62017CJ0306
SODBA SODIŠČA (osmi senat)
z dne 31. maja 2018 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Območje svobode, varnosti in pravice – Pravosodno sodelovanje v civilnih zadevah – Uredba (EU) št. 1215/2012 – Sodna pristojnost – Posebne pristojnosti – Člen 8, točka 3 – Nasprotna tožba, ki izhaja ali ne izhaja iz iste pogodbe ali dejstev, na katerih je temeljila prvotna tožba“
V zadevi C‑306/17,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Tatabányai Törvényszék (sodišče v Tatabányi, Madžarska) z odločbo z dne 17. maja 2017, ki je prispela na Sodišče 26. maja 2017, v postopku
Éva Nothartová
proti
Sámsonu Józsefu Boldizsárju,
SODIŠČE (osmi senat),
v sestavi J. Malenovský, predsednik senata, M. Safjan (poročevalec) in D. Šváby, sodnika,
generalni pravobranilec: H. Saugmandsgaard Øe,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za portugalsko vlado L. Inez Fernandes, M. Figueiredo in P. Lacerda, agenti,
–
za Evropsko komisijo K. Talabér‑Ritz in M. Heller, agentki,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 8, točka 3, Uredbe (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL 2012, L 351, str. 1).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med Évo Nothartovo in Sámsonom Józsefom Boldizsárjem glede domnevne kršitve pravice do osebne podobe in pravice do fonograma E. Nothartove, v zvezi s katero je S. J. Boldizsár vložil nasprotno tožbo.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
Iz uvodne izjave 4 Uredbe št. 1215/2012 je razvidno, da je zaradi nemotenega delovanja notranjega trga njen namen uvesti „določb[e] za poenotenje kolizijskih pravil glede pristojnosti v civilnih in gospodarskih zadevah ter zagotavljanje hitrega in enostavnega priznanja ter izvršitve sodnih odločb, sprejetih v državi članici“.
4
V uvodnih izjavah 15 in 16 te uredbe je navedeno:
„(15)
Pravila o pristojnosti bi morala biti čim bolj predvidljiva in morajo temeljiti na načelu, da se pristojnost praviloma določa po stalnem prebivališču toženca. Pri tem bi morala taka pristojnost vedno obstajati, razen v nekaterih točno opredeljenih primerih, v katerih je zaradi predmeta spora ali avtonomije strank upravičena druga navezna okoliščina. Da bi postala skupna pravila preglednejša in da ne pride do kolizije pristojnosti, je treba stalno prebivališče pravne osebe opredeliti kot avtonomen koncept.
(16)
Poleg stalnega prebivališča toženca bi morala obstajati tudi alternativna podlaga pristojnosti, ki temelji na tesni povezavi med sodiščem in sporom ali ki pripomore k pravilnemu delovanju pravosodja. Obstoj tesne povezave bi moral zagotoviti pravno varnost in preprečiti možnost, da bi bil toženec tožen pred sodiščem države članice, katerega pristojnosti razumno ni bilo mogoče predvideti. To je pomembno zlasti v sporih v zvezi z nepogodbenimi obveznostmi, ki izvirajo iz kršitev zasebnosti in osebnostnih pravic, vključno z obrekovanjem.“
5
Pravila o pristojnosti so v poglavju II navedene uredbe.
6
Člen 4(1) v oddelku 1, naslovljenem „Splošne določbe“, poglavje II, te uredbe določa:
„Ob upoštevanju določb te uredbe so osebe s stalnim prebivališčem v državi članici ne glede na njihovo državljanstvo tožene pred sodišči te države članice.“
7
Člen 5(1) v oddelku 1 Uredbe št. 1215/2012 določa:
„Osebe s stalnim prebivališčem v državi članici so lahko tožene pred sodišči druge države članice samo na podlagi pravil iz oddelkov 2 do 7 tega poglavja.“
8
Člen 7, točka 2, v oddelku 2, naslovljenem „Posebna pristojnost“, poglavje II, navedene uredbe določa:
„Oseba s stalnim prebivališčem v državi članici je lahko tožena v drugi državi članici:
[…]
2.
v zadevah v zvezi z delikti ali kvazidelikti pred sodišči v kraju, kjer je prišlo ali lahko pride do škodnega dogodka.“
9
V skladu s členom 8, točka 3, navedene uredbe, ki prav tako spada v oddelek 2, je lahko „[o]seba s stalnim prebivališčem […] v državi članici tožena tudi […], če gre za nasprotno tožbo, ki izhaja iz iste pogodbe ali dejstev, na katerih je temeljila prvotna tožba, pred sodiščem, kjer je v teku prvotni postopek“.
