Začasna izdaja
SODBA SODIŠČA (peti senat)
z dne 30. aprila 2026(*)
„ Predhodno odločanje – Konkurenca – Poklicni nogomet – Sporazum o nespeljevanju igralcev, sklenjen med nacionalnim športnim
združenjem in skupino klubov po prekinitvi športne sezone 2019/2020 zaradi pandemije covida‑19 – Člen 101(1) PDEU – Omejevanje konkurence zaradi cilja ali zaradi posledice – Trg dela – Klubsko zaposlovanje igralcev – Enostranska odpoved pogodbe o zaposlitvi, ki jo podajo igralci – Prenehanje pogodbe o zaposlitvi – Vsebina sporazuma – Gospodarski in pravni okvir, v katerega se umešča ta sporazum – Objektivni cilji, ki naj bi jih navedeni sporazum dosegel glede konkurence – Upravičenost – Pogoji – Uresničevanje legitimnih ciljev v splošnem interesu – Nujnost – Sorazmernost “
V zadevi C‑133/24,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Tribunal da Concorrência, Regulação e Supervisão (sodišče za konkurenco, regulacijo in nadzor, Portugalska) z odločbo z dne 18. decembra 2023, ki je na Sodišče prispela 16. februarja 2024, v postopku
Liga Portuguesa de Futebol Profissional (LPFP),
CD Tondela –
Futebol, SAD,
Clube Desportivo Feirense –
Futebol, SAD,
Académico de Viseu Futebol Clube –
Futebol, SAD,
Os Belenenses –
Sociedade Desportiva de Futebol, SAD,
Boavista Futebol Clube –
Futebol, SAD,
Sporting Clube de Braga –
Futebol, SAD,
Sporting Clube da Covilhã –
Futebol, SDUQ, Lda.,
Estoril Praia –
Futebol, SAD,
GIL Vicente Futebol Clube –
Futebol, SDUQ, Lda.,
Leixões Sport Clube –
Futebol, SAD,
Clube Desportivo de Mafra –
Futebol, SDUQ, Lda.,
União Desportiva Oliveirense –
Futebol, SAD,
Futebol Clube de Paços de Ferreira, SDUQ, Lda.,
Futebol Clube de Penafiel, SAD,
Portimonense Futebol, SAD,
Rio Ave Futebol Clube –
Futebol, SDUQ, Lda.,
Santa Clara Açores –
Futebol, SAD,
Varzim Sport Club –
Futebol, SDUQ, Lda.,
União Desportiva Vilafranquense –
Futebol, SAD,
Futebol Clube de Famalicão –
Futebol, SAD,
Associação Académica de Coimbra –
Organismo Autónomo de Futebol, SDUQ, Lda.,
Moreirense Futebol Clube –
Futebol, SAD,
Marítimo da Madeira, Futebol, SAD,
Vitória Sport Clube –
Futebol, SAD,
Futebol Clube do Porto – Futebol, SAD,
Sporting Clube de Portugal –
Futebol, SAD,
Sport Lisboa e Benfica – Futebol, SAD,
proti
Autoridade da Concorrência,
SODIŠČE (peti senat),
v sestavi M. L. Arastey Sahún, predsednica senata, J. Passer (poročevalec), E. Regan, D. Gratsias in B. Smulders, sodniki,
generalni pravobranilec: N. Emiliou,
sodna tajnica: L. Carrasco Marco, administratorka,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 13. februarja 2025,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–        za Liga Portuguesa de Futebol Profissional (LPFP), CD Tondela –
Futebol, SAD, Clube Desportivo Feirense –
Futebol, SAD, Académico de Viseu Futebol Clube – Futebol, SAD, Os Belenenses –
Sociedade Desportiva de Futebol, SAD, Boavista Futebol Clube – Futebol, SAD, Sporting Clube de Braga – Futebol, SAD, Sporting Clube da Covilhã –
Futebol, SDUQ, Lda., Estoril Praia –
Futebol, SAD, GIL Vicente Futebol Clube –
Futebol, SDUQ, Lda., Leixões Sport Clube – Futebol, SAD, Clube Desportivo de Mafra –
Futebol, SDUQ, Lda., União Desportiva Oliveirense –
Futebol, SAD, Futebol Clube de Paços de Ferreira, SDUQ, Lda., Futebol Clube de Penafiel, SAD, Portimonense Futebol, SAD, Rio Ave Futebol Clube –
Futebol SDUQ, Lda., Santa Clara Açores –
Futebol, SAD, Varzim Sport Club –
Futebol, SDUQ, Lda., União Desportiva Vilafranquense – Futebol, SAD, Futebol Clube de Famalicão –
Futebol, SAD, Associação Académica de Coimbra –
Organismo Autónomo de Futebol, SDUQ, Lda., A. Cantanhede Gonçalves, M. J. Faria in L. M. Soares Romão, advogados,
–        za Moreirense Futebol Clube –
Futebol, SAD G. Ribeiro Dias, advogado,
–        za Marítimo da Madeira Futebol, SAD J. A. Martins in J. Pinto de Almeida, advogados,
–        za Vitória Sport Clube –
Futebol, SAD G. Gama Lobo in J. Pinto de Almeida, advogados,
–        za Futebol Clube do Porto, Futebol, SAD A. Domingues, advogado,
–         za Sporting Clube de Portugal –
Futebol, SAD G. Banha Coelho, C. Homem Ferreira Morais, L. D. Silva Morais in L. Tomé Feteira, advogados,
–        za Sport Lisboa e Benfica,
Futebol, SAD R. Bordalo Junqueiro, R. Pacheco Bettencourt in M. Stock da Cunha, advogados,
–        za Autoridade da Concorrência D. Cardoso, A. Cruz Nogueira in A. C. Salgueiro, advogadas,
–        za portugalsko vlado C. Alves in P. Barros da Costa, agentki,
–        za grško vlado K. Boskovits, agent,
–        za poljsko vlado B. Majczyna in D. Lutostańska, agenta,
–        za Evropsko komisijo S. Baches Opi, P. Caro de Sousa in F. van Schaik, agenti,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 15. maja 2025
izreka naslednjo
Sodbo
1        Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 101 PDEU.
2        Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Liga Portuguesa de Futebol Profissional (LPFP) (portugalska poklicna nogometna liga; v nadaljevanju: LPFP) in skupino
poklicnih nogometnih klubov s sedežem na Portugalskem, na eni strani,
ter Autoridade da Concorrência (organ, pristojen za konkurenco, Portugalska),
na drugi strani, glede zakonitosti odločbe, s katero je ta v bistvu ugotovil, da so LPFP in ti
poklicni nogometni klubi, ki sodelujejo na portugalskih prvenstvih prve in druge nacionalne lige, kršili člen 101 PDEU in notranje konkurenčno pravo zaradi sporazuma o nespeljevanju igralcev, ki je bil sklenjen v okoliščinah, ki so nastale zaradi pandemije covida‑19 in zaradi prekinitve sine die športne sezone 2019/2020.
Pravni okvir
3        Člen 101 PDEU določa:
„1.      Kot nezdružljivi z notranjim trgom so prepovedani vsi sporazumi med podjetji, sklepi podjetniških združenj in usklajena ravnanja, ki bi lahko prizadeli trgovino med državami članicami in katerih cilj oziroma posledica je preprečevanje, omejevanje ali izkrivljanje konkurence na notranjem trgu, zlasti tisti, ki:
(a)      neposredno ali posredno določajo nakupne ali prodajne cene ali druge pogoje poslovanja;
(b)      omejujejo ali nadzorujejo proizvodnjo, trge, tehnični razvoj ali naložbe;
(c)      določajo razdelitev trgov in virov nabave;
(d)      uvajajo neenake pogoje za primerljive posle z drugimi trgovinskimi partnerji in jih tako postavljajo v podrejen konkurenčni položaj;
(e)      sklepanje pogodb, ki sopogodbenikom narekujejo sprejetje dodatnih obveznosti, ki po svoji naravi ali glede na trgovinske običaje nimajo nikakršne zveze s predmetom takšnih pogodb.
2.      Vsi sporazumi ali sklepi, ki jih ta člen prepoveduje, so nični.
3.      V naslednjih primerih se lahko določi, da se določbe odstavka 1 ne uporabljajo za:
–        sporazume ali skupine sporazumov med podjetji,
–        sklepe ali skupine sklepov podjetniških združenj, in
–        usklajeno ravnanje ali skupine usklajenih ravnanj,
ki prispevajo k izboljšanju proizvodnje ali distribucije blaga oziroma k pospeševanju tehničnega ali gospodarskega napredka, pri čemer zagotavljajo potrošnikom pravičen delež doseženih koristi, in ki:
(a)      zadevnim podjetjem ne določajo omejitev, ki za doseganje teh ciljev niso nujne;
(b)      takšnim podjetjem glede znatnega dela zadevnih izdelkov ne dajejo možnosti izključitve konkurence.“
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
4        LPFP je združenje portugalskega zasebnega prava, katerega namen je v skladu z njegovim statutom urejati in organizirati dejavnosti, povezane s poklicnim nogometom na Portugalskem. Natančneje, združenje LPFP na podlagi prenosa pooblastil, ki mu ga je dala Federação Portuguesa de Futebol (portugalska nogometna zveza) ureja in organizira poklicna nogometna tekmovanja. Med temi tekmovanji sta Primeira Liga (nacionalno prvoligaško prvenstvo) in Segunda Liga (nacionalno drugoligaško prvenstvo).
5        V sezoni 2019/2020, ki je sprva zajemala obdobje od 1. julija 2019 do 30. junija 2020, bi v nacionalnem
prvoligaškem
prvenstvu moralo tekmovati 18 poklicnih nogometnih klubov s sedežem na Portugalskem. Na nacionalnem drugoligaškem prvenstvu pa bi moralo tekmovati 13 klubov, prav tako s sedežem na Portugalskem.
6        Svetovna zdravstvena organizacija (SZO) je 11. marca 2020 izbruh covida‑19 razglasila za pandemijo.
7        Portugalski organi so 12. marca 2020 napovedali sprejetje sklopa ukrepov za zajezitev tveganja širjenja pandemije covida‑19, med katerimi sta bili omejitev gibanja prebivalstva in zaprtje objektov, namenjenih sprejemu javnosti. Združenje LPFP je istega dne odredilo prekinitev sine die športne sezone 2019/2020 in vseh tekmovanj, organiziranih v okviru te sezone, kar je med drugim vključevalo
nacionalni prvo ‑ in drugoligaški prvenstvi. Na ta dan je bilo v vsakem od obeh prvenstev neodigranih še deset kol.
