Zadeva C‑5/14
Kernkraftwerke Lippe-Ems GmbH
proti
Hauptzollamt Osnabrück
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe,
ki ga je vložilo Finanzgericht Hamburg)
„Predhodno odločanje – Člen 267 PDEU – Vmesni postopek ocene ustavnosti – Presoja združljivosti nacionalnega zakona s pravom Evropske unije in z ustavo zadevne države članice – Možnost nacionalnega sodišča, da pri Sodišču vloži predlog za sprejetje predhodne odločbe – Nacionalna ureditev, ki določa pobiranje davka na uporabo jedrskega goriva – Direktivi 2003/96/ES in 2008/118/ES – Člen 107 PDEU – Členi 93 AE, 191 AE in 192 AE“
Povzetek – Sodba Sodišča (tretji senat) z dne 4. junija 2015
1.        Vprašanja za predhodno odločanje – Predložitev Sodišču – Pristojnosti nacionalnih sodišč – Preučitev združljivosti nacionalne ureditve s pravom Unije in nacionalno ustavo – Nacionalni vmesni postopek ustavnosti – Možnost nacionalnega sodišča, da vloži predlog za sprejetje predhodne odločbe
(člen 267 PDEU)
2.        Davčne določbe – Usklajevanje zakonodaj – Obdavčitev energentov in električne energije ter trošarine –Direktivi 2003/96 in 2008/118 – Nacionalna ureditev, ki za neko obdobje uvaja davek na uporabo jedrskega goriva za komercialno proizvodnjo električne energije – Dopustnost
(direktivi Sveta 2003/96, člena 2(1) in 14(1)(a) ter št. 2008/118, člen 1(1) in (2))
3.        Pomoči, ki jih dodelijo države – Pojem – Selektiven predlagani ukrep – Nacionalna ureditev, ki za neko obdobje uvaja davek na uporabo jedrskega goriva za komercialno proizvodnjo električne energije – Izključitev
(člen 107 PDEU)
4.        ESAE – Jedrski skupni trg – Značilnosti – Razmerje do splošnega skupnega trga – Pristojnost Skupnosti – Prosti pretok blaga – Carine – Dajatve s podobnim učinkom –Notranja obdavčenja – Nacionalna ureditev, ki za neko obdobje uvaja davek na uporabo jedrskega goriva za komercialno proizvodnjo električne energije – Izključitev
(členi 1(2) AE, 2(d) AE, 93(1) AE, 191 AE in 192(2) AE; Protokol o privilegijih in imunitetah Evropske unije, člen 3(1))
1.        Člen 267 PDEU je treba razlagati tako, da nacionalnemu sodišču, ki ima dvome v zvezi z združljivostjo nacionalne zakonodaje s pravom Unije in z ustavo zadevne države članice, ni odvzeta možnost oziroma, glede na okoliščine primera, ni opravičeno obveznosti, da Sodišču predloži vprašanja v zvezi z razlago ali veljavnostjo tega prava zaradi vmesnega postopka ocene ustavnosti te zakonodaje, ki poteka pred nacionalnim sodiščem, pristojnim za izvajanje te ocene.
Po eni strani imajo namreč nacionalna sodišča najširšo diskrecijsko pravico za vložitev predloga pri Sodišču, če ugotovijo, da se v zadevi, o kateri odločajo, pokažejo vprašanja glede razlage ali presoje veljavnosti določb prava Unije, glede katerih morajo odločiti. Po drugi strani bi bila učinkovitost prava Unije ogrožena in polni učinek člena 267 PDEU oslabljen, če nacionalno sodišče zaradi visečega vmesnega postopka ocene ustavnosti Sodišču ne bi moglo predložiti vprašanj za predhodno odločanje in uporabiti prava Unije takoj in na način, ki je skladen z odločbo ali sodno prakso Sodišča. Nazadnje, obstoj nacionalne procesne določbe ne more vzbuditi pomislekov o možnosti, ki jo imajo nacionalna sodišča, da Sodišču predložijo predlog za sprejetje predhodne odločbe, kadar kot v postopku v glavni stvari dvomijo glede razlage prava Unije.
