62006CC0240
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
YVES BOT
prednesené 5. júla 2007 (
1
)
Vec C-240/06
Konanie začaté na návrh
Fortum Project Finance SA
„Článok 56 ods. 1 ES — Smernica 69/335/EHS — Článok 12 ods. 1 písm. a) a c) — Výnimka zo zákazu dvojitého zdanenia vkladov — Vklad v podobe akcií spoločnosti usadenej v inom členskom štáte — Výmena akcií — Daň z prevodov majetku“
1.
Touto prejudiciálnou otázkou žiada Korkein hallinto-oikeus (Najvyšší správny súd Fínska) Súdny dvor, aby rozhodol, či článok 56 ES a článok 12 ods. 1 písm. c) smernice Rady 69/335/EHS zo 17. júla 1969 o nepriamych daniach z tvorby a navyšovania základného imania (
2
) majú byť vykladané tak, že im odporuje vyrubovanie dane z prevodov akcií.
2.
Táto žaloba patrí do rámca sporu medzi spoločnosťou Fortum Project Finance SA (ďalej „Fortum Project Finance“), usadenou v Luxembursku, a fínskym daňovým úradom vo veci uplatnenia dane z prevodov majetku na túto spoločnosť z dôvodu výmeny akcií uskutočnenej so spoločnosťou Fortum Oyj usadenou vo Fínsku.
3.
Táto vec predovšetkým umožní Súdnemu dvoru vysvetliť, podľa mojej vedomosti po prvýkrát, ako zosúladiť článok 12 ods. 1 písm. a) smernice 69/335 s článkom 12 ods. 1 písm. c) tej istej smernice.
4.
V nasledujúcich úvahách preukážem, prečo podľa môjho názoru článok 12 ods. 1 písm. c) smernice 69/335 sa má vykladať tak, že mu neodporuje vyrubovanie dane, akou je fínska daň z prevodov majetku, v prípade, že sa cenné papiere prevedú ako vecný vklad na kapitálovú spoločnosť, ktorá za to ako protiplnenie odovzdá ňou novoemitované akcie.
I – Právny rámec
A – Právo Spoločenstva
5.
Podľa článku 56 ods. 1 ES:
„V rámci ustanovení tejto kapitoly sú zakázané všetky obmedzenia pohybu kapitálu medzi členskými štátmi a medzi členskými štátmi a tretími krajinami.“
6.
V dôvodovej správe k návrhu smernice Rady o nepriamych daniach z tvorby a navyšovania základného imania, predloženej Komisiou 14. decembra 1964 (
3
), sa uvádza, že „[nepriame] dane [na pohyb kapitálu] sa skladajú po prvé z daní z tvorby a zvýšenia základného imania a po druhé z obchodovania s cennými papiermi. Tento návrh smernice sa týka nepriamych daní na tvorbu a zvýšenie základného imania, oblasť, ktorá zahŕňa daň z vkladu vlastného imania spoločnosti, kolkové poplatky na vnútroštátne cenné papiere, kolkové poplatky pri uvedení cenných papierov zahraničného pôvodu na vnútroštátny trh alebo pri ich vydaní na vnútroštátnom trhu a iné nepriame dane podobného charakteru. Pokiaľ ide o nepriame dane z obchodovania s cennými papiermi, ako napríklad dane z burzových operácií, budú predmetom iného návrhu smernice. Tento návrh sa ich preto netýka“ (
4
).
7.
Zatiaľ čo tento posledný návrh viedol k prijatiu smernice 69/335, návrh smernice Rady o nepriamych daniach z obchodovania s cennými papiermi, predložený Komisiou 2. apríla 1976 (
5
), ani zmenený návrh z 9. apríla 1987 (
6
), neviedli k prijatiu smernice Radou.
8.
Ako tiež vyplýva z jej prvého odôvodnenia, cieľom smernice 69/335 je podpora voľného pohybu kapitálu, ktorá je považovaná za podstatnú podmienku vytvorenia hospodárskej únie, ktorej charakteristiky sú podobné charakteristikám domáceho trhu.
9.
Keďže zákonodarca Spoločenstva sa domnieval, že nepriame dane zo zvýšenia základného kapitálu, menovite poplatky vyrubiteľné za príspevky kapitálu podnikom a firmám a dane vyberané kolkami pri cenných papieroch, umožňujú vznik diskriminácie, dvojitého zdanenia a rozdielností, ktoré narušujú voľný pohyb kapitálu, rozhodol sa ich eliminovať harmonizáciou. (
7
)
10.
V tomto smere sa na jednej strane rozhodol zrušiť dane vyberané kolkami pri cenných papieroch. (
8
) Na druhej strane stanovil pravidlo, že dane zo zvýšenia základného imania podniku alebo firmy na súčasnom trhu by sa mali platiť len raz a že úroveň týchto daní by mala byť rovnaká vo všetkých členských štátoch tak, aby to nezasahovalo do pohybu kapitálu. (
9
) Smernica 69/335 teda vykonala harmonizáciu štruktúry a sadzieb daní z vkladov do kapitálových spoločností, nazvanej „daň z vkladu“ (
10
).
11.
Podľa článku 4 ods. 1 tejto smernice budú dani z vkladu podliehať niektoré transakcie, medzi ktoré podľa písmena c) patrí zvýšenie základného imania kapitálovej obchodnej spoločnosti prostredníctvom vkladu peňažných prostriedkov alebo iných peniazmi oceniteľných hodnôt akéhokoľvek druhu.
12.
Podľa článku 7 ods. 2 uvedenej smernice môže takáto transakcia podliehať dani z vkladu, ktorej jednotná sadzba nepresiahne 1 %.
13.
V rozsahu, v akom ďalšie nepriame dane s rovnakými charakteristikami ako dane z vkladu alebo dane vyberané kolkami pri cenných papieroch môžu mariť účel opatrení prijatých v smernici 69/335, musia byť tieto dane zrušené. (
11
)
14.
