62008CJ0442_SL
Stranke
Razlogi za odločitev
Izrek
Stranke
V zadevi C‑442/08,
zaradi tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 226 ES, vložene 6. oktobra 2008,
Evropska komisija, ki jo zastopata A. Caeiros in B. Conte, zastopnika, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,
tožeča stranka,
proti
Zvezni republiki Nemčiji, ki jo zastopata M. Lumma in B. Klein, zastopnika, z naslovom za vročanje v Luxembourgu,
tožena stranka,
SODIŠČE (četrti senat),
v sestavi: J.‑C. Bonichot, predsednik senata, C. Toader (poročevalka), sodnica, K. Schiemann, P. Kūris in L. Bay Larsen, sodniki,
generalna pravobranilka: V. Trstenjak,
sodni tajnik: M.-A. Gaudissart, vodja oddelka,
na podlagi pisnega postopka in obravnave z dne 4. februarja 2010,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalne pravobranilke na obravnavi 25. marca 2010
izreka naslednjo
Sodbo
Razlogi za odločitev
1. Komisija Evropskih skupnosti s tožbo Sodišču predlaga, naj ugotovi, da Zvezna republika Nemčija s tem, da je kljub prejemu sporočila o medsebojni pomoči pustila, da carinske terjatve zastarajo, in prepozno vknjižila v zvezi s tem dolgovana lastna sredstva ter zavrnila plačilo nastalih zamudnih obresti, ni izpolnila obveznosti iz členov 2, 6 in od 9 do 11 Uredbe Sveta (EGS, Euratom) št. 1552/89 z dne 29. maja 1989 o izvajanju Sklepa št. 88/376/EGS, Euratom o sistemu virov lastnih sredstev Skupnosti (UL L 155, str. 1) in iz istih členov Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1150/2000 z dne 22. maja 2000 o izvajanju Sklepa št. 94/728/ES, Euratom o sistemu virov lastnih sredstev Skupnosti (UL L 130, str. 1).
Pravni okvir
Sporazum o pridružitvi med EGS in Madžarsko
2. Evropski sporazum o pridružitvi med Evropskima skupnostma in njunimi državami članicami na eni strani in Republiko Madžarsko na drugi strani, podpisan v Bruslju 16. decembra 1991, je bil v imenu Evropskih skupnosti sklenjen s Sklepom Sveta in Komisije z dne 13. decembra 1993 (93/742/Euratom, ESPJ, ES) (UL L 347, str. 1, v nadaljevanju: Sporazum o pridružitvi med EGS in Madžarsko). Protokol št. 4 k temu sporazumu, kakor je bil spremenjen s Sklepom št. 3/96 Pridružitvenega sveta o pridružitvi med Evropskima skupnostma in njunimi državami članicami na eni strani in Republiko Madžarsko na drugi strani z dne 28. decembra 1996 (UL 1997, L 92, str. 1, v nadaljevanju: Protokol št. 4), v členu 16 z naslovom „Splošni pogoji“ določa:
„1. Za izdelke s poreklom iz Skupnosti pri uvozu na Madžarsko ter za izdelke s poreklom iz Madžarske pri uvozu v Skupnost veljajo ugodnosti tega sporazuma ob predložitvi bodisi:
a) potrdila o prometu blaga EUR.1, katerega vzorec je v Prilogi III;
[…]“
3. Člen 17(1) in (5) Protokola št. 4 z naslovom „Postopek za izdajo potrdil o gibanju blaga EUR.1“ določa:
„1. Potrdilo o gibanju blaga EUR.1 izdajo carinski organi države izvoznice na pisno zahtevo, ki jo vloži izvoznik ali na izvoznikovo odgovornost njegov pooblaščeni zastopnik.
[…]
5. Carinski organi, ki izdajo potrdilo o gibanju blaga EUR.1, sprejmejo potrebne ukrepe, da pri izdelkih preverijo status porekla izdelkov in izpolnjevanje preostalih pogojev Protokola. V ta namen imajo pravico zahtevati katera koli dokazila in opraviti kakršen koli pregled izvoznikovih poslovnih knjig ali kateri koli drug pregled, ki se jim zdi potreben. Carinski organi, ki izdajajo potrdila EUR.1, tudi zagotovijo, da sta obrazca iz odstavka 2 pravilno izpolnjena. Zlasti morajo preveriti, ali je prostor, namenjen opisu proizvodov, izpolnjen tako, da ni mogoče pripisati zavajajočih podatkov.“
4. Člen 31(2) navedenega protokola z naslovom „Medsebojna pomoč“ določa:
„Skupnost in Madžarska s carinskimi upravami medsebojno zagotavljata pomoč pri preverjanju pristnosti potrdil o gibanju blaga EUR.1 ali izjav na računih in pravilnosti podatkov v teh dokazilih, da bi zagotovili pravilno izvajanje tega protokola.“
5. Člen 32 Protokola št. 4 z naslovom „Preverjanje dokazil o izvoru“ določa:
„1. Naknadno preverjanje dokazil o poreklu se opravi naključno ali vedno, kadar carinski organi države uvoznice utemeljeno dvomijo o verodostojnosti teh dokumentov, statusu porekla zadevnih izdelkov ali izpolnitvi drugih zahtev tega protokola.
[…]
3. Preverjanje opravijo carinski organi države izvoznice. Pravico imajo zahtevati katera koli dokazila in opraviti kakršen koli pregled izvoznikovih poslovnih knjig ali kateri koli drug pregled, ki se jim zdi potreben.
4. Če se carinski organi države uvoznice odločijo, da bodo začasno prenehali priznavati preferencialno obravnavo za te izdelke, medtem ko čakajo na rezultate preverjanja, morajo uvozniku ponuditi sprostitev blaga ob upoštevanju vseh varnostnih ukrepov, ki se jim zdijo potrebni.
5. Carinski organi, ki so zahtevali preverjanje, morajo biti o njegovih rezultatih čim prej obveščeni. Rezultati morajo jasno pokazati, ali so dokumenti verodostojni in ali se izdelki, na katere se nanašajo, lahko štejejo za izdelke s poreklom iz Skupnosti, Madžarske ali katere koli druge države iz člena 4 in ali izpolnjujejo druge zahteve tega protokola.
