62023CJ0671
EUROOPA KOHTU OTSUS (kuues koda)
19. juuni 2025 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Finantssüsteemi rahapesu või terrorismi rahastamise eesmärgil kasutamise tõkestamine – Direktiiv (EL) 2015/849 – Artikkel 59 – Mõiste „süstemaatiline rikkumine“ – Karistused – Riigisisesed õigusnormid või praktika, mis võimaldavad määrata eraldi trahvi iga rikkumise eest, mis on tuvastatud ühe ja sama kontrolli käigus – Kooskõla liidu õigusega – Minimaalne ühtlustamine – Liidu õiguse üldpõhimõtete järgimine – Tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad karistused – Ne bis in idem‑põhimõte
Kohtuasjas C‑671/23,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Lietuvos vyriausiasis administracinis teismase (Leedu kõrgeim halduskohus) 8. novembri 2023. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 13. novembril 2023, menetluses
M
versus
Lietuvos bankas,
EUROOPA KOHUS (kuues koda),
koosseisus: koja president A. Kumin (ettekandja), kohtunikud I. Ziemele ja S. Gervasoni,
kohtujurist: J. Richard de la Tour,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
Leedu valitsus, esindajad: V. Kazlauskaitė-Švenčionienė ja E. Kurelaitytė,
–
Hispaania valitsus, esindaja: M. Morales Puerta,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: C. Auvret, J. Jokubauskaitė ning G. von Rintelen,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus puudutab Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. mai 2015. aasta direktiivi (EL) 2015/849, mis käsitleb finantssüsteemi rahapesu või terrorismi rahastamise eesmärgil kasutamise tõkestamist ning millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 648/2012 ja tunnistatakse kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2005/60/EÜ ja komisjoni direktiiv 2006/70/EÜ (ELT 2015, L 141, lk 73), artikli 59 tõlgendamist.
2
Taotlus on esitatud e-raha asutuse M ja Lietuvos bankase (Leedu keskpank) vahelises kohtuvaidluses viimase otsuse üle määrata M‑ile kaheksa eraldi trahvi rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamist käsitlevate riigisiseste õigusnormide kaheksa rikkumise eest.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
3
Direktiivi 2015/849 põhjendustes 1, 2 ja 59 on märgitud:
„(1)
Ebaseadusliku raha vood võivad kahjustada finantssektori terviklikkust, stabiilsust ja mainet ning ohustada [Euroopa L]liidu siseturgu ja samuti rahvusvahelist arengut. Rahapesu, terrorismi rahastamine ja organiseeritud kuritegevus on jätkuvalt teravad probleemid, millega tuleks tegeleda liidu tasandil. Lisaks kriminaalõigusel põhineva lähenemisviisi edasiarendamisele liidu tasandil on finantssüsteemi rahapesu ja terrorismi rahastamise eesmärgil kasutamise sihipärane ja proportsionaalne tõkestamine asendamatu ja see võib anda täiendavaid tulemusi.
(2)
Kurjategijate ja nende kaasosaliste püüded varjata kuritegelikul teel saadud tulu päritolu või kasutada seaduslikku või ebaseaduslikku raha terroristlikel eesmärkidel võivad tõsiselt ohustada krediidiasutuste ja finantseerimisasutuste usaldusväärsust, rikkumatust ja stabiilsust ning kõigutada usaldust finantssüsteemi suhtes tervikuna. […] Samal ajal peaksid ühiskonna kuritegevuse eest kaitsmise ning liidu finantssüsteemi stabiilsuse ja rikkumatuse kaitsmise eesmärgid olema tasakaalus vajadusega luua õiguskeskkond, mis võimaldab äriühingutel oma äri kasvatada, ilma et sellega kaasneks ebaproportsionaalseid nõuetele vastavuse tagamisega seotud kulusid.
[…]
(59)
Kuna rahapesu- ja terrorismi rahastamise vastane võitlus on väga oluline, peaksid liikmesriigid sätestama siseriiklikes õigusaktides tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad halduskaristused ja -meetmed nende suhtes, kes rikuvad käesolevat direktiivi ülevõtvaid siseriiklikke sätteid. […] Seepärast peaks käesolev direktiiv hõlmama liikmesriikide kohaldatavaid eri halduskaristusi ja -meetmeid vähemalt selliste nõuete tõsise, korduva või süstemaatilise rikkumise korral, mis on seotud kliendi suhtes rakendatavate hoolsusmeetmetega, andmete säilitamisega, kahtlastest tehingutest teatamisega ja kohustatud isikute sisekontrolliga. Kõnealuste karistuste ja meetmete valik peaks olema piisavalt lai, et liikmesriigid ja pädevad asutused saaksid võtta arvesse erinevusi kohustatud isikute vahel ja eelkõige krediidiasutuste ja finantseerimisasutuste ning muude kohustatud isikute vahel seoses nende suuruse, eripära ja ärimudeli laadiga. Käesoleva direktiivi ülevõtmisel peaksid liikmesriigid tagama, et halduskaristuste ja -meetmete määramisel kooskõlas käesoleva direktiiviga ning kriminaalkaristuste mõistmisel vastavalt siseriiklikule õigusele ei rikuta ne bis in idem põhimõtet.“
4
Selle direktiivi artikli 1 lõigetes 1 ja 2 on ette nähtud:
„1.   Käesoleva direktiivi eesmärk on tõkestada liidu finantssüsteemi kasutamist rahapesu ja terrorismi rahastamise eesmärgil.
2.   Liikmesriigid tagavad, et rahapesu ja terrorismi rahastamine on keelatud.“
5
Direktiivi artikli 58 lõigetes 1 ja 2 on sätestatud:
„1.   Liikmesriigid tagavad, et kohustatud isikuid saab võtta vastutusele käesolevat direktiivi üle võtvate siseriiklike sätete rikkumise korral kooskõlas käesoleva artikliga ja artiklitega 59–61. Kõik kohaldatavad karistused ja meetmed peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad.
2.   Ilma et see piiraks liikmesriikide õigust näha ette ja mõista kriminaalkaristusi, kehtestavad liikmesriigid halduskaristusi ja -meetmeid käsitlevad õigusnormid ning tagavad, et nende pädevad asutused võivad määrata kõnealuseid karistusi ja võtta meetmeid, mida kohaldatakse käesolevat direktiivi üle võtvate siseriiklike sätete rikkumise korral, ning tagavad nende kohaldamise.
[…]“.
6
Sama direktiivi artiklis 59 on ette nähtud:
„1.   Liikmesriigid tagavad, et käesolevat artiklit kohaldatakse vähemalt selliste kohustatud isikute poolt toimepandud õigusrikkumiste suhtes, mis on rasked, korduvad, süstemaatilised või kui on tegemist nende kombinatsiooniga, ning mis on seotud järgmistes artiklites sätestatud nõuetega:
a)
artiklid 10–24 (kliendi suhtes rakendatavad hoolsusmeetmed),
b)
artiklid 33, 34 ja 35 (teatamine kahtlastest tehingutest),
c)
artikkel 40 (andmete säilitamine) ning
d)
artiklid 45 ja 46 (sisekontroll).
2.   Liikmesriigid tagavad, et lõikes 1 osutatud juhtudel hõlmavad kohaldatavad halduskaristused ja -meetmed vähemalt järgmist:
a)
avalik teadaanne, milles on märgitud füüsiline või juriidiline isik ja õigusrikkumise laad;
b)
korraldus, millega nõutakse, et füüsiline või juriidiline isik lõpetaks asjaomase tegevuse ja hoiduks selle tegevuse kordamisest;
c)
tegevusloa kehtetuks tunnistamine või peatamine kohustatud isiku puhul, kellel peab olema tegevusluba;
d)
kohustatud isikus juhtimiskohustusi täitva isiku suhtes või õigusrikkumise eest vastutava muu füüsilise isiku suhtes kehtestatud ajutine keeld täita kohustatud isikutes juhtimisülesandeid;
e)
maksimaalne rahaline halduskaristus, mis on vähemalt sama suur kui kahekordne kasu, mis saadi õigusrikkumise tulemusel, mille puhul on võimalik kasu kindlaks määrata, või vähemalt 1000000 euro ulatuses.
