62021CC0832
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JEAN RICHARD DE LA TOUR
esitatud 23. märtsil 2023 (
1
)
Kohtuasi C‑832/21
Beverage City & Lifestyle GmbH,
MJ,
Beverage City Polska sp. z o.o.,
FE
versus
Advance Magazine Publishers Inc.
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Oberlandesgericht Düsseldorf (liidumaa kõrgeim üldkohus Düsseldorfis, Saksamaa))
Eelotsusetaotlus – Õigusalane koostöö tsiviil- ja kaubandusasjades – Määrus (EL) nr 1215/2012 – Valikuline kohtualluvus – Artikli 8 punkt 1 – Kostjate paljusus – Euroopa Liidu kaubamärk – Määrus (EL) 2017/1001 – Artiklid 122 ja 125 – Rahvusvaheline kohtualluvus õiguste rikkumise ja kehtivuse valdkonnas – Euroopa Liidu kaubamärgist tulenevate õiguste rikkumise hagi, mis on esitatud mitme kostja vastu, kelle asukoht või alaline elukoht on eri liikmesriikides – Kohtualluvus kostjast äriühingu juhatuse liikme elukoha alusel – Hagi kohtualluvus seoses kaaskostjatega, kelle asukoht või alaline elukoht on väljaspool kohtu asukohaliikmesriiki – Nõuded, mis on sedavõrd tihedalt seotud, et oleks soovitav neid menetleda ning otsuseid teha üheskoos – Mõiste „sedavõrd tihe seos“ – Suhe tarnija ja tema kliendi vahel
I. Sissejuhatus
1.
Oberlandesgericht Düsseldorfi (liidumaa kõrgeim üldkohus Düsseldorfis, Saksamaa) eelotsusetaotlus käsitleb määruse (EL) nr 1215/2012 (
2
) artikli 8 punkti 1 tõlgendamist, mida tuleb lugeda koostoimes määruse (EL) 2017/1001 (
3
) artikliga 122.
2.
Taotlus on esitatud Ameerika Ühendriikides registreeritud teatava Euroopa Liidu kaubamärgi omaniku ning vastavalt Saksamaal ja Poolas registreeritud turustaja ja tema kaubatarnijaga seotud vaidluse raames, mis puudutas väidetavat kaubamärgi rikkumist viimaste poolt.
3.
Kõnealuse hagi kontekstis, mille suhtes tuleb kohaldada sellele vastavaid kohtualluvuse kriteeriume, palutakse Euroopa Kohtul täiendada oma kohtupraktikat määruse nr 1215/2012 artikli 8 punktis 1 sätestatud erinormi kohaldamise tingimuste kohta, mis võimaldab mitme kostja vastu, kelle asukoht või alaline elukoht on eri liikmesriikides, esitada hagi ainult ühe kostja asukoha või alalise elukoha kohtule, kui eelotsusetaotluse esitanud kohtule esitatud nõuded on suunatud eri äriühingute ja nende juhtide vastu nii äriühingute seaduslike esindajatena, aga ka isiklikult.
4.
Põhjendan, miks olen seisukohal, et ELi kaubamärgi omanik, kes leiab, et ta on langenud rikkumise ohvriks, võib pöörduda ühe kohtu poole, kes on pädev otsustama kõigi nõuete üle, mis on seotud rikkumistega, mille on toime pannud eri rikkujad seoses samade kaupadega eelkõige ainuõigusliku tarnelepingu kontekstis, tingimusel, et hagiavalduse esitamisel on „ankurkostja“ roll väidetavate rikkumiste ahelas põhjendatud.
II. Liidu õigus
A.
Määrus nr 1215/2012
5.
Määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkt 1 sätestab:
„Isiku vastu, kelle alaline elukoht on liikmesriigis, võib esitada hagi ka:
1)
juhul kui kostjaid on mitu, selle paiga kohtusse, kus on neist ühe alaline elukoht, tingimusel et nõuded on sedavõrd tihedalt seotud, et eri menetlustest tulenevate vastuoluliste otsuste ohu vältimiseks oleks soovitav neid menetleda ning otsuseid teha üheskoos.“
B.
ELi kaubamärgi määrus
6.
ELi kaubamärgi määruse artikli 1 „ELi kaubamärk“ lõikes 2 on sätestatud:
„ELi kaubamärk on ühtne. Selle mõju on ühetaoline kogu liidus: seda saab registreerida, üle anda või sellest loobuda, omanikult sellega seotud õigusi ära võtta, selle kehtetuks tunnistada või selle kasutamist keelata üksnes kogu liidus. Nimetatud põhimõtet kohaldatakse, kui käesolevas määruses ei ole sätestatud teisiti.“
7.
ELi kaubamärgi määruse artiklis 17 „Siseriikliku õiguse täiendav kohaldamine rikkumiste korral“ on sätestatud:
„1.   ELi kaubamärgi mõju reguleerivad ainult käesoleva määruse sätted. Muudel juhtudel reguleerib ELi kaubamärgi rikkumist siseriiklik õigus, mis käsitleb riigisisese kaubamärgi rikkumist, X peatüki sätete [eelkõige artiklite 129 ja 130] kohaselt.
2.   Käesolev määrus ei välista ELi kaubamärki käsitlevaid hagisid eelkõige tsiviilvastutust ja kõlvatut konkurentsi käsitleva siseriikliku õiguse alusel.
3.   Kohaldatavad menetlusnormid määratakse kindlaks X peatüki sätete kohaselt.“
8.
Määruse X peatükk „ELi kaubamärkidega seotud kohtuasjade kohtualluvus ja menetlusnormid“ sisaldab artikleid 122–135. Artiklis 125 „Rahvusvaheline kohtualluvus“ on sätestatud:
„1.   Kui käesoleva määruse sätetest ning artikli 122 kohaselt kohaldatavate määruse [nr 1215/2012] sätetest ei tulene teisiti, alustatakse artiklis 124 osutatud [eelkõige kaubamärgi õiguste rikkumist käsitlevate] hagide ja vastuhagide põhjal menetlust selle liikmesriigi kohtutes, kus on kostja alaline asukoht, või kui tema alaline asukoht ei ole liikmesriigis, selle liikmesriigi kohtus, kus on tema ettevõte.
[…]
5.   Artiklis 124 nimetatud hagide ja nõuete, välja arvatud ELi kaubamärgi õiguste rikkumise puudumise tuvastamise hagide põhjal võib menetluse algatada ka selle liikmesriigi kohtutes, kus rikkumine on toimunud või kus on rikkumise oht või kus on sooritatud artikli 11 lõikes 2 osutatud toiming.“
III. Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
9.
Ettevõtjale Advance Magazine Publishers Inc. kuulub mitu ELi kaubamärki, mis sisaldavad sõnalist osa „Vogue“ ja mis ettevõtja kinnitusel on tunnustatud kaubamärgid.
10.
Beverage City Polska sp. z o.o. on Poola õiguse alusel asutatud äriühing, mille asukoht on Kraków (Poola) ja mille juhataja on FE, kelle alaline elukoht on samas linnas. Kõnealune äriühing toodab energiajooki nimega „Diamant Vogue“ ja on ühtlasi selle joogi reklaamija ja turustaja.
11.
Beverage City & Lifestyle GmbH on Saksa õiguse alusel asutatud äriühing, mille asukoht on Schorfheide (Brandenburgi liidumaa, Saksamaa). Selle äriühingu juhataja on MJ, kelle alaline elukoht on Nordrhein-Westfaleni liidumaal (Saksamaa). Seda äriühingut sidus ettevõtjaga Beverage City Polska asjaomase energiajoogi Saksamaal turustamise ainuõiguse leping ning ta ostis temalt Poolas vastava märgistusega tähistatud energiajooki. Vaatamata ettevõtjate nimede sarnasusele ei seo neid kuulumine samasse kontserni.
12.
Hageja, kes leidis, et tema kaubamärkidest tulenevaid õigusi on rikutud, esitas (
4
) ELi kaubamärgi kohtuna tegutsevale Landgericht Düsseldorfile (Düsseldorfi esimese astme kohus) hagi nõudega kohustada kostjaid kogu liidu territooriumil rikkumine lõpetama ja andma teavet, esitama raamatupidamisarvestus ja maksma kahjuhüvitist. Hiljem piirdusid need lisataotlused vaid Saksamaal toimuva tegevusega.
13.
Ettevõte Beverage City Polska ja selle juht FE vaidlustavad (
5
) Oberlandesgericht Düsseldorfile (liidumaa kõrgeim üldkohus Düsseldorfis) esitatud apellatsioonkaebuses Landgericht Düsseldorfi (Düsseldorfi esimese astme kohus) otsuse, mis enne hageja nõuete rahuldamist tugines nende suhtes rahvusvahelisele kohtualluvusele määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 alusel, viidates 27. septembri 2017. aasta kohtuotsuses Nintendo (
6
) kindlaks määratud põhimõtetele.
