62006TO0011_ET
Pooled
Kohtuotsuse põhistus
Resolutiivosa
Pooled
Kohtuasjas T‑11/06 R,
Romana Tabacchi SpA,
asukoht Rooma (Itaalia), esindajad: advokaadid M. Siragusa ja G. C. Rizza,
hageja,
versus
Euroopa Ühenduste Komisjon,
esindajad: É. Gippini Fournier ja F. Amato,
kostja,
mille esemeks on esiteks taotlus peatada komisjoni 20. oktoobri 2005. aasta otsuse EÜ artikli 81 lõike 1 kohaldamise menetluse kohta (juhtum COMP/C.38.281/B.2 – Toortubakas – Itaalia) täitmine osas, millega määrati hagejale trahv summas 2,05 miljonit eurot, ja teiseks taotlus vabastada hageja kohustusest esitada nimetatud trahvi kohese sissenõudmata jätmise tingimusena pangagarantii,
EUROOPA ÜHENDUSTE ESIMESE ASTME KOHTU PRESIDENT
on andnud järgmise
määruse
Kohtuotsuse põhistus
Asjaolud, menetlus ja nõuded
1. Komisjon võttis 20. oktoobril 2005 vastu otsuse EÜ artikli 81 lõike 1 kohaldamise menetluse kohta (juhtum COMP/C.38.281/B.2 – Toortubakas – Itaalia) (edaspidi „otsus”). Otsuse artikli 1 kohaselt on komisjon tuvastanud, et neli suuremat Itaalia toortubaka töötlejat, s.h Romana Tabacchi SpA, on sõlminud omavahelisi kokkuleppeid ja/või osalenud kooskõlastatud tegevustes, mille eesmärk oli fikseerida tehingutingimused toortubaka ostmiseks Itaalias, seda nii tootjatelt otseostude kui ka kolmandatelt pakendajatelt ostude puhul. Täpsemalt tuvastas komisjon, et hageja teostas nimetatud kooskõlastatud tegevust 1997. aasta oktoobrist kuni 5. novembrini 1999 ja 29. maist 2001 kuni 19. veebruarini 2002.
2. Otsuse artiklis 2 määrati hagejale 2,05 miljoni euro suurune trahv, mis tuleb tasuda kolme kuu jooksul alates otsuse teatavaks tegemisest, mis toimus 10. novembril 2005.
3. Otsuse teavituskirjas, mis saadeti 9. novembril 2005, oli täpsustatud, et kui hageja esitab Esimese Astme Kohtusse hagi, ei võta komisjon nimetatud kohtu menetluse jooksul trahvi sissenõudmiseks meetmeid, kuivõrd võlasummale lisandub viivitusintress alates maksetähtaja möödumisest ning tingimusel, et hiljemalt selleks kuupäevaks, s.o 10. veebruariks 2006 esitatakse sobiv pangagarantii.
4. Esimese Astme Kohtu kantseleisse 19. jaanuaril 2006 saabunud hagiavaldusega esitas hageja vastavalt EÜ artikli 230 neljandale lõigule hagi, milles ta nõudis otsuse tühistamist osas, mis puudutas trahvisumma arvutamist ja sellest tulenevalt trahvisumma vähendamist.
5. Samal päeval Esimese Astme Kohtu kantseleisse saabunud eraldi dokumendiga esitas hageja EÜ artikli 242 ja Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 104 alusel taotluse, milles paluti esiteks peatada otsuse täitmine ja teiseks vabastada hageja kohustusest esitada nimetatud trahvi kohese sissenõudmata jätmise tingimusena pangagarantii.
6. Komisjon esitas 10. veebruaril 2006 oma kirjalikud märkused ajutiste meetmete kohaldamise taotluse kohta.
7. Ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustava kohtuniku palvel esitas hageja 3. märtsil 2006 uued märkused, millele vastusena esitas komisjon oma märkused 29. märtsil 2006.
8. Hageja esitas 8. mail 2006 täiendavad dokumendid, millest ilmneb, et viimane tegi 20. aprilli 2006. aasta kirjas trahvi osamaksetena tasumise ettepaneku, mille komisjon 5. mai 2006. aasta kirjaga tagasi lükkas.
9. Esimese Astme Kohtu president kuulas 15. mail 2006 ära poolte suulised märkused.
10. Istungil võtsid pooled kohustuse uurida võimalust tasuda trahv kooskõlastatud osamaksetena ning teavitada Esimese Astme Kohtu presidenti oma arutelude tulemustest.
11. Kantseleisse 26. mail 2006 saabunud ja hiljem 30. mail 2006 korrigeeritud eraldi dokumendis teavitas hageja Esimese Astme Kohtu presidenti osamaksetena tasumise ettepanekust, mille komisjon 6. juunil 2006 kantseleisse saabunud dokumendiga tagasi lükkas.
12. Taotluses palub hageja ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustaval kohtunikul:
– peatada kuni lahendi tegemiseni kohtuasja põhimenetluses otsuse selle osa täitmine, millega hageja kohustatakse trahvi maksma;
– vabastada hageja kohustusest esitada hiljemalt 10. veebruaril 2006 nimetatud trahvi kohese sissenõudmata jätmise tingimusena pangagarantii;
– mõista käesoleva ajutiste meetmete kohaldamise menetluse kulud välja komisjonilt;
– määrata muud meetmed, mida kohus vajalikuks peab.
13. Oma märkustes palub kostja ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustaval kohtunikul:
– jätta ajutiste meetmete kohaldamise taotlus rahuldamata;
– mõista kohtukulud välja hagejalt.
Õiguslik käsitlus
14. Vastavalt EÜ artiklitele 242 ja 243, koosmõjus EÜ artikli 225 lõikega 1, võib Esimese Astme Kohus määrata, et vaidlusaluse õigusakti kohaldamine tuleb peatada või kohaldada vajalikke ajutisi meetmeid, kui tema arvates asjaolud seda nõuavad.
15. Esimese Astme Kohtu kodukorra artikli 104 lõike 2 kohaselt tuleb ajutiste meetmete kohaldamise taotluses nimetada vaidluse ese, kiireloomulisust põhjendavad asjaolud ning fakti- ja õigusväited, mis esmapilgul õigustavad ( fumus boni iuris ) taotletava ajutise meetme kohaldamist. Need tingimused on kumulatiivsed ja kui üks nendest on täitmata, tuleb ajutiste meetmete kohaldamise taotlus jätta rahuldamata (Euroopa Kohtu presidendi 14. oktoobri 1996. aasta määrus kohtuasjas C‑268/96 P(R): SCK ja FNK vs . komisjon, EKL 1996, lk I‑4971, punkt 30). Ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik peab vajadusel kaaluma puudutatud huve (Euroopa Kohtu presidendi 21. jaanuari 2004. aasta määrus kohtuasjas T‑245/03 R: FNSEA jt vs.
komisjon, EKL 2004, lk II‑271, punkt 13).
Taotluse vastuvõetavus
Poolte argumendid
16. Komisjon leiab, et hageja esitatud väidetest mitte ühegi puhul ei ole täidetud kodukorra artiklis 104 sätestatud tingimused, eelkõige seetõttu, et need ei ole piisavalt tõendatud ning ei ole esitatud kõiki olulisi fakte, millele hageja tugineb.
17. Hageja seevastu leiab, et ajutiste meetmete kohaldamise taotlusele ei pea lisama kõiki tõendeid, millele põhimenetluse hagi tugineb. Lisaks on tema väitel kodukorra artikli 104 mõte tagada õiguskindlus ja hea õigusemõistmise põhimõtete järgimine eelkõige selleks, et tagada kostjale võimalus esitada oma märkused. Käesoleval juhul ei olnud komisjonipoolsete seisukohtade esitamine takistatud, kuna ta andis ajutiste meetmete kohaldamise taotlusele detailse vastuse.
Ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustava kohtuniku hinnang
18. Nagu väidab ka komisjon, tuleb taotlus lugeda vastuvõetamatuks juhul, kui hageja esitatud ülevaade väidetest, millele põhimenetluse hagis tuginetakse, ei vasta kodukorra artiklis 104 sätestatud tingimustele (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu presidendi 15. jaanuari 2001. aasta määrus kohtuasjas T‑236/00 R: Stauner jt vs . parlament ja komisjon, EKL 2001, lk II‑15, punkt 34).
19. Komisjoni sellesisulisi argumente tuleb uurida iga fumus boni iuris’ e olemasolu toetuseks esitatud väite uurimise raames.
20. Seega tuleb ajutiste meetmete taotluse vastuvõetavuse uurimine lükata edasi kuni esitatud väidete vastuvõetavuse uurimiseni.
Taotluse ese
Poolte argumendid
21. Komisjon väidab, et hageja taotlust tuleks tõlgendada selliselt, et selle esemeks on üksnes otsusega määratud trahvisumma kohese sissenõudmata jätmise tingimusena pangagarantii esitamise kohustusest vabastamine ning see ei hõlma seetõttu otsuse täitmise peatamist.
22. Hageja ei ole selles küsimuses märkusi esitanud.
Ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustava kohtuniku hinnang
23. Oma taotluses palub hageja esiteks kuni Esimese Astme Kohtu lahendi tegemiseni põhimenetluses peatada otsuse täitmine osas, mis puudutab kohustust tasuda komisjoni määratud trahv, ning teiseks vabastada hageja kohustusest esitada nimetatud trahvi kohese sissenõudmata jätmise tingimusena pangagarantii.
24. On tuvastatud, et 9. novembril 2005 saadetud otsuse teavituskirjas täpsustas komisjon hagejale, et juhul kui hageja esitab Esimese Astme Kohtusse hagi, ei võta komisjon nimetatud kohtu menetluse jooksul trahvi sissenõudmiseks meetmeid, kuivõrd võlasummale lisandub viivitusintress alates maksetähtaja möödumisest ning tingimusel, et hiljemalt 10. veebruariks 2006 esitatakse komisjoni poolt heaks kiidetud pangagarantii, mis katab põhivõla summa, viivitusintressid ja trahvi suurendamised.
25. Lisaks täpsustas komisjon istungil, et oodates ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustava kohtuniku otsust käesoleva taotluse suhtes, ei ole ta otsust sundtäitmisele pööranud.
26. Eelnevast tuleneb, nagu väidab ka komisjon, et hageja taotluse esemeks saab olla üksnes otsusega määratud trahvisumma kohese sissenõudmata jätmise tingimusena pangagarantii esitamise kohustusest vabastamine.
Fumus boni iuris
Poolte argumendid
27. Hageja väitel on fumus boni iuris’ t puudutav tingimus täidetud.
28. Kõigepealt leiab hageja, et otsuse jaoks ei ole kogutud piisavalt tõendeid, selle põhjendused on ebaloogilised ning lisaks on rikutud võrdse kohtlemise ja proportsionaalsuse põhimõtteid, kuna komisjon ei võtnud trahvi põhisumma arvutamisel arvesse asjaolu, et kartelli mõju turule oli olematu või kõige enam ebaoluline.
29. Teiseks leiab hageja, et otsuses on tehtud viga, kuna selle põhjendused on ebaloogilised ja rikutud on võrdse kohtlemise põhimõtet. Esiteks oleks komisjon trahvi põhisumma määramisel pidanud võtma arvesse hageja turuosade ja tema konkurentide turuosade erinevust, et kohandada summat vastavalt trahvitava äriühingu osakaalule. Teiseks oleks komisjon pidanud arvesse võtma hageja keskmist turuosa kogu rikkumises osaletud aja kestel, mitte ainult tema turuosa rikkumises osalemise viimase aasta kestel. Igal juhul ei ole komisjon hageja väitel võtnud arvesse ajavahemikke, mil hageja osalemine nimetatud rikkumises katkes.
30. Kolmandaks on puudused otsuse põhjendustes ja tõendite kogumises, täidetud ei ole tõendamiskoormisega seotud kohustused ning asjaolude hindamisel on tehtud ilmne kaalutlusviga, kuna trahvi põhisumma määratlemisel arvutas komisjon hageja rikkumises osalemise kestuse selliselt, et ei võtnud arvesse vajalikke andmeid, mis tõendasid, et 1999. aasta veebruaris katkestas ta kartellis osalemise täielikult ning ei ole sellega hiljem enam ühinenud. Seega tuleks hageja kartellis osalemise kestust kahelt aastalt ja kuuelt kuult vähendada ning määratleda see 19 kuu pikkusena.
31. Neljandaks ei ole komisjon täitnud põhjendamiskohustust ning on ilmselgelt rikkunud kohustust koguda tõendeid hoolikalt ja erapooletult, kuna ta ei ole esiteks arvestanud kahe kergendava asjaoluga, mis on seotud teiste äriühingute poolt hageja suhtes rakendatud sunniga ja tema puhtalt passiivse rolliga kartellis, ning teiseks ei ole ta piisavalt arvestanud sellega, et tegelikkuses kartelli põhimõtteid süstemaatiliselt ei kohaldatud.
32. Viiendaks on komisjon kuritarvitanud oma võimu, kuna otsus on ebaõiglane ja ebaproportsionaalne hageja organisatsioonilise ja varalise struktuuri ning tema reaalse maksevõime suhtes kuni selleni välja, et see ohustab tema olemasolu, kuna määratud trahvisumma on praktiliselt võrdne hageja aktsiakapitali kahekordse väärtusega.
33. Komisjon leiab, et hageja esitatud väited ei ole esiteks vastuvõetavad ja teiseks, isegi kui nad oleks vastuvõetavad, ei saa nendest järeldada fumus boni iuris’ e olemasolu.
34. Esimese väite osas leiab komisjon, et hageja ei ole nimetanud faktilisi asjaolusid, millel põhineb tema veendumus, et kartellil ei olnud mingit mõju või oli ainult väga väike mõju turule. Seega on põhimenetluse nõuet uurimata võimatu hinnata, kas selle väite puhul on täidetud minimaalsed fumus boni iuris’ e olemasolu tingimused. Sel põhjusel ei ole selle väite puhul kodukorra artikli 104 lõike 2 sätestatud tingimused täidetud ning seetõttu ei ole see vastuvõetav ja seda ei saa fumus boni iuris’ e olemasolu väljaselgitamisel arvesse võtta.
35. Isegi kui esimene väide on vastuvõetav, ei ole see igal juhul põhjendatud. Komisjon leiab, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale on sellised hinnakartellid, nagu käesoleval juhul kõne all, igal juhul väga olulised EÜ artikli 81 rikkumised ning komisjonil on selliste rikkumiste eest trahvisumma määramisel ulatuslik kaalutlusõigus, kuigi ta peab järgima nõudeid, mis tulenevad suunistest määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta (EÜT 1998, C 9, lk 3; ELT eriväljaanne 08/01, lk 171; edaspidi „suunised”).
36. Teise väite osas leiab komisjon, et hageja ei ole esitanud olulisi faktilisi andmeid asjaolude kohta, mis võimaldaksid ilma põhimenetluse hagi uurimata hinnata, kas kõnealuse väite puhul on täidetud minimaalsed fumus boni iuris’ e olemasolu tingimused. Peamiselt ei täpsusta hageja, milline on või oleks tema arvates tema turuosa või tema kahe konkurendi turuosa, seda nii rikkumise viimase aasta kestel kui kartelli rakendamise aastate keskmiste turuosade arvutamisel. Seetõttu tuleb seda väidet pidada fumus boni iuris’ e olemasolu hindamise seisukohalt vastuvõetamatuks.
37. Isegi kui teine väide on vastuvõetav, ei ole see igal juhul põhjendatud. Komisjoni väitel tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et võrdse trahvi põhisumma määramine ettevõtetele, kelle turuosad ei ole üksteisest väga erinevad, ei kujuta endast võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumist. Käesoleval juhul jäävad need turuosad vahemikku 9 ja 11%, mis ei ole suur erinevus.