3.   Liikmesriigid tagavad, et erandina lõike 2 punktist e, võib juhul kui kohustatud isik on krediidiasutus või finantseerimisasutus, kohaldada ka järgmisi karistusi:
a)
juriidilise isiku puhul maksimaalne rahaline halduskaristus vähemalt 5000000 euro ulatuses või 10% aastasest kogukäibest viimase kättesaadava raamatupidamisaruande järgi, mille on heaks kiitnud juhtorgan; juhul kui kohustatud isik on emaettevõtja või sellise emaettevõtja tütarettevõtja, kes peab koostama konsolideeritud finantsaruandeid [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta] direktiivi 2013/34/EL [teatavat liiki ettevõtjate aruandeaasta finantsaruannete, konsolideeritud finantsaruannete ja nendega seotud aruannete kohta ja millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 2006/43/EÜ ning tunnistatakse kehtetuks nõukogu direktiivid 78/660/EMÜ ja 83/349/EMÜ (ELT 2013, L 182, lk 19)] artikli 22 kohaselt, on kõnealune kogukäive vastavalt asjaomastele raamatupidamisdirektiividele aastane kogukäive või asjaomase tululiigi kogukäive viimase kättesaadava konsolideeritud raamatupidamisaruande järgi, mille on heaks kiitnud kõrgeima taseme emaettevõtja juhtorgan;
b)
füüsilise isiku puhul maksimaalne rahaline halduskaristus vähemalt 5000000 euro ulatuses või liikmesriigis, kus euro ei ole ametlik vääring, vastava summa ulatuses omavääringus 25. juuni 2015 seisuga.
4.   Liikmesriigid võivad anda pädevatele asutustele õiguse kehtestada lisaks lõike 2 punktides a–d sätestatud karistustele täiendavaid karistuste liike või määrata rahalisi halduskaristusi, mis ületavad lõike 2 punktis e ja lõikes 3 osutatud summasid.“
7
Direktiivi 2015/849 artikli 60 lõige 4 sätestab:
„Liikmesriigid tagavad, et halduskaristuse või -meetme liigi ja rahalise halduskaristuse suuruse kindlaksmääramisel võtavad pädevad asutused arvesse kõiki asjakohaseid asjaolusid, sealhulgas vajaduse korral järgmist:
a)
õigusrikkumise raskus ja kestus;
b)
vastutava füüsilise või juriidilise isiku vastutuse ulatus;
c)
vastutava füüsilise või juriidilise isiku finantsseisundi tugevus, mida näitab näiteks vastutava juriidilise isiku kogukäive või vastutava füüsilise isiku aastane sissetulek;
d)
vastutava füüsilise või juriidilise isiku poolt õigusrikkumisest saadud kasu, kui seda saab kindlaks määrata;
e)
õigusrikkumisega kolmandatele isikutele tekitatud kahju, kui seda on võimalik kindlaks määrata;
f)
vastutava füüsilise või juriidilise isiku ja pädeva asutuse koostöö tase;
g)
vastutava füüsilise või juriidilise isiku varasemad õigusrikkumised.“
Leedu õigus
PBC/FT seadus
8
Direktiiv 2015/849 võeti Leedu õigusesse üle Leedu Vabariigi 19. juuni 1997. aasta seadusega nr VIII‑275 rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamise kohta (Lietuvos Respublikos pinigų plovimo ir teroristų finansavimo prevencijos įstatymas Nr. VIII‑275; Žin., 1997, nr 64‑1502), mida on muudetud 30. juuni 2018. aasta seadusega nr XIII‑1440 (edaspidi „PBC/FT seadus“). Seaduse artiklis 34 on ette nähtud:
„1.   Käesoleva seaduse raske rikkumisena käsitatakse:
1)
käesoleva seaduse artiklites 9–15 ette nähtud kliendi ja kasusaaja identifitseerimise nõuete täitmata jätmist;
2)
käesoleva seaduse artiklis 16 sätestatud kahtlastest finantstehingutest või ‑maksetest teatamise nõuete täitmata jätmist;
3)
käesoleva seaduse artiklis 19 ette nähtud teabe säilitamise nõuete täitmata jätmist;
4)
finantseerimisasutuse või muu kohustatud isiku poolt käesoleva seaduse artiklis 29 ette nähtud sisekontrollimenetluste kehtestamata jätmist.
2.   Käesoleva seaduse süstemaatilise rikkumisena käsitatakse:
1)
käesoleva seaduse rikkumist vähemalt kolmel korral ühe aasta jooksul alates käesoleva seaduse rikkumise eest karistuse määramisest;
2)
seda, kui samal ajal tuvastatakse selliste rahapesu ja/või terrorismi rahastamise tõkestamist reguleerivate sätete rikkumisi, mis hõlmavad mitut nõuete kogumit:
a)
käesoleva seaduse artiklites 9–15 ette nähtud kliendi ja kasusaaja identifitseerimise nõuete rikkumine;
b)
käesoleva seaduse artiklis 16 sätestatud kahtlastest finantstehingutest või -maksetest teatamise nõuete rikkumine;
c)
käesoleva seaduse artiklis 19 ette nähtud teabe säilitamise nõuete rikkumine;
d)
käesoleva seaduse artiklis 29 ette nähtud sisekontrollimenetlustele esitatavate nõuete rikkumine.“
9
PBC/FT seaduse artikli 39 lõikes 1 on sätestatud:
„Leedu keskpank ja Finansinių nusikaltimų tyrimo tarnyba [(finantskuritegude uurimise teenistus, Leedu)] võivad määrata välisriigi finantseerimisasutusele või selle filiaalile järgmisi trahve:
[…]
2)
käesoleva seaduse rikkumiste korral, kui välisriigi finantseerimisasutus või finantseerimisasutuse filiaal rikub käesolevat seadust süstemaatiliselt, paneb toime käesoleva seaduse raske rikkumise või rikub seda korduvalt ühe aasta jooksul alates käesoleva seaduse rikkumise eest karistuse määramisest, 0,5–10% aasta brutotulust (kui 10% aasta brutotulust on suurem kui 5100000 eurot) või 2000 – 5100000 eurot (kui 10% aasta brutotulust on väiksem kui 5100000 eurot).“
Leedu keskpanga seadus
10
Leedu Vabariigi 1. detsembri 1994. aasta seaduse nr I‑678 Leedu keskpanga kohta (Lietuvos Respublikos Lietuvos banko įstatymas Nr. I‑678; Žin., 1994, nr 99‑1957), mida on muudetud 20. detsembri 2018. aasta seadusega nr XIII‑1854 (edaspidi „Leedu keskpanga seadus“), artikli 433 lõigetes 7 ja 10 on sätestatud:
„7.   Karistuse kohaldamise üle otsustamisel ning konkreetselt kohaldatava(te) karistus(t)e ja selle (nende) taseme kindlaksmääramisel võtab Leedu keskpank arvesse:
1)
tuvastatud rikkumise raskust ja kestust;
2)
tulu või muud varalise kasu suurust, mille isik on rikkumisest saanud, välditud kahju või tekitatud kahju, kui seda on võimalik kindlaks määrata;
3)
juriidilise isiku toime pandud rikkumist, füüsilise isiku toime pandud rikkumise vormi ja laadi ning selle isiku finantsseisundi tugevust, kellele karistus määratakse;
4)
karistatava isiku varasemaid rikkumisi ja talle määratud karistusi ning tema koostööd Leedu keskpangaga uurimise ajal;
5)
kergendavaid ja raskendavaid asjaolusid, mis on ette nähtud käesolevas seaduses ja muudes finantsturge reguleerivates seadustes;
6)
tuvastatud õigusrikkumiste ja ette nähtud karistuste (meetmete) mõju finantsturgude stabiilsusele ja usaldusele;
7)
meetmeid, mida on võtnud isik, kellele karistus määratakse, et vältida rikkumise kordumist tulevikus;
8)
mis tahes muid asjaolusid, mis on ette nähtud finantsturge reguleerivates seadustes või on olulised.
