliktų platinimo kanaluose arba klientų rankose.
276. Teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, konstatuoja, kad Microsoft
neįrodė, jog šios aplinkybės padarytų didelę ir nepataisomą žalą.
277. Visų pirma, nėra žinomas momentas, kada konkurentų produktai, įgyvendinantys specifikacijas, būtų pateikti rinkai. Neginčijama, kad įmonės, kurios gautų informaciją, iš pradžių turėtų įgyvendinti specifikacijas, paskui savo produktus pateikti rinkai. Per posėdį Microsoft
atstovas pareiškė, kad komunikacijos protokolų specifikacijos būtų parengtos per tris keturias savaites.
278. Bendras laikotarpis tarp specifikacijų gavimo dienos ir produktų pateikimo rinkai Komisijos Sprendime buvo įvertintas daugeliu metų (719–721 konstatuojamosios dalys). Savo pastabose Komisija rėmėsi „2004 m. liepos 20 d. Sun (Microsystems)
laišku, adresuotu Komisijai“, kurio 3 punktas, darantis nuorodą į komunikacijos serveris-serveris protokolų specifikacijas, nurodo:
„Padedant sudarytai iš (didelio skaičiaus) inžinierių komandai, Sun (Microsystems)
reikia (daugiau kaip vienerių) metų tam, kad pabaigtų savo vystymo pastangas ir pateiktų rinkai AS/U veikiančią versiją, paremtą iš AT & T
gauta informacija. Dėl toliau nurodomų priežasčių Sun (Microsystems)
mano, kad sudėtingo produkto gamybai, remiantis techninėmis specifikacijomis, pateiktomis pagal 2004 m. balandžio mėn. su Microsoft
sudarytą „ Technical Collaboration Agreement “, reikėtų daugiau laiko.“
279. Be to, savo pareiškime, pateiktame iki atsisakymo nuo įstojimo, CCIA
teigė, kad „net jei informacija būtų atskleista rytoj (darant prielaidą, kad ji išsami ir teisinga), yra aišku, kad reikėtų kelerių metų (mažiausiai dvejų), kol kuris nors iš Microsoft
konkurentų galėtų pateikti rinkai produktą, talpinantį šią informaciją“. Ši nuomonė remiasi priedu CCIA .R.3, kuriame Alepin mano, jog yra visiškai nerealu tikėtis, kad visiškai atitinkantys produktai būtų pardavinėjami po dvejų metų (84 punktas). SIIA
ir Novel
iki atsisakymo (įstoti į bylą) savo rašytiniuose dokumentuose pateikė tuos pačius argumentus.
280. Paprašyta raštu išdėstyti savo poziciją dėl informacijos elementų, susijusių su laiku, būtinu įgyvendinti jos specifikacijas, Microsoft
iš esmės pabrėžė, kad laikas, būtinas įgyvendinti specifikaciją, priklauso nuo išteklių, skirtų pasiekti šį rezultatą. Per posėdį Microsoft
pareiškė, kad produktas gali būti pateiktas rinkai mažiau nei per tris mėnesius, nepateikusi nei pakankamų patikslinimų, nei įrodymų, leidžiančių priimti šį teiginį bei įvertinti jo pagrįstumą. Todėl pastarasis argumentas yra nepriimtinas.
281. Iš to išplaukia, kad nepaneigiant fakto, jog Microsoft
konkurentams reikėtų tam tikro laiko norint pardavinėti suderinamas su darbo grupės serverių operacinėmis sistemomis Windows
produktų versijas, negalima tikėtis, jog šie suderinami produktai netrukus bus pardavinėjami. Todėl pasekmės, kurių atsiradimu skundžiasi Microsoft, bet kuriuo atveju atsirastų tik laikotarpiu tarp nagrinėjamų produktų pateikimo rinkai dienos ir sprendimo pagrindinėje byloje priėmimo.
282. Antra, žala, tam tikru atveju atsirandanti dėl to, kad Microsoft
protokolų specifikacijas įgyvendinantys produktai liktų platinimo kanaluose, negali būti laikoma nepataisoma, nes toks pobūdis yra neišvengiamai apribotas laiko atžvilgiu dėl to, kad produktai būtų pardavinėjami ir instaliuojami tik įmonėse, kurios juos įgytų (žr. 283 punktą), arba dėl to, kad neparduoti produktai būtų techniškai pasenę.
283. Trečia, reikia konstatuoti, jog Microsoft
teigia, kad net panaikinus (Sprendimą), konkuruojantys produktai liktų įmonėse, kurios juos įgytų. Tačiau tai negali būti laikoma didelės ir nepataisomos žalos priežastimi, nes, pirma, Microsoft
neįrodė, kaip šių produktų buvimas klientų tinkluose pakenktų jos būsimai veiklai ir, antra, akivaizdu, kad šių produktų komercinė vertė, kuri patenkintų klientų paklausą iki bylos sprendimo iš esmės, greitai sumažėtų panaikinus Sprendimą Pirmosios instancijos teisme.
284. Dėl pastarojo punkto reikia patikslinti, kad po galimo Sprendimo panaikinimo Microsoft
galėtų sutrukdyti konkuruojančioms operacinėms sistemoms būti suderinamoms su sistemų Windows
naujomis versijomis, modifikuodama savo komunikacijos serveris-serveris protokolus, ir dėl to gerokai ir greitai sumažintų konkuruojančių produktų vertę. Techninės galimybės daryti poveikį suderinamumui tarp Windows
aplinkos ir konkuruojančių darbo grupės serverių operacinių sistemų įmonėse – kurios atitinkamai leistų Microsoft
gauti ypatingą pelną iš vėlesnių patobulinimų – buvo patvirtintos per posėdį, nors Microsoft
prieštaravo dėl šio klausimo.
285. Darant prielaidą, kad Microsoft
nuspręstų nemodifikuoti savo komunikacijos protokolų po galimo Sprendimo panaikinimo, konkuruojančių darbo grupės serverių operacinių sistemų išsaugojimas tinkle taip pat negalėtų jai padaryti nepataisomos žalos. Per posėdį Microsoft
pareiškė, kad panaikinus Sprendimą būtų techniškai įmanoma panaikinti suderinamumą su konkuruojančių darbo grupės serverių operacinėmis sistemomis, tačiau būtų netikslinga komercine prasme neužtikrinti retrospektyvaus suderinamumo tarp senų ir naujų sistemų. Vis dėlto, jei suderinamumo išsaugojimas leidžia konkuruojančioms operacinėms sistemoms turėti tinklo ryšį su nauja operacinės sistemos Windows
versija, tai neturi įtakos faktui, kad pirmosios sistemos nėra taip techniškai pažengusios kaip pastarosios ir kad komercinės perspektyvos atžvilgiu jos greitai pasentų. Šiuo atveju reikia priminti, kad jei Pirmosios instancijos teismas panaikintų Sprendimą, Microsoft
konkurentai negalėtų daugiau naudoti su suderinamumu susijusios informacijos, kuri apibrėžta šio Sprendimo 5 straipsnyje (žr. 273 punktą), ir dėl to retrospektyvusis suderinamumas būtų užtikrintas tik darbo grupės serverių operacinėms sistemoms, kurias pardavinėjo šie konkurentai iki galimo (Sprendimo) panaikinimo dienos.
Dėl nurodomo produktų „klonavimo“
286. Microsoft
teigia, kad nagrinėjama informacija gali būti panaudota jos produktams „klonuoti“. Ji tvirtina, kad nuo to momento, kai konkurentai, studijuodami autorių teisės saugomas šių komunikacijos protokolų specifikacijas įgytų gilių žinių apie operacinių sistemų Windows
vidaus funkcionavimą, jie galėtų jas naudoti savo produktuose. Taigi Microsoft
ir teisminėms institucijoms būtų sunku, netgi neįmanoma, nustatyti, ar konkurentai naudoja šias žinias, kurdami savo serverių operacines sistemas.
287. Šiuo atžvilgiu reikia priminti, kad tokio tvirtinimo prielaida, pagal kurią įmanoma gauti ne tik su suderinamumu susijusią informaciją, negali būti laikoma įrodyta (žr. 260−265 punktus).
288. Be to, Microsoft
teiginiai paremti Sprendimo 5 straipsnio tekstu ir juose neatsižvelgiama į šio straipsnio motyvus. Iš tikrųjų 5 straipsnis, pagal kurį Microsoft
turi leisti naudoti savo protokolų specifikacijas „vystant ir platinant darbo grupės serverių operacines sistemas“, turi būti skaitomas atsižvelgiant į Sprendimo 1003 ir 1004 konstatuojamąsias dalis. Pagal 1003 konstatuojamąją dalį (Sprendimo) tikslas yra užtikrinti, kad Microsoft
konkurentai vystytų (suderinamus) su Windows domeno sandara produktus, kuri yra (nuo pat pradžių) įdiegta dominuojančiame produkte, sudarančiame AK klientų operacinę sistemą Windows,
ir taip pat galėtų konkuruoti su Microsoft
darbo grupės serverių operacinių sistemų produktais“. 1004 konstatuojamoji dalis patikslina, kad „kalbant apie atskleistų specifikacijų naudojimą, specifikacijos daugiau nebus atkuriamos, pritaikomos, taisomos arba modifikuojamos, tačiau bus naudojamos trečiųjų asmenų, kuriančių savo sąsajas, atitinkančias šias specifikacijas“.
289. Taigi Sprendimo 5 straipsnis turi būti suprantamas taip, kad protokolų naudojimas yra leidžiamas tik siekiant suderinamumo, ir dėl to jų naudojimas kitais tikslais neleidžiamas. Per posėdį Komisija aiškiai patvirtino šį aiškinimą bei pabrėžė, kad Microsoft
nepriklausomas atstovas, numatytas Sprendimo 7 straipsnyje, gali patikrinti šio apribojimo laikymąsi.
– Dėl tariamo komercinės laisvės pažeidimo
290. Microsoft
teigia, kad panaikinus Sprendimą, iškiltų grėsmė laisvei apibrėžti savo prekybos politikos esminius elementus. Sprendimas įpareigotų ją atskleisti informaciją konkurentams, atimtų galimybę vystyti savo produktus bei priverstų „griežtinti“ protokolus.
291. Šiuo klausimu reikia pažymėti, kad paprastai visi sprendimai, priimti remiantis EB 82 straipsniu ir įpareigojantys dominuojančią įmonę nutraukti piktnaudžiavimą, būtinai sukelia šios įmonės prekybos politikos pakeitimus. Taigi įmonei nustatytas įpareigojimas pakeisti savo elgesį negali būti laikomas sukeliančiu didelę ir nepataisomą žalą, nebent būtų manoma, kad skuba visuomet egzistuoja, kai prašomas sustabdyti sprendimas įpareigoja nutraukti piktnaudžiavimo veiksmus.
292. Kai ieškovas nurodo žalą komercinei laisvei, siekdamas įrodyti, kad yra būtina nedelsiant taikyti prašomas laikinąsias apsaugos priemones, jis turi pateikti įrodymų, jog ginčijamo akto vykdymas priverstų jį pakeisti tam tikrus esminius savo prekybos politikos elementus, ir kad šio akto vykdymo sukeltos pasekmės sutrukdytų jam tęsti pirminę prekybos politiką, net priėmus jo naudai sprendimą dėl bylos esmės, arba kad šios pasekmės sukeltų kitokio pobūdžio didelę ir nepataisomą žalą, atsižvelgiant į tai, jog tariamą žalą reikia vertinti pagal kiekvieno atvejo aplinkybes.
293. Microsoft
nurodytose nutartyse Bayer prieš Komisiją, minėtoje 138 punkte, ir IMS Health prieš Komisiją, minėtoje 133 punkte, teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, įvertino įmonės laisvės apibrėžti savo prekybos politiką pažeidimo pasekmes, atsižvelgiant į akto vykdymo pasekmes.
294. Nutartyje Bayer prieš Komisiją, minėtoje 138 punkte, teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, iš tikrųjų pabrėžė, kad „tuo atveju, jei ieškovo hipotezė Pirmosios instancijos teismo turėtų būti pripažinta pagrįsta, nagrinėjamų nuostatų įgyvendinimas nedelsiant galėtų atimti iš suinteresuotojo asmens galimybę savarankiškai apibrėžti kai kuriuos esminius savo prekybos politikos elementus“ (54 punktas). Be to, jis konstatavo, kad „tokia padėtis greičiausiai galėtų padaryti didelę žalą ieškovui vaistų sektoriuje, kuri pasireiškia kainų nustatymo arba jų kontrolės ir apmokėjimo sąlygų mechanizmo, sukeliančio didelius to paties vaisto kainos skirtumus skirtingose valstybėse narėse, įgyvendinimu per nacionalines sveikatos priežiūros tarnybas“ (55 punktas). Kadangi kainų sektorinis reglamentavimas buvo laikomas įmonių komercinę laisvę ribojančiu veiksniu, teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemonės, galėjo padaryti išvadą, kad papildomas jau apribotos komercinės laisvės pažeidimas padarytų didelę žalą. Taigi bendrovės Bayer
prekybos politikos pasikeitimas buvo laikomas pakankamu pateisinti skubaus sprendimo priėmimą tik atsižvelgiant į šios bylos aplinkybes.
295. Nutartyje IMS Health prieš Komisiją, minėtoje 133 punkte, teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, manė, kad sąlyga dėl skubaus sprendimo priėmimo buvo patenkinta, nes buvo rimtų pagrindų manyti, kad daugelis „rinkos pasikeitimų“, kuriuos tikriausiai sukeltų neatidėliotinas ginčijamo sprendimo vykdymas, būtų labai sunkiai pataisomi ar net visai nepataisomi, jei ieškinys pagrindinėje byloje būtų patenkintas (129 punktas). Taigi „reali didelės ir nepataisomos žalos ieškovo interesams rizika“ (127 punktas), nustatyta šioje byloje, yra susijusi su rinkos pasikeitimų rimtomis ir nepataisomomis pasekmėmis. Argumentai dėl įmonėms pripažintos laisvės apibrėžti savo prekybos politiką pažeidimo (130 ir 131 punktai) buvo priimti tik siekiant patvirtinti teisėjo, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, išvadą dėl skubaus sprendimo priėmimo, kaip įrodo žalos rimto ir nepataisomo pobūdžio nenagrinėjimas.
296. Todėl reikia išnagrinėti, ar Microsoft
įrodė, kad komercinės laisvės pažeidimas nagrinėjamomis aplinkybėmis yra didelės ir nepataisomos žalos priežastis.
Dėl tariamo esminio prekybos politikos pasikeitimo
297. Kai kuri bylos medžiaga prieštarauja tam, kad Sprendimas Microsoft
įpareigoja iš esmės pakeisti prekybos politiką.
298. Visų pirma, ir JAV susitarimas, ir Sprendimas įpareigoja Microsoft
atskleisti komunikacijos protokolų specifikacijas. Akivaizdu, kad JAV susitarimas neįpareigoja Microsoft
atskleisti komunikacijos serveris-serveris protokolų specifikacijų, bet įpareigoja suteikti visų įgyvendintų AK kliento operacinėje sistemoje Windows
protokolų licencijas dėl suderinamumo su serverių operacine sistema Windows . Atsižvelgdamas į turimą informaciją bei į tai, kad Sprendimas patenka į Microsoft
atskleidimo politiką, įgyvendintą vykdant JAV susitarimą, teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, mano, kad tarp šio susitarimo ir Sprendimo esantys skirtumai dėl prekybos politikos negali būti laikomi esminiais. Šiuo atveju reikia pažymėti, jog yra neginčijama, kad vienas iš MCPP
licencijuotų protokolų yra komunikacijos protokolas, naudojamas ne tik komunikacijoms klientas-serveris, bet ir komunikacijoms serveris-serveris. Dėl pastarojo klausimo, ypač iš Sprendimo 179 konstatuojamosios dalies, išplaukia, kad „tinklo serveriai kartais gali naudoti tuos pačius protokolus kaip ir AK klientai, siekdami palaikyti ryšį su kitais serveriais: pavyzdžiui, Windows
domene Microsoft Kerberos
yra naudojamas tuo pačiu metu nustatyti Windows
AK kliento ir Windows
darbo grupės serverio tapatumą, taip pat tarp Windows
darbo grupės serverių“. Be to, reikia pažymėti, kad jos prekybos politikos tariamas pažeidimas, panaikinus Sprendimą, nėra nepataisomas, nes MCPP
pabaiga, numatyta 2009 m., darant prielaidą, kad tai būtų jos pasirinkimas, leistų Microsoft, daugiau nesuteikti licencijų dėl komunikacijos protokolų.
