62019TO0066
ÜLDKOHTU MÄÄRUS (üheksas koda)
10. detsember 2019 (
*1
)
Tühistamishagi – Siseturg – Põhivabadused – Määrus (EL) 2018/1724 – Ühtse digivärava loomine teabele ja menetlustele ning abi- ja probleemilahendamisteenustele juurdepääsu pakkumiseks – Riigisisene asutus – Õigus esitada hagi – Isiklik puutumus – Vastuvõetamatus
Kohtuasjas T‑66/19,
Vlaamse Gemeenschap (Belgia),
Vlaams Gewest (Belgia),
esindajad: advokaadid T. Eyskens, N. Bonbled ja P. Geysens,
hagejad,
versus
Euroopa Parlament, esindajad: I. McDowell, R. van de Westelaken ja M. Peternel,
ja
Euroopa Liidu Nõukogu, esindajad: K. Michoel ja O. Segnana,
kostjad,
mille ese on ELTL artikli 263 alusel esitatud nõue tühistada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 2. oktoobri 2018. aasta määrus (EL) 2018/1724, millega luuakse ühtne digivärav teabele ja menetlustele ning abi- ja probleemilahendamisteenustele juurdepääsu pakkumiseks ning millega muudetakse määrust (EL) nr 1024/2012 (ELT 2018, L 295, lk 1),
ÜLDKOHUS (üheksas koda),
koosseisus: koja president M. J. Costeira, kohtunikud D. Gratsias (ettekandja) ja T. Perišin,
kohtusekretär: E. Coulon,
on teinud järgmise
määruse
Vaidluse taust
1
Euroopa Komisjon võttis 6. mail 2015 vastu teatise „Euroopa digitaalse ühtse turu strateegia“ (COM (2015) 192 final). Teatise punktis 4.3.2 „E-valitsus“ märgib komisjon, et „[r]iigiasutuste ja kodanike/ettevõtjate vahelised kontaktpunktid on praegu killustunud ja ebatäielikud“ ja et „[e]ttevõtjate ja kodanike piiriülese tegevusega seotud vajadusi saaks paremini täita, kui aluseks võetaks Euroopa ühendamise rahastu digiteenuste taristud ning laiendataks ja integreeritaks olemasolevaid Euroopa portaale, võrke, teenuseid ja süsteeme […] ja seotaks nad nn ühtse digiväravaga“.
2
Sellega kohustus komisjon esitama uue e-valitsuse tegevuskava aastateks 2016–2020, mis hõlmaks eelkõige „Euroopa ja riikide portaalide laiendami[st] ja integreerimi[st]“, et luua ühtne digivärav.
3
Peale selle võttis komisjon 28. oktoobril 2015 vastu teatise „Ühtse turu täiustamine: rohkem võimalusi inimestele ja ettevõtetele“ (COM (2015) 550 final). Selle teatisega kehtestas komisjon oma strateegia ühtse turu jaoks.
4
Kõnealuses kontekstis sõnastas komisjon seadusandliku ettepaneku, mis päädis Euroopa Parlamendi ja nõukogu 2. oktoobri 2018. aasta määruse (EL) 2018/1724, millega luuakse ühtne digivärav teabele ja menetlustele ning abi- ja probleemilahendamisteenustele juurdepääsu pakkumiseks ning millega muudetakse määrust (EL) nr 1024/2012 (ELT 2018, L 295, lk 1) vastuvõtmisega.
5
Määruse 2018/1724 põhjenduse 4 kohaselt pakub see määrus kodanikele ja ettevõtjatele juurdepääsu teabele ja menetlustele ning abi- ja probleemilahendamisteenustele, mida nad vajavad oma õiguste kasutamiseks siseturul. Digivärav võiks aidata parandada mitmesuguste äri- ja eluvaldkondadega (nt reisimine, pensionile jäämine, haridus, tööhõive, tervishoid, tarbijate õigused ja pereõigused) seotud õigusnormide läbipaistvust.
6
Määruse 2018/1724 põhjenduse 6 järgi on sel määrusel on kolm eesmärki, nimelt vähendada nende kodanike ja ettevõtjate täiendavat halduskoormust, kes kasutavad või soovivad kasutada oma siseturust tulenevaid õigusi, sealhulgas isikute vaba liikumist, tehes seda täielikus kooskõlas liikmesriikide õigusnormide ja menetlustega, kaotada diskrimineerimine ning tagada siseturu toimimine seoses teabe, menetluste ning abi- ja probleemilahendamisteenuste pakkumisega.