6. Če ob upravičenem dvomu ni odgovora v desetih mesecih od datuma zahteve za naknadno preverjanje ali če odgovor ne vsebuje zadostnih informacij za ugotovitev verodostojnosti obravnavanega dokumenta ali pravega porekla izdelkov, carinski organi, ki so zahtevali preverjanje, zavrnejo upravičenost do preferencialne obravnave, razen v izjemnih okoliščinah.“
6. V skladu s členom 33(1) Protokola št. 4 je treba spore glede postopkov preverjanja iz člena 32, ki jih ni mogoče rešiti med carinskimi organi, ki zahtevajo preverjanje, in carinskimi organi, ki so odgovorni za izvedbo tega preverjanja, ali spore glede razlage tega protokola predložiti Pridružitvenemu odboru.
Sklep št. 94/728
7. Iz člena 2(1) Sklepa št. 94/728/ES, Euratom o sistemu virov lastnih sredstev Skupnosti z dne 31. oktobra 1994 (UL L 293, str. 9) je razvidno, da so lastna sredstva v proračunu Skupnosti med drugim tako imenovani „tradicionalni“ viri, ki izhajajo iz carinskih dajatev po skupni carinski tarifi in drugih dajatev, ki jih določijo ali jih bodo določile institucije Skupnosti za trgovino z državami nečlanicami, ter carin na proizvode, ki spadajo v okvir Pogodbe o ustanovitvi Evropske skupnosti za premog in jeklo.
8. Člen 2(3) Sklepa št. 94/728 določa:
„Države članice na podlagi člena 2(1)(a) in (b) obdržijo 10 % plačil za stroške zbiranja.“
9. Člen 8(1) Sklepa št. 94/728 določa:
„Države članice pobirajo lastna sredstva Skupnosti iz člena 2(1)(a) in (b) v skladu z nacionalnimi določbami, predvidenimi v zakonih in drugih predpisih, ki se po potrebi prilagodijo zahtevam ureditve Skupnosti. Komisija redno preučuje nacionalne določbe, ki so ji jih sporočile države članice, sporoča državam članicam prilagoditve, za katere meni, da so potrebne za zagotovitev njihove skladnosti z ureditvijo Skupnosti, in poroča proračunskemu organu. Države članice dajo Komisiji na voljo sredstva, določena v členu 2(1), od (a) do (d).“
Uredbi št. 1552/89 in št. 1150/2000
10. V uvodni izjavi 2 Uredbe št. 1552/89, ki je podobna uvodni izjavi 2 Uredbe št. 1150/2000, je navedeno:
„ob upoštevanju, da mora Skupnost imeti na voljo lastna sredstva iz člena 2 Sklepa [Sveta] št. 88/376/EGS, Euratom [z dne 24. junija 1988 o sistemu virov lastnih sredstev Skupnosti (UL L 185, str. 24)] pod najugodnejšimi pogoji […]“
11. Čeprav se uredbi št. 1552/89 in št. 1150/2000 sklicujeta zlasti na Sklep št. 88/376 oziroma Sklep št. 94/728, so členi 2, 6, od 9 do 11 in 17(1) teh uredb pravzaprav enaki.
12. Člen 2 Uredbe št. 1552/89 določa:
„1. Za uporabo te uredbe se pravica Skupnosti do lastnih sredstev iz člena 2(1)(a) in (b) Sklepa št. 88/376/EGS, Euratom določi takoj, ko pristojna služba države članice dolžnika obvesti o dolgovanem znesku. To obvestilo se izvrši takoj, ko je dolžnik znan in ko pristojni upravni organi lahko izračunajo znesek dajatve ob upoštevanju vseh določb Skupnosti s tega področja.
2. Kadar je treba obvestilo popraviti, se uporablja odstavek 1.“
13. Ta določba je bila spremenjena z Uredbo Sveta (Euratom, ES) št. 1355/96 z dne 8. julija 1996 (UL L 175, str. 3) z učinkom od 14. julija 1996, katere besedilo je bilo povzeto v členu 2 Uredbe št. 1150/2000, v katerem je določeno:
„1. Za uporabo te uredbe se pravica Skupnosti do lastnih sredstev iz člena 2(1)(a) in (b) Sklepa št. 88/376/EGS, Euratom določi takoj, ko so izpolnjeni pogoji za knjiženje pravice na račune in za obvestilo dolžnika, določeni v carinskih predpisih.
1a Datum določitve pravice iz odstavka 1 je datum knjiženja v računovodske knjige, ki so določene v carinskih predpisih.
[…]“
14. Člen 6(1) in (2) Uredbe št. 1552/89, ki je postal člen 6(1) in (3) Uredbe št. 1150/2000, določa:
„1. Račune lastnih sredstev, ki so razčlenjeni po vrstah sredstev, vodi ministrstvo za finance vsake države članice ali organ, ki ga imenuje posamezna država članica.
2. (a)	Pravice, določene v skladu s členom 2 pod pogoji iz točke (b) tega odstavka, se knjižijo na računih najkasneje prvi delovni dan po 19. dnevu drugega meseca, ki sledi mesecu, v katerem je bila pravica določena.
(b) Pravice, ki niso knjižene na računih iz točke (a), ker še niso izterjane in zanje še ni bilo predloženo jamstvo, se v obdobju iz točke (a) prikazujejo na posebnih računih. Države članice lahko uporabijo isti postopek, kadar se višina pravic, za katere je bilo predloženo jamstvo, izpodbija, in bi se po rešitvi nastalega spora lahko spremenila.
[…]“
15. Člen 9(1) uredb št. 1552/89 in 1150/2000 določa:
„Po postopku iz člena 10 vsaka država članica lastna sredstva knjiži v dobro računa, ki je v imenu Komisije odprt pri ministrstvu za finance ali organu, ki ga je ta določila.
[…]“
16. Člen 10(1) uredb št. 1552/89 in 1150/2000 določa:
„Ko se odšteje 10 % za stroške zbiranja v skladu s členom 2(3) [sklepov št. 88/376 oziroma št. 94/728], se lastna sredstva iz člena 2(1)(a) in (b) tega sklepa vknjižijo najkasneje prvi delovni dan po 19. dnevu drugega meseca, ki sledi mesecu, v katerem je bila določena pravica v skladu s členom 2 te uredbe.
