62010CC0551
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
JANA MAZÁKA,
predstavljeni 6. marca 2012 (
1
)
Zadeva C-551/10 P
Éditions Odile Jacob SAS
proti
Evropski komisiji
„Pritožba — Konkurenca — Koncentracije — Založništvo v francoskem jeziku — Uredba (EGS) št. 4064/89 — Kršitev člena 3 — Zloraba pooblastil — Pomanjkljiva obrazložitev — Načela pravne varnosti, varstva legitimnih pričakovanj in enakosti — Ocena prevladujočega položaja — Ustreznost obveznosti“
I – Uvod
1.
Družba Éditions Odile Jacob SAS (v nadaljevanju: pritožnica) s svojo pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Splošnega sodišča z dne 13. septembra 2010 v zadevi Éditions Jacob proti Komisiji, T-279/04 (v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je to sodišče zavrnilo njeno tožbo za razglasitev ničnosti Odločbe Komisije z dne 7. januarja 2004 o razglasitvi združljivosti koncentracije s skupnim trgom in delovanjem Sporazuma EGP (zadeva št. COMP/M.2978 – Lagardère/Natexis/VUP) (
2
) (v nadaljevanju: sporna odločba).
II – Dejansko stanje spora
2.
V točkah od 1 do 59 izpodbijane sodbe je zelo podrobno naveden dejanski okvir obravnavane pritožbe. Zato bom omenil le nekaj bistvenih dejstev za kratko razlago bistva te pritožbe. Družba Vivendi Universal SA (v nadaljevanju: VU) se je 25. septembra 2002 odločila prodati založniška sredstva (v nadaljevanju: ciljna sredstva), ki jih ima v Evropi njena odvisna družba Vivendi Universal Publishing SA (v nadaljevanju: VUP). Družba Lagardère SCA (v nadaljevanju: Lagardère) je izrazila svoj interes za nakup zadevnih sredstev. Ker pa je družba VU želela hitro prodajo in hitro plačilo, se je izkazalo, da te želje ni bilo mogoče uresničiti, saj je bilo treba pridobiti predhodno dovoljenje za prodajo od pristojnih organov za varstvo konkurence. Zato je družba Lagardère predlagala družbi Natexis Banques Populaires SA (v nadaljevanju: NBP), naj deluje v njenem imenu, tako da s pomočjo v ta namen ustanovljene odvisne družbe od družbe VUP odkupi ciljna sredstva, ki naj jih ima začasno v lasti, nato pa jih proda družbi Lagardère, ko bo slednja pridobila dovoljenje za tak nakup.
3.
Družba Investima 10 SAS (v nadaljevanju: Investima 10), v 100-odstotni lasti družbe Ecrinvest 4 SA (v nadaljevanju: Ecrinvest 4), ki je v 100-odstotni lasti družbe Segex Sarl (v nadaljevanju: Segex), ta pa je v 100-odstotni lasti družbe NBP, je 3. decembra 2002 v korist družbe VUP podpisala zavezo o nakupu ciljnih sredstev. Družbi Segex in Ecrinvest 4 sta istega dne z družbo Lagardère sklenili pogodbo o prodaji (v nadaljevanju: pogodba o prodaji), ki bi slednji omogočila, da prek družbe Ecrinvest 4 kupi celotni delniški kapital v družbi Investima 10. Pogodba o prodaji je določala, da mora biti prenos delnic v družbi Ecrinvest 4 na družbo Lagardère opravljen, potem ko bo družba Lagardère pridobila dovoljenje od ustreznih organov za varstvo konkurence za nakup družbe Ecrinvest 4. V skladu s pogodbo o prodaji je družba Lagardère 3. decembra 2002 med drugim plačala družbi Segex kupnino za delnice. Družba Lagardère se je zavezala, da bo družbam Segex, Ecrinvest 4 in Investima 10 poravnala morebitno škodo, nastalo v zvezi z izvajanjem pogodbe o prodaji. Družba Lagardère je 10. decembra 2002 Komisiji priglasila nakup ciljnih sredstev. Družba VUP je 20. decembra 2002 sprejela zavezo družbe Investima 10 o nakupu in ta je istega dne z družbo VUP sklenila pogodbo o nakupu ciljnih sredstev.
4.
Družba Lagardère je 14. aprila 2003 Komisiji v skladu s členom 4(1) Uredbe Sveta (EGS) št. 4064/89 z dne 21. decembra 1989 o nadzoru koncentracij podjetij (
3
) priglasila svoj načrtovani nakup ciljnih sredstev. Komisija je 5. junija 2003 ugotovila, da v zvezi s priglašeno koncentracijo obstaja resen dvom o njeni združljivosti s skupnim trgom, in je v skladu s členom 6(1)(c) Uredbe št. 4064/89 uvedla nadzor druge faze glede priglašene koncentracije.
5.
Družba Investima 10 je 14. oktobra 2003 postala družba Editis SA (v nadaljevanju: Editis).
6.
Komisija je 7. januarja 2004 sprejela sporno odločbo o odobritvi koncentracije, ki je pogojena s spoštovanjem zavez. V skladu s temi zavezami je morala družba Lagardère prodati sredstva, ki obsegajo približno 60 % do 70 % njenega svetovnega prometa in 70 % do 80 % prometa družbe VUP na francosko govorečih trgih, na katere vpliva koncentracija. Komisija je menila, da bi zaveze, ki jih je dala družba Lagardère, odpravile skoraj vsa horizontalna prekrivanja med dejavnostmi strank v koncentraciji na vseh zadevnih francosko govorečih trgih, na katerih je transakcija ustvarila ali krepila prevladujoči položaj. Komisija je menila, da bi v primeru prodaje enemu kupcu dane zaveze odpravile večino vertikalnih in konglomeratnih učinkov, obravnavanih v sporni odločbi, ki izhajajo iz celotne velikosti združenega subjekta na področju knjigotrštva v francoskem jeziku in ki prispevajo k ustvarjanju ali krepitvi prevladujočih položajev na zadevnih trgih. Sporna odločba zaključuje, da glede na zaveze, ki jih je dala družba Lagardère, koncentracija ne bo ustvarjala ali krepila prevladujočega položaja združenega subjekta na skupnem trgu. Komisija je tako pod pogojem, da bodo zaveze, ki jih je dala družba Lagardère, izpolnjene v skladu s členoma 2(2) in 8(2) Uredbe št. 4064/89, odločila, da je bila pridobitev izključnega nadzora družbe Lagardère v skladu s členom 3(1)(b) te uredbe nad založniškimi sredstvi družbe VUP v Evropi in Latinski Ameriki, razen v Braziliji, združljiva s skupnim trgom in Sporazumom o evropskem gospodarskem prostoru (v nadaljevanju: Sporazum EGP).
7.
Družbi Lagardère in Wendel Investissements SA (v nadaljevanju: Wendel) sta se 28. maja 2004 dogovorili glede osnutka sporazuma, v skladu s katerim bi družba Wendel kupila sredstva, ki jih je morala prodati družba Lagardère v skladu z zavezami. Družba Lagardère je z dopisom z dne 4. junija 2004 Komisiji predlagala, naj potrdi družbo Wendel kot kupca zadevnih sredstev.
8.
Pritožnica je 8. julija 2004 vložila tožbo proti Komisiji na Sodišču prve stopnje (zdaj Splošno sodišče), registrirano kot zadeva T-279/04, za razglasitev ničnosti sporne odločbe. Splošno sodišče je z izpodbijano sodbo v celoti zavrnilo tožbo za razglasitev ničnosti sporne odločbe.
III – Pritožba
9.
Pritožnica v podporo pritožbi navaja štiri pritožbene razloge.
A – Prvi pritožbeni razlog: kršitev člena 3 Uredbe št. 4064/89
1. Postopek pred Splošnim sodiščem
10.
Pritožnica je s prvim tožbenim razlogom pred Splošnim sodiščem zatrjevala, da je sporna odločba nakup ciljnih sredstev, ki ga je izvedla družba NBP, nepravilno opredelila kot nakup sredstev za nadaljnjo prodajo v skladu s členom 3(5)(a) Uredbe št. 4064/89, namesto da bi ta nakup opredelila kot koncentracijo, s katero je družba Lagardère pridobila izključni nadzor nad ciljnimi sredstvi prek družbe NBP oziroma sta družbi Lagardère in NBP pridobili skupni nadzor nad temi sredstvi. Pritožnica je na prvi stopnji prav tako trdila, da nakup ciljnih sredstev, ki ga je izvedla družba Investima 10, ni bil v skladu z nobenim od kumulativnih pogojev iz člena 3(5)(a) Uredbe št. 4064/89 in da je zato posel začasnega nakupa ciljnih sredstev omogočil družbi Lagardère izvajanje odločilnega vpliva na ta sredstva od decembra 2002 do njihove prodaje družbi Wendel 30. septembra 2004.
11.
Splošno sodišče je ugotovilo, da čeprav nakup ciljnih sredstev, ki ga je izvedla družba Investima 10, ne izpolnjuje vseh pogojev iz člena 3(5)(a) Uredbe št. 4064/89, to še ne pomeni, da je treba v skladu s členom 3(1)(b) te uredbe ta nakup opredeliti, kot da družba Lagardère pridobi izključni nadzor ali pa da družbi Lagardère in NBP (
4
) pridobita skupni nadzor nad temi sredstvi. Splošno sodišče je nato ugotovilo, da posel začasnega nakupa ni omogočil izvajanja odločilnega vpliva na ciljna sredstva družbi Lagardère od decembra 2002 oziroma družbama Lagardère in NBP od tega datuma v skladu s členom 3(3) Uredbe št. 4064/89. (
5
) Splošno sodišče je zaradi celovitosti prav tako navedlo, da čeprav je posel začasnega nakupa, kot je trdila pritožnica, družbi Lagardère sami ali z družbo NBP od decembra 2002 omogočil izvajanje nadzora nad ciljnimi sredstvi v skladu s členom 3(1)(b) Uredbe št. 4064/89 in je bila tako koncentracija izvedena pred priglasitvijo, ta okoliščina ne bi vplivala na zakonitost sporne odločbe. (
6
)
2. Trditve
12.
Prvi pritožbeni razlog je razdeljen na dva dela.
13.
