62022CJ0351_RES
Vec C‑351/22
Neves 77 Solutions SRL
proti
Agenţia Naţională de Administrare Fiscală – Direcţia Generală Antifraudă Fiscală
(návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Tribunalul Bucureşti)
Rozsudok Súdneho dvora (veľká komora) z 10. septembra 2024
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Spoločná zahraničná a bezpečnostná politika (SZBP) – Reštriktívne opatrenia s ohľadom na konanie Ruskej federácie, ktorým destabilizuje situáciu na Ukrajine – Rozhodnutie 2014/512/SZBP – Článok 2 ods. 2 písm. a) – Právomoc Súdneho dvora – Článok 24 ods. 1 druhý pododsek posledná veta ZEÚ – Článok 275 ZFEÚ – Článok 215 ZFEÚ – Článok 17 Charty základných práv Európskej únie – Právo vlastniť majetok – Zásady právnej istoty a zákonnosti trestov – Sprostredkovateľské služby v súvislosti s vojenským materiálom – Zákaz poskytovania takýchto služieb – Neoznámenie príslušným vnútroštátnym orgánom – Priestupok – Pokuta – Automatické zhabanie súm prijatých ako protihodnota za zakázanú transakciu“
Spoločná zahraničná a bezpečnostná politika – Reštriktívne opatrenia prijaté s ohľadom na situáciu na Ukrajine – Zákaz poskytovania sprostredkovateľských služieb v súvislosti s vojenským materiálom – Súdne preskúmanie zákonnosti – Rozsah – Všeobecne záväzné ustanovenie, ktoré nemá povahu individuálneho reštriktívneho opatrenia
[Článok 275 druhý odsek ZFEÚ; rozhodnutie Rady 2014/512/SZBP, zmenené rozhodnutím 2014/659/SZBP, článok 2 ods. 2 písm. a); nariadenie Rady č. 833/2014]
(pozri body 37, 39)
Prejudiciálne otázky – Právomoc Súdneho dvora – Výklad všeobecne záväzných ustanovení rozhodnutia ustanovujúceho prerušenie alebo čiastočné alebo úplné obmedzenie hospodárskych a finančných vzťahov s jednou alebo viacerými tretími krajinami – Rozsah – Ustanovenia patriace medzi opatrenia potrebné na vykonanie uvedeného rozhodnutia – Nevykonanie Radou – Ustanovenia, ktoré sú základom vnútroštátneho sankčného opatrenia prijatého voči tretím osobám – Zahrnutie
[Články 2, 19, 21, 24 a 40 ZEÚ; článok 215 ods. 1 a článok 267 ZFEÚ; rozhodnutie Rady 2014/512/SZBP, zmenené rozhodnutím 2014/659/SZBP, článok 2 ods. 2 písm. a)]
(pozri body 44 – 53, 56, 57, 60, 61)
Spoločná zahraničná a bezpečnostná politika – Reštriktívne opatrenia prijaté s ohľadom na situáciu na Ukrajine – Pôsobnosť – Zákaz poskytovania sprostredkovateľských služieb v súvislosti s vojenským materiálom – Zahrnutie – Materiál, ktorý nebol nikdy dovezený na územie členského štátu – Neexistencia vplyvu
[Rozhodnutie Rady 2014/512/SZBP, zmenené rozhodnutím 2014/659/SZBP, článok 2 ods. 2 písm. a)]
(pozri body 64, 65, 71 a výrok 1)
Základné práva – Charta základných práv – Právo vlastniť majetok – Rozsah
(Charta základných práv Európskej únie, článok 17 ods. 1 a článok 52 ods. 3)
(pozri body 82 – 84)
Spoločná zahraničná a bezpečnostná politika – Reštriktívne opatrenia prijaté s ohľadom na situáciu na Ukrajine – Zákaz poskytovania sprostredkovateľských služieb v súvislosti s vojenským materiálom – Porušenie zákazu – Neoznámenie poskytnutia príslušným vnútroštátnym orgánom – Automatické zhabanie celého výnosu uvedenej transakcie – Prípustnosť – Podmienky
[Charta základných práv Európskej únie, článok 17 ods. 1 a článok 52 ods. 1; spoločná pozícia Rady 2008/944/SZBP, článok 12; rozhodnutie Rady 2014/512/SZBP, zmenené rozhodnutím 2014/659/SZBP, článok 2 ods. 2 písm. a)]
(pozri body 87 – 95, 101, 107 a výrok 2)
Zhrnutie
Súdny dvor, na ktorý podal Tribunalul București (Vyšší súd Bukurešť, Rumunsko) návrh na začatie prejudiciálneho konania, spresnil rozsah obmedzení svojej právomoci v oblasti spoločnej zahraničnej a bezpečnostnej politiky (SZBP). (
1
) Okrem toho sa vyjadril k pôsobnosti zákazu poskytovania sprostredkovateľských služieb v súvislosti s vojenským materiálom stanovenému v článku 2 ods. 2 písm. a) rozhodnutia 2014/512/SZBP (
2
) o reštriktívnych opatreniach prijatých Radou Európskej únie s ohľadom na konanie Ruska, ktorým destabilizuje situáciu na Ukrajine.