[…]“
17. Člen 11 teh uredb določa:
„Za vsako zamudo pri knjiženju na račun iz člena 9(1) država članica plača obresti po obrestni meri, ki velja na denarnem trgu te države članice za kratkoročne javnofinančne operacije na predpisani datum knjiženja, povečani za dve odstotni točki. Ta obrestna mera se poveča za 0,25 odstotne točke za vsak mesec zamude. Povečana obrestna mera velja za celotno obdobje zamude.“
18. Člen 17(1) navedenih uredb določa:
„Države članice sprejmejo vse potrebne ukrepe za zagotovitev, da je v skladu s to uredbo Komisiji na razpolago znesek v višini pravic, določenih v členu 2.“
Carinski zakonik
19. Člen 78(3) Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti (UL L 302, str. 1, v nadaljevanju: carinski zakonik) določa:
„Če se pri ponovnem pregledu deklaracije ali naknadnih preverjanjih izkaže, da so bile določbe o zadevnem carinskem postopku uporabljene na podlagi netočnih ali nepopolnih podatkov, carinski organi ob upoštevanju vseh sprejetih predpisov, sprejmejo potrebne ukrepe za ureditev položaja, pri čemer upoštevajo nove informacije, s katerimi razpolagajo.“
20. V skladu s členom 201(1)(a) carinskega zakonika carinski dolg pri uvozu nastane s sprostitvijo blaga, zavezanega uvoznim dajatvam, v prosti promet.
21. Člen 217(1), prvi pododstavek, carinskega zakonika določa:
„Vsak znesek uvoznih ali izvoznih dajatev, ki je posledica carinskega dolga […], morajo carinski organi takoj potem, ko so jim na voljo potrebni podatki, izračunati in vnesti v računovodske evidence ali kakšne druge ustrezne nosilce podatkov (vknjižba).“
22. Člen 220(1) carinskega zakonika določa:
„Če znesek dajatev, ki izhaja iz carinskega dolga, ni bil vknjižen v skladu s členoma 218 in 219 ali je bil vknjižen nižji znesek od zakonsko dolgovanega, se mora vknjižba zneska izterjevanih dajatev, ali preostalega izterjevanega zneska dajatev, opraviti v roku dveh dni, ki se šteje od dneva, ko carinski organi to ugotovijo in lahko izračunajo zakonsko dolgovani znesek ter določijo dolžnika (naknadna vknjižba). Ta rok se lahko podaljša v skladu s členom 219.“
23. Člen 221 carinskega zakonika določa:
„1. Znesek dajatev se mora dolžniku takoj po vknjižbi v skladu z ustreznimi postopki sporočiti.
[…]
3. Dolžniku sporočila ni več mogoče posredovati po poteku roka treh let od dneva nastanka carinskega dolga […]“
24. Člen 224 carinskega zakonika določa:
„Če se znesek dajatev nanaša na blago, deklarirano za carinski postopek z obveznostjo plačila takšnih dajatev, carinski organi pod pogoji, določenimi v členih 225, 226 in 227, na zahtevo udeleženega odobrijo odlog plačila tega zneska.“
25. Člen 236 carinskega zakonika določa:
„1. Uvozne ali izvozne dajatve se povrnejo, kolikor se ugotovi, da v trenutku plačila znesek teh dajatev ni bil zakonsko dolgovan ali da je bil vknjižen v nasprotju s členom 220(2).
Uvozne ali izvozne dajatve se odpustijo, kolikor se ugotovi, da v trenutku vknjižbe znesek teh dajatev ni bil zakonsko dolgovan ali da je bil vknjižen v nasprotju s členom 220(2).
Povračilo ali odpust se ne odobri, če so dejstva, ki so povzročila plačilo ali vknjižbo zneska, ki ni bil zakonsko dolgovan, posledica goljufivega dejanja udeleženega.
2. Povračilo ali odpust uvoznih ali izvoznih dajatev se odobri na podlagi zahtevka, vloženega pri pristojnem carinskem uradu pred potekom roka treh let, ki se šteje od dneva posredovanja sporočila o teh dajatvah dolžniku.
Ta rok se podaljša, če udeleženi dokaže, da zahtevka v tem roku ni mogel vložiti zaradi nepredvidljivega dogodka ali višje sile.
Carinski organi po službeni dolžnosti povrnejo ali odpustijo dajatve, če v tem roku sami ugotovijo, da gre za enega od primerov iz prvega in drugega pododstavka odstavka 1.“
26. Člen 244 carinskega zakonika določa:
„Vložitev pritožbe ne zadrži izvršbe [izvršitve] izpodbijane odločbe.
Vendar carinski organi v celoti ali delno zadržijo izvršbo [izvršitev] te odločbe, če utemeljeno dvomijo v skladnost izpodbijane odločbe s carinsko zakonodajo ali če bi lahko udeleženemu grozila nepopravljiva škoda.
Če izpodbijana odločba povzroči, da se uporabijo uvozne ali izvozne dajatve, se njena izvršitev lahko odloži le, če se predloži zavarovanje. Vendar se lahko zahteva predložitve zavarovanja opusti, če bi ta zahteva zaradi položaja dolžnika povzročila občutne gospodarske ali socialne težave.“
Uredba (ES) št. 515/97
27. Naslov III Uredbe Sveta (ES) št. 515/97 z dne 13. marca 1997 o medsebojni pomoči med upravnimi organi držav članic in o sodelovanju med njimi in Komisijo zaradi zagotavljanja pravilnega izvajanja carinske in kmetijske zakonodaje (UL L 82, str. 1) ureja odnose carinskih organov držav članic s Komisijo. V skladu s členom 17(2) te uredbe Komisija sporoči pristojnim organom posamezne države članice vse informacije, ki so jim lahko v pomoč pri zagotavljanju spoštovanja carinske ali kmetijske zakonodaje, in sicer takoj, ko so ji na razpolago.
28. V skladu s členom 20(1) in (3) navedene uredbe Komisija, ko uvede misije Skupnosti za upravno sodelovanje in sodelovanje na področju poizvedb v tretjih državah, obvesti države članice o rezultatih teh misij.
Dejansko stanje
29. Od leta 1994 so se iz Madžarske v Nemčijo uvažala motorna vozila znamke Suzuki in Subaru. Ti uvozi so na podlagi potrdil o gibanju blaga EUR.1, ki so potrjevali, da so vozila madžarskega porekla, potekali v okviru preferencialne tarifne obravnave, za katero se uporablja 0-odstotna stopnja, določena v Sporazumu o pridružitvi med EGS in Madžarsko.