38. Kolmas väide, mis puudutab hageja kartellis osalemise kestust, on komisjoni sõnul vastuvõetamatu või vähemalt fumus boni iuris’ e olemasolu tuvastamise jaoks ilmselgelt ebasobiv, kuna hageja ei ole oma väite toetuseks esitanud ühtegi tõendit.
39. Mis puudutab neljandat väidet, siis esiteks ei ole hageja komisjoni kinnitusel esitanud ühtegi tõendit kartellis osalenud konkurentide poolt talle väidetavalt avaldatud surve kohta, ja teiseks ei selgita ta põhjusi, mille põhjal ta leiab, et otsuses ei ole omistatud soovitud tähtsust tema passiivsele või häirivale käitumisele kartellis. Seega on väide vastuvõetamatu või vähemalt ilmselgelt põhjendamatu.
40. Viienda väite kohta leiab komisjon, et see tugineb liiga üldisele kriitikale, et saaks hinnata selle tõsidust ja põhjendatust. Seetõttu ei ole see fumus boni iuris’ e hindamise mõttes vastuvõetav.
41. Komisjoni poolt esitatud vastuvõetamatuse argumentide osas vaidleb hageja vastu, et ajutiste meetmete kohaldamise taotluse vastuvõetavuse eeldusena peavad põhilised faktilised ja õiguslikud asjaolud, millele taotluses tuginetakse, vähemalt kokkuvõtlikult, kuid asjakohaselt ja arusaadavalt nähtuma hagiavaldusest endast. Vastupidi komisjoni väidetele ei ole vaja väidete toetuseks esitada kohe tõendeid, kuna hageja peab tõendamisega seonduvad tingimused täielikult täitma põhimenetluses.
42. Hageja väidab, et kui komisjon esitab oma märkused ja ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustaval kohtunikul on võimalik oma analüüsi teostada, siis ei saa seda taotlust vastuvõetamatuks pidada. Õieti tõendab komisjoni poolt märkuste esitamine, et taotluses esitatud väited vastavad kodukorra artikli 104 lõikes 2 sätestatud tingimustele, ning et see taotlus on vastuvõetav. Selles osas märgib hageja, et vaatamata vastuvõetamatuse vastuväitele vastas komisjon taotlusele, esitades täpsed ja konkreetsed märkused, mis tõendavad hageja poolt fumus boni iuris’ e olemasolu põhjendavate väidete toetuseks esitatud argumentide asjakohasust ja arusaadavust.
Ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustava kohtuniku hinnang
43. Tuleb tunnistada, et vähemalt osad hageja esitatud väited näivad esmapilgul asjakohased ega ole täielikult põhjendamatud.
44. See kehtib eelkõige esimese ja osaliselt teise väite kohta.
– Esimene väide, mis käsitleb muu hulgas võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumist
45. Hageja väidab, et komisjon ei võtnud trahvi algsumma arvutamisel arvesse kartelli tegelikku mõju turule, mis hageja väitel oli olematu või kõige enam ebaoluline.
46. Komisjon ühelt poolt väidab, et väide on vastuvõetamatu, kuna selles ei ole nimetatud faktilisi asjaolusid, millele tugineb hageja seisukoht, et kartell ei mõjutanud turgu, ning näib teiselt poolt leidvat, et kui rikkumiste olemus on selline, et neid tuleb pidada väga oluliseks, ei ole nende poolt turule avaldatava mõju hindamine vajalik.
47. Väite vastuvõetavuse osas tuleb meenutada, et kodukorra artikli 104 lõike 3 ja artikli 44 lõike 1 kohaselt peab hagiavalduses olema lühike ülevaade avalduse aluseks olevatest asjaoludest. Need andmed peavad olema piisavalt selged ja täpsed, et võimaldada vajadusel ilma muu teabeta kostjal oma kaitset ette valmistada ja Esimese Astme Kohtul hagi lahendada. Selleks et tagada õiguskindlus ja hea õigusemõistmise põhimõtete järgimine, peavad hagi vastuvõetavuse eeldusena põhilised faktilised ja õiguslikud asjaolud, millele hagi tugineb, vähemalt kokkuvõtlikult, kuid asjakohaselt ja arusaadavalt nähtuma hagiavaldusest endast (Esimese Astme Kohtu presidendi 17. veebruari 2006. aasta määrus kohtuasjas T‑171/05 R II: Nijs vs . kontrollikoda, kohtulahendite kogumikus veel avaldamata, punkt 23).
48. Käesoleval juhul tuleb märkida, et kostja ei väida, et tal ei olnud ajutiste meetmete kohaldamise taotluse selguse ja arusaadavuse puudulikkuse tõttu võimalik oma kaitset ette valmistada. Komisjon esitas oma märkustes kõnealusele väitele detailse vastuse, nagu toonitas ka hageja.
49. Seega tuleb asuda seisukohale, et taotluses on märgitud vaidluse ese ning lühike ülevaade avalduse aluseks olevatest asjaoludest, mis võimaldavad taotluse lahendada.
50. Komisjoni poolt esitatud väited vastuvõetamatuse kohta tuleb seega tagasi lükata.
51. Lisaks tuleb eelneva põhjal ja ka eespool punktides 16–20 esitatu põhjal asuda seisukohale, et taotlus on iseenesest vastuvõetav.
52. Mis puudutab selle põhimenetluse väite uurimist, siis tugineb hageja Esimese Astme Kohtu praktikale, mille kohaselt tuleb hinnakartellide puhul rikkumise raskusastme hindamisel tuvastada, et kokkulepped võimaldasid asjaomastel pooltel ka tegelikkuses saavutada kõrgemat hinnataset kui see, mis oleks olnud valdav kartellikokkuleppe puudumisel (Esimese Astme Kohtu 9. juuli 2003. aasta otsus kohtuasjas T‑224/00: Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients vs . komisjon, EKL 2003, lk II‑2597, punkt 151).
53. Seevastu komisjon tugineb ühelt poolt Esimese Astme Kohtu praktikale, mille kohaselt ei mainita suunistes raskeks loetud rikkumiste näidiskirjelduses ei konkreetset mõju ega teatava geograafilise ala mõjutamist (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu 25. oktoobri 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑38/02: Groupe Danone vs . komisjon, EKL 2005, lk II‑4407, punkt 150). Teiselt poolt õigustab ta asjaolu, et kartelli mõju ei võetud trahvisumma arvutamisel arvesse, tuginedes suunistele, mis näevad ette, et komisjon peab rikkumise mõju võtma arvesse üksnes juhul kui seda saab mõõta. Komisjon väidab, et tema käsutuses ei olnud andmeid nimetatud mõju mõõtmiseks ning seetõttu ei saanud seda mõju mõõta.
54. Tuleb märkida, et vastavalt trahvide arvutamise suunistele (punkti 1A esimene lõik) „[tuleb] rikkumise raskuse hindamisel […] arvesse võtta selle […] tegelikku mõju turule, kui seda saab mõõta […]”.
55. Samuti peab komisjon vastavalt kohtupraktikale sellise uurimise läbi viima siis, kui näib, et seda mõju saab mõõta (eespool punktis 52 viidatud kohtuotsus Archer Daniels Midland ja Archer Daniels Midland Ingredients vs . komisjon, punktid 45 ja 143, ja Esimese Astme Kohtu 18. juuli 2005. aasta otsus kohtuasjas T‑241/01: Scandinavian Airlines System AB vs . komisjon, EKL 2005, lk II‑2917, punkt 122).
56. Tuleb tõdeda, et käesolevas etapis ei ole ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustaval kohtunikul võimalik esmapilgul järeldada esiteks, et asjaomane äriühing peab haldusmenetluses tõendama, et rikkumise mõju saab mõõta ja et komisjon on seega kohustatud seda arvesse võtma, ning teiseks, kas käesoleval juhul sai mõju mõõta või mitte.
57. Eelnevast tuleneb, et käesolev väide ei ole põhjendamatu ja Esimese Astme Kohus peab seda põhimenetluse raames põhjalikumalt uurima.