(Glej točke 31, 36, 37 in 39 ter točko 1 izreka.)
2.        Člen 14(1)(a) Direktive 2003/96 o prestrukturiranju okvira Skupnosti za obdavčitev energentov in električne energije in člen 1(1) in (2) Direktive 2008/118 o splošnem režimu za trošarino in o razveljavitvi Direktive 92/12/EGS je treba razlagati tako, da ne nasprotujeta nacionalni ureditvi, ki določa pobiranje davka na uporabo jedrskega goriva za komercialno proizvodnjo električne energije. V členu 14 navedene direktive so namreč taksativno naštete zavezujoče izjeme, ki jih morajo države članice upoštevati v okviru obdavčitve energentov in električne energije in jasno določa proizvode, na katere se izjema nanaša.
Kar zadeva prvo določbo, je v členu 2(1) Direktive 2003/96 pojem energenti, ki se uporablja za namene te direktive, opredeljen z izčrpnim seznamom proizvodov, ki so zajeti v opredelitvi tega pojma, ob navedbi oznak kombinirane nomenklature. Jedrsko gorivo pa ni energent za namene Direktive 2003/96, ker ga na tem seznamu ni, in se zato zanj izjema iz člena 14(1)(a) te direktive ne uporablja. Poleg tega morebitna nezdružljivost nacionalne zakonodaje s politiko Unije na področju zmanjševanja emisij CO2 ne bi mogla upravičiti razlage, v skladu s katero bi se te določbe uporabljale za druge proizvode, in ne za energente in električno energijo v smislu te direktive, sicer bi se obseg členov 2(1) in 14(1)(a) Direktive 2003/96 radikalno spremenil, kar bi bilo v nasprotju z jasnim namenom zakonodajalca Unije.
Kar zadeva člena 1(1) za davek, ki je bil uveden z nacionalnim zakonom in ki porabe električne energije iz Direktive 2003/96 ne zadeva neposredno ali posredno, niti ne zadeva nobenega drugega trošarinskega izdelka, ni mogoče uporabiti člena 1(1) ali (2) Direktive 2008/118.
To velja za davek, katerega obveznost plačila po eni strani nastane, ko se gorivni svežnji ali gorivne palice prvič uporabijo v jedrskem reaktorju in ko se sproži samovzdrževana verižna reakcija za komercialno proizvodnjo električne energije, plača pa se pri proizvajalcu električne energije, po drugi strani pa se ta davek izračuna na podlagi količine uporabljenega jedrskega goriva, pri čemer je za vse vrste goriv določena enaka stopnja, medtem ko količina električne energije, proizvedene v reaktorju jedrske elektrarne, ni neposredno pogojena s količino uporabljenega jedrskega goriva, temveč se lahko razlikuje glede na naravo in lastnosti uporabljenega goriva ter glede na raven učinkovitosti zadevnega reaktorja, navedeni davek pa se lahko pobere zaradi sprožitve samovzdrževane verižne reakcije, ne da bi se neka količina električne energije sploh proizvedla in posledično porabila.
(Glej točke od 45 do 48, 52, od 62 do 64, 66 in 68 ter točko 2 izreka.)
3.        Člen 107 PDEU je treba razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, ki za neko obdobje uvede pobiranje davka na uporabo jedrskega goriva za komercialno proizvodnjo električne energije, da bi ustvarila davčne prihodke, ki morajo v okviru proračunske konsolidacije v skladu z načelom onesnaževalec plača med drugim prispevati k zmanjšanju bremena, ki ga za državni proračun pomeni nujna prenova nekega rudnika, v katerem se skladiščijo radioaktivni odpadki, nastali zaradi uporabe jedrskega goriva.
Sistem, ki je bil vzpostavljen z zadevno nacionalno ureditvijo, ne zadeva vrst proizvodnje električne energije, pri katerih se jedrsko gorivo ne uporablja, in te vrste ob upoštevanju cilja tega sistema niso v dejanskem in pravnem položaju, ki bi bil primerljiv s položajem tiste vrste proizvodnje električne energije, pri kateri se uporablja jedrsko gorivo, saj je zadnjenavedena edina, ki ustvarja radioaktivne odpadke, ki nastanejo zaradi uporabe jedrskega goriva. Iz tega izhaja, da navedena zakonodaja ni selektivni ukrep v smislu člena 107(1) PDEU in zato ne pomeni državne pomoči, ki je s to določbo prepovedana.