30. S sporočilom o medsebojni pomoči, ki je bilo nemškim organom v angleški različici poslano 13. junija 1996, v nemški pa 28. novembra 1996, je enota Komisije za koordinacijo boja proti goljufijam (v nadaljevanju: UCLAF) navedene organe opozorila na svoje dvome o spoštovanju pravil o poreklu glede teh uvozov. UCLAF jih je pozvala, naj od madžarskih organov zahtevajo naknadno preverjanje izjav o poreklu in jamstvo za plačilo ali polog carinskih dajatev in sprejmejo vse pravne akte, ki bi lahko pretrgali zastaralne roke in zaščitili možnosti naknadne izterjave. Nato je Komisija sama opravila nadaljnje preiskave, med katerimi je bila tudi nadzorna misija na Madžarskem.
31. UCLAF je s sporočilom o medsebojni pomoči z dne 26. junija 1998 „države članice obvestila, da so madžarski upravni organi junija 1998 Komisiji poslali rezultate preverjanj na Madžarskem glede statusa vozil [Magyar Suzuki rt, v nadaljevanju: Magyar Suzuki], ki so bila izvožena v Skupnost pod pretvezo potrdil EUR.1“. Ti upravni organi so „ugotovili, da je 58.006 vozil, ki niso imela porekla, neupravičeno uživalo ugodnosti potrdil EUR.1.“ Iz priloge k temu sporočilu je razvidno, da pri uvozu v Nemčijo 14.440 vozil znamke Suzuki in 4683 vozil znamke Subaru, torej skupaj 19.123 vozil, niso bila spoštovana pravila o poreklu.
32. UCLAF je v tem sporočilu tudi pojasnila, da ima „dokaze, ki jih je pridobila med misijami Skupnosti za upravno sodelovanje“ in „uradni odgovor generalne direkcije madžarske carinske uprave z dodatnimi dokazi (zbirke podatkov in listine)“ in da bodo države članice, „ki so v okviru [Protokola št. 4] zahtevale naknadno preverjanje potrdil EUR.1, odgovore v zvezi s tem prejele neposredno“.
33. UCLAF je štirinajstim državam članicam, ki so jih navedeni uvozi zadevali, tudi naznanila, da jim bo posredovala „kopijo sporočila rezultatov iz junija 1998 s popolno različico zbirk podatkov in priloženih listin“, „prevode korespondence z direkcijo madžarske carinske uprave“ in „zbirke podatkov, to je povzemalne izvlečke operacij po državah, ki jih je UCLAF izdelala na podlagi izvirnih madžarskih podatkov“.
34. UCLAF je te listine in zbirke podatkov posredovala z dopisom, ki je bil nemškim organom v angleški različici poslan 13. julija 1998, v nemškem prevodu pa 18. avgusta 1998. Tako jim je bil med drugim posredovan dopis z dne 26. maja 1998, s katerim so madžarske oblasti UCLAF poslale sklepe svojih preverjanj ter listine in zbirke podatkov, v katerih so bila navedena vozila, glede katerih niso bila spoštovana pravila o poreklu.
35. Iz dopisa z dne 26. maja 1998 je razvidno, da so madžarski organi 15. maja 1998 preverili poreklo vozil, ki jih je proizvedla družba Magyar Suzuki, in podatke v potrdilih EUR.1. Ti organi so na podlagi preverjanja ugotovili, da glede dela uvoženih vozil pravila o poreklu niso bila spoštovana. Vendar so ti organi navedli, da je družba Magyar Suzuki sprožila sodne postopke glede uporabe pravil o poreklu. Madžarski organi so tudi pojasnili, da bodo države članice, ki so na podlagi Protokola št. 4 zahtevale naknadno preverjanje nekaterih potrdil EUR.1, o rezultatih tega preverjanja neposredno obvestili.
36. Zvezna republika Nemčija je po prejetju dopisa z dne 18. avgusta 1998 večkrat zahtevala končno poročilo nadzorne misije Komisije na Madžarskem. To poročilo je prejela 2. marca 1999.
37. Nemški organi so 15. aprila 1999 začeli knjižiti carinske dajatve za vozila, glede katerih po mnenju madžarskih organov niso bila spoštovana pravila o poreklu. Vendar zaradi triletnega roka za obvestitev dolžnikov v skladu s členom 221(3), prvi stavek, carinskega zakonika ni bilo mogoče določiti dajatev za vozila, uvožena pred 15. aprilom 1996. Za to obdobje niso bila niti vknjižena niti Komisiji dana na razpolago nobena lastna sredstva.
38. Evropski urad za boj proti goljufijam (v nadaljevanju: OLAF), ki je 1. junija 1999 nasledil UCLAF, je s sporočilom o medsebojni pomoči z dne 27. oktobra 1999 države članice obvestil, da so madžarski organi 23. julija 1999 sporočili svoje „novo stališče glede zadeve [Magyar Suzuki]“, potem ko je pristojno madžarsko sodišče izreklo sodbo. V skladu s tem novim stališčem je bilo treba del vozil, glede katerih so madžarski organi predhodno ugotovili, da niso bila spoštovana pravila o poreklu, kljub temu obravnavati, kot da so madžarskega porekla.
39. OLAF je v zvezi s tem opozoril, da je UCLAF julija 1998 posredovala ugotovitve madžarskih organov, ki so izhajale iz „skupne in poglobljene preiskave na podlagi misije Skupnosti, ki je potekala v prvem trimesečju leta 1998“, februarja 1999 pa „svoje poročilo o splošni preiskavi, ki je vključevalo njene ocene in ugotovitve, ki temeljijo na listinah in dokazih, pridobljenih na Madžarskem in zunaj nje“ in ki so bile v skladu z ugotovitvami madžarskih organov.
40. OLAF je menil, da „odločbe madžarskih sodišč, sprejete v okviru spora med madžarsko carino in madžarskim izvoznikom, nimajo nobenega neposrednega pravnega učinka na preverjanje, ki ga glede statusa blaga, ki ga uvozijo gospodarski subjekti Skupnosti, izvedejo carinski organi držav članic“.
41. OLAF je izpodbijal „dopustnost novih dokazov in navedb, ki so bili predloženi več let po začetku preverjanj in več mesecev po poglobljenem nadzoru“, uradno zavrnil trditve madžarskega proizvajalca in potrdil svojo analizo, ki je bila priložena k poročilu o preiskavi iz februarja 1999.
42. OLAF je nato izrecno povabil države članice, naj sprožijo postopke izterjave in naj „svoje ukrepe utemeljijo na ugotovitvah iz poročila Skupnosti iz februarja 1999“.
