Esialgne tõlge
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
ATHANASIOS RANTOS
esitatud 15. jaanuaril 2026(1)
Kohtuasi C‑788/24
Anne Frank Fonds
versus
Anne Frank Stichting,
Koninklijke Nederlandse Akademie van Wetenschappen,
Vereniging voor Onderzoek en Ontsluiting van Historische Teksten
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaade kõrgeim kohus))
Eelotsusetaotlus – Autoriõigus ja sellega kaasnevad õigused – Direktiiv 2001/29/EÜ – Artikli 3 lõige 1 – Mõiste „üldsusele edastamine“ – Avaldamine veebisaidil – Virtuaalse privaatvõrgu (VPN) abil juurdepääs sisule, mis on kaitstud ühes liikmesriigis – Kriteeriumid – Teatava riigi üldsusele mõeldud veebisait – Piiravad meetmed – Interneti territorialiseerimine asukohapõhiste juurdepääsutõketega – Võimalik kõrvalehoidmine nendest meetmetest VPNi kasutamisega
Sissejuhatus
1.        Käesolevas eelotsusetaotluses, mille on esitanud Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaade kõrgeim kohus), palutakse sisuliselt tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta direktiivi 2001/29/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas (edaspidi „autoriõiguse direktiiv“)(2) artikli 3 lõiget 1.
2.        Taotlus on esitatud vaidluse raames, mille pooled on ühelt poolt Anne Frank Fonds (edaspidi „põhikohtuasja hageja“)(3) ning teiselt poolt Anne Frank Stichting (Anne Franki sihtasutus), Koninklijke Nederlandse Akademie van Wetenschapen (Madalmaade Kuninglik Teaduste Akadeemia) ja Vereniging voor Onderzoek en Ontsluiting van Historische Teksten (Ajalooliste tekstide uurimise ja avaldamise ühing, edaspidi „ühing“) (edaspidi koos „põhikohtuasja kostjad“)(4) ning mis puudutab põhikohtuasja hageja autoriõiguse väidetavat rikkumist Madalmaades, mis tuleneb Anne Franki päeviku uue teadusliku versiooni avaldamisest ühingu veebisaidil.
3.        Täpsemalt on eelotsusetaotluse esitanud kohtul peamiselt küsimus, millise ulatusega on mõiste „üldsusele edastamine“ autoriõiguse direktiivi artikli 3 lõike 1 tähenduses, ning eelkõige küsimus, kas sisu avaldamine veebisaidil kujutab endast „üldsusele edastamist“ liikmesriigis, kus see sisu on kaitstud autoriõigusega ja kus see veebisait on geoblokeeritud (moodsaimal tehnoloogilisel tasemel), mistõttu saab sellele minna ainult nii, et sellest tõkestusmeetmest hoitakse kõrvale virtuaalse privaatvõrgu (VPN) teenust või sellega võrreldavat teenust kasutades. See küsimus eeldab, et kaalutakse, kumb on tähtsam kahest Euroopa Liidu põhiõiguste hartaga (edaspidi „harta“) kaitstud huvist, milleks on ühelt poolt põhikohtuasja hageja autoriõigus, mis on ette nähtud harta artikli 17 lõikes 2, ning teiselt poolt põhikohtuasja kostjate sõna‑ ja teabevabadus, mis on tagatud harta artikliga 11.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
4.        Autoriõiguse direktiivi artikli 3 „Õigus teoseid üldsusele edastada ja muid objekte üldsusele kättesaadavaks teha“ lõikes 1 on sätestatud:
„Liikmesriigid näevad ette, et autoritel on ainuõigus lubada või keelata oma teoste edastamist üldsusele kaabel‑ või kaablita sidevahendite kaudu, sh nende teoste sellisel viisil kättesaadavaks tegemist, et isik pääseb neile ligi enda valitud kohas ja enda valitud ajal.“
5.        Direktiivi artikli 6 „Tehniliste meetmetega seotud kohustused“ lõikes 1 on nähtud ette:
„Liikmesriigid näevad ette piisava õiguskaitse mis tahes tõhusatest tehnilistest meetmetest kõrvalehoidmise vastu, kui asjaomase teo sooritanud isik on või põhjendatult peab olema teadlik taotletavast eesmärgist.“
Madalmaade õigus
6.        23. septembri 1912. aasta autoriõiguse seaduse (Auteurswet)(5) põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis on sätestatud:
„Autoriõigus on kirjandus-, teadus- või kunstiteose autori või tema õigusjärglase ainuõigus selle teose avaldamiseks ja reprodutseerimiseks, arvestades seadusega kehtestatud piiranguid.“
7.        Selle seaduse artiklis 12 on loetletud toimingud, mida (samuti) loetakse sellise teose avaldamiseks.
Põhikohtuasi, eelotsuse küsimused ja menetlus Euroopa Kohtus
8.        Põhikohtuasja hagejal
on autoriõigus Anne Franki päeviku teatavatele versioonidele (edaspidi „kaitstud dokumendid“), mis on Madalmaades endiselt autoriõigusega kaitstud kuni 2037. aastani, samas kui teistes riikides, sh Belgias lõppes see 2016. aastal (edaspidi „vaba kasutusega riigid“).(6)
9.        Põhikohtuasja kostjad avaldasid veebisaidil www.annefrankmanuscripten.org hollandi keeles Anne Franki päeviku kõikide käsikirjade teadusliku väljaande, sh versioonid, mis on Madalmaades endiselt kaitstud autoriõigusega, ning samal ajal võtsid nad kaks järgmist meedet: esiteks asukohapõhise juurdepääsutõkke (geoblocking) süsteem, mis muudab selle veebisaidi kättesaadavaks ainult vaba kasutusega riikidest,(7) ja teiseks palutakse juhul, kui sellele saidile minnakse vaba kasutusega riigist, veebikasutajal allkirjastada avaldus, et ta läheb saidile ühest nendest vaba kasutusega riikidest.(8)
10.      Põhikohtuasja hageja on esitanud liikmesriigi kohtule hagi ja ka esialgse õiguskaitse kohaldamise taotluse, väites, et põhikohtuasja kostjad on rikkunud tema autoriõigust, sest Madalmaades on kaitstud dokumendid veebis ligipääsetavad VPNi abil. Põhikohtuasja kostjad kinnitavad, et on võtnud tõhusad piiravad meetmed autoriõiguse ükskõik missuguse rikkumise ärahoidmiseks.
