62007CO0551
SKLEP SODIŠČA (sedmi senat)
z dne 19. decembra 2008 (
*1
)
V zadevi C-551/07,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Verwaltungsgerichtshof (Avstrija) z odločbo z dne 22. novembra 2007, ki je prispela na Sodišče, v postopku
Deniz Sahin
proti
Bundesminister für Inneres,
SODIŠČE (sedmi senat),
v sestavi A. Ó Caoimh, predsednik senata, J. N. Cunha Rodrigues (poročevalec) in J. Klučka, sodnika,
generalni pravobranilec: J. Mazák,
sodni tajnik: R. Grass,
po odločitvi, da se odloči z obrazloženim sklepom v skladu s členom 104(3), prvi pododstavek, Poslovnika,
po opredelitvi generalnega pravobranilca
sprejema naslednji
Sklep
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EGS (UL L 158, str. 77 in popravki – UL 2004, L 229, str. 35; UL 2005, L 197, str. 34, in UL 2007, L 204, str. 28, v nadaljevanju: Direktiva), členov 18 ES in 39 ES ter temeljne pravice do spoštovanja družinskega življenja.
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med D. Sahinom, turškim državljanom, in Bundesminister für Inneres (zvezni minister za notranje zadeve) glede zavrnitve izdaje dovoljenja za stalno prebivanje.
Pravni okvir
Skupnostna ureditev
3
V skladu s členom 1 Direktive:
„Ta direktiva določa:
(a)
pogoje, ki urejujejo uresničevanje pravice državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic;
(b)
pravico do stalnega prebivališča na ozemlju držav članic za državljane Unije in njihove družinske člane;
(c)
omejitve pravic, navedenih v točkah (a) in (b), zaradi javnega reda, javne varnosti ali javnega zdravja.“
4
V členu 2 te direktive je določeno:
„Za namene te direktive:
1.
‚Državljan Unije‘ pomeni vsako osebo, ki ima državljanstvo države članice;
2.
‚Družinski član‘ pomeni:
(a)
zakonca;
(b)
partnerja, s katerim je državljan Unije sklenil registrirano partnerstvo na podlagi zakonodaje države članice, če zakonodaja države članice gostiteljice obravnava registrirana partnerstva kot enakovredna zakonski zvezi in v skladu s pogoji, določenimi v ustrezni zakonodaji države članice gostiteljice;
(c)
potomce v ravni črti, ki so mlajši od 21 let ali so vzdrževane osebe, in tiste zakonca ali partnerja, opredeljenega v točki (b);
(d)
vzdrževane prednike v ravni črti in vzdrževane prednike v ravni črti zakonca ali partnerja, opredeljenega v točki (b);
3.
‚Država članica gostiteljica‘ pomeni državo članico, v katero se državljan Unije preseli z namenom uresničevanja svoje pravice do prostega gibanja in prebivanja.“
5
V členu 3 te direktive je navedeno:
„1.   Ta direktiva se uporablja za vse državljane Unije, ki se preselijo ali prebivajo v državi članici razen v tisti državi, katere državljani so, in za njihove družinske člane, kot opredeljene v točki 2 člena 2, ki jih spremljajo ali se jim pridružijo.
2.   Brez vpliva na kakršno koli pravico do prostega gibanja in prebivanja, ki jo zadevne osebe lahko imajo, država članica gostiteljica, v skladu s svojo nacionalno zakonodajo, olajša vstop in prebivanje naslednjim osebam:
(a)
katerim koli družinskim članom, ne glede na državljanstvo, ki ne spadajo pod opredelitev v točki 2 člena 2, ki so v državi, iz katere so prišli, vzdrževane osebe ali člani gospodinjstva državljana Unije, ki ima temeljno pravico do prebivanja, ali kadar resni zdravstveni razlogi dosledno zahtevajo, da državljan Unije nudi osebno nego družinskemu članu;
(b)
partnerju, s katerim ima državljan Unije trajno razmerje, ki je ustrezno potrjeno.
Država članica gostiteljica temeljito preuči osebne razmere in utemelji vsako zavrnitev vstopa ali prebivanja tem ljudem.“
6
V členu 6 te direktive je določeno:
„1.   Državljani Unije imajo pravico prebivati na ozemlju druge države članice v obdobju do treh mesecev brez kakršnih koli pogojev ali kakršnih koli formalnosti, razen zahteve, da imajo veljavno osebno izkaznico ali potni list.
