62024CJ0554
EUROOPA KOHTU OTSUS (esimene koda)
22. jaanuar 2026 (
*1
)
Apellatsioonkaebus – ELTL artiklid 259, 260 ja 279 – Euroopa Kohtu asepresidendi sellise kohtumääruse täitmine liikmesriigi poolt, millega määrati ajutised meetmed – Kohustus tasuda päevamääraga karistusmakse kuni kohtumääruse täitmiseni – Kohtumääruse täitmiseks vajalike meetmete võtmata jätmine ja karistusmakse tasumata jätmine – Põhinõuet puudutava kohtuasja registrist kustutamine – Karistusmakse tasumata jätmisest tulenevate nõuete sissenõudmine tasaarvestuse teel – Tühistamishagi
Kohtuasjas C‑554/24 P,
mille ese on Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 alusel 14. augustil 2024 esitatud apellatsioonkaebus,
Poola Vabariik, esindaja: B. Majczyna,
apellant,
teine menetlusosaline:
Euroopa Komisjon, esindajad: J. Estrada de Solà, K. Herrmann ja O. Verheecke,
kostja esimeses kohtuastmes,
EUROOPA KOHUS (esimene koda),
koosseisus: koja president F. Biltgen (ettekandja), kohtunikud I. Ziemele, A. Kumin, S. Gervasoni ja M. Bošnjak,
kohtujurist: J. Kokott,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
olles 10. juuli 2025. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Poola Vabariik palub oma apellatsioonkaebuses esiteks tühistada 29. mai 2024. aastaEuroopa Liidu Üldkohtu otsus Poola vs. komisjon (T‑200/22 ja T‑314/22, edaspidi vaidlustatud kohtuotsus, EU:T:2024:329), millega Üldkohus jättis rahuldamata tema hagid Euroopa Komisjoni 7. ja 8. veebruari 2022. aasta, 16. ja 31. märtsi 2022. aasta ning 16. mai 2022. aasta otsuste peale (edaspidi koos „vaidlusalused otsused“), millega komisjon nõudis tasaarvestamise teel sisse Poola Vabariigi võlgnetavad summad päevamääraga karistusmakse eest, mille Euroopa Kohtu asepresident oli määranud 20. septembri 2021. aasta kohtumääruses Tšehhi Vabariik vs. Poola (C‑121/21 R, edaspidi „20. septembri 2021. aasta kohtumäärus“, EU:C:2021:752), ja teiseks tühistada vaidlusalused otsused.
Õiguslik raamistik
EL toimimise leping
2
ELTL artiklis 259 on sätestatud:
„Liikmesriik, kes on arvamusel, et teine liikmesriik ei ole täitnud aluslepingutest tulenevat kohustust, võib anda asja Euroopa Liidu Kohtusse.
Enne kui mõni liikmesriik esitab hagi teise liikmesriigi vastu seoses aluslepingutest tuleneva kohustuse väidetava rikkumisega, annab ta asja arutamiseks komisjonile.
Kui mõlemale asjasse puutuvale riigile on antud võimalus esitada nii suuliselt kui ka kirjalikult oma seisukoht ning märkused vastaspoole väidete kohta, esitab komisjon oma põhjendatud arvamuse.
Kui komisjon ei ole esitanud oma arvamust kolme kuu jooksul alates küsimuse tema kätte andmise ajast, siis sellise arvamuse puudumine ei takista asja andmist kohtusse.“
3
ELTL artiklis 260 on ette nähtud:
„1.   Kui Euroopa Liidu Kohus leiab, et liikmesriik ei ole täitnud aluslepingutest tulenevat kohustust, siis nõutakse sellelt riigilt kohtu otsuse täitmiseks vajalike meetmete võtmist.
„2.   Kui komisjon on arvamusel, et asjasse puutuv liikmesriik ei ole võtnud vajalikke meetmeid kohtuotsuse täitmiseks, võib ta pärast seda, kui on andnud sellele riigile võimaluse esitada oma märkused, anda asja kohtusse. Seejuures näitab ta ära põhisumma või karistusmakse suuruse, mida ta peab asjaoludele vastavaks ja mille asjasse puutuv liikmesriik peab tasuma.
Kui kohus leiab, et asjasse puutuv liikmesriik ei ole tema otsust täitnud, võib ta sellele määrata põhisumma või trahvi.
See menetlus ei piira artikli 259 kohaldamist.
[…]“
4
ELTL artiklis 279 on sätestatud:
„Euroopa Liidu Kohus võib igasuguse tema lahendada antud asja puhul ette kirjutada vajalikke ajutisi meetmeid.“
Euroopa Liidu Kohtu põhikiri
5
Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artiklis 36 on sätestatud:
„Kohtuotsustes sedastatakse põhjused, millel need rajanevad. […]“
6
Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 39 neljandas lõigus on sätestatud:
„Presidendi või teda asendava kohtuniku otsus on ajutine ega mõjuta mingil viisil Euroopa Kohtu sisulist otsust.“
Euroopa Kohtu kodukord
7
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 147 „Poolte kokkulepe“ lõikes 1 on sätestatud:
„Kui pooled saavutavad kokkuleppe enne Euroopa Kohtu otsuse tegemist ja teatavad kohtule oma nõuetest loobumisest, teeb president määruse kohtuasja registrist kustutamiseks ja otsustab kohtukulude jaotamise vastavalt artikli 141 sätetele, võttes vajaduse korral arvesse poolte sellekohaseid ettepanekuid.“
8
Kodukorra artiklis 160 „Õigusakti kohaldamise peatamise või ajutiste meetmete taotlus“ on ette nähtud:
„1.   ELTL artikli 278 ja EAA artikli 157 kohaselt esitatud taotlus institutsiooni õigusakti kohaldamise peatamiseks on vastuvõetav üksnes juhul, kui taotleja on esitanud Euroopa Kohtusse hagi selle õigusakti vaidlustamiseks.
2.   ELTL artiklis 279 märgitud muu ajutise meetme kohaldamise taotlus on vastuvõetav üksnes juhul, kui taotluse esitab Euroopa Kohtu menetluses oleva kohtuasja pool ja taotlus on selle kohtuasjaga seotud.
3.   Eelmistes lõigetes märgitud taotlustes tuleb märkida hagi ese, kiireloomulisust põhjendavad asjaolud ning fakti- ja õigusväited, mis esmapilgul õigustavad taotletava ajutise meetme kohaldamist.
[…]“.
9
Kodukorra artiklis 162 on sätestatud:
„1.   Taotlus lahendatakse põhistatud määrusega, mis ei kuulu edasikaebamisele. Määrus toimetatakse viivitamata pooltele kätte.
2.   Määruse täitmise tingimusena võib nõuda, et taotleja maksaks kautsjoni, mille suurus ja maksmise tingimused määratakse asjaoludest lähtuvalt.
