62012CC0237_LT
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
Turinys
I –	Įžanga
II –	Sąjungos teisės aktai
III –	Procesas ir šalių prašymai
IV –	Vertinimas
A –	Taikytini teisės aktai
B –	„Ratione temporis“ reikšmingi Prancūzijos teisės aktai
C –	Nitratų direktyvos priedų punktų perkėlimo į nacionalinę teisę vertinimo kriterijai
D –	Pirmasis ieškinio pagrindas: tręšimo laikotarpiai
1.	Kaltinimai, kurių turinys neužginčytas
2.	Dėl daugiau nei prieš šešis mėnesius pasėtos pievos tręšimo II tipo trąšomis
3.	Dėl daugiau nei prieš šešis mėnesius pasėtos pievos tręšimo III tipo trąšomis
E –	Antrasis ieškinio pagrindas: gyvulių mėšlo talpyklų dydis
1.	Tikslių taisyklių būtinam talpyklų dydžiui nustatyti trūkumas
2.	Privalomų maksimalių saugojimo laikotarpių trukmė
3.	Saugojimas laukuose
F –	Trečiasis ieškinio pagrindas: subalansuotas tręšimas
G –	Ketvirtasis ieškinio pagrindas: viršutinės ribos  – 170 kg azoto vienam hektarui per metus užtikrinimas
1.	Melžiamos karvės
2.	Kiti gyvuliai
H –	Penktasis ieškinio pagrindas: stačių šlaitų dirvų tręšimas
I –	Šeštasis ieškinio pagrindas: įšalusios ar apsnigtos dirvos
V –	Bylinėjimosi išlaidos
VI –	Išvada
I – Įžanga
1. Nitratų direktyva(2) labai svarbi Europos Sąjungos vandens kokybei. Joje reglamentuojamas azoto turinčių trąšų, pirmiausia gyvulių mėšlo, naudojimas žemės ūkyje. Direktyva siekiama, kad ūkininkai tręšdami nenaudotų daugiau azoto, nei jo reikia augalams tam tikru metu. Jei nustatytos ribos viršijamos, kyla grėsmė, kad augalų nepasisavintas azotas pateks į aplinką.
2. Šiuo atžvilgiu svarbus ne pats azotas, kurio, kaip žinoma, nemažai yra ore, o tam tikri azoto junginiai, kurių reikia augantiems augalams, pirmiausia nitratai. Šie azoto junginiai vadinami mineralizuotais. Gyvulių mėšle, be mineralizuoto azoto, yra ir daug organinio azoto, pavyzdžiui, baltymuose ir amino rūgštyse. Kad augalai galėtų pasisavinti šį organinį azotą, mikroorganizmai pirmiausia turi jį mineralizuoti.
3. Augalų nepanaudoti nitratai gali užteršti vandenis. Jie ištirpsta vandenyje ir, kai geriasi į žemę, gali patekti į gruntinius ar paviršinius vandenis. Be to, paviršinius vandenis nitratai gali užteršti ir per žemės paviršiuje tekantį vandenį. Taip gali plisti ir organinis azotas, kuris mineralizuojasi tik patekęs į vandenis.
4. Paviršiniuose vandenyse nitratai veikia kaip trąšos ir ypač skatina tam tikrų dumblių augimą. Dumbliai gali daryti neigiamą poveikį vandens kokybei ir vandenų biologinei įvairovei. Be to, gali įsigalėti dumblių rūšys, kurios išskiria nuodingąsias medžiagas. Gruntinių vandenų užteršimas nitratais pirmiausia gali neigiamai atsiliepti geriamojo vandens kokybei.
5. Komisija neseniai pranešė, kad paviršinių vandenų kokybė pagerėjo, tačiau gruntinių vandenų pokyčių nematyti(3) . Tai pasakytina ir apie Prancūziją, kurioje nuo 2000 m. daugiau nei 10 proc. visų matavimo stočių duomenys rodo, kad nitratų koncentracija gruntiniuose vandenyse siekia daugiau nei 50 mg/l. Paviršinių vandenų padėtis akivaizdžiai geresnė, be to, matavimo duomenys pastebimai gerėja(4) . Bet kuriuo atveju dar reikia labai daug ką nuveikti siekiant sumažinti vandenų užterštumą nitratais.
6. Todėl Teisingumo Teismas ne pirmą kartą nagrinėja Nitratų direktyvą. Tiesa, šią bylą galima laikyti nauja jos įgyvendinimo pakopa. Iki šiol nagrinėtose bylose iš esmės buvo siekiama apskritai priversti valstybes nares imtis numatytų priemonių, o šioje byloje Komisija išsamiai analizuoja direktyvos perkėlimo į nacionalinę teisę priemonių kokybę.
7. Minėtoji kokybė iš dalies susijusi su sudėtingais techniniais klausimais: laikotarpiais, kuriais reikėtų drausti tręšti gyvulių mėšlu, ir dėl to reikalingomis jo saugojimo galimybėmis, tręšimo sąlygomis ir kiekiais, taip pat stačiuose šlaituose esančių, įšalusių ar apsnigtų plotų tręšimu.
II – Sąjungos teisės aktai
8. Nitratų direktyvos tikslai nustatyti jos 1 straipsnyje:
„Šios direktyvos tikslas:
– mažinti vandens taršą, kurią sukelia ar skatina žemės ūkyje naudojami nitratai, ir
– stabdyti tolesnį tokį teršimą.“
9. Šiuo tikslu valstybės narės, kaip nustatyta Nitratų direktyvos 4 straipsnyje, turi parengti geros praktikos kodeksą (ar kodeksus), kurio nuostatose atsispindėtų bent II priedo A dalyje nurodyti punktai, ir, kaip nustatyta 3 straipsnyje, identifikuoti jautrias zonas ir jas specialiai apsaugoti, kaip tai detaliau reglamentuojama 5 straipsnyje:
„1. < … > valstybės narės, siekdamos įgyvendinti 1 straipsnyje nurodytus tikslus, turi sukurti veiksmų programas nustatytoms pažeidžiamoms zonoms.
2. < … >
3. Veiksmų programose būtina atsižvelgti į:
a) turimus mokslinius ir techninius duomenis, labiausiai į atitinkamą taršą azotu iš žemės ūkio ir kitų šaltinių;
b) valstybės narės atitinkamų rajonų aplinkos sąlygas.
4. Veiksmų programos turi būti įgyvendintos per ketverius metus nuo jų sukūrimo ir jose turi būti numatytos tokios privalomos priemonės:
a) III priede nurodytos priemonės;
b) priemonės, kurias valstybės narės nustatė pagal 4 straipsnį sudarytame (‑uose) geros žemės ūkio praktikos kodekse (‑uose), išskyrus tas priemones, kurias pakeičia III priede nustatytos priemonės.
5. < … >
6. < … >
7. Rečiausiai kas ketverius metus valstybės narės turi patikslinti ir, jei reikia, pakeisti savo veiksmų programas ir pagal 5 dalį taikomas papildomas priemones. Apie visus veiksmų programos pakeitimus jos praneša Komisijai.“
10. Konkrečiai kalbama apie šias II ir III prieduose nurodytas priemones:
„II priedas
Geros žemės ūkio praktikos kodeksas (‑ai)
A. Geros žemės ūkio praktikos kodekse (ar kodeksuose), kurio tikslas – mažinti taršą nitratais ir atsižvelgti į skirtingų Bendrijos regionų sąlygas, turi būti tam tikros nuostatos, kuriose prireikus atsispindėtų tokie punktai:
1) laikotarpiai, kai netinka žemę tręšti trąšomis;
2) stačių šlaitų dirvų tręšimas;
3) įmirkusių, užtvindytų, įšalusių ar apsnigtų dirvų tręšimas;
4) < ... > ;
5) gyvulių mėšlo sandėliavimo talpyklos ir jų konstrukcijos bei priemonės, kurių reikia imtis siekiant neleisti nutekančiam vandeniui ar prasiskverbiančiam į požeminius ir paviršinius vandenis skysčiui, kuriame yra gyvulių mėšlo ir saugomų augalinių medžiagų, pavyzdžiui, siloso nuotėkų, teršti vandenį;
6) tręšimo tvarka nurodant ir tręšimo cheminėmis trąšomis bei gyvulių mėšlu normas [dažnumą] bei paskleidimo tolygumą, kad būtų galima išlaikyti patenkančių į vandenis maistingųjų medžiagų leistiną lygį.
B. < … >
III priedas
Į veiksmų programas, kurios numatytos 5 straipsnio 4 dalies a punkte, įtrauktinos priemonės
1. Šios priemonės turi apimti taisykles, reglamentuojančias:
1) laikotarpius, kada draudžiama tręšti dirvą tam tikrų rūšių trąšomis;
2) gyvulių mėšlo saugojimo talpyklų dydį; šios talpyklos turi būti didesnės negu reikia gyvulių mėšlui saugoti ilgiausią laiką, kai pažeidžiamose zonose tręšti yra draudžiama, išskyrus atvejus, kai galima kompetentingai institucijai įrodyti, kad visas mėšlo kiekis, kuris viršija talpyklų tūrį, bus sutvarkytas taip, kad aplinkai žalos nedarys;
3) geros žemės ūkio praktikos kodeksą atitinkančius trąšų naudojimo apribojimus atsižvelgiant į pažeidžiamų zonų ypatybes, ypač į:
a) dirvožemio sąlygas [savybes], tipą ir nuolydį;
b) klimato sąlygas, kritulius ir dirbtinį drėkinimą;
c) nusistovėjusią žemės naudojimo ir žemdirbystės tvarką, įskaitant ir sėjomainos sistemas,
remiantis pusiausvyra tarp:
i) augalams reikalingo azoto numatomo kiekio ir
ii) azoto kiekio, kurį augalai gauna iš dirvos ir trąšų, atitinkančio:
– azoto kiekį dirvožemyje tuo metu, kai augalai pradeda jo daug naudoti (didžiausias kiekis [likutis] žiemos pabaigoje),
– azoto kiekį dirvoje vykstant organinio azoto atsargų grynajai mineralizacijai,
– azoto junginių kiekį iš gyvulių mėšlo,
– azoto junginių kiekį iš cheminių [ir kitų] trąšų.
2. Tokios priemonės turi užtikrinti, kad kiekvienoje fermoje ir gyvulininkystės ūkyje gyvulių mėšlo kiekis, įterptas į dirvą kiekvienais metais, ir gyvulių mėšlas, patenkantis į dirvą ganant gyvulius, [dirvoje naudojamas ir pačių gyvulių paliekamas mėšlo kiekis kasmet,] neviršytų nustatyto kiekio hektarui.
Nustatytas mėšlo kiekis hektarui turi būti toks, kad jame būtų 170 kg N. < ... >
3. Valstybės narės gali apskaičiuoti 2 dalyje nurodytus kiekius pagal gyvulių skaičių.“
III – Procesas ir šalių prašymai
11. Komisija pradėjo Prancūzijos teisės aktų tyrimą 2009 m. ir, paraginusi ją pateikti savo nuomonę, 2011 m. spalio 28 d. išsiuntė jai pagrįstą nuomonę, kurioje nustatė galutinį iš Sąjungos teisės aktų kylančių prievolių įvykdymo terminą – 2011 m. gruodžio 28 d. Kadangi Prancūzijos atsakymas neišsklaidė Komisijos abejonių, ji 2012 m. gegužės 16 d. pareiškė šį ieškinį.