8        Portugalski organi so 18. marca 2020 razglasili izredne razmere zaradi hitrega poslabšanja zdravstvenih razmer. Posledica te razglasitve je bila delna prekinitev vrste pravic, vključno s pravico do gibanja znotraj države, pravico do izstopa iz nje in pravicami delavcev. Hkrati je bilo sprejetih več izrednih ukrepov, zlasti za pomoč delodajalcem in delavcem, ki so jih prizadele socialne, gospodarske in finančne posledice te pandemije.
9        Združenje LPFP in Sindicato de Jogadores Profissionais de Futebol (sindikat poklicnih nogometašev, Portugalska; v nadaljevanju: SJPF) sta z
21. marcem 2020 začela pogajanja, da bi lahko skupaj opredelila morebitne rešitve za športne, socialne, gospodarske in finančne težave, ki jim je bil zaradi pandemije izpostavljen portugalski sektor poklicnega nogometa. Ta pogajanja so se nanašala zlasti na pogoje za zaključek športne sezone 2019/2020.
10      Združenje LPFP in sindikat SJPF sta 7. aprila 2020 vsak posebej objavila sporočilo za javnost o stanju njunih pogajanj. Združenje LPFP je v sporočilu za javnost najprej navedlo, da je od sindikata SJPF prejelo soglasje glede sklopa pravnih ukrepov, namenjenih vključitvi v kolektivno pogodbo, ki se uporablja za poklicne nogometaše, med katerimi je bilo podaljšanje – do konca športne sezone 2019/2020, ki se razume kot dan, ko bo dokončno potekala zadnja uradna tekma tekmovanj, organiziranih v tej sezoni – pogodb o zaposlitvi igralcev in pogodb o izposoji ali prestopu igralcev, ki so veljale na dan navedenega sporočila za javnost. Združenje LPFP je, dalje, pojasnilo, da s sindikatom SJPF nista mogla doseči dogovora glede obravnavanih finančnih vprašanj, ki so vključevala možnost, da bi se klubi in igralci ali – če to ne bi bilo mogoče – socialni partnerji dogovorili o ukrepih za znižanje plač. Ta neobstoj dogovora je v svojem sporočilu za javnost istega dne omenil tudi sindikat SJPF. Nazadnje je združenje LPFP opozorilo, da je klubom ob neobstoju takega dogovora med drugim dovoljeno, da uporabijo poenostavljeno začasno brezposelnost ali začnejo individualna pogajanja s svojimi igralci, nato pa je zaključilo tako:
„[Združenje LPFP] še vedno upa, da bo skupaj s [sindikatom SJPF] lahko pisno potrdilo ukrepe za dopolnitev kolektivne pogodbe, ki so bili s tem sindikatom že dogovorjeni […].“
11      Istega dne so se združenje LPFP in klubi, ki so sodelovali v nacionalnem prvoligaškem prvenstvu in ki so jih večinoma zastopali njihovi predsedniki, udeležili videokonference, na kateri so sklenili sporazum o zaposlovanju igralcev, ki bi enostransko odpovedali pogodbo o zaposlitvi zaradi pandemije covida‑19. Po koncu te videokonference je združenje LPFP objavilo sporočilo za javnost, naslovljeno „Predsedniki klubov [prve lige] določili pravilo za enostranske odpovedi pogodbe“ in katerega besedilo je bilo:
„Predsedniki klubov [prve lige], ki so se danes sestali prek videokonference s predsednikom [združenja LPFP], so analizirali trenutno stanje in se po posvetovanju odločili, da bodo javno objavili, da noben klub ne bo zaposlil igralca, ki bi enostransko odpovedal pogodbo o zaposlitvi, sklicujoč se na težave zaradi pandemije covida‑19 ali na katere koli izredne odločitve, ki izhajajo iz te pandemije, in zlasti zaradi podaljšanja športne sezone.“
12      Združenje LPFP in del klubov, ki so sodelovali v nacionalnem drugoligaškem prvenstvu in so jih večinoma zastopali njihovi predsedniki, so se udeležili videokonference, po koncu katere je združenje LPFP objavilo sporočilo za javnost, naslovljeno „Predsedniki klubov [prve lige] določili pravilo za enostranske odpovedi pogodbe“. To sporočilo za javnost vsebuje prvi odstavek z enakim besedilom kot sporočilo za javnost, navedeno v prejšnji točki te sodbe, ki mu sledita druga odstavka, v katerih je navedeno:
„Ta ukrep so včeraj sprejeli in objavili predsedniki klubov [prve lige], ki se jim zdaj pridružujejo odgovorne osebe [drugoligaških klubov]. Združeni in enotni – da bi se prebili skozi to težko obdobje – bodo predsedniki drugoligaških klubov, še vedno v povezavi z [združenjem LPFP], poskrbeli za prebroditev tega težkega obdobja za celoten sektor.
Odgovorne osebe bolj kot kdaj koli prej menijo, da so težave in izzivi, s katerimi se soočajo, skupni in da mora biti nujno tudi odziv skupen.“
13      Mednarodna zveza nogometnih združenj (FIFA) pa je 7. aprila 2020 objavila okrožnico št. 1714, v kateri je povzet dokument, naslovljen „COVID‑19: regulativna vprašanja v zvezi z nogometom“, ki jo je pripravila delovna skupina, ki jo poleg njenih predstavnikov sestavljajo predstavniki nacionalnih nogometnih združenj, ki so njeni člani, predstavniki konfederacij, predstavniki Association européenne des clubs (Evropsko združenje klubov), predstavniki Fédération internationale des footballeurs professionnels (Mednarodna zveza poklicnih nogometašev (FIFPro) in predstavniki Forum mondial des ligues de football professionnel (svetovni forum poklicnih nogometnih lig). Zveza FIFA v tem dokumentu med drugim določa, da se nacionalnim nogometnim združenjem lahko dovoli, da spremenijo datume svojih sezon in datume obdobij (imenovanih „okna“) za registracijo igralcev. Zveza FIFA predlaga tudi, naj se klube in igralce spodbuja k sodelovanju pri doseganju sporazumov o znižanju plačil ali, podredno, naj se pogodbe, sklenjene med klubi in igralci, v obdobju prekinitve športne sezone „začasno prekinejo“.
14      Portugalski organi so 23. aprila 2020 objavili uredbo‑zakon, s katero so uvedli sklop izrednih in začasnih ukrepov na področju športa, med katerimi je odobritev portugalskim športnim združenjem, da v športni sezoni 2019/2020 in med njenim trajanjem spremenijo svoje predpise, da bi se spopadla s težavami, nastalimi zaradi pandemije.
15      Ti organi so 30. aprila 2020 sprejeli sklep o strategiji za odpravo zajezitvenih ukrepov, ki je med drugim določal možnost nadaljevanja športne sezone 2019/2020, da bi se končalo nacionalno prvoligaško prvenstvo.
16      Združenje LPFP, sindikat SJPF in Associação Nacional de Treinadores de Futebol (nacionalno združenje nogometnih trenerjev, Portugalska) so 4. maja 2020 podpisali memorandum o soglasju. V obrazložitvi, ki je pred tem memorandumom o soglasju, so navedene netipične in izjemne izredne zdravstvene razmere ter socialni pretresi, ki so nastale zaradi pandemije, nato je omenjena možnost nadaljevanja
nacionalnega prvoligaškega prvenstva, določenega s sklepom, navedenim v prejšnji točki te sodbe, nato pa je napoteno na „zaščito [tega prvenstva] s posebnim upoštevanjem načel […] stabilnosti tekmovanj in športne zaslužnosti“. Memorandum o soglasju pa med drugim določa, da se „športna sezona 2019/2020 […] konča na dan, ki sledi zadnji uradni tekmi te sezone“ in da se „[š]portne pogodbe o zaposlitvi […], sklenjene med klubi […] in igralci […], ki se iztečejo v tekoči športni sezoni, […] štejejo za samodejno podaljšane do konca sezone […]“.
17      Organ, pristojen za konkurenco, je 26. maja 2020 odredil, naj se za obdobje 90 dni začasno prekinejo ukrepi, navedeni v sporočilih za javnost, ki jih je združenje LPFP objavilo 7. in 8. aprila 2020, kot so navedeni v točkah od 10 do 12 te sodbe. Združenje LPFP in zadevni klubi so 2. junija 2020 to odredbo spoštovali.
18      Združenje LPFP in sindikat SJPFS sta 8. junija 2020 kolektivno pogodbo, sklenjeno med njima, spremenila, da bi vanjo vključila člen 7a, ki je naslovljen „Učinek sprememb koledarja tekmovanj zaradi covida‑19 na športno‑delovno razmerje“ in določa:
„1.      Pogodbenici kolektivne pogodbe skleneta ta sporazum v skladu z memorandumom, sklenjenim z [združenjem LPFP], ki določa, da se športna sezona 2019/2020 konča na dan, ki sledi zadnji uradni tekmi tekmovanj te sezone.
2.      Razen če se stranke ne dogovorijo drugače, se športne pogodbe o zaposlitvi […], ki so sklenjene med klubi, ki sodelujejo v [prvi ligi], in igralci in ki se iztečejo v tekoči športni sezoni, kakor je opredeljeno s predpisi, štejejo za samodejno podaljšane do konca tekoče sezone, kakor je opredeljeno v prejšnji točki.
[…]
4.      Podaljšanje pogodbe, opredeljeno v točki 1, pomeni ohranitev vseh pravic in obveznosti strank, vključno z obveznostjo športnega delodajalca, da izplača mesečno plačilo igralcu, določeno za tekočo športno sezono, ali znesek, ki je sorazmeren s tem plačilom, če se športna sezona konča, preden je to plačilo v celoti dolgovano […]
[…].“
19      Portugalska nogometna zveza je 18. junija 2020 kot nov datum konca športne sezone 2019/2020
določila 2. avgust 2020.