3.   Määruses võib ette näha kuupäeva, mil ajutise meetme kehtivus lõpeb. Kuupäeva puudumisel muutub meede kehtetuks alates lõpliku kohtuotsuse kuulutamisest.
4.   Määrus on ajutise toimega ning ei mõjuta Euroopa Kohtu sisulist otsust.“
10
Kodukorra artiklis 163 on sätestatud:
„Asjaolude muutumise korral võib poole taotlusel määrust igal ajal muuta või selle tühistada.“
Vaidluse taust
11
Tšehhi Vabariik esitas 26. veebruaril 2021 ELTL artikli 259 alusel hagi, milles palus tuvastada, et kuna Poola Vabariik laiendas ja pikendas pruunsöe kaevandamistegevust Turówi (Poola) avakaevanduses, mis asub Tšehhi Vabariigi ja Saksamaa Liitvabariigi piiri lähedal, siis on ta rikkunud liidu õigusest tulenevaid kohustusi (kohtuasi C‑121/21).
12
Samal ajal esitas Tšehhi Vabariik ELTL artikli 279 alusel ajutiste meetmete kohaldamise taotluse, milles palus kohustada Poola Vabariiki peatama viivitamatult pruunsöe kaevandamine Turówi kaevanduses kuni Euroopa Kohtu sisulise otsuse tegemiseni.
13
Euroopa Kohtu asepresident rahuldas 21. mai 2021. aasta kohtumäärusega Tšehhi Vabariik vs. Poola (C‑121/21 R, edaspidi „21. mai 2021. aasta kohtumäärus, EU:C:2021:420) selle taotluse ja kohustas Poola Vabariiki viivitamata ja kuni kohtuasjas C‑121/21 lõpliku kohtuotsuse kuulutamiseni peatama kaevandamise selles kaevanduses.
14
Kuna Tšehhi Vabariik leidis, et Poola Vabariik ei ole 21. mai 2021. aasta kohtumäärust täitnud, esitas ta 7. juunil 2021 ELTL artikli 279 alusel uue ajutiste meetmete kohaldamise taotluse, milles palus kohustada seda liikmesriiki tasuma liidu eelarvesse karistusmakse 5 miljonit eurot päevas kuni selle kohtumääruse täitmiseni.
15
Poola Vabariik esitas 29. juunil 2021 kodukorra artikli 163 alusel taotluse tühistada 21. mai 2021. aasta määrus.
16
Euroopa Kohtu asepresident jättis 20. septembri 2021. aasta määrusega esiteks rahuldamata Poola Vabariigi taotluse tühistada 21. mai 2021. aasta kohtumäärus ja teiseks mõistis sellelt liikmesriigilt komisjoni kasuks välja karistusmakse 500000 eurot päevas alates 20. septembri 2021. aasta kohtumääruse kättetoimetamisest kuni ajani, mil see liikmesriik täidab 21. mai 2021. aasta kohtumääruse.
17
Komisjon palus 19. oktoobri 2021 Poola ametiasutustel esitada tõendid pruunsöe kaevandamise lõpetamise kohta Turówi kaevanduses. Kuna Poola Vabariik selliseid tõendeid ei esitanud, saatis komisjon ajavahemikus 5. novembrist 2021 kuni 8. märtsini 2022 kõnealusele liikmesriigile pärast iga 30 kalendripäeva möödumist nõude päevamääraga karistusmakse tasumiseks.
18
Tšehhi Vabariik ja Poola Vabariik sõlmisid 3. veebruaril 2022 kokkuleppe kohtuasja C‑121/21 aluseks olnud vaidluse lõpetamiseks (edaspidi „kokkulepe“).
19
Mõlemad liikmesriigid teatasid 4. veebruaril 2022 Euroopa Kohtule, et nad loobuvad kokkuleppe tulemusel kõigist nõuetest kohtuasjas C‑121/21, ning Poola ametiasutused palusid komisjonil lõpetada 20. septembri 2021. aasta kohtumäärusega määratud karistusmaksete täitemenetlus.
20
Kohtuasi C‑121/21 kustutati Euroopa Kohtu registrist 4. veebruari 2022. aasta kohtumäärusega Tšehhi Vabariik vs. Poola (Turówi kaevandus) (C‑121/21, edaspidi „4. veebruari 2022. aasta kohtumäärus“, EU:C:2022:82).
21
Samal päeval esitas Poola Vabariik kodukorra artikli 163 alusel taotluse tühistada 20. septembri 2021. aasta kohtumäärus.
22
11. veebruaril 2022 palusid Poola ametiasutused uuesti komisjonil lõpetada selle Euroopa Kohtu määrusega määratud karistusmaksete täitemenetlus.
23
Komisjon vastas 22. veebruaril 2022 Poola Vabariigi 4. ja 11. veebruari 2022. aasta kirjadele, märkides, et seni kuni 20. septembri 2021. aasta kohtumäärust ei ole „tühistatud“, kavatseb ta jätkata 3. veebruari 2022. aasta seisuga tasumisele kuuluvate summade sissenõudmist.
24
Euroopa Kohtu asepresident jättis 19. mai 2022. aasta kohtumäärusega Tšehhi Vabariik vs. Poola (Turówi kaevandus) (C‑121/21 R‑RAP, edaspidi „19. mai 2022. aasta kohtumäärus“, EU:C:2022:408) rahuldamata Poola Vabariigi taotluse tühistada 20. septembri 2021. aasta kohtumäärus. Kohtumääruse punktis 26 on märgitud: „[K]äesolevas asjas ei ole Poola Vabariik alates 4. veebruarist 2022, mil tehti Euroopa Kohtu presidendi määrus Tšehhi Vabariik vs. Poola (Turówi kaevandus) (C‑121/21, […] EU:C:2022:82), millega kustutati kohtuasi C‑121/21 Euroopa Kohtu registrist, enam kohustatud viivitamata lõpetama pruunsöe kaevandamist Turówi kaevanduses. Sellele liikmesriigile tehtud ettekirjutus tasuda komisjonile karistusmaksena 500000 eurot päevas kuni kaevandamistegevuse lõpetamiseni, ei ole alates 4. veebruarist 2022 samuti enam kehtiv.“
25
Olles palunud Poola Vabariigil tasuda 3. veebruari 2022. aasta seisuga võlgnetavad summad koos viivisega ning märkinud, et kui makset ei tehta, nõutakse need summad sisse tasaarvestuse teel Euroopa Parlamendi ja nõukogu 18. juuli 2018. aasta määruse (EL, Euratom) 2018/1046, mis käsitleb liidu üldeelarve suhtes kohaldatavaid finantsreegleid ja millega muudetakse määrusi (EL) nr 1296/2013, (EL) nr 1301/2013, (EL) nr 1303/2013, (EL) nr 1304/2013, (EL) nr 1309/2013, (EL) nr 1316/2013, (EL) nr 223/2014 ja (EL) nr 283/2014 ja otsust nr 541/2014/EL ning tunnistatakse kehtetuks määrus (EL, Euratom) nr 966/2012 (ELT 2018, L 193, lk 1; edaspidi „finantsmäärus“), artikli 101 lõike 1 ja artikli 102 alusel, otsustas komisjon tasaarvestada Euroopa Kohtu 20. septembri 2021. aasta kohtumäärusega määratud karistusmakse alusel tasumisele kuuluvad summad. 7. ja 8. veebruari 2022. aasta ning 16. ja 31. märtsi 2022. aasta otsustega tasaarvestas ta summad, mis kuulusid tasumisele ajavahemiku eest 20. septembrist 2021 kuni 17. jaanuarini 2022, ning 16. mai 2022. aasta otsusega tasaarvestas ta summad, mis kuulusid tasumisele ajavahemiku eest 18. jaanuarist 2022 kuni 3. veebruarini 2022 (kaasa arvatud). Tasaarvestamise teel sisse nõutud summa oli põhisummas ligikaudu 68500000 eurot.
