62003CJ0221_SK
Účastníci konania
Odôvodnenie
Výrok
Účastníci konania
Vo veci C‑221/03,
ktorej predmetom je žaloba o nesplnenie povinnosti podľa článku 226 ES, podaná 22. mája 2003,
Komisia Európskych spoločenstiev, v zastúpení: G. Valero Jordana, splnomocnený zástupca, za právnej pomoci M. van der Woude a T. Chellingsworth, advokáti, s adresou na doručovanie v Luxemburgu,
žalobkyňa,
proti
Belgickému kráľovstvu, v zastúpení: pôvodne A. Snoecx, neskôr E. Dominkovits, splnomocnené zástupkyne,
žalovanému,
SÚDNY DVOR (tretia komora),
v zložení: predseda tretej komory A. Rosas, sudcovia A. Borg Barthet, S. von Bahr, J. Malenovský a A. Ó Caoimh (spravodajca),
generálny advokát: L. A. Geelhoed,
tajomník: R. Grass,
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 12. januára 2005,
po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 3. marca 2005,
vyhlásil tento
Rozsudok
Odôvodnenie
1. Komisia Európskych spoločenstiev sa svojou žalobou domáha, aby Súdny dvor určil, že Belgické kráľovstvo si tým, že neprijalo opatrenia potrebné na úplné a správne vykonania článku 3 ods. 1 a 2 a článkov 4, 5 a 10 smernice Rady 91/676/EHS z 12. decembra 1991 o ochrane vôd pred znečistením dusičnanmi z poľnohospodárskych zdrojov (Ú. v. ES L 375, s. 1; Mim. vyd. 15/002, s. 68) (ďalej len „smernica“), pokiaľ ide o Flámsky región, a článku 3 ods. 1 a 2 a článku 5 smernice, pokiaľ ide o Valónsky región, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z tejto smernice.
Právny rámec
Právna úprava Spoločenstva
2. V súlade s článkom 1 smernice je jej cieľom znížiť znečistenie vôd zapríčinené alebo vyvolané dusičnanmi z poľnohospodárskych zdrojov a zabrániť ďalšiemu znečisťovaniu tohto druhu.
3. Podľa článku 2 písm. j) smernice:
„Na účely tejto smernice:
…
j) pod ‚znečistením‘ sa rozumie priame alebo nepriame vypúšťanie zlúčenín dusíka z poľnohospodárskych zdrojov do vodného prostredia, čo má za následok ohrozenie zdravia ľudí, poškodzovanie prírodného prostredia a vodných ekosystémov, znehodnocovanie sociálneho využitia alebo bránenie iným zákonným spôsobom využívania vodných zdrojov“.
4. Článok 3 ods. 1, 2, 4 a 5 smernice stanovuje:
„1. Vody zasiahnuté znečistením a vody, ktoré by mohli byť zasiahnuté znečistením v prípade, že by sa nerealizovali opatrenia podľa článku 5, členské štáty identifikujú v súlade s kritériami stanovenými v prílohe 1.
2. V priebehu dvoch rokov po oznámení tejto smernice označia členské štáty ako ohrozené pásma všetky známe pôdne pásma na svojich územiach, ktorých vody zodpovedajú identifikácii podľa odseku 1 a ktoré sa podieľajú na znečisťovaní. Členské štáty budú o tomto počiatočnom označení informovať Komisiu v priebehu šiestich mesiacov.
…
4. Členské štáty preskúmajú najmenej každé štyri roky zoznam označených ohrozených pásiem, a ak je to potrebné, príslušným spôsobom ho zmenia alebo doplnia tak, aby zohľadnili zmeny a skutočnosti, ktoré nebolo možné v čase jeho zostavovania predvídať. Tieto štáty budú v priebehu šiestich mesiacov informovať Komisiu o akýchkoľvek zmenách alebo doplneniach v zozname ohrozených pásiem.
5. Členské štáty sa oslobodzujú od povinnosti identifikovať osobitné ohrozené pásma v prípade, ak vypracujú a realizujú akčné programy uvedené v článku 5 v súlade s touto smernicou, a to na celom území svojich krajín.“
5. V súlade s článkom 4 ods. 1 písm. a) smernice s cieľom poskytnúť všeobecnú úroveň ochrany všetkých vôd pred znečistením vypracujú členské štáty v priebehu dvoch rokov od oznámenia smernice kódex alebo kódexy vhodných postupov v poľnohospodárstve, ktoré budú poľnohospodári uplatňovať na princípe dobrovoľnosti a v ktorých by mali byť obsiahnuté ustanovenia dotýkajúce sa prinajmenšom položiek uvedených v prílohe II A tejto smernice.
6. Podľa článku 5 smernice:
„1. V priebehu dvoch rokov od zostavenia počiatočného zoznamu označených ohrozených pásiem, uvedeného v článku 3 ods. 2, alebo v priebehu jedného roka od každého ďalšieho označovania, uvedeného v článku 3 ods. 4, vypracujú členské štáty s cieľom realizácie cieľov špecifikovaných v článku 1 akčné programy vo vzťahu k označeným ohrozeným pásmam.
…
3. V akčných programoch sa zohľadnia:
a) dostupné vedecké a technické údaje, predovšetkým so zreteľom na príslušné hodnoty dusičnanov pochádzajúcich z poľnohospodárskych a iných zdrojov;
b) podmienky životného prostredia v príslušných oblastiach daných členských štátov.
4. Akčné programy sa realizujú v priebehu štyroch rokov od ich vypracovania a pozostávajú z nasledujúcich záväzných opatrení:
a) opatrenia uvedené v prílohe III;
b) opatrenia, ktoré členské štáty stanovili v kódexoch vhodných poľnohospodárskych postupov vypracovaných v súlade s článkom 4, s výnimkou opatrení, ktoré boli nahradené opatreniami uvedenými v prílohe III.
5. Okrem toho v prípadoch, ak sa na začiatku alebo na základe skúseností z realizácie akčných programov zistí, že opatrenia uvedené v odseku 4 nebudú postačujúce na dosiahnutie cieľov špecifikovaných v článku 1, prijmú členské štáty v rámci akčných programov podľa potreby doplňujúce opatrenia alebo účinnejšie postupy. Pri výbere týchto opatrení a postupov zohľadnia členské štáty ich účinnosť a výšku nákladov v porovnaní s inými možnými preventívnymi opatreniami.
…“
7. Článok 10 smernice znie:
„1. Členské štáty predložia Komisii správu s informáciami uvedenými v prílohe V, týkajúcu sa obdobia štyroch rokov po oznámení tejto smernice a nasledovne za každé štyri roky.
2. Podľa tohto článku sa správa predloží Komisii do šiestich mesiacov od konca obdobia, na ktoré sa vzťahuje.“
8. Príloha I smernice, ktorá sa týka kritérií identifikovania vôd uvedených v článku 3 ods. 1 smernice, v časti A stanovuje:
„Vody uvedené v článku 3 ods. 1 sa určujú medziiným za pomoci nasledujúcich kritérií:
1. či povrchové sladké vody, najmä tie, ktoré sa používajú alebo sa majú používať na odber pitnej vody, obsahujú alebo či by mohli obsahovať v prípade, že sa neprijmú opatrenia podľa článku 5, vyššiu koncentráciu dusičnanov, než ustanovuje smernica 75/440/EHS;
2. či je obsah dusičnanov v podzemných vodách vyšší ako 50 mg/l alebo či by mohol byť vyšší ako 50 mg/l, ak by sa neprijali opatrenia podľa článku 5;
3. či sú prírodné sladkovodné jazerá, iné sladkovodné útvary, ústia riek, pobrežné vody a morské vody eutrofné alebo či by v blízkej budúcnosti mohli byť eutrofné, ak by sa neprijali opatrenia podľa článku 5.“
9. Príloha II smernice nazvaná „Kódex (kódexy) vhodných postupov v poľnohospodárstve“ v časti A stanovuje:
„Kódex alebo kódexy vhodných postupov v poľnohospodárstve, ktorých cieľom je zníženie znečistenia dusičnanmi a ktoré by mali zohľadňovať podmienky v rôznych regiónoch spoločenstva, by mali podľa potreby obsahovať určité ustanovenia upravujúce:
1. obdobia, keď nie je vhodná aplikácia hnojív na pôdu;
2. aplikáciu hnojív na pôdu nachádzajúcu sa na strmých svahoch;
3. aplikáciu hnojív na pôdu v oblastiach, kde je zem presiaknutá vodou, zaplavená, zamrznutá alebo pokrytá snehom;
4. podmienky aplikácie hnojív na pôdu v blízkosti vodných tokov;
...“
10. Príloha III smernice nazvaná „Opatrenia, ktoré majú byť súčasťou akčných programov uvedených v článku 5 ods. 4. písm. a)“, znie:
„1. Súčasťou týchto opatrení sú pravidlá týkajúce sa:
(1) období, keď je zakázaná aplikácia určitých typov hnojív na pôdu;
(2) kapacity zásobníkov na skladovanie maštaľného hnoja; táto kapacita musí byť väčšia ako kapacita požadovaná na skladovanie počas najdlhšieho obdobia, v ktorom je aplikácia na pôdu v ochranných pásmach zakázaná, s výnimkou prípadov, keď sa dá príslušnému orgánu preukázať, že akékoľvek množstvo hnoja prevyšujúce skutočnú skladovaciu kapacitu sa bude likvidovať spôsobom, ktorý nepoškodí životné prostredie;
(3) obmedzenia aplikácie hnojív na pôdu, ktoré zodpovedá vhodným postupom v poľnohospodárstve a berie do úvahy charakteristiky daného ochranného pásma, a to najmä:
a) pôdne podmienky, typ pôdy a sklon;
b) klimatické podmienky, dažde a zavlažovanie;
c) využívanie pôdy a poľnohospodárske postupy vrátane systémov striedania plodín;
pritom je potrebné zachovať rovnováhu medzi:
i) predpokladaným množstvom dusíka potrebným pre plodiny
a
ii) zásobovaním plodín dusíkom získaným z pôdy a hnojenia, pričom úroveň tohto prísunu dusíka sa rovná:
– množstvu dusíka prítomnému v pôde v okamihu, keď ho plodina začína využívať v značnej miere (prebytočné množstvá na konci zimy),
– prísunu dusíka prostredníctvom čistej mineralizácie zásob organického dusíka v pôde,
– prísunu dusíkatých zlúčenín z maštaľného hnoja,
– prísunu dusíkatých zlúčenín z chemických a iných hnojív.