12. Komisija prašo:
1. pripažinti, kad, neužtikrinusi tinkamo ir visiško visų Nitratų direktyvos II ir III prieduose nustatytų reikalavimų įgyvendinimo, Prancūzijos Respublika neįvykdė įsipareigojimų pagal šios direktyvos 5 straipsnio 4 dalį, taikomą kartu su II priedo A dalies 1, 2, 3 ir 5 punktais ir III priedo 1.1, 1.2, 1.3 ir 2 punktais,
2. priteisti iš Prancūzijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.
13. Prancūzijos Respublika prašo:
1. Komisijos ieškinį atmesti ir
2. priteisti iš Komisijos bylinėjimosi išlaidas.
14. Šalys pateikė pastabas raštu, o per 2013 m. lapkričio 7 d. surengtą posėdį buvo išklausytos ir jų žodinės pastabos.
IV – Vertinimas
A – Taikytini teisės aktai
15. Pagal 1 straipsnį Nitratų direktyvos tikslas – mažinti vandens taršą, kurią sukelia ar skatina žemės ūkyje naudojami nitratai, ir stabdyti tolesnį tokį teršimą.
16. Siekdamos šio tikslo valstybės narės, be kita ko, privalo nurodyti pažeidžiamas zonas, kurios yra užterštos arba, nesiėmus apsaugos priemonių, galėtų būti užterštos nitratais. 5 straipsnio 1 dalyje nustatyta, kad valstybės narės privalo parengti šių zonų veiksmų programas.
17. Šios veiksmų programos ir nagrinėjamos šioje byloje. Jos taikomos maždaug pusėje Prancūzijos valstybės teritorijos(5) .
18. Remiantis Nitratų direktyvos 5 straipsnio 4 dalies a ir b punktais, yra nustatytos privalomos veiksmų programų priemonės, jos nurodytos III priede ir geros žemės ūkio praktikos kodekse (‑uose). Pagal 4 straipsnio 1 dalies a punktą geros praktikos kodekso (‑ų) nuostatose turi atsispindėti bent II priedo A dalyje nurodyti punktai.
B – „Ratione temporis“ reikšmingi Prancūzijos teisės aktai
19. Ikiteisminės procedūros metu ir ieškinyje Komisija kritikavo, pirma, 2001 m. sausio 10 d. Dekretą Nr. 2001‑34(6) ir 2001 m. kovo 6 d. nutarimą(7), reglamentuojančius nacionalines veiksmų programas, skirtas vandenims nuo taršos nitratais iš žemės ūkio šaltinių apsaugoti; antra, įvairių departamentų veiksmų programas.
20. Tačiau Prancūzija remiasi tik naujesniais teisės aktais, pirmiausia 2011 m. gruodžio 19 d. nutarimu(8) ; Komisija dėl jų taip pat yra pareiškusi nuomonę.
21. Šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad pagal nusistovėjusią Teisingumo Teismo praktiką tai, ar įsipareigojimas neįvykdytas, turi būti vertinama atsižvelgiant į padėtį valstybėje narėje, nurodytą pagrįstoje nuomonėje nustatyto termino pabaigoje. Į vėlesnius pakeitimus Teisingumo Teismas iš esmės atsižvelgti negali(9) .
22. Komisija 2011 m. spalio 28 d. pagrįstoje nuomonėje kaip galutinį terminą nustatė Prancūzijai 2011 m. gruodžio 28 d.
23. 2011 m. gruodžio 19 d. nutarimas įsigaliojo dar šiam terminui nepasibaigus ir todėl į jį šioje byloje iš principo reikia atsižvelgti(10) . Tiesa, nutarimo 2 straipsnio 2 dalyje minimos įvairios nuostatos, kurios įsigaliojo tik nuo 2012 m. rugsėjo 1 d., vadinasi, jau praėjus pagrįstoje nuomonėje nustatytam terminui. Be to, tam tikros nuostatos įsigalios dar vėliau – tik nuo 2016 m. liepos 1 d. Todėl į šias dvi nuostatų grupes nagrinėjamu atveju atsižvelgta nebus.
24. Be to, reikia išsiaiškinti, ar Komisija gali ginčyti likusias 2011 m. gruodžio 19 d. nutarimo nuostatas. Ikiteisminė procedūra pradėta ne dėl jų, tačiau pagrįstoje nuomonėje ir ieškinyje nurodytos nacionalinės teisės nuostatos nebūtinai kiekvienu atveju privalo visiškai sutapti. Tuo atveju, kai teisės aktai buvo pakeisti tarp šių dviejų procedūros stadijų, pakanka, kad po pagrįstos nuomonės pateikimo priimtuose naujuose valstybės narės teisės aktuose, kurie ginčijami ieškinyje, būtų palikta galioti visa vykstant ikiteisminei procedūrai ginčijamais teisės aktais įtvirtinta tvarka(11) .
25. Teisingumo Teismas taip pat yra nusprendęs, kad ieškinys priimtinas, kai jis susijęs su naujais nacionalinės teisės aktais, kurie pagrįstoje nuomonėje nagrinėjamoje tvarkoje įtvirtina išimtis ir taip iš dalies panaikina kaltinimo pagrindą. Jei tokiu atveju ieškinys būtų pripažįstamas nepriimtinu, valstybė narė, kaskart gavusi pagrįstą nuomonę, galėtų, šiek tiek pakeitusi nacionalinės teisės aktus, kliudyti procesui dėl įsipareigojimų neįvykdymo, kartu palikdama galioti ginčijamus teisės aktus(12) .
26. Tačiau taip nebūtų naujų kaltinimų, kurie nenurodyti pagrįstoje nuomonėje ir pareikšti dėl nacionalinės teisės aktų, priimtų po pagrįstos nuomonės pateikimo siekiant panaikinti joje išdėstytų kaltinimų pagrindą, atveju(13) .
27. Taigi, ieškinyje nurodytų kaltinimų priimtinumą reikia išnagrinėti tiek, kiek Teisingumo Teismas gali į juos atsižvelgti.
C – Nitratų direktyvos priedų punktų perkėlimo į nacionalinę teisę vertinimo kriterijai
28. Įvairius kaltinimus Prancūzija atremia tvirtindama, kad pagal Nitratų direktyvą valstybėms narėms paliekama teisė pačioms nuspręsti, kokius teisės aktus priimti perkeliant atskirus II ir III priedų punktus į nacionalinę teisę. Todėl Komisija gali kritikuoti tik akivaizdžiai netinkamas nuostatas.
29. Reikia pripažinti, kad priedų punktai, dėl kurių vyksta ginčas, iš tiesų suformuluoti gana bendrai. Valstybės narės privalo reglamentuoti tam tikrus klausimus nuostatose ar normose, tačiau vien tik iš teksto ne visada galima aiškiai matyti, koks turėtų būti perkėlimo taisyklių turinys. Vadinasi, Nitratų direktyvoje jos perkėlimo į nacionalinę teisę klausimu valstybėms narėms suteikiama diskrecija(14) .
30. Tačiau ši diskrecija yra ribota, ir pirmiausia ją riboja Nitratų direktyvos 1 straipsnyje įtvirtintas tikslas mažinti vandens taršą, kurią sukelia ar skatina žemės ūkyje naudojami nitratai, ir stabdyti tolesnį tokį teršimą(15) . Taigi direktyva siekiama įgyvendinti SESV 191 straipsnio 1 dalies pirmoje įtraukoje minimą tikslą gerinti aplinkos kokybę ir SESV 191 straipsnio 2 dalyje minimą prevencinių veiksmų
principą.
31. Be to, pagal Nitratų direktyvos 5 straipsnio 3 dalį (kaip, beje, ir pagal SESV 191 straipsnio 3 dalį) valstybės narės, nustatydamos veiksmų programas, privalo atsižvelgti į turimus mokslinius ir techninius duomenis(16) .
32. Vadinasi, Komisija gali kritikuoti visus nacionalinių veiksmų programų trūkumus, kurie trukdo veiksmingai mažinti esamą vandenų taršą, kurią sukelia ar skatina žemės ūkyje naudojami nitratai, ir stabdyti tolesnį tokį teršimą. Tą darydama ji pirmiausia privalo remtis geriausiais turimais moksliniais duomenimis.
33. Nagrinėjamu atveju aktualiausios yra trys studijos. Komisija aiškiai remiasi jos užsakymu parengta 2001 m. studija(17) ir 2007 m. moksliniu straipsniu(18), kurio paties, tiesa, ji nepateikia, tačiau jo turinio Prancūzija nekvestionuoja. Be to, Komisija internete yra paskelbusi taip pat savo užsakytą naujesnę 2011 m. studiją(19) . Tiesa, šios studijos negalima naudoti prieš Prancūziją, nes bylos dalyviai ja nesiremia. Tačiau Komisija akivaizdžiai laiko ją reikšminga, todėl manytina, kad joje, palyginti su 2001 m. studija, pateikiami atnaujinti moksliniai duomenys. Taigi iš esmės ja galima pasinaudoti ginčijant ar bent jau abejojant mokslu grindžiamais Komisijos argumentais.
34. Be to, atitinkamą kritiką Prancūzija gali nuginčyti pateikdama naujesnius ar geresnius mokslinius duomenis. Šiuo tikslu ji pateikia įvairių dokumentų.
35. Galiausiai reikia pažymėti ir tai, kad Nitratų direktyva į nacionalinę teisę turi būti perkelta taip, kad ūkininkai galėtų praktiškai taikyti atitinkamus teisės aktus. Dėl Buveinių direktyvos(20) perkėlimo į nacionalinę teisę Teisingumo Teismas yra nusprendęs, kad direktyvos, kuri įtvirtina kompleksines ir technines aplinkos teisės taisykles, srityje valstybės narės ypač privalo prižiūrėti, kad jų teisės aktai, skirti direktyvos perkėlimui užtikrinti, būtų aiškūs ir tikslūs(21) . Kaip rodo nagrinėjama byla, Nitratų direktyva taip pat įtvirtina kompleksines ir technines taisykles. Be to, praktiškai ją taikyti turi pirmiausia ne institucijos, kurios privalo turėti tam reikiamą kompetenciją, o ūkininkai. Todėl teisės aktai, skirti direktyvos perkėlimui užtikrinti, privalo būti tokie aiškūs ir tikslūs, kad jų galėtų būti laikomasi ir neturint aplinkos mokslų specialisto išsilavinimo(22) .
D – Pirmasis ieškinio pagrindas: tręšimo laikotarpiai
36. Pirmasis ieškinio pagrindas apima penkis kaltinimus, susijusius su tręšimo laikotarpiais. Pagal Nitratų direktyvos II priedo A dalies 1 punktą geros žemės ūkio praktikos kodekse (‑uose) turi būti tam tikros nuostatos, kuriose prireikus atsispindėtų laikotarpiai, kai netinka žemę tręšti trąšomis. Pagal Nitratų direktyvos III priedo 1.1 punktą veiksmų programos turi apimti taisykles, kuriomis reglamentuojami laikotarpiai, kada draudžiama tręšti dirvą tam tikrų rūšių trąšomis.