Článok 10 tejto smernice stanovuje:
„Okrem kapitálových daní členské štáty nebudú uplatňovať z hľadiska podnikov, firiem, združení alebo právnických osôb pracujúcich pre zisk akékoľvek dane [okrem daní z vkladu členské štáty nebudú na podniky, firmy, združenia alebo právnické osoby založené na účel zisku uplatňovať akékoľvek dane – neoficiálny preklad] z hľadiska:
a)
transakcií vzťahujúcich sa na článok 4;
b)
príspevkov, úverov alebo ustanovení služieb, vyskytujúcich sa ako časť transakcií vzťahujúcich sa na článok 4;
…“
15.
Okrem toho článok 11 tejto smernice zaväzuje členské štáty, aby nepodriaďovali nijakej forme zdaňovania niektoré iné transakcie, akými sú vytváranie, vydávanie akcií alebo iných cenných papierov rovnakého typu, ich prijímanie pre kvotáciu na burze, sprístupňovanie na trhu alebo pre obchody na burze.
16.
Nakoniec článok 12 ods. 1 smernice 69/335 uvádza taxatívny výpočet daní a poplatkov, ktoré bez zreteľa na články 10 a 11 tejto smernice môžu členské štáty uvaliť, a to najmä:
„a)
dane na transfer cenných papierov, či už je to paušálna sadzba alebo nie;
b)
dane za transfer vrátane daní za registráciu pozemku, či už podniku, firme, združeniu alebo právnickej osobe pracujúcej pre zisk, za podnikanie [podnik — neoficiálny preklad] alebo nehnuteľný majetok umiestnený na ich teritóriu;
c)
dane za transfer aktív ľubovoľného druhu pretransferovaných do podniku, firmy, združenia alebo právnickej osoby pracujúcej pre zisk, pokiaľ takýto majetok bude pretransferovaný ináč ako akcie podniku;
…“
B – Vnútroštátne právo
17.
Relevantnými ustanoveniami fínskeho zákona o dani z prevodov majetku [varainsiirtolaki (931/1996), ďalej len „zákona o dani z prevodov majetku“] sú nasledujúce ustanovenia:
18.
Paragraf 1 tohto zákona stanovuje, že v prípade prevodu nehnuteľností a cenných papierov sa musí podľa nasledujúcich ustanovení odviesť štátu daň z prevodu.
19.
Pokiaľ ide o predmet tejto dane, paragraf 4 ods. 4 zákona o dani z prevodu najmä stanovuje, že táto daň sa odvádza, ak sa nehnuteľnosť previedla na verejnú obchodnú spoločnosť, komanditnú spoločnosť, akciovú spoločnosť alebo inú spoločnosť za akcie alebo podiely, alebo na základe inej formy kapitálovej investície.
20.
Podľa paragrafu 15 ods. 1 tohto zákona je nadobúdateľ povinný odviesť daň z prevodu vlastníctva k cenným papierom. Paragraf 15 ods. 3. tohto zákona v tomto ohľade stanovuje, že úprava v paragrafoch 4 ods. 4 a 5 toho istého zákona o dani z prevodov a iných formách nadobúdania nehnuteľností platí aj pre prevod a iné formy nadobúdania cenných papierov.
21.
Vyrubovanie dane z prevodu predpokladá, že jedna zo strán prevodu podlieha vo všeobecnosti daňovej povinnosti vo Fínsku v zmysle zákona o dani z príjmov [tuloverolaki (1535/1992)] z 30. decembra 1992. Podľa paragrafu 9 ods. 1 bodu 1 tohto zákona podlieha daňovej povinnosti, pokiaľ ide o jej prímy vo Fínsku a v zahraničí, každá osoba, ktorá v danom roku býva vo Fínsku, ako aj tuzemské združenie, účelové združenie alebo pozostalosť.
22.
Pokiaľ ide o daň a skutočnosti zakladajúce vznik dane, paragraf 20 ods. 1 zákona o dani z prevodov stanovuje, že pri prevode cenných papierov predstavuje daň 1,6 % kúpnej ceny alebo protihodnoty. Okrem toho podľa paragrafu 20 ods. 2 tohto zákona sa daň z prevodu alebo inej formy nadobudnutia v zmysle paragrafu 4 ods. 4 vypočíta z tržnej hodnoty prevedeného majetku v čase prevodu.
23.
Nakoniec je vhodné upresniť, že vo Fínsku nie je stanovené vyberanie kapitálovej dane v zmysle smernice 69/335.
II – Skutočnosti a sporové konanie vo veci samej
24.
Ako vyplýva z návrhu na začatie prejudiciálneho konania, Fínska republika rozhodla, že rozdelí výrobu energie koncernu Fortum do dvoch samostatných oblastí, jednak do obstarávania a rafinácie ropy a jednak do výroby elektrickej energie a plynu. K rozdeleniu došlo 1. mája 2004 takým spôsobom, že sa z Fortum Oil and Gas Oy vytvorili dva nové podniky, Fortum Oil Oy a Fortum Heat and Gas Oy, ktoré v plnom rozsahu vlastní Fortum Oyj. Aktíva a pasíva, ktoré nepatria do podnikania s ropou, boli prevedené na Fortum Heat and Gas Oy.
25.
Transakcia v spore vo veci samej predstavovala prevedenie podielu poslednej uvedenej spoločnosti prostredníctvom výmeny akcií na inú spoločnosť koncernu, a to na Fortum Project Finance, žalobkyňu vo veci samej, na účel zvýšenia jej základného imania. Fortum Project Finance po zvýšení svojho základného imania o hodnotu nadobudnutých akcií vydala nové akcie, ktoré previedla na Fortum Oyj ako náhradu za vklad v podobe akcií Fortum Heat and Gas Oy.
26.
Z vkladu vloženého do Fortum Project Finance výmenou akcií je v Luxembursku vyberaná od spoločnosti jednopercentná daň z vkladu.
27.
Fortum Project Finance požiadala Uudenmaan verovirasto (Finančný úrad Uusimaa) o určenie, či takisto musí za akcie Fortum Heat and Gas Oy, ktoré v rámci výmeny akcií získa od Fortum Oyj, zaplatiť daň z prevodu. Predbežným rozhodnutím z 29. októbra 2004 Uudenmaan verovirasto stanovil, že Fortum Project Finance musí zaplatiť daň z prevodu, a uviedol, že výška tejto dane bola určená na základe tržnej hodnoty akcií, ktoré táto spoločnosť získala ako vklad.