43. Nemški organi so nato povrnili uvozne dajatve za vozila, za katera so organi države izvoznice na podlagi sodnih odločb v tej državi potrdili, da so madžarskega porekla.
Predhodni postopek
44. Pri pregledu lastnih sredstev, izvedenem maja 2000 v Nemčiji, so uslužbenci Komisije ugotovili, da nemški organi carinskih dajatev niso naknadno izterjali takoj po tem, ko so madžarski organi preklicali izjave o poreklu zadevnih uvoženih vozil, in tako niso vknjižili lastnih sredstev.
45. Nemški organi so namreč prve zahteve za naknadno izterjavo glede uvozov med decembrom 1996 in novembrom 1997 poslali šele 15. aprila 1999, glede uvozov od aprila do novembra 1996 pa 20. aprila 1999. Ker so carinski dolgovi glede uvozov pred 15. aprilom 1996 že zastarali, lastna sredstva, ki se nanje nanašajo, niso bila določena.
46. Ti organi so z dopisom z dne 14. septembra 2001 obrazložili, da carinski dolgovi, ki so zastarali, ko so se začeli postopki naknadne izterjave, niso bili določeni.
47. Komisija je v zapisniku sestanka z dne 12. junija 2003 in v dopisu z dne 23. oktobra 2003 menila, da bi zadevne države članice, med katerimi je tudi Zvezna republika Nemčija, morale najkasneje do 18. avgusta 1998, ko je bila posredovana zadnja jezikovna različica listin in zbirk podatkov, ki se nanašajo na sporočilo o medsebojni pomoči z dne 26. junija 1998, določiti dolžnika in znesek dolgovanih dajatev. Ker pa države članice niso ukrepale v roku treh mesecev od tega datuma, bi morale zneske zastaranih dajatev plačati od 18. novembra 1998.
48. Komisija je tudi zaprosila zadevne države članice za podrobnejše informacije o zadevnih uvoznih dajatvah. Napovedala je, da bo sledil uradni opomin. Nazadnje je ugotovila, da bi se bilo s plačilom v predvidenem roku mogoče izogniti izračunu zamudnih obresti.
49. Zvezna republika Nemčija je z dopisom z dne 30. marca 2005 Komisiji sporočila, da zadevne uvozne dajatve znašajo 408.735,53 EUR.
50. Komisija je od te države članice zahtevala, naj ji v roku dveh mesecev da ta znesek na razpolago, in ji sporočila, da bodo zamudne obresti izračunane po prejetju tega zneska.
51. Zvezna republika Nemčija je z dopisom z dne 8. novembra 2005 Komisiji sporočila, da je plačilo izvedla 31. oktobra 2005 „ob pridržku, da Sodišče sprejme odločbo, ki bo potrdila pravno stališče Komisije“, in sicer samo zato, da bi se izognila zamudnim obrestim.
52. Zvezna republika Nemčija je z dopisom z dne 13. junija 2006 zavrnila plačilo zamudnih obresti, ki jih je Komisija določila na 571.011,21 EUR, s tem, da je ponovila svojo trditev glede nastanka carinskega dolga in obveznosti njegove izterjave.
53. Komisija je z dopisom z dne 18. oktobra 2006 začela postopek zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 226 ES in Zvezno republiko Nemčijo pozvala, naj predloži pripombe.
54. Ker Komisija z odgovorom, ki ga je prejela 19. februarja 2007, ni bila zadovoljna, je 29. junija 2007 tej državi članici poslala obrazloženo mnenje, na katerega je ta odgovorila z dopisom z dne 24. avgusta 2007.
55. Ker Komisija tudi s tem odgovorom ni bila zadovoljna, se je odločila za vložitev te tožbe.
Tožba
Trditve strank
56. Komisija Zvezni republiki Nemčiji v bistvu očita, da ni izterjala zadevnih carinskih dolgov, da je prepozno zagotovila na njih nanašajoča se lastna sredstva in da je zavrnila plačilo nastalih zamudnih obresti.
57. Komisija glede prepozne zagotovitve lastnih sredstev opozarja, da uredbi št. 1552/89 in št. 1150/2000 ter carinski zakonik od držav članic zahtevajo, da izterjajo zakonsko dolgovane zneske carinskih dolgov ter določijo in plačajo lastna sredstva, ki se nanje nanašajo, ko pridobijo potrebne informacije za določitev dolžnika in zneska dolgovanih dajatev.
58. Nemške oblasti naj bi bile v obravnavanem primeru z dopisom z dne 18. avgusta 1998 obveščene o preklicu nekaterih izjav o poreklu, ta dopis pa naj bi, skupaj s prejšnjo korespondenco in dokumenti, vseboval vse potrebne informacije za izterjavo zadevnih carinskih dolgov.
59. Zvezna republika Nemčija bi pred iztekom trimesečnega roka po posredovanju navedenega dopisa morala določiti zakonsko dolgovane zneske in o njih obvestiti dolžnike – česar pa nato ni storila zaradi sodnega postopka, ki je tekel na Madžarskem – se začasno odreči plačilu ali povrniti prejete zneske. Lastna sredstva bi morala biti vknjižena na račun Skupnosti najkasneje do 20. januarja 1999.
60. Komisija glede zamudnih obresti spominja, da morajo države članice na podlagi člena 11 uredb št. 1552/89 in št. 1150/2000 plačati zamudne obresti, tudi če zaradi njihovega nedelovanja dajatev za lastna sredstva ni več mogoče določiti. Zvezna republika Nemčija bi zato morala plačati obresti za obdobje od 20. januarja 1999 do 31. oktobra 2005, ne da bi se ta država članica lahko sklicevala na načelo varstva njenih legitimnih pričakovanj.
61. Zvezna republika Nemčija na prvem mestu trdi, da so uporabljive določbe člena 32(1) in (5) Protokola št. 4, ne pa določbe uredb št. 1552/89 in št. 1150/2000.
62. V nasprotju z zahtevami iz navedenega člena naj torej iz ugotovitev madžarskih organov ne bi bilo jasno razvidno, ali je bila izvozna dokumentacija verodostojna in ali so bili zadevni izdelki izdelki s poreklom. Ti organi naj bi se tudi sklicevali na sodne postopke, ki jih je sprožila družba Magyar Suzuki, in naj bi zgolj napovedali, da bodo naknadno posredovali končne rezultate nadzora.