20      Organ, pristojen za konkurenco, je 28. aprila 2022 sprejel odločbo, v kateri je menil, da je treba ukrepe, navedene v sporočilih za javnost, ki jih je združenje LPFP objavilo 7. in 8. aprila 2020, kot sta navedeni v točkah od 10 do 12 te sodbe, opredeliti kot sporazum, katerega cilj je omejiti konkurenco, ki bi jo poklicni nogometni klubi, ki sodelujejo v tem sporazumu, lahko – če takega sporazuma ne bi bilo – izvajali na trgu zaposlovanja igralcev, primernih za sodelovanje
v nacionalnih prvo ‑ in drugoligaških prvenstvih.
21      Združenje LPFP in skupina poklicnih nogometnih klubov, ki sodelujejo v nacionalnih prvo ‑ in drugoligaških prvenstvih, so pri Tribunal da Concorrência, Regulação e Supervisão (sodišče za konkurenco, regulacijo in nadzor, Portugalska), ki je predložitveno sodišče, vložili tožbo zoper to odločbo.
22      To sodišče v predložitveni odločbi, potem ko je predstavilo pravni okvir, ki se uporablja za zaposlovanje in registracijo igralcev, primernih za sodelovanje
v nacionalnih prvo ‑ in drugoligaških prvenstvih, ter posledice pandemije covida‑19 za športne, gospodarske in finančne razmere portugalskih poklicnih nogometnih klubov in nato za
zaposlitveni status igralcev, v bistvu navaja, da dvomi glede tega, kako je organ, pristojen za konkurenco, v odločbi z dne 28. aprila 2022 razlagal in uporabil člen 101(1) PDEU.
23      V zvezi s tem navedeno sodišče najprej meni, da je treba – na splošno in abstraktno – ravnanje, s katerim se podjetja med seboj sporazumejo, da ne bodo med seboj najemala ali zaposlovala delavcev ter da s tem ne bodo omejila ali odpravila priložnosti za poklicno mobilnost teh delavcev in njihovo pogajalsko moč v razmerju do njihovega delodajalca, glede na člen 101(1) PDEU opredeliti kot sporazum, s katerim si gospodarski subjekti, ki delujejo kot „kupci“ na „trgu“ zaposlovanja, razdelijo „vir“, ki ga pomeni delovna sila. Poleg tega meni, da je tak sporazum po vsebini primerljiv s sporazumi iz člena 101(1)(c) PDEU in da ga je torej glede na stopnjo škodljivosti mogoče opredeliti kot sporazum, katerega „cilj“ je omejevanje konkurence, ki bi jo lahko udeležena podjetja ob neobstoju tega sporazuma izvajala na trgu zaposlovanja in ki ima lahko osrednjo vlogo v nekaterih sektorjih, v katerih so kvalifikacije delavcev bistvene, kot je sektor poklicnega športa.
24      Dalje, predložitveno sodišče pojasnjuje, da v obravnavanem primeru vseeno dvomi, da je na podlagi pravilne razlage člena 101(1) PDEU mogoče šteti, da ima sporazum, kakršen je ta iz postopka v glavni stvari, zadostno stopnjo škodljivosti za konkurenco, da bi ga bilo mogoče opredeliti kot omejevanje konkurence zaradi „cilja“.
25      Natančneje, to sodišče na eni strani meni, da je za gospodarski in pravni okvir, v katerem je bil sklenjen sporazum iz postopka v glavni stvari, če ga je mogoče upoštevati, značilen sklop elementov, ki so značilni za sektor poklicnega nogometa, h katerim so bile pridružene razmere, ki so nastale zaradi pandemije covida‑19 ter zaradi socialnih, gospodarskih in finančnih posledic te pandemije za ta sektor, poklicne nogometne klube in igralce. V zvezi s tem v bistvu ugotavlja, da so pandemija covida‑19 in pretresi, ki so nastali zaradi te pandemije, privedli do tega, da je pristojno športno združenje odredilo prekinitev športne sezone 2019/2020 in da sporazum iz postopka v glavni stvari spada v okvir sklopa ukrepov, glede katerih so se po tej prekinitvi pogajale ali odločale različne zainteresirane strani, kot so športna združenja, socialni partnerji, klubi in javni organi, da bi se, kolikor je mogoče, omogočil ponovni začetek te športne sezone in, širše, okrevanje sektorja.
26      Na drugi strani navedeno sodišče meni, da so v tem okviru objektivni cilji, ki se želijo doseči s sporazumom iz postopka v glavni stvari, z vidika konkurence ambivalentni. Ta sporazum naj bi namreč res omejeval konkurenco, ki bi jo lahko sodelujoči klubi ob neobstoju tega sporazuma izvajali na trgu zaposlovanja igralcev. Vendar naj bi bil namen navedenega sporazuma s tem, da se želi s tem sredstvom ohraniti stabilnost števila igralcev v obdobju prekinitve sine die športne sezone 2019/2020, tudi omogočiti, da se ob primernem času ponovno začnejo tekmovanja med temi klubi, in s tem ponovno vzpostavi konkurenca „na stadionih“ pod pogoji, ki so primerni za ohranitev integritete nacionalnih prvo ‑ in drugoligaških prvenstev.
27      Nazadnje, predložitveno sodišče se sprašuje, ali je – ne glede na to, ali ima sporazum iz postopka v glavni stvari za konkurenco zadostno stopnjo škodljivosti, da bi ga bilo mogoče opredeliti kot sporazum, katerega „cilj“ je omejevanje konkurence – tak sporazum mogoče izenačiti z ravnanji, glede katerih je Sodišče med drugim v sodbah z dne 19. februarja 2002, Wouters in drugi (C‑309/99, EU:C:2002:98), in z dne 18. julija 2006, Meca‑Medina in Majcen/Komisija (C‑519/04 P, EU:C:2006:492), priznalo, da je mogoče, da pod nekaterimi pogoji ne spadajo na področje uporabe prepovedi iz člena 101(1) PDEU.
28      V teh okoliščinah je Tribunal da Concorrência, Regulação e Supervisão (sodišče za konkurenco, regulacijo in nadzor) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.      Ali je sporazum, ki so ga 7. aprila 2020 na daljavo prek platforme Zoom ali Microsoft Teams sklenile vse družbe na področju športa, ki s poklicnimi ekipami nastopajo v prvi nogometni ligi, in h kateremu je naslednji dan na enak način pristopila večina družb na področju športa, ki s poklicnimi ekipami nastopajo v drugi nogometni ligi, v državi članici – v obeh primerih v dogovoru z združenjem, katerega namen je zagotavljanje in urejanje dejavnosti na področju poklicnega nogometa v tej državi članici – ter v okviru katerega so se dogovorile, da ne bodo zaposlovale poklicnih nogometašev iz teh lig, ki so enostransko prekinili svojo pogodbo o zaposlitvi zaradi težav, nastalih zaradi pandemije covida‑19, ali katere koli izredne odločitve, ki je izhajala iz te pandemije, zlasti o podaljšanju športne sezone, v okoliščinah, opisanih v tem predlogu za sprejetje predhodne odločbe, pravilo, ki zadeva šport, v smislu sodbe z dne 18. julija 2006, Meca‑Medina in Majcen/Komisija (C-519/04 P, EU:C:2006:492)?
2.      Ali je mogoče šteti, da je ureditev, ki izhaja iz sporazuma z značilnostmi, cilji in okoliščinami, opisanimi v tem predlogu za sprejetje predhodne odločbe, ki so ga 7. aprila 2020 na daljavo prek platforme Zoom ali Microsoft Teams sklenile vse družbe na področju športa, ki s poklicnimi ekipami nastopajo v prvi nogometni ligi, in h kateremu je naslednji dan na enak način pristopila večina družb na področju športa, ki s poklicnimi ekipami nastopajo v drugi nogometni ligi, v državi članici – v obeh primerih v dogovoru z združenjem, katerega namen je zagotavljanje in urejanje dejavnosti na področju poklicnega nogometa v tej državi članici – ter v okviru katerega so se dogovorile, da ne bodo zaposlovale poklicnih nogometašev iz teh lig, ki so enostransko prekinili svojo pogodbo o zaposlitvi zaradi težav, nastalih zaradi pandemije covida‑19, ali katere koli izredne odločitve, ki je izhajala iz te pandemije, zlasti o podaljšanju športne sezone, v smislu sodne prakse, ki izhaja iz sodb z dne 19. februarja 2002, Wouters in drugi (C‑309/99, EU:C:2002:98, točka 97), in z dne 18. julija 2006, Meca‑Medina in Majcen/Komisija (C‑519/04 P, EU:C:2006:492, točka 42), sorazmerna in ustrezna ter s tem v skladu s členom 165 PDEU združljiva s členom 101(1) PDEU?
3.      Ali člen 101(1) PDEU nasprotuje razlagi, v skladu s katero je sporazum z značilnostmi, cilji in okoliščinami, opisanimi v tem predlogu za sprejetje predhodne odločbe, ki so ga 7. aprila 2020 na daljavo prek platforme Zoom ali Microsoft Teams sklenile vse družbe na področju športa, ki s poklicnimi ekipami nastopajo v prvi nogometni ligi, in h kateremu je naslednji dan na enak način pristopila večina družb na področju športa, ki s poklicnimi ekipami nastopajo v drugi nogometni ligi, v državi članici – v obeh primerih v dogovoru z združenjem, katerega namen je zagotavljanje in urejanje dejavnosti na področju poklicnega nogometa v tej državi članici – ter v okviru katerega so se dogovorile, da ne bodo zaposlovale poklicnih nogometašev iz teh lig, ki so enostransko prekinili svojo pogodbo o zaposlitvi zaradi težav, nastalih zaradi pandemije covida‑19, ali katere koli izredne odločitve, ki je izhajala iz te pandemije, zlasti o podaljšanju športne sezone, mogoče opredeliti kot omejevanje konkurence zaradi cilja, ker pomeni zadostno stopnjo škodljivosti za konkurenco?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Uvodne ugotovitve
29      Najprej je treba opozoriti, da če izvajanje športne dejavnosti pomeni gospodarsko dejavnost, spada na področje uporabe določb prava Unije, ki se uporabljajo v primeru take dejavnosti (sodbi z dne 21. decembra 2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, točka 83 in navedena sodna praksa, in z dne 4. oktobra 2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, točka 75).
