62002CJ0346_SL
Stranke
Razlogi za odločitev
Izrek
Stranke
V zadevi C-346/02,
zaradi tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 226 ES,
vložene 30. septembra 2002,
Komisija Evropskih skupnosti, ki jo zastopata C. Tufvesson in J.-F. Pasquier, zastopnika, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,
tožeča stranka,
proti
Velikemu vojvodstvu Luksemburg, ki ga zastopa P. Gramegna, zastopnik, skupaj z A. Schmittom, avocat,
tožena stranka,
SODIŠČE (veliki senat),
v sestavi V. Skouris, predsednik, P. Jann, C. W. A. Timmermans (poročevalec), C. Gulmann in J. N. Cunha Rodrigues, predsedniki senatov, R. Schintgen, sodnik, F. Macken in N. Colneric, sodnici, S. von Bahr, sodnik, R. Silva de Lapuerta, sodnica, in K. Lenaerts, sodnik,
generalna pravobranilka: C. Stix-Hackl,
sodni tajnik: H. von Holstein, namestnik sodnega tajnika,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 10. februarja 2004,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 30. marca 2004
izreka naslednjo
Sodbo
Razlogi za odločitev
1. Komisija Evropskih skupnosti s to tožbo predlaga Sodišču, naj ugotovi, da Veliko vojvodstvo Luksemburg, s tem da je v nasprotju z načelom prostega določanja premijskih stopenj in odprave predhodnega nadzora premijskih cenikov in pogodb, določenim v členih 6(3), 29 in 39 Direktive Sveta 92/49/EGS z dne 18. junija 1992 o spremembah direktiv 73/239/EGS in 88/357/EGS in o uskladitvi zakonov in drugih predpisov o neposrednem zavarovanju, razen življenjskega zavarovanja (Tretja direktiva o premoženjskem zavarovanju) (UL L 228, str. 1), uvedlo in ohranilo sistem bonus-malus, ki avtomatično in obvezujoče vpliva na premijske stopnje, ki veljajo za vse pogodbe avtomobilskega zavarovanja, ki so jih sklenile fizične osebe v Luksemburgu, brez razlikovanja med zavarovalnicami s sedežem v Velikem vojvodstvu Luksemburg in zavarovalnicami, ki tam izvajajo svojo dejavnost s podružnico oziroma z opravljanjem storitev, ni izpolnilo obveznosti iz navedene direktive.
Pravni okvir
Skupnostna ureditev
2. Člen 6 Direktive 92/49 v Naslovu II „Začetek zavarovalnih poslov“ določa:
„Člen 8
[…]
3. Nobena določba iz te direktive ne preprečuje državam članicam, da ohranijo v veljavi ali sprejmejo zakone in druge predpise, ki zahtevajo odobritev družbene pogodbe in akta o ustanovitvi ter predložitev drugih listin, potrebnih za normalno izvajanje nadzora.
Vendar države članice ne sprejmejo določb, ki zahtevajo predhodno dovoljenje ali sistematično obveščanje o splošnih in posebnih zavarovalnih pogojih, o premijskih cenikih in obrazcih ter drugih tiskanih listinah, ki jih namerava podjetje uporabljati pri svojem poslovanju z zavarovalci.
Države članice ne morejo ohraniti ali uvesti predhodnega obvestila ali odobritve predlaganih povečanj premijskih stopenj, razen v sklopu splošnega sistema nadzora cen.
[…]“
3. Člen 29 Direktive 92/49 pod Naslovom III „Uskladitev pogojev za opravljanje poslov“ določa:
„Države članice ne sprejmejo predpisov, ki zahtevajo predhodno dovoljenje ali sistematično obveščanje o splošnih in posebnih zavarovalnih pogojih, premijskih cenikih ali o obrazcih in drugih tiskanih listinah, ki jih namerava zavarovalnica uporabljati pri svojem poslovanju z zavarovalci. Zahtevajo lahko le nesistematično obveščanje o teh zavarovalnih pogojih in drugih listinah zaradi preverjanja usklajenosti z nacionalnimi predpisi v zvezi z zavarovalnimi pogodbami in ta zahteva ne more predstavljati predhodnega pogoja za podjetje, da bi opravljalo svoje dejavnosti.