14.
Nad väidavad eelotsusetaotluse esitanud kohtus, et nad tegutsesid ja tarnisid kauba oma klientidele üksnes Poolas. Kohtuotsus Nintendo ei ole nende sõnul nende olukorra suhtes kohaldatav, sest nende ja äriühingu Beverage City & Lifestyle ning selle juhi vahel puudub asjakohane seos.
15.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib esiteks, et asja allumine Landgericht Düsseldorfile (Düsseldorfi esimese astme kohus) põhineb vastavalt ELi kaubamärgi määruse artikli 125 lõikele 1 Saksa äriühingu tegevjuhi, keda ta nimetab „ankurkostjaks“, (
7
) alalisel elukohal.
16.
Teisest küljest, mis puudutab Poolas asuvaid kaaskostjaid, põhineb Nintendo lahend asjaolul, et selle kohtuotsuse aluseks olnud kohtuasjas olid kostjad seotud samasse kontserni kuulumisega, mis vaadeldaval juhul ei ole nii. Äriühingute Beverage City & Lifestyle ja Beverage City Polska vahel on nimelt ainult tarnesuhe. Kuna nende äriühingute juhid on seotud üksnes nende juriidiliste isikute vastavate esindajatena, siis ei ole ankurkostja ja Poolas asuvate või alalist elukohta omavate kostjate vahel mingit seost. Seega tekib küsimus, kas tarneahela kujul esinev sisuline seos on piisav.
17.
Samuti leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et tuleb arvesse võtta asjaolu, et vaidlus puudutab samade kaubamärkide ja kaupadega seotud õiguste rikkumist, mistõttu eri kohtute poole pöördumise korral on oht, et rikkumisena käsitletava turustamise erisuguse hindamise korral võivad tekkida vastuolulised otsused. Eelotsusetaotluse esitanud kohus on samuti arvamusel, et selline oht võib esineda, kui sama liidus turustatavat kaupa hangitakse kolmandalt isikult. Kõnealune kohus rõhutab, et määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 kohaldatavuse tingimused ei või muuta sisutühjaks ELi kaubamärgi määruse artiklis 125 sätestatud kohtualluvuse reeglit.
18.
Nendel asjaoludel otsustas Oberlandesgericht Düsseldorf (liidumaa kõrgeim üldkohus Düsseldorfis) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas hagid on määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 tähenduses „sedavõrd tihedalt seotud“, et vastuoluliste otsuste ohu vältimiseks oleks soovitav neid menetleda ning otsuseid teha üheskoos, kui ELi kaubamärgist tulenevate õiguste rikkumise tuvastamise hagi puhul seisneb seos selles, et kostjad, kelle asukoht on ühes liikmesriigis (käesoleval juhul Poola), on tarninud kaupu, millega rikutakse ELi kaubamärgist tulenevaid õigusi, kostjale, kelle asukoht on teises liikmesriigis (käesoleval juhul Saksamaa), kelle seaduslik esindaja on „ankurkostja“, kelle vastu on samuti esitatud rikkumise nõue, kui pooled on üksteisega seotud pelgalt tarnesuhte kaudu ja sellest kaugemale minev õiguslik või faktiline seos puudub?“
19.
Kaebaja, ettevõte Beverage City Polska ja FE, Poola ja Portugali valitsus ning Euroopa Komisjon esitasid kirjalikud seisukohad. 12. jaanuaril 2023 toimunud kohtuistungil esitasid äriühingud Beverage City & Lifestyle ning Beverage City Polska, kaebaja ja komisjon oma suulised seisukohad ning vastasid Euroopa Kohtu poolt neile suuliseks vastamiseks esitatud küsimustele.
IV. Analüüs
20.
Oma ainsa eelotsuse küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 koostoimes ELi kaubamärgi määruse artikliga 122 võib tõlgendada nii, et mitme kostja vastu, kelle asukoht või alaline elukoht on eri liikmesriikides, võib esitada ELi kaubamärgi omaniku algatatud rikkumismenetluses hagi ühe kostja elukohajärgsele kohtule, kui kostjad on väidetavalt sisuliselt ühtmoodi rikkunud selle kaubamärgiga tagatavaid õigusi iga oma teoga tarneahelas.
21.
Euroopa Kohtu kohtupraktika annab juba pikka aega tarvilikke suuniseid intellektuaalomandi õiguste rikkumise korral esitatavate hagide kohta. Tuleb märkida, et Euroopa Kohtu tõlgendus määruse (EÜ) nr 44/2001 (
8
) sätete kohta kehtib ka määruse nr 1215/2012 sätete suhtes, mida võib nimetada „samaväärseteks“. (
9
) Sama kehtib ka määruse (EÜ) nr 207/2009 (
10
) kohta, mis on koos muudatustega kodifitseeritud ELi kaubamärgi määruse abil. (
11
)
22.
Põhikohtuasjas on Euroopa Liidu kaubamärgi kohtuna tegutsevale liikmesriigi kohtule esitatud kõnealuste kaubamärkidega seotud õiguste rikkumise hagi, mis on esitatud väidetavalt õigusi rikkuvate kaupade müüja, Saksamaal asuva äriühingu Beverage City & Lifesty, nende tootja, Poolas asuva äriühingu Beverage City Polska ja nende vastavate juhtide vastu.
23.
Järelikult reguleerivad hagi rahvusvahelise kohtualluvuse küsimust seoses viimati nimetatud kostja ja tema juhiga ELi kaubamärgi määruse artiklid 122, 124, 125 ja 126.
24.
Need sätted on määruses nr 1215/2012 sätestatud eeskirjade suhtes erinorm (lex specialis). (
12
)
25.
Seega on ELi kaubamärgi määruse artikli 124 punkti a kohaselt rikkumisasjades Euroopa Liidu kaubamärkide kohtutel ainupädevus.
26.
ELi kaubamärgi määruse artikli 125 lõikes 1 on sätestatud, et rikkumismenetluste puhul allub asi rahvusvahelise kohtualluvuse järgi selle liikmesriigi kohtule, kus on kostja asukoht. (
13
)
27.
See ei ole ainus ELi kaubamärgi määruses sätestatud kohtualluvus. Vastavalt ELi kaubamärgi määruse artikli 125 lõikele 5 võib asi alluda ka selle liikmesriigi kohtule, kus rikkumine on toimunud. (
14
)
28.
Sellega seoses tuleb märkida, et selle erinormi tõttu välistab ELi kaubamärgi määruse artikli 122 lõike 2 punkt a sõnaselgelt määruse nr 1215/2012 artikli 7 punkti 2 kohaldamise, mis näeb ette valikulise kohtualluvuse lepinguvälise kahju puhul. (
15
)
29.
Seevastu ei keela ükski ELi kaubamärgi määruse konkreetne säte määruse nr 1215/2012 artikli 8 kohaldamist, (
16
) mille punktis 1 on sätestatud tuletatud kohtualluvuse eeskiri juhul, kui kostjaid on mitu ja nende asukoht või alaline elukoht on eri liikmesriikides. Nende vastu võib selle sätte kohaselt esitada hagi selle paiga kohtusse, kus on neist ühe alaline elukoht. (
17
) Viimane võib mõnikord, nagu põhikohtuasjas, olla määratud ankurkostjaks. (
18
)
30.
Nagu liikmesriigi igas teises kohtus, on see hagejale pakutav võimalus seotud määruse nr 1215/2012 artikli 8 punktis 1 sätestatud tingimusega, mille kohaselt „nõuded on sedavõrd tihedalt seotud, et eri menetlustest tulenevate vastuoluliste otsuste ohu vältimiseks oleks soovitav neid menetleda ning otsuseid teha üheskoos“.
31.
See nõue, mis on esimest korda lisatud määruse nr 44/2001 artikli 6 punkti 1, tuleneb Euroopa Kohtu 27. septembri 1988. aasta kohtuotsusest Kalfelis (
19
). See aitab kaasa kõnealuse määruse ühe peamise eesmärgi rakendamisele, mida on tugevdatud määrusega nr 1215/2012, (
20
) milleks on tagada kohtuotsuste tõrgeteta liikumine liidus. See eesmärk eeldab konkureerivate menetluste vältimist. (
21
)
32.
Kuivõrd see kohtualluvuse eeskiri kaldub kõrvale kostja asukohast või alalisest elukohast lähtuvast üldisest eeskirjast, on Euroopa Kohus leidnud, et selle tõlgendamisel ei tohiks minna kaugemale nendes määrustes sõnaselgelt ette nähtud eeldustest. (
22
)
33.