299.
Be to, iš bylos medžiagos išplaukia, kad Microsoft
vadovai pareiškė, jog nori įgyvendinti politiką, pasireiškiančią aktyviu JAV susitarime numatytų protokolų licencijų išdavimu, ir ketina pasiūlyti naudojimo teises platesnėje nei nurodyta šiame susitarime srityje. Taip pat iš Microsoft
2003 m. rugpjūčio 1 d. žiniasklaidai pateiktos informacijos (priedas N.12) išplaukia, jog:
„ Microsoft
pranešė, kad ji iš esmės yra linkusi leisti suteikti net naudojimosi teises su protokolais susijusių įmonių technologijų atžvilgiu dar platesnėje srityje nei yra reikalaujama bylos dėl kartelių teisės galutiniame sprendime arba numatyta standartinėje MCPP
licencijavimo sutartyje. MCPP
pagrindu Microsoft jau noriai suteikė naudojimosi teises licenciatams, kurių skaičius viršijo numatytą galutiniame sprendime. Microsoft
ragina kitus gamintojus, kurie yra suinteresuoti įgyti licenciją dėl su protokolais susijusios įmonės technologijos, aptarti jų techninius poreikius su atsakingu už licencijas dėl protokolų Microsoft
skyriumi“.
300. Galiausiai tarp Microsoft
ir Sun Microsystems
sudarytas susitarimas numato Sprendime numatytų komunikacijos serveris-serveris protokolų atskleidimą. Tiek, kiek šis susitarimas numato protokolų, kuriuos Sprendimas įpareigoja ją atskleisti, perdavimą, Microsoft
neturėjo jokio pagrindo tvirtinti, kad Sprendimo vykdymas įpareigoja ją iš esmės pakeisti savo prekybos politiką.
301. Atsižvelgdamas į pirmiau pateiktus argumentus, teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, negali nustatyti fakto, kad Sprendimas sukeltų pakankamai reikšmingų pasekmių Microsoft
prekybos politikai.
302. Šią išvadą patvirtina tai, jog per posėdį į teisėjo, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, klausimą Komisija atsakė, kad per administracinę procedūrą su Komisija vedamose derybose Microsoft
buvo linkusi atskleisti daugiau informacijos apie suderinamumą nei yra numatyta Sprendime. Remdamasi ypatingu kiekvienų derybų abipusių nuolaidų rezultatu, Microsoft
nepaneigė Komisijos argumentų šiuo klausimu.
Dėl tariamo protokolų tobulinimo sunkumo
303. Microsoft
teigia, kad Sprendimo vykdymas ribotų lankstumą, kurio jai reikia siekiant nuolat tobulinti šiuos protokolus, taip pat mažintų galimybes įdiegti naujoves (priedai R.2 ir T.7).
304. Šiuo klausimu svarbu priminti, kad Spren dimo 5 straipsnio a–c punktai įpareigoja Microsoft
perduoti konkurentams savo protokolų specifikacijas, bet palieka laisvę pateikti šiuos protokolus, kaip ji nori. Taigi protokolų tobulinimas lieka sprendimu, kurį turi priimti Microsoft, atsižvelgdama į galimas pasekmes, kurių gali atsirasti dėl šio sprendimo. Microsoft
neįrodė, kad sprendimas tobulinti protokolus tarpiniu laikotarpiu – kol Pirmosios instancijos teismas priims sprendimą dėl bylos esmės – sukeltų tokio dydžio pasekmes, kad jos sudarytų realių kliūčių naujovėms įdiegti.
305. Be to, į argumentą, pagal kurį lankstumas, su kuriuo ji galėtų tobulinti atitinkamus protokolus, būtų paveiktas komercinės realybės padiktuotu reikalavimu užtikrinti retrospektyvų suderinamumą su konkurentų produktais, grindžiamais protokolais, negali būti atsižvelgta dėl tam tikros bylos medžiagoje esančios informacijos.
306. Visų pirma, reikia priminti, kad anksčiau, kai Microsoft
nusprendė padaryti neveikiantį Novell NT NDS, ji nebuvo laikoma įpareigota dėl tokio reikalavimo (Sprendimo 298–301 ir 686 konstatuojamosios dalys)
307. Antra, bet kuriuo atveju Microsoft
užtikrina retrospektyvųjį suderinamumą su ankstesnėmis savo produktų versijomis. Bylos medžiagoje nėra jokių įrodymų, leidžiančių manyti, kad užtikrindama šį suderinamumą, ji taip pat negalėtų užtikrinti retrospektyviojo suderinamumo su visais atitinkančiais produktais. Šiuo atžvilgiu reikia pažymėti, jog Microsoft
paaiškino, kad užtikrindavo retrospektyvųjį suderinamumą su tam tikrais produktais, pažymėdama, jog „dėl viena po kitos naujų serverių operacinių sistemų Windows įdiegimo Microsoft jau neturi pakankamai inžinerinių sugebėjimų užtikrinti retrospektyvųjį suderinamumą su tūkstančiais paskelbtų sąsajų, naudojamų trečiųjų asmenų kompiuterių programose“.
308. Trečia, reikia pažymėti, kad dėl palaikančių ryšį darbo grupės serverių operacinių sistemų vystymosi didėjančios problemos nebuvo nustatytos. Bet kuriuo atveju pastangos turi būti laikomos padidėjusiomis tik tarpinio laikotarpio metu dėl akivaizdžiai mažesnio panašių produktų, kurie būtų pateikti rinkai ir nupirkti iki Pirmosios instancijos teismui priimant sprendimą dėl bylos esmės, skaičiaus. Šiuo klausimu reikia pastebėti, kad nauja Microsoft
operacinės sistemos versija, pavadinta „ Longhorn “, Microsoft manymu, bus parengta 2006 m. ir, kaip pažymėjo įstojusios į bylą Komisijos pusėje šalys, jos išleidimo (datos) paskelbimas padarytų neigiamą poveikį konkuruojančių darbo grupės serverių operacinių sistemų pirkimams.
309. Ketvirta, JAV susitarimas, kuris pagal Sprendimą yra naudingas ne tik darbo grupės serverių operacinių sistemų gamintojams, bet ir daugumai serverių operacinių sistemų gamintojų, turėtų tokio pat pobūdžio neigiamų pasekmių. Šį susitarimą Microsoft
nurodo teisėjui, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones. Taigi iš šalių rašytinių dokumentų nematyti, kad Sprendimo vykdymas gali paveikti Microsoft
veiksmų laisvę pakeisti savo protokolus didesne dalimi, nei išplaukia iš Microsoft
įsipareigojimų pagal JAV susitarimą. Šiuo klausimu iš vieno Microsoft
atsakymų į rašytinius klausimus išplaukia, kad tam tikromis aplinkybėmis JAV susitarimas leidžia Microsoft
pasirinkti naudoti naujoves protokoluose klientas-serveris tam, kad padidintų operacinių sistemų Windows
patrauklumą, neperduodant šios technologijos konkurentams. Jame nurodyta:
„Jei Microsoft
vysto naujus protokolus klientas-serveris, kurie nėra įtraukti į jo klientų operacines sistemas Windows, bet yra įdiegti atskirai, ji neturi perduoti šių protokolų konkurentams. Pavyzdžiui, Microsoft
galėtų vystyti naujoviškus protokolus kartu su savo serverių operacinės sistemos Windows
nauja versija. Kai naudojantis šią serverių operacinę sistemą tinklas bus įdiegtas, klientų bus paprašyta įdiegti klientų programinę įrangą, įgyvendinančią šiuos protokolus jų asmeniniuose kompiuteriuose. (Tai Novell
tradiciškai naudojamas modelis.)“
310. Šis pareiškimas patvirtina, kad Microsoft
siekia tobulinti savo produktus ir kad įpareigojimai, susiję su nepakankamu lankstumu, kalbant apie galimybę juos veiksmingai tobulinti, netrukdo tobulinimui. Nėra svarbu šiuo klausimu žinoti, ar minėti patobulinimai įgyvendinami savo noru, ar dėl teisiškai įtvirtinto įpareigojimo.
311. Penkta, su Sun Microsystems
sudarytas susitarimas, apimantis Sprendime minėtus protokolus, siekia įrodyti, kad poveikis Microsoft
galimybei keisti šiuos protokolus nėra nepataisomo pobūdžio.
Dėl tariamo būtinumo „sugriežtinti“ protokolus
312. Microsoft
teigia, kad turėtų „sugriežtinti“ protokolus tam, kad išvengtų „funkcionavimo sutrikimų, gedimų ir pavojų saugumui tikimybės“, kurie išplauktų iš „nerūpestingo arba piktybinio panaudojimo“.
313. Darydamas prielaidą, kad „funkcionavimo sutrikimų, gedimų ir pavojų apsaugai tikimybė“ buvo įrodyta, teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, konstatuoja, jog Microsoft
pažymi tik žalą, atsirandančią dėl pastangų, tariamai būtinų siekiant, kad ši tikimybė nesimaterializuotų, nepabrėždama, kodėl ši žala būtų didelė ir nepataisoma. Microsoft
neįrodė, kad šis protokolų „sugriežtinimas“ išliktų panaikinus Sprendimą arba kad jis sukeltų kitą žalą. Be to, kaip teigia Komisija, su suderinamumu susijusios informacijos gavėjai būtų labai suinteresuoti padaryti savo produktus patikimus ir nuolatinius bei išvengti „nerūpestingo panaudojimo“, taip pat nenaudoti jų „piktybiškai“. Priešingai, kaip toliau teigia Komisija, atskleistą informaciją gavusios įmonės būtų akivaizdžiai suinteresuotos vengti atsitiktinės žalos atsiradimo, tirdamos jų taikomą įdiegimą Microsoft
taikomo įdiegimo atžvilgiu ir siekdamos, kad jų produktai nesukeltų nei klientų duomenų praradimo, nei iškraipymo. Šie tyrimai natūraliai būtų taikomi visų Microsoft
produktų, su kuriais suinteresuoti konkurentai norėtų užtikrinti suderinamumą, atžvilgiu. Todėl Microsoft
greičiausiai nebūtų būtina retrospektyviai pritaikyti anksčiau įdiegtų produktų.
314. Kaip ir tariamos grėsmės galimybei laisvai kurti savo produktus atžvilgiu, Microsoft
neįrodė, kad prieš tai minėta grėsmė materializuojasi vykdant JAV susitarimą. Galiausiai, nors Samba
arba AS/U
įgyvendina daugybę protokolų, kurie iš pradžių buvo skirti, Microsoft
teigimu, tik „privačiam naudojimui“, ji nepateikė „netikėtų“ duomenų perdavimo Windows, dėl kurio šie duomenys gali dingti ar būti iškreipti, pavyzdžio.
315. Nurodomi įpareigojimai, veikiantys Microsoft
galimybę vystyti savo produktus, jau yra numatyti su Sun Microsystems sudarytame susitarime, kuris apima esminius pagal Sprendimą protokolus. Taigi dėl to atsirandanti žala, darant prielaidą, jog ji egzistuoja, nepriklauso nuo korekcinių priemonių, ir Microsoft
neįrodė, kad prašomas vykdymo sustabdymas iš esmės pakeistų esamą padėtį.
316. Galiausiai, kaip tai yra numatyta JAV susitarime, aiškios techninės sąlygos taip pat galėtų būti numatytos sutartyje. Atsakydama į teisėjo, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, klausimą Microsoft
nurodė, kad JAV susitarimas leidžia jai protokolų, susijusių su saugumu, atskleidimui taikyti tam tikras sąlygas, skirtas sumažinti riziką, jog minėtieji protokolai piktybiškai bus naudojami kompiuterių saugumui pažeisti. Taigi baimė dėl piktybinio nagrinėjamos informacijos panaudojimo arba dėl įgyvendinimo tyrimų neišsamumo gali būti išsklaidyta galimybe prašyti Komisijos leidimo atsisakyti suteikti šią informaciją esant vienai iš šių situacijų.
– Dėl tariamo rinkos sąlygų negrįžtamo pasikeitimo
317. Microsoft
teigia, kad privalomas licencijų suteikimas jos nenaudai negrįžtamai pakeistų rinkos sąlygas, nes išsamus minėtų komunikacijos protokolų specifikacijų nagrinėjimas atskleistų konkurentams svarbius serverių operacinių sistemų Windows
modelio aspektus. Platus tokios informacijos atskleidimas leistų konkurentams savo serverių operacinėse sistemose atkurti tam tikras funkcijas, kurias Microsoft
sukūrė savo tyrimo pastangomis.
318. Faktinė prielaida, kuria Microsoft
grindžia savo analizę, teisėjo, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, nebuvo laikoma pakankamai teisiškai įrodyta (žr. 260–265 punktus). Be to, Microsoft
nepateikė rinkos pasikeitimo, kuris, jos manymu, atsiranda dėl šios problemos, nepaisant Komisijos kritikos šiuo klausimu atsiliepimuose į ieškinį, įrodymų. Taigi Microsoft
argumentas yra nepriimtinas.
319. Bet kuriuo atveju, net darydamas prielaidą, kad Microsoft
argumentai galėtų būti laikomi reiškiančiais, jog informacijos dėl suderinamumo atskleidimas taip pakeistų rinkos sąlygas, kad ji prarastų rinkos dalis bei Sprendimo panaikinimo atveju negalėtų susigrąžinti prarastų rinkos dalių, teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, konstatuoja, jog Microsoft
savo argumentų nepagrindė jokiais faktiniais įrodymais. Microsoft
būtent neįrodė, kad egzistuoja kliūtys, trukdančios jai susigrąžinti didelę rinkos dalį, kurią galėtų prarasti dėl korekcinių priemonių (žr. šiuo klausimu 2001 m. balandžio 11 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutarties Komisija prieš Cambridge Healthcare Supplies, C‑471/00 P(R), Rink. p. I‑2865, 111 punktą; 2004 m. sausio 16 d. Pirmosios instancijos teismo pirmininko nutarties Arizona Chemical ir kt. prieš Komisiją, T‑369/03 R, Rink. p. II–0000, 82–84 punktus).
Dėl didelės ir nepataisomos žalos, galinčios atsirasti dėl įpareigojimo atskleisti protokolų serveris-serveris specifikacijas
320. Iš visų pirmiau nurodytų teiginių matyti, kad Microsoft
nurodomi skirtingi žalos epizodai nebuvo pripažinti patenkinančiais skubaus sprendimo priėmimo sąlygą įpareigojimo atskleisti komunikacijos serveris-serveris protokolų specifikacijas atžvilgiu.
321. Kadangi Microsoft
nepateikė nė vieno papildomo argumento, leidžiančio padaryti kitokią išvadą dėl komunikacijos klientas-serveris protokolų specifikacijų atskleidimo pasekmių, teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, yra priverstas konstatuoti, jog Microsoft
neįrodė, kad skubaus sprendimo priėmimo sąlyga buvo patenkinta įpareigojimo atskleisti (informaciją) antrosios dalies atžvilgiu. Šiuo klausimu yra svarbu priminti, kaip Sprendime teisingai nurodė Komisija, kad suderinamumas klientas-serveris bei suderinamumas serveris-serveris yra dvi neatskiriamos suderinamumo kompiuterinės sistemos, apimančios keletą Windows
AK klientų ir keletą Windows
darbo grupės serverių, tarpusavyje sujungtų į tinklą, dalys (144–184 ir 689 konstatuojamosios dalys).
322. Bet kuriuo atveju reikia atsižvelgti į tai, kad Microsoft
per posėdį nurodė, jog nėra būtinumo įpareigoti ją atskleisti komunikacijos klientas-serveris protokolų specifikacijų, nes pagal MCPP
šios specifikacijos gali būti atskleistos iki 2009 metų. Šie argumentai taip pat gali būti laikomi reikšti, kad Sprendime nustatytas įpareigojimas atskleisti informaciją negali būti laikomas didelės ir nepataisomos žalos Microsoft
priežastimi.