Države članice ne morejo ohraniti ali uvesti predhodnega obvestila ali odobritve predlaganih povečanj premijskih stopenj, razen v sklopu splošnega sistema nadzora cen.“
4. Člen 39(2) in (3) pod Naslovom IV Direktive 92/49 „Določbe o pravici do ustanavljanja in svobodi opravljanja storitev“ določa:
„2. Država članica, v kateri je podružnica ali kjer se izvajajo storitve, ne sprejme predpisov, ki zahtevajo predhodno dovoljenje ali sistematično obveščanje o splošnih in posebnih zavarovalnih pogojih, premijskih cenikih ali o obrazcih in drugih tiskanih listinah, ki jih namerava zavarovalnica uporabljati pri svojem poslovanju z zavarovalci. Zahteva lahko samo, da podjetje, ki predlaga, da bi na njenem ozemlju izvajalo zavarovalne posle iz naslova pravice do ustanavljanja ali svobode opravljanja storitev, pošlje nesistematično obveščanje o teh zavarovalnih pogojih in drugih listinah, zaradi preverjanja skladnosti z nacionalnimi predpisi o zavarovalnih pogodbah, ta zahteva pa ne more predstavljati predhodnega pogoja za nadaljevanje poslovanja podjetja.
3. Država članica, v kateri je podružnica ali kjer se izvajajo storitve, ne more ohraniti ali uvesti predhodnega obveščanja ali odobritve predlaganih povečanj premijskih stopenj, razen v sklopu splošnega sistema nadzora cen.“
Nacionalna ureditev
5. Uredba Velikega vojvodstva z dne 20. decembra 1994 o izvrševanju člena 17(2) in (3) spremenjenega zakona z dne 7. aprila 1976 o obveznem zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil in o določitvi pogojev, ki jih morajo izpolnjevati pogodbe o obveznem zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil ( Mémorial
A 1994, str. 2776, v nadaljevanju: uredba), je med drugim uvedla v nacionalno pravo sistem ugotovitve višine zavarovalnih premij, skladno s katerim se premije po več letih brez škodnih primerov zmanjšajo in se po enem škodnem primeru povečajo.
6. Člen 3 uredbe določa:
„Prepovedane so vse klavzule, ki jih vsebuje pogodba o zavarovanju, katerih cilj ali učinek je:
[…]
5. da lestvica bonus-malus, kot je določena v naslednjih členih 7 in 8, ne velja za pogodbo.“
7. Člen 7 uredbe predvideva zavezujoča merila, ki veljajo za pogodbo o obveznem zavarovanju civilne odgovornosti, ki jo sklene fizična oseba za motorna vozila, ki se običajno nahajajo v Luksemburgu.
8. Skladno s tem sistemom se vsak novi zavarovalec uvrsti na stopnjo 11 na lestvici bonus-malus
(bonus v višini 0 %). Če med referenčnim obdobjem ni nobenega škodnega primera, pripelje to do znižanja za eno stopnjo na lestvici. Lestvica bonus-malus se konča pri stopnji –3, pri kateri imetnik zavarovalne police plača samo 45 % osnovne premije.
9. Nasprotno pa vsak škodni primer v referenčnem obdobju pripelje do povišanja za tri stopnje na lestvici. Najvišja stopnja na lestvici bonus-malus
je stopnja 22, pri kateri imetnik zavarovalne police plača prispevek v višini 250 % osnovne premije.
10. Obvezna lestvica bonus-malus
velja samo za pogodbe, ki jih sklenejo fizične osebe. Poleg tega se sistem bonus-malus
nanaša zgolj na premije obveznega zavarovanja civilne odgovornosti. Drugi deli celotne premije zavarovanja motornih vozil, kot je tveganje v zvezi z razbitjem stekla, tatvino in požarom, pa tudi pravna zaščita, ne sodijo v ta sistem.
Predhodni postopek
11. Komisija je 25. julija 2001 na Veliko vojvodstvo Luksemburg naslovila pisni opomin, v katerem je zastopala stališče, da sistem določitve zneska zavarovalnih premij krši določene določbe Direktive 92/49, zlasti člene 6(3), 29 in 39.
