62021CJ0779_RES
Združeni zadevi C‑779/21 P in C‑799/21 P
Evropska komisijainSvet Evropske unije
proti
Front populaire pour la libération de la Saguia el‑Hamra et du Rio de oro(Front Polisario)
Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 4. oktobra 2024
„Pritožba – Zunanje delovanje – Mednarodni sporazumi – Evro‑mediteranski pridružitveni sporazum med Evropskimi skupnostmi in njihovimi državami članicami na eni strani ter Kraljevino Maroko na drugi strani – Sporazum o spremembi protokolov št. 1 in št. 4 k temu sporazumu – Akt o sklenitvi – Trditve o kršitvah mednarodnega prava zaradi uporabe drugega sporazuma na ozemlju Zahodne Sahare – Ničnostna tožba – Dopustnost – Sposobnost biti stranka v postopku – Procesno upravičenje – Pogoj, v skladu s katerim se mora sporni ukrep v nekaterih primerih neposredno in posamično nanašati na tožečo stranko – Načelo relativnega učinka pogodb – Načelo samooodločbe – Nesamoupravna ozemlja – Člen 73 Ustanovne listine Združenih narodov – Diskrecijska pravica Sveta Evropske unije – Mednarodno običajno pravo – Splošna načela prava Unije – Privolitev ljudstva nesamoupravnega ozemlja, ki je imetnik pravice do samoodločbe, kot tretje osebe v uporabo mednarodnega sporazuma“
Ničnostna tožba – Fizične ali pravne osebe – Akti, ki se nanje neposredno in posamično nanašajo – Neposredno nanašanje – Posamično nanašanje – Merila – Sporazum med Evropsko unijo in Kraljevino Maroko o spremembi protokolov k Evro‑mediteranskemu sporazumu – Sklep 2019/217 – Upoštevanje same vsebine mednarodnega sporazuma in njegovih pravnih učinkov na tretjem ozemlju – Proizvodi s poreklom z nesamoupravnega ozemlja – Uresničevanje pravice do samoodločbe – Neposredno in posamično nanašanje ljudstva Zahodne Sahare – Pogoji
(člen 263, četrti odstavek, PDEU; Sklep 2019/217)
(Glej točke od 86 do 95, 99, 107 in 108.)
Ničnostna tožba – Fizične ali pravne osebe – Akti, ki se nanje neposredno nanašajo – Neposredno nanašanje – Sporazum med Evropsko unijo in Kraljevino Maroko o spremembi protokolov k Evro‑mediteranskemu sporazumu – Sklep 2019/217 – Akt, ki se nanaša le na odnose med Unijo in njenimi državami članicami – Izvedba, ki je povsem samodejna
(člen 263, četrti odstavek, PDEU; Sklep 2019/217)
(Glej točko 96.)
Ničnostna tožba – Pristojnost Sodišča – Akti, ki jih sprejmejo institucije – Preučitev skladnosti mednarodnega sporazuma, ki ga je sklenila Unija, s Pogodbama – Dopustnost – Uradno obvestilo drugi pogodbenici o odobritvi mednarodnega sporazuma – Nepristojnost
(člen 19(3)(b) PEU; člen 267, prvi odstavek, točka (b), PDEU; Sklep 2019/217)
(Glej točki 97 in 98.)
Mednarodni sporazumi – Sporazumi Unije – Sporazumi, ki jih ureja mednarodno pravo – Mednarodne pogodbe in tretje države – Pogajanje in sklenitev – Načelo svobodne privolitve – Ljudstvo nesamoupravnega ozemlja in prebivalstvo tega ozemlja – Pojem prebivalstva – Prebivalci ozemlja – Vključitev – Pojem ljudstva – Politična enota in status imetnika pravice do samoodločbe – Vključitev
(člen 21(2) PEU)
(Glej točko 129.)