Euroopa Kohus on märkinud, et liikmesriigi kohus peab hindama, kas nõuete vahel on seos, pidades silmas eesmärki vältida vastuolulisi otsuseid. (
23
) Sellega seoses täpsustas ta, et „sama faktilise ja õigusliku olukorraga“ seotud erisugused otsused oleksid vastuolulised. (
24
)
A.
Mõiste „sama õiguslik olukord“
34.
Tuleb märkida, et eelotsusetaotluse esitanud kohus ei väljenda selles küsimuses mingeid kahtlusi. Kuid tema esitatud eelotsusetaotlus annab minu arvates võimaluse selgitada kohtuotsuse Nintendo (
25
) ulatust, nagu pooled on oma kirjalikes seisukohtades arutanud.
35.
Kohtuotsuses Nintendo, mis käsitles ühenduse disainilahendusega seotud õiguste rikkumise hagi, kasutas Euroopa Kohus sama õigusliku olukorra hindamise kriteeriumina asjaolu, et määrusega nr 6/2002 tunnustatakse selliste disainilahenduste kasutamise ainuõigust. Kuna see ainuõigus toob liidu territooriumil kaasa samad tagajärjed, ei ole oluline asjaolu, et liikmesriigi kohus kohaldab teatud otsuste tegemisel liikmesriigi õigust. (
26
)
36.
Kohtuotsuses Nintendo rõhutas Euroopa Kohus ka lähenemisviisi erinevust võrreldes patendivaldkonda käsitleva 13. juuli 2006. aasta otsusega kohtuasjas Roche Nederland jt, (
27
) milles ta leidis, et nõuete erisugune õiguslik alus ei ole vastuoluliste otsuste ohu hindamisel oluline. (
28
)
37.
Seetõttu, võttes arvesse põhikohtuasja asjaolusid, oleks otstarbekas, kui Euroopa Kohus täpsustab, et kuna kohtuotsuse Nintendo aluseks oleva määruse nr 6/2002 artikli 19 sätted on kooskõlas Euroopa Liidu kaubamärgi omaniku õigusi käsitleva ELi kaubamärgi määruse artikliga 9, tuleb teha analüüs analoogia alusel.
38.
Täpsemalt ei takista ELi kaubamärgi määruse artiklites 129 ja 130 (
29
) ning määruse nr 6/2002 artiklites 88 ja 89 sätestatud pädeva kohtu kohustus kohaldada liikmesriigi õigust järgmistel põhjustel:
–
ELi kaubamärgi määruse artikli 9 lõigetes 1 ja 2 on sätestatud Euroopa Liidu kaubamärgi omanikule selle registreerimisega antud ainuõigus ja õigus keelata kolmandatel isikutel selle kasutamine ilma tema nõusolekuta, mida omanik püüab kaitsta rikkumismenetluse abil, ja
–
sellisel kaubamärgil on vastavalt ELi kaubamärgi määruse artikli 1 lõikele 2 ühesugune mõju kogu liidus.
B.
Mõiste „sama faktiline olukord“
39.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus rõhutab, et äriühingute Beverage City & Lifestyle ja Beverage City Polska vahel on ainult tarnesuhe ning erinevalt kohtuasjas Nintendo käsitletavatest äriühingutest ei kuulu need kaks kostjaks olevat äriühingut samasse kontserni.
40.
Kuigi see kohus märgib oma eelotsusetaotluse põhjendustes ka seda, et Poolas asuvate või seal alalist elukohta omavate kostjate ning ankurkostja (äriühingu Beverage City & Lifestyle tegevjuht, kelle alaline elukoht on Saksamaal) vahel ei ole mingit seost, märgib ta siiski oma küsimuses, et tegevjuhi vastu „on samuti esitatud rikkumisest tulenev nõue“.
41.
Kuna eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib sisuliselt teada, kas sellistel asjaoludel on tarneahela olemasolu piisav kriteerium määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 kohaldamiseks, palutakse Euroopa Kohtul täiendada oma tõlgendust mõiste „sama faktiline olukord“ kohta.
42.
Mulle näib, et Euroopa Kohtu praktikast võib tuletada teatavaid hindamiselemente.
43.
Nimelt on Euroopa Kohus autoriõiguse valdkonnas 1. detsembri 2011. aasta kohtuotsuses Painer (
30
) otsustanud, et hindamaks vastuoluliste otsuste riski, kui nõudeid menetletakse eraldi, „võib olla asjakohane fakt, kas kostjad, kellele autoriõiguste omanik heidab ette oma õiguste sisu poolest identseid rikkumisi, on tegutsenud sõltumatult või mitte“ (
31
).
44.
Patendivaldkonda käsitlevas kohtuotsuses Solvay (
32
) otsustas Euroopa Kohus, et hindamaks talle esitatud eri nõuete vahelise seose olemasolu, peab liikmesriigi kohus muu hulgas arvesse võtma asjaolu, et mitut eri liikmesriikides asuvat äriühingut süüdistatakse, igaüht eraldi, samades rikkumistes, mis on seotud samade toodetega.
45.
Ühenduse disainilahenduste valdkonda käsitlevas kohtuotsuses Nintendo sedastas Euroopa kohus esiteks, et „põhikohtuasja hageja heidab ette sarnaseid, kui mitte identseid rikkumisi, mis kahjustavad samu kaitstud disainilahendusi ning on seotud identsete, väidetavalt võltsitud toodetega, mille on tootnud emaettevõtja, kes turustab neid enda nimel teatavates liikmesriikides ja müüb ka oma tütarettevõtjale, et viimane neid turustaks teistes liikmesriikides“ (
33
).
46.
Seejärel märkis Euroopa Kohus, et ta on „juba otsustanud, et juhul, kui kostjateks olevad äriühingud, kes kuuluvad samasse kontserni, on toiminud samal või sarnasel viisil, lähtudes ühisest poliitikast, mille on välja töötanud vaid üks neist, on tegemist sama faktilise olukorraga (vt eelkõige 13. juuli 2006. aasta kohtuotsus Roche Nederland jt, C‑539/03, EU:C:2006:458, punkt 34)“ (
34
).
47.
Euroopa Kohus järeldas sellest, et „sama faktiline olukord [peab] niisugustel asjaoludel […] hõlmama seega kõiki eri kostjate toiminguid, sealhulgas emaettevõtja poolt enda nimel tehtud tarned, mitte aga piirduma nende toimingute teatavate aspektide või elementidega“ (
35
).
48.
Minu arvates järeldub sellest, eriti arvestades selle põhjenduse üldist sõnastust, mida tuleb võrrelda kõnealuse kohtuotsuse punktis 67 sätestatuga, (
36
) et liikmesriigi kohus peab analüüsimise käigus keskenduma eelkõige kõigi toime pandud rikkumise asjaolude vahelisele seosele, mitte aga asjaomaste äriühingute vahelistele organisatsioonilistele või kapitalisidemetele, mida Poola valitsus ja Poolas asuv kostja peavad oluliseks.
49.
Määruse nr 1215/2012 artikli 8 punktiga 1 taotletava eesmärgi saavutamiseks, milleks on vastuoluliste otsuste vältimine, ja eelkõige seoses Euroopa Liidu kaubamärgiga, millel on kogu liidus ühesugune mõju, tundub mulle õigustatud, et esimene kriteerium peaks olema selle kaitstud kaubamärgiga identse või sarnase tähise ühine kasutamine, mis iseloomustab väidetavat rikkumist. (
37
) Seega on esiplaanil varasema õiguse rikkumise päritolu, millele kostjad on eri toimingute kaudu kaasa aidanud.
50.
Sellega seoses ei ole oluline, kas need toimingud on identsed, näiteks ühe kostja poolt samade rikkumisega seotud toodete müümine teisele, kes need edasi müüs. (
38
) Nagu komisjon ja Portugali valitsus, olen ka mina seisukohal, et sama faktilise olukorra tõendamiseks võib esitada väite ka erisuguseid asjaolusid sisaldava vastupidise ahela kohta, mis ulatub võltsitud kaupade valmistamisest kuni nende turustamiseni, kas vahendaja abiga või ilma.
51.
Lisaks näib mulle, et kohtuotsusest Nintendo saab tuletada veel kaks argumenti, mis toetavad seisukohta, et organisatsiooniliste sidemete puudumine kostjaks olevate äriühingute vahel ei tohiks olla takistuseks nõuete ühendamisele ühes ja samas kohtus.
52.
Esiteks tuleb minu arvates märkida, et selles kohtuotsuses pidi Euroopa Kohus vastama küsimusele, kas liikmesriigi kohtu pädevus võib puudutada tarneid, mida tegi ainult üks äriühing. (
39
)
53.