Prvič, po mnenju pritožnice naj Splošno sodišče pri ločenem preverjanju posla začasnega nakupa brez upoštevanja celotnega pravnega konstrukta, ki je privedel do tega, da je družba Lagardère prevzela nadzor nad ciljnimi sredstvi, ne bi upoštevalo cilja nadzora koncentracij in konkurenčnega prava na splošno, ki je, kot je potrdila sodba v zadevi Cementbouw Handel & Industrie proti Komisiji, (
7
) ugotovitev gospodarske stvarnosti, ki je v ozadju transakcij. Splošno sodišče je prav tako z neupoštevanjem cilja nadzora koncentracij in lastne sodne prakse v zvezi s kompleksnimi transakcijami ustvarilo novo izjemo, ki je širša od tiste iz člena 3(5) Uredbe št. 4064/89. Še več, Splošno sodišče je s tem, da je – ne glede na to, katero podjetje je kot fiduciar zadolženo za prevzem premoženja – dovolilo take posle začasnega nakupa, namenjenega odsvojitvi, in s tem omogočilo, da se transakcije, ki so običajno pogojene s priglasitvijo Komisiji, izognejo nadzoru, tudi ogrozilo polni učinek člena 3(5)(a) te uredbe, ker je odpravilo zahtevo, ki se nanaša na kreditne ali finančne institucije in zahtevo glede začasne narave transakcije, navedene v tej določbi.
14.
Drugič, pritožnica meni, da je Splošno sodišče omogočilo, da s pogodbo nastane „hrambni posel“, ki se izmika nadzoru nad združevanjem. Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo, ko je okrnjeno uporabilo člena 3(3) Uredbe št. 4064/89, ker je svoje preverjanje omejilo na pogodbene dele, s tem pa sploh ni presodilo vprašanja de facto nadzora v skladu z lastno prakso Komisije, ki je potrjenena s sodbo Splošnega sodišča v zadevi Aer Lingus Group proti Komisiji. (
8
) Po mnenju pritožnice je Splošno sodišče v točki 134 izpodbijane sodbe tudi nepravilno zavrnilo trditve pritožnice glede možnosti izvajanja odločilnega vpliva, povezanega s financiranjem in prevzemom tveganj, ko je navedlo, da je tako financiranje „lastno začasnemu nakupu“. Splošno sodišče je v točki 137 izpodbijane sodbe tudi nepravilno zavrnilo trditve pritožnice glede dolga, ki ga je družba Segex/Ecrinvest 4 dolgovala družbi Lagardère.
15.
Komisija in družba Lagardère menita, da je ta pritožbeni razlog brezpredmeten, ker predmet sporne odločbe ni bil obravnavati obstoja ali neobstoja de facto nadzora od decembra 2002, ampak oceniti združljivost 14. aprila 2003 priglašene koncentracije s skupnim trgom v zvezi s prevzemom nadzora družbe Lagardère nad družbo VUP. Zaradi tega opredelitev posla začasnega nakupa in posledice te opredelitve niso odvisne od veljavnosti in ne vplivajo na veljavnost sporne odločbe o odobritvi koncentracije, pogojene z izpolnitvijo zavez. Družba Lagardère navaja, da lahko Komisija koncentracijo prepove le v primeru, da ta ustvarja ali krepi prevladujoči položaj, kar resno ovira konkurenco na skupnem trgu. Nepriglasitev ali izvajanje koncentracije brez odobritve je mogoče sankcionirati z naložitvijo globe v skladu s členom 14 Uredbe št. 4064/89.
16.
Komisija meni, da pritožnica na podlagi sodbe Cementbouw Handel & Industrie proti Komisiji (
9
) napačno trdi, da Uredba št. 4064/89 Komisiji nalaga presojo z vidika celote medsebojno odvisnih transakcij, ki pomenijo koncentracijo. Ker je Komisija ugotovila, da koncentracija po določitvi zavez ni ovirala konkurence, dejstvo, da se presoja koncentracije, s katero je bil pridobljen nadzor, ni razširila na fazo posla začasnega nakupa, ni vplivalo na splošni cilj nadzora koncentracij. Prav tako ni mogoče v fazi pritožbe izpodbijati ugotovitve Splošnega sodišča, da posel začasnega nakupa v zvezi s sredstvi družbe VUP, družbi Lagardère od decembra 2002 ni omogočal, da bi sama ali skupaj z družbo NBP izvajala odločilen vpliv na sredstva, če ni bilo izkrivljanja dejstev, kar se ni zatrjevalo. Ob upoštevanju sodbe Aer Lingus Group proti Komisiji, (
10
) glede na to, da je Komisija odobrila trajno pridobitev, pogojeno z izpolnitvijo zavez, izključnega nadzora družbe Lagardère nad ciljnimi sredstvi družbe VUP, je ta odločba o odobritvi prav tako skladna z analizo, v okviru katere je bil posel začasnega nakupa družbe VUP/Editis, ki ga je izvedla družba NBP, obravnavan kot „prvi korak“ pri tej koncentraciji, ki šele ob zaključku koncentracije (pri prodaji družbe NBP družbi Lagardère, v skladu z zavezami) privede do trajnega nadzora, ki ga izvaja družba Lagardère. Komisija meni, da je trditev pritožnice glede opredelitve posla začasnega nakupa in ustvarjanja nove izjeme za začasni nakup sredstev brezpredmetna, saj ni odločilna za zakonitost sporne odločbe, in čeprav se šteje za prvi korak koncentracije, sama po sebi ni koncentracija. Komisija prav tako meni, da izpodbijana sodba ne izključuje možnosti de facto nadzora. Toda v tem okviru je dokazno breme na pritožnici, da ugotovi napako Komisije. Ni dovolj trditi, da je družba Lagardère izvajala nadzor od decembra 2002. To velja zlasti zato, ker so bili sprejeti pogodbeni pogoji z namenom izključitve nadzora.
17.
Družba Lagardère trdi, da ta pritožbeni razlog vsekakor vsaj delno ni dopusten in delno ni utemeljen. Družba Lagardère meni, da je trditev pritožnice o poslu začasnega nakupa kot zgolj prvi fazi koncentracije, ki je na koncu privedla do nadzora, ki ga izvaja družba Lagardère, nova trditev, navedena v fazi pritožbe, da je v nasprotju s stališčem pritožnice, podanim pred Splošnim sodiščem, in da je zato nedopustna. Družba Lagardère meni, da je trditev pritožnice, da Splošno sodišče ni ocenilo možnosti de facto nadzora družbe Lagardère nad družbo Editis od datuma posla začasnega nakupa, neutemeljena, kot je razvidno iz analize tega vprašanja, ki jo je Splošno sodišče navedlo v točki 119 in naslednjih izpodbijane sodbe.
3. Presoja
18.
V zvezi s trditvijo, da je ta pritožbeni razlog brezpredmeten, mora po mojem mnenju Komisija koncentracijo, tudi če je bila priglašena pozno s kršitvijo enotedenskega roka iz člena 4(1) Uredbe št. 4064/89 in izvedena v nasprotju z obveznostjo zadržanja iz člena 7(1) te uredbe, in ki ne ustvarja ali krepi prevladujočega položaja, zaradi česar bi bila konkurenca na skupnem trgu resno ovirana, v skladu s členom 8(2) Uredbe št. 4064/89 razglasiti za združljivo s skupnim trgom. (
11
) Nepriglasitev Komisiji koncentracije, ki zadeva celotno Skupnost, v skladu s členom 4 Uredbe št. 4064/89 (
12
) ali izvajanje te koncentracije brez dovoljenja pa se lahko sankcionira tako, da Komisija naloži globo v skladu s členom 14(1)(a) oziroma 14(2)(b) Uredbe št. 4064/89. (
13
)
19.
Menim, da je treba poudariti, da tak pristop izhaja iz predpostavke, da so bila vsa dejanska, pravna ali gospodarska vprašanja, ki bi lahko vplivala na naravo koncentracije in po drugi strani na presojo Komisije o vplivu koncentracije na konkurenco na skupnem trgu v skladu z Uredbo št. 4064/89 (
14
), nato priglašena Komisiji in da je koncentracijo ustrezno ocenila ta institucija na podlagi vseh zadevnih informacij. Zato menim, da bi nekatere napake ali opustitve v priglasitvi glede narave transakcij lahko zato vplivale na pravilno oceno koncentracije v skladu z Uredbo št. 4064/89. (
15
)
20.
V zvezi s tem in v kontekstu obravnavane zadeve menim, da bi dejstvo, da Komisija v svoji odločbi o odobritvi koncentracije oziroma Splošno sodišče v svoji sodbi o preizkusu te odločbe nista upoštevala in pravilno ocenila vseh zadevnih informacij in okoliščin glede uporabe člena 3 Uredbe št. 4064/89, lahko privedlo do razglasitve ničnosti te odločbe ali razveljavitve sodbe.
21.
Vendar pa menim, da čeprav so trditve pritožnice iz tega pritožbenega razloga dejansko pravilne, ne morejo voditi k razveljavitvi izpodbijane sodbe. Zatrjevana napaka pri opredelitvi posla začasnega nakupa, v zvezi s katerim se pritožnica sama strinja, da je sestavni del koncentracije, priglašene 14. aprila 2003, (
16
) se dejansko nanaša zgolj na to, ali je družba Lagardère zaradi tega posla pridobila nadzor nad ciljnimi sredstvi v decembru 2002 ali kasneje. Zato zatrjevana napaka nima drugega praktičnega vpliva na naravo priglašene koncentracije ali na njen učinek na konkurenco na skupnem trgu. Tak pristop po mojem mnenju podpira sodba Splošnega sodišča v zadevi Cementbouw Handel & Industrie proti Komisiji. (
17
) Kot je navedlo to sodišče, je namen presoje, ali je več transakcij celota, med drugim omogočiti Komisiji izvajanje učinkovitega nadzora koncentracij, ki lahko resno ovirajo učinkovito konkurenco na skupnem trgu. (
18
) Zato pritožnica v obravnavani zadevi ne more utemeljeno trditi, da Splošno sodišče ni pravilno presodilo posla začasnega nakupa v skladu s členom 3 Uredbe št. 4064/89.
22.
Vendar pa bom zaradi celovitosti preučil trditve pritožnice glede prvega pritožbenega razloga.