Mednarodni sporazumi – Sporazumi Unije – Sporazumi, ki jih ureja mednarodno pravo – Uporaba Dunajske konvencije o pravu mednarodnih pogodb – Mednarodne pogodbe in tretje države – Pogajanje in sklenitev – Načelo svobodne privolitve – Ljudstvo nesamoupravnega ozemlja in prebivalstvo tega ozemlja – Obveznost pridobiti privolitev tega ljudstva – Posvetovanja z zadevnim prebivalstvom – Kršitev obveznosti
(člen 21(2) PEU)
(Glej točko 130.)
Mednarodni sporazumi – Sporazumi Unije – Sporazumi, ki jih ureja mednarodno pravo – Uporaba Dunajske konvencije o pravu mednarodnih pogodb – Mednarodne pogodbe in tretje države – Pogajanje in sklenitev – Načela – Pogodbe, ki tretjemu ne smejo niti škoditi niti koristiti – Obseg
(člen 21(1) PEU)
(Glej točki 131 in 132.)
Mednarodni sporazumi – Sporazumi Unije – Sklep Sveta o sporazumu med Evropsko unijo in Kraljevino Maroko o spremembi protokolov k Evro‑mediteranskemu sporazumu – Sporazumi, ki jih ureja mednarodno pravo – Uporaba Dunajske konvencije o pravu mednarodnih pogodb – Mednarodne pogodbe in tretje države – Pogajanje in sklenitev – Načelo svobodne privolitve – Ljudstvo nesamoupravnega ozemlja in prebivalstvo tega ozemlja – Posvetovanje s prebivalstvom – Obveznost pridobiti privolitev tega ljudstva – Kršitev – Učinki na veljavnost sklenitve sporazuma – Obstoj diskrecijske pravice Sveta – Nevplivanje
(člena 3(5) in 21(1) PEU; člen 207(1) PDEU; sporazum med Evropsko unijo in Kraljevino Maroko o spremembi protokolov št. 1 in št. 4 k Evro‑mediteranskemu pridružitvenemu sporazumu med ES in Marokom, uvodna izjava 10; Sklep 2019/217)
(Glej točke od 133 do 136 in 145.)
Mednarodni sporazumi – Sporazumi Unije – Razlaga – Pristojnost sodišča Unije – Pogoji – Sporazumi, ki jih ureja mednarodno pravo – Uporaba Dunajske konvencije o pravu mednarodnih pogodb – Mednarodne pogodbe in tretje države – Načelo svobodne privolitve – Zahteve in pravni učinki v okviru uresničevanja pravice ljudstva do samoodločbe – Nesamoupravno ozemlje – Zahteva po izrecni privolitvi – Napačna uporaba prava
(sporazum med Evropsko unijo in Kraljevino Maroko o spremembi protokolov št. 1 in št. 4 k Evro‑mediteranskemu pridružitvenemu sporazumu med ES in Marokom; Sklep 2019/217)
(Glej točke 141, 144, od 146 do 149 in 157.)
Mednarodni sporazumi – Sporazumi Unije – Razlaga – Pristojnost sodišča Unije – Pogoji – Sporazumi, ki jih ureja mednarodno pravo – Uporaba Dunajske konvencije o pravu mednarodnih pogodb – Mednarodne pogodbe in tretje države – Načelo svobodne privolitve – Zahteve in pravni učinki v okviru uresničevanja pravice ljudstva do samoodločbe – Nesamoupravno ozemlje – Implicitno soglasje – Pogoji – Natančna, konkretna in znatna korist, ki izhaja iz izkoriščanja naravnih virov navedenega ozemlja – Neizpolnjen pogoj – Neobstoj privolitve
(člen 21(1) PEU; sporazum med Evropsko unijo in Kraljevino Maroko o spremembi protokolov št. 1 in št. 4 k Evro‑mediteranskemu pridružitvenemu sporazumu med ES in Marokom; Sklep 2019/217)
(Glej točke od 152 do 156, od 158 do 160 in 162.)
Ničnostna tožba – Pristojnost sodišča Unije – Akti, ki jih sprejmejo institucije – Zahteva za preučitev skladnosti mednarodnega sporazuma, ki ga je sklenila Unija, z mednarodnim pravom – Dopustnost
(člen 21(1) PEU; sporazum med Evropsko unijo in Kraljevino Maroko o spremembi protokolov št. 1 in št. 4 k Evro‑mediteranskemu pridružitvenemu sporazumu med ES in Marokom; Sklep 2019/217)
(Glej točke od 172 do 176.)
