62024CJ0271
SODBA SODIŠČA (deseti senat)
z dne 13. marca 2025 (
*1
)
„Pritožba – Omejevalni ukrepi zaradi razmer v Ukrajini – Zamrznitev sredstev in gospodarskih virov – Vključitev imena pritožnika – Podpiranje ukrepov ali politike, ki spodkopavajo ali ogrožajo ozemeljsko nedotakljivost, suverenost in neodvisnost Ukrajine ali stabilnost ali varnost v Ukrajini ali ovirajo delo mednarodnih organizacij v Ukrajini“
V zadevi C‑271/24 P,
zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Statuta Sodišča Evropske unije, vložene 16. aprila 2024,
Igor Shuvalov, stanujoč v Moskvi (Rusija), ki ga zastopajo L. M. García López, J. L. Iriarte Ángel, F. M. Rodríguez González in L. Rodríguez Jiménez, abogados,
pritožnik,
druga stranka v postopku je
Svet Evropske unije, ki ga zastopata D. Cerdán García in P. Mahnič, agenta,
tožena stranka v postopku na prvi stopnji,
SODIŠČE (deseti senat),
v sestavi D. Gratsias, predsednik senata, M. L. Arastey Sahún (poročevalka), predsednica petega senata, in J. Passer, sodnik,
generalna pravobranilka: L. Medina,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalne pravobranilke, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Igor Shuvalov s pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 7. februarja 2024, Shuvalov/Svet (T‑289/22, v nadaljevanju: izpodbijana sodba, EU:T:2024:57), s katero je to sodišče zavrnilo njegovo tožbo za razglasitev ničnosti, prvič, Sklepa Sveta (SZVP) 2022/265 z dne 23. februarja 2022 o spremembi Sklepa 2014/145/SZVP o omejevalnih ukrepih v zvezi z ukrepi, ki spodkopavajo ali ogrožajo ozemeljsko nedotakljivost, suverenost in neodvisnost Ukrajine (UL 2022, L 42 I, str. 98) in Izvedbene uredbe Sveta (EU) 2022/260 z dne 23. februarja 2022 o izvajanju Uredbe (EU) št. 269/2014 o omejevalnih ukrepih v zvezi z dejanji, ki spodkopavajo ali ogrožajo ozemeljsko nedotakljivost, suverenost in neodvisnost Ukrajine (UL 2022, L 42 I, str. 3) (v nadaljevanju skupaj: sporna prvotna akta), drugič, Sklepa Sveta (SZVP) 2022/1530 z dne 14. septembra 2022 o spremembi Sklepa 2014/145/SZVP o omejevalnih ukrepih v zvezi z ukrepi, ki spodkopavajo ali ogrožajo ozemeljsko nedotakljivost, suverenost in neodvisnost Ukrajine (UL 2022, L 239, str. 149) in Izvedbene uredbe Sveta (EU) 2022/1529 z dne 14. septembra 2022 o izvajanju Uredbe (EU) št. 269/2014 o omejevalnih ukrepih v zvezi z dejanji, ki spodkopavajo ali ogrožajo ozemeljsko nedotakljivost, suverenost in neodvisnost Ukrajine (UL 2022, L 239, str. 1) (v nadaljevanju skupaj: sporna prva akta o ohranitvi) in, tretjič, Sklepa Sveta (SZVP) 2023/572 z dne 13. marca 2023 o spremembi Sklepa 2014/145/SZVP o omejevalnih ukrepih v zvezi z ukrepi, ki spodkopavajo ali ogrožajo ozemeljsko nedotakljivost, suverenost in neodvisnost Ukrajine (UL 2023, L 75 I, str. 134) in Izvedbene uredbe Sveta (EU) 2023/571 z dne 13. marca 2023 o izvajanju Uredbe (EU) št. 269/2014 o omejevalnih ukrepih v zvezi z dejanji, ki spodkopavajo ali ogrožajo ozemeljsko nedotakljivost, suverenost in neodvisnost Ukrajine (UL 2023, L 75 I, str. 1) (v nadaljevanju skupaj: sporna druga akta o ohranitvi) v delu, v katerem se ti akti (v nadaljevanju skupaj: sporni akti) nanašajo nanj.
Pravni okvir in dejansko stanje
2
Dejanski in pravni okvir obravnavanega primera je naveden v točkah od 2 do 13 izpodbijane sodbe ter se lahko povzame in dopolni, kot je navedeno spodaj.
3
Pritožnik je bil med letoma 2008 in 2018 podpredsednik vlade Ruske federacije, nato pa je 24. maja 2018 postal predsednik Vnesheconombank (VEB.RF) (banka za razvoj in zunanjo trgovino, Rusija).
Sklep 2014/145/SZVP
4
Po priključitvi Krima Ruski federaciji je Svet Evropske komisije 17. marca 2014 na podlagi člena 29 PEU sprejel Sklep 2014/145/SZVP o omejevalnih ukrepih v zvezi z dejanji, ki spodkopavajo ali ogrožajo ozemeljsko nedotakljivost, suverenost in neodvisnost Ukrajine (UL 2014, L 78, str. 16, in popravek v UL 2023, L 125, str. 61).
Prvotni Sklep 2014/145
5
Člen 1(1) Sklepa 2014/145, kakor je bil spremenjen s Sklepom Sveta 2014/658/SZVP z dne 8. septembra 2014 (UL 2014, L 271, str. 47) (v nadaljevanju: prvotni Sklep 2014/145), prepoveduje vstop na ozemlje držav članic ali tranzit prek njega za fizične osebe, ki ustrezajo merilom, ki so med drugim določena v njegovih točkah (a) in (b), medtem ko člen 2(1) tega sklepa določa zamrznitev vseh sredstev in gospodarskih virov fizičnih oseb, ki ustrezajo merilom, ki so med drugim določena v njegovih točkah (a) in (d), pri čemer so ta merila v bistvu enaka merilom, določenim v točkah (a) in (b) člena 1(1) navedenega sklepa (v nadaljevanju za vsako od njiju skupaj: merili (a) in (d)).
6
Člen 2 prvotnega Sklepa 2014/145 je 23. februarja 2022 vseboval to besedilo:
„1.   Zamrznejo se vsa sredstva in gospodarski viri, ki pripadajo, so v lasti ali s katerimi razpolagajo ali jih nadzirajo:
(a)
fizične osebe, odgovorne za ukrepe ali politike, ki spodkopavajo ali ogrožajo ozemeljsko nedotakljivost, suverenost in neodvisnost Ukrajine ali stabilnost ali varnost v Ukrajini ali ovirajo delo mednarodnih organizacij v Ukrajini, oziroma fizične osebe, ki te ukrepe ali politike dejavno podpirajo ali izvajajo, in fizične ali pravne osebe, subjekti ali organi, ki so z njimi povezani;
[…]
(d)
fizične ali pravne osebe, subjekti ali organi, ki dejavno materialno ali finančno podpirajo ruske nosilce odločitev, odgovorne za priključitev Krima ali destabilizacijo vzhodne Ukrajine, ali pa imajo od njih korist […].“
Spremenjeni Sklep 2014/145
7
Po invaziji oboroženih sil Ruske federacije na Ukrajino 24. februarja 2022 je Svet 25. februarja 2022 sprejel Sklep (SZVP) 2022/329 o spremembi Sklepa 2014/145 (UL 2022, L 50, str. 1).