23.
Menim, da je treba zavrniti trditev družbe Lagardère, da je prvi del tega pritožbenega razloga nedopusten. Dejstvo, da pritožnica v svojih pisanjih pred Splošnim sodiščem trditev ni oblikovala z uporabo izrazov iz sodbe Cementbouw Handel & Industrie proti Komisiji (
19
) in prečiščenega obvestila Komisije o pravni pristojnosti v okviru Uredbe Sveta (ES) št. 139/2004 o nadzoru koncentracij podjetij, (
20
) ni presenetljivo, saj je datum te sodbe in zadevnega obvestila kasnejši od datuma predloga za razglasitev ničnosti sporne odločbe pred Splošnim sodiščem. Vendar pa sta bili narava posla začasnega nakupa glede ciljnih sredstev v širšem kontekstu koncentracije, ki je bila priglašena Komisiji, in potreba po presoji tega posla v tem kontekstu vprašanji, ki ju je navedla pritožnica v svojih pisanjih pred Splošnim sodiščem.
24.
V zvezi z vsebino prvega dela tega pritožbenega razloga menim, da je Splošno sodišče razumelo gospodarsko stvarnost koncentracije, ki jo je presojala Komisija v sporni odločbi, kakor tudi različne transakcije, ki so bile osnova za to koncentracijo. Tako je Splošno sodišče poleg podrobne analize posla začasnega nakupa v točkah od 119 do 153 izpodbijane sodbe v točkah do 10 do 36 te sodbe zelo podrobno navedlo transakcijske korake pred priglasitvijo koncentracije 14. aprila 2003. Pritožnica se je poleg tega izrecno strinjala s predstavitvijo teh dejstev s strani Splošnega sodišča v tej pritožbi.
25.
Iz izpodbijane sodbe tudi izhaja, da je Splošno sodišče posel začasnega nakupa presodilo v skladu s členom 3(3) Uredbe št. 4064/89 kot odgovor na posebne trditve, ki jih je pritožnica navedla v prvem razlogu za razglasitev ničnosti pred tem sodiščem. Pritožnica je trdila, da nakup ciljnih sredstev, ki ga je izvedla družba NBP, ni bil v skladu s členom 3(5)(a) Uredbe št. 4064/89 (
21
) in da je lahko družba Lagardère prek posla začasnega nakupa izvajala odločilen vpliv na ciljna sredstva od decembra 2002 do datuma njihove prodaje družbi Wendel septembra 2004. (
22
) Splošno sodišče je tako kot neposreden odgovor na trditve, ki mu jih je predložila pritožnica, podrobno preučilo, ali je družba Lagardère pridobila izključni ali skupni nadzor nad ciljnimi sredstvi od decembra 2002. Ko je Splošno sodišče ugotovilo, da družba Lagardère ni pridobila nadzora nad ciljnimi sredstvi od decembra 2002 v skladu s členom 3(3) Uredbe št. 4064/89, ni nadaljevalo s podrobno preučitvijo uporabe člena 3(5)(a) te uredbe. (
23
) Zato se zdi, da je Splošno sodišče preučitev uporabe člena 3(5)(a) Uredbe št. 4064/89, v skladu s katero naj ne bi prišlo do nadzora, štelo za odvečno glede na njegovo ugotovitev, da ni bilo nadzora v skladu s členom 3(3) Uredbe št. 4064/89. Pri tem menim, da Splošno sodišče s tem členu 3(5)(a) te uredbe (
24
) ni odvzelo polnega učinka in ni ustvarilo nove izjeme v zvezi s pridobitvijo nadzora.
26.
Prav tako menim, da je Komisija pravilno navedla v svojem pisanju, da je presoja posla začasnega nakupa, ki jo je opravilo Splošno sodišče, skladna tako s sodbo Cementbouw Handel & Industrie proti Komisiji (
25
) kot z obvestilom Komisije o pravni pristojnosti (
26
), saj je ta posel mogoče šteti za prvi, a sam po sebi nezadosten (
27
) korak v številnih povezanih transakcijah, kar je nazadnje privedlo do tega, da je družba Lagardère pridobila nadzor nad ciljnimi sredstvi, in s tem do koncentracije v skladu z Uredbo št. 4064/89.
27.
Zaradi tega menim, da je treba prvi del tega pritožbenega razloga zavrniti kot neutemeljen.
28.
Pritožnica v zvezi z drugim delom tega pritožbenega razloga trdi, da je Splošno sodišče nepravilno uporabilo merila za presojo nadzora iz člena 3(3) Uredbe št. 4064/89 in da je zgolj preučilo formalne pogodbene dele, ne da bi preverilo obstoj de facto nadzora. Pritožnica navaja, da je pred Splošnim sodiščem trdila, da sposobnost družbe Lagardère, da izvaja odločilni vpliv na ciljna sredstva, izhaja iz treh dejstev, in sicer posojila celotne kupnine (1,116 milijarde EUR) družbi NBP, jamstva za plačilo najemnin in zneskov za zagotavljanje gotovinskih potreb družbe VUP (118 milijonov EUR). Pritožnica je pred Splošnim sodiščem prav tako navedla, da odločilni vpliv družb Lagardère in Segex izhaja iz treh kumulativnih mehanizmov: pravice veta družbe Segex iz priloge 7 k pogodbi glede spremembe ciljnih sredstev, gospodarske odvisnosti družbe Investima 10 od družbe Lagardère, v zvezi s posojilom v višini 1,2 milijarde EUR in prenosa na družbo Lagardère vseh tveganj glede dejavnosti in nadzora nad objekti.
29.
Menim, da je trditev pritožnice, da je Splošno sodišče zgolj preučilo pogodbene določbe in ni presodilo vprašanja de facto nadzora družbe Lagardère nad ciljnimi sredstvi, neutemeljena. Iz izpodbijane sodbe izhaja, da je Splošno sodišče, v nasprotju s trditvami pritožnice, preučilo vse pritožbene razloge, ki jih je navedla pritožnica glede de facto nadzora, in presodilo dokaz, ki ga je v zvezi s tem ponudila pritožnica. Splošno sodišče je naprej v točkah 133 in 134 izpodbijane sodbe preučilo, ali je družba Lagardère, zato ker je financirala posel začasnega nakupa in prevzela vsa tveganja s tem v zvezi, lahko izvajala odločilen vpliv na ciljna sredstva. Drugič, Splošno sodišče je v točkah 136 in od 138 do 142 izpodbijane sodbe preučilo naravo pravice veta, dodeljene družbi Segex/Ecrinvest 4 v skladu s prilogo 7 k prodajni pogodbi, v zvezi s kakršno koli odločitvijo, ki bi lahko vplivala na ciljna sredstva. (
28
) Tretjič, vprašanje, ali bi lahko dolg družbe Segex/Ecrinvest 4 družbi Lagardère odvzel družbi Segex resnično pristojnost izvajanja pravic, povezanih s ciljnimi sredstvi in privedel do tega, da bi družba Segex delovala v imenu družbe Lagardère, je bilo obravnavano v točki 137 izpodbijane sodbe. Četrtič, vprašanje neodvisnosti članov uprave, odgovornih za upravljanje družbe Investima 10, je bilo obravnavano v točki 143 izpodbijane sodbe. (
29
) Iz izpodbijane sodbe izhaja, da je Splošno sodišče preučilo zgornja vprašanja de facto nadzora in znatno število pogodbenih določb v prodajni pogodbi ter ugotovilo, da so te določbe zadoščale za izključitev možnosti de facto nadzora družbe Lagardère nad ciljnimi sredstvi. (
30
)
30.
Menim, da je treba trditev pritožnice o de facto nadzoru zavrniti kot neutemeljeno, saj ni nobenega dokaza o tem, da je Splošno sodišče napačno tehtalo dokaze o de facto nadzoru in pogodbene določbe iz prodajne pogodbe.
31.
Poleg tega pritožnica trdi, da je Splošno sodišče v točki 133 izpodbijane sodbe uporabilo čisto krožno razlogovanje. Splošno sodišče je ugotovilo, da družba Lagardère s financiranjem posla začasnega nakupa in prevzemom vseh tveganj ni pridobila možnosti izvajanja odločilnega vpliva na ciljna sredstva, saj sta bila financiranje in prevzem tveganj posledica posla začasnega nakupa ali pa sta bila z njim povezana. Pritožnica je navedla enako trditev glede tega, kako je Splošno sodišče obravnavalo njene argumente v zvezi z dolgom, ki ga je imela družba Segex/Ecrinvest 4 do družbe Lagardère, ki so bili zavrnjeni v točki 137 izpodbijane sodbe.
32.
Po mojem mnenju je treba razlagati zgornjo trditev kot trditev o neustreznem razlogovanju Splošnega sodišča, kar je pravno vprašanje, ki ga mora obravnavati Sodišče v pritožbi. (
31
) Menim, da je treba ustreznost obrazložitve Splošnega sodišča glede vprašanj financiranja in prevzema tveganja obravnavati v okviru prejšnje ugotovitve Splošnega sodišča, podrobno navedene v izpodbijani sodbi, da so jasni pogoji pogodbe o prodaji izključili možnost, da bi družba Lagardère izvajala odločilen vpliv na ciljna sredstva v skladu s poslom začasnega nakupa. (
32
)
33.
Splošno sodišče je v točki 134 izpodbijane sodbe tudi navedlo, da je bilo financiranje posla začasnega nakupa posledica samega posla, saj se družba NBP s poslom ne bi strinjala, če družba Lagardère ne bi prevzela vseh tveganj in družbi NBP ne bi povrnila vse škode. Splošno sodišče je zato v točki 135 izpodbijane sodbe ugotovilo, da financiranje koncentracije samo po sebi ni zadoščalo za dokaz o nepristojnosti družbe Segex nad ciljnimi sredstvi. Splošno sodišče je v točki 136 izpodbijane sodbe prav tako navedlo, da je imela družba Segex/Ecrinvest 4 pravico veta nad vsemi odločitvami, ki bi vplivale na ciljna sredstva, kar je bilo širše od določbe iz člena 3(5)(a) Uredbe št. 4064/89. Splošno sodišče je iz enakih razlogov v točki 137 izpodbijane sodbe zavrnilo trditev pritožnice, da bi bila družba Segex zaradi znatnega dolga, ki ga je družba Segex/Ecrinvest 4 dolgovala družbi Lagardère, prikrajšana za resnično pristojnost nad ciljnimi sredstvi in bi dejansko delovala kot zastopnica za družbo Lagardère v zvezi s sredstvi. Menim, da je razlogovanje Splošnega sodišča glede vprašanj financiranja in nastalega dolga jasno, razumljivo in zadostno glede na presojo pogodbenih določb, ki jo je izvedlo to sodišče.