28.
Fortum Project Finance podala žalobu na Helsingin hallinto-oikeus (Správny súd v Helsinkách), v ktorej navrhovala zrušiť predbežné rozhodnutie Finančného úradu Uusimaa a v novom predbežnom rozhodnutí určiť, že podnik za získanie akcií Fortum Heat and Gas Oy v rámci výmeny akcií nemusí zaplatiť žiadnu daň z prevodu. Vo svojej žalobe najmä uvádza, že táto daň je v rozpore s článkom 56 ods. 1 ES a článkom 12 ods. 1 písm. c) smernice 69/335.
29.
Hallinto-oikeus túto žalobu zamietol. Zastával názor, že daň z prevodov majetku nebola v rozpore s týmito ustanoveniami, pričom sa opieral najmä o rozsudky z 11. decembra 1997, Immobiliare SIF, (
12
) a zo 17. decembra 1998, Codan (
13
). Okrem toho sa domnieval, že návrh na začatie prejudiciálneho konania o výklade článku 12 ods. 1 písm. c) smernice 69/335 nebol, konkrétne vzhľadom na túto judikatúru Súdneho dvora, nevyhnutný.
30.
Fortum Project Finance podala na Korkein hallinto-oikeus opravný prostriedok proti rozhodnutiu hallinto-oikeus. Opätovne tvrdila, že daň z prevodov majetku, ktorú Fínsko vyberá od spoločnosti, ktorej základné imanie sa zvyšuje, je podľa jej názoru v rozpore so smernicou 69/335, ak spoločnosť, ktorá nadobúda akcie, vydáva ako protiplnenie svoje vlastné akcie.
III – Návrh na začatie prejudiciálneho konania
31.
Vo svojom rozhodnutí vnútroštátneho súdu Korkein hallinto-oikeus uvádza, že musí rozhodnúť, či je možné uložiť daň z prevodov majetku na základe ustanovení fínskeho zákona, týkajúcich sa akcií Fortum Heat and Gas Oy, ktoré naňho previedol Fortum Oyj ako vecný vklad a za ktoré Fortum Oyj odovzdá ako protiplnenie novoemitované akcie.
32.
Keďže sa Korkein hallinto-oikeus domnieval, že výklad práva Spoločenstva je nevyhnutný na rozhodnutie vo veci samej, rozhodol o prerušení konania a Súdnemu dvoru položil túto prejudiciálnu otázku:
„Má sa článok 56 ES a článok 12 ods. 1 písm. c) [smernice 69/335] vykladať tak, že im odporuje vyrubovanie fínskej dane z prevodov majetku (varainsiirtovero) v prípade, že sa cenné papiere prevedú spôsobom opísaným v návrhu na začatie prejudiciálneho konania ako vklad na akciovú spoločnosť, ktorá za to ako protiplnenie odovzdá svoje novoemitované vlastné akcie?“
33.
V konaní pred Súdnym dvorom predložili fínska vláda a vláda Spojeného kráľovstva, ako aj Komisia písomné a ústne pripomienky. Fortum Project Finance predložila svoje stanovisko na pojednávaní, ktoré sa konalo 19. apríla 2007.
IV – Analýza
34.
Vnútroštátny súd v skutočnosti žiada, aby Súdny dvor rozhodol, či sa článok 56 ods. 1 ES a článok 12 ods. 1 písm. c) smernice 69/335 majú vykladať tak, že odporujú vyrubovaniu dane, akou je fínska daň z prevodov majetku, keď sú cenné papiere prevádzané ako vklad do kapitálovej spoločnosti, ktorá ako protiplnenie za tento prevod odovzdáva svoje vlastné novoemitované akcie.
35.
Je potrebné si povšimnúť, že nepriaznivé dôsledky, ktoré môže spôsobiť použitie daňového systému, akým je v prejednávanom prípade daňový systém týkajúci sa pohybu kapitálu, vyplývajú zo súbežného výkonu daňovej právomoci dvoch členských štátov. Na jednej strane na základe toho, čo umožňuje smernica 69/335, ukladá Luxemburské veľkovojvodstvo kapitálovej spoločnosti so sídlom na jej území daň z vkladu pri zvyšovaní jej základného imania vkladom akéhokoľvek druhu. Na druhej strane v rozsahu, v akom je tento vklad tvorený akciami prevedenými na spoločnosť usadenú vo Fínsku, pričom nadobúdajúca spoločnosť vydá ako protiplnenie nové akcie, musí nadobúdajúca spoločnosť taktiež zaplatiť fínsku daň z prevodov majetku.
36.
Preskúmanie súladu takejto situácie dvojitého zdanenia s ohľadom na právo Spoločenstva sa podľa môjho názoru musí uskutočniť výlučne s ohľadom na smernicu 69/335, ktorá harmonizovala štruktúru a sadzby nepriamych daní z tvorby a zvyšovania základného imania.
37.
Teraz je potrebné preskúmať, či táto smernica, a najmä článok 12 ods. 1 písm. c) tejto smernice, sa má vykladať tak, že odporuje vyrubovaniu fínskej dane z prevodu v situácii, akou je situácia v spore vo veci samej, v prípade, že sú cenné papiere prevádzané ako vklad do kapitálovej spoločnosti, ktorá ako protiplnenie odovzdáva svoje vlastné novoemitované akcie.
38.
Vláda Spojeného kráľovstva sa domnieva, že transakcia vo veci samej nespadá do pôsobnosti smernice 69/335. V tomto ohľade poznamenáva, že transakcia môže byť považovaná za tvorbu a zvýšenie základného imania v zmysle článku 4 ods. 1 tejto smernice len v prípade, ak sa zvýši hospodársky potenciál dotknutých spoločností. Podľa nej nie je tomu tak v prejednávanom prípade, pretože imanie koncernu Fortum, ktorý sa berie do úvahy ako celok, sa na základe prevodu podielu materskej spoločnosti vo Fortum Heat and Gas Oy na Fortum Project Finance nezmenilo.
39.