8
Merila iz člena 1(1)(a) in (b) ter člena 2(1)(a) in (d) Sklepa 2014/145, kakor je bil spremenjen s Sklepom 2022/329 (v nadaljevanju: spremenjeni Sklep 2014/145), so podobna merilom, ki so bila določena s členom 1(1)(a) in (b) ter členom 2(1)(a) in (d) prvotnega Sklepa 2014/145, razen tega, da je bil po eni strani prislov „dejavno“ umaknjen iz merila, povezanega s podpiranjem ali izvajanjem ukrepov ali politik, ki spodkopavajo ali ogrožajo ozemeljsko nedotakljivost, suverenost in neodvisnost Ukrajine, in iz merila, povezanega z materialno ali finančno podporo ruskih nosilcev odločitev, ter da je bilo po drugi strani sklicevanje na vzhodno Ukrajino razširjeno na to celotno državo (pri čemer sta merilo iz člena 1(1)(b) in iz člena 2(1)(d) spremenjenega Sklepa 2014/145 v nadaljevanju imenovani tudi merilo (d)).
Uredba (EU) št. 269/2014
9
Svet je 17. marca 2014 na podlagi člena 215(2) PDEU sprejel Uredbo (EU) št. 269/2014 o omejevalnih ukrepih v zvezi z dejanji, ki spodkopavajo ali ogrožajo ozemeljsko nedotakljivost, suverenost in neodvisnost Ukrajine (UL 2014, L 78, str. 6).
Prvotna Uredba št. 269/2014
10
Člen 3(1)(a) in (d) Uredbe št. 269/2014, kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (EU) št. 811/2014 z dne 25. julija 2014 (UL 2014, L 221, str. 11) (v nadaljevanju: prvotna Uredba št. 269/2014), je 23. februarja 2022 vseboval določbe, ki so v bistvu podobne tistim iz člena 2(1)(a) in (d) prvotnega Sklepa 2014/145, kot so povzete v točki 6 te sodbe, zlasti glede merila iz člena 3(1)(d) prvotne Uredbe št. 269/2014 (v nadaljevanju tudi: merilo (d)).
Spremenjena Uredba št. 269/2014
11
Po invaziji oboroženih sil Ruske federacije na Ukrajino 24. februarja 2022 je Svet 25. februarja 2022 sprejel Uredbo (EU) 2022/330 o spremembi Uredbe št. 269/2014 (UL 2022, L 51, str. 1). Merila iz člena 3(1)(a) in (d) Uredbe št. 269/2014, kakor je bila spremenjena z Uredbo 2022/330 (v nadaljevanju: spremenjena Uredba št. 269/2014), so bila spremenjena enako kot merila iz točke 8 te sodbe (pri čemer je merilo iz člena 3(1)(d) spremenjene Uredbe št. 269/2014 v nadaljevanju imenovano tudi merilo (d)).
Sporni akti
Sporna prvotna akta
12
Svet je 23. februarja 2022 sprejel sporna prvotna akta in ime pritožnika vpisal na seznam omejevalnih ukrepov v prilogi k vsakemu od obeh aktov pod številko 227 tako:
„Igor Ivanovič Šuvalov je predsednik državne razvojne korporacije VEB.RF in član sveta Evrazijske gospodarske komisije. Pred tem je bil prvi podpredsednik […] vlade [Ruske federacije]. Na tem položaju je dal izjave, da bo [Ruska federacija] spremenila proračunska pravila tako, da se bosta upoštevala dodatna dva milijona prebivalcev po nezakoniti priključitvi Krima s strani Ruske federacije. S tem podpira ukrepe in politike, ki spodkopavajo ozemeljsko nedotakljivost, suverenost in neodvisnost Ukrajine.“
Sporna prva akta o ohranitvi
13
Svet je 14. septembra 2022 sprejel sporna prva akta o ohranitvi in ime pritožnika pod številko 227 ohranil na seznamu iz priloge k vsakemu od teh dveh aktov iz istih razlogov, kot so navedeni v prejšnji točki.
Sporna druga akta o ohranitvi
14
Svet je 13. marca 2023 sprejel sporna druga akta o ohranitvi in ime pritožnika pod številko 227 ohranil na seznamu iz priloge k vsakemu od teh dveh aktov iz teh razlogov:
„[Igor Ivanovich SHUVALOV je] predsednik državne razvojne korporacije VEB.RF. Pred tem je bil prvi podpredsednik […] vlade [Ruske federacije] in član sveta Evrazijske gospodarske komisije. Na položaju prvega podpredsednika vlade je dal izjave, da bo [Ruska federacija] spremenila proračunska pravila tako, da se bosta upoštevala dodatna dva milijona prebivalcev po nezakoniti priključitvi Krima s strani Ruske federacije. S tem podpira ukrepe in politike, ki spodkopavajo ozemeljsko nedotakljivost, suverenost in neodvisnost Ukrajine.“
Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
15
Pritožnik je s tožbo, ki je bila v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložena 18. maja 2022, Splošnemu sodišču predlagal razglasitev ničnosti spornih aktov v delu, v katerem se nanašajo nanj. V utemeljitev tožbe je navedel sedem tožbenih razlogov, od katerih se je prvi nanašal na očitno napako pri presoji dejstev, ki naj bi jo storil Svet, drugi na kršitev obveznosti obrazložitve, ki jo ima Svet, tretji na kršitev temeljne pravice do svobode izražanja, četrti na kršitev pravice do učinkovitega sodnega varstva, peti na kršitev lastninske pravice glede na načelo sorazmernosti, šesti na kršitev načela enakega obravnavanja in sedmi na zlorabo pooblastil.
16
V zvezi z drugim tožbenim razlogom, ki se je nanašal na kršitev obveznosti obrazložitve, je Splošno sodišče v točkah 38 in 39 izpodbijane sodbe ugotovilo, da obrazložitev spornih aktov temelji na dovolj posamičnih, specifičnih in konkretnih razlogih, da se lahko pritožnik brani ter razume merilo in razloge, na katerih temeljita ta akta, tako da je bil ta tožbeni razlog zavrnjen.
17
V zvezi s prvim tožbenim razlogom, ki se je nanašal na napačno presojo dejstev, je Splošno sodišče v točki 65 izpodbijane sodbe presodilo, da je mogoče, kot je to storil Svet, upoštevati dejstva, ki so nastala v času, ki je razmeroma oddaljen od datuma sprejetja omejevalnega ukrepa, če ta dejstva po eni strani potrjujejo eno od meril, ki upravičujejo vpis imena zadevne osebe na seznam omejevalnih ukrepov, in če je po drugi strani dokazano, da ta oseba ob sprejetju omejevalnih ukrepov ni dokončno prekinila vsake dejavnosti, ki bi lahko upravičila tako sprejetje. V obravnavani zadevi je Splošno sodišče v točkah od 81 do 87 te sodbe navedlo, da sklop dovolj natančnih, konkretnih in skladnih indicev omogoča ugotoviti, da je pritožnik kot član vlade Ruske federacije in nato predsednik VEB.RF – to je javne institucije, ki podpira gospodarsko politiko, ki jo je določil predsednik Ruske federacije, ki jo vodi vlada te federacije in ki je od invazije Ruske federacije na Krim stalno sodelovala pri gospodarskem razvoju Krima – izpolnjeval pogoje, določene z merilom (a).