Madžarsko pravo
10
Člen 147(1) polgári perrendtartásról szóló 1952. évi III. törvény (zakon št. III iz leta 1952 o zakoniku o civilnem postopku) določa:
„Tožena stranka lahko do konca obravnave, ki je predhodna izreku sodbe na prvi stopnji, proti tožeči stranki vloži nasprotno tožbo, če pravica, ki se želi uveljavljati z nasprotno tožbo, izhaja iz istega pravnega razmerja kot tožba tožeče stranke ali je s to tožbo povezana, ali če je med zahtevkom, ki je predmet nasprotne tožbe, in zahtevkom iz tožbe tožeče stranke mogoča izravnava […].“
Spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
11
E. Nothartová, slovaška državljanka s prebivališčem na Slovaškem, je v skladu s členom 4(1) Uredbe št. 1215/2012 pri predložitvenem sodišču, Tatabányai Törvényszék (sodišče v Tatabányi, Madžarska), vložila tožbo proti S. J. Boldizsárju, madžarskemu državljanu s prebivališčem na Madžarskem, s katero naj bi se ugotovila kršitev njene pravice do osebne podobe in pravice do fonograma. Tožeča stranka iz postopka v glavni stvari trdi, da jo je slednji fotografiral in posnel videoposnetke brez njene vednosti, ki jih je nato med drugim vključil v videoposnetke, predvajane na spletu, zlasti na spletišču YouTube.
12
Toženec iz postopka v glavni stvari je pri predložitvenem sodišču vložil nasprotno odškodninsko tožbo, ker, prvič, bi lahko prvotna tožba povzročila omejitev razširjanja njegovih intelektualnih stvaritev na spletišču YouTube, drugič, je tožeča stranka iz postopka v glavni stvari v tožbi proti njemu napačno uporabila ime njegovega očeta, s čimer je kršila toženčevo pravico do imena in pravice do pietete umrlih, in tretjič, tožeča stranka iz postopka v glavni stvari navaja registrsko številko njegovega vozila, s čimer krši „osebnostne pravice vozila“.
13
Po mnenju predložitvenega sodišča nasprotna tožba, ki jo je vložil toženec iz postopka v glavni stvari, ne izhaja iz dejstva, na katerem je temeljila prvotna tožba, v smislu člena 8, točka 3, Uredbe št. 1215/2012.
14
Zato meni, da če je člen 8, točka 3, Uredbe št. 1215/2012 edina določba, ki se uporablja za nasprotne tožbe, ni pristojno za odločanje o nasprotni tožbi, ki jo je vložil toženec iz postopka v glavni stvari, ker ta ne izhaja iz dejstva, na katerem je temeljila prvotna tožba.
15
Če pa se, nasprotno, člen 8, točka 3, Uredbe št. 1215/2012 nanaša samo na nasprotne zahtevke, ki izhajajo iz iste pogodbe ali dejstev, na katerih je temeljila prvotna tožba, predložitveno sodišče meni, da bi bilo na podlagi člena 7, točka 2, te uredbe kljub temu pristojno za odločanje o nasprotni tožbi, ki jo je vložil toženec iz postopka v glavni stvari.