Naopak sa domnievam, že transakcia v prejednávanom prípade spadá do pôsobnosti smernice 69/335. Je potrebné teda pripomenúť, že podľa článku 4 ods. 1 písm. c) tejto smernice transakcia spočívajúca vo zvýšenie základného imania kapitálovej obchodnej spoločnosti prostredníctvom vkladu peňažných prostriedkov alebo iných peniazmi oceniteľných hodnôt akéhokoľvek druhu podlieha harmonizovanej dani z vkladu. Prejednávaná vec tomuto príkladu zodpovedá, pretože transakcia sa v tomto prípade týka zvýšenia základného imania Fortum Project Finance prostredníctvom akcií Fortum Heat and Gas Oy.
40.
Okrem toho Súdny dvor rozhodol, že „‚zvýšenie základného imania‘ v zmysle článku 4 ods. 1 písm. c) smernice 69/335 predpokladá buď formálne zvýšenie základného imania prostredníctvom vydania nových obchodných podielov, alebo zvýšenie nominálnej hodnoty existujúcich obchodných podielov“ (
14
). Zo spisu vyplýva, že Fortum Project Finance ako protiplnenie za vklad, ktorý získala, vydala novoemitované akcie, ktoré previedla na Fortum Oyj.
41.
Podľa článku 4 ods. 1 písm. c) smernice 69/335 transakcia vo veci samej podlieha v Luxembursku dani z vkladu.
42.
Podľa článku 10 písm. a) a b) tejto smernice nesmú byť členským štátom na túto transakciu uložené akékoľvek ďalšie dane. Vo svetle posledného odôvodnenia tejto smernice uvedený článok v skutočnosti stanovuje zásadu zákazu nepriamych daní, ktoré majú rovnaké znaky ako daň z vkladu. (
15
)
43.
Podľa článku 12 ods. 1 smernice 69/335 sa možno sa od zásady výlučného charakteru kapitálovej dane rôznymi spôsobmi odchýliť, a to v tom zmysle, že tento článok výslovne oprávňuje členské štáty na výber určitého množstva daní a poplatkov. Súdny dvor okrem toho niekoľkokrát jasne uviedol, že „článok 12 ods. 1 smernice stanovuje taxatívny zoznam iných daní a poplatkov, ako je daň z vkladu, ktorých daňovníkmi, resp. poplatníkmi, odchylne od článkov 10 a 11 tejto smernice, môžu byť kapitálové spoločnosti v súvislosti s postupmi uvedenými v posledných uvedených ustanoveniach“ (
16
).
44.
Je teda potrebné určiť, či zákon o dani z prevodov majetku, ktorý upravuje vyrubovanie tejto dane v prípade, že sa cenné papiere prevedú ako vklad do kapitálovej spoločnosti, ktorá za to ako protiplnenie odovzdá ňou novoemitované akcie, je v tomto aspekte v súlade s tým, čo umožňuje článok 12 ods. 1 smernice 69/335.
45.
Fínska vláda a vláda Spojeného kráľovstva sa domnievajú, že článok 12 ods. 1 písm. a) tejto smernice oprávňuje členské štáty vyrubiť daň z prevodu cenných papierov uskutočneného ako vklad do kapitálovej spoločnosti, ktorá za to ako protiplnenie odovzdá ňou novoemitované akcie bez toho, aby to bolo v rozpore s článkom 12 ods. 1 písm. c) tejto smernice.
46.
Podľa týchto dvoch vlád sa na uloženie dane z prevodu akcií uplatní iba článok 12 ods. 1 písm. a) smernice 69/335. Na podporu tohto tvrdenia sa tieto dve vlády dovolávajú už citovaných rozsudkov Immobiliare SIF a Codan. Vzhľadom na to, že sa situácie, o ktorých bolo rozhodnuté v týchto rozsudkoch, týkali vkladov, ktorých protihodnotou boli akcie, a pričom Súdny dvor napriek okolnostiam nepristúpil k výkladu článku 12 ods. 1 písm. c) tejto smernice, preukazujú tieto rozsudky, že toto ustanovenie nie je relevantné v prípade, ktorý je prejednávaný vo veci samej, teda v situácii, v ktorej protiplnenie za nepeňažný vklad predstavuje vydanie novoemitovaných akcií spoločnosti, ktorá vklad nadobúda. Aj článok 12 ods. 1 písm. c) tejto smernice má byť chápaný tak, že sa uplatní na zostávajúce kategórie majetku, ktoré nespadajú pod článok 12 ods. 1 písm. a) alebo b) smernice 69/335.
47.
Na rozdiel od tvrdenia fínskej vlády a vlády Spojeného kráľovstva Komisia zastáva názor, podľa ktorého článok 12 ods. 1 písm. a) tejto smernice predstavuje základné pravidlo týkajúce sa zdanenia prevodu cenných papierov, zatiaľ čo článok 12 ods. 1 písm. c) tejto smernice určuje detailnejšie pravidlo týkajúce sa zdanenia prevodu cenných papierov a ďalších aktív na spoločnosť v podobe vkladu. Toto posledné uvedené ustanovenie by malo mať prednosť za okolností podobných tým, ktoré sú v prejednávanom prípade. Odlišný výklad by podľa Komisie viedol k tomu, že by sa článok 12 ods. 1 písm. c) smernice 69/335 stal neúčinným v prípade prevodu vlastníctva k cenným papierom na spoločnosť, zatiaľ čo toto ustanovenie odkazuje na prevod „majetku akéhokoľvek druhu“.
48.
Preskúmanie týchto ustanovení v spojení s článkom 10 tejto smernice potvrdzuje túto analýzu. Komisia sa domnieva, že zákaz uvedený v článku 10 písm. a) a b) smernice 69/335 nemá len vylúčiť vyrubovanie ďalších daní obdobnej povahy, ako je daň z vkladu, ale taktiež všeobecne zabrániť tomu, aby kapitálové vklady boli zdaňované viac ako jedenkrát. Prijatím tejto smernice zákonodarca Spoločenstva chcel zrušiť dane, ktoré majú rovnaký účinok ako daň z vkladu, teda dane, ktoré vytvárajú finančnú záťaž pri kapitálovom vklade do spoločnosti. Okrem toho skutočnosť, že článok 12 ods. 1 písm. c) tejto smernice obsahuje zákaz uloženia dane z vkladov uskutočnených akcionármi ako protiplnenie za podiely na nadobúdajúcej spoločnosti, potvrdzuje, že cieľom tohto ustanovenia je zabrániť uloženiu akýchkoľvek daní okrem kapitálovej dane. Cieľom tohto ustanovenia je teda konať tak, aby vklad aktív akcionára do spoločnosti nebol považovaný za skutočný prevod, inými slovami, za prevod na tretiu osobu, ale skôr ako pridelenie kontroly vykonávanej nad aktívami patriacimi do majetku spoločnosti.