34.
Zato menim, da je prvi pritožbeni razlog neupošteven in v vsakem primeru neutemeljen.
B – Drugi pritožbeni razlog: Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo, s tem da ni odločilo o pravnih posledicah procesnih kršitev, ki jih je storila Komisija
1. Trditve
35.
Pritožnica z drugim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, s tem da ni odločilo o pravnih posledicah procesnih kršitev, ki jih je storila Komisija. Splošno sodišče naj bi se z izognitvijo vsakemu nadzoru teh kršitev Uredbe št. 4064/89 – zlasti glede kršitve obveznosti odložitve izvajanja, neobstoja priglasitve, ki bi lahko utemeljila pristojnost Komisije, in goljufije očitne zamenjave pridobitelja – strinjalo z obidom zakona, primerljivim z zlorabo pooblastil s strani Komisije.
36.
Pritožnica meni, da je Splošno sodišče nepravilno ugotovilo, da bi – če bi bila koncentracija izvedena od decembra 2002, torej preden je bila priglašena – bila naložitev globe v skladu s členom 7(1) Uredbe št. 4064/89 edina razpoložljiva sankcija, ne pa razglasitev ničnosti sporne odločbe. Splošno sodišče je prav tako nepravilno ugotovilo, da nepriglasitev koncentracije v rokih, določenih v členu 4(1) Uredbe št. 4064/89, upravičuje zgolj naložitev globe, ne vpliva pa na veljavnost sporne odločbe. Pritožnica meni, da čeprav kršitev členov 7(1) in 4(1) Uredbe št. 4064/89, ki jo storijo podjetja, vodi le k naložitvi glob, te sankcije po definiciji ne morejo veljati za Komisijo. Komisija je zlorabila pooblastila, s tem da je omogočila družbi Lagardère, da se je nepravilno sklicevala na člen 3(5)(a) Uredbe št. 4064/89 in ni priglasila koncentracije od decembra 2002. Ker nadzor koncentracije ni bil izveden v rokih, je družba Lagardère pridobila konkurenčno prednost pred drugimi potencialnimi kupci, saj ji je to omogočilo, da je družbi VUP takoj plačala kupnino.
37.
Pritožnica v svojem odgovoru poudarja, da se ta pritožbeni razlog ne nanaša predvsem na sankcije, ki jih lahko Komisija naloži podjetju zaradi neizpolnjevanja določenih obveznosti, ampak na sankcije, ki jih mora Komisija naložiti zaradi kršitev, in posledično na usodo določbe, ob sprejetju katere se niso spoštovala pravila, ki jih določa uredba Skupnosti.
38.
Komisija meni, da je ta pritožbeni razlog neupošteven in neutemeljen. Družba Lagardère meni, da je ta pritožbeni razlog nedopusten, saj se je pritožnica oprla le na dejstva, ki jih je obravnavalo Splošno sodišče, ne da bi zatrjevala izkrivljanje dejstev.
2. Presoja
39.
Ob upoštevanju mojih ugotovitev glede prvega pritožbenega razloga menim, da je pravilna ugotovitev Splošnega sodišča v točkah od 116 do 164 izpodbijane sodbe, da posel začasnega nakupa ni pomenil koncentracije od decembra 2002, ker družba Lagardère niti sama niti skupaj z družbo NBP ni mogla izvajati odločilnega vpliva na ciljna sredstva v skladu s tem poslom. Zato iz tega izhaja, da družbi VUP in Lagardère zaradi posla začasnega nakupa nista kršili obveznosti odložitve izvajanja koncentracije v skladu s členom 7(1) Uredbe št. 4064/89. (
33
) Ker ni bilo procesnih kršitev v zvezi z obveznostjo odložitve izvajanja koncentracije, menim, da je treba zavrniti trditev, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, s tem da ni odločilo o pravnih posledicah take procesne kršitve.
40.
V zvezi z vprašanjem pozne priglasitve koncentracije, ki jo je izvedla družba Lagardère, (
34
) ni sporno, da je bila koncentracija priglašena pozno ob kršitvi enotedenskega roka iz člena 4(1) Uredbe št. 4064/89. (
35
) Vendar pa menim, da zgolj postopkovna nepravilnost, tudi če bi jo povzročila Komisija sama, kot trdi pritožnica, ne bi mogla vplivati na oceno koncentracije (
36
) v obravnavani zadevi, zlasti ker ni bilo kršitve obveznosti odložitve izvajanja koncentracije. (
37
) Ker rezultat sporne odločbe ne bi bil drugačen, če bi bila koncentracija priglašena pravočasno, bi bilo po mojem mnenju popolnoma nesorazmerno razglasiti ničnost odločbe Komisije o koncentraciji zgolj na tej podlagi. (
38
) Splošno sodišče je zato v točkah 201 in 202 izpodbijane sodbe pravilno ugotovilo, da razen če koncentracija ne ustvari ali krepi prevladujočega položaja, zaradi katerega bi bila učinkovita konkurenca znatno ovirana, Komisija ne more nezdružljivosti te koncentracije s skupnim trgom v skladu s členom 8(3) Uredbe št. 4064/89 razglasiti zgolj zato, ker je bila koncentracija priglašena izven roka.
41.
Na podlagi točke 10 in naslednjimi izpodbijane sodbe prav tako ugotavljam, da sta družbi VUP in Lagardère proti koncu septembra 2002 začeli pogajanja o nakupu ciljnih sredstev, ki bi ga izvedla družba Lagardère. Komisija se je tudi seznanila z glavnimi pogoji nakupa ciljnih sredstev s strani družbe NBP in jih potrdila na dan 8. oktobra 2002 ali kasneje (
39
), 10. decembra 2002 pa je prejela osnutek priglasitve nakupa ciljnih sredstev s strani družbe Lagardère, (
40
) medtem ko je bila izvedena dejanska priglasitev približno štiri mesece kasneje, šele 14. aprila 2003. Iz spisa, predloženega sodišču, je razvidno, da je imela Komisija pred priglasitvijo neuradne stike s priglasitelji predvidene koncentracije. Po mojem mnenju ti stiki, v okviru katerih Komisija in priglasitelji razpravljajo o prihodnji koncentraciji, Komisija pa pojasni predhodna stališča o nekaterih pravnih in drugih vprašanjih oziroma poda svoje morebitno stališče o tej koncentraciji, ne pomenijo zlorabe pooblastil s strani Komisije. (
41
)
42.
Nasprotno, takšni stiki so skladni z načeli dobrega upravljanja, saj spodbujajo „duh sodelovanja in medsebojnega razumevanja med GD za konkurenco ter pravno in poslovno skupnostjo“ (
42
) v korist nadzora koncentracij. Zato ti stiki pred priglasitvijo niso namenjeni in ne služijo za dajanje prednosti določenemu kupcu pred drugim. (
43
)
43.
Glede na to, da so ti stiki med Komisijo in priglastitelji pred priglasitvijo čisto neformalni, da niso zavezujoči in da so predhodni, njihov cilj ni nadomestiti postopek priglasitve, ampak ga poskušati izboljšati. Poleg tega ti neformalni stiki očitno niso takšni, da bi stranke, za katere velja zahteva po priglasitvi iz člena 4(1) Uredbe št. 4064/89, oprostili te zakonske obveznosti, ki jo morajo izpolniti.
44.
Zato menim, da je treba drugi pritožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.
C – Tretji pritožbeni razlog: Splošno sodišče je napačno uporabilo pravo, s tem da ni odločilo o pravnih posledicah bistvenih kršitev postopka zaradi neobstoja obrazložitve, kršitve načel pravne varnosti, varstva legitimnih pričakovanj in enakosti
1. Trditve
45.
Pritožnica s tretjim pritožbenim razlogom zatrjuje napačno uporabo prava, ki naj bi jo Splošno sodišče storilo, s tem da ni z ničnostjo sankcioniralo bistvenih kršitev postopka iz sporne odločbe. Ta pritožbeni razlog se zlasti nanaša na to, da Komisija ni navedla obrazložitve opredelitve spornega posla začasnega nakupa in uporabe člena 3(5)(a) Uredbe št. 4064/89 za del tega posla. Pritožnica meni, da je Splošno sodišče podprlo stališče (zaradi neobrazložitve implicitno) Komisije, da posel začasnega nakupa ni pomenil koncentracije, za katero velja obveznost priglasitve v skladu z Uredbo št. 4064/89. Medtem ko ima to stališče pravni učinek zlasti za potencialne kupce, kot je pritožnica, pa je to vprašanje v točki 6 sporne odločbe navedeno nedoločno. V nasprotju s situacijo iz sodbe Bertelsmann in Sony Corporation of America proti Impala (
44
) se je neobstoj obrazložitve v obravnavani zadevi nanašal na pristojnost Komisije in zato zadeva vprašanja, ki niso nepomembna ali drugotnega pomena. Komisija bi morala določiti datum, na katerega bi morala biti koncentracija priglašena za zagotovitev skladnosti z obveznostjo priglasitve in zadržanja izvajanja koncentracije, po potrebi pa naložiti sankcije za kršitve teh obveznosti.
46.
Ugotovitev Splošnega sodišča iz točk od 231 do 233 izpodbijane sodbe, da Komisija ni bila pristojna glede posla začasnega nakupa, zato ker ni bil priglašen, ker ni bil koncentracija, je krožno sklepanje in ne more upravičiti popolne odsotnosti obrazložitve o tem, zakaj ta transakcija ni pomenila koncentracije oziroma ni bila del priglašene koncentracije. Splošno sodišče je s tem, da je potrdilo, da Komisija ni predložila obrazložitve glede uporabe izjeme v skladu z Uredbo št. 4064/89, v točki 233 izpodbijane sodbe dovolilo kršitev načel enakosti in pravne varnosti. Možnost, ki jo je imela družba Lagardère, da je uporabila to izjemo, je to družbo postavila v ugodnejši položaj v zvezi s prodajo družbe VUP in je torej pomenila kršitev načela enakosti. Poleg tega je bilo stališče Komisije v nasprotju z lastno prakso in smernicami, od katerih Komisija brez obrazložitve ne more odstopati, saj sicer krši načela pravne varnosti in varstva legitimnih pričakovanj.