2. Cieľom týchto opatrení je zabezpečiť vo vzťahu ku každému poľnohospodárskemu podniku alebo k určitému množstvu dobytka, aby množstvo maštaľného hnojiva aplikovaného každoročne na pôdu, vrátane toho, ktoré sa na ňu dostane priamo od zvierat, neprekročilo množstvo stanovené na hektár.
Množstvom stanoveným na hektár je množstvo hnoja obsahujúce 170 kg dusíka. Avšak:
a) v prvom štvorročnom akčnom programe môžu členské štáty povoliť množstvo hnoja obsahujúceho do 210 kg dusíka;
b) počas a po skončení prvého štvorročného akčného programu môžu členské štáty stanoviť iné množstvá ako tie, ktoré sú uvedené vyššie. Tieto množstvá musia byť stanovené tak, aby to nemalo vplyv na dosiahnutie cieľov špecifikovaných v článku 1, pričom musia byť zdôvodnené na základe objektívnych kritérií, napríklad:
– dlhé obdobia rastu,
– plodiny s vysokou absorpciou dusíka,
– vysoká čistá zrážkovosť daného ohrozeného pásma,
– pôdy s mimoriadne vysokou schopnosťou denitrifikácie.
V prípade, že členský štát povolí iné množstvo podľa písm. b), informuje o tom Komisiu, ktorá preskúma oprávnenosť tohto povolenia v súlade s postupom stanoveným v článku 9.
...“
11. Príloha V smernice nazvaná „Informácie, ktoré majú obsahovať správy uvedené v článku 10“, tieto informácie vymenúva takto:
„1. Vyhlásenie o preventívnych opatreniach prijatých podľa článku 4.
2. Mapa, na ktorej sú označené:
a) vody identifikované v súlade s článkom 3 ods. 1 a prílohou I, pričom je pri každej z nich uvedené, ktoré z kritérií v prílohe I bolo použité s cieľom identifikácie;
b) miesta, kde sa nachádzajú určené ohrozené pásma, pričom sa odlišujú už existujúce pásma a pásma, ktoré boli určené v období nasledujúcom po podaní predchádzajúcej správy.
3. Súhrn výsledkov monitorovania získaných podľa článku 6 vrátane vyhlásenia dôvodov, ktoré viedli k určeniu každého ohrozeného pásma a k zmene v zozname určených ohrozených pásiem alebo k doplneniu tohto zoznamu.
4. Súhrn akčných programov vypracovaných podľa článku 5, a to najmä:
a) opatrenia požadované v článku 5 ods. 4 písm. a) a b);
b) informácie požadované v prílohe III (4);
c) akékoľvek ďalšie opatrenia alebo účinnejšie postupy prijaté podľa článku 5 ods. 5;
d) súhrn výsledkov monitorovacích programov realizovaných podľa článku 5 ods. 6;
e) pravdepodobný časový horizont, v rámci ktorého by sa podľa predpokladu členských štátov mali na vodách identifikovaných v súlade s článkom 3 ods. 1 prejaviť výsledky opatrení akčného programu, ako aj naznačenie toho, do akej miery sú tieto predpoklady neisté.“
12. Podľa článku 12 ods. 1 smernice sú členské štáty povinné uviesť do účinnosti zákony, iné právne predpisy a správne opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s touto smernicou do dvoch rokov od jej oznámenia a bezodkladne o tom informujú Komisiu.
13. Z poznámky pod čiarou k uvedenému článku 12 ods. 1 vyplýva, že smernica bola oznámená členským štátom 19. decembra 1991.
Vnútroštátna právna úprava
14. Vykonanie smernice patrí do právomocí jednotlivých regiónov Belgického kráľovstva, a pokiaľ ide o pobrežné a morské vody, aj právomocí belgických federálnych orgánov.
Pokiaľ ide o Flámsky región
15. Základným textom flámskej právnej úpravy týkajúcej sa vykonania smernice je dekrét z 23. januára 1991 o ochrane životného prostredia pred znečistením hnojivami ( Moniteur belge
z 28. februára 1991) v znení dekrétu z 11. mája 1999, ktorým sa menia a dopĺňajú dekrét z 23. januára 1991 o ochrane životného prostredia pred znečistením hnojivami a dekrét z 28. júna 1985 o ekologickom povolení ( Moniteur belge
z 20. augusta 1999, s. 30 995, ďalej len „dekrét o hnojivách“).
16. Články 15 až 15c dekrétu o hnojivách stanovujú kritériá, na základe ktorých Flámsky región označuje ohrozené pásma v zmysle flámskej právnej úpravy, pričom rozlišuje štyri kategórie pásiem:
– ohrozené pásma „vody“ (článok 15 ods. 2 až 7 dekrétu o hnojivách),
– poľnohospodárske pásma ekologického významu (článok 15a dekrétu o hnojivách),
– ohrozené pásma „príroda“ (článok 15b dekrétu o hnojivách) a
– pásma nasýtené fosfátmi (článok 15c ods. 2 dekrétu o hnojivách).
17. Z dupliky belgickej vlády vyplýva, že na základe smernice boli označené len ohrozené pásma „vody“, čo uvedená vláda na verejnom pojednávaní nepoprela.
18. Článok 15 ods. 2 a 4 dekrétu o hnojivách stanovuje, že flámska vláda označí ohrozené pásma „vody“. Na tento účel uplatní viaceré kritériá použité v prílohe I smernice.
19. Článok 15 ods. 6 uvedeného dekrétu po spresnení, že „v súlade s odsekmi 2 až 5 [tohto článku] boli označené tieto ohrozené pásma ‚vody‘“, uvádza tri kategórie ohrozených pásiem, a to:
– pásma určené na odber vody a ochranné pásma typu I, II a III podzemných vôd, vymedzené na základe dekrétu z 24. januára 1984, ktorým sa zavádzajú opatrenia v oblasti hospodárenia s podzemnými vodami,
– povodie povrchových vôd určených na odber pitnej vody, vymedzené na základe zákona z 26. marca 1971 o ochrane povrchových vôd pred znečistením a
– pásma obsahujúce pôdy citlivé na dusičnany, vyžadujúce sprísnenie právnych predpisov, ako ich stanovuje flámska vláda a vymedzuje dekrét z 24. januára 1984.
20. Konkrétne vymedzenie ohrozených pásiem „vody“ bolo prevzaté do článkov 2, 6, 9 a 10 nariadenia flámskej vlády z 31. marca 2000, ktorým sa stanovujú obmedzenia pre pásma uvedené v článkoch 13a, 15, 15a, 15c, 15d a 17 dekrétu z 23. januára 1991 o ochrane životného prostredia pred znečistením hnojivami ( Moniteur belge
z 26. apríla 2000, s. 13 199), ako aj v právnej úprave, na ktorú sa odvoláva. Podľa jeho článku 20 uvedené nariadenie „nadobúda účinnosť 1. januára 2000“.
21. Ďalšie ohrozené pásma „vôd“ označilo nariadenie flámskej vlády zo 14. júna 2000, ktorého cieľom bolo preskúmanie, zmena a doplnenie ohrozených pásiem vôd uvedených v článku 15 ods. 3, 4 a 5 dekrétu z 23. januára 1991 o ochrane životného prostredia pred znečistením hnojivami ( Moniteur belge
zo 17. júla 2002, s. 32 340).
22. Článok 17 dekrétu o hnojivách stanovuje pravidlá týkajúce sa spôsobu aplikácie hnojív. Osobitne článok 17 ods. 1, 2 a 7 tohto dekrétu vymedzuje obdobia, počas ktorých je zakázaná aplikácia niektorých typov hnojív na ornú pôdu. Celý text článku 17 dekrétu o hnojivách bol vložený článkom 23 dekrétu z 11. mája 1999.
23. Flámske normy týkajúce sa kapacity zásobníkov na skladovanie maštaľného hnoja sú stanovené v článku 5.9.2.3 ods. 1 nariadenia z 1. júna 1995, ktorým sa stanovujú všeobecné a odvetvové ustanovenia v oblasti hygieny životného prostredia, nazývaného „Vlarem II“ ( Moniteur belge
z 31. júla 1995, ďalej len „Vlarem II“). Vlarem II bol zmenený a doplnený niekoľkokrát, najmä nariadením z 19. septembra 2003, ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie flámskej vlády zo 6. februára 1991 stanovujúce flámske predpisy týkajúce sa ekologického povolenia a ktorým sa mení a dopĺňa nariadenie flámskej vlády z 1. júna 1995, ktorým sa stanovujú všeobecné a odvetvové ustanovenia v oblasti hygieny životného prostredia ( Moniteur belge
z 10. októbra 2003, s. 49 393).
Pokiaľ ide o Valónsky región
24. Článok 3 nariadenia valónskej vlády z 5. mája 1994 o ochrane vôd pred znečistením dusičnanmi z poľnohospodárskych zdrojov ( Moniteur belge
z 28. júna 1994) stanovuje, že príslušný minister Valónskeho regiónu označí ohrozené pásma podľa kritérií stanovených v článku 4 tohto nariadenia. Uvedené kritériá sú prevzaté z prílohy I smernice.
25. Článok 6 nariadenia z 5. mája 1994 stanovuje, že najneskôr 19. decembra 1995 uvedený minister stanoví akčné programy, ktoré sa uplatnia na ohrozené pásma a ktoré budú záväzné.
26. Články 6 a 7 nariadenia z 5. mája 1994 uvádzajú opatrenia, ktoré musia byť súčasťou akčných programov.
27. Článok 3 každého z oboch ministerských dekrétov z 28. júna 1994, ktoré označujú ako ohrozené pásma plochu bruselských pieskov, ako aj Crétacé de Hesbaye ( Moniteur belge
z 31. decembra 1994 a 4. januára 1995), stanovuje, že správne orgány pripravia akčný program, ktorý sa uplatní na označené ochranné pásmo, do 19. decembra 1995, keď sa stane záväzným. Uvedený článok preberá najmä opatrenia týkajúce sa akčného programu stanovené v článkoch 6 a 7 nariadenia z 5. mája 1994.
28. Nariadenie valónskej vlády z 10. októbra 2002 o trvalo udržateľnom hospodárení s dusíkom v poľnohospodárstve ( Moniteur belge
z 9. novembra 2002, s. 54 075) zaviedlo akčný program, ktorý sa uplatní na ohrozené pásma označené vo Valónskom regióne.
Skutkový stav a konania pred podaním žaloby
29. Táto žaloba sa týka dvoch konaní o porušení povinnosti v súvislosti s vykonaním smernice v rámci belgického práva evidovanými pod číslami 94/2239 a 97/4750.
