62023CJ0001_RES
Kohtuasi C‑1/23 PPU
X jt
versus
État belge
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud tribunal de première instance francophone de Bruxelles)
Euroopa Kohtu (kolmas koda) 18. aprilli 2023. aasta otsus
Eelotsusetaotlus – Eelotsuse kiirmenetlus – Piirikontroll, varjupaik ja sisseränne – Sisserändepoliitika – Direktiiv 2003/86/EÜ – Perekonna taasühinemise õigus – Artikli 5 lõige 1 – Taotluse esitamine territooriumile sisenemise ja seal elamise kohta, et kasutada perekonna taasühinemise õigust – Liikmesriigi õigusnormid, mis näevad ette taasühinemist taotleva isiku pereliikmete kohustuse esitada taotlus isiklikult selle liikmesriigi pädevale diplomaatilisele esindusele – Olukord, kus sellesse esindusse kohaleilmumine on võimatu või ülemäära keeruline – Euroopa Liidu põhiõiguste harta – Artiklid 7 ja 24
Eelotsuse küsimused – Eelotsuse kiirmenetlus – Tingimused – Väikelaste lahusolek ja eemalviibimine oma isast, kes on rahvusvahelise kaitse saaja – Oht kahjustada tõsiselt nende suhet – Kohtuvaidluse lahendus, mis võib mõjutada selle ohu põhjustanud olukorda – Eelotsuse kiirmenetluse kohaldamine
(Euroopa Kohtu põhikiri, artikkel 23a; Euroopa Kohtu kodukord, artikkel 107)
(vt punktid 25–27)
Piirikontroll, varjupaik ja sisseränne – Sisserändepoliitika – Perekonna taasühinemise õigus – Direktiiv 2003/86 – Põhiõiguste austamine – Õigus perekonnaelu austamisele – Kohustus võtta arvesse lapse parimaid huve – Liikmesriigi õigusnormid, mis näevad ette taasühinemist taotleva isiku pereliikmete kohustuse esitada taotlus isiklikult selle liikmesriigi pädevale diplomaatilisele esindusele – Olukord, kus sellesse esindusse kohaleilmumine on võimatu või ülemäära keeruline –Lubamatus – Liikmesriigi võimalus nõuda nende pereliikmete isiklikku kohaleilmumist perekonna taasühinemise taotluse lahendamise menetluse mõnes hilisemas staadiumis
(Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artikkel 7 ja artikli 24 lõiked 2 ja 3; nõukogu direktiiv 2003/86, artikli 5 lõige 1)
(vt punktid 40, 41 ja 44–60)
Kokkuvõte
Süüria kodanikud X ja Y abiellusid 2016. aastal Süürias. Neil on kaks last, kes sündisid vastavalt 2016. ja 2018. aastal. Y lahkus 2019. aastal Süüriast, minnes Belgiasse, ning X ja nende kaks last jäid Süüria loodeosas asuvasse Afrini linna, kus nad viibivad tänaseni. 2022. aasta augustis tunnustas Belgia Y‑it pagulasena.
Kaebajate advokaat esitas 28. septembri 2022. aasta e-kirjaga Office des étrangers’le (välismaalaste amet, Belgia) (edaspidi „amet“) X-i ning kahe lapse nimel perekonna taasühinemise taotluse, et nad saaksid Y-iga ühineda. E-kirjas oli täpsustatud, et taotlus on esitatud ametile nende advokaadi kaudu, kuna X ja tema lapsed viibivad erandlikes tingimustes, mis takistavad neil endil Belgia diplomaatilisse esindusse minemast, et esitada perekonna taasühinemise taotlus seal, nagu nõuavad Belgia õigusaktid.
