Esialgne tõlge
EUROOPA KOHTU OTSUS (suurkoda)
14. aprill 2026(*)
Eelotsusetaotlus – Autoriõigus ja sellega kaasnevad õigused – Direktiiv 2001/29/EÜ – Infoühiskond – Autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamine – Artikkel 2 – Reprodutseerimisõigus – Artikkel 5 – Erandid ja piirangud – Artikli 5 lõike 3 punkt k – Mõiste „pastišš“ – Kasutamine pastišis – Fonogrammi osade reprodutseerimine (sämplimine) – Põhiõigused – Euroopa Liidu põhiõiguste harta – Artikkel 11 – Sõnavabadus – Artikkel 13 – Kunstivabadus – Artikkel 17 – Omandiõigus
Kohtuasjas C‑590/23,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Bundesgerichtshofi (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim üldkohus) 14. septembri 2023. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 25. septembril 2023, menetluses
CG,
YN kui RL‑i õigusjärglane
versus
Pelham GmbH,
SD,
UP,
EUROOPA KOHUS (suurkoda),
koosseisus: president K. Lenaerts, asepresident T. von Danwitz, kodade presidendid K. Jürimäe, C. Lycourgos, I. Jarukaitis, I. Ziemele (ettekandja) ja F. Schalin, kohtunikud S. Rodin, M. Gavalec, S. Gervasoni ja N. Fenger,
kohtujurist: N. Emiliou,
kohtusekretär: ametnik M. Krausenböck,
arvestades kirjalikku menetlust ja 14. jaanuari 2025. aasta kohtuistungil esitatut,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–        CG ja YN, esindaja: Rechtsanwalt H. Lindhorst,
–        Pelham GmbH, SD ja UP, esindajad: Rechtsanwälte S. Scherer, L. Schramke ja A. Walter,
–        Saksamaa valitsus, esindajad: J. Möller, M. Hellmann ja J. Simon,
–        Euroopa Komisjon, esindajad: J. Samnadda ja T. Scharf,
olles 17. juuni 2025. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1        Eelotsusetaotlus puudutab seda, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta
direktiivi 2001/29/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas (EÜT 2001, L 167, lk 10; ELT eriväljaanne 17/01, lk 230) artikli 5 lõike 3 punkti k.
2        Taotlus on esitatud ühelt poolt CG ja RL‑i õigusjärglase YN‑i ning teiselt poolt Pelham GmbH, SD ja UP (edaspidi koos „Pelham jt“) vahelises kohtuvaidluses selle üle, et SD ja UP komponeeritud ning Pelhami toodetud muusikapala „Nur mir“ salvestamisel kasutati umbes kahesekundilist rütmiseeriat, mis oli võetud CG ja RL‑i asutatud ansambli Kraftwerk fonogrammist.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
3        Direktiivi 2001/29 põhjendustes 3, 4, 9, 10, 31 ja 32 on märgitud:
„(3)      Ettepandud ühtlustamine aitab rakendada siseturu nelja vabadust ning on seotud õiguse põhiprintsiipide, eelkõige omandi, kaasa arvatud intellektuaalomand, ning väljendusvabaduse ja avaliku huvi järgimisega.
(4)      Suurema õiguskindluse ja intellektuaalomandi kõrgetasemelise kaitse kaudu soodustab autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste ühtlustatud õigusraamistik olulisi investeeringuid loovusse ja uuenduslikkusse, sealhulgas võrkude infrastruktuuri, ning toob omakorda kaasa Euroopa tööstuse kasvu ja konkurentsivõime suurenemise nii sisuliselt kui infotehnoloogia valdkonnas ja üldisemalt ka mitmes tööstus‑ ja kultuurisektoris. See tagab tööhõive ning soodustab uute töökohtade loomist.
[…]
(9)      Autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste ühtlustamise aluseks peab olema kõrgetasemeline kaitse, sest nimetatud õigused on olulised intellektuaalse loomingu seisukohalt. Nende kaitse aitab tagada loovuse säilimise ja arengu autorite, esitajate, tootjate, tarbijate, kultuuri, tööstuse ja laiema üldsuse huvides. Intellektuaalomand on seetõttu tunnistatud omandi lahutamatuks osaks.
(10)      Jätkamaks oma loome‑ ja kunstilist tegevust, peavad autorid ja esitajad saama oma töö kasutamise eest nõuetekohast tasu, samasugust tasu peavad saama tootjad, et neil oleks võimalik nimetatud tegevust rahastada. Fonogrammide, filmide, multimeediatoodete ning tellitavate teenuste laadsete teenuste pakkumiseks on tarvis märkimisväärseid investeeringuid. Intellektuaalomandi õiguste piisav õiguskaitse on vajalik, et tagada nimetatud tasu kättesaamine ning võimaldada kindlustada nendele investeeringutele rahuldav kasum.