Pritožba – Pritožba, ki je razglašena za neutemeljeno – Sodba, zoper katero je bila vložena pritožba in s katero je bil izpodbijani sklep razglašen za ničen, njegovi učinki pa se ohranijo do razglasitve sodbe Sodišča – Ohranitev učinkov izpodbijanega sklepa s strani Sodišča – Utemeljitev iz razlogov pravne varnosti
(člen 264, drugi odstavek, PDEU; sporazum med Evropsko unijo in Kraljevino Maroko o spremembi protokolov št. 1 in št. 4 k Evro‑mediteranskemu pridružitvenemu sporazumu med ES in Marokom; Sklep 2019/217)
(Glej točke od 183 do 186.)
Povzetek
Sodišče, ki je odločalo v velikem senatu, je s sodbama, s katerima je s prvo združilo zadevi C‑778/21 P in C‑798/21 P, in z drugo zadevi C‑779/21 P in C‑799/21 P, zavrnilo pritožbi, ki sta ju Evropska komisija in Svet Evropske unije vložila zoper sodbi Splošnega sodišča, s katerima je bila razglašena ničnost sklepov Sveta o odobritvi sklenitve sporazumov med Evropsko unijo in Kraljevino Maroko, na podlagi ničnostnih tožb, ki jih je zoper ta sklepa vložila organizacija Front populaire pour la libération de la Saguia el‑Hamra et du Rio de Oro (v nadaljevanju: Front Polisario).
Svet je s Sklepom 2019/217 (
1
) odobril sklenitev sporazuma med Evropsko unijo in Kraljevino Maroko o spremembi nekaterih protokolov k Evro‑mediteranskemu pridružitvenemu sporazumu med Evropskimi skupnostmi in njihovimi državami članicami na eni strani ter Kraljevino Maroko na drugi strani. (
2
) Svet je s Sklepom 2019/441 (
3
) tudi odobril sklenitev sporazuma o partnerstvu o ribištvu med Evropsko unijo in Kraljevino Maroko in njegovega Protokola o izvajanju ter izmenjave pisem, ki je priložena sporazumu, z Uredbo 2019/440 pa dodelitev ribolovnih možnosti na podlagi navedenega sporazuma in njegovega protokola o izvajanju. (
4
) Ta sklepa sta sledila sodbi z dne 21. decembra 2016, Svet/Front Polisario (C‑104/16 P, EU:C:2016:973), s katero je Sodišče med drugim pojasnilo, da Evro‑mediteranski pridružitveni sporazum velja le za ozemlje Kraljevine Maroko, ne pa tudi za nesamoupravno ozemlje Zahodne Sahare, in sodbi z dne 27. februarja 2018, Western Sahara Campaign UK (C‑266/16, EU:C:2018:118), v kateri je Sodišče v veliki meri sledilo podobnemu razlogovanju v zvezi s sporazumi o ribištvu s Kraljevino Maroko glede voda, ki mejijo na Zahodno Saharo.
Sporazum, ki je bil odobren s Sklepom 2019/217, je protokole k Evro‑mediteranskemu pridružitvenemu sporazumu v zvezi z ureditvijo, ki se uporablja za uvoz kmetijskih proizvodov, rib in ribiških proizvodov s poreklom iz Maroka v Evropsko unijo, in opredelitev pojma „proizvodi s poreklom“ spreminjal tako, da so se tarifni preferenciali, odobreni za proizvode z maroškim poreklom, ki se izvažajo v Unijo, razširili na proizvode s poreklom iz Zahodne Sahare, ki se izvažajo pod nadzorom maroških carinskih organov. Sporazum o ribištvu med Evropsko skupnostjo in Marokom (
5
) je bil spremenjen tako, da so bile v njegovo področje uporabe vključene vode, ki mejijo na ozemlje Zahodne Sahare.