30. V rámci konania o porušení povinnosti 94/2239 Komisia zaslala 18. mája 1995 Belgickému kráľovstvu výzvu a listom z 28. októbra 1997 ďalšiu výzvu. Po preskúmaní jeho odpovedí mu 23. novembra 1998 Komisia zaslala odôvodnené stanovisko, ktorým ho vyzvala, aby prijalo opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s týmto stanoviskom, a to v dvojmesačnej lehote od jeho oznámenia. V uvedenom odôvodnenom stanovisku Komisia vyvodila záver, že Belgické kráľovstvo neprijalo opatrenia potrebné na vykonanie článku 3 ods. 2 a článkov 4, 5, 6 a 12 smernice. Pokiaľ ide o článok 3 ods. 2 a články 5 (v súvislosti s Flámskym regiónom a Regiónom hlavného mesta Brusel) a 6 smernice, Komisia sa odvoláva na konanie 97/4750.
31. V rámci konania o porušení povinnosti 97/4750 Komisia zaslala 28. októbra 1998 Belgickému kráľovstvu výzvu, v ktorej uvádza niekoľko výhrad podobných výhradám vzneseným v rámci konania 94/2239. V tejto výzve Komisia vyvodila záver, že Belgické kráľovstvo neprijalo opatrenia potrebné na vykonanie článkov 3, 5, 6, 10 a 12 smernice. Belgické orgány na túto výzvu odpovedali rôznymi listami týkajúcimi sa Flámskeho regiónu, Valónskeho regiónu a Regiónu hlavného mesta Brusel. Dňa 9. novembra 1999 vydala Komisia odôvodnené stanovisko, v ktorom tvrdí, že boli porušené články 3, 5, 6, 10 a 12 smernice, a vyzýva Belgické kráľovstvo na prijatie opatrení potrebných na dosiahnutie súladu s touto smernicou v dvojmesačnej lehote od doručenia odôvodneného stanoviska.
32. Zo žalobného návrhu Komisie vyplýva, že belgická vláda listom z 23. decembra 1999 požiadala o dodatočnú jednomesačnú lehotu, aby mohla na odôvodnené stanovisko z 9. novembra 1999 odpovedať. Na pojednávaní Komisia potvrdila, že mu túto lehotu nepriznala.
33. Keďže Komisia neuznala ako uspokojivé odpovede belgických orgánov na jej odôvodnené stanoviská v súvislosti s Flámskym regiónom a Valónskym regiónom, rozhodla sa podať túto žalobu.
O prípustnosti žaloby
34. Na úvod treba pripomenúť, že v súlade s článkom 92 ods. 2 rokovacieho poriadku môže Súdny dvor kedykoľvek aj bez návrhu posúdiť, či neexistuje prekážka konania z dôvodu verejného záujmu (rozsudok z 10. mája 2001, Komisia/Holandsko, C‑152/98, Zb. s. I‑3463, bod 22).
35. Vo svojom žalobnom návrhu Komisia uviedla, že zohľadnila právne predpisy prijaté po uplynutí lehôt stanovených v rámci obidvoch konaní o porušení povinnosti uvedených v tejto žalobe, aby tak Súdnemu dvoru umožnila vysloviť sa, že vznesené problémy sú v súčasnej dobe relevantné. V tejto súvislosti, ako to Komisia potvrdila na pojednávaní, sa viaceré tvrdenia uvedené v jej žalobnom návrhu týkajú legislatívneho vývoja po uplynutí lehôt určených v odôvodnených stanoviskách.
36. V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry je cieľom konania pred podaním žaloby dať dotknutému členskému štátu príležitosť jednak splniť povinnosti, ktoré mu vyplývajú z práva Spoločenstva, a ďalej užitočne uplatniť svoje dôvody proti výhradám Komisie (rozsudok Komisia/Holandsko, už citovaný, bod 23).
37. Z ustálenej judikatúry tiež vyplýva, že riadny priebeh tohto konania pred podaním žaloby je zásadnou zárukou požadovanou Zmluvou ES nie len na ochranu práv dotknutého členského štátu, ale aby sa tiež zabezpečilo, že prípadné súdne konanie bude mať jasne stanovený predmet konania. V skutočnosti až po náležitom konaní pred podaním žaloby môže Súdny dvor v rámci súdneho konania rozhodnúť, či si členský štát skutočne nesplnil konkrétne povinnosti, ktorých porušenie tvrdí Komisia (pozri najmä rozsudky z 9. novembra 1999, Komisia/Taliansko, C‑365/97, Zb. s. I‑7773, bod 35, a z 10. apríla 2003, Komisia/Portugalsko, C‑392/99, Zb. s. I‑3373, bod 133).
38. Predmet žaloby podanej podľa článku 226 ES je potom vymedzený konaním pred podaním žaloby uvedeným v tomto ustanovení. Preto žalobný návrh nemožno založiť na iných výhradách ako tých, ktoré boli vznesené počas konania pred podaním žaloby (pozri v tomto zmysle rozsudky z 11. júla 1984, Komisia/Taliansko, 51/83, Zb. s. 2793, bod 4, a Komisia/Holandsko, už citovaný, bod 23).
39. Táto požiadavka však nemôže ísť tak ďaleko, že by po každej domnienke vyžadovala úplnú zhodu medzi vnútroštátnymi ustanoveniami uvedenými v odôvodnenom stanovisku a ustanoveniami v žalobnom návrhu. Ak medzi týmito dvomi štádiami konania nastane zmena v právnej úprave, v skutočnosti postačí, aby systém, ktorý napadnutá právna úprava zavádza počas konania pred podaním žaloby, zachoval v jeho celku nové opatrenia, ktoré členský štát prijal po odôvodnenom stanovisku a ktoré žaloba napáda (pozri rozsudky z 1. decembra 1965, Komisia/Taliansko, 45/64, Zb. s. 1057; z 5. júla 1990, Komisia/Belgicko, C‑42/89, Zb. s. I‑2821; zo 17. novembra 1992, Komisia/Grécko, C‑105/91, Zb. s. I‑5871, bod 13; z 10. septembra 1996, Komisia/Belgicko, C‑11/95, Zb. s. I‑4115, bod 74).
40. Súdny dvor už rovnako rozhodol, že žaloba je prípustná, ak sa týka nových vnútroštátnych opatrení zavádzajúcich výnimky do systému, ktorý je predmetom odôvodneného stanoviska, a ktoré tak čiastočne vyhoveli žalobnému dôvodu. Neuznanie prípustnosti žaloby v tomto prípade by totiž mohlo umožniť členskému štátu brániť konaniu o nesplnenie povinnosti tým, že čiastočne pozmení vnútroštátnu právnu úpravu vždy pri doručení odôvodneného stanoviska, pričom zachová kritizovanú právnu úpravu (pozri rozsudok z 1. februára 2005, Komisia/Rakúsko, C‑203/03, Zb. s. I‑935, bod 30).
41. Na druhej strane, to by neplatilo pre nové výhrady, teda tie, ktoré neboli uvedené v odôvodnenom stanovisku, a ktoré boli vznesené proti vnútroštátnym opatreniam prijatým po odôvodnenom stanovisku, s cieľom uspokojiť v ňom uvedené výhrady.
42. Za týchto okolností, berúc do úvahy už citovanú judikatúru, treba preskúmať prípustnosť každej z výhrad uvedených v žalobnom návrhu, pričom treba tiež posúdiť rozsah, v akom môže Súdny dvor každú z nich zohľadniť.
O veci samej
43. Na podporu svojej žaloby vznáša Komisia v podstate štyri žalobné dôvody založené na porušení článku 3 ods. 1 a 2 a článkov 4, 5 a 10 smernice. Konkrétnejšie sa tieto žalobné dôvody týkajú:
– neidentifikovania vôd zasiahnutých znečistením alebo vôd, ktoré by mohli byť znečistením zasiahnuté (článok 3 ods. 1 smernice v spojení s prílohou I smernice), ako aj nesprávneho a neúplného označenia ohrozených pásiem (článok 3 ods. 2 smernice v spojení s prílohou I smernice),
– existencie nedostatkov vo flámskom kódexe vhodných postupov v poľnohospodárstve (článok 4 smernice v spojení s prílohou II smernice),
– existencie nedostatkov v akčných programoch Flámskeho regiónu a Valónskeho regiónu (článok 5 smernice v spojení s prílohou III smernice) a
– neúplnosti správy predloženej Flámskym regiónom Komisii (článok 10 smernice v spojení s prílohou V smernice).
O žalobnom dôvode založenom na porušení článku 3 smernice v spojení s prílohou I smernice
Argumentácia účastníkov konania
– Pokiaľ ide o Flámsky región
44. Komisia vytýka Belgickému kráľovstvu, že v súlade s článkom 3 ods. 1 smernice nedefinovalo vody zasiahnuté znečistením alebo vody, ktoré by mohli byť zasiahnuté znečistením, v prípade, že by sa nerealizovali opatrenia podľa článku 5 smernice.
45. Podľa Komisie musí byť definícia týchto vôd a označenie ohrozených pásiem v zmysle článku 3 ods. 1 a 2 smernice v súlade s postupom uvedeným v tomto článku. Tento pozostáva z dvoch povinných častí, a to na prvom mieste definovania členskými štátmi vôd zasiahnutých znečistením alebo vôd, ktoré by mohli byť znečistením zasiahnuté, a na druhom mieste označenia na základe takto označených vôd ohrozených pásiem. Flámsky región opomenul prvú časť popísanú v článku 3 ods. 1 smernice tým, že hneď pristúpil k označeniu ohrozených pásiem.
46. Komisia ďalej tvrdí, že článok 15 ods. 4 dekrétu o hnojivách udeľuje flámskym orgánom len právomoc definovať vody zasiahnuté znečistením alebo vody, ktoré by mohli byť znečistením zasiahnuté, a označiť ohrozené pásma. Taká právomoc nepostačuje na prebratie a vykonanie smernice. Účinné vymedzenie ohrozených pásiem vo Flámskom regióne bolo po prvýkrát vykonané až nariadením z 31. marca 2000.
47. Komisia je ďalej toho názoru, že hoci Flámsky región označil v nariadení z 31. marca 2000 niekoľko ohrozených pásiem, takéto vymedzenie nie je v súlade s článkom 3 ods. 2 smernice. Na jednej strane totiž nebol dodržaný postup predpísaný týmto článkom. Na druhej strane neboli úplne vzaté do úvahy kritériá stanovené v tom istom článku, čo malo za následok, že ohrozené pásma označené vo Flámskom regióne boli zďaleka nedostatočné.