47.
Komisija meni, da je ta pritožbeni razlog neupošteven. Komisija in družba Lagardère menita, da je ta pritožbeni razlog neutemeljen.
2. Presoja
48.
Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da Komisija ne krši obveznosti obrazložitve, če pri izvrševanju svoje pristojnosti na področju nadzora koncentracij v odločbi ne razloži natančno presoje določenega števila vidikov koncentracije, ki se ji zdijo očitno neupoštevni, nepomembni ali popolnoma drugotnega pomena za presojo koncentracije. Taka zahteva je namreč težko skladna z zahtevo po pospešitvi in s kratkimi procesnimi roki, ki so naloženi Komisiji pri izvrševanju njene pristojnosti na področju nadzora koncentracij in ki so del posebnih okoliščin postopka nadzora koncentracij. (
45
)
49.
Iz tega izhaja, da je takrat, kadar Komisija razglasi koncentracijo združljivo s skupnim trgom na podlagi člena 8(2) Uredbe, zahteva po obrazložitvi izpolnjena, če so v tej odločbi jasno navedeni razlogi, zakaj Komisija meni, da zadevna koncentracija, morda po spremembah, ki so jih uvedla zadevna podjetja, ne ustvarja ali krepi prevladujočega položaja, ki lahko povzroči resno oviro za učinkovito konkurenco na skupnem trgu ali njegovem znatnem delu. (
46
)
50.
Čeprav je res, da Komisiji v obrazložitvi odločb, sprejetih na podlagi Uredbe št. 4064/89, ni treba sprejeti stališča glede vseh elementov in trditev, na katere se sklicuje, vključno s tistimi, ki so povsem drugotnega pomena za presojo, še vedno ostaja dejstvo, da mora navesti dejstva in pravne ugotovitve, ki so bistvene v strukturi odločbe. Poleg tega mora biti obrazložitev logična in zlasti ne sme vsebovati notranjih protislovij. (
47
)
51.
Očitke pritožnice v okviru tretjega pritožbenega razloga je treba preizkusiti ob upoštevanju teh načel.
52.
Splošno sodišče je ob upoštevanju, da posel začasnega nakupa ni bil koncentracija, v točkah od 231 do 233 izpodbijane sodbe presodilo, da ni obstajala obveznost priglasitve tega posla v skladu s členom 4(1) Uredbe št. 4064/89. (
48
) Ker posel začasnega nakupa ni bil koncentracija, obravnavana v sporni odločbi, je Splošno sodišče presodilo, da Komisija ni bila dolžna v sporni odločbi navesti obrazložitve svoje opredelitve tega posla v skladu s členom 3(5)(a) Uredbe št. 4064/89. (
49
)
53.
Iz zgoraj navedenega izhaja, da je Splošno sodišče presodilo, da je bila opredelitev posla začasnega nakupa, ki sam po sebi ni bil koncentracija, drugotnega pomena v kontekstu priglašene koncentracije in da torej Komisija v sporni odločbi ni bila dolžna obrazložiti opredelitve tega posla v skladu s členom 3(5)(a) Uredbe št. 4064/89. Menim, da je ta pristop pravilen. V nasprotju s trditvami pritožnice tudi menim, da to sklepanje ni krožno. To sklepanje je dejansko skladno s črko in duhom Uredbe št. 4064/89, saj je v skladu z Uredbo št. 4064/89 le Komisija pristojna za preizkus koncentracij, ki jih je treba priglasiti Komisiji in če se torej štejejo za koncentracije z razsežnostjo Skupnosti.
54.
Ker v obravnavani zadevi vprašanje, ali spada posel začasnega nakupa na področje uporabe člena 3(5)(a) Uredbe št. 4064/89, ne more vplivati na preizkus priglašene koncentracije niti na oceno njenega vpliva na konkurenco v skladu s to uredbo (
50
) in torej nima nobene zveze z vprašanjem, ali je priglašena koncentracija ustvarila ali krepila prevladujoči položaj, ki bi lahko imel znaten vpliv na konkurenco na skupnem trgu, menim, da Splošno sodišče ni napačno uporabilo prava, s tem da je presodilo, da je Komisija v sporni odločbi podala ustrezno obrazložitev.
55.
V zvezi s trditvijo pritožnice, da izpodbijana sodba uporablja protislovno obrazložitev, ker Splošno sodišče v točki 142 izpodbijane sodbe opira svoje trditve na pogoje iz člena 3(5)(a) Uredbe št. 4064/89, in to kljub zavrnitvi uporabe te določbe, menim, da izjava Splošnega sodišča, da transakcija skladna z določenimi pogoji iz člena 3(5)(a) Uredbe št. 4064/89, ne izključuje ugotovitve, da nadzor nad ciljnimi sredstvi ni bil pridobljen v skladu s členom 3(3) te uredbe. Po mojem mnenju sklepanje Splošnega sodišča ni protislovno, saj je izpolnjevanje nekaterih pogojev iz člena 3(5)(a) Uredbe št. 4064/89 popolnoma v skladu – in torej v podporo – z ugotovitvijo, da nadzor ni bil pridobljen v skladu s členom 3(3) Uredbe št. 4064/89.
56.
Glede na zgoraj navedeno menim, da je treba trditve pritožnice o kršitvi načel enakosti, pravne varnosti in varstva legitimnih pričakovanj zavrniti, ker so očitno odvisne od ugotovitve neobstoja ustrezne obrazložitve.
57.
Zato menim, da je treba tretji pritožbeni razlog zavrniti kot neutemeljen.
D – Četrti pritožbeni razlog: napake pri presoji krepitve prevladujočega položaja in ustreznosti zavez
1. Trditve
58.
Pritožnica s četrtim in zadnjim pritožbenim razlogom, ki je razdeljen na dva dela, trdi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo in storilo očitne napake pri presoji, prvič, s tem da ni upoštevalo ustreznih pravnih meril za presojo ustvarjanja ali krepitve prevladujočega položaja, in drugič, pri presoji, ali so bile zaveze ustrezne glede na merila ponovne vzpostavitve in razvoja učinkovite konkurence in navedb Komisije o portfeljskih in konglomeratnih učinkih.
59.
Prvič, pritožnica trdi, da ni sporno, da je vprašanje, ali ima podjetje prevladujoč položaj, odvisno od stopnje konkurenčnega pritiska, ki se nanj izvaja. (
51
) Splošno sodišče je tako napačno uporabilo pravo, s tem da je v točki 286 izpodbijane sodbe navedlo, da je bil njen argument glede razpada družbe Editis neupošteven, ker se ni nanašal na vprašanje ustvarjanja ali krepitve prevladujočega položaja. Napaka je zlasti očitna, ker je Komisija v sporni določbi ugotovila, da je temeljilo konkurenčno ravnovesje na različnih zadevnih trgih na duopolu brez prevladujočega položaja. V takih razmerah tekmovalnost med dvema konkurentoma enake velikosti in moči predstavlja gonilo konkurence. Zato Splošno sodišče načeloma ni moglo izključiti možnosti, da bi oslabitev enega od obeh konkurentov zaradi njegovega razpada privedla tudi do ustvarjanja prevladujočega položaja. Splošno sodišče je poleg tega priznalo – s tem ko je v točkah 293 in 294 izpodbijane sodbe navedlo, da je identiteta kupca znatno vplivala na učinkovitost prodaje sredstev, s katero je soglašala družba Lagardère – da korektivni ukrep, ki ga je predlagala družba Lagardère, ni ab initio odpravil vseh dvomov glede uspešnosti tega korektivnega ukrepa v skladu s Sporočilom Komisije o korektivnih ukrepih, dovoljenih po Uredbi Sveta (EGS) št. 4064/89 in Uredbi Komisije (ES) št. 447/98. (
52
)
60.
Drugič, pritožnica trdi, da v skladu z uvodno izjavo 13 Uredbe št. 4064/89 ni dovolj le ohranjati ravni učinkovite konkurence na skupnem trgu, ampak jo treba – v skladu z uporabo pojma „razvijati“ v tej uvodni izjavi – po koncentraciji tudi povečati. Splošno sodišče je v točki 342 izpodbijane sodbe napačno ugotovilo, da je dovolj, če se raven konkurence „ohrani ali razvija“.
61.
Splošno sodišče je naredilo očitno napako pri presoji tudi zato, ker – v nasprotju s trditvami iz točk 342 in 343 izpodbijane sodbe – nič ne zagotavlja, da je subjekt, ki prejme gospodarske spodbude (
53
) za razvijanje ali ohranjanje učinkovite konkurence dejanski ali potencialni konkurent. Pritožnica meni, da je nasprotje med izpodbijano sodbo in sodbo Petrolessence in SG2R proti Komisiji (
54
) osupljivo, saj je Komisija v slednji zavrnila potrditev potencialnega kupca sredstev, ker ni bil dejaven v zadevnem sektorju. Ne le, da v obravnavani zadevi iz besedila zavez v sporni odločbi ne izhaja, da mora biti kupec ciljnih sredstev dejanski ali potencialni konkurent, ampak je Splošno sodišče celo sprejelo minimalno razlago sposobnosti kupca, da ohrani konkurenco, s tem ko se je v točki 345 izpodbijane sodbe strinjalo, da je lahko subjekt brez izkušenj na zadevnem trgu.
62.