30      Le nekatera posebna pravila, ki so bila na eni strani sprejeta izključno iz negospodarskih razlogov in ki se na drugi strani nanašajo samo na vprašanja v zvezi s športom, je treba šteti za nepovezana s kakršno koli gospodarsko dejavnostjo. To zlasti velja za pravila o izključitvi tujih igralcev iz sestave ekip, ki sodelujejo na tekmovanjih med ekipami, ki predstavljajo svojo državo, ali o določitvi meril za razvrstitev, ki se uporabljajo za izbor športnikov, ki na tekmovanjih sodelujejo posamično (sodbi z dne 21. decembra 2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, točka 84 in navedena sodna praksa, in z dne 4. oktobra 2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, točka 76).
31      Razen teh posebnih pravil pravila, ki jih sprejmejo športna združenja, in, širše, ravnanje teh združenj spadajo na področje uporabe določb Pogodbe DEU o konkurenčnem pravu, če so izpolnjeni pogoji za uporabo teh določb (sodbi z dne 21. decembra 2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, točka 87 in navedena sodna praksa, in z dne 4. oktobra 2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, točka 78). Enako velja za pravila in ravnanja, ki jih – kot v postopku v glavni stvari – sprejmejo poklicni nogometni klubi, po potrebi ob usklajevanju s pristojnim nacionalnim športnim združenjem.
32      V obravnavanem primeru ukrepi, kakršni so ti, navedeni v sporočilih za javnost, ki ju je 7. in 8. aprila 2020 objavilo združenje LPFP in kot sta navedeni v točkah od 10 do 12 te sodbe, ne spadajo med pravila, za katera bi bilo mogoče uporabiti izjemo iz točke 30 te sodbe, za katero je Sodišče že večkrat spomnilo, da mora ostati omejena na lastni namen in se nanjo ni mogoče sklicevati, da bi se športna dejavnost izključila s področja uporabe določb Pogodbe DEU, ki se nanašajo na gospodarsko pravo Unije (glej po analogiji sodbi z dne 21. decembra 2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, točka 89 in navedena sodna praksa, in z dne 4. oktobra 2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, točka 79).
33      Nasprotno, glede na to, da je sestava ekip eden od bistvenih parametrov tekmovanj, na katerih tekmujejo poklicni nogometni klubi, in da so ta tekmovanja povod za gospodarsko dejavnost, je treba za ukrepe, kakršni so ti v postopku v glavni stvari, ki se nanašajo na zaposlovanje, morebitne prestope ali priložnosti za poklicno mobilnost igralcev, šteti, da neposredno vplivajo na pogoje za opravljanje te gospodarske dejavnosti in na konkurenco med poklicnimi nogometnimi klubi, ki opravljajo to dejavnost (glej v tem smislu in po analogiji sodbo z dne 4. oktobra 2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, točka 81).
34      Zato taki ukrepi lahko spadajo na področje uporabe člena 101 PDEU.
Tretje vprašanje
35      Predložitveno sodišče s tretjim vprašanjem, ki ga je treba obravnavati na prvem mestu, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 101(1) PDEU razlagati tako, da je treba sporazum, s katerim so se klubi, ki sodelujejo na poklicnih nogometnih prvenstvih države članice, ob usklajevanju z zadevnim nacionalnim športnim združenjem zavezali, da med seboj ne bodo zaposlovali svojih igralcev, če bi ti igralci enostransko odpovedali njihovo pogodbo o zaposlitvi s sklicevanjem na težave, ki jih je povzročila pandemija covida‑19, ali na kakršno koli izredno odločitev, povezano s to pandemijo, zlasti podaljšanje športne sezone, opredeliti kot sporazum, katerega cilj je omejevanje konkurence.
36      V zvezi s tem iz ustaljene sodne prakse izhaja, da je treba za to, da bi se v danem primeru lahko štelo, da so sporazum, sklep podjetniškega združenja ali usklajeno ravnanje zajeti s prepovedjo iz člena 101(1) PDEU, v skladu s samim besedilom te določbe dokazati, da je bodisi cilj tega ravnanja preprečevanje, omejevanje ali izkrivljanje konkurence bodisi je to posledica navedenega ravnanja (sodbi z dne 21. decembra 2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, točka 158 in navedena sodna praksa, in z dne 4. oktobra 2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, točka 124).
37      Za to je treba naprej preučiti cilj zadevnega ravnanja. Če se po tej preučitvi izkaže, da ima to ravnanje protikonkurenčni cilj, ni treba preučiti njegove posledice za konkurenco. Le če za navedeno ravnanje ni mogoče šteti, da ima tak protikonkurenčni cilj, je torej treba nato preučiti to posledico (sodbi z dne 21. decembra 2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, točka 159 in navedena sodna praksa, in z dne 4. oktobra 2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, točka 125).
38      Čeprav pojem protikonkurenčnega „cilja“ ne pomeni izjeme od pojma protikonkurenčne „posledice“, ga je treba vseeno razlagati ozko (sodbi z dne 21. decembra 2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, točka 161 in navedena sodna praksa, in z dne 4. oktobra 2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, točka 126).
39      Zato je treba ta pojem razumeti tako, da napotuje izključno na nekatere vrste dogovarjanja med podjetji, ki so za konkurenco tako škodljive, da je mogoče šteti, da ugotavljanje njihovih posledic ni potrebno. Nekatere oblike dogovarjanja med podjetji je namreč že zaradi njihove narave mogoče obravnavati kot škodljive za pravilno delovanje običajnega konkurenčnega trga (sodbi z dne 21. decembra 2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, točka 162 in navedena sodna praksa, in z dne 4. oktobra 2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, točka 127).
40      Med vrstami ravnanj, ki jih je treba obravnavati kot take, so predvsem nekatera tajna ravnanja, ki so posebej škodljiva za konkurenco, kot so horizontalni omejevalni sporazumi, ki vodijo do določanja cen, razdelitve trgov, omejevanja proizvodnih zmogljivosti ali pa razdeljevanja strank. Te vrste ravnanj lahko namreč povzročijo zvišanje cen ali zmanjšanje proizvodnje in torej ponudbe, kar negativno vpliva na razdelitev virov v škodo podjetij, ki jih uporabljajo, in potrošnikov (glej v tem smislu sodbo z dne 21. decembra 2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, točka 163 in navedena sodna praksa).
41      Da imajo protikonkurenčni cilj, je v nekaterih primerih mogoče šteti tudi za druge vrste ravnanj, ne da bi bilo nujno, da so enako škodljiva za konkurenco. To med drugim velja za nekatere vrste horizontalnih sporazumov, ki niso omejevalni, na primer sporazume, ki privedejo do izključitve konkurenčnih podjetij s trga, ali za nekatere vrste sklepov podjetniških združenj (sodbi z dne 21. decembra 2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, točka 164 in navedena sodna praksa, in z dne 4. oktobra 2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, točka 128). Za tako opredelitev pa je treba dokazati, da taka ravnanja izkazujejo zadostno stopnjo škodljivosti za konkurenco v smislu, da imajo – kot je generalni pravobranilec navedel v točki 28 sklepnih predlogov – jasno protikonkurenčno logiko.
42      Kot izhaja iz člena 101(1)(a) in (c) PDEU, ki se med drugim nanaša na določitev „nakupne ali prodajne cene“ in na določitev razdelitve „trgov in virov nabave“, se taki omejevalni in horizontalni sporazumi ter sklepi podjetniških združenj lahko nanašajo ne le na proizvode ali storitve, ki jih prodajajo zadevna podjetja, torej na ponudbo, ampak tudi na vse vrste sredstev, ki jih ta podjetja potrebujejo za zagotavljanje teh proizvodov ali storitev, torej na povpraševanje. Tajno ravnanje navedenih podjetij lahko tako vključuje na primer razdelitev dobaviteljev, uporabo skupne tržne moči za določitev cene za nakup vhodnega materiala, ali pa omejitev ali nadzor bistvenega parametra konkurence, ki lahko v nekaterih sektorjih ali na nekaterih trgih pomeni zaposlovanje delavcev na visoki ravni, kot so igralci, ki so že usposobljeni v sektorju poklicnega nogometa (sodba z dne 4. oktobra 2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, točka 129 in navedena sodna praksa).
43      Da bi se v danem primeru ugotovilo, ali gre pri sporazumu, sklepu podjetniškega združenja ali usklajenem ravnanju za obliko usklajevanja, ki jo je treba že zaradi njene narave šteti za škodljivo za pravilno delovanje običajnega konkurenčnega trga, je treba preučiti, prvič, vsebino sporazuma, sklepa ali ravnanja, drugič, gospodarski in pravni okvir, v katerega je umeščen, in tretjič, cilje, ki se želijo z njim doseči (glej v tem smislu sodbi z dne 21. decembra 2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, točka 165 in navedena sodna praksa, in z dne 29. julija 2024, Banco BPN/BIC Português in drugi, C‑298/22, EU:C:2024:638, točka 44).
44      Najprej, za preučitev vsebine sporazuma, sklepa podjetniškega združenja ali usklajenega ravnanja v danem primeru je treba ob upoštevanju njegovih različnih vidikov ugotoviti, ali ima zadevno usklajevanje značilnosti, na podlagi katerih ga je mogoče pripisati obliki usklajevanja med podjetji, ki jo je treba že zaradi njene narave šteti za škodljivo za pravilno delovanje običajnega konkurenčnega trga, kar velja zlasti, če lahko vsako usklajevanje s takimi značilnostmi prav zaradi teh značilnosti privede do pogojev za konkurenco, ki ne ustrezajo običajnim pogojem na zadevnem trgu (glej v tem smislu sodbo z dne 29. julija 2024, Banco BPN/BIC Português in drugi, C‑298/22, EU:C:2024:638, točka 45 in navedena sodna praksa).
45      Dalje, kar zadeva gospodarski in pravni okvir, v katerega je umeščeno zadevno ravnanje, je treba upoštevati naravo zadevnih proizvodov ali storitev ter dejanske pogoje, ki opredeljujejo sestavo in delovanje zadevnega sektorja ali sektorjev oziroma trga ali trgov. Nasprotno pa nikakor ni treba preučiti in še manj dokazati posledic tega ravnanja za konkurenco, ne glede na to, ali so te dejanske ali potencialne in negativne ali pozitivne (sodbe z dne 21. decembra 2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, točka 166 in navedena sodna praksa; z dne 27. junija 2024, Komisija/Servier in drugi, C‑176/19 P, EU:C:2024:549, točki 288 in 453, in z dne 4. oktobra 2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, točka 131).