48. Komisia ďalej tvrdí, že nedostala žiadne oznámenie, pokiaľ ide o nariadenie zo 14. júna 2002, ktoré vymedzilo ďalšie ohrozené pásma.
49. Nakoniec vymedzenie ohrozených pásiem v uvedenom nariadení nie je v súlade s postupom a kritériami článku 3 smernice v spojení s prílohou I smernice. Zdá sa totiž, že vody identifikované na účely tohto nariadenia ako zasiahnuté znečistením alebo ako vody, ktoré by znečistením mohli byť zasiahnuté, neboli definované v súlade článkom 3 ods. 1 smernice, čo spôsobilo, že vymedzenie ohrozených pásiem v uvedenom nariadení sa zakladalo na nepresnej a neúplnej identifikácii predmetných vôd.
50. Belgická vláda nespochybňuje, že Flámsky región neidentifikoval vody zasiahnuté znečistením alebo vody, ktoré by mohli byť znečistením zasiahnuté, v lehote určenej v odôvodnenom stanovisku z 9. novembra 1999. Tvrdí však, že vody zasiahnuté znečistením alebo vody, ktoré by mohli byť znečistením zasiahnuté, nachádzajúce sa na území Flámskeho regiónu boli potom identifikované po prijatí nariadenia zo 14. júna 2002. Uznáva, že tento región v uvedenom nariadení vymedzil ohrozené pásma bez toho, že by najskôr výslovným spôsobom identifikoval vody zasiahnuté znečistením alebo vody, ktoré by mohli byť znečistením zasiahnuté, ale zároveň schvaľuje tento prístup na základe tvrdenia, že tieto dve časti podľa článku 3 smernice tvoria jeden celok.
51. Ďalej nespochybňuje, že až do prijatia nariadenia zo 14. júna 2002 boli označené ako ohrozené pásma „vody“ len pásma určené na odber vody alebo pásma, ktoré sa nimi môžu stať. Je však toho názoru, že tým, že sa na „poľnohospodárske pásma ekologického významu“, ohrozené pásma „príroda“ a pásma nasýtené fosfátmi uplatňujú prísne opatrenia, bol cieľ stanovený v článku 1 smernice dosiahnutý.
– Pokiaľ ide o Valónsky región
52. Komisia tvrdí, že definovanie vôd zasiahnutých znečistením alebo vôd, ktoré by mohli byť znečistením zasiahnuté, a nasledujúce označenie ohrozených pásiem bolo vykonané len na časti územia Valónskeho regiónu, a to s oneskorením.
53. V tejto súvislosti sa Komisia odvoláva na správu z 20. septembra 1996, ktorá jej bola doručená na základe uplatnenia článku 10 smernice, z ktorej vyplýva, že pri písaní uvedenej správy boli ešte vypracovávané štúdie o oblasti Herve, obci Comines‑Warneton a Condroz. Podľa Komisie mali byť tieto tri oblasti označené ako ohrozené pásma najneskôr do 20. decembra 1993. Dňa 19. marca 2002 mali byť obec Comines‑Warneton a Sud namurois (časť Condroz) označené ako ohrozené pásma. Západná časť Sud namurois, t. j. oblasť „medzi Sambre a Meuse“, bola však označená ako ohrozené pásmo len čiastočne, hoci zo správy kancelárie Environmental Resources Management z februára 2000 nazvanej „Verification of vulnerable zones identified under the nitrate directive and sensitive areas identified under the urban waste water treatment directive“ (ďalej len „správa ERM“), vydanej Komisiou, vyplývalo, že zaťaženie dusičnanmi v tejto časti bolo rovnako vysoké ako vo východnej časti oblasti. Navyše oblasť Herve nebola označená ako ohrozené pásmo ešte ku dňu podania žalobného návrhu.
54. Na záver Komisia dodáva, že ako ohrozené pásmo bola označená nedostatočná časť územia Crétacé de Hesbaye, hoci podľa správy ERM ním mala byť rovnako aj jeho západná časť.
55. Komisia tiež tvrdí, že valónske orgány nevzali pri identifikácii vôd zasiahnutých znečistením alebo vôd, ktoré by mohli byť znečistením zasiahnuté, a označovaní ohrozených pásiem do úvahy eutrofizáciu pobrežných a morských vôd, čím porušili článok 3 smernice. Komisia zdôrazňuje, že samotná belgická vláda uviedla pred výbormi poverenými vykonávaním Dohovoru o prevencii morského znečistenia ukladaním odpadov prijatého v Oslo roku 1972 a Dohovoru o prevencii znečisťovania morských vôd zo suchozemských zdrojov prijatého v Paríži roku 1974 problémy eutrofizácie pozdĺž belgického pobrežia a v ústí Escaut. Keďže sú belgické pobrežné alebo morské vody eutrofné v dôsledku prísunu výživných látok masami vôd znečistených dusičnanmi pochádzajúcimi z poľnohospodárskej činnosti, mali príslušné regionálne orgány označiť ako ohrozené pásma tie časti územia Valónskeho regiónu, ktoré sú odvodňované do Severného mora a ktoré prispievajú k tomuto znečisteniu.
56. Hoci belgická vláda spochybňuje, že by označenie ohrozených pásiem týkajúcich sa valónskych podzemných vôd bolo oneskorené, a tvrdiac, že zoznam ohrozených pásiem bol naopak zmenený a doplnený v súlade s článkom 3 ods. 4 smernice, vyhlasuje, že berie na vedomie tvrdenia Komisie k tomuto bodu a žiada, aby bolo zohľadnené úsilie vyvinuté od roku 1999.
57. Pokiaľ ide o valónske pobrežné a morské vody, belgická vláda nespochybňuje, že sú eutrofné, ale vyhodnocuje, že pásma na území Valónskeho regiónu, ktoré sú do nich odvodňované a ktoré prispievajú k znečisteniu, sa nemusia označiť ako ohrozené pásma, pretože na eutrofizáciu a obsah dusičnanov vo vodných tokoch Valónskeho regiónu majú silný vplyv domácnosti a priemysel. V tejto súvislosti sa ďalej odvoláva na to, že valónske poľnohospodárstvo len slabo prispieva k eutrofizácii Severného mora, a tiež, že tento región prijal „opatrenia potrebné na zastavenie tohto slabého prispievania“.
Posúdenie Súdnym dvorom
– Pokiaľ ide o Flámsky región
58. Na úvod treba konštatovať, že nariadenie zo 14. júna 2002, ktorého sa týka významná časť prvého žalobného dôvodu Komisie, bolo prijaté po uplynutí lehôt určených v odôvodnených stanoviskách. Pokiaľ teda v dôsledku toho Komisia v časti svojho prvého žalobného dôvodu vytýka Belgickému kráľovstvu dodatočné nesplnenie povinností vzhľadom na tie, ktoré boli uvedené v odôvodnenom stanovisku z 9. novembra 1999, treba túto časť žalobného dôvodu zamietnuť ako neprípustnú z dôvodov uvedených v bodoch 34 až 42 tohto rozsudku.
59. Zo spisu ďalej vyplýva, že hoci Flámsky región, ako to uvádza Komisia, konkrétne označil ohrozené pásma pred prijatím nariadenia zo 14. júna 2002, k tomuto konkrétnemu označeniu došlo až prijatím nariadenia z 31. marca 2000, teda po uplynutí lehoty určenej v odôvodnenom stanovisku z 9. novembra 1999.
60. Z tohto hľadiska, ak nariadenie z 31. marca 2000 vstúpilo do účinnosti retroaktívne k 1. januáru 2000, teda pred uplynutím lehoty určenej v odôvodnenom stanovisku z 9. novembra 1999, naďalej zostáva pravdou, že ku dňu uplynutia tejto lehoty uvedené nariadenie neexistovalo. Pod hrozbou umožnenia členským štátom vyhnúť sa postupu o nesplnenie povinnosti podľa článku 226 ES však nemožno pripustiť, aby sa prijatie zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení týmito členskými štátmi po uplynutí lehoty určenej Komisiou v odôvodnenom stanovisku mohlo na základe jednoduchej skutočnosti, že nadobudnutie účinnosti týchto opatrení bolo stanovené retroaktívne, uznať ako opatrenie prebratia smernice, ktoré je Súdny dvor povinný zohľadniť pri určení, či k uvedenému dátumu došlo k nesplneniu povinnosti. Potom ustanovenia nariadenia z 31. marca 2000 nemožno vziať do úvahy v rámci tejto žaloby o nesplnenie povinnosti.
61. Z toho tiež vyplýva, že v rozsahu, v ktorom Komisia vo svojej žalobe vzniesla osobitné výhrady týkajúce sa nariadenia z 31. marca 2000, na ne Súdny dvor neprihliadne z dôvodov uvedených v bodoch 34 až 42 tohto rozsudku.
62. Za týchto podmienok treba preskúmať žalobu výlučne len pokiaľ sa týka situácie, ktorá existovala v deň uplynutia lehoty určenej v odôvodnenom stanovisku z 9. novembra 1999.
63. Zo spisu vyplýva, že ku dňu uplynutia uvedenej lehoty bolo vymedzenie ohrozených pásiem v zmysle smernice upravené v článku 15 ods. 2 až 6 dekrétu o hnojivách. Osobitne podľa odsekov 2 a 4 tohto ustanovenia má flámska vláda právomoc označiť ohrozené pásma „vody“ na základe viacerých kritérií použitých v prílohe I smernice. Ďalej, článok 15 ods. 6 tohto dekrétu vymenúva tri kategórie ohrozených pásiem uvedené v bode 19 tohto rozsudku. Podľa Komisie je spoločným znakom týchto troch typov pásiem, že sa nachádzajú v pásmach odberu pitnej vody alebo pásmach, ktoré sa nimi môžu stať.
64. V tejto súvislosti je vhodné pripomenúť, že Súdny dvor už rozhodol, že z článku 3 ods. 1 a 2 smernice v spojení s prílohou I smernice vyplýva, že členské štáty sú povinné splniť, medzi inými, tieto povinnosti:
– definovať ako vody zasiahnuté znečistením alebo vody, ktoré by mohli byť zasiahnuté znečistením v prípade, že by sa nerealizovali opatrenia podľa článku 5 smernice, nielen vody určené na odber pitnej vody, ale všetky sladké povrchové vody a podzemné vody, ktoré obsahujú alebo by mohli obsahovať obsah dusičnanov vyšší ako 50 mg/l, a
– označiť ako ohrozené pásma všetky známe pásma na ich území, ktoré zásobujú vody označené ako zasiahnuté znečistením, alebo ako vody, ktoré by mohli byť zasiahnuté znečistením, v súlade s článkom 3 ods. 1 smernice, alebo sa rozhodnúť pre vypracovanie a uplatnenie na celom svojom území akčných programov uvedených v článku 5 smernice (pozri v tomto zmysle rozsudok z 2. októbra 2003, Komisia/Holandsko, C‑322/00, Zb. s. I‑11267, bod 34).