[…]
10.   Kui kohaldatav karistus on trahv, määratakse konkreetselt kohaldatava trahvi summa kindlaks kolmes etapis, võttes arvesse trahvi põhisummat ning käesoleva artikli lõigetes 7, 8 ja 9 nimetatud asjaolusid. Esiteks määratakse tuvastatud rikkumise raskust ja kestust arvestades kindlaks trahvi põhisumma, mis ei tohi ületada 50% sellise rikkumise eest määrata võidava trahvi maksimumsummast. Teiseks vähendatakse või suurendatakse trahvi põhisummat, võttes arvesse kergendavaid ja raskendavaid asjaolusid ning muid asjaolusid, mis mõjutavad olukorda huvitatud isiku kasuks või kahjuks. […] Kolmandaks vähendatakse esimeses ja teises etapis kindlaks määratud trahvisummat või suurendatakse seda, võttes arvesse vajadust tagada karistuse proportsionaalsus ja hoiatav mõju ning kõiki muid tähtsust omavaid asjaolusid, mida eelmistes etappides arvesse ei võetud. Järelevalveasutus võtab kooskõlas käesoleva artikliga vastu õigusakti, millega kehtestatakse trahvi arvutamise eeskirjad.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
11
M on e‑raha asutus, mida Leedu keskpank kontrollis ajavahemikul 1. aprillist 2019 kuni 31. märtsini 2020. Selle kontrolli tulemusel määras Leedu keskpank 13. novembri 2020. aasta otsusega (edaspidi „vaidlusalune otsus“) M‑ile kaheksa trahvi kaheksa rikkumise eest, millest igaühega rikuti mitut PBC/FT seaduse sätet ja finantsturu osalistele adresseeritud juhiseid rahapesu ja/või terrorismi rahastamise tõkestamiseks. Leedu keskpank leidis, et kõik need rikkumised olid rasked või suhteliselt rasked ning seitse neist olid ka süstemaatilised PBC/FT seaduse artikli 34 lõike 2 punkti 2 tähenduses.
12
Mis puudutab M‑i toime pandud süstemaatilisi rikkumisi, siis leidis Leedu keskpank, et need rikkumised, olenemata sellest, kas need seisnesid rikkumistes, mis puudutasid ühte või mitut selles sättes nimetatud nõuete kogumit, tuleb kvalifitseerida „eraldiseisvateks süstemaatilisteks rikkumisteks“, millest igaüks annab alust trahvi määramiseks.
13
Leedu keskpank arvutas M‑ile määratavate trahvide summa Leedu keskpanga seaduse artikli 433 ja Leedu keskpanga nõukogu poolt vastu võetud trahvide arvutamise kirjelduse alusel, võttes arvesse PBC/FT seaduse artikli 39 lõike 1 punktis 2 ette nähtud trahvide maksimumsummat.
14
Selles arvutuses määras Leedu keskpank viie raske rikkumisena käsitatava rikkumise puhul trahvi põhisummaks 30% maksimaalsest trahvist ja kolme suhteliselt raske rikkumisena käsitatava rikkumise puhul 20% maksimaalsest trahvist. Seejärel võttis ta arvesse kergendavaid ja raskendavaid asjaolusid ning mõistlikkuse ja õigluse põhimõtet ning vähendas neid põhisummasid, et trahvid ei oleks M‑i aastase brutotuluga võrreldes ebaproportsionaalsed, kuid oleksid samas piisavalt suured, et heidutada M‑i tulevikus rikkumisi toime panemast. Neil asjaoludel määras Leedu keskpank M‑ile viis trahvi summas 55000 eurot, kaks trahvi summas 35000 eurot ja ühe trahvi summas 25000 eurot ehk kokku 370000 eurot.
15
M esitas Leedu keskpanga vastu Vilniaus apygardos administracinis teismasele (Vilniuse regionaalne halduskohus, Leedu) kaebuse vaidlusaluse otsuse osaliseks tühistamiseks ja palus teha ka ettekirjutuse. M põhjendas oma kaebust eelkõige sellega, et Leedu Pank ei saanud tuvastada mitut PBC/FT seaduse „eraldiseisvat süstemaatilist rikkumist“, vaid ainult selle seaduse „üheainsa süstemaatilise rikkumise“, ja seega võis talle määrata ainult ühe trahvi.
16
See kohus rahuldas 21. septembri 2021. aasta otsusega kaebuse osaliselt ja vähendas M-ile määratud trahvide kogusummat 200000 euroni. Nimetatud kohus lükkas siiski tagasi M‑i argumendi selle kohta, et on vaid PBC/FT seaduse „üksainus süstemaatiline rikkumine“.
17
M esitas selle kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse Lietuvos vyriausiasis administracinis teismasele (Leedu kõrgeim halduskohus), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus, paludes esiteks tühistada see kohtuotsus osas, milles sellega jäeti osaliselt rahuldamata käesoleva kohtuotsuse punktis 15 nimetatud kaebus, ja teiseks rahuldada see kaebus tervikuna. Leedu keskpank esitas samuti sama kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse, milles palus see kohtuotsus tühistada ja jätta kaebus tervikuna rahuldamata.
18
M märgib, et PBC/FT seaduse artiklis 34 on ette nähtud nii „rasked rikkumised“ kui ka „süstemaatilised rikkumised“, ning leiab, et mitme raske rikkumise esinemise korral tuleb tuvastada „üksainus süstemaatiline rikkumine“ ja seega määrata ainult üks trahv, mille maksimumsumma on selles seaduses kindlaks määratud. Lisaks loetakse artikli 34 grammatilise tõlgenduse kohaselt samasse nõuete kogumisse kuuluvad rikkumised üheks raskeks rikkumiseks. M väidab, et kuna Leedu keskpank jättis tuvastamata „üheainsa süstemaatilise rikkumise“ ja määras talle mitu trahvi, kuigi tuvastatud rikkumised puudutasid analoogsete nõuete täitmata jätmist, rikkus ta ne bis in idem’i põhimõtet.
19
Leedu keskpank väidab omalt poolt PBC/FT seaduse artikli 39 lõike 1 punktile 2 tuginedes, et kui seadusandja tahe oli ette näha, et finantseerimisasutusele võib määrata trahvi, kui ta on toime pannud vähemalt ühe selle seaduse raske rikkumise, siis ei ole süstemaatilise rikkumise puhul sarnast normi, mistõttu saab rikkumist pidada süstemaatiliseks ainult siis, kui on tuvastatud ka muid selle seaduse rikkumisi, nagu on täpsustatud selle seaduse artikli 34 lõikes 2. Lisaks oleks mitme raske rikkumise kvalifitseerimine rahapesu ja terrorismi rahastamise valdkonnas „raskeks rikkumiseks“ või „üheksainsaks süstemaatiliseks rikkumiseks“ vastuolus direktiivi 2015/849 eesmärkidega, milleks on vähendada ohte selles valdkonnas ja nende negatiivseid tagajärgi liidu majandusele ja finantssüsteemile. Nimelt julgustaks selline kvalifitseerimine finantsturu osalisi selles valdkonnas raskeid ja süstemaatilisi rikkumisi toime panema. Lisaks muudaks see võimatuks trahvi individualiseerimise vastavalt iga rikkumise kestusele ja raskusele ning muudele sellega seotud asjaoludele, mis riivaks puudutatud isiku kaitseõiguste teostamist.