46      Glede na navedbe predložitvenega sodišča v zvezi s tem je treba pojasniti, da čeprav je treba vsekakor preučiti gospodarski in pravni okvir, v katerega je umeščeno dano ravnanje, kot izhaja iz sodne prakse, navedene v točki 43 te sodbe, je lahko stopnja upoštevanja tega okvira vseeno odvisna od vrste zadevnega ravnanja, kot je generalni pravobranilec v bistvu navedel v točkah 42, 43 in 66 sklepnih predlogov.
47      Tako je Sodišče razsodilo, da je v primeru tajnih ravnanj, ki bi lahko pomenila
obliko usklajevanja, ki je posebej škodljiva za konkurenco, kot so horizontalni karteli, ki vodijo k razdelitvi trgov ali izključitvi podjetij, ki so potencialno konkurenčna tem trgom, preučitev gospodarskega in pravnega okvira, v katerega so umeščena taka ravnanja, lahko omejena na to, kar se izkaže za nujno potrebno za ugotovitev obstoja omejevanja konkurence zaradi cilja (glej v tem smislu sodbi z dne 20. januarja 2016, Toshiba Corporation/Komisija, C‑373/14 P, EU:C:2016:26, točki 28 in 29, in z dne 26. oktobra 2023, EDP –
Energias de Portugal in drugi, C‑331/21, EU:C:2023:812, točke od 100 do 102).
48      Nasprotno pa je treba ob obstoju drugih vrst ravnanj, ki bi lahko bila, ne da bi bila nujno enako škodljiva za konkurenco, vseeno imeti zadostno stopnjo škodljivosti, da se lahko šteje, da imajo protikonkurenčni cilj, podrobneje preučiti vse elemente iz točke 45 te sodbe, kar po potrebi pomeni, da je treba upoštevati upoštevni regulativni in institucionalni okvir.
49      V obeh primerih mora preučitev dejanskega gospodarskega in pravnega okvira, v katerega je umeščeno zadevno ravnanje, omogočiti, da se preveri, ali so izpolnjeni pogoji, ki se zahtevajo za to, da je mogoče šteti, da ima to ravnanje zadostno stopnjo škodljivosti, da ga je mogoče opredeliti kot protikonkurenčno zaradi „cilja“. Mogoče je, da je v nekaterih okoliščinah, ki se nanašajo zlasti na naravo zadevnega blaga ali storitev, dejanske pogoje delovanja trga ali pa njegovo strukturo, tako opredelitev namreč mogoče sprejeti. Nasprotno pa lahko upoštevanje tega okvira pripelje do ugotovitve, da posebne okoliščine navedenega ravnanja dokazujejo, da to ravnanje ni dovolj škodljivo, da bi upravičilo tako opredelitev (glej v tem smislu sodbo z dne 29. julija 2024, Banco BPN/BIC Português in drugi, C‑298/22, EU:C:2024:638, točka 48).
50      Nazadnje, kar zadeva cilje, ki se uresničujejo z zadevnim ravnanjem, je treba določiti objektivne cilje, ki se s tem ravnanjem želijo doseči v zvezi s konkurenco. Vendar okoliščina, da vpletena podjetja subjektivno niso nameravala preprečevati, omejevati ali izkrivljati konkurence, in dejstvo, da so sledila nekaterim legitimnim ciljem, nista odločilna za uporabo člena 101(1) PDEU (sodbi z dne 21. decembra 2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, točka 167 in navedena sodna praksa, in z dne 4. oktobra 2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, točka 132).
51      Poleg tega mora upoštevanje vseh zahtevanih elementov vsekakor razkriti, kateri so natančni razlogi, zaradi katerih je zadevno ravnanje tako škodljivo za konkurenco, da utemeljuje ugotovitev, da je cilj tega ravnanja preprečevanje, omejevanje ali izkrivljanje konkurence (glej v tem smislu sodbi z dne 21. decembra 2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, točka 168 in navedena sodna praksa, in z dne 4. oktobra 2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, točka 133).
52      V obravnavanem primeru je, na prvem mestu, glede vsebine sporazuma iz postopka v glavni stvari iz besedila tretjega vprašanja, ki ga je postavilo predložitveno sodišče, in navedb tega sodišča, na katere je bilo opozorjeno v točkah 11 in 12 te sodbe, razvidno, da gre za sporazum, s katerim se je skupina klubov, ki so sodelovali na nacionalnih poklicnih nogometnih prvenstvih države članice, ob usklajevanju z zadevnim nacionalnim športnim združenjem zavezala, da ne bodo zaposlovali svojih igralcev, če bi ti enostransko odpovedali pogodbo o zaposlitvi s sklicevanjem na težave, ki jih je povzročila pandemija covida‑19, ali na kakršno koli izredno odločitev, povezano s to pandemijo, zlasti podaljšanje športne sezone.
53      S sklenitvijo takega sporazuma poklicni nogometni klubi, ki sodelujejo v njem, v obsegu in v skladu s podrobnimi pravili, določenimi skupaj, v obravnavanem primeru za dve tekmovanji na visoki ravni, ki potekata na ravni države članice, usklajujejo svoje ravnanje na „nabavnem trgu“, ki ga z gospodarskega vidika pomeni zaposlovanje igralcev, ki so že usposobljeni ali se usposabljajo. S takim usklajevanjem se vsi ti klubi odpovejo ali si prepovejo vsakršno možnost, da se neodvisno odločijo za zaposlitev igralca, ki bi enostransko odpovedal pogodbo o zaposlitvi, ki ga zavezuje z drugim klubom, iz razlogov, povezanih s pandemijo covida‑19. Tak sporazum, ki ustreza sporazumu o nespeljevanju, pomeni očitno omejitev parametra konkurence, ki ima bistveno vlogo na področju poklicnega športa na visoki ravni, in sicer možnost zaposlovanja igralcev, ki so že zaposleni v določenem klubu, pri čemer lahko prav neobstoj te omejitve navedenim klubom omogoči, da na tem trgu konkurirajo med seboj (glej v tem smislu sodbo z dne 4. oktobra 2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, točke 138, 145 in 146).
54      Sporazumi o nespeljevanju pa so primerljivi s horizontalnimi sporazumi o razdelitvi „virov nabave“ iz člena 101(1)(c) PDEU, ki so, kot je razvidno iz točke 42 te sodbe, škodljivi za konkurenco, ker se z njimi skuša umetno ohromiti razdelitev „virov“, ki so delavci, med udeležena podjetja (glej v tem smislu sodbo z dne 4. oktobra 2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, točka 146), kar tako povzroči potencialno neučinkovito dodelitev teh virov na trgu.
55      Poleg tega ti sporazumi zmanjšujejo možnosti teh delavcev, da svoje storitve ponujajo drugim podjetjem, in s tem omejujejo njihovo pogajalsko moč na trgu, tudi v razmerju do podjetja, ki jih zaposluje. Zato, čeprav se njihova vsebina razlikuje od vsebine sporazumov, s katerimi naj bi se taka podjetja neposredno sporazumela o določitvi plač svojih igralcev, torej „nakupnih cen“ svojih človeških virov, česar posledica
je odprava ali omejevanje konkurence v zvezi s tem, taki sporazumi o nespeljevanju vseeno lahko posredno in potencialno vplivajo na te cene.
56      Vendar preučitev vsebine danega sporazuma sama po sebi ne more zadostovati za ugotovitev obstoja take opredelitve, kot izhaja iz ustaljene sodne prakse, navedene v točkah 43 in 49 te sodbe, tudi če se ta sporazum navezuje na neko vrsto ravnanja, za katero je mogoče na splošno šteti, da lahko omejuje konkurenco zaradi cilja.
57      Kar zadeva, na drugem mestu, gospodarski in pravni okvir, v katerega je umeščeno zadevno ravnanje, je treba opozoriti, prvič, da lahko konkretna preučitev dejanskega okvira, v katerega se umeščajo gospodarske dejavnosti, povezane z izvajanjem športa, vključuje, da se med drugim upoštevajo narava, organizacija ali celo delovanje zadevnega športa, če se te posebnosti izkažejo za upoštevne, način njegovega izvajanja, način medsebojnega vplivanja različnih akterjev, ki sodelujejo v njem, in vloga, ki jo imajo strukture ali organi, ki so zanj odgovorni na vseh ravneh in s katerimi Unija podpira sodelovanje v skladu s členom 165(3) PDEU (glej v tem smislu sodbo z dne 21. decembra 2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, točki 104 in 105 ter navedena sodna praksa).
58      V obravnavanem primeru je sporazum iz postopka v glavni stvari, kot je navedeno v točki 52 te sodbe, sporazum o nespeljevanju igralcev, ki bi enostransko odpovedali pogodbo o zaposlitvi iz razlogov, povezanih s pandemijo covida‑19, ki ga je sklenila
skupina klubov, ki so sodelovali na nacionalnih poklicnih nogometnih prvenstvih države članice, ob usklajevanju z zadevnim nacionalnim športnim združenjem. Nanaša se torej, kot je bilo navedeno v točki 53 te sodbe, na parameter konkurence, ki ima bistveno vlogo na področju poklicnega nogometa na visoki ravni.
59      Konkurenca, ki lahko obstaja med podjetji, kot so poklicni nogometni klubi, pa ima nekatere posebnosti. Čeprav lahko namreč ta podjetja konkurirajo med seboj na različnih trgih, kot so prodaja vstopnic, ki gledalcem omogočajo obisk tekem, raziskave in pridobitev sponzorjev ali izkoriščanje nekaterih pravnih ali ekonomskih pravic, povezanih s tekmovanji, v katerih sodelujejo, in z igralci, ki jih zaposlujejo, je njihov vzajemni položaj na teh trgih vseeno do neke mere odvisen od njihove primarne in glavne dejavnosti, ki je njihova udeležba na športnih tekmovanjih.