323. Taigi prašymas dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo taip pat turi būti atmestas dėl skubos nebuvimo tiek, kiek juo siekiama sustabdyti įpareigojimo atskleisti komunikacijos klientas-serveris protokolų specifikacijas ir leisti jas naudoti Microsoft
konkurentams vykdymą.
324. Atsižvelgiant į visą tai, kas išdėstyta, neįvykdžius skubos sąlygos, prašymas sustabdyti 5 straipsnio a−c punktų vykdymą turi būti atmestas, nesant būtinumo vertinti skirtingus interesus šioje byloje.
325. Būtina pabrėžti, kad pagal Procedūros reglamento 109 straipsnį prašymo dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo atmetimas neapriboja jį pateikusios šalies teisės paduoti kitą prašymą, pagrįstą naujais faktais. Šiuo atveju negalima atmesti galimybės, kad besitęsiantis nesutarimas dėl kai kurių Sprendimo vykdymo sąlygų gali būti laikomas „nauju faktu“. Konkrečiai tariant, atsižvelgiant į prieš tai vertinime padarytas nuorodas į sutartines sąlygas, skirtas pagrįsti išvadą, jog skubaus sprendimo priėmimo sąlyga nėra patenkinta (žr. 268, 273, 285 ir 316 punktus), atsisakymas įtraukti šias apsaugos sąlygas į licencijavimo sutartis su Sprendimo 5 straipsnyje numatytomis įmonėmis galėtų būti laikomas aplinkybių pasikeitimu, galinčiu užginčyti kai kuriuos šios nutarties motyvus.
B – Dėl susietų pardavimų klausimo
1. Šalių argumentai
a) Microsoft
ir šalių, kurioms buvo leista įstoti į bylą jos pusėje, argumentai
Dėl fumus boni juris
326. Microsoft
teigia, kad savo ieškinyje dėl panaikinimo ji pateikė argumentus prima facie
pagrindžiančius Sprendimo nuostatų dėl tariamo piktnaudžiavimo, kurio priežastimis yra susieti pardavimai, panaikinimą.
327. Sprendime Komisija teigė, kad Microsoft patobulintos medijos leistuvės funkcijų integravimas yra Windows piktnaudžiavimas EB 82 straipsnio, ir „ypač“ jo antrosios pastraipos d punkto prasme bei taikant naują kriterijų susietų pardavimų srityje, išplaukiantį iš EB 82 straipsnio. Iš Sprendimo 841 konstatuojamosios dalies susietų pardavimų klasikiniu atveju atskiro produkto susieti pardavimai, Komisijos ir Bendrijos teismų nuomone, yra šios praktikos daromo pardavėjų konkurentų pašalinimo poveikio įrodymas. Tačiau Microsoft pažymi, kad iš tos pačios Sprendimo konstatuojamosios dalies išplaukia, viena, kad šis atvejis nėra „klasikinis susietų pardavimų atvejis“ ir, antra, kad „vartotojai kartais nemokamai gali naudotis kitomis medijos leistuvėmis internete“. Taigi Komisija pripažino, kad „ < … > pagrįsta be papildomos analizės nepripažinti, jog ( Windows Media Player ) susieti pardavimai yra veikla, savo pobūdžiu galinti apriboti konkurenciją“ (841 konstatuojamoji dalis).
328. Vis dėlto Komisija, remdamasi akivaizdžiai spekuliatyvia teorija, pagal kurią platus medijos leistuvės Windows
funkcijų atskleidimas priverstų turinio tiekėjus beveik išimtinai naudoti medijos leistuvės Windows
formatus, dėl ko visos konkurentų medijos leistuvės būtų pašalintos iš rinkos, be to, netiesiogiai įpareigotų vartotojus naudoti tik medijos leistuvės Windows
funkcijas, padarė išvadą, kad šiuo atveju yra konkurentų pašalinimo iš rinkos poveikis (Sprendimo 836 ir 842 konstatuojamosios dalys). Microsoft
manymu, teismų praktikoje egzistuoja „rimtas ginčas dėl esminės teisinės išvados pagrįstumo, patvirtinantis“ Komisijos teiginius dėl Windows Media Player įkūrimo ir integravimo (133 punkte minėtos nutarties IMS Health prieš Komisiją
106 punktas). Microsoft taip pat mano, kad ji įvykdė sąlygą, reikalaujančią prima facie
įrodyti pažeidimo nustatymo, kuriuo remiasi Sprendimo 6 straipsnio a punktas, neteisėtumą.
329. Iš tikrųjų Komisijos spekuliatyvi teorija dėl pašalinimo iš rinkos nėra pagrįsta. Sprendime neatsispindi reali rinka, pavyzdžiui, kad, pirma, AK klientų, veikiančių su Windows, vartotojai mano, jog nesudėtinga naudoti įvairias skirtingų formatų medijos leistuves ir, antra, kad turinio tiekėjai kiekvieną dieną naudojasi daugybe formatų. Komisijos išvada taip pat prieštarauja visiškai kitokiai teorijai, taikomai sprendime AOL prieš Time Warner
(2000 m. spalio 11 d. Komisijos sprendimas 2001/718/EB, skelbiantis susiliejimą suderinamą su bendrąja rinka ir EEE sutartimi (Byla COMP/M.1845 – AOL prieš Time Warner ) OL L 268, 2001, p. 28). Be to, Komisija sprendime padarė išvadą, kad pašalinimo iš rinkos teorija taikoma tik atvejais, kai medijos leistuvės Windows funkcijos išvystytos Microsoft, nors ši teorija nebuvo taikoma 1995–1998 m., kai RealNetworks
medijos leistuvė buvo „susijusi“ su Windows.
330. 2004 m. rugpjūčio 19 d. pastabose Microsoft
pažymi, kad Komisija, visų pirma, niekaip nereagavo į tai, kad pagrindinėse interneto tinklavietėse ir toliau buvo pateikiama medijos informacija dviem formatais, arba vėliau – į tai, kad populiariosiose interneto tinklavietėse naudojamų medijos informaciją turinčių formatų skaičius išaugo iki apytiksliai trijų; ir galiausiai – į faktą, kad 2004 m. pavasarį apie 80 % populiarių interneto tinklaviečių pateikdavo informaciją RealNetworks formatu.
331. Be to, Komisija neatkreipė dėmesio į naujus rinkos pakeitimus, pavyzdžiui, į kitų nei AK klientai, įrenginių, kaip antai, Apple iPod, kuris skaito kitų nei Windows formatų medijos turinį, skaičiaus padidėjimą arba į būsimą mobiliųjų telefonų, kuriuose bus integruotos medijos leistuvės, kartą. Microsoft
manymu, turinio tiekėjai, norintys turėti didžiausią auditoriją, ir toliau naudos įvairius formatus, siekdami pritraukti, pirma, kitų nei AK klientų įrenginių, negalinčių skaityti turinio Windows Media formatu, vartotojus ir, antra, vartotojus, daugiau naudojančius trečiųjų įmonių medijos leistuves nei medijos Windows
funkcijas savo klientų AK.
332. Antra, Microsoft
nuomone, operacinės sistemos Microsoft „sandaros modelio“, kuris apima naujų Windows
versijų, turinčių naujas funkcijas, kūrimą, privalumai yra esminiai, ir į juos Komisija turėjo atsižvelgti.
333. Trečia, Komisija neįrodė, kad buvo pažeistas EB 82 straipsnis, būtent – jo antrosios pastraipos d punktas. Sprendime nebuvo įrodyta, kad Windows
ir jos medijos funkcijos priklauso skirtingoms prekių rinkoms. Komisija klaidingai nagrinėjo klausimą, ar su tariamai „dominuojančiu produktu“ susijęs produktas yra prieinamas atskirai, nors tinkamas klausimas buvo nustatyti, ar „dominuojantis produktas“ yra reguliariai parduodamas be susijusio produkto. Be to, Microsoft
nuomone, šiuo atveju tai nėra papildomas tiekimas, nes vartotojai, visų pirma, neturi mokėti papildomos kainos už Windows medijos funkcijas, antra, jie nebūtinai turi jas naudoti, ir pagaliau Microsoft
netrukdo naudoti trečiųjų įmonių medijos leistuvių (vietoj ar) kartu su Windows
medijos funkcijomis. Komisija taip pat neįrodė, kad medijos funkcijos savo pobūdžiu ir komerciniu naudojimu nėra susijusios su AK klientų operacinėmis sistemomis. Iš tikrųjų kitos operacinės sistemos integruodavo medijos funkcijas, ir Microsoft
taip pat integravo tokią funkciją, kuri buvo nuolat tobulinama nuo 1992 m., į Windows .
334. Ketvirta, Komisija šioje byloje nepakankamai atsižvelgė į Bendrijos įsipareigojimus pagal TRIPS.
335. Penkta, korekcinė priemonė yra neproporcinga.
336. CompTIA
ir Exor
pritaria Microsoft
pozicijai dėl fumus boni juris . Jos mano, kad Microsoft prima facie
įrodė Sprendimo 4 straipsnio ir 6 straipsnio a punkto neteisėtumą.
Dėl skubaus sprendimo
337. Microsoft
mano, kad Sprendimo 6 straipsnio a punkto neatidėliotinas vykdymas padarytų dviejų rūšių didelę ir nepataisomą žalą: pirma, ji turėtų atsisakyti pagrindinės savo operacinės sistemos Windows
sandaros modelio ir, antra, tai pakenktų jos reputacijai.
– Dėl žalos, kurią, Microsoft
nuomone, sąlygoja pagrindinės jos operacinės sistemos Windows
sandaros modelio atsisakymas
338. Microsoft
mano, kad pagrindinis sandaros modelis, kuris paremtas jos operacine sistema Windows, yra Windows
prekybos modelio pagrindas. Windows
prekybos modelio tikslas – sukurti bendrą programų kūrimo ir veikimo bazę, nepaisant vartotojo naudojamo kliento AK įrangos.
339. Tačiau Sprendimo 6 straipsnio a punkto neatidėliotinas vykdymas priverstų Microsoft
atsisakyti šio modelio, ir taip padarytų jai didelę bei nepataisomą žalą. Įpareigodamas suteikti Windows
versiją be programos kodo, atitinkančią, Komisijos manymu, vadinamąją „ Windows Media Player “, Sprendimo 6 straipsnio a punktas uždraustų Microsoft
kurti savo operacinę sistemą vieningai įdiegiant į ją naujas ir patobulintas medijos leistuvės funkcijas. Jis taip pat sutrukdytų programinės įrangos gamintojams, turinio tiekėjams, įrangos gamintojams ir vartotojams pasinaudoti Windows
bazės privalumais, kuriais jie naudojasi šiuo metu.
340. Microsoft
primena, kad pagal teismų praktiką didelė ir nepataisoma žala laikytina padaryta, jeigu šalis yra įpareigota nedelsiant vykdyti Komisijos sprendimą, kuris sąlygoja struktūrinio pobūdžio pakeitimus arba trukdo apibrėžti pagrindinius savo prekybos politikos aspektus (nutartis RTE ir kt. prieš Komisiją, minėta 251 punkte; 1989 m. birželio 13 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutartis Publishers Association prieš Komisiją, C‑56/89 R, Rink. p. 1693; 1992 m. liepos 16 d. Pirmosios instancijos teismo pirmininko nutartis SPO ir kt. prieš Komisiją, T‑29/92 R, Rink. p. II‑2161; 1993 m. vasario 19 d. Pirmosios instancijos teismo pirmininko nutartis Langnese‑Iglo ir Schöller Lebensmittel prieš Komisiją, T‑7/93 R ir T‑9/93 R, Rink. p. II‑131; 1995 m. kovo 10 d. Pirmosios instancijos teismo pirmininko nutartis Atlantic Container Line ir kt. prieš Komisiją, T‑395/94 R, Rink. p. II‑595; nutartis Bayer prieš Komisiją, minėta 138 punkte; 1998 m. liepos 7 d. Pirmosios instancijos teismo pirmininko nutartis Van den Bergh Foods prieš Komisiją, T‑65/98 R, Rink. p. II‑2641 ir nutartis IMS Health prieš Komisiją, minėta 133 punkte). Jeigu sprendimas būtų įvykdytas nedelsiant, vieningos Windows
bazės privalumai būtų prarasti visam laikui, padarant Microsoft
didelę ir nepataisomą žalą.
341. Microsoft
taip pat pažymi, kad ši žala nebūtų atlyginta net vėliau galbūt panaikinus Sprendimą. Iš tikrųjų Microsoft inžinieriai turėtų laikytis principo, kad bent jau kai kurios Windows
kopijos, išplatintos EEE, neturėtų medijos leistuvės funkcijų. Kadangi šios iškraipytos Windows versijos negalėtų būti atsiimtos iš vartotojų net galbūt panaikinus Sprendimą, Microsoft
inžinieriai ir tretieji asmenys, kurie priklauso nuo Windows
bazės stabilumo ir darnos, turėtų atsižvelgti į tai, kad daug metų egzistuotų dvi versijos, o tai ilgam laikui padidintų jų sąnaudas ir sumažintų Windows
patrauklumą. Šiuos organizacinius sunkumus dar padidintų Sprendimo 4 straipsnyje nustatytos sąlygos.
– Dėl Microsoft
reputacijai daromos žalos
342. Microsoft
teigia, kad Sprendimo 6 straipsnio a punkte nustatytas reikalavimas atskleisti Windows
versijas (toliau – 6 straipsnyje numatyta versija) jai, kaip kokybiškos programinės įrangos gamintojai, padarytų didelę ir nepataisomą žalą.
343. Pirma, 6 straipsnyje numatyta versija neturėtų medijos leistuvės funkcijų, kuriomis paprastai galima naudotis Windows
vykdomose programose. Dėl to daugelis programų neveiktų su šia operacine sistema, nors ši versija ir toliau būtų vadinama „Windows“. Šis funkcionavimo trūkumas pažeistų esminę Windows vertę. Jis taip pat įpareigotų Microsoft, įrangos gamintojus ir programinės įrangos gamintojus spręsti dėl Sprendimo atsiradusias problemas ir laikinai teikti būtiną pagalbą nepatenkintiems klientams. Spręsti daugelį numatomų ir potencialiai nenumatomų problemų būtų labai sunku, brangu ir nuostolinga Microsoft
reputacijai.
344. 2004 m. rugpjūčio 19 d. pastabose Microsoft
prieštarauja Komisijos teiginiams, kad ji galėtų išsaugoti 6 straipsnyje numatytos versijos „pagrindinę medijos leistuvės funkciją“. Komisija nepaaiškino kas, jos nuomone, yra „pagrindinė medijos leistuvės funkcija“, ir jos tvirtinimas būtų teisingas, tik jeigu ji remtųsi galimybe kurti tam tikrus garsus arba parodyti statinius paveikslėlius ekrane. Bet kuriuo atveju 6 straipsnyje numatyta versija pašalintų bet kokią galimybę skaityti garso ir vaizdo rinkmenas, pavyzdžiui, iš kompaktinių plokštelių arba iš skaitmeninio vaizdo diskų (DVD), arba skaityti standartinio formato dokumentus, pavyzdžiui, MP 3, persiųstus iš interneto į standųjį kliento AK diską. Microsoft
nuomone, vartotojas manytų, kad kliento AK operacinė sistema, kuri 2004 m. negalėtų vykdyti paprastų uždavinių, labai suprastėjo.
345. Be to, Komisija neginčija neišsamaus visų Windows
funkcijų, kurios 6 straipsnyje numatytoje versijoje nebeveiktų tinkamai, sąrašo.
346. Antra, problemos, iškilusios dėl 6 straipsnyje numatytos versijos, negalėtų būti išspręstos įdiegus trečiųjų įmonių medijos leistuves. Microsoft
manymu, tokie produktai negalėtų pakeisti Windows
medijos funkcijų, nes jie neturi tų pačių API sąsajų, ir dėl to tam tikra dalimi sutriktų konkurentų programų bei interneto tinklaviečių, kurios remiasi Windows
medijos leistuvės funkcijomis, veikimas.