65. Z toho vyplýva, že len právomoc na definovanie vôd zasiahnutých znečistením alebo vôd, ktoré by mohli byť znečistením zasiahnuté, a na označenie ohrozených pásiem, ako to stanovuje článok 15 dekrétu o hnojivách, nie je postačujúca na prebratie a vykonanie smernice. Ako totiž vyplýva zo znenia článku 3 ods. 1 a 2 smernice, definovanie všetkých vôd zasiahnutých znečistením alebo vôd, ktoré by mohli byť zasiahnuté znečistením v prípade, že by sa nerealizovali opatrenia podľa článku 5 smernice, na jednej strane a nasledujúce označenie na základe takto identifikovaných vôd ohrozených pásiem na druhej strane sú každé z nich samostatnou povinnosťou, ktoré sa majú realizovať konkrétne a samostatne.
66. Pritom treba uviesť, že belgická vláda nespochybňuje, že ku dňu uplynutia lehoty určenej v odôvodnenom stanovisku z 9. novembra 1999 Flámsky región nedefinoval vody zasiahnuté znečistením alebo vody, ktoré by mohli byť zasiahnuté znečistením, ak by sa nerealizovali opatrenia podľa článku 5 smernice.
67. Ďalej treba sledovať, že táto vláda nespochybňuje, že ku dňu uplynutia lehoty určenej v odôvodnenom stanovisku z 9. novembra 1999 boli v príslušnom flámskom právnom predpise uvedené len pásma určené na odber vody alebo pásma, ktoré sa nimi môžu stať. Z toho vyplýva, že pásma, ktoré nepatria do kategórií podľa článku 15 ods. 6 dekrétu o hnojivách, ale ktoré sú v súlade s článkom 3 ods. 2 smernice odvodňované do vôd, ktoré sú alebo by mohli byť znečistené, sú svojvoľne a nesprávne vyňaté z rozsahu pôsobnosti smernice. Ako právom uvádza generálny advokát v bode 56 svojich návrhov, takáto situácia je sama osebe nezlučiteľná so smernicou.
68. Za týchto podmienok treba konštatovať, že pokiaľ ide o Flámsky región, je prvý žalobný dôvod Komisie dôvodný v rozsahu, v ktorom sa týka situácie v tomto regióne v čase uplynutia lehoty určenej v odôvodnenom stanovisku z 9. novembra 1999.
– Pokiaľ ide o Valónsky región
69. Na úvod treba predovšetkým konštatovať, že označenie ohrozených pásiem Valónskym regiónom 19. marca 2002, ktoré je predmetom výhrady Komisie týkajúcej sa neoznačenia ako ohrozeného pásma oblasti „medzi Sambre a Meuse“, bolo vykonané po uplynutí lehoty určenej v odôvodnenom stanovisku z 9. novembra 1999. Z toho vyplýva, že Súdny dvor na toto tvrdenie neprihliadne z dôvodov uvedených v bodoch 34 až 42 tohto rozsudku.
70. Ďalej Komisia Valónskemu regiónu vytýka, že ako ohrozené pásmo označil nedostatočnú časť územia Crétacé de Hesbaye. Táto výhrada sa však neuvádza ani v jednom z odôvodnených stanovísk.
71. Ak teda Komisia vytýka touto časťou svojho žalobného dôvodu Belgickému kráľovstvu nesplnenie povinnosti neuvedené v odôvodnených stanoviskách, je namieste z dôvodov uvedených v bodoch 34 až 42 tohto rozsudku žalobný dôvod zamietnuť ako neprípustný.
72. Pokiaľ ide o situáciu vo Valónskom regióne pretrvávajúcu na konci lehoty určenej v odôvodnenom stanovisku z 9. novembra 1999, výhrady Komisie sa týkajú jednak podzemných vôd a jednak belgických pobrežných a morských vôd.
73. Pokiaľ ide na prvom mieste o podzemné vody, je vhodné pripomenúť, čo vyplýva tiež z bodu 64 tohto rozsudku, že z článku 3 ods. 1 smernice v spojení s prílohou I smernice vyplýva, že členské štáty sú povinné identifikovať ako vody zasiahnuté znečistením alebo vody, ktoré by mohli byť zasiahnuté znečistením v prípade, že by sa nerealizovali opatrenia podľa článku 5 smernice, všetky sladké povrchové vody a podzemné vody, ktoré obsahujú alebo by mohli obsahovať obsah dusičnanov vyšší ako 50 mg/l. Tiež sú povinné podľa článku 3 ods. 2 smernice označiť ohrozené pásma na základe vôd definovaných v súlade s článkom 3 ods. 1 smernice, iba ak by sa rozhodli pre vypracovanie a uplatnenie na celom svojom vnútroštátnom území akčných programov uvedených v článku 5 smernice.
74. Zo spisu vyplýva, že vo Valónskom regióne bol postup pozostávajúci z definovania vôd a označenia ohrozených pásiem, uskutočnený v roku 1994, v niektorých oblastiach nedostatočný, konkrétne v Herve, Condroz a obci Comines‑Warneton.
75. Z odpovede Valónskeho regiónu na výzvu z 28. októbra 1998 osobitne vyplýva, že podľa štúdií uskutočnených po počiatočnej valónskej štúdii z roku 1994 boli v týchto oblastiach vykázané významné prekročenia príslušnej medznej hodnoty obsahu dusičnanov 50mg/l, čo dokazuje, že ako ohrozené pásmo podľa článku 3 ods. 2 smernice mala byť označená väčšina územia Valónskeho regiónu. Takto bol v oblasti Herve pri viacerých odberoch obsah dusičnanov vyšší ako 50 mg/l a oblasti, v ktorých nebolo zistené žiadne prekročenie medznej hodnoty, boli zriedkavé. Rovnako v obci Comines‑Warneton sa hodnoty obsahu dusičnanov pohybovali medzi 63 a 92 mg/l a v Condroz boli zistené bodové prekročenia hranice 50 mg/l. V tej istej odpovedi Valónsky región uvádza existenciu vážneho znečistenia oblasti „medzi Sambre a Meuse“ s hodnotami prevyšujúcimi 50 mg/l.
76. Pritom je nepochybné, že k uplynutiu lehoty určenej v odôvodnenom stanovisku z 9. novembra 1999 tieto tri pásma neboli označené ako ohrozené pásma.
77. Za týchto okolností treba konštatovať, že ku dňu uplynutia lehoty určenej v odôvodnenom stanovisku z 9. novembra 1999 si Belgické kráľovstvo nesplnilo svoju povinnosť definovať všetky podzemné vody, ktoré boli alebo mohli byť znečistené, na základe článku 3 ods. 1 smernice a označiť ohrozené pásma na základe odseku 2 toho istého článku.
78. Toto konštatovanie nemôžu spochybniť tvrdenia belgickej vlády.
79. Tvrdenie tejto vlády, podľa ktorého ešte neboli ukončené štúdie týkajúce sa predmetných oblastí, teda nemôže odôvodniť nesplnenie povinností Belgickým kráľovstvom, ktoré mu vyplývajú z článku 3 smernice. Odseky 1 a 2 tohto článku totiž ukladajú povinnosť definovať vody zasiahnuté znečistením alebo vody, ktoré by mohli byť zasiahnuté znečistením v prípade, že by sa nerealizovali opatrenia podľa článku 5 smernice, a označiť ako ohrozené pásma všetky pásma spĺňajúce podmienky článku 3 ods. 2 smernice. Táto povinnosť zahŕňa zbieranie údajov potrebných na tieto účely.
80. Rovnako nemožno prijať tvrdenie belgickej vlády založené na článku 3 ods. 4 smernice. Toto ustanovenie sa totiž týka výlučne situácie, v ktorej členský štát preskúma, a ak je to potrebné, príslušným spôsobom zmení alebo doplní existujúci zoznam označených ohrozených pásiem tak, aby zohľadnil zmeny a skutočnosti, ktoré nebolo možné v čase jeho zostavovania predvídať. Netýka sa ale počiatočného postupu uvedeného v článku 3 smernice spočívajúceho v definovaní vôd zasiahnutých znečistením alebo vôd, ktoré by mohli byť zasiahnuté znečistením, a v nasledujúcom označení ohrozených pásiem na základe takto definovaných vôd.
81. Pokiaľ ide na druhom mieste o výhrady Komisie týkajúce sa belgických pobrežných a morských vôd, je vhodné predovšetkým pripomenúť, že štvrté odôvodnenie smernice výslovne spomína ochranu Severného mora.
82. Pritom však treba konštatovať, že belgická vláda nespochybňuje, ani že Severné more vo všeobecnosti a osobitne belgické pobrežné a morské vody sú eutrofné, ani že niektoré pásma Valónskeho regiónu sú do nich odvodňované a prispievajú tak k znečisteniu.
83. Vo svojom vyjadrení k výhradám Komisie belgická vláda uplatňuje, že posledné uvedené oblasti označiť ako ohrozené pásma netreba, pretože na eutrofizáciu a obsah dusičnanov vo vodných tokoch Valónskeho regiónu majú silný vplyv domácnosti a priemysel.
84. Z tohto hľadiska je na mieste uviesť, ako už Súdny dvor rozhodol, že by bolo so smernicou nezlučiteľné zúžiť definíciu vôd zasiahnutých znečistením na prípady, keď len poľnohospodárske zdroje spôsobujú koncentráciu dusičnanov vyššiu ako 50 mg/l, zatiaľ čo smernica výslovne stanovuje, že sa pri vypracovávaní akčných programov uvedených v článku 5 smernice zohľadnia príslušné hodnoty dusičnanov pochádzajúcich z poľnohospodárskych alebo iných zdrojov (rozsudok z 29. apríla 1999, Standley a i., C‑293/97, Zb. s. I‑2603, bod 31). Potom jednoduchá skutočnosť, že domáci a priemyselný odpad tiež prispievajú k obsahu dusičnanov vo valónskych vodách, sama osebe nestačí na vylúčenie uplatnenia smernice.