2.   Določbe odstavka 1 se uporabijo tudi za družinske člane, ki imajo veljavni potni list, ki niso državljani države članice in ki spremljajo ali se pridružijo državljanu Unije.“
7
V členu 7(1) in (2) te direktive je navedeno:
„1.   Vsi državljani Unije imajo pravico prebivati na ozemlju druge države članice v obdobju, daljšem od treh mesecev če:
(a)
so delavci ali samozaposlene osebe v državi članici gostiteljici ali
(b)
imajo dovolj sredstev zase in za svoje družinske člane, da med svojim prebivanjem ne bodo postali breme sistema socialne pomoči v državi članici gostiteljici, in če imajo celovito zavarovalno kritje za primer bolezni v državi članici gostiteljici ali
(c)
—
so vpisani v zasebno ali javno ustanovo, ki jo država članica gostiteljica pooblasti ali financira na osnovi svoje zakonodaje ali upravne prakse, prvenstveno z namenom, da študirajo, kar vključuje poklicno usposabljanje, in
—
imajo celovito zavarovalno kritje za primer bolezni v državi članici gostiteljici in zagotovijo ustreznemu nacionalnemu organu, z izjavo ali na kakšen drug enakovreden način, ki ga lahko izberejo, da imajo dovolj sredstev zase in za svoje družinske člane, da med svojim prebivanjem ne bodo postali breme sistema socialne pomoči v državi članici gostiteljici ali
(d)
so družinski člani, ki spremljajo ali so se pridružili državljanu Unije, ki izpolnjuje pogoje, navedene v točkah (a), (b) ali (c).
2.   Pravica do prebivanja, predvidena v odstavku 1, se razširi na družinske člane, ki niso državljani države članice in ki spremljajo ali so se pridružili državljanu Unije v državi članici gostiteljici, pod pogojem, da takšen državljan Unije izpolnjuje pogoje, navedene v odstavku 1(a), (b) ali (c).“
8
Člen 9 Direktive se glasi:
„1.   Države članice izdajo dovoljenje za prebivanje družinskim članom državljana Unije, ki niso državljani države članice, kadar je predvideno obdobje prebivanja daljše od treh mesecev.
2.   Rok oddaje vloge za izdajo dovoljenja za prebivanje ne sme biti krajši od treh mesecev od datuma prihoda.
3.   Neizpolnitev zahteve glede predložitve vloge za dovoljenje za prebivanje se lahko kaznuje s sorazmernimi in nediskriminatornimi sankcijami.“
9
V členu 10 te direktive je določeno:
„1.   Pravica do prebivanja družinskih članov državljana Unije, ki niso državljani države članice, se dokaže z izdajo listine, imenovane, dovoljenje za prebivanje družinskega člana državljana Unije‘ in sicer najpozneje v šestih mesecih od datuma vloge. Potrdilo o predložitvi vloge za dovoljenje za prebivanje se izda takoj.
2.   Države članice zahtevajo, da se za izdajo dovoljenja za prebivanje predložijo naslednje listine:
(a)
veljavni potni list;
(b)
listino, ki potrjuje obstoj družinskega razmerja ali registriranega partnerstva;
(c)
potrdilo o prijavi ali, če sistem prijavljanja ne obstaja, katero koli drugo dokazilo o prebivanju v državi članici gostiteljici za državljana Unije, ki ga spremljajo ali so se mu pridružili;
(d)
v primerih, navedenih v točkah (c) in (d) člena 2(2), dokazilo o izpolnjevanju pogojev, ki so v njih določeni;
[…]“
10
V členu 27(1) in (2) Direktive je navedeno:
„1.   Ob upoštevanju določb tega poglavja lahko države članice omejijo svobodo gibanja in prebivanja državljanov Unije in njihovih družinskih članov ne glede na državljanstvo, in sicer zaradi javnega reda, javne varnosti ali javnega zdravja. Na te razloge se ne da sklicevati iz ekonomskih ciljev.
2.   Ukrepi, sprejeti zaradi javnega reda ali javne varnosti, so v skladu z načelom sorazmernosti in temeljijo izključno na osebnem obnašanju zadevnega posameznika. Predhodne kazenske obsodbe same po sebi še ne predstavljajo razlogov za sprejetje takšnih ukrepov.