20
Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et käesolev kohtuasi tõstatab küsimuse, kas direktiivi 2015/849 artiklit 59 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt tuleb juhul, kui liikmesriigi pädev asutus tuvastab ühe ja sama kontrolli käigus mitu artikli 59 lõike 1 punktides a–d sätestatud ühte kogumisse või erinevatesse kogumitesse kuuluvate nõuete rikkumist, selle direktiivi kohaselt iga rikkumine nendest kvalifitseerida „eraldiseisvaks süstemaatiliseks rikkumiseks“, mille eest määratakse eraldi trahv, mille arvutamisel võetakse arvesse direktiivi ülevõtvas riigisiseses seaduses ette nähtud trahvi maksimumsummat.
21
See kohus märgib, et vastupidi direktiivi 2015/849 artikli 59 lõikele 1 on PBC/FT seaduse artikli 34 lõike 2 punktis 2 ette nähtud, et süstemaatilise rikkumise tuvastamiseks tuleb avastada mitme viimati nimetatud sättes nimetatud kogumi nõuete rikkumine. Käesoleval juhul aga tuvastas Leedu keskpank vaidlusaluses otsuses eraldiseisvad süstemaatilised rikkumised nii samasse kogumisse kuuluvate rikkumiste kui ka erinevate nõuete kogumisse kuuluvate rikkumiste puhul. Nimetatud kohus kahtleb, kas riigisisene õigusnorm, mis võimaldab sellise otsuse teha, on direktiivi artikliga 59 kooskõlas. Kui selline riigisisene õigusnorm ei ole nimetatud artikliga kooskõlas, tuleb uurida, milliseid kriteeriume tuleb arvesse võtta, et teha kindlaks, kas rikkumine on selle artikli tähenduses süstemaatiline. Eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekib ka küsimus, kas PBC/FT seaduse artikli 39 lõike 1 punktiga 2 on osas, milles see näeb ette võimaluse määrata trahv„[selle] seaduse raske rikkumise“ eest, õigesti üle võetud direktiivi artikli 59 lõige 1, mis viitab rikkumistele, mis on „rasked, korduvad, süstemaatilised või kui on tegemist nende kombinatsiooniga“.
22
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib samuti, et direktiiv 2015/849 ei sisalda mõiste „süstemaatiline või raske rikkumine“ üksikasjalikku määratlust. Ta märgib veel, et selle direktiivi artiklist 5 ja artikli 59 lõikest 4 tuleneb, et liikmesriikidel on teatav tegutsemisruum rangemate sätete vastuvõtmiseks liidu õiguses sätestatud piirides. Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab siiski, et neid artikleid 5 ja 59 ei saa tõlgendada nii, et liikmesriikidel on õigus kehtestada riigisiseseid õigusnorme või sätteid, mille alusel liikmesriigi pädev asutus võib määrata eraldi trahvi nimetatud direktiivis ette nähtud nõuete iga rikkumise eest, mis on tuvastatud ühe ja sama kontrolli käigus.
23
Eelotsusetaotluse esitanud kohus on seisukohal, et kui direktiivi 2015/849 artikli 59 lõikes 1 nimetatud rikkumised on tuvastatud, tuleb määrata üks rahaline halduskaristus, mille maksimumsumma on kindlaks määratud selle direktiivi artikli 59 lõike 3 punktis a. Nimelt, kui direktiivi artikli 59 lõikes 1 nimetatud iga rikkumise eest, mis on tuvastatud samal ajal, oleks võimalik määrata eraldi trahve, võib samal ajal määratud trahvide maksimaalne kogusumma oluliselt ületada artikli 59 lõike 3 punktis a ette nähtud trahvi maksimumsummat, mis võib rikkuda õiguskindluse ja proportsionaalsuse põhimõtet.
24
Neil asjaoludel otsustas Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Leedu kõrgeim halduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas direktiivi 2015/849 artiklit 59 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt juhul, kui liikmesriigi pädev asutus tuvastab ühe kontrolli käigus [selle direktiivi] artikli 59 lõike 1 punktides a–d osutatud erinevate nõuete kogumite mitu rikkumist, käsitatakse iga sellist rikkumist eraldiseisva süstemaatilise rikkumisena ja iga rikkumise eest määratakse eraldi trahv, võttes arvesse trahvi maksimumsummat, mis on sätestatud liikmesriigi õiguses, millega võeti üle [nimetatud direktiiv]?
2.
Kas direktiivi 2015/849 artiklit 59 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt juhul, kui liikmesriigi pädev asutus tuvastab ühe kontrolli käigus [selle direktiivi] artikli 59 lõike 1 punktides a–d osutatud sama nõuete kogumi mitu rikkumist, käsitatakse iga sellist rikkumist eraldiseisva süstemaatilise rikkumisena ja iga rikkumise eest määratakse eraldi trahv, võttes arvesse trahvi maksimumsummat, mis on sätestatud liikmesriigi õiguses, millega võeti üle [nimetatud direktiiv]?
3.
Kui vastus vähemalt ühele eelnevatest küsimustest on jaatav, siis milliste kriteeriumide põhjal tuleb teha kindlaks, kas direktiivi 2015/849 artiklis 59 osutatud rikkumine on süstemaatiline?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene ja teine küsimus
25
Esimese ja teise küsimusega, mida tuleb käsitleda koos, palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2015/849 artiklit 59 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus riigisisesed õigusnormid või praktika, mille kohaselt tuleb iga selle artikli lõikes 1 sätestatud nõuete „süstemaatiline rikkumine“, mille liikmesriigi pädev asutus on tuvastanud ühe ja sama kontrolli käigus, kvalifitseerida „eraldiseisvaks süstemaatiliseks rikkumiseks“, mille eest määratakse eraldi trahv, mille suurus määratakse kindlaks rahalise karistuse maksimumsumma alusel, mis võidakse nende riigisiseste õigusnormide või praktika kohaselt määrata.
26
Kõigepealt tuleb täpsustada, et need küsimused ei puuduta mitte seda, kas iga rikkumine kaheksast põhikohtuasjas kõne all olevast rikkumisest eraldi võetuna kuulub mõiste „süstemaatiline rikkumine“ alla direktiivi 2015/849 artikli 59 lõike 1 tähenduses, vaid seda, kas selle sättega on vastuolus see, kui iga selle mõistega hõlmatud rikkumine kvalifitseeritakse „eraldiseisvaks süstemaatiliseks rikkumiseks“, kui kõik need rikkumised on tuvastatud ühe ja sama kontrolli käigus, ning kas selles kontekstis on määrava tähtsusega asjaolu, et need rikkumised on toime pandud ühte või mitut selle sätte punktides a–d nimetatud nõuet rikkudes.
Direktiivi 2015/849 artikli 59 tõlgendamine
27
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb liidu õiguse sätte tõlgendamisel arvestada mitte üksnes sätte sõnastust, vaid ka konteksti ning selle õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osa säte on (17. novembri 1983. aasta kohtuotsus Merck, 292/82, EU:C:1983:335, punkt 12, ja 18. aprilli 2024. aasta kohtuotsus Citadeles nekustamie īpašumi, C‑22/23, EU:C:2024:327, punkt 30 ja seal viidatud kohtupraktika).
28
Esiteks on direktiivi 2015/849 artikli 59 lõikes 1 sätestatud, et „[l]iikmesriigid tagavad, et käesolevat artiklit kohaldatakse vähemalt selliste kohustatud isikute poolt toimepandud õigusrikkumiste suhtes, mis on rasked, korduvad, süstemaatilised või kui on tegemist nende kombinatsiooniga, ning mis on seotud järgmistes artiklites sätestatud nõuetega: a) artiklid 10–24 (kliendi suhtes rakendatavad hoolsusmeetmed); b) artiklid 33, 34 ja 35 (teatamine kahtlastest tehingutest); c) artikkel 40 (andmete säilitamine) ning d) artiklid 45 ja 46 (sisekontroll)“. Lisaks on selle direktiivi artikli 59 lõigetes 2 ja 3 ette nähtud halduskaristused ja -meetmed, mida liikmesriigi pädev asutus peab saama kohaldada vähemalt lõikes 1 nimetatud juhtudel.
