62022CJ0255
EUROOPA KOHTU OTSUS (teine koda)
26. september 2024 (
*1
)
Apellatsioonkaebus – Konkurents – Kesk- ja Ida-Euroopa gaasiturud – ELTL artikkel 102 – Euroopa Majanduspiirkonna (EMP) lepingu artikkel 54 – Turgu valitseva seisundi kuritarvitamine – Eelneva turu gaasitarned Kesk- ja Ida-Euroopas – Määrus (EÜ) nr 1/2003 – Artikli 9 lõige 1 – Komisjoni otsus, millega muudetakse ettevõtja pakutud individuaalsed kohustused siduvaks – Tühistamishagi – Kohustused, mis lahendavad sobivalt vastuväiteteatises kindlaks tehtud konkurentsiprobleemid – Liidu kohtu kontrolli laad – Komisjoni loobumine osa algul tõstatatud küsimuste suhtes kohustuste võtmise nõudmisest – Hea halduse põhimõte – Proportsionaalsuse põhimõte – Põhjendamiskohustus – Euroopa Liidu energiapoliitika eesmärgid – ELTL artikkel 194 – Energiasolidaarsuse põhimõte
Kohtuasjas C‑255/22 P,
mille ese on Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 alusel 8. aprillil 2022 esitatud apellatsioonkaebus,
Orlen S.A., varem Polski Koncern Naftowy Orlen S.A., Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S.A. õigusjärglane, asukoht Płock (Poola), esindajad: radca prawny K. Karasiewicz ning adwokaci T. Kaźmierczak, K. Kicun ja P. Moskwa,
apellant,
teised pooled menetluses:
Euroopa Komisjon, esindajad: G. Meessen, I. Söderlund ja J. Szczodrowski,
kostja esimeses kohtuastmes,
Leedu Vabariik,
Poola Vabariik, esindajad: B. Majczyna, K. Rudzińska ja S. Żyrek,
Gazprom PJSC, asukoht Moskva (Venemaa),
Gazprom export LLC, asukoht Peterburi (Venemaa),
esindajad: avocats E. Borovikov, J. Venit, Rechtsanwälte J. T. Hainz, J. Karenfort, W. Murzin ning avocată N. Tuominen,
Overgas Inc., asukoht Sofia (Bulgaaria), esindajad: Rechtsanwälte S. Cappellari, S. Gröss, N. Jacobi ning radca prawny J. Sroczyński,
menetlusse astujad esimeses kohtuastmes,
EUROOPA KOHUS (teine koda),
koosseisus: koja president A. Prechal, kohtunikud F. Biltgen, N. Wahl (ettekandja), J. Passer ja M. L. Arastey Sahún,
kohtujurist: A. Rantos,
kohtusekretär: ametnik M. Siekierzyńska,
arvestades kirjalikku menetlust ja 21. veebruari 2024. aasta kohtuistungil esitatut,
olles 6. juuni 2024. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Orlen S.A., varem Polski Koncern Naftowy Orlen S.A., Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo S.A. õigusjärglane, palub oma apellatsioonkaebuses tühistada Euroopa Liidu Üldkohtu 2. veebruari 2022. aasta kohtuotsus Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo vs. komisjon (Gazpromi kohustused) (T‑616/18, edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus“, EU:T:2022:43), millega Üldkohus jättis rahuldamata hagi, milles paluti tühistada komisjoni 24. mai 2018. aasta otsus C(2018) 3106 (final) [ELTL] artikli 102 ja EMP lepingu artiklis 54 sätestatud menetluse kohta (juhtum AT.39816) – eelneva turu gaasitarned Kesk- ja Ida-Euroopas) (edaspidi „vaidlusalune otsus“).
I. Vaidluse taust
2
Vaidluse tausta on vaidlustatud kohtuotsuse punktides 1–36 kirjeldatud järgmiselt:
„I. Vaidluse taust ja hagi esitamisest hilisemad arengud
1
Hageja Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo […] on peamiselt Poolas gaasi- ja naftasektoris tegutseva kontserni PGNiG emaettevõtja. See kontsern tegeleb põhiliselt gaasi ja toornafta uuringute ja tootmisega ning gaasi importimise, müügi ja turustamisega.
2
Hageja palub tühistada [vaidlusaluse otsuse], millega muudeti siduvaks kohustused, mille esitasid Gazprom PJSC ja Gazprom export LLC (edaspidi koos „Gazprom“).
3
[Vaidlusalune otsus] lõpetas haldusmenetluse, mille viis läbi [Euroopa K]omisjon, kes analüüsis ELTL artiklis 102 ette nähtud turgu valitseva seisundi kuritarvitamise keelust lähtudes, kas siseturuga on kooskõlas Gazpromi tegevus, mis mõjutab teatavate Kesk- ja Ida-Euroopa riikide, st Bulgaaria, Tšehhi Vabariigi, Eesti, Läti, Leedu, Ungari, Poola ja Slovakkia (edaspidi koos „puudutatud riigid“) gaasisektorit.
A. Haldusmenetlus, mille tulemusena tehti [vaidlusalune] otsus
4
Komisjon võttis aastatel 2011–2015 mitu meedet selleks, et uurida Kesk- ja Ida-Euroopa gaasiturgude toimimist. Konkreetselt saatis ta nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 1/2003 [ELTL] artiklites [101] ja [102] sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02 lk 205) artiklite 18 ja 20 alusel teabenõuded mitmele turul tegutsejale, sh Gazpromile ja mõnele tema kliendile, sh hagejale, ning tegi kontrollimisi, sh 2011. aastal hageja ruumides. Sellele uurimisele vastav haldusmenetlus, mida käsitletav asi otseselt puudutab, registreeriti viitega „juhtum AT.39816 – eelneva turu gaasitarned Kesk- ja Ida-Euroopas“ (edaspidi „juhtum AT.39816“).
5
Komisjon algatas selles asjas 31. augustil 2012 ametlikult menetluse, et teha vastavalt määruse nr 1/2003 artikli 11 lõikele 6 ja komisjoni 7. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 773/2004, mis käsitleb [ELTL] artiklite [101] ja [102] kohaste menetluste teostamist komisjonis (ELT 2004, L 123, lk 18; ELT eriväljaanne 08/03, lk 81), artiklile 2 määruse nr 1/2003 III peatüki alusel otsus.
6
Komisjon saatis 22. aprillil 2015 vastavalt määruse nr 773/2004 artiklile 10 Gazpromile vastuväiteteatise. Selles leidis komisjon kõigepealt, et Gazprom on puudutatud riikide siseturgudel seoses gaasi eelneva hulgitarnega turgu valitsevas seisundis ning ta kuritarvitab seda seisundit, kasutades konkurentsivastast strateegiat selleks, et neid turge killustada ja isoleerida ning takistada nõnda gaasi vaba liikumist puudutatud riikides, rikkudes nii ELTL artiklit 102.
7
Komisjon oli leidnud, et Gazpromi niisugune strateegia hõlmab kolme liiki konkurentsivastaseid tegevusi, mis mõjutavad tema kliente puudutatud riikides (edaspidi „puudutatud kliendid“) ja nende temaga sõlmitud lepinguid (edaspidi „puudutatud lepingud“):
–
esiteks kehtestas Gazprom territoriaalseid piiranguid gaasitarnelepingutes puudutatud riikide hulgimüüjate ning teatud tööstusklientidega (edaspidi „territoriaalsete piirangutega seotud vastuväited“), mis tulenevad lepingusätetest, millega on keelatud eksport väljapoole tarneterritooriumi või on kohustatud kasutama teataval territooriumil tarnitavat gaasi; Gazprom kasutas ka muid meetmeid, mis takistavad gaasi piiriüleseid voogusid;
–
teiseks võimaldasid need territoriaalsed piirangud Gazpromil kohaldada ebaausat hinnapoliitikat viies puudutatud riigis, nimelt Bulgaarias, Eestis, Lätis, Leedus ja Poolas („viis riiki, mida hinnapraktika puudutas“), kus ta küsis liiga kõrget hinda, sest need olid selgelt kõrgemad kui tema kulude või teatavate hindade tase, mida peeti võrdlushindadeks (edaspidi „hinnapoliitikaga seotud vastuväited“);
–
kolmandaks seadis Gazprom Bulgaarias ja Poolas gaasitarned sõltuvusse hulgimüüjatelt teatavate gaasiedastustaristuga seotud tagatiste saamisest; need tagatised puudutasid esiteks Bulgaaria hulgimüüja investeeringuid gaasijuhtme South Stream projekti ja teiseks Poola hulgimüüja, st hageja nõusolekut, et Jamali gaasijuhtme Poola lõigul – mis on üks peamisi transiitgaasijuhtmeid Poolas – tugevneb Gazpromi kontroll (edaspidi „Jamaliga seotud vastuväited“).
8
Gazprom vastas vastuväiteteatisele 29. septembril 2015, vaieldes komisjoni tõstatatud konkurentsiprobleemidele vastu; seejärel kuulati ta ära vastavalt määruse nr 773/2004 artiklile 12 ärakuulamisel, mis toimus 15. detsembril 2015.
9
Vaieldes endiselt vastu vastuväiteteatises tõstatatud konkurentsiprobleemidele, esitas Gazprom 14. veebruaril 2017 määruse nr 1/2003 artikli 9 alusel ametliku kohustuste projekti (edaspidi „esialgsed kohustused“). Sellele projektile eelnesid mitteametlikud kohustuste võtmise ettepanekud.
10
Selleks et saada asjast huvitatud osapoolte seisukohad esialgsete kohustuste kohta, avaldas komisjon 16. märtsil 2017 vastavalt määruse nr 1/2003 artikli 27 lõikele 4 Euroopa Liidu Teatajas teatise (ELT 2017, C 81, lk 9), mis sisaldas juhtumi AT.39816 kokkuvõtet ning esialgsete kohustuste põhisisu. Sama sätte kohaselt oli asjast huvitatud osapooltel aega seitse nädalat alates selle teatise avaldamisest, et esitada oma seisukohad (edaspidi „turuga konsulteerimine“). Komisjon sai asjast huvitatud osapooltelt, sh hagejalt, Poola valitsuselt, Urząd Regulacji Energetyki (Poola energiaamet) presidendilt ja Gaz-System S.A-lt, kes on Jamali gaasijuhtme Poola lõigu haldur, 44 komplekti seisukohti.
11
Kui Gazprom oli saanud asjast huvitatud osapoolte tema esialgsete kohustuste kohta esitatud seisukohtade mittekonfidentsiaalsed versioonid, esitas ta 15. märtsil 2018 kohustuste muudetud projekti (edaspidi „lõplikud kohustused“).
12
Komisjon konsulteeris vastavalt määruse nr 1/2003 artiklile 14 konkurentsi piiravat tegevust ja turgu valitsevat seisundit käsitleva nõuandekomiteega (edaspidi „nõuandekomitee“) ning edastas talle muu hulgas otsuse eelprojekti. Nõuandekomitee esitas 2. mail 2018 positiivse arvamuse selle eelprojekti kohta. Lisaks esitas ärakuulamise eest vastutav ametnik 2. mail 2018 vastavalt [Euroopa K]omisjoni presidendi 13. oktoobri 2011. aasta otsuse 2011/695/EL ärakuulamise eest vastutava ametniku ülesannete ja pädevuse kohta teatavates konkurentsimenetlustes (ELT 2011, L 275, lk 29) artiklile 16 oma lõpparuande.
13
Komisjon tegi 24. mail 2018 [vaidlusaluse otsuse], millele lisati lõplikud kohustused. Selle otsusega kiitis ta need kohustused heaks ja muutis siduvaks ning lõpetas haldusmenetluse, leides, et enam ei ole vaja, et ta võtaks meetmeid esialgu vastuväiteteatises tuvastatud tegevuste kohta, millega võidakse seisundit kuritarvitada.
B. [Vaidlusalune otsus]
14
Komisjon esitas [vaidlusaluses otsuses] kõigepealt esialgse hinnangu Gazpromi tegevusele ning tutvustas siis esialgseid kohustusi, turuga konsulteerimise tulemusi ja lõplikke kohustusi. Seejärel esitas ta oma hinnangu lõplikele kohustustele ja põhjused, mille tõttu ta leidis, et need on tema tõstatud konkurentsiprobleemide seisukohast rahuldavad.
1. Esialgne hinnang kõnesolevatele tegevustele
15
[Vaidlusaluse otsuse] 4. jaos, milles on esitatud esialgne hinnang, määratles komisjon asjaomased turud nii, et need on gaasi eelneva hulgitarne siseturud. Ta tuvastas sellega seoses ka, et Gazprom on puudutatud riikides asjaomastel turgudel turgu valitsevas seisundis.
16
Komisjon leidis, et Gazprom võib olla oma turgu valitsevat seisundit kuritarvitanud, rikkudes nii ELTL artiklit 102, sest ta on viinud ellu konkurentsivastast strateegiat, mille eesmärk oli takistada gaasi vaba liikumist puudutatud riikides ning nende riikide asjaomased turud nõnda isoleerida. Konkreetsemalt asus ta seisukohale, et see strateegia hõlmab kolme liiki konkurentsivastaseid tegevusi, mis vastavad peamiselt vastuväiteteatises kindlaks tehtud konkurentsiprobleemidele ja mida on kirjeldatud eespool punktis 7.