16
V teh okoliščinah je Tatabányai Törvényszék (sodišče v Tatabányi) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo to vprašanje:
„Ali se v primeru nasprotne tožbe, ki izhaja iz druge pogodbe ali drugačnih dejstev od tistih, na katerih je temeljila prvotna tožba,
(a)
za določitev sodne pristojnosti za odločanje o nasprotni tožbi uporabi samo člen 8, točka 3, Uredbe [št. 1215/2012], saj le ta člen ureja nasprotno tožbo, ali pa se
(b)
člen 8, točka 3, Uredbe [št. 1215/2012] nanaša le na nasprotne tožbe, ki izhajajo iz iste pogodbe ali dejstev, na katerih je temeljila prvotna tožba, tako da se ne uporabi za nasprotne tožbe, ki ne izhajajo iz te pogodbe ali teh dejstev, in je treba zato glede teh nasprotnih tožb v skladu z drugimi pravili o pristojnosti iz Uredbe [št. 1215/2012] ugotoviti, da je sodišče, ki je pristojno za odločanje o prvotni tožbi, pristojno tudi za odločanje o nasprotni tožbi?“
Vprašanje za predhodno odločanje
17
Predložitveno sodišče želi z vprašanjem, ki ga je postavilo v dveh delih, ki ju je treba preučiti skupaj, v bistvu izvedeti, ali je treba člen 8, točka 3, Uredbe št. 1215/2012 razlagati tako, da se uporablja – ob izključitvi vseh drugih pravil o posebni pristojnosti iz te uredbe – v položaju, v katerem je pri sodišču, ki je pristojno za odločanje o domnevni kršitvi osebnostnih pravic tožeče stranke zaradi fotografiranja in video snemanja brez njene vednosti, toženec vložil nasprotno odškodninsko tožbo zaradi deliktne ali kvazideliktne odgovornosti tožeče stranke, predvsem zaradi omejitve njegove intelektualne stvaritve, ki je predmet prvotne tožbe.
18
Najprej je treba spomniti, da glede na to, da člen 7, točka 2, in člen 8, točka 3, Uredbe št. 1215/2012 v bistvu povzemata besedilo člena 5, točka 3, oziroma člena 6, točka 3, Uredbe Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. decembra 2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 4, str. 42), razlaga, ki jo je Sodišče podalo glede določb zadnjenavedene uredbe in pred tem Konvencije z dne 27. septembra 1968 o pristojnosti in izvrševanju sodb v civilnih in gospodarskih zadevah (UL 1972, L 299, str. 32), kakor je bila spremenjena s konvencijami o pristopu novih držav članic k tej konvenciji, ostaja veljavna za enakovredne določbe Uredbe št. 1215/2012 (glej po analogiji sodbe z dne 15. junija 2017, Kareda, C‑249/16, EU:C:2017:472, točka 27; z dne 17. oktobra 2017, Bolagsupplysningen in Ilsjan, C‑194/16, EU:C:2017:766, točka 24, in z dne 31. januarja 2018, Hofsoe, C‑106/17, EU:C:2018:50, točka 36).
19
V skladu s členom 4(1) Uredbe št. 1215/2012 so osebe s stalnim prebivališčem v državi članici tožene pred sodišči te države. Člen 5(1) navedene uredbe določa odstopanja od tega pravila o splošni pristojnosti, ki so navedena v oddelkih od 2 do 7 poglavja II navedene uredbe.
20
V zvezi s tem je iz uvodne izjave 16 Uredbe št. 1215/2012 razvidno, da mora poleg stalnega prebivališča toženca obstajati tudi alternativna podlaga pristojnosti, ki temelji na tesni povezavi med sodiščem in sporom, ali ki je v interesu ustreznosti sodnega varstva.
21
Tako daje člen 8, točka 3, Uredbe št. 1215/2012, s katerim se želi preprečiti sprejetje protislovnih sodnih odločb, tožencu možnost, da pri sodišču, ki obravnava prvotno tožbo, vloži nasprotno tožbo, ki izhaja iz iste pogodbe ali dejstev, na katerih je temeljila ta prvotna tožba.
22
Posebna sodna pristojnost za odločanje o nasprotni tožbi namreč v interesu učinkovitega izvajanja sodne oblasti strankam omogoča, da lahko o vseh njihovih vzajemnih zahtevkih, ki imajo skupen izvor, odloči isto sodišče v istem postopku. S tem se preprečijo odvečni in številni postopki (sodba z dne 12. oktobra 2016, Kostanjevec, C‑185/15, EU:C:2016:763, točka 37).
23
V skladu s tem ciljem v položaju, v katerem je sodišču v odločanje predložen eden ali več zahtevkov v okviru nasprotne tožbe, mora to sodišče presoditi, v kolikšnem obsegu imajo ti zahtevki skupno podlago s prvotno tožbo, tako da spadajo na področje uporabe člena 8, točka 3, Uredbe št. 1215/2012.