[…]
(31)      Tuleb tagada õiguste ja huvide tasakaal eri liiki õiguste valdajate huvide vahel, samuti eri liiki õiguste valdajate ning kaitstud objekti kasutajate vahel. Olemasolevad erandid ja piirangud, mis nende õiguste puhul liikmesriikides on ette nähtud, tuleb uut elektroonilist keskkonda arvesse võttes läbi vaadata. Olemasolevad erandite erinevused ja mõne piiratud toimingu piirangud kahjustavad otseselt autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste siseturu toimimist. Need erinevused võivad muutuda veel häirivamaks seoses teoste piiriülese kasutamise ja piiriülese tegevuse arenguga. Siseturu nõuetekohase toimimise tagamiseks tuleks sellised erandid ja piirangud määratleda ühtlustatumalt. Ühtlustamistase peaks põhinema erandite ja piirangute mõjul siseturu tõrgeteta toimimisele.
(32)      Käesoleva direktiiviga nähakse ette ammendav loetelu eranditest ja piirangutest reprodutseerimisõiguse ja üldsusele edastamise õigusega. Mõningaid erandeid kohaldatakse vajaduse korral üksnes reprodutseerimisõiguse suhtes. Nimetatud loetelus on asjakohaselt arvesse võetud ka liikmesriikide õigustavasid, püüdes samal ajal tagada siseturu toimimise. Liikmesriigid peaksid neid erandeid ja piiranguid kohaldama ühtsel viisil, hinnates neid uuesti tulevikus, kui vaadatakse läbi rakendusakte.“
4        Direktiivi artiklis 2 „Reprodutseerimisõigus“ on sätestatud:
„Liikmesriigid näevad ette, et ainuõigus lubada või keelata otsest või kaudset ajutist või alalist reprodutseerimist mis tahes viisil või vormis, osaliselt või täielikult, on:
a)      autoritel nende teoste osas;
b)      esitajatel nende esituste salvestuste osas;
c)      fonogrammitootjatel nende fonogrammide osas;
[…]“.
5        Direktiivi artiklis 3 „Õigus teoseid üldsusele edastada ja muid objekte üldsusele kättesaadavaks teha“ on sätestatud:
„1.      Liikmesriigid näevad ette, et autoritel on ainuõigus lubada või keelata oma teoste edastamist üldsusele kaabel‑ või kaablita sidevahendite kaudu, sh nende teoste sellisel viisil kättesaadavaks tegemist, et isik pääseb neile ligi enda valitud kohas ja enda valitud ajal.
2.      Liikmesriigid näevad ette, et ainuõigus lubada või keelata üldsusele kättesaadavaks tegemist kaabel‑ või kaablita sidevahendite kaudu nii, et isik pääseb neile ligi enda valitud kohas ja enda valitud ajal, on:
a)      esitajatel nende esituste salvestuste osas;
b)      fonogrammitootjatel nende fonogrammide osas;
c)      filmide esmasalvestuste tootjatel nende filmide originaali ja koopiate osas;
d)      ringhäälinguorganisatsioonidel nende kaabel‑ või kaablita sidevahendite, sh kaabli või satelliidi kaudu edastatavate saadete salvestuste osas.
3.      Käesoleva artikli kohase üldsusele edastamise ja üldsusele kättesaadavaks tegemise toiminguga seoses ei lõpe lõigetes 1 ja 2 nimetatud õigused.“
6        Direktiivi artiklis 5 „Erandid ja piirangud“ on ette nähtud:
„[…]
3.      Liikmesriigid võivad artiklites 2 ja 3 sätestatud õiguste puhul näha ette erandeid või piiranguid järgmistel juhtudel:
[…]
k)      kasutamine karikatuuris, paroodias või pastišis;
[…]
5.      Lõigete 1, 2, 3 ja 4 kohaseid erandeid ja piiranguid kohaldatakse üksnes teatavatel erijuhtudel, mis ei ole vastuolus teose või muu objekti tavapärase kasutusega ning ei mõjuta põhjendamatult õiguste valdaja õiguspäraseid huve.“
Saksa õigus
7        9. septembri 1965. aasta autoriõigust ja sellega kaasnevaid õigusi käsitleva seaduse (autoriõiguse seadus) (Gesetz über Urheberrecht und verwandte Schutzrechte (Urheberrechtsgesetz); BGBl. 1965 I, lk 1273) põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis
(edaspidi „UrhG“) § 51a jõustus 7. juunil 2021 ja selles on sätestatud:
„Avaldatud teose reprodutseerimine, levitamine ja üldsusele edastamine karikatuuris, paroodias ja pastišis on lubatud.
Esimeses lauses ette nähtud õigus hõlmab kasutatava teose kujutise või mis tahes muu reproduktsiooni kasutamist ka juhul, kui teos ise on kaitstud autoriõiguse või sellega kaasneva õigusega“.
8        UrhG § 83 ja § 85 lõike 4 kohaselt kohaldatakse selle seaduse 1. osa 6. jagu, kuhu kuulub § 51a, mutatis mutandis nii esitaja õiguste kui ka fonogrammitootja õiguste suhtes.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
9        SD ja UP on 1997. aastal Pelhami toodetud fonogrammidel ilmunud muusikapala „Nur mir“ heliloojad.
10      CG ja 2020. aastal surnud RL on asutajaliikmed ansamblis
Kraftwerk, mis avaldas 1977. aastal fonogrammi, millel on muusikapala „Metall auf Metall“.