11.      Kuna esialgse õiguskaitse üle otsustavad kohtunikud nii esimeses kui apellatsiooniastmes jätsid esialgse õiguskaitse taotluse rahuldamata põhjendusel, et kõik põhikohtuasja kostjad on teinud mõistlikke jõupingutusi selleks, et tõkestada juurdepääsu veebisaidile Madalmaadest või pärssida soovi sinna minna,(9) esitas põhikohtuasja hageja eelotsusetaotluse esitanud kohtule kassatsioonkaebuse.
12.      Nendel asjaoludel otsustas Hoge Raad der Nederlanden (Madalmaade kõrgeim kohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas autoriõiguse direktiivi artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et teose avaldamist internetis võib liigitada teatavas riigis üldsusele edastamiseks ainult siis, kui avaldamine on suunatud selle riigi üldsusele? Kui vastus on jaatav, siis milliseid tegureid tuleb selle hinnangu andmisel arvesse võtta?
2.      Kas teatavas riigis üldsusele edastamiseks saab pidada seda, kui moodsaima asukohapõhise juurdepääsutõkkega (geoblokeering) on tagatud, et veebisait, millel on teos avaldatud, on selles riigis üldsusele kättesaadav üksnes juhul, kui tõkestusmeetmest hiilitakse kõrvale VPN-teenust või sellega võrreldavat teenust kasutades? Kas on oluline, mil määral on üldsus riigis, kus juurdepääs sellele teosele on tõkestatud, valmis ja võimeline looma sellise teenuse abil ligipääsu kõnealusele veebilehele? Kas sellele küsimusele vastamisel on oluline, kas lisaks asukohapõhisele juurdepääsutõkkele on võetud ka muid meetmeid, et riigis, kus juurdepääs sellele teosele on tõkestatud, raskendada või takistada üldsuse ligipääsu veebisaidile?
3.      Kas juhul, kui tõkestusmeetmest kõrvalehiilimise võimalus viib selleni, et riigis, kus juurdepääs teosele on tõkestatud, toimub internetis avaldatud teose üldsusele edastamine autoriõiguse direktiivi artikli 3 lõike 1 tähenduses, teeb kõnealuse üldsusele edastamise isik, kes teose internetis avaldas, olgugi et ligipääs sellele teosele eeldab asjaomase VPN-teenuse või sellega võrreldava teenuse osutaja tegutsemist?“
13.      Kirjalikud seisukohad esitasid Euroopa Kohtule põhikohtuasja hageja, põhikohtuasja kostjad, Portugali valitsus ja Euroopa Komisjon. Need menetlusosalised esitasid ka suulised seisukohad kohtuistungil, mis toimus 6. oktoobril 2025.
Õiguslik analüüs
Esimene eelotsuse küsimus
14.      Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas autoriõiguse direktiivi artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et teose avaldamist veebis saab pidada „üldsusele edastamiseks“ teatavas riigis ainult siis, kui see on suunatud selle riigi üldsusele, ja vastaval juhul, milliseid asjaolusid tuleb selle hindamise raames arvesse võtta. Selle küsimusega seoses tuleb peamiselt kindlaks teha, kas „üldsusele edastamine“ selle õigusnormi tähenduses peab olema suunatud sellele üldsusele või kas piisab ainuüksi asjaolust, et see üldsus pääseb veebisaidile, kus teos on avaldatud, isegi kui see toimub tõkkest kõrvalehoidmise teel.
15.      Kõigepealt meenutan, et autoriõiguse direktiivi artikli 3 lõike 1 kohaselt näevad liikmesriigid ette, et autoritel on ainuõigus lubada või keelata oma teoste edastamist üldsusele kaabel- või kaablita sidevahendite kaudu, sh nende teoste sellisel viisil kättesaadavaks tegemist, et isik pääseb neile ligi enda valitud kohas ja enda valitud ajal.(10)
16.      Sellega seoses ilmneb Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikast, et viidatud sätte tähenduses mõistet „üldsusele edastamine“ tuleb mõista laias tähenduses – nagu on toonitatud ka selle direktiivi põhjenduses 23 – nii, et sellega on hõlmatud edastamine üldsusele, kes ei viibi paigas, kust teost edastatakse, ja seega teose igasugune üldsusele edastamine või taasedastamine kaabliga või kaablita vahendite, kaasa arvatud ringhäälingu kaudu. Direktiivi põhjendustest 4, 9 ja 10 nähtub nimelt, et selle direktiivi põhieesmärk on kehtestada autorite kõrgetasemeline kaitse, mis võimaldab neil saada nende teoste kasutamise eest – sealhulgas üldsusele edastamise korral – nõuetekohast tasu.(11)
17.      Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt on artikli 3 lõikes 1 kasutatud mõistes „üldsusele edastamine“ seostatud kaks kumulatiivset elementi: teose edastamise toiming ja selle teose edastamine üldsusele, ning see mõiste eeldab juhtumipõhist hindamist.(12)
18.      Euroopa Kohus on ka märkinud, et see mõiste eeldab juhtumipõhist hindamist, mille puhul on vaja arvesse võtta mitut täiendavat kriteeriumi, mis ei ole autonoomsed ja on üksteisest sõltuvad.(13) Kuna need kriteeriumid võivad konkreetsetes olukordades esineda väga erineva intensiivsusega, tuleb neid kohaldada nii eraldi kui ka suhestatuna teiste kriteeriumidega.(14)
19.      Nende kriteeriumide hulgas on Euroopa Kohus esiteks rõhutanud platvormi käitaja möödapääsmatut rolli ja tema sekkumise tahtlikkust. Just tema teeb „edastamistoimingu“, kui ta oma tegevuse tagajärgedest täielikult teadlikuna sekkub, et anda oma klientidele juurdepääs kaitstud teosele, ja seda iseäranis olukorras, kus tema sekkumiseta ei oleks klientidel üldjuhul võimalik edastatud teost kasutada.(15) Peab eksisteerima otsene seos teenuseosutaja sekkumise ja üldsusele edastatava autoriõigusega kaitstud teose vahel.(16) Lisaks on Euroopa Kohus leidnud, et autoriõiguse direktiivi artikli 3 lõike 1 tähenduses üldsusele edastamise puhul ei ole tulu saamise kaalutlus tähtsusetu, ehkki see ei ole kõigil juhtudel vältimatu tingimus, mis määrab ära, kas edastamine on toimunud.(17)