29
Sellega seoses nähtub kõigepealt väljendi „vähemalt“ kasutamisest direktiivi 2015/849 artikli 59 lõigetes 1–3, et selle direktiiviga viiakse nii rikkumiste puhul, mille eest tuleb karistus määrata, kui ka karistuste puhul, mille liikmesriigid peavad määrama, läbi vaid minimaalne ühtlustamine. Seda tõlgendust kinnitab asjaolu, et direktiivi artikli 59 lõike 4 kohaselt võivad liikmesriigid anda pädevatele asutustele õiguse kehtestada muid halduskaristusi lisaks selles artiklis nimetatud karistustele või määrata rahalisi halduskaristusi, mis ületavad selles artiklis osutatud summasid (2. märtsi 2023. aasta kohtuotsus PrivatBank jt, C‑78/21, EU:C:2023:137, punkt 65).
30
Seejärel tuleb rõhutada, et direktiivis 2015/849 ei ole mõistet „süstemaatiline rikkumine“ määratletud. Lisaks tuleb sarnaselt Euroopa Komisjonile tõdeda, et asjaolu, et selles direktiivis ette nähtud nõuded on koondatud selle artikli 59 lõikesse 1, ei anna mingit teavet selle kohta, millistel tingimustel tuleb tuvastada „eraldiseisvate süstemaatiliste rikkumiste“ olemasolu. Nimelt puudutavad selle sätte punktides a, b, c ja d loetletud rikkumised ühte või mitut artiklit, mis kuuluvad vastavalt selle direktiivi II, IV, V ja VI peatükki, mistõttu kajastab see loetelu üksnes selle direktiivi struktuuri.
31
Lõpuks, vastupidi sellele, mida väidavad eelotsusetaotluse esitanud kohus ja M, ei ole vaja kõiki liikmesriigi pädeva asutuse poolt ühe ja sama kontrolli käigus tuvastatud „süstemaatilisi rikkumisi“ ja „raskeid rikkumisi“ direktiivi 2015/849 artikli 59 lõike 1 tähenduses ümber kvalifitseerida „üheksainsaks süstemaatiliseks rikkumiseks“. Nimelt ei toeta selle sätte sõnastus sellist tõlgendust. Lisaks võimaldab selles sättes kasutatud väljend „nende kombinatsioon“ asuda seisukohale, et rikkumine võib olla samal ajal nii „süstemaatiline“ kui ka „raske“.
32
Teiseks, mis puudutab direktiivi 2015/849 artikli 59 konteksti, siis tuleb märkida, et selle direktiivi artikli 60 lõikes 4 on sätestatud, et „[l]iikmesriigid tagavad, et halduskaristuse või -meetme liigi ja rahalise halduskaristuse suuruse kindlaksmääramisel võtavad pädevad asutused arvesse kõiki asjakohaseid asjaolusid“. Viimati nimetatud sätte kohaselt kuuluvad nende asjakohaste asjaolude hulka eelkõige rikkumise raskus ja kestus, kolmandatele isikutele tekitatud kahju ning vastutuse ja koostöö ulatus ning rikkumisest saadud kasu ja vastutava füüsilise või juriidilise isiku varasemad rikkumised.
33
Riigisisesed õigusnormid või praktika, mille kohaselt iga direktiivi 2015/849 artikli 59 lõike 1 tähenduses mõiste „süstemaatiline rikkumine“ alla kuuluv rikkumine, mis on tuvastatud ühe ja sama kontrolli käigus, kvalifitseeritakse „eraldiseisvaks süstemaatiliseks rikkumiseks“, võimaldab aga asjaomasel liikmesriigil võtta arvesse kõiki neid tähtsust omavaid asjaolusid suuremas ulatuses, kui seda võimaldaksid riigisisesed õigusnormid, mille kohaselt tuleks need rikkumised koos kvalifitseerida „üheksainsaks süstemaatiliseks rikkumiseks“.
34
Lisaks on liikmesriikidel direktiivi 2015/849 ülevõtmisel ulatuslik kaalutlusruum küsimuses, kuidas on kõige sobivam rakendada kohustust näha selles direktiivis ette nähtud nõuete rikkumise eest ette halduskaristused ja -meetmed (vt analoogia alusel 17. novembri 2022. aasta kohtuotsus Rodl & Partner, C‑562/20, EU:C:2022:883, punkt 45).
35
Kolmandaks kinnitab käesoleva kohtuotsuse punktidest 29 ja 32–34 tulenevat grammatilist ja kontekstipõhist tõlgendust direktiivi 2015/849 teleoloogiline tõlgendus; direktiivi peamine eesmärk on – nagu nähtub direktiivi pealkirjast ja artikli 1 lõigetest 1 ja 2 – tõkestada finantssüsteemi kasutamist rahapesu ja terrorismi rahastamise eesmärgil. Konkreetsemalt on direktiivi sätete eesmärk riskipõhise lähenemise kohaselt näha ette ennetavate ja hoiatavate meetmete kogum, et võidelda tõhusalt rahapesu ja terrorismi rahastamisega, vältimaks – nagu nähtub selle direktiivi põhjendusest 1 –, et ebaseadusliku raha vood võiksid kahjustada liidu finantssektori terviklikkust, stabiilsust ja mainet ning ohustada liidu siseturgu ja samuti rahvusvahelist arengut (5. detsembri 2024. aasta kohtuotsus MISTRAL TRANS, C‑3/24, EU:C:2024:999, punktid 25 ja 26 ning seal viidatud kohtupraktika).
36
Direktiiviga 2015/849 viiakse nii selles direktiivis ette nähtud nõuete rikkumiste puhul, mille eest tuleb karistus määrata, kui ka karistuste puhul, mille liikmesriigid peavad määrama, läbi minimaalne ühtlustamine (vt selle kohta 6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus ECOTEX BULGARIA, C‑544/19, EU:C:2021:803, punkt 44).
37
Eeltoodut arvestades tuleb direktiivi 2015/849 artiklit 59 tõlgendada nii, et kuigi liikmesriigid peavad karistama vähemalt selle artikli lõikes 1 nimetatud rikkumisi, nähes selleks ette vähemalt selle artikli lõigetes 2 ja 3 sätestatud halduskaristused ja -meetmed, on neil siiski õigus näha ette muid karistusi ja meetmeid, sealhulgas muude rikkumiste eest kui need, mis on loetletud lõikes 1, kuna artikliga 59 viiakse läbi üksnes minimaalne ühtlustamine.
38
Seega ei ole direktiiviga 2015/849 põhimõtteliselt vastuolus riigisisesed õigusnormid või praktika, mis näevad ette, et iga süstemaatilist laadi rikkumine, mis on tuvastatud ühe ja sama kontrolli käigus, kvalifitseeritakse „eraldiseisvaks süstemaatiliseks rikkumiseks“, mille eest määratakse eraldi trahv.
Liidu õiguse üldpõhimõtete järgimine
39
Liikmesriigid on neile direktiivi 2015/849 artikliga 59 antud kaalutlusruumi raames kohustatud teostama oma pädevust liidu õigust ja selle üldpõhimõtteid ning eelkõige proportsionaalsuse, ne bis in idem‑põhimõtet ja tõhususe põhimõtet järgides, mis nõuab, et need karistused oleksid tõhusad ja hoiatavad (vt analoogia alusel 17. novembri 2022. aasta kohtuotsus Rodl & Partner, C‑562/20, EU:C:2022:883, punkt 49 ja seal viidatud kohtupraktika).