11      CG ja RL‑i õigusjärglane YN väidavad, et Pelham jt kopeerisid elektrooniliselt umbes kahe sekundi pikkuse rütmiseeria lõigu (sämpel) muusikapalast „Metall auf Metall“ ning kasutasid lõiku seda järjestikku korrates muusikapalas „Nur mir“, kuigi neil oleks olnud võimalik see rütmiseeria ka endal sisse mängida.
12      CG ja YN väidavad esimese võimalusena, et Pelham jt on rikkunud neile fonogrammitootjatena kuuluvat autoriõigusega kaasnevat õigust. Teise võimalusena väidavad nad, et rikutud on neile kui esitajatele kuuluvat autoriõigusega kaasnevat õigust, ja kolmanda võimalusena, et rikutud on CG autoriõigust muusikateosele. Lõpuks väidavad nad neljanda võimalusena, et Pelham jt on rikkunud konkurentsialaseid õigusnorme, mis keelavad teiste töö ärakasutamise.
13      CG ja RL esitasid Landgericht Hamburgile (Hamburgi esimese astme kohus, Saksamaa) hagi, milles nõudsid rikkumise lõpetamist, kahju hüvitamist, teabe esitamist ning kõnealuste fonogrammide üleandmist nende hävitamise eesmärgil.
14      Nimetatud kohus rahuldas selle hagi 8. oktoobri 2004. aasta kohtuotsusega ning selle kohtuotsuse peale Pelhami jt esitatud apellatsioonkaebus Oberlandesgericht Hamburgile (liidumaa kõrgeim üldkohus Hamburgis, Saksamaa) jäeti 7. juuni 2006. aasta
kohtuotsusega rahuldamata. Bundesgerichtshof (Saksamaa Liitvabariigi kõrgeim üldkohus) tühistas 20. novembri 2008. aasta kohtuotsusega Pelhami jt kassatsioonkaebuse alusel Oberlandesgericht Hamburgi (liidumaa kõrgeim üldkohus Hamburgis) otsuse ja saatis kohtuasja nimetatud kohtule uueks läbivaatamiseks tagasi. Kõnealune kohus jättis 17. augusti 2011. aasta otsusega ka teisel korral rahuldamata Pelhami jt apellatsioonkaebuse 8. oktoobri 2004. aasta kohtuotsuse peale. 13. detsembril 2012 tehtud kohtuotsusega jättis Bundesgerichtshof (liitvabariigi kõrgeim üldkohus) Pelhami jt uue kassatsioonkaebuse 17. augusti 2011. aasta kohtuotsuse peale rahuldamata.
15      Bundesverfassungsgericht (Saksamaa Liitvabariigi konstitutsioonikohus) tühistas 13. detsembri 2012. aasta
kohtuotsuse ja Bundesgerichtshofi (liitvabariigi kõrgeim üldkohus) eelmise ehk 20. novembri 2008. aasta otsuse ning Oberlandesgericht Hamburgi (liidumaa kõrgeim üldkohus Hamburgis) teise ehk 17. augusti 2011. aasta otsuse ning saatis kohtuasja tagasi Bundesgerichtshofile (liitvabariigi kõrgeim üldkohus).
16      Selles kolmandas kassatsioonimenetluses esitas Bundesgerichtshof (liitvabariigi kõrgeim üldkohus) Euroopa Kohtule eelotsusetaotluse, mis puudutas muu hulgas direktiivi 2001/29 artikli 2 punkti c ja artikli 5 lõike 3 punkti d ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta
direktiivi 2006/115/EÜ rentimis‑ ja laenutamisõiguse ja teatavate autoriõigusega kaasnevate õiguste kohta intellektuaalomandi vallas (ELT 2006, L 376, lk 28) artikli 9 lõike 1 punkti b tõlgendamist.
17      Euroopa Kohus otsustas 29. juuli 2019. aasta kohtuotsuses Pelham jt (C‑476/17, EU:C:2019:624) muu hulgas, et direktiivi 2001/29 artikli 2 punkti c tuleb Euroopa Liidu põhiõiguste hartast (edaspidi „harta“) lähtudes tõlgendada nii, et selle sättega fonogrammitootjale antud ainuõigus lubada või keelata oma fonogrammi reprodutseerimist võimaldab tal keelata kolmandal isikul võtta tema fonogrammilt isegi väga lühikest helilõiku selleks, et see lõik teise fonogrammi üle viia, välja arvatud juhul, kui see lõik viiakse üle muudetud ja kuulamisel mitteäratuntaval kujul. Euroopa Kohus otsustas samuti, et direktiivi 2006/115 artikli 9 lõike 1 punkti b tuleb tõlgendada nii, et fonogramm, mis sisaldab helilõike teiselt fonogrammilt, ei ole selle teise fonogrammi „koopia“ viidatud sätte tähenduses, kui ta ei hõlma kõiki sellele teisele fonogrammile salvestatud helisid või olulist osa neist.
18      Bundesgerichtshof (liitvabariigi kõrgeim üldkohus) tühistas 30. aprilli 2020. aasta otsusega Oberlandesgericht Hamburgi (liidumaa kõrgeim üldkohus Hamburgis) 7. juuni 2006. aasta otsuse ja saatis kohtuasja tagasi viimati nimetatud kohtule. Oberlandesgericht Hamburg (liidumaa kõrgeim üldkohus Hamburgis) muutis 28. aprilli 2022. aasta otsusega Landgericht Hamburgi (Hamburgi esimese astme kohus) 8. oktoobri 2004. aasta otsust, tehes oma õiguslikus hinnangus vahet kolmel
eri perioodil.