V skladu s sodbo Petrolessence in SG2R proti Komisiji, (
55
) bi presoja sposobnosti kupca, da zagotovi učinkovito in trajno konkurenco, zahtevala zavrnitev kandidatov brez izkušenj na zadevnih trgih. V nasprotju z izjavami v točki 345 izpodbijane sodbe pa poleg tega zaveze nikjer ne navajajo, da bi moral kupec zadržati obstoječe upravljavce ciljnih sredstev. Kupec, ki je že prisoten v gospodarski panogi, je veliko bolj zanimiv v primerjavi s finančnim kupcem, kajti prvi ima po definiciji izkušeno ekipo, sposobno ohranjati in razvijati konkurenčno sposobnost odsvojene dejavnosti. Pritožnica prav tako meni, da je Splošno sodišče v točki 347 izpodbijane sodbe napačno zavrnilo njene trditve o znanem kupcu. Po mnenju pritožnice je bila posledica razpada družbe Editis izguba v distribucijskem centru slednje, katerega količine so ustrezale štirim založniškim hišam, ki jih je imela družba Lagardère. Zato je bila identiteta kupca bistvena za učinkovitost zavez, da bo lahko dobavljal distribucijskemu centru enake količine. Pritožnica zato meni, da so zaveze brezpredmetne, če ni znanega kupca, in da je bila družba Editis s sprejetjem finančnega kupca strukturno oslabljena.
63.
Pritožnica trdi, da je Splošno sodišče v izpodbijani sodbi ugotovilo, da je sporna odločba pravilno preverila vplive, povezane s portfeljskimi in konglomeratnimi učinki, vendar pa sodišče ni preverilo, ali so bile zaveze, ki jih je dala družba Lagardère, pravno zadostne. Splošno sodišče je tako ocenilo razdrobljeni pristop, v skladu s katerim se oceni le prekrivanje za vsak posamezen trg brez splošnejšega upoštevanja učinkov koncentracije na vse zadevne trge, kot je Sodišče storilo v sodbi Bertelsmann in Sony Corporation of America proti Impala. (
56
)
64.
Komisija in družba Lagardère menita, da je ta pritožbeni razlog neutemeljen.
2. Presoja
65.
Ta pritožbeni razlog se nanaša na to, kako je Splošno sodišče preizkusilo zaveze, ki jih je sprejela Komisija v sporni odločbi.
66.
V zvezi s prvim delom tega pritožbenega razloga (
57
) menim, da je Splošno sodišče v točki 284 izpodbijane sodbe pravilno navedlo, da se lahko koncentracija razglasi za nezdružljivo s skupnim trgom v skladu s členom 8(3) Uredbe št. 4064/89, če ustvarja ali krepi prevladujoči položaj, zaradi katerega bi bila učinkovita konkurenca na skupnem trgu znatno ovirana. (
58
) Zaveze, ki so jih udeležena podjetja predložila Komisiji v skladu s členom 8(2) Uredbe št. 4064/89, pod pogojem, da jih Komisija sprejme, tvorijo podlago za odločbo v skladu s tem členom. (
59
) Menim, da ob predložitvi zavez Komisiji celovite presoje o tem, ali koncentracija ustvarja ali krepi prevladujoči položaj, ni mogoče ločiti od preizkusa zavez. (
60
) Če torej Komisija zaveze sprejme, so te sestavni del koncentracije in s tem celovitega in končnega preizkusa te koncentracije, ki ga izvede Komisija. Poleg tega je treba vprašanje prevlade in torej predloženih zavez vselej oceniti glede na zadevne upoštevne trge. Menim, da v nasprotnem primeru preizkus koncentracij ne bi bil dovolj strog. Vprašanje, ali ima podjetje prevladujoč položaj bodisi v skladu s členom 102 PDEU bodisi z Uredbo št. 4064/89, je tako nedvomno odvisno od stopnje konkurenčnega pritiska, ki mu je izpostavljeno podjetje, vendar pa je treba ta preizkus vedno narediti v okviru zadevnih upoštevnih trgov.
67.
Zato menim, da je Splošno sodišče pravilno ugotovilo, da Komisija ne more razglasiti nezdružljivosti koncentracije zgolj zato, ker je povzročila spremembo začetnega položaja udeleženih strank na zadevnih trgih. (
61
) Poleg tega iz pazljivega branja točk 285 in 286 izpodbijane sodbe – v nasprotju s trditvami pritožnice – izhaja, da Splošno sodišče ni menilo, da sta odsvojitev ciljnih sredstev v višini 60 % celotnega prometa družbe VUP in dejstvo, da družba Lagardère obdrži preostanek, nepomembna pri presoji, ali je prišlo do ustvarjanja ali krepitve prevladujočega položaja, zaradi katerega bi bila učinkovita konkurenca znatno ovirana na skupnem trgu. Splošno sodišče je le navedlo, da razpad družbe Editis ni bil zadostno merilo, na podlagi katerega bi bilo mogoče ugotoviti potreben protikonkurenčen učinek. Splošno sodišče je v točki 288 izpodbijane sodbe prav tako pravilno navedlo, da številke o celotnem prometu obeh subjektov ne morejo zagotoviti ustreznih podatkov, ker je treba oceno prevlade izvršiti v kontekstu upoštevnih trgov. Splošno sodišče, v nasprotju s trditvami pritožnice, zato iz načelnih razlogov ni izključilo, da oslabitev enega od dveh konkurentov zaradi njegovega razpada, ni mogla povzročiti ustvarjanja prevladujočega položaja. Prav tako bi dodal, kot je poudarila družba Lagardère v svojih pisanjih, da je Splošno sodišče v točki 290 izpodbijane sodbe ugotovilo, da razpad družbe Editis ni bil dokazan, saj so zaveze zahtevale odsvojitev skoraj vseh ciljnih sredstev.
68.
V zvezi s kritiko pritožnice glede navedbe Splošnega sodišča v točkah 293 in 294 izpodbijane sodbe, menim, da uporaba izraza „v vsakem primeru“ (
62
) na začetku točke 293 izpodbijane sodbe in dejanska vsebina točk 293 in 294 – v katerih Splošno sodišče navaja, da v okviru obravnavane zadeve ni prejelo potrebnih dokazov, da bi ocenilo in concreto učinke razpada družbe Editis na konkurenco – kažeta na to, da so bile vključene zgolj zaradi celovitosti.
69.
Splošno sodišče je namreč navedlo, da pritožnica ne more izpodbijati tega, da Komisija ni preizkusila posledic razpada družbe Editis za njeno sposobnost izvajanja konkurenčnega pritiska, podobnega tistemu, ki je obstajal pred koncentracijo, ker je bilo to odvisno od sposobnosti kupca prodanih sredstev, da ohranja ali razvija učinkovito konkurenco, kot zahtevajo zaveze. To sodišče je navedlo, da tega vprašanja ni presojalo, ker v okviru obravnavane zadeve ni prejelo potrebnih informacij, da bi ocenilo, kateri viri bi bili potrebni za učinkovito konkuriranje z družbo Lagardère. Opozoril bi, da v okviru tega postopka pritožnica ni izpodbijala navedbe Splošnega sodišča, da mu niso bili predloženi zadostni dokazi.
70.
V skladu z ustaljeno sodno prakso je treba pritožbe, usmerjene zoper razloge sodbe Splošnega sodišča, vključene le zaradi celovitosti, takoj zavrniti, ker ti razlogi ne morejo zagotoviti podlage za razveljavitev sodb. (
63
)
71.
Zaradi celovitosti bi dodal, da dejstvo, da je Splošno sodišče v točki 294 izpodbijane sodbe navedlo, da bi identiteta kupca znatno vplivala na uspešnost prodaje sredstev, ki se odsvojijo, ne pomeni priznanja tega sodišča, da korektivni ukrep, ki ga je predlagala družba Lagardère, ni ab initio odpravil vseh dvomov glede uspešnosti tega korektivnega ukrepa, kakor je določeno v točki 7 Sporočila Komisije o korektivnih ukrepih. (
64
) V točki 7 tega sporočila je sicer določeno, da imajo stranke v koncentraciji dolžnost že od vsega začetka odpraviti vse negotovosti v zvezi z dejavniki, zaradi katerih bi Komisija lahko zavrnila predlagani ukrep, vendar menim, da zavez ni nujno treba izvesti pred odločbo o odobritvi. Iz točke 5 tega sporočila izhaja, da čeprav se lahko takšne zaveze „ponudijo in izvedejo pred odobritvijo dovoljenja“, je „[bolj običajno], da stranke predložijo obveznosti, da bi bila koncentracija skladna s skupnim trgom v določenem obdobju po pridobitvi dovoljenja“.
72.
V skladu s točko 19 tega sporočila, ki se nanaša na odsvojitev, je pogoj za odločbo Komisije o odobritvi ta, da se izvedljiva dejavnost v določenem roku prenese na ustreznega kupca. Zato je v primeru odsvojitve vselej pomembna ustreznost, s tem pa tudi identiteta kupca. Menim, da v teh primerih odsvojitve zadošča, da morajo biti za odločbo o odobritvi koncentracije izpolnjene zaveze, ki med drugim določajo ustrezna merila za izbiro ustreznega kupca zadevnih sredstev v razumnem roku. Toda kot zahteva Komisija, je znani kupec (
65
) potreben le, če se prodaja del (
66
) dejavnosti. (
67
) Glede na to, da je v obravnavani zadevi Splošno sodišče v točki 290 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je družba Lagardère privolila v odsvojitev skoraj vseh ciljnih sredstev in torej 80 % sredstev v francoskem jeziku, je očitno, da bi ta sredstva sama po sebi pomenila izvedljivo dejavnost. (
68
) Zato menim, da bi bila zahteva po znanem kupcu za ta sredstva nesorazmerna.
73.
Zato menim, da je treba prvi del četrtega pritožbenega razloga zavrniti kot neutemeljen.
74.
V zvezi s trditvijo, da Splošno sodišče ni upoštevalo potrebe po ohranjanju in razvijanju učinkovite konkurence, naj ponovim, da je za namene člena 8(2) Uredbe št. 4064/89 dovolj, če priglašena koncentracija, kakor je bila spremenjena z zavezami, ki so jih predlagala udeležena podjetja, ne ustvarja ali krepi prevladujočega položaja. Komisija in družba Lagardère sta v svojih pisanjih pravilno navedli, da z zavezami, ki so jih Komisiji predlagala udeležena podjetja v skladu s členom 8(2) Uredbe št. 4064/89, tako ni treba izboljšati začetnega konkurenčnega položaja pred koncentracijo. Menim, da bi v nasprotnem prišlo do kršitve načela sorazmernosti. (
69
) Kot je Komisija pravilno poudarila v pisanjih, Komisija ne more uporabiti postopka za nadzor koncentracij, zlasti pa ocene zavez, ki so jih predlagala podjetja, kot sredstvo ali priložnost za „organiziranje trgov ali gospodarsko načrtovanje“.