40
See järeldus tuleneb ka direktiivi 2015/849 põhjenduse 59 ja artikli 58 lõike 1 sõnastusest, mille kohaselt peavad liikmesriigid nägema ette tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad halduskaristused ja ‑meetmed.
– Tõhususe põhimõte
41
Mis puudutab tõhususe põhimõtet, siis väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei tohi kohaldatavad riigisisesed õigusnormid olla sõnastatud nii, et need muudavad liidu õiguskorraga antud õiguste kasutamise praktiliselt võimatuks või ülemäära keeruliseks (5. märtsi 2019. aasta kohtuotsus Eesti Pagar, C‑349/17, EU:C:2019:172, punkt 137 ja seal viidatud kohtupraktika).
42
Sellega seoses tuleb meenutada, et tõhususe nõue laieneb tingimata nii selliste kuritegude menetlustele ja karistustele, mis kahjustavad liidu finantssüsteemi terviklikkust, stabiilsust või mainet, mida direktiivi 2015/849 eesmärk on tõkestada, nagu nähtub selle direktiivi artikli 1 lõikest 1 koostoimes direktiivi põhjendustega 1 ja 2, kui ka määratud karistuste täitmisele, kuna juhul, kui karistusi tegelikult ei täideta, ei saa need olla tõhusad ja hoiatavad. Selles kontekstis on liikmesriigi seadusandja ülesanne tagada, et nende rikkumiste menetlemisele ja nende eest karistamisele kohaldatav menetluskord ei oleks koostatud nii, et sellega kaasneb süsteemne oht, et niisuguste rikkumiste koosseisutunnustele vastavad teod jäävad karistamata (vt analoogia alusel 21. detsembri 2021. aasta kohtuotsus Euro Box Promotion jt, C‑357/19, C‑379/19, C‑547/19, C‑811/19 ja C‑840/19, EU:C:2021:1034, punktid 192 ja 193).
43
Meede on tõhus ja hoiatav, kui see õhutab osalisi karistusi vältima ja juhul, kui trahv on määratud, tasuma trahvi võimalikult kiiresti (vt selle kohta 19. oktoobri 2016. aasta kohtuotsus EL‑EM‑2001, C‑501/14, EU:C:2016:777, punkt 47).
44
Käesoleval juhul tuleb tõdeda, et riigisisesed õigusnormid või praktika, mille kohaselt kvalifitseeritakse iga süstemaatilist laadi rikkumine, mis on tuvastatud ühe ja sama kontrolli käigus, „eraldiseisvaks süstemaatiliseks rikkumiseks“, mille eest määratakse eraldi trahv, õhutab osalejaid karistusi vältima ja ennetab süsteemset karistamatuse ohtu, kuna sellised õigusnormid või praktika pärsivad sellise rikkumise toime pannud osalisi rohkem rikkumisi toime panemast. Seega näib, et põhikohtuasjas kõne all olevad riigisisesed õigusnormid või praktika on tõhususe põhimõttega kooskõlas, kui eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist.
– Proportsionaalsuse põhimõte
45
Mis puudutab proportsionaalsuse põhimõtet, siis tuleb meenutada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt ei tohi asjaomaste riigisiseste õigusnormidega lubatud haldus- või karistusmeetmed minna kaugemale sellest, mis on nende õigusnormidega seatud legitiimsete eesmärkide saavutamiseks sobiv ja vajalik, ning juhul, kui on võimalik valida mitme sobiva meetme vahel, tuleb rakendada kõige vähem piiravat meedet, ja põhjustatavad ebameeldivused ei tohi olla taotletud eesmärkide suhtes ebaproportsionaalsed. Eelkõige peab määratud karistuste rangus vastama selliste rikkumiste raskusele, mille eest neid määratakse, tagades eelkõige tegeliku hoiatava mõju ja järgides samas proportsionaalsuse üldpõhimõtet (6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus ECOTEX BULGARIA, C‑544/19, EU:C:2021:803, punktid 99 ja 100, ning 21. novembri 2024. aasta kohtuotsus Ekostroy, C‑61/23, EU:C:2024:974, punktid 43 ja 45 ning seal viidatud kohtupraktika).
46
Lisaks seab proportsionaalsuse põhimõte raamid nii rikkumise koosseisuliste tunnuste kindlaksmääramisel kui ka trahvi raskusastet puudutavate eeskirjade kindlaksmääramisel ja seoses nende asjaolude hindamisega, mida võib trahvi määramisel arvestada (6. oktoobri 2021. aasta kohtuotsus ECOTEX BULGARIA, C‑544/19, EU:C:2021:803, punkt 98 ja seal viidatud kohtupraktika).
47
Kuigi lõppastmes peab liikmesriigi kohus – kes ainsana on pädev asjaolusid hindama ja liikmesriigi õigust tõlgendama – tuvastama, kas need nõuded on käsitletaval juhul täidetud, on Euroopa Kohus pädev andma põhikohtuasja toimiku ning talle esitatud seisukohtade põhjal juhiseid, mis võimaldavad eelotsusetaotluse esitanud kohtul vaidluse lahendada (2. märtsi 2023. aasta kohtuotsus PrivatBank jt, C‑78/21, EU:C:2023:137, punkt 71 ja seal viidatud kohtupraktika).
48
Käesoleval juhul on direktiivi 2015/849 üle võtnud PBC/FT seaduse eesmärk, nagu nähtub selle seaduse pealkirjast, tõkestada rahapesu ja terrorismi rahastamist. Just selleks on PBC/FT seaduse artikli 34 lõikes 2 määratletud mõiste „süstemaatiline rikkumine“ ning selle seaduse artikli 39 lõike 1 punktis 2 on ette nähtud trahvisummad, mida võib määrata, kui selline süstemaatiline rikkumine on tuvastatud. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud teabest nähtub, et põhikohtuasjas kõne all olevate riigisiseste õigusnormide või praktika kohaselt tuleb kõik sama seaduse süstemaatilised rikkumised, mille pädev asutus on ühe ja sama kontrolli käigus tuvastanud, kvalifitseerida „eraldiseisvateks süstemaatilisteks rikkumisteks“, mille eest määratakse eraldi trahv, mille summa määratakse kindlaks nendes õigusnormides ette nähtud maksimumsummat arvestades.
49
Mis puudutab esiteks küsimust, kas põhikohtuasjas kõne all olevad riigisisesed õigusnormid või praktika on taotletavate eesmärkide saavutamiseks sobivad, siis tuleb meenutada ühelt poolt, et liikmesriigi õigusnormid on viidatud eesmärgi saavutamiseks sobivad üksnes juhul, kui need vastavad tõepoolest huvile saavutada see eesmärk järjekindlalt ja süstemaatiliselt, ning teiselt poolt, et juhul, kui riigisiseste õigusnormide eesmärk – nagu käesoleval juhul – on rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamine, tuleb neid norme pidada sobivaks, et tagada selliselt viidatud ennetava eesmärgi saavutamine, kui see aitab vähendada rahapesu ja terrorismi rahastamise riski (2. märtsi 2023. aasta kohtuotsus PrivatBank jt, C‑78/21, EU:C:2023:137, punktid 72 ja 73 ning seal viidatud kohtupraktika).
50
Kuid direktiivi 2015/849 sätete – mis on ennetavat laadi – eesmärk on riskipõhise lähenemise kohaselt näha ette ennetavate ja hoitavate meetmete kogum, et võidelda tõhusalt rahapesu ja terrorismi rahastamisega, vältimaks – nagu nähtub selle direktiivi põhjendusest 1 – seda, et ebaseadusliku raha vood võiksid kahjustada liidu finantssektori terviklikkust, stabiilsust ja mainet ning ohustada liidu siseturgu ja samuti rahvusvahelist arengut (2. märtsi 2023. aasta kohtuotsus PrivatBank jt, C‑78/21, EU:C:2023:137, punkt 75).