– Teine väide, mis käsitleb võrdse kohtlemise põhimõtte rikkumist
58. Hageja vaidlustab turuosade suuruse arvutamise kriteeriumi, mida komisjon trahvisumma määramisel järgis.
59. Hageja väitel ei peaks rikkumises osalemise katkendlikkuse puhul trahvi määramise kriteeriumiks olev turuosa olema kogu viimane aasta, mil rikkumises osaleti. Pigem peaks kasutama keskmist väärtust, mille puhul võetakse arvesse kartellis osaletud aastate jooksul toimunud kõiki turuosa muutumisi ja rikkumises osalemise katkestusi, mis on tuvastatud.
60. Käesoleval juhul leiab hageja, et trahvi põhisumma määratlemiseks vastavalt rikkumise raskusastmele oleks komisjon pidanud tuginema tema keskmisele turuosale ajavahemikul 1997–2001, mitte ainult 2001. aasta turuosale, ja võtma arvesse katkestust aastatel 1999–2000. Kuna hageja ja selliste teiste kartellis osalejate suhtes, kelle osalus oli katkestusteta, oleks pidanud kasutama analoogset arvutusmeetodit, siis on otsuse puhul tegemist erineva kohtlemisega ja seetõttu on selle põhjendused kõnealuses osas ebaloogilised.
61. Kuna komisjoni esitatud väited selle vastuvõetamatuse kohta on identsed esimese väite osas esitatuga, siis tuleb need eespool punktides 47–50 toodud põhjustel tagasi lükata.
62. Lisaks, mis puudutab selle väite põhjendatust, siis tuleb märkida, et komisjon ei vaidlusta seda argumenti oma märkustes, mille ta esitas ajutiste meetmete taotluse kohta. Komisjon käsitles seda küsimust alles 29. märtsi 2006. aasta märkustes. Neis märkustes leidis ta üksnes seda, et hageja ei ole tõendanud, et turuosade keskmine väärtus rikkumise toimumise aastate jooksul oleks märgatavalt väiksem kui hageja turuosa 2001. aastal.
63. Niisiis tuleneb sellest, et komisjon ei ole avaldanud seisukohta küsimuses, kas otsus rikub võrdse kohtlemise põhimõtet, leides vaid, et hageja ja selliste teiste kartellis osalejate suhtes, kelle osalus oli katkestusteta, tuleb kasutada analoogset arvutusmeetodit.
64. Lisaks tuleb meenutada, et läbipaistvuse tagamiseks ja puudutatud ettevõtjate õiguskindluse suurendamiseks avaldas komisjon suunised, milles ta selgitas igal konkreetsel juhul kasutatavat trahvide arvutamise meetodit. Sellega seoses on Euroopa Kohus leidnud, et võttes niisugused käitumisreeglid vastu ja andes nende avaldamisel teada, et ta kavatseb neid edaspidi nendes sätestatud juhtumite esinemisel kohaldada, on komisjon piiranud oma kaalutlusõigust ja et komisjon ei saa neist normidest kõrvale kalduda ilma, et teda võidaks selle eest karistada selliste õiguse üldpõhimõtete rikkumise alusel nagu võrdne kohtlemine või õiguspärase ootuse kaitse. Kuigi suunised ei ole otsuse õiguslik alus, määravad nad siiski üldiselt ja abstraktselt metodoloogia, mille komisjon selle otsusega määratud trahvisummade määramisel aluseks võttis, ja tagavad seetõttu ettevõtjatele õiguskindluse (Euroopa Kohtu 28. juuni 2005. aasta otsus liidetud kohtuasjades C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ja C‑213/02 P: Dansk Rørindustri jt vs . komisjon, EKL 2005, lk I‑5425, punktid 211 ja 213).
65. Selles osas näeb suuniste punkt 1 A ette, et on vaja arvesse võtta rikkujate tegelikku majanduslikku suutlikkust põhjustada olulist kahju muudele turuosalistele, eeskätt tarbijatele, ja määrata trahvi suurus nii, et sellel oleks piisavalt hoiatav mõju.
66. Neil asjaoludel ei ole ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustaval kohtunikul võimalik ümber lükata hageja argumenti, mille kohaselt saaks olulise kahju põhjustamise majanduslikku suutlikkust hoopis täpsemalt hinnata asjaomase äriühingu keskmise turuosa alusel rikkumise ajal, võttes arvesse võimalikke katkestusi, kui üksnes selle äriühingu viimase rikkumises osaletud aasta turuosa alusel.
67. Eeltoodust tuleneb, et käesolev väide ei ole põhjendamatu.
68. Eespool toodud kaalutlustest piisab, et järeldada, et vähemalt osa hageja esitatud väidetest on esmapilgul asjakohased, ega ole vähemasti täielikult põhjendamatud. Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, et käesoleval juhul on fumus boni iuris
olemas (vt selle kohta eespool punktis 15 viidatud määrus FNSEA jt vs . komisjon, punkt 55).
Kiireloomulisus
Poolte argumendid
69. Hageja leiab, et kiireloomulisust puudutav tingimus on käesoleval juhul täidetud.
70. Kõigepealt väidab hageja, et ta ei kuulu suurele kontsernile, vaid kahele füüsilisele isikule, Marina D’Ottavi’le ja Paolo Baiani’le (edaspidi „Baianid”) ning et ta ei ole olulise suurusega äriühing, kuna tema aktsiakapital ei ületa 1,1 miljonit eurot ja tema 2004. aasta käive oli umbes 20 miljonit eurot.
71. Esiteks väidab hageja, et ta taotles pangagarantiid kahelt pangalt, UniCredit Banca d’Impresa SpA ja Sanpaolo IMI SpA, mis mõlemad keeldusid talle seda andmast.
72. Selle keeldumise põhjused on kergesti tuvastatavad, võttes arvesse ühelt poolt asjaolu, et trahvisumma võrdub praktiliselt hageja aktsiakapitali kahekordse väärtusega, mis tähendaks, et trahvisumma selle äriühingu raamatupidamises kirjendamisest piisaks, et algatada hageja likvideerimine, ja teiselt poolt seda, et asjaomased pangad on teadlikud asjaolust, et hagejal on viimastel aastatel raskusi seoses tema algselt 33% suuruse turuosa vähenemisega kõigest kahe majandusaasta jooksul (12,15% 2002. aastal kuni 8,1% 2004. aastal). See langusperiood selgitab, miks kolme viimase majandusaasta tulemused on negatiivsed ja mille tõttu tekkis 2004. aastal kahjum 361 642 eurot, 2003. aastal 93 030 eurot ja 2002. aastal 66 709 eurot.
73. Teiseks märgib hageja, et Baianid taotlesid hageja aktsionäridena kumbki eraldi samadelt pankadelt sarnast garantiid. Ka sel korral keeldusid pangad sellist garantiid andmast.
74. Kolmandaks põhjustaks hageja väitel trahvi kohene sissenõudmine hagejale raske ja pöördumatu kahju. See sissenõudmine tooks eelkõige kaasa tema turult kadumise.
75. Komisjon omalt poolt meenutab, et taotluse vabastada hageja kohustusest esitada trahvi kohese sissenõudmata jätmise tingimusena pangagarantii võib rahuldada üksnes erakorralistel asjaoludel. Komisjoni väitel võib erakorralised asjaolud lugeda põhimõtteliselt tuvastatuks juhul, kui pangagarantii esitamise kohustusest vabastamist taotlev isik tõendab esiteks, et tal on võimatu garantiid esitada, või teiseks, et selle esitamine ohustaks tema olemasolu.
76. Teise tingimuse osas ei esita hageja oma seisukohtade suhtes argumente ega tõendeid.
77. Esimese tingimuse osas leiab komisjon, et hageja ei ole tõendanud, et tal on objektiivselt võimatu seda garantiid esitada.
78. Esiteks, mis puudutab kahe nimetatud panga kirju, siis ei ole hageja kõigepealt selgitanud, miks ta pöördus ainult kahte panka. Seejärel ei ole ta täpsustanud, kas ta on nende kahe panga püsiklient. Lisaks ei ole ta pakkunud sobivaid tagatisi. Viimaks ei ole ta esitanud dokumente, mis näitaksid tema majanduslikku ja finantsolukorda.