Osebno obnašanje zadevnega posameznika mora predstavljati resnično, sedanjo in dovolj resno grožnjo, ki prizadene osnovne interese družbe. Utemeljitve, ki niso neposredno povezane s podrobnostmi posameznega primera ali ki se nanašajo na splošno preventivo, niso dovoljene.“
11
V členu 35 Direktive je določeno:
„Države članice lahko sprejmejo potrebne ukrepe za zavrnitev, prenehanje ali preklic katere koli pravice, dodeljene s to direktivo, v primeru zlorabe pravic ali prevare, kot so navidezne sklenitve zakonske zveze. Vsak takšen ukrep je sorazmeren in zavezan postopkovnim jamstvom, predvidenim v členih 30 in 31.“
Nacionalna ureditev
12
V členu 1(2) zakona o nastanitvi in prebivanju (Niederlassungs- und Aufenthaltsgesetz, BGBl. I, 100/2005, v nadaljevanju: NAG), v različici, ki se uporablja v zadevi v glavni stvari, je določeno:
„Ta zvezni zakon ne velja za tujce, ki jim
1.
je prebivanje dovoljeno po zakonu o azilu 2005 (Asylgesetz 2005, BGBl. I št. 100) ali v skladu s prejšnjimi določbami pravice do azila, razen če ni s tem zveznim zakonom določeno drugače.
[…]“
13
V členu 51 NAG je navedeno:
„Državljani EGP, ki uresničujejo svojo pravico do prostega gibanja in več kot tri mesece prebivajo na zveznem ozemlju, se imajo pravico naseliti, če:
1.
so zaposlena ali samozaposlena oseba na ozemlju Avstrije;
2.
imajo zadostno zdravstveno zavarovanje zase in za svoje družinske člane in dokažejo, da imajo dovolj sredstev, da s svojo naselitvijo ne bodo postali breme sistema socialne pomoči, ali
3.
študirajo ali se usposabljajo na zasebni oziroma javni pravno priznani šoli ali šolski ustanovi in izpolnjujejo pogoje iz točke 2.“
14
V členu 52 tega zakona je določeno:
„Družinski člani državljanov EGP, ki imajo pravico do prostega gibanja (člen 51) in so tudi sami državljani EGP, se imajo pravico naseliti, če so:
1.
zakonec;
[…]
in spremljajo ali se pridružijo navedenemu državljanu EGP.“
15
V skladu s členom 54(1) NAG:
„Družinski člani državljanov EGP, ki imajo pravico do prostega gibanja (člen 51), ki sami niso državljani EGP in izpolnjujejo pogoje iz člena 52, točke od 1 do 3, se imajo pravico naseliti. Na zahtevo se jim za deset let izda dovoljenje za stalno prebivanje. To vlogo morajo vložiti najpozneje v treh mesecih po svoji naselitvi.“
16
V skladu s členom 19 zakona o azilu iz leta 1997 (Asylgesetz 1997, BGBl. I, 76/1997):
„1.   Prosilci za azil, ki se nahajajo na zveznem ozemlju, […] so upravičeni do pravice do začasnega prebivanja, razen če je treba njihovo vlogo zaradi pravnomočne sodbe zavrniti […]
[…]
3.   Prosilcem za azil, ki so do tega upravičeni, se po uradni dolžnosti izda dokument, ki izkazuje njihovo pravico do začasnega prebivanja […]
[…]“
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
17
Iz predložitvene odločbe izhaja, da je D. Sahin prišel v Avstrijo 15. junija 2003 in tam vložil prošnjo za azil. Ker ta prošnja ni bila predmet dokončne odločbe, ima ta oseba pravico do začasnega prebivanja v skladu z zakonom o azilu iz leta 1997.
18
D. Sahin se je 22. aprila 2006 poročil z nemško državljanko. Iz navedb predložitvenega sodišča izhaja, da sta živela kot zakonca vsaj od in da živita skupaj od rojstva njunega otroka .
19
D. Sahin je 29. maja 2006 s sklicevanjem na svoj zakon v skladu s členom 54 NAG zaprosil za dodelitev dovoljenja za stalno prebivanje. Landeshauptmann Spodnje Avstrije je ob uporabi člena 1(2), točka 1, NAG to prošnjo zavrnil.