20.      Teiseks on Euroopa Kohus täpsustanud, et mõiste „üldsus“ tähistab määramatut hulka potentsiaalseid adressaate ja tähendab lisaks, et nende hulk on üsna suur.(18) Seega on mõistega „üldsus“ seotud teatav lävend, millega on selle mõiste puhul välistatud liiga väike või isegi tähtsusetu hulk asjaomaseid isikuid. Sellise isikute hulga kindlakstegemiseks tuleb arvesse võtta eeskätt nende isikute hulka, kellel saab ühel ja samal ajal olla juurdepääs teosele, kuid ka selliste isikute hulka, kes saavad teosele juurdepääsu üksteise järel,(19) ning ei ole oluline, kas nad seda võimalust kasutavad või mitte.(20)
21.      Euroopa Kohus on ka meenutanud, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on kaitstud teose üldsusele edastatuna määratlemise tingimus see, et kaitstud teose üldsusele edastamine peab toimuma seni kasutatutest erineva tehnilise vahendi abil või olema suunatud „uuele üldsusele“, st üldsusele, kellega autoriõiguse omaja oma teose algseks üldsusele edastamiseks luba andes ei arvestanud.(21)
22.      Käsitletaval juhul leian esiteks, et see, kui ühing avaldas veebis Anne Franki päeviku kõikide käsikirjade teadusväljaande, kujutab endast „edastamist“ autoriõiguse direktiivi artikli 3 lõike 1 tähenduses. Ilma niisuguse toiminguta ei oleks teos põhimõtteliselt üldsusele kättesaadav.
23.      Teiseks näib mulle käesoleva ettepaneku punktis 20 meenutatud Euroopa Kohtu praktikat arvesse võttes, et see „edastamine“ jõudis „üldsuseni“, sest see andis määramata hulgale isikutele võimaluse pääseda ligi kaitstud dokumentidele, millele neil ei olnud juurdepääsu varem, kusjuures määrava tähtsusega ei ole see, kas need isikud seda võimalust tõesti kasutasid või kas see toiming oli suunatud teatavale üldsusele.
24.      Teen seega ettepaneku vastata esimesele eelotsuse küsimusele, et autoriõiguse direktiivi artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et see ei nõua, et teose avaldamine veebisaidil oleks suunatud konkreetse riigi üldsusele, et selle võiks kvalifitseerida üldsusele edastamiseks selles riigis.
Teine eelotsuse küsimus
25.      Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas sisu avaldamine veebisaidil kujutab endast „üldsusele edastamist“ autoriõiguse direktiivi artikli 3 lõike 1 tähenduses riigis, kus see sisu on kaitstud autoriõigusega ja see veebisait on geoblokeeritud (moodsaimal tehnoloogilisel tasemel), mistõttu saab sellele minna ainult nii, kui tõkestusmeetmest hoitakse kõrvale VPN‑teenust või sellega võrreldavat teenust kasutades. Eelotsusetaotluse esitanud kohus palub samuti selgitada, kas sellega seoses on asjakohane teha esiteks kindlaks, mil määral soovib ja võib blokeeritud riigi üldsus saada juurdepääsu asjaomasele saidile niisuguse teenuse abil, ning teiseks, kas on tarvis võtta täiendavad meetmed, et seda ligipääsu tõkestada või ligipääsemise soovi pärssida.
26.      Kõigepealt meenutan, et nagu tuleneb autoriõiguse direktiivi põhjendustest 3 ja 31, on selle direktiivi alusel toimuva ühtlustamise eesmärk säilitada – eriti elektroonilises keskkonnas – õiglane tasakaal ühelt poolt autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste omajatel nende intellektuaalomandi kaitse vastu oleva huvi, mis on tagatud harta artikli 17 lõikega 2, ja teiselt poolt kaitstud objektide kasutajatel olevate huvide ja põhiõiguste – eriti nende sõna‑ ja teabevabaduse, mis on tagatud harta artikliga 11 – kaitse vahel.(22)
27.      Selle tasakaalu austamine tundub seda keerukam, kui kaitstud teos on avaldatud internetis. Autoriõiguse direktiivi, eelkõige selle artikli 3 lõike 1 tõlgendamisel ja kohaldamisel tuleb õiglase tasakaalu saavutamisel arvesse võtta ka interneti erilist tähtsust harta artikliga 11 kaitstud sõna- ja teabevabaduse seisukohast.(23) Muide, kuigi seetõttu, et autoriõigus on territoriaalne, ei saa isik, kellel on autoriõigus teosele, õiguste alusel, mis tal on ühes liikmesriigis, lubada ega keelata üldsusele edastamist teises liikmesriigis, kus see õigus on lõppenud, on veebisaidil avaldatu sellegipoolest ligipääsetav kõikidele internetikasutajatele ega ole piiratud autoriõiguse territoriaalsete piiridega.
28.      Käsitletaval juhul on nõnda, et põhikohtuasja kostjad, kes avaldasid kaitstud dokumendid seaduslikult veebisaidil riigis, kus need dokumendid on muutunud üldkasutatavaks, võtsid selleks, et mitte rikkuda põhikohtuasja hageja autoriõigusi, asukohapõhise juurdepääsutõkke meetme teiste riikide puhul kui vaba kasutusega riigid. Põhikohtuasja hageja, kellele kuuluvad õigused nendele dokumentidele asjaomastes riikides, heidab põhikohtuasja kostjatele siiski ette, et
see meede on ebatõhus, sest kasutajad võivad sellest VPN‑teenuse abil kõrvale hoida.