Teiseks, seoses kooskõlastatud tegevuse kriteeriumiga, mida Poola valitsuse sõnul tuleks kohaldada, siis sõltumata sellest, et Euroopa Kohus on seda tõepoolest käesoleva kohtuasja kontekstis nimetanud, ei näi, et seda oleks aluseks võetud konkreetse tingimusena.
54.
Vastupidine lahendus piiraks ühelt poolt ELi kaubamärgi määruse eesmärkide järgimist, nimelt:
–
põhjenduse 4 kohaselt tagada Euroopa Liidu kaubamärgiõiguse ühtlustamise raames kaubamärkide mõju ühtne kaitse kõigis liikmesriikides ja
–
põhjenduste 31–33 kohaselt vältida vastuoluliste otsuste tegemist kohtutes ning nende kaubamärkide ühtsuse kahjustamist ELi kaubamärgi kohtute otsustega, mis „jõustuvad kogu liidus ja hõlmavad kogu liidu territooriumi“ (
40
).
55.
Teiselt poolt võimaldaks see kõrvale hoiduda ELi kaubamärgi määruses sätestatud eri- ja kohustuslikest normidest. Märgin esiteks, et selle määruse põhjenduses 33 viitas liidu seadusandja hagidele, mille pooled on samad ja mis on esitatud samas liikmesriigis. Selles on täpsustatud, et „kui […] hagid esitatakse eri liikmesriikides, on otstarbekas kohaldada [määruses nr 1215/2012] pooleli olevaid kohtuasju ja nendega seotud toiminguid käsitlevate normide põhjal koostatud sätteid“ (
41
).
56.
Teiseks on Euroopa Kohus juba võtnud arvesse kaubamärgivaidluste eripära, kui ta tõlgendas mõistet „[selle liikmesriigi territoorium], kus rikkumine on toimunud või kus on rikkumise oht“ (
42
).
57.
Samuti otsustas Euroopa Kohus 18. mai 2017. aasta kohtuotsuses Hummel Holding, (
43
) et määruses nr 207/2009 kasutatud mõiste „ettevõte“ (établissement) ei pruugi olla identne määruses nr 44/2001 kasutatud mõistega, kuna nende määrustega taotletakse eesmärke, mis ei ole identsed. Selline analüüsimeetod näib mulle olevat määruse nr 1215/2012 ja ELi kaubamärgi määruse jaoks ülevõetav.
58.
Kolmandaks, Euroopa Liidu kaubamärgi ühtsuse tõhusale kaitsmisele suunatud sellise autonoomse tõlgenduse valimist kaubamärgi rikkumise korral, mis oleks kooskõlas Euroopa Kohtu praktika arenguga alates 27. septembri 1988. aasta kohtuotsusest Kalfelis (
44
) kuni kohtuotsuseni Nintendo, (
45
) võiks võrrelda valikuga, mis viis Euroopa Kohtu teatud asjaoludele kohandatud lahenduste kehtestamiseni konkurentsivastase tegevuse valdkonnas. (
46
) See valik on osa samast loogikast, mis kaldub toetama õigusvastaste kaubandustavade sanktsioneerimist ja nende ohvriks langenud majandussubjektide kahju hüvitamist, tagades tõrgeteta õigusemõistmise. (
47
)
59.
Selles kontekstis näib mulle siiski sama oluline tasakaalustada nende kohtualluvuse eeskirjade eripära ja rahvusvahelise kohtualluvuse tavapäraseid nõudeid, millele Poola valitsus ja Poolas asuvad kostjad õigustatult tuginevad, nimelt kaitseõiguste lihtsustatud teostamine ja kohtualluvuse eeskirjade ettenähtavus. (
48
)
60.
Seetõttu tuleks komisjoni ettepaneku kohaselt pöörata erilist tähelepanu kliendi ja tarnija vahelise lepingulise suhte olemusele. See võib nii kinnitada hageja rikkumisega soetud nõuete vahelise seose olemasolu kui ka näidata, et kohustus vastata sama päritolu rikkumissüüdistustele on ettenähtav. (
49
)
61.
See on minu arvates selgelt nii, kui tegemist on kogu Euroopa Liidus kehtiva ELi kaubamärgiga identse või sarnase tähise kasutamisega (
50
) teise liikmesriigi turuga seoses sõlmitud ainuõigusliku tarnelepingu raames.
62.
Käesoleval juhul märgin sarnaselt komisjoniga, et eelotsusetaotluse esitanud kohus leidis, et Saksamaal ja Poolas asuvad kostjatest äriühingud olid seotud esimeses liikmesriigis antud tarnimise ainuõiguse lepinguga. Kõnealused ettevõtjad ei saanud eirata ohtu, et selline faktiline olukord määratletakse identsena, et põhjendada ainult ühe kohtu pädevust otsustada kõigi sama väidetava rikkumise toimepanijate vastu esitatud nõuete üle.
63.
Lisaks nähtub nii Euroopa Kohtule saadetud toimikus sisalduvatest dokumentidest kui ka põhikohtuasja poolte vastustest kohtuistungil esitatud küsimustele, et võib järeldada, et äriühingute vaheline tihe koostöö ilmnes ka kahe internetilehekülje (
51
) käitamises, mille domeenid kuuluvad ainult ühele kaaskostjatest ja mille kaudu turustati nende lehekülgede vaheliste ristviidete abil vaidlusaluseid kaupu.
64.
Seetõttu teen Euroopa Kohtule ettepaneku otsustada, et liikmesriigi kohtu järeldus selle kohta, et tema menetluses olevad nõuded on suunatud eri isikute vastu, kes kõik on aidanud kaasa Euroopa Liidu kaubamärgi samale rikkumisele teatavate tegude ahelas, võib olla piisav, et põhjendada niisuguste kaaskostjate suhtes esitatud hagi allumist vastavale kohtule määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 alusel.
65.
Järelikult on Euroopa Kohtu väljakujunenud kohtupraktika kohaselt liikmesriigi kohtu ülesanne hinnata hagejast äriühingu väidetud erinevaid faktilisi asjaolusid. (
52
) Sellega seoses tuleks ühelt poolt märkida, et kohtualluvuse tuvastamise etapis ei tuleks kontrollida asja sisu või siis peab see toimuma väga piiratud ulatuses.
66.
Teiselt poolt peab kohus, kellele hagi esitati, tagama, et määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 kohaldamine ei võimaldaks hagejal kaevata kohtusse mitu kostjat üksnes selleks, et viia üks nendest kostjatest välja tema asukoha või alalise elukoha järgse riigi kohtute alluvusest. (
53
)
67.
Seoses sellega pakub eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud küsimus sellisel kujul, nagu see on sõnastatud, (
54
) Euroopa Kohtule minu arvates võimaluse täiendada oma vastust ankurkostjaga seotud üksikasjadega.
C.
Ankurkostjaga seotud täpsustused
68.
Nende tagajärgede tõttu, mida avaldab määruse nr 1215/2012 artikli 8 punktis 1 sätestatud kohtualluvuse laiendamine teistele kostjatele, tuleb rõhutada, et nõuetevahelise tiheda seose kontrollimine, kuivõrd see teenib kohtualluvuse kuritarvitamise ohu piiramist, peaks tingimata keskenduma esmalt ankurkostja vastu suunatud nõuetele.
69.
Vastab tõele, et kuna selles määruses ei ole sätestatud tingimusi seoses ankurkostja määratlemisega, (
55
) on Euroopa Kohus otsustanud, et selleks, et välistada hageja võimalus esitada hagi mitme kostja vastu üksnes selleks, et viia üks nendest kostjatest välja tema alalise elu- või asukohajärgse riigi kohtute alluvusest, piisab sellest, et kõigi kostjate vastu esitatud nõuete vahel on tihe seos. (
56
)
70.
Samas on Euroopa Kohus ka otsustanud, et vaatamata hageja esitatud hagi tagasivõtmisele ainult kaaskostja suhtes, kelle alaline elukoht on selles liikmesriigis, kus asub kohus, allub hagi jätkuvalt sellele kohtule seoses nõuetega teiste kaaskostjate suhtes, välja arvatud juhul, kui on tõendatud, et hageja ja nimetatud kaaskostja vahel toimus kokkumäng, mille eesmärk oli luua või säilitada kunstlikult määruse nr 44/2001 artikli 6 punkti 1 kohaldamise tingimused selle hagi esitamise ajal. (
57
)
71.
Sõltumata nendest konkreetsetest asjaoludest näitavad põhikohtuasja asjaolud minu arvates, kui oluline on hoolikalt analüüsida nõudeid, mis on esitatud ankurkostja vastu, ja nõudeid, mis on esitatud kaaskostjate vastu, kui viimased on üksnes hageja valiku tõttu (
58
) jäetud ilma oma asukohta või alalise elukohaga seotud rahvusvahelise kohtualluvuse eeskirja järgimisest ja kui nad vaidlustavad enda ja ankurkostja vaheliste sidemete olemasolu kui sellise. (
59
)
72.