347. Trečia, Microsoft
patirtų tokią pačią ar net didesnę žalą dėl to, kad kiti Windows
elementai, kurie remiasi jos medijos funkcijomis, 6 straipsnyje numatytoje versijoje nebeveiktų tinkamai, ypač kiek, kas susiję su katalogu „My Music“ ir rinkmenų MP 3 formato persiuntimu į didelį skaičių nešiojamų skaitmeninių medijos leistuvių.
348. Iš neišsamaus trūkumų, atsirandančių dėl 6 straipsnyje numatytos versijos, sąrašo tik kai kurie iš šių trūkumų galėtų būti ištaisyti įdiegiant trečiosios įmonės medijos leistuvę, ir ištaisyti trūkumai priklausytų nuo įdiegtos medijos leistuvės.
349. 2004 m. rugpjūčio 19 d. pastabose Microsoft
prieštarauja Komisijos argumentui, kad įrangos gamintojų naujos AK klientų įdiegtos trečiųjų įmonių medijos leistuvės galėtų pakeisti Windows
medijos funkcijas. Šis tvirtinimas tikriausiai paremtas prielaida, kad programos kodas, teikiantis medijos funkcijas, gali būti lengvai pakeistas. Techniniu požiūriu tai klaidinga. Komisija nenurodė jokios trečiosios įmonės medijos leistuvės, suteikiančios medijos funkcijas, kurių nėra 6 straipsnyje numatytoje versijoje. Microsoft neginčija, kad dalis Windows
medijos funkcijų gali būti atkurta įdiegiant kai kurias medijos leistuves. Tačiau operacinės sistemos medijos leistuvės dalis funkcijų būtų iškraipytos. Medijos leistuvių gamintojų veikla nėra skirta ištaisyti Windows
medijos funkcijų. Trečiosios įmonės medijos leistuvės įdiegimas, galintis atkurti dalį medijos funkcijų 6 straipsnyje numatytoje versijoje, bet kuriuo atveju labai priklausytų nuo įdiegtos medijos leistuvės funkcijų.
350. Microsoft
patikslina: kadangi trečiųjų įmonių medijos leistuvės funkcijos yra prieinamos atskleistų sąsajų būdu, pastarosios skiriasi nuo sąsajų, naudojamų programose, siekiant naudoti Windows medijos leistuvės funkcijas. Todėl skirtingos bazinės programinės įrangos naudoja skirtingas sąsajas, teikdamos panašias funkcijas. Kitos Windows dalys ir programos, skirtos paleisti medijos funkcijas Windows, negali iškart gauti šios funkcijos iš trečiosios įmonės medijos leistuvės. Yra būtina bent jau pakeisti Windows
arba Windows programą
tam, kad trečiųjų įmonių medijos leistuvės galėtų naudoti alternatyvias sąsajas. Šie pakeitimai tikriausia būtų esminiai ir turėtų būti įgyvendinti kiekvienoje medijos leistuvėje. Todėl vieningos bazės privalumai būtų prarasti, net jeigu trečiųjų įmonių medijos leistuvės galėtų suteikti bet kurią medijos funkciją ne 6 straipsnio versijoje.
351. Ketvirta, Sprendimo 6 straipsnio a punkto neatidėliotinas vykdymas padarytų didelę ir nepataisomą žalą komerciniams prekių ženklams „Microsoft“ ir „Windows“, nes Microsoft
būtų priversta pardavinėti iškraipytą produktą, neatitinkantį jos pagrindinio prekybos modelio. Microsoft, kaip kokybiškos programinės įrangos tiekėjos reputacijai būtų padaryta žala, jeigu ji būtų priversta pažymėti savo vardu iškraipytą produktą, neturintį medijos funkcijų, kurias tikisi gauti vartotojai iš šiuolaikinės operacinės sistemos.
352. Penkta, Microsoft
patikslina, kad ji negalėtų išvengti žalos savo reputacijai, informuodama vartotojus apie 6 straipsnyje numatytos versijos pobūdį, nes negalėtų padaryti visų tyrimų, būtinų parengti tinkamai neveikiančių 6 straipsnyje numatytoje versijoje programų sąrašą. Iš tikrųjų numanoma, kad daugelis vartotojų negalėtų suprasti medijos technologijos nebuvimo 6 straipsnyje numatytoje versijoje pasekmių.
353. Šešta, Sprendimo 6 straipsnio a punkto neatidėliotinas vykdymas padarytų didelę žalą Microsoft
su Windows
susijusioms autoriaus teisėms. Microsoft
būtų priversta pakeisti savo kūrinį, išimdama programos kodo elementus, teikiančius medijos funkcijas, kurias kompanija mano turėsianti įdiegti šiuolaikinėje operacinėje sistemoje ir dėl kurių nebuvimo produktas turi trūkumų. Ši Microsoft
autorių teisėms padaryta žala būtų nepataisoma, nes kartą išleidus į prekybą pakeistus produktus nebūtų įmanoma susigrąžinti prekyboje esančių iškraipytų Windows
versijų.
354. 2004 m. rugpjūčio 19 d. pastabose Microsoft
prieštarauja keliems Komisijos argumentams, susijusiems su žala Microsoft prekių ženklams ir reputacijai. Microsoft
ypač ginčija Komisijos kritiką, kad „įspūdis < … >, jog Windows operacinės sistemos nuolat užtikrina ( Microsoft ) pagrindinį sandaros modelį < … > yra faktiškai klaidingas“, nes Komisija šiuo klausimu pažymėjo, jog Microsoft
jau gamina daugelį skirtingų Windows
versijų. Microsoft
manymu, Komisijos nurodytų produktų buvimas neturi jokios įtakos jos įrodomajai didelei ir nepataisomai žalai. Iš tikrųjų Windows CE
ir Windows XP Embedded
nėra AK klientų operacinės sistemos. Kitos Komisijos nurodytos Windows XP
versijos, t. y. Professional, Home, Media Center Edition
ir Tablet PC Edition
turi tą patį bendrą sąsajų pagrindą – „API Win32“. Kalbama apie sąsajas, kurias programinės įrangos gamintojai naudoja kurdami Windows
programas Windows NT 3.5
ir Windows 95
pagrindu tam, kad visos Windows XP
versijos galėtų užtikrinti visų Windows
programų veikimą. Savo pastabose dėl įstojimo į bylą paaiškinimo Microsoft
taip pat ginčija RealNetworks teiginius, kad Windows
bazė jau yra suskaldyta.
355. Microsoft
ir galutiniams vartotojams turi reikšmę tai, kad naujausia Windows
versija, skirta naudoti kaip bendro naudojimo operacinė sistema, t. y. Windows XP visose savo versijose leidžia vykdyti bet kurią Windows programą, sukurtą per pastaruosius dešimt metų. Tai nebūtų įmanoma 6 straipsnyje numatytos versijos atveju, net jeigu šią versiją vartotojai suvoktų kaip bendro naudojimo AK klientų operacinę sistemą.
356. Galiausiai 2004 m. rugpjūčio 19 d. pastabose Microsoft
pažymi, kad Komisija, atrodo, pritaria jos nuomonei dėl nurodytos žalos nepataisomo pobūdžio, nes, Komisijos žodžiais, „suskaldytos Windows
versijos negali būti susigrąžintos iš vartotojų“. Vis dėlto Komisija teigia, kad galima žala nėra nepataisoma, nes „ Microsoft
galėtų naudoti internetą, siekdama platinti ( Windows Media Player ) kiekvienam klientui, nupirkusiam (6 straipsnyje numatytą versiją)“. Ši hipotetinė galimybė yra faktiškai klaidinga. Joje neatsižvelgiama į 6 straipsnyje numatytos versijos vartotojus, neturinčius interneto. Be to, Microsoft
nepersiunčia ir neįdiegia jokio programos kodo vartotojų AK klientams be išankstinio jų sutikimo. 6 straipsnyje numatytos versijos liktų pas vartotojus ilgą ar netgi visą laiką. Microsoft
priduria, jog darant prielaidą, kad Komisija buvo teisi, manydama, jog yra vartotojų, kurie teiktų pirmenybę 6 straipsnyje numatytai versijai, reikia taip pat pripažinti, kad yra vartotojų, kurie neleistų Microsoft
atkurti medijos funkcijų jų operacinėje sistemoje.
357. Microsoft
poziciją dėl didelės ir nepataisomos žalos buvimo palaiko Exor . Pastarosios nuomone, patirta žala nepriklausytų nei nuo trečiųjų asmenų sprendimų, t. y. vartotojų sprendimo pirkti 6 straipsnyje numatytą versiją, nei nuo Microsoft „kruopštumo trūkumo“. 6 straipsnyje numatyta versija būtų neišvengiamai pablogėjusios kokybės produktas, nes dėl vienos Windows operacinės sistemos sudedamųjų dalių panaikinimo atsirastų kitų sudedamųjų dalių, anksčiau susijusių su panaikintu kodu tam, kad galėtų teikti medijos funkcijas, veikimo sutrikimų. Be to, net jeigu būtų techniškai įmanoma visiškai atkurti Windows, siekiant pašalinti šią tarpusavio priklausomybę, būtų prarasta visa šios tarpusavio priklausomybės nauda. Sprendimu Microsoft
įpareigojama kurti visiškai kitą Windows
versiją. Todėl paprastas medijos funkcijų įdiegimas a posteriori
nebūtų pakankamas, nes sudedamosios dalys, pakeistos tam, kad nenaudotų šių funkcijų, nebegalėtų to daryti vėliau.
Dėl interesų palyginimo
358. Microsoft
mano, kad šios bylos interesų palyginimas aiškiai nusveria Sprendimo 6 straipsnio a punkto vykdymo sustabdymo naudai. Pirma, Microsoft
teigia, kad Sprendimo 6 straipsnio a punktą nedelsiant vykdyti nėra būtina, antra, kad šis sprendimas padarytų didelę žalą jai ir tretiesiems asmenims ir, trečia, kad palyginant interesus turi būti atsižvelgta į Bendrijos įsipareigojimus pagal tarptautines sutartis.
– Dėl nebūtino Sprendimo 6 straipsnio a punkto vykdymo nedelsiant
359. Visų pirma, Microsoft
tvirtina, kad Komisijos interesas nustatyti tinkamą atlyginimą nereikalauja nedelsiant vykdyti Sprendimo 6 straipsnio a punkto. Nustatyta korekcinė priemonė akivaizdžiai skirta atimti iš Microsoft
jos turimus galimus Windows
medijos funkcijų privalumus konkurentų atžvilgiu, t. y. aplinkybę, kad ji naudojasi plačiu paskleidimu, nes yra įdiegta pagrindinėje AK klientų operacinėje sistemoje. Tačiau, Microsoft
nuomone, daugelis faktų įrodo, kad Komisijos baimė dėl plataus Windows
medijos funkcijų paplitimo nėra pagrįsta.
360. Pirma, medijos funkcijų įdiegimas Windows
visiškai nesutrukdytų vartotojams naudoti vieną ar keletą trečiųjų įmonių medijos leistuvių, priešingai, jis palengvintų šių medijos leistuvių tobulinimą, nes pastarosios tam tikra dalimi yra paremtos šiomis funkcijomis.
361. Antra, trečiųjų įmonių medijos leistuvių tiekėjai laisvai galėtų platinti savo produktus, pavyzdžiui, sudarydami sutartis su įrangos gamintojais arba persiuntimo iš interneto būdu.
362. Trečia, pagal JAV susitarimą trečiųjų įmonių medijos leistuvių tiekėjai galėtų laisvai sudaryti sutartis dėl išimtinių teisių su įrangos gamintojais, pagal kurias tik jų produktų medijos funkcijos būtų siūlomos galutiniams vartotojams.
363. Ketvirta, trečiųjų įmonių medijos leistuvių tiekėjai galėtų kurti savo produktus taip, kad galėtų skaityti rinkmenas Windows Media
formatu.
364. Penkta, pati Komisija pabrėžė, kad vartotojai gali lengvai parsisiųsti medijos leistuves į savo AK. Be to, Komisija nesuteikė jokios reikšmės plačiam Windows
medijos funkcijų paskleidimui, nagrinėdama galimybę, kad po AOL/Time Warner susiliejimo AOL medijos leistuvė greitai galėtų tapti populiariausia pasaulyje (žr. 329 punktą).
365. Microsoft
tvirtina, kad Komisijos pozicija ir nustatyta korekcinė priemonė paremtos akivaizdžiai spekuliatyvia argumentuote, pagal kurią Windows
medijos funkcijų platus paskleidimas ateityje priverstų „turinio“ tiekėjus naudoti tik Windows Media formatą, o tai pašalintų iš rinkos visas trečiųjų įmonių medijos leistuves. Joks įrodymas nepagrindžia Komisijos spekuliatyvių argumentų, pagal kuriuos dėl bet kokio Sprendimo 6 straipsnio a punkto vykdymo vėlavimo rinka „būtų nusverta“ Windows Media Player
naudai, ir būtų pašalinti visi konkurentai.
366. Taigi, pirma, medijos funkcijų įdiegimas Windows visiškai nesutrukdytų trečiųjų įmonių medijos leistuvų plitimui, kaip parodo iTunes
pavyzdys . Be to, Microsoft
taip pat pateikia duomenų, kurie parodo, kad nepaisant to, jog nuo 2003 m. balandžio iki 2004 m. balandžio naudojimasis Windows Media Player
išaugo, RealPlayer
ir QuickTime
išsaugojo savo vartotojų skaičių.
367. Antra, nėra jokio „turinio“ tiekėjų „nusvėrimo“ Windows Media
formato naudojimo naudai.
368. Trečia, faktinės aplinkybės prieštarauja teorijai, pagal kurią Windows Media Player kodo panaikinimas yra būtinas, nes įrangos tiekėjai negali iš anksto įdiegti trečiųjų įmonių medijos leistuvių, neturėdami leidimo platinti Windows
be medijos funkcijų (Sprendimo 851 konstatuojamoji dalis).
369. Ketvirta, 2004 m. liepos 21 d. pastabose Komisija pirmą kartą pažymėjo, kad „net 5 % AK, turinčių tik konkurento medijos leistuvę, paskatintų programinės įrangos gamintojus taip pat kurti programas šiai leistuvei“. Ši teorija yra klaidinga ir patvirtina Komisijos tikslą suskaldyti Windows
bei prieštarauja Komisijos siekiui padidinti vartotojo pasirinkimą.
370. Penkta, 2004 m. rugpjūčio 19 d. pastabose Microsoft
prieštarauja Komisijos teiginiui, kad korekcinės priemonės neatidėliotinas vykdymas yra būtinas, siekiant „suteikti vartotojui galimybę rinktis“.
371. Šešta, 2004 m. rugpjūčio 19 d. pastabose Microsoft
nurodo, kad trečiųjų asmenų medijos leistuvės ir toliau bus platinamos dideliais kiekiais ir kad didelė turinio dalis ir toliau bus platinama kitais nei Microsoft formatais.
372. Septinta, savo pastabose dėl įstojimo į bylą paaiškinimo Microsoft
taip pat nurodo, kad Sprendimo 6 straipsnio a punkte numatytos korekcinės priemonės įgyvendinimas „galutinio vartotojo“ sektoriuje bei „įrangos gamintojų“ tinkle neišspręstų jokios Sprendime nurodytos problemos. Iš tikrųjų, pirma, yra sunku numatyti, kokią naudą turės „galutinis vartotojas“, gavęs 6 straipsnyje numatytą versiją, o ne visą Windows versiją, nes abi jos būtų siūlomos už tą pačią kainą. Antra, Komisija nenagrinėjo, kokiu mastu įrangos gamintojai galėtų sudaryti sutartis dėl išimtinių AK klientų, kuriuos jie platina EEE, teisių.