Rumunská spoločnosť Neves 77 Solutions SRL (ďalej len „Neves“) má za hlavnú činnosť sprostredkovanie predaja výrobkov v oblasti letectva.
V roku 2019 Neves uzavrela s ukrajinskou spoločnosťou SFTE Spetstechnoexport (ďalej len „SFTE“) zmluvu o prevode vlastníckeho práva k 32 rádiostaniciam, ktoré sa mali dodať do Spojených arabských emirátov. Po tom, čo kúpila od jednej portugalskej spoločnosti tieto rádiostanice, z ktorých 20 bolo vyrobených v Rusku a vyvezených do Spojených arabských emirátov, ich Neves na žiadosť spoločnosti SFTE previedla na indickú spoločnosť.
Keďže rumunská daňová správa sa domnievala, že táto sprostredkovateľská transakcia porušila článok 2 ods. 2 písm. a) rozhodnutia 2014/512, vypracovala v roku 2020 zápisnicu o správnom priestupku, ktorou sa spoločnosti Neves uložila pokuta a zhabanie súm prijatých ako protihodnota za túto transakciu.
Neves podala žalobu o neplatnosť uvedenej zápisnice na Judecătoria Sectorului 1 București (Súd prvej inštancie [obvod 1] Bukurešť, Rumunsko), ktorý túto žalobu zamietol. Neves sa teda proti tomuto rozsudku odvolala na Vyšší súd Bukurešť, vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania.
Posúdenie Súdnym dvorom
Pokiaľ ide o právomoc Súdneho dvora vykladať článok 2 ods. 2 písm. a) rozhodnutia 2014/512, Súdny dvor v prvom rade konštatoval, že toto ustanovenie zavádza reštriktívne opatrenie so všeobecnou pôsobnosťou, ktoré slúži ako základ pre vnútroštátne sankčné opatrenie. Hoci právomoc Súdneho dvora nie je nijako obmedzená, pokiaľ ide o nariadenie prijaté na základe článku 215 ZFEÚ, ktorým sa vykonávajú pozície Únie prijaté v kontexte SZBP, zákaz poskytovania sprostredkovateľských služieb stanovený v tomto článku 2 ods. 2 písm. a) nebol v čase skutkových okolností vo veci samej vykonaný v nariadení.
V prvom rade však v rámci kontroly dodržiavania článku 40 prvého odseku ZEÚ (
3
) prináleží Súdnemu dvoru najmä dbať na to, aby Rada, pokiaľ ide o vykonávanie článku 215 ZFEÚ, nemohla obísť právomoc Súdneho dvora, pokiaľ ide o nariadenie podľa tohto článku. V tejto súvislosti z jasného znenia článku 215 ods. 1 ZFEÚ vyplýva, že Rade prináleží prijať opatrenia potrebné na vykonanie rozhodnutia SZBP, ktorým sa prijíma pozícia Únie týkajúca sa prerušenia alebo obmedzenia hospodárskych a finančných vzťahov s treťou krajinou. Táto inštitúcia sa teda v prípade, na ktorý sa vzťahuje tento odsek 1, nachádza v situácii presne vymedzenej právomoci.