51
Nende ennetavate ja hoiatavate meetmete hulgas, mis võimaldavad tõhusalt võidelda rahapesu ja terrorismi rahastamise vastu, on direktiivi 2015/849 artiklis 59 nimetatud meetmed, mis kohustavad liikmesriike karistama vähemalt selle artikli lõikes 1 nimetatud rikkumiste eest ja nägema selleks ette vähemalt selle artikli lõigetes 2 ja 3 osutatud karistused. Need sätted võeti Leedu õigusesse üle PBC/FT seaduse artikliga 34 ja artikli 39 lõike 1 punktiga 2.
52
Seega näib, et sellised riigisisesed õigusnormid või praktika, nagu on kõne all põhikohtuasjas, on sobivad, et tagada nende õiguspäraste eesmärkide saavutamine, mis on seotud rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamisega.
53
Teiseks, mis puudutab põhikohtuasjas kõne all olevate riigisiseste õigusnormide või praktika vajalikkust, siis tuleb tõdeda, et iseenesest ei lähe asjaolu, et on ette nähtud, et kõik PBC/FT seaduse süstemaatilised rikkumised, mille pädev asutus on ühe ja sama kontrolli käigus tuvastanud, tuleb kvalifitseerida „eraldiseisvaks süstemaatiliseks rikkumiseks“, mille eest määratakse eraldi trahv, iseenesest kaugemale sellest, mis on vajalik nende õigusnormide või praktika eesmärgi saavutamiseks.
54
Rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamiseks tuleb nimelt heidutada osalejaid, kes on toime pannud PBC/FT seaduse rikkumise, selle seaduse edasiste rikkumiste toimepanemisest tulevikus. Selleks on aga vaja ette näha, et kui ühe ja sama kontrolli käigus tuvastatakse mitu selle seaduse rikkumist, võidakse nende rikkumiste toimepanijatele määrata kas raskem karistus kui üheainsa rikkumise eest või – nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 44 – iga toime pandud rikkumise eest eraldi karistus.
55
Kuigi rahaline karistus näib olevat vähem piirav kui tegevusloa kehtetuks tunnistamine või peatamine direktiivi 2015/849 artikli 59 lõike 2 punkti c tähenduses (vt selle kohta 2. märtsi 2023. aasta kohtuotsus PrivatBank jt, C‑78/21, EU:C:2023:137, punkt 90), tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtul siiski veenduda, et olukorras, kus pädev asutus on tuvastanud ühe ja sama kontrolli käigus mitu süstemaatilist rikkumist, ei lähe põhikohtuasjas kõne all olevate riigisiseste õigusnormide või praktika kohaselt iga rikkumise eest trahvisumma kindlaksmääramine, võttes arvesse sedasama miinimumsummat ja sedasama maksimumsummat nagu üheainsa süstemaatilise rikkumise korral, kaugemale sellest, mis on taotletavate eesmärkide saavutamiseks vajalik.
56
Võimalus kumuleerida trahve, millest igaüks ei saa olla väiksem kui PBC/FT seaduse artikli 39 lõike 1 punktis 2 ette nähtud miinimumsumma, ainsa summa piires, mis vastab selles sättes ette nähtud maksimumsummale, korrutatuna määratud trahvide arvuga, võib sellises olukorras viia märkimisväärse suurusega rahaliste karistuste määramiseni, mis võivad ulatuda mitme miljoni euroni.
57
Kuigi eraldi võetuna ei lähe need asjaolud, mis puudutavad ühe ja sama kontrolli käigus tuvastatud mitme süstemaatilise rikkumise eest määratavate trahvide arvutamist, tingimata kaugemale sellest, mis on vajalik põhikohtuasjas kõne all olevate riigisiseste õigusnormide või praktikaga taotletavate eesmärkide saavutamiseks, võib nende erinevate asjaolude koosmõju, eelkõige võimalus kumuleerida trahve, mis ei tohi olla väiksemad kui eelnevalt kindlaks määratud summa, ainsa summa piires, mis vastab mitmekordsele iga trahvi jaoks ette nähtud maksimumsummale, seda nõuet siiski eirata (vt selle kohta 12. septembri 2019. aasta kohtuotsus Maksimovic jt, C‑64/18, C‑140/18, C‑146/18 ja C‑148/18, EU:C:2019:723, punktid 42, 47 ja 48, ning 8. märtsi 2022. aasta kohtuotsus Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (vahetu õigusmõju), C‑205/20, EU:C:2022:168, punktid 40 ja 41).
58
Samas nähtub Leedu keskpanga seaduse artikli 433 lõikest 10, et vajaduse korral trahvisummat vähendatakse või suurendatakse, võttes arvesse vajadust tagada karistuse proportsionaalsus. Seega näib, et Leedu keskpangal on hindamisruum, mis võimaldab tal määrata rahalisi karistusi nii, et need ei lähe kaugemale sellest, mis on vajalik rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamiseks, kuid seda peab konkreetsel juhul siiski kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus.
59
Kolmandaks, mis puudutab karistuste vastavust tuvastatud rikkumiste raskusele, siis tuleb märkida, et kui riigisisesed õigusnormid näevad ette karistuste kumuleerimise, näiteks mitme rahalise karistuse kumuleerimise, on pädevad asutused kohustatud tagama, et määratud karistuste kogumi raskus ei ületaks tuvastatud rikkumise raskust, sest vastasel juhul rikutaks proportsionaalsuse põhimõtet. Lisaks nõuab proportsionaalsuse põhimõte, et karistuse kindlaksmääramisel tuleb arvesse võtta kõiki konkreetse asja asjaolusid (vt selle kohta 19. oktoobri 2023. aasta kohtuotsus G. ST. T. (karistuse proportsionaalsus kaubamärgiõiguste rikkumise korral), C‑655/21, EU:C:2023:791, punktid 66 ja 67 ning seal viidatud kohtupraktika).
60
Karistuste proportsionaalsuse hindamisel tuleb arvesse võtta ka liikmesriigi kohtu võimalust muuta kvalifikatsiooni võrreldes sellega, mis sisaldub liikmesriigi pädeva asutuse vastuvõetud aktis, mis võib viia kergema karistuse määramiseni, ja võimalust kohandada karistust vastavalt tuvastatud rikkumise raskusele (vt selle kohta 19. oktoobri 2023. aasta kohtuotsus G. ST. T. (karistuse proportsionaalsus kaubamärgiõiguste rikkumise korral), C‑655/21, EU:C:2023:791, punkt 68 ja seal viidatud kohtupraktika).
61
Käesoleval juhul on ühelt poolt Leedu keskpanga seaduse artikli 433 lõigetes 7 ja 10 ette nähtud, et karistuse ja trahvisumma kindlaksmääramisel tuleb arvesse võtta konkreetse juhtumi konkreetseid asjaolusid ja vajadust tagada karistuste proportsionaalsus, ning teiselt poolt, nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 14, võttis Leedu keskpank neid asjaolusid arvesse, vähendades põhikohtuasjas käsitletavate trahvide põhisummat põhjusel, et need olid M‑i aastase brutotuluga võrreldes ebaproportsionaalsed.
62
Lisaks ei ole direktiivi 2015/849 artikli 59 lõike 2 punktis e ja lõikes 3 kehtestatud ülempiir, vaid künnis seoses nende rahaliste karistuste maksimumsummaga, mida liikmesriikidel peab olema võimalik määrata. Sellegipoolest on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne kontrollida, ega M‑ile käesoleval juhul määratud karistuste kogumi raskus ei ületa tuvastatud rikkumiste raskust.
63
Kuigi eeltoodut arvestades näib, et põhikohtuasjas kõne all olevad riigisisesed õigusnormid või praktika on proportsionaalsuse põhimõttega kooskõlas, tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtul käesolevas asjas siiski veenduda, et Leedu keskpanga poolt M‑ile määratud karistused ei lähe esiteks kaugemale sellest, mis on vajalik rahapesu ja terrorismi rahastamise tõkestamiseks, ning teiseks, et nende karistuste rangus vastab nende rikkumiste raskusele, mille eest karistatakse.