17
Mis puudutab Jamaliga seotud vastuväiteid – ehkki turuga konsulteerimisel oli mõni asjast huvitatud pool seadnud kahtluse alla selle, et puuduvad kohustused, millest oleks nende vastuväidetega seoses abi –, siis komisjon selgitas [vaidlusaluse otsuse] põhjenduses 138, et pärast edasist uurimist ei leidnud kinnitust konkurentsiprobleemid, mida ta esialgu oli täheldanud. Ta märkis esiteks, et ühes 19. mai 2015. aasta otsuses, millega kinnitati Gaz-System Jamali gaasijuhtme Poola lõigu sõltumatu võrguhaldurina (edaspidi „kinnitamisotsus“), oli Poola energiaamet muu hulgas järeldanud, et Gaz-System teostab otsustava tähtsusega kontrolli seda lõiku puudutavate investeerimisotsuste ning nende elluviimise üle. Seega ei System Gazociągów Tranzytowych EuRoPol Gaz S.A. (edaspidi „EuRoPol“) kui selle gaasijuhtme omanik ega Gazprom kui EuRoPoli aktsionär ei saanud neid otsuseid blokeerida. Teiseks juhtis komisjon tähelepanu sellele, et Poola gaasisektoris tegutsevate osapoolte suhted on valitsustevahelised, eriti mis puudutab Jamali gaasijuhtme Poola lõigu ehitamist ja haldamist, ning järeldas, et see asjaolu võib olla määranud suurel määral asjaomaste osapoolte tegevuse.
2. Lõplike kohustuste sisu
18
[Vaidlusalusele otsusele] lisatud lõplikud kohustused peaksid lahendama komisjoni täheldatud konkurentsiprobleemid.
19
Mis puudutab esimesena territoriaalsete piirangutega seotud [vastuväidete] lahendamiseks võetud kohustusi (edaspidi „territoriaalsete piirangutega seotud kohustused“), siis kohustus Gazprom kõigepealt sisuliselt kaotama […] […]lepingutest kõik tingimused, mis keelavad otseselt või kaudselt gaasi vaba liikumise piirkonnas, mis koosneb [puudutatud riikidest] või takistavad seda.
20
Seejärel kohustus Gazprom selleks, et teha võimalikuks gaasivood ühelt poolt Bulgaaria ja Balti riikide ning teiselt poolt puudutatud riikide vahel hoolimata esimeste taristute isoleeritusest, võtma meetmeid, et anda puudutatud klientidele võimalus nõuda, et kõik nende lepingujärgsed gaasikogused või üks osa nendest, mida pakutakse teatavates tarnepunktides Ungaris, Poolas ja Slovakkias, tarnitakse ühes teises tarnekohas Bulgaarias või Balti riikides. Turuga konsulteerimise tulemusena tugevdas Gazprom lõplikes kohustuses konkreetselt oma ettepanekut, mis puudutas tarnepunktide muutmist.
21
Lisaks, selleks et võimaldada Bulgaaria edastusvõrgu halduril kontrollida voogusid Bulgaarias, kohustus Gazprom konkreetselt võtma meetmed, et muuta asjasse puutuvaid gaasi tarnimise ja edastamise lepinguid eesmärgiga teha võimalikuks võrkudevahelise ühenduse lepingute sõlmimine Bulgaaria ja teiste liikmesriikide, eelkõige Kreeka vahel ning gaasiarvestusmeetodi kohandamine.
22
Mis puudutab teisena kohustusi, mille eesmärk oli lahendada [hinnapoliitikat käsitlevad vastuväited] (edaspidi „hinnapoliitikaga seotud kohustused“), siis kohustus Gazprom lisama hindade läbivaatamise tingimused või kui need on olemas, muutma tingimusi, mis eksisteerisid tema puudutatud klientidega sõlmitud lepingutes Bulgaarias, Eestis, Lätis, Leedus ja Poolas. Nendes uutes või muudetud hindade läbivaatamise tingimustes on nähtud konkreetselt ette, et kui lepinguosalised ei jõua uues hinnas kokkuleppele 120 päeva jooksul, võib kumbki lepinguosaline pöörduda erimeelsuse lahendamiseks vahekohtu poole, kes peab tuginema nendes tingimustes ette nähtud hinnasuunistele ja kes tuleb moodustada Euroopa Liidus. Lisaks kohaldatakse läbivaadatud hindu tagasiulatuvalt alates kuupäevast, mil hindade läbivaatamise taotlusest teada anti.
23
Kolmandana konkurentsiprobleemide puhul, mis on tingitud sellest, et gaasiga varustamine teatava hinnaga sõltub sellest, kas Bulgaaria hulgimüüja saab gaasijuhtme South Stream projekti investeerimiseks tagatise, siis Gazprom kohustus võimaldama selles projektis osalevatel Bulgaaria partneritel sellest lahkuma, nõudmata nende tsiviilvastutuse kohaldamist ja küsimata tagasi allahindlusi gaasi hindadelt, mida ta on teinud vastutasuks nende osalemise eest selles projektis. Lisaks arvestades väljakuulutatud loobumist selle gaasijuhtmeprojekti Bulgaaria lõigul, kohustus Gazprom ka mitte nõudma kahjuhüvitist konkreetse hüvitisena selle loobumise eest.
3. Lõplike kohustuste hindamine ja täitmine
24
Komisjon järeldas [vaidlusaluses otsuses] sisuliselt, et lõplikud kohustused on – olemata ebaproportsionaalsed – tõhusad ja vajalikud, et need konkurentsiprobleemid lahendada, kusjuures ta märkis, et võttis selles küsimuses arvesse arengusuundi gaasiturgudel alates hetkest, mil vastuväiteteatisest teada anti. Konkreetselt nentis ta esiteks, et Gazprom on juba võtnud meetmeid selleks, et viia oma tegevus konkurentsieeskirjadega paremini kooskõlla; teiseks on olukord gaasitaristute alal mõnes puudutatud riigis paranenud, nimelt Tšehhi Vabariigis, Ungaris, Poolas ja Slovakkias – mis tegi võimalikuks piiriülesed gaasivood –, kuigi gaasiturud Balti riikides ja Bulgaarias jäid liidu teistest gaasiturgudest eraldatuks, ning kolmandaks on naftahindade languse tulemusena langenud ka osa pikaajalisi gaasihindu, mis tulenesid valemitest, mis sisaldasid indekseerimist naftatoodete hindade põhjal.
25
Komisjon otsustas seega muuta lõplikud kohustused määruse nr 1/2003 artikli 9 alusel siduvaks. Nende kohaldamise kestuse küsimuses on [vaidlusaluses otsuses] ette nähtud, et neid kohaldatakse kaheksa aasta vältel alates selle otsuse Gazpromile teatavakstegemisest, v.a erand, mis tehakse eespool punktis 23 nimetatud gaasijuhtme South Stream projektiga seotud kohustuste suhtes, mis on siduvad 15 aastat alates sellest kuupäevast.
26
[Vaidlusaluse otsuse] resolutsioon on järgmine:
„Artikkel 1
Lisas loetletud kohustused on siduvad [Gazpromile] ja kõikidele õiguslikele üksustele, keda ta otseselt või kaudselt kontrollib, kaheksa aasta vältel, v.a lisa punktis 21 nimetatud kohustused, mis on kohustuslikud 15 aasta jooksul alates nendes kohustustes kindlaks määratud kuupäevast.
Artikkel 2
Järeldatakse, et [komisjonil] ei ole selles asjas enam põhjust [meetmeid võtta]“ [mitteametlik tõlge].
C. Kaebus
27
Paralleelselt komisjoni algatatud haldusmenetlusega, milles tehti [vaidlusalune otsus], esitas hageja 9. märtsil 2017 määruse nr 773/2004 artikli 5 alusel kaebuse, milles ta viitas Gazpromi väidetavale kuritarvitavale tegevusele (edaspidi „kaebus“). See tegevus, mis kattus suuresti probleemidega, mida oli kirjeldatud juba vastuväiteteatises, hõlmas eelkõige Gazpromi väidetavaid kuritarvitusi seoses Jamali gaasijuhtme Poola lõiguga.
28
Komisjon teatas 29. märtsil 2017, et ta sai kaebuse kätte ja see registreeriti seejärel viitega „juhtum AT.40497 – gaasi hinnad Poolas“ (edaspidi „juhtum AT.40497“).
29
Komisjon märkis 31. märtsi 2017. aasta kirjas hagejale, et kaebuses kirjeldatud tegevused ja need, mida puudutavad esialgsed kohustused, näivad kattuvat, ning palus tal esitada seisukohad nende kohustuste kohta turuga konsulteerimise raames, mis algatati 16. märtsil 2017. Saavutanud kohaldatava tähtaja pikendamise, esitas hageja oma seisukohad 19. mail 2017.
30
Gazprom edastas oma seisukohad komisjonile esitatud kaebuse suhtes 15. mail 2017.
31
Komisjon märkis 23. jaanuari 2018. aasta kirjas hagejale (edaspidi „rahuldamata jätmise kavatsuse kiri“) vastavalt määruse nr 773/2004 artikli 7 lõikele 1, et kavatseb jätta kaebuse rahuldamata, ning palus tal anda teada oma seisukoht nelja nädala jooksul alates selle kirja kättesaamisest. Komisjon saatis ka vastuväiteteatise mittekonfidentsiaalse versiooni ning nende seisukohtade mittekonfidentsiaalse versiooni, mille Gazprom oli kaebuse suhtes esitanud ja mida on mainitud eespool punktis 30.
32
Hageja esitas 2. märtsil 2018 seisukohad vastuseks rahuldamata jätmise kavatsuse kirjale. Peale selle, et ta avaldas rahulolematust selles kirjas esitatud järelduste suhtes, kritiseeris hageja seda, kuidas komisjon oli uurimist läbi viinud, ning märkis, et komisjon oli rikkunud tema kui juhtumis AT.39816 kaebuse esitaja õigusi konkreetselt sellega, et hoolimata arvukatest palvetest ei võimaldanud komisjon tal ei tutvuda vastuväiteteatisega ligi aasta jooksul ega võimaldanud tal esitada selle kohta seisukohti.
33
Hageja saatis 5. septembril 2018, s.o pärast [vaidlusaluse otsuse] tegemist ärakuulamise eest vastutavale ametnikule põhjendatud taotluse otsuse 2011/695 artikli 7 lõike 2 punkti b tähenduses, milles ta nõudis võimalust tutvuda kõigi dokumentidega, mille põhjal oli komisjon rahuldamata jätmise kavatsuse kirjas esitanud oma esialgse hinnangu, eelkõige aga võimalust tutvuda vastuväiteteatise versiooniga, millest oleks välja jäetud vähem teavet. Ärakuulamise eest vastutav ametnik edastas 17. septembril 2018 komisjoni konkurentsi peadirektoraadile selles 5. septembri 2018. aasta kirjas esitatud tutvumistaotlused. Komisjon jättis need dokumentidega tutvumise taotlused, mille hageja oma 2. märtsi ja 5. septembri 2018. aasta kirjas esitas, 25. septembri 2018. aasta kirjaga rahuldamata.
34
Hageja saatis 24. jaanuaril 2019 komisjoni konkurentsi eest vastutavale liikmele kirja, milles ta palus komisjonil ELTL artikli 265 teise lõigu alusel tegutseda kas nii, et ta teeb otsuse, millega jätab kaebuse rahuldamata, või nii, et jätkab menetlust juhtumis AT.40497. Komisjon vastas sellele kirjale 8. veebruaril 2019, meenutades, et kaebuse teemal olid nad juba teineteisele saatnud mitu kirja. Komisjon märkis ka juhtumi AT.39816 kohta, et on teinud [vaidlusaluse otsuse], milles on muu hulgas arvesse võetud hageja turuga konsulteerimise raames esitatud seisukohti, ning mis puudutab juhtumit AT.40497, siis ta on saatnud rahuldamata jätmise kavatsuse kirja, millele hageja on vastanud, ning ta on oma kaebuse analüüsi lõpule viimas.
35
Komisjon tegi 17. aprillil 2019 otsuse C(2019) 3003 (final), millega ta jättis kaebuse rahuldamata (juhtum AT.40497 – gaasi hinnad Poolas).
36
Hageja esitas 25. juunil 2019 Üldkohtule selle kaebuse rahuldamata jätmise otsuse peale hagi, mis registreeriti kohtuasjana numbriga T‑399/19.“
II. Hagi Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
3
Üldkohtu kantseleisse 15. oktoobril 2018 saabunud hagiavalduses palus Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo vaidlusaluse otsuse tühistada.
4
Gazprom esitas 26. veebruaril 2019 Üldkohtu kantseleisse avalduse menetlusse astumiseks komisjoni nõuete toetuseks. Overgas Inc., Leedu Vabariik ja Poola Vabariik esitasid vastavalt 25., 27. ja 28. veebruaril 2019 Üldkohtu kantseleisse avalduse menetlusse astumiseks Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo nõuete toetuseks.
5
Olles ära kuulanud kohtuasja pooled, andis Üldkohtu esimese koja president 5. aprilli 2019. aasta otsusega Poola Vabariigile loa menetlusse astuda. Olles ära kuulanud kohtuasja pooled, andis ta 17. mai 2019. aasta kohtumäärustega Leedu Vabariigile, Gazpromile ja Overgasile loa menetlusse astuda.