Menetlus Üldkohtus ja vaidlustatud kohtuotsus
26
Üldkohtu kantseleis vastavalt 19. aprillil ja 25. mail 2022 registreeritud hagiavaldustega esitas Poola Vabariik ELTL artikli 263 alusel kaks hagi, milles palus esiteks tühistada 7. ja 8. veebruari 2022. aasta ning 16. ja 31. märtsi 2022. aasta otsused ning teiseks 16. mai 2022. aasta otsuse.
27
Poola Vabariik põhjendas mõlemat tühistamishagi kahe identse väitega, millest esimese kohaselt on rikutud finantsmääruse artikli 101 lõiget 1 ja artiklit 102 koostoimes sama määruse artikliga 98 ning teise kohaselt on rikutud ELTL artiklit 296 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 41 lõike 2 punkti c ja artiklit 47.
28
Üldkohus lükkas vaidlustatud kohtuotsuses need kaks väidet põhjendamatuse tõttu tagasi ja jättis seetõttu hagid tervikuna rahuldamata.
29
Eelkõige seoses kohtuasja C‑121/21 registrist kustutamise tagajärgedega Poola Vabariigile määratud päevamääraga karistusmaksele märkis Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 40 sisuliselt, et esiteks ei ole 4. veebruari 2022. aasta kohtumääruses mainitud ei 21. mai 2021. aasta kohtumääruses ette nähtud ajutisi meetmeid ega ELTL artikli 279 alusel määratud päevamääraga karistusmakset, teiseks jäeti 19. mai 2022. aasta kohtumäärusega rahuldamata Poola Vabariigi taotlus tühistada 20. septembri 2021. aasta kohtumäärus, ning kolmandaks nähtub 19. mai 2022. aasta kohtumääruse punktist 26 sõnaselgelt, et tuleb asuda seisukohale, et Poola Vabariigile tehtud ettekirjutus tasuda komisjonile karistusmakset summas 500000 eurot päevas kuni Turówi kaevanduses pruunsöe kaevandamise lõpetamiseni, ei ole alates 4. veebruarist 2022 enam kehtiv, mistõttu karistusmakse ei ole sellest päevast samuti enam kehtiv.
30
Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 41 tõdes Üldkohus, et päevamääraga karistusmakset tuleb arvestada ajavahemiku eest, mis jääb 20. septembri 2021. aasta kohtumääruse kättetoimetamise ja kohtuasja C‑121/21 Euroopa Kohtu registrist kustutamise kuupäeva vahele, ning otsustas selle kohtuotsuse punktis 42 sisuliselt, et kuigi selle kohtuasja registrist kustutamine mõjutas loomulikult selle ajavahemiku kestust, mille eest tuleb karistusmakset tasuda, ei kaotanud see siiski Poola Vabariigi kohustust tasuda karistusmaksena tasumisele kuuluv summa, kuna teistsugune järeldus seaks kahtluse alla päevamääraga karistusmakse eesmärgi, milleks on tagada liidu õiguse tõhus kohaldamine, mis on lahutamatu ELL artiklis 2 ette nähtud õigusriigi põhimõttest.
31
Üldkohus leidis, et seda järeldust ei kummuta ükski Poola Vabariigi argument.
32
Esiteks tuletas ta vaidlustatud kohtuotsuse punktis 44 meelde, et 20. septembri 2021. aasta kohtumäärust ei saa edasi kaevata ja seda ei saa seega tagasiulatuvalt tühistada.
33
Vastuseks Poola Vabariigi argumendile, et enamiku liikmesriikide õigussüsteemides kaotavad võetud kaitsemeetmed tagasiulatuvalt oma mõju, kui põhimenetluse ese langeb ära, märkis Üldkohus teiseks, et viide riigisisestele menetlusnormidele ei ole asjakohane, kuna käesoleval juhul tuleb vaidlusaluste otsuste õiguspärasust analüüsida üksnes liidu õigusnormidest lähtudes. Üldkohus täpsustas siinkohal oma otsuse punktis 45, et Poola Vabariik on möönnud, et liikmesriikide menetlusnormid ei ole liidu kohtutele siduvad, ning otsuse punktis 46, et isegi kui eeldada, et mõningates riigisisestes õigussüsteemides kaotavad enne lõpliku otsuse tegemist võetud kaitsemeetmed tagasiulatuvalt oma mõju, kui põhimenetluse ese ära langeb, ei ole see tõdemus piisav tõendamaks, et need menetlusnormid on osaks liikmesriikide ühistest põhiseaduslikest tavadest ja võivad seetõttu olla õigusallikana osa liidu õiguskorrast.
34
Kolmandaks lükkas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 47 tagasi argumendid, mille kohaselt läheb päevamääraga karistusmakse kohaldamise jätkamine kohtuasja C‑121/21 registrist kustutamisest hoolimata kaugemale karistusmakse eesmärgist, milleks on esmajärjekorras tagada sisulise kohtuotsuse tõhusus. Sellega seoses tõdes ta, et käesoleval juhul ei olnud ELTL artikli 279 alusel päevamääraga karistusmakse eesmärk mitte ainult tagada selle kohtuotsuse sisuline tõhusus, vaid järgida ka 21. mai 2021. aasta kohtumäärusega ette nähtud ajutisi meetmeid ja pärssida Poola Vabariigi tahet lükata edasi oma tegevuse kooskõlla viimist selle kohtumäärusega. Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 48 lisas Üldkohus sisuliselt, et Poola Vabariigi argumentidega ei saa nõustuda, kuna need muudaksid ELTL artikli 279 alusel määratud karistusmakse mehhanismi sisutühjaks, sest see tingiks nõustumise sellega, et kohustatud pool jätab tahtlikult täitmata kohustuse järgida ajutisi meetmeid, mis määratakse ajutiste meetmete kohaldamise menetluses kuni põhimenetluse lõpetamiseni, ja kahjustab seega liidu õiguse tõhusust.