19      Mis puudutab esimest perioodi, st ajavahemikku enne direktiivi 2001/29 ülevõtmise tähtaja möödumist 22. detsembril 2002, siis välistas Oberlandesgericht Hamburg (liidumaa kõrgeim üldkohus Hamburgis) autoriõiguse või sellega kaasneva õiguse rikkumise sel ajavahemikul kehtinud redaktsioonis UrhG sätete alusel.
20      Mis puudutab teist perioodi alates direktiivi 2001/29 ülevõtmise tähtaja möödumisest kuni UrhG §‑s 51a autoriõiguse piire määratleva normi jõustumiseni 7. juunil 2021, siis kohustas see kohus esiteks Pelhamit jt esitama teavet muusikapala „Nur mir“ helisalvestisi sisaldavate fonogrammide arvu kohta, mis sellel ajavahemikul toodeti ja/või turule viidi, ja esitama kõnealuste fonogrammide koopiad nende hävitamise eesmärgil, ning teiseks tuvastas ta, et Pelham jt olid kohustatud maksma kahjuhüvitist. See kohus leidis nimelt, et kuna Pelham jt avaldasid 2004. aastal uuesti kaks selle muusikapala salvestisi sisaldavat fonogrammi, rikkusid nad CG-le ja RL-ile kui fonogrammitootjatele kuuluvat reprodutseerimisõigust, sest muusikapalast „Metall auf Metall“ üle võetud rütmiseeria oli muusikapalas „Nur mir“ selgelt tajutav ja muusikapala „Metall auf Metall“ tundvale kuulajale äratuntav. Lisaks rikkusid Pelham jt nende kahe fonogrammi tootmise ja turuleviimisega 2004. aastal CG autoriõigust üle
võetud rütmiseeriale, sest see rütmiseeria vastab tingimustele, millele peab vastama autoriõigusega kaitstud teos.
21      Mis puudutab ajavahemikku alates UrhG § 51a jõustumisest 7. juunil 2021, siis välistas see kohus autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste mis tahes rikkumise, leides, et muusikapala „Metall auf Metall“ rütmiseeria ülevõtmine sämplimise teel kujutab endast selle sätte alusel lubatud kasutamist pastišis.
22      CG ja YN esitasid Bundesgerichtshofile (liitvabariigi kõrgeim üldkohus), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus, kassatsioonkaebuse 28. aprilli 2022. aasta
kohtuotsuse selle osa peale, millega jäeti rahuldamata nende nõuded osas, milles need puudutasid ajavahemikku pärast 7. juunit 2021.
23      Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et Oberlandesgericht Hamburg (liidumaa kõrgeim üldkohus Hamburgis) järeldas õigesti, et põhikohtuasja hagejatele kui fonogrammitootjatele ja esitajatele kuuluvaid õigusi on rikutud sellega, et Pelham jt võtsid asjaomase rütmiseeria üle küll veidi muudetud kujul, kuid see oli kuulamisel siiski äratuntav.
24      Eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et Oberlandesgericht Hamburg (liidumaa kõrgeim üldkohus Hamburgis) ei rikkunud õigusnormi ka siis, kui ta leidis, et see rütmiseeria on muusikateos, mis võib olla autoriõigusega kaitstav.
25      Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib siiski, et UrhG § 51a esimese lause kohaselt on avaldatud teose reprodutseerimine, levitamine ja üldsusele edastamine karikatuuris, paroodias ja pastišis lubatud. Ta lisab, et UrhG § 83 ja § 85 lõike 4 kohaselt on see säte kohaldatav esitaja ja fonogrammitootja autoriõigusega kaasnevatele õigustele.
26      Bundesgerichtshof (liitvabariigi kõrgeim üldkohus) leiab, et selle rütmiseeria vaidlusalune ülevõtmine ei vasta nõutavatele tingimustele, et seda saaks kvalifitseerida „karikatuuriks“ või „paroodiaks“, sest miski ei anna alust arvata, et muusikapala „Nur mir“ kujutab endast nalja või pilke väljendust, mistõttu soovib ta kindlaks teha, kas vaidlusalust ülevõtmist võib käsitada nii, et see toimus pastišis kasutamiseks direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 3 punkti k tähenduses, sest UrhG § 51a tuleb tõlgendada kooskõlas selle sättega, mille ta Saksa õigusesse üle võtab.
27      Selleks soovib Bundesgerichtshof (liitvabariigi kõrgeim üldkohus) esiteks teada, kas õigusnorm, mis määrab kindlaks autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste piirid seoses teose või muu kaitstud objekti pastišis kasutamisega direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 3 punkti k tähenduses, on üldist laadi (Auffangtatbestand), hõlmates
igal juhul olemasoleva teose või muu põhiobjekti kunstilist käsitlemist, sealhulgas sämplimist, või kas mõistele „pastišš“ kehtivad piiravad kriteeriumid, nagu huumori, stiili jäljendamise või tunnustusavalduse nõue.