37. Bet Prancūzija remiasi tik 2011 m. gruodžio 19 d. nutarimo I priedo 1 punktu, kuriame dėl daugumos minėtų kaltinimų įtvirtintos naujos taisyklės. Šis nutarimas įsigaliojo iki 2011 m. gruodžio 28 d., tačiau, kaip pripažįsta Prancūzija, jo 2 straipsnio 2 dalyje nustatyta, kad šioje byloje reikšmingos nuostatos taikomos tik nuo 2012 m. rugsėjo 1 d. Taigi šioje byloje reikšmingu laiko momentu jos negaliojo.
38. Vadinasi, šioje byloje reikšminga prieš tai galiojusi tvarka, nustatyta 2001 m. kovo 6 d. nutarimu. Kaip ir naujose taisyklėse, ankstesnėje tvarkoje, viena vertus, daromas skirtumas tarp įvairių pasėlių, kita vertus, tarp įvairių trąšų tipų. Kalbant apie pasėlius, skiriami pavasario ir rudens pasėliai ir daugiau nei prieš šešis mėnesius pasėta pieva. Trąšų klasifikatoriuje prie I tipo priskiriamos kietos gyvulių išmatos, prie II tipo – skystos, t. y. skystas mėšlas arba srutos. III tipas apima, pavyzdžiui, pramoniniu būdu pagamintas mineralines trąšas.
1. Kaltinimai, kurių turinys neužginčytas
39. Komisija reiškia kritiką Prancūzijai, kad ji neįvykdė savo įsipareigojimų, nes:
– nenustatė draudimo rudens pasėlius ir daugiau nei prieš šešis mėnesius pasėtą pievą tręšti I tipo trąšomis,
– pavasario pasėlius I tipo trąšomis uždraudė tręšti tik liepos ir rugpjūčio mėnesiais,
– rudens pasėlius II tipo trąšomis uždraudė tręšti tik nuo lapkričio 1 d. iki sausio 15 d. ir nenustatė draudimo tręšti III tipo trąšomis laikotarpiu po sausio 15 d. ir
– pavasario pasėlius II tipo trąšomis uždraudė tręšti tik iki sausio 15 d.
40. Dėl visiško draudimo netaikymo Komisija teigia, kad pagal Nitratų direktyvos II priedo A dalies 1 punktą ir III priedo 1.1 punktą valstybės narės iš principo privalo nustatyti tokius draudimus. Todėl atsisakymą taikyti draudimus būtina motyvuoti.
41. Kritikuodama esamus draudimus kaip nepakankamus, Komisija argumentuoja, kad pasibaigus ar neprasidėjus augimo laikotarpiui tręšti turėtų būti draudžiama.
42. Tačiau Prancūzija nebando motyvuoti draudimų netaikymo ar pagrįsti kritikuojamų draudimų trukmės. Argumentuodama ji tik pristato ir gina pagal 2011 m. gruodžio 19 d. nutarimo I priedo 1 dalį įvestus minimalius tręšimo draudimus.
43. Taigi Prancūzija neginčija, kad iki 2011 m. galiojusios taisyklės buvo nepakankamos. Kadangi naujosios taisyklės šioje byloje reikšmingu laiko momentu dar nebuvo įsigaliojusios, šie kaltinimai pagrįsti.
44. Tačiau Komisijos naujosioms
taisyklėms reiškiamą kritiką(23) reikia atmesti jau vien dėl to, kad, kaip teisingai pažymi Prancūzija, priešingai, nei nustatyta Statuto 21 straipsnio pirmoje pastraipoje ir ieškinio įteikimo metu galiojusios redakcijos Procedūros reglamento 38 straipsnio 1 dalies c punkte (šiuo metu Procedūros reglamento 120 straipsnio c punktas), šie kaltinimai išdėstyti ne ieškinyje, o tik viename iš pagrįstos nuomonės priedų(24) .
45. Nagrinėjamu atveju ypač svarbu, kad Komisija ieškinyje tik kritikuoja tam tikrus draudimo laikotarpius kaip nepakankamus, bet tik šiame priede paaiškina, kokie draudimo laikotarpiai, jos nuomone, yra tinkami. Tačiau šie argumentai keičia ieškinio dalyką ir todėl turėjo būti aiškiai išsakyti ieškinyje (ir per ikiteisminę procedūrą). Atitinkami paaiškinimai dublike pagal dubliko pateikimo metu galiojusios redakcijos Procedūros reglamento 42 straipsnio 2 dalį (šiuo metu Procedūros reglamento 127 straipsnio 1 dalis) yra pavėluoti.
46. Tačiau tai nereiškia, kad 2011 m. gruodžio 19 d. nutarimo I priedo I dalis nėra susijusi su šiuo ieškinio pagrindu. Prancūzija naująsias pievos tręšimo taisykles pristatė neišsamiai. Jose numatyta laikotarpio, kai taikomas draudimas, t. y. nuo gruodžio 15 d. iki sausio 15 d., išimtis: mažai teršiančiomis I tipo trąšomis pievą galima tręšti, jei trąšų kiekis neviršija 20 kg azoto vienam hektarui(25) . Bet jei ūkininkai kiekvieną mėnesį tręšdami naudotų tiek azoto, tai sudarytų 240 kg azoto per metus – t. y. būtų gerokai viršytos pagal Nitratų direktyvos III priedo 2 punktą leistinos ribos. Taigi turint galvoje šią išimtį, laikytina, kad 2011 m. gruodžio 19 d. nutarimo I priedo I dalis, kiek joje reglamentuojamas pievos tręšimas I tipo trąšomis, buvusią teisinę padėtį pakeitė tik menkai. Vadinasi, šios taisyklės yra šio proceso dalykas tiek, kiek pagal jas leidžiama visus metus tręšti pievą I tipo trąšomis(26) .
47. Taigi Prancūzija neįvykdė įsipareigojimų pagal Nitratų direktyvos 5 straipsnio 4 dalį, II priedo A dalies 1 punktą ir III priedo 1.1 punktą, nes:
– 2001 m. kovo 6 d. nutarimu neuždraudė tręšti I tipo trąšomis rudens pasėlių ir
– 2011 m. gruodžio 19 d. nutarimo I priedo I dalyje tik menkai apribojo daugiau nei prieš šešis mėnesius pasėtos pievos tręšimą I tipo trąšomis,
– 2001 m. kovo 6 d. nutarimu uždraudė tręšti pavasario pasėlius I tipo trąšomis tik nuo liepos 1 d. iki rugpjūčio 31 d.,
– 2001 m. kovo 6 d. nutarimu uždraudė tręšti rudens pasėlius II tipo trąšomis tik nuo lapkričio 1 d. iki sausio 15 d.,
– 2001 m. kovo 6 d. nutarimu uždraudė tręšti rudens pasėlius III tipo trąšomis, o pavasario pasėlius II tipo trąšomis tik iki sausio 15 d.
2. Dėl daugiau nei prieš šešis mėnesius pasėtos pievos tręšimo II tipo trąšomis
48. Komisija reikalauja, kad Prancūzija uždraustų tręšti pievą II tipo trąšomis vėliausiai nuo rugsėjo 15 d., o ne tik nuo lapkričio 15 d., kaip tai numatyta 2001 m. kovo 6 d. ir 2011 m. gruodžio 19 d. nutarimuose. Ji teigia, kad augalai auga ir azotą pasisavina tik lauko temperatūrai pasiekus mažiausiai 5 °C. Be to, jos teigimu, organinis azotas mineralizuojasi ir žemoje temperatūroje, t. y. jis pasikeičia taip, kad augalai jį gali pasisavinti. Komisija mano, kad, siekiant išvengti rizikos, jog šis azotas bus išplautas, tręšti turi būti leidžiama vėliausiai likus 15 dienų iki augimo laikotarpio pabaigos. Dublike Komisija papildomai teigia, kad II tipo trąšose yra ypač didelė mineralinio azoto koncentracija. Todėl vandens užteršimo rizika labai didelė.
49. Prancūzijos manymu, reikia atsižvelgti ir į kitus aspektus. Bet jos argumentai iš esmės susiję su I tipo trąšomis, kurios šiam kaltinimui nereikšmingos.
50. Kalbėdama apie II tipo trąšas, Prancūzija gana bendrai teigia, kad jose esantis organinis
azotas mineralizuojasi ne taip greitai, kaip mano Komisija. Jos teigimu, siekiant užtikrinti, kad augalai gautų pakankamai mineralizuoto azoto pačioje augimo laikotarpio pradžioje, prasminga patręšti dar prieš tai buvusių metų vėlyvą rudenį.
51. Tačiau logiško Komisijos argumento, kad šiose trąšose yra palyginti didelis jau mineralizuoto
azoto kiekis, Prancūzija neginčija. Taigi tręšimas rudenį didina riziką, kad mineralizuotas azotas per žiemą bus išplautas ir užterš vandenį, o ne bus pasisavintas augalų.
52. Argumentas, kad azoto gali pritrūkti („faim d’azote“) dėl jį fiksuojančių mikroorganizmų, taip pat negali pateisinti tręšimo rudenį. Veikiau tenka nuogąstauti, kad dideli rudenį paskleisto azoto kiekiai iki pavasario bus arba užfiksuoti, arba išplauti. Fiksacijos riziką galima sumažinti tik tręšiant kiek įmanoma prieš pat augimo laikotarpį.
53. Taigi Prancūzija neįvykdė įsipareigojimų pagal Nitratų direktyvos 5 straipsnio 4 dalį, II priedo A dalies 1 punktą ir III priedo 1.1 punktą, nes 2011 m. gruodžio 19 d. nutarimo I priedo I dalyje nėra draudžiama daugiau nei prieš šešis mėnesius pasėtos pievos tręšti II tipo trąšomis jau nuo rugsėjo 15 d.
3. Dėl daugiau nei prieš šešis mėnesius pasėtos pievos tręšimo III tipo trąšomis
54. Komisija reikalauja uždrausti tręšti pievą, augančią kalnuotuose regionuose, III tipo trąšomis ir vasario mėnesį, nes čia temperatūra šiuo metu žemesnė nei 5 °C. Į tai neatsižvelgiama nei 2001 m. kovo 6 d. nutarime, nei 2011 m. gruodžio 19 d. nutarime.
55. Šis argumentas logiškas, nes augalai žemesnėje temperatūroje neauga ir azoto nepasisavina. Be to, Teisingumo Teismas jau yra konstatavęs, kad Nitratų direktyvos II priedo A dalies nuostatų reikšmę reikia vertinti remiantis objektyviais kriterijais, kaip antai geologiniai ir klimatiniai atskirų regionų požymiai(27) . Kalbant apie III priedo 1.1 punkte nustatytus reikalavimus, šie kriterijai išaiškėja jau iš 5 straipsnio 3 dalies b punkto. Todėl, nustatant tręšimo draudimus, būtina atsižvelgti į tai, kad kalnuotuose regionuose žema temperatūra laikosi ilgiau.
56. Prancūzija šio įtikinamo Komisijos argumento neginčija.
57. Taigi, Prancūzija neįvykdė įsipareigojimų pagal Nitratų direktyvos 5 straipsnio 4 dalį, II priedo A dalies 1 punktą ir III priedo 1.1 punktą, nes 2011 m. gruodžio 19 d. nutarimo I priedo I dalyje neuždraudė kalnuotuose regionuose tręšti daugiau nei prieš šešis mėnesius pasėtos pievos III tipo trąšomis vasario mėnesį, kai ten temperatūra laikosi žemiau 5 °C.