79. Teiseks kehtivad need samad kaalutlused hageja kahe aktsionäri kirjade kohta. Täpsemalt, esiteks ei ilmne selgelt, kas nad on nende kahe panga püsikliendid, ja teiseks ei ole esitatud ühtegi dokumenti, mis näitaksid nende majanduslikku ja finantsolukorda.
80. Kolmandaks kinnitab komisjon, et hageja ei ole esitanud andmeid oma väite toetuseks, mille kohaselt võrdub trahv tema aktsiakapitali kahekordse väärtusega. Komisjon väidab, et hageja kahjum ei ole võrreldes tema käibega suurenenud, eelkõige mis puudutab aastaid 2002 ja 2003.
81. Neljandaks, hageja ei ole esitanud andmeid oma väite toetuseks, mille kohaselt põhjustaks trahvisumma äriühingu raamatupidamises kirjendamine tema likvideerimise.
82. Viiendaks märgib komisjon, et kuni 2005. aasta detsembrini kuulus hageja ühte Madalmaade rahvusvahelisse kontserni, kes müüs oma 80% suuruse osaluse hageja aktsiakapitalis Baianidele vahetult pärast otsuse teavituskirja saamist.
83. Oma 3. märtsi 2006. aasta märkustes vaidlustab hageja komisjoni argumendid.
84. Esiteks väidab hageja, et Esimese Astme Kohtu praktika kohaselt piisab pangagarantii saamise võimatuse tõendamiseks sellest, kui kaks krediidiasutust keelduvad pangagarantiid andmast. Lisaks esitab ta oma kontoväljavõtted neis kahes pangas, millest selgub, et hageja arvelduskonto Sanpaolo IMI-s on avatud 1991. aastal ja UniCredit Banca d’Impresas 1995. aastal, mistõttu tuleks hagejat lugeda nende kahe panga püsikliendiks.
85. Teiseks selgitab hageja, et need kaks panka tunnevad väga hästi hageja majanduslikku ja finantsolukorda ning et nad on juba lõpetanud talle arvelduskrediidi andmise olukorra halvenemise tõttu.
86. Kolmandaks esitab hageja dokumendid, selgitades, et taotluse esitamise ajal ei olnud need talle veel kättesaadavad, eelkõige oma bilansi 31. detsembrist 2005 (edaspidi „2005. aasta bilanss”), raamatupidamise aastaaruande 10. jaanuarist 2006 ja aktsionäride korralise üldkoosoleku protokolli 20. jaanuarist 2006.
87. 2005. aasta bilansist ilmneb, et 962 870 euro suuruses kahjumis on võetud arvesse reservi, mis on mõeldud kuni 1 000 000 euro suuruse trahvi maksmise riski katteks. Vaatamata sellele, et see tulemus oleks seda reservi arvestamata 37 130 euro ulatuses kasumis, peab hageja siiski vajalikuks täpsustada, et nimetatud tulemuse saavutamiseks pidi ta müüma oma Cerratinas (Itaalia) asuva vabriku, mistõttu on tema kinnisvara väärtus nüüd üksnes 563 874 eurot, mis on trahvist väiksem summa. Samuti on hageja 4 534 558 euroni ulatuvad nõuded väiksemad kui tema võlgnevused, mis ulatuvad 11 569 438 euroni. Lõpuks vähenes hageja käive 2004. aasta 20 568 101 eurolt 14 674 014 euroni 2005. aastal.
88. Trahvisumma hageja raamatupidamises kirjendamise osas täpsustab viimane, et Itaalia tsiviilseadustiku artikkel 2447 ja artikli 2484 neljas lõik näevad ette, et bilanssi aktsiakapitali kahekordse väärtusega võrduva kohustuste kirje tegemine, nagu käesoleval juhul kõne all oleva trahvi puhul tegemist on, muudab aktisakapitali olematuks. Aktsiakapitali vähendamine seadusega ettenähtud alampiirist madalamale tasemele ilma kapitali suurendamiseta tähendaks omakorda kohustust kutsuda kokku üldkoosolek, et teha otsus äriühingu likvideerimise algatamise kohta ja tähendaks seega pankrotimenetluse alustamist.
89. Mis puudutab hageja aktsionäride ja pangagarantiist keeldunud pankade suhteid, siis väidab hageja, et viimastel on arvelduskontod UniCredit Banca d’Impresas vähemalt alates 1999. aastast ja seetõttu tuleb neid pidada püsiklientideks.
90. Hageja aktsiakapitali kuni 2005. aasta detsembrini kontrollinud Madalmaade kontsernist lahkumise kohta selgitab hageja, et Madalmaade äriühing Nicotiana Holding BV ostis Baianidelt nende osa hageja aktsiakapitalis 2002. aastal. Pärast otsusest teavitamist otsustasid Baianid kolm aastat varem müüdud osaluse sama hinnaga tagasi osta, kuna nad pidasid kohtuvaidlust Nicotiana Holdinguga, kes oli nende oluline äripartner, väga tõenäoliseks.
91. Oma 29. märtsi 2006. aasta märkustes seab komisjon kõigepealt kahtluse alla Cerratina vabriku väärtuse, nagu see on kirjendatud 2005. aasta bilansis. Seejärel märgib ta, et hoolimata oma kohustusest maksta trahvi eelistas hageja tasuda muid võlgu, kuigi need ei olnud veel sissenõutavaks muutunud. Viimaks rõhutab komisjon, et hageja ei ole teinud ettepanekut trahvi osamaksetena tasumiseks.
92. Lisaks, mis puudutab aktsiate tagasiostmist Baianide poolt, siis märgib komisjon kõigepealt, et hageja ei ole esitanud 2002. aastal allkirjastatud aktsiate tagasiostmise lepingut. Teiseks, enne lepingu allkirjastamist toimunud õigusliku kontrolli käigus teavitas ta ostjat võimalikust trahvi riskist. Lõpuks ei selgita ta, mis põhjusel pidi aktsiate tagasiostmine toimuma vahetult pärast otsusest teavitamist, ega ka seda, mis põhjusel hindas hageja kohtuvaidlust Nicotiana Holdinguga nii riskantseks.
93. Pärast istungit esitas hageja Esimese Astme Kohtu presidendi palvel esiteks 2002. aasta aktsiate müügi lepingu, millega Baianid võõrandasid oma osa hageja aktsiakapitalist Nicotiana Holdingule, ja teiseks teatud täiendavat teavet, mis võimaldab hinnata hageja aktsionäride majanduslikku ja finantsolukorda.
94. Hageja väitel ilmneb neist dokumentidest, et aktsionäride finantsolukord ei võimalda neil tasuda trahvi kogusummat ega esitada komisjoni poolt nõutud pangagarantiid.
95. Komisjon omalt poolt leiab, et esiteks ei ole hageja esitatud dokumendid aktsionäride finantsolukorra tõendamiseks piisavad, ja teiseks võimaldab neist dokumentidest nähtuv olukord igal juhul Baianidel parandada oma osalise tasumise ettepanekut.
96. Komisjon järeldab, et hageja ei ole tõendanud, et tal on objektiivselt võimatu pangagarantiid esitada või et see ohustaks tema olemasolu.
Ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustava kohtuniku hinnang
97. Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võib taotluse – vabastada hageja kohustusest esitada trahvi kohese sissenõudmata jätmise tingimusena pangagarantii – rahuldada üksnes erakorralistel asjaoludel (Euroopa Kohtu presidendi 6. mai 1982. aasta otsus kohtuasjas 107/82 R: AEG vs . komisjon, EKL 1982, lk 1549, punkt 6). Õigupoolest on võimalus nõuda finantstagatist ajutiste meetmete kohaldamise menetluste jaoks Euroopa Kohtu ja Esimese Astme Kohtu kodukordades otseselt ette nähtud ning on kooskõlas komisjoni üldise ja mõistliku otsustuspraktikaga (Esimese Astme Kohtu presidendi 5. augusti 2003. aasta määrus kohtuasjas T‑79/03 R: IRO vs . komisjon, EKL 2003, lk II‑3027, punkt 25, ja eespool punktis 15 viidatud määrus FNSEA jt vs . komisjon, punkt 77).
