62024CJ0253_RES
Zadeva C‑253/24, [Pelavi] (
i
)
Ministero della Giustizia
proti
NZ
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Corte d’appello di Trento)
Sodba Sodišča (četrti senat) z dne 4. septembra 2025
„Predhodno odločanje – Okvirni sporazum o delu za določen čas, sklenjen med ETUC, UNICE in CEEP – Določba 4 – Načelo prepovedi diskriminacije – Enako obravnavanje pri zaposlovanju in delu – Častni sodniki in redni sodniki – Določba 5 – Ukrepi za preprečevanje in sankcioniranje zlorab, ki izhajajo iz veriženja pogodb o zaposlitvi za določen čas – Direktiva 2003/88/ES – Člen 7 – Pravica do plačanega letnega dopusta – Člen 31 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah – Postopek ocenjevanja za dokončno potrditev na funkciji častnega sodnika – Ex lege odpoved zahtevkom, ki izhajajo iz funkcij častnega sodnika, opravljanih pred postopkom ocenjevanja – Izguba pravice do plačanega letnega dopusta, ki jo podeljuje pravo Unije“
Socialna politika – Okvirni sporazum o delu za določen čas, sklenjen med ETUC, UNICE in CEEP – Direktiva 1999/70 – Ukrepi za preprečevanje zlorabe, ki izhaja iz veriženja pogodb o zaposlitvi za določen čas – Sankcija za tako zlorabo – Postopek ocenjevanja pred dokončno potrditvijo na funkcijah častnega sodnika – Pravica do plačanega letnega dopusta – Nacionalna ureditev, ki nalaga odpoved pravici do plačanega letnega dopusta, ki izhaja iz predhodno opravljanih funkcij časnega sodnika – Nedopustnost
(Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 31(2); Direktiva Evropskega parlamenta in Sveta 2003/88, člen 7; Direktiva Sveta 1999/70, Priloga, določbi 4, točka 1, in 5, točka 1)
(Glej točke od 50 do 60 in od 67 do 79 ter izrek.)
Povzetek
Sodišče, pri katerem je Corte d’appello di L’Aquila (pritožbeno sodišče v L’Aquili, Italija) vložilo predlog za sprejetje predhodne odločbe, je pojasnilo razmerje med pravico do plačanega letnega dopusta, kot jo zagotavlja pravo Evropske unije, in varstvom, ki ga zagotavlja okvirni sporazum o delu za določen čas (
1
), v primeru nacionalne ureditve, ki častnim sodnikom, ki želijo svoja zaporedna delovna razmerja za določen čas spremeniti v delovno razmerje za nedoločen čas, nalaga, da se odpovejo nekaterim pravicam, med katerimi je pravica do plačanega letnega dopusta.
Ta zadeva spada v niz italijanskih zadev za predhodno odločanje, ki se nanašajo na enako obravnavanje častnih sodnikov in rednih sodnikov. (
2
) Italijanski zakonodajalec je leta 2021 za že zaposlene častne sodnike uvedel možnost, da so potrjeni na tej funkciji do 70. leta starosti, če uspešno opravijo postopek ocenjevanja, hkrati pa je določil zahtevo po odpovedi vsem drugim zahtevkom, ki izhajajo iz njihovega prejšnjega delovnega razmerja. (
3
) Namen tega postopka je izvajanje obveznosti, ki izhaja iz določbe 5, točka 1, okvirnega sporazuma, da se sprejmejo učinkoviti ukrepi za preprečevanje in sankcioniranje zlorab, ki izhajajo iz veriženja pogodb o zaposlitvi za določen čas.
NZ je od 14. februarja 2001 poleg odvetniškega poklica opravljala funkcijo častne sodnice pri Tribunale di Vasto (sodišče v Vastu, Italija). Na tej funkciji v nasprotju z rednimi sodniki, ki so imeli pravico do plačanega dopusta, med sodnimi počitnicami ni prejemala nobenega nadomestila. NZ je bila funkcija častne sodnice podaljšana in obnovljena vsaka štiri leta, do 13. decembra 2022, ko je bila dokončno potrjena na funkciji.
Ker je NZ menila, da je bila žrtev nezakonitega različnega obravnavanja v zvezi s plačilom za delo pred to potrditvijo, je proti svojemu delodajalcu, Ministero della Giustizia (ministrstvo za pravosodje, Italija), vložila tožbo, s katero je predlagala, naj se ji prizna ekonomsko in pravno enakovredno obravnavanje kot delavcem, ki opravljajo primerljive funkcije v službi tega ministrstva, vključno v delu, ki se nanaša na letni dopust. Prvostopenjsko sodišče je tej tožbi deloma ugodilo. Ministrstvo za pravosodje je zoper to odločbo vložilo pritožbo pri pritožbenem sodišču v L’Aquili, ki je predložitveno sodišče, pri čemer je med drugim menilo, da je spor postal brezpredmeten, ker potrditev NZ na njeni funkciji po koncu postopka ocenjevanja pomeni, da se je odpovedala vsem drugim zahtevkom, ki izhajajo iz njenega prejšnjega častnega delovnega razmerja.
V teh okoliščinah se predložitveno sodišče sprašuje, ali je ta ex lege odpoved združljiva z določbama 4 in 5 okvirnega sporazuma, členom 7 Direktive 2003/88 (
4
) in členom 31 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina), zlasti v zvezi s pravico do plačanega letnega dopusta.