E – Antrasis ieškinio pagrindas: gyvulių mėšlo talpyklų dydis
58. Antruoju ieškinio pagrindu Komisija kritikuoja tai, kaip Prancūzija reglamentuoja gyvulių mėšlo saugojimą.
59. Pagal Nitratų direktyvos II priedo A dalies 5 punktą geros žemės ūkio praktikos kodekso (‑ų) nuostatos prireikus turi apimti gyvulių mėšlo saugojimo talpyklas ir jų konstrukcijas, taip pat priemones, kurių reikia imtis siekiant neleisti nutekančiam vandeniui ar prasiskverbiančiam į požeminius ir paviršinius vandenis skysčiui, kuriame yra gyvulių mėšlo ir saugomų augalinių medžiagų, pavyzdžiui, siloso nuotekų, teršti vandenį. III priedo 1.2 punkte taip pat numatyta, kad veiksmų programos turi apimti taisykles, kuriomis reglamentuojamas gyvulių mėšlo saugojimo talpyklų dydis. Šios talpyklos turi būti didesnės negu reikia gyvulių mėšlui saugoti ilgiausią laiką, kai pažeidžiamose zonose tręšti draudžiama, išskyrus atvejus, kai galima kompetentingai institucijai įrodyti, kad visas mėšlo kiekis, kuris viršija talpyklų tūrį, bus sutvarkytas taip, kad aplinkai žalos nedarys.
60. Komisija kaltina Prancūziją nepriėmus tikslių taisyklių, leidžiančių apskaičiuoti ir patikrinti būtiną talpyklų dydį. Apskaičiavimui reikalingi laikotarpiai pateikiami per trumpi, o leisti saugoti kietą gyvulių mėšlą laukuose draudžiama.
1. Tikslių taisyklių būtinam talpyklų dydžiui nustatyti trūkumas
61. Komisijos manymu, nepakanka, kad Prancūzijos teisės aktuose abstrakčiai atkartojami būtino talpyklų dydžio reglamentavimo tikslai, bet nenustatomos konkrečios taisyklės, kaip apskaičiuoti, kokio dydžio talpyklas privalo turėti atskiri ūkiai. Nei ūkininkai, nei kontroliuojančios institucijos negali nustatyti, kokio dydžio talpyklos būtinos.
62. Prancūzija neginčija, kad konkrečios taisyklės reikalingos, bet, prieštaraudama Komisijai, teigia, kad būtini kriterijai nustatyti 2011 m. gruodžio 19 d. nutarimo II priedo II dalies 1 punkte. Talpyklų dydžio turėtų užtekti mėšlui saugoti tais laikotarpiais, kai juo tręšti yra draudžiama ir jis apskaičiuojamas pagal DEXEL metodą ( Diagnostic Environnement de l’Exploitation d’Elevage  – Gyvulininkystės aplinkos diagnostika).
63. Ši nuostata formaliai įsigaliojo tuo metu, kai buvo paskelbtas nutarimas. Neužginčytu Prancūzijos teigimu, ji buvo nedelsiant taikytina atsižvelgiant į esamus tręšimo draudimo laikotarpius. Taigi tuo metu, kai pasibaigė pagrįstoje nuomonėje nustatytas terminas, t. y. 2011 m. gruodžio 28 d., ji jau galiojo ir todėl į ją reikia atsižvelgti šioje byloje.
64. Tačiau Komisija teigia, kad ir DEXEL metodas nėra pakankamai aiškus, nes jame nėra numatyta paprastų kriterijų, kaip apskaičiuoti susidarantį mėšlo kiekį. Veikiau tai sudėtingas taisyklių rinkinys, kurį kiekviename ūkyje turi taikyti akredituoti ekspertai.
65. Tiesa, nematyti, kad pasitelkti ekspertus siekiant nustatyti būtiną talpyklų dydį būtų netinkama ar uždrausta Nitratų direktyvoje. Veikiau ir Komisijos studija liudija, kad tiksliai nustatyti būtiną talpyklų dydį – sudėtinga užduotis(28), kuriai išspręsti, ko gero, gali prireikti ekspertų pagalbos.
66. Komisija dar ikiteisminės procedūros metu taip pat kritikavo DEXEL metodą, kad pagal jį apskaičiuojamas per mažas talpyklų dydis. Šią kritiką dublike ji sukonkretina (ir tai leistina), teigdama, kad nenumatyta saugos riba ir kad pagal šį metodą nustatant talpyklų dydį atsižvelgiama ir į ekonominius, ir agronominius ūkio pajėgumus.
67. Saugos ribos būtinybė paaiškėja iš Nitratų direktyvos III priedo 1.2 punkto. Jame numatyta, kad talpyklos turi būti didesnės,
negu reikia gyvulių mėšlui saugoti ilgiausią laiką.
68. Tačiau Prancūzija teisingai pažymi, kad minimali saugos riba numatyta 2011 m. gruodžio 19 d. nutarimo I priedo II dalies 1 punkto trečiame papunktyje. Pagal šią nuostatą reikia atsižvelgti į klimato pavojus, t. y. į riziką, kad mėšlu gali būti draudžiama tręšti per papildomus laikotarpius, pavyzdžiui, kada dirva įšalusi. Todėl šis Komisijos kaltinimas nepagrįstas.
69. Kalbant apie ekonominius ir agronominius ūkio pajėgumus, pažymėtina, kad Nitratų direktyvoje niekur nenumatyta, kad jais galima pateisinti nukrypimą nuo direktyvos reikalavimų. Jei ūkis nėra pajėgus įrengti tinkamo dydžio talpyklų ir negali įrodyti, kad likęs mėšlas bus sutvarkytas nekenkiant aplinkai, jis privalo atitinkamai apriboti laikomų gyvulių skaičių.
70. Tačiau Komisijos cituojamos DEXEL metodą aprašančio dokumento(29) ištraukos neleidžia daryti prielaidos, kad pagal šį metodą nustatant būtiną talpyklų dydį pirmiausia atsižvelgiama į ūkio ekonominius ir agronominius pajėgumus. Veikiau jos liudija, kad siekiama įvykdyti Nitratų direktyvos reikalavimus be nereikalingų sąnaudų.
71. Geriausiu atveju būtų galima kritikuoti tai, kad metodo numatytos pereinamosios priemonės naudojamos, kol neįrengtos būtino dydžio talpyklos, ir tai prieštarauja Nitratų direktyvai, nes leidžia tręšti tol, kol nėra pakankamo dydžio talpyklų. Praktiškai neatrodo realu reikalauti, kad ūkininkai netręštų mėšlu, nors jų talpyklos jau pilnos, tačiau valstybės narės, toleruodamos tokį elgesį, pažeidžia Nitratų direktyvą. Priešingai, jos privalo siekti, kad ūkininkai perteklinį mėšlą saugotų kur nors kitur arba sutvarkytų nustatyta tvarka. Tiesa, šis punktas nėra ieškinio dalykas.
72. Taigi šis kaltinimas nepagrįstas.
2. Privalomų maksimalių saugojimo laikotarpių trukmė
73. Pareikšdama antrojo ieškinio pagrindo antrąjį kaltinimą Komisija tvirtina, kad Prancūzijoje, apskaičiuojant talpyklų dydį, gaunami per trumpi maksimalūs saugojimo laikotarpiai.
74. Šis kaltinimas pagrįstas vien todėl, kad pagal 2011 m. gruodžio 19 d. nutarimo 2 straipsnio 1 dalies 2 punktą, apskaičiuojant būtiną talpyklų dydį, naujaisiais tręšimo draudimais reikia remtis tik praėjus trejiems metams po to, kai bus priimta 5-oji veiksmų programa, vėliausiai nuo 2016 m. liepos 1 d. Kadangi kol kas galiojantys draudimai tręšti apima per trumpus laikotarpius(30), tai savaime reiškia, kad numatytas talpyklų dydis nepakankamas.
75. Bet Komisija tuo neapsiriboja: jos manymu, visuose departamentuose, kurie yra Bretanės, Žemutinės Normandijos, Aukštutinės Normandijos, Pikardijos, Šampanės‑Ardėnų, Lotaringijos, Elzaso, Puatu‑Šarantos, Franš Kontė, Il de Franso, Ronos‑Alpių, Overnės, Burgundijos, Luaros krašto, Šiaurės‑Pa de Kalė ir Centro regionuose, turi būti taikomi mažiausiai šešių mėnesių laikotarpiai, o departamentuose, esančiuose Langedoko‑Rusijono, Akvitanijos, Pietų‑Pirėnų ir Žydrojo Kranto regionuose, – mažiausiai penkių mėnesių laikotarpiai. Pagrįsdama šiuos laikotarpius, Komisija remiasi 2001 m. studija(1) .
76. Prancūzija nesutinka su Komisija, kad šie reikalavimai pernelyg nediferencijuoti. Jos teigimu, egzistuoja daugelis veiksnių, į kuriuos reikėtų atsižvelgti, kad galėtų būti apskaičiuoti kiti laikotarpiai.
77. Du iš šių veiksnių reikėtų išskirti: pirma, tai kieto mėšlo ar suspausto mėšlo ir šiaudų mišinio („fumier compact pailleux“), kuris Prancūzijoje apibrėžiamas kaip I tipo trąšos, tvarkymas, antra, pievos reikšmė.
78. Prancūzija pateikia studijos santrauką, kurios turinio Komisija neginčija ir iš kurios matyti, kad įvairios trąšų rūšys, pirmiausia suspaustas mėšlo ir šiaudų mišinys, iš pradžių daugiau mineralinio azoto sugeria nei jo išskiria(32) . Taigi net ir jei jomis tręšiama gerokai prieš prasidedant vegetacijos laikotarpiui, vandenų užteršimo rizika yra nedidelė. Naujesnėje Komisijos paskelbtoje studijoje pateikiamos panašios išvados(33) .
79. Be to, atrodo, kad pievos žolė azotą gali pasisavinti per akivaizdžiai ilgesnį laikotarpį nei kitos kultūros. Todėl Komisijos paskelbtoje 2011 m. studijoje nurodoma, kad pievos žolei turėtų būti taikomi aiškiai trumpesni laikotarpiai nei kitoms kultūroms; Prancūzijoje šie laikotarpiai gali trukti nuo dviejų iki šešių mėnesių, atsižvelgiant į regioną(34) . Ši studija reikšminga nagrinėjamu atveju, nes joje pateikiami atnaujinti moksliniai duomenys, aptarti Komisijos nurodomoje 2001 m. studijoje.
80. Taigi, kadangi nebereikia atskirai aptarti kitų Prancūzijos prieštaravimų, konstatuotina, kad nėra pagrindo visoje Prancūzijoje taikyti bendro pobūdžio šešių ar penkių mėnesių laikotarpių, kurių taikymo siekia Komisija.
81. Tokie laikotarpiai Prancūzijos pietuose esančiam ūkiui, besiverčiančiam gyvulininkyste pagal ekstensyviojo ganymo sistemą, ko gero, būtų per ilgi. O šiaurėje esantis intensyviuoju gyvulių auginimu besiverčiantis ūkis, visus savo žemės ūkio plotus naudojantis pašarų gamybai, apskaičiuodamas būtiną talpyklų dydį galbūt turėtų remtis netgi ilgesniais laikotarpiais.
82. Dėl šios priežasties Prancūzija neįvykdė įsipareigojimų pagal Nitratų direktyvos 5 straipsnio 4 dalį, II priedo A dalies 5 punktą ir III priedo 1.2 punktą, nes gyvulių mėšlo saugojimo talpyklų dydis, vadovaujantis 2011 m. gruodžio 19 d. nutarimo 2 straipsnio 1 dalies 1 ir 2 punktais ir I priedo II dalimi, apskaičiuojamas remiantis pernelyg trumpais laikotarpiais, kai tręšti yra draudžiama. Kitos šios kaltinimo dalys nepagrįstos.
3. Saugojimas laukuose
83. Pareikšdama paskutinį kaltinimą dėl antrojo ieškinio pagrindo Komisija kritikuoja Prancūziją, kad kone visos jos veiksmų programos leidžia saugoti suspaustą mėšlo ir šiaudų mišinį laukuose dešimt mėnesių be jokio sandarumą užtikrinančio pasluoksnio ar dangalo. Dėl to nitratai gali patekti į gruntinius vandenis, o esant stipriam lietui – ir į paviršinius vandenis. Tik dublike Komisija pirmą kartą kaltina Prancūziją dėl nepakankamų galimybių patikrinti, kaip laikomasi jos teisės aktuose numatytų saugojimo sąlygų.
84. Pirma, Prancūzija teisingai pažymi, kad pagrįstoje nuomonėje Komisija dar manė, kad laikinas saugojimas kelias savaites yra leistinas(35) . Todėl šis kaltinimas priimtinas tik tiek, kiek Komisija kritikuoja saugojimą ilgiau nei kelias savaites.
85. Kalbant apie galimybę patikrinti, kaip šių sąlygų laikomasi, Komisija šia dublike pareikšta kritika išplečia bylos dalyką. Ši kritika tiesiogiai susijusi ne su taršos rizika, kurią kelia leidžiama praktika, o su mėšlo draudžiamo saugojimo laukuose rizika, apie kurią Komisija anksčiau užsiminusi nebuvo.
86. Tačiau tiek, kiek Komisija savo ieškinyje kritikuoja saugojimo sąlygas, t. y. hidroizoliacinio pasluoksnio ir dangalo trūkumą, šie jos kaltinimai, kitaip, nei mano Prancūzija, bent jau netiesiogiai buvo pareikšti kartu su ikiteisminės procedūros metu pareikštu kaltinimu, kad mėšlą laukuose leidžiama saugoti pernelyg ilgai. Juk šios sąlygos liudija, kad egzistuoja tokios praktikos keliamas pavojus, jog bus užteršti vandenys. Todėl šis kaltinimas priimtinas.
87. Tiesa, Prancūzija remiasi viena nuostata, t. y. I priedo II dalies 2 punktu, kuri pagal 2011 m. gruodžio 19 d. nutarimo 2 straipsnio 2 dalį įsigaliojo jau praėjus pagrįstoje nuomonėje nustatytam terminui. Tačiau, neužginčytu Prancūzijos teigimu, šios nuostatos atitinka dar prieš tai galiojusias 4 veiksmų programas. Taigi nagrinėjamu atveju į jas galima atsižvelgti.
88. Šios nuostatos sumažina vandenų užteršimo riziką, nes suspaustas mėšlo ir šiaudų mišinys du mėnesius turi būti palaikomas, kad išsiskirtų nitratų turintys skysčiai. Išdžiūvusiame mėšle nitratų pertekliaus iš esmės nesusidaro, nes mineralizuotą azotą vėl pasisavina mikroorganizmai(36) .
89. Be to, kaip teigia Prancūzija, mineralizuotą azotą mikrobai įsisavina tik ribotą laiką, iš esmės tik rudenį ir žiemą(37) . Tačiau, kadangi mėšlą leidžiama saugoti iki dešimties mėnesių, manytina, kad šiltesniu metų laiku vėl susidaro mineralizuoto azoto perteklius. Vėliausiai šiuo momentu vėl reikšminga tai, kad nėra nustatytos prievolės mėšlą pilti ant suformuoto hidroizoliacinio pasluoksnio ir saugoti uždengtą. Juk neuždengtą suspaustą mėšlo ir šiaudų mišinį gali vėl sulyti lietus, į jo vandenį gali patekti mineralizuoto azoto, kuris kartu su lietaus vandeniu gali būti nuneštas į gruntinius arba paviršinius vandenis.
90. Taigi, Prancūzija neįvykdė įsipareigojimų pagal Nitratų direktyvos 5 straipsnio 4 dalį, II priedo A dalies 5 punktą ir III priedo 1.2 punktą, nes pagal 2011 m. gruodžio 19 d. nutarimo I priedo II dalies 2 punktą leidžiama saugoti suspaustą mėšlo ir šiaudų mišinį laukuose iki dešimties mėnesių, nenumatant, kad mėšlas turi būti pilamas ant hidroizoliacinio pasluoksnio ir saugomas uždengtas.
F – Trečiasis ieškinio pagrindas: subalansuotas tręšimas
91. Teisingumo Teismas jau yra konstatavęs, kad veiksmų programų priemonės pagal Nitratų direktyvos 5 straipsnio 4 dalies a punktą, taikomą kartu su III priedo 1.3 punktu, privalo apimti trąšų naudojimo apribojimus, kurie turi užtikrinti pusiausvyrą tarp, viena vertus, numatomo augalams reikalingo azoto kiekio ir, antra vertus, azoto kiekio, kurį augalai gauna iš dirvos ir trąšų(38) . Tokį III priedo 1.3 punkto aiškinimą, beje, patvirtina ir direktyvos tikslas sukurti priemones, būtinas siekiant užtikrinti Bendrijos vandenų apsaugą nuo taršos nitratais iš žemės ūkio šaltinių(39) .
92. Komisija kritikuoja tai, kad Prancūzijos teisės aktuose šie principai atkartojami, tačiau neperkeliami tiesiogiai taikomomis nuostatomis. Jos manymu, reikalingas patikimas apskaičiavimo metodas ir būtini parametrai, kurie ūkininkams leistų apskaičiuoti mėšlo kiekį, kurį jie gali panaudoti tręšimui. Nustatant šiuos parametrus, pirmiausia turi būti atsižvelgta į atitinkamas kultūras, atitinkamo tipo trąšose esančio azoto veiksmingumą ir jau dirvoje esantį azotą.
93. Prancūzija šį ieškinio pagrindą ginčija iš esmės dviem prieštaravimais: pirma, jos teigimu, pagal Nitratų direktyvą nėra reikalaujama tikslių nuostatų, antra, 2011 m. gruodžio 19 d. nutarimo I priedo III dalies 1 punktas netgi geriau užtikrina subalansuotą tręšimą nei Komisijos reikalavimai.
94. Dėl pirmojo prieštaravimo Teisingumo Teismas jau yra atkreipęs dėmesį į tai, kad Nitratų direktyvos III priedo 1.3 punktas į nacionalinę teisę turi būti perkeltas tiksliai(40) . Reikalingas tikslumo laipsnis nustatomas pagal nuostatos adresatus. Jie privalo galėti suvokti, kokios pareigos jiems taikomos. Jei taisyklių adresatai yra ūkininkai, jie privalo galėti turimomis priemonėmis deramai įvertinti, kokį mėšlo kiekį jie turi teisę panaudoti tręšimui.
95. Šiuo atžvilgiu nesvarbu, ar šie reikalavimai gali būti įgyvendinti tik taikant Komisijos sistemą.
96. Prancūzijos minimos nuostatos neatitinka tų reikalavimų jau vien todėl, kad, suėjus pagrįstoje nuomonėje nustatytam terminui, ūkininkams jos netgi nebuvo taikomos. 2011 m. gruodžio 19 d. nutarimo I priedo III dalies 1 punkto c papunktis, kuriame nustatomos ūkininkų pareigos, pagal nutarimo 2 straipsnio 2 dalį įsigaliojo tik nuo 2012 m. rugsėjo 1 d.
97. 2011 m. gruodžio 19 d. nutarimo I priedo III dalies 1 punkto a ir b papunkčiuose įtvirtinta sistema bylai reikšmingu momentu galiojo, bet kol kas negalėjo būti taikoma. Juk a papunktyje reikalaujama priimti įgyvendinimo nuostatas, t. y. nustatyti veikimo taisykles ir naudojamus parametrus. Pagal b papunktį šiuos kiekvienos konkrečios kultūros ir pievos parametrus turi nustatyti regionai. Komisijos teigimu, šios taisyklės įsigaliojo jau praėjus bylai reikšmingam terminui, t. y. tik nuo 2012 m. rugsėjo 1 d.
98. Komisija, pirmą kartą dublike kritikuodama šių regionų priimtų taisyklių turinio trūkumus ir tam tikras 2011 m. gruodžio 19 d. detalias nuostatas, mėgina išplėsti šios bylos dalyką. Todėl šie argumentai nepriimtini.
99. Galiausiai kalbant apie senąjį 2001 m. kovo 6 d. nutarimo priedo 2.3 punktą, kuris bylai reikšmingu momentu ūkininkams dar buvo taikomas, pažymėtina, kad jame iš ūkininkų tik reikalaujama subalansuoti tręšimą, kaip tai suprantama pagal Nitratų direktyvos III punkto 1.3 punktą.
100. Kaip suprantu su šiomis taisyklėmis susijusius Prancūzijos argumentus, jos leido ūkininkams patiems nuspręsti, kaip tręšti kiekvieną konkretų sklypą. Prancūzijos teigimu, toks sprendimas geresnis nei tam tikrų parametrų nustatymas, nes galima visiškai atsižvelgti į vietos ypatumus.
101. Teoriškai atrodytų, kad toks metodas leis užtikrinti optimalų tręšimą. Tačiau ši byla rodo, kad nustatyti tinkamą tręšimą labai sudėtinga. Nėra akivaizdu, kad visi ūkininkai be konkrečių nurodymų įstengtų susidoroti su šia užduotimi(41) . Be to, nesant aiškių ir patikrinamų kriterijų, egzistuoja didelis piktnaudžiavimo pavojus. Taip pat pažymėtina, kad priėmusi naujas taisykles Prancūzija taip pat atsisakė šio metodo ir pakeitė jį regioninėmis įgyvendinimo taisyklėmis.
102. Taigi, Prancūzija neįvykdė įsipareigojimų pagal Nitratų direktyvos 5 straipsnio 4 dalį ir III priedo 1.3 punktą, nes 2001 m. kovo 6 d. nutarime nenustatė pakankamai tikslių subalansuoto tręšimo taisyklių.
G – Ketvirtasis ieškinio pagrindas: viršutinės ribos  – 170 kg azoto vienam hektarui per metus užtikrinimas
103. Šis ieškinio pagrindas susijęs su metodu, kurį Prancūzija taiko siekdama užtikrinti, kad būtų laikomasi Nitratų direktyvos III priedo 2 punkte nustatytos viršutinės ribos: 170 kg azoto vienam hektarui per vienus metus. III priedo 3 punkte leidžiama apskaičiuoti šį kiekį pagal gyvulių skaičių. Šis metodas Prancūzijoje taikomas, nurodant, kiek azoto yra vieno atitinkamos rūšies gyvulio mėšle, paskleidžiamame per vienus metus.
104. Akivaizdu, kad, leidus apskaičiuoti leistiną azoto kiekį pagal gyvulių skaičių, buvo siekiama palengvinti viršutinės ribos taikymą. Ūkininkai neprivalo tikrinti, kiek azoto iš tiesų jie paskleidžia tręšdami. Veikiausiai tol, kol jų laikomų gyvulių skaičius neviršija tręšiamų plotų sorbcinės gebos, jiems tereikia tręšiant paskirstyti mėšlą tolygiai, ir reikalavimai bus įvykdyti.