18
V zvezi s petim tožbenim razlogom, ki se je nanašal na kršitev lastninske pravice glede na načelo sorazmernosti, je Splošno sodišče v točkah od 96 do 116 izpodbijane sodbe ugotovilo, da so omejevalni ukrepi, ki so bili naloženi pritožniku, zavarovalni, začasni in povračljivi, pri čemer obstaja možnost, da nacionalni organi dovolijo uporabo določenega zamrznjenega premoženja, tako da mu s temi ukrepi ni odvzeta lastninska pravica, da so bili izpolnjeni pogoji iz člena 52(1) Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina) za zakonito omejitev te pravice, da je bila sorazmernost ukrepov utemeljena z njihovo ustreznostjo glede na zastavljeni cilj in da za njihovo odpravo zadostuje, da pritožnik preneha z ravnanji, s katerimi so bili navedeni ukrepi utemeljeni.
19
Splošno sodišče je v točkah 123 in 124 izpodbijane sodbe v odgovor na tretji tožbeni razlog pritožnika presodilo, da omejevalni ukrepi, sprejeti proti njemu, nikakor ne vplivajo na njegovo svobodo izražanja in da so izjave pritožnika, povzete v obrazložitvi spornih aktov, le eni izmed elementov, ki so bili ustrezno podprti z dokaznim spisom in namenjeni utemeljitvi ugotovitve, da izpolnjuje pogoje, določene z merilom (a). Splošno sodišče je v točki 126 te sodbe prav tako ugotovilo, da je treba šesti tožbeni razlog, ki se nanaša na kršitev načela enakega obravnavanja, zavrniti, ker Svet s tem, da je menil, da je bilo to merilo v razmerju do pritožnika izpolnjeno, ni storil napake pri presoji.
20
Splošno sodišče je nazadnje v točkah od 131 do 133 navedene sodbe zavrnilo četrti in sedmi tožbeni razlog, ki sta se nanašala na kršitev pravice do učinkovitega sodnega varstva oziroma na zlorabo pooblastil.
21
Ker v teh okoliščinah nobenemu od tožbenih razlogov ni bilo ugodeno, je Splošno sodišče z izpodbijano sodbo navedeno tožbo zavrnilo.
Postopek pred Sodiščem in predlogi strank
22
Pritožnik s pritožbo Sodišču predlaga, naj:
–
izpodbijano sodbo razveljavi;
–
tožbi ugodi in razglasi ničnost spornih aktov v delu, v katerem se nanašajo nanj, ter zato razglasi tudi ničnost Sklepa 2014/145 in Uredbe št. 269/2014 v delu, v katerem se nanašata ali bi se lahko nanašala nanj;
–
Svetu naloži plačilo stroškov postopka na obeh stopnjah.
23
Svet Sodišču predlaga, naj:
–
pritožbo v celoti zavrne in
–
pritožniku naloži plačilo stroškov.
Pritožba
24
Pritožnik v podporo pritožbi navaja šest pritožbenih razlogov. Teh šest pritožbenih razlogov se nanaša na napačno uporabo prava, ki naj bi jo Splošno sodišče storilo s tem, da je presodilo, da Svet ni storil napake pri presoji (prvi pritožbeni razlog), da je Svet izpolnil svojo obveznost obrazložitve (drugi pritožbeni razlog), da s spornimi akti ni bila kršena pravica pritožnika do svobode izražanja (tretji pritožbeni razlog), da njegova lastninska pravica ni bila kršena glede na načelo sorazmernosti (četrti pritožbeni razlog), da načelo enakega obravnavanja ni bilo kršeno (peti pritožbeni razlog) ter da je bila pravica do učinkovitega sodnega varstva spoštovana in da Svet ni zlorabil pooblastil (šesti pritožbeni razlog).
Prvi pritožbeni razlog
Trditve strank
25
Pritožnik s prvim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču očita, da je s tem, da je v točkah od 58 do 87 izpodbijane sodbe presodilo, da Svet pri uporabi merila (a) v njegovem primeru ni storil napake pri presoji, zaradi očitnega izkrivljanja dejstev napačno uporabilo pravo.
26
Splošno sodišče naj bi namreč v točki 65 izpodbijane sodbe presodilo, ne da bi v zvezi s tem navedlo katero koli sodno prakso, da je mogoče za sprejetje omejevalnih ukrepov upoštevati dejstva, ki so nastala v času, ki je razmeroma oddaljen od datuma sprejetja teh ukrepov. Vendar naj bi iz več sodb Splošnega sodišča izhajalo, da morajo razlogi, ki jih navede Svet, izpolnjevati merilo aktualnosti na dan, ko sprejme omejevalne ukrepe proti zadevni osebi. Natančneje, upoštevati naj bi bilo treba razvoj položaja zadevne osebe, ne da bi bilo mogoče domnevati, da je ali da bi lahko ta oseba zaradi funkcij, ki jih je prej opravljala, in predhodnih javnih izjav na dan sprejetja zadevnih omejevalnih ukrepov še vedno podpirala režim zadevne tretje države ali položaj, na katerega se nanašajo ukrepi.
27
Pritožnik izpodbija tudi točko 82 izpodbijane sodbe, ker naj bi Splošno sodišče napačno presodilo, da to, da je ta pritožnik po tem, ko je prenehal opravljati vladne funkcije, prevzel mesto predsednika VEB.RF, pomeni, da še naprej podpira dejanja in politike, ki ogrožajo ozemeljsko nedotakljivost, suverenost in neodvisnost Ukrajine. V obrazložitvi spornih aktov naj namreč ne bi bilo sklicevanja na dejavnosti VEB.RF in nobenega posebnega očitka v zvezi s pritožnikom, medtem ko se zadevni omejevalni ukrepi nanašajo nanj. Pritožnik pa naj bi s tem, da je opravljal funkcijo predsednika VEB.RF, nasprotno od tega, kar je ugotovilo Splošno sodišče, opravljal poklicne funkcije vodenja podjetja, ki naj nikakor ne bi bile povezane z dejanji in politikami ruske vlade.
28
Svet v obrambo poudarja, da je bil zaradi širokih trditev pritožnika in dejstva, da se ta posamično sklicuje le na točki 65 in 82 izpodbijane sodbe, izpostavljen težavam pri izpodbijanju teh trditev in razumevanju zlasti tega, iz česa naj bi izhajalo očitno izkrivljanje dejstev. Ta institucija trditve pritožnika vsebinsko prereka.
29
Pritožnik v repliki med drugim meni, da je njegov prvi pritožbeni razlog dopusten v delu, v katerem so v njem jasno navedene izpodbijane točke izpodbijane sodbe, in sicer točke od 58 do 87. Poleg tega naj bi bilo treba upoštevati, da čeprav se prvi pritožbeni razlog natančneje nanaša na točki 65 in 82 te sodbe, ti točki vsebujeta sklepe iz pravnega razlogovanja, razvitega v preostalih izpodbijanih točkah navedene sodbe.
30
Svet v dupliki med drugim navaja, da je navedel le svoje težave pri razumevanju prvega pritožbenega razloga in da je vsekakor predlagal, naj se pritožba zavrne kot neutemeljena, ne pa, naj se ugotovi njena nedopustnost.
Presoja Sodišča
31
Pritožnik s prvim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču v bistvu očita, da je zaradi očitnega izkrivljanja dejstev v točkah od 58 do 87 in natančneje v točkah 65 in 82 izpodbijane sodbe ugotovilo, da Svet ni storil napake pri presoji. Splošno sodišče naj bi namreč napačno presodilo, da se je Svet pri obrazložitvi spornih aktov lahko oprl na funkcije in javne izjave pred sprejetjem teh aktov. Pritožnik Splošnemu sodišču očita tudi, da je iz dejstva, da je na delovnem mestu predsednika VEB.RF, sklepalo na podporo v smislu merila (a), čeprav naj bi v okviru tega delovnega mesta opravljal le funkcije vodenja podjetja, ki naj nikakor ne bi bile povezane z dejanji in politikami ruske vlade v razmerju do Ukrajine.
– Dopustnost
32
Navesti je treba, da Svet, ne da bi se formalno skliceval na nedopustnost prvega pritožbenega razloga, ob upoštevanju velikega števila točk, ki jih pritožnik izpodbija hkrati, izraža težave, s katerimi se je soočil pri razumevanju obsega tega pritožbenega razloga, zlasti v zvezi z očitnim izkrivljanjem dejstev.
33
V zvezi s tem je treba opozoriti, da iz člena 256(1), drugi pododstavek, PDEU, člena 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije in člena 168(1)(d) Poslovnika Sodišča izhaja, da je treba v pritožbi natančno navesti grajane dele sodbe, katere razveljavitev se predlaga, in pravne trditve, s katerimi se ta predlog posebej utemeljuje, sicer pritožba oziroma zadevni pritožbeni razlog nista dopustna (sodba z dne 25. januarja 2022, Komisija/European Food in drugi, C‑638/19 P, EU:C:2022:50, točka 75 in navedena sodna praksa), in da mora Sodišče po potrebi po uradni dolžnosti preveriti, ali je ta zahteva natančnosti izpolnjena (glej v tem smislu sodbi z dne 15. decembra 1961, Fives Lille Cail in drugi/Visoka oblast, 19/60, 21/60, 2/61 in 3/61, EU:C:1961:30, str. 588, in z dne 25. junija 2020, HF/Parlament, C‑570/18 P, EU:C:2020:490, točka 30 in navedena sodna praksa).
34
Poleg tega mora pritožnik, kadar trdi, da je Splošno sodišče izkrivilo dejstva ali dokaze, v skladu s členom 256 PDEU, členom 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije in členom 168(1)(d) Poslovnika Sodišča natančno navesti elemente, ki naj bi jih to sodišče izkrivilo, in dokazati napake pri analizi, ki so po njegovem mnenju Splošno sodišče pripeljale do tega izkrivljanja. Prav tako iz ustaljene sodne prakse Sodišča izhaja, da mora biti izkrivljanje očitno razvidno iz listin v spisu, ne da bi bilo treba na novo presojati dejstva in dokaze (sodba z dne 6. junija 2024, Ryanair/Komisija, C‑441/21 P, EU:C:2024:477, točka 55 in navedena sodna praksa).
35
V obravnavani zadevi je treba v zvezi s trditvijo o očitnem izkrivljanju dejstev ugotoviti, da pritožnik v pritožbi ni natančno navedel dejstev, ki naj bi bila izkrivljena, in še manj dokazal napake pri analizi, ki naj bi jih storilo Splošno sodišče. V teh okoliščinah je treba to trditev razglasiti za nedopustno.
36
Čeprav pritožnik hkrati izpodbija točke od 58 do 87 izpodbijane sodbe, pri čemer svoje razlogovanje osredotoča le na točki 65 in 82 te sodbe, je treba navesti, kot pritožnik pravilno trdi v repliki, da točka 82 navedene sodbe vsebuje sklepe iz pravnega razlogovanja, razvitega v preostalih izpodbijanih točkah iste sodbe, na katere se ta točka 82 izrecno sklicuje, tako da prvi pritožbeni razlog izpolnjuje zahteve, na katere je bilo opozorjeno v točki 33 te sodbe, in je ob upoštevanju preudarkov, navedenih v prejšnji točki te sodbe, delno dopusten.
– Utemeljenost
37
Pritožnik s svojimi trditvami v bistvu izpodbija na eni strani ugotovitve iz točke 65 izpodbijane sodbe in na drugi strani ugotovitev, do katere je Splošno sodišče prišlo v točki 82 te sodbe.
38
Iz sodne prakse Sodišča izhaja, da mora vsak sklep o naložitvi ali ohranitvi omejevalnih ukrepov proti neki osebi temeljiti na dovolj trdni dejanski osnovi, pri čemer mora sodišče Unije preveriti vsebinsko pravilnost zatrjevanih dejstev glede na predložene informacije ali dokaze in oceniti njihovo dokazno vrednost glede na okoliščine obravnavane zadeve in ob upoštevanju morebitnih pripomb, ki jih je v zvezi z njimi podala zlasti zadevna oseba (glej v tem smislu sodbo z dne 18. julija 2013, Komisija in drugi/Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P in C‑595/10 P, EU:C:2013:518, točki 119 in 124).
39
Kot je Splošno sodišče opozorilo v točki 61 izpodbijane sodbe, je v primeru izpodbijanja pristojni organ Unije tisti, ki mora dokazati utemeljenost razlogov, navedenih zoper zadevno osebo, ne pa zadnjenavedena oseba predložiti negativni dokaz o neutemeljenosti navedenih razlogov. Sicer se ne zahteva, da mora ta organ sodišču Unije predložiti vse informacije in dokaze, ki se nanašajo na zatrjevane razloge, vendar morajo predložene informacije ali dokazi utemeljevati razloge, ki so bili navedeni zoper zadevno osebo (glej v tem smislu sodbo z dne 18. julija 2013, Komisija in drugi/Kadi, C‑584/10 P, C‑593/10 P in C‑595/10 P, EU:C:2013:518, točki 120 in 121).
40
Prvič, v zvezi s točko 65 izpodbijane sodbe je treba ugotoviti, da v nasprotju s tem, kar trdi pritožnik, sodna praksa, navedena v prejšnjih dveh točkah te sodbe, ne nasprotuje temu, da bi lahko Svet v primeru, kot je obravnavani, pri presoji, ali oseba izpolnjuje merilo za vpis, kot je merilo (a) oziroma merilo (d), upošteval informacije ali dokaze, ki se nanašajo na okoliščine, ki so obstajale pred sprejetjem akta, s katerim so bili naloženi ali ohranjeni omejevalni ukrepi, če te informacije ali dokazi utemeljujejo razloge za ta akt in prispevajo k ugotovitvi, da zadevna oseba kljub poteku časa in ob upoštevanju vseh upoštevnih okoliščin vsakega primera izpolnjuje zadevno merilo za vpis (glej po analogiji sodbo z dne 20. junija 2019, K. P., C‑458/15, EU:C:2019:522, točka 57). Zlasti ni mogoče izključiti možnosti upoštevanja takih informacij in dokazov za to, da se glede na zadevno merilo za vpis ugotovi kontinuiteta med prejšnjim položajem zadevne osebe na eni strani in njenim trenutnim položajem na drugi strani.