Presoja Sodišča
Potem ko je Sodišče opozorilo na svojo sodno prakso v zvezi z ukrepi za sankcioniranje zlorabe pogodb o zaposlitvi za določen čas, (
5
) je ugotovilo, da prošnja za sodelovanje v postopku ocenjevanja pomeni odpoved pravici do plačanega letnega dopusta za obdobje pred dokončno potrditvijo, ki je zagotovljena s členom 7 Direktive 2003/88 in členom 31(2) Listine. Odpoved tej pravici je po mnenju italijanske vlade ustrezna protidajatev za dokončno potrditev na funkcijah častnega sodnika, saj uspeh v postopku ocenjevanja nima za posledico zgolj možnosti za zagotovitev stalnosti prejšnjega delovnega razmerja, ampak povzroči dejansko stalnost tega delovnega razmerja. Poleg tega naj bi ta zahteva omogočala, da se prepreči obrnjena diskriminacija rednih sodnikov, za katere se v celoti uporabljata načeli natečaja in izključnosti sodniške funkcije.
Res je, da obstoj načina zaposlovanja na podlagi natečaja, ki je pridržan le za delovna mesta rednih sodnikov za dostop do sodniške funkcije in se torej ne uporablja za zaposlovanje častnih sodnikov, omogoča, da se izključi, da bi ti v celoti uživali pravice, podeljene rednim sodnikom. Vendar čeprav je mogoče nekatere razlike v obravnavanju upravičiti z razlikami v zahtevanih kvalifikacijah in naravo nalog, za katere morajo redni sodniki prevzeti odgovornost, pa izključitve vsakršne pravice do plačanega dopusta za častne sodnike ob upoštevanju določbe 4 okvirnega sporazuma ni mogoče dopustiti.
Ta pravica je namreč določena v členu 7(1) Direktive 2003/88. Poleg tega je pravica do plačanega letnega dopusta, ki je s členom 31(2) Listine priznana vsem delavcem, zavezujoča in nepogojna, saj te določbe ni treba konkretizirati z določbami prava Unije ali nacionalnega prava. Iz tega sledi, da se je na to določbo mogoče sklicevati v sporu med delavci in njihovim delodajalcem v položaju, ki je zajet s pravom Unije in ki torej spada na področje uporabe Listine.
Tako določba 4 okvirnega sporazuma, člen 7 Direktive 2003/88 in člen 31(2) Listine nasprotujejo nacionalni ureditvi, ki v nasprotju s tem, kar določa za redne sodnike, za častne sodnike, ki so v primerljivem položaju, izključuje vsakršno pravico do plačila nadomestila v obdobju dopusta, v katerem je bila sodna dejavnost prekinjena.
Iz tega na eni strani sledi, da mora nacionalna ureditev za izpolnitev pogojev iz določbe 5, točka 1, okvirnega sporazuma v primeru zlorabe, ki izhaja iz veriženja pogodb o zaposlitvi za določen čas, določiti učinkovita jamstva za sankcioniranje te zlorabe in odpravo njenih posledic, pri čemer sprememba delovnega razmerja za določen čas v delovno razmerje za nedoločen čas načeloma pomeni učinkovito sankcijo za tako zlorabo. Na drugi strani je pravica do plačanega letnega dopusta subjektivna pravica vsakega delavca, ki mu jo pravo Unije imperativno in brezpogojno dodeljuje.
Glede na te elemente okvirnega sporazuma ni mogoče razlagati tako, da bi bila lahko uporaba ukrepov, ki jih država članica sprejme za sankcioniranje zlorabe, ki izhaja iz veriženja pogodb o zaposlitvi za določen čas, in za odpravo posledic te zlorabe, pogojena z zahtevo za zadevnega delavca, da se odpove pravici, ki mu jo daje pravo Unije na podlagi določbe 4 tega sporazuma.
(
i
)	Ime te zadeve je izmišljeno. Ne ustreza resničnemu imenu nobene od strank v postopku.
(
1
)	Okvirni sporazum, ki je v Prilogi k Direktivi Sveta 1999/70/ES z dne 28. junija 1999 o okvirnem sporazumu o delu za določen čas, sklenjenem med ETUC, UNICE in CEEP (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 3, str. 368, v nadaljevanju: okvirni sporazum).
(
2
)	Glej med drugim sodbe z dne 16. julija 2020, Governo della Repubblica italiana (Status italijanskih mirovnih sodnikov) (C‑658/18, EU:C:2020:572); z dne 7. aprila 2022, Ministero della Giustizia in drugi (Status italijanskih mirovnih sodnikov) (C‑236/20, EU:C:2022:263), in z dne 27. junija 2024, Peigli (C‑41/23, EU:C:2024:554).
(
3
)	S členom 29 decreto legislativo n. 116 – Riforma organica della magistratura onoraria e altre disposizioni sui giudici di pace, nonché disciplina transitoria relativa ai magistrati onorari in servizio, a norma della legge 28 aprile 2016, n. 57 (zakonska uredba št. 116 o sistemski reformi častnih sodnikov in drugih določbah v zvezi z mirovnimi sodniki ter prehodna ureditev, ki se uporablja za častne sodnike v službi, na podlagi zakona št. 57 z dne 28. aprila 2016) z dne 13. julija 2017 (GURI št. 177 z dne 31. julija 2017, str. 1), kakor je bila spremenjena z legge št. 234 – Bilancio di previsione dello Stato per l’anno finanziario 2022 e bilancio pluriennale per il triennio 2022–2024 (zakon št. 234 o začasnem državnem proračunu za proračunsko leto 2022 in večletnem proračunu za triletno obdobje 2022–2024) z dne 30. decembra 2021 (GURI št. 310 z dne 31. decembra 2021, str. 1).
(
4
)	Direktiva 2003/88/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 4. novembra 2003 o določenih vidikih organizacije delovnega časa (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 4, str. 381).
(
5
)	Glej zlasti sodbo z dne 8. maja 2019, Rossato in Conservatorio di Musica F. A. Bonporti (C‑494/17, EU:C:2019:387, točke od 39 do 43 in 45).