105. Tačiau Komisija kaltina Prancūziją nustačius per mažą azoto kiekį, esantį tręšiant naudojamame skirtingų rūšių gyvulių mėšle.
106. Ginčydama šį ieškinio pagrindą, Prancūzija neteisingai remiasi naujomis 2011 m. gruodžio 19 d. nutarimo nuostatomis, konkrečiai II priedu, kuris pagal I priedo V dalį, taikomą kartu su 2 straipsnio II dalimi, galioja tik nuo 2012 m. rudens. Tačiau tai svarbu tik vertinant melžiamų karvių ekskrementuose esantį azoto kiekį, nes kitų rūšių gyvulių išskiriamo azoto rodikliai nurodyti tokie patys.
1. Melžiamos karvės
107. Komisija savo kritiką, susijusią su melžiamų karvių išskiriamo azoto rodikliais, grindžia dviem moksliniais argumentais: pirma, jos nuomone, neatsižvelgiama į pieno primilžį. Augant primilžiui, daugiau išskiriama ir azoto. Antra, Komisija mano, kad taikomas pernelyg aukštas vadinamasis lakumo koeficientas.
108. Prancūzija neginčija nei su primilžiu susijusių Komisijos argumentų, nei visų pirma jų mokslinio pagrindo. Priešingai, 2011 m. gruodžio 19 d. nutarimo II priedo B dalis patvirtina Komisijos nuomonę. Joje vietoj vienintelio išskiriamo azoto rodiklio nustatomi įvairūs rodikliai pagal primilžį. Taigi šiuo atžvilgiu kaltinimas pagrįstas.
109. Antrąjį argumentą, susijusį su vadinamuoju lakumo koeficientu, reikėtų paaiškinti. Šis koeficientas leidžia atimti iš išskirto azoto kiekio tam tikrą dalį, kuri dar prieš tręšiant išgaruoja ore. Tokia galimybė atimti atsiranda dėl Teisingumo Teismo sprendimo, kuriame konstatuota, kad, taikant 170 kg azoto metinę viršutinę ribą, reikia remtis azoto kiekiu, tręšimo metu esančiu mėšle. Todėl negalima atimti tręšiant ore išgaravusio azoto kiekio(42) . Tačiau Komisija nekvestionuoja to, kad šiuo atveju galima atsižvelgti į prieš tręšimą, t. y. tvarte ir mėšlo saugojimo metu, ore išgaravusio azoto kiekį.
110. Norėdama atimti minėtąją azoto dalį, Prancūzija taiko lakumo koeficientą. Iki 2011 m. gruodžio 19 d. nutarimo šis koeficientas, nustatytas melžiamoms karvėms, sudarė 30 proc. Taigi Prancūzija laikė, kad 30 proc. azoto į orą išsiskiria dar tvarte arba mėšlo saugojimo metu. Tačiau Komisija remiasi 2007 m. moksliniu straipsniu(43), kuriame kalbama tik apie 24 proc. koeficientą.
111. Prancūzijos nurodoma literatūra šį skaičių patvirtina(44) . Todėl 2011 m. gruodžio 19 d. nutarime taip pat nurodomas nebe 30 proc., o 25 proc. koeficientas.
112. Taigi Prancūzija neįvykdė įsipareigojimų pagal Nitratų direktyvos 5 straipsnio 4 dalį, taikomą kartu su III priedo 2 ir 3 punktais, nes 2001 m. kovo 6 d. nutarime, nustatant meldžiamų karvių išskiriamo azoto rodiklius, tinkamai nebuvo atsižvelgta į primilžio skirtumus ir taikytas pernelyg didelis lakumo koeficientas.
113. Kalbant apie Komisijos kritiką dėl 2012 m. rugsėjo 1 d.–2013 m. rugpjūčio 31 d. pereinamojo laikotarpio nuostatų, konstatuotina, kad šios nuostatos nebuvo ikiteisminės procedūros dalykas. Todėl šis argumentas nepriimtinas.
2. Kiti gyvuliai
114. Kalbėdama apie kitų rūšių gyvulius, Komisija kritikuoja tik atitinkamus lakumo koeficientus, kurie išliko nepakeisti ir 2011 m. gruodžio 19 d. nutarime. Tiesa, su kiaulėmis susijusią ieškinio dalį Komisija atsiėmė.
115. Šiuo atžvilgiu Komisija, kalbėdama apie galvijus (išskyrus melžiamas karves), sutinka su pirmuoju Prancūzijos prieštaravimu ir pripažįsta, kad skaičiuodama ieškinyje ji padarė klaidą, dėl kurios neteisingai apibūdino kritikuojamo koeficiento padarinius . Ji neprieštarauja ir Prancūzijos argumentui, kad tokia pati klaida padaryta ir aprašant su kitų rūšių gyvuliais susijusius padarinius. Tiesa, ši klaida nereiškia, kad kaltinimas taikius pernelyg didelius koeficientus yra visiškai nepagrįstas.
116. Be to, pažymėtina, kad Komisija lentelėje, kur nurodytos kitos galvijų rūšys, neteisingai nurodo, kad taiko 30 proc. koeficientą, nors iš tiesų taiko 21 proc. koeficientą(45) . Gali būti, kad tai suklaidino Prancūziją ir leido jai manyti, kad Komisija nebeabejoja jos taikomais koeficientais(46) . Vis dėlto tokia prasmė negali būti suteikta akivaizdžiai Komisijos rašymo klaidai, nes kontekstas ir konkretūs rodikliai rodo, kad ji ir toliau remiasi žemesniu koeficientu.
117. Prancūzija taip pat tvirtina, kad kritikuojami koeficientai buvo gauti taikant geresnį metodą nei tas, kuriuo remiasi Komisija. Komisijos pateikiami rodikliai gauti apskaičiavus azoto kiekį, kuris išskiriamas į aplinkos orą tvartuose ir mėšlidėse. O Prancūzijos nurodomi rodikliai grindžiami išskirto azoto palyginimu su azotu, dar tebesančiu mėšle, kai tasai tręšimo tikslais išgabenamas iš tvarto ar mėšlidės.
118. Komisija aiškiai nepasako, kad nesutinka su šiuo iš pirmo žvilgsnio logišku argumentu, tačiau tebesilaiko savo rodiklių.
119. Abejonių dėl Prancūzijos pozicijos vis dėlto kyla, nes iš Prancūzijos pateiktos literatūros apžvalgos nematyti, kad pirmenybė būtų teikiama kokiam nors konkrečiam metodui; ši literatūra tik leidžia padaryti išvadą, kad visi
joje nurodomi rodikliai gauti atliekant eksperimentus, kurių metu buvo atsižvelgiama tik į konkrečias tirtas gyvulių laikymo sąlygas(47) . Be to, apžvalgoje pabrėžiama, kad gauti rodikliai smarkiai svyruoja, ir paaiškinama, kad Prancūzijos taikomi koeficientai labai artimi literatūroje nurodomiems rodikliams(48) . Galiausiai minima ir Komisijos nurodyta studija, dėl kurios nebuvo pareikšta jokių abejonių.
120. Išnagrinėjus Prancūzijos dokumentus, kuriuose pirmą kartą nustatomi dar ir šiandien tebetaikomi galvijų išskiriamo azoto lakumo koeficientai, taip pat matyti, kad tai tėra tuometinėje literatūroje, kurioje buvo rašoma apie melžiamų karvių išskiriamo azoto lakumą, nurodomų rodiklių vidurkis(49) . Diskusijos dėl metodų nematyti.
121. Taigi negalima laikyti, kad apskaičiuojant koeficientus taikomi skirtingi metodai yra pagrindas abejoti Komisijos ieškinio pagrindo moksliniu pagrįstumu.
122. Svarbesnis galėtų būti Prancūzijos prieštaravimas, kad moksliniai duomenys rodo, jog tvarte ir saugojimo metu ore išgaruojančių nitratų kiekis labai skiriasi. Šie svyravimai neleidžia teigti, kad egzistuoja vienas teisingas lakumo koeficientas. Tai būtų galima suprasti taip, kad valstybės narės gali iš esmės pačios nustatyti lakumo koeficientą, neviršijantį mokslinėse studijose pateikiamų skirtingų rezultatų ribų.
123. Tačiau tokia reguliavimo diskrecija būtų nesuderinama su prevencinių veiksmų principu, kurio reikia laikytis taikant Nitratų direktyvą(50), vadinasi, ir perkeliant į nacionalinę teisę jos III priedo 2 ir 3 punktus. Taigi, nustatant vieno gyvulio išskiriamą azoto kiekį, būtina užtikrinti, kad viršutinė 170 kg riba nebūtų viršyta. Tai gali pavykti tik tuomet, jei šis kiekis bus nustatytas toks mažas, kad, nepaisant faktinių lakumo rodiklių svyravimų, tręšiant niekada nebus paskleista daugiau nei 170 kg nitratų.
124. Priešingu atveju gali kilti grėsmė, kad dėl klimato sąlygų ar įprastinės praktikos tam tikruose regionuose prieš tręšimą į orą nuolat bus išskiriama mažiau azoto, nei apskaičiuota pagal lakumo koeficientą. Taigi ten viename hektare per metus bus paskleidžiama daugiau nei 170 kg azoto. Dėl to gali būti užteršti vandenys, o kaip tik to ir siekiama išvengti veiksmų programomis.
125. Vadinasi, Nitratų direktyvos III priedo 2 ir 3 punktuose numatytos viršutinės ribos taikymo tikslais nustatant išskiriamą kiekį pagal gyvulių skaičių, lakumo koeficientus apskaičiuoti galima tik remiantis žemiausiu
moksliškai įrodymu lakumu.
126. Tačiau jei valstybės narės vis dėlto norėtų suteikti ūkininkams galimybę bet kuriuo atveju išnaudoti visą leistiną maksimalų kiekį, jos negali nustatyti leistino tręšiant paskleidžiamo azoto kiekio tiesiog nustatydamos tam tikrus tipus pagal gyvulių skaičių. Nustatant tipus, privaloma numatyti pakankamą saugos ribą tam, kad tam tikrais atvejais nebūtų viršyta viršutinė riba.
127. Kadangi Komisijos reikalaujami žemi lakumo koeficientai iš esmės grindžiami 2007 m. moksliniu straipsniu(51), kurio Prancūzija nepaneigia patikimesniais duomenimis, jie šiam ieškinio pagrindui reikšmingi.
128. Tačiau kitoms gyvulių rūšims Prancūzija taiko akivaizdžiai aukštesnius lakumo koeficientus, nei leidžiama pagal Komisijos duomenis: 30 proc. vietoj 21 proc. kitiems galvijams, 60 proc. vietoj 30 proc. naminiams paukščiams, 30 proc. vietoj 9,5 proc. avims ir ožkoms, 30 proc. vietoj 13 proc. arkliams ir 60 proc. vietoj 45 proc. triušiams.
129. Taigi, Prancūzija neįvykdė įsipareigojimų pagal Nitratų direktyvos 5 straipsnio 4 dalį, taikomą kartu su III priedo 2 ir 3 punktais, nes, 2011 m. gruodžio 19 d. nutarimo II priede nustačiusi galvijų, išskyrus melžiamas karves, naminių paukščių, avių, ožkų, arklių ir triušių išskiriamą azoto kiekį, rėmėsi pernelyg aukštais lakumo koeficientais.