28      See küsimus on põhikohtuasja lahendamisel määrava tähtsusega, võttes arvesse Oberlandesgericht Hamburgi (liidumaa kõrgeim üldkohus Hamburgis) järeldust, et muusikapala „Nur mir“ meenutab – siiski märgatavate erinevustega – muusikapalast „Metall auf Metall“ üle võetud rütmiseeriat, kuid sellega ei jäljendata selle rütmiseeria stiili ning samuti ei kujuta see endast nalja või pilke väljendust. Lisaks tuvastas see kohus, et muusikapalas „Nur mir“ on kõnealust rütmiseeriat kunstiliselt käsitletud, kuna see on üle võetud teise muusikažanri kuuluvasse muusikapalasse, kuid see on hoolimata tempo aeglustamisest ja rütmi muutmisest äratuntav kui viide originaalile.
29      Sellega seoses märgib Bundesgerichtshof (liitvabariigi kõrgeim üldkohus), et asjaolust, et pastiši, karikatuuri ja paroodia erandeid reguleerib sama säte, võiks järeldada, et neil kolmel erandil on ühised põhitunnused, eelkõige see, et need meenutavad olemasolevat teost, sisaldades samas sellega võrreldes märgatavaid erinevusi. Seevastu ei ole kindel, kas mõistel „pastišš“ peavad lisaks olema muud põhitunnused, nagu karikatuuri ja paroodia jaoks nõutav nalja või pilke väljendus või asjaomase teose stiili jäljendamine või teosele tunnustusavalduse vormis viitamine. Nimelt võib direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 3 punkti k eesmärk tagada õiglane tasakaal ühelt poolt autorite õiguste ja huvide ning teiselt poolt kaitstud objektide kasutajate õiguste ja huvide, eelkõige nende sõna- ja kunstivabaduse vahel, mis on kaitstud harta artiklitega 11 ja 13, rääkida tõlgenduse kasuks, mille kohaselt on pastiši erand üldist laadi ja selle alla kuulub igal juhul olemasoleva teose kunstiline käsitlemine, sh sämplimise vormis.
30      Teiseks on Bundesgerichtshofil (liitvabariigi kõrgeim üldkohus) tekkinud küsimus, kas tuvastus, et teost või muud autoriõigusega kaitstud objekti on kasutatud „pastišis“, eeldab kasutaja kavatsust kasutada seda teost või muud kaitstud objekti sel eesmärgil, kuna Oberlandesgericht Hamburg (liidumaa kõrgeim üldkohus Hamburgis) leidis, et selline kavatsus ei ole nõutav ja seega ei ole selle kohta vaja järeldusi teha.
31      Neil asjaoludel otsustas Bundesgerichtshof (liitvabariigi kõrgeim üldkohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas autoriõiguse piirang pastišis kasutamiseks direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 3 punkti k tähenduses on üldist laadi (Auffangtatbestand), mistõttu kuulub selle alla igal juhul olemasoleva teose või muu põhiobjekti kunstiline käsitlemine, sealhulgas sämplimine? Kas mõistele „pastišš“ kehtivad piiravad kriteeriumid, nagu huumori, stiili jäljendamise või tunnustusavalduse nõue?
2.      Kas pastišis kasutamine direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 3 punkti k tähenduses eeldab seda, et tehakse kindlaks kasutaja kavatsus kasutada autoriõigusega kaitstud objekti pastišis, või piisab sellest, kui pastišlik laad on äratuntav isikule, kes tunneb autoriõigusega kaitstavat objekti, millele viidatakse, ja kel on pastiši tajumiseks vajalik intellektuaalne
võimekus?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Esimene küsimus
32      Esimese küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 3 punkti k tuleb tõlgendada nii, et pastiši erand selle sätte tähenduses on üldist laadi (Auffangtatbestand), mis hõlmab igal juhul olemasoleva teose mis tahes kunstilist käsitlemist, sealhulgas sämplimise vormis, ilma et oleks vaja, et see käsitlemine kujutab endast huumori väljendust, stiili jäljendamist või tunnustusavaldust.
33      Direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 3 punkti k kohaselt võivad liikmesriigid direktiivi artiklites 2 ja 3 sätestatud reprodutseerimise ja üldsusele edastamise ainuõiguste puhul näha ette erandeid või piiranguid, kui tegemist on kasutamisega karikatuuris, paroodias või pastišis.
34      Kuna mõistet „pastišš“ ei ole direktiivis 2001/29 määratletud ja direktiivi artikli 5 lõike 3 punktis k ei ole seoses selle mõiste tähendusega viidatud riigisisesele õigusele, siis tuleb seda mõistet väljakujunenud kohtupraktika kohaselt pidada liidu õiguse autonoomseks mõisteks, mida tuleb liidu territooriumil ühetaoliselt tõlgendada vastavalt asjaomase mõiste tavapärasele tähendusele tavakeeles ning võttes arvesse selle mõiste konteksti ja selle sättega taotletavaid eesmärke (vt selle kohta 3. septembri 2014. aasta kohtuotsus Deckmyn ja Vrijheidsfonds, C‑201/13, EU:C:2014:2132, punktid 14, 15 ja 19, ning 29. juuli 2019. aasta kohtuotsus Spiegel Online, C‑516/17, EU:C:2019:625, punktid 62 ja 65).