6
Kuna 4. oktoobril 2019 muudeti Üldkohtu kodade koosseisu, määrati ettekandja-kohtunik kaheksandasse kotta ning seetõttu anti kohtuasi T‑616/18 lahendada sellele kojale.
7
Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwol paluti Üldkohtu kantselei 17. detsembri 2019. aasta kirjadega menetlust korraldavate meetmete raames esitada mitu dokumenti ja komisjonil paluti vastata kirjalikult küsimusele teatava teabe konfidentsiaalsuse kohta vastuväiteteatise konfidentsiaalses versioonis.
8
Üldkohus kohustas komisjoni sama kuupäeva kohtumäärusega esiteks Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 24 esimese lõigu ning teiseks Üldkohtu kodukorra artikli 91 punkti b ja artikli 92 lõike 3 alusel esitama vastuväiteteatise konfidentsiaalse versiooni täieliku koopia, kui kodukorra artiklist 103 ei tulene teisiti.
9
Pooled täitsid ette nähtud tähtaja jooksul 17. detsembril 2019 võetud menetlust korraldavad meetmed ja selle kohtumääruse.
10
Üldkohtu kaheksanda koja ettepanekul otsustas Üldkohus 8. juunil 2020 suunata kohtuasja T‑616/18 kaheksandale kojale laiendatud koosseisus. Kuna ühel laiendatud koja liikmel esines takistus käesoleva asja läbivaatamisel osalemiseks, määrati 15. juuni 2020. aasta otsusega Üldkohtu president seda laiendatud koja koosseisu täiendama.
11
Mis puudutab komisjoni esitatud vastuväiteteatise konfidentsiaalse versiooni tervikteksti, siis otsustas Üldkohus teha selle dokumendi Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo esindajatele teatavaks, tingimusel et nad nõustuvad eelnevalt konfidentsiaalsuskohustusega, et see äriühing saaks esitada selle kohta oma seisukohad. Kuna esindajad nõustusid oma allkirjaga saladuse hoidmise kohustusega, edastati see dokument neile ja Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo esitas oma seisukohad 8. detsembril 2020.
12
Poolte kohtukõned ja vastused Üldkohtu küsimustele kuulati ära 18. ja 19. mai 2021. aasta kohtuistungil. Üldkohus märkis kohtuistungil, et ta võttis arvesse ka märkusi kohtuistungi ettekande kohta, mille komisjon esitas 27. aprillil 2021.
13
Lisaks muutis komisjon Üldkohtu küsimuste raames, mis puudutasid hagi vastuvõetavust, oma seisukohta vastuvõetavuse teemal ja väitis, et Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo ei ole tõendanud oma põhjendatud huvi käesolevas kohtuasjas, mistõttu ei ole hagi vastuvõetav.
14
Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo esitas Leedu Vabariigi, Poola Vabariigi, Gazpromi ja Overgasi suhtes konfidentsiaalsena käsitamise taotlused teatava teabe suhtes mitmes menetlusdokumendis. Nimetatud menetlusosalised nendele taotlustele vastuväiteid ei esitanud.
15
Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo põhjendas oma hagi kuue väitega, mis olid sisuliselt järgmised:
–
esimese kohaselt on rikutud määruse nr 1/2003 artiklit 9 koostoimes ELTL artikliga 102 ja proportsionaalsuse põhimõtet, sest komisjon on teinud ilmse hindamisvea, järeldades, et Jamaliga seotud vastuväited ei olnud põhjendatud, ning kiites heaks kohustused, mis ei paku nendele vastuväidetele mingit lahendust;
–
teise kohaselt on rikutud määruse nr 1/2003 artiklit 9 koostoimes ELTL artikliga 102 ja proportsionaalsuse põhimõtet, sest komisjon kiitis lõplikud kohustused heaks, ehkki need ei paku sobivat lahendust hinnapoliitikaga seotud vastuväidetele;
–
kolmanda väite kohaselt on rikutud määruse nr 1/2003 artiklit 9 koostoimes ELTL artikliga 102 ja proportsionaalsuse põhimõtet, sest komisjon kiitis lõplikud kohustused heaks, ehkki need ei paku sobivat lahendust territoriaalsete piirangutega seotud vastuväidetele;
–
neljanda väite kohaselt on rikutud ELTL artikli 194 lõiget 1 koostoimes ELTL artikliga 7, sest vaidlusalune otsus on vastuolus liidu energiapoliitika eesmärkidega ja komisjon ei võtnud arvesse selle otsuse negatiivset mõju Euroopa gaasitarneturule;
–
viienda kohaselt on rikutud ELTL artikli 18 lõiget 1 ja võrdse kohtlemise põhimõtet, sest komisjon diskrimineerimis puudutatud riikides tegutsevaid Gazpromi kliente võrreldes nendega, kes tegutsevad Lääne-Euroopa riikides, ja
–
kuuenda väite kohaselt on kuritarvitatud võimu ja rikutud olulisi menetlusnorme, sest komisjon eiras vaidlusaluses otsuses määruse nr 1/2003 artikli 9 eesmärki ning oma volituste piire haldusmenetluse läbiviimisel.
16
Üldkohus lükkas vaidlustatud kohtuotsuses kõik need väited tagasi ja jättis seega hagi tervikuna rahuldamata.
III. Menetlus Euroopa Kohtus ning apellatsioonkaebuses ja vastuapellatsioonkaebuses esitatud poolte nõuded
17
Orlen palub oma apellatsioonkaebuses Euroopa Kohtul:
–
tühistada vaidlustatud kohtuotsus;
–
tühistada vaidlusalune otsus;
–
teise võimalusena saata kohtuasi tagasi Üldkohtusse kohtuasja lahendamiseks kooskõlas Euroopa Kohtu otsusega ning
–
mõista käesoleva menetluse ja Üldkohtu menetluse kohtukulud välja komisjonilt.
18
Komisjon palub Euroopa Kohtul:
–
jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja
–
mõista kohtukulud välja apellandilt.
19
Gazprom palub Euroopa Kohtul:
–
jätta apellatsioonkaebus rahuldamata ja
–
mõista kohtukulud välja apellandilt.
20
Overgas ja Poola Vabariik paluvad Euroopa Kohtul apellatsioonkaebus rahuldada.
21
Overgas palub vastuapellatsioonkaebuses Euroopa Kohtul:
–
tühistada vaidlustatud kohtuotsus ja
–
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
22
Komisjon palub Euroopa Kohtul:
–
jätta vastuapellatsioonkaebus rahuldamata ja
–
mõista apellatsioonimenetluse kohtukulud välja Overgasilt.
23
Gazprom palub Euroopa Kohtul:
–
jätta vastuapellatsioonkaebus rahuldamata ja
–
mõista apellatsioonimenetluse kohtukulud välja Overgasilt.
24
Orlen palub Euroopa Kohtul:
–
nõustuda vastuapellatsioonkaebuse esimese väitega ja
–
tühistada vaidlustatud kohtuotsus.
IV. Apellatsioonkaebuse analüüs
25
Oma apellatsioonkaebuse põhjendamiseks esitab Orlen neli väidet, millest esimene puudutab määruse nr 1/2003 artikli 9 rikkumist, teine ELTL artikli 194 rikkumist koostoimes selle määruse artikliga 9, kolmas selle määruse artikli 9 lõike 1 rikkumist ja neljas sama määruse artikli 9 lõike 2 rikkumist.
A. Vastuvõetavus
1.
Poolte argumendid
26
Gazprom väidab, et apellatsioonkaebus on vastuvõetamatu, esitamata siiski formaalselt vastuvõetamatuse vastuväidet.
27
Orlenil ei ole väidetavalt tekkinud ja olemasolevat huvi vaidlustatud kohtuotsuse tühistamise vastu, kuna selline huvi ei saa puudutada tulevast ja hüpoteetilist olukorda. Selle kohtuotsuse loodetav tühistamine ei saa aga talle kasu tuua, sest juba 2019. aasta novembris teatas ta Gazpromile, et tal ei ole kavatsust pikendada gaasitarnelepingut kauemaks kui 2022. aastani. Ta on astunud vajalikud sammud, et lõpetada ärisuhted Gazpromiga enne viimati nimetatud aasta lõppu. Seega ei ole Orlen ja Poola Vabariik enam huvitatud gaasi tarnimisest Gazpromi poolt, mistõttu ei saa ka apellatsioonmenetluse kõige soodsam tulemus Orlenile kasu tuua.
28
Gazprom leiab ka, et Euroopa Kohus peab apellatsioonkaebuse punktides 154 ja 161 esitatud etteheited vastuvõetamatuna tagasi lükkama, kuna need on ebaselged.
29
Komisjon väidab omalt poolt, et osaliselt on vastuvõetamatu nii apellatsioonkaebuse esimese väite esimene osa – nimelt osas, milles Orlen vaidleb vastu Üldkohtu õiguspärasuse kontrollile keeruliste majandustehingute üle, ilma et ta oleks seejuures väitnud, et on tehtud ilmseid hindamisvigu – kui ka apellatsioonkaebuse kolmanda väite teine osa, sest selles esitatud argumendid ei ole selged.
2.
Euroopa Kohtu hinnang
30
Esimesena tuleneb Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast, et igal apellatsioonkaebuse esitanud füüsilisel või juriidilisel isikul peab sama moodi nagu tühistamishagi esitamise korral olema põhjendatud huvi, mille olemasolu tuleb hinnata esiteks apellatsioonkaebuse või hagi eset ja teiseks apellatsioonkaebuse või hagi esitamise kuupäeva arvestades. Selle olulise nõude täitmata jätmine on avalikul huvil põhinev asja läbivaatamist takistav asjaolu, millele liidu kohus võib igal ajal omal algatusel tugineda (22. septembri 2022. aasta kohtuotsus IMG vs. komisjon, C‑619/20 P ja C‑620/20 P, EU:C:2022:722, punkt 81 ja seal viidatud kohtupraktika).
31
Lisaks peab põhjendatud huvi, nagu ka vaidluse ese, säilima kuni kohtulahendi tegemiseni. Järelikult võib nimetatud huvi või eseme äralangemine menetluse käigus viia selleni, et liidu kohus tuvastab vajaduse korral omal algatusel, et otsuse tegemise vajadus on ära langenud (22. septembri 2022. aasta kohtuotsus IMG vs. komisjon, C‑619/20 P ja C‑620/20 P, EU:C:2022:722, punkt 82 ja seal viidatud kohtupraktika).
32
Üldiselt eeldab nii põhjendatud huvi olemasolu kui ka selle säilimine, et hagi või apellatsioonkaebuse tulemus võib selle esitanud füüsilisele või juriidilisele isikule mingit kasu tuua. Igal juhul tuleb seda küsimust konkreetselt hinnata (22. septembri 2022. aasta kohtuotsus IMG vs. komisjon, C‑619/20 P ja C‑620/20 P, EU:C:2022:722, punkt 83 ja seal viidatud kohtupraktika).
33
Käesolevas asjas vaidleb Gazprom apellatsioonkaebuse vastuvõetavusele vastu põhjusel, et Orlenil puudub tekkinud ja jätkuv huvi vaidlustatud kohtuotsuse tühistamise vastu, arvestades eelkõige nende lepinguliste suhete lõppemist 31. detsembril 2022. Vaidlus aga puudub selles, et kuni selle kuupäevani ja seega ka pärast apellatsioonkaebuse esitamist 8. aprillil 2022 olid Gazprom ja Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo lepingulistes suhetes.
34
Kuna ajavahemikul 8. aprillist 2022 kuni 31. detsembrini 2022 tekitas vaidlusalune otsus õiguslikke tagajärgi Poola gaasi- ja naftaturul, kus tegutseb Orlen, sest tema õiguseellane oli Gazpromiga lepingulistes suhetes, võib Euroopa Kohtu kohtupraktika kohaselt Orlen tugineda väidetavate õigusrikkumiste tagajärgedele ja talle väidetavalt tekitatud kahju laadile (vt selle kohta 7. septembri 2023. aasta kohtuotsus Versobank vs. EKP, C‑803/21 P, EU:C:2023:630, punkt 160 ja seal viidatud kohtupraktika), et nõuda selle kahju hüvitamist.
35
Lisaks täpsustas Orlen oma repliigis, ilma et talle oleks vastu vaieldud, et pooleli on mitu vahekohtumenetlust tema ja Gazpromi vahel Jamali gaasijuhtme lepingu täitmise ja sealhulgas hinnaküsimuste üle. Lisaks algatati pärast apellatsioonkaebuse esitamist menetlus, mis puudutas Gazpromi gaasitarnete katkestamist alates 27. aprillist 2022.
36
Eeltoodust tuleneb, et Gazprom vaidleb põhjendamatult vastu Orleni tekkinud ja jätkuvale huvile nõuda vaidlustatud kohtuotsuse tühistamist.