H – Penktasis ieškinio pagrindas: stačių šlaitų dirvų tręšimas
130. Pagal Nitratų direktyvos II priedo A dalies 2 punktą geros žemės ūkio praktikos kodekse (‑uose) turi būti tam tikros nuostatos, kuriose prireikus atsispindėtų stačių šlaitų dirvų tręšimas. Į nuolydį reikia atsižvelgti ir pagal III priedo 3 punkto a papunktį.
131. Penktuoju ieškinio pagrindu Komisija kritikuoja Prancūziją, kad ji, nors ir drausdama tręšti tokius plotus, nėra reglamentavusi leistino nuokrypio. Komisijos manymu, turi būti draudžiama tręšti 8 proc. ir didesnio nuolydžio šlaituose esančius laukus, pievą leistina iki 15 proc.
132. O Prancūzija laikosi nuomonės, kad nuokrypio reglamentuoti nereikia. Jos teigimu, vandens užterštumui taip pat svarbūs daugelis kitų veiksnių. Todėl pakanka bendro pobūdžio draudimo, kurio laikydamiesi ūkininkai gali atsižvelgti į šiuos veiksnius.
133. Komisija nekvestionuoja kitų veiksnių reikšmės, tačiau remiasi studija, kurioje teigiama, kad dideli pavojai atsiranda esant jau 5 proc. nuolydžiui, ir rekomenduojama tręšti tik ne didesnio nei 7 proc. nuolydžio šlaituose esančius plotus. Naudojant tinkamus įrenginius arba kalnuotoje teritorijoje galima tręšti ir plotus, esančius ne didesnio nei 10 proc. nuolydžio šlaituose. Tačiau srutos, t. y. skystas mėšlas, bet kuriuo atveju turėtų būti pilamos tik plotuose, esančiuose ne didesnio nei 7 proc. nuolydžio šlaituose(52) .
134. Prancūzija nepateikia jokių mokslinių argumentų, kurie paneigtų šias rekomendacijas. Tai būtų galima interpretuoti taip, kad šis Komisijos argumentas nebuvo paneigtas. Kadangi veiksmų programas reikia kurti remiantis geriausiais turimais moksliniais duomenimis, vadinasi, būtų galima manyti, kad Prancūzija nepriėmė tinkamų taisyklių, reglamentuojančių stačių šlaitų dirvų tręšimą.
135. Tačiau naujesnėje studijoje, kurią Komisija yra paskelbusi internete, nerekomenduojama paviršiniu būdu tręšti tik pūdymuoti paliktų plotų, esančių didesnio nei 8 proc. nuolydžio šlaituose, ypač jei šlaito ilgis siekia daugiau nei 100 metrų. Visiškai uždrausti tręšti siūloma tik didesnio nei 15 proc. nuolydžio šlaituose. Abi šios rekomendacijos pirmiausia teikiamos kalbant apie netoli paviršinių vandenų esančius plotus(53) .
136. Didesnis nei 100 metrų šlaitų ilgis, kai šlaito nuolydis didesnis nei 8 proc., tėra tik vienas iš ypatingų
pavojų pavyzdžių. Todėl jis negali būti laikomas būtinąja pareigos uždrausti sąlyga.
137. Iš pirmo žvilgsnio būtų galima manyti, kad paviršinių vandenų artumui ir šlaitų ilgiui taikomos tokios pat rekomendacijos. Tačiau studijoje tik nurodomi paviršinių vandenų užteršimo pavojai, kurių gali kilti tręšiant stačių šlaitų dirvas. Anot šios studijos, stačių šlaitų dirvų tręšimas kelia problemų, nes mėšlą ar jau vandenyje ištirpusius azoto junginius tekantis vanduo gali nešti šlaitais žemyn. Jei apačioje yra paviršinių vandenų, jie gali būti iš karto užteršti.
138. Gruntiniams vandenims stačių šlaitų dirvų tręšimas, ko gero, irgi gali kelti tam tikrų pavojų, tačiau tai neminima nei studijoje, nei Komisijos argumentuose. Todėl Komisija neįrodė, kad turi būti uždrausta tręšti stačių šlaitų dirvas, jei netoliese nėra paviršinių vandenų telkinių.
139. Tiesa, Prancūzijos taikomos netoli paviršinių vandenų telkinių esančių plotų tręšimo mėšlu taisyklės, nustatytos 2011 m. gruodžio 19 d. nutarimo I priedo VI dalyje, nedaro šio ieškinio pagrindo nepagrįsto. Pirma, pagal 2011 m. gruodžio 19 d. nutarimo 2 straipsnio 2 dalį ir šios taisyklės įsigaliojo tik 2012 m. rugsėjo 1 d., jau praėjus šiai bylai reikšmingam terminui, todėl į jas šioje byloje atsižvelgti nereikia. Antra, nematyti, kad jose nustatyti atstumai užkirstų kelią pavojui, kad bus užteršti ant stačių šlaitų esantys plotai. Juk jie taikomi nepriklausomai nuo gretimų plotų nuolydžio ir todėl, objektyviai žvelgiant, apskaičiuoti per maži. Saugos atstumai siekia tik nuo 2 iki 35 metrų. Jie negali užkirsti kelio galimybei, kad nitratai tiesiogiai užterš šlaitų papėdėse esančius vandenis.
140. Taigi Prancūzija neįvykdė įsipareigojimų pagal Nitratų direktyvos 5 straipsnio 4 dalį, taikomą kartu su II priedo A dalies 2 punktu ir III priedo 3 punkto a papunkčiu, nes nėra uždraudusi tręšti mėšlu netoli paviršinių vandenų esančių plotų 15 proc. ir didesnio nuolydžio šlaituose, o paviršiniu būdu – ir pūdymuoti paliktų plotų, kurie yra 8–15 proc. nuolydžio šlaituose. Likusi šio ieškinio pagrindo dalis atmestina.
I – Šeštasis ieškinio pagrindas: įšalusios ar apsnigtos dirvos
141. Pagal Nitratų direktyvos II priedo A dalies 3 punktą veiksmų programose turi būti nuostatos, reglamentuojančios įšalusių ar apsnigtų dirvų tręšimą. Pagal III priedo 1.3 punkto b papunktį reikia atsižvelgti į klimato sąlygas.
142. Šeštuoju ieškinio pagrindu Komisija kritikuoja tai, kad pagal 2001 m. kovo 6 d. nutarimo priedo 2.5 punkto 3 papunktį ūkininkams leidžiama I ir III tipo trąšomis tam tikromis sąlygomis tręšti įšalusią dirvą. Tokios pat nuostatos taikomos ir apsnigtų dirvų tręšimui I tipo trąšomis. Jei dirva per parą pakaitomis atitirpsta ir vėl įšąla, leidžiama tręšti visų tipų trąšomis.
143. Prancūzija su kritika nesutinka ir teigia, kad Nitratų direktyvoje nėra numatyta absoliutaus draudimo tręšti įšalusias ar apsnigtas dirvas.
144. Tačiau ir šiuo atžvilgiu valstybių narių diskreciją perkeliant Nitratų direktyvą į nacionalinę teisę riboja jos tikslai ir mokslo duomenys(54) . Iš Komisijos pateiktos studijos matyti, kad niekada negalima leisti tręšti įšalusių ar apsnigtų dirvų, nes tai kelia didelį pavojų gruntiniams ir paviršiniams vandenims(55) . Šioje studijoje taip pat pabrėžiama, kad kaip tik tuomet, kai dirva pakaitomis įšąla ir vėl atitirpsta, skatinama azoto mineralizacija. Susidarantys azoto junginiai tirpsta vandenyje ir todėl gali užteršti pirmiausia gruntinius vandenis, nes esant žemai temperatūrai augalai azoto dar nepasisavina(56) .
145. Prancūzija šio moksliškai pagrįsto argumento neginčija.
146. Naujesnėje Komisijos studijoje kalbama apie tai, kad galbūt būtų galima leisti tręšti sausas įšalusias dirvas, kurioms dėl važinėjimo jomis gresia ypatingas suslėgimo pavojus(57) . Tačiau Prancūzijos priemonės nėra skirtos kovai su šiuo pavojumi.
147. Taigi Prancūzija neįvykdė įsipareigojimų pagal Nitratų direktyvos 5 straipsnio 4 dalį, taikomą kartu su II priedo A dalies 3 punktu ir III priedo 1.3 punkto b papunkčiu, nes pagal 2001 m. kovo 6 d. nutarimo priedo 2.5 punkto 3 papunktį leidžiama tręšti dirvas, kurios per parą pakaitomis atitirpsta ir vėl įšąla, ir sudaroma galimybė tam tikromis sąlygomis leisti tręšti I ir III tipo trąšomis įšalusias dirvas, o I tipo trąšomis – apsnigtas dirvas.
V – Bylinėjimosi išlaidos
148. Pagal Procedūros reglamento 138 straipsnio 1 dalį pralaimėjusiai šaliai nurodoma padengti bylinėjimosi išlaidas, jeigu laimėjusi šalis to reikalavo. Kadangi Komisija reikalavo, kad Prancūzijos Respublika padengtų bylinėjimosi išlaidas, o Prancūzijos Respublika, netgi ir atsižvelgiant į atsiimtus kaltinimus ir nepriimtinus Komisijos argumentus, bylą iš esmės pralaimėjo, ji privalo padengti bylinėjimosi išlaidas.