V druhom rade možnosť obrátiť sa na Súdny dvor s návrhom na začatie prejudiciálneho konania podľa Zmlúv, týkajúcim sa nariadenia prijatého na základe článku 215 ods. 1 ZFEÚ, musí byť dostupná vo vzťahu ku všetkým ustanoveniam, ktoré mala Rada zahrnúť do takéhoto nariadenia a ktoré slúžia ako základ pre vnútroštátne sankčné opatrenie prijaté voči tretím osobám. Tento výklad umožňuje zabezpečiť nielen jednotné uplatňovanie práva Únie vnútroštátnymi súdmi, ale aj koherenciu systému súdnej ochrany stanoveného právom Únie. Prejudiciálne konanie, (
4
) ktoré je základom súdneho systému Únie, totiž zásadným spôsobom prispieva k zachovaniu hodnoty právneho štátu, na ktorom je Únia založená. (
5
)
Súdny dvor má teda právomoc vykladať reštriktívne opatrenie so všeobecnou pôsobnosťou za predpokladu, že Rade prináležalo vykonať toto opatrenie, ktoré slúži ako základ pre vnútroštátne sankčné opatrenie, v nariadení podľa článku 215 ZFEÚ. V prejednávanej veci zákaz poskytovať predmetné sprostredkovateľské služby má za cieľ obmedziť schopnosť hospodárskych subjektov uskutočňovať transakcie patriace do pôsobnosti Zmluvy o fungovaní EÚ. (
6
) Možno ho vykonať na úrovni Únie len vtedy, ak po ňom nasleduje prijatie takéhoto nariadenia a patrí medzi opatrenia potrebné na vykonanie rozhodnutia 2014/512 na úrovni Únie, ktoré mala Rada vykonať v nariadení č. 833/2014.
Súdny dvor mal preto právomoc odpovedať na prejudiciálne otázky.
V merite veci Súdny dvor v prvom rade zastával názor, že zákaz poskytovania sprostredkovateľských služieb uvedený v článku 2 ods. 2 písm. a) rozhodnutia 2014/512 sa uplatňuje aj vtedy, ak vojenský materiál, ktorý je predmetom dotknutej sprostredkovateľskej transakcie, nebol nikdy dovezený na územie členského štátu.
V druhom rade Súdny dvor zdôraznil, že uvedené ustanovenie v spojení s vlastníckym právom zakotveným v článku 17 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“), ako aj so zásadami právnej istoty a zákonnosti trestov nebráni vnútroštátnemu opatreniu zhabania celého výnosu zo sprostredkovateľskej transakcie uvedenej v tomto článku 2 ods. 2 písm. a), ku ktorému dochádza automaticky po tom, ako príslušné vnútroštátne orgány konštatujú porušenie zákazu uskutočnenia tejto transakcie a povinnosti oznámiť ju.
Pokiaľ ide o vlastnícke právo, Súdny dvor na úvod pripomenul judikatúru Európskeho súdu pre ľudské práva (ďalej len „ESĽP“), podľa ktorej na opatrenia zhabania týkajúce sa príjmov z trestného činu alebo nezákonnej činnosti alebo nástroja použitého na spáchanie trestného činu, ktorý nepatrí tretej osobe konajúcej v dobrej viere, sa vo všeobecnosti vzťahuje právna úprava užívania majetku, aj keď samotnou svojou povahou zbavujú osobu jej majetku. (
7
)
V prejednávanej veci sa zdá, že toto obmedzenie výkonu vlastníckeho práva je v súlade so zásadou proporcionality a v dôsledku toho je odôvodnené vzhľadom na podmienky stanovené v článku 52 ods. 1 Charty, čo však prináleží overiť vnútroštátnemu súdu. Toto obmedzenie je totiž stanovené zákonom (
8
) a rešpektuje podstatu vlastníckeho práva, keďže je súčasťou právnej úpravy užívania majetku v zmysle článku 17 ods. 1 tretej vety Charty a nepredstavuje zbavenie majetku v zmysle tohto článku 17 ods. 1 druhej vety. Okrem toho toto opatrenie zodpovedá cieľom všeobecného záujmu, ktoré sú uznané Úniou.