35      Esimesena, mis puudutab sõna „pastišš“ tavapärast tähendust, siis tuleb märkida – nagu sisuliselt nentis kohtujurist oma ettepaneku punktides 49–57 –, et seda sõna kasutatakse tavakeeles vähe ning kuigi seda kasutatakse valdavalt niisuguses stiilis loomingu kohta, mis jäljendab teose, kunstniku või samasse kunstivoolu kuuluvate teoste stiili, kätkeb see endas mitmesuguseid käsitlusi.
36      Nõnda võib teatud käsitluste kohaselt isegi pettuse kavatsusega tehtud varjatud jäljenduse kvalifitseerida „pastišiks“, samas kui teised nõuavad ühe või mitme varasema teose iseloomulike osade ilmset ja äratuntavat kasutamist uues loomingus, mis jäljendab seda teost või neid varasemaid teoseid, et astuda nende teostega kunstilisse või loomingulisse dialoogi.
37      Lisaks, kuigi mõned käsitlused loevad mõiste „pastišš“ alla kuuluvaks üksnes humoorikaid ja satiirilisi jäljendusi ning teised stilistilisi jäljendusi, mööndakse paljudes käsitlustes, et selle mõiste alla kuuluv kasutamine võib esineda eri vormides ja olla eri kavatsustega, näiteks selleks, et avaldada jäljendatud teosele tunnustust, väljendada teatud vormis huumorit või kriitikat või keskenduda puhtalt stiiliharjutusele.
38      Seega, kuna sõna „pastišš“ tavapärane tähendus ei ole üheselt mõistetav, peab selle tõlgendamisel võtma aluseks konteksti, milles see sõna esineb, ja direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 3 punktiga k taotletavad eesmärgid.
39      Mis puudutab teisena mõiste „pastišš“ konteksti, siis lisaks pastišile on direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 3 punktis k nimetatud eranditena direktiivi artiklites 2 ja 3 sätestatud reprodutseerimise ja üldsusele edastamise ainuõigustest „karikatuuri“ ja „paroodiat“.
40      Nende kolme mõiste seostamine samas sättes võimaldab asuda seisukohale, et liidu seadusandja arvates olid mõistetel teatavad ühised põhitunnused, nimelt olemasoleva teose meenutamine, sisaldades samas sellega võrreldes märgatavaid erinevusi (vt selle kohta 3. septembri 2014. aasta kohtuotsus Deckmyn ja Vrijheidsfonds, C‑201/13, EU:C:2014:2132, punkt 20).
41      Nagu aga kohtujurist oma ettepaneku punktides 62 ja 69 sisuliselt märkis, soovis liidu seadusandja direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 3 punktis k kolme eri mõiste võrdsetel alustel loetlemisega lubada kolme kasutuskategooriat, mis võivad küll osaliselt kattuda, kuid millele tuleb siiski anda igale erandile soovitava toime tagav tõlgendus. Seega peab Euroopa Kohus hoiduma tõlgendamast üht või mitut neist mõistetest nii, et need on õiguslikult ülearused.
42      Sellest tuleneb ühelt poolt, et kuigi pastišš võib sarnaselt paroodia ja karikatuuriga kujutada endast nalja või pilke väljendust (vt selle kohta 3. septembri 2014. aasta kohtuotsus Deckmyn ja Vrijheidsfonds, C‑201/13, EU:C:2014:2132, punkt 20), ei saa nõuda, et see oleks tingimata nii, kuna mõiste „pastišš“ niisugune tõlgendus annaks sellele erandile samasuguse ulatuse nagu „paroodial“ või „karikatuuril“, kahjustades nõnda selle soovitavat toimet.
43      Teiselt poolt ei saa mõistet „pastišš“ tõlgendada nii, et see hõlmab igasugust loomingut, mis meenutab olemasolevat teost ja sisaldab sellega võrreldes märgatavaid erinevusi, kuna sellise tõlgenduse tagajärjel – nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 40 – muutuksid direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 3 punktis k loetletud kaks ülejäänud erandit ülearuseks.
44      Lisaks, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 69 ja 71 sisuliselt märkis ning nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktist 40, ei viita miski direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 3 punkti k ega üldisemalt artikli 5 kontekstis sellele, et liidu seadusandja oleks kujundanud pastiši erandi üldist laadi erandina, mis hõlmab autoriõigusega kaitstud objekti mis tahes vormis loomingulist kasutamist.
45      Mis puudutab kolmandana direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 3 punkti k eesmärki, siis tuleneb
direktiivi 2001/29 põhjendustest 3 ja 31, et direktiivi artikli 5 lõike 3 punkti k eesmärk on säilitada eelkõige elektroonilises keskkonnas õiglane tasakaal järgmise vahel: ühelt poolt autoriõigus ja sellega kaasnevate õiguste omajate huvi kaitsta oma intellektuaalomandi õigust ning teiselt poolt kaitstud objektide kasutajate huvid ja põhiõigused – täpsemalt nende sõna‑ ja kunstivabadus, mis on tagatud harta artiklitega 11 ja 13 – ning avaliku huvi kaitse (vt selle kohta 3. septembri 2014. aasta kohtuotsus Deckmyn ja Vrijheidsfonds, C‑201/13, EU:C:2014:2132, punktid 25 ja 26, ning 29. juuli 2019. aasta kohtuotsus Pelham jt, C‑476/17, EU:C:2019:624, punkt 32).