Organizacija Front Polisario je s tožbami, vloženimi leta 2019 zoper te akte v treh zadevah Front Polisario/Svet (T‑279/19, T‑344/19 in T‑356/19), predlagala razglasitev ničnosti izpodbijanih sklepov in izpodbijane uredbe.
Splošno sodišče je v zadevi, v kateri je bila izdana sodba Front Polisario/Svet (T‑279/19) (
6
) na eni strani, in v združenih zadevah, v katerih je bila izdana sodba Front Polisario/Svet (T‑344/19 in T‑356/19) (
7
) na drugi strani, izpodbijana sklepa in izpodbijano uredbo razglasilo za nične, ker zahteva glede privolitve ljudstva Zahodne Sahare ni bila upoštevana. Svet namreč ni dovolj upošteval vseh upoštevnih elementov v zvezi s položajem Zahodne Sahare in je napačno štel, da ima diskrecijsko pravico v zvezi z zahtevo, da mora ljudstvo tega ozemlja privoliti v uporabo spornih sporazumov na tem ozemlju kot tretji v razmerju do spornih sporazumov v smislu načela relativnega učinka pogodb v povezavi z načelom samoodločbe.
Svet in Komisija sta vsak posebej pri Sodišču vložila pritožbi zoper ti sodbi.
Presoja Sodišča
Dopustnost ničnostnih tožb, ki jih je organizacija Front Polisario vložila pri Splošnem sodišču
A. Sposobnost organizacije Front Polisario biti stranka v postopku
Na prvem mestu, Sodišče je poudarilo, da lahko fizične ali pravne osebe pod nekaterimi pogoji vložijo tožbe zoper nanje naslovljene akte ali zoper akte, ki se nanje neposredno in posamično nanašajo, in zoper predpise, ki se nanje neposredno nanašajo, a ne potrebujejo izvedbenih ukrepov. Vendar je Sodišče subjektom že priznalo sposobnost biti stranka v postopku pred sodišči Unije, neodvisno od vprašanja njihove ustanovitve kot pravne osebe v nacionalnem pravu.
Organizacija Front Polisario je samooklicano osvobodilno gibanje, ki je nastalo, da bi se borilo za neodvisnost nesamoupravnega ozemlja Zahodne Sahare od Kraljevine Maroko in vzpostavitev suverene zahodnosaharske države. Ker si to gibanje prav na podlagi uresničevanja pravice ljudstva Zahodne Sahare do samoodločbe prizadeva za vzpostavitev državnega pravnega reda za to ozemlje, za to, da bi se mu priznala sposobnost biti stranka pred sodišči Unije, ni mogoče zahtevati, da se ustanovi kot pravna oseba v skladu s posebnim nacionalnim pravnim redom. Organizacija Front Polisario je poleg tega ena od legitimnih sogovornic v procesu določitve prihodnosti Zahodne Sahare, ki poteka pod okriljem Varnostnega sveta Združenih narodov, katerega odločitve so zavezujoče za vse države članice in institucije Unije. Iz tega izhaja, da ima organizacija Front Polisario, ki vzdržuje tudi dvostranske pravne odnose na mednarodni ravni, zadosten pravni obstoj za sposobnost biti stranka pred sodišči Unije. (
8
) Sodišče je zato ugotovilo, da je Splošno sodišče lahko presodilo, ne da bi napačno uporabilo pravo, da je imela organizacija Front Polisario sposobnost biti stranka v postopku pred sodišči Unije v smislu člena 263, četrti odstavek, PDEU.
B. Procesno upravičenje organizacije Front Polisario
Na drugem mestu, Sodišče je preučilo procesno upravičenje organizacije Front Polisario. Sodišče je glede vprašanja, ali se izpodbijana sklepa in izpodbijana uredba na organizacijo Front Polisario neposredno nanašajo, najprej opozorilo, da morata biti za to kumulativno izpolnjena dva pogoja, in sicer, prvič, da ima izpodbijani ukrep neposredne učinke na pravni položaj zadevne osebe, in drugič, da naslovnikom, ki so zadolženi za njegovo izvedbo, ne pušča nobene diskrecijske pravice.