7
Määruse 2018/1724 põhjenduses 7 on märgitud, et liit peaks selleks, et Euroopa Liidu kodanikel ja ettevõtjatel oleks võimalik kasutada oma õigust siseturul vabalt liikuda, vastu võtma konkreetsed ja mittediskrimineerivad meetmed, mis võimaldaksid neile lihtsa juurdepääsu piisavalt põhjalikule ja usaldusväärsele teabele nende liidu õigusest tulenevate õiguste kohta ning kohaldatavate liikmesriikide õigusnormide ja menetluste kohta, mida nad peavad järgima, kui nad kolivad mõnda teise liikmesriiki või kui nad elavad või õpivad või asutavad ettevõtte või tegelevad majandustegevusega teises liikmesriigis.
8
Nagu on aga märgitud määruse 2018/1724 põhjenduses 9, võivad teiste liikmesriikide kodanikud ja ettevõtjad olla ebasoodsamas olukorras, kuna nad ei tunne liikmesriigi õigusnorme ja haldussüsteeme, kasutatakse erinevaid keeli ja nad asuvad teise liikmesriigi pädevatest asutustest geograafiliselt kaugel. Sama põhjenduse kohaselt saab sellest tulenevaid siseturu tõkkeid kõige tõhusamalt vähendada nii, et nii piiriülestele kasutajatele kui ka muudele kui piiriülestele kasutajatele antakse võimalus pääseda juurde veebipõhisele teabele neile mõistetavas keeles, et neil oleks võimalik läbida liikmesriigi õigusnormide täitmiseks vajalikud menetlused täiesti veebipõhiselt, ning pakutakse neile abi juhul, kui õigusnormid ja menetlused ei ole piisavalt selged või kui esineb takistusi nende õiguste teostamisel.
9
Niisiis tuleks määruse 2018/1724 põhjenduse 12 kohaselt määrusega luua ühtse juurdepääsupunktina toimiv digivärav, mille kaudu saavad kodanikud ja ettevõtjad tutvuda teabega õigusnormide ja nõuete kohta, mida nad peavad täitma tulenevalt liidu või liikmesriikide õigusest.
10
Kõnealuses kontekstis on määruse 2018/1724 põhjenduses 35 märgitud, et piiriüleste kasutajate juurdepääsu teabele on võimalik märkimisväärselt parandada, kui teave on kättesaadav liidu ametlikus keeles, millest võimalikult suur osa piiriülestest kasutajatest üldjoontes aru saab.
11
Määruse 2018/1724 artiklis 2 on ette nähtud järgmist:
„1.   Ühtne digivärav („digivärav“) luuakse komisjoni ja liikmesriikide poolt käesoleva määruse kohaselt. Digivärav koosneb komisjoni hallatavast ühisest kasutajaliidesest („ühine kasutajaliides“), mis peab olema integreeritud portaali „Teie Euroopa“ ning annab juurdepääsu liidu ja liikmesriikide asjakohastele veebisaitidele.
2.   Digivärav annab juurdepääsu järgmisele:
a)
teave liidu ja liikmesriikide õiguses sätestatud õiguste, kohustuste ja õigusnormide kohta, mida kohaldatakse kasutajate suhtes, kes kasutavad või kavatsevad kasutada I lisas loetletud valdkondades oma õigusi, mis tulenevad liidu siseturuõigusest;
b)
teave liidu või liikmesriikide tasandil kehtestatud veebipõhiste ja muude menetluste, sealhulgas II lisas sätestatud menetluste kohta ning lingid veebipõhistele menetlustele, mis võimaldavad kasutajatel teostada õigusi ning täita kohustusi ja järgida I lisas loetletud siseturu valdkondade õigusnorme;
c)
teave III lisas loetletud või artiklis 7 osutatud abi- ja probleemilahendamisteenuste kohta, mida kodanikud ja ettevõtjad võivad kasutada, kui neil on küsimusi või probleeme seoses õiguste, kohustuste, õigusnormide või menetlustega, millele on osutatud käesoleva lõike punktides a ja b, samuti lingid kõnealustele abi- ja probleemilahendamisteenustele.“
12
Määruse 2018/1724 artikli 4 lõike 1 kohaselt tagavad liikmesriigid, et nende riigi veebisaitidel saavad kasutajad lihtsalt ja veebipõhiselt tutvuda teabega, mis on loetletud määruse artikli 2 lõikes 2 (vt eespool punkt 11).