46      Direktiivi 2001/29 põhjendustest 4, 9 ja 10
tuleneb
tõepoolest, et direktiivi eesmärk on tagada autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste kõrgetasemeline kaitse nii, et direktiivi artiklites 2 ja 3 antakse reprodutseerimise ja üldsusele edastamise ainuõigused. Harta artikli 17 lõikega 2 tagatud intellektuaalomandi õigus ei ole siiski absoluutne, vaid seda tuleb kaaluda teiste põhiõigustega, mille hulka kuulub eelkõige kunstivabadus, mis on tagatud harta artikliga 13 ja kuulub sõnavabaduse alla, mida omakorda kaitseb harta artikkel 11 (vt selle kohta 29. juuli 2019. aasta kohtuotsus Pelham jt, C‑476/17, EU:C:2019:624, punktid 33 ja 34 ning seal viidatud kohtupraktika).
47      Sellest järeldub, et direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 3 punktis k ette nähtud erandite kohaldamine konkreetses olukorras peab tagama õiglase tasakaalu ühelt poolt direktiivi artiklites 2 ja 3 nimetatud isikute huvide ja õiguste ning teiselt poolt autoriõigusega kaitstud teoste kasutajate sõna‑ ja kunstivabaduse ning avaliku huvi vahel (vt selle kohta 3. septembri 2014. aasta kohtuotsus Deckmyn ja Vrijheidsfonds, C‑201/13, EU:C:2014:2132, punkt 27).
48      Võttes eelkõige arvesse direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 3 punktiga k taotletavat eesmärki ja asjaolu, et selles sättes ette nähtud erandid ise sisaldavad kaitstud objektide kasutajate õigusi, mille eesmärk on tagada põhivabaduste järgimine, ei tule mõistet „pastišš“ tõlgendada mitte kitsalt, vaid täielikus kooskõlas selle eesmärgi ja nende vabadustega (vt selle kohta 29. juuli 2019. aasta kohtuotsus Funke Medien NRW, C‑469/17, EU:C:2019:623, punktid 69–71, ning 29. juuli 2019. aasta kohtuotsus Spiegel Online, C‑516/17, EU:C:2019:625, punktid 53–55).
49      Neil asjaoludel tuleb esiteks märkida, et mõiste „pastišš“ ei saa hõlmata varjatud jäljendusi kaitstud objektidest või lausa plagiaate. Isegi kui eeldada, et sellised autoriõigusega kaitstud teoste kasutamise vormid võivad teatud tingimustel kuuluda sõna‑ või kunstivabaduse kohaldamisalasse, ei oleks selle mõiste tõlgendus, mille kohaselt on need vormid direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 3 punkti k alusel lubatud ilma õiguste omajate eelneva loata, sobiv saavutamaks õiglast tasakaalu, mille liidu seadusandja on püüdnud luua nende õiguste omajate intellektuaalomandi õiguse kaitse ning kaitstud objektide kasutajate põhiõiguste ja avaliku huvi kaitse vahel. Seega eeldab see mõiste, et tegemist on kaitstud objektide ilmse kasutamise vormidega, mis on sellisena äratuntavad.
50      Mis puudutab teiseks küsimust, millised kaitstud objektide ilmse kasutamise vormid kuuluvad konkreetselt mõiste „pastišš“ alla, siis tuleb – võttes arvesse direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 3 punkti k eesmärki tagada sõnavabaduse ja kunstivabaduse austamine ning käesoleva kohtuotsuse punktides 35–43 esitatud kaalutlusi – asuda seisukohale, et see mõiste hõlmab teoseid, mis meenutavad ühte või mitut olemasolevat teost, kuid mis sisaldavad nende teostega võrreldes märgatavaid erinevusi, eesmärgiga astuda nendega kunstilisse või loomingulisse dialoogi, mis on sellisena äratuntav.
51      Sellega seoses tuleb kõigepealt tõdeda, et sellisesse dialoogi astumiseks on vaja, et uues teoses kasutatud osad oleksid iseloomulikud teosele või teostele, millest need pärinevad.
52      Seejärel, nagu kohtujurist oma ettepaneku punktides 65 ja 66 sisuliselt märkis, kuna õiguste omaja luba võib olla vajalik ainult teose selliste osade kasutamiseks, mis kas eraldi või koos on kaitstud autoriõigusega, peab pastiši erand teatud määral võimaldama selliste kaitstud osade kasutamist, sest vastasel juhul puuduks sellel erandil soovitav toime.
53      Lõpuks võib kunstiline või loominguline dialoog teose või teostega, millest kasutatud osad pärinevad, esineda eri vormides, muu hulgas nende teoste stilistilise jäljendamise vormis, neile tunnustuse avaldamisena või nende humoristliku või kriitilise käsitlemisena.
54      Käesoleval juhul soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus eelkõige kindlaks teha, kas muusikapala rütmiseeria ülevõtmine sämplimisega võib kuuluda direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 3 punktis k ette nähtud pastiši erandi alla.