35
Kuna Üldkohus ei nõustunud ka Poola Vabariigi kahe ülejäänud argumendiga kohtuasja C‑121/21 registrist kustutamise tagajärgede osas, otsustas ta vaidlustatud kohtuotsuse punktis 51, et komisjon ei ole rikkunud finantsmääruse artikleid 101 ja 102 koostoimes sama määruse artikliga 98.
Apellatsioonimenetluse poolte nõuded
36
PoolaVabariik palub apellatsioonkaebuses Euroopa Kohtul:
–
tühistada vaidlustatud kohtuotsus tervikuna;
–
tühistada vaidlusalused otsused;
–
mõista mõlema kohtuastme kohtukulud välja komisjonilt.
37
Komisjon palub Euroopa Kohtul:
–
jätta apellatsioonkaebus ilmse põhjendamatuse tõttu rahuldamata ja
–
mõista kohtukulud välja Poola Vabariigilt.
Apellatsioonkaebus
38
Poola Vabariik põhjendab oma apellatsioonkaebust kahe väitega, millest esimene puudutab ELTL artikli 279 rikkumist ja teine Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 36 rikkumist.
Esimene väide, mis puudutab ELTL artikli 279 rikkumist
39
Poola Vabariigi esimene väide jaguneb neljaks osaks. Kuna esimese kuni kolmanda osa põhjendamiseks esitatud argumendid kattuvad, tuleb neid osi analüüsida koos.
Esimese väite esimene kuni kolmas osa
– Poolte argumendid
40
Esimese väite esimeses osas heidab Poola Vabariik Üldkohtule ette, et viimane tõlgendas vääralt põhimõtet, mille kohaselt täiendab ajutiste meetmete kohaldamise menetlus põhimenetlust ja on ajutist laadi, ning et Üldkohus pidas liidu õiguse tõhususe põhimõtet ajutiste meetmete kohaldamist taotlenud poole huvide kaitse põhimõttest olulisemaks. Nimelt tähendaks vaidlustatud kohtuotsuse punktides 42 ja 47 valitud lähenemine seda, et ajutistele meetmetele, mis seisnevad päevamääraga karistusmakse väljamõistmises, omistatakse selles mõttes iseseisev iseloom, et need meetmed teenivad muid huve kui need, mille kaitseks on võetud „tavapärased“ ajutised meetmed. ELTL artikli 279 kohaselt ei ole aga selliste iseseisvate ajutiste meetmete kohaldamine võimalik. Oma olemusest tulenevalt saab ajutine meede, mis seisneb päevamääraga karistusmakse määramises, olla suunatud ainult ELTL artiklist 279 tulenevale eesmärgile, nimelt tagada tulevase sisulise kohtuotsuse tõhusus. Ajutise meetme suhtes, mis seisneb sellise karistusmakse määramises, kehtib ka ajutise meetme kohaldamist taotlenud poole huvide kaitse eesmärk.
41
On tõsi, et vaidlustatud kohtuotsuse punktis 47 leidis Üldkohus, et karistusmakse eesmärk tagada ajutiste meetmete järgimine tuleb võrdsustada sisulise kohtuotsuse tõhususe tagamise eesmärgiga. Kuid järeldusel, millele Üldkohus oma arutluskäigu tulemusel jõudis, on teistsugune mõju, kuna kohus pidas esimest eesmärki teisest olulisemaks. Poola Vabariik leiab, et kui „peamiste“ ajutiste meetmete kohaldamise määruse ese langeb ära selle kohtuasja registrist kustutamise tõttu, millega ajutiste meetmete kohaldamise menetlus on seotud, langeks „täiendava“ ajutise meetme, milleks käesoleval juhul on päevamääraga karistusmakse määramine, ese samuti ära. Seega kui ajutiste meetmete kohaldamise põhjus ära langeks, poleks ka nende jätkuv täitmine enam põhjendatud.
42
Liidu õiguse tõhususe põhimõte, mis vaidlustatud kohtuotsust arvestades puudutab 20. septembri 2021. aasta kohtumäärust, seega teisejärgulist elementi võrreldes 21. mai 2021. aasta kohtumäärusega, millega määrati peamised ajutised meetmed, nimelt pruunsöe kaevandamise viivitamatu lõpetamine Turówi kaevanduses, ei saa olla ülimuslik üldpõhimõtte suhtes, millel põhinevad ELTL artikli 279 alusel võetud meetmed, nimelt põhimõttel, et need meetmed on põhimenetlusega võrreldes ajutised ja täiendavad seda. Vaidlustatud kohtuotsuse punktis 42 eiras Üldkohus ajutiste meetmete peamist ülesannet, mille aluseks on põhimõte, et ajutiste meetmete kohaldamise menetlus on põhimenetlusega võrreldes täiendav ja ajutine.
43
Esimese väite teises osas heidab Poola Vabariik Üldkohtule ette, et viimane rikkus põhimõtet, mille kohaselt ELTL artikli 279 alusel võetud meetmed on ajutised ja täiendavad, kuna ta kasutas tõlgendust, mis takistab menetluspoole varaliste õiguste taastamist kohtuasja sisulise menetluse lõppedes.
44
Sellega seoses väidab Poola Vabariik esiteks, et väljakujunenud kohtupraktikast tuleneb, et varalist kahju ei saa – välja arvatud erandjuhtudel – pidada korvamatuks ega ka raskesti korvatavaks, kuna üldreeglina saab seda hiljem rahaliselt hüvitada. Ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustava kohtuniku ülesanne on kindlaks teha, kas poole varalisi õigusi saab pärast asja sisulist lahendamist taastada, ning kodukorra artikli 162 lõike 2 kohaselt võib ajutiste meetmete kohaldamise määruse täitmise tingimusena nõuda, et taotleja maksaks kautsjoni. Selle võimalusega tagatakse, et vastustaja varalised õigused taastatakse, kui ta võidab põhimenetluse. Üldkohtu poolt vaidlustatud kohtuotsuses valitud lähenemisviis tähendaks aga, et määratud päevamääraga karistusmakse on pöördumatut laadi.
45
Teiseks väidab Poola Vabariik, et ELTL artiklile 279 ei saa kuidagi tugineda vaidlustatud kohtuotsuse punktis 42 esitatud kaalutlus, mille kohaselt kohtuasja registrist kustutamine põhimenetluses ei lõpeta ex tunc ajutisi meetmeid, mis seisnevad karistusmakse tasumise kohustuses. Selle kohustuse täitmise jätkamine neutraliseeriks mõju, mis kaasneb menetluse lõpetamisega pärast põhinõuet puudutava kohtuasja kustutamist Euroopa Kohtu registrist. Tõlgendus, mille Üldkohus andis vaidlustatud kohtuotsuses, ei võimalda aga heastada ajutiste meetmete tagajärgi ja säilitab nende negatiivsed tagajärjed kohustatud isiku jaoks, sõltumata sellest, milline on kohtuasja sisuline lahend. Sellise tõlgenduse korral ei saaks käesolevas asjas kõne all oleva päevamääraga karistusmakse tasumise kohustusest tulenevate nõuete suhtes kohaldada ühtegi tagastamismeedet ega eelkõige ühtegi kahju hüvitamise nõuet.