20
Z odločbo z dne 14. marca 2007 je Bundesminister für Inneres zavrnil pritožbo D. Sahina zoper sklep Landeshauptmanna Spodnje Avstrije. Po mnenju Bundesminister für Inneres NAG in člen 54 tega zakona zaradi pravice do začasnega bivanja, do katere je zadevna oseba upravičena v skladu z zakonodajo o azilu, za zadevno osebo ne veljata. Poleg tega naj bi žena D. Sahina, ki je Nemka ter po svojih navedbah „že tri leta živi v Avstriji“ in opravlja poklicno dejavnost, svojo pravico do prostega gibanja uporabljala takrat, ko je D. Sahin že prebival v Avstriji, tako da naj pogoj iz zadnje povedi člena 52 NAG, ki določa, da mora družinski član spremljati ali se pridružiti osebi, ki uresničuje svojo pravico do prostega gibanja, ne bi bil izpolnjen. V tem smislu se Bundesminister für Inneres sklicuje tudi na člen 7(2) Direktive.
21
D. Sahin je zoper sklep Bundesminister für Inneres vložil pritožbo pri Verwaltungsgerichtshof, ki je prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja.
„1.
(a)
Ali je treba člene 3(1), 6(2) ter 7(1)(d) in (2) Direktive 2004/38 […] razlagati tako, da zajemajo tudi družinske člane v smislu člena 2(2) Direktive, ki so neodvisno od državljana Unije prispeli v državo članico gostiteljico (člen 2(3) Direktive) in so šele tam pridobili status družinskega člana oziroma ustvarili družino z državljanom Unije?
(b)
Če je tako, ali je poleg tega pomembno, da družinski član, ko pridobi status družinskega člana ali ustvari družino, zakonito prebiva v državi članici gostiteljici? Če je tako, ali zadostuje za zakonito prebivanje, da je družinski član do prebivanja upravičen le zaradi statusa prosilca za azil?
(c)
Če iz odgovorov na prvo vprašanje pod točkama (a) in (b) iz Direktive sledi, da družinski član, ki je do prebivanja upravičen ‚zgolj‘ kot prosilec za azil in je neodvisno od državljana Unije prispel v državo članico gostiteljico ter je šele tam pridobili status družinskega člana ali je ustvaril družino z državljanom Unije, nima pravice do prebivanja: Če se tega ne upošteva, ali je mogoče iz člena 18 ES oziroma 39 ES, ob upoštevanju pravice spoštovanja družinskega življenja, izpeljati pravico do prebivanja v položaju, za katerega je značilno, da družinski član skoraj štiri leta prebiva v državi članici gostiteljici in je tam leto dni poročen z državljanom Unije, s katerim skupaj živi približno tri leta in pol ter ima z njim 20 mesecev starega otroka?
2.
Ali člena 9(1) in 10(1) Direktive nasprotujeta nacionalni ureditvi, v skladu s katero družinski člani državljana Unije, ki nimajo državljanstva katere od držav članic in imajo glede na pravo Skupnosti, zlasti glede na člen 7(2) Direktive, pravico do prebivanja, ne morejo pridobiti dovoljenja za prebivanje (‚dovoljenje za prebivanje družinskega člana državljana Unije‘) samo zato, ker so glede na zakonske določbe o azilu države gostiteljice (začasno) upravičeni do prebivanja v tej državi?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Uvodne ugotovitve
22
Člen 104(3), prvi pododstavek, Poslovnika določa, da če je Sodišču v predhodno odločanje predloženo vprašanje, enako tistemu, o katerem je Sodišče že odločalo, ali če je iz obstoječe sodne prakse mogoče jasno sklepati, kakšen bo odgovor na tako vprašanje, lahko Sodišče po opredelitvi generalnega pravobranilca kadar koli odloči z obrazloženim sklepom, v katerem glede na posamezen primer navede prejšnjo sodbo ali ustrezno sodno prakso.
23
Sodišče meni, da je v tej zadevi tako.
Prvo vprašanje, točki (a) in (b)
24
S prvim vprašanjem, točki (a) in (b), predložitveno sodišče v bistvu sprašuje, ali je treba člene 3(1), 6(2) ter 7(1)(d) in (2) Direktive razlagati tako, da se nanašajo na družinske člane, ki so neodvisno od državljana Unije prispeli v državo članico gostiteljico in so šele tam postali družinski člani oziroma zasnovali družinsko življenje z državljanom Unije. Predložitveno sodišče želi poleg tega izvedeti, ali je pomembno, da družinski član takrat, ko pridobi omenjeni status ali ustvari družino, zakonito prebiva v državi članici gostiteljici, in če je odgovor pritrdilen, ali zadostuje za zakonito prebivanje, da je družinski član do prebivanja upravičen le zaradi statusa prosilca za azil.