63. Zvezna republika Nemčija na drugem mestu opozarja, da je poročilo o preiskavi UCLAF nastalo na podlagi misije, ki je potekala na podlagi Uredbe št. 515/97. Glede na to, da Zvezna republika Nemčija ni sodelovala pri navedeni misiji, naj bi torej v skladu s točko 4.5 smernic za misije Skupnosti, na podlagi katerih države članice, ki ne sodelujejo pri misiji, zahtevajo poročilo o preiskavi, preden ukrepajo proti uvoznikom, upravičeno počakala na poročilo o misiji, preden bi začela postopke izterjave. OLAF bi prav tako moral s svojim sporočilom o medsebojni pomoči z dne 27. oktobra 1999 pozvati države članice, naj svoje ukrepe utemeljijo na navedenem poročilu o preiskavi.
64. Zvezna republika Nemčija na tretjem mestu s tem, da se opira na sodbo z dne 9. februarja 2006 v združenih zadevah Sfakianakis (od C‑23/04 do C‑25/04, ZOdl., str. I‑1265, točka 21), trdi, da ni bila pooblaščena za izterjavo carinskih dajatev, preden bi bila seznanjena z rezultati sodnih postopkov, ki so tekli na Madžarskem. Zastaranje carinskih dolgov je bilo tako v nekaterih primerih neizogibno.
65. Zvezna republika Nemčija glede zamudnih obresti trdi, da zaradi neobstoja obveznosti zagotoviti lastna sredstva, ta stranska obveznost ni utemeljena.
66. Ta država članica podredno trdi, da je Komisija, ko je v dokumentu, ki je bil razdeljen na sestanku odbora za lastna sredstva z dne 2. julija 2003, navedla, da „bi se bilo s plačilom v določenem roku mogoče izogniti izračunu zamudnih obresti“, ustvarila legitimno pričakovanje, da ne bo treba plačati zamudnih obresti.
67. Zvezna republika Nemčija poleg tega meni, da glede na to, da v zvezi s tem v Uredbi št. 1150/2000 ni posebne določbe, rok za vknjižbo določi Komisija, če zneski carinskih dolgov niso izterjani. V obravnavanem primeru pa naj bi Komisija določila rok za zagotovitev lastnih sredstev samo v dokumentu z dne 12. junija 2003. Tako bi bilo treba zamudne obresti računati zgolj od izteka tega roka.
Presoja Sodišča
Zagotovitev lastnih sredstev
68. Za uvod je treba spomniti, da na podlagi člena 16(1) Protokola št. 4 za izdelke s poreklom iz Madžarske pri uvozu v Skupnost veljajo ugodnosti preferencialne obravnave ob predložitvi dokaza o poreklu v obliki potrdila EUR.1.
69. Da bi se zagotovilo izvrševanje določb navedenega protokola, je bil predviden sistem upravnega sodelovanja med madžarskimi organi po eni strani ter organi Skupnosti in organi držav članic po drugi strani.
70. Ta sistem temelji hkrati na razdelitvi nalog in na medsebojnem zaupanju med organi zadevnih držav članic in Republike Madžarske (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Sfakianakis, točka 21).
71. V okviru te razdelitve nalog so za preverjanje statusa porekla izdelkov iz Madžarske pristojni madžarski organi. Ker ti organi najlažje neposredno preverijo dejstva, ki opredeljujejo poreklo zadevnih izdelkov, so na podlagi členov 17(4) in (5) in 32(3) Protokola št. 4 med izdajo potrdil EUR.1 in med naknadnim preverjanjem odgovorni, da preverijo, ali so spoštovana pravila o poreklu.
72. Sistem upravnega sodelovanja, ki ga uvaja Protokol št. 4, lahko deluje le, če carinska uprava države uvoznice prizna odločitve, ki so jih organi države izvoznice zakonito sprejeli (glej zgoraj navedeno sodbo Sfakianakis, točka 23).
73. Organi države uvoznice morajo v zvezi s tem po eni strani priznati veljavnost potrdil EUR.1 o tem, da gre za izdelke s poreklom iz Madžarske (glej v zvezi s tem zgoraj navedeno sodbo Sfakianakis, točka 37). Po drugi strani pa morajo organi države uvoznice spoštovati odločitve, ki so jih med naknadnim preverjanjem sprejeli madžarski organi.
74. Ko torej po naknad nem preverjanju madžarski organi na podlagi člena 32(5) Protokola št. 4 jasno navedejo, da zadevnih vozil ni mogoče šteti za izdelke iz Madžarske in tako dajo organom države uvoznice dovolj podatkov, da ti lahko ugotovijo, da so bila zadevna potrdila preklicana, tem organom zadevnih izdelkov ni več treba preferencialno obravnavati v skladu s členom 16(1) Protokola št. 4.
75. Poleg tega morajo v takih okoliščinah organi države članice uvoznice na podlagi uredb št. 1550/89 in št. 1150/2000 ter carinskega zakonika hitro in učinkovito zagotoviti lastna sredstva Skupnosti ter nemudoma naknadno izterjati carinske dajatve in določiti lastna sredstva, ki se nanje nanašajo.
76. Države članice morajo namreč ugotoviti upravičenje Skupnosti do lastnih sredstev, takoj ko lahko njihovi organi izračunajo znesek dajatev, ki izhajajo iz carinskega dolga, in določijo dolžnika (glej v tem smislu sodbo z dne 15. novembra 2005 v zadevi Komisija proti Danski, C‑392/02, ZOdl., str. I‑9811, točka 61). Te države morajo zato te dajatve vknjižiti v skladu s členom 6 Uredbe št. 1552/89 (glej sodbo z dne 5. oktobra 2006 v zadevi Komisija proti Nizozemski, C‑312/04, ZOdl., str. I‑9923, točka 61).
77. Kot je bilo opozorjeno v točki 62 te sodbe, Zvezna republika Nemčija v obravnavanem primeru trdi, da madžarski organi niso jasno navedli, da so ugotovili, da pravila o poreklu v Nemčijo uvoženih vozil niso bila spoštovana, in da je zato morala zadevne izdelke še naprej preferencialno tarifno obravnavati.
78. Take trditve ni mogoče sprejeti. Kot je bilo navedeno v točki 35 te sodbe, so namreč madžarski organi po naknadnem preverjanju, ki so ga zahtevale nekatere države članice in Komisija, v dopisu z dne 26. maja 1998 jasno navedli, da glede vozil, ki so bila uvožena v Nemčijo in so bila navedena v listinah in zbirkah podatkov, niso bila spoštovana pravila o poreklu, in so tako dali organom države uvoznice dovolj podatkov za ugotovitev, da so bila zadevna potrdila preklicana. V skladu s tem dopisom so bile te ugotovitve dokončne.