13
Peale selle on määruse 2018/1724 artikli 6 lõikes 1 ette nähtud, et „[l]iikmesriik tagab, et kõik II lisas loetletud menetlused, kui need on asjaomases liikmesriigis kehtestatud, on kasutajatele täiel määral veebis kättesaadavad ja läbitavad“.
14
Määruse 2018/1724 artiklites 9–11 on määruse 2018/1724 artikli 2 lõike 2 ja artikli 4 alusel avaldatud teabe kohta ette nähtud rida kvaliteedinõudeid tagamaks, et selle määruse I ja II lisas loetletud teave õiguste ja menetluste kohta – nagu õigus reisida, töötada, elada, õppida või asutada ettevõtet teises liikmesriigis või õigus pöörduda haldusasutuse poole elamise, õpingute või tööga seotud avaldustega – on nii üksikasjalik kui võimalik.
15
Selles kontekstis on määruse 2018/1724 artikli 9 lõikes 2, artikli 10 lõikes 4 ja artikli 11 lõikes 2 ette nähtud, et liikmesriigid teevad kõnesoleva teabe kättesaadavaks liidu ametlikus keeles, millest võimalikult suur osa piiriülestest kasutajatest üldjoontes aru saab.
16
Lisaks on määruse 2018/1724 artikli 13 lõike 2 punktis a sätestatud, et sama määruse artikli 2 lõike 2 punktis b osutatud menetluste puhul tagavad liikmesriigid, et kasutajatel on võimalik menetluse läbimiseks juurde pääseda juhistele liidu ametlikus keeles, millest võimalikult suur osa piiriülestest kasutajatest üldjoontes aru saab.
17
Määruse 2018/1724 artikli 12 lõikes 1 on sätestatud, et kui liikmesriik ei esita artiklites 9–11 ja artikli 13 lõike 2 punktis a sätestatud teavet, selgitusi ja juhiseid liidu ametlikus keeles, millest võimalikult paljud piiriülesed kasutajad üldjoontes aru saavad, taotleb liikmesriik komisjonilt tõlgete koostamist kõnealuses keeles liidu olemasolevate eelarvevahendite piires.
Menetlus ja poolte nõuded
18
Hagejad, Vlaamse Gemeenschap (Flaamikeelne kogukond) ja Vlaams Gewest (Flaami piirkond), esitasid hagiavalduse, mis saabus Üldkohtu kantseleisse 4. veebruaril 2019.
19
Euroopa Parlament ja Euroopa Liidu Nõukogu väitsid Üldkohtu kantseleisse vastavalt 26. ja 29. aprillil 2019 saabunud eraldi dokumentidega, et hagi on Üldkohtu kodukorra artikli 130 alusel vastuvõetamatu. Hagejad esitasid vastuvõetamatuse vastuväite kohta oma seisukohad 11. juunil 2019.
20
Komisjon esitas Üldkohtu kantseleisse 15. mail 2019 avalduse astuda käesolevas asjas menetlusse parlamendi ja nõukogu nõuete toetuseks.
21
Hagejad paluvad Üldkohtul:
–
tühistada määrus 2018/1724,
–
mõista kohtukulud välja Euroopa Parlamendilt ja nõukogult.
22
Parlament ja nõukogu paluvad Üldkohtul:
–
jätta hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata;
–
mõista kohtukulud välja hagejatelt.
Õiguslik käsitlus
23
Kodukorra artikli 130 lõigete 1 ja 7 kohaselt võib Üldkohus lahendada vastuvõetamatuse või pädevuse küsimuse ilma sisulist vaidlust käsitlemata, kui kostja seda taotleb. Käesolevas asjas palusid parlament ja nõukogu lahendada vastuvõetavuse küsimus, ning kuna Üldkohus leidis, et tal on kohtuasja toimikus sisalduvate dokumentide põhjal piisavalt teavet, otsustas ta küsimuse lahendada ilma menetlust jätkamata.
24
Parlament ja nõukogu väidavad, et määrus 2018/724 ei puuduta hagejaid isiklikult, mistõttu neil puudub õigus esitada hagi selle määruse tühistamiseks.
25
Olgu esiteks märgitud, et hagejad on Belgia piirkondlikud üksused. Teiseks – nagu nähtub määruse 2018/1724 esimesest ja viiendast volitusest – võeti see määrus vastu ELTL artikli 21 lõike 2 ja artikli 114 lõike 1 alusel ning järelikult seadusandliku tavamenetluse kohaselt ELTL artikli 289 lõike 1 ja artikli 294 tähenduses.