98. Selliste erakordsete asjaolude olemasolu võib põhimõtteliselt lugeda tuvastatuks, kui pangagarantii esitamise kohustusest vabastamist taotlev isik tõendab, et tal on objektiivselt võimatu seda garantiid esitada (eespool punktis 15 viidatud määrus FNSEA jt vs . komisjon, punkt 78) või selle esitamine ohustaks tema olemasolu (punktis 97 viidatud määrus IRO vs . komisjon, punkt 26).
99. Käesoleval juhul hageja ei väida, et pangagarantii esitamine ohustaks tema olemasolu. Seevastu väidab ta, et tal on objektiivselt võimatu sellist garantiid esitada.
100. Neil asjaoludel tuleb uurida, kas hageja on õiguslikult piisavalt tõendanud, et tal on võimatu pangagarantiid esitada.
101. Oma peamises argumendis väidab hageja, et ükski krediidiasutus ei ole valmis tema võlga komisjoni ees garanteerima, kuna tema finantsolukord ei võimalda tagasimakset tagada.
102. Mis puudutab esiteks komisjoni argumente hageja ja asjaomaste krediidiasutuste vaheliste suhete kohta, siis tuleb kõigepealt märkida, et nagu ka hageja õigesti nimetab, tuleb pangagarantii andmisest keeldumise kirjade asjakohasust hinnata hageja objektiivset majanduslikku olukorda silmas pidades (vt selle kohta Esimese Astme Kohtu presidendi 28. juuni 2000. aasta määrus kohtuasjas T‑191/98 R II: Cho Yang Shipping vs . komisjon, EKL 2000, lk II‑2551, punkt 43). Seetõttu ei ole nende kirjade asjakohasus iseenesest nende väikse hulga tõttu välistatud.
103. Seega ei saa nõustuda komisjoni argumendiga, mille kohaselt ei piisa hageja poolse pangagarantii esitamise võimatuse tõendamiseks ainult kahest kirjast.
104. Teiseks väidab komisjon, et hageja ei ole esiteks selgelt tõendanud, et ta on kahe asjaomase panga püsiklient, ning teiseks ei ole ta esitanud dokumente oma majandusliku ja finantsolukorra kohta.
105. Esiteks tuleb märkida, et hageja esitas mõlemas pangas asuvate arvelduskontode väljavõtted, mis pärinevad aastate tagant. Seetõttu tuleb asuda seisukohale, et hageja on neis kahes pangas püsiklient, kus ta pangagarantiid taotles.
106. Teiseks esitas hageja 2005. aasta raamatupidamise aastaaruande, kui tema audiitorid selle heaks kiitnud olid.
107. Käesoleval asjas tuleb kõigepealt asuda seisukohale, et 2005. aasta bilansist ilmneb 962 870 euro suurune kahjum, kuid kuigi sellesse on arvestatud 1 000 000 euro suurune reserv, katab see üksnes pool hagejale määratud trahvisummast. Hageja tulemuste positiivset tendentsi võrreldes eelmise aastaga tuleb hinnata pigem lähtuvalt sellest, et see tuleneb vähemalt osaliselt kinnisvara müügist, mitte käibe suurenemisest, ning igal juhul ei võimalda see tulemus katta kogu trahvisummat. Lõpuks ulatub hageja kinnisvara väärtus üksnes 563 874 euroni ehk summani, mis on trahvisummast väiksem. Viimaks on oluline ka hageja võlgnevus nagu ka käibe vähenemine võrreldes 2004. aastaga.
108. Käesoleval juhul taotles hageja 28. detsembril 2005 ja 9. jaanuaril 2006 saadetud ühesuguse sõnastusega kirjades UniCredit Banca d’Impresalt ja Sanpaolo IMI-lt pangagarantiid. Esimese panga osas tuleb tõdeda, et tema keeldumine põhineb otseselt hageja majanduslikul ja finantsolukorral. Teine pank sellistele asjaoludele otseselt ei viita, kuid toimikust ei nähtu mingeid andmeid, mis lubaksid kahelda, et ka selle keeldumise põhjus oli sama.
109. Eeltoodut silmas pidades saab asuda seisukohale, et need kaks panka keeldusid komisjoni poolt nõutud pangagarantiid andmast hageja majandusliku ja finantsolukorra tõttu.
110. Seetõttu leiab kohus, et hageja on õiguslikult piisavalt tõendanud, et tal endal on võimatu komisjoni nõutud pangagarantiid saada.
111. Siiski tuleb hageja nimetatud pangagarantii esitamise võime hindamisel võtta väljakujunenud kohtupraktika kohaselt arvesse ka äriühingute kontserni, kellest ta otseselt või kaudselt sõltub, eelkõige võimaluste suhtes anda tagatisi, mida pangad võivad nõuda. Selline nõue tuleneb ühelt poolt komisjoni otsuste täitmisega seotud avalikust huvist ja ühenduse majandushuvide kaitsmisest ning teiselt poolt eelistest, mis võivad aktsionäridele äriühingu võimalikust konkurentsivastasest tegevusest tuleneda. Selle kontserni olukorra arvessevõtmine, kuhu äriühing kuulub, ei tähenda mingil juhul, et trahv või vastutus omistatakse kolmandatele isikutele (vt Esimese Astme Kohtu presidendi 21. juuli 1999. aasta määrus kohtuasjas T‑191/98 R: DSR‑Senator Lines vs . komisjon, EKL 1999, lk II‑2531, punk 64 ja seal viidatud kohtupraktika).
112. Vaidlustatud ei ole seda, et hetkel, mil hageja astus samme pangagarantii saamiseks, olid hageja ainsad aktsionärid Baianid, kellele kuulus ühiselt kogu hageja aktsiakapital. Baianid on tänaseni hageja ainsad aktsionärid. Hageja kinnitab, et neil oli võimatu tema jaoks pangagarantiid saada.
113. Kõigepealt tuleb märkida, et asjaolus, et Nicotiana Holding võõrandas oma osaluse vahetult pärast otsusest teavitamist, ei ole käesoleval juhul määrav.
114. Hageja aktsionäri staatuse kaotanuna ei saa ühelt poolt temalt nõuda mingit toetust ja teiselt poolt oleks tema kohustus tasuda hagejale määratud trahv õigustatud üksnes juhul, kui ta oleks rikkumise eest vastutav (vt selle kohta Euroopa Kohtu 16. novembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C‑279/98 P: Cascades vs . komisjon, EKL 2000, lk I‑9693, punkt 78).
115. Selles viimases küsimuses tuleb kõigepealt tõdeda, et Nicotiana Holding omandas oma osaluse hageja aktsiakapitalis 2002. aasta augustis, s.o ajal, kui hageja oli kartellis osalemisest loobunud, nagu ka komisjon on tuvastanud.
116. Lisaks arvutas komisjon nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määruse (EÜ) nr 1/2003 asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (ELT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205) artikli 23 lõikes 2 ette nähtud 10% piiri ainult hageja käibe alusel, mitte kontserni Nicotiana Holding käibe alusel.
117. Viimaks ei ole otsus adresseeritud Nicotiana Holdingule.
118. Eeltoodut arvesse võttes tuleb välja selgitada, kas praeguste aktsionäride majanduslik ja finantsolukord on selline, et neil on objektiivselt võimatu hageja kasuks pangagarantiid saada.
119. Selles osas tuleb kõigepealt märkida, et hageja esitas 28. detsembri 2005. aasta ja 9. jaanuari 2006. aasta kirjad, milles tema aktsionärid taotlesid UniCredit Banca d’Impresa et Sanpaolo IMI pankadelt trahvi maksmiseks pangagarantiid. Neist kirjadest ilmneb selgelt, et aktsionärid olid valmis pakkuma kõnealustele pankadele kõiki isiklikke ja varalisi tagatisi, mille omanikud nad olid.