46
Esimese väite kolmandas osas, mis on suunatud vaidlustatud kohtuotsuse punktide 47 ja 48 vastu, leiab Poola Vabariik, et Üldkohus tõlgendas ELTL artiklit 279 nii, et see muudab ajutise meetme, mis seisneb päevamääraga karistusmakse maksmise kohustuses, iseseisvaks sanktsioonimeetmeks. ELTL artikkel 279 ei anna aga ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustavale kohtunikule õigust määrata sanktsioone. Kuna sellisest kohtumäärusest, mille ese on ära langenud, tuleneva kohustuse täitmisel ei saa ilmselgelt enam olla ennetavat eesmärki, on sellise täitmise puhul ilmselgelt tegemist sanktsioneeriva eesmärgiga karistada kohustatud isikut selle kohustuse täitmata jätmise eest.
47
Pealegi on vaidlustatud kohtuotsuse punktides 32 ja 42 mainitud eesmärki tagada liidu õiguse tõhus kohaldamine, mis on omane ELL artiklis 2 sätestatud õigusriigi põhimõttele, kuid sellega ei saa põhjendada ELTL artiklile 279 antud Üldkohtu tõlgendust, kuna seda eesmärki oleks võimalik tulemuslikult saavutada ELTL artikli 258 alusel algatatud liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses ja ELTL artikli 260 lõikes 2 ette nähtud sanktsioonide abil.
48
Komisjon leiab, et esimese väite kolm osa on põhjendamatud ja tuleb seega tagasi lükata.
– Euroopa Kohtu hinnang
49
Meenutagem, et kui liikmesriiki sunnitakse ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustava kohtuniku määratud ajutiste meetmete järgimisele sellega, et nende täitmata jätmise korral on ette nähtud karistusmakse, on selle eesmärgiks tagada liidu õiguse tõhus kohaldamine, mis on lahutamatu ELL artiklis 2 ette nähtud ja liidu aluseks olevast õigusriigi põhimõttest (20. novembri 2017. aasta kohtumäärus komisjon vs. Poola, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, punkt 102).
50
Kuigi on tõsi, et ELTL artiklil 279 põhineva ajutiste meetmete kohaldamise menetluse ulatust piirab selle menetluse täiendav laad põhimenetluse suhtes ja selle tulemusel võetavate meetmete ajutisus, iseloomustavad seda siiski ulatuslikud õigused, mis on antud ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustavale kohtunikule, et võimaldada tal tagada lõpliku otsuse täielik toime (20. novembri 2017. aasta kohtumäärus komisjon vs. Poola, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, punkt 103).
51
Kui ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik leiab, et kohtuasja konkreetsed asjaolud nõuavad täiendavate meetmete võtmist, et tagada taotletud ajutiste meetmete tõhusus, on ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustaval kohtunikul muu hulgas ELTL artikli 279 alusel õigus näha ette karistusmakse määramine liikmesriigile juhuks, kui liikmesriik ei järgi määratud meetmeid (20. novembri 2017. aasta kohtumäärus komisjon vs. Poola, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, punkt 104).
52
Kuna karistusmakse määramise väljavaade aitab sundida asjaomast liikmesriiki määratud ajutiste meetmete rikkumisest loobuma, tugevdab see nende tõhusust ja tagab ühtlasi lõpliku otsuse täieliku toime, mahtudes niiviisi ELTL artikli 279 eesmärgi raamesse (20. novembri 2017. aasta kohtumäärus komisjon vs. Poola, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, punkt 105).
53
Käesoleva kohtuotsuse punktides 49–52 viidatud kohtupraktikast tuleneb, et ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustava kohtuniku poolt päevamääraga karistusmakse määramist juhul, kui liikmesriik ei täida tema suhtes kohaldatud peamist ajutist meedet, tuleb pidada täiendavaks ajutiseks meetmeks, mille eesmärk on tagada ühelt poolt selle kohtumääruse, millega kehtestati peamine ajutine meede, ja teiselt poolt tehtava lõpliku otsuse täielik toime ning seega ka liidu õiguse tõhus kohaldamine.
54
Mis puudutab Poola Vabariigi argumenti, et ajutiste meetmete kohaldamisel tuleb liidu õiguse tõhususe põhimõttele omistada sama kaal nagu ajutiste meetmete kohaldamist taotlenud poole huvide kaitse põhimõttele, siis tuleb märkida, et kodukorra artikli 160 lõike 3 kohaselt on tõepoolest taotleja ülesanne taotleda ajutisi meetmeid, mida ta peab vajalikuks, ning tõendada, et nende kohaldamise tingimused on täidetud. Siiski on tõsi, et sellises kohtuasjas, nagu on kõne all käesoleval juhul, ei maksta karistusmakset seda taotlenud poolele ning selle eesmärk ei ole maksta talle hüvitist selle eest, et vastaspool ei järginud ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustava kohtuniku poolt ELTL artikli 279 alusel kehtestatud peamisi ajutisi meetmeid. Karistusmakse tasutakse liidu eelarvesse, mis tõendab, et selle eesmärk on tagada liidu õiguse tõhus kohaldamine üldistes huvides.
55
Lisaks peab ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik, kelle poole on pöördutud, veenduma, et meetmed, mida ta kavatseb kohaldada, on nende eesmärgi saavutamiseks piisavalt tõhusad, ning võtma talle ELTL artikliga 279 antud ulatusliku kaalutlusõiguse raames vajaduse korral omal algatusel mis tahes täiendavaid meetmeid, et tagada määratavate ajutiste meetmete tõhusus (vt selle kohta 20. novembri 2017. aasta kohtumäärus komisjon vs. Poola (C‑441/17 R, EU:C:2017:877, punktid 98 ja 99). Seega kui ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik on teinud ajutise meetme kohaldamise otsuse, olenemata sellest, kas see on peamine või täiendav meede, ei saa seda ajutist meedet taotlenud pool enam oma taotlust muuta mineviku osas, vaid üksnes tuleviku osas.
56
Tõlgendus, mille kohaselt vaidluse pooled võivad ELTL artikli 279 alusel taotletud ja määratud ajutist meedet muuta ainult tuleviku, mitte mineviku suhtes, leiab kinnitust nii kodukorra artiklis 163 kui ka artiklis 162.