26
Sellest järeldub, et ELTL artikli 263 neljanda lõigu kohaselt on hagejatel riigisiseste üksustena õigus esitada määruse 2018/1724 tühistamiseks hagi, tingimusel et see määrus puudutab neid otseselt ja isiklikult selle sätte tähenduses. Nimelt ei saa piirkondliku või kohaliku üksuse hagi samastada liikmesriigi hagiga, kuna mõistega „liikmesriik“ ELTL artikli 263 teise lõigu tähenduses peetakse silmas üksnes liikmesriikide valitsusasutusi. Seda mõistet ei saa laiendada piirkondade või muude riigisiseste üksuste valitsustele, ilma et sellega kahjustataks asutamislepinguga ettenähtud institutsioonilist tasakaalu (vt selle kohta 26. novembri 2009. aasta kohtumäärus Região autónoma dos Açores vs. nõukogu, C‑444/08 P, ei avaldata, EU:C:2009:733, punktid 31 ja 33 ning seal viidatud kohtupraktika).
27
Väljakujunenud kohtupraktikast nähtub, et riigi põhiseaduslike pädevuse andmise normidega ei saa määrata kindlaks piirkondlike asutuste õigust hagi esitada ELTL artikli 263 tähenduses (vt 26. novembri 2009. aasta kohtumäärus Região autónoma dos Açores vs. nõukogu, C‑444/08 P, ei avaldata, EU:C:2009:733, punkt 63 ja seal viidatud kohtupraktika). Järelikult ei anna pelk asjaolu, et piirkondlikul asutusel on teatud pädevus valdkonnas, mida on käsitletud tema poolt vaidlustatud aktis, talle õigust esitada hagi, kui vaidlustatud akt ei puuduta teda otseselt või, kui see on asjakohane, siis isiklikult.
28
Et parlament ja nõukogu väidavad, et hagi on vastuvõetamatu, sest see ei puuduta hagejaid isiklikult, tuleb analüüsida, kas hagi on seda tingimust silmas pidades vastuvõetav.
29
Siinkohal olgu sedastatud, et selline tingimus, nagu on ette nähtud ELTL artikli 263 neljandas lõigus, mille kohaselt saab akt muid füüsilisi või juriidilisi isikuid kui akti adressaadid isiklikult puudutada vaid siis, kui vaidlustatud meede puudutab neid nende eriliste omaduste tõttu või nende erilise olukorra tõttu, mis iseloomustab neid võrreldes kõigi teiste isikutega ja selle tõttu eristab neid teistest sarnaselt sellise akti adressaatidega (vt 26. novembri 2009. aasta kohtumäärus Região autónoma dos Açores vs. nõukogu, C‑444/08 P, ei avaldata, EU:C:2009:733, punkt 36 ja seal viidatud kohtupraktika).
30
Käesoleval juhul nähtub hagiavalduse punktidest 29, 35, 52, 57 ja 72, et isegi kui hagejad nõuavad formaalselt määruse 2018/1724 tühistamist tervikuna, keskenduvad nad oma argumentatsioonis niisugustes sätetes leiduvatele väidetavatele rikkumistele, mille järgi on liikmesriigid kohustatud tegema teatava teabe kättesaadavaks liidu ametlikus keeles, millest võimalikult suur osa piiriülestest kasutajatest üldjoontes aru saab (vt eespool punktid 15 ja 16).
31
Ühtlasi nähtub hagiavalduse punktidest 20 ja 22, et hagejad on kinnitavad, et neil on õigus esitada hagi määruse 2018/1724 tühistamiseks, viidates mõjule, mida avaldavad nende pädevusele määruse sätted, millega kehtestatakse eespool punktis 30 nimetatud kohustused.
32
Järelikult tuleb analüüsida, kas määruse 2018/1724 artikli 9 lõige 2, artikli 10 lõige 4, artikli 11 lõige 2 ja artikli 13 lõike 2 punkt a puudutavad hagejaid eespool punktis 29 selgitatud tähenduses isiklikult.
33
Hagejad väidavad, et kõnealused sätted seavad kahtluse alla poliitika, mida rakendatakse nende väljatöötatud arvukate aktide alusel ja mille eesmärk on tagada või edendada hollandi keele kasutamist ainsa keelena nende ja avalikkuse vahelises suhtluses. Niisiis – kuivõrd eespool punktis 32 osutatud sätted tooksid kaasa muu keele kui hollandi keele kasutamise hagejate ja avalikkuse suhetes, takistavad nad hagejatel teostada neile antud pädevust nii, nagu nad seda soovivad ja isegi kohustavad neid teostama pädevust viisil, mis on vastuolus kohaldatava normistikuga, mille mõni aspekt kuulub konstitutsiooniõiguse valda.