Kuigi käesolevas asjas ei tekita see, et asi allub rahvusvahelise kohtualluvuse järgi eelotsusetaotluse esitanud kohtule, Saksamaal mingeid raskusi, kuna selle Saksa äriühingu, kes on toodete edasimüüja selles liikmesriigis, registrijärgne asukoht on ühel liidumaal ja selle ankurkostjast juhi alaline elukoht on teisel liidumaal, (
60
) väärib erilist tähelepanu asjaolu, et hagi on esitatud selle isiku suhtes isiklikult, mitte tema kui selle äriühingu seadusliku esindaja suhtes. Nimelt on ainuüksi see valik aluseks eelotsusetaotluse esitanud kohtu rahvusvahelisele ja territoriaalsele pädevusele.
73.
Ilmselgelt ei ole murekohaks territoriaalset kohtualluvust või kohtuvaidluste koondamist korraldavate eeskirjade kohaldamine, (
61
) mida ELi kaubamärgi määrus (
62
) ega määrus nr 1215/2012 ei käsitle, vaid tuleb rõhutada, et kohus, kellele on hagi esitatud, peab tegema kindlaks, et nõuded ankurkostja vastu põhinevad usutavatel kaalutlustel. (
63
)
74.
Illustreerivalt (
64
) võib märkida, et põhikohtuasjas märkis eelotsusetaotluse esitanud kohus seoses Saksamaal asuva äriühingu seadusliku esindajaga, kelle alaline elukoht on kohtu asukohariigis, ainult oma eelotsuse küsimuses, et tema suhtes „on samuti esitatud rikkumise nõue“.
75.
See oluline teave õigustab minu arvates seda, et kostjaks oleva äriühingu seadusliku esindaja rolli tuleks juba hagiavalduse esitamisel piisavalt põhjendada, kui tavapärasest erinevalt nõuab kolmas isik nii asjaomase õiguse rikkumise lõpetamise ja keelamise kui ka hüvitise nõude raames seadusliku esindaja
isikliku vastutuse kohaldamist. (
65
)
76.
Sellise selgituse puudumisel oleks minu arvates õigustatud kaaluda, millistel tingimustel õigustab tõrgeteta õigusemõistmine rahvusvahelise kohtualluvuse eeskirjade laiendamist äriühingu juhi isikliku alalise elukoha alusel nõuetele teise äriühingu ja selle juhi vastu, kes on kostja nii tema seadusliku esindajana kui ka isiklikult, kuid kelle registreeritud asukoht ja alaline elukoht on teises liikmesriigis.
77.
Sellistes ühtse ELi kaubamärgi rikkumist käsitlevates menetlustes tundub mulle, et praktikas on mõeldav, et kohus, kelle poole pöördutakse, peaks hagiavalduse esitamise ajal tegema kindlaks, et see sisaldab tõendeid selle kohta, et rahvusvahelise kohtualluvuse valik on põhjendatud äriühingu seadusliku esindaja isikliku osalemisega rikkumises, esitades tõendeid kas selle kaubamärgiga identse või sellega sarnase tähise kasutamise kohta ärilises kontekstis (või selle kohta, et ei võetud meetmeid rikkumise ärahoidmiseks (
66
) või lõpetamiseks) või selle kohta, et ankurkostja osales rikkumises, millest teadmist oli mõistlik eeldada. (
67
)
78.
Seevastu tundub mulle, et nõuda hagejalt oma kohtualluvuse valiku kindlaksmääramist, uurides, kes on kaitstud Euroopa Liidu kaubamärgi omaniku õiguste rikkumise algataja, läheb kaugemale kui pelgalt ab initio kontrollimine, et määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 kohaldamise tingimused on kunstlikult loodud.
79.
Tõsi, selline võimalus võiks tugineda analoogia alusel kaubamärgiõiguses Euroopa Kohtu kohtuotsusele Nintendo määruse nr 864/2007 artikli 8 punkti 2 (
68
) alusel kohaldatava õiguse kindlaksmääramise kohta, mis on vajalik, kui hageja esitatud hagi on seotud eri liikmesriikides toime pandud eri rikkumistega. (
69
) Euroopa Kohus otsustas, et kohus, kelle poole pöörduti, peab hindama kostja käitumist tervikuna, et määrata kindlaks koht, kus algne rikkumine, mis andis alust vaidlustatud käitumiseks, toime pandi või võidakse toime panna. (
70
)
80.
Samas on Euroopa Kohus sedastanud, et kohtualluvuse normide tõlgendamine ei ole seotud kahju hüvitamise hagide suhtes kohaldatavat õigust käsitlevate sätete tõlgendamisega. (
71
)
81.
Lisaks sellele paneks hagejale hagi esitamise etapis pandav kohustus uurida, kes algatas väidetavate rikkumiste ahela, talle liiga raske tõendamiskoormuse ja ohustaks ELi kaubamärgi määruse eesmärki, milleks on ELi kaubamärgi omaniku õiguste kaitsmine, raamistikus, mis võib olla väga lai, sõltuvalt kõnealuse omaniku menetluslikust valikust. (
72
)
82.
Sellest tulenevalt teen Euroopa Kohtule ettepaneku lisada liikmesriigi kohtule antavale vastusele, et liikmesriigi kohtu ülesanne on kontrollida ka neid asjaolusid, mis võimaldasid hagi esitamise ajal teha kindlaks Saksa äriühingu juhi osalemise väidetavates tegudes, mis viivad tema isikliku vastutuseni.
V. Ettepanek
83.
Esitatud põhjendusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Oberlandesgericht Düsseldorfi (liidumaa kõrgeim üldkohus Düsseldorfis, Saksamaa) eelotsuse küsimustele järgmiselt:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määruse (EL) nr 1215/2012 kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades artikli 8 punkti 1 koostoimes Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. juuni 2017. aasta määruse (EL) 2017/1001 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta artikliga 122
tuleb tõlgendada nii, et
mitme kostja vastu, kelle asukoht või alaline elukoht on eri liikmesriikides, võib esitada ELi kaubamärgi omaniku algatatud rikkumismenetluses hagi ühe kostja elukohajärgsele kohtule, kui kostjad on väidetavalt sisuliselt ühtmoodi rikkunud selle kaubamärgiga tagatavaid õigusi iga oma teoga tarneahelas. Vastuoluliste kohtulahendite ohu olemasolu juhul, kui kohtuasju menetletakse eraldi, peab kõiki kohtutoimiku asjaolusid arvesse võttes hindama kohus, kellele hagi esitati.
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
2
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2012. aasta määrus kohtualluvuse ning kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise kohta tsiviil- ja kaubandusasjades (ELT 2012, L 351, lk 1).
(
3
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. juuni 2017. aasta määrus Euroopa Liidu kaubamärgi kohta (ELT 2017, L 154, lk 1, edaspidi „ELi kaubamärgi määrus“).
(
4
)	19. septembril 2018, nagu on täpsustatud eelotsusetaotluse esitanud kohtu edastatud Landgericht Düsseldorfi (Düsseldorfi esimese astme kohus, Saksamaa) kohtuotsuses. Määrus nr 1215/2012 on seega kohaldatav selle artikli 66 kohaselt. Vt sellega seoses kohtuotsus AMS Neve jt (C‑172/18, edaspidi „kohtuotsus AMS Neve jt, EU:C:2019:674, punktid 34 ja 36 ning seal viidatud kohtupraktika).
(
5
)	Eelotsusetaotluse esitanud kohus märkis, et äriühing Beverage City & Lifestyle ja selle juht MJ võtsid oma esialgse apellatsioonkaebuse tagasi.
(
6
)	C‑24/16 ja C‑25/16, edaspidi „kohtuotsus Nintendo, EU:C:2017:724.
(
7
)	See mõiste viitab ainsale kaaskostjale, kelle alaline elukoht põhjendab allumist asjaomasele kohtule. Vt selle mõiste varasema kasutamise kohta kohtujurist Jääskineni ettepanek kohtuasjas CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2014:2443, punkt 56).
(
8
)	Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määrus kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil‑ ja kaubandusasjades (EÜT 2001, L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/04, lk 42).
(
9
)	Vt 30. juuni 2022. aasta kohtuotsus Allianz Elementar Versicherung (C‑652/20, EU:C:2022:514, punkt 20 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
10
)	Nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määrus ühenduse kaubamärgi kohta (ELT 2009, L 78, lk 1).