V zvezi s tem je menilo, da se je organizacija Front Polisario z ničnostnimi tožbami pred Splošnim sodiščem zavzemala za zaščito pravice ljudstva Zahodne Sahare do samoodločbe (
9
) in da je zato treba glede na učinke izpodbijanih aktov in posledično spornih sporazumov na pravni položaj tega ljudstva preučiti, ali se izpodbijani akti na organizacijo Front Polisario neposredno nanašajo.
Opozorilo je, da čeprav organizacija Front Polisario ni bila uradno priznana kot izključna predstavnica ljudstva Zahodne Sahare, je v skladu z resolucijami najvišjih organov Združenih narodov privilegirana sogovornica v procesu določitve prihodnjega statusa Zahodne Sahare. Zaradi teh posebnih okoliščin je mogoče šteti, da organizacija Front Polisario pred sodiščem Unije lahko izpodbija zakonitost akta Unije, ki ima neposredne učinke na pravni položaj tega ljudstva. V zvezi s tem izpodbijani akti in posledično sporna sporazuma zaradi vpliva, ki ga imajo na pravico ljudstva Zahodne Sahare do samoodločbe, izpolnjujejo pravni pogoj, da se sklep, ki je predmet tožbe fizične ali pravne osebe, nanjo neposredno nanaša. Ob upoštevanju člena 73 Ustanovne listine Združenih narodov in načela učinkovitega sodnega varstva je treba v obravnavani zadevi ta pogoj presoditi glede na pravni položaj ljudstva Zahodne Sahare, ki ga v teh zadevah predstavlja organizacija Front Polisario.
Sklep o sklenitvi mednarodnega sporazuma je poleg tega v notranjem pravnem redu Unije končni akt, ki izraža voljo Unije, da jo ta sporazum zavezuje. Sodišče, ki ni pristojno za razglasitev ničnosti mednarodnega sporazuma, je poudarilo, da je ta sklep izpodbojni akt. Nasprotno pa je – drugače kot trdijo nekatere stranke – uradno obvestilo drugi pogodbenici o odobritvi takega sporazuma izvedbeni ukrep, ki ga je treba načeloma šteti za akt, ki ni izpodbojen.
Sodišče je iz tega sklepalo, da se sporna sklepa na organizacijo Front Polisario neposredno nanašata in da Splošno sodišče v zvezi s tem ni napačno uporabilo prava.
Sodišče je v zvezi s posamičnim nanašanjem na organizacijo Front Polisario prav tako potrdilo pristop Splošnega sodišča, da je treba glede na okoliščine, iz katerih je sklepalo na neposredno nanašanje nanjo, šteti, da se izpodbijana sklepa nanjo posamično nanašata. V zvezi s tem je ugotovilo, da se sporni sklep na ljudstvo Zahodne Sahare, ki ga predstavlja organizacija Front Polisario, posamično nanaša, ker izrecna vključitev ozemlja Zahodne Sahare v področje uporabe spornih sporazumov, ki so na podlagi spornih sklepov za Unijo zavezujoči, spreminja pravni položaj tega ljudstva zaradi njegovega statusa imetnika pravice do samoodločbe v zvezi s tem ozemljem, ki ga razlikuje od vseh drugih oseb ali subjektov, vključno z vsemi drugimi subjekti mednarodnega prava.
Privolitev ljudstva Zahodne Sahare v sporna sporazuma in obseg sodnega nadzora Splošnega sodišča
V skladu s spornima sklepoma je Unija zadevne sporazume odobrila po tem, ko je Komisija v sodelovanju z Evropsko službo za zunanje delovanje „izvedla vse razumne in možne ukrepe […], da je bilo ustrezno vključeno zadevno prebivalstvo, da se zagotovi njegova privolitev v sporazume“. (
10
) Sodišče je kljub temu v zvezi s tem poudarilo, da večina sedanjega prebivalstva Zahodne Sahare ni del ljudstva, ki je imetnik pravice do samoodločbe, in sicer ljudstva Zahodne Sahare, ki je povečini razseljeno. Dodalo je, da obstaja razlika med pojmom „prebivalstvo“ nesamoupravnega ozemlja in pojmom „ljudstvo“ tega ozemlja. Zadnjenavedeni se namreč nanaša na politično enoto, ki je imetnik pravice do samoodločbe, medtem ko se pojem „prebivalstvo“ nanaša na prebivalce ozemlja.