75.
Prav tako bi opozoril, da „potreba po ohranitvi in razvoju učinkovite konkurence“ ni navedena le v uvodni izjavi 13 Uredbe št. 4064/89, kot je omenila pritožnica, ampak tudi v členu 2(1)(a) Uredbe št. 4064/89. Menim, da uporaba teh izrazov v členu 2(1)(a) Uredbe št. 4064/89 poudarja nujnost, da Komisija analizira trge na dinamičen, napreden način. To zlasti izhaja iz navedbe potencialne konkurence v tej določbi. Vendar pa se na te določbe ni mogoče sklicevati izven konteksta in tako, da se popačita duh in črka drugih določb Uredbe št. 4064/89, npr. v členu 8(2) in 8(3).
76.
Pritožnica trdi, da je Splošno sodišče storilo očitno napako pri presoji sposobnosti finančnega kupca, da se ga šteje za obstoječega ali potencialnega konkurenta. (
70
) Pritožnica dejansko meni, da je glede na sodbo Petrolessence in SG2R proti Komisiji (
71
) treba zavrniti kandidate brez izkušenj na zadevnem trgu.
77.
Menim, da Splošno sodišče ni napačno ugotovilo, da bi finančni kupec bil potencialni kupec, če bi bil resnično sposoben ohraniti ali razvijati učinkovito konkurenco na zadevnem trgu, čeprav ne bi imel izkušenj na tem trgu. Splošno sodišče je pravilno navedlo, da se lahko finančni kupec sklicuje na svoje izkušnje na drugih trgih (
72
) ali pa da lahko finančni kupec, če želi, zadrži obstoječe in torej izkušeno vodstvo odsvojenega subjekta. (
73
)
78.
Menim, da je treba vsebinsko oceniti vsako koncentracijo posebej in izvedljivost morebitnih zavez, povezanih z njimi. Dejstvo, da določen kupec danih odsvojenih sredstev ni bil sprejemljiv v sodbi Petrolessence in SG2R proti Komisiji, nikakor ne prejudicira rezultata obravnavane koncentracije. Poleg tega lahko poudarim velike dejanske razlike med obravnavano zadevo in sodbo Pertrolessence in SG2R proti Komisiji, zlasti dejstvo, da je želel kupec v slednji kupiti zelo majhen odstotek sredstev, namenjenih odsvojitvi.
79.
V zvezi s trditvami pritožnice glede ugotovitve Splošnega sodišča v točki 347 izpodbijane sodbe o vprašanju znanega kupca se sklicujem na svojo utemeljitev v točki 72 zgoraj, ki se med drugim nanaša na uporabo točk 19 in 20 Sporočila Komisije o korektivnih ukrepih. (
74
) Prav tako menim, da trditev pritožnice o strukturni oslabitvi družbe Editis, za katero je Splošno sodišče v točki 290 izpodbijane sodbe ugotovilo, da do nje ni prišlo, pomeni izpodbijanje presoje dejstev, ki jo je opravilo Splošno sodišče, in jo je treba zavrniti kot nedopustno, saj ni bila podana nobena trditev o izkrivljanju dejstev.
80.
Tudi v zvezi s portfeljskimi in konglomeratnimi učinki menim, da pritožnica dejansko izpodbija presojo dejstev, ki jo je glede tega opravilo Splošno sodišče, in da je zato treba trditev pritožnice zavrniti kot nedopustno, saj ni bila podana nobena trditev o izkrivljanju dejstev. Vsekakor menim, da Splošno sodišče v zvezi s tem ni uporabilo razdrobljenega pristopa le na podlagi prekrivanj trgov. (
75
) Splošno sodišče je v točki izpodbijane sodbe ugotovilo, da Komisija ni storila očitne napake pri presoji, ko je ugotovila, da konglomeratni učinki ugotovljene koncentracije, – zaradi omejenega obsega zadržanih sredstev, dodanih konglomeratnim virom družbe Lagardère – ne bodo nastali. Splošno sodišče je v točki 315 izpodbijane sodbe preizkusilo ugotovitve Komisije iz člena 996 in naslednjih sporne odločbe o vertikalnih in konglomeratnih učinkih koncentracije in je potrdilo splošno ugotovitev Komisije v točki 996, da bi prodaja 60 do 70 % prometa družbe VUP na francosko govorečih trgih med drugim odpravila večino vertikalnih in konglomeratnih učinkov, ki izhajajo iz celotne velikosti združenega subjekta na področju knjigotrštva v francoskem jeziku. Splošno sodišče je v točki 316 izpodbijane sodbe ugotovilo, da bi bila logična posledica odprave skoraj vseh horizontalnih prekrivanj med dejavnostmi družb Lagardère in Editis na prizadetih francosko govorečih trgih odprava učinkov obsega in akumulacije blagovnih znamk pri subjektu, nastalem na podlagi odobrene koncentracije.
81.
Zato menim, da je treba drugi del četrtega pritožbenega razloga zavrniti kot neutemeljen.
IV – Stroški
82.
V skladu s členom 69(2) Poslovnika Sodišča, ki velja za pritožbeni postopek na podlagi člena 118 Poslovnika, se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Ker sta Komisija in družba Lagardère predlagali, naj se pritožnici naložijo stroški, in ker ta s pritožbenimi razlogi ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov.
V – Predlog
83.
Ob upoštevanju navedenega Sodišču predlagam, naj:
1.
pritožbo zavrne;
2.
družbi Éditions Odile Jacob SAS naloži plačilo njenih stroškov ter stroškov Komisije in družbe Lagardère SCA.
(
1
)	Jezik izvirnika: angleščina.
(
2
)	UL L 125, str. 54, priglašena pod dokumentarno številko C(2003) 5277.
(
3
)	UL L 395, str. 1.
(
4
)	Glej točko 117 izpodbijane sodbe.
(
5
)	Glej točki 144 in 153 izpodbijane sodbe. Splošno sodišče ni presojalo, ali so bili izpolnjeni pogoji iz člena 3(5)(a) te uredbe.
(
6
)	Glej točke od 154 do 164 izpodbijane sodbe.
(
7
)	Sodba Sodišča prve stopnje z dne 23. februarja 2006 v zadevi Cementbouw Handel & Industrie proti Komisiji, T-282/02, ZOdl., str. II-319. Glej zlasti točke od 104 do 109.
(
8
)	Sodba z dne 6. julija 2010, T-411/07, ZOdl., str. I-3691, točka 61.
(
9
)	Navedena v opombi 7.
(
10
)	Navedena v opombi 8, točka 61.
(
11
)	Glej tudi člen 2(2) Uredbe št. 4064/89. V nasprotju s tem pa lahko Komisija v skladu s členom 8(4) Uredbe št. 4064/89 zahteva kakršen koli ukrep, ki je lahko ustrezen za ponovno vzpostavitev konkurence, če je bila izvedena koncentracija, ki ustvarja ali krepi prevladujoči položaj, ki bi lahko bistveno oviral konkurenco. Glej tudi člen 2(3) Uredbe št. 4064/89. Tak ukrep se lahko razširi na prenehanje izvedene koncentracije. Glej sodbo Aer Lingus Group proti Komisiji, navedeno v opombi 8, točke od 58 do 61.
(
12
)	In torej najpozneje en teden po sklenitvi pogodbe, objavi javne ponudbe ali pridobitvi kontrolnega deleža.
(
13
)	V skladu s členom 7(4) Uredbe št. 4064/89 je v nekaterih primerih mogoče zaprositi Komisijo za odstopanje od obveznosti zadržanja izvajanja koncentracije v skladu s členom 7(1) te uredbe.
(
14
)	V zvezi s tem se je treba osredotočiti na to, ali gre za koncentracijo na ravni Skupnosti, ki ustvari ali krepi prevladujoči položaj, kar bi resno oviralo učinkovito konkurenco na skupnem trgu. Glej člene 1, 2 in 3 Uredbe št. 4064/89.
(
15
)	Glej po analogiji sodbo Cementbouw Handel & Industrie proti Komisiji, navedeno v opombi 7, točki 108 in 109. Komisija mora imeti možnost izvedbe učinkovitega nadzora koncentracije.
(
16
)	Glej na primer točke 23, 24, 27 itd. vloge.
(
17
)	Navedena v opombi 7.
(
18
)	Glej točko 108.
(
19
)	Sodba, navedena v opombi 7.
(
20
)	UL C 95. 16.4.2008, str. 1 (v nadaljevanju: obvestilo Komisije o pravni pristojnosti).
(
21
)	Glej točke od 94 do 102 izpodbijane sodbe.
(
22
)	Glej točko 103 izpodbijane sodbe.
(
23
)	Vendar v zvezi s tem glej točki 138 in 142 izpodbijane sodbe, kjer je Splošno sodišče ugotovilo, da bi bili nekateri vidiki posla začasnega nakupa v vsakem primeru skladni s pogoji iz člena 3(5)(a) Uredbe št. 4064/89.
(
24
)	Prav tako želim poudariti, da člen 3(5)(a) Uredbe št. 4064/89 navaja pridobitev vrednostnih papirjev in ne pridobitve sredstev. Zato menim, da posel začasnega nakupa v zvezi s ciljnimi sredstvi nikakor ni mogel imeti koristi od pogojev te določbe.
(
25
)	Sodba, navedena v opombi 7. „[…] da se lahko koncentracija, v smislu člena 3(1) Uredbe št. 4064/89, izvede tudi z več formalno pravno samostojnimi transakcijami, če so te transakcije med seboj tako odvisne, da ene brez drugih ne bi bile izvedene in zaradi njih eno ali več podjetij prevzame neposreden ali posreden gospodarski nadzor nad dejavnostjo enega ali več drugih podjetij.“ Glej točko 109 sodbe.
(
26
)	Navedeno v opombi 20. Glej zlasti del 1.5. z naslovom Povezane transakcije. To obvestilo ni zavezujoče za sodišče niti se ne uporablja začasno, zato ni zavezujoče niti za Komisijo.
(
27
)	Glej po analogiji sodbo Aer Lingus Group proti Komisiji, navedeno v opombi 8, točka 65. V tem primeru pridobitev manjšinskega deleža ni vodila k pridobitvi nadzora. Rezultat nadaljnjih pridobitev delnic pa bi lahko bil tak.