55      Sellega seoses tuleb esiteks märkida, et see tehnika, mille puhul kasutaja kopeerib enamasti elektrooniliste seadmete abil fonogrammilt helilõigu ja kasutab seda uue teose loomiseks, on kunstiline väljendusvorm, mis on hõlmatud harta artikliga 13 kaitstud kunstivabadusega (vt selle kohta 29. juuli 2019. aasta kohtuotsus Pelham jt, C‑476/17, EU:C:2019:624, punkt 35).
56      Teiseks võimaldab direktiivi 2001/29 artikli 2 punktiga c fonogrammitootjale antud ainuõigus lubada või keelata oma fonogrammi reprodutseerimist tal põhimõtteliselt keelata oma fonogrammi helilõiku kasutada kolmandal isikul, et lisada see teise fonogrammi nii, et see on kuulamisel äratuntav. See on kooskõlas kõnealuse direktiivi põhjenduses 10 nimetatud fonogrammitootja ainuõiguse konkreetse eesmärgiga kaitsta tema tehtud investeeringuid. Nagu liidu seadusandja on selles põhjenduses nimelt märkinud, on fonogrammide loomiseks tarvis märkimisväärseid investeeringuid, mistõttu on nendele tootjatele vaja kindlustada rahuldav kasum (vt selle kohta 29. juuli 2019. aasta kohtuotsus Pelham jt, C‑476/17, EU:C:2019:624, punktid 29–31).
57      Õiglane tasakaal, mis tuleb tagada kunstivabaduse ning autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste kaitse vahel, saavutatakse ka siis, kui pastiši erandi alla kuulub sämplimise abil muusikapala rütmiseeria ülevõtmine, tingimusel et selliselt üle võetud helilõiku kasutatakse niisuguse teose loomiseks, mis vastab käesoleva kohtuotsuse punktides 49–53 nimetatud nõuetele.
58      Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 3 punkti k tuleb tõlgendada nii, et pastiši erand selle sätte tähenduses ei ole üldist laadi (Auffangtatbestand), vaid see hõlmab teoseid, mis meenutavad ühte või mitut olemasolevat teost, sisaldades samas nende teostega võrreldes märgatavaid erinevusi, ning milles kasutatakse nende teoste teatavaid autoriõigusega kaitstud iseloomulikke osi, sealhulgas sämplimise abil, eesmärgiga astuda nende teostega kunstilisse või loomingulisse dialoogi, mis on sellisena äratuntav ja võib esineda eri vormides, muu hulgas nende teoste ilmse stilistilise jäljendamise vormis, neile tunnustuse avaldamisena või nende teoste humoristliku või kriitilise käsitlemisena.
Teine küsimus
59      Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 3 punkti k tuleb tõlgendada nii, et selleks, et tegemist oleks pastišis kasutamisega selle sätte tähenduses, tuleb teha kindlaks, kas sellele sättele tugineda soovival kasutajal on kavatsus kasutada olemasolevat teost pastišis, või piisab sellest, kui pastišlik laad on äratuntav isikule, kes seda teost tunneb ja kel on vajalik intellektuaalne võimekus.
60      Esimesele küsimusele antud vastusest nähtub, et pastišiks kvalifitseerimine tähendab eelkõige seda, et uues teoses, mis võib esineda eri vormides, kasutatakse olemasoleva teose kaitstud iseloomulikke osi eesmärgiga astuda selle teosega kunstilisse või loomingulisse dialoogi, mis on sellisena äratuntav.
61      Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 82 sisuliselt märkis, tuleb õiguskindluse tagamiseks hinnata küsimust, kas see on nii, siiski objektiivselt, mistõttu peab pastišlik laad olema äratuntav isikutele, kes tunnevad olemasolevat teost, millest need osad on laenatud.
62      Sellest järeldub, et teisele küsimusele tuleb vastata, et direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 3 punkti k tuleb tõlgendada nii, et selleks, et tegemist oleks pastišis kasutamisega selle sätte tähenduses, piisab sellest, kui pastišlik laad on äratuntav isikule, kes tunneb olemasolevat teost, millest osad on laenatud.
Kohtukulud
63      Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (suurkoda) otsustab:
1.      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta direktiivi 2001/29/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas artikli 5 lõike 3 punkti k
tuleb tõlgendada nii, et
pastiši erand selle sätte tähenduses ei ole üldist laadi (Auffangtatbestand), vaid see hõlmab teoseid, mis meenutavad ühte või mitut olemasolevat teost, sisaldades samas nende teostega võrreldes märgatavaid erinevusi, ning milles kasutatakse nende teoste teatavaid autoriõigusega kaitstud iseloomulikke osi, sealhulgas sämplimise abil, eesmärgiga astuda nende teostega kunstilisse või loomingulisse dialoogi, mis on sellisena äratuntav ja võib esineda eri vormides, muu hulgas nende teoste ilmse stilistilise jäljendamise vormis, neile tunnustuse avaldamisena või nende teoste humoristliku või kriitilise käsitlemisena.
2.      Direktiivi 2001/29 artikli 5 lõike 3 punkti k
tuleb tõlgendada nii, et
selleks, et tegemist oleks pastišis kasutamisega selle sätte tähenduses, piisab sellest, kui pastišlik laad on äratuntav isikule, kes tunneb olemasolevat teost, millest osad on laenatud.
Allkirjad
*      Kohtumenetluse keel: saksa.