85. Belgická vláda sa tiež dovoláva toho, že valónske poľnohospodárstvo len slabo prispieva k eutrofizácii Severného mora.
86. Z tohto hľadiska je namieste uviesť, že podľa dokumentu poskytnutého belgickou vládou je valónske poľnohospodárstvo zodpovedné za 19 % všetkého dusíka v povodí Meuse a za 17 % v povodí Escaut, dvoch riekach pretekajúcich Valónskym regiónom a vtekajúcich do Severného mora. Treba konštatovať, že takéto príspevky, aj keď minoritné, nie sú nijak zanedbateľné.
87. Pritom z bodu 35 už citovaného rozsudku Standley a i. vyplýva, že sa smernica uplatní na prípady, v ktorých splodiny zlúčenín dusíka poľnohospodárskeho pôvodu významne prispievajú k znečisteniu.
88. Eutrofizácia Severného mora je napokon záležitosťou mnohých činiteľov, ktoré posudzované osobitne sú v skutočnosti minoritné. Uznanie odôvodnenia belgickej vlády by šlo preto proti jednému z výslovných cieľov smernice, a to ochrane Severného mora.
89. Preto toto tvrdenie nemožno prijať.
90. Belgická vláda tiež kladie dôraz na rozličné opatrenia zamerané na zastavenie prispievania Valónskeho regiónu k eutrofizácii pobrežných a morských vôd, osobitne na valónsky program zameraný na trvalo udržateľné hospodárenie s dusíkom v poľnohospodárstve, ako aj viaceré tzv. agro-environmentálne opatrenia.
91. Z tohto hľadiska postačí konštatovať, že tieto opatrenia bez toho, aby bolo treba skúmať ich prípadné priaznivé účinky na znečistenie vôd, nemôžu nahradiť nedostatok akéhokoľvek definovania vôd a označenia ohrozených pásiem z dôvodu ich účinku na eutrofizáciu belgických pobrežných a morských vôd.
92. Za týchto okolností treba konštatovať, že valónske orgány nevzali pri identifikácii vôd zasiahnutých znečistením alebo vôd, ktoré by mohli byť znečistením postihnuté, a označení ohrozených pásiem vo Valónskom regióne do úvahy eutrofizáciu pobrežných a morských vôd, čím porušili článok 3 smernice. Ako uvádza generálny advokát v bode 31 svojich návrhov, každé konštatovanie skutočnosti, že uplatnenie smernice regiónmi bolo oneskorené alebo nedostatočné, má za následok, že si Belgické kráľovstvo nesplnilo svoje povinnosti.
93. Ďalej treba konštatovať, ako to tvrdí Komisia, že na jednej strane sa definovanie vôd a nasledujúce označenie ohrozených pásiem týkalo len časti územia Valónskeho regiónu, a na druhej strane, že na tento účel neboli zohľadnené pobrežné a morské vody.
94. Vzhľadom na vyššie uvedené treba vyvodiť záver, že výhrada Komisie týkajúca sa porušenia článku 3 smernice v spojení s prílohou I smernice je v rozsahu, v ktorom je prípustná, dôvodná, a to pokiaľ ide aj o Flámsky aj Valónsky región.
O žalobnom dôvode založenom na porušení článku 4 smernice v spojení s prílohou II smernice
Argumentácia účastníkov konania
95. Komisia Belgickému kráľovstvu vytýka, že do flámskeho kódexu vhodných postupov v poľnohospodárstve – ako vyplýva z flámskej právnej úpravy, najmä dekrétu o hnojivách – nezahrnula požiadavky stanovené v prílohe II smernice, osobitne:
– obdobia, keď nie je vhodná aplikácia hnojív na pôdu,
– pravidlá týkajúce sa aplikácie hnojív na pôdu nachádzajúcu sa na strmých svahoch,
– podmienky aplikácie hnojív na pôdu v oblastiach, kde je zem presiaknutá vodou, zaplavená, zamrznutá alebo pokrytá snehom, a
– pravidlá týkajúce sa aplikácie hnojív na pôdu v blízkosti vodných tokov.
96. Pokiaľ ide o prvú časť výhrady Komisie, táto tvrdí, že flámsky kódex vhodných postupov v poľnohospodárstve bezdôvodne vylučuje zo svojho rozsahu pôsobnosti obdobia, keď je zakázaná aplikácia hnojív, niektoré hnojivá, najmä hnoj, „chemické hnojivá, ak ide o zakrytú ornú pôdu“, a ostatné hnojivá „s obsahom dusíka v takej podobe, že sa počas roku hnojenia uvoľňuje len malá časť celkového množstva dusíka“.
97. V druhej časti svojej výhrady Komisia tvrdí, že flámsky kódex neobsahuje uspokojujúce pravidlá týkajúce sa aplikácie hnojív na pôdu nachádzajúcu sa na strmých svahoch. Hoci článok 17 ods. 5 dekrétu o hnojivách zakazuje aplikáciu hnojív na neobrábaných svahoch nachádzajúcich sa v blízkosti vodného toku, neexistuje žiadne opatrenie týkajúce sa pravidiel aplikácie hnojív na pôdu nachádzajúcu sa na strmých obrábaných svahoch na brehu vodného toku, ani pre pôdy, ktoré sa nenachádzajú pozdĺž vodných tokov.
98. Pokiaľ ide o tretiu časť žalobného dôvodu týkajúceho sa podmienok aplikácie hnojív na pôdu v oblastiach, kde je zem presiaknutá vodou, zaplavená, zamrznutá alebo pokrytá snehom, Komisia vyjadruje sklamanie, že sa zákaz aplikácie hnojív na pôdu stanovený v článku 17 ods. 1 bode 5° dekrétu o hnojivách týka len „ornej pôdy“.
99. Napokon, pokiaľ ide o štvrtú časť žalobného dôvodu týkajúceho sa pravidiel aplikácie hnojív na pôdu v blízkosti vodných tokov, zastáva Komisia názor, že vzdialenosť piatich metrov od vyššieho brehu vodného toku uvedená v článku 17 ods. 1 bode 7° dekrétu o hnojivách je na dosiahnutie cieľa stanoveného v článku 1 smernice nedostatočná.
100. Belgická vláda zo svojho hľadiska tvrdí, že opatrenia uvedené v článku 17 dekrétu o hnojivách, t. j. základné ustanovenia flámskeho kódexu vhodných postupov v poľnohospodárstve, sa uplatňujú na celom flámskom území a obsahujú podstatné ustanovenia uvedené v prílohe II smernice. Povinnosti vyplývajúce z uvedeného článku 17 boli oznámené poľnohospodárom prostredníctvom brožúry z decembra 2000 a po celom Flámskom regióne sa uskutočnili mnohé informačné stretnutia.
101. Pokiaľ ide o obdobia, keď nie je vhodná aplikácia hnojív na pôdu, belgická vláda vyhodnocuje, že aplikácia „chemických hnojív, ak ide o zakrytú ornú pôdu“, počas celého roka nepredstavuje vysoké riziko uvoľňovania dusíka do vôd. Majitelia skleníkov (krytej ornej pôdy) totiž používajú chemické hnojivá len v čase očakávania rastu. V súvislosti s maštaľným hnojom a hnojivami „s obsahom dusíka v takej podobe, že sa počas roku hnojenia uvoľňuje len malá časť celkového množstva dusíka“, sa belgická vláda odvoláva na zmeny flámskej právnej úpravy z 15. marca 2002 a 28. marca 2003.
102. Pokiaľ ide o pravidlá týkajúce sa aplikácie hnojív na pôdu nachádzajúcu sa na strmých svahoch, belgická vláda tvrdí, že článok 17 ods. 4 bod 1° dekrétu o hnojivách, ktorý stanovuje, že „v prípade aplikácie hnojív sa treba vyhnúť akémukoľvek lúhovaniu hnojív“. Je toho názoru, že za týchto podmienok ďalšie špecifikovanie konkrétnych pravidiel aplikácie hnojív na pôdu nachádzajúcu sa na strmých svahoch je nadbytočné a treba ho považovať za právne nadbytočné.
103. Pokiaľ ide o žalobný dôvod Komisie, podľa ktorého sa podmienky aplikácie hnojív na pôdu v oblastiach, kde je zem presiaknutá vodou, zaplavená, zamrznutá alebo pokrytá snehom, obsiahnuté vo flámskej právnej úprave týkajú len ornej pôdy, belgická vláda naň odpovedá tak, že ako to vyplýva z článku 2 bodu 2° dekrétu o hnojivách, pojem „orná pôda“ („cultuurgrond“ v holandskom znení uvedeného dekrétu) zahrnuje všetky druhy pôd určených na využitie pre poľnohospodárske plodiny bez ohľadu na dotknutý rastlinný druh.
104. Pokiaľ ide o pravidlá týkajúce sa aplikácie hnojív na pôdu v blízkosti vodných tokov, belgická vláda pripomína, že smernica nijak nešpecifikuje vzdialenosť, ktorú treba dodržať od vodného toku s cieľom zabránenia znečisteniu. Tvrdí, že vzdialenosť piatich metrov je dostačujúca na dosiahnutie cieľov sledovaných článkom 1 smernice.
Posúdenie Súdnym dvorom
105. Na úvod treba predovšetkým uviesť, že vzhľadom na to, že tento žalobný dôvod bol formulovaný výlučne v rámci konania o porušení povinnosti 94/2239, je relevantnou lehotou na určenie existencie údajného porušenia povinnosti uvedenej v článku 4 smernice v súvislosti s prílohou II smernice lehota, ktorá bola Belgickému kráľovstvu určená v odôvodnenom stanovisku z 23. novembra 1998.
106. Pritom zo spisu vyplýva, že belgické orgány v odpovedi z 19. februára 1999 na odôvodnené stanovisko z 23. novembra 1998 uznali, že štyri ustanovenia vznesené Komisiou na podporu tohto žalobného dôvodu vo flámskom kódexe vhodných postupov v poľnohospodárstve chýbajú. Uvedené orgány tiež oznámili, že flámska právna úprava bude v tejto súvislosti v blízkej budúcnosti zmenená.
107. Belgická vláda skutočne vo svojich písomných vyjadreniach pred Súdnym dvorom spochybňuje dôvodnosť tohto žalobného dôvodu a odkazuje sa v tejto súvislosti na niektoré ustanovenia článku 17 dekrétu o hnojivách. Treba však konštatovať, ako vyplýva z bodu 22 tohto rozsudku, že tieto ustanovenia zaviedol dekrét z 11. mája 1999, ktorý nebol prijatý pred uplynutím lehoty určenej v odôvodnenom stanovisku z 23. novembra 1998.