Amet vastas 29. septembril 2022, et nende õigusaktide kohaselt ei ole niisugust taotlust e‑posti teel esitada võimalik, ning palus kaebajatel võtta ühendust Belgia pädeva saatkonnaga. Kaebajad esitasid 9. novembril 2022 esialgse õiguskaitse saamiseks eelotsusetaotluse esitanud kohtule Belgia riigi vastu kaebuse, milles nad nõudsid oma perekonna taasühinemise taotluse registreerimist. Nad leidsid, et Belgia õigusnormid, mis võimaldavad pagulase pereliikmetel esitada riiki sisenemise ja seal elamise taotluse üksnes isiklikult ja diplomaatilises esinduses, isegi kui neil isikutel ei ole võimalik sinna minna, ei ole liidu õigusega kooskõlas.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus kinnitas, et Belgia õiguse kohaselt ei ole niisuguse olukorra jaoks nagu see, mis esineb põhikohtuasjas, ette nähtud ühtegi erandit füüsilise kohaloleku kohustusest menetluse alguses. Nimetatud kohus täheldas siiski, et X-il ja tema lastel ei ole mingit reaalset võimalust Afrinist lahkuda, et minna mõnda Belgia pädevasse diplomaatilisse esindusse, kuna naaberriigid, kus need esindused asuvad, ei ole Süüriast põgenevatele isikutele turvalised või on ligipääsmatud, sest sinna minekuks tuleb ületada rindejoon. Kuigi direktiivi 2003/86 (
1
) artikli 5 lõige 1 jätab liikmesriikide otsustada, kas perekonna taasühinemise taotluse võivad esitada perekonna taasühinemist taotlev isik või tema pereliikmed, on Belgia seadusandja valiku tagajärg see, et X-il ja tema lastel ei ole mingit võimalust oma taotlust esitada. Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovis seega kindlaks teha, kas selle võimaluse võtmine kahjustab viidatud direktiivi soovitavat toimet või rikub sellega kaitstavaid põhiõigusi (
2
).
Vaadanud asja läbi eelotsuse kiirmenetluses, märkis Euroopa Kohus, et direktiiviga 2003/86 (
3
) koostoimes hartaga (
4
) on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mis nõuavad, et perekonna taasühinemiseks riiki sisenemise ja seal elamise taotluse esitamiseks peavad perekonna taasühinemist taotleva isiku pereliikmed, eelkõige pagulaseks tunnistatud isiku pereliikmed, minema isiklikult liikmesriigi diplomaatilisse või konsulaaresindusse, mis on pädev nende elukohas või kohas, kus nad välisriigis viibivad, ja seda ka juhul, kui neil on võimatu või ülemäära keeruline sinna kohale minna. Sel liikmesriigil on siiski õigus nõuda nende pereliikmete isiklikku kohaleilmumist perekonna taasühinemise taotluse lahendamise menetluse hilisemas staadiumis.
Euroopa Kohtu hinnang
Sellele järeldusele jõudis Euroopa Kohus esiteks kaalutlusel, et saavutamaks direktiivi 2003/86 eesmärk soodustada perekonna taasühinemist, tuleb liikmesriikidel sellistes olukordades nagu põhikohtuasjas käsitletav näidata üles vajalikku paindlikkust, et huvitatud isikud saaksid tõhusalt esitada oma perekonna taasühinemise taotluse tegelikult õigeaegselt esitada, lihtsustades selle taotluse esitamist ja lubades eelkõige kaugsidevahendite kasutamist. Nimelt, kui selline paindlikkus puudub, ei võimalda eranditeta nõue, et taotluse esitamiseks tuleb diplomaatilisse või konsulaaresindusse isiklikult kohale tulla, võtta arvesse võimalikke tõkkeid, mis võivad takistada taotluse reaalset esitamist, eelkõige juhul, kui perekonna taasühinemist taotleva isiku pereliikmed viibivad riigis, kus on käimas relvakonflikt. Lisaks, mis puudutab konkreetselt pagulaste olukorda, siis asjaolu, et asjaomane liikmesriik ei ole paindlik, takistades asjaolusid arvestamata nende isikute pereliikmetel esitada perekonna taasühinemise taotlust, võib põhjustada selle, et asjaomased isikud ei suuda direktiivi 2003/86 artikli 12 lõike 1 kolmandas lõigus (
5
) ette nähtud tähtajast kinni pidada, mis võib kaasa tuua selle, et nende perekonna taasühinemise suhtes võidakse kohaldada lisatingimusi, jättes nii tähelepanuta eesmärgi pöörata erilist tähelepanu pagulaste olukorrale. Järelikult muudab perekonna taasühinemise taotluse esitamiseks isikliku kohaleilmumise nõue, millest ei ole lubatud teha erandeid, et võtta arvesse perekonna taasühinemist taotleva isiku pereliikmete konkreetset olukorda, perekonna taasühinemise õiguse kasutamise praktikas võimatuks, nii et asjakohased õigusnormid, mida kohaldatakse ilma vajaliku paindlikkuseta, kahjustavad direktiivi 2003/86 eesmärki ja võtavad direktiivilt selle soovitava toime.