Pokiaľ ide o zásadu proporcionality, zhabanie celej protihodnoty výnosu zo zakázanej sprostredkovateľskej transakcie je nevyhnutné na skutočné a účinné odradenie hospodárskych subjektov od porušovania zákazu poskytovať sprostredkovateľské služby v súvislosti s vojenským materiálom. Rovnako skutočnosť, že opatrenie zhabania nastupuje automaticky, je nevyhnutná na zabezpečenie plnej účinnosti sankcie. Pri ukladaní sankcie zhabania nezávisle od odsúdenia v trestnom konaní je však podľa judikatúry ESĽP dôležité, aby celé konanie dávalo dotknutej osobe možnosť brániť sa tak pred vnútroštátnymi orgánmi, ktoré jej uložili túto sankciu, ako aj pred súdmi rozhodujúcimi o opravnom prostriedku proti rozhodnutiam týchto orgánov, aby mohli pristúpiť k celkovému preskúmaniu rôznych prítomných záujmov. (
9
)
(
1
)	Tieto obmedzenia stanovuje článok 24 ods. 1 ZEÚ a článok 275 ods. 1 ZFEÚ.
(
2
)	Rozhodnutie Rady 2014/512/SZBP z 31. júla 2014 o reštriktívnych opatreniach s ohľadom na konanie Ruska, ktorým destabilizuje situáciu na Ukrajine (Ú. v. EÚ L 229, 2014, s. 13), zmenené rozhodnutím Rady 2014/659/SZBP z 8. septembra 2014 (Ú. v. EÚ L 271, 2014, s. 54).
(
3
)	Podľa znenia článku 40 prvého odseku ZEÚ uskutočňovaním SZBP nie je dotknuté uplatňovanie postupov a rozsah právomocí inštitúcií ustanovených zmluvami na výkon právomocí Únie uvedených v článkoch 3 až 6 Zmluvy o fungovaní EÚ.
(
4
)	Prejudiciálne konanie je upravené v článku 19 ods. 3 písm. b) ZEÚ a v článku 267 ZFEÚ.
(
5
)	Pozri článok 2 ZEÚ, ako aj článok 21 ZEÚ, na ktorý odkazuje článok 23 ZEÚ týkajúci sa SZBP.
(
6
)	Do tejto pôsobnosti podľa článkov 114 a 207 ZFEÚ patria obchod so zbraňami, vojenským materiálom a služby uvedené v článku 2 ods. 2 písm. a) rozhodnutia 2014/512.
(
7
)	Pozri najmä rozsudok ESĽP z 24. októbra 1986, Agosi v. Spojené kráľovstvo, CE:ECHR:1986:1024JUD000911880, bod 51; rozsudok ESĽP z 12. mája 2015, Gogitidze a i. v. Gruzínsko, CE:ECHR:2015:0512JUD003686205, bod 94, ako aj rozsudok ESĽP z 15. októbra 2020, Karapetyan v. Gruzínsko, CE:ECHR:2020:1015JUD006123312, bod 32.
(
8
)	Toto opatrenie je založené na Ordonanța de urgență a Guvernului nr. 202/2008 privind punerea în aplicare a sancțiunilor internaționale (mimoriadne nariadenie vlády č. 202/2008 o uplatňovaní medzinárodných sankcií) zo 4. decembra 2008 (Monitorul Oficial al României, časť I, č. 825 z 8. decembra 2008), ako aj na vnútroštátnom zozname vojenských technológií a materiálu uvedenom v článku 12 spoločnej pozície 2008/944 a stanovenom, pokiaľ ide o Rumunsko, vyhláškami č. 156/2018 a 901/2019.
(
9
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok ESĽP z 15. októbra 2020, Karapetyan v. Gruzínsko, CE:ECHR:2020:1015JUD006123312, bod 35.