29.      Sellega seoses meenutan, et asukohapõhised juurdepääsutõkked kuuluvad nn digitaalsete õiguste haldamise (ingl digital rights management) vahendite hulka, mille eesmärk on kaitsta autoriõigusi,
mis on ise tagatud liidu õigusega.(24) Euroopa Kohus on muu hulgas leidnud, et kui autoriõiguse omaja on võtnud kaudlisamise eest kaitsvad tehnilised meetmed, siis on ta piiranud isikute ringi, kellele kõnealune teos on kättesaadav, selle veebisaidi, millele teos esialgu edastati, kasutajatega.(25)
30.      Seega, nagu rõhutas kohtujurist Szpunar oma ettepanekus kohtuasjas Grand Production, kui autoriõiguste omaja (või tema litsentsisaaja) on seadnud asukohapõhise juurdepääsutõkke, on tema edastus suunatud ainult nendele isikutele, kes saavad juurdepääsu kaitstud sisule kõnealuse autoriõiguste omaja määratud territooriumilt (ehk territooriumilt, millelt juurdepääs ei ole blokeeritud). Seega ei edasta autoriõiguste omaja sisu üldsusele muul territooriumil.(26)
31.      On küll üldteada, et ei virtuaalses ega ka reaalses maailmas ei ole olemas kaitsemeetmeid, millest ei saaks kõrvale hoida või mida ei saaks murda.(27) Igasugusest kaitsest saab alati kõrvale hoida või seda murda, mistõttu saab eesmärgiks olla ainult selle kindluse taseme suurendamine. See tõsiasi kehtib ka asukohapõhise juurdepääsutõkke kohta.(28)
32.      Asjaolu, et kasutajad suudavad hoida kõrvale asukohapõhisest juurdepääsutõkkest, mis on loodud eesmärgiga piirata ligipääsu kaitstud teosele, ei saa siiski viia seisukohale, et isik, kelle kaitstud teose asukohapõhisest juurdepääsutõkkest hoiavad kasutajad kõrvale, tegeleks kõnealuse teose edastamisega üldsusele territooriumil, kus juurdepääs sellele teosele on tõkestatud. Selline järeldus muudaks võimatuks internetis autoriõiguste haldamise territoriaalsel tasandil – teose iga edastamine üldsusele interneti kaudu peaks põhimõtteliselt olema oma olemuselt globaalne.(29) Nagu komisjon oma kirjalikes seisukohtades rõhutas, ei ole isikul, kellel on ainuõigus teatavale teosele, õigust lubada või keelata õiguse alusel, mis tal on ühes liikmesriigis, üldsusele edastamist teises liikmesriigis, kus see õigus on lõppenud.
33.      Leian seega, et kui avaldamise eest vastutav isik paneb internetti veebisaidile üles teose, mis on autoriõigustega kaitstud teatavates riikides, ja võtab tõhusad tehnilised meetmed, mille eesmärk on hoida ära tegevus, milleks autoriõiguste omajad ei ole luba andnud, näiteks asukohapõhine juurdepääsutõke sellele veebisaidile riikides, kus teos on veel kaitstud autoriõigustega, ei saa seda vastutajat käsitada nii, et ta edastab seda kaitstud teost üldsusele viimati nimetatud riikides. Teistmoodi oleks siis, kui selle vastutaja võetud tehnilised meetmed osutuksid sihilikult ebatõhusaks, mistõttu on neist kergesti võimalik kõrvale hoida.(30) Pealegi on autoriõiguse direktiivi artikli 6 lõike 1 kohaselt liikmesriikide ülesandeks võtta positiivsed meetmed autoriõiguse kaitse tagamiseks, näiteks tõhusad sanktsioonid nende suhtes, kes sellele õigusele tagatud kaitset rikuvad.
34.      Käsitletaval juhul lõid põhikohtuasja kostjad, nagu ilmneb eelotsusetaotlusest, kõnesoleva veebisaidi suhtes asukohapõhise juurdepääsutõkke, mida nimetatakse „moodsaimal tehnilise tasemel“ meetmeks, ja hoiatussüsteemi, mis nõuab siis, kui saidile minnakse vaba kasutusega riigist, et kasutaja allkirjastaks avalduse, et ta siseneb sellele veebisaidile vaba kasutusega riigist.(31)
35.      Kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on eelnevate asjaolude põhjal hinnata põhikohtuasja kostjate võetud tehniliste meetmete tõhusust, on Euroopa Kohtu ülesanne anda liikmesriigi kohtule tarvilikke juhiseid selleks, et viimane saaks tema menetluses oleva vaidluse lahendada.(32)
36.      Esiteks märgin kõigepealt, et niisugune asukohapõhine juurdepääsutõke,  nagu loodi käsitletaval juhul, on põhimõtteliselt ainus meede, millega on praegu võimalik piirata juurdepääsu veebisaidile territoriaalsel alusel, ja seega on see „moodsaimal tehnilisel tasemel“ meede, see on sobiv meede tagamaks võimaluste piires põhikohtuasja hageja autoriõiguste kaitset.(33) Eelnevat arvestades tuleb samal ajal meenutada, et nagu on märgitud käesoleva ettepaneku punktis 31, ei ole ükski tehnoloogia absoluutselt kindel, mis toob kaasa vajaduse – ja veebisaidi omaniku vastava kohustuse – hinnata korrapäraselt uusi kõrvalehoidmise riske ja võtta vajadusel täiendavad meetmed niisuguse kõrvalehoidmise ärahoidmiseks.(34)
37.      Seejärel tuleb märkida, et kasutajate soov asukohapõhisest juurdepääsutõkkest kõrvale hoida, et pääseda kõnesolevale veebisaidile, – soov, mida eelotsusetaotluse esitanud kohus mainib teise eelotsuse küsimuse raames, –ei ole minu arvates otsustava tähtsusega kriteerium põhikohtuasja kostjate võetud meetmete tõhususe hindamiseks ja seda seetõttu, et on subjektiivne. Küll aga kujutab see, kui kasutajad võtavad tarvitusele ebaseaduslikke vahendeid või tegutsevad õigusvastaselt tõkkest kõrvalehoidmiseks, endast asjakohast asjaolu, mida tuleb arvesse võtta, sest põhikohtuasja kostjaid ei saa pidada kolmandate isikute õigusvastase tegevuse eest vastutavaks suuremas ulatuses kui ainult tõhusate piiravate meetmete võtmine.