12. Ker Komisija na omenjeni pisni opomin ni dobila odgovora, je 20. decembra 2001 na Veliko vojvodstvo Luksemburg naslovila obrazloženo mnenje, v katerem je to državo članico pozvala, naj sprejme ukrepe v skladu s tem mnenjem v roku dveh mesecev po njegovi vročitvi.
13. Luksemburška vlada je na obrazloženo mnenje odgovorila z dopisom z dne 6. marca 2002. Trdila je, ob priznavanju, da je prosto določanje premijskih stopenj načelo, določeno z Direktivo 92/49, da naj bi bila določitev osnovne premije prepuščena prosti presoji zavarovalnic. V odgovoru je tudi poudarila, da naj bi sistem bonus-malus
prispeval k varstvu potrošnikov in preprečevanju nesreč.
14. Ker je Komisijam menila, da luksemburške oblasti niso sprejele potrebnih ukrepov za izpolnitev obveznosti iz Direktive 92/49, je vložila to tožbo.
Temelj
Trditve strank
15. Komisija meni, da luksemburški sistem bonus-malus
nasprotuje načelu prostega določanja premijskih stopenj, ki izhaja iz določb Direkitve 92/49, ki naj bi državam članicam prepovedovalo, da premijske stopnje ali povečanje premijskih stopenj, ki jih nameravajo zavarovalnice uporabiti ali izvesti na območju držav članic, podvrže obveznosti obveščanja, prehodnega dovoljenja ali sistematičnega obveščanja; nasprotuje tudi cilju Direktive, ki skuša doseči svobodno trženje zavarovalnih proizvodov v Skupnosti. Njeno razlago naj bi potrdili sodbi Sodišča z dne 11. maja 2000 v zadevi Komisija proti Franciji (C-296/98, Recueil, str. I‑3025) in z dne 25. februarja 2003 v zadevi Komisija proti Italiji (C-59/01, Recueil, str. I-1759).
16. Komisija ne oporeka državam članicam pristojnosti, da uvedejo lestvico, ki upošteva pogostost škodnih primerov zavarovanca, ali celo uvedejo enoten sistem bonus-malus . Vendar je taka ureditev v nasprotju z Direktivo 92/49, če avtomatično učinkuje na premijske stopnje, kar naj bi bilo pri luksemburškem sistemu bonus-malus .
17. Komisija priznava, da lahko zavarovatelji v Luksemburgu načeloma prosto določajo znesek osnovne premije. Vendar meni, da bi zavarovalnice morale za spoštovanje načela prostega določanja premijskih stopenj prosto določati ne samo osnovne premije, ampak tudi vse druge bistvene elemente zavarovalne premije.
18. Dejansko bi lahko prosto določanje premijskih stopenj ostalo pretežno navidezno, če zavarovalnice ne bi mogle prilagoditi premij glede na tako temeljno merilo, kot je pogostost škodnih primerov zavarovanca, samo z upoštevanjem že določenih predpisov. To je toliko bolj res, ker predpisana prilagoditev ne bi imela stranskega učinka na znesek premije, lahko pa bi ga za več kot dvakrat povečala.
19. Luksemburška vlada, sklicujoč se na točko 29 zgoraj navedene sodbe Komisija proti Italiji, trdi, da je uredba skladna z načelom prostega določanja premijskih stopenj, saj ne zahteva niti tega, da bi bilo treba premijske stopnje, ki jih uporabljajo zavarovalnice, pred njihovo uporabo sporočiti nadzornim organom, niti tega, da bi bili ti organi zavezani, da odobrijo te premijske stopnje pred njihovo uporabo.
20. Omenjena vlada trdi, da naj bi sistem bonus-malus
omogočal, da se zavarovalno premijo prilagodi glede na zgodovino zavarovalca in število škodnih primerov, za katere naj bi bil odgovoren zavarovanec. Gre za sistem naknadne personalizacije premije, ki se nanaša zgolj na spremembo zavarovalne premije. Nasprotno pa ta sistem dopušča zavarovateljem popolno prostost, da določijo vse sestavne elemente določanja premije avtomobilskega zavarovanja.