Sodišče je dalje opozorilo, da na podlagi relativnega učinka pogodb te tretjemu ne smejo niti škoditi niti koristiti. V zvezi s tem lahko izvajanje sporazuma na tretjega vpliva, če je v področje uporabe tega sporazuma vključeno ozemlje, nad katerim ima navedeni tretji suverenost ali je imetnik pravice do samoodločbe v zvezi z njim. Za izvajanje mednarodnega sporazuma med Unijo in Kraljevino Maroko na ozemlju Zahodne Sahare je treba torej pridobiti privolitev ljudstva Zahodne Sahare. (
11
) Ker mora delovanje Unije na mednarodni ravni zlasti prispevati k doslednemu spoštovanju mednarodnega prava in načel Ustanovne listine Združenih narodov, (
12
) je Sodišče poudarilo, da neobstoj privolitve ljudstva Zahodne Sahare v navedena sporazuma, katerih izvajanje zajema ozemlje Zahodne Sahare ali vode, ki mejijo na to ozemlje, lahko vpliva na veljavnost aktov Unije za sklenitev teh sporazumov.
Potreba po privolitvi ljudstva Zahodne Sahare in opredelitev organizacije Front Polisario za subjekt, odgovoren za izražanje te privolitve
Sodišče je najprej ugotovilo, da je Splošno sodišče z ugotovitvijo, da je bila s spornima sporazumoma, s katerima so bila maroškim organom podeljena določena pooblastila, katerih izvajanje je predvideno na ozemlju Zahodne Sahare, ljudstvu Zahodne Sahare naložena obveznost, napačno uporabilo pravo. (
13
) Čeprav namreč izvajanje spornih sporazumov pomeni, da imajo akti maroških organov, ki se izvajajo na ozemlju Zahodne Sahare, pravne učinke, ki spreminjajo pravni položaj ljudstva tega ozemlja, to ne omogoča ugotovitve, da navedena sporazuma ustvarjata pravne obveznosti za to ljudstvo kot subjekt mednarodnega prava. V zvezi s tem sporna sporazuma ne pomenita, da Unija priznava domnevno suverenost Maroka nad Zahodno Saharo. Prav tako ljudstvo Zahodne Sahare, na primer, ni naslovnik dovoljenj za ribolov ali drugih upravnih aktov, ki so jih izdali maroški organi v okviru izvajanja Sporazuma o partnerstvu o trajnostnem ribištvu med Evropsko unijo in Kraljevino Maroko, ki bi jih moralo priznati, niti ukrepov, ki so jih v zvezi z njimi sprejeli organi Unije in držav članic. Sodišče je torej menilo, da je Splošno sodišče s tem, da se je oprlo na napačno premiso, ugotovilo, da mora biti privolitev ljudstva Zahodne Sahare v sporni sporazum izrecna.
Vendar je Sodišče ugotovilo, da mednarodno običajno pravo ne določa nobene posebne oblike izražanja privolitve tretjega v sporazum, s katerim se mu podeljuje pravica, (
14
) in ne izključuje, da se taka privolitev v nekaterih okoliščinah lahko podeli implicitno. Tako se lahko domneva, da je ljudstvo nesamoupravnega ozemlja privolilo v mednarodni sporazum, v zvezi s katerim ima status tretjega in katerega izvajanje je določeno na ozemlju, na katero se nanaša njegova pravica do samoodločbe, če sta izpolnjena dva pogoja. Prvič, z zadevnim sporazumom se ne sme ustvarjati obveznost za to ljudstvo. Drugič, določati mora med drugim, da zadevno ljudstvo prejme natančno, konkretno, znatno in preverljivo korist, ki izhaja iz izkoriščanja naravnih virov tega ozemlja in je sorazmerna z obsegom tega izkoriščanja. V zadevnem sporazumu mora biti določen tudi redni nadzorni mehanizem, ki omogoča preverjanje, ali zadevno ljudstvo dodeljeno korist dejansko prejema. Upoštevanje teh pogojev je potrebno, da se zagotovi skladnost takega sporazuma z načelom, ki izhaja iz člena 73 Listine Združenih narodov in je potrjeno v mednarodnem običajnem pravu, da so interesi ljudstev nesamoupravnih ozemelj najpomembnejši.