38.      Lõpuks kujutab see, kui võetakse täiendavad meetmed, mille eesmärk on tõkestada üldsuse juurdepääsu kõnesolevale veebisaidile blokeeritud riigis või pärssida nende soovi sellele minna, näiteks käsitletaval juhul võetud meetmed,(35) endast täiendavat asjaolu, mis on siiski asjakohane, kui hinnatakse, millist pärssivat mõju kõik need meetmed selle riigi üldsusele avaldavad.(36)
39.      Teiseks ei tundu põhikohtuasja hageja argumendid mulle veenvad. Kõigepealt ei kujuta asjaolu, et sait avaldatakse hollandi keeles, endast iseenesest kaudset tõendit põhikohtuasja kostjate soovi kohta pöörduda Madalmaade üldsuse poole, sest esiteks on tegemist Anne Franki päeviku originaalkeelega (mitte tõlkega) ja teiseks Belgia Kuningriigi ehk põhikohtuasja kostjate asukohariigi ühe riigikeelega.
40.      Seejärel ei ole määravaks kriteeriumiks ka see, et veebisaidi URL-aadressiks on valitud üldine domeeninimi („.org“), mitte riigisisene domeeninimi („.be“). Esiteks kasutavad niisugused organisatsioonid nagu põhikohtuasja kostjad sageli domeeninime „.org“ ja teiseks ei ole avaldamine piiratud Belgia üldsusega, vaid on suunatud kõikidele vaba kasutusega riikidele.(37)
41.       Lõpuks olen arvamusel, et alternatiivseid meetmeid, mida põhikohtuasja hageja oma kirjalikes ja suulistes seisukohtades mõeldavaks peab, ei saa käsitletava juhtumi asjaoludel kohaldada. Peale niisuguse radikaalse lahenduse, et teose avaldamisest loobutakse (või kaitstud teoseid levitatakse ainult osaliselt), mida ei saa ilmselgelt pidada proportsionaalseks meetmeks, pakkus põhikohtuasja hageja muu hulgas välja samalaadse juurdepääsu nagu juurdepääs raamatukoguterminalidele või juurdepääsu võimalik piiramine abonentidest koosneva üldsusega ning seda ühenduse kaudu, mille tagavad kasutajanimi ja parool. Need meetmed võivad kujutada endast täiendavaid ja väga tõhusaid meetmeid selleks, et piirata juurdepääsu kaitstud dokumentidele. Nende võtmine eeldab siiski, et kasutusele võetakse „suletud“ avaldamismudel, mis on oluliselt erinev põhikohtuasja kostjate õiguspäraselt valitud avatumast mudelist ja mis piirab märkimisväärselt nende teabevabadust vaba kasutusega riikides.(38) Järelikult näib käesoleva ettepaneku raames välja pakutud lahendus, mis tagab küll vähem piirava autoriõiguse kaitse, mulle ainus mõeldav ja proportsionaalne lahendus, sest põhikohtuasja hageja välja pakutud meetmed on eriti piiravad.
42.      Kõigi eelnevate asjaolude põhjal teen ettepaneku vastata teisele eelotsuse küsimusele, et autoriõiguse direktiivi artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et sisu avaldamine veebisaidil ei kujuta endast „üldsusele edastamist“ riigis, kus see sisu on kaitstud autoriõigusega ja kus selle veebisaidi puhul on loodud tõhus asukohapõhine juurdepääsutõke ning muud mittetehnilised meetmed, mille eesmärk on piirata juurdepääsu või pärssida juurdepääsusoovi ja mis avaldavad pärssivat mõju blokeeritud riigis, võttes arvesse käsitletava juhtumi asjaolusid ja eelkõige blokeeritud riigi kasutajate suutlikkust niisugustest meetmetest kõrvale hoida VPN-teenust või sellega võrreldavat teenust kasutades ning vajadust mitte esitada teenuseosutajatele vaba kasutusega riigis ebamõistlikke nõudmisi.
Kolmas eelotsuse küsimus
43.      Kolmanda küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas juhul, kui võimalus asukohapõhisest juurdepääsutõkkest kõrvale hoida kätkeb endas internetis avaldatud teose üldsusele edastamist autoriõiguse direktiivi artikli 3 lõike 1 tähenduses blokeeritud riigis, teeb kõnealuse üldsusele edastamise isik, kes teose internetis avaldas, olgugi et ligipääs sellele teosele eeldab asjaomase VPN-teenuse või sellega võrreldava teenuse osutaja tegutsemist.
44.      Kõigepealt leian, et teisele eelotsuse küsimusele välja pakutud vastust arvesse võttes ei ole vaja vastata sellele kolmandale küsimusele, mis rajaneb eeldusel, et käsitletaval juhul kaitstud dokumentide avaldamine kujutab endast „üldsusele edastamist“ autoriõiguse direktiivi artikli 3 lõike 1 tähenduses blokeeritud riigis, võttes arvesse võimalust hoida asukohapõhisest juurdepääsutõkkest kõrvale VPN-teenust või sellega võrreldavat teenust kasutades. Eelnevat arvestades teen järgmistes punktides mõned täpsustused küsimuses, kas käsitletaval juhul võib üldsusele edastamise puhul, mida ei saa pidada selle isiku süüks, kes teose blokeeritud territooriumil internetis avaldas, siiski asuda seisukohale, et selle edastamise teeb VPN-teenuse või sellega võrreldava teenuse osutaja.
45.      Põhikohtuasjas mainib hageja riski, et kasutajad võivad asukohapõhisest juurdepääsutõkkest kõrvale hoida VPN-teenuste abil.