60      Za ta športna tekmovanja je med drugim značilno, da čeprav je sodelovanje na njih pridržano za ekipe, ki so dosegle določene športne rezultate, in čeprav njihov potek temelji na medsebojnem pomerjanju in postopnem izločanju teh ekip ter tako temelji na športnih dosežkih, njihovo pravilno delovanje, njihova sposobnost preživetja in uspeh temeljijo tudi na ohranjanju določenega športnega in finančnega ravnovesja ter določene enakosti možnosti poklicnih nogometnih klubov, ki sodelujejo na njih, ob upoštevanju medsebojne odvisnosti, ki jih povezuje (glej v tem smislu sodbo z dne 21. decembra 2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, točki 143 in 235 ter navedena sodna praksa).
61      V tem smislu nadaljnji obstoj konkurence, ki jo lahko izvajajo poklicni nogometni klubi, predpostavlja, da vedno obstaja zadostno število klubov, ki sodelujejo na različnih tekmovanjih, organiziranih na nacionalni in mednarodni ravni, tudi če se lahko ti klubi v skladu s športnimi sezonami postopno izločijo iz nekega športnega tekmovanja in torej tudi če nekateri od njih napredujejo ali, nasprotno, padejo po lestvici iz ene lige v drugo.
62      Drugič, Sodišče je večkrat poudarilo, da je ob upoštevanju teh različnih posebnosti legitimno, da je nacionalnim in mednarodnim športnim združenjem, ki so odgovorna za neko športno disciplino, dovoljeno v okviru njihove pravne avtonomije sprejemati, izvajati in zagotavljati spoštovanje pravil, ki se nanašajo zlasti na organizacijo tekmovanj v tej disciplini, njihov pravilen potek in sodelovanje športnikov na njih (glej v tem smislu sodbo z dne 21. decembra 2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, točki 75 in 142 ter navedena sodna praksa).
63      Taka skupna pravila, katerih namen je zagotavljati enotnost in usklajenost tekmovanj v okviru celovitega koledarja ter, širše, ustrezno in učinkovito spodbujati izvajanje tekmovanj, ki temeljijo na enakih možnostih in zaslužnosti, se lahko med drugim legitimno nanašajo na določitev pogojev, pod katerimi lahko poklicni nogometni klubi sestavljajo ekipe, ki sodelujejo na takih tekmovanjih, in pogojev, pod katerimi lahko igralci sami sodelujejo v njih (glej v tem smislu sodbo z dne 4. oktobra 2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, točka 143 in navedena sodna praksa).
64      Natančneje, ker letni ali sezonski potek medklubskih poklicnih nogometnih tekmovanj temelji – kot je bilo navedeno v točki 60 te sodbe – na medsebojnem pomerjanju
in postopnem izločanju sodelujočih ekip in torej v bistvu temelji na športni zaslužnosti, ki je lahko zagotovljena samo, če se vse sodelujoče ekipe medsebojno pomerjajo pod enotnimi normativnimi in tehničnimi pogoji, kar zagotavlja določeno enakost možnosti, je lahko upravičeno, da športno združenje poskuša do določene mere zagotoviti stabilnost sestave igralcev, ki so podlaga za ekipe, ki jih ti klubi sestavljajo v določeni sezoni, na primer tako, da prepove enostransko odpoved pogodb o zaposlitvi v sezoni ali celo v določenem letu (sodba z dne 4. oktobra 2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, točka 144 in navedena sodna praksa).
65      Kadar pa športno združenje sprejme taka pravila, morajo biti ta v skladu s pravom Unije. Natančneje, posledica sprejetja teh pravil ne sme biti, da bi to, da jih
člani tega združenja, ki so podjetja,
spoštujejo, povzročilo kršitev členov 101 in 102 PDEU. Poleg tega uporaba navedenih pravil ne more omejevati uresničevanja pravic in svoboščin, ki jih pravo Unije priznava posameznikom
(glej v tem smislu sodbo z dne 21. decembra 2023, Royal Antwerp Football Club, C‑680/21, EU:C:2023:1010, točka 103 in navedena sodna praksa).
66      V obravnavanem primeru pa sporazum iz postopka v glavni stvari, ki sta ga skupaj sprejela združenje LPFP in skupina nogometnih klubov, delno ohromi konkurenčna razmerja teh klubov kot gospodarskih subjektov.
67      Tretjič, predložitveno sodišče se sprašuje, kot je razvidno iz točk 24 in 25 te sodbe, ali bi lahko na podlagi nekaterih drugih elementov, značilnih za gospodarski in pravni okvir, v katerega je umeščen sporazum iz postopka v glavni stvari, sklepalo, da
ta sporazum za konkurenco nima take stopnje škodljivosti, da bi se lahko štelo, da je njegov cilj omejevanje konkurence, in da bi bilo zato upravičeno opustiti preučitev njegovih dejanskih ali potencialnih posledic za konkurenco.
68      Natančneje, kot je razvidno iz točk od 7 do 11, od 14 do 16 in 18 te sodbe, se to sodišče sklicuje na pandemijo covida‑19, splošne posledice te pandemije, ki se nanašajo zlasti na omejitev gibanja prebivalstva in zaprtje objektov, namenjenih sprejemu javnosti, ter na njene posebne posledice za sektor poklicnega nogometa, kot so prekinitev športne sezone 2019/2020 ter številne praktične, športne, socialne, gospodarske in finančne težave, s katerimi so se nogometni klubi soočali zaradi navedene pandemije.
69      V zvezi s tem je treba poudariti, da čeprav mora nazadnje predložitveno sodišče opredeliti sporazum iz postopka v glavni stvari glede na člen 101(1) PDEU, lahko Sodišče, ko odloča o predlogu za sprejetje predhodne odločbe, na podlagi elementov iz spisa, ki ga ima na voljo, poda pojasnila, ki predložitveno sodišče usmerjajo pri njegovi razlagi in mu omogočajo rešitev spora o glavni stvari (glej v tem smislu sodbi z dne 13. julija 2006, Manfredi in drugi, od C‑295/04 do C‑298/04, EU:C:2006:461, točka 48, in z dne 25. januarja 2024, Em akaunt BG, C‑438/22, EU:C:2024:71, točka 27).
70      V obravnavanem primeru se ravnanje iz postopka v glavni stvari najprej razlikuje od pravil, ki jih nacionalna ali mednarodna športna združenja, ki so odgovorna za določeno športno disciplino, določijo na podlagi svojih statutov in nalog, ki jim jih dodelijo ali priznavajo javni organi. Zdi se namreč, da iz sporočil za javnost združenja LPFP z dne 7. in 8. aprila 2020, kot sta navedeni v točkah od 10 do 12 te sodbe, izhaja, da tega ravnanja prvotno ni storilo tako športno združenje, ampak poklicni nogometni klubi, ki so podjetja.
71      Poleg tega, ker je namen člena 101(1) PDEU prepovedati vsakršno obliko usklajevanja, ki tveganja konkurence zavestno nadomešča s praktičnim sodelovanjem med podjetji, in, širše, ker določbe Pogodbe DEU o konkurenci temeljijo na predpostavki, da mora vsak gospodarski subjekt samostojno določiti politiko, ki jo namerava voditi na trgu (glej v tem smislu sodbi z dne 14. julija 1981, Züchner, 172/80, EU:C:1981:178, točka 13, in z dne 20. novembra 2008, Beef Industry Development Society in Barry Brothers, C‑209/07, EU:C:2008:643, točka 34), takega ravnanja ni mogoče enačiti s takimi pravili.
72      Vendar je iz navedb predložitvenega sodišča razvidno, da čeprav prvotno ne izhaja iz pristojnega nacionalnega športnega združenja, je bilo ravnanje iz postopka v glavni stvari sprejeto v navzočnosti predsednika tega združenja in je zanj mogoče šteti, da ga je to združenje podpiralo ali celo odobrilo, kar pa mora preveriti predložitveno sodišče.
73      Dalje, kot je pojasnjeno v predložitveni odločbi, je do tega ravnanja prišlo v povsem posebnih okoliščinah, ki so nastale zaradi pandemije covida‑19, ki je z več vidikov vplivala ne le na zadevni sektor, ampak je tudi in predvsem bistveno vplivala na samo konkurenčno delovanje tega sektorja. Natančneje, zaradi te pandemije in po prekinitvi športne sezone 2019/2020, ki je bila posledica te pandemije, je bil ob sklenitvi sporazuma iz postopka v glavni stvari ponoven začetek tekem, ki so bile na nacionalnih prvo ‑ in drugoligaških prvenstvih še neodigrane, negotov, saj se je taka negotovost odražala tako v dnevu konca te športne sezone, če bi se ta ponovno začela, kot v prenehanju pogodb o zaposlitvi nekaterih igralcev. Če namreč ne bi bilo ustreznih ukrepov, bi lahko igralce, ki bi enostransko odpovedali pogodbo o zaposlitvi zaradi navedene pandemije ali katerih pogodba o zaposlitvi bi prenehala na dan, ko naj bi se navedena športna sezona prvotno končala, to je 30. junija 2020, pozneje prosto zaposlil drug klub, kar bi neizogibno in znatno spremenilo sestavo različnih sodelujočih ekip in s tem škodovalo integriteti tekmovanja. Poleg tega, kot je generalni pravobranilec v bistvu navedel v točkah 57 in 58 sklepnih predlogov, bi se tak položaj lahko poslabšal, če bi jim gospodarske in finančne težave, s katerimi so se soočali klubi, na katere so vplivali taki odhodi igralcev, preprečile zaposlovanje novih igralcev zaradi pomanjkanja zadostnih denarnih sredstev.
74      Res je, da nastop dogodka, kot je pandemija covida‑19, sam po sebi ne more upravičiti izjeme od prisilne določbe, ki jo pomeni člen 101(1) PDEU (glej v tem smislu in po analogiji sodbi z dne 26. septembra 2013, ÖBB‑Personenverkehr, C‑509/11, EU:C:2013:613, točki 49 in 50, in z dne 8. junija 2023, UFC –
Que choisir in CLCV, C‑407/21, EU:C:2023:449, točka 57).
75      V delu, v katerem se predložitveno sodišče sklicuje na člen 165 PDEU, je treba dodati, da ni drugače, če se sporazum, sklep podjetniškega združenja ali usklajeno ravnanje sprejme na področju športa. Ta določba namreč ni posebno pravilo, s katerim bi bil šport izvzet iz vseh ali nekaterih drugih določb primarnega prava Unije, ki se lahko uporabljajo zanj, ali ki bi zahtevalo, da se mu v okviru te uporabe nameni posebna obravnava (sodba z dne 21. decembra 2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, točka 101).