57
Kodukorra artikli 163 kohta tuleb nimelt märkida, et Euroopa Kohtu praktika kohaselt ei ole selle sätte alusel esitatud taotluse eesmärk saavutada seda, et ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik tühistaks tagasiulatuvalt ajutiste meetmete kohaldamise määruse, vaid üksnes selle muutmine või kehtetuks tunnistamine, kuna ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik võib sellise määruse uuesti läbi vaadata üksnes tuleviku osas, sealhulgas hinnates vajaduse korral otsuse tegemise ajal esinenud asjaolusid arvestades uuesti fakti- ja õigusväiteid, mis esmapilgul õigustasid kõnealuse ajutise meetme kohaldamist (19. mai 2022. aasta kohtumäärus, punkt 22 ja seal viidatud kohtupraktika). Ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik võib sellise määruse läbi vaadata üksnes tuleviku osas, ent on ilmne, et ka vaidluse poolte tegevuse, sealhulgas poolte kokkulepe tagajärjel ei saa selliseid ajutisi meetmeid või nende mõju kehtestavat määrust muuta, kehtetuks tunnistada ega tühistada.
58
Kodukorra artikli 162 kohta tuleb sedastada, et kuna see säte näeb ette, et ajutiste meetmete kohaldamise määrus „ei kuulu edasikaebamisele“, ei anna see ka mingit võimalust ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustava kohtuniku määratud ajutisi meetmeid tagasiulatuvalt muuta, kehtetuks tunnistada või tühistada.
59
Eeltoodud tõlgendust kinnitab ka Euroopa Kohtu praktika, millest nähtub, et vaatamata asjaolule, et päevamääraga karistusmakse, mis on kehtestatud täiendava ajutise meetmena üksnes eesmärgiga tagada peamiste ajutiste meetmete järgimine, on pöördumatu, ei mõjuta sellise karistusmakse määramine sisulist otsust ja kuulub seega ELTL artikli 279 kohaldamisalasse (vt selle kohta 20. novembri 2017. aasta kohtumäärus komisjon vs. Poola (C‑441/17 R, EU:C:2017:877, punktid 106–108).
60
Niisuguse karistusmakse määramine ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustava kohtuniku poolt ei mõjuta muidugi sisulist otsust, kuid see on nii seetõttu, et täiendav ajutine meede ehk kõnealune päevamääraga karistusmakse määratakse selleks, et tagada ühelt poolt kõnealuste ajutiste meetmete järgimine ning teiselt poolt tehtava lõpliku otsuse täielik toime ja seega liidu õiguse tõhus kohaldamine, mis on lahutamatu ELL artiklis 2 ette nähtud ja liidu aluseks olevast õigusriigi põhimõttest.
61
Käesoleva kohtuotsuse punktis 54 esitatud tõlgendust ei saa ümber lükata ka argumendiga, et ajutised meetmed üksnes täiendavad põhimenetlust. Nimelt, nagu nähtub käesoleva kohtuotsuse punktidest 51 ja 52, möönis Euroopa Kohus küll, et ELTL artikli 279 alusel toimuva ajutiste meetmete kohaldamise menetluse ulatust piirab asjaolu, et see menetlus üksnes täiendab asja sisulist lahendamist ning selle menetluse tulemusel võetavad meetmed on vaid ajutised, kuid sellegipoolest asus Euroopa Kohus seisukohale, et ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik on ELTL artikli 279 alusel muu hulgas pädev määrama liikmesriigile karistusmakse, kui liikmesriik ei järgi määratud ajutisi meetmeid. Ent asjaolu, et ajutised meetmed täiendavad sisulist menetlust, ei välista seda, et osal neist meetmetest on hoolimata nende kohaldamisest kindlaksmääratud ajavahemiku jooksul pöördumatud tagajärjed selle ajavahemiku osas, kuna vastavalt kodukorra artiklile 162 ja ilma et see piiraks kodukorra artikli 163 kohaldamist, kehtivad need kuni nende kohta tehtud kohtumääruses ettenähtud kuupäevani või kuni lõpliku kohtuotsuse kuulutamiseni.
62
Mis puudutab Poola Vabariigi argumenti, et pärast Tšehhi Vabariigiga sõlmitud kokkulepet langes 21. mai 2021. aasta kohtumääruse, millega kehtestati peamised ajutised meetmed, ese ära, mistõttu ei ole enam mingit vajadust tagada määruse tõhusust päevamääraga karistusmakse abil, ning et 20. septembri 2021. aasta kohtumääruse, millega karistusmakse määrati, ese on seega samuti ära langenud, siis piisab, kui tõdeda, et nagu nähtub eelnevatest kaalutlustest, saab täiendava ajutise meetme mõju kaotada üksnes tuleviku suhtes ja seda ei saa tagasiulatuvalt tühistada ega muuta.
63
Tuleb lisada, et Euroopa Kohus on samuti otsustanud, et ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustava kohtuniku poolt karistusmakse määramine eesmärgiga tagada ajutiste meetmete järgimine ei mõjuta kuidagi tulevikus sisulistes küsimustes tehtava otsuse sisu, mistõttu kuulub täiendav meede, mis näeb ette karistusmakse määramise juhul, kui liikmesriik, kelle suhtes on määratud ajutised meetmed, neid ei järgi, ELTL artikli 279 kohaldamisalasse (vt selle kohta 20. novembri 2017. aasta kohtumäärus komisjon vs. Poola (C‑441/17 R, EU:C:2017:877, punktid 107 ja 108).
64
Vastupidi sellele, mida väidab Poola Vabariik, ei riku see, kui vaatamata poolte kokkuleppele jääb kehtima kohustus tasuda 20. septembri 2021. aasta kohtumäärusega määratud päevamääraga karistusmaksena tasumisele kuuluv summa, selle karistusmakse eesmärki, milleks on tagada liidu õiguse tõhus kohaldamine. Nimelt on käesolevas asjas selge, et kuni kokkuleppe sõlmimiseni ei olnud Poola Vabariik järginud 21. mai 2021. aasta kohtumäärusega kehtestatud peamisi ajutisi meetmeid ega 20. septembri 2021. aasta kohtumäärusega kehtestatud täiendavat ajutist meedet, mistõttu seda eesmärki ei saavutatud.
65
Mis puudutab Poola Vabariigi argumenti, et lähenemisviis, mille Üldkohus valis vaidlustatud kohtuotsuse punktides 47 ja 48, tähendab seda, et päevamääraga karistusmakset peetakse sanktsiooniks, kuigi vastavalt ELTL artiklile 279 ei ole ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustaval kohtunikul pädevust sanktsioone määrata, siis tuleb meenutada, et Euroopa Kohus on juba otsustanud, et päevamääraga karistusmakset, mis on määratud poolele ELTL artikli 279 alusel tehtud ettekirjutuse tõhususe tagamiseks, ei saa pidada karistuseks (20. novembri 2017. aasta kohtumäärus komisjon vs. Poola, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, punkt 102).