Če sta ta pogoja izpolnjena, je treba privolitev zadevnega ljudstva šteti za pridobljeno. Zato dejstvo, da gibanje, ki se predstavlja kot legitimni predstavnik navedenega ljudstva, nasprotuje temu sporazumu, samo po sebi ne more zadostovati za izpodbijanje obstoja take privolitve. Vendar je to domnevo mogoče izpodbijati, če legitimni predstavniki navedenega ljudstva dokažejo, da sistem koristi, ki ga temu ljudstvu podeljuje zadevni sporazum, ali da redni nadzorni mehanizem, ki mora ta sporazum spremljati, ne izpolnjujeta navedenih pogojev.
Sodišče je v obravnavani zadevi ugotovilo, da čeprav glede na pravo Unije sporna sporazuma spreminjata pravni položaj ljudstva Zahodne Sahare v zvezi s pravico do samoodločbe, ki jo ima na tem ozemlju, ne ustvarjajo pravnih obveznosti za to ljudstvo kot subjekt mednarodnega prava. Prvi od dveh pogojev je torej izpolnjen.
Sodišče je v zvezi z drugim pogojem ugotovilo, da v spornih sporazumih korist za ljudstvo Zahodne Sahare, ki bi ustrezala zgoraj navedenim značilnostim, očitno ne obstaja. Dalje, poudarilo je, da čeprav bi v prihodnosti sporazum v skladu z navedenimi zahtevami moral koristiti ljudstvu Zahodne Sahare, možnost, da bi ta sporazum koristil tudi prebivalcem tega ozemlja na splošno, ne bi mogla preprečiti ugotovitve o domnevni privolitvi tega ljudstva.
Možnost sklicevanja na mednarodno pravo
Sodišče je poudarilo, da mora Unija svoje pristojnosti izvajati ob spoštovanju mednarodnega prava in da je zato v okviru ničnostne tožbe pristojno, da presodi skladnost mednarodnega sporazuma, ki ga je sklenila Unija, s pravili mednarodnega prava. V skladu s Pogodbama ta pravila Unijo zavezujejo in nadzor nad veljavnostjo, ki ga Sodišče opravi v zvezi z aktom, s katerim je Unija sklenila tak mednarodni sporazum, se lahko nanaša na zakonitost tega akta z vidika same vsebine zadevnega mednarodnega sporazuma. (
15
) Tako je lahko Splošno sodišče pravilno ugotovilo, da se je v okviru nadzora nad veljavnostjo spornih sklepov mogoče sklicevati na načelo samoodločbe in načelo relativnega učinka pogodb.
Izrek
Ker nobenemu od pritožbenih razlogov, ki sta jih Komisija in Svet navedla v utemeljitev pritožb, ni bilo ugodeno, jih je Sodišče v celoti zavrnilo.
Ohranitev učinkov spornih sklepov v primeru zavrnitve pritožb, ki sta jih vložila Svet in Komisija
V združenih zadevah C‑778/21 P in C‑798/21 P je izpodbijana sodba ohranila učinke izpodbijanega sklepa do izdaje te sodbe. Vendar ker je Protokol o izvajanju zadevnega sporazuma prenehal veljati 17. julija 2023 in Sporazum o ribištvu sam ne dovoljuje dostopa plovilom Unije v zadevno „ribolovno območje“, je Sodišče odločilo, sta podredna predloga Komisije in Sveta za ohranitev učinkov spornega sklepa postala brezpredmetna.