(
11
)	Asjaomastest määrustest ajaloolise ülevaate saamiseks alates ühenduse kaubamärgi loomisest nõukogu 20. detsembri 1993. aasta määrusega (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT 1994, L 11, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146) vt kohtuotsus AMS Neve jt (punkt 3).
(
12
)	Vt kohtuotsus AMS Neve jt (punkt 34 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
13
)	See valik mõjutab ELi kaubamärkide kohtu, kellele hagi on esitatud, kohtualluvuse ulatust. ELi kaubamärgi määruse artikli 126 lõike 1 punktis a on sätestatud, et ELi kaubamärgi kohus on pädev tegema otsuseid liikmesriigi territooriumil toime pandud rikkumiste või rikkumiste ohu kohta. Vt analoogia alusel ühenduse disainilahenduste kohtu pädevuse kohta määrata rikkumise eest karistamiseks vajalikud meetmed kogu liidu territooriumil, ja seejuures mitte ainult kahju osas, mis on kantud kohas, mis on tema pädevuse aluseks ankurkostja elukoha tõttu, kohtuotsus Nintendo (punktid 61–67).
(
14
)	Selles lõikes sätestatud kohtualluvuse alternatiivse laadi kohta vt kohtuotsus AMS Neve jt (punkt 41), mis käsitleb määruse nr 207/2009 samaväärseid sätteid, mis on kodifitseeritud ELi kaubamärgi määruses. See menetluslik valik määrab kindlaks ELi kaubamärgi kohtu territoriaalse pädevuse ulatuse, kuna see piirdub vastavalt ELi kaubamärgi määruse artikli 126 lõikele 2 üksnes selle liikmesriigi territooriumil toime pandud toimingute või nende ohuga, kus nimetatud kohus asub. Vt seoses samaväärsete sätetega kohtuotsus AMS Neve jt (punkt 40).
(
15
)	Vt 5. juuni 2014. aasta kohtuotsus Coty Germany (C‑360/12, EU:C:2014:1318, punkt 36).
(
16
)	Ei ELi kaubamärgi määruse artikli 122 lõige 2 ega ükski teine selle määruse säte ei viita sellele artiklile ega selles sisalduvale kohtualluvuse eeskirjale. Nagu tuleneb selle määruse artikli 122 lõikest 1, on määruse nr 1215/2012 kohaldamine seal sätestatud välistuse puudumisel subsidiaarne. Sama kehtib nõukogu 12. detsembri 2001. aasta määruse (EÜ) nr 6/2002 ühenduse disainilahenduse kohta (EÜT 2002, L 3, lk 1; ELT eriväljaanne 13/27, lk 142) kohta tulenevalt selle määruse artiklist 79. Lisaks sellele tuleb märkida, et kuigi määruse nr 1215/2012 eesmärk on kehtestada üldine raamistik, sisaldab see siiski olulist erandit seoses intellektuaalomandiga. Kõnealuse määruse artikli 24 punktis 4 on nimelt sätestatud erandliku kohtualluvuse eeskiri juhul, kui intellektuaalomandi õiguse kehtivus vaidlustatakse hagi või vastuväite abil. ELi kaubamärgi määrus sisaldab siiski sellega seotud erisätteid: artiklis 127 on sätestatud ELi kaubamärgi kehtivuse presumptsioon, välja arvatud juhul, kui selle kehtivus vaidlustatakse vastuhagiga artiklis 128 sätestatud tingimustel.
(
17
)	Vt seoses selle nõudega 27. oktoobri 1998. aasta kohtuotsus Réunion européenne jt (C‑51/97, EU:C:1998:509, punktid 44–46). Lisaks sellele peab kõigi kostjate alaline elukoht olema liidus (vt 11. aprilli 2013. aasta kohtuotsus Sapir jt (C‑645/11, EU:C:2013:228, punkt 52)). Märgin, et 30. oktoobril 2007 Luganos allkirjastatud tsiviil- ja kaubandusasjade kohtualluvuse ning neid käsitlevate kohtuotsuste tunnustamise ja täitmise konventsiooni, mis on ühenduse nimel heaks kiidetud nõukogu 27. novembri 2008. aasta otsusega 2009/430/EÜ (ELT 2009, L 147, lk 1), nn Lugano II konventsiooni artikli 6 punkt 1 sisaldab samaväärset sätet.
(
18
)	See määratlus püsib vaatamata menetluse arengule. Tema, või nagu käesoleval juhul, tema esindatava äriühingu esitatud esialgse apellatsioonkaebuse tagasivõtmine (vt käesoleva ettepaneku joonealune märkus 5) ei mõjuta vajadust kontrollida, kas hagi esitamise ajal oli nende vahel tihe seos. Vt menetluse staadiumi kohta, kus tuleb hinnata sellise nõuete vahelise seose olemasolu, 21. mai 2015. aasta kohtuotsus CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, edaspidi „kohtuotsus CDC Hydrogen Peroxide, EU:C:2015:335, punktid 28 ja 29), ning kohtujurist Jääskineni ettepanek kohtuasjas CDC Hydrogen Peroxide (C‑352/13, EU:C:2014:2443, punktid 78 ja 79). Euroopa Kohus on varem otsustanud 13. juuli 2006. aasta kohtuotsuses Reisch Montage (C‑103/05, EU:C:2006:471, punktid 27 ja 33), et liikmesriikide riigisisene õigus, mille kohaselt hagi kaaskostja vastu on vastuvõetamatu, ei mõjuta määruse nr 44/2001 artikli 6 lõike 1, nüüd määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 kohaldamist. Vt ka ELi kaubamärgi kohtu pädevuse kohta, kes peab lahendama õiguste rikkumist käsitleva hagi seoses ELi kaubamärgiga, mille kehtivus on vaidlustatud selle kaubamärgi kehtetuks tunnistamise nõudes esitatud vastuhagis, ja kellele selle kaubamärgi kehtivuse üle otsustamine endiselt allub, vaatamata põhihagi tagasivõtmisele, 13. oktoobri 2022. aasta otsus Gemeinde Bodman-Ludwigshafen (C‑256/21, EU:C:2022:786, punktid 55 ja 58) ning kohtujurist Pitruzzella ettepanek kohtuasjas Gemeinde Bodman-Ludwigshafen (C‑256/21, EU:C:2022:366, punktid 66–73), üksikasjalik ülevaade, mis juhtudel kohaldatakse perpetuatio fori põhimõtet.
(
19
)	189/87, EU:C:1988:459. Vt õigusloome ajaloo kohta 11. oktoobri 2007. aasta kohtuotsus Freeport (C‑98/06, EU:C:2007:595, punkt 53).
(
20
)	Vt selle määruse põhjendus 26.
(
21
)	Vt määruse nr 1215/2012 põhjendus 21. Samuti on tegemist otsuste täitmise tagamisega. Vt selle kohta kõnealuse määruse artikli 45 lõike 1 punkt c, mis näeb ette, et kohtuotsuse tunnustamisest keeldutakse huvitatud isiku taotlusel, kui kohtuotsus on vastuolus kohtuotsusega, mis on tehtud samade poolte vahel taotluse saanud liikmesriigis.
(
22
)	Vt 11. oktoobri 2007. aasta kohtuotsus Freeport (C‑98/06, EU:C:2007:595, punkt 35), 1. detsembri 2011. aasta kohtuotsus Painer (C‑145/10, EU:C:2011:798, punkt 74), 12. juuli 2012. aasta kohtuotsus Solvay (C‑616/10, edaspidi „kohtuotsus Solvay, EU:C:2012:445, punkt 21), 11. aprilli 2013. aasta kohtuotsus Sapir jt (C‑645/11, EU:C:2013:228, punkt 41) ning kohtuotsus CDC Hydrogen Peroxide (punkt 18).
(
23
)	Vt eelkõige kohtuotsus Solvay (punkt 23). Lisaks sellele sedastas Euroopa Kohus 13. juuli 2006. aasta kohtuotsuses Roche Nederland jt (C‑539/03, EU:C:2006:458, punkt 26): „selleks, et otsuseid saaks pidada vasturääkivaks, [ei piisa] erinevustest vaidluse lahenduses, vaid erinevus peab esinema ka sama faktilise ja õigusliku olukorra puhul“. Tegelikult on praktikas taotluse esitamise etapis seda tegurit raskem hinnata kui sama faktilist ja õiguslikku olukorda.
(
24
)	Vt eelkõige kohtuotsus CDC Hydrogen Peroxide (punkt 20 ja seal viidatud kohtupraktika) ning kohtuotsus Nintendo (punkt 45).