– Dėl žalos, kuri gali būti padaryta nedelsiant vykdant Sprendimo 6 straipsnio a punktą
373. Microsoft
mano, kad nedelsiant vykdant Sprendimo 6 straipsnio a punktą būtų padaryta reali ir didelė žala, nes šis įgyvendinimas neleistų Microsoft
išsaugoti savo ilgalaikio ir veiksmingo komercijos modelio, kaip ji įrodinėjo savo argumentuose dėl skubaus sprendimo priėmimo. Be to, Microsoft, šiuo klausimu smarkiai palaikoma CompTIA, ACT, Mamut ir TeamSystem, DMDsecure.com ir kt. bei Exor, tvirtina, kad reikia atsižvelgti į programinės įrangos gamintojų ir interneto tinklaviečių kūrėjų, kurių veikla priklauso nuo vieningos Windows
bazės, interesus.
374. Pirma, programų ir interneto tinklaviečių, sudarytų Windows
medijos funkcijų pagrindu, 6 straipsnyje numatyta versija nebeveiktų tinkamai.
375. Antra, neatidėliotinas Sprendimo 6 straipsnio a punkto vykdymas paveiktų šiuo metu kuriamas programas ir interneto tinklavietes, taip pat ir tas, kurios bus sukurtos ateityje, nes ši didelė ir nepataisoma žala negalėtų būti pašalinta įdiegiant trečiųjų įmonių medijos leistuves.
376. Trečia, 2004 m. rugpjūčio 19 d. pastabose Microsoft
prieštarauja Komisijos argumentams, kad, pirma, programinės įrangos gamintojai, kurie kuria programas, paremtas Windows
funkcijomis, gali „pasinaudoti galimybę iš naujo platinti jų programose įdiegtą leistuvę ir iš jų (interneto) tinklavietės“ ir, antra, „programinės įrangos sektoriuje plačiai paplito praktika, kad programų kūrėjai kuria savo programas tokiu būdu, kad jos galėtų būti protingai pritaikytos prie galimo (pagamintos) medijos leistuvės nebuvimo“, todėl „programų pritaikymo išlaidos < … > yra < … > nedidelės arba bent jau neviršija paprastai Microsoft
patiriamų išlaidų tiekiant naują (ar pagamintą) Windows versiją“. Praktiškai medijos funkcijų atkūrimo procesas 6 straipsnyje numatytoje versijoje būtų sudėtingas bei brangus ir Microsoft, ir tretiesiems asmenims.
377. Ketvirta, Microsoft
priduria, kad nagrinėjant skirtingus interesus šioje byloje reikia turėti omenyje programinės įrangos gamintojų interesų ir dėl Windows
suskaldymo galinčių atsirasti nuostolių reikšmę, pripažintą procese District Court, kurio metu buvo patvirtintas JAV susitarimas.
– Dėl Komisijos įsipareigojimų pagal TRIPS
378. Galiausiai Microsoft
nori, kad Pirmosios instancijos teismas atsižvelgtų į Komisijos įsipareigojimus pagal TRIPS.
b) Komisijos ir šalių, kurioms buvo leista įstoti į bylą jos pusėje, argumentai
Dėl fumus boni juris
379. Komisija, šiuo klausimu palaikoma CCIA
iki jos išstojimo iš bylos, mano, kad Microsoft
teiginiai prima facie
nėra pagrįsti ir turi būti atmesti.
380. Komisija teigia, kad jos teiginiai dėl susietų pardavimų paremti pripažintomis teisinėmis ir ekonominėmis teorijomis ir kad piktnaudžiavimo susijusiais pardavimais požymiai apibrėžti teismų praktikoje dėl susietų pardavimų (Sprendimo 794 ir paskesnės konstatuojamosios dalys). Microsoft
nenurodė jokio techninio naudingumo padidėjimo, kurį sąlygotų Windows Media Player
„įdiegimas“ Windows
(Sprendimo 962–969 konstatuojamosios dalys).
381. Taigi, pirma, dėl pašalinimo poveikio buvimo Komisija nesupranta, kaip skirtumas nuo kai kurių Microsoft
nurodytų ankstesnių bylų pabrėžia pastarosios tvirtinimą, kad šioje byloje buvo taikoma nauja teorija. Tai, kad pašalinimo poveikis įrodytas ten, kur jis paprastai numanomas, nereiškia, jog yra taikoma nauja teisinė teorija. Komisija pripažįsta, kad Sprendime, priešingai nuo kai kuriose kitose bylose priimtų sprendimų (1991 m. gruodžio 12 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimas Hilti prieš Komisiją, T‑30/89, Rink. p. II‑1439, patvirtintas 1994 m. kovos 2 d. Teisingumo Teismo sprendimu Hilti prieš Komisiją, C‑53/92 P, Rink. p. I‑667, ir sprendimas Tetra Pak prieš Komisiją, nurodytas 126 punkte, patvirtintas 1996 m. lapkričio 14 d. Teisingumo Teismo sprendimu Tetra Pak prieš Komisiją, C‑333/94 P, Rink. p. I‑5951), nepadaroma išvada, kad būta pašalinimo iš rinkos poveikio per se
(841 ir paskesnės konstatuojamosios dalys), tačiau jame atsižvelgiama į ypatingas bylos aplinkybes, t. y. į aplinkybę, kad medijos leistuvės gali būti parsisiųstos (kartais nemokamai) iš interneto.
382. Tačiau įrodymai šiuo klausimu parodo, kad, pirma, joks kitas medijos leistuvių gamintojas negali prilygti Windows Media Player
pasauliniam paplitimui, kurio priežastis yra jos sąsaja su Windows, ir kad, be to, ši situacija gali turėti didelį poveikį papildomos programinės įrangos gamintojams bei turinio kūrėjams. Programų ir turinio, prieinamų kitų gamintojų medijos leistuvėms, sumažėjimas dėl susietų pardavimų galiausiai būtų žalingas vartotojams, nes jis apribotų šių produktų atnaujinimą, nepaisant jų reikšmės. Microsoft
nepateikė jokio objektyvaus šios praktikos pateisinimo.
383. Be to, Microsoft
teiginys, kad Komisijos tvirtinimai dėl konkurencijos pašalinimo paremti spekuliatyviais argumentais, yra teisiškai ir faktiškai klaidingas. Sprendimo 879–896 konstatuojamosiose dalyse aiškiai apibrėžta susietų pardavimų įtaką turinio tiekėjams ir nepriklausomiems programinės įrangos gamintojams. Iš Sprendimo matyti, kad Windows Media Player
naudojimas didėja, nors pačios Microsoft
manymu, kitos medijos leistuvės dėl jų kokybės yra labiau vertinamos vartotojų (948–951 konstatuojamosios dalys). Be to, teismų praktika neįpareigoja Komisijos įrodyti, kad visos konkurentų medijos leistuvės buvo išstumtos (2003 m. rugsėjo 30 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Michelin prieš Komisiją, T‑203/01, Rink. p. II–0000, 239 punktas; 2003 m. spalio 23 d. Sprendimo Van den Bergh Foods prieš Komisiją, T‑65/98, Rink. p. II–0000, 149 ir 160 punktai ir 2003 m. gruodžio 17 d. Sprendimo British Airways prieš Komisiją, T‑219/99, Rink. p. II–0000, 293 punktas).
384. Antra, dėl skirtingų produktų buvimo Komisija teigia, kad Teisingumo Teismas ir Pirmosios instancijos teismas nusprendė, jog susietų produktų gamyboje besispecializuojančių nepriklausomų gamintojų buvimas jau nurodo skirtingų vartotojų paklausą ir todėl skirtingą susieto produkto rinką. Šis požiūris taip pat atitinka Jungtinių Amerikos Valstijų teismų praktiką.
385. Trečia, Microsoft
argumentai, kuriais siekiama įrodyti, kad nėra priverstinių veiksmų vartotojų atžvilgiu, jau buvo atmesti Sprendimu.
386. Galiausiai Komisija atmeta Microsoft argumentus dėl dviejų kitų ieškinio pagrindų. Pirma, dėl Microsoft pažymėtų Bendrijos įsipareigojimų pagal TRIPS Komisija daro nuorodą į savo svarstymus dėl Sprendimo 5 straipsnio a punkte numatytos korekcinės priemonės (žr. šios nutarties 195 punktą). Antra, Komisija mano, kad Sprendimo 6 straipsnio a punkte numatyta korekcinė priemonė yra proporcinga, nes, viena, Microsoft
turi teisę ir toliau siūlyti Windows versiją su Windows Media Player
ir, antra, net jeigu kai kurie klientai pasirinktų 6 straipsnyje numatytą versiją, jie dar turėtų galimybę papildyti produktą Windows Media Player, jei to norėtų.
Dėl skubos
387. Komisija, palaikoma šiuo klausimu RealNetworks, SIIA
ir CCIA
iki jos išstojimo (iš bylos), mano, kad Microsoft neįrodė, jog neatidėliotinu Sprendimo vykdymu jai būtų padaryta didelė ir nepataisoma žala.
Dėl interesų palyginimo
388. Komisija mano, kad palyginant interesus reikėtų atmesti Microsoft
prašymą, ypač kiek jis susijęs su visuomenės interesu išlaikyti bent veiksmingą konkurenciją. Medijos leistuvių rinka artėja prie etapo, kai ji gali pradėti keistis. Komisiją šiuo klausimu palaiko RealNetworks
ir SIIA.
Komisija taip pat nurodo, kad korekcinės priemonės neatidėliotinas vykdymas iš esmės nepakeistų Microsoft
pozicijos medijos leistuvių rinkoje, bet leistų tik išlyginti konkurenciją, taigi išlaikyti status quo
šios rinkos struktūros atžvilgiu. Tik neatidėliotinas korekcinės priemonės vykdymas galėtų išsaugoti vartotojų pasirinkimą ir leistų jiems gauti naudos iš skaitmeninių medijos paslaugų naujovių.
389. Dėl žalos tretiesiems asmenims atsiradimo grėsmės Komisija prieštarauja argumentams, paremtiems kaltinimais, kuriuos galėtų pateikti kai kurie programinės įrangos gamintojai, kai kurie interneto tinklaviečių kūrėjai arba turinio tiekėjai. Komisija taip pat sumažina iki minimumo žalos, kuri galėtų būti netiesiogiai padaryta kompiuterių sektoriui, grėsmę.
2. Teisėjo, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, vertinimas
a) Dėl fumus boni juris
390. Sprendimo 2 straipsnio b punkte Microsoft
kaltinama pažeidusi EB 82 straipsnį, „susiedama AK klientų operacinių sistemų Windows tiekimą su Window(s) Media Player
įsigijimu nuo 1999 m. gegužės iki (Sprendimo) paskelbimo dienos“. Siekiant ištaisyti šią situaciją Sprendimo 4 straipsniu Microsoft
įpareigojama pašalinti šį pažeidimą, laikantis Sprendimo 6 straipsnio. Sprendimo 6 straipsnio a punktu Microsoft
įpareigojama pardavinėti „AK klientų operacinės sistemos Windows
visiškai funkcionuojančią versiją be Windows Media Playe r“. Tačiau Sprendime patikslinama, kad „ Microsoft
turi teisę ir toliau siūlyti savo AK klientų operacinę sistemą Windows
su Windows Media Player “.
391. Grįsdama savo išvadą, kad fumus boni juris
sąlyga yra įvykdyta, Microsoft
pateikia grupę argumentų, sudarytą iš penkių dalių. Pirmiausia, Microsoft tvirtina, kad Komisija taikė Sprendime jokio pagrindo neturinčią spekuliatyvią teoriją; antra, kad Komisija turėjo atsižvelgti į operacinės sistemos Windows
sandaros modelio privalumus; trečia, kad Sprendimas neįrodo EB 82 straipsnio pažeidimo; ketvirta, kad Sprendime nepakankamai atsižvelgiama į Bendrijos įsipareigojimus pagal TRIPS; ir, penkta, kad Sprendimu nustatyta korekcinė priemonė yra neproporcinga.
392. Atsižvelgiant į Microsoft
byloje dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo pateiktus argumentus, ketvirta ir penkta šių argumentų dalys negali būti laikomos pakankamai rimtomis, kad sudarytų fumus boni juris .
393. Iš tikrųjų argumentai, susiję su korekcinės priemonės neproporcingumu, Microsoft
prašyme buvo pateikti labai glaustai. Kompanija šiuo klausimu tik nurodė, kad „Sprendimu nustatyta korekcinė priemonė yra neproporcinga“. Microsoft
pirmiausia nepaaiškino kaip Pirmosios instancijos teismas turi nustatyti Sprendimo 6 straipsnio a punkte nurodytos korekcinės priemonės tariamą neproporcingumą. Dėl TRIPS pažeidimo argumentų – jie nebuvo išdėstyti taip, kad teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, galėtų priimti tinkamą sprendimą. Microsoft, viena, savo prašyme dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo tik nurodė, kad „ Sprendime nebuvo pakankamai atsižvelgta į (TRIPS) Europos Bendrijoms nustatytus įsipareigojimus“. Antra, nuoroda į T.9 priede pateiktus argumentus nebuvo laikoma atitinkančia taikomus formos reikalavimus (žr. 88 punktą).
394. Tačiau teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, mano, kad kiti Microsoft argumentai iškelia sudėtingus klausimus, kuriuos Pirmosios instancijos teismas turėtų išspręsti nagrinėdamas bylą iš esmės, ir kad šie argumentai laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūroje negali būti laikomi prima facie
nepagrįstais.
395. Visų pirma, šioje byloje iškeliamas sudėtingas klausimas dėl pirmos Microsoft
argumentų, iš esmės paremtų neteisėtu naujos teorijos susietų pardavimų srityje Komisijos taikymu, dalies.
396. Remdamasi šiais argumentais, Microsoft
iš esmės kaltina Komisiją konstatavus, kad medijos leistuvių rinka būtų „nusverta“ jos naudai, nesistengiant suderinti šios teorijos su realia rinka. Pavyzdžiui, Microsoft
nurodo, kad, pirma, AK klientų su Windows naudotojai gali lengvai prieiti prie skirtingų įvairių medijos leistuvių formatų ir, antra, kad turinio tiekėjai naudoja įvairius formatus. Šiuo klausimu Sprendime remiamasi tik paprastomis prielaidomis.
397. Sprendime, siekdama padaryti išvadą, kad Windows Media Player
pardavimai kartu su Windows yra EB 82 straipsnyje draudžiami susieti pardavimai, Komisija, pirma, nusprendė, kad Microsoft
užima dominuojančią padėtį AK klientų operacinių sistemų rinkoje (799 konstatuojamoji dalis), o to Microsoft
neginčija. Antra, Komisija manė, kad medijos leistuvės, leidžiančios nepertraukiamą turinio srautą, ir AK klientų operacinės sistemos yra skirtingi produktai (800–825 konstatuojamosios dalys). Trečia, Komisija manė, kad Microsoft
neleido savo klientams įsigyti Windows
be Windows Media Player
(826–834 konstatuojamosios dalys). Ketvirta, Komisija išnagrinėjo pašalinimo iš rinkos poveikio buvimą. Šiuo klausimu iš Sprendimo 841 konstatuojamosios dalies išplaukia, kad Komisija taip atsakė į Microsoft
argumentus, pagal kuriuos Komisijos pasmerkta praktika neturėjo šio poveikio: „Iš tikrųjų yra aplinkybės, kurios pateisina ( Windows Media Player ) leistuvės šios praktikos poveikio konkurencijai nuodugnesnį nagrinėjimą susietų pardavimų atžvilgiu. Nors klasikinių susietų pardavimų atvejais Komisija ir Bendrijos teismai manė, kad atskiro produkto ir dominuojančio produkto pardavimas kartu yra šios praktikos daromo pardavėjų konkurentų pašalinimo poveikio įrodymas, negalima paneigti, kad šiuo atveju vartotojai kartais nemokamai gali (ir tą jie jau daro) pasinaudoti kitomis medijos leistuvėmis internete. Taigi yra tinkamų priežasčių be papildomos analizės manyti, kad Windows Media Player
leistuvės susieti pardavimai yra veikla, savo pobūdžiu galinti apriboti konkurenciją“. Todėl, atsižvelgdama į atitinkamos rinkos požymius, Komisija pripažino šios bylos ypatybes, palyginti su jos ankstesne praktika ir su tuo, ką ji manė atspindint Bendrijos teismų praktikoje įtvirtintus principus susietų pardavimų srityje.