49.
Nakoniec sa Komisia domnieva, že pokiaľ má byť článok 12 ods. 1 smernice 69/335 považovaný za skutočnú odchýlku od článku 10 tejto smernice, musel by byť predmetom reštriktívneho výkladu. V prípade pochybností musí mať zákaz akéhokoľvek dodatočného zdanenia prednosť. V rozpore s tým, čo tvrdia fínska vláda a vláda Spojeného kráľovstva, už citované rozsudky Immobiliare SIF a Codan nemôžu spochybniť analýzu Komisie, pretože Súdny dvor nebol v týchto veciach vyzvaný, aby sa zaoberal vzťahmi medzi rôznymi bodmi článku 12 ods. 1 tejto smernice.
50.
Fortum Project Finance uviedla na pojednávaní, že súhlasí so stanoviskom predloženým Komisiou v jej písomných pripomienkach.
51.
Zo všetkých predchádzajúcich pripomienok vyplýva, že hlavný problém v rámci tohto návrhu na začatie prejudiciálneho konania je určenie, či článok 12 ods. 1 písm. a) smernice 69/335 oprávňuje členské štáty uložiť daň z prevodu cenných papierov vrátane prípadu, keď spoločnosť, na ktorú majú byť cenné papiere prevedené, vydá ako protiplnenie svoje vlastné akcie bez toho, aby to bolo v rozpore s článkom 12 ods. 1 písm. c) tejto smernice. Je teda vhodné hlavne skúmať vzťah medzi písmenami a) a c) tohto článku. Pre úplnosť mojej analýzy je nutné zohľadniť písmeno b) tohto článku.
52.
Na úvod je teda vhodné upresniť, že transakcia ako vo veci samej predstavuje v práve spoločností nepeňažný vklad. Nepeňažný vklad teda predstavuje akýkoľvek majetok patriaci spoločnosti odlišný od peňažnej sumy, ktorý môže byť ocenený v peniazoch a ktorý je prevoditeľný. Môže ísť o hnuteľné alebo nehnuteľné veci, hmotný alebo nehmotný majetok.
53.
Protiplnenie takéhoto vkladu môže byť rôzne. Ak je protiplnením vkladu výlučne poskytnutie práv v spoločnosti (obchodné podiely alebo akcie), ide o vklad, ktorý možno považovať za „obyčajný“. Naopak, ak sú protiplnením vkladu výhody inej povahy, ktorými sa znižujú riziká spoločnosti, vklad sa nazýva „vklad za protihodnotu“. V tomto poslednom prípade výhody poskytnuté ako protiplnenie môžu spočívať napríklad v tom, že spoločnosť prevezme záväzky vkladateľa alebo spoločnosť zaplatí vkladateľovi doplatok. Nakoniec vklad sa nazýva „zmiešaným“, pokiaľ spoločník za svoj vklad prijme ako protiplnenie nielen práva v spoločnosti, ale aj ďalšie hodnoty, ktoré nepatria medzi riziká spoločnosti.
54.
S ohľadom na tieto definície transakcia v spore vo veci samej zodpovedá klasickému spôsobu protiplnenia za vklad v poskytnutí práv v spoločnosti, teda v obyčajnom vklade.
55.
Ak následne preskúmam znenie článku 12 ods. 1 písm. a), b) a c) smernice 69/335, tento článok uvádza nasledujúce rozlíšenia. Zatiaľ čo sa písmená a) a b) týkajú špecifických kategórií majetku, teda jednak cenných papierov a jednak nehnuteľného majetku a podniku, písmeno c) sa odlišuje všeobecným vymedzením majetku, na ktorý sa uplatní („majetok ľubovoľného druhu“), a tým, že stanovuje podmienku prípustnosti dane za transfer majetku, ktorý je predmetom vkladu. Protiplnením tohto vkladu musia byť „iné hodnoty ako obchodné podiely“.
56.
Stanovisko Komisie, podporené taktiež Fortum Project Finance, spočíva v uprednostnení článku 12 ods. 1 písm. c) smernice 69/335, pretože protiplnením za vklad použitý v rámci tvorby a zvýšenia základného imania sú obchodné podiely. Naopak, fínska vláda a vláda Spojeného kráľovstva zdôrazňujú, že článok 12 ods. 1 písm. a) a b) tejto smernice sa vzťahuje na špecifický majetok, a teda musí mať prednosť, pokiaľ sa transakcia vkladu týka takéhoto majetku.
57.
Názor, ktorý zastáva Komisia, vykazuje výhodu, ktorá umožňuje zohľadniť jeden zo základných cieľov tejto smernice, teda zrušenie iných nepriamych daní ako daň z vkladu, ktorá sa ukladá na tvorbu a zvýšenie základného imania a podporu voľného pohybu kapitálu. Z tohto hľadiska žiadna transakcia považovaná za „obyčajný“ vklad nemôže byť predmetom akejkoľvek dane odlišnej od harmonizovanej dane z vkladu.
58.
Pri výklade písmen a) a b) článku 12 ods. 1 smernice 69/335 vo svetle písmena c) smernice Komisia významným spôsobom obmedzuje ich rozsah, pričom dôsledkom je, že tieto dve prvé písmená umožňujú dane z prevodu vlastníctva cenných papierov, nehnuteľného majetku a podniku len v rámci transakcií za protihodnotu, teda transakcií obdobných bežnému predaju.
59.
Napriek tomu, že je toto tvrdenie s ohľadom na ciele smernice 69/335 zaujímavé, nemyslím si, že zákonodarca Spoločenstva chcel obmedziť rozsah odchýlok z dane z vkladu, ktoré výslovne pripustil, a to z nasledujúcich dôvodov.
60.
Po prvé je potrebné poznamenať, že písmená a) a b) v článku 12 ods. 1 tejto smernice neuvádzajú ani priamo, ani prostredníctvom odkazu na písmeno c) toho istého článku podmienku, podľa ktorej má byť protiplnenie za prevod majetku iné ako obchodné podiely.
61.
Po druhé je potrebné zdôrazniť, že ak by písmená a) a b) mali byť systematicky vykladané vo svetle písmena c), malo by to za dôsledok nielen to, že by k obsahu týchto dvoch písmen bola pridaná podmienka, ktorá nie je výslovne uvedená zákonodarcom Spoločenstva, ale najmä by boli zbavené celého potrebného účinku.
62.
Ak by bolo nutné pripustiť, že článok 12 ods. 1 písm. c) smernice 69/335 má prednosť v rámci transakcie porovnateľnej s obyčajným vkladom a že písmená a) a b) nevyhnutne obsahujú implicitnú podmienku týkajúcu sa iného protiplnenia, ako sú obchodné podiely, nemalo by žiadnu logiku z pohľadu zákonodarnej techniky ani by nebolo v nijakom záujme z právneho hľadiska, aby boli zachované dve ustanovenia týkajúce sa cenných papierov, ako aj nehnuteľného majetku a podnikov.
63.
Keďže sa článok 12 ods. 1 písm. c) smernice 69/335 týka „majetku ľubovoľného druhu“, zahŕňal by úplne aj obsah písmen a) a b) toho istého článku, takže existencia týchto dvoch písmen by nemala žiaden zmysel ani žiaden úžitok.
64.
Inak povedané, pokiaľ by sme prijali stanovisko Komisie, postačovalo by, aby zákonodarca Spoločenstva uviedol v texte článku 12 ods. 1 tejto smernice iba písmeno c), pretože pokrýva dane za transfer týkajúce sa prevodu cenných papierov alebo prevodu nehnuteľného majetku alebo podnikov a umožňuje ukladanie takýchto daní iba v prípade vkladu za protihodnotu.
65.
To však nezodpovedá voľbe zákonodarcu Spoločenstva, ktorý chcel dane za transfer tvoriace odchýlku rozlišovať v troch rozličných bodoch od zásady výlučného charakteru kapitálovej dane. Nemôžem teda súhlasiť s výkladom, aj keď je uspokojivejší s ohľadom na ciele smernice 69/335, ktorého dôsledkom by bola zmena znenia, ako aj štruktúry článku 12 ods. 1 tejto smernice. Takýto názor by bol v rozpore s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora, podľa ktorej „ak možno ustanovenie práva Spoločenstva vykladať viacerými spôsobmi, treba uprednostniť ten výklad, ktorý svojou povahou zabezpečuje jeho potrebný účinok“ (
17
).
66.
Podľa môjho názoru je jediným výkladom zlučiteľným so zachovaním potrebného účinku týchto dvoch písmen ten výklad, ktorý spočíva v tom, že sú považované za špeciálne ustanovenia v tom zmysle, že ide o ustanovenia, ktoré sa použijú na špecifické kategórie majetku vo vzťahu k článku 12 ods. 1 písm. c) smernice 69/335. Podľa tohto výkladu „majetok ľubovolného druhu“, ktorý je uvedený v tomto poslednom ustanovení, môže byť chápaný tak, že zahŕňa majetok iného druhu ako majetok, ktorý je predmetom článku 12 ods. 1 písm. a) a b) tejto smernice.
67.
Po tretie je potrebné podotknúť, že výklad, ktorý navrhujem Súdnemu dvoru, je v súlade s už citovanými rozsudkami Immobiliare SIF a Codan. Je vhodné stručne pripomenúť, ako rozhodol Súdny dvor v týchto dvoch rozsudkoch.
68.
V už citovanom rozsudku Súdny dvor rozhodol, že článok 12 ods. 1 písm. a) smernice 69/335 sa má vykladať v tom zmysle, že umožňuje členskému štátu vyberať daň v prípade prevodu akcií bez ohľadu na to, či spoločnosť, ktorá tieto akcie vydáva, je kótovaná na burze, a či tiež prevod akcií sa uskutočnil na burze, alebo priamo medzi postupcom a nadobúdateľom. (
18
)
69.
Je vhodné uviesť, že Súdny dvor dospel k tomuto výkladu článku 12 ods. 1 písm. a) tejto smernice na základe obdobného faktického kontextu, aký je v prejednávanej veci. Spoločnosť Aktieselskabet Forsikringsselskabet Codan (ďalej len „Codan“) uzavrela s troma britskými spoločnosťami, ktoré držali celé základné imanie dánskej spoločnosti Fjerde Sø A/S (ďalej len „Fjerde Sø“), zmluvu týkajúcu sa nadobudnutia celého imania tejto poslednej menovanej spoločnosti. Akcie Fjerde Sø boli prevedené britskými spoločnosťami na Codan, táto spoločnosť zvýšila svoje základné imanie o sumu, ktorej výška zodpovedala výške vložených akcií. Všetky tieto akcie vyplývajúce z tohto zvýšenia boli následne prevedené na britské spoločnosti ako úhrada za imanie Fjerde Sø.
70.
Na základe dánskeho zákona mal Codan zaplatiť kapitálovú daň vo výške 1 % z dôvodu zvýšenia imania, ktoré uskutočnil. Okrem toho dánsky daňový orgán taktiež požadoval zaplatenie dane vo výške 1 % z prevodu akcií. Transakcia obyčajného vkladu v prejednávanom prípade bola teda predmetom dvojitého zdanenia. Pri výklade článku 12 ods. 1 písm. a) smernice 69/335 Súdny dvor napriek tomu pripustil, že v takejto situácii a odchylne od článkov 10 a 11 tejto smernice (
19
) bola dánska daň z prevodu akcií v súlade s tým, čo umožňuje smernica.
71.
Okrem toho v už citovanom rozsudku Immobiliare SIF Súdny dvor predovšetkým rozhodol, že článok 12 smernice 69/335 sa má vykladať v tom zmysle, že pri príležitosti zvýšenia imania kapitálovej spoločnosti uskutočneného vkladom nehnuteľného majetku umožňuje členskému štátu odchylne od zákazu uvedeného v článku 10 tejto smernice vyberať dane, ako sú registračná daň, daň zo zápisu a daň zo zápisu do katastra nehnuteľností, pod podmienkou, že tieto dane nebudú vyššie ako dane, ktoré sa uplatňujú na obdobné transakcie v členskom štáte zdanenia.