V združenih zadevah C‑779/21 P in C‑799/21 P je sporazum, sklenjen s spornim sklepom, začel veljati 19. julija 2019. Ker bi razglasitev ničnosti tega sklepa brez ohranitve njegovih učinkov za omejeno obdobje lahko imela resne negativne posledice za zunanje delovanje Unije in bi lahko omajala pravno varnost mednarodnih zavez, v katere je privolila in ki so zavezujoče za institucije in države članice, je Sodišče odločilo, da se učinki tega sklepa ohranijo za obdobje dvanajstih mesecev od datuma razglasitve sodbe.
(
1
)	Sklep Sveta (EU) 2019/217 z dne 28. januarja 2019 o sklenitvi sporazuma v obliki izmenjave pisem med Evropsko unijo in Kraljevino Maroko o spremembi protokolov št. 1 in št. 4 k Evro‑mediteranskemu pridružitvenemu sporazumu med Evropskimi skupnostmi in njihovimi državami članicami na eni strani ter Kraljevino Maroko na drugi strani (UL 2019 L 34, str. 1).
(
2
)	Evro‑mediteranski pridružitveni sporazum med Evropskimi skupnostmi in njihovimi državami članicami na eni strani ter Kraljevino Maroko na drugi strani, podpisan 26. februarja 1996 v Bruslju (UL 2000, L 70, str. 2).
(
3
)	Sklep Sveta (EU) 2019/441 z dne 4. marca 2019 o sklenitvi Sporazuma o partnerstvu o trajnostnem ribištvu med Evropsko unijo in Kraljevino Maroko, njegovega Protokola o izvajanju ter izmenjave pisem, ki je priložena Sporazumu (UL 2019, L 77, str. 4).
(
4
)	Uredba Sveta (EU) 2019/440 z dne 29. novembra 2018 o dodelitvi ribolovnih možnosti na podlagi Sporazuma o partnerstvu o trajnostnem ribištvu med Evropsko unijo in Kraljevino Maroko ter njegovega Protokola o izvajanju (UL 2019, L 77, str. 1; v nadaljevanju: izpodbijana uredba).
(
5
)	Sporazum med Evropsko skupnostjo in Kraljevino Maroko o partnerstvu v ribiškem sektorju (UL 2006, L 141, str. 4).
(
6
)	Sodba z dne 29. septembra 2021, Front Polisario/Svet (T‑279/19, EU:T:2021:639).
(
7
)	Sodba z dne 29. septembra 2021, Front Polisario/Svet (T‑344/19 in T‑356/19, EU:T:2021:640).
(
8
)	Sodišče je v zvezi s tem pojasnilo, da se vprašanje, ali ta subjekt lahko legitimno zastopa interese ljudstva Zahodne Sahare, nanaša na njegovo procesno upravičenje v okviru ničnostne tožbe zoper sporni sklep in ne na njegovo sposobnost biti stranka pred sodiščem Unije.
(
9
)	Glej sodbo z dne 21. decembra 2016, Svet/Front Polisario (C‑104/16 P, EU:C:2016:973, točke 88, 91 in 105).
(
10
)	Uvodna izjava 10 Sklepa 2019/2017 in uvodna izjava 11 Sklepa 2019/441.
(
11
)	Glej sodbo z dne 21. decembra 2016, Svet/Front Polisario (C‑104/16 P, EU:C:2016:973, točka 106).
(
12
)	Člena 3(5) in 21(1) PEU.
(
13
)	Sodbi z dne 29. septembra 2021, Front Polisario/Svet (T‑279/19, EU:T:2021:639, točki 322 in 323), in z dne 29. septembra 2021, Front Polisario/Svet (T‑344/19 in T‑356/19, EU:T:2021:640, točka 318).
(
14
)	Glej sodbo Stalnega meddržavnega sodišča z dne 7. junija 1932, „Prosti coni v departmaju Visoke Savoje in v pokrajini Gex“ (CPJI, Recueil 1927, serija A/B, št. 46, str. 148).
(
15
)	Sodba z dne 27. februarja 2018, Western Sahara Campaign UK (C‑266/16, EU:C:2018:118, točke od 47 do 51).