(Glej točke od 78 do 80 in 82 ter točko 3 izreka.)
4.        Člen 93, prvi odstavek, AE, člen 191 AE v povezavi s členom 3, prvi odstavek, Protokola (št. 7) o privilegijih in imunitetah Evropske unije, priloženega k pogodbam EU, DEU in ESAE ter člen 192, drugi odstavek, AE v povezavi s členom 1, drugi odstavek, AE in členom 2(d) AE je treba razlagati tako, da ne nasprotujejo nacionalni ureditvi, ki določa pobiranje davka na uporabo jedrskega goriva za komercialno proizvodnjo električne energije.
Prvič, člen 93(1) AE skupaj z drugimi določbami iz naslova II, poglavje 9, Pogodbe ESAE, pomeni uporabo – na zelo specializiranem področju – pravnih konceptov, na katerih temelji struktura splošnega skupnega trga. Čeprav je v zvezi s tem bistvena značilnost dajatve z enakim učinkom to, da se posebej nanaša na proizvod, uvožen iz druge države članice, ne pa na podoben nacionalni proizvod, pa dajatev, ki se nanaša na proizvod, uvožen iz druge države članice, če ne obstaja noben enak ali podoben nacionalni proizvod, ni dajatev z enakim učinkom, če zanjo velja splošni sistem notranjih dajatev, ki sistematično zajema kategorije proizvodov v skladu z objektivnimi merili, neodvisno od izvora proizvoda. Iz tega sledi, da davek, ki se ne pobira zaradi prehoda jedrskega goriva čez mejo, ampak zaradi njegove uporabe za komercialno proizvodnjo električne energije, pri čemer ni razlikovanja glede na izvor tega goriva, stopnjo obdavčitve ali davčne zavezance, ni dajatev z enakim učinkom kot carina.
Drugič, v zvezi s členom 191 AE in členom 3, prvi odstavek, Protokola iz kombinirane uporabe teh določb izhaja, da je Evropska skupnost za atomsko energijo (ESAE), njena sredstva, dohodki in drugo premoženje, oproščena vseh neposrednih davkov. V zvezi s tem je davek na uporabo jedrskega goriva, ki se uvede za komercialno proizvodnjo električne energije, ne pa kot neposredni davek na to gorivo, zajet s pravico do uporabe in porabe tega goriva. To pravico pa imajo države članice ali osebe ali podjetja, če so gorivo zakonito pridobili v posest, čeprav je jedrsko gorivo za komercialno proizvodno električne energije na podlagi člena 86 AE v lasti ESAE.
Nazadnje, izvajanje obveznosti iz člena 2(d) AE je urejeno v naslovu II, poglavje 6, Pogodbe ESAE, ki zajema člene od 52 do 76 te pogodbe in uvaja skupni sistem o oskrbi z rudami, snovmi vira in posebnimi cepljivimi snovmi. Zadevni davek, ki povzroča podražitev uporabe jedrskega goriva za komercialno proizvodnjo električne energije, pa ne pomeni kršitve obveznosti držav članic iz teh določb ali na splošno ni v nasprotju z načeli, ki se nanašajo na ta sistem, zlasti z načelom enakega dostopa do virov, ki je navedeno v členu 52 AE, ali z načeli, ki se nanašajo na oblikovanje cen in ki so navedena v členih 67 AE in 69 AE. Ta davek namreč ne more vplivati na oskrbo z gorivom upravljavcev jedrskih elektrarn, saj se ne nanaša na nakup goriva, temveč na njegovo uporabo. Iz tega izhaja, da ta davek ne more ogroziti izpolnjevanja dolžnosti ESAE, da skrbi za redno in pravično preskrbo vseh uporabnikov te Skupnosti z rudami in jedrskim gorivom, iz člena 2(d) AE.
(Glej točke 86, od 89 do 92, od 94 do 97 in od 103 do 105 ter točko 4 izreka.)