72.
Zo skutkových okolností, ktoré sú základom tejto veci, poznamenávam, že spoločníci Società Immobiliare SIF SpA zvýšili imanie tejto spoločnosti vkladom nehnuteľného majetku, kde protiplnením bolo vydanie nových akcií. Išlo teda o obyčajný vklad.
73.
Pre poskytnutie užitočnej odpovede vnútroštátnemu súdu sa Súdny dvor rozhodol preskúmať článok 12 smernice 69/335, zatiaľ čo tento článok nebol uvedený v prejudiciálnych otázkach. Presnejšie, Súdny dvor sa domnieval, že relevantným ustanovením bol v tomto prípade článok 12 ods. 1 písm. b) tejto smernice. V tomto ohľade upresnil, že toto ustanovenie „umožňuje všeobecne členským štátom vyberať pri vklade do kapitálovej spoločnosti okrem kapitálovej dane tiež dane, ktorých vznik je objektívne spojený s vlastníctvom nehnuteľného majetku alebo podniku“ (
20
).
74.
Súdny dvor však v žiadnom okamihu nepovažoval za nevyhnutné vykladať článok 12 ods. 1 písm. c) smernice 69/335, čo potvrdzuje úvahu, podľa ktorej toto ustanovenie nemôže mať prednosť pred písmenom a) ani pred písmenom b) tohto článku, a to len z dôvodu, že protiplnením za prevod majetku sú obchodné podiely.
75.
Z týchto dvoch rozsudkov vyplýva, že písmená a) a b) tohto článku zachovávajú ich potrebný účinok, pretože ide o prevod cenných papierov alebo prevod nehnuteľného majetku alebo podniku. Pokiaľ by bol pripustený výklad, podľa ktorého by sa písmeno c) tohto článku použilo, ak by sa transakcia v prejednávanom prípade týkala obyčajného vkladu, viedlo by to k spochybneniu týchto dvoch rozsudkov, čo sa mi vidí nežiaduce.
76.
Po štvrté zdôrazňujem, že ak chcel zákonodarca Spoločenstva skutočne uprednostniť písmeno c) článku 12 ods. 1 smernice 69/335 v prípade obyčajného vkladu, mal reagovať na výklad, ktorý zastával Súdny dvor v už citovaných rozsudkoch Immobiliare SIF a Codan, zmenou tohto článku.
77.
V tomto ohľade uvádzam, že takáto zmena nebola vykonaná a ani sa o nej neuvažovalo pri vypracovaní návrhu smernice z roku 2006. Tento návrh, aj keď je neskorší ako už citované rozsudky Immobiliare SIF a Codan, preberá bez výhrady v novom článku 6 s výnimkou niekoľkých redakčných zmien poradie a formuláciu rôznych písmen článku 12 ods. 1 smernice 69/335.
78.
Po piate je potrebné uviesť, že výklad, ktorý predkladám Súdnemu dvoru, síce vedie k výsledku, ktorý je v rozpore s cieľom smernice vedúcim k zrušeniu iných nepriamych daní na tvorbu a zvýšenie základného imania ako daň z vkladu, napriek tomu je možné v niektorých prípadoch kumulovať dve nepriame dane v rámci jednej transakcie tvorby a zvýšenia základného imania z dôvodu výnimiek výslovne pripustených zákonodarcom Spoločenstva v článku 12 ods. 1 smernice 69/335.
79.
Pokiaľ ide o dane z transferu cenných papierov, upozorňujem, že myšlienka koexistencie medzi nimi a kapitálovou daňou vychádza explicitne z návrhu smernice z roku 1976. (
21
)
80.
V skutočnosti článok 10 ods. 1 tohto návrhu vyjadruje zásadu, podľa ktorej transakcie z cenných papierov nesmú podliehať žiadnej dani, ktorej základ by predstavovala cena akcie, ktorá je predmetom transakcie, odlišnej od harmonizovanej dane stanovenej týmto návrhom. Článok 10 ods. 2 písm. a) tohto návrhu však stanovuje, že odchylne od odseku 1 boli členské štáty oprávnené vyberať kapitálovú daň, ako je definované smernicou 69/335.
81.
Ak posudzujeme článok 12 ods. 1 písm. a) smernice 69/335 v spojení s tým, čo stanovuje návrh smernice z roku 1976, je nutné pripustiť, že toto ustanovenie odráža myšlienku koexistencie. Jej účelom je teda priznať členským štátom možnosť použitia okrem dane z vkladu aj daní z transferu cenných papierov, ktoré neboli doteraz harmonizované zákonodarcom Spoločenstva. Dôvodová správa návrhu smernice z roku 1964 posilňuje túto myšlienku, pretože uvádza, že sa tento návrh nedotýka nepriamych daní z obchodu s cennými papiermi (
22
).
82.
Nakoniec je vhodné poznamenať, že aj keď je pravda, že Súdny dvor uviedol, že výnimka obsiahnutá v článku 12 ods. 1 písm. a) smernice 69/335 sa má vykladať reštriktívne, (
23
) nemalo by to podľa môjho názoru viesť k tomu, aby toto ustanovenie bolo zbavené akéhokoľvek potrebného účinku.
V – Návrh
83.
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy navrhujem, aby Súdny dvor na prejudiciálne otázky položené Korkein hallinto-oikeus odpovedal nasledujúcim spôsobom:
Článok 12 ods. 1 písm. c) smernice Rady 69/335/EHS zo 17. júla 1969 o nepriamych daniach z tvorby a navyšovania základného imania v znení smernice Rady 85/303/EHS z 10. júna 1985 sa má vykladať tak, že neodporuje vyrubovaniu dane, akou je fínska daň z prevodu majetku, v prípade, že sú cenné papiere prevádzané ako vklad do kapitálovej spoločnosti, ktorá ako protiplnenie odovzdá svoje novoemitované akcie, pretože takáto daň je povolená podľa článku 12 ods. 1 písm. a) tejto smernice.