398. Dėl šių priežasčių Microsoft
argumentai gali iškelti vieną ar keletą esminių klausimų, galinčių turėti įtakos Komisijos analizės teisėtumui. Šiuo klausimu iš nusistovėjusios teismų praktikos matyti, kad piktnaudžiavimo sąvoka yra objektyvi sąvoka, nukreipianti į dominuojančią padėtį užimančios įmonės elgesį, galintį paveikti rinkos, kurioje būtent dėl atitinkamos įmonės buvimo konkurencijos lygis jau yra sumažėjęs, struktūrą, ir dėl kurio, panaudojant metodus, skirtingus nuo tų, kurie reguliuoja įprastą produktų ir paslaugų konkurenciją ūkio subjektų sandorių pagrindu, gali atsirasti kliūčių, palaikant esamą konkurencijos lygį rinkoje arba jį didinant (1979 m. vasario 13 d. Teisingumo Teismo sprendimo Hoffmann‑La Roche prieš Komisiją, 85/76, Rink. p. 461, 91 punktas; 1999 m. spalio 7 d. Pirmosios instancijos teismo sprendimo Irish Sugar prieš Komisiją, T‑228/97, Rink. p. II‑2969, 111 punktas).
399. Šioje byloje Komisija iš esmės manė, kad konkurencijai prieštaraujantis susietų pardavimų poveikis kiltų iš „netiesioginio tinklo poveikio“. Šis poveikis susijęs su tuo, kad Windows Media Player
buvimas visose Windows
platinamose operacinėse sistemose skatina turinio tiekėjus ir programų kūrėjus kurti produktus Windows Media Player
pagrindu (842 konstatuojamoji dalis). Savo įrodymus Komisija pagrindžia didžiąja dalimi esamais ar buvusiais faktiniais duomenimis, susijusiais su poveikiu turinio tiekėjams ir programų kūrėjams (879–896 konstatuojamosios dalys). Tačiau, kaip matyti iš Sprendimo 842 ir 984 konstatuojamųjų dalių, šie duomenys bent jau iš dalies pagrindžia numanomos grėsmės konkurencijai dėl sankcionuotų veiksmų analizę.
400. Neginčijama, kaip pažymėjo Komisija, kad siekiant įrodyti EB 82 straipsnio pažeidimą pakanka įrodyti, jog dominuojančią padėtį užimančios įmonės piktnaudžiavimas šia padėtimi gali apriboti konkurenciją arba, kitaip tariant, gali turėti tokį poveikį (383 punkte minėto sprendimo Michelin prieš Komisiją
239 punktas ir tame pačiame punkte minėto Sprendimo British Airways prieš Komisiją
293 punktas). Vis dėlto ši byla iškelia sudėtingą klausimą, ar Komisija gali ir, jei taip, – kokiomis sąlygomis, remtis tariamu rinkos „nusvėrimu“, siekdama nubausti dominuojančią padėtį užimančią įmonę už jos vykdomus susietus pardavimus, jeigu tam tikrais atvejais tokia veikla savo pobūdžiu negali apriboti konkurencijos.
401. Antra, svarbus klausimas iškyla nagrinėjant Microsoft
argumentus, pagal kuriuos Komisija turėjo atsižvelgti į teigiamas operacinės sistemos Windows
„sandaros modelio“ pasekmes. Šie argumentai iš esmės galėtų paskatinti Pirmosios instancijos teismą nagrinėjant pagrindinę bylą įvertinti sąlygas, kurioms esant objektyvus pateisinimas leistų padaryti išvadą, jog susieti pardavimai, turintys konkurencijai prieštaraujantį poveikį, nėra draudžiami pagal EB 82 straipsnį. Šio subtilaus klausimo sprendimas prima facie
pateisina analizę, ar galimos teigiamos pasekmės, susijusios su kai kurių produktų didėjančia standartizacija, gali būti objektyviai pateisinančios, ar, kaip teigia Komisija, teigiamos standartizacijos pasekmės gali būti priimtinos, tik jeigu jos kyla iš konkurencinių veiksmų arba standartizacijos institucijų sprendimų.
402. Trečia, be esminių klausimų, kurie iškyla nagrinėjant šias dvi argumentų dalis, Microsoft
ginčija faktines prielaidas, kuriomis paremta Komisijos analizė. Dėl pirmos argumentų dalies ji konkrečiai tvirtina, kad Komisijos „netiesioginio tinklo poveikio“ buvimo nagrinėjimas yra prieštaringas dėl to, kad turinio tiekėjai ir toliau naudoja skirtingus formatus. Šiuo klausimu konstatuotina, kad Komisija neginčijo, jog taip yra bent tam tikra dalimi. Taigi Pirmosios instancijos teismas, nagrinėdamas pagrindinę bylą, turi priimti sprendimą dėl faktinių klausimų ir prireikus – dėl iš jų kylančių pasekmių, atsižvelgdamas į Komisijos analizės tinkamumą.
403. Ketvirta, Microsoft argumentas, kad „ Windows ir jos medijos funkcijos“ nėra skirtingi produktai EB 82 straipsnio taikymo tikslais susietų pardavimų srityje, laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūroje neturėtų būti laikomas prima facie
nepagrįstu, ypač atsižvelgiant į tai, kad Microsoft ir kiti gamintojai jau daugelį metų įdiegia kai kurias medijos funkcijas savo AK klientų operacinėse sistemose.
404. Taigi trys pirmosios Microsoft
argumentų dalys iškelia keletą svarbių klausimų, ypač atsižvelgiant į sudėtingus ekonominius vertinimus, kurių jie reikalauja ir teisės, ir faktų atžvilgiu. Teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, mano, kad Microsoft
pateikti argumentai laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūroje negali būti laikomi prima facie nepagrįstais, nes tenkina fumus boni juris
sąlygą.
b) Dėl skubaus sprendimo
405. Microsoft
teigia, kad Sprendimo 6 straipsnio a punkto vykdymas padarytų nepataisomą žalą Windows
bazės vertei, dėl ko ji patirtų dviejų rūšių didelių ir nepataisomų nuostolių. Šios dvi rūšys (nuostolių) turi būti vertinamos atskirai.
Dėl nurodytos žalos operacinės sistemos Windows
„pagrindiniam sandaros modeliui“
406. Sprendimo 6 straipsnio a punktu Microsoft
įpareigojama kurti ir teikti rinkai produktą, kurio ji šiuo metu neparduoda ir kuris, jos tvirtinimu, neatitinka esminio jos prekybos politikos tikslo. Microsoft
teigia, kad Sprendimo 6 straipsnio a punktas padaro žalą operacinės sistemos Windows
„pagrindiniam sandaros modeliui“. Ji taip nurodo žalą savo komercinei laisvei.
407. Šiuo atžvilgiu iš bylos medžiagos matyti, kad Microsoft
daugelį metų parduoda operacinę sistemą, kuri, jos manymu, vartotojams siūlo bendras funkcijas, laipsniškai plečiamas ir nuo 1992 m. apimančias, inter alia, kai kurias medijos funkcijas. Be to, iš bylos medžiagos pakankamai aiškiai matyti, kad Microsoft bent jau apskritai stengiasi užtikrinti, kad paskutinė jos parduodama bendro naudojimo operacinės sistemos Windows
versija leistų veikti ankstesnių versijų programoms.
408. Pabrėžtina, kad Sprendimo vykdymas įpareigotų Microsoft
pardavinėti operacinę sistemą be kai kurių medijos funkcijų, kurios, jos nuomone, yra šios sistemos sudedamoji dalis. Taigi Sprendimu padaroma žala Microsoft
komercinei laisvei. Be to, kai kurios programos yra sukurtos veikti kartu – Windows
ir Windows Media Player, – komplekte ir gal veiktų nelabai tinkamai 6 straipsnyje numatytoje versijoje, bent jau jeigu pastaroji neturėtų jokios medijos leistuvės.
409. Šiuo klausimu teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, atsižvelgdamas į laisvės verstis profesine veikla principą, kuris pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką (1979 m. gruodžio 13 d. Teisingumo Teismo sprendimo Hauer, C‑44/79, Rink. p. 3727, 31–33 punktai ir 2004 m. rugsėjo 9 d. Sprendimo Ispanija ir Suomija prieš Parlamentą ir Tarybą, C‑184/02 ir C‑223/02, Rink. p. I–0000, 51 punktas) yra vienas iš pagrindinių Bendrijos teisės principų, primena, kad Bendrijos teritorijoje veikiančios įmonės iš esmės gali laisvai pasirinkti, jų nuomone, tinkamiausią prekybos politiką. Tai ypač reiškia, kad kiekviena įmonė iš esmės gali laisvai spręsti dėl produktų, kuriuos ji ketina pateikti rinkai, pobūdžio ir savybių. Tačiau dėl prašymo taikyti laikinąsias apsaugos priemones negalima teigti, kad žala įmonės prekybos politikai visada būtų didelę ir nepataisoma. Tokia žala įmonės komercinei laisvei turi būti vertinama atsižvelgiant į kiekvienos bylos aplinkybes (292 punktas).
410. Taigi atsižvelgiant į šios bylos aplinkybes konstatuotina, kad žala Microsoft komercinei laisvei, kai ji nagrinėjama atskirai ir neatsižvelgiant į konkrečias pasekmes rinkai, nelaikytina nepataisoma. Iš tikrųjų neatsižvelgiant į Sprendimo pasekmes rinkai iki galimo jo panaikinimo neatrodo, kad tokiu atveju, jei Microsoft
laimėtų pagrindinėje byloje, ji negalėtų vėl taikyti savo „pagrindinio sandaros modelio“ visiems po Sprendimo panaikinimo pardavinėjamiems produktams. Todėl šiuo atveju, net darant prielaidą, jog Microsoft
įrodė, kad žala jos komercinei laisvei yra didelė, ji neatrodo nepataisoma.
411. Vis dėlto reikia išnagrinėti, ar žala Microsoft
komercinei laisvei, atsižvelgiant į jos konkrečias pasekmes rinkai iki sprendimo priėmimo pagrindinėje byloje, gali padaryti didelę ir nepataisomą žalą šiai įmonei. Šiuo klausimu reikia atsižvelgti į pasekmes, kurias Microsoft galėtų patirti, pirma, dėl 6 straipsnyje numatytos versijos kūrimo, antra, dėl šios versijos pateikimo į rinką ir, trečia, dėl galimybės, kad tą versiją pirktų Microsoft klientai.
412. Pirma, Microsoft
per posėdį teigė, kad net darant prielaidą, jog 6 straipsnyje numatyta versija nebūtų perkama dideliais kiekiais, būtų padaryta žala jos „modeliui“, ypač atsižvelgiant į „beprasmišką vykdymą“, kurį sudarytų 6 straipsnyje numatytos versijos kūrimas.
413. Microsoft, pateikdama nuorodą į būtinumą kurti 6 straipsnyje numatytą versiją, nepateikė pakankamai paaiškinimų dėl trūkumų, galinčių atsirasti dėl šios pareigos. Be to, yra pagrindo manyti, kad žalą Microsoft dėl to patirtų iš esmės taikomosios veiklos sąnaudų forma. Taigi, neįrodžius priešingai, ši žala yra finansinio pobūdžio, kuri, išskyrus ypatingas aplinkybes, kurių nėra šioje byloje, nelaikoma nepataisoma žala (1991 m. spalio 18 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutarties Abertal ir kt. prieš Komisiją, C‑213/91 R, Rink. p. I‑5109, 24 punktas; 2001 m. gegužės 28 d. Pirmosios instancijos teismo pirmininko nutarties Poste Italiane prieš Komisiją, T‑53/01 R, Rink. p. II‑1479, 119 punktas).
414. Antra, tiek, kiek Microsoft
argumentus reikia suprasti, kaip nurodančius žalą vien dėl to, kad ji turėtų pateikti rinkai 6 straipsnyje numatytą versiją, neatsižvelgiant į tai, ar ši versija būtų perkama, Microsoft
nepateikė pakankamai paaiškinimų dėl tariamų trūkumų pobūdžio, sunkumo laipsnio ir nepataisomo pobūdžio. Tiek, kiek Microsoft
argumentus reikia suprasti taip, kad būtų padaryta žala jos reputacijai, jie bus nagrinėjami kartu su nurodyta antra žalos rūšimi (žr. 442–475 punktus).
415. Tačiau per posėdį Microsoft
taip pat nurodė, kad net darant prielaidą, jog nebūtų 6 straipsnyje numatytos versijos paklausos, iškiltų tam tikrų neaiškumų tretiesiems asmenims, ypač turinio tiekėjams. Iš tikrųjų pastarieji nežinotų išplatintų 6 straipsnyje numatytų versijų skaičiaus, o tai, Microsoft
nuomone, sumažintų Windows
patr auklumą.
416. Šiuo klausimu primintina, kad prašymo taikyti laikinąsias apsaugos priemones skubus pobūdis turi būti vertinamas atsižvelgiant į būtinumą priimti laikiną sprendimą, siekiant išvengti didelės ir nepataisomos žalos, kuri gali būti padaryta šios priemonės prašančiai šaliai (žr. 240 punkte minėtą teismų praktiką). Todėl tiek, kiek Microsoft
nurodytas neaiškumas galėtų padaryti žalą tretiesiems asmenims, į ją negali būti atsižvelgta nagrinėjant skubą (žr. šiuo klausimu 1988 m. gegužės 6 d. Teisingumo Teismo pirmininko nutarties Kretos citrinų augintojų asociacija prieš Komisiją, C‑112/88 R, Rink. p. 2597, 20 punktą). Vis dėlto reikia išnagrinėti Microsoft
argumentus, kad neaiškumai trečiųjų asmenų atžvilgiu savo ruožtu sumažintų jos bazės patrauklumą.
417. Pirmiausia, Microsoft
nepateikia nei paaiškinimų, nei įrodymų, leidžiančių įvertinti dėl tariamų neaiškumų atsiradusio tikro Windows
patrauklumo sumažėjimo pobūdį, jo realumą, dydį ir nepataisomumą. Konkrečiai tariant, darant prielaidą, kad Microsoft
nurodytas patrauklumo sumažėjimas reikštų, jog kai kurie tretieji asmenys, priklausantys nuo „ Windows
stabilumo“, dėl 6 straipsnyje numatytos versijos pardavimo galėtų nuspręsti nebekurti savo produktų šiai bazei, Microsoft
nepateikia pakankamai įrodymų, kad toks pasirinkimas galėtų būti plačiai įgyvendinamas šių subjektų.
418. Šiuo klausimu teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, papildomai nurodo, kad jokia iš įstojusių į bylą Microsoft
pusėje šalių nenurodė, jog dėl Sprendimo 6 straipsnyje numatytos versijos vykdymo galėtų nebekurti savo produktų Windows
bazei. Iš tikrųjų šios šalys nurodė, kad Sprendimo 6 straipsnio a punkto vykdymas galėtų joms padaryti žalą ypač dėl to, kad jos būtų priverstos pasirinkti, ar prisitaikyti ar ne prie neaiškios rinkoje susidariusios padėties. Priešingai, viena vertus, galimybė, kad jos pasirinktų nepritaikyti savo produktų prie 6 straipsnyje numatytos versijos, šiame etape yra labai hipotetinė. Antra vertus, net darant prielaidą, kad galimybė, jog šie subjektai nepritaikytų savo produktų prie 6 straipsnyje numatytos versijos, yra pakankamai teisiškai įrodyta, kaip pažymi Komisija, tai neįrodo, kad jos nebegamintų savo produktų Windows
versijai, apimančiai Windows Media Player . Iš tikrųjų jokia iš įstojusių į bylą šalių Microsoft
pusėje nenurodė, kad dėl Sprendimo ji galėtų būti priversta kurti produktus kitai operacinei sistemai. Taigi nebuvo įrodyta, kad Windows
„patrauklumo sumažėjimas“, net vien įstojusių į bylą šalių atžvilgiu, praktiškai galėtų būtų reikšmingas Microsoft .