46.      Sellega seoses märgin, et kuigi VPN‑teenuste osutajad tegutsevad käsitletaval juhul vahendajatena, ei puuduta nende vahendamine autoriõigusega kaitstud teoste edastamist, vaid piirdub juurdepääsuga internetile.(39) Nagu komisjon oma seisukohtades rõhutas, on VPN‑teenused seaduslikult ligipääsetavad tehnilised teenused, mida kasutajad võivad siiski kasutada ebaseaduslikel eesmärkidel. Ainuüksi asjaolu, et neid või võrreldavaid teenuseid saab kasutada niisugustel eesmärkidel, ei piisa tõendamaks, et nende teenuste osutajad ise edastavad kaitstud teost üldsusele.(40) Teisiti oleks siis, kui need teenuseosutajad õhutaksid aktiivselt oma teenuseid ebaseaduslikult kasutama. Niisugusel juhul võiks neid teenuseosutajaid käsitada nõnda, et nad etendavad asjaomaste teoste kättesaadavaks tegemises määrava tähtsusega rolli,(41) mida eelotsusetaotluse esitanud kohus peab vajadusel käsitletava juhtumi asjaolusid arvesse võttes hindama.
47.      Seega juhul, kui võimalus asukohapõhisest juurdepääsutõkkest kõrvale hoida kätkeb endas internetis avaldatud teose blokeeritud riigis üldsusele edastamist autoriõiguse direktiivi artikli 3 lõike 1 tähenduses – mille ma kaldun välistama, võttes arvesse teise eelotsuse küsimuse raames esitatud kaalutlusi –, ei saa VPN-teenuse või sellega võrreldava teenuse osutajat pidada isikuks, kes teose üldsusele edastas.
48.      Teen seega ettepaneku vastata kolmandale eelotsuse küsimusele, et autoriõiguse direktiivi artikli 3 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et juhul kui – arvestades võimalust asukohapõhistest juurdepääsutõketest kõrvale hoida – sisu avaldamist veebisaidil käsitatakse teose üldsusele edastamisena asjaomases riigis, on viidatud õigusnormiga vastuolus see, kui VPN‑teenuste või nendega võrreldavate teenuste osutajat peetakse vastutavaks kasutaja tegude eest riigis, kus juurdepääs teosele on blokeeritud, kui viimane kasutab neid teenuseid asukohapõhistest juurdepääsutõketest kõrvalehoidmiseks, v.a juhul kui teenuseosutaja õhutab aktiivselt niisugust ebaseaduslikku kasutamist, mille eesmärk on pääseda ligi selles riigis kaitstud teosele.
Ettepanek
49.      Eelnevate kaalutluste põhjal teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Hoge Raad der Nederlandeni (Madalmaade kõrgeim kohus) eelotsuse küsimustele järgmiselt:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta direktiivi 2001/29/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas artikli 3 lõiget 1
tuleb tõlgendada nii, et
1.      see ei nõua, et teose avaldamine veebisaidil oleks suunatud konkreetse riigi üldsusele, et selle võiks kvalifitseerida üldsusele edastamiseks selles riigis;
2.      sisu avaldamine veebisaidil ei kujuta endast „üldsusele edastamist“ riigis, kus see sisu on kaitstud autoriõigusega ja kus selle veebisaidi puhul on loodud tõhus asukohapõhine juurdepääsutõke ning muud mittetehnilised meetmed, mille eesmärk on piirata juurdepääsu või pärssida juurdepääsusoovi ning mis täiendavad asukohapõhist juurdepääsutõket ja avaldavad pärssivat mõju blokeeritud riigis, võttes arvesse käsitletava juhtumi asjaolusid ja eelkõige blokeeritud riigi kasutajate suutlikkust niisugustest meetmetest kõrvale hoida virtuaalse privaatvõrgu teenust (VPN‑teenust) või sellega võrreldavat teenust kasutades ning vajadust mitte esitada teenuseosutajatele vaba kasutusega riigis ebamõistlikke nõudmisi;
3.      juhul kui – arvestades võimalust asukohapõhistest juurdepääsutõketest kõrvale hoida – sisu avaldamist veebisaidil käsitatakse teose üldsusele edastamisena asjaomases riigis, on viidatud õigusnormiga vastuolus see, kui VPN‑teenuste või nendega võrreldavate teenuste osutajat peetakse vastutavaks kasutaja tegude eest riigis, kus juurdepääs teosele on blokeeritud, kui viimane kasutab neid teenuseid asukohapõhistest juurdepääsutõketest kõrvalehoidmiseks, v.a juhul kui teenuseosutaja õhutab aktiivselt niisugust ebaseaduslikku kasutamist, mille eesmärk on pääseda ligi selles riigis kaitstud teosele.
1      Algkeel: prantsuse.
2      EÜT 2001, L 167, lk 10; ELT eriväljaanne 17/01, lk 230.
3      Tegemist on Baselis (Šveits) asutatud fondiga, millega eesmärk on täita ühiskondlikku ja kultuurilist ülesannet Anne Franki vaimus.
4      Esimese kahe asukoht on Amsterdamis (Madalmaad) ja kolmandal Brüsselis (Belgia).
5      Stb. 1912, nr 308.
6      Tegemist on eelkõige järgmiste riikidega: Belgia, Bulgaaria, Tšehhi Vabariik, Taani, Saksamaa, Eesti, Iirimaa, Kreeka, Itaalia, Leedu, Luksemburg, Ungari, Austria, Poola, Portugal, Rumeenia, Soome ja Rootsi. Vt täpsemalt selle kohta, kuidas on arenenud autoriõigused, mida kohaldatakse Anne Franki päeviku eri versioonide suhtes Belgias ja Madalmaades, Van Gompel S., „Geo-Blocking Measures and the Online Publication of Anne Frank’s Diaries“, GRUR international, 2025, vol. 74, nr 8, lk 705 ja 706.
7      Kui veebisaidile minnakse mõnest riigist, kus teos on endiselt sarnaselt Madalmaadega autoriõigusega kaitstud, kuvatakse järgmine teade: „Ligipääs keelatud […]. Teatame kahetsusega, et […]. See veebisait ei ole kättesaadav teie riigis.“
8      Niisugusel juhul ilmub järgmine teade: „Ligipääsu kontroll […]. Anne Franki käsikirjade teaduslikku veebiväljaannet ei ole tehtud kättesaadavaks kõikides riikides autoriõigusega seotud põhjustel. See väljaanne on kättesaadav ainult järgmistest riikidest, kus see on muutunud üldkasutatavaks ja need piirangud ei kehti: [asjaomaste riikide loetelu]. Klõpsates „jah“ peal allpool, kinnitate, et lähete saidile ühest nendest riikidest, kus teos on muutunud üldkasutatavaks. Kui nõnda tehtud avaldus on vale, hoiate te kaitsemeetmetest kõrvale, riskides autoriõiguse rikkumisega, mille eest tuleb teil vastutust kanda.“ Selle teate all antakse veebikasutajale kaks alternatiivset võimalust: roheline nupp märkega „„Jah, ma sisenen veebisaidile [vaba kasutusega riigist]“ ja punane nupp märkega „Ei, ma külastan veebisaiti muust riigist“.