79. Kot je poudarila generalna pravobranilka v točki 64 sklepnih predlogov, je zato treba v obravnavanem primeru ugotoviti, da določbe Protokola št. 4 nemških organov niso več ovirale pri zavrnitvi preferencialne tarifne obravnave zadevnih izdelkov.
80. Poleg tega je treba ugotoviti, da bi nemški organi na podlagi podatkov, ki so jim jih dostavili madžarski organi, lahko določili dolžnike in izračunali znesek carinskega dolga.
81. Glede na zgoraj navedeno je treba ugotoviti, da bi Zvezna republika Nemčija po prejetju dopisa Komisije z dne 18. avgusta 1998, ki je vključeval dopis madžarskih organov z dne 26. maja 1998 v nemškem prevodu ter listine in zbirke podatkov, morala v trimesečnem roku, ki ga je določila Komisija, naknadno vknjižiti in dolžniku sporočiti zakonsko dolgovani znesek uvoznih dajatev.
82. Kot je poudarila generalna pravobranilka v točki 66 sklepnih predlogov, okoliščina, da je zahtevo za preverjanje, ki so ga izvedli madžarski organi, vložila Komisija, ne pa nemški organi, v ničemer ne vpliva na obveznost organov države uvoznice, da ravnajo v skladu s končnim rezultatom navedenega preverjanja. Kot je Sodišče odločilo v točki 31 zgoraj navedene sodbe Sfakianakis, se ta nadzor lahko opravi ne samo na zahtevo organov države uvoznice, temveč tudi na zahtevo služb Komisije, ki mora v skladu s členom 211 ES nadzirati pravilno uporabo Sporazuma o pridružitvi med EGS in Madžarsko in pripadajočih protokolov.
83. Poleg tega, v nasprotju s tem, kar trdi Zvezna republika Nemčija, v okoliščinah obravnavane zadeve zamude pri zagotovitvi zadevnih carinskih dajatev ni mogoče opravičiti s tem, da se je čakalo na dodatne informacije madžarskih organov ali na dokončno odločitev v sodnih postopkih, ki jih je na Madžarskem sprožila družba Magyar Suzuki, še manj pa s tem, da se je čakalo na končno poročilo o preiskavi, ki jo je vzporedno vodila UCLAF.
84. Najprej, kot je poudarila generalna pravobranilka v točki 67 sklepnih predlogov, čeprav so madžarski organi v dopisu z dne 26. maja 1998 napovedali, da bodo na podlagi Protokola št. 4 posamične odgovore poslali državam članicam, ki so zahtevale naknadno preverjanje potrdil EUR.1, je jasno, da nemški organi niso zahtevali takega preverjanja in tako ne morejo zatrjevati, da so čakali na tak odgovor.
85. Dalje, glede trditve Zvezne republike Nemčije, ki izhaja iz zgoraj navedene sodbe Sfakianakis, da ni bila pooblaščena za izterjavo carinskih dajatev, preden bi bila seznanjena z rezultati sodnih postopkov, ki so potekali na Madžarskem, je treba opozoriti, da se je zadeva, v kateri je bila izrečena navedena sodba, nanašala na naknadno izterjavo carinskih dajatev s strani grških organov za uvoze vozil znamke Suzuki iz Madžarske leta 1995. Ta izterjava je temeljila na ugotovitvah naknadnega preverjanja potrdil EUR.1, ki so ga opravili madžarski organi na podlagi Protokola št. 4, to je na ugotovitvah, ki so bile spremenjene na podlagi odločitev madžarskih sodišč.
86. Sodišče je v tem okviru v točki 43 zgoraj navedene sodbe Sfakianakis ugotovilo, da polni učinek odprave carinskih dajatev, določene s Sporazumom o pridružitvi med EGS in Madžarsko, nasprotuje upravnim odločbam, ki nalagajo plačilo carinskih dajatev in ki jih sprejmejo carinski organi države uvoznice, preden bi jim bil posredovan dokončen rezultat postopkov, uvedenih zoper ugotovitve naknadnega preverjanja, in ko odločbe organov države izvoznice, ki prvotno izda potrdilo EUR.1, niso bile preklicane ali razglašene za nične.
87. Vendar, kot je poudarila generalna pravobranilka v točkah 56 in 57 sklepnih predlogov, ta ugotovitev upošteva, da v zadevi, v kateri je bila izrečena zgoraj navedena sodba Sfakianakis, grški organi niso imeli dovolj podatkov za ugotovitev, da so zadevna potrdila EUR.1 bila preklicana. Iz točke 41 te sodbe je namreč razvidno, da so madžarski organi izrecno opozorili grške organe, da so bila preklicana potrdila EUR.1 za vozila, katerih tuje poreklo je formalno priznal proizvajalec. Ničesar takega pa niso navedli glede potrdil, ki so predmet spora, in so celo, kot je razvidno iz točke 11 navedene sodbe, pristojne grške organe pozvali k potrpežljivosti glede izterjave carinskih dajatev.
88. Ugotoviti je treba, da v tej zadevi to ni tako. Madžarski organi so namreč v dopisu z dne 26. maja 1998 jasno navedli, da zadevna vozila ni mogoče šteti za izdelke, ki prihajajo iz Madžarske, in so tako organom države uvoznice dali dovolj podatkov za ugotovitev, da so bila zadevna potrdila preklicana. Vendar morajo, kot je bilo opozorjeno v točki 73 te sodbe, organi države uvoznice sprejeti ugotovitve naknadnih preverjanj, ki so jih opravili organi države izvoznice. Zato, v nasprotju s tem, kar zatrjuje Zvezna republika Nemčija, dejstvo, da so madžarski organi prav tako opozorili, da je bila vložena tožba zoper ugotovitve naknadnega preverjanja, ne vpliva na obveznost nemških organov, da vknjižijo in sporočijo zadevni carinski dolg ter določijo lastna sredstva, ki se nanj nanašajo.