108. Nie je preto potrebné skúmať, či ustanovenia článku 17 dekrétu o hnojivách sú, ako to belgická vláda tvrdí, správnym uplatnením povinností vyplývajúcich z prílohy III smernice. Ako už totiž Súdny dvor opakovane rozhodol, existenciu nesplnenia povinnosti treba posúdiť v súvislosti so situáciou na konci lehoty určenej v odôvodnenom stanovisku a na neskoršie zmeny právnej úpravy Súdny dvor neprihliadne (pozri najmä rozsudok z 25. mája 2000, Komisia/Grécko, C‑384/97, Zb. s. I 3823, bod 35).
109. Potom treba vyvodiť záver, že tento žalobný dôvod je dôvodný.
O žalobnom dôvode založenom na porušení článku 5 smernice v spojení s prílohou III smernice
Argumentácia účastníkov konania
– Pokiaľ ide o Flámsky región
110. Týmto žalobným dôvodom Komisia tvrdí, že flámsky akčný program, ktorý tvoria rôzne ustanovenia flámskej právnej úpravy, najmä dekrét o hnojivách a Vlarem II, sa jednak neuplatňuje na všetky ohrozené pásma, ktoré Flámsky región označil, a jednak nespĺňa z rôznych hľadísk požiadavky článku 5 smernice v spojení s prílohou III smernice, pokiaľ ide o:
– obdobia, keď je zakázaná aplikácia určitých typov hnojív na pôdu,
– kapacitu zásobníkov na skladovanie maštaľného hnoja,
– obmedzenie aplikácie hnojív na pôdu, ktoré berie do úvahy charakteristiky daného ochranného pásma, a
– maximálne množstvo maštaľného hnojiva aplikovaného každoročne na pôdu.
111. Na spresnenie týchto údajných nedostatkov flámskeho akčného programu Komisia predovšetkým tvrdí, že v niektorých ohrozených pásmach, ktoré Flámsky región označil, sa akčný program uplatňuje len čiastočne. Tak napríklad ročný limit hnojenia z prílohy III bodu 2 smernice (170 kg dusíka na hektár) sa neuplatňuje v „poľnohospodárskych pásmach ekologického významu“, pásmach „príroda“ alebo pásmach „nasýtených fosfátmi“.
112. Komisia ďalej tvrdí, že podľa článku 17 ods. 7 dekrétu o hnojivách sa zákaz aplikácie maštaľného hnojiva počas niektorých období v roku neuplatňuje na maštaľný hnoj.
113. Pokiaľ ide o kapacitu zásobníkov na skladovanie maštaľného hnoja, Komisia je toho názoru, že článok 5.9.2.3 ods. 1 Vlarem II nespĺňa podmienky prílohy III bodu 1 ods. 2 smernice, pretože predpisuje minimálnu kapacitu len pre močovku a nie tuhé hnojivá.
114. Komisia tiež tvrdí, že pri určovaní maximálnych množstiev hnojív, ktoré možno aplikovať v ohrozených pásmach Flámskeho regiónu, neboli zohľadnené kritériá uvedené v prílohe III bode 1 ods. 3 smernice, najmä toho, ktoré sa týka rovnováhy medzi predpokladaným množstvom dusíka potrebným pre plodiny na jednej strane a zásobovaním plodín dusíkom získaným z pôdy a hnojenia na druhej strane. Konkrétnejšie, flámska právna úprava vôbec neuvádza dusík privádzaný do plodín z pôdy.
115. Komisia napokon tvrdí, že okrem ohrozených pásiem „vody“ nie sú maximálne množstvá maštaľného hnojiva, ktoré možno každoročne aplikovať na pôdu, zlučiteľné s požiadavkami prílohy III bodu 2 smernice.
116. Belgická vláda uvádza, že pokiaľ ide o obdobie, keď je aplikácia hnoja zakázaná, odôvodnenie Komisie už nie je viac od prijatia dekrétu z 28. marca 2003, ktorým sa mení a dopĺňa dekrét z 23. januára 1991 o ochrane životného prostredia pred znečistením hnojivami ( Moniteur belge
z 8. mája 2003, s. 24 953), relevantné, pretože uvedený dekrét zavádza obdobie zákazu aplikácie maštaľného hnoja.
117. Pokiaľ ide o kapacitu zásobníkov na skladovanie maštaľného hnoja, belgická vláda sa odvoláva na zmenu Vlarem II prostredníctvom nariadenia z 19. septembra 2003, ktoré zaviedlo kapacitu skladovania na tri mesiace pre hnoj a še sť mesiacov pre iné tuhé hnojivá.
118. Belgická vláda popiera, že by Flámsky región pri zavádzaní noriem v oblasti obmedzení aplikácie hnojív nezohľadnil dusík privádzaný do plodín z pôdy. Je toho názoru, že sa výhrada Komisie zakladá na nesprávnom čítaní odpovede Flámskeho regiónu Komisii počas konania pred podaním žaloby. Podľa belgickej vlády vedecké odôvodnenie, o ktoré sa Flámsky región opiera, účinne zohľadňuje rezervy v pôde, najmä minerálny dusík nachádzajúci sa v pôdnom profile pred začiatkom vegetačného cyklu.
119. Pokiaľ ide o maximálne množstvo maštaľného hnojiva aplikovaného každoročne v ohrozených pásmach, belgická vláda vo svojej duplike uviedla, že sa označenie ohrozených pásiem ako „príroda“ a „poľnohospodárske pásma ekologického významu“ nezakladalo na kritériách smernice. Je preto názoru, že tvrdenia Komisie, pokiaľ ide o takéto pásma, nie sú relevantné. Pokiaľ ide o ohrozené pásma „nasýtené fosfátmi“, belgická vláda uznáva, že medzná hranica 170 kg dusíka na hektár ročne uvedená v prílohe III bode 2 smernice nie je presne prevzatá do flámskej právnej úpravy. Tvrdí však, že obmedzenie hnojenia fosfátmi v týchto pásmach na maximum 40 kg na hektár ročne de facto
obmedzuje maximálny prísun dusíka z maštaľného hnoja na 170 kg na hektár ročne.
– Pokiaľ ide o Valónsky región
120. Komisia tvrdí, že akčný program Valónskeho regiónu bol prijatý nariadením z 10. októbra 2002 oneskorene, teda po uplynutí lehôt určených v odôvodnených stanoviskách.
121. Komisia tiež tvrdí, že toto nariadenie vykazuje nedostatky vzhľadom na požiadavky článku 5 smernice v spojení s prílohami II a III smernice.
122. Belgická vláda berie tvrdenia Komisie na vedomie a uvádza, že treba vziať do úvahy úsilie vyvinuté od roku 1999, napríklad valónsky program zameraný na trvalo udržateľné hospodárenie s dusíkom v poľnohospodárstve.
Posúdenie Súdnym dvorom
– Pokiaľ ide o Flámsky región
123. Je vhodné uviesť, že tento žalobný dôvod je prípustný, pokiaľ sa týka situácie existujúcej vo Flámskom regióne v čase uplynutia lehoty určenej v odôvodnenom stanovisku z 9. novembra 1999. Aj keď sa totiž javí, že Komisia vo svojom žalobnom návrhu vzala do úvahy, že nariadenie z 31. marca 2000 definuje pravidlá tvoriace flámsky akčný program, zo spisu vyplýva, že výhrady Komisie k tomuto bodu sa týkajú akčného programu, ako ho stanovujú článok 17 dekrétu o hnojivách a Vlarem II. Konanie pred podaním žaloby 97/4750 sa týkalo tohto znenia flámskeho akčného programu.
124. Je preto vhodné skúmať dôvodnosť tvrdení Komisie na podporu tohto žalobného dôvodu.
125. Pokiaľ ide o tvrdenie, podľa ktorého sa flámsky akčný program neuplatňuje v „poľnohospodárskych pásmach ekologického významu“, pásmach „príroda“ a pásmach „nasýtených fosfátmi“, je vhodné konštatovať, že v rozpore s tým, čo tvrdí Komisia, uvedené pásma neboli označené ako ohrozené pásma v zmysle smernice. Z príslušnej flámskej právnej úpravy, najmä článkov 15a, 15b a 15c dekrétu o hnojivách, totiž vyplýva, že oproti dojmu, ktorý pôvodne vytvorila belgická vláda vo svojom vyjadrení k žalobným dôvodom Komisie, sa označenie týchto pásiem nezakladá na kritériách smernice.
126. Pokiaľ teda oproti tomu, čo tvrdí Komisia, sa flámsky akčný program uplatňoval na všetky pásma označené vo Flámskom regióne ako ohrozené v zmysle smernice, treba žalobný dôvod Komisie v tomto bode zamietnuť.
127. Nedostatočný charakter označenia pásiem vo Flámskom regióne má určite za účinok úmerné zúženie rozsahu pôsobnosti príslušných ustanovení prílohy III smernice. Ako to však Komisia na pojednávaní sama uznala, tento nedostatok vyjadruje nedodržanie nie článku 5 smernice v spojení s prílohou III smernice, ale článku 5 uvedenej smernice v spojení s jej článkom 3, ktorého nedodržania sa Komisia v rámci tejto žaloby nedovoláva.
128. Pokiaľ ide o prílohu III bod 1 ods. 1 smernice, belgická vláda nespochybňuje, že ku dňu uplynutia lehoty určenej v odôvodnenom stanovisku z 9. novembra 1999 zákaz aplikovania maštaľného hnojiva počas určitých období v roku neplatil pre maštaľný hnoj. Ďalej, pokiaľ ide o údajnú skutočnosť, podľa ktorej dekrét z 28. marca 2003 taký zákaz obsahoval, postačí pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry uvedenej v bode 108 tohto rozsudku zmeny právnej úpravy vykonané po dátume uplynutia lehoty určenej v odôvodnenom stanovisku Súdny dvor v rámci konania o nesplnenie povinnosti nezohľadní.
129. Pokiaľ ide o prílohu III bod 1 ods. 2 smernice, uvedená vláda tiež nespochybňuje, že na konci uvedenej lehoty nebola právna úprava Flámskeho regiónu týkajúca sa kapacity zásobníkov na skladovanie maštaľného hnoja v súlade s požiadavkami tohto ustanovenia. Pritom, pokiaľ ide o údajnú skutočnosť, že Vlarem II, v znení zmien a doplnení nariadenia z 19. septembra 2003, zaviedol od tohto dátumu kapacitu skladovania v súlade so smernicou, treba znova pripomenúť, že podľa judikatúry citovanej v bode 108 tohto rozsudku na neskoršie zmeny právnej úpravy vykonané po uplynutí lehoty určenej v odôvodnenom stanovisku Súdny dvor v rámci konania o nesplnenie povinnosti neprihliadne.