37
Teisena tuleneb ELTL artikli 256 lõike 1 teisest lõigust, Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 58 esimesest lõigust ning Euroopa Kohtu kodukorra artikli 168 lõike 1 punktist d ja artikli 169 lõikest 2, et apellatsioonkaebuses tuleb näidata täpselt selle kohtuotsuse arvustatavad osad, mille tühistamist nõutakse, ning samuti seda nõuet konkreetselt toetavad õiguslikud argumendid, vastasel juhul on apellatsioonkaebus või asjasse puutuv väide vastuvõetamatu (11. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus Foz vs. nõukogu, C‑524/22 P, EU:C:2024:23, punkt 26 ja seal viidatud kohtupraktika).
38
Vastupidi komisjoni argumentidele apellatsioonkaebuse kolmanda väite teise osa selgusetuse kohta ja Gazpromi samasugustele argumentidele apellatsioonkaebuse punktides 154 ja 161 esitatud etteheidete kohta on apellatsioonkaebuses käesoleval juhul piisavalt täpselt välja toodud vaidlustatud kohtuotsuse kritiseeritavad osad igas kõnealuses lõigus ning esitatud põhjused, miks nendes kohtuotsuse osades on jäetud tähelepanuta mõistet „ilmne hindamisviga“ käsitlev kohtupraktika või rikutud õigusnormi määruse nr 1/2003 artikli 9 lõike 2 punkti a tõlgendamisel.
39
Need asja läbivaatamist takistavad asjaolud tuleb seega tagasi lükata.
40
Mis puudutab komisjoni väidetud apellatsioonkaebuse esimese väite esimese osa vastuvõetamatust põhjusel, et Orlen ei ole keeruliste majandustehingute puhul tuginenud ilmsele hindamisveale, siis tuleb see argument tagasi lükata. Nimelt esitas Orlen selle esimese väiteosa niisuguse väite raames, mis puudutas määruse nr 1/2003 artikli 9 rikkumist Üldkohtu poolt. Ta leidis selles nimelt – kuigi tõepoolest lühidalt –, et Üldkohus oleks pidanud kontrollima, kas Gazpromi kohustuste heakskiitmisel analüüsis komisjon neid õigesti vastuväiteteatise alusel, „st ilmset viga tegemata“. Seega tegi Orlen Euroopa Kohtule võimalikuks määrata kindlaks esimese väiteosa ulatus ja võtta seisukoht küsimuses, kas vaidlustatud kohtuotsuses sellel teemal esitatud analüüs on põhjendatud.
41
Kõigest eeltoodust tuleneb, et apellatsioonkaebus on vastuvõetav.
B. Sisulised küsimused
1.
Sissejuhatavad märkused
42
Määruse nr 1/2003 artiklist 9 nähtub, et kui komisjon kavatseb vastu võtta rikkumise lõpetamist nõudva otsuse, võib ta muuta asjaomaste ettevõtjate pakutud kohustused neile siduvaks, kui need kohustused lahendavad küsimused, millest komisjon nendele ettevõtjatele oma esialgses hinnangus teada andis.
43
Selle artikli eesmärk on EL toimimise lepingus sätestatud konkurentsieeskirjade tõhus kohaldamine selliste otsuste vastuvõtmise kaudu, mis muudavad siduvaks poolte välja pakutud ja komisjoni poolt kohaseks peetud kohustused, et nii viimase tõstatatud konkurentsiküsimused kiirelt lahendada, selle asemel, et hakata rikkumist formaalselt tuvastama. Täpsemalt on selles artiklis lähtutud menetlusökonoomia kaalutlustest ning see võimaldab ettevõtjatel täielikult menetluses osaleda, pakkudes lahendusi, mis tunduvad neile kõige kohasemad ning sobivamad komisjoni tõstatatud küsimuste lahendamiseks (vt selle kohta 29. juuni 2010. aasta kohtuotsus komisjon vs. Alrosa, C‑441/07 P, EU:C:2010:377, punkt 35).
44
Kuigi vastupidi määruse nr 1/2003 artiklile 7 ei kasuta selle määruse artikkel 9 sõnaselgelt proportsionaalsuse mõistet, on proportsionaalsuse põhimõte kui liidu õiguse üldpõhimõte siiski liidu institutsioonide mis tahes aktide õiguspärasuse kriteerium ja nende aktide hulka kuuluvad otsused, mille komisjon võtab vastu konkurentsiasutusena (29. juuni 2010. aasta kohtuotsus komisjon vs. Alrosa, C‑441/07 P, EU:C:2010:377, punkt 36).
45
Kuna selle määruse artiklis 9 nähakse üksnes ette, et viidatud sätte alusel algatatud menetluses on komisjon vabastatud kohustusest kvalifitseerida ning tuvastada rikkumine, nagu nähtub nimetatud määruse põhjendusest 13, piirdub tema roll asjaomaste ettevõtjate välja pakutud kohustuste analüüsimise ning võimaliku heakskiitmisega, arvestades küsimusi, mida ta on esialgses hinnangus tõstatanud ning eesmärke, mida ta taotleb. Proportsionaalsuse põhimõtte kohaldamine komisjoni poolt viidatud artikli 9 kontekstis tähendab, et ta kontrollib üksnes seda, kas kõnealused kohustused lahendavad küsimused, millest ta asjaomaseid ettevõtjaid teavitas, ja kas viimased ei ole välja pakkunud vähem piiravaid kohustusi, mis lahendaksid need küsimused sama hästi (29. juuni 2010. aasta kohtuotsus komisjon vs. Alrosa, C‑441/07 P, EU:C:2010:377, punktid 40 ja 41).
46
Niisugusel kontrollimisel peab komisjon siiski arvesse võtma kolmandate isikute huve, kuna see, et komisjon on ettevõtja pakutud individuaalsed kohustused siduvaks muutnud, ei tähenda, et teistelt ettevõtjatelt võetakse võimalus kaitsta oma võimalikke õigusi nende suhetes selle ettevõtjaga (29. juuni 2010. aasta kohtuotsus komisjon vs. Alrosa, C‑441/07 P, EU:C:2010:377, punktid 41 ja 49). Kui komisjon ei kontrolli kohustusi mitte sellest aspektist, kas need on tema tõstatatud konkurentsiküsimuste lahendamiseks kohased, vaid nende mõju aspektist kolmandate isikute huvidele, nõuab proportsionaalsuse põhimõte, et viimaste õigused ei kaotaks oma sisu (9. detsembri 2020. aasta kohtuotsus Groupe Canal + vs. komisjon, C‑132/19 P, EU:C:2020:1007, punkt 106).
47
Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et määruse nr 1/2003 artikli 9 eripära tõttu tuleb esiteks – nagu märkis kohtujurist oma ettepaneku punktis 39 – komisjoni esialgses hinnangus väljendatud küsimusi arvestades asjakohaseks pidada selle kindlakstegemist, kas kohustused on piisavad, et need küsimused sobivalt lahendada, ilma et komisjon peaks ise otsima vähem piiravaid või mõõdukamaid lahendusi kui talle välja pakutud kohustused, ja teiseks peab kohtulik kontroll selle üle, kuidas komisjon neid kohustusi analüüsis, piirduma üksnes küsimusega, kas komisjon on teinud ilmse hindamisvea (vt selle kohta 29. juuni 2010. aasta kohtuotsus komisjon vs. Alrosa, C‑441/07 P, EU:C:2010:377, punkt 42).
48
Järelikult, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 97 märkis, ei ole nimetatud kontroll niisuguse ulatusega, et selle raames tuleks kindlaks teha, kas komisjoni analüüsis – kus ei tohi siiski olla ületatud ilmse vea läve – ei esine ühtegi õigusrikkumist, kuna talle on antud teatav kaalutlusruum.
49
Lisaks on menetluslikust küljest oluline rõhutada, et määruse nr 1/2003 artikkel 9 jätab komisjonile vabaduse määratleda vorm, milles tuleb anda selle artikli lõikes 1 mainitud „esialgne hinnang“. Nagu komisjon kohtuistungil kinnitas, on praktikas selleks hinnanguks sageli vastuväiteteatis, mis adresseeritakse ettevõtjale, kellele heidetakse selle määruse artikli 7 alusel ette ELTL artikliga 101 või 102 vastuolus olevat tegevust. Kui see on nii – nagu oli käesolevas asjas –, on kohaldatav selliseid menetlusdokumente käsitlev kohtupraktika, kuna ükski selle määruse säte ei anna alust kohelda vastuväiteteatist erinevalt sõltuvalt sellest, kas see on nimetatud määruse artikli 7 või artikli 9 kohaselt vastu võetud otsuse aluseks, kusjuures viimati nimetatud artikkel ei näe konkreetselt ette esialgse hinnangu muutmise võimalust.
50
Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et vastuväiteteatis on menetluslik ja ettevalmistav dokument, mis kaitseõiguse tõhusa teostamise tagamiseks piirab komisjoni algatatud haldusmenetluse eset, takistades seega komisjonil kasutada oma otsuses, millega asjaomane menetlus lõpetatakse, muid vastuväiteid. Seega on see teatis oma laadilt esialgne dokument ja seda võib muuta hinnangu käigus, mille komisjon annab hiljem poolte vastuses sisalduvate märkuste ning teiste tuvastatud faktide põhjal. Komisjon peab nimelt arvestama kogu haldusmenetluse käigus selgunud asjaoludega, et kas loobuda põhjendamatutest vastuväidetest või muuta ja täiendada nii faktiliselt kui ka õiguslikult oma argumente, põhjendamaks neid vastuväiteid, mille juurde ta jääb (28. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus Qualcomm ja Qualcomm Europe vs. komisjon, C‑466/19 P, EU:C:2021:76, punkt 66 ja seal viidatud kohtupraktika).
51
Seega ei ole komisjon kohustatud määruse nr 1/2003 artikli 9 alusel vastu võetavas otsuses selgitama põhjusi, miks ta loobus ühest või mitmest vastuväitest, mis vastasid teatavatele tema esialgsetele küsimustele, olgu see siis seotud ettevõtja – kelle kohustused on muudetud siduvaks – kui vastuväiteteatise ja üldisemalt selles artiklis 9 viidatud esialgse hinnangu ainsa adressaadiga või huvitatud kolmandate isikutega (vt selle kohta 28. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus Qualcomm ja Qualcomm Europe vs. komisjon, C‑466/19 P, EU:C:2021:76, punkt 67 ning seal viidatud kohtupraktika).
52
Loomulikult ei takista see komisjonil endal asuda seisukohale, et tuleb anda asjakohaseid juhiseid, et sellest otsusest oleks võimalik paremini aru saada.
2.
Komisjoni põhjenduste asendamise nõue
53
Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 83 otsustas Üldkohus, et „määruse nr 1/2003 artikkel 9 [ei kohusta] käsitletava juhtumi asjaoludel ja konkreetselt seetõttu, et puudub muudetud esialgne hinnang, komisjoni – vastupidi tema väitele – esitama põhjusi, mis õigustavad niisuguse kohustuse puudumist, mis pakuks lahendust Jamaliga seotud vastuväidetele.“ Ta lisas selle kohtuotsuse punktis 85, et „[k]äsitletaval juhul tuleb igal juhul tuvastada, et komisjon on esitanud põhjused, miks ta ei nõudnud kohustust, mis pakuks lahendust Jamaliga seotud vastuväidetele, ja nendeks on [vaidlusaluse otsuse] põhjenduses 138 nimetatud kaks põhjust“, nimelt kinnitamisotsus ja see, et suhted Poola gaasisektoris on valitsustevahelised.
54
Komisjon rõhutas oma vastuses apellatsioonkaebusele, et see analüüs on käsitatav õigusnormi rikkumisena, ent ta märkis ka, et see ei mõjuta vaidlustatud kohtuotsuse resolutsiooni ega saa seega viia selle kohtuotsuse tühistamiseni. Seetõttu palus ta Euroopa Kohtul selles osas põhjendused asendada.
55
See nõue tuleb rahuldada ja käesoleva kohtuotsuse punktides 49–52 esitatud kaalutlusi arvestades otsustada, et Üldkohus eksis, kui ta leidis, et komisjonil on juhul, kui ta loobub teatavatest vastuväiteteatise vastuväidetest, mis kujutavad endast esialgset hinnangut määruse nr 1/2003 artikli 9 lõike 1 tähenduses, vaja saata muudetud esialgne hinnang.
56
Samas ei mõjutanud see viga tõepoolest vaidlustatud kohtuotsuse resolutsiooni, kuna Üldkohus märkis õigesti, et komisjon on vaidlusalust otsust Jamaliga seotud vastuväidetest loobumise põhjuste puhul põhjendanud, nagu meenutati käesoleva kohtuotsuse punktis 53, ning tal oli lubatud seda teha.
57
Tuleb lisada, et nendest vastuväidetest loobumise tõttu saab Orlen põhjendatult vaidlustada vaidlusaluse otsuse õiguspärasuse selle loobumise alusel ainult siis, kui ta tõendab, et see loobumine muutis Gazpromi võetud ja komisjoni heaks kiidetud kohustused ilmselgelt ebapiisavaks.
3.
Esimene väide
58
Apellatsioonkaebuse esimene väide, et rikutud on määruse nr 1/2003 artiklit 9, koosneb kolmest osast.
a)
Esimese väite esimene osa
1) Poolte argumendid
59
Oma esimese väite esimeses osas väidab Orlen, et Üldkohus rikkus määruse nr 1/2003 artiklit 9, kuna ta leidis, et komisjon on õigesti hinnanud Gazpromi pakutud kohustuste sobivust, kuigi need kohustused ei lahendanud küsimusi, mille ta oli välja toonud vastuväiteteatises ega olnud ka tulevikku suunatud, st juba oma laadilt sellised, et suudaksid ära hoida sarnaseid rikkumisi tulevikus. Käesolevas asjas oleks Üldkohus pidanud aga kontrollima, kas komisjon analüüsis nende kohustuste sobivust vastuväiteteatises tuvastatud konkurentsiprobleeme silmas pidades.
60
Täpsemalt leiab Orlen, et vaidlustatud kohtuotsuse punktides 208, 209 ja 237 analüüsis Üldkohus nende kohustuste sobivust täielikult vastuväiteteatisest eraldi.
61
Sellega rikkus Üldkohus väidetavalt õiguspärase ootuse kaitse põhimõtet, st Orleni ootust, et asjakohased kohustused siduvaks muutnud otsus, mis küll ei ole sama laadi kui määruse nr 1/2003 artiklil 7 põhinev otsus, lahendab kõik komisjoni küsimused ja lõpetab Gazpromi rikkumised.
62
Komisjon vaidleb nendele argumentidele vastu.
2) Euroopa Kohtu hinnang
63
Orleni argumentidega ei saa nõustuda.
64
Esiteks näib, et kritiseerides vähemalt kaudselt seda, et Üldkohus ei võtnud Gazpromi võetud kohustuste piisavuse hindamisel täielikult arvesse vastuväiteteatises esitatud vastuväiteid, loeb Orlen nende hulka Jamaliga seotud vastuväited, millest komisjon loobus enne vaidlusaluse otsuse vastuvõtmist, nagu nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktist 17, mida on tsiteeritud käesoleva kohtuotsuse punktis 2. Need argumendid on seega osaliselt tulemusetud.
65
Teiseks, nagu komisjon õigesti märkis, ei ole Orlen oma esimese väite esimeses osas tõendanud seda, et komisjon tegi ilmse hindamisvea, kui ta hindas Gazpromi välja pakutud kohustuste sobivust vastuväiteteatises tõstatatud probleemide lahendamiseks, ega seda, et Üldkohus seda ilmset hindamisviga ei kritiseerinud. Orlen piirdub selles osas paljasõnaliste kinnitustega. Ent nagu meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktides 47 ja 48, piirdub kohtulik kontroll määruse nr 1/2003 artikli 9 alusel vastu võetud otsuse üle üksnes selle kindlakstegemisega, kas komisjon on sellise vea teinud, mida peab konkreetselt tõendama pool, kes seda väidab.
66
Kolmandaks ei võimalda Orleni kriitika, mis puudutab tulevikku suunatud analüüsi puudumist Gazpromi välja pakutud kohustuste sobivuse hindamisel esiteks tõendada, et selles küsimuses on tehtud ilmne hindamisviga, ja teiseks puudutab see kriitika järeldusi, mille Üldkohus tegi niisuguste tuvastatud faktiliste asjaolude pinnalt, millele Orlen ei ole vastu vaielnud, mis tähendab, et vähemalt teatud hulga asjaomaste lepingute puhul ei saanud asuda seisukohale, et need sisaldasid hindade kindlaksmääramise või läbivaatamise tingimustes viiteid konkurentsivõimelistele ja selgelt määratletud võrdlushindadele. Üldkohus järeldas sellest ise, et hindade läbivaatamise tingimustes puudus selgelt määratletud konkurentsivõimeline ja avalikkusele kättesaadav võrdlushind, näiteks viide hinnale gaasiga kauplemise platvormidel, kus valitseb konkurents, ja see oli üks põhilisi tegureid, mis võis tekitada ebaõiglased hinnad viies hinnapraktikaga seotud puudutatud riigis.
67
Neljandaks põhineb vaidlustatud kohtuotsuse ja vaidlusaluse otsuse vääral tõlgendusel argument, et Üldkohus kinnitas komisjoni valikut lubada välja pakutud kohustusi hiljem parandada. Esimesena, vastupidi Orleni kinnitusele ei puuduta võimalust niisuguseid kohustusi parandada selle kohtuotsuse punktis 423 esitatud lihtne viide asjaolule, et liidu institutsioonid või riiklikud gaasisektori reguleerivad asutused võivad sekkuda selleks, et muuta regulatsiooni selles sektoris või vajaduse korral tagada selle regulatsiooni järgimine. Teisena, ainult see, et komisjon meenutas, et kõnealused kohustused võivad kaasa tuua menetluse uuendamise määruse nr 1/2003 artikli 9 lõike 2 alusel, kui asjaomane ettevõtja neid ei täida, ei näita mitte tahet neid kohustusi tagantjärele täiendada, vaid tagada nende täitmine.
68
Viiendaks tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt kuulub õiguspärase ootuse kaitse põhimõte liidu aluspõhimõtete hulka ning sellele võib tugineda iga ettevõtja, kelles institutsioon on konkreetseid kinnitusi andes tekitanud põhjendatud lootusi (12. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus Timab Industries ja CFPR vs. komisjon, C‑411/15 P, EU:C:2017:11, punkt 134 ja seal viidatud kohtupraktika).
69
Ent ettevõtja ei saa tugineda vastuväiteteatise sisule, mille ettevalmistavat ja esialgset laadi on meenutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 50 – sh juhul, kui see teatis väljendab esialgset hinnangut, mis juba oma nimetuselt viitab selle mittelõplikule laadile –, et väita, et komisjon on talle andnud täpse kinnituse selle kohta, et kõik sellistes dokumentides esinevad küsimused lahendatakse lõplikus otsuses sisalduvate kohustustega (vt analoogia alusel 12. jaanuari 2017. aasta kohtuotsus Timab Industries ja CFPR vs. komisjon, C‑411/15 P, EU:C:2017:11, punkt 135 ja seal viidatud kohtupraktika).
70
Seega tuleb esimese väite esimene osa tagasi lükata.
b)
Esimese väite teine osa
1) Poolte argumendid
71
Esimese väite teises osas leiab Orlen, et Üldkohus moonutas mitmel korral ilmselgelt faktilisi asjaolusid, mistõttu ta kohaldas vääralt määruse nr 1/2003 artiklit 9 ja järeldas ekslikult, et komisjon ei teinud Gazpromi pakutud kohustuste sobivuse osas ilmset hindamisviga.
72
Nii leidis Üldkohus kõigepealt ekslikult, et Gazpromi asjasse puutuv tegevus seisnes peamiselt gaasi impordi takistamises, samas kui tema tegevuse peamine eesmärk oli – nagu on sõnaselgelt kirjeldatud vastuväiteteatises – takistada gaasi reeksporti puudutatud riikide ettevõtjate poolt, mis mõjutas otseselt gaasi hulgimüügituru sujuvust. Niisuguse seisukohaga läks Üldkohus mööda Gazpromi kohaldatud territoriaalsete piirangute küsimuse tuumast, mida on mainitud vastuväiteteatises – nimelt ei takistatud gaasi importi liikmesriikidesse, vaid selle edasimüüki viimaste poolt. Kui sellist moonutamist ei oleks esinenud, oleks Üldkohus pidanud tunnistama, et Gazprom ei vastanud sobivalt vastuväiteteatises territoriaalsete piirangute kohta esitatud vastuväidetele.
73
Seejärel leidis Üldkohus ekslikult, et komisjon tegi vastuväiteteatises kindlaks neli mittelepingulist tegutsemisviisi ja jättis tähelepanuta Gazpromi eri survemeetmete kasutamise ohu, mis viisid ta väärale järeldusele, et Gazpromi võetud kohustus, mis ei hõlmanud kõiki vastuväiteteatises esitatud komisjoni küsimusi, oli siiski sobiv.
74
Lõpuks märkis Üldkohus väidetavalt ekslikult, et asjaolu, et riigisisene kohus võib rahuldada vahekohtu otsuse peale esitatud tühistamishagi, kui ta on seisukohal, et see otsus on vastuolus ELTL artikliga 102 või määruse nr 1/2003 artikli 9 alusel vastu võetud otsusega, võib viia selleni, et vahekohtutel on tarvis kontrollida, kas nende otsus on kooskõlas EL toimimise lepingu sätetega, ent selline kinnitus on spekulatiivne ja põhjendamata.
75
Komisjon vaidleb nendele argumentidele vastu.
2) Euroopa Kohtu hinnang
76
Tuleb veel kord märkida, et eesmärk, mida komisjon taotleb, kui ta võtab vastu otsuse, millega muudetakse ettevõtja kohustused määruse nr 1/2003 artikli 9 lõike 1 alusel siduvaks, on lahendada konkurentsivastase tegevuse olemasoluga seotud küsimused, ning menetlusökonoomia huvides saavutada tänu nendele kohustustele kiiresti rahuldav konkurentsiolukord asjaomasel turul. Samas ei ole käesolevas asjas välistatud, et pärast vaidlusaluse otsuse vastuvõtmist ei avaldanud komisjoni poolt heaks kiidetud objektiivsed meetmed – mille eesmärk oli taastada Poola turul, kus tegutseb Orlen, täielikult konkurentsivõimelised gaasi tarnimise ja turustamise tingimused – kohe mõju või ei vastanud konkreetse ettevõtja, käesoleval juhul Orleni subjektiivsetele ootustele. Sellest ei saa siiski järeldada, et selles otsuses oli tehtud ilmseid hindamisvigu, mille eest Üldkohus jättis karistamata.
77
Täpsemalt, nagu väidab komisjon, hindas Üldkohus õigesti gaasi importi Saksamaalt Poolasse, kui ta hindas tarnepunktide muutmise kohustust, mida juba mainiti vaidlusaluse otsuse põhjenduses 170. Seega ei ole vaidlust selles, et alates vastuväiteteatise vastuvõtmisest on Poola saanud kasu gaasi edastamise piiriülese infrastruktuuri olulisest paranemisest, kuna import on muutunud võimalikuks ilma tarnekohta muutmata. Seega ei rikkunud Üldkohus ühtegi õigusnormi, kui ta kontrollis komisjoni hinnangut gaasi Poolasse importimise küsimuses seoses oma hinnanguga sellele, kas on sobiv, et Gazpromil puudub kohustus juurde luua rohkem tarnepunkte, mis võivad muutuda ja Poolat mõjutada.
78
Kuigi Orlen väidab, et Üldkohus jättis Gazpromi kohustuste sobivuse hindamisel arvesse võtmata niisuguste tegude nagu Gazpromi erinevate survemeetmete kasutamise ohu, näib, et see argument ei ole faktiliselt tõene, sest Üldkohus mainis konkreetselt niisugust tegevust vaidlustatud kohtuotsuse punktis 95.
79
Lõpuks märkis Üldkohus õigesti, et vahekohtutel tuleb veenduda, et tehtud vahekohtuotsus on kooskõlas ELTL artikliga 102, kuid see kaalutlus ei saa mingil juhul kaasa tuua vaidlustatud kohtuotsuse tühistamist.
80
Seega tuleb esimese väite teine osa tagasi lükata.
c)
Esimese väite kolmas osa
81
Esimese väite kolmandas osas väidab Orlen, et Üldkohus jättis arvesse võtmata komisjoni kohustuse tegutseda keerulistes majanduslikes ja tehnilistes küsimustes oma seadusliku pädevuse teostamisel EL toimimise lepingu sätteid ja liidu õiguskorra aluspõhimõtteid järgides. Nende aluspõhimõtete hulka kuulub energiasolidaarsuse põhimõte, mis tuleneb ELTL artiklist 194 ja millel on liidu õiguse üldpõhimõtte staatus. Komisjoni kaalutlusõigust selles valdkonnas piirab seega talle pandud kohustus tegutseda kooskõlas EL toimimise lepingu sätete ja liidu õiguse üldpõhimõtetega.
82
Piirates kriteeriume, millest komisjon peaks kõnealuste kohustuste analüüsimisel juhinduma, rikkus Üldkohus väidetavalt määruse nr 1/2003 artikli 9 lõiget 1, sest tuginedes suuniste liiga kitsale tõlgendusele, mis tuleneb 29. juuni 2010. aasta kohtuotsusest komisjon vs. Alrosa (C‑441/07 P, EU:C:2010:377) ja 15. septembri 2016. aasta kohtuotsusest Morningstar vs. komisjon (T‑76/14, EU:T:2016:481), komisjon mitte ainult ei jätnud energiasolidaarsuse põhimõtet arvesse võtmata, vaid jättis tähelepanuta ka asjaolu, et kohtuasi kuulub oma laadilt energeetika valdkonda.
83
Komisjon vaidleb neile argumentidele vastu.
84
Euroopa Kohus peab otstarbekaks analüüsida esimese väite kolmandat osa koos teise väitega.
4.
Teine väide
a)
Poolte argumendid
85
Orleni teine väide puudutab ELTL artikli 194 rikkumist koostoimes määruse nr 1/2003 artikliga 9. Üldkohus tegi seega ELTL artikli 194 tõlgendamisel mitu viga.
86
Kõige hiljutisemast kohtupraktikast, mille näiteks on 15. juuli 2021. aasta kohtuotsus Saksamaa vs. komisjon (C‑848/19 P, EU:C:2021:598, punktid 43, 44, 47, 50 ja 51), tuleneb, et viimati nimetatud artiklis sätestatud solidaarsuse põhimõte on liidu energiapoliitika kõigi eesmärkide aluseks, koondades need kokku ja sidudes omavahel, ning liidu institutsioonide, sh komisjoni poolt selle poliitika raames vastu võetud akte tuleb seega tõlgendada ja nende õiguspärasust hinnata seda põhimõtet arvestades, ilma et selle põhimõtte kohaldatavus sõltuks sellest, kas komisjoni läbiviidava menetluse käigus kerkisid energiavaldkonna küsimused. Seda põhimõtet ei saa varustuskindluse tagamise nõudega samastada ja see põhimõte ei saa selle nõudega ka piirduda.
87
ELTL artikli 194 õige tõlgendus on väidetavalt seega kokku võetav kolmest etapist koosneva testina. Esimesena tuleb hinnata, kas tegemist on aktiga, mis kuulub energeetika valdkonda. Teisena, olenemata sellest, kas pooled on esitanud selle valdkonnaga seotud küsimusi või mitte, on liidu organid kohustatud kontrollima, kas selle akti vastuvõtmine kahjustab erinevate asjasse puutuvate isikute huve. Kolmandana tuleb hinnata, kas selle akti vastuvõtmisega kaasnevad eelised kaaluvad üles selle negatiivse mõju.
88
Käesolevas asjas puudub vaidlus selles, et vaidlusalune otsus kuulub energeetika valdkonda, kuna selle otsusega kohustas komisjon Gazpromi muutma oma koostöö korda asjaomaste klientidega ning seega avaldas see otsus mõju liidu gaasiturule ja seal valitsevatele tingimustele vähemalt kaheksa aasta jooksul pärast selle vastuvõtmist. Lisaks esitles komisjon sama otsuse vastuvõtmiseni viinud menetlust kui avatud ja integreeritud gaasituru edendamise meetmete olulist elementi. Siiski jättis väidetavalt Üldkohus – nagu ka komisjon – täielikult tähelepanuta asjaolu, et vaidlusalune otsus kuulub energeetika valdkonda, viidates ekslikult eelkõige sellele, et komisjon ei olnud Gazpromi kohustuste analüüsimisel energiasolidaarsuse põhimõttega seotud. Miski ei võimalda aga väita, et selle põhimõtte kohaldamine on välistatud või piiratud, kui komisjon tegutseb määruse nr 1/2003, sh selle määruse artikli 9 alusel, ja kui tema tegevust saab pidada energiavaldkonda kuuluvaks.
89
Orleni sõnul võtab Üldkohtu lähenemine ELTL artiklilt 194 igasuguse soovitava toime seoses komisjoni niisuguse tegevusega, mida viiakse läbi nii laias tähenduses konkurentsiõiguse kui ka liidu energiaturu toimimisega seotud eesmärkide rakendamiseks. Nende kohustuste analüüsimata jätmine nimetatud põhimõtte seisukohast võtab väidetavalt soovitava toime ka määruse nr 1/2003 artikli 9 lõikelt 1.
90
Komisjon vaidleb nendele argumentidele vastu.
b)
Euroopa Kohtu hinnang
91
Olgu täheldatud, et Euroopa Kohtu praktika kohaselt ei võimalda miski asuda seisukohale, et ELTL artikli 194 lõikes 1 sätestatud solidaarsuse põhimõte ei saa iseenesest tekitada liikmesriikidele ja liidu institutsioonidele siduvaid õiguslikke tagajärgi. Vastupidi, nagu nähtub selle sätte sõnastusest ja ülesehitusest endast, on see põhimõte aluseks liidu energiapoliitika kõigile eesmärkidele, ühendades need ja andes neile sidususe (15. juuli 2021. aasta kohtuotsus Saksamaa vs. Poola, C‑848/19 P, EU:C:2021:598, punkt 43).
92
Sellest järeldub eelkõige, et liidu institutsioonide, sh komisjoni poolt selle poliitika raames vastu võetud akte tuleb tõlgendada ja nende õiguspärasust hinnata energiasolidaarsuse põhimõtet silmas pidades (15. juuli 2021. aasta kohtuotsus Saksamaa vs. Poola, C‑848/19 P, EU:C:2021:598, punkt 44).
93
Nii nagu liidu õiguse üldpõhimõte kujutab ka energiasolidaarsuse põhimõte endast liidu institutsioonide võetud meetmete õiguspärasuse hindamise kriteeriumi (15. juuli 2021. aasta kohtuotsus Saksamaa vs. Poola, C‑848/19 P, EU:C:2021:598, punkt 45).
94
Nii peavad liidu institutsioonid ja liikmesriigid võtma ELTL artiklis 194 sätestatud energiasolidaarsuse põhimõtet arvesse siseturu rajamisel või toimimisel, muu hulgas maagaasituru puhul, tagades liidus energiaga varustamise kindluse, mis tähendab, et see ei pea seisnema mitte ainult hädaolukordadega toime tulemises, kui need tekivad, vaid ka meetmete võtmises kriisiolukordade vältimiseks. Selleks on vaja hinnata, kas esineb ohte liikmesriikide ja liidu energiahuvidele, muu hulgas energiavarustuse kindlusele (15. juuli 2021. aasta kohtuotsus Saksamaa vs. Poola, C‑848/19 P, EU:C:2021:598, punkt 69).
95
Käesoleval juhul rõhutas Üldkohus esiteks vaidlustatud kohtuotsuse punktis 420, et määruse nr 1/2003 artikli 9 lõikel 1 põhineva menetluse tulemusel võetud kohustused ei saa viia tulemuseni, mis on vastuolus aluslepingute konkreetsete sätetega. Sellest järeldub, et Üldkohus leidis seega õigesti, et esiteks pidi komisjon selle sätte alusel tegutsedes siiski järgima kohustust tegutseda kooskõlas EL toimimise lepingu sätete ja liidu õiguse üldpõhimõtetega, ning et teiseks pidi ta kontrollima, kas selles menetluses välja pakutud kohustused ise ei riku EL toimimise lepingu sätteid, sh ELTL artikli 194 lõiget 1.
96
Need kohustused tähendavad, nagu märkis ka kohtujurist oma ettepaneku punktis 58, et komisjon ei saa nõustuda kohustustega, mis võivad osutuda ELTL artikliga 194 vastuolus olevaks ja seega seada ohtu energiasolidaarsuse põhimõtte või liidu energiavarustuse kindlusega taotletavad eesmärgid, vaatamata sellele, et nende kohustustega saaks lahendada komisjoni tõstatatud konkurentsiprobleemid asjaomasel turul. See ei tähenda siiski, et komisjonil, kes määruses nr 1/2003 ette nähtud menetluse raames tegutseb konkurentsi reguleeriva asutusena, oleks pädevus kehtestada sõltumatuid kohustusi, mis lähevad kaugemale tema uurimise käigus tuvastatud konkurentsiprobleemide lahendamiseks vajalikust ja nõuda sel alusel piiravamaid kohustusi.
97
Seega ei rikkunud Üldkohus õigusnormi, kui leidis vaidlustatud kohtuotsuse punktis 422, et komisjoni poolt energiasolidaarsuse põhimõtte kohaldamist ei saa samastada talle niisuguste positiivsete kohustuste ettenägemisega, mis väljuvad Gazpromile esitatud vastuväidete raamest, või talle siduvamate kohustuste kehtestamisega.
98
Lisaks ei näita Orlen, kuidas on vaidlusaluses otsuses eiratud liidu energiapoliitika konkreetseid eesmärke.
99
Asjaolu, et komisjon ei viidanud vaidlusaluses otsuses sõnaselgelt energiasolidaarsuse põhimõttele, ei tähenda seda, et ta ei võtnud seda arvesse, ega seda, et see otsus seda põhimõtet ei järgi.
100
Vastupidi, vaidlusalune otsus sisaldab asjaolusid, mis näitavad selgelt, et komisjon võttis selle otsuse vastuvõtmiseks Gazpromi kohustuste sobivuse hindamisel arvesse liidu energiapoliitika eesmärke, jälgides eelkõige seda, et tagatakse gaasi piiriülene vaba liikumine ja pakutakse puudutatud riikide tarbijatele alternatiivseid tarneid naaberriikidest, ning seda, et hinnad ei erine Lääne-Euroopa konkurentsivõimelistest võrdlushindadest.
101
Seega tuleb tagasi lükata esimese väite kolmas osa ning seetõttu esimene väide tervikuna ning ka teine väide.
5.
Kolmas väide
102
Kolmandas väites, mille kohaselt on rikutud määruse nr 1/2003 artikli 9 lõiget 1, leiab Orlen, et Üldkohus tõlgendas valesti mõistet „ilmne hindamisviga“, kui ta uuris, kuidas komisjon oli hinnanud võetud kohustuste sobivuse analüüsimisel keerukaid majanduslikke ja tehnilisi küsimusi. Euroopa Kohtu kohtupraktika kohaselt on see mõiste väidetavalt kohaldatav neljal juhul, nimelt juhul, kui otsuse vastuvõtja analüüsi aluseks olevad asjakohaseid fakte ei ole õigesti hinnatud, kui see vastuvõtja on jätnud arvesse võtmata olulised asjaolud, kui vastuvõtja on oma analüüsi üles ehitanud asjasse puutumatule asjaolule, või kui vastuvõtja ei ole järginud nõutud tõendatuse taset. Seda arvestades on Üldkohus muu hulgas kohustatud hindama, kas tõendid, millele komisjon tugines, on piisavalt täpsed, usaldusväärsed ja sidusad, kas need on käsitatavad asjasse puutuvate andmete kogumina, mida keerulise olukorra hindamisel tuleb arvesse võtta, kas need toetavad järeldusi, mis komisjon nende pinnalt on teinud, ning lõpuks seda, kas need võimaldavad tänu oma kvaliteedile tulevikku suunatud analüüsi.
103
See väide koosneb kahest osast.
a)
Kolmanda väite esimene osa
1) Poolte argumendid
104
Kolmanda väite esimeses osas, mille kohaselt ei võtnud Üldkohus arvesse komisjoni vigade kumulatiivset mõju Gazpromi kohustuste sobivuse üldisele analüüsile, väidab Orlen eelkõige, et vajadus võtta seda kumulatiivset mõju arvesse tuleneb liidu kohtu väljakujunenud praktikast. Üldkohus leidis aga vaidlustatud kohtuotsuses ekslikult, et ta võis hinnata neid vigu üksteisest sõltumatult, st analüüsida eraldi kõiki komisjoni meetmeid ja võimalikke vigu, jätmata seega andmata hinnangu selle institutsiooni tegevusele üldiselt. Just niisuguste eraldiseisvate analüüside põhjal järeldas Üldkohus, et ei ole tehtud ilmset hindamisviga, samas kui nende vigade koos arvesse võtmine oleks viinud selleni, et ta oleks pidanud tunnistama niisuguse ilmse vea olemasolu, kuna Gazpromi kohustuste eri elemendid ei olnud üksteisest eraldiseisvad ega üksteist mittemõjutavad. Gazpromi hinnapraktika ja territoriaalsete piirangutega seotud kohustused on nimelt keerukad mehhanismid, mis koosnevad suuresti üksteisest sõltuvatest elementidest.
105
Niisugune ilmse hindamisvea kontrolli kriteeriumide väär kohaldamine väljendub väidetavalt eriti Üldkohtu hinnangus teemal, mis puudutas komisjoni loobumist Jamaliga seotud vastuväidetest.
106
Igal juhul oleks Üldkohus pidanud vaidlusaluse otsuse tühistama ka osas, milles see ei lahenda kõiki komisjoni tõstatatud konkurentsiprobleeme.
107
Komisjon vaidleb nendele argumentidele vastu.
2) Euroopa Kohtu hinnang
108
Esiteks, mis puudutab argumente, mis käsitlevad Jamaliga seotud vastuväidetest loobumist ja seda, et ei ole vastatud kõigile komisjoni esialgsetele mureküsimustele, mis hõlmavad ka neid vastuväiteid, siis tuleb need argumendid käesoleva kohtuotsuse punktidele 57 ja 64 viidates tagasi lükata.
109
Teiseks tuleb hagejal, kes nõuab määruse nr 1/2003 artikli 9 alusel komisjoni poolt vastu võetud otsuse tühistamist, tõendada, et komisjon on teinud ilmse hindamisvea. Käesolevas asjas piirdub Orlen aga abstraktse arutluskäiguga, mis põhineb vigade kumuleerumise ideel, tõendamata selle konkreetset asjakohasust. Sellega seoses täpsustab komisjon, et Orlen ei väitnud Üldkohtus, et hinnata oleks tulnud kõiki komisjonile ette heidetud vigu nende kogumis. Nimelt nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktist 398, et ainult Overgas esitas sellise argumendi, mida Üldkohus õigesti analüüsis ja mille ta seejärel tagasi lükkas.
110
Kolmandaks, vastupidi sellele, mida väidab Orlen, ei ilmne ei vaidlusalusest otsusest ega vaidlustatud kohtuotsusest, et komisjon või Üldkohus oleks Gazpromi võetud kohustuste üldisest analüüsist loobunud.
111
Nimelt tuleb komisjoni puhul märkida, et üldisest lähenemisest, mida ta kasutas kohustuste analüüsimisel, annavad tunnistust vaidlusaluse otsuse põhjendused 160–164. Sellega seoses ei ole selle institutsiooni valik esitada iga kohustuse proportsionaalsuse küsimus eraldi tema tõstatatud mureküsimustest piisav, et seada seda üldist lähenemist kahtluse alla.
112
Üldkohtu kohta tuleb märkida, et vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 195–202 ja 310–319 nähtub, et Üldkohus hindas üldiselt nii tariife käsitlevaid kohustusi kui ka territoriaalseid piiranguid käsitlevaid kohustusi. Vaidlustatud kohtuotsuse punkt 398, mida on juba mainitud käesoleva kohtuotsuse punktis 109, on veel üks näide üldise hinnangu andmisest, et hinnata võimalikku ilmset hindamisviga.
113
Neljandaks tuleb ümber lükata Orleni väide, mille kohaselt oleks Üldkohus pidanud tuvastama, et komisjoni ilmne hindamisviga tulenes käesolevas asjas komisjoni tehtud lihtsate vigade kuhjumisest. See saaks olla tõsi ainult juhul, kui Üldkohus oleks tuvastanud, et vähemalt üks komisjoni poolt heaks kiidetud kohustustest on sobimatu, mistõttu see võib ka muud kohustused kahtluse alla seada, kui on tõendatud, et need kohustused on omavahel seotud. Ent see ei ole nii.
114
Kuigi on tõsi, et tarnepunkte puudutavate kohustuste sobivuse analüüsis tõi Üldkohus välja teatavad rikkumised, mis puudutasid nende kohustuste hindamist komisjoni poolt, ei leidnud ta siiski, et rikkumised mõjutaksid kuidagi kohustuste tõhusust. Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 96 märkis, puudutavad Üldkohtu kaalutlused komisjoni hinnangu kohta pigem metodoloogiat, mida komisjon oma analüüsis kasutas, kui kohustuste ebapiisavust.
115
Samuti tuleb meenutada, nagu on rõhutatud käesoleva kohtuotsuse punktis 48, et ilmse hindamisvea olemasolu ei saa tuvastada pelga komisjoni puuduse või tegevusetuse tõttu, kuna saavutatud peab olema teatav raskusaste, mis võib komisjoni analüüsi põhjendatuse kahtluse alla seada.
116
Eelnevast tuleneb, et kolmanda väite esimene osa tuleb tagasi lükata.
b)
Kolmanda väite teine osa
1) Poolte argumendid
117
Oma kolmanda väite teises osas, mille kohaselt ei võetud Gazpromi kohustuste eri osade sobivuse analüüsis arvesse Gazpromi kohustuste tulevikku suunatud laadi, väidab Orlen, et Euroopa Kohtu kohtupraktika kohaselt peab komisjon seoses kohustustega, mille eesmärk on kõrvaldada konkurentsiküsimused (st lõpetada esialgses hinnangus komisjoni tuvastatud konkurentsivastane tegevus, taastada konkurents turul ja vältida rikkumiste kordumist), käsitlema eriti ettevaatlikult hüpoteese, milles on ette nähtud olukorra negatiivne areng. Selles kontekstis peab Üldkohus kontrollima, kas komisjon tegi selle analüüsi õigesti, tuginedes samal ajal nii „kohaldatavale varasemale kogemusele“ kui ka „kontrollile, kas on tõenäoline, et kõik tingimused, mis peavad olema kumulatiivselt täidetud, on täidetud“.
118
Käesoleval juhul on esimene näide Üldkohtu veast see, et analüüsides hindade läbivaatamise tingimuse lisamise kohustuse sobivust, lähtus ta üksnes vaidlusaluse otsuse vastuvõtmise ajal turul valitsenud olukorrast, jättes täielikult kõrvale tulevikku suunatuse aspekti.
119
Teine näide veast, mille Üldkohus tegi selle kontrollimata jätmisega, kas komisjon on teinud piisava tulevikku suunatud analüüsi, seisneb selles, et ta ei kontrollinud, mitu kumulatiivset tingimust peab olema täidetud, et saavutada vaidlusaluse otsuse punktis 135 nimetatud hinnaeesmärk kindlustada Gazpromi klientidele selge lepinguline õigus, mis tagab, et nende gaasihinnad jäävad tulevikus õiglaseks ja konkurentsivõimeliseks.
120
Järelikult ei hinnanud Üldkohus õigesti oma analüüsi aluseks olevaid asjakohaseid fakte ning igal eespool nimetatud veal oli otsene mõju vaidlusalusele otsusele.
121
Komisjon vaidleb nendele argumentidele vastu.
2) Euroopa Kohtu hinnang
122
Nii vaidlusaluse otsuse kui ka vaidlustatud kohtuotsuse sisu lükkavad Orleni väited ümber.
123
Nimelt, vastupidi Orleni väidetule võtsid komisjon ja Üldkohus selgelt arvesse turu võimalikku tulevast arengut, nagu nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktist 158, ja see oli ka põhjus, miks Üldkohus pidas selle kohtuotsuse punktis 155 piisavaks, et lõplikud kohustused näevad ette hindade läbivaatamise tingimuse, mitte ei kohusta viivitamata muutma olemasolevates tingimustes ette nähtud hinnavalemeid.
124
Orlen tõlgendab vaidlustatud kohtuotsuse viimati nimetatud punkti valesti, väites, et Üldkohus hindas Gazpromi pakutud hindade läbivaatamise tingimuse sobivust üksnes vaidlusaluse otsuse vastuvõtmise ajal esinenud turuolukorra seisukohast. Üldkohus kinnitas selles vaid, et komisjon on oma hinnangus võtnud nõuetekohaselt arvesse ka selle otsuse vastuvõtmise ajal valitsenud turuolukorda. Lisaks nähtub vaidlustatud kohtuotsuse punktidest 156–158 selgelt, et Üldkohus kontrollis ka tegelikult komisjoni tulevikku suunatud hinnangu õigsust. Sellega seoses tuleb asjaolu, et selle otsuse vastuvõtmise ajal olid hinnad konkurentsivõimelised, mõista seoses Gazpromile antud kümnenädalase tähtajaga, et muuta kõiki lepinguid ja lisada nendesse hindade läbivaatamise tingimus.
125
Lisaks hindas Üldkohus piisavalt ka seda, kuidas tänu kohustustega kehtestatud hindade läbivaatamise tingimustele oli võimalik vältida sellise olukorra kordumist, kus hinnad lähevad liiga kõrgele.
126
Järelikult tuleb kolmanda väite teine osa ja see väide tervikuna tagasi lükata.
6.
Neljas väide
127
Neljas väide põhineb määruse nr 1/2003 artikli 9 lõike 2 rikkumisel.
128
See väide koosneb kahest osast.
a)
Neljanda väite esimene osa
1) Poolte argumendid
129
Neljanda väite esimeses osas väidab Orlen, et Üldkohus põhjendas määruse nr 1/2003 artikli 9 lõikes 2 ette nähtud menetluse uuendamise võimalust sellise kohustuse rikkumisega, mille sisu oli ta tõlgendanud vaidlusaluse otsuse põhjendustest, mitte resolutsioonist lähtudes.
130
Artikli 9 lõike 2 punktist b tuleneb selgelt, et kui asjaomane ettevõtja ei täida kohustusi, mille komisjon on heaks kiitnud, on komisjonil õigus menetlus uuendada. Seega on oluline üheselt kindlaks määrata kõnealuse kohustuse sisu.
131
Vaidlusaluse otsuse resolutsiooni tõlgendamine ei peaks seisnema resolutsioonis sisalduvate kohustuste sisu täiendamises, nagu seda tegi Üldkohus, vaid nende tõlgendamises, eelkõige kahtluste korral kõnealuse resolutsiooni grammatilise tõlgenduse suhtes. Seda kinnitab väidetavalt kohtupraktika, mille kohaselt tuleb põhimõtteliselt hagi esitada õigusakti resolutsiooni, mitte põhjenduste peale, v.a juhul, kui nende sisu mõjutab selle akti resolutsioonis esitatud otsuse sisu või kui põhjendus kujutab endast akti vajalikku alust.
132
Üldkohus aga mitte ainult ei tõlgendanud vaidlusaluse otsuse põhjendustest lähtudes hinnapoliitikaga seotud kohustuste sisu – mis on osa vaidlusaluse otsuse resolutsioonist –, vaid ta ka esiteks laiendas ekslikult seda sisu, hõlmates sellesse asjaolud, mida resolutsioonis ilmselgelt ei olnud, ja teiseks andis niisuguse laiendatud esemega otsuse alusel võimaluse menetlus uuendada, eelkõige juhul, kui vahekohtud ei järgi „platvormihindu“ puudutavaid andmeid, mis võimaldavad läbivaadatud hinnad kindlaks määrata. Kuna komisjon ei täpsustanud selgelt, mida ta menetluse uuendamise põhjuste seisukohast kohustuse täitmata jätmisena silmas pidas, ei saanud Üldkohus sellest õiguspäraselt tuletada argumenti kõnealuse kohustuse sobivuse kasuks.
133
Lisaks ei ole komisjon kohustatud menetlust uuendama, kui Gazprom rikub oma kohustusi, sest tal on selles küsimuses lai kaalutlusõigus. Järelikult ei ole põhjendatud argument, et komisjoni õigus menetlus uuendada nende kohustuste rikkumise korral tõendab nende kohustuste sobivust.
134
Komisjon vaidleb nendele argumentidele vastu.
2) Euroopa Kohtu hinnang
135
Nagu juba märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 67, ei väljenda lihtsalt see, et komisjon meenutas, et kõnealused kohustused võivad kaasa tuua menetluse uuendamise määruse nr 1/2003 artikli 9 lõike 2 alusel, kui asjaomane ettevõtja neid ei täida, mitte tahet neid kohustusi tagantjärele täiendada, vaid kontrollida nende täitmist. Samamoodi viitas Üldkohus võimalusele menetlus uuendada ja määrata määruse nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 punkti c alusel trahv, kui Gazprom peaks oma kohustusi rikkuma. Tegemist on lihtsa meeldetuletusega, mis on mõeldud selleks, et Gazprom neid kohustusi täidaks.
136
Samuti on täiesti loogiline, et Üldkohus tõlgendas vaidlusaluse otsuse resolutsiooni selle põhjendusi arvestades. Asjaolu, et otsuse resolutsiooni õige tõlgenduse põhjendamiseks on tuginetud selle otsuse põhjendustele, ei kujuta endast õigusnormi rikkumist, vaid on tavapärane tõlgendamistehnika. Vastupidi Orleni väidetule ei täiendanud Üldkohus resolutsiooni elementidega, mida resolutsioonis ei olnud, vaid ta tõlgendas seda üksnes põhjenduse sisu arvestades. Täpsemalt piirdus Üldkohus sellega, et vastuseks Orleni väidetele selgitas ta, mida tuleb mõista kohustusena, mida on kirjeldatud lõplike kohustuste punkti 19 alapunktis iv, ilma et ta oleks selle punkti sõnastusega vastuollu läinud või väljunud selle raamest, ning ta tõlgendas seda kohustust selle sisu ja eesmärgi alusel mõistlikult.
137
Seega tuleb neljanda väite esimene osa tagasi lükata.
b)
Neljanda väite teine osa
1) Poolte argumendid
138
Neljanda väite teises osas esitab Orlen argumendi, et Üldkohus tugines määruse nr 1/2003 artikli 9 lõike 2 punktis a ette nähtud võimalusele menetlus uuendada niisuguseid asjaolusid esile tuues, millel vaidlusalune otsus ei põhinenud ja millel puudub igasugune seos selle otsuse esemega.
139
Kui seda sätet õigesti tõlgendada, on komisjonil võimalik menetlus uuendada, kui üks asjaoludest, millel otsus põhineb, on olulisel määral muutunud. Nimetatud säte puudutab seega asjaolusid, mis esinesid komisjoni otsuse vastuvõtmise ajal ja mida ta oli seetõttu analüüsinud. Üldkohus eiras aga seda tõlgendust, kohaldades seda eelkõige kahte liiki asjaoludele.
140
Esiteks leidis Üldkohus, et isegi kui gaasi- ja naftahindade lähenemine on lühiajaline nähtus, on see, kui tulevikus mingit lähenemist ei toimu, käsitatav vaidlusaluse otsuse vastuvõtmise ajal esinenud asjaolude muutusena, mis lubab komisjonil sama sätte alusel tegutseda.
141
Teiseks väidab Orlen, et Üldkohtu hinnangul tuli ka arvesse võtta seda, et selle otsuse vastuvõtmise hetkel ei esinenud asjaolusid, nagu Nord Stream 2 gaasijuhtme mittetoimivus, Gazpromi poolt gaasivarustusele piirangute seadmine või Gazpromi poolt uute gaasitarnetingimuste kehtestamine, sest kui niisugused asjaolud peaksid ilmnema tulevikus, võivad need kaasa tuua menetluse uuendamise komisjoni poolt määruse nr 1/2003 artikli 9 lõike 2 punkti a alusel.
142
Seetõttu leidis Üldkohus väidetavalt, et tulevikus aset leidvad ja oma ulatuselt ja laadilt määratlemata sündmused, mis oma olemuselt ei ole vaidlusaluse otsuse aluseks olevad faktilised asjaolud, õigustavad sellist uuendamist, kuid see on vastuolus selle sätte õige tõlgendusega.
143
Komisjon vaidleb nendele argumentidele vastu.
2) Euroopa Kohtu hinnang
144
Nagu komisjon oma vastuses apellatsioonkaebusele märkis, tuleneb määruse nr 1/2003 artikli 9 lõike 2 punktist a, et komisjoni heaks kiidetud kohustustel on mõte vaid siis, kui nende vastuvõtmise aluseks olnud asjaolusid ei ole oluliselt muudetud, vastasel juhul on vaja menetlus uuendada, et kohandada asjaomased kohustused uute asjaoludega.
145
Esiteks, vastupidi Orleni väidetule piirdus Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 426 selle meenutamisega, et komisjon võis vajaduse korral kasutada selles sättes ette nähtud võimalust menetlust uuendada, kui üks faktilisi asjaolusid, millel asjaomane otsus rajaneb, oluliselt muutub, eelkõige gaasiturgude arengu korral.
146
Teiseks ei rikkunud Üldkohus õigusnormi, kui ta tõlgendas selles sättes sisalduvat fraasi „asjaolud, millel otsus põhineb, on olulisel määral muutunud“. Eelkõige ei märkinud ta, et kõik tulevased sündmused, millega Orleni kartused olid seotud, eelkõige Nord Stream 2 torujuhtme puhul, kujutasid endast sellist muutust.
147
Seega ei laiendanud Üldkohus ülemääraselt määruse nr 1/2003 artikli 9 lõike 2 punkti b kohaldamisala.
148
Neljanda väite teine osa tuleb seetõttu tagasi lükata.
149
Kõigest eeltoodust tuleneb, et see väide tuleb tagasi lükata ja seega apellatsioonkaebus tervikuna rahuldamata jätta.
V. Vastuapellatsioonkaebuse analüüs
150
Overgas palub vastuapellatsioonkaebuses, et vaidlustatud kohtuotsus tühistataks.
A. Vastuapellatsioonkaebuse vastuvõetavus
1.
Poolte argumendid
151
Gazprom väidab, et Overgasil puudub vastuapellatsioonkaebuse esitamiseks huvi. Lisaks ei puuduta vaidlustatud kohtuotsus teda otseselt. Järelikult on apellatsioonkaebus vastuvõetamatu.
152
Esiteks ei kahjusta lõplikud kohustused Overgasi majanduslikke ega õiguslikke huve. Isegi kui ta möönab, et tõenäoliselt on olemas paremaid kohustusi, ei tõenda see, et lõplikud kohustused on Overgasile kahjulikud.
153
Teiseks ei anna lõplike kohustuste tühistamine Overgasile mingit eelist. Vastupidi, kui need oleks tulnud kehtetuks tunnistada, ei oleks olnud kindel, et komisjon oleks muutnud siduvaks rangemad kohustused või et Gazprom oleks olnud valmis neid võtma. Vastuapellatsioonkaebuse vastuvõetavuse tõendamiseks ei piisa lihtsast hüpoteetilisest ja teoreetilisest võimalusest, et väidetavalt on olemas „paremad“ kohustused.
154
Overgas väidab repliigis, et vastuapellatsioonkaebus on vastuvõetav, kuna vaidlusalune otsus puudutab teda otseselt Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 lõike 2 tähenduses. Tema majanduslikes huvides on selgelt see, et komisjon teeks soodsama otsuse, mis seisneks tõhusates õiguslikes meetmetes. Sellist tulemust ei saa de iure saavutada seni, kuni vaidlusalust otsust ei ole tühistatud.
155
Orlen palub samuti, et vastuapellatsioonkaebus tunnistataks vastuvõetavaks.
2.
Euroopa Kohtu hinnang
156
Piisab, kui märkida, et Overgasi huvi esitada vastuapellatsioonkaebus on tõendatud – isegi kui ta tegutseb Bulgaaria gaasiturul, mis ei ole otseselt vaidlusaluse otsusega siduvaks muudetud lõplike kohustuste ese –, kuna ta astus esimeses kohtuastmes Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo nõuete toetuseks menetlusse ning Üldkohus jättis viimase hagi vaidlustatud kohtuotsusega rahuldamata.
B. Sisulised küsimused
157
Overgas põhjendab vastuapellatsioonkaebust kahe väitega.
1.
Esimene väide
a)
Poolte argumendid
158
Esimeses väites leiab Overgas, et Üldkohus rikkus Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 40 lõiget 2 koostoimes artikli 53 lõikega 1, kuna ta leidis, et Overgasi menetlusse astuja seisukohtades esitatud argumendid on Bulgaaria gaasisüsteemi puudutavas osas vastuvõetamatud.
159
Üldkohus eksis, kui ta leidis, et need argumendid väljuvad vaidluse eseme piiridest. Vaidluse eseme kindlaksmääramine tühistamishagi raames ei ole mitte Üldkohtu, vaid ainult hageja, st käesoleval juhul Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo ülesanne. Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo on aga vaidluse eseme määratlenud laialt, sh territoriaalsete piirangute puhul. Seega hõlmab see Bulgaariat puudutavaid kohustusi. Lisaks on Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo tõlgendus, mille Üldkohus andis eelkõige vaidluse eseme võimalikele piiridele, osaliselt vastuoluline, suurel määral ebaselge ja üldiselt kokkusobimatu Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo selge seisukohaga, mis on esitatud tema hagiavalduses.
160
Selle seisukoha põhjendamiseks kinnitab Overgas, et esimeses kohtuastmes Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo esitatud väited käsitlesid teatavaid probleeme ja vigu, mis nähtuvad vaidlusaluse otsuse sisust ja mille puhul on Poola turg – mida viimati nimetatud äriühing paremini tundis –, vaid üks näide teiste hulgas, ilma et see tähendaks, et Bulgaaria gaasiturg tuleks vaidluse esemest välja jätta.
161
Orlen leiab, et tuleb nõustuda nii esimese väitega kui ka Overgasi nõudega tühistada vaidlustatud kohtuotsus tervikuna.
162
Komisjon palub esimese väite tagasi lükata.
b)
Euroopa Kohtu hinnang
163
Kõigepealt tuleb meenutada, et Bulgaariat puudutava kohustuse raames võttis Gazprom endale kohustuse muuta gaasi tarne- ja ülekandelepinguid, et kõrvaldada Bulgaaria edastusvõrgu halduril olnud lepingulised takistused ja viia see võrk nii liidu teisese õiguse nõuetega kooskõlla. Need nõuded puudutavad eelkõige riiki sisse ja sealt välja juhtimise süsteemi rakendamist, naaberriikide võrguettevõtjate vahel võrkudevahelise ühenduse lepingute sõlmimist ja mitme võrgu kasutaja vahel ühenduspunktides gaasikoguste jaotamise reeglite kehtestamist. Need nõuded hõlbustavad piiriülest gaasikaubandust, soodustavad konkurentsi ja tagavad siseturu integratsiooni.
164
Samuti viitas Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo Üldkohtule esitatud hagis Bulgaariaga seotud kohustusele vaid ühel korral ega esitanud ühtegi väidet selle kohustuse sobivuse kohta. Otse vastupidi, ta väitis, et Gazprom oleks pidanud välja pakkuma ja komisjon muutma siduvaks ka teiste puudutatud riikide peale Bulgaaria, sh Poola, gaasiturgude jaoks kohustuse, mis oleks sarnane Bulgaariaga gaasituru suhtes kehtestatuga. Seega ei ole kahtlust, et viimati nimetatud kohustus ületas Üldkohtule esitatud vaidluse eseme.
165
Lõpuks vastas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 409 Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo väitele, mis puudutas üldiselt territoriaalsete piirangutega seotud kohustuste ebapiisavust, ning asus seisukohale, et komisjon ei ole teinud ilmset hindamisviga. Üldkohus võttis oma hinnangus siiski arvesse asjaolu, et Polskie Górnictwo Naftowe i Gazownictwo ei olnud mingil viisil vaidlustanud Bulgaariaga seotud kohustuse piisavust.
166
Seega on tõendatud, et Bulgaariaga seotud kohustus ei kuulunud Üldkohtule esitatud hagiavalduses piiritletud vaidluse esemesse, mistõttu Üldkohus leidis õigesti, et Overgasi menetlusse astuja seisukohtades esitatud argumendid olid Bulgaaria gaasisüsteemi puudutavas osas vastuvõetamatud.
167
Järelikult tuleb esimene väide tagasi lükata.
2.
Teine väide
a)
Poolte argumendid
168
Teises väites leiab Overgas, et Üldkohus rikkus põhjendamiskohustust, mis tuleneb Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklist 36 koostoimes artikli 53 lõikega 1.
169
Nimelt ei täpsustanud Üldkohus, kuidas ta arvutas need neli tegurit, mis piiravad tarnepunktidega seotud kohustuste kohaldamisala, viisi, kuidas tuli mõõta nende nelja teguri kumulatiivset mõju, ega võrdlusalust, mida kasutati, et jõuda järeldusele, et isegi need mõjud kõik koos ei andnud tulemuseks komisjoni ilmset hindamisviga nende kohustuste heakskiitmisel. Üldkohus ei ole väidetavalt esitanud ühtegi selgitust meetodi kohta, mida ta selles suhtes kohaldas, ega ammugi mitte selle kohta, kuidas ta seda käesoleva juhtumi eriomaste asjaolude suhtes kohaldas.
170
Orlen ei võta teise väite suhtes seisukohta. Komisjon leiab, et väide on vastuvõetamatu, kuna see on liiga ebatäpne.
b)
Euroopa Kohtu hinnang
171
Tuleb meenutada, et Üldkohtul lasuv põhjendamiskohustus paneb talle üksnes kohustuse teha selgelt ja ühemõtteliselt teatavaks tema järgitud arutluskäik, et huvitatud isikud mõistaksid vastuvõetud otsuse põhjendusi ja Euroopa Kohus saaks teostada kohtulikku kontrolli (26. juuli 2017. aasta kohtuotsus Staatliche Porzellan-Manufaktur Meissen vs. EUIPO, C‑471/16 P, EU:C:2017:602, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika), kuid ta ei pea esitama põhjendust, mis vastab ammendavalt kõigile menetlusosaliste esitatud argumentidele (vt selle kohta 4. märtsi 2021. aasta kohtuotsus Liaño Reig vs. Ühtne Kriisilahendusnõukogu, C‑947/19 P, EU:C:2021:172, punkt 27 ja seal viidatud kohtupraktika).
172
Käesoleval juhul nähtub eelkõige kõne all oleva kohtuotsuse punktidest 77 ja 114, et Üldkohus kontrollis ja põhjendas oma analüüsi komisjoni hinnangu kohta tarnepunktidega seotud kohustustele. Asjaolu, et vaidlustatud kohtuotsuse asjaomased lõigud ei ole nii üksikasjalikud, kui Overgas oleks soovinud, ei võimalda järeldada, et Üldkohus ei põhjendanud seda kohtuotsust selles osas piisavalt.
173
Seega tuleb teine väide tagasi lükata ja järelikult vastuapellatsioonkaebus tervikuna rahuldamata jätta.
VI. Kohtukulud
174
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 184 lõikes 2 on ette nähtud, et kui apellatsioonkaebus on põhjendamatu, siis otsustab Euroopa Kohus kohtukulude jaotuse.
175
Kodukorra artikli 138 lõike 1 kohaselt, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse apellatsioonimenetluse suhtes, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
176
Kuna käesolevas asjas on Orlen kohtuvaidluse apellatsioonimenetluses kaotanud, tuleb tema kohtukulud jätta tema enda kanda ja mõista temalt välja komisjoni ja Gazpromi apellatsioonimenetluse kohtukulud vastavalt viimaste nõudele. Kuna käesolevas asjas on Overgas kohtuvaidluse vastuapellatsioonkaebuse menetlemisel kaotanud, tuleb tema kohtukulud jätta tema enda kanda ja mõista temalt välja komisjoni ja Gazpromi kohtukulud seoses vastuapellatsioonkaebusega vastavalt viimaste nõudele.
177
Samuti, vastavalt kodukorra artikli 140 lõikele 1, mida kodukorra artikli 184 lõike 1 alusel kohaldatakse ka apellatsioonimenetluse suhtes, kannavad menetlusse astunud liikmesriigid ja institutsioonid ise oma kohtukulud. Poola Vabariik, kes astus menetlusse esimeses kohtuastmes, kannab seega ise oma kohtukulud.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (teine koda) otsustab:
1.
Jätta apellatsioonkaebus ja vastuapellatsioonkaebus rahuldamata.
2.
Jätta seoses apellatsioonkaebusega Orlen S.A. kohtukulud tema enda kanda ning mõista temalt välja Euroopa Komisjoni, Gazprom PJSC ja Gazprom export LLC kohtukulud.
3.
Jätta seoses vastuapellatsioonkaebusega Overgas Inc. kohtukulud tema enda kanda ning mõista temalt välja Euroopa Komisjoni, Gazprom PJSC ja Gazprom export LLC kohtukulud.
4.
Jätta Poola Vabariigi kohtukulud tema enda kanda.
Allkirjad
(
*1
)	Menetluskeel: poola.