89. Nazadnje, ker je dokončna potrditev madžarskih organov, da pravila o poreklu niso bila spoštovana, pomenila zadostno podlago, da bi nemški organi lahko začeli postopke za izterjavo zadevnih carinskih dolgov, se ti organi, zato da bi upravičili zamudo pri izterjavi in zagotovitvi lastnih sredstev, ne bi smeli sklicevati na to, da UCLAF ni sprejela stališča, zlasti pa ne na to, da ni bilo sprejeto končno poročilo o preiskavi v okviru nadzorne misije na Madžarskem, ki jo je UCLAF opravila zaradi istih uvozov in v neposredni zvezi z naknadnim preverjanjem, ki so ga opravili madžarski organi.
90. Prav tako ni mogoče sprejeti trditev Zvezne republike Nemčije, da je OLAF s sporočilom o medsebojni pomoči z dne 27. oktobra 1999 pozval države članice, naj svoje ukrepe utemeljijo s poročilom o preiskavi UCLAF. Kot je poudarila državna pravobranilka v točkah 90 in 91 sklepnih predlogov, se je ta država članica s temi trditvami oprla na ozko razlago tega sporočila, ne da bi upoštevala okoliščine, v katerih je to sporočilo nastalo.
91. Spomniti je namreč treba, da so madžarski organi na podlagi sodnih odločb nacionalnih sodišč spremenili svoje stališče glede nespoštovanja pravil o poreklu izvoženih vozil. V tem okviru je OLAF s svojim sporočilom o medsebojni pomoči z dne 27. oktobra 1999 izrazil svoje nestrinjanje s stališčem navedenih organov in pozval zadevne države članice, naj nadaljujejo izterjavo zadevnih carinskih dajatev. OLAF se je skliceval na ugotovitve preverjanja UCLAF zgolj zato, da bi okrepil svoje stališče.
92. Poleg tega je treba poudariti, da izterjava zadevnih carinskih dajatev s strani nemških organov po prejetju ugotovitev madžarskih organov, da pravila o poreklu niso bila spoštovana, ni taka, da bi nepopravljivo vplivala na interese dolžnikov. Po eni strani so bili namreč nemški organi na podlagi členov od 224 do 230 carinskega zakonika pooblaščeni, da dolžnikom podelijo plačilne olajšave. Če se po drugi strani nato ugotovi, da znesek carinskih dajatev ni bil zakonsko dolgovan, morajo carinski organi na podlagi člena 236 carinskega zakonika ta znesek povrniti. V zvezi s tem je treba pojasniti, da so v tej zadevi nemški organi, ki so začeli izterjavo, preden so bili obveščeni o odločitvah madžarskih sodišč in o novem stališču organov države izvoznice, dejansko začeli vračati carinske dajatve, ki niso bile zakonsko dolgovane.
Zamudne obresti
93. Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da obstaja neločljiva povezava med obveznostjo določitve lastnih sredstev Skupnosti, obveznostjo vknjižbe na račun Komisije v predpisanem roku in, nazadnje, obveznostjo plačila zamudnih obresti, ki jih je mogoče zahtevati ne glede na razlog za zamudo, s katero so bila ta sredstva nakazana na račun Komisije (glej zlasti sodbe z dne 21. septembra 1989 v zadevi Komisija proti Grčiji, 68/88, Recueil, str. 2965, točka 17; z dne 12. junija 2003 v zadevi Komisija proti Italiji, C‑363/00, Recueil, str. I‑5767, točki 43 in 44, ter z dne 22. januarja 2009 v zadevi Komisija proti Portugalski, C‑150/07, točka 62).
94. Na podlagi člena 11 Uredbe št. 1552/89 zadevna država članica za vsako zamudo pri knjiženju na račun iz člena 9(1) iste uredbe plača obresti za celotno obdobje zamude (glej sodbi z dne 14. aprila 2005 v zadevi Komisija proti Nizozemski, C‑460/01, ZOdl., str. I‑2613, točka 91, in z dne 19. marca 2009 v zadevi Komisija proti Italiji, C‑275/07, ZOdl., str. I‑2005, točka 66).
95. Iz besedila navedenega člena 11 je prav tako razvidno, da zamuda pri zagotovitvi lastnih sredstev ni odvisna od roka, ki ga je za zagotovitev navedenih sredstev določila Komisija in ki je naveden v točki 67 te sodbe.
96. Prav tako je treba zavrniti trditev Zvezne republike Nemčije, da naj bi utemeljeno pričakovala, da ne bo plačala zamudnih obresti.
97. Kot je poudarila generalna pravobranilka v točkah od 112 do 114 sklepnih predlogov, glede na jasne in natančne določbe členov 10 in 11 Uredbe št. 1552/89 Zvezna republika Nemčija iz dvoumne vsebine zapisnika sestanka z dne 12. junija 2003 zaradi nezanemarljivega zneska dolgovanih obresti in zaradi zgodovine primera ni mogla razbrati dovolj natančnih, nepogojnih in skladnih jamstev, ki bi lahko ustvarila legitimna pričakovanja.
98. Iz zgoraj navedenega izhaja, da Zvezna republika Nemčija s tem, da je kljub prejemu sporočila o medsebojni pomoči pustila, da carinske terjatve zastarajo, in prepozno vknjižila v zvezi s tem dolgovana lastna sredstva ter zavrnila plačilo nastalih zamudnih obresti, ni izpolnila obveznosti iz členov 2, 6 in od 9 do 11 Uredbe št. 1552/89 in iz istih členov Uredbe št. 1150/2000.
Stroški
99. V skladu s členom 69(2) Poslovnika Sodišča se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili priglašeni. Ker je Komisija predlagala, naj se Zvezni republiki Nemčiji naloži plačilo stroškov in ker ta s predlogi ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov.
Izrek
Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:
1. Zvezna republika Nemčija s tem, da je kljub prejemu sporočila o medsebojni pomoči pustila, da carinske terjatve zastarajo, in prepozno vknjižila v zvezi s tem dolgovana lastna sredstva ter zavrnila plačilo nastalih zamudnih obresti, ni izpolnila obveznosti iz členov 2, 6 in od 9 do 11 Uredbe Sveta (EGS, Euratom) št. 1552/89 z dne 29. maja 1989 o izvajanju Sklepa št. 88/376/EGS, Euratom o sistemu virov lastnih sredstev Skupnosti in iz istih členov Uredbe Sveta (ES, Euratom) št. 1150/2000 z dne 22. maja 2000 o izvajanju Sklepa št. 94/728/ES, Euratom o sistemu virov lastnih sredstev Skupnosti.
2. Zvezni republiki Nemčiji se naloži plačilo stroškov.