34
Lisaks kahjustavad eespool punktis 32 viidatud sätted hagejate kehtestatud integratsioonipoliitika tõhusust, mille kohaselt innustatakse välismaalasi, kes asuvad Flandriassse (Belgia) elama, õppima hollandi keelt.
35
Hagejad lisavad, et nende õigus esitada hagi tuleneb Belgia Kuningriigi jaotusest keelepiirkondadeks ja Belgia põhiseaduses ette nähtud keeleküsimustega seotud pädevuste jaotusest, mis on välja töötatud „lingvistilise vaidluse“ tingimustes, mida teistes liikmesriikides ei ole.
36
Esiteks tuleb märkida, et määruse 2018/1724 artikli 4 lõikes 1 sätestatud kohustus tagada, et kasutajad saavad riigi veebisaitidel lihtsalt ja veebipõhiselt tutvuda teabega, mis on loetletud määruse artikli 2 lõikes 2 (vt eespool punktid 11 ja 12), on kõigil liikmesriikidel, ilma ühegi erinevuseta.
37
Teiseks ilmneb sarnaselt määruse 2018/1724 artikli 9 lõikest 2, artikli 10 lõikest 4 ja artikli 11 lõikest 2, et kohustus teha kõnesolev teave kättesaadavaks liidu ametlikus keeles, millest võimalikult suur osa piiriülestest kasutajatest üldjoontes aru saab, on ühegi erandita liikmesriikide kõigil, antud valdkonnas pädevatel ametiasutustel. Sama kehtib ka kohustuse kohta anda kasutajatele sama määruse artikli 13 lõike 2 punkti a alusel võimalus tutvuda juhistega, mis aitavad neil läbida artikli 2 lõike 2 punktis b nimetatud menetlused, liidu ametlikus keeles, millest võimalikult suur osa piiriülestest kasutajatest üldjoontes aru saab.
38
Sellest järeldub, et mis tahes riiklikku asutust, kes on pädev määrusega 2018/1724 kehtestatud eeskirju rakendama, mõjutab määrus hagejatega – kui asutustega, kellele on Belgia õiguse alusel antud niisugune pädevus – samamoodi.
39
Kindlasti võib riigisisese asutuse puhul asuda seisukohale, et ta on liidu aktist isiklikult puudutatud, kui see puudutab akti, mille koostajaks asutus on ja takistab tal nii talle riigi õiguses antud autonoomset pädevust tema äranägemise järgi teostada (vt selle kohta 5. oktoobri 2005. aasta kohtuotsus Land Oberösterreich ja Austria vs. komisjon, T‑366/03 ja T‑235/04, EU:T:2005:347, punkt 28).
40
Arvestades siiski isikliku puutumuse määratlust ELTL artikli 263 neljanda lõigu tähenduses (vt eespool punkt 29), siis saab nende asjaolude alusel jõuda järeldusele, et riigisisene asutus on puudutatud isik, üksnes juhul, kui vaidlustatud akti ainus eesmärk on liidu pädevuse teostamine seoses konkreetse aktiga, mille see asutus vastu võttis (vt selle kohta 30. aprilli 1998. aasta kohtuotsus Vlaams Gewest vs. komisjon, T‑214/95, EU:T:1998:77, punktid 17 ja 29; 23. oktoobri 2002. aasta kohtuotsus Diputación Foral de Álava jt vs. komisjon, T‑346/99–T‑348/99, EU:T:2002:259, punktid 14 ja 37, ning 5. oktoobri 2005. aasta kohtuotsus Land Oberösterreich ja Austria vs. komisjon, T‑366/03 ja T‑235/04, EU:T:2005:347, punktid 11–14 ja 27–30).
41
Määrus 2018/1724 võeti aga vastu liidu pädevuse raames, mille eesmärk on saavutada ELTL artiklites 21 ja 114 kirjeldatud eesmärgid, nimelt parandada siseturu toimimist, hõlbustades sellest tulenevate õiguste kasutamise tingimusi. Selles kontekstis olgu sedastatud – nagu nähtub eespool punktides 36 ja 37 nimetatud sätetest –, et määrus 2018/1724 käsitleb liikmesriikide poolt teatud olulise teabega tutvumise võimaluse andmist vaba liikumise ja elamise õiguse teostamiseks teatavate liidu õiguse sätete alusel. Selle määruse vastuvõtmise eesmärk ei ole seega liidu pädevuse teostamine seoses konkreetsete aktidega, mille hagejad on võtnud vastu hollandi keele kasutamise kohta halduse ja kodanike vahelistes suhetes.