(
25
)	See kohtuotsus on kooskõlas Euroopa Kohtu praktikaga määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkti 1 kohaldamise kohta teatavates vaidlustes, mis on seotud patente, konkurentsi ja disainilahendusi või mudeleid käsitlevate ELi õigusaktide rikkumistega. Kõnealuses kohtupraktikas on võetud arvesse intellektuaalomandit käsitlevate määruste eripära, mille eesmärk on korraldada selle kõigile kergesti ligipääsetava immateriaalse vara ainuõiguslik kaitse. Vt selle kohta Kur, A., ja Maunsbach, U., „Choice of law and Intellectual Property Rights“, Oslo Law Review, 2019, 6. kd, nr 1, lk 43–61, eelkõige lk 44. Lisaks sellele tugineb Euroopa Kohtu otsuste areng kohtumenetluste killustumise vältimist taotleva liidu õigusega pakutava kaitse tasemele (vt selle kohta Georgakoudi, N., Les compétences exclusives en matière civile et commerciale: étude de droit international privé, 9. detsembril 2021 kaitstud doktoriväitekiri, eelkõige lk 204, ning Muir Watt, H., Hashiguchi, M., Nateshan, S., ja Sturua, D., „Article 8“, kogumikus Magnus, U., ja Mankowski, P., European Commentaries on Private International Law, Brussels Ibis Regulation, 2. trükk, Otto Schmidt, Köln, 2023, lk 359–392, eelkõige punkt 1 (lk 361), punkt 3 (lk 362) ja punkt 4 (lk 363)). Intellektuaalomandi materiaalõiguse ühtlustamise ajaloo kohta vt Kur, A., ja Maunsbach, U., op. cit., lk 50 ja 51.
(
26
)	Vt kohtuotsus Nintendo (punkt 49).
(
27
)	C‑539/03, EU:C:2006:458.
(
28
)	Vt kohtuotsus Nintendo (punktid 46 ja 47).
(
29
)	ELi kaubamärgi määruse artikli 17 kohaselt koostoimes sama määruse artikli 129 lõikega 2 ja artikli 130 lõikega 2, ei reguleeri nimetatud määrus teabe esitamise taotlusi, raamatupidamisaruannete esitamist ja kahju hüvitamise kohustuse kehtestamist muude meetmete või korraldustena autonoomselt, vaid kohaldatakse vastavat liikmesriigi õigust. Vt analoogia alusel kohtuotsus Nintendo (punkt 47). Samuti tuleb märkida, et õigus hüvitisele on sätestatud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/48/EÜ intellektuaalomandi õiguste jõustamise kohta (ELT 2004, L 157, lk 45) artikli 13 lõikes 1. Lisaks sellele tuleb kohaldatava õiguse osas viidata Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. juuli 2007. aasta määruse (EÜ) nr 864/2007 lepinguväliste võlasuhete suhtes kohaldatava õiguse kohta (Rooma II) (ELT 2007, L 199, lk 40) artikli 8 lõikele 2. Selle määrusega, mida kohaldatakse kõikides liikmesriikides, välja arvatud Taani Kuningriik, ühtlustatakse kollisiooninormid, mida kohaldatakse tsiviil- ja kaubandusasjades lepinguvälistele võlasuhetele, eelkõige nendele, mis tulenevad ühtsete intellektuaalomandi õiguste rikkumistest pärast 11. jaanuari 2009 (vt kõnealuse määruse artikkel 32). Mitme kostja vastu mitmes liikmesriigis toime pandud rikkumiste kohta esitatud hagi – vt kohtuotsus Nintendo (punktid 98 ja 104). Vt ka kohtuotsus AMS Neve jt (punkt 64).
(
30
)	C‑145/10, EU:C:2011:798, punkt 83.
(
31
)	Kohtujuristi kursiiv.
(
32
)	Punkt 29. Määruse nr 44/2001 artikli 6 punkti 1 kohaldamata jätmise praktiliste tagajärgede kohta vt selle kohtuotsuse punkt 28.
(
33
)	Kohtuotsus Nintendo (punkt 51). Kohtujuristi kursiiv.
(
34
)	Kohtuotsus Nintendo (punkt 51). Kohtujuristi kursiiv.
(
35
)	Kohtuotsus Nintendo (punkt 52). Kohtujuristi kursiiv.
(
36
)	Euroopa Kohus sedastas nimelt vaid, et „teine kostja toodab ja tarnib esimesele kostjale tooteid, mida viimane turustab“.
(
37
)	Vt selle kohta ELi kaubamärgi määruse artikkel 9, millest võib tuletada rikkumise mõiste, ja sellega seoses kohtuotsus AMS Neve jt (punkt 54). Mõiste „kasutamine“ kohta vt analoogia alusel kohtuotsus Nintendo (punktid 100, 103 ja 104).
(
38
)	Vt selle asjaolu kohta kohtuotsus Solvay (punkt 29).
(
39
)	Vt kohtuotsus Nintendo (punktid 50 ja 51).
(
40
)	Vt 18. mai 2017. aasta kohtuotsus Hummel Holding (C‑617/15, EU:C:2017:390, punkt 28).
(
41
)	Kohtujuristi kursiiv.
(
42
)	Vt 5. juuni 2014. aasta kohtuotsus Coty Germany (C‑360/12, EU:C:2014:1318, punktid 32, 34 ja 37) seoses selle mõistega, mis esineb määruse nr 40/94 artikli 93 lõikes 5, nüüd ELi kaubamärgi määruse artikli 125 lõige 5.
(
43
)	C‑617/15, EU:C:2017:390, punktid 25, 27 ja 28. Mõiste „ettevõte“ (établissement) kitsas tõlgendamine ei ole enam õigustatud, kuna ELi kaubamärgi määrus näeb ette, et hageja saab valida kostja asukoha või alalise elukoha ning rikkumise toimumise koha kohtu vahel. Lisaks ei ole ettevõtte mõiste puhul seatud tingimuseks, et kostjaks olev äriühing oleks otseselt või kaudselt osalenud vaidluse aluseks olevate tegude toimepanemises (kõnealuse kohtuotsuse punkt 40).
(
44
)	189/87, EU:C:1988:459. Vt käesoleva ettepaneku punkt 31.
(
45
)	Vt käesoleva ettepaneku joonealune märkus 25. Tuleb märkida, et ei ole vajadust viidata hilisematele kohtuotsustele, mis on tehtud ühenduse disainilahenduste rikkumiste puhul (kohtuotsus AMS Neve jt ning 3. märtsi 2022. aasta kohtuotsus Acacia (C‑421/20, EU:C:2022:152)), kuna need hagid esitati selle liikmesriigi kohtusse, kelle territooriumil rikkumine toime pandi. Vt selle alternatiivse kohtualluvuse kriteeriumi kohta ELi kaubamärgiga seotud asjades käesoleva ettepaneku joonealune märkus 14.
(
46
)	Vt kohtuotsus CDC Hydrogen Peroxide (punktid 16 ja 23–25) ning 15. juuli 2021. aasta kohtuotsus Volvo jt (C‑30/20, EU:C:2021:604, punktid 39–42).
(
47
)	Määruse nr 1215/2012 põhjenduse 16 kohaselt on selle määruse eesmärk lisada lisaks kostja asukoha või alalise elukoha järgsele kohtualluvusele ka muid aluseid, mis toetuksid tihedale seosele kohtu ja vastava kohtuvaidluse vahel või aitaksid kaasa tõrgeteta õigusemõistmisele. Vt seoses määrusega nr 44/2001 kohtuotsus Solvay (punkt 19 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
48
)	Vt määruse nr 1215/2012 põhjendus 15.
(
49
)	Vt võrdluseks Cour de cassationi (Prantsusmaa kassatsioonikohus) 1. tsiviilkolleegiumi 4. juuli 2018. aasta kohtuotsus (nr 17-19.384), viidatud Muir Watt, H., Hashiguchi, M., Nateshan, S., ja Sturua, D., op. cit., joonealune märkus 39 (lk 372). See kohus otsustas, et nõuetevaheline seos on olemas, kui kinnisvaratehingu kontekstis on tuvastatud teatavatele kaaskostjatele, sealhulgas ankurkostjale omistatud tegude omavaheline seotus, nende suhted, samuti nende vastavad rollid ja kahe kostja vastutus.
(
50
)	Siinkohal käsitletavaks eelduseks on, et kostjad kasutavad kaubamärki samamoodi. Seetõttu tundub ebatõenäoline, et kostja ei ole teadlik oma kaaskostjate rikkumistest. Selle kohta, millistel tingimustel rikkuja tõenäoliselt teab, et sama liikmesriigi õigust on rikutud, vt Heinze, C., ja Warmuth, C., „Intellectual property and the Brussels Ibis Regulation“, teoses Mankowski, P., Research Handbook on the Brussels Ibis Regulation, Edward Elgar Publishing, Cheltenham, 2020, lk 147–171, eelkõige lk 167, kättesaadav veebiaadressil https://www.elgaronline.com/display/edcoll/9781788110785/9781788110785.00011.xml.