25
V členu 3(1) Direktive je določeno, da se ta direktiva uporablja za vse državljane Unije, ki se preselijo ali prebivajo v državi članici, razen v tisti državi, katere državljani so, in za njihove družinske člane, kot opredeljene v točki 2 člena 2 Direktive, ki jih spremljajo ali se jim pridružijo.
26
Tudi s členoma 6 in 7 Direktive, ki se nanašata na pravico do prebivanja do treh mesecev in na pravico do prebivanja za več kot tri mesece, se zahteva, da družinski člani državljana Unije, ki niso državljani države članice, zato da bi v državi članici gostiteljici pridobili pravico do prebivanja, tega „spremljajo“ ali se mu „pridružijo“ v tej državi.
27
V zadevi, v kateri je bila izdana sodba Metock in drugi z dne 25. julija 2008 (C-127/08, ZOdl., str. I-6241, točki 87 in 88), je Sodišče presodilo, da z nobeno od teh določb ni zahtevano, da bi moral državljan Unije pred selitvijo v državo članico gostiteljico že ustvariti družino, zato da bi lahko njegovi družinski člani, državljani tretjih držav, pridobili pravice, ki so zagotovljene z Direktivo, in da je, nasprotno, zakonodajalec Skupnosti, s tem ko je določil, da se lahko družinski člani državljana Unije temu pridružijo v državi članici gostiteljici, dopustil možnost, da lahko državljan Unije ustvari družino šele po izvršitvi svoje pravice do prostega gibanja.
28
Poleg tega je v točki 93 te sodbe Sodišče presodilo, da izraz „družinsk[i] član[i] [državljana Unije], ki [tega] spremljajo,“ iz člena 3(1) Direktive hkrati zajema družinske člane državljana Unije, ki so z njim vstopili v državo članico gostiteljico, in družinske člane, ki z njim prebivajo v tej državi članici, ne da bi bilo treba v drugem primeru razlikovati med tem, ali so državljani tretjih držav vstopili v navedeno državo članico pred državljanom Unije ali za njim oziroma preden so postali njegovi družinski člani ali pozneje.
29
V točki 95 zgoraj navedene sodbe Metock in drugi je Sodišče določilo, da od takrat, ko ima državljan tretje države, družinski član državljana Unije, na podlagi Direktive pravico do vstopa in do prebivanja v državi članici gostiteljici, lahko ta to pravico omeji le ob upoštevanju členov 27 in 35 te direktive.
30
Iz točke 96 iste sodbe izhaja, da se spoštovanje navedenega člena 27 zahteva zlasti takrat, ko država članica želi kaznovati državljana tretje države zaradi vstopa in/ali prebivanja na njenem ozemlju s kršitvijo nacionalnih pravil s področja priseljevanja, preden je postal družinski član državljana Unije.
31
Očitno je, da se proti osebi, kot je D. Sahin, ki mu je bilo, preden je pridobil status družinskega člana državljana Unije, v skladu z zakonodajo te države članice med pričakovanjem odločitve o prošnji za azil dovoljeno začasno prebivanje na ozemlju države članice, samo zaradi tega razloga ne more uporabiti člen 27 Direktive.
32
Kot je Sodišče presodilo v točki 99 zgoraj navedene sodbe Metock in drugi, za državljana tretje države, zakonca državljana Unije, ki prebiva v državi članici katere državljan ni, in ki tega državljana Unije spremlja ali se mu pridruži, veljajo določbe Direktive ne glede na kraj in datum sklenitve zakonske zveze ter ne glede na način, kako je ta državljan vstopil v državo članico gostiteljico.
33
Ob upoštevanju teh ugotovitev je treba na prvo vprašanje, točki (a) in (b), odgovoriti, da je treba člene 3(1), 6(2) ter 7(1)(d) in (2) Direktive razlagati tako, da zajemajo tudi družinske člane, ki so neodvisno od državljana Unije prispeli v državo članico gostiteljico in so šele v tej državi pridobili status družinskega člana oziroma ustvarili družino z državljanom Unije. Pri tem ni pomembno, da družinski član takrat, ko pridobi omenjeni status ali ustvari družino, začasno prebiva v državi članici gostiteljici, v skladu z zakonodajo te države o azilu.