9      Nende kohtunike hinnangul ei olnud „üldsusele edastamist“ autoriõiguse direktiivi artikli 3 lõike 1 tähenduses. Nad leidsid ka, et ettekirjutus võtaks kõikidelt veebikasutajatelt riikides, kus teos on muutunud üldkasutatavaks, igasuguse seadusliku juurdepääsu saidile – tagajärg, mida peetakse ebaproportsionaalseks. Apellatsiooniastme esialgse õiguskaitse üle otsustav kohtunik tugines kohtujurist Szpunari ettepanekule kohtuasjas Grand Production (C‑423/21, edaspidi „ettepanek kohtuasjas Grand Production“, EU:C:2022:818), mille kohaselt tuli artikli 3 lõiget 1 sisuliselt tõlgendada nii, et selles õigusnormis ette nähtud teoste avalikkusele edastamise ainuõigust ei riku voogedastusplatvormi käitaja, kes taasedastab internetis teleprogrammi olukorras, kus kasutajad väldivad asukohapõhist juurdepääsutõket virtuaalse privaatvõrgu (VPN) teenuse abil nii, et kaitstud teosed on kättesaadavad Euroopa Liidu territooriumil, milleks sellise platvormi käitajal ei ole autoriõiguste omaja nõusolekut.
10      Nagu Euroopa Kohus on korduvalt otsustanud, on autoril selle sätte alusel ennetav õigus, mis võimaldab tal keelu abil sekkuda, kui tema teoste võimalikud kasutajad kavatsevad neid üldsusele edastada (vt 20. juuni 2024. aasta kohtuotsus GEMA, C‑135/23, edaspidi „kohtuotsus GEMA“, EU:C:2024:526, punkt 17 ja seal viidatud kohtupraktika).
11      Vt eelkõige 22. juuni 2021. aasta kohtuotsus YouTube ja Cyando (C‑682/18 ja C‑683/18, edaspidi „kohtuotsus Youtube ja Cyando“, EU:C:2021:503, punkt 63 ja seal viidatud kohtupraktika) ning kohtuotsus GEMA (, punkt 19 ja seal viidatud kohtupraktika).
12      Vt kohtuotsus GEMA (punkt 21 ja seal viidatud kohtupraktika).
13      Vt 13. juuli 2023. aasta kohtuotsus Ocilion IPTV Technologies (C‑426/21, EU:C:2023:564, punkt 58 ja seal viidatud kohtupraktika).
14      Vt kohtuotsus GEMA (punkt 22 ja seal viidatud kohtupraktika).
15      Vt eelkõige kohtuotsus YouTube ja Cyando (punkt 68 ja seal viidatud kohtupraktika) ning kohtuotsus GEMA (punkt 23 ja seal viidatud kohtupraktika).
16      Vt ettepanek kohtuasjas Grand Production (punkt 48 ja seal viidatud kohtupraktika). Selles kohtuasjas ei tehtud mingit kohtuotsust, sest eelotsusetaotluse esitanud kohus võttis oma eelotsusetaotluse tagasi (vt 13. veebruari 2023. aasta kohtuotsus Grand Production, C‑423/21, EU:C:2023:130).
17      Vt kohtuotsus GEMA (punkt 24 ja seal viidatud kohtupraktika). Selles kontekstis on Euroopa Kohus leidnud, et üldsuse „vastuvõtlikkus“ võib olla asjakohane selles mõttes, et tulu saamise kaalutlusel toimub kaitstud teoste edastamine siis, kui kasutaja võib sellest saada majanduslikku kasu tulenevalt sellest, kui teose edastamise tegevuskoha suurema atraktiivsuse tõttu kasvab selle külastatavus, samas kui tulu saamise kaalutlusega ei ole tegemist siis, kui asjaomane üldsus ei omista sellisele edastamisele mingit tähtsust (vt selle kohta punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika).
18      Vt eelkõige kohtuotsus YouTube ja Cyando (punkt 69 ja seal viidatud kohtupraktika) ning kohtuotsus GEMA (punkt 38 ja seal viidatud kohtupraktika).
19      Vt kohtuotsus GEMA (punkt 39 ja seal viidatud kohtupraktika).
20      Vt 13. veebruari 2014. aasta kohtuotsus Svensson jt (C‑466/12, EU:C:2014:76, punkt 19 ja seal viidatud kohtupraktika). Lisaks kuigi võib olla kaudseid tõendeid, et edastamine on suunatud teatavatele isikute rühmadele olenemata kohast, kus need isikud asuvad (vt 29. novembri 2017. aasta kohtuotsus VCAST, C‑265/16, EU:C:2017:913, punktid 46–50 ja seal viidatud kohtupraktika), ei ole niisugune konkreetne „suunatus“ teatavale üldsusele vajalik selleks, et avaldamine internetis kujutaks endast üldsusele edastamist. Euroopa Kohtu praktikast ilmneb nimelt, et mis tahes toiming, millega kasutaja võimaldab – oma teo tagajärgedest täielikult teadlik olles – tutvuda kaitstud teostega või muu kaitstud objektiga, võib kujutada endast kättesaadavaks tegemise toimingut autoriõiguse direktiivi artikli 3 lõigete 1 ja 2 tähenduse (vt 17. juuni 2021. aasta kohtuotsus M.I.C.M., C‑597/19, EU:C:2021:492, punkt 48 ja seal viidatud kohtupraktika).
21      Vt eelkõige kohtuotsus YouTube ja Cyando (punkt 70 ja seal viidatud kohtupraktika) ning kohtuotsus GEMA (punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika).