41
Drugič, Splošno sodišče je v obravnavani zadevi za ugotovitev, da Svet ni storil napake pri presoji, v točkah od 62 do 64, 66, 68, 69, 72, 76 in 80 izpodbijane sodbe na eni strani ugotovilo, da je pritožnik na dan sprejetja spornih aktov dejavno podpiral dejanja oziroma politike, na katere se nanaša merilo (a), zlasti gospodarski razvoj Krima, ker je kot predsednik VEB.RF deloval skupaj z vsemi vodstvenimi delavci in nadzorniki družbe, ki jih je neposredno ali posredno imenoval ali odpoklical voditelj Ruske federacije ali ruska vlada, v skladu z gospodarsko politiko, ki jo je določil ta voditelj in jo izvaja ta vlada. Na drugi strani je Splošno sodišče navedlo, da je pritožnik že leta pred tem zagotavljal tako podporo s tem, da je bil do svojega imenovanja za predsednika VEB.RF leta 2018 na funkciji podpredsednika vlade in je v tej vlogi leta 2014 podal javne izjave v korist gospodarskega razvoja Krima.
42
Ker je Splošno sodišče tako v bistvu potrdilo, da dejavna podpora pritožnika kot predsednika VEB.RF ob sprejetju spornih aktov pomeni nadaljevanje podpore, ki jo je pritožnik kot podpredsednik vlade že izrazil leta 2014, ni napačno uporabilo prava s tem, da je v točki 82 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je Svet predložil sklop dovolj natančnih, konkretnih in skladnih indicev, ki dokazujejo, da je pritožnik od leta 2014 do sprejetja spornih prvotnih aktov nepretrgoma odgovoren za tako podporo v smislu merila (a).
43
V zvezi z očitkom, da je Splošno sodišče v točki 82 izpodbijane sodbe napačno ugotovilo, da pritožnik kot predsednik VEB.RF zagotavlja dejavno podporo v smislu merila (a), čeprav naj bi opravljal le poklicno funkcijo vodenja podjetja, ki naj nikakor ne bi bila povezana z dejanji in politikami ruske vlade, zadostuje opozoriti, da je na podlagi člena 256 PDEU in člena 58 Statuta Sodišča Evropske unije pritožba omejena na pravna vprašanja. Splošno sodišče je edino pristojno za ugotavljanje in presojo upoštevnih dejstev ter za presojo dokazov. Presoja teh dejstev in dokazov, razen v primeru njihovega izkrivljanja, torej ni pravno vprašanje, ki bi bilo kot tako predmet nadzora Sodišča v okviru pritožbe (sodba z dne 29. februarja 2024, Euranimi/Komisija, C‑95/23 P, EU:C:2024:177, točka 84 in navedena sodna praksa).
44
S takim očitkom pa želi pritožnik izpodbijati presojo dejstev in dokazov, ki jo je opravilo Splošno sodišče, pri čemer je treba pojasniti, da čeprav pritožnik formalno zatrjuje izkrivljanje dejstev, ni natančno navedel dejstev, ki naj bi bila izkrivljena, in dokazal napak pri analizi, ki naj bi jih storilo Splošno sodišče, kot to izhaja iz točke 35 te sodbe.
45
Poleg tega je treba v delu, v katerem pritožnik Splošnemu sodišču očita, da je v točki 82 izpodbijane sodbe uporabilo razlogovanje, ki ni podrobno navedeno v obrazložitvi spornih aktov, saj je v tej obrazložitvi zgolj pojasnjeno, da je pritožnik „predsednik VEB.RF“, brez sklicevanja na dejavnosti tega gospodarskega subjekta ali kakršne koli informacije o vlogi pritožnika v okviru te funkcije predsednika, opozoriti, da je vprašanje obrazložitve, ki se nanaša na bistveno postopkovno zahtevo, različno od vprašanja o dokazu zatrjevanega ravnanja, ki se nanaša na vsebinsko zakonitost zadevnega akta in v zvezi s katerim je treba, kot je razvidno iz sodne prakse, navedene v točki 38 te sodbe, preveriti resničnost dejstev, navedenih v tem aktu, in opredelitev teh dejstev kot elementov, ki utemeljujejo uporabo omejevalnih ukrepov proti zadevni osebi (sodba z dne 15. novembra 2012, Svet/Bamba, C‑417/11 P, EU:C:2012:718, točka 60 in navedena sodna praksa).
46
V zvezi s tem, kot je bilo opozorjeno v točkah 38 in 39 te sodbe, mora v primeru izpodbijanja pristojni organ Unije dokazati utemeljenost razlogov, navedenih zoper zadevno osebo, sodišče Unije pa preveriti vsebinsko pravilnost zatrjevanih dejstev glede na predložene informacije ali dokaze.
47
V obravnavanem primeru je iz točk 62, 69, 76, 81 in 82 izpodbijane sodbe razvidno, da je Splošno sodišče v skladu s to sodno prakso, prvič, ugotovilo, da se dokazi, zagotovljeni v spisu Sveta, dovolj navezujejo na obrazložitev, da je pritožnik predsednik VEB.RF, drugič, preverilo vsebinsko pravilnost dejstev, na katerih temelji ta obrazložitev, glede na te dokaze, in tretjič, v bistvu ugotovilo, da pritožnik zaradi svoje funkcije predsednika VEB.RF izvaja gospodarsko politiko ruske vlade in tako sodeluje pri gospodarskem razvoju Krima, tako da je mogoče ugotoviti, da zagotavlja dejavno podporo v smislu merila (a).
48
Nazadnje, v zvezi s trditvijo pritožnika, da je Splošno sodišče v točki 18 izpodbijane sodbe napačno trdilo, da je iz besedila njegovih vlog razvidno, da ne predlaga razglasitve ničnosti Sklepa 2014/145 in Uredbe št. 269/2014, zadostuje ugotoviti, da navedeni pritožnik ne izpodbija, kot je navedeno v isti točki 18 izpodbijane sodbe, da je na obravnavi pred Splošnim sodiščem potrdil, da ne predlaga razglasitve ničnosti teh dveh aktov samih po sebi. Poleg tega se pritožnik zgolj sklicuje na domnevne „napačne trditve“ Splošnega sodišča v zvezi s tem, ne da bi trdil, da Splošno sodišče ni preučilo trditev, ki jih je navedel na prvi stopnji in ki se nanašajo na zakonitost Sklepa 2014/145 in Uredbe št. 269/2014 kot takih, zlasti na zakonitost meril, ki so v njiju določena, kot sta merili (a) in (d).
49
Glede na zgoraj navedene razloge je treba prvi pritožbeni razlog zavrniti.
Drugi pritožbeni razlog
Trditve strank
50
Pritožnik z drugim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču očita, da je v točkah 36, 38 in 39 izpodbijane sodbe napačno ugotovilo, da je Svet izpolnil svojo obveznost obrazložitve. Poleg tega naj bi Splošno sodišče v točki 33 te sodbe samo priznalo, da merilo, na podlagi katerega so bili proti pritožniku uvedeni omejevalni ukrepi, ni jasno razvidno iz besedila obrazložitve. Čeprav je Splošno sodišče v isti točki nazadnje ugotovilo, da se je obrazložitev spornih aktov nanašala le na merilo (a), in ne na merilo (d), naj ta trditev ne bi bila v skladu z ravnanjem Sveta v postopku pred Splošnim sodiščem, ker naj bi se Svet zoper pritožnika sistematično skliceval na obe merili.
51
V točki 35 izpodbijane sodbe naj bi Splošno sodišče poleg tega zavedla obrazložitev spornih aktov, ker naj bi navedlo, da je bil pritožnik hkrati na funkcijah člana sveta Evrazijske gospodarske komisije in predsednika VEB.RF, čeprav naj bi bil na teh funkcijah zaporedoma, kot naj bi pritožnik dokazal pred Splošnim sodiščem. To naj bi neovrgljivo dokazovalo neobrazložitev spornih aktov.