419. Be to, Microsoft
niekada konkrečiai neįrodė kad neaiškumai, susiję su Windows
bazės vieningumu, sumažintų jos patrauklumą galutinių vartotojų arba jos klientų požiūriu.
420. Taip pat reikia išnagrinėti, kokias pasekmes Microsoft
turėtų galimybė, kad 6 straipsnyje numatyta versija būtų perkama dideliais kiekiais.
421. Šiuo klausimu pirmiausia konstatuotina, kad Sprendimo 4 straipsnyje ir 6 straipsnio a punkte nustatytos korekcinės priemonės tikslas yra panaikinti Komisijos nustatytą pažeidimą bei kad ši priemonė neužkerta kelio būsimiems rinkos pakeitimams. Kaip per posėdį pažymėjo Komisija, korekcinė priemonė nepašalina galimybės, kad Windows Media Player, atsižvelgiant į jos pačios privalumus ir į konkurenciją, kuri, Komisijos manymu, būtų atkurta, ir toliau būtų perkama su Microsoft
operacine sistema.
422. Be to, Microsoft
savo ruožtu išreiškia rimtų abejonių dėl 6 straipsnyje numatytos versijos pardavimo dideliais kiekiais galimybės.
423. Šiuo klausimu iš Sprendimo 69 ir 70 punktų matyti, kad AK klientų operacinės sistemos parduodamos iš esmės dviem platinimo kanalais, t. y., viena, platinamos galutiniams vartotojams ir, antra, platinamos įrangos gamintojams, kurie sujungia AK klientus ir įdiegia operacinę sistemą.
424. Savo pastabose dėl įstojusios į bylą šalies atsiliepimo Microsoft
nurodė, kad, kalbant apie platinimą galutiniams vartotojams, „sunku pastebėti, kokios naudos šio kanalo klientas galėtų turėti įsigijęs (6 straipsnyje numatytą versiją), o ne visą Windows versiją, nes abi jos būtų siūlomos už tą pačią kainą“. Tose pačiose pastabose Microsoft patikslina, kad „sunku įsivaizduoti, kaip racionalus galutinis vartotojas galėtų įsigyti panašią versiją“.
425. Be to, kalbėdama apie įrangos gamintojus, Microsoft
nurodo, kad „aiškiai suvokiama, jog medijos leistuvių pardavėjas siekia padrąsinti įrangos gamintoją, mokėdamas jam piniginę kompensaciją, įsigyti licenciją (6 straipsnyje numatytai) versijai ir šią susieti išimtinai su savo medijos leistuve“. Be to, Microsoft
kaltina Komisija neišnagrinėjus, kokiu mastu įrangos gamintojai galėtų sudaryti tokias sutartis. Ji priduria, jog „aplinkybė, kad programinės įrangos gamintojai šiuo metu įdiegia keletą medijos leistuvių ir kad nė vienas medijos leistuvių pardavėjas, atrodo, neatlygina programinės įrangos gamintojams už bet kurios matomos prieigos prie Windows Media Player
pašalinimą < … >, reiškia, jog medijos leistuvių pardavėjai nėra pakankamai suinteresuoti sudaryti sutartis dėl išimtinių teisių mokant įrangos gamintojams už tai, kad jie pasirinktų (6 straipsnyje numatytą) versiją“. Be to, per posėdį, net ir toliau teigdama, kad galima numatyti galimybę, jog kai kurie konkurentai galėtų sudaryti sutartis dėl išimtinių teisių su įrangos gamintojais, Microsoft
pakartojo savo abejones dėl potencialiai reikšmingo 6 straipsnyje numatytos versijos pardavimo pobūdžio.
426. Taigi reikia konstatuoti, kad Microsoft
rimtai abejoja dėl galimybės parduoti didelį 6 straipsnyje numatytos versijos kiekį.
427. Pagal nusistovėjusią teismų praktiką šalis, prašanti taikyti laikinąsias apsaugos priemones, turi įrodyti, kad negali laukti pagrindinio proceso pabaigos, nepatirdama didelės ir nepataisomos žalos (žr. 240 punkte minėtą teismų praktiką). Šiomis aplinkybėmis pakanka, ypač jeigu žalos atsiradimas priklauso nuo visų veiksnių buvimo, kad žala būtų pakankamai tikėtina (nutarties Vokietija prieš Tarybą, minėtos 241 punkte, 22 ir 34 punktai ir nutarties HFB ir kt. prieš Komisiją, minėtos tame pačiame punkte, 67 punktas). Vis dėlto ieškovui tenka pareiga įrodyti faktus, kuriais jis grindžia tokios didelės ir nepataisomos žalos atsiradimo galimybę (nutarties HFB ir kt. prieš Komisiją, minėtos 241 punkte, 67 punktas).
428. Šioje byloje, Microsoft
nepateikus pakankamai įrodymų nustatyti priešingai, teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, neturi iš anksto nuspręsti dėl Sprendimo 6 straipsnio a punkte įtvirtintos korekcinės priemonės padarinių rinkai. Taigi konstatuotina, atrodo, su tuo sutinka ir Microsoft, kad galimybė, jog 6 straipsnyje numatyta versijos būtų parduotas didelis kiekis, šiuo metu ir atsižvelgiant į teisėjo, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, turimus įrodymus, yra labai hipotetinė.
429. Taigi prielaida, kuria šioje situacijoje paremta Microsoft
nurodyta žala, nelaikytina įrodyta.
430. Bet kuriuo atveju, net darant prielaidą, jog Microsoft
pakankamai teisiškai įrodė galimybę, kad būtų parduotas didelis 6 straipsnyje numatytos versijos kiekis, pažymėtina, kaip teigia Komisija, kad kompanija nesiremia šiuo atveju negrįžtamu rinkos pasikeitimu dėl šių pardavimų. Panaikinus Sprendimą, Microsoft iš tiesų turėtų galimybę vėl pardavinėti Windows
versiją tik kartu su Windows Media Player
ir iš naujo bei išimtine tvarka taikyti tai, ką ji mano esant operacinės sistemos Windows
„pagrindiniu sandaros modeliu“. Nebuvo įrodyta, kad būtų kliūčių Microsoft
atkurti poziciją, kurią ji užėmė rinkoje iki korekcinės priemonės įvykdymo.
431. Nepaisydama šių aplinkybių, Microsoft
tvirtina, kad patirtų didelę ir nepataisomą žalą dėl dviejų skirtingų priežasčių.
432. Pirmiausia, kompanijos nuomone, „būtų negrįžtamai prarasti vieningos Windows bazės privalumai“. Microsoft priduria, kad padaryta žala negalėtų būti atlyginta panaikinus Sprendimą, nes, viena, „ Microsoft
inžinieriai turėtų laikytis principo, kad bent jau kai kurios Windows
kopijos, išplatintos EEE, neturėtų medijos leistuvės funkcijų“, dėl ko jie „turėtų atsižvelgti į tai, kad daug metų egzistuotų dvi versijos“.
433. Tačiau Microsoft pakankamai nepatikslina, kaip tokia inžinierių pareiga paveiktų ar padarytų neįmanomą jos „pagrindinio sandaros modelio“ taikymą po galimo Sprendimo panaikinimo. Taigi Microsoft pirmiausia nepaaiškina, kaip po galimo Sprendimo panaikinimo jai būtų sutrukdyta iš naujo ir išimtine tvarka platinti Windows versiją su Windows Media Player .
434. Microsoft, atrodo, teigia, kad jos nurodyta žala netruktų neapribotą laiką, nes, jos nuomone, ji pasireikštų „daugelį metų“.
435. Be to, Microsoft
nepateikia įrodymų, leidžiančių pakankamai teisiškai įvertinti žalos, kuri galėtų kilti dėl papildomų programų kūrėjų pastangų tam, kad būtų atsižvelgta į dvi egzistuojančias versijas, dydį. Nesant patikslinimų šiuo klausimu, pagrįsta manyti, kad šios pastangos pasireikštų papildomomis išlaidomis; būtent finansinio pobūdžio žala, kuri, išskyrus ypatingas aplinkybes, kurių nėra šioje byloje, nėra nepataisoma (nutarties Abertal ir kt. prieš Komisiją, minėtos 413 punkte, 24 punktas ir nutarties Poste Italiane prieš Komisiją, minėtos tame pačiame punkte, 119 punktas).
436. Galiausiai Microsoft
nepaaiškina, kodėl, net darant prielaidą, jog Sprendimo 4 straipsnis ir 6 straipsnio a punktas būtų panaikinti, ji negalėtų nekreipti dėmesio į tai, kad apyvartoje jau yra 6 straipsnyje numatytos versijos kopijos, arba – mažiausiai – kad jai dėl to būtų padaryta nepataisoma ir didelė žala.
437. Todėl pirma Microsoft
nurodytos žalos rūšis nepagrindžia didelės ir nepataisomos žalos egzistavimo prielaidos.
438. Antra, Microsoft
teigia, kad „tretieji asmenys, kurie priklauso nuo Windows
bazės stabilumo ir darnos“, taip pat turėtų atsižvelgti į tai, kad daug metų egzistuotų dvi versijos, „o tai visam laikui padidintų jų sąnaudas ir sumažintų Windows
patrauklumą“.
439. Šiuo klausimu būtina pakartoti 421–428 punktuose nurodytus argumentus. Nebuvo įrodyta, jog praktiškai egzistuoja pakankamai didelis pavojus, net darant prielaidą, jog būtų parduotas didelis 6 straipsnyje numatytos versijos kiekis, kad subjektai, kurie šiuo metu kuria produktus Windows, to nebedarytų, arba kad vartotojai, klientai ar kiti subjektai, kurie, Microsoft manymu, priklauso nuo Windows stabilumo, galėtų mažiau pirkti arba naudoti šį produktą.
440. Galiausiai, kalbant apie dvi Microsoft
nurodytos žalos rūšis, išskyrus 430 punkte jau padarytą išvadą, teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, mano, kad bet kuriuo atveju Komisija pateikė įtikinančių įrodymų, jog po galimo Sprendimo panaikinimo Microsoft turėtų galimybę panaudoti kai kurias priemones, pavyzdžiui, atnaujinti savo operacinę sistemą, siekdama platinti Windows Media Player, ir atkurti bent jau labai plačia apimtimi Windows Media Player
ir jos operacinės sistemos susijungimą. Microsoft
ir į bylą įstojusios šalys jos pusėje pakankamai detaliai neprieštaravo šiems tvirtinimams, kad būtų pašalinta didelė tikimybė, jog Microsoft
galėtų platinti Windows Media Player
pakankama apimtimi, kad būtų išvengta jos nurodomos didelės žalos.
441. Taigi darytina išvada, kad Microsoft
neįrodė, jog Sprendimo 6 straipsnio a punkto vykdymas padarytų didelę ir nepataisomą žalą jos „pagrindiniam sandaros modeliui“ arba jos komercinei laisvei.
Dėl nurodomos žalos Microsoft
reputacijai
442. Microsoft
teigia, kad sprendimo 6 straipsnio a punkto vykdymas kelia grėsmę jos, kaip „kokybinės programinės įrangos gamintojos“ reputacijai iš esmės dėl funkcionavimo sutrikimų, kurie, Microsoft nuomone, atsirastų dėl 6 straipsnyje numatytos versijos.
443. Vis dėlto Microsoft
nurodoma žala daugiausia grindžiama prielaida, pagal kurią Windows
6 straipsnyje numatyta versija paveiktų, pirma, programų ir interneto tinklaviečių, susijusių su tam tikromis Windows Media Player
funkcijomis, ir, antra, kai kurių jos operacinės sistemos Windows
elementų funkcionavimą.
444. Taigi, visų pirma, reikia nustatyti, kokios apimties yra Microsoft
nurodomos problemos, ir prireikus, – ar galima būtų jų lengvai išvengti.
445. Šiuo klausimu reikia, konstatuoti, kad atsakydama į teisėjo, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, pateiktus klausimus, Komisija pažymėjo, jog turintis Microsoft
minėtus požymius produktas – t. y. produktas, kuris neleistų operacinei sistemai naudoti funkcijų, kurias Microsoft
paminėjo kaip iškraipytas, – sudarytų Windows
„visiškai veikiančią“ versiją Sprendimo 6 straipsnio a punkto prasme su sąlyga, kad minėtos funkcijos iš tikrųjų būtų tokios, kurias paprastai siūlo Windows Media Player .
446. Taip pat reikia atskirai išnagrinėti, pirma, problemas, kurios pagal Microsoft
paveiktų operacinės sistemos Windows
funkcionavimą, ir, antra, kurios pagal Microsoft
paveiktų kai kurių programų bei kai kurių interneto tinklaviečių funkcionavimą.
447. Kalbėdama apie problemas, kurios pagal Microsoft
paveiktų operacinės sistemos Windows
funkcionavimą, RealNetworks
atliko keletą testų, siekdama įrodyti, kad jos gali būti išspręstos įdiegus trečiosios įmonės medijos leistuvę. Microsoft
neginčija, kad tai išspręstų dalį nurodytų problemų, bet pažymi, kad liktų neišspręstų problemų ir kad nuo įdiegtos medijos leistuvės priklausytų, kiek jų būtų pašalinta.
448. Atsižvelgdamas į šalių įrodymus, teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, mano, kad nėra įrodyta, jog trečiųjų įmonių medijos leistuvės, esant bet kokioms aplinkybėms, galėtų garantuoti visišką Microsoft
apibrėžtų funkcijų pakeitimą. Pastarųjų pakeitimas iš tikrųjų labai priklauso nuo įdiegtos medijos leistuvės techninių galimybių. Priešingai, tokios medijos leistuvės įdiegimas leistų gerokai pakeisti šias įvairias funkcijas.
449. Be to, kalbant apie tam tikrų programų bei tam tikrų interneto tinklaviečių naudojimo problemas, atsižvelgiant į įstojusių į bylą Komisijos pusėje šalių pateiktus įrodymus, taip pat reikia pažymėti, kad nagrinėjamos funkcijos gali būti gerokai pakeistos, įdiegus trečiųjų įmonių medijos leistuves. Be to, interneto tinklaviečių ir programų, kurios šiuo metu remiasi Windows Media Player,
kūrėjai turėtų būti labai suinteresuoti, net jei tai jiems kainuotų, raginti vartotojus parsisiųsti šią programinę įrangą arba ją platinti gavus šiam tikslui Microsoft
suteiktas licencijas.
450. Taigi pirmesniuose trijuose punktuose paminėtos aplinkybės iš esmės mažina tikimybę, kad galutiniai vartotojai n ustatys Microsoft
nurodomas problemas.
451. Per posėdį savo pastabose dėl įstojusio į bylą asmens atsiliepimo Microsoft
galiausiai pažymėjo, kad nurodytos problemos galėtų būti išspręstos pagal RealNetworks
atliktus testus, tik įdiegus kai kuriuos Windows Media Player
kodus. Kalbėdamos apie kai kurių programų bei kai kurių interneto tinklaviečių funkcionavimo problemas, Komisija ir RealNetworks formaliai neprieštaravo šiam teiginiui. Vis dėlto RealNetworks
patikslino, kad šių kodų įdiegimas buvo įgyvendintas pačiomis programomis arba, kalbant apie interneto tinklavietes, − tinklavietėse esančiomis parsisiųsdinimo priemonėmis. Taigi šalys iš dalies sutinka su Microsoft argumentais. Tačiau bet kuriuo atveju tai neturi jokios įtakos vertinant skubaus sprendimo priėmimą dėl prašymo sustabdyti (Sprendimo) vykdymą. Šiuo atveju nesvarbu, kad kai kurios Microsoft
nurodomos problemos galėtų būti ištaisytos tik įdiegus nagrinėjamomis programomis arba pačiomis interneto tinklavietėmis tam tikrus Windows Media Player
kodus arba prireikus – visus Windows Media Player
kodus, jei šis įdiegimas gali išspręsti didelę dalį Microsoft
nurodomų problemų.