Teiseks märkis Euroopa Kohus, et riigisisene õigusnorm, mis nõuab ilma eranditeta, et perekonna taasühinemist taotleva isiku pereliikmed ilmuksid perekonna taasühinemise taotluse esitamiseks isiklikult kohale, isegi kui see on võimatu või ülemäära keeruline, rikub õigust perekonna ühtsuse austamisele, mis on sätestatud harta artiklis 7, mida tuleb olenevalt olukorrast tõlgendada koostoimes harta artikli 24 lõigetega 2 ja 3. Niisugune kohustus kujutab endast ebaproportsionaalset sekkumist õigusesse perekonna ühtsuse austamisele võrreldes eesmärgiga – mis on küll õiguspärane – võidelda perekonna taasühinemisega seotud pettuste vastu. Kuna perekonna taasühinemise taotluse menetlus toimub erinevate staadiumide kaupa, võivad liikmesriigid nõuda perekonna taasühinemist taotleva isiku pereliikmete isiklikku kohaleilmumist menetluse mõnes hilisemas staadiumis, ilma et perekonna taasühinemise taotluse menetlemisele seataks tingimuseks, et juba taotluse esitamiseks tuleb kohale ilmuda. Kuid selleks, et ei kahjustataks direktiivi 2003/86 eesmärki soodustada perekonna taasühinemist ja põhiõigusi, mida selle direktiiviga kaitstakse, peab liikmesriik, kes nõuab perekonna taasühinemist taotleva isiku pereliikmete isiklikku kohaleilmumist menetluse hilisemas staadiumis, sellist kohaleilmumist hõlbustama, eelkõige konsulaardokumentide või reisilubade väljastamisega, ning nõudma kohaleilmumist vaid rangelt vajalikul arvul kordadel.
(
1
)	Nõukogu 22. septembri 2003. aasta direktiiv 2003/86/EÜ perekonna taasühinemise õiguse kohta (ELT 2003, L 251, lk 12; ELT eriväljaanne 19/06, lk 224).
(
2
)	Nendeks kaitstavateks õigusteks on Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikliga 7 tagatud õigus era- ja perekonnaelu austamisele ning harta artiklis 24 sätestatud lapse parimate huvide arvessevõtmise õigus ja lapse õigus säilitada regulaarsed isiklikud suhted oma mõlema vanemaga.
(
3
)	Täpsemalt direktiivi 2003/86 artikli 5 lõikega 1.
(
4
)	Euroopa Kohus viitab harta artiklile 7 ja artikli 24 lõigetele 2 ja 3.
(
5
)	See säte näeb ette, et „[l]iikmesriigid võivad pagulaselt nõuda artikli 7 lõikes 1 osutatud tingimuste täitmist, kui perekonna taasühinemise taotlust ei esitata kolme kuu jooksul pärast pagulasseisundi andmist“. Sama direktiivi 2003/86 artikli 7 lõige 1 sätestab, et „[p]erekonna taasühinemise taotluse esitamisel võib asjaomane liikmesriik taotluse esitajalt nõuda tõendeid selle kohta, et perekonna taasühinemist taotleval isikul on: a) samas piirkonnas elava sarnase perekonna jaoks normaalseks peetav majutus, mis vastab asjaomase liikmesriigi üldistele tervishoiu- ja ohutusnormidele; b) ennast ja pereliikmeid kattev haiguskindlustus kõikide riskide vastu, mis on harilikult hõlmatud ka asjaomase liikmesriigi enda kodanike puhul;c) stabiilne ja korrapärane sissetulek, millega ta suudab iseennast ja oma pereliikmeid ilma asjaomase liikmesriigi sotsiaalabisüsteemi abita ülal pidada. Liikmesriigid hindavad kõnealuse sissetuleku laadi ja korrapärasust ning võivad seejuures võtta arvesse siseriiklike palkade ja pensionide miinimumtaset ja pereliikmete arvu“.