52
Pritožnik v zvezi z obrazložitvijo Splošnega sodišča iz točke 36 izpodbijane sodbe – v skladu s katero je treba funkcijo predsednika VEB.RF, na katero se nanaša obrazložitev spornih aktov, razlagati ob upoštevanju okoliščin, v katerih je bila ta funkcija zadevni osebi dodeljena in se opravlja, zlasti ob upoštevanju funkcije podpredsednika vlade, na kateri je bil pred tem – meni, da prav zaradi teh okoliščin ni mogoče pojasniti, zakaj so bili proti njemu uvedeni omejevalni ukrepi, saj to, da je prenehal biti na pomembnih političnih funkcijah in da je postal predsednik javnega organa, pomeni jasno zmanjšanje njegove zmožnosti vplivanja na politiko njegove države in podpiranja dejanj ruske vlade proti Ukrajini.
53
Svet trditve pritožnika prereka.
Presoja Sodišča
54
Pritožnik z drugim pritožbenim razlogom v bistvu trdi, da je Splošno sodišče s tem, da je v točkah 33, 35, 36, 38 in 39 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je Svet izpolnil svojo obveznost obrazložitve, napačno uporabilo pravo.
55
V zvezi s tem je treba poudariti, da je Splošno sodišče, kar zadeva točko 33 izpodbijane sodbe, ugotovilo, ne da bi pritožnik to prerekal, da se je obrazložitev spornih aktov nanašala le na merilo (a), tako da je bilo z obrazložitvijo teh aktov izključeno, da bi pritožnik prepoznal drugo merilo za vpis, kot je na primer merilo (d). Zato sklicevanje Sveta na merilo (d) v postopku pred Splošnim sodiščem nikakor ne vpliva na vprašanje, ali je Svet, kot je presodilo Splošno sodišče, pravilno obrazložil sporne akte glede na merilo (a).
56
V zvezi z domnevno nezadostno obrazložitvijo spornih prvotnih aktov, ki naj je Splošno sodišče v točki 35 izpodbijane sodbe ne bi navedlo, je treba opozoriti, da se, kot je bilo navedeno v točki 45 te sodbe, vprašanje obrazložitve, ki se nanaša na bistveno postopkovno zahtevo, razlikuje od vprašanja o dokazu zatrjevanega ravnanja, ki se nanaša na vsebinsko zakonitost zadevnega akta.
57
Splošno sodišče je v točki 35 izpodbijane sodbe pravilno navedlo, da je iz besedila obrazložitve spornih prvotnih aktov in spornih prvih aktov o ohranitvi razvidno, da je Svet za uvedbo in ohranitev omejevalnih ukrepov proti pritožniku med drugim ugotovil, da je bil ta na dan sprejetja teh aktov predsednik VEB.RF in član sveta Evrazijske gospodarske komisije. Nato je v tej točki ter v točkah 38 in 39 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je pritožnik lahko razumel, zakaj je bil predmet omejevalnih ukrepov, in da mu je bilo tako omogočeno, da se brani. Poleg tega je Splošno sodišče nasprotno od tega, kar v bistvu trdi pritožnik, ustrezno upoštevalo njegovo trditev, da na dan sprejetja spornih prvotnih aktov in spornih prvih aktov o ohranitvi ni bil več član sveta Evrazijske gospodarske komisije. V točki 82 izpodbijane sodbe je namreč navedlo, da pritožnik merila iz obravnavane zadeve, izpolnjuje ne glede na to, da ni več član te komisije.
58
V zvezi s točko 36 izpodbijane sodbe je treba opozoriti, kot je Splošno sodišče to storilo v točki 29 te sodbe, da je akt, ki posega v položaj, dovolj obrazložen, če je bil sprejet v okviru, ki ga zadevna oseba pozna in ji omogoča, da razume obseg ukrepa, sprejetega v zvezi z njo (sodba z dne 25. junija 2020, Vnesheconombank/Svet, C‑731/18 P, EU:C:2020:500, točka 37 in navedena sodna praksa). Splošno sodišče je to sodno prakso v točki 36 izpodbijane sodbe pravilno uporabilo s tem, da je ugotovilo, da je treba ob upoštevanju okoliščin, v katerih so mu bile funkcije predsednika VEB.RF dodeljene in se opravljajo, ter tudi dejstva, da je bil prej podpredsednik vlade, zgolj omembo opravljanja teh funkcij z vidika obveznosti obrazložitve šteti za zadosten element, ki pritožniku omogoča, da se brani ter razume merilo in razloge, na katerih temeljijo omejevalni ukrepi glede njega.
59
Glede na zgoraj navedene razloge je treba drugi pritožbeni razlog zavrniti.
Tretji pritožbeni razlog
Trditve strank
60
Pritožnik s tretjim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče s tem, da je v točkah od 122 do 124 izpodbijane sodbe presodilo, da sporni akti ne kršijo njegove temeljne pravice do svobode izražanja, napačno uporabilo pravo. Pritožnik opozarja, da ga je Svet sankcioniral med drugim zaradi predhodnih javnih izjav, ki jih je podal kot podpredsednik vlade. Splošno sodišče naj bi s tem, da je potrdilo tako vzročno zvezo med temi izjavami in omejevalnimi ukrepi, kršilo njegovo pravico do svobode izražanja. To, da ti ukrepi ne vplivajo na njegovo svobodo izražanja, naj ne bi pomenilo, da ni vanjo poseženo, in to še toliko bolj, ker naj bi Evropsko sodišče za človekove pravice v sodbi z dne 15. marca 2011, Otegi Mondragón proti Španiji (CE:ECHR:2011:0315JUD000203407), priznalo, da imajo politiki pri opravljanju svojih nalog pravico do svobode izražanja, ki je skoraj neomejena in močnejša od pravice, ki jo imajo druge osebe.
61
Svet trditve pritožnika prereka.
Presoja Sodišča
62
Pritožnik s tretjim pritožbenim razlogom v bistvu trdi, da je Splošno sodišče v točkah od 122 do 124 izpodbijane sodbe s tem, da je potrdilo pristop Sveta, v skladu s katerim je bil predmet omejevalnih ukrepov med drugim zaradi predhodnih javnih izjav, ki jih je podal kot podpredsednik vlade, in ker je s tem kršilo njegovo temeljno pravico do svobode izražanja, napačno uporabilo pravo.
63
V zvezi s tem je iz točk od 64 do 66, 82 in 124 izpodbijane sodbe razvidno, da so javne izjave, navedene v prejšnji točki te sodbe, eden od elementov, ki so Svetu omogočili sestaviti sklop dovolj natančnih, konkretnih in skladnih indicev za ugotovitev, da je bil pritožnik ob sprejetju spornih aktov odgovoren za dejavno podporo v smislu merila (a), in sicer v okviru nadaljevanja podpore, ki je bila s temi izjavami že izražena leta 2014.
64
Ker so bile navedene izjave uporabljene kot dokaz za potrditev dejstva, da so bili pogoji iz merila (a) v zvezi s pritožnikom izpolnjeni, je treba ugotoviti, da Splošno sodišče s tem, da je v točkah od 122 do 124 izpodbijane sodbe presodilo, da pritožnik s sprejetjem spornih aktov ni kršil svobode izražanja, ni napačno uporabilo prava. Natančneje, ugotoviti je treba, kot je to storilo Splošno sodišče, da se oseba, kot je pritožnik, ne more sklicevati na to pravico, da bi se zavarovala pred tem, da bi se take izjave uporabile kot dokaz, in da omejevalni ukrepi, kot sta zamrznitev sredstev in prepoved vstopa in potovanja na ozemlju Unije ter tranzita prek tega ozemlja, nikakor ne vplivajo na svobodo izražanja take osebe.