VI – Išvada
149. Todėl siūlau Teisingumo Teismui priimti tokį sprendimą:
1. Pripažinti, kad Prancūzija neįvykdė įsipareigojimų pagal 1991 m. gruodžio 12 d. Tarybos direktyvos 91/676/EEB dėl vandenų apsaugos nuo taršos nitratais iš žemės ūkio šaltinių 5 straipsnio 4 dalį, taikomą kartu su II priedo A dalies 1, 2, 3 ir 5 punktais ir III priedo 1.1, 1.2, 1.3, 2 ir 3 punktais, nes:
– 2001 m. kovo 6 d. Nutarime dėl pažeidžiamose zonose įgyvendinamos nacionalinės vandenų taršos nitratais iš žemės ūkio šaltinių mažinimo veiksmų programos nebuvo numatyta draudimų tręšti I tipo trąšomis rudens pasėlių,
– 2011 m. gruodžio 19 d. nutarimo dėl pažeidžiamose zonose įgyvendinamos nacionalinės veiksmų programos vandenų taršai nitratais iš žemės ūkio šaltinių sumažinti I priedo I dalyje numatyti tik nedideli daugiau nei prieš šešis mėnesius pasėtos pievos tręšimo I tipo trąšomis apribojimai,
– 2001 m. kovo 6 d. nutarime tręšti pavasario pasėlius I tipo trąšomis buvo draudžiama tik nuo liepos 1 d. iki rugpjūčio 31 d.,
– 2001 m. kovo 6 d. nutarime tręšti rudens pasėlius II tipo trąšomis buvo draudžiama tik nuo lapkričio 1 d. iki sausio 15 d.,
– 2001 m. kovo 6 d. nutarime tręšti rudens pasėlius III tipo trąšomis, o pavasario pasėlius II tipo trąšomis buvo draudžiama tik iki sausio 15 d.,
– 2011 m. gruodžio 19 d. nutarimo I priedo I dalyje nedraudžiama daugiau nei prieš šešis mėnesius pasėtos pievos tręšti II tipo trąšomis jau nuo rugsėjo 15 d.,
– 2011 m. gruodžio 19 d. nutarimo I priedo I dalyje nedraudžiama kalnuotuose regionuose tręšti daugiau nei prieš šešis mėnesius pasėtos pievos III tipo trąšomis vasario mėnesį, kai ten laikosi žemesnė negu 5  laipsnių temperatūra,
– mėšlui saugoti skirtų talpyklų dydis, vadovaujantis 2011 m. gruodžio 19 d. nutarimo 2 straipsnio 1 dalies 1 ir 2 punktais ir I priedo II dalimi, apskaičiuojamas remiantis pernelyg trumpais laikotarpiais, kai tręšti draudžiama,
– pagal 2011 m. gruodžio 19 d. nutarimo I priedo II dalies 2 punktą leidžiama saugoti suspaustą mėšlo ir šiaudų mišinį laukuose iki dešimties mėnesių, nenumatant, kad mėšlas turi būti pilamas ant hidroizoliacinio pasluoksnio ir saugomas uždengtas,
– 2001 m. kovo 6 d. nutarime nėra pakankamai tikslių subalansuoto tręšimo taisyklių,
– 2001 m. kovo 6 d. nutarime, nustatant meldžiamų karvių išskiriamo azoto rodiklius, tinkamai neatsižvelgta į primilžio skirtumus ir taikytas pernelyg didelis lakumo koeficientas,
– 2011 m. gruodžio 19 d. nutarimo II priede, nustatant galvijų, išskyrus melžiamas karves, naminių paukščių, avių, ožkų, arklių ir triušių išskiriamo azoto kiekį, remiamasi pernelyg aukštais lakumo koeficientais,
– nedraudžiama tręšti mėšlu netoli paviršinių vandenų esančių plotų šlaituose su 15 proc. ir didesniu nuolydžiu, o paviršiniu būdu – pūdymuoti paliktų plotų šlaituose su 8–15  proc. nuolydžiu,
– pagal 2001 m. kovo 6 d. nutarimo priedo 2.5 punkto 3 papunktį leidžiama tręšti dirvas, kurios per parą pakaitomis atitirpsta ir vėl įšąla, ir sudaroma galimybė tam tikromis sąlygomis leisti tręšti I ir III tipo trąšomis įšalusias dirvas, o I tipo trąšomis – apsnigtas dirvas.
2. Atmesti likusią ieškinio dalį.
3. Priteisti iš Prancūzijos Respublikos bylinėjimosi išlaidas.
(1) .
(2)  – 1991 m. gruodžio 12 d. Tarybos direktyva 91/676/EEB dėl vandenų apsaugos nuo taršos nitratais iš žemės ūkio šaltinių (OL L 375, p. 1; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 2 t., p. 68), iš dalies pakeista 2008 m. spalio 22 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentu (EB) Nr. 1137/2008 dėl kai kurių teisės aktų, kuriems taikoma Sutarties 251 straipsnyje nustatyta tvarka, nuostatų, susijusių su reguliavimo procedūra su tikrinimu, suderinimo su Tarybos sprendimu 1999/468/EB (OL L 311, p. 1).
(3)  – Komisijos ataskaita Tarybai ir Europos Parlamentui dėl Tarybos direktyvos 91/676/EEB dėl vandenų apsaugos nuo taršos nitratais iš žemės ūkio šaltinių įgyvendinimo remiantis 2008–2011 m. valstybių narių ataskaitomis (COM[2013] 683 final ).
(4)  – Commission staff working document accompanying the Report on the implementation of Council Directive 91/676/EEC concerning the protection of waters against pollution caused by nitrates from agricultural sources based on Member State reports for the period 2008–2011, SWD(2013) 405 final, Part ¾, p. 41.
(5)  – Komisijos dokumentas SWD(2013) 405 final
(minėtas 4 išnašoje, p. 17).
(6)  – JORF, 2001 m. sausio 13 d., p. 655.
(7)  – JORF, 2001 m. kovo 25 d., p. 4712.
(8)  – JORF, 2011 m. gruodžio 21 d., p. 21556.
(9)  – 2007 m. birželio 28 d. Sprendimas Komisija prieš Ispaniją
(C‑235/04, Rink. p. I‑5415, 52 punktas), 2012 m. rugsėjo 6 d. Sprendimas Komisija prieš Belgiją
(C‑150/11, 43 punktas) ir 2012 m. lapkričio 6 d. Sprendimas Komisija prieš Vengriją
(C‑286/12, 41 punktas).
(10)  – Panašiai kaip ir 2005 m. rugsėjo 22 d. Sprendime Komisija prieš Belgiją
(C‑221/03, Rink. p. I‑8307, 24 ir paskesni punktai).
(11)  – 1965 m. gruodžio 1 d. Sprendimas Komisija prieš Italiją
(45/64, Rink. 1126, 1137), 1992 m. lapkričio 17 d. Sprendimas Komisija prieš Graikiją
(C‑105/91, Rink. p. I‑5871, 13 punktas) ir Sprendimas Komisija prieš Belgiją
(minėtas 10 išnašoje, 39 punktas).
(12)  – 2005 m. vasario 1 d. Sprendimas Komisija prieš Austriją
(C‑203/03, Rink. p. I‑935, 30 punktas) ir Sprendimas Komisija prieš Belgiją
(minėtas 10 išnašoje, 40 punktas).
(13)  – Sprendimas Komisija prieš Belgiją
(minėtas 10 išnašoje, 41 punktas).
(14)  – 2003 m. spalio 2 d. Sprendimas Komisija prieš Nyderlandus
(C‑322/00, Rink. p. I‑11267, 46 punktas). Dėl pažeidžiamų zonų nustatymo taip pat žr. 1999 m. balandžio 29 d. Sprendimą Standley ir kt.
(C‑293/97, p. I‑2603, 37 ir 39 punktai).
(15)  – Sprendimas Komisija prieš Nyderlandus
(minėtas 14 išnašoje, 46 punktas).
(16)  – Žr. 2006 m. birželio 8 d. Sprendimą WWF Italia ir kt.
(C‑60/05, Rink. p. I‑5083, 27 punktas), 2007 m. spalio 25 d. Sprendimą Komisija prieš Graikiją
(C‑334/04, Rink. p. I‑9215, 32 punktas) ir 2007 m. gruodžio 13 d. Sprendimą Komisija prieš Airiją
(C‑418/04, Rink. p. I‑10947, 63 punktas).
(17)  – Environmental Resources Management, Evaluation des programmes d’action élaborés par les États membres
(2001), ieškinio A‑10 priedas.
(18)  – A. Gac, F. Béline, T. Bioteau ir K. Maguet „A French inventory of gaseous emissions (CH4, N20, NH3) from livestock manure management using a mass-flow approach“, Livestock Science
Nr. 112, 2007, p. 252–260.
(19)  – DLO‑Alterra Wageningen UR ir kt. „Recommendations for establishing Action Programmes under Directive 91/676/EEC concerning the protection of waters against pollution caused by nitrates from agricultural sources“ (http://ec.europa.eu/environment/water/water-nitrates/pdf/study4.zip).
(20)  – 1992 m. gegužės 21 d. Tarybos direktyva 92/43/EEB dėl natūralių buveinių ir laukinės faunos bei floros apsaugos (OL L 206, p. 7; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 15 sk., 2 t., p. 102).
(21)  – 2005 m. spalio 20 d. Sprendimas Komisija prieš Jungtinę Karalystę
(C‑6/04, Rink. p. I‑9017, 26 punktas), 2007 m. gegužės 10 d. Sprendimas Komisija prieš Austriją
(C‑508/04, Rink. p. I‑3787, 73 punktas) ir Sprendimas Komisija prieš Airiją
(minėtas 16 išnašoje, 219 punktas).
(22)  – Žr. mano 2010 m. sausio 28 d. išvadą byloje Komisija prieš Liuksemburgą
(C‑526/08, Rink. p. I‑6151, 99 punktas).
(23)  – Ieškinio 108 punkto paskutinis sakinys.
(24)  – Žr. ieškinio priedus, p. 446.
(25)  – Žr. 2011 m. gruodžio 19 d. nutarimo I priedo I dalies 7 išnašą.
(26)  – Žr. šios išvados 25 punktą.
(27)  – Sprendimas Komisija prieš Nyderlandus
(minėtas 14 išnašoje, 136 punktas).
(28)  – Žr. 2011 m. studiją (minėta 19 išnašoje, Part B, Farming practices in relation to water pollution risks, p. 46).
(29)  – Http://www.inst-elevage.asso.fr/IMG/pdf/Dexel_Methode_et_referentiel.pdf, p. 63.
(30)  – Žr. šios išvados 36 ir paskesnius punktus.
3 (1)  – Minėta 17 išnašoje.
(32)  – Atsiliepimo į ieškinį 3 priedas, p. 93.
(33)  – Žr. 2011 m. studiją (minėta 19 išnašoje, Part B, Farming practices in relation to water pollution risks, p. 43).
(34)  – Minėta 19 išnašoje, Part D, Recommendations for Measures, p. 47.
(35)  – Ieškinio priedai, p. 392 ir 394.
(36)  – Žr. šios išvados 78 punktą.
(37)  – Žr. atsiliepimo į ieškinį 3 priedą, p. 97.
(38)  – Sprendimas Komisija prieš Nyderlandus
(minėtas 14 išnašoje, 71 punktas).
(39)  – Sprendimas Komisija prieš Nyderlandus
(minėtas 14 išnašoje, 73 punktas).
(40)  – 2001 m. kovo 8 d. Sprendimas Komisija prieš Liuksemburgą
(C‑266/00, Rink. p. I‑2073, 30 punktas).
(41)  – Žr. šios išvados 35 punktą.
(42)  – 2002 m. kovo 14 d. Sprendimas Komisija prieš Vokietiją
(C‑161/00, Rink. p. I‑2753, 46 punktas).
(43)  – Minėtas 18 išnašoje.
(44)  – Atsiliepimo į ieškinį 5 priedas, p. 101 ir paskesni.
(45)  – Dubliko 132 punktas.
(46)  – Tripliko 171 punktas.
(47)  – Atsiliepimo į ieškinį 5 priedas, p. 103.
(48)  – Atsiliepimo į ieškinį 5 priedas, p. 103 ir paskesni.
(49)  – CORPEN „Estimation des flux d’azote, de phosphore et de potassium associés aux bovins allaitants et aux bovins en croissance et à l’engrais, issus des troupeaux allaitants et laitiers et à leur système fourrager“, 2001, p. 6, daroma nuoroda į melžiamų karvių rodiklius – CORPEN „Estimation des flux d’azote, de phosphore et de potassium associés aux vaches laitières et à leur système fourrager“, 1999, p. 5.
(50)  – Žr. šios išvados 30 punktą.
(51)  – Minėtas 18 išnašoje.
(52)  – 2001 m. studija (minėta 17 išnašoje, p. 18).
(53)  – 2011 m. studija (minėta 19 išnašoje, Part D, Recommendations for Measures, p. 54–55).
(54)  – Žr. šios išvados 30–31 punktus.
(55)  –	2001 m. studija (minėta 17 išnašoje, p. 16).
(56)  – 2001 m. studija (minėta 17 išnašoje, p. 17).
(57)  – 2011 m. studija (minėta 19 išnašoje, Part D, Recommendations for Measures, p. 55–56).