62009CJ0488_SL
Stranke
Razlogi za odločitev
Izrek
Stranke
V zadevi C‑488/09,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 234 ES, ki ga je vložilo Tribunal Supremo (Španija) z odločbo z dne 28. septembra 2009, ki je prispela na Sodišče 30. novembra 2009, v postopku
Asociación de Transporte Internacional por Carretera (ASTIC)
proti
Administración General del Estado,
SODIŠČE (prvi senat),
v sestavi A. Tizzano, predsednik senata, J.-J. Kasel, A. Borg Barthet, E. Levits (poročevalec), sodniki, in M. Berger, sodnica,
generalna pravobranilka: E. Sharpston,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
– za Asociación de Transporte Internacional por Carretera (ASTIC) C. García Rubio, procuradora, in R. Machado Salazar de Frías, odvetnik,
– za špansko vlado J. M. Rodríguez Cárcamo, zastopnik,
– za Evropsko komisijo B.-R. Killmann, J. Baquero Cruz in A. Caeiros, zastopniki,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalne pravobranilke, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
Razlogi za odločitev
1. Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago nekaterih določb carinske zakonodaje Unije in Carinske konvencije o mednarodnem prevozu blaga na podlagi TIR zvezkov, podpisane v Ženevi 14. novembra 1975 (v nadaljevanju: Konvencija TIR), ki jo je Evropska skupnost potrdila z Uredbo Sveta (EGS) št. 2112/78 z dne 25. julija 1978 (UL L 252, str. 1) in je začela veljati 20. junija 1983 (UL L 31, str. 13).
2. Ta predlog je bil vložen v okviru spora med združenjem Asociación de Transporte Internacional por Carretera (v nadaljevanju: ASTIC) in Administración General del Estado (španska državna uprava) v zvezi z izterjavo carinskega dolga, ki je nastal zaradi nezakonitega raztovora cigaret v Španiji.
Pravni okvir
Konvencija TIR
3. Konvencija TIR med drugim določa, da za blago, ki se prevaža po postopku TIR, ki ga uvaja ta konvencija, ni treba plačati uvoznih ali izvoznih dajatev in davkov oziroma depozita carinskim uradom na poti.
4. Člen 11 te konvencije določa:
„1. Kadar TIR zvezek ni bil zaključen ali je bil zaključen pogojno, pristojni organi niso upravičeni od zavarovalnih združenj terjati plačila zneskov, navedenih v členu 8(1) in (2), če niso v enem letu od prevzema TIR zvezka uradno pisno obvestili zavarovalnega združenja o nezaključku oziroma o pogojnem zaključku. Enako velja za zaključek, dosežen z goljufijo ali zlorabo, le da je tedaj rok dve leti.
2. Zahtevek za plačilo zneskov, navedenih v členu 8(1) in (2), se pošlje zavarovalnemu združenju v treh mesecih do najpozneje dveh letih po datumu, ko je bilo zavarovalno združenje obveščeno, da TIR zvezek še ni zaključen ali je zaključen pogojno oziroma je bilo potrdilo o [zaključku] pridobljeno z zlorabo ali goljufijo. Ko terjatev v navedenem roku dveh let postane predmet sodnega postopka, se zahteva za plačilo pošlje v roku enega leta po datumu, ko začne veljati odločitev sodišča.
3. Zavarovalno združenje je dolžno poravnati terjatev v treh mesecih od datuma, ko je prejelo terjatev. Če se v dveh letih po plačilu ugotovi in se carinski organi s tem strinjajo, da kljub vsemu ni prišlo do nepravilnosti v zvezi z zadevno operacijo, dobi zavarovalno združenje plačilo povrnjeno.“
5. Člen 37 Konvencije TIR določa:
„Če ni možno ugotoviti, kje je bila nepravilnost storjena, se šteje, kot da je bila storjena na ozemlju pogodbenice, na katerem je bila ta nepravilnost ugotovljena.“
Pravo Unije
6. Člen 203 Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 z dne 12. oktobra 1992 o carinskem zakoniku Skupnosti (UL L 302, str. 1, v nadaljevanju: carinski zakonik) določa, da carinski dolg pri uvozu nastane „z nezakonito odstranitvijo blaga, zavezanega uvoznim dajatvam, izpod carinskega nadzora“
in v trenutku te odstranitve.
7. Člen 215 carinskega zakonika določa:
„1. Carinski dolg nastane na kraju storitve dejanj, ki povzročijo nastanek tega dolga.
2. Če kraja iz odstavka 1 ni mogoče določiti, se šteje, da je carinski dolg nastal na kraju, na katerem carinski organi ugotovijo, da se blago nahaja v položaju, ki je povzročil nastanek carinskega dolga.
3. Če carinski postopek za blago ni zaključen, se šteje, da je carinski dolg nastal:
– na kraju, kjