62002CC0183_ET
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
Apellatsioonkaebus
–
Riigiabi
–
Maksumeetmed
–
Meetmete valikuline iseloom
–
Võimu kuritarvitamine
–
Õiguspärase ootuse kaitse
I. Sissejuhatus
1. Comunidad Autónoma del País Vasco (edaspidi „Baskimaa”) ja Baskimaal asuv kohalik omavalitsus Territorio Histório de Álava, kellel on maksuõiguse valdkonnas seadusandlik pädevus (edaspidi „Álava”), andsid 90ndatel aastatel Álavas kahele tööstusüksusele toetusi ja maksusoodustusi.
2. Esiteks ehitas Daewoo Electronics Manufacturing España SA (Demesa) külmikute tehase Álavasse. Teiseks asutas Ramondín SA või täpsemalt Ramondín Cápsulas SA(2) samas regioonis oma veini- ja vahuveinipudelite korkide tehase.
3. Mõlemal juhul vaidlustas komisjon abimeetmed kui ebaseadusliku abi ja nõudis selle tagastamist.(3) Esimese Astme Kohus tühistas 6. märtsi 2002. aasta otsusega(4) osaliselt komisjoni otsuse Demesale antud soodustuste osas. Samal päeval langetatud teises otsuses(5) jättis ta rahuldamata hagid, millega taotleti Ramondíni kasuks võetavate meetmete otsuse tühistamist.
4. Käesolevas neljas apellatsioonkaebuses vaidlevad abisaajad ettevõtted ja Álava esimeses astmes tehtud kohtuotsuste vastu osas, milles ei tühistatud komisjoni otsuseid. Kõigis neljas menetluses on vaidluse esemeks Álava maksumeede, mille kohaselt antakse 45%list maksukrediiti ettevõtte asutamisel investeeritud summalt. Kohtuasjades C-186/02 P ja C-188/02 P, mis puudutavad Ramondínile antud riigiabi, on lisaks veel küsimus uutele asutatud ettevõtetele maksubaasi vähendamise õiguspärasuses.
5. Kuigi neid menetlusi ei ole Euroopa Kohtus veel liidetud, on mõistlik neid apellatsioonkaebusi käsitleda ühes ettepanekus, kuna kõigis menetlustes tõusetuvad laiemalt samad õiguslikud küsimused. Põhiküsimus on eelkõige selles, kas komisjon ja Esimese Astme Kohus on Álava antud maksusoodustused õigesti määratlenud riigiabina ja kas komisjon on oma võimu kuritarvitanud ning kas ta on sellega riivanud õiguspärase ootuse põhimõtet.
II. Vaidlusalused maksusoodustused
6. Otsuse Demesa punktis 8 ja otsuse Ramondín punktis 4 kirjeldab Esimese Astme Kohus Álavas kehtivat 45%list maksukrediiti investeeringusummalt järgmiselt:
„20. detsembri 1994. aasta Norma Foral’i nr 22/1994 (kohaliku omavalitsuse õigusakt), millega kehtestatakse Álava provintsi 1995. aasta eelarve (13. jaanuari 1995. aasta Boletín Oficial del Territorio Histórico de Álava (BOTHA) nr 5), kuuendas lisasättes sätestatakse:
„Ajavahemikul 1. jaanuarist – 31. detsembrini 1995 uue põhivara soetamiseks 2,5 miljardit Hispaania peseetat (ESP) ületavatele investeeringutele antakse vastavalt Diputación Foral de Álava kokkuleppele Diputación Foral de Álava poolt kindlaksmääratud investeeringusummalt 45%list maksukrediiti, mida kohaldatakse makstava maksu lõppsumma suhtes.
Krediidi andmata jätmisel maksusumma ebapiisavuse tõttu võib soodustust kohaldada Diputación Foral de Álava kokkuleppe sõlmimise aastale järgneva üheksa aasta jooksul.
Diputación Foral de Álava kokkuleppes nähakse ette igal üksikjuhtumil kohaldatavad tähtajad ja piirangud.
Käesoleva sätte alusel antavad soodustused on kokkusobimatud mistahes muude samadele investeeringutele laienevate maksusoodustustega.
Lisaks määrab La Diputación Foral de Álava kindlaks investeerimise kestuse, mille hulka võib arvata investeerimise aluseks oleva projekti ettevalmistuse käigus tehtud investeeringud.””
7. Lisaks nähakse 5. juuli 1996. aasta Norma Foral’i nr 24/1996 (9. augusti 1996. aasta BOTHA nr 90) artiklis 26 ette teatud tingimustel järkjärguline mitu aastat kestev maksubaasi vähendamine.(6)
III. Kohtuasjade C-183/02 P ja C-187/02 P (Demesa) asjaolud ja menetlus
A. Asjaolud, haldusmenetlus ja komisjoni otsus
8. Asjaolud ja menetluse kuni komisjoni otsuse tegemiseni osas, milles see puudutab apellatsioonkaebust, võib kokku võtta järgnevalt.(7)
9. 13. märtsil 1996 sõlmisid Baskimaa ametiasutused ja Demesa emaettevõte Daewoo Electronics Co. Ltd koostööleppe, milles Daewoo Electronics võttis kohustuse asutada Baskimaal külmikute tootmistehase. Baskimaa ametiasutused lubasid omakorda toetada nimetatud projekti mitmete toetuste andmisega. Nähti ette 11 835 600 000 Hispaania peseeta ( ca
71 miljonit eurot) suurune investeering ja 745 töökoha loomine. Demesa alustas ettevõtte rajamisega 1996. aasta novembris.
10. Lisaks Baskimaa antud toetustele, mis ei ole apellatsioonkaebuse kontekstis enam määrav, andis Álava 21. oktoobri 1997. aasta otsusega nr 737/1997 Demesale vastavalt Norma Foral’is nr 22/1994 sätestatule investeeringusummalt veel 45%list maksukrediiti.
11. Pärast seda, kui komisjon oli 1996. aasta juunis saanud mitmelt kodumasinate tootjate ühenduselt kaebusi, algatas ta haldusmenetluse, mis lõpetati 24. veebruaril 1999 tehtud otsusega 1999/718/EÜ.(8)
12. Otsuse artikli 1 punktis d märkis komisjon, et 45%line maksukrediit on ühisturuga kokkusobimatu riigiabi. Vastavalt otsuse artikli 2 lõike 1 punktile b kohustati Hispaaniat võtma vajalikke meetmeid abisaajatele antud maksukrediidist saadud tulu tagastamiseks.
B. Esimese Astme Kohtu otsus
13. Esimese Astme Kohus lükkab otsuse Demesa punktides 144–170 tagasi otsuse eelpool nimetatud sätete vaidlustamiseks esitatud väited. Eelkõige toob ta esile, et komisjon pidas õigustatult meetmeid valikulise iseloomuga meetmeks, kuna Álava ametiasutustel oli teatud kaalutlusõigus maksukrediidi andmise üle otsustamisel ja kuna eelistati ainult suurettevõtteid, mis suutsid investeerida vähemalt 2,5 miljardit Hispaania peseetat. Lisaks lükkab Esimese Astme Kohus tagasi väite, et meedet õigustab maksusüsteemi olemus ja ülesehitus.
14. Punktides 233–239 sedastab Esimese Astme Kohus, et maksukrediidiga seoses ei saa abisaajad edukalt tugineda õiguspärase ootuse kaitse põhimõttele.
C. Apellatsioonkaebus ja menetlus Euroopa Kohtus
15. Demesa (kohtuasi C-183/02 P) ja Álava (kohtuasi C-187/02 P) esitasid Esimese Astme Kohtu otsuse peale 16. mail 2002 apellatsioonkaebuse. Euroopa Kohus andis 23. oktoobri 2003. aasta määrusega Baskimaale loa menetlusse astumiseks Álava nõuete toetuseks kohtuasjas C-187/02 P. Apellatsioonkaebuse esitajad paluvad kohtuasjades C-183/02 P ja C-187/02 P Euroopa Kohtul:
1) tühistada Esimese Astme Kohtu 6. märtsi 2002. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-127/99, T-129/99 ja T-148/99,
2) teha otsus eelkõige Esimese Astme Kohtule esitatud taotuste alusel ja tühistada komisjoni 24. veebruari 1999. aasta otsuse artikli 1 punkt d ja artikkel 2,
3) teise võimalusena saata asi tagasi Esimese Astme Kohtule ja
4) mõista kohtukulud välja komisjonilt.
16. Baskimaa palub kohtuasjas C-187/02 P Euroopa Kohtult:
5) 1) tühistada Esimese Astme Kohtu 6. märtsi 2002. aasta otsus osas, milles sedastati, et vastavalt Norma Foral’ile nr 22/1994 Álava antud 45%line maksukrediit investeeringusummalt tuleb lugeda riigiabiks EÜ artikli 87 mõttes ja
6) 2) mõista kohtukulud välja komisjonilt.
17. Komisjon palub kohtuasjades C-183/02 P ja C-187/02 P Euroopa Kohtul:
7) 1) jätta apellatsioonkaebused rahuldamata ja
8) 2) mõista kohtukulud välja apellatsioonkaebuse esitajatelt.
18. Demesa tugines oma apellatsioonkaebuses esialgu kolmele väitele, nimelt: 1) maksukrediidi ebaõige määratlemine riigiabina, 2) selle ebaõige määratlemine uue riigiabina ja 3) õiguspärase ootuse põhimõtte õigusvastane kohaldamata jätmine. Demesa loobus 20. veebruari 2004. aasta kirjaga esimesest ja teisest apellatsioonkaebuse väitest.
19. Álava tugines samuti esialgu Demesa esimeses ja teises apellatsioonkaebuse väites viidatud õiguslikele vigadele, kuid loobus siis 20. veebruari 2004. aasta kirjaga osaliselt esimesest apellatsioonkaebuse väitest ja täielikult teisest väitest. Lisaks sellele tugineb Álava oma apellatsioonkaebuses kohtuotsuse põhistamata jätmisele komisjoni võimu väidetava kuritarvitamise osas.
IV. Asjaolud ja menetlus kohtuasjades C-186/02 P ja C-188/02 P (Ramondín)
A. Asjaolud, haldusmenetlus ja komisjoni otsus (9)
20. Ramondín otsustas 1997. aastal viia oma Logroño (Comunidad Autónoma de La Rioja, edaspidi „La Rioja”) pudelikorkide valmistamise tehase üle Laguardiasse Álavas. Álava otsusega nr 738/1997 anti Ramondínile 45%list maksukrediiti Álavas asutatava ettevõtte investeeringusummalt. Ramondín sai lisaks veel uue asutatud ettevõttena kasu maksusoodustuse süsteemi alusel.
21. La Rioja abimeetmete kohta esitatud kaebuse alusel viis komisjon läbi haldusmenetluse, mis lõpetati 22. detsembril 1999 tehtud otsusega 2000/795/EÜ.(10)
22. Otsuse artikli 2 punktides a ja b tõdes komisjon, et Ramondínile maksusoodustusena antud abi ja osaliselt ka investeeringusummalt antud 45%line maksukrediit on ühisturuga kokkusobimatu riigiabi. Vastavalt otsuse artikli 3 lõikele 1 kohustati Hispaaniat võtma riigiabi tagasi.
B. Esimese Astme Kohtu otsus
23. Esimese Astme Kohus jättis Ramondíni ja Álava hagid rahuldamata. Selle põhjenduseks toob ta nii kohtuotsuse punktides 23–65 kui ka viidatud otsuse Demesa osades esile, et komisjon käsitles õigustatult maksukrediiti valikulise iseloomuga meetmena, mida ei saa õigustada maksusüsteemi olemuse ja ülesehitusega.
24. Lisaks lükkab Esimese Astme Kohus tagasi väite, et komisjon on võimu kuritarvitanud, hinnates meedet riigiabi raamides, selle asemel, et välja pakkuda ühtlustamismeetmeid EÜ artiklite 96 ja 97 alusel (kohtuotsuse punktid 84 ja 85).
C. Apellatsioonkaebus ja menetlus Euroopa Kohtus
25. Ramondín (kohtuasi C-186/02 P) ja Álava (kohtuasi C-188/02 P) esitasid vastavalt 15. ja 16. mail 2002 Esimese Astme Kohtu otsuse peale apellatsioonkaebused. Euroopa Kohtu 6. märtsi 2003. aasta määrusega kaasati kohtuasjades C-186/02 P ja C-188/02 P La Rioja menetlusse astujana komisjoni nõuete toetuseks. Apellatsioonkaebuse esitajad palusid kohtuasjades C-186/02 P ja C-188/02P Euroopa Kohtul:
9) 1) tühistada Esimese Astme Kohtu 6. märtsi 2002. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-92/00 ja T-103/00,
10) 2) tühistada komisjoni 22. detsembri 1999. aasta otsus osas, milles Norma Foral’i nr 22/1994 ja nr 24/1996 alusel tunnistatakse Ramondín SA-le ja Ramondín Cápsulas SA-le antud maksusoodustused ühisturuga kokkusobimatuks ja kohustatakse Hispaaniat võtma riigiabi tagasi,
11) 3) mõista kohtukulud välja komisjonilt.
26. Komisjon palub samuti nagu La Rioja kohtuasjades C-186/02 P ja C-188/02 P Euroopa Kohtul:
12) 1) jätta apellatsioonkaebused rahuldamata ja
13) 2) mõista kohtukulud välja apellatsioonkaebuse esitajatelt.
27. Ramondín loobus 18. veebruari 2004. aasta kirjaga neljast algselt esitatud apellatsioonkaebusest kolmest. Ramondín jättis jõusse ainult etteheite, et komisjon on väidetavalt võimu kuritarvitanud riigiabi üle järelevalve teostamisel tegelikult maksuõiguse ühtlustamist silmas pidades.
28. Oma apellatsioonkaebuses kohtuasjas C-188/02 P tugineb Álava 20. veebruari 2004. aasta kirjaga teatatud osalise loobumise kohaselt samadele väidetele, millele ta tugineb kohtuasjas C-187/02 P.
V. Õiguslik hinnang
A. EÜ artikli 87 rikkumine
1. Poolte argumendid
29. Kahes kohtuasjas C-187/02 P ja C-188/02 P väidetakse samade argumentide alusel, et komisjon ja Esimese Astme Kohus tegid õigusliku vea, pidades maksukrediiti ja kohtuasjas C-188/02 ka maksusoodustuse andmist riigiabiks EÜ artikli 87 lõike 1 mõttes.
30. Selles osas vaidlesid apellatsioonkaebuse esitajad esialgu vastu Esimese Astme Kohtu seisukohtadele meetmete valikulise iseloomu osas ja nende õigustamise osas maksusüsteemi olemuse ja ülesehituse alusel.
31. Oma loobumisteates teatavad nad üksmeelselt osalisest apellatsioonkaebuse väidetest loobumisest. Osalise loobumise põhjuseks on see, et komisjon võttis käesoleva vaidlustatud otsuse järel vastu kaks täiendavat otsust, milles ta liigitas maksukrediidi(11) ja maksusoodustuse(12) andmist reguleerivad eeskirjad riigiabi valdkonda. Nende otsuste vastu on esitatud Esimese Astme Kohtule neli hagiavaldust (sh Álava).(13) Osalise loobumisega soovisid apellatsioonkaebuse esitajad vältida seda, et Euroopa Kohus hindaks juba käimasolevas, konkreetset individuaalset abi puudutavas menetluses seda, kas riigiabi süsteem on vastuolus EÜ artikliga 87. Nende arvates peab Esimese Astme Kohus kõigepealt tegema otsuse vaidlusaluste maksueeskirjade kohta, mis neid norme otseselt puudutavad.
32. Apellatsioonkaebuse esitajad on seisukohal, et nad tuginevad sellele väitele ainult selles osas, mis puudutab EÜ artikli 87 ebaõiget kohaldamist ehkki ebaõigele kohaldamisele tuginevad nad ainult varasemas etapis, mil meetmed riigiabina määratleti. Euroopa Kohus peaks hindama, kas meetmed kui maksuõiguslikud normid, millega taotletakse tööstuspoliitilisi eesmärke, üleüldse EÜ artikli 87 kohaldamisalasse kuuluvad.
33. Esimese Astme Kohus on küll sedastanud, et need asjaolud ei välista seda, et need meetmed on riigiabi iseloomuga. Esimese Astme Kohus on hinnanud aga seda argumenti valest vaatevinklist, nimelt EÜ artiklis 87 esitatud asjaolude raames. Esmajärguline on küsimus, kas riigiabi andmise õigust võib üleüldse kohaldada asjaomaste maksuõiguslike normide suhtes enne 1. detsembri 1997. aasta majandus- ja rahandusministrite nõukogu maksupoliitikat käsitlevate järelduste(14) ning komisjoni 10. detsembri 1998. aasta teatise riigiabi eeskirjade kohaldamise kohta äriühingute otsese maksustamisega seotud meetmete suhtes(15) vastuvõtmist.
34. Komisjon ja La Rioja väljendavad oma märkustes osalise loobumise kohta seisukohta, et apellatsioonkaebuse esitajad on oma esialgsed väited ainult ümber sõnastanud. Nad toovad esile, et Esimese Astme Kohtul ei ole vaja teha nüüd otsust riigiabi süsteemi määratlemise kohta. Apellatsioonkaebuse esitajad lähtusid eesmärgist venitada põhiküsimuse üle otsuse tegemisega võimalikult pikalt. Euroopa Kohus peaks kohtuasjas langetama otsuse, mille õiguslikest seisukohtadest saaks lähtuda Esimese Astme Kohtus toimuvas menetluses, mis on käesolevas asjas otsuse langetamiseni peatatud.
2. Hinnang
35. Apellatsioonkaebuse esitajate väited osalise loobumise kohta on kõike muud kui selged – see käib eriti Álava esindajate täiendavate selgituste kohta suulises menetluses. Asjas on võimalik tuvastada, et nad enam ei vastusta Esimese Astme Kohtu seisukohti selles osas, et maksukrediit ja maksusoodustuse andmine on valikulise iseloomuga meetmed ja sellega seoses ettevõtete või tootmissektori
kasuks võetavad meetmed EÜ artikli 87 lõike 1 mõttes, mis ei ole õigustatav maksusüsteemi olemuse või ülesehitusega.
36. Küll viitas Álava esindaja suulises menetluses apellatsioonkaebuse osale, mis on seotud meetmete valikulise iseloomu kohta esitatud väidetega. Selles osas rõhutatakse, et maksukrediidi andmiseks vajalik minimaalne investeering on teatud majanduspoliitilise otsustusega väljendatud objektiivne kriteerium. Osalise loobumise tõttu satub aga see argument täiesti uude konteksti. See peab nüüd tõendama, et maksuõiguse normid, mis tulenevad majanduspoliitiliste eesmärkide seadmisest, ei kuulu algusest peale EÜ artikli 87 kohaldamisalasse.
37. Apellatsioonkaebuse esitajate soov käesolevates kohtuasjades mitte enam tõstatada riigiabi normide valikulise iseloomu küsimust tuleb esile ka sellest, et nad viitavad arvatavale loogilisele eelisele hinnata riigiabi normide kooskõla EÜ artikliga 87 Esimese Astme Kohtus otseselt selle küsimusega seotud kohtuasjades.
38. Euroopa Kohus on seotud menetlusosaliste sellise tahtega ja ei saa käesolevas kohtuasjas enam hinnata, kas komisjoni otsuses või Esimese Astme Kohtu otsuses on valikulise iseloomuga meetmena määratlemisel tehtud õiguslik viga.
39. Menetlusökonoomika seisukohalt võib olla kahetsusvääne, et see õiguslik küsimus, mida paljudes Esimese Astme Kohtus menetletavates kohtuasjades kõigepealt käsitletakse, ei ole veel lõplikult lahendatud. Menetlusõigus ei anna aga Euroopa Kohtule kaalutlusõigust apellatsioonkaebusest loobumise lubamiseks. Vastavalt kodukorra artiklile 118 koosmõjus artikliga 78 toob apellatsioonkaebusest (täielik) loobumine kaasa automaatselt kohtuasja registrist kustutamise. Seetõttu ei saa Euroopa Kohus osalise loobumise korral teha vastavalt otsust kaebuse osade suhtes, millest loobuti. See on lõpuks poolte tegevusvabaduse kasutamine.
40. Selle kohta tuleb ainult täiendavalt selgitada, et see menetlusmuudatus ei too kaasa riigiabi käsitleva ühenduse õiguse kohaldamise edasilükkamist, nagu komisjon väidab. Kui ühtegi apellatsioonkaebuse väidet ei rahuldata, on käesolevas menetluses vaidlustatud otsused Esimese Astme Kohtu otsuse väljakuulutamise tõttu jõus, kui Esimese Astme Kohus ei ole neid tühistanud. Otsusega hõlmatud riigiabi tuleb seega igal juhul tagasi maksta, isegi kui mõnes muus Esimese Astme Kohtu menetluses olevas kohtuasjas ilmneb, et kohaldatud maksuõiguse normid ei kujuta endast tegelikult riigiabi.(16) Kuna ühenduse kohtutesse esitatud hagidel ei ole edasilükkavat jõudu, tuleb niikuinii kõik komisjoni otsused, millega riigiabi tagastamist nõutakse, hoolimata hagi esitamisest kohe täita juhul, kui nende täitmist kohtulikult ei peatata.
41. Selgitamist vajab, kas selle apellatsioonkaebuse osa, mille apellatsioonkaebuse esitajad vastavalt oma loobumisteatele jõusse jätavad, oli tegelikult Esimese Astme Kohtu menetluse ese või on selle puhul tegemist vastuvõetamatu uue argumendiga.
42. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt piirdub Euroopa Kohtu pädevus apellatsioonkaebuse puhul Esimese Astme Kohtule esitatud hagi alustele antud õigusliku hinnangu läbivaatamisega.(17) Juhul kui menetlusosaline saaks Euroopa Kohtus esimest korda esitada nõudeid või argumente, mida ta ei ole Esimese Astme Kohtus esitanud, siis tähendaks see lõpuks, et tal oleks õigus Euroopa Kohtus laiendada vaidlust võrreldes sellega, mida Esimese Astme Kohtus menetleti.
43. Apellatsioonkaebuse esitajad on küll juba esimeses astmes väitnud, et vaidlusalused eeskirjad on majanduspoliitilist otsustust väljendavad maksuõiguse normid. Lisaks tuginesid nad oma hagides sellele, et meetmed on igal juhul õigustatud maksusüsteemi olemuse ja ülesehituse alusel.
44. Esimese Astme Kohus käsitleb mõlemas vaidlustatud kohtuotsuses majanduspoliitilisi kaalutlusi, millele Álava normid väidetavalt tuginevad. Siiski hindab ta neid eesmärke vastavalt hagejate argumentidele normide valikulisuse hindamise (otsuse Ramondín punkt 51) ning maksusüsteemi olemuse ja ülesehituse alusel õigustamise raames (otsuse Demesa punktid 167 ja 168).
45. Hagejad ei ole aga kordagi esimese astme menetluses väitnud, et maksuõiguse normid kui sellised ei puuduta riigiabi käsitleva õiguse kohaldamisala. Ka seda väidet, et EÜ artikkel 87 on kohaldatav alles pärast nõukogu 1. detsembri 1997. aasta järelduste vastuvõtmist ja viidatud komisjoni teatise avaldamist, ei ole Esimese Astme Kohtus esitatud, vaid neid mainiti esimest korda alles apellatsioonkaebuse osalisest loobumisest teatades.
46. Apellatsioonkaebuse esitajad ei piiritlenud seega loobumisteatega oma apellatsioonkaebust EÜ artikli 87 rikkumist puudutavate juba esitatud teatud apellatsioonkaebuse aspektidega. Nad esitasid Euroopa Kohtule pigem uue argumendi.
47. Apellatsioonkaebuse väide EÜ artikli 87 rikkumise kohta loobumisteates esitatud kujul tuleb seega vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.
48. Ainult teise võimalusena tuleb viidata sellele, et apellatsioonkaebuse väitega, isegi kui see oleks vastuvõetav, ei saa nõustuda.
49. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei hõlma riigiabi mõiste mitte ainult positiivseid toetusi, vaid ka meetmeid, mis erineval viisil kergendavad ettevõtjal tavaliselt lasuvat maksukoormust.(18)
50. Sarnaseid riigipoolseid soodustusi ei ole juba seetõttu riigiabi eeskirjade kohaldamisalast välja jäetud, et nad on liigitatud majanduspoliitika(19) või maksuõiguse valdkonda. Eelkõige enne ettevõtetele Demesa ja Ramondín maksusoodustuse andmist 1994. aastal langetatud kohtuotsuses Banco Exterior de España(20) ei kahelnud Euroopa Kohus sugugi selles, et maksuõiguslikud normid hõlmavad ka riigiabi. Euroopa Kohus sedastab samas, et „iga meede, millega riiklikud ametiasutused annavad maksuvabastuse, mis küll ei ole seotud riiklike vahendite üleandmisega, kuid asetavad soodustatud isiku soodsamasse majanduslikku olukorda kui teised maksukohustuslased, on riigiabi EÜ asutamislepingu artikli 92 lõike 1 (nüüd EÜ artikkel 87) kohaselt.”
51. Samuti ei ole EÜ artikli 87 kohaldamiseks riiklikele maksuseadustele vaja mitte mingeid nõukogu või komisjoni täiendavaid õigusakte. Asjaolu, et komisjon võib-olla hakkas alles teatud ajahetkest alates uurima maksueeskirju süstemaatiliselt EÜ artikli 87 rikkumiste suhtes, ei välista juba enne seda ajahetke antud maksusoodustuste hindamist riigiabi normide valguses.(21)
B. Võimu kuritarvitamine
1. Apellatsioonkaebuse vastuvõetavus
52. Ramondín tugineb oma apellatsioonkaebuses (kohtuasi C-186/02 P) asjaolule, et Esimese Astme Kohus lükkas vääralt tagasi apellatsioonkaebuse väite võimu kuritarvitamise kohta. Álava esitab selle apellatsioonkaebuse väite ka kohtuasjades C-187/02 P ja C-188/02 P ja väidab, et selles osas ei ole Esimese Astme Kohtu otsuste põhjendatus piisav.
53. Selles osas tuleb kõigepealt kindlaks teha, kas Álava ei ole esitanud neid väiteid kohtuasja T-127/99 menetluse esimeses astmes ja kas Esimese Astme Kohus ei ole neid otsuses Demesa käsitlenud. Vastupidisel juhul tuleb vastav apellatsioonkaebuse väide kohtuasjas C-187/02 P lükata vastuvõetamatuse tõttu tagasi punktis 42 esitatud põhjustel.
54. Vastupidiselt komisjoni väitele esitas Álava kohtuasjas T-92/00 asjaomase apellatsioonkaebuse väite juba hagiavalduses. Lisaks sellele tugines Ramondín oma hagis (kohtuasi T-103/00) algusest peale võimu kuritarvitamisele ja Esimese Astme Kohus käsitles seda apellatsioonkaebuse väidet otsuses Ramondín pärast seda, kui mõlemad kohtuasjad olid liidetud. Álava võib seega kohtuasjas C-188/02 P esitatud apellatsioonkaebuses, mille esemeks on liidetud kohtuasjades T-92/00 ja T-103/00 langetatud otsus, kaevata Esimese Astme Kohtu järelduste peale selle väite alusel ilma, et sellega laiendataks vaidluse eset võrreldes esimese astme menetlusega.
2. Poolte argumendid
55. Kohtuasjades C-186/02 P ja C-188/02 P väitsid apellatsioonkaebuse esitajad, et komisjoni eesmärk ei ole tegelikult ettevõtete vaheliste konkurentsimoonutuste kõrvaldamine. Pigem soovis komisjon ühtlustada siseriiklike maksusüsteemide erinevusi. Maksustamise ühtlustamise seisukohalt oluline EÜ artiklitest 96 ja 97 tulenev õiguspõhimõte eeldab siiski nõukogu tegevust, milleks nõukogu ilmselgelt valmis ei ole. Esimese Astme Kohus on otsuse Ramondín punktis 85 vääralt sedastanud, et hagejad ei ole esitanud mitte ühtegi tõendit selle kohta, et komisjon on tegelikult oma otsuses taotlenud õigusvastast eesmärki. Esimese Astme Kohus on Álava esitatud põhjendusi võimu kuritarvitamise kohta käsitlenud ainult pinnapealselt.
56. Komisjon arvab La Rioja toetusel, et apellatsioonkaebuse esitajad ei olnud esitanud objektiivseid tõendeid selle kohta, et komisjon on oma pädevust kasutanud teistel eesmärkidel. Nende arvamused tuginevad ainult oletustele. Samuti ei ole ilmne, millises osas komisjoni otsusega taotletakse maksusüsteemi ühtlustamist.
3. Hinnang
57. Nagu Esimese Astme Kohus otsuse Ramondín punktis 84 õigesti on tuvastanud, on otsus ainult sellisel juhul tehtud võimu kuritarvitades, kui objektiivsete, asjakohaste ja kokkusobivate tõendite alusel on selge, et see tehti teisi eesmärke silmas pidades.(22)
58. Lõpuks ei vaidlusta apellatsioonkaebuse esitajad siiski seda õiguslikku seisukohta. Nad arvavad aga vastupidiselt Esimese Astme Kohtu seisukohale, et nad on tegelikult vastavad tõendid esitanud. See, kas Esimese Astme Kohtule on siiski võimu kuritarvitamise kohta tõendeid esitatud, on faktiliste asjaolude tuvastamise küsimus, mille kontrollimine ei ole vastavalt EÜ artiklile 225 ja põhikirja artikli 58 lõikele 1 Euroopa Kohtu pädevuses.(23) Järelikult tuleb see apellatsioonkaebuse väite osa vastuvõetamatuse tõttu tagasi lükata.
59. Álava väidab veel, et otsuses Ramondín esitatud põhjendused olid ebapiisavad. Esimese Astme Kohus olevat ainult pinnapealselt käsitlenud põhjuseid, millele komisjon viitab 10. mai 1993. aasta otsuses 93/337/EMÜ (edaspidi otsus „93/337”)(24) ja mida on käsitletud liidetud kohtuasjades C-400/97, C-401/97 ja C-402/97.(25)
60. Esimese Astme Kohus on siiski selle argumendi tagasilükkamist otsuse Ramondín punktis 87 piisavalt põhjendanud. Põhjalikumaks põhjenduseks ei olnud ta juba seetõttu kohustatud, et komisjoni eesmärk, millele Álava viitab, ei ole vaidlusaluse otsuse tegemisega otseselt seotud. Otsus 93/337 puudutas pigem Baski maksusoodustuste eeskirju. Neid eeskirju puudutati ka liidetud kohtuasjades C-400/97, C-401/97 ja C-402/97 esitatud eelotsuse küsimuses.
61. Seega tuleb apellatsioonkaebuse väide võimu kuritarvitamise hindamisel tehtud õigusliku vea kohta täielikult tagasi lükata.
C. Õiguspärase ootuse kaitse
62. Demesa väidab kohtuasjas C-183/02 P, et Esimese Astme Kohus lükkas õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte rikkumist puudutava väite õigusvastaselt tagasi. Demesa on küll teadlik, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt abisaaja ei saa tugineda õiguspärasele ootusele, kui komisjonile ei ole EÜ artikli 88 alusel teatatud riigiabist. Käesoleval juhul tuleb aga arvesse võtta, et maksusoodustuse määratlemine riigiabina ei saanud olla isegi hoolsal ettevõtjal teada. Seda näitab juba see, kui vaieldav on meetmete valikulise iseloomu küsimus. Teiseks on komisjon tuginenud Baskimaa toetusi puudutavate normide(26) kohta tehtud otsuses 93/337 eelkõige asutamisvabaduse rikkumisele, mitte aga EÜ artikli 87 rikkumisele. Lisaks jäi komisjon pärast seda tegevusetuks, kuigi ta oli teadlik vaidlusalusest maksueeskirjast.
63. Komisjon leiab seevastu, et mitmed asjaolud tõendasid, et vaidlusalused normid tuleb määratleda valikulise iseloomuga meetmetena. Samuti on samasugused normid otsuses 93/337 määratletud kui ebaseaduslik riigiabi. Oletataval tegevusetusel ei ole tähtsust juhtumite puhul, kui riigiabist ei teatatud.
64. Nii nagu Esimese Astme Kohus õigesti on järeldanud, võib abisaaja loota riigiabi seaduslikkusele ainult siis, kui abi antakse EÜ artiklis 88 ettenähtud menetlust järgides.(27)
65. EÜ artiklis 88 kehtestatud abi määramisest informeerimise kohustuse eesmärk on kõrvaldada võimalikud kahtlused selles osas, kas meede liigitatakse riigiabiks. Juhul, kui liikmesriik teatamiskohustust ei täida, ei või abisaaja ebaseadusliku abi tagasinõudmise korral tugineda õiguspärase ootuse kaitsele EÜ artikli 87 väära tõlgendamise tõttu.
66. Õiguspärase ootuse kaitse võib äärmisel juhul tulla kõne alla siis, kui abisaaja võis konkreetsete faktide alusel või komisjoni seisukohtadest lähtuvalt eeldada, et talle riiklike asutuste poolt antud eeliseid ei liigitata riigiabiks.(28)
67. Komisjoni otsuses 93/337 esitatud seisukohad ei ole vastavateks asjaoludeks. Esiteks ei puudutanud otsus otseselt Álavas kehtivaid õigusakte. Teiseks leidis komisjon otsuses, et Baski õigusaktid sisaldavad riigiabi reguleerivaid norme EÜ artikli 87 mõttes, nagu ka Esimese Astme Kohus otsuse Demesa punktis 237 sedastas.
68. Lõpuks ei anna komisjoni väidetav tegevusetus mingit alust õiguspärase ootuse tekkimiseks. Selles osas piisab viitamisest sellele, et käesolevas asjas käsitletud norme rakendati alles 20. detsembril 1994 vastu võetud Norma Foral’iga nr 22/1994 (avaldatud 13. jaanuaril 1995). Selle alusel vastuvõetud Álava otsus Demesale maksusoodustuse andmise kohta võeti vastu 21. oktoobril 1997. Komisjon tegi vaidlustatud otsuse 24. veebruaril 1999. Demesa ei ole näidanud, millisel ajavahemikul oli komisjon liiga pikalt tegevusetu hoolimata sellest, et ta oli teadlik riigiabist.
69. Seetõttu tuleb apellatsioonkaebuse väide õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte rikkumise kohta tagasi lükata.
VI. Kohtukulud
70. Vastavalt kodukorra artikli 69 lõikele 2, mida sama kodukorra artikli 118 alusel kohaldatakse ka apellatsioonkaebuste suhtes, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud. Kuna apellatsioonkaebuse esitajad on kohtuvaidluse kaotanud, mõistetakse kohtukulud välja neilt.
71. Vastavalt kodukorra artikli 69 lõike 4 kolmandale lõigule, mida sama kodukorra artikli 118 alusel kohaldatakse ka apellatsioonkaebuste suhtes, võib Euroopa Kohus määrata, et teised menetlusse astujad, välja arvatud liikmesriigid või institutsioonid, kannavad ise oma kohtukulud. Sellest tulenevalt kannab Baskimaa enda kohtukulud kohtuasjas C-187/02 P ning La Rioja enda kohtukulud kohtuasjades C-186/02 P ja C-188/02 P.
VII. Ettepanek
72. Neil põhjustel teen Euroopa Kohtule ettepaneku langetada järgmine otsus:
– Kohtuasjas C-183/02 P: Demesa v . komisjon
1. Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.
2. Mõista kohtukulud välja Daewoo Electronics Manufacturing España SA-lt.
– Kohtuasjas C-186/02 P: Ramondín SA jt v
komisjon
1. Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.
2. Mõista kohtukulud välja Ramondín SA-lt ja Ramondín Cápsulas SA-lt.
3. Jätta Comunidad Autónoma de La Rioja kohtukulud tema enda kanda.
– Kohtuasjas C-187/02 P: Territorio Histórico de Álava – Diputación Foral de Álava v . komisjon
1. Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.
2. Mõista kohtukulud välja Territorio Histórico de Álava – Diputación Foral de Álava’lt.
3. Jätta Comunidad Autónoma del País Vasco kohtukulud tema enda kanda.
– Kohtuasjas C-188/02 P: Territorio Histórico de Álava – Diputación Foral de Álava v . komisjon
1. Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.
2. Mõista kohtukulud välja Territorio Histórico de Álava – Diputación Foral de Álava’lt.
3. Jätta Comunidad Autónoma de La Rioja kohtukulud tema enda kanda.
(1) .
(2)
–	Algselt Comunidad Autónoma La Riojas asunud Ramondín SA asutas ettevõtte Ramondín Cápsulas SA asukohaga Laguardias (Álava) ja viis oma tegevuse sellesse ettevõttesse üle. Edaspidi nimetatakse neid menetlusosalisi koos „Ramondín”.
(3)
–	Komisjoni 24. veebruari 1999. aasta otsus 1999/718/EÜ riigiabi kohta, mida Hispaania andis ettevõttele Daewoo Electronics Manufacturing España SA (DEMESA) (EÜT L 292, lk 1), ja komisjoni 22. detsembri 1999. aasta otsus 2000/795/EÜ riigiabi kohta, mida Hispaania andis ettevõtetele Ramondín SA ja Ramondín Cápsulas SA (teatavaks tehtud nr K(1999) 5203 all) (EÜT 2000, L 318, lk 36).
(4)
–	Otsus liidetud kohtuasjades T-127/99, T-129/99 ja T-148/99: Diputación Foral de Álava jt v . komisjon (EKL 2002, lk II-1275) (edaspidi „otsus Demesa”).
(5)
–	Liidetud kohtuasjad T-92/00 ja T-103/00: Diputación Foral de Álava jt v . komisjon (EKL 2002, lk II-1385) (edaspidi „otsus Ramondín”).
(6)
–	Vt selle kohta kohtuotsuse punkt 6.
(7)
–	Vt selle kohta eelkõige 4. joonealuses märkuses viidatud otsuse Demesa punkte 11–29.
(8)
–	Viidatud 3. joonealuses märkuses.
(9)
–	Vt selle kohta eelkõige 5. joonealuses märkuses viidatud otsuse Ramondín punkte 7–13.
(10)
–	Viidatud 3. joonealuses märkuses.
(11)
–	Komisjoni 11. juuli 2001. aasta otsus 2002/820/EÜ riigiabi kohta, mida Hispaania andis Álavas asuvatele ettevõttetele investeeringusummalt 45%lise maksukrediidi vormis (teatavaks tehtud nr K(2001) 1759 all) (EÜT L 296, lk 1).
(12)
–	Komisjoni 11. juuli 2001. aasta otsus 2002/892/EÜ riigiabi kohta, mida Hispaania andis Álavas uutele asutatud ettevõtetele (teatavaks tehtud nr K(2001) 1760 all) (EÜT L 314, lk 1).
(13)
–	Otsus kohtuasjas T-227/01: Diputación Foral de Álava jt v . komisjon ja otsus kohtuasjas T-265/01: Confederación Empresarial Vasca v . komisjon, mis puudutavad otsust K(2001)1759; otsus kohtuasjas T-230/01: Diputación Foral de Álava jt v . komisjon ja otsus kohtuasjas T-267/01: Confederación Empresarial Vasca v . komisjon, mis puudutavad otsust K(2001)1760. Lisaks sellele on menetluses mitmeid kohtuasju, mis puudutavad sarnaseid eeskirju teistes Hispaania regioonides. Komisjon on lisaks esitanud Euroopa Kohtule vastavalt EÜ artiklile 226 Hispaania vastu hagi otsuste K(2001)1759 ja K(2001)1760 täitmata jätmise tõttu (kohtuasjad C-485/03 ja C-488/03).
(14)
–	Majandus- ja rahandusministrite nõukogu 1. detsembril 1997. aastal vastuvõetud maksupoliitikat käsitlevad järeldused – nõukogu ja nõukogu juures kogunenud liikmesriikide valitsuste esindajate resolutsioon – Säästude maksustamine (EÜT 1998, C 2, lk 1). Vt eelkõige lisas 1 sisalduva ettevõtete maksustamise juhendi punkti j.
(15)
–	EÜT C 84, lk 3.
(16)
–	Seetõttu ei tundu apellatsioonkaebuse osalise tagasivõtmise põhjendus eriti arusaadav.
(17)
–	Vt sh 1. juuni 1994. aasta otsus kohtuasjas C-136/92 P: komisjon v. Brazzelli Lualdi jt (EKL 1994, lk I-1981, punkt 59); 28. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas C-7/95 P: Deere v. komisjon (EKL 1998, lk I-3111, punkt 62) ja 7. novembri 2002. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-24/01 P ja C-25/01 P: Glencore Grain v. komisjon (EKL 2002, lk I-10119, punkt 62).
(18)
–	23. veebruari 1961. aasta otsus kohtuasjas 30/59: De Gezamenlijke Steenkolenmijnen in Limburg v.
ülemamet (EKL 1961, lk 3, punkt 43); 1. detsembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C-200/97: Ecotrade (EKL 1998, lk I-7907, punkt 34) ja 8. novembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C-143/99: Adria-Wien Pipeline ja Wietersdorfer & Peggauer Zementwerke (EKL 2001, lk I-8365, punkt 38).
(19)
–	24. veebruari 1987. aasta otsus kohtuasjas 310/85: Deufil v . komisjon (EKL 1987, lk 901, punkt 8).
(20)
–	15. märtsi 1994. aasta otsus kohtuasjas C-387/92: Banco Exterior de España (EKL 1994, lk I-877, punkt 14); hiljem asendatud 19. mai 1999. aasta otsusega kohtuasjas C-6/97: Itaalia v . komisjon (EKL 1999, lk I-2981, punkt 16).
(21)
–	Komisjon on igal juhul juba 1963. aastal vastuses parlamendi liikme Burgbacheri esitatud küsimusele vastates väljendanud parlamendis seisukohta, et maksudest vabastamist ja toetusi võib pidada riigiabiks (EÜT 1963, nr 125, lk 2235).
(22)
–	21. juuni 1984. aasta otsus kohtuasjas 69/83: Lux v . kontrollikoda (EKL 1984, lk 2447, punkt 30) ja 22. novembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C-110/97: Madalmaad v.
nõukogu (EKL 2001, lk I-8763, punkt 137).
(23)
–	17. detsembri 1998. aasta otsus kohtuasjas C-185/95 P: Baustahlgewebe v . komisjon (EKL 1998, lk I-8417, punkt 24) ja 17. joonealuses märkuses viidatud otsus kohtuasjas Glencore Grain jt, punkt 65.
(24)
–	Komisjoni 10. mai 1993. aasta otsus 93/337/EMÜ Baskimaal tehtavatele investeeringutele maksusoodustuste andmise kava kohta (EÜT L 134, lk 25).
(25)
–	Vt kohtujurist Saggio 1. juuli 1999. aasta ettepanek nimetatud kohtuasjas (EKL 2000, lk I-1073, lk I-1074). Euroopa Kohus ei langetanud selles kohtuasjas otsust, kuna eelotsuseküsimus võeti tagasi põhikohtuasjas menetletud hagist loobumise tõttu.
(26)
–	Viidatud 24. joonealuses märkuses.
(27)
–	20. septembri 1990. aasta otsus kohtuasjas C-5/89: komisjon v. Saksamaa (EKL 1990, lk I-3437, punkt 14); 14. jaanuari 1997. aasta otsus kohtuasjas C-169/95: Hispaania v . komisjon (EKL 1997, lk I-135, punkt 51) ja 20. märtsi 1997. aasta otsus kohtuasjas C-24/95: Alcan Deutschland (EKL 1997, lk I-1591, punkt 25).
(28)
–	Vt ka erandit, mis oli 24. novembri 1987. aasta otsuse aluseks kohtuasjas 223/85: RSV v . komisjon (EKL 1987, lk 4617).