120. Seejärel esitas hageja nende kahe aktsionäri arvelduskonto väljavõtted, millest nähtus, et nad on vähemasti UniCredit Private Banking SpA kliendid alates 2005. aasta septembrist.
121. Viimasena esitas hageja väljavõtted oma aktsionäride 2004. aasta tuludeklaratsioonidest, millest selgub, et Baianide vara ei ole kogu trahvi tasumiseks piisav.
122. Nende asjaolude põhjal tuleb tunnistada, et hageja on esitanud piisavad tõendid selle kohta, et tema aktsionäridel on objektiivselt võimatu esitada komisjoni nõutud pangagarantiid.
123. Teiseks, mis puudutab hageja väidet, mille kohaselt võib talle tekkida raske ja pöördumatu kahju, kui teda ei vabastata kohustusest esitada nimetatud trahvi kohese sissenõudmata jätmise tingimusena pangagarantii, siis tuleb kõigepealt märkida, et trahvi kogusumma on hageja aktsiakapitalist suurem, mis 2005. aasta bilansi kohaselt on 1,1 miljonit eurot, ning komisjon ei ole seda vaidlustanud. Lisaks näeb Itaalia tsiviilseadustik ette, et välja arvatud kapitali suurendamise korral, tähendaks aktsiakapitali vähendamine seadusega ettenähtud piirist madalamale tasemele äriühingu lõpetamist ja likvideerimismenetluse alustamist. Lõpuks tuleneb eeltoodust, et hageja praegustel aktsionäridel ei ole võimalik pangagarantiid kogu trahvisumma ulatuses esitada ning seega ei saa nad hageja aktsiakapitali ka piisavat sissemakset teha, et tema likvideerimist vältida.
124. Eeltoodust tuleneb, et hageja on õiguslikult piisavalt tõendanud erakorraliste asjaolude olemasolu, kuna on oht, et talle võib tekkida oluline ja korvamatu kahju, kui ta peab praegu esitama nõutud pangagarantii.
Huvide kaalumine
Poolte argumendid
125. Hageja väitel tuleb huvide kaalumisel käesoleval juhul kalduda otsuse täitmise peatamise poole.
126. Selles osas rõhutab hageja, et tema turult kadumine enne, kui Esimese Astme Kohus saab teha sisulise otsuse, kahjustaks oluliselt nii Itaalia toortubakaturu konkurentsistruktuuri kui ühenduse tööstust üldiselt. Õieti põhjustaks otsuse sundtäitmine trahvi kohese sissenõudmise tõttu hageja turult kadumise ja sellega kaasneks Itaalia tubaka paljudesse Ida-Euroopa, Lähis-Ida ja Lõuna-Ameerika riikidesse eksportimise oluline vähenemine.
127. Lisaks ei ole komisjoni finantshuvid paremini tagatud, kui täidetakse otsus, mis hageja kohese likvideerimise tõttu muudaks kogu trahvisumma sissenõudmise raskemaks, kui mitte võimatuks, kuivõrd komisjon peaks sellisel juhul kandma oma nõude pankrotimenetluses kohustuste hulka, millega võrreldes ei ole tal ühtegi eelist.
128. Kui aga hageja vabastataks garantii esitamise kohustusest, võib ta vähemalt ajutiselt turult kadumist vältida. Õigupoolest aitab hageja sõnul käesoleva ajutiste meetmete taotluse rahuldamine vältida seda, et trahvisumma tuleks kuni Esimese Astme Kohtu sisulise otsuse tegemiseni kogu ulatuses ära maksta. Taotluse rahuldav määrus võib olla õiguslik alus, mis lubab hageja ainsal juhil oma parima äranägemise järgi ja erikontrolli komisjoni nõusolekul moodustada trahvisummast väiksem reserv, mis võib võimaldada hagejal jätkata äriühingu tegevust kuni Esimese Astme Kohtu sisulise otsuse tegemiseni.
129. Komisjon seevastu leiab, et huvide kaalumisel tuleb kalduda tema kasuks, võttes eelkõige arvesse ühelt poolt tema finantshuvi trahvi sissenõudmise suhtes, ja teiselt poolt avalikku huvi, mis on seotud sellega, et ühenduse konkurentsieeskirju järgitaks ja et trahvid oleksid nende hoiatava funktsiooni säilimise huvides makstud.
130. Täpsemalt oma finantshuvi osas leiab komisjon, et põhimenetluses hagi rahuldamata jätmise ajaks ei pruugi hageja vara olla enam trahvi tasumiseks piisav või vähemasti ei saa seda ohtu kindlalt välistada. Seetõttu on trahvisumma kasvõi osaline sissenõudmine põhimenetluse lõppedes veelgi vähem tõenäoline, kui selle summa sissenõudmine otsuse kohese sundtäitmise teel.
131. Lisaks väidab komisjon, et hageja taotluse toetuseks nimetatud huvid näivad põhjendamatud või on igal juhul vähem olulised, kui komisjoni eespool nimetatud huvid.
132. Mis puudutab esiteks hageja väidet, mille kohaselt mõjutaks tema kadumine Itaalia toortubaka turu konkurentsistruktuuri, siis leiab komisjon, et konkurentsiõiguse eesmärk ei ole kaitsta äriühinguid, kes ei ole võimelised turul püsima ning seetõttu ei ole ühe ettevõtja turult kadumine iseenesest konkurentsi huvidega vastuolus.
133. Teiseks, mis puudutab hageja argumenti, mille kohaselt põhjustaks tema kadumine Itaalia tubaka ekspordi vähenemise paljudesse Ida-Euroopa, Lähis-Ida ja Lõuna-Ameerika riikidesse, siis leiab komisjon, et kolmandate riikide huvid ei puuduta ühenduse finantshuve või üldisemalt avalikku huvi, mis on seotud ühenduse konkurentsieeskirjade tõhususe säilitamisega.
134. Kolmandaks, mis puudutab hageja väidet, mille kohaselt põhjustaks tema kadumine Itaalia pruuni tubaka turul tõsise tagasilöögi, siis leiab komisjon, et selline järeldus on vale, seda ühelt poolt kõnealuse tegevuse olemuse tõttu, millele on kolmandatel isikutel juurdepääs, ning teiselt poolt selle tõttu, et hageja võimalik likvideerimine võimaliku pankroti tõttu ei too tingimata kaasa tema äritegevuse kadumist. Õigupoolest on likvideerimist või pankrotimenetlust teostavate asutuste ülesanne tagada, et hageja äritegevus säiliks, kasutades selleks Itaalia õiguses ettenähtud vahendeid.
Ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustava kohtuniku hinnang
135. Kaaluda tuleb ühelt poolt hageja huvi vältida seda, et pangagarantii esitamise võimaluse puudumise tõttu nõutaks trahv koheselt sisse, ja teiselt poolt ühenduse finantshuvi nõuda sisse trahvisumma, samuti üldisemalt avalikku huvi, mis on seotud ühenduse konkurentsieeskirjade tõhususe säilimisega ja komisjoni määratud trahvide hoiatavusega (vt selle kohta Euroopa Kohtu presidendi 13. juuni 1989. aasta määrus kohtuasjas 56/89 R: Publishers Association vs . komisjon, EKL 1989, lk 1693, punkt 35, ja eespool punktis 15 viidatud määrus FNSEA jt vs . komisjon, punkt 119).
136. Ühenduse finantshuvide osas tuleb märkida, nagu ka eespool öeldud, et hageja vara ei võimalda tal kogu trahvisummat tasuda ega nõutud pangagarantiid esitada. Seetõttu on väga tõenäoline, et kui komisjon pööraks trahviotsuse hageja suhtes sundtäitmisele, siis ei saaks ta trahvi suurusele vastavat summat. Lisaks on kindel, et hageja pankroti korral ei ole komisjonil teiste võlausaldajate ees mingit eelist. Neil asjaoludel näib, et ühenduse finantshuvid ei oleks paremini kaitstud otsuse kohese sundtäitmisele pööramisega, vaid pigem võimaldades hagejal oma tegevust jätkata ja saada kasumit, mida võib siis trahvi tasumiseks kasutada.