130. Pokiaľ ide o prílohu III bod 1 ods. 3 smernice, už Súdny dvor pripomenul, že podľa článku 5 ods. 4 písm. a) tejto smernice v spojení s jej prílohou III bodom 1 ods. 3 opatrenia, ktoré sa majú v akčnom programe zahrnúť, obsahujú pravidlá o obmedzení aplikácie hnojív na pôdu založené na rovnováhe medzi predpokladaným množstvom dusíka potrebným pre plodiny a zásobovaním plodín dusíkom získaným z pôdy a hnojenia (rozsudok z 2. októbra 2003, Komisia/Holandsko, už citovaný, bod 71).
131. Pritom zo spisu vyplýva, že právna úprava Flámskeho regiónu nevzala do úvahy skutočné rezervy dusíka v pôde. V skutočnosti podľa „vedeckého odôvodnenia právnej úpravy hnojenia“ priloženého k odpovedi Flámskeho regiónu z 24. decembra 1998 na výzvu z 28. októbra 1998 „.právne predpisy nezohľadňujú skutočné rezervy nachádzajúce sa v pôde“. Tomuto jednoznačnému konštatovaniu neodporuje tvrdenie belgickej vlády, že predpokladom uvedených právnych predpisov je „rovnováha rezerv prítomných v pôde“, pričom pravdivosť tohto predpokladu nebola nijak preukázaná.
132. Treba teda konštatovať, že pri určovaní maximálneho množstva hnojív, ktoré možno aplikovať v ohrozených pásmach Flámskeho regiónu, neboli zohľadnené kritériá uvedené v prílohe III bode 1 ods. 3 smernice, najmä v ustanovení o rovnováhe medzi predpokladaným množstvom dusíka potrebným pre plodiny na jednej strane a zásobovaním plodín dusíkom získaným z pôdy a hnojenia na druhej strane.
133. Pokiaľ ide o prílohu III bod 2 smernice týkajúcu sa maximálneho množstva aplikovaného každoročne na pôdu, pásma označené Flámskym regiónom ako „poľnohospodárske pásma ekologického významu“, „príroda“ a pásma „nasýtené fosfátmi“, neboli, ako to vyplýva z bodov 17 a 125 tohto rozsudku, označené ako ohrozené pásma v zmysle smernice. Pritom je zrejmé, že na konci príslušnej lehoty bola ročná hranica 170 kg dusíka na hektár dodržaná v ohrozených pásmach „vody“, t. j. len v pásmach, ktoré Flámsky región označil na základe smernice. Treba teda pripomenúť, že výhrada Komisie, podľa ktorej sa táto hranica neuplatnila na všetky ohrozené pásma Flámskeho regiónu, nie je dôvodná.
134. Vzhľadom na vyššie uvedené je vhodné konštatovať, že s výnimkou výhrady, podľa ktorej sa akčný program Flámskeho regiónu uplatňuje len čiastočne, osobitne pokiaľ ide o maximálne množstvo hnojív, ktoré možno aplikovať v ohrozených pásmach, je žalobný dôvod Komisie založený na porušení článku 5 smernice v spojení s prílohou III smernice dôvodný, pokiaľ sa týka situácie vo Flámskom regióne na konci lehoty určenej v odôvodnenom stanovisku z 9. novembra 1999.
– Pokiaľ ide o Valónsky región
135. Na úvod je predovšetkým vhodné uviesť, že nariadenie z 10. októbra 2002, ktorého sa týkajú viaceré špecifické tvrdenia Komisie uvedené v jej žalobnom návrhu, bolo prijaté po uplynutí lehoty určenej v odôvodnených stanoviskách. Preto treba časti žalobného dôvodu, ktorými Komisia vytýka Belgickému kráľovstvu nesplnenie dodatočných povinností uvedených v odôvodnenom stanovisku, z dôvodov uvedených v bodoch 34 až 42 tohto rozsudku zamietnuť ako neprípustné.
136. K ostatnej časti postačí pripomenúť, že belgická vláda nespochybňuje, že valónsky akčný program bol prijatý po uplynutí lehoty určenej v odôvodnenom stanovisku z 9. novembra 1999.
137. Za týchto okolností je na mieste konštatovať, že žalobný dôvod Komisie založený na porušení článku 5 smernice v spojení s prílohou III smernice je dôvodný, pokiaľ sa týka situácie existujúcej vo Valónskom regióne na konci lehoty určenej v odôvodnenom stanovisku z 9. novembra 1999.
O žalobnom dôvode založenom na porušení článku 10 smernice v spojení s prílohou V smernice
138. Komisia zastáva názor, že správa týkajúca sa Flámskeho regiónu, ktorá jej bola predložená na základe článku 10 smernice, vykazuje nedostatky v nasledujúcich prvkoch:
– v mape uvedenej v prílohe V bode 2 písm. a) smernice v súvislosti s vodami identifikovanými v súlade s článkom 3 ods. 1 smernice,
– v súhrne výsledkov monitorovacích programov realizovaných v súlade s článkom 6 smernice,
– v súhrne výsledkov monitorovacích programov realizovaných podľa článku 5 ods. 6 smernice a
– v pravdepodobnom časovom horizonte, v rámci ktorého by sa mali prejaviť výsledky opatrení akčného programu.
139. Belgická vláda tento žalobný dôvod nespochybňuje.
140. Za týchto okolností treba konštatovať, že predložením neúplnej správy Komisii, čo je v rozpore s článkom 10, si Belgické kráľovstvo nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z tohto ustanovenia smernice.
141. Vzhľadom na všetko, čo bolo uvedené vyššie, je vhodné konštatovať, že Belgické kráľovstvo si tým, že neprijalo:
– pokiaľ ide o Flámsky región, ku dňu uplynutia lehoty určenej v odôvodnenom stanovisku z 23. novembra 1998 opatrenia potrebné na úplné a presné vykonanie článku 4 smernice a ku dňu uplynutia lehoty určenej v odôvodnenom stanovisku z 9. novembra 1999 opatrenia potrebné na úplné a presné vykonanie článku 3 ods. 1 a 2 a článkov 5 a 10 smernice, a
– pokiaľ ide o Valónsky región, ku dňu uplynutia lehoty určenej v odôvodnenom stanovisku z 9. novembra 1999 opatrenia potrebné na úplné a presné vykonanie článku 3 ods. 1 a 2 a článku 5 uvedenej smernice,
nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú zo smernice.
142. Rovnako je vhodné konštatovať, že v rozsahu, v ktorom Komisia vznáša nové výhrady vzhľadom na tie, ktoré uviedla v už citovaných odôvodnených stanoviskách, je žaloba neprípustná.
143. Ďalej, časť žalobného dôvodu založená na porušení článku 5 smernice v spojení s prílohou III smernice, podľa ktorej sa akčný program Flámskeho regiónu uplatňuje len na časť tohto regiónu, najmä pokiaľ ide o maximálne množstvo maštaľného hnoja aplikované ročne v ohrozených pásmach, je bezdôvodná.
O trovách
144. Na základe článku 69 ods. 2 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté.
145. Podľa článku 69 ods. 3 prvého pododseku toho istého rokovacieho poriadku Súdny dvor môže rozdeliť náhradu trov konania medzi účastníkov konania alebo rozhodnúť, že každý z účastníkov konania znáša svoje vlastné trovy konania, najmä ak účastníci konania nemajú úspech v jednej alebo vo viacerých častiach predmetu konania.
146. V tomto prípade treba konštatovať, že Komisia venovala významnú časť svojej žaloby a písomných vyjadrení novým výhradám vzhľadom na tie, ktoré uviedla v odôvodnených stanoviskách, pričom si bola plne vedomá toho, čo uznala jednak vo svojom žalobnom návrhu a jednak na pojednávaní, že porušenie povinnosti v zmysle článku 226 ES sa posudzuje len na konci lehoty určenej v odôvodnenom stanovisku. Toto správanie mohlo viesť žalovanú stranu k vyvinutiu nezanedbateľného úsilia na zodpovedanie dodatočných výhrad vzhľadom na tie, ktoré boli predmetom konaní pred podaním žaloby.
147. Napriek tomu, že časť žaloby treba zamietnuť ako neprípustnú, ako aj tomu, že časť tretieho žalobného dôvodu sa má zamietnuť, je však na mieste konštatovať, že žaloba Komisie je v jej podstatnej časti dôvodná.
148. Za týchto podmienok treba zaviazať na náhradu trov konania Belgické kráľovstvo.
Výrok
Z týchto dôvodov Súdny dvor (tretia komora) rozhodol a vyhlásil:
1. Belgické kráľovstvo si tým, že neprijalo:
– pokiaľ ide o Flámsky región, ku dňu uplynutia lehoty určenej v odôvodnenom stanovisku z 23. novembra 1998 opatrenia potrebné na úplné a presné vykonanie článku 4 smernice Rady 91/676/EHS z 12. decembra 1991 o ochrane vôd pred znečistením dusičnanmi z poľnohospodárskych zdrojov a ku dňu uplynutia lehoty určenej v odôvodnenom stanovisku z 9. novembra 1999 opatrenia potrebné na úplné a presné vykonanie článku 3 ods. 1 a 2 a článkov 5 a 10 uvedenej smernice, a
– pokiaľ ide o Valónsky región, ku dňu uplynutia lehoty určenej v odôvodnenom stanovisku z 9. novembra 1999 opatrenia potrebné na úplné a presné vykonanie článku 3 ods. 1 a 2 a článku 5 uvedenej smernice,
nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z uvedenej smernice.
2. V rozsahu, v ktorom vo svojich žalobných dôvodoch Komisia Európskych spoločenstiev vznáša nové výhrady vzhľadom k tým, ktoré neboli uvedené v odôvodnených stanoviskách, je žaloba neprípustná.
3. Časť žalobného dôvodu založená na porušení článku 5 smernice 91/676 v spojení s prílohou III smernice, podľa ktorej sa akčný program Flámskeho regiónu uplatňuje len na časť tohto regiónu, najmä pokiaľ ide o maximálne množstvo maštaľného hnoja aplikované ročne v ohrozených pásmach, je bezdôvodná.
4. Belgické kráľovstvo je povinné nahradiť trovy konania.