Presoja Sodišča
21. Kot je Sodišče ugotovilo v točki 29 zgoraj navedene sodbe Komisija proti Italiji, je bil namen zakonodajalca Skupnosti zagotoviti načelo prostega določanja premijskih stopenj v zavarovalnem sektorju (z izjemo življenjskega zavarovanja), vključujoč obvezno zavarovanje in obvezno zavarovanje civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil. To načelo obsega, kot je Sodišče opredelilo v točki 29 navedene sodbe, prepoved kakršne koli ureditve predhodnega ali sistematičnega obveščanja ali odobritve premijskih stopenj, ki jih namerava zavarovalnica uporabiti v razmerju do zavarovalcev. Edina izjema od tega načela, ki jo Direktiva 92/49 dopušča, se nanaša na predhodno obveščanje in odobritev „povečanj premijskih stopenj“ v sklopu „splošnega sistema nadzora cen“.
22. V zgoraj navedeni sodbi Komisija proti Italiji je Sodišče obravnavalo ureditev zamrznitve cen, ki je vplivala tako na določitev kot na gibanje premijskih stopenj v okviru pogodb o zavarovanju civilne odgovornosti pri uporabi motornih vozil, ki so se nanašale na tveganje na italijanskem ozemlju (sodba Komisija proti Italiji, točki 32 in 48).
23. Luksemburški sistem bonus-malus, ki je predmet te tožbe, se v svojih učinkih na premijske stopnje zavarovalnic razlikuje od italijanskih pravnih predpisov iz zgoraj navedene sodbe Komisija proti Italiji. Ta sistem ima gotovo učinke na gibanje premij. Vendar pa ne pripelje do tega, da bi država neposredno določala premijske stopnje, saj zavarovalnice ostanejo proste pri določanju višine osnovne premije. V teh okoliščinah se luksemburški sistem bonus-malus
ne more izenačiti s sistemom predhodne odobritve, ki nasprotuje načelu prostega določanja premijskih stopenj, kot je opredelilo Sodišče v točki 29 zgoraj navedene sodbe Komisija proti Italiji.
24. Popolna uskladitev premijskih stopenj na področju zavarovanja z izjemo življenjskega zavarovanja, s katero se izključi vsak nacionalni ukrep, ki ima lahko učinke na premijske stopnje, se zaradi pomanjkanja ustrezne jasno izražene volje zakonodajalca Skupnosti ne more domnevati.
25. V skladu s tem utemeljitev, na katerih temelji tožba Komisije, da luksemburški sistem bonus-malus
kljub dejstvu, da se osnovna premija lahko določi popolnoma prosto, samo zato, ker naj bi učinkoval na gibanje te premije, krši načelo prostega določanja premijskih stopenj, ni mogoče sprejeti.
26. Komisija sicer ne trdi, da ta sistem pomeni uvedbo obveznosti predhodnega ali sistematičnega obveščanja ali odobritve premijskih stopenj, ki jih namerava zavarovalnica uporabiti v svojih razmerjih z zavarovalci.
27. Iz tega sledi, da Komisija ni dokazala, da je Veliko vojvodstvo Luksemburg s tem, da je uvedlo in ohranilo sistem bonus-malus, kršilo načelo prostega določanja premijskih stopenj in odprave predhodnega ali sistematičnega nadzora zavarovalnih premijskih stopenj in zavarovalnih pogodb, določeno v členih 6(3), 29 in 39 Direktive 92/49.
28. Ker je Komisija omejila predmet obrazloženega mnenja in obravnavane tožbe na ugotovitev kršitve temeljnega načela prostega določanja premijskih stopenj in odprave predhodnega ali sistematičnega nadzora zavarovalnih premijskih stopenj in zavarovalnih pogodb, kot izhaja iz določb, omenjenih v prejšnji točki, se tožba zavrne.
Stroški
29. V skladu s členom 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Veliko vojvodstvo Luksemburg je predlagalo, naj se Komisiji naloži plačilo stroškov, in ker ta s tožbenimi razlogi ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov.
Izrek
Iz teh razlogov je Sodišče (veliki senat) razsodilo:
1) Tožba se zavrne.
2) Komisiji Evropskih skupnosti se naloži plačilo stroškov.