(
51
)	Vt sellega seoses kohtuotsus AMS Neve jt (punktid 47 ja 54).
(
52
)	Vt käesoleva ettepaneku joonealune märkus 23 ja kohtuotsus Nintendo (punkt 52).
(
53
)	Vt eelkõige kohtuotsus CDC Hydrogen Peroxide (punktid 27–29 ja 31 ning seal viidatud kohtupraktika).
(
54
)	Vt käesoleva ettepaneku punktid 18 ja 74.
(
55
)	Lisaks sellele ei ole kehtestatud kaaskostjate või nõuete vahelist hierarhiat. Õiguskirjanduses esitatud rangemat lähenemist soosivate ettepanekute kohta vt Siaplaouras, P., „Article 8“, teoses Requejo Isidro, M., Brussells I bis: A Commentary on Regulation (EU) no 1215/2012, Edward Elgar Publishing, Cheltenham, 2022, lk 166–190, eelkõige punkt 8.17, joonealune märkus 45 (lk 172), ning Gaudemet-Tallon, H., ja Ancel, M.-E., Compétence et exécution des jugements en Europe, Règlements 44/2001 et 1215/2012, Conventions de Bruxelles (1968) et de Lugano (1998 et 2007), 6. trükk, Librairie générale de droit et de jurisprudence, collection „Droit des affaires“, Pariis, 2018, joonealune märkus 46 (lk 395).
(
56
)	Vt 11. oktoobri 2007. aasta kohtuotsus Freeport (C‑98/06, EU:C:2007:595, punktid 52–54 ja seal viidatud kohtupraktika). Selle kohtuotsuse ulatuse kohta vt Siaplaouras, P., op. cit., punktid 8.37–8.39 (lk 177 ja 178). Vt võrdluseks määruse nr 1215/2012 artikli 8 punkt 2, mille kohaselt võib isiku vastu, kelle asukoht või alaline elukoht on liikmesriigis, esitada hagi ka „kolmanda isikuna tagatist või garantiid puudutava nõude või muu kolmandate isikute osalusega menetluse puhul kohtusse, kus menetletakse põhihagi, välja arvatud juhul, kui hagi on esitatud üksnes selleks, et viia isik välja selle kohtu alluvusest, kes oleks tema asjas pädev“ (kohtujuristi kursiiv).
(
57
)	Vt kohtuotsus CDC Hydrogen Peroxide (punkt 33). Pooltevahelise kokkumängu tõendamise nõude kohta vt selle kohtuotsuse punkt 32. Lisaks sellele on osa autoreid märkinud Euroopa Kohtu kohtupraktika muutust. Vt selle kohta kommentaari Siaplaouras, P., op. cit., punkt 8.40 (lk 178).
(
58
)	Vt selle kohta Muir Watt, H., Hashiguchi, M., Nateshan, S., ja Sturua, D., op. cit., punkt 22 (lk 371).
(
59
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 14.
(
60
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 11.
(
61
)	Vt 30. juuni 2022. aasta kohtuotsus Allianz Elementar Versicherung (C‑652/20, EU:C:2022:514, punkt 39 ja seal viidatud kohtupraktika). Sellega seoses tuleb märkida, et sarnaselt määruse nr 1215/2012 artikliga 4 on ELi kaubamärgi määruse artikli 125 lõikes 1 määratud selle liikmesriigi kohtud, kus on kostja alaline elukoht.
(
62
)	ELi kaubamärgi määruse artikli 123 lõikes 1 on sätestatud ainult see, et „[l]iikmesriigid määravad oma territooriumil võimalikult väikese arvu siseriiklikke esimese ja teise astme kohtuid, kes täidavad neile käesoleva määrusega pandud ülesandeid“.
(
63
)	Kooskõlas Euroopa Kohtu otsustega seoses 11. oktoobri 2007. aasta kohtuotsusega Freeport (C‑98/06, EU:C:2007:595) ja 13. juuli 2006. aasta kohtuotsusega Reisch Montage (C‑103/05, EU:C:2006:471) ei ole ette nähtud, et hinnang, mille teeb kohus, kellele hagi esitati, peaks olema seotud nõuete põhjendatuse või nende vastuvõetavusega liikmesriigi õiguse alusel. Vt selle küsimusega seoses ka käesoleva ettepaneku joonealuses märkuses nr 64 osutatud kohtupraktikat.
(
64
)	Vt olukorra kohta, kus hagejad olid oma hagi aluseks võtnud asjaolu, et vaadeldav õnnetus oli tingitud helikopteri konstruktsiooni ja tootmise puudustest ja esitasid hagi kostja vastu, kes ei olnud nende kriteeriumidega kuidagi seotud, High Court of Justice’i (England & Wales), Queen’s Bench Divisioni (Commercial Court) (kõrge kohus, Inglismaa ja Wales, kuninglik osakond (kaubanduskolleegium), Ühendkuningriik) 29. mai 2020. aasta kohtuotsus Senior Taxi Aereo Executivo LTDA & Ors vs. Agusta Westland S.p.A & Ors, kättesaadav järgmisel internetiaadressil: https://www.bailii.org/ew/cases/EWHC/Comm/2020/1348.html. Seda otsust on kommenteerinud Muir Watt, H., Hashiguchi, M., Nateshan, S., ja Sturua, D., op. cit., punkt 20 (lk 370), James, M., „Claims against anchor defendant subject to merits test under Recast Brussels Regulation (High Court)“, Practical Law UK, Thomas Reuters, 10. juuni 2020, samuti Pertoldi, A., ja Mcintosch, M., „High Court holds claim against anchor defendant must satisfy merits test if it is to be used to establish jurisdiction against co-defendants under recast Brussels Regulation“, kättesaadav järgmisel internetiaadressil: https://hsfnotes.com/litigation/2020/06/30/high-court-holds-claim-against-anchor-defendant-must-satisfy-merits-test-if-it-is-to-be-used-to-establish-jurisdiction-against-co-defendants-under-recast-brussels-regulation/. Vt ka Cour de cassationi (kassatsioonikohus) kaubanduskoja 26. veebruari 2020. aasta kohtuotsus (nr 18-21.144), viidatud Muir Watt, H., Hashiguchi, M., Nateshan, S., ja Sturua, D., op. cit., punkt 19 (lk 369), milles see kohus rahuldas kassatsioonkaebuse ja tühistas Cour d’appel de Paris’ (Pariisi apellatsioonikohus, Prantsusmaa) 5. juuni 2018. aasta otsuse määruse nr 1215/2012 artikli 4 lõike 1 ja artikli 8 punkti 1 alusel põhjendusega, et ühe menetlusosalise vastu ei olnud esitatud ühtegi nõuet.
(
65
)	Mulle teadaolevalt ei ole Euroopa Kohus sellise olukorraga kokku puutunud. Mõiste „häirija“ kohta, mis võimaldab Saksa õiguses taotleda juhi vastutuse kohaldamist, vt 22. juuni 2021. aasta kohtuotsus YouTube ja Cyando (C‑682/18 ja C‑683/18, EU:C:2021:503, punktid 120–123). Sellisel juhul saab tema vastu esitada vaid hagi asjaomase õiguse rikkumise lõpetamiseks ja keelamiseks.
(
66
)	Vt analoogia alusel 23. märtsi 2010. aasta kohtuotsus Google France ja Google (C‑236/08–C‑238/08, EU:C:2010:159, punkt 120).
(
67
)	Vt selle kohta direktiivi 2004/48 artikli 13 lõige 1.
(
68
)	Selle sätte kohaselt: „[ü]henduse ühtse intellektuaalomandi õiguse rikkumisest tuleneva lepinguvälise võlasuhte suhtes kohaldatakse nendes küsimustes, mis ei ole reguleeritud asjakohase ühenduse õigusaktiga, selle riigi õigust, kus rikkumine toime pandi“.
(
69
)	Vt Euroopa Kohtu tõlgenduse kokkuvõtte kohta 3. märtsi 2022. aasta kohtuotsus Acacia (C‑421/20, EU:C:2022:152, punkt 48) ning seoses selle tõlgenduse kohaldamata jätmisega, kui kaitstud õiguse omanik otsustab esitada konkreetselt sihitud hagi ühes liikmesriigis toime pandud rikkumiste eest; sama kohtuotsuse punkt 49.
(
70
)	Vt kohtuotsus Nintendo (punkt 103).
(
71
)	Vt kohtuotsus AMS Neve jt (punktid 63 ja 64).
(
72
)	Vt võrdlusena kohtuotsus AMS Neve jt ja 3. märtsi 2022. aasta kohtuotsus Acacia (C‑421/20, EU:C:2022:152).