452. Taip pat neturi reikšmės Microsoft
argumentai, kad diferencijuotas pakartotinis tam tikrų Windows Media Player
kodų įdiegimas sąlygotų 6 straipsnyje numatytos versijos saugumo arba stabilumo problemas. Iš tikrųjų Microsoft
nepateikė įrodymų, kad galimas senų Windows Media Player
kodų įdiegimas galėtų sąlygoti operacinės sistemos Windows
nestabilumą arba kad galėtų atsirasti kitų tokio pat pobūdžio problemų. Galiausiai, nors Microsoft
mano, kad įvairių kodų įdiegimas įvairiose 6 straipsnyje numatytos versijos kopijose leistų suabejoti jos bazės vieningumu, ji nepapildo savo argumentų dėl žalos „pagrindiniam sandaros modeliui“, kurie jau buvo atmesti (žr. 406−411 punktus).
453. Taigi nėra įrodyta, kad bent jau daugumos Microsoft
nurodytų problemų būtų negalima išvengti.
454. Antra, nors kai kurios Microsoft
nurodomos problemos egzistuoja, reikia konstatuoti, kad ji nepateikia jokių įrodymų teisėjui, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, leidžiančių pakankamai teisiškai įrodyti, jog galutiniai vartotojai arba apskritai jos klientai susietų galimą šių funkcijų nebuvimą arba blogą funkcionavimą su Microsoft
produkto nenumatytu blogu veikimu, o ne su įprastais medijos leistuvės, būtent – su Windows Media Player, nebuvimo padariniais. Iš tikrųjų, net darant prielaidą, jog visos Microsoft
minėtos problemos egzistuoja ir jų negalima išvengti, Microsoft
neįrodė, kad ji negalėtų arba jai Sprendimu uždrausta pranešti savo klientams apie 6 straipsnyje nustatytos versijos objektyvius požymius ir taip leisti jiems pasirinkti žinant visas aplinkybes.
455. Šiuo klausimu Microsoft
pažymėjo, kad ji negali atlikti testų, leidžiančių nustatyti visus 6 straipsnyje numatytos versijos trūkumus ir, ypač, visų programų, kurios neveiktų šia versija. Tačiau Microsoft
nepateikė jokio įrodymo, leidžiančio įvertinti negalėjimą atlikti šių testų dėl su operacine sistema susijusių problemų. Be to, kalbėdama apie testus, būtinus įvertinti kai kurių programų bei kai kurių interneto tinklaviečių tinkamą veikimą, Microsoft
neįrodė, kodėl vien fakto, kad jos klientai žinotų, jog Windows Media Player
nėra 6 straipsnyje numatytoje versijoje, nepakanka, siekiant juos informuoti apie galimybę, kad kai kurios programos bei kai kurios interneto tinklavietės, besiremiančios Windows Media Player
funkcijomis, negalėtų tinkamai veikti.
456. Bendrai tariant, reikia pabrėžti, jog Komisija aiškiai nurodė, kad, jos manymu, Microsoft
turi teisę informuoti savo klientus apie Windows Media Player nebuvimą 6 straipsnyje numatytoje versijoje. Microsoft
neįrodė, kad vien šio žinojimo nepakaktų, siekiant leisti jos klientams suvokti galimas šių pasirinkimo pasekmes dėl tam tikrų medijos funkcijų buvimo.
457. Kalbant apie Microsoft
produktų tiesioginį platinimą galutiniams vartotojams, nors Microsoft
teigia, kad mažai jų supranta, kaip Windows
programos naudoja medijos funkcijas, ji nepateikia jokio įrodymo, leidžiančio patvirtinti šiuos teiginius bei įvertinti realią vartotojų nežinojimo apimtį.
458. Be to, kalbant apie platinimą įrangos gamintojams, yra visi pagrindai manyti, kad jie yra ypač informuoti pirkėjai, ir todėl gali pasirinkti, aiškiai žinodami (situaciją). Todėl, jei 6 straipsnyje numatyta versija kelia Microsoft
nurodomas neišsprendžiamas problemas, yra visi pagrindai manyti, neįrodžius priešingai, kad tos versijos paprasčiausiai nepirktų įrangos gamintojai arba kad ją pirktų žinodami visas aplinkybes, taigi be žalingų pasekmių Microsoft .
459. Šiomis aplinkybėmis neįrodyta, kad ta aplinkybė, jog Microsoft
klientas, koks jis bebūtų, pasirinktų 6 straipsnyje numatytą versiją ir susidurtų su Microsoft
nurodomomis problemomis, galėtų pabloginti šios įmonės reputaciją.
460. Trečia, net darant prielaidą, kad būtų pakankamai teisiškai įrodyta, pirma, kad visų Microsoft
nurodomų problemų negalima išvengti, ir, antra, kad klientai ir vartotojai negalėtų pasirinkti aiškiai žinodami, Microsoft
nepateikė įrodymų, leidžiančių įvertinti realų šių trūkumų sunkumą, ir būtent kiek jie galėtų paveikti kompanijos reputaciją įvairių sektoriaus subjektų požiūriu.
461. Microsoft
nepateikia jokių įrodymų, kad jos nurodyti trūkumai galėtų iš esmės paveikti galutinių vartotojų bei įrangos gamintojų suvokimą. Kompanija nepateikia įrodymų, kaip šie subjektai suvokia funkcijas, kurias ji savo prašyme aprašė kaip iškraipytas. Šiuo atveju Microsoft
kelis kartus minėjo katalogo „My Music“ pavyzdį, kuris siūlo rinkmenų, įrašytų AK kliento standžiajame diske, išsamią apžvalgą, ir ypač kai kurių skaitmeninių medijų turinių apžvalgą. Microsoft nuomone,
6 straipsnyje numatyta versija su konkurentų medijos leistuve ar be jos nepateikia tokios išsamios apžvalgos. Vis dėlto ji nepateikia jokių įrodymų, leidžiančių teisėjui, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, įvertinti tikimybę, kad galutiniai vartotojai pakankamai lengvai suvoktų šią problemą. Microsoft
taip pat neįrodo, jog ši problema, darant prielaidą, kad ji būtų lengvai suvokiama, galėtų gerokai paveikti jos reputaciją. Todėl, nesant pakankamų įrodymų dėl nagrinėjamų funkcijų reikšmės galutiniams vartotojams bei dėl jų lūkesčių, teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, negali įvertinti realių Microsoft
nurodomų problemų pasekmių jos reputacijai.
462. Be to, Microsoft
taip pat neįrodė, kad Sprendimo 4 straipsnio ir 6 straipsnio a punkto vykdymas turėtų rimtų pasekmių jos reputacijai tarp ūkio subjektų ir klientų, bei ypač reputacijai interneto tinklaviečių ir programų kūrėjų požiūriu. Be to, šiuo klausimu yra svarbu konstatuoti, jog nė viena iš įstojusių į bylą Microsoft
pusėje šalių nenurodė, kad jos pačios nuomonė apie šią įmonę galėtų pablogėti arba kad ji galėtų daugiau nekurti savo produktų tam, kad būtų naudojami su Microsoft
produktais.
463. Ketvirta, neatrodo, kad Windows Media Player
negalėtų būti lengvai prieinama ir įdiegiama 6 straipsnyje numatytoje versijoje. Todėl, net darant prielaidą, kad kai kurie vartotojai arba klientai negalėtų pasirinkti aiškiai žinodami (situaciją) ir kad dėl to būtų nepatenkinti, Microsoft
neįrodė, kodėl to negalima būtų lengvai pašalinti, informuojant juos apie galimybę vėliau pasinaudoti Windows Media Player .
464. Penkta, darant prielaidą, kad nurodomi trūkumai būtų nepataisomi ir pakankamai teisiškai įrodyti, žalos Microsoft
reputacijai sunkumo laipsnis labai priklausytų nuo 6 straipsnyje numatytos versijos realaus platinimo. Taigi šiuo atveju reikia priminti tai, kas jau buvo konstatuota (žr. 421−428 punktus), t. y., pirma, nesant pakankamų įrodymų, teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, neturi iš anksto nuspręsti apie korekcinės priemonės padarinius rinkai ir, antra, Microsoft
pati iškėlė abejonių dėl 6 straipsnyje numatytos versijos pardavimų masto bei nenurodė rinkos negrįžtamo pasikeitimo rizikos.
465. Šešta, neatsižvelgiant į tai, kas jau buvo pasakyta, net darant prielaidą, kad Microsoft
pakankamai teisiškai būtų įrodžiusi rimtą žalą savo reputacijai, ji neįrodė, jog egzistuoja struktūrinio bei teisinio pobūdžio kliūčių, trukdančių jai pasinaudoti reklamos priemonėmis, kurios leistų susigrąžinti reputaciją.
466. Taigi Microsoft
nepavyko įrodyti, kad Sprendimo 4 straipsnio ir 6 straipsnio a punkto vykdymas gali padaryti didelę ir nepataisomą žalą jos reputacijai.
467. Taip pat Microsoft
pažymi du papildomus ir ypatingus žalos jos reputacijai aspektus: žalą prekių ženklams ir žalą jos autorių teisėms.
– Dėl nurodomos žalos Microsoft
prekių ženklams
468. Kalbant, pirma, apie žalą Microsoft
prekių ženklams, tiek, kiek manoma, kad ji galėtų padaryti žalą jos reputacijai arba išplaukti iš pastarosios, ypač dėl 6 straipsnyje numatytos versijos blogos kokybės, šiuos argumentus reikia atmesti dėl 454−459 punktuose jau išdėstytų priežasčių. Galiausiai Microsoft
neįrodė, kad nurodyti trūkumai, net darant prielaidą, kad jie egzistuoja, neigiamai bei reikšmingai paveiktų galutinių vartotojų suvokimą. Taigi reikia atmesti būtent argumentus, pateiktus „Nuomonėje dėl prekių ženklų teisės“ (priedas R.6), pridėtoje prie Microsoft
prašymo.
469. Be to, nors Microsoft
argumentai reiškia, kad jos prekių ženklas „Windows“ negarantuotų „pagrindinės koncepcijos“ išsaugojimo, teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, primena, kad esminė prekių ženklo paskirtis yra garantuoti galutiniam vartotojui arba naudotojui pažymėtų produktų arba paslaugų kilmės autentiškumą, leidžiant jiems aiškiai atskirti šį produktą arba paslaugą nuo kitos kilmės produktų arba paslaugų. Tam, jog prekių ženklas atliktų savo pagrindinį neiškreiptos konkurencijos sistemos, kurią siekia nustatyti EB sutartis, elemento vaidmenį, jis turi užtikrinti, kad visi juo pažymėti produktai arba paslaugos buvo pagamintos kontroliuojant vienintelei įmonei, kuri atsako už jų kokybę (žr. ypač 2004 m. balandžio 29 d. Teisingumo Teismo sprendimo Björnekulla Fruktindustrier, C‑371/02, Rink. p. I–0000, 20 punktą). Nors prekių ženklas leistų užtikrinti produkto tam tikrų objektyvių požymių buvimą, kam atrodo Microsoft
pritaria, bet kuriuo atveju teisėjas, kuriam suteikta teisė taikyti laikinąsias apsaugos priemones, atsižvelgdamas tik į Microsoft
turimą „pagrindinės koncepcijos“ ir prekių ženklo suvokimą, kaip pastarąjį realiai suvokia klientai nagrinėjamoje rinkoje, neturi įrodymų, leidžiančių tai pakankamai tiksliai nustatyti. Taip yra ypač dėl įrodymų, leidžiančių šių klientų požiūriu įvertinti objektyvius požymius, kurie gali būti su tuo susiję, ir prireikus – realų šių požymių pasikeitimo pavojų.
470. Bet kuriuo atveju, kadangi, pirma, panaikinus Sprendimo 6 straipsnio a punktą, Microsoft
turėtų galimybę iš naujo ir išimtine tvarka pardavinėti Windows
versiją su Windows Media Player ; kadangi, antra, Microsoft
neįrodė, kad negalėtų prireikus pasinaudoti tinkamomis reklamos priemonėmis, ji nepagrindė, jog jos prekių ženklui būtų padaryta nepataisoma žala.
– Dėl nurodomos žalos Microsoft
autorių teisėms
471. Galiausiai, kalbant apie nurodomą žalą Microsoft
autorių teisėms, reikia visų pirma pabrėžti, kad kompanija nenurodė, kaip žala šioms teisėms galėtų būti susijusi su jos nurodoma žala reputacijai.
472. Be to, Microsoft
argumentai šiuo klausimu yra labai lakoniški ir neaiškūs. kompanija nenurodo šiuo atveju konkrečių teisės aktų, pagal kuriuos savo kūrinio pritaikymas – net priverstinis – padarytų žalą jos autorių teisėms.
473. Taip pat, vien tik aplinkybė, kad Komisijos sprendimas galėtų tam tikra dalimi paveikti intelektinės nuosavybės teises, nesant papildomų paaiškinimų, yra nepakankama siekiant nustatyti didelės ir nepataisomos žalos buvimą, bent jau neatsižvelgiant į minėtos žalos konkrečias pasekmes. Šioje byloje Microsoft
nurodomos konkrečios pasekmės yra tik tos, kurios prieš tai buvo aprašytos ir atmestos kaip nepakankamos, siekiant nustatyti didelės ir nepataisomos žalos buvimą (411–466 punktai).
474. Galiausiai, nors Microsoft
pažymi, kad 6 straipsnyje numatytos versijos kopijų platinimas, t. y. priverstinis jos kūrinių pritaikymas būtų moralinės žalos priežastis, neturint priešingų įrodymų, ši žala nebūtų nei didelė, nei nepataisoma, juo labiau, kaip jau buvo prieš tai konstatuota (422−429 punktai), nėra įrodyta, kad 6 straipsnyje numatyta versija galėtų būti platinama dideliais kiekiais arba kad Windows Media Player
vėlesnis platinimas neužkirstų kelio 6 straipsnyje numatytos versijos platinimui.
475. Taigi Microsoft
neįrodė, kad Sprendimo 6 straipsnio a punkto vykdymas galėtų padaryti jai didelę ir nepataisomą žalą, pažeisdamas jos reputacijai.
476. Iš to išplaukia, kad Microsoft
neįrodė, jog Sprendimo 6 straipsnio a punkto vykdymas galėtų jai padaryti didelę ir nepataisomą žalą. Taigi, nesant būtinumo palyginti nagrinėjamų interesų, prašymas sustabdyti Sprendimo 6 straipsnio a punkto vykdymą turi būti atmestas.
477. Prašymas sustabdyti Sprendimo 4 straipsnio vykdymą (žr. šios nutarties 27 punktą) negali būti priimtas. Pirma, reikia konstatuoti, kad šio straipsnio pirmoji pastraipa pateikia nuorodą į Sprendimo 5 ir 6 straipsnius. Kadangi nėra būtinumo priimti skubaus sprendimo dėl 5 ir 6 straipsnių vykdymo sustabdymo, prašymas sustabdyti šios nukreipiančios nuostatos vykdymą taip pat yra atmestinas. Antra, kadangi prašymu dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo siekiama sustabdyti Sprendimo 4 straipsnio antrosios pastraipos vykdymą, pakanka pažymėti, kad Microsoft
nepateikė pakankamų argumentų, siekdama pagrįsti šią išvadą, ir kad bet kuriuo atveju šioje pastraipoje apibrėžto draudimo pasekmės šiame etape lieka tik hipotetinės.
478. Taigi reikia atmesti visą prašymą.
Rezoliucinė dalis
Remdamasis šiais motyvais,
PIRMOSIOS INSTANCIJOS TEISMO PIRMININKAS
nutaria:
1. Patenkinti Microsoft Corp prašymą dėl konfidencialumo užtikrinimo laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūroje.
2. Leisti Audiobanner.com, veikiančiai VideoBanner
komerciniu pavadinimu, įstoti į laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūrą Komisijos pusėje.
3. Computer & Communications Industry Association
išbraukti iš bylos kaip šalį, įstojusią į laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūrą Komisijos pusėje.
4. Novell Inc.
išbraukti iš bylos kaip šalį, įstojusią į laikinųjų apsaugos priemonių taikymo procedūrą Komisijos pusėje.
5. Atmesti prašymą dėl laikinųjų apsaugos priemonių taikymo.
6. Atidėti bylinėjimosi išlaidų klausimo nagrinėjimą.
2004 m. gruodžio 22 d. paskelbta Liuksemburge.