22      Vt kohtuotsus YouTube ja Cyando (punkt 64 ja seal viidatud kohtupraktika). Samuti mis puudutab üldisemalt intellektuaalomandi õigusi, siis Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/48/EÜ intellektuaalomandi õiguste jõustamise kohta (ELT 2004, L 157, lk 45; ELT eriväljaanne 17/02, lk 32) põhjenduses 2 on märgitud, et „[i]ntellektuaalomandi kaitse peaks võimaldama leiutajal või autoril saada oma leiutiselt või loomingult seaduslikku tulu. Lisaks peaks see võimaldama loomingu, ideede ja oskusteabe võimalikult laia levikut. Samal ajal ei tohiks see pärssida sõnavabadust, vaba teabelevi või isikuandmete kaitset, sealhulgas Internetis“.
23      Vt kohtuotsus YouTube ja Cyando (punkt 65 ja seal viidatud kohtupraktika).
24      Autoriõiguse direktiivi artikliga 6 on liikmesriike kohustatud laiendama õiguskaitset „mis tahes tõhusatele tehnilistele meetmetele“. Vt selle kohta ka ettepanek kohtuasjas Grand Production (punktid 28–30).
Kohtujuristi arvates ei kasutata digitaalsete õiguste haldamise vahendeid mitte ainult autoriõiguste kaitseks, vaid ka nende õiguste haldamiseks, kuna need võimaldavad saada erinevaid tasusid vastavalt sama teose levitamise viisile, samuti segmenteerida turgu ja kasutada erinevates sektorites nn hinnadiskriminatsiooni, ning lõpuks saada tasu veebisaitidel kättesaadavaks tehtud sisu eest.
25      Vt 9. märtsi 2021. aasta kohtuotsus VG Bild-Kunst (C‑392/19, EU:C:2021:181, punktid 42 ja 43) ning ettepanek kohtuasjas Grand Production (punkt 35).
26      Vt ettepanek kohtuasjas Grand Production (punkt 36).
27      See, et kasutajad hoiavad kõrvale mitmesugustest kaitsemeetmetest, on risk, mis on lahutamatult seotud autoriõigusega kaitstud teoste digitaalse levitamisega, eelkõige internetis (vt ettepanek kohtuasjas Grand Production, punkt 42).
28      Vt ettepanek kohtuasjas Grand Production (punkt 38). Nagu kohtujurist täpsustab, võimaldavad mitmesugused tehnilised vahendid, sh VPN‑teenus, neist tõketest kõrvale hoida, eelkõige kasutaja asukoha virtuaalse muutmise kaudu. On olemas ka tehnilised vahendid selliste vahenditega võitlemiseks, aga need ei ole ei praegu ega ilmselt ka tulevikus täielikult tõhusad, sest rikkumistehnika areneb kaitsetehnikaga võrreldes alati pisut kiiremini.
29      Vt ettepanek kohtuasjas Grand Production (punkt 39). Kohtujuristi hinnangul oleks teisiti siis, kui autoriõigusega kaitstud audiovisuaalsete saadete levitaja kasutaks sihilikult ebatõhusat asukohapõhist juurdepääsutõket, et tegelikult võimaldada isikutele väljastpoolt territooriumi, millel tal on õigus neid saateid üldsusele edastada, juurdepääsu neile saadetele viisil, mis on lihtsam võrreldes võimalustega, mis on objektiivselt internetis olemas, eelkõige võrreldes üldkättesaadavate VPN‑teenustega (punkt 44 ja seal viidatud kohtupraktika).
30      Vt käesoleva ettepaneku 29. joonealune märkus. Vt ka õigusnormide kohta, mis võimaldavad tagada tõhusa asukohapõhise juurdepääsutõkke, Trimble, M., The EU Geo-Blocking Regulation: A Commentary, Edward Elgar Publishing, 2024, lk 26–30.
31      Vt käesoleva ettepaneku punkt 9.
32      Vt eelkõige kohtuotsus GEMA (punkt 32 ja seal viidatud kohtupraktika).
33      Põhikohtuasja kostjate kohtuistungil esitatud seisukohtade kohaselt ja tingimusel, et seda kontrollib eelotsusetaotluse esitanud kohus, suudetakse käsitletaval juhul loodud asukohapõhise juurdepääsutõkkega piirata ka juurdepääsu suurele osale turul olemasolevatest VPN‑teenustest.
34      Igal juhul ja kooskõlas iidse ütlusega ad impossibilia nemo tenetur („keegi ei ole kohustatud tegema võimatut“) ei saa teose veebis avaldamise eest vastutavale isikule panna võimatut ja ebaproportsionaalset kohustust, võttes arvesse tema õigust teabevabadusele.
35      Vt käesoleva ettepaneku punkt 9.
36      Sellega seoses võib olla ka kasulik, nagu komisjon oma kirjalikes seisukohtades välja pakkus, et autoriõiguse omajat riigis, kus teos jääb kaitstuks, informeeritakse eelnevalt avaldamisest ja võetavatest piiravatest meetmetest, et ta võiks võtta selle kohta seisukoha.
37      Lisaks ei mõjuta domeeni „.org“ või „.be“ kasutamine kuidagi juurdepääsu sisule muust riigist kui see, kus vaidlusalune sisu avaldati.
38      Nii radikaalsed lahendused on minu meelest mõeldavad ainult siis, kui põhikohtuasja kostjate võetud piiravad meetmed osutuvad täiesti ebatõhusaks, mida ei ole käsitletaval juhul siiski tõendatud ja mida peab igal juhul hindama eelotsusetaotluse esitanud kohus üksi.
39      Vt selle kohta ettepanek kohtuasjas Grand Production (punkt 41).
40      Muide, autoriõiguse direktiivi põhjenduse 27 kohaselt ei käsitata selle direktiivi kohaldamisel edastamisena üksnes niisuguste füüsiliste abivahendite pakkumist, mis võimaldavad edastada või edastavad.
41      Vt selle kohta 14. juuni 2017. aasta kohtuotsus Stichting Brein (C‑610/15, EU:C:2017:456, punkt 37).