(
1
)	Jazyk prednesu: francúzština.
(
2
)	Ú. v. ES L 249, s. 25; Mim. vyd. 09/001, s. 11. Smernica v znení smernice Rady 85/303/EHS z 10. júna 1985 (Ú. v. ES L 156, s. 23; Mim. vyd. 09/001, s. 122, ďalej len „smernica 69/335“). Upozorňujem, že Komisia Európskych spoločenstiev predložila 4. decembra 2006 návrh smernice Rady o nepriamych daniach z tvorby a navyšovania základného imania [KOM(2006) 760 v konečnom znení, ďalej len „návrh smernice z roku 2006“]. Podľa dôvodovej správy k tomuto návrhu je smernica prepracovaním smernice 69/335. Jej cieľom je „zjednodušiť zložitý právny text Spoločenstva, postupne zrušiť daň z vkladu, ktorá je považovaná za značnú prekážku rozvoja podnikov Európskej únie a sprísniť zákaz týkajúci sa zavádzania alebo ukladania iných obdobných daní“.
(
3
)	KOM(64) 526 v konečnom znení, ďalej len „návrh smernice z roku 1964“.
(
4
)	Tamže, s. 2.
(
5
)	Ú. v. ES C 133, s. 1, ďalej len „návrh smernice z roku 1976“. Tento návrh smernice mal za cieľ harmonizovať nepriame dane z obchodov s cennými papiermi. Podľa článku 2 ods. 1 tohto návrhu „na účely tejto smernice je zdaniteľným obchodom prevod alebo nadobudnutie cenných papierov za protihodnotu, pokiaľ je obchod uzavretý v členskom štáte alebo v tretej krajine osobou s bydliskom v členskom štáte. Každý prevod alebo nadobudnutie predstavuje samostatný zdaniteľný obchod“ [neoficiálny preklad].
(
6
)	KOM(87) 139 v konečnom znení.
(
7
)	Druhé odôvodnenie smernice 69/335.
(
8
)	Piate odôvodnenie.
(
9
)	Šieste odôvodnenie.
(
10
)	Siedme odôvodnenie.
(
11
)	Posledné odôvodnenie.
(
12
)	C-42/96, Zb. s. I-7089.
(
13
)	C-236/97, Zb. s. I-8679.
(
14
)	Rozsudok z 30. marca 2006, Aro Tubi Trafilerie, C-46/04, Zb. s. I-3009, bod 33 a citovaná judikatúra.
(
15
)	Pozri najmä rozsudok z 2. decembra 1997, Fantask a i., C-188/95, Zb. s. I-6783, bod 21.
(
16
)	Pozri najmä rozsudok z 15. júna 2006, Badischer Winzerkeller, C-264/04, Zb. s. I-5275, bod 31 a citovanú judikatúru. Pozri v tomto zmysle rozsudky Immobiliare SIF, už citovaný, bod 33, a Codan, už citovaný, bod 21 a citovanú judikatúru.
(
17
)	Pozri najmä rozsudok z 24. februára 2000, Komisia/Francúzsko, C-434/97, Zb. s. I-1129, bod 21. Ako vysvetľuje profesor Denys Simon, „efektívny výklad pozostáva zo škály rôznych techník, od jednoduchého argumentu ad absurdum až do skutočného teleologického výkladu“. Z pohľadu intenzity účinkov môžeme „rozlišovať minimálne tri úrovne efektívneho výkladu roztriedené podľa stúpajúcej efektivity“. V prvej etape, na ktorú sa tu obmedzím, „zásada potrebného účinku sa javí ako argumentácia ad absurdum: je možné prevziať klasické vyjadrenie tohto pravidla ‚každý výklad, ktorý vedie k absurdnému záveru, musí byť odmietnutý… žiadnemu aktu nie je možné prisúdiť taký zmysel, z ktorého by vyplynulo čokoľvek absurdné‘[de VATTEL, E.: Le droit des gens, Paris, 1856, L. II, kap. XVII, odsek 282]. Inak povedané, je nutné, aby mal akt aspoň jeden účinok“. Pozri SIMON, D.: L’interprétation judiciaire des traités d’organisations internationales — Morphologie des conventions et fonction juridictionnelle, Pedone, Paris, 1981, s. 338 a 339.
(
18
)	Pozri tiež uznesenie z 5. februára 2004, Sonae Distribuição, C-357/02, neuverejnené v Zbierke, bod 23, a rozsudok zo 7. septembra 2006, Organon Portuguesa, C-193/04, Zb. s. I-7271, bod 21.
(
19
)	Bod 21. Takisto poukazujem, že v bode 22 Súdny dvor stanovuje „odchýlku od článku 12 ods. 1 písm. a) smernice“.
(
20
)	Bod 35. Pokiaľ pokračujeme v tejto argumentácii, dôvod na existenciu článku 12 ods. 1 smernice 69/335 všeobecne spočíva na nasledujúcej myšlienke: „umožnenie týchto daní a poplatkov, dodatočných ku kapitálovej dani, sa vysvetľuje skutočnosťou, že aj keď nejde o vklad do spoločnosti, tieto poplatky alebo dane sa použijú. Tieto poplatky alebo dane nezdaňujú vklad ako taký, ale určitú transakciu, ktorá by v prejednávanom prípade pozostávala z vkladu, ale mohla by existovať nezávisle od akéhokoľvek vkladu“. Pozri článok RICHARD, D.: „Bilan de 25 ans d’harmonisation des impôts indirects frappant les rassemblements de capitaux“, Cahiers de droit européen, č. 1 — 2, 1996, s. 31 až 72, s. 69. Cieľom článku 12 ods. 1 smernice 69/335 je umožniť členským štátom ponechať si ich daňovú právomoc týkajúcu sa transakcií, ako je prevod vlastníctva, ktoré nemusia súvisieť s vkladom.
(
21
)	K tejto myšlienke koexistencie pozri aj bod 44 návrhov, ktoré predniesol generálny advokát Alber 17. septembra 1998 v už citovanej veci Codan.
(
22
)	Pozri bod 6 týchto návrhov.
(
23
)	Rozsudok z 15. júla 2004, Komisia/Belgicko, C-415/02, Zb. s. I-7215, bod 37.