65
Nasprotno od zadeve, v kateri je bila izdana sodba ESČP z dne 15. marca 2011, Otegi Mondragón proti Španiji (CE:ECHR:2011:0315JUD000203407), ki se je nanašala na izjave politika in ki je v nasprotju z njegovo pravico do svobode izražanja pripeljala do kazenske sankcije zoper njega, je treba navesti, kot je Splošno sodišče opozorilo v točkah 122 in 123 izpodbijane sodbe, da so omejevalni ukrepi, katerih predmet je pritožnik, po eni strani zavarovalni in da po drugi strani ne povzročijo posega v svobodno uresničevanje njegove svobode izražanja.
66
Glede na zgoraj navedene razloge je treba tretji pritožbeni razlog zavrniti.
Četrti pritožbeni razlog
Trditve strank
67
Pritožnik s četrtim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču očita, da je s tem, da je zlasti v točkah od 100 do 113 izpodbijane sodbe presodilo, da njegova lastninska pravica ni bila kršena glede na načelo sorazmernosti, napačno uporabilo pravo.
68
To, da so, kot naj bi izhajalo iz točk 102 in 109 izpodbijane sodbe, omejevalni ukrepi ukrepi zavarovanja, ki so začasni in povračljivi ter so poleg tega predmet rednih pregledov, naj bi bilo namreč dejansko popolnoma neutemeljeno, ker naj bi se po eni strani ti ukrepi pogosto dolgo podaljševali in ker naj bi bil po drugi strani njihov pregled pogosto le formalen ali celo neizvedljiv. Tako naj bi za pritožnika še vedno veljali omejevalni ukrepi zaradi izjav, podanih pred več kot desetimi leti, in kljub temu, da naj bi bila njegova funkcija predsednika VEB.RF le tehnična poklicna funkcija. Iz tega naj bi bilo razvidno, da Svet ni upošteval spremembe, do katere je prišlo v njegovem osebnem položaju. Nazadnje, pritožnik naj bi utrpel razlastitev, tako da naj z omejevalnimi ukrepi, sprejetimi proti njemu, ne bi bila spoštovana bistvena vsebina lastninske pravice.
69
Poleg tega naj to, kar je navedeno v točkah 103 in 109 izpodbijane sodbe, da lahko nacionalni organi držav članic odobrijo uporabo nekaterih zamrznjenih sredstev, ne bi pomenilo, da je bila lastninska pravica pritožnika spoštovana, saj naj bi obstajalo toliko praks glede odobritev, kot je držav članic.
70
Pritožnik prav tako meni, da so omejevalni ukrepi, sprejeti proti njemu, v nasprotju z načelom sorazmernosti, ker naj nasprotno od tega, kar naj bi presodilo Splošno sodišče, ne bi omogočali uresničitve legitimnega cilja spornih aktov in naj dejansko ne bi ustrezali cilju v splošnem interesu, saj pritožnik namreč ni več mogel podpirati politik in dejanj, na katere se nanaša merilo (a), niti vplivati na ruske organe.
71
Nazadnje, pritožnik Splošnemu sodišču očita, da je v točki 113 izpodbijane sodbe presodilo, da za odpravo teh ukrepov zadostuje, da preneha z ravnanji, ki upravičujejo sprejetje omejevalnih ukrepov proti njemu, čeprav naj bi bila funkcija predsednika VEB.RF njegovo edino sredstvo za preživljanje.
72
Svet trditve pritožnika prereka.
Presoja Sodišča
73
Pritožnik s četrtim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču v bistvu očita, da je v točkah od 100 do 113 izpodbijane sodbe večkrat napačno uporabilo pravo pri analizi pogojev iz člena 52(1) Listine v zvezi z lastninsko pravico, zlasti v zvezi z vprašanjem spoštovanja načela sorazmernosti.
74
V zvezi s tem je treba opozoriti, da lastninska pravica, določena v členu 17 Listine, ni absolutna, tako da omejevalni ukrepi, kakršni so ti v obravnavani zadevi, lahko povzročijo omejitve te pravice (glej v tem smislu sodbi z dne 11. septembra 2019, HX/Svet, C‑540/18 P, EU:C:2019:707, točka 57 in navedena sodna praksa, in z dne 21. marca 2024, Landeshauptstadt Wiesbaden, C‑61/22, EU:C:2024:251, točka 75 in navedena sodna praksa).
75
V zvezi z navedeno pravico se torej lahko določijo omejitve, če so, kot je določeno v členu 52(1), prvi stavek, Listine, predpisane z zakonom in spoštujejo bistveno vsebino te pravice. Poleg tega so v skladu s členom 52(1), drugi stavek, Listine ob upoštevanju načela sorazmernosti take omejitve dovoljene samo, če so potrebne in če dejansko ustrezajo ciljem splošnega interesa, ki jih priznava Unija, ali če so potrebne zaradi zaščite pravic in svoboščin drugih.
76
Poleg tega je Sodišče v zvezi z omejevalnimi ukrepi presodilo, da je treba zakonodajalcu Unije priznati široko diskrecijsko pravico na področjih, na katerih mora sprejeti politične, gospodarske in socialne odločitve in pri katerih mora opraviti kompleksne presoje. Iz tega je sklepalo, da lahko na zakonitost takega ukrepa vpliva le očitna neprimernost ukrepa, ki je bil sprejet na teh področjih, glede na cilj, ki ga uresničuje pristojna institucija (sodbi z dne 31. januarja 2019, Islamic Republic of Iran Shipping Lines in drugi/Svet, C‑225/17 P, EU:C:2019:82, točka 103, in z dne 17. septembra 2020, Rosneft in drugi/Svet, C‑732/18 P, EU:C:2020:727, točka 105).
77
Na prvem mestu, pritožnik v bistvu trdi, da je Splošno sodišče v točkah 102, 103 in 109 izpodbijane sodbe napačno presodilo, da sporni akti ne posegajo v bistveno vsebino lastninske pravice in da omejitev, ki je s temi akti določena glede izvrševanja njegove lastninske pravice, ob upoštevanju načela sorazmernosti ni očitno neprimerna glede na zastavljeni cilj. Po njegovem mnenju in kot naj bi potrjeval njegov primer, naj omejevalni ukrepi dejansko ne bi bili ukrepi zavarovanja, ki bi bili začasni in povračljivi, ampak naj bi se pogosto dolgo podaljševali. Prav tako naj bi bila njihova preučitev pogosto le formalna ali celo nemogoča, nacionalni organi držav članic pa naj bi v zvezi z odobritvami za sprostitev zamrznjenih sredstev imeli zelo različne prakse.
78
V zvezi s tem je treba poudariti, da pritožnik posebej ne izpodbija, da so v skladu z določbami prava Unije, na katere je Splošno sodišče opozorilo v točkah 102, 103 in 109 izpodbijane sodbe, omejevalni ukrepi ukrepi zavarovanja, ki so začasni in povračljivi, da se nad njimi redno izvede pregled, ter da nacionalni organi lahko odobrijo uporabo zamrznjenih sredstev ali izdajo posebne odobritve, ki omogočajo odmrznitev sredstev.