66
Kuna päevamääraga karistusmakse, mille ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik määras selleks, et tagada peamisi ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustava kohtumääruse tõhus kohaldamine, tugevdab nende meetmete tõhusust, õhutades asjaomast liikmesriiki lõpetama selle kohtumäärusega talle pandud kohustuste täitmata jätmise, tagatakse karistusmaksega alates selle määramisest hiljem tehtava lõpliku otsuse täielik toime ja liidu õiguse tõhus kohaldamine, mis on lahutamatu ELL artiklis 2 ette nähtud ja liidu aluseks olevast õigusriigi põhimõttest ning on seega vaieldamatult ELTL artikli 279 eesmärgiga hõlmatud (vt selle kohta 20. novembri 2017. aasta kohtumäärus komisjon vs. Poola, C‑441/17 R, EU:C:2017:877, punkt 105, ja 18. detsembri 2025. aasta kohtuotsus komisjon vs. Poola (Euroopa Kohtu praktika ultra vires‑kontroll – liidu õiguse esimus), C‑448/23, EU:C:2025:975, punkt 130). Selline päevamääraga karistusmakse on seega ennetavat, mitte karistavat laadi.
67
Ainuüksi asjaolu, et enne asja sisulise lahendamise lõppu ei täinud asjaomane liikmesriik – nagu käesolevas asjas – kohtumäärust, millega määrati peamised ajutised meetmed, ega määrust, millega määrati täiendav ajutine meede, see tähendab päevamääraga karistusmakse tasumine, ei muuda ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustava kohtuniku poolt ELTL artikli 279 alusel määratud päevamääraga karistusmakse ennetavat laadi. Nimelt muudaks igasugune muu tõlgendus küsitavaks sellise täiendava ajutise meetme soovitava toime, võimaldades kohustatud isikul tugineda võetud meetme õiguspärasuse vaidlustamiseks omaenda tegevusetusele.
68
Eeltoodut arvestades tuleb asuda seisukohale, et Üldkohus tõlgendas ELTL artiklit 279 kooskõlas Euroopa Kohtu praktikaga ega rikkunud õigusnormi, kui ta otsustas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 47, et käesoleval juhul ei soovitud ELTL artikli 279 alusel määratatud päevamääraga karistusmaksega tagada mitte ainult sisulise kohtuotsuse tõhusust, vaid selle eesmärk oli tagada ka 21. mai 2021. aasta kohtumäärusega ette nähtud ajutiste meetmete järgimine ja pärssida Poola Vabariigi tahet venitada oma tegevuse kooskõlla viimisega selle kohtumäärusega, ning vaidlustatud kohtuotsuse punktis 48, et Poola Vabariigi argumentidega ei saa nõustuda, kuna need muudaksid ELTL artikli 279 alusel määratud karistusmakse mehhanismi sisutühjaks.
69
Mis puudutab Poola Vabariigi argumenti, et Üldkohus tõlgendas ELTL artiklit 279 nii, et see takistab vastustajal oma varaliste õiguste taastamist põhimenetluse lõpus, siis on selge, et pärast põhinõuet puudutava kohtuasja registrist kustutamist ei saanud Poola Vabariik kohtuvaidlust põhimenetluses Tšehhi Vabariigi ja Poola Vabariigi vahel sõlmitud kokkuleppe tõttu võita.
70
Lõpuks, mis puudutab Poola Vabariigi argumenti, et liidu õiguse tõhusa kohaldamise tagamise eesmärki oleks võimalik tulemuslikult saavutada ELTL artikli 258 alusel algatatud liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluses ja ELTL artikli 260 lõikes 2 ette nähtud sanktsioonide abil, siis tuleb meenutada, et Euroopa Kohus on otsustanud, et liidu õiguses üldiselt ette nähtud õiguskaitsevahendite süsteemi ja konkreetselt ajutiste meetmete kohaldamise menetluse selline tõlgendamine kahjustaks selle menetluse eesmärki, milleks on tagada, et asjaomane liikmesriik järgiks tema suhtes võetud ajutisi meetmeid, ning liidu õiguse tõhus kohaldamine, mis on lahutamatu ELL artiklis 2 ette nähtud ja liidu aluseks olevast õigusriigi põhimõttest (vt selle kohta 20. novembri 2017. aasta kohtumäärus komisjon vs. Poola (C‑441/17 R, EU:C:2017:877, punkt 102).
71
Sellest järeldub, et Üldkohus tõlgendas ELTL artiklit 279 kooskõlas Euroopa Kohtu praktikaga ega rikkunud õigusnormi, kui ta asus vaidlustatud kohtuotsuse punktides 32, 42 ja 48 seisukohale, et kui järgida Poola Vabariigi soovitatud lähenemisviisi, mille kohaselt oleks põhinõuet puudutava kohtuasja registrist kustutamine lõpetanud selle liikmesriigi kohustuse tasuda 20. septembri 2021. aasta kohtumäärusega määratud päevamääraga karistusmaksena tasumisele kuuluv summa, siis kalduks see kõrvale selle karistusmakse eesmärgist, milleks on tagada liidu õiguse tõhus kohaldamine, mis on lahutamatu ELL artiklis 2 ette nähtud õigusriigi põhimõttest.
72
Seega tuleb esimese väite esimene kuni kolmas osa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Esimese väite neljas osa
– Poolte argumendid
73
Esimese väite neljandas osas, mis on suunatud vaidlustatud kohtuotsuse punktide 40 ja 42 vastu, heidab Poola Vabariik Üldkohtule ette, et viimane tõlgendas 19. mai 2022. aasta kohtumäärust vääralt, kui ta asus selle kohtumääruse alusel seisukohale, et põhinõuet puudutava kohtuasja kustutamise tagajärjel ei lõppenud tema kohustus tasuda karistusmaksena tasumisele kuuluv summa. Nimelt ei puudutanud 19. mai 2022. aasta kohtumäärus ajutiste meetmete lõpetamise tagasiulatuvat mõju ega ole asjakohane vastamaks küsimusele, milline oli menetluses C‑121/21 põhinõuet puudutava kohtuasja kustutamise tagajärg Poola Vabariigile pandud kohustusele tasuda päevamääraga karistusmaksena tasumisele kuuluv summa ajavahemiku eest, mis eelnes selle kohtuasja kustutamisele Euroopa Kohtu registrist. See liikmesriik leiab seega, et Üldkohus ei saanud 19. mai 2022. aasta kohtumäärusest tuletada mingeid pidepunkte, mis võimaldaksid tal seda küsimust hinnata.
74
Komisjon järeldab, et see esimese väite osa tuleb tagasi lükata.