Prvo vprašanje, točka (c)
34
Ob upoštevanju odgovora na prvo vprašanje, točki (a) in (b), na prvo vprašanje, točka (c), ni treba odgovoriti. To vprašanje je bilo namreč postavljeno le, če bi se morala Direktiva razlagati v smislu, da ne dodeljuje pravice do prebivanja družinskemu članu, ki se nahaja v položaju tožeče stranke iz spora o glavni stvari.
Drugo vprašanje
35
Kot je bilo navedeno v točki 32 tega sklepa, je Sodišče v točki 99 zgoraj navedene sodbe Metock in drugi presodilo, da za državljana tretje države, zakonca državljana Unije, ki prebiva v državi članici, katere državljan ni, in ki tega državljana Unije spremlja ali se mu pridruži, veljajo določbe Direktive.
36
Kot izhaja iz odgovora na prvo vprašanje, točki (a) in (b), je oseba v položaju, v kakršnem je D. Sahin, ob uporabi člena 7(2) Direktive upravičena do pravice do prebivanja.
37
Iz členov 9(1) in 10(1) Direktive izhaja, da je dovoljenje za prebivanje listina, ki družinskim članom državljana Unije, ki niso državljani katere od držav članic, potrjuje pravico do prebivanja v državi članici za več kot tri mesece.
38
V členu 10(2) Direktive so taksativno naštete listine, ki so jih državljani tretjih držav, družinski člani državljana Unije, lahko dolžni predložiti državi članici gostiteljici za pridobitev dovoljenja za prebivanje (glej predvsem zgoraj navedeno sodbo Metock in drugi, točka 53).
39
Zavrnitev upravičenosti do dovoljenja za prebivanje družinskega člana državljana Unije osebi, ki je v položaju D. Sahina, samo zato, ker je zadevni osebi, v skladu z zakonodajo države članice gostiteljice o azilu, le začasno dovoljeno prebivati v tej državi, bi pomenila postavljanje dodatnih pogojev, poleg teh, ki so izčrpno našteti v členu 10(2) Direktive.
40
V teh okoliščinah je treba na drugo vprašanje odgovoriti, da člena 9(1) in 10 Direktive nasprotujeta nacionalni ureditvi, v skladu s katero družinski člani državljana Unije, ki nimajo državljanstva katere od držav članic in imajo v skladu s pravom Skupnosti, zlasti glede na člen 7(2) Direktive, pravico do prebivanja, ne morejo pridobiti dovoljenja za prebivanje za družinskega člana državljana Unije samo zato, ker so v skladu z zakonskimi določbami o azilu države gostiteljice začasno upravičeni do prebivanja v tej državi.
Stroški
41
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (sedmi senat) razsodilo:
1.
Člene 3(1), 6(2) ter 7(1)(d) in (2) Direktive Evropskega parlamenta in Sveta 2004/38/ES z dne 29. aprila 2004 o pravici državljanov Unije in njihovih družinskih članov do prostega gibanja in prebivanja na ozemlju držav članic, ki spreminja Uredbo (EGS) št. 1612/68 in razveljavlja direktive 64/221/EGS, 68/360/EGS, 72/194/EGS, 73/148/EGS, 75/34/EGS, 75/35/EGS, 90/364/EGS, 90/365/EGS in 93/96/EGS, je treba razlagati tako, da zajemajo tudi družinske člane, ki so neodvisno od državljana Unije prispeli v državo članico gostiteljico in so šele tam pridobili status družinskega člana oziroma ustvarili družino z državljanom Unije. Pri tem ni pomembno, da družinski član takrat, ko pridobi omenjeni status ali ustvari družino, v skladu z zakonodajo te države o azilu začasno prebiva v državi članici gostiteljici.
2.
Člena 9(1) in 10 Direktive 2004/38 nasprotujeta nacionalni ureditvi, v skladu s katero družinski člani državljana Unije, ki nimajo državljanstva katere od držav članic in imajo v skladu s pravom Skupnosti, zlasti glede na člen 7(2) te direktive, pravico do prebivanja, ne morejo pridobiti dovoljenja za prebivanje za družinskega člana državljana Unije samo zato, ker so v skladu z zakonskimi določbami o azilu države gostiteljice začasno upravičeni do prebivanja v tej državi.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.