24
Zato bo moralo to sodišče v okoliščinah, kot so te v postopku v glavni stvari, preveriti predvsem, ali preučitev nasprotne tožbe, s katero se zahteva plačilo odškodnine, ker naj bi tožeča stranka v postopku v glavni stvari omejevala intelektualno stvaritev toženca v postopku v glavni stvari, ne zahteva, da presoja zakonitost dejstev, na katera tožeča stranka v postopku v glavni stvari opira svoje zahtevke, saj je intelektualna stvaritev, katere uporaba naj bi bila po mnenju toženca v postopku v glavni stvari ovirana, tista, ki je po mnenju tožeče stranke v postopku v glavni stvari podlaga kršitve njene pravice do osebne podobe.
25
Če je taka presoja potrebna, je treba člen 8, točka 3, Uredbe št. 1215/2012 razlagati tako, da navedenemu sodišču daje pristojnost za odločanje o nasprotni tožbi, ki jo je vložil toženec v postopku v glavni stvari.
26
Ob navedenem je treba ugotoviti, da posebna pristojnost iz člena 8, točka 3, Uredbe št. 1215/2012 ni izključna v razmerju do drugih pravil o pristojnosti, ki jih določa ta uredba. Fakultativna ni le v razmerju do pravila o splošni pristojnosti, določenega v členu 4(1) te uredbe, ki se izvaja v sporu o glavni stvari, temveč tudi v razmerju do drugih pravil o posebni pristojnosti, ki jih določa navedena uredba.
27
Namreč, kot je navedla Evropska komisija v pisnih stališčih, neizključnost in fakultativnost pravil o posebni pristojnosti izhajata ne le iz ciljev in sistematike Uredbe št. 1215/2012, temveč iz samega besedila člena 8, točka 3, te uredbe, ki določa, da je oseba „lahko“ tožena „tudi“ na podlagi te določbe, ne pa, da mora biti izključno tožena na njeni podlagi.
28
Poleg tega iz ustaljene sodne prakse v zvezi s Konvencijo z dne 27. septembra 1968 o pristojnosti in izvrševanju sodb v civilnih in gospodarskih zadevah, kakor je bila spremenjena, in Uredbo št. 44/2001, ki je upoštevna tudi v okviru Uredbe št. 1215/2012, izhaja, da njen cilj ni poenotiti vsa postopkovna pravila držav članic, temveč urediti sodno pristojnost za reševanje civilnih in gospodarskih sporov v razmerjih med temi državami ter olajšati izvrševanje sodnih odločb (sodba z dne 17. novembra 2011, Hypoteční banka, C‑327/10, EU:C:2011:745, točka 37). Ker pa ta uredba ne določa pogojev, v katerih sodišče po tem, ko je ugotovilo svojo mednarodno pristojnost na podlagi navedene uredbe, lahko ali mora skupaj preučiti več tožb med istimi strankami, ti pogoji načeloma izhajajo iz procesne avtonomije držav članic (glej po analogiji sodbo z dne 15. marca 2012, G, C‑292/10, EU:C:2012:142, točka 45).
29
Glede na zgoraj navedeno je treba na postavljeno vprašanje odgovoriti, da je treba člen 8, točka 3, Uredbe št. 1215/2012 razlagati tako, da se uporablja – vendar ne izključno – v položaju, v katerem je pri sodišču, ki je pristojno za odločanje o domnevni kršitvi osebnostnih pravic tožeče stranke zaradi fotografiranja in video snemanja brez njene vednosti, toženec vložil nasprotno odškodninsko tožbo zaradi deliktne ali kvazideliktne odgovornosti tožeče stranke, predvsem zaradi omejitve njegove intelektualne stvaritve, ki je predmet prvotne tožbe, če preučitev te nasprotne tožbe zahteva, da to sodišče presoja zakonitost dejstev, na katera tožeča stranka opira svoje zahtevke.
Stroški
30
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (osmi senat) razsodilo:
Člen 8, točka 3, Uredbe (EU) št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih zadevah je treba razlagati tako, da se uporablja – vendar ne izključno – v položaju, v katerem je pri sodišču, ki je pristojno za odločanje o domnevni kršitvi osebnostnih pravic tožeče stranke zaradi fotografiranja in video snemanja brez njene vednosti, toženec vložil nasprotno odškodninsko tožbo zaradi deliktne ali kvazideliktne odgovornosti tožeče stranke, predvsem zaradi omejitve njegove intelektualne stvaritve, ki je predmet prvotne tožbe, če preučitev te nasprotne tožbe zahteva, da to sodišče presoja zakonitost dejstev, na katera tožeča stranka opira svoje zahtevke.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: madžarščina.