42
Lisaks tuleb märkida, et lähenemisviis, mille kohaselt mis tahes sekkumine liidu akti ja riigisisese ametiasutuse vastuvõetud aktide kohaldamisalasse tähendab, et see asutus on liidu aktist isiklikult puudutatud isik, tõstaks sellise puutumusega riigisisesed asutused sisuliselt liidu aktide adressaadiks olevate liikmesriikide tasandile. Selline lähenemisviis seaks kahtluse alla aluslepinguga ette nähtud institutsionaalse tasakaalu (vt eespool punkt 26), nii et vastupidi sellele, mida väidavad hagejad, ei saa sellele seisukohale asuda.
43
Seda järeldust ei sea kahtluse alla asjaolu, et Belgia õigusnormid, mis reguleerivad keelte kasutamist haldusküsimustes, võeti hagejate sõnul vastu arvukate kompromisside tulemusel, mis saavutati kaua kestnud keeruliste läbirääkimiste tulemusel, mis on nüüdseks osaliselt leidnud väljendust ka selle liikmesriigi põhiseaduses. Nagu on märgitud eespool punktis 27, ei saa riigi põhiseaduslikes pädevuse andmise normides määrata kindlaks riigisiseste üksuste õigust hagi esitada.
44
Lõpuks tuleb osutada sellele, et hagejate esitatud väited on seotud üksnes määruse 2018/1724 artikli 9 lõike 2, artikli 10 lõike 4, artikli 11 lõike 2 ja artikli 13 lõike 2 punkti a väidetava rikkumisega. Peale selle kinnitavad hagejad, et neil on õigus esitada hagi määruse 2018/1724 tühistamiseks, viidates mõjule, mida avaldavad nende pädevusele vaidlusalused sätted (vt eespool punktid 30 ja 31).
45
Neil asjaoludel tuleb asuda seisukohale, et – nagu väidavad parlament ja nõukogu – määrus 2018/1724 ei puuduta hagejaid isiklikult, mistõttu tuleb hagi jätta vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
46
Kodukorra artikli 144 lõige 3 sätestab, et kui kostja esitab kodukorra artikli 130 lõikes 1 ette nähtud vastuvõetamatuse või pädevuse puudumise vastuväite, lahendatakse menetlusse astumise avaldus alles pärast vastuväite tagasilükkamist või liitmist sisulise menetlusega. Kuna käesoleval juhul on hagi jäetud vastuvõetamatuse tõttu tervikuna läbi vaatamata, puudub kodukorra artikli 142 lõike 2 alusel vajadus teha otsus komisjoni menetlusse astumise avalduse kohta.
Kohtukulud
47
Kodukorra artikli 134 lõike 1 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna hagejad on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb nendelt välja mõista lisaks nende endi kohtukulude kandmisele ka parlamendi ja nõukogu kohtukulud vastavalt nende nõudele.
48
Lisaks tuleneb kodukorra artikli 144 lõikest 10, et kui enne menetlusse astumise avalduse lahendamist lõpetatakse kohtuasjas menetlus, kannavad menetlusse astumise avalduse esitaja ja kohtuasja pooled ise oma kulud, mis on seotud menetlusse astumise avaldusega. Arvestades, et menetlusse astumise avaldusest pooltele ei teatatud ja et seega ei saanud neil kohtukulusid tekkida, tuleb asuda seisukohale, et komisjon kannab oma sellega seotud kohtukulud ise.
Esitatud põhjendustest lähtudes tegi
ÜLDKOHUS (üheksas koda)
järgmise kohtumääruse:
1.
Jätta hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
2.
Vajadus lahendada Euroopa Komisjoni menetlusse astumise taotlust on ära langenud.
3.
Jätta Vlaamse Gemeenschapi ja Vlaams Gewesti kohtukulud nende endi kanda ning mõista neilt välja Euroopa Parlamendi ja Euroopa Liidu Nõukogu kohtukulud.
4.
Jätta komisjoni kulud, mis on seotud menetlusse astumise avaldusega, tema enda kanda.
Luxembourg, 10. detsember 2019
Kohtusekretär
E. Coulon
President
M. J. Costeira
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: hollandi.