137. Mis puudutab hageja kadumise mõju turu konkurentsistruktuurile, siis kuigi konkurentsiõiguse mõte ei ole kaitsta äriühinguid, kes ei ole võimelised turul püsima, on ajutiste meetmete eesmärk siiski vältida kuni põhimenetluses otsuse tegemiseni olulise ja pöördumatu kahju tekkimist ajutiste meetmete kohaldamist taotlevale isikule (Euroopa Kohtu presidendi 18. oktoobri 1991. aasta määrus kohtuasjas C‑213/91 R: Abertal jt vs . komisjon, EKL 1991, lk I‑5109, punkt 18, ja Esimese Astme Kohtu presidendi 4. aprilli 2002. aasta määrus kohtuasjas T‑198/01 R: Technische Glaswerke Ilmenau vs . komisjon, EKL 2002, lk II‑2153, punkt 96).
138. Lisaks tuleb märkida, et oma 29. märtsi 2006. aasta märkustes ja eelkõige istungil näitas komisjon üles vähemasti põhimõttelist valmidust leida pangagarantii esitamise võimatuse korral alternatiive trahvisumma kohesele tasumisele.
139. 8. mai 2006. aasta kirjas tegi hageja esimese ettepaneku osamaksetena tasumiseks, mille komisjon tagasi lükkas.
140. Istungil kohustusid pooled uurima võimalusi tasuda trahv kooskõlastatud osamaksetena. Selles osas tunnistas hageja, võttes arvesse tema 2003. ja 2005. aasta bilansis juba ettenähtud vastavalt 25 000 euro ja 1 000 000 euro suuruseid reserve, et 8. mai 2006. aasta kirjas pakutud summast suurema summa tasumine ei oleks mõeldav.
141. Oma 26. mai 2006. aasta kirjas tegi hageja hiljem kostjale ettepaneku trahvi osamaksetena tasumiseks. Täpsemalt tegi ta komisjonile ettepaneku osamaksetena tasumiseks järgmistel tingimustel:
– esimesel nõudmisel sissenõutava pangagarantii esitamine 400 000 euro summas nii põhivõla kui intresside suhtes hiljemalt 30. juuniks 2006;
– 200 000 euro suurune esimene osamakse, mis tuleb teostada 1. juulil 2006;
– hiljem igas kvartalis vähemalt 100 000 euro suurused maksed alates 1. juulist 2006 kuni põhimenetluses otsuse tegemiseni;
– komisjonile Cerratina ettevõttes asuvate seadmete kolmandatele isikutele müügist saadava eeldatava hinna suuruse summa tasumine viivitamatult pärast seda, kui see summa, mida hinnatakse umbes 330 000 eurole, on hageja käsutuses.
142. Hageja majanduslikku ja finantssuutlikkust hinnates lükkas komisjon hageja ettepaneku tagasi.
143. Ühelt poolt tuleb märkida, et komisjoni finantshuve kaitseb ka hageja kohustus esitada pangagarantii, mis katab trahvisumma suhteliselt suure osa.
144. Teiselt poolt, mis puudutab avalikku huvi, mis on seotud ühenduse konkurentsieeskirjade tõhususe säilimisega ja komisjoni määratud trahvide hoiatava iseloomuga, siis tuleb märkida, et komisjon ei ole näidanud, mille poolest kahjustaks selline osaline täitmise peatamine, nagu hageja pakkus, käesoleval juhul seda huvi.
145. Nagu komisjon oma 6. juuni 2006. aasta kirjas õigesti märgib, võimaldab Baianide vara, mis ei ole küll piisav kogu trahvisumma tasumiseks, hagejal siiski tasuda suuremaid osamakseid, kui ta välja pakkus. Teisalt, kuna hageja negatiivne majanduslik ja finantsolukord hakkab paranema, võib prognoosida, et ta on võimeline tulevatel kuudel kasumit teenima, ja kuigi ei saa olla kindel, et see kasum võimaldab tal tasuda kogu trahvisumma, siis võib ta siiski olla võimeline tasuma osa trahvisummast.
146. Lähtudes eeltoodust ja eelkõige hageja viimasest ettepanekust, samuti asjaolust, et komisjon ei ole talle vastuvõetavat osamaksetena tasumise ettepanekut teinud, tuleb hagejale taotletud vabastus anda tingimusel, et:
– kahe nädala jooksul alates käesoleva määruse teatavaks tegemisest hageja:
– esitab pangagarantii summas 400 000 eurot;
– tasub komisjonile summa 200 000 eurot;
– kolme kuu jooksul alates käesoleva määruse teatavaks tegemisest tasub hageja komisjonile summa 330 000 eurot;
– alates 1. jaanuarist 2007 tasub hageja komisjonile iga kolme kuu tagant 100 000 eurot seni, kuni esimesena on täidetud üks kahest tingimusest:
– makstakse ära tasumisele kuuluva trahvi jääk koos viivitusintressiga, mis on märgitud komisjoni 9. novembri 2005. aasta kirjas trahvi määramise otsuse teatavakstegemise kohta,
– kuulutatakse kohtuotsus põhimenetluses.
147. Lisaks tuleb märkida, et vastavalt kodukorra artiklile 108 on ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustaval kohtunikul võimalus asjaolude muutumise korral määrust igal ajal muuta või see tühistada (eespool punktis 137 viidatud määrus Technische Glaswerke Ilmenau vs . komisjon, punkt 123, mis jäeti apellatsiooniastmes muutmata Euroopa Kohtu presidendi 18. oktoobri 2002. aasta määrusega kohtuasjas C‑232/02 P(R): komisjon vs . Technische Glaswerke Ilmenau, EKL 2002, lk I‑8977). Sellest kohtupraktikast tuleneb, et „asjaolude muutumise” all peab ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik silmas eelkõige faktilisi asjaolusid, mis võivad asjas mõjutada kiireloomulisusele antud hinnangut. Lisaks peegeldab see võimalus Euroopa Kohtu sõnul ühenduse õiguses ajutiste meetmete määramise olemuslikult ajutist iseloomu (Euroopa Kohtu 14. veebruari 2002. aasta määrus kohtuasjas C‑440/01 P(R): komisjon vs . Artegodan, EKL 2002, lk I‑1489, ja eespool punktis 15 viidatud määrus FNSEA jt vs . komisjon, punkt 129).
148. Seega peavad pooled käesoleval juhul pöörduma Esimese Astme Kohtusse, kui ilmnevad asjaolud, mis võivad käesolevat otsust muuta, eelkõige pidades silmas hageja järgmisi auditeeritud aastaaruandeid.
Resolutiivosa
Esitatud põhjendustest lähtudes
ESIMESE ASTME KOHTU PRESIDENT
määrab:
1. Vabastada Romana Tabacchi SpA kohustusest esitada komisjonile pangagarantii, et vältida trahvi kohest sissenõudmist, mis talle määrati komisjoni 20. oktoobri 2005. aasta otsuse EÜ asutamislepingu artikli 81 lõike 1 kohaldamise menetluse kohta (juhtum COMP/C.38.281/B.2 – Toortubakas – Itaalia) artikliga 2, järgmistel tingimustel:
a) kahe nädala jooksul alates käesoleva määruse teatavaks tegemisest hageja:
– esitab pangagarantii summas 400 000 eurot;
– tasub komisjonile summa 200 000 eurot;
b) kolme kuu jooksul alates käesoleva määruse teatavaks tegemisest tasub hageja komisjonile summa 330 000 eurot;
c) alates 1. jaanuarist 2007 tasub hageja komisjonile iga kolme kuu tagant 100 000 eurot seni, kuni esimesena on täidetud üks kahest tingimusest:
– makstakse ära tasumisele kuuluva trahvi jääk koos viivitusintressiga, mis on märgitud komisjoni 9. novembri 2005. aasta kirjas trahvi määramise otsuse teatavakstegemise kohta,
– kuulutatakse kohtuotsus põhimenetluses.
2. Kohtukulude jaotus otsustatakse edaspidi.
13. juulil 2006 Luxembourgis.