– Euroopa Kohtu hinnang
75
Mis puudutab esimese väite neljandat osa, siis tuleb tõdeda, et nagu Poola Vabariik õigesti märkis, viitas Üldkohus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 40 sõnaselgelt 19. mai 2022. aasta kohtumääruse punktile 26 ja järeldas sellest, et 20. septembri 2021. aasta kohtumääruses määratud päevamääraga karistusmakse „kaotas […] alates 4. veebruarist 2022 kehtivuse“. Sama kohtuotsuse punktis 40 sedastas Üldkohus siiski ka ühelt poolt, et 4. veebruari 2022. aasta kohtumääruses ei ole mainitud ei 21. mai 2021. aasta kohtumäärusega ette nähtud ajutisi meetmeid ega ELTL artikli 279 alusel määratud päevamääraga karistusmakset, ning teiselt poolt, et Poola Vabariigi taotlus tühistada 20. septembri 2021. aasta kohtumäärus jäeti 19. mai 2022. aasta kohtumäärusega rahuldamata.
76
Nagu nähtub sõna „järelikult“ kasutamisest vaidlustatud kohtuotsuse punkti 41 alguses, otsustas Üldkohus selle kohtuotsuse punktis 40 esitatud ja käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis meenutatud kolme järelduse alusel, et „päevamääraga karistusmakset [tuleb] arvestada ajavahemiku eest, mis jääb 20. septembri 2021. aasta kohtumääruse kätte toimetamise ja kohtuasja C‑121/21 registrist kustutamise kuupäeva vahele“.
77
Kuna aga Poola Vabariik ei ole vaidlustatud kohtuotsuse punkti 41 ja seega selles sisalduvat vahehinnangut kahtluse alla seadnud, siis tuleb asuda seisukohale, et selle kohtuotsuse punktides 40 ja 41 esitatud järeldused on piisavad, et põhjendada Üldkohtu hinnangut selle kohtuotsuse punktis 42, mille kohaselt põhinõuet puudutava kohtuasja registrist kustutamine ei lõpetanud selle liikmesriigi kohustust tasuda karistusmaksena tasumisele kuuluv summa, kuna see hinnang põhineb vaid osaliselt 19. mai 2022. aasta kohtumääruse punktil 26, mida Üldkohus pealegi vaid kordas sellisena vaidlustatud kohtuotsuse punktis 40.
78
Eeltoodut arvestades tuleb sedastada, et argumendid, millega Poola Vabariik põhjendab esimese väite neljandat osa, põhinevad vaidlustatud kohtuotsuse punktide 40 ja 42 vääral tõlgendusel.
79
Seega tuleb esimese väite neljas osa põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
80
Neid kaalutlusi silmas pidades tuleb esimene väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
Teine väide, mis puudutab Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 36 rikkumist
Poolte argumendid
81
Teise väitega, mis on sisuliselt suunatud vaidlustatud kohtuotsuse punkti 46 vastu, heidab Poola Vabariik Üldkohtule ette, et viimane rikkus oma põhjendamiskohustust, kuna ta ei põhjendanud nõuetekohaselt, miks ta lükkas tagasi argumendi, mille kohaselt riigisisesed menetlusnormid, mis näevad ette, et kuni lõpliku otsuse tegemiseni võetud kaitsemeetmed kaotavad tagasiulatuvalt kehtivuse, kui sisulise vaidluse ese langeb ära, on osaks liikmesriikide ühistest põhiseaduslikest tavadest ja võivad seetõttu olla õigusallikana osa Euroopa Liidu õiguskorrast.
82
Nimelt, pärast seda kui Üldkohus oli vaidlustatud kohtuotsuse punktis 45 tagasi lükanud Poola Vabariigi argumendid põhjendusel, et vaidlusaluste otsuste õiguspärasust tuleb analüüsida üksnes liidu õigusnormidest lähtudes, esitas ta nimetatud kohtuotsuse punktis 46 pelgalt sellise väite, et lükata tagasi argument, mille kohaselt liikmesriigi viidatud riigisiseseid õigusnorme võib pidada õigusallikana liidu õiguskorra osaks ELL artikli 6 lõike 3 tähenduses, ilma et ta oleks toonud ära aluslepingute sätet või liidu õiguse üldpõhimõtet, millega selline hinnang oleks vastuolus. Seega ei võimalda see väide Poola Vabariigil mõista Üldkohtu otsuse põhjendusi.
83
Komisjoni arvates tuleb see väide tagasi lükata.
Euroopa Kohtu hinnang
84
Teise väite kohaselt on vaidlustatud kohtuotsuse punkti 46 põhjendus puudulik.
85
Meenutagem siinkohal, et vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktikale peab Üldkohtu otsuse põhjendusest selgelt ja ühemõtteliselt nähtuma Üldkohtu arutluskäik, võimaldamaks huvitatud isikutel mõista tehtud otsuse põhjusi ja Euroopa Kohtul teostada kohtulikku kontrolli (23. jaanuari 2025. aasta kohtuotsus parlament vs. Axa Assurances Luxembourg jt, C‑766/21 P, EU:C:2025:31, punkt 80 ja seal viidatud kohtupraktika).
86
Üldkohus asus vaidlustatud kohtuotsuse punktis 46 seisukohale, et „isegi kui eeldada, et mõningates riigisisestes õigussüsteemides kaotavad enne lõpliku otsuse tegemist võetud kaitsemeetmed tagasiulatuvalt kehtivuse, kui põhinõuet puudutava kohtuasja ese ära langeb, ei ole see tõdemus piisav tõendamaks, et need menetlusnormid on osaks liikmesriikide ühistest põhiseaduslikest tavadest ja võivad seetõttu olla õigusallikana osa Euroopa Liidu õiguskorrast“.
87
Sellest põhjendusest nähtub aga üheselt, et Üldkohtu arvates ei saa vastavalt tõendamisnõuetele pidada menetlusnorme, millele Poola Vabariik oma väidete põhjendamiseks tugineb, osaks liikmesriikide ühistest põhiseaduslikest tavadest. Sellest järeldub, et vaidlustatud otsuse punkt 46 ei ole mingil juhul põhjendamata või ebapiisavalt põhjendatud.
88
Seetõttu tuleb teine väide põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
89
Järelikult tuleb apellatsioonkaebus tervikuna rahuldamata jätta.
Kohtukulud
90
Kodukorra artikli 184 lõikes 2 on ette nähtud, et kui apellatsioonkaebus on põhjendamatu, siis otsustab Euroopa Kohus kohtukulude jaotuse.
91
Vastavalt kodukorra artikli 138 lõikele 1, mis on kodukorra artikli 184 lõike 1 kohaselt kohaldatav apellatsioonimenetluses, on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud.
92
Kuna komisjon on kohtukulude hüvitamist nõudnud ja Poola Vabariik on kohtuvaidluse kaotanud, tuleb Poola Vabariigi kohtukulud jätta tema enda kanda ja mõista temalt välja komisjoni kohtukulud.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:
1.
Jätta apellatsioonkaebus rahuldamata.
2.
Jätta Poola Vabariigi kohtukulud tema enda kanda ja mõista temalt välja Euroopa Komisjoni kohtukulud.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: poola.