(
28
)	Splošno sodišče je ugotovilo, da je pravica veta usklajena s pogoji iz člena 3(5)(a) Uredbe št. 4064/89 in da člen 4(2) prodajne pogodbe o pooblastilih odgovornih organov družb Ecrinvest 4 in Investima 10 izključuje vsak poseg družbe Lagardère, razen tistega, povezanega s poslom začasnega nakupa.
(
29
)	Splošno sodišče je navedlo, da pritožnica ni predložila nobenih dejstev, ki bi spodkopali njegovo presojo neodvisnosti družbe Investima 10 v skladu s pogodbenimi določbami.
(
30
)	Glej točke od 120 do 144 izpodbijane sodbe.
(
31
)	Glej sodbo z dne 11. januarja 2007 v zadevi Technische Glaswerke Ilmenau proti Komisiji, C-404/04 P, točka 90.
(
32
)	Točke od 120 do 144 izpodbijane sodbe.
(
33
)	Iz pogodbenih določb prodajne pogodbe prav tako izhaja, da je prenos delnic v družbi Ecrinvest 4 na družbo Lagardère mogoč le po pridobitvi dovoljenja ustreznih organov za varstvo konkurence. Glej točki 24 in 25 izpodbijane sodbe.
(
34
)	V skladu s členom 4(2) Uredbe št. 4064 je bila družba Lagardère dolžna priglasiti zadevno koncentracijo.
(
35
)	Glej točko 200 izpodbijane sodbe.
(
36
)	In ali ustvari ali krepi prevladujoči položaj.
(
37
)	V skladu z uvodno izjavo 17 Uredbe št. 4064/89 se naložijo zahteve predhodne priglasitve, kakor tudi odložitve izvajanja koncentracij, da lahko Komisija izvaja učinkovit nadzor nad podjetji. V skladu z Uredbo št. 4064/89 imata obe obveznosti enak prednostni cilj. Poleg tega je cilj obveznosti odložitve izvajanja koncentracije v skladu s členom 7(1) Uredbe št. 4064/89 preprečiti nujnost pojasnjevanja nekonkurenčnih koncentracij za nazaj v skladu s členom 8(4) te uredbe. Poleg tega menim, tako kot tudi Komisija, da je cilj obveznosti priglasitve koncentracije v enotedenskem roku od sklenitve pogodbe v skladu s členom 4(1) Uredbe št. 4064/89 tudi zagotoviti, da se koncentracije, ki bi lahko bile škodljive za konkurenco na skupnem trgu, ne izvajajo, preden jih ne obravnava Komisija. Cilj obveznosti priglasitve in odložitve izvajanja koncentracij, ki zadevajo celotno Skupnost, je tako v skladu z Uredbo št. 4064/89 pravočasna izključitev določenih strukturnih sprememb v podjetjih, ki bi bile lahko škodljive za konkurenco na skupnem trgu.
(
38
)	Glej po analogiji sodbo z dne 11. novembra 1987 v zadevi Francija proti Komisiji, 259/85, Recueil, str. 4393, točka 13.
(
39
)	Glej točko 15 izpodbijane sodbe.
(
40
)	Glej točko 35 izpodbijane sodbe.
(
41
)	V skladu z ustaljeno sodno prakso lahko o aktu, pri katerem so bila zlorabljena pooblastila, govorimo le, kadar je na podlagi objektivnih, upoštevnih in skladnih dejstev mogoče sklepati, da je bil njegov izključni ali vsaj odločilni namen doseči drugačne cilje, kot so tisti, ki jih navaja, ali izogniti se postopku, ki je posebej predviden s Pogodbo za obravnavanje okoliščin predmetne zadeve. Glej v tem smislu med drugim sodbo z dne 10. marca 2005 v zadevi Španija proti Svetu, C-342/03, ZOdl., str. I-1975, točka 64 in navedena sodna praksa.
(
42
)	Generalni direktorat za konkurenco – Najboljše prakse pri vodenju postopkov nadzora združevanja v ES.
(
43
)	Komisija nima nobenih pristojnosti pri potrjevanju kupcev izven področja obveznosti v skladu s členom 8(2) Uredbe št. 4064/89.
(
44
)	Sodba z dne 10. julija 2008 v zadevi Bertelsmann in Sony Corporation of America proti Impala, C-413/06 P, ZOdl., str. I-4951, točka 167.
(
45
)	Sodba Bertelsmann in Sony Corporation of America proti Impala, navedena v opombi 44, točka 167.
(
46
)	Sodba Bertelsmann in Sony Corporation of America proti Impala, navedena v opombi 44, točka 168.
(
47
)	Sodba Bertelsmann in Sony Corporation of America proti Impala, navedena v opombi 44, točka 169.
(
48
)	Kot sem navedel v odgovoru na prvi pritožbeni razlog, menim, da je Splošno sodišče pravilno ugotovilo, da posel začasnega nakupa ni pomenil koncentracije in torej ni bil predmet priglasitve v skladu z Uredbo št. 4064/89.
(
49
)	Komisija je v točkah od 5 do 8 izpodbijane odločbe opisala priglašeno koncentracijo kot pridobitev celotnega nadzora nad založniškimi sredstvi družbe VUP s strani družbe Lagardère v Evropi in Latinski Ameriki (razen Brazilije) v smislu člena 3(1)(b) Uredbe št. 4064/89.
(
50
)	Glej točko 21 zgoraj.
(
51
)	Glej zlasti sodbi z dne sodba z dne 14. februarja 1978 v zadevi United Brands in United Brands Continentaal proti Komisiji, 27/76, Recueil, str. 207, točka 65 in z dne 13. februarja 1979 v zadevi Hoffmann-La Roche proti Komisiji, 85/76, Recueil, str. 461, točka 38.
(
52
)	UL C 68, 2.3.2001, str. 3, (v nadaljevanju: Sporočilo Komisije o korektivnih ukrepih) točka 7.
(
53
)	Včasih imenovan finančni kupec.
(
54
)	Sodba Sodišča prve stopnje z dne 3. aprila 2003 v zadevi Petrolessence in SG2R proti Komisiji, T-342/00, Recueil, str. II-1161.
(
55
)	Navedena v opombi 54.
(
56
)	Navedena v opombi 44, točka 125.
(
57
)	Pritožnica je na Splošnem sodišču trdila, da Komisija ni preučila posledic razpada družbe VUP na dva neenaka subjekta, glede na to, da je za nakup ciljnih sredstev veljala obveznost odsvojitve 60 % teh sredstev. Glej točko 276 izpodbijane sodbe.
(
58
)	Glej tudi člen 2(3) Uredbe št. 4064/89.
(
59
)	Glej člen 18(2) Uredbe Komisije (ES) št. 447/98 z dne 1. marca 1998 o priglasitvah, rokih in zaslišanjih, predpisanih z Uredbo Sveta (EGS) št. 4064/89 o nadzoru koncentracij podjetij (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 8, zvezek 1, str. 284–311).
(
60
)	Glej točko 6 Sporočila Komisije o korektivnih ukrepih (navedenega v opombi 52). „Komisija je odgovorna dokazati, da koncentracija ustvarja ali krepi tržne strukture, ki bi lahko v znatni meri preprečevale učinkovito konkurenco na skupnem trgu. Stranke pa imajo odgovornost dokazati, da predlagani korektivni ukrepi, ko se izvajajo, odpravljajo ustvarjanje ali krepitev prevladujočega položaja, ki ga je prepoznala Komisija. V ta namen morajo stranke v zadovoljstvo Komisije, v skladu s svojimi obveznostmi na podlagi Uredbe o združitvi, jasno dokazati, da korektivni ukrep ponovno vzpostavlja pogoje za učinkovito konkurenco na skupnem trgu na trajni osnovi.“
(
61
)	Glej točko 285 izpodbijane sodbe.
(
62
)	„En tout état de cause“ v francoščini.
(
63
)	Glej sodbi z dne 24. oktobra 2002 v zadevi Aéroports de Paris proti Komisiji, C-82/01 P, Recueil, str. I-9297, točka 4174 in z dne 2. aprila 2009 v zadevi Bouygues in Bouygues Télécom proti Komisiji, C-431/07 P, ZOdl., str. I-2665, točka 148 in navedena sodna praksa.
(
64
)	Navedeno v opombi 52.
(
65
)	Torej kupec, ki ga je med drugim potrdila Komisija pred zaključkom priglašene koncentracije.
(
66
)	Prodaja tega dela je lahko izvedljiva le z vidika konkurence ob upoštevanju identitete določenega opredeljenega kupca, in ne teoretično opredeljenega kupca.
(
67
)	Glej točko 20 Sporočila Komisije o korektivnih ukrepih (navedenega v opombi 52). „Obstajajo primeri, ko je izvedljivost odsvojitvenega svežnja z vidika premoženja, ki je del dejavnosti, v veliki meri odvisna od identitete kupca. V takšnih okoliščinah Komisija ne bo odobrila združitve, razen če se stranke zavežejo, da ne bodo končale priglašene namere, dokler s kupcem ne sklenejo zavezujočega dogovora glede odsvojene dejavnosti, ki ga je Komisija že odobrila“ (moj poudarek).
(
68
)	Glej tudi točko 291 izpodbijane sodbe.
(
69
)	Menim, da je Splošno sodišče v sodbi Cementbouw Handel & Industrie proti Komisiji (navedeni v opombi 7) pravilno ugotovilo, da „morajo biti zaveze strank, da bi jih Komisija za sprejetje odločbe iz člena 8(2) Uredbe št. 4064/89 lahko sprejela, ne le sorazmerne glede na problem konkurence, ki ga je Komisija opredelila v odločbi, ampak ga morajo v celoti odpraviti“ (glej točko 307).
(
70
)	Glej točko 49 Sporočila Komisije o korektivnih ukrepih (navedenega v opombi 52).
(
71
)	Glej točko 65 (navedena v opombi 54).
(
72
)	Glej točko 344 izpodbijane sodbe.
(
73
)	Glej točko 345 izpodbijane sodbe.
(
74
)	Navedeno v opombi 52.
(
75
)	Glej med drugim točko 310 izpodbijane sodbe o vprašanju prekrivanj trgov.