–
Ne bis in idem‑põhimõte
64
Mis puudutab ne bis in idem‑põhimõtet, mille kohaldatavust peab kontrollima eelotsusetaotluse esitanud kohus (vt selle kohta 14. septembri 2023. aasta kohtuotsus Volkswagen Group Italia ja Volkswagen Aktiengesellschaft, C‑27/22, EU:C:2023:663, punkt 46), siis tuleb meenutada, et see põhimõte keelab samade tegude eest ja sama isiku suhtes kumuleerida nii menetlusi kui ka sanktsioone, mis on Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikli 50 tähenduses kriminaalõiguslikku laadi. Nimetatud põhimõtte kohaldamise suhtes kehtib kaks tingimust: esiteks peab olema tehtud varasem lõplik otsus (bis-tingimus) ja teiseks peavad varasem otsus ning hilisemad menetlused või otsused puudutama samu tegusid (idem-tingimus) (25. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Craiova, C‑58/22, EU:C:2024:70, punktid 46 ja 47 ning seal viidatud kohtupraktika).
65
Mis puudutab bis-tingimust, siis on selleks, et saaks asuda seisukohale, et isiku suhtes on talle etteheidetava teo asjas tehtud „lõplik“ kohtuotsus harta artikli 50 tähenduses, ühelt poolt oluline, et kriminaalmenetlus peab olema lõpetatud lõplikult, ja teiselt poolt, et see otsus on tehtud pärast käsitletava asja sisulist hindamist (25. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Craiova, C‑58/22, EU:C:2024:70, punktid 48 ja 53 ning seal viidatud kohtupraktika).
66
Väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et harta artikkel 50 ei piirdu üksnes menetluste ja sanktsioonidega, mis on liikmesriigi õiguses kvalifitseeritud „kriminaalõiguslikuks“, vaid see artikkel laieneb – sõltumata kvalifitseerimisest riigisiseses õiguses – menetlustele ja sanktsioonidele, mida tuleb pidada kriminaalõiguslikuks rikkumise enda laadi või selle karistuse raskuse tõttu, mis võidakse asjaomasele isikule määrata (30. jaanuari 2025. aasta kohtuotsus Engie România, C‑205/23, EU:C:2025:43, punkt 49 ja seal viidatud kohtupraktika).
67
Seoses idem-tingimusega tuleb meelde tuletada, et Euroopa Kohtu kindlalt väljakujunenud praktika kohaselt on harta artikli 50 tähenduses sama kuriteo olemasolu hindamiseks asjakohane kriteerium identsed faktilised asjaolud, mida tuleb mõista kui konkreetsete omavahel lahutamatult seotud asjaolude kogumit, mille tulemusel on asjaomane isik lõplikult õigeks või süüdi mõistetud. Nii on selle artikliga keelatud mõista identsete tegude eest mitu kriminaalõiguslikku laadi karistust sel eesmärgil läbi viidud erinevate menetluste tulemusel (25. jaanuari 2024. aasta kohtuotsus Parchetul de pe lângă Curtea de Apel Craiova, C‑58/22, EU:C:2024:70, punkt 67 ja seal viidatud kohtupraktika). Seevastu ei ole ne bis in idem‑põhimõte kohaldatav, kui kõnealused teod ei ole identsed, vaid üksnes sarnased (22. märtsi 2022. aasta kohtuotsus bpost, C‑117/20, EU:C:2022:202, punkt 36).
68
Selleks et kindlaks teha, kas niisugune konkreetsete asjaolude kogum on olemas, peavad liikmesriigi pädevad asutused kontrollima, kas erinevates menetlustes käsitletavad teokoosseisule vastavad faktilised asjaolud moodustavad ajaliselt, ruumiliselt ja esemeliselt lahutamatult seotud tegevuste kogumi (14. septembri 2023. aasta kohtuotsus Bezirkshauptmannschaft Feldkirch, C‑55/22, EU:C:2023:670, punkt 57 ja seal viidatud kohtupraktika).
69
Vastupidi M‑i väidetele ei sisalda käesoleval juhul Euroopa Kohtu käsutuses olev toimik ühtegi asjaolu, mis võimaldaks järeldada, et ne bis in idem‑põhimõtet on rikutud. Kuigi on tõsi, et kohe alguses ei saa välistada, et põhikohtuasjas kõne all olevaid trahve võib nende raskusastet arvestades pidada kriminaalõiguslikku laadi karistusteks, kuna direktiivi 2015/849 artikli 58 lõige 2 võimaldab liikmesriikidel näha ette ja määrata kriminaalkaristusi, tuleb siiski ühelt poolt tõdeda, et toimikust ei nähtu, et M‑ile oleks määratud trahvid enne vaidlusaluse otsuse tegemist tehtud lõpliku otsusega faktilistel asjaoludel, mis on identsed selle otsuse esemeks olevate asjaoludega. Teiselt poolt puudutasid selles otsuses tuvastatud erinevad rikkumised PBC/FT seaduse erinevate sätete rikkumist ja finantsturu osalistele adresseeritud juhiste – mille eesmärk on rahapesu ja/või terrorismi rahastamise tõkestamine – rikkumist ning seega üksnes sarnaseid, mitte identseid asjaolusid.
70
Kohtupraktikast tuleneb aga, et ne bis in idem‑põhimõte ei ole kohaldatav olukorras, kus sama asutus on liidu õigust üle võtvate erinevate riigisiseste õigusnormide mitme rikkumise eest määranud karistused ühe ja sama otsusega (vt selle kohta 4. märtsi 2020. aasta kohtuotsus Marine Harvest vs. komisjon, C‑10/18 P, EU:C:2020:149, punkt 78).
71
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele ja teisele küsimusele vastata, et direktiivi 2015/849 artiklit 59 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid või praktika, mille kohaselt tuleb iga selle artikli 59 lõikes 1 sätestatud nõuete „süstemaatiline rikkumine“, mille liikmesriigi pädev asutus on tuvastanud ühe ja sama kontrolli käigus, kvalifitseerida „eraldiseisvaks süstemaatiliseks rikkumiseks“, mille eest määratakse eraldi trahv, mille suurus määratakse kindlaks rahalise karistuse maksimumsumma alusel, mis võidakse nende riigisiseste õigusnormide või praktika kohaselt määrata, tingimusel et järgitakse liidu õiguse üldpõhimõtteid, eelkõige tõhususe ja proportsionaalsuse põhimõtet.
Kolmas küsimus
72
Võttes arvesse esimesele ja teisele küsimusele antud vastust, ei ole kolmandale küsimusele vaja vastata.
Kohtukulud
73
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kuues koda) otsustab:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. mai 2015. aasta direktiivi (EL) 2015/849, mis käsitleb finantssüsteemi rahapesu või terrorismi rahastamise eesmärgil kasutamise tõkestamist ning millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrust (EL) nr 648/2012 ja tunnistatakse kehtetuks Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv 2005/60/EÜ ja komisjoni direktiiv 2006/70/EÜ, artiklit 59
tuleb tõlgendada nii, et
sellega ei ole vastuolus riigisisesed õigusnormid või praktika, mille kohaselt tuleb iga selle artikli 59 lõikes 1 sätestatud nõuete „süstemaatiline rikkumine“, mille liikmesriigi pädev asutus on tuvastanud ühe ja sama kontrolli käigus, kvalifitseerida „eraldiseisvaks süstemaatiliseks rikkumiseks“, mille eest määratakse eraldi trahv, mille suurus määratakse kindlaks rahalise karistuse maksimumsumma alusel, mis võidakse nende riigisiseste õigusnormide või praktika kohaselt määrata, tingimusel et järgitakse liidu õiguse üldpõhimõtteid, eelkõige tõhususe ja proportsionaalsuse põhimõtet.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: leedu.