79
V teh okoliščinah Splošno sodišče ni napačno uporabilo prava s tem, da je v točkah 102 in 103 ter v točkah od 107 do 109 te sodbe v bistvu ugotovilo, da je iz teh določb prava Unije razvidno, da sporni akti ne posegajo v bistveno vsebino lastninske pravice in da omejitev, ki je s temi akti določena glede izvrševanja lastninske pravice pritožnika, ob upoštevanju načela sorazmernosti ni očitno neprimerna glede na zastavljeni cilj, to je, kot je razvidno iz točke 104 navedene sodbe, izvajati neposreden ali posreden pritisk na vlado Ruske federacije in njene voditelje, da bi ti prenehali s svojimi dejanji in politikami, ki destabilizirajo Ukrajino. To velja še toliko bolj, ker gre pri trditvah pritožnika le za skupek splošnih trditev, s katerimi se brez kakršnega koli dokaza izpodbija ustreznost izvajanja navedenih določb.
80
Poleg tega je iz preudarkov, navedenih v točkah 41 in 43 te sodbe, razvidno, da je Splošno sodišče pravilno presodilo, da Svet pri sprejetju spornih aktov ni storil napake pri presoji, tako da sta bila sprejetje in nato ohranitev omejevalnih ukrepov proti pritožniku utemeljena glede na dejstva in zadevno merilo za vpis. V teh okoliščinah z dejstvom, da so bili omejevalni ukrepi proti pritožniku dvakrat podaljšani, ni mogoče ovreči ugotovitev Splošnega sodišča iz točk 102, 103 in 109 izpodbijane sodbe niti iz njega ne more izhajati, da so omejevalni ukrepi trajni in nepovračljivi ter da pritožnik pozneje ne bi mogel doseči izbrisa svojega imena s seznama ali odobritve sprostitve svojih sredstev.
81
Na drugem mestu, pritožnik meni, da so omejevalni ukrepi, sprejeti proti njemu, v nasprotju z načelom sorazmernosti, ker naj – nasprotno od tega, kar naj bi presodilo Splošno sodišče – ne bi omogočali uresničitve legitimnega cilja spornih aktov in naj dejansko ne bi ustrezali cilju v splošnem interesu.
82
V zvezi s tem je treba navesti, da se edina pravna argumentacija, s katero se želi dokazati, da naj bi Splošno sodišče v zvezi s tem napačno uporabilo pravo, nanaša na to, da naj pritožnik kot predsednik VEB.RF ne bi bil zmožen podpirati politik in dejanj, na katere se nanaša merilo (a), ali vplivati na ruske organe. Iz točk 41 in 43 te sodbe pa je razvidno, da Splošno sodišče s tem, da je presodilo, da Svet ni storil napake pri presoji s tem, da je menil, da je bilo zaradi pritožnikove funkcije predsednika VEB.RF merilo (a) v zvezi z njim izpolnjeno, ni napačno uporabilo prava.
83
Na tretjem mestu, pritožnik Splošnemu sodišču očita, da je v točki 113 izpodbijane sodbe presodilo, da za odpravo teh ukrepov zadostuje, da preneha z ravnanji, ki upravičujejo sprejetje omejevalnih ukrepov proti njemu, čeprav naj bi bila funkcija predsednika VEB.RF njegovo edino sredstvo za preživljanje.
84
V zvezi s tem je treba navesti, da je bil namen obrazložitve, ki jo je Splošno sodišče tako navedlo v točki 113 izpodbijane sodbe, odgovoriti na trditev pritožnika, ki se ni nanašala na njegova sredstva za preživljanje, temveč na posledice omejevalnih ukrepov na ravni njegove javne podobe. Splošnemu sodišču pa ni mogoče očitati, da je napačno uporabilo pravo v zvezi s trditvijo, ki v tej točki ni bila obravnavana.
85
Glede na zgoraj navedene razloge je treba četrti pritožbeni razlog zavrniti.
Peti pritožbeni razlog
86
Pritožnik s petim pritožbenim razlogom meni, da je Splošno sodišče v točki 126 izpodbijane sodbe napačno presodilo, da načelo enakega obravnavanja ni bilo kršeno, ker Svet ni storil napake pri presoji. Pritožnik meni, da je bilo pri tem razlogovanju napačno uporabljeno pravo, ker je Splošno sodišče, kot je navedel v okviru prvega pritožbenega razloga, napačno presodilo, da Svet ni storil napake pri presoji.
87
Svet trditve pritožnika prereka.
88
Ob upoštevanju dejstva, da je uspeh petega pritožbenega razloga odvisen od uspeha prvega pritožbenega razloga in da je bil ta v točki 49 te sodbe zavrnjen, je treba peti pritožbeni razlog zavrniti.
Šesti pritožbeni razlog
89
Pritožnik s šestim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču očita, da je s tem, da je presodilo, da je bila pravica do učinkovitega sodnega varstva spoštovana in da Svet ni zlorabil pooblastil, v točkah od 131 do 133 izpodbijane sodbe napačno uporabilo pravo. Meni, da je bila s spornimi akti kršena pravica do učinkovitega sodnega varstva in da so bila z njimi zlorabljena pooblastila, ker ne temeljijo na zadostni obrazložitvi, niso podprti z zadostnimi dokazi ter sta z njimi kršeni svoboda izražanja in lastninska pravica. Pritožnik se v zvezi s tem sklicuje na trditve, predstavljene na prvi stopnji.
90
Svet trditve pritožnika prereka.
91
V zvezi s tem je treba navesti, da v nasprotju s tem, kar se zahteva s sodno prakso, navedeno v točki 33 te sodbe, šesti pritožbeni razlog ne vsebuje nobene pravne argumentacije, s katero bi se želelo dokazati, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo. Natančneje, pritožnik zgolj izpodbija točke od 131 do 133 izpodbijane sodbe in napotuje na trditve, ki jih je predložil Splošnemu sodišču, ne da bi te dodatno pojasnil in ne da bi izpostavil elemente izpodbijane sodbe, ki jih želi grajati. Tako ta pritožbeni razlog pomeni samo predlog za ponovno obravnavanje tožbe, vložene na prvi stopnji, pri čemer gre za kršitev zahtev, ki izhajajo tako iz Statuta Sodišča Evropske unije kot tudi iz Poslovnika (sodba z dne 13. septembra 2007, Il Ponte Finanziaria/UUNT, C‑234/06 P, EU:C:2007:514, točki 45 in 46).
92
Zato je treba šesti pritožbeni razlog zavrniti in posledično tožbo zavrniti v celoti.
Stroški
93
Člen 184(2) Poslovnika določa, da če pritožba ni utemeljena, Sodišče odloči o stroških. Člen 138(1) in (2) tega poslovnika, ki se v pritožbenem postopku uporablja na podlagi člena 184(1) tega poslovnika, določa, da se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.
94
Ker je Svet predlagal, naj se pritožniku naloži plačilo stroškov, in ker ta z nobenim pritožbenim razlogom ni uspel, je treba pritožniku naložiti, da poleg svojih stroškov nosi tudi stroške Sveta.
Iz teh razlogov je Sodišče (deseti senat) razsodilo:
1.
Pritožba se zavrne.
2.
Igorju Shuvalovu se naloži, da poleg svojih stroškov nosi stroške Sveta Evropske unije.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: španščina.