76      Vendar ostaja dejstvo, da mora predložitveno sodišče okoliščine, kakršne so te, navedene v točki 73 te sodbe, upoštevati pri ugotavljanju, ali kontekst ravnanja iz postopka v glavni stvari, obravnavan skupaj z njegovo vsebino in njegovimi objektivnimi cilji, omogoča ugotovitev, da je cilj tega ravnanja preprečevanje, omejevanje ali izkrivljanje konkurence.
77      Nazadnje, iz upoštevanja gospodarskega in pravnega okvira, v katerega je umeščeno zadevno ravnanje v danem primeru, in zlasti dejanskih pogojev, ki so značilni za delovanje enega ali več sektorjev ali trgov, na katerih je do tega ravnanja prišlo, morajo biti vsekakor razvidni natančni razlogi, zaradi katerih navedeno ravnanje glede na posebnosti tega okvira nima
zadostne stopnje škodljivosti za konkurenco, da bi se lahko štelo, da je njegov cilj preprečiti, omejiti ali izkrivljati konkurenco na enak način, kot bi jo moralo imeti – kot je razvidno iz točke 51 te sodbe – če pristojni organ ali sodišče pride do nasprotne ugotovitve.
78      Zato bo ne glede na ugotovitev, do katere bo predložitveno sodišče prišlo po preučitvi drugih elementov gospodarskega in pravnega okvira, na katere se sklicuje, glede obstoja ali neobstoja omejevanja konkurence zaradi „cilja“, morala taka presoja temeljiti na analizi z vidika konkurence, iz katere bodo razvidni natančni razlogi za utemeljitev te ugotovitve, ob upoštevanju vseh upoštevnih dejanskih in pravnih elementov.
79      Na tretjem in zadnjem mestu, kar zadeva objektivne cilje, ki naj bi se dosegli s sporazumom iz postopka v glavni stvari glede konkurence, elementi, ki jih je v zvezi s tem navedlo predložitveno sodišče, zahtevajo naslednje ugotovitve.
80      Po eni strani to sodišče v bistvu navaja, da je treba za sporazum iz postopka v glavni stvari glede na njegovo jasno in natančno vsebino šteti, da je njegov namen omejiti konkurenco, ki bi jo poklicni nogometni klubi, ki so podpisali ta sporazum ob njegovem neobstoju lahko izvajali na trgu zaposlovanja igralcev.
81      Te navedbe, ki zadevni cilj izpeljujejo iz same vsebine navedenega sporazuma, potrjujejo, da je ta sporazum sam po sebi lahko škodoval eni od različnih oblik konkurence, in sicer konkurenci pri zaposlovanju igralcev, ki bi se lahko izvajala med klubi, ki so sodelovali v nacionalnem prvoligaškem prvenstvu, ki je bilo takrat prekinjeno sine die, vendar bi se vseeno lahko ponovno začelo, če bi razvoj razmer, ki jih je povzročila pandemija covida‑19, to omogočal.
82      Po drugi strani predložitveno sodišče v bistvu navaja, da je bil namen sporazuma iz postopka v glavni stvari v okoliščinah, kakršne so te, navedene v točki 73 te sodbe, kljub temu ohraniti stabilnost števila igralcev, iz katerega so lahko sestavljali svoje ekipe v celotnem obdobju prekinitve sine die športne sezone 2019/2020, in s tem omogočiti pravočasen ponoven začetek prvenstva pod pogoji, ki zagotavljajo njegovo integriteto. V zvezi s tem to sodišče zlasti opozarja, da je bilo prvotno predvideno, da se ta športna sezona konča 30. junija 2020, da so se številne pogodbe o zaposlitvi, ki zavezujejo klube in njihove igralce, iztekle na isti dan in da bi imeli klubi, če ne bi bilo sporazuma iz postopka v glavni stvari, pravico zaposliti igralce svojih konkurentov v prvenstvu, tudi med dnem konca navedene športne sezone, kot je bil prvotno predviden, in dnem
ponovnega začetka iste športne sezone, kar naj bi klubom, ki ima večja finančna sredstva, omogočilo, da okrepijo svoje ekipe in posledično oslabijo ekipe svojih konkurentov, s čimer bi nepopravljivo izkrivljali
športno konkurenco in nazadnje konkurenco „na stadionih“.
83      Te navedbe, na podlagi katerih predložitveno sodišče meni, da je bil v tem delu cilj tega sporazuma objektivno ugoden za konkurenco, pa se zdijo upoštevne glede na posebnosti, ki so značilne za njeno običajno delovanje v sektorju poklicnega nogometa, kot so navedene v točkah od 60 do 64 te sodbe, in glede na dejanski okvir, v katerem je bil navedeni sporazum sklenjen.
84      Kot namreč izhaja iz sodne prakse, navedene v teh točkah, medklubska nogometna tekmovanja med drugim temeljijo na načelu športne zaslužnosti, ki predpostavlja, da je rezultate, ki so jih dosegli vsi zadevni klubi v različnih fazah nekega tekmovanja, mogoče veljavno primerjati.
85      Kot je generalni pravobranilec v bistvu navedel v točkah od 57 do 59 sklepnih predlogov, ta oblika konkurence, ki jo lahko izvajajo klubi, nujno predpostavlja, da se ohranita integriteta tekmovanja in stabilnost števila igralcev, iz katerih lahko klubi sestavijo ekipe, ki jih prilagajajo med določenim tekmovanjem ali sezono, kar v praksi pomeni, da se je treba izogniti prepoznim prestopom igralcev, ki bi lahko znatno spremenili športno vrednost posamezne ekipe med tekmovanjem, in prepovedati enostranske odpovedi pogodb o zaposlitvi med sezono (glej v tem smislu sodbi z dne 13. aprila 2000, Lehtonen in Castors Braine, C‑176/96, EU:C:2000:201, točki 53 in 54, in z dne 4. oktobra 2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, točki 100 in 144), razen če temeljita na upravičenih razlogih, kot sta neplačilo plače igralca od njegovega kluba ali disciplinska kršitev, ki lahko upraviči tako odpoved.
86      Predložitveno sodišče lahko tako upravičeno meni, da je sporazum iz postopka v glavni stvari vzporedno sledil objektivno protikonkurenčnemu cilju, katerega namen je omejevanje konkurence na trgu zaposlovanja igralcev, in objektivnemu cilju, ki spodbuja konkurenco, in sicer zagotoviti stabilnost števila igralcev, ki sodelujejo v nacionalnih prvo ‑ in drugoligaških prvenstvih, tako da so klubi, ki sodelujejo na njih, omejeni pri prevzemanju igralcev, katerih pogodba o zaposlitvi bi se iz razloga, povezanega s pandemijo covida‑19, iztekla ali bi jo zadevna oseba enostransko odpovedala, vključno v obdobju med dnem, ko bi se morala športna sezona 2019/2020 končati, če ne bi bila prekinjena, in dnem, ki je bil v primeru ponovnega začetka dokončno predviden za zaključek te sezone.
87      Ob upoštevanju stališč tožene stranke v postopku v glavni stvari in Komisije v zvezi s tem je treba dodati, da se tak položaj bistveno razlikuje od položaja, v katerem ravnanje, ki ima objektivno protikonkurenčni cilj, hkrati sledi drugim ciljem, ki so lahko legitimni, vendar z vidika konkurence nevtralni (glej v tem smislu sodbo z dne 21. decembra 2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, točka 167 ter navedena sodna praksa).
88      Zato je iz navedb predložitvenega sodišča in spisa, ki je na voljo Sodišču, razvidno, da čeprav preučitev vsebine sporazuma iz postopka v glavni stvari izkazuje, da je ta sporazum očitno omejeval konkurenco, ki bi lahko obstajala med nogometnimi klubi, ki sodelujejo na trgu zaposlovanja igralcev, pa preučitev dejanskega gospodarskega in pravnega okvira, v katerega je umeščen, kaže, da je bil ta sporazum sprejet na eni strani v sektorju, v katerem ima konkurenca številne posebnosti, in na drugi strani v povsem posebnem kontekstu. Iz tega poleg tega izhaja, da ta sporazum ne sledi le objektivnemu protikonkurenčnemu cilju, ki je omejevanje konkurence na trgu zaposlovanja igralcev, ampak je njegov namen tudi doseči cilj, ki objektivno spodbuja konkurenco, in sicer zagotoviti stabilnost števila igralcev, ki sodelujejo v nacionalnih prvo ‑ in drugoligaških prvenstvih. Zato je le predložitveno sodišče pristojno, da natančno in obrazloženo ugotovi, ali ima navedeni sporazum ob upoštevanju vseh upoštevnih dejanskih in pravnih elementov tako stopnjo škodljivosti, da je mogoče šteti, da je njegov cilj omejevanje konkurence.
89      Glede na vse zgornje preudarke je treba na tretje vprašanje odgovoriti, da je treba člen 101(1) PDEU razlagati tako, da je treba sporazum, s katerim so se klubi, ki sodelujejo v poklicnih nogometnih prvenstvih države članice, ob usklajevanju z zadevnim nacionalnim športnim združenjem zavezali, da med seboj ne bodo zaposlovali svojih igralcev, če bi ti igralci enostransko odpovedali njihovo pogodbo o zaposlitvi s sklicevanjem na težave, ki jih je povzročila pandemija covida‑19, ali na kakršno koli izredno odločitev, povezano s to pandemijo, zlasti podaljšanje športne sezone, opredeliti kot sporazum, katerega cilj je omejevanje konkurence, razen če konkretna preučitev vsebine tega sporazuma, njegovih objektivnih ciljev glede konkurence ter posebnega gospodarskega in pravnega okvira, v katerega je umeščen, pokaže natančne razloge, zaradi katerih pristojni organ ali sodišče meni, da take opredelitve ni mogoče sprejeti.
Prvo in drugo vprašanje
90      Predložitveno sodišče s prvim in drugim vprašanjem, ki ju je treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 101(1) PDEU razlagati tako, da se prepoved, ki jo določa, ne uporablja za sporazum, s katerim so se klubi, ki sodelujejo na poklicnih nogometnih prvenstvih države članice, ob usklajevanju z zadevnim nacionalnim športnim združenjem zavezali, da med seboj ne bodo zaposlovali svojih igralcev, če bi ti igralci enostransko odpovedali njihovo pogodbo o zaposlitvi s sklicevanjem na težave, ki jih je povzročila pandemija covida‑19, ali na kakršno koli izredno odločitev, povezano s to pandemijo, zlasti podaljšanje športne sezone.
91      V zvezi s tem iz ustaljene sodne prakse Sodišča izhaja, da za vse sporazume med podjetji ali sklepe podjetniških združenj, ki omejujejo svobodo delovanja podjetij, ki so stranke takega sporazuma ali za katera velja tak sklep, ne velja nujno prepoved iz člena 101(1) PDEU. Na podlagi preučitve gospodarskega in pravnega okvira, v katerega se umeščajo nekateri od teh sporazumov in nekateri od teh sklepov, se lahko namreč ugotovi, prvič, da so ti upravičeni z uresničevanjem enega ali več legitimnih ciljev v splošnem interesu, ki sami po sebi niso protikonkurenčni, drugič, da so konkretni ukrepi, ki so uporabljeni za uresničevanje teh ciljev, resnično nujni za dosego teh ciljev, in tretjič, da tudi če se izkaže, da je neizogibna posledica teh ukrepov vsaj potencialno omejevanje ali izkrivljanje konkurence, ta neizogibna posledica ne presega tega, kar je nujno, zlasti pa ne povzroča popolne odprave konkurence (sodbi z dne 21. decembra 2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, točka 183 in navedena sodna praksa, in z dne 4. oktobra 2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, točka 149).
92      Navedene sodne prakse pa ni mogoče uporabiti v primeru ravnanj, katerih „posledica“ ni le omejevanje ali vsaj potencialno omejevanje konkurence z omejevanjem svobode delovanja nekaterih podjetij, temveč so za to konkurenco taka
stopnja
škodljivosti, da upravičujejo ugotovitev, da je preprečevanje, omejevanje ali izkrivljanje konkurence celo njihov „cilj“ (sodbi z dne 21. decembra 2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, točka 186, in z dne 4. oktobra 2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, točka 150). Stopnja škodljivosti teh ravnanj za konkurenco, torej neposredna ali posredna škoda, ki jo lahko povzročijo posrednim ali končnim uporabnikom in potrošnikom v različnih zadevnih sektorjih ali trgih, je namreč prevelika, da bi jo bilo mogoče šteti za upravičeno in sorazmerno (sodba z dne 4. oktobra 2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, točka 150).
93      Glede ravnanj, katerih cilj je preprečevanje, omejevanje ali izkrivljanje konkurence, je torej samo na podlagi člena 101(3) PDEU, in če so izpolnjeni vsi pogoji iz te določbe, mogoče priznati, da lahko zanje velja izjema od prepovedi iz člena 101(1) PDEU (sodbi z dne 21. decembra 2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, točka 187, in z dne 4. oktobra 2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, točka 151).
94      V obravnavanem primeru bo moralo torej predložitveno sodišč le preveriti – če bo po preučitvi sporazuma iz postopka v glavni stvari prišlo do ugotovitve, da njegov cilj ni omejevanje konkurence, in če bo lahko ugotovilo, da ima ta sporazum tako posledico – ali je mogoče šteti, da navedeni sporazum ne spada na področje uporabe člena 101(1) PDEU v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 91 te sodbe, pri čemer je treba ugotoviti, da mora stranka, ki se sklicuje na to sodno prakso, s prepričljivimi trditvami in dokazi dokazati, da so izpolnjeni vsi potrebni pogoji za upravičenost do nje (glej po analogiji sodbo z dne 21. decembra 2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, točke 130, 191 in 205 ter navedena sodna praksa).
95      Ob upoštevanju navedb v predložitveni odločbi ter stališč strank v postopku v glavni stvari in drugih zadevnih strank, ki so sodelovale v tem postopku, v zvezi s tem, je treba vseeno ugotoviti, na prvem mestu, da čeprav ima ravnanje iz postopka v glavni stvari obliko sporazuma, ki so ga poklicni nogometni klubi sklenili s sodelovanjem zadevnega nacionalnega športnega združenja in zato torej podjetja, ki so delovala ob usklajevanju s podjetniškim združenjem (glej v tem smislu sodbo z dne 21. decembra 2023, European Superleague Company, C‑333/21, EU:C:2023:1011, točka 90), lahko spada na področje uporabe sodne prakse, navedene v točki 91 te sodbe. Kot namreč izhaja iz njenega besedila, se ta sodna praksa – drugače kot trdita tožena stranka v postopku v glavni stvari in Komisija – uporablja za vsako ravnanje, s katerim se podjetniško združenje in podjetja, ki so njegovi člani, usklajujejo med seboj, ne glede na obliko tega usklajevanja, in ne le za ta ravnanja, ki bi bila v obliki pravil, ki jih je mogoče opredeliti kot sklepe podjetniškega združenja.
96      Kar zadeva, na drugem mestu, obstoj legitimnega cilja v splošnem interesu, je Sodišče že večkrat poudarilo, da je cilj zagotavljanja regularnosti športnih tekmovanj legitimen cilj v splošnem interesu, ki je posebej pomemben v primeru nogometa in ki lahko zlasti načeloma in brez poseganja v njihovo posebno vsebino upraviči sprejetje pravil, ki se nanašajo na roke za prestope igralcev med tekmovanji, in pravil, katerih namen je zagotoviti ohranjanje določene stopnje stabilnosti števila igralcev, iz katerih lahko klubi sestavijo ekipe, ki jih prilagajajo med določenim tekmovanjem (glej v tem smislu sodbo z dne 4. oktobra 2024, FIFA, C‑650/22, EU:C:2024:824, točke od 100 do 102 in navedena sodna praksa).
97      V teh okoliščinah lahko uresničevanje takega cilja načeloma in brez poseganja v njihovo konkretno vsebino upraviči pravila, ki se izvajajo s sporazumom, kakršen je ta v postopku v glavni stvari.
98      Kar zadeva, na tretjem in zadnjem mestu, nujnost in sorazmernost tega sporazuma v ožjem smislu, je treba navesti, da preučitev tega sporazuma, kot je razvidno iz sodne prakse, navedene v točki 91 te sodbe, pomeni, da je treba najprej ugotoviti, ali so konkretna sredstva, ki so v danem primeru uporabljena za uresničevanje legitimnega cilja v splošnem interesu, primerna za zagotovitev uresničitve tega cilja, dalje, presoditi, ali je uporaba teh sredstev nujna za dosego navedenega cilja, kar pomeni, da ne obstajajo drugi ukrepi, ki bi bili za to enako učinkoviti, a bi manj omejevali konkurenco, in nazadnje preveriti, ali omejevalni učinki, ki jih povzročajo sprejeti ukrepi, niso sorazmerni glede na tak cilj, zlasti z odpravo vsakršne konkurence na zadevnem trgu.
99      Zato mora predložitveno sodišče, ki je v predložitveni odločbi navedlo dvome v zvezi z nujnostjo in sorazmernostjo sporazuma iz postopka v glavni stvari, temeljito preučiti te tri pogoje, in sicer primernost, nujnost in sorazmernost tega sporazuma v ožjem smislu, ob upoštevanju trditev in dokazov, ki so jih navedle stranke, ter vseh upoštevnih dejanskih in pravnih okoliščin.
100    Glede na vse navedene preudarke je treba na prvo in drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 101(1) PDEU razlagati tako, da se prepoved, ki jo določa, ne uporablja za sporazum, s katerim so se klubi, ki sodelujejo na poklicnih nogometnih prvenstvih države članice, ob usklajevanju z zadevnim nacionalnim športnim združenjem zavezali, da med seboj ne bodo zaposlovali svojih igralcev, če bi ti igralci enostransko odpovedali njihovo pogodbo o zaposlitvi s sklicevanjem na težave, ki jih je povzročila pandemija covida‑19, ali na kakršno koli izredno odločitev, povezano s to pandemijo, zlasti podaljšanje športne sezone, če, na eni strani, tega sporazuma ni mogoče opredeliti kot sporazum, katerega cilj je omejevanje konkurence, in če je, na drugi strani, dokazano, da je navedeni sporazum upravičen z uresničevanjem legitimnega cilja v splošnem interesu, glede na katerega se zdi primeren, nujen in sorazmeren v ožjem smislu.
Stroški
101    Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (peti senat) razsodilo:
1.      Člen 101(1) PDEU je treba razlagati tako, da je treba sporazum, s katerim so se klubi, ki sodelujejo na poklicnih nogometnih prvenstvih države članice, ob usklajevanju z zadevnim nacionalnim športnim združenjem zavezali, da med seboj ne bodo zaposlovali svojih igralcev, če bi ti igralci enostransko odpovedali njihovo pogodbo o zaposlitvi s sklicevanjem na težave, ki jih je povzročila pandemija covida‑19, ali na kakršno koli izredno odločitev, povezano s to pandemijo, zlasti podaljšanje športne sezone, opredeliti kot sporazum, katerega cilj je omejevanje konkurence, razen če konkretna preučitev vsebine tega sporazuma, njegovih objektivnih ciljev glede konkurence ter posebnega gospodarskega in pravnega okvira, v katerega je umeščen, pokaže natančne razloge, zaradi katerih pristojni organ ali sodišče meni, da take opredelitve ni mogoče sprejeti.
2.      Člen 101(1) PDEU je treba razlagati tako, da se prepoved, ki jo določa, ne uporablja za sporazum, s katerim so se klubi, ki sodelujejo na poklicnih nogometnih prvenstvih države članice, ob usklajevanju z zadevnim nacionalnim športnim združenjem zavezali, da med seboj ne bodo zaposlovali svojih igralcev, če bi ti igralci enostransko odpovedali njihovo pogodbo o zaposlitvi s sklicevanjem na težave, ki jih je povzročila pandemija covida‑19, ali na kakršno koli izredno odločitev, povezano s to pandemijo, zlasti podaljšanje športne sezone, če, na eni strani, tega sporazuma ni mogoče opredeliti kot sporazum, katerega cilj je omejevanje konkurence, in če je, na drugi strani, dokazano, da je navedeni sporazum upravičen z uresničevanjem legitimnega cilja v splošnem interesu, glede na katerega se zdi primeren, nujen in sorazmeren v ožjem smislu.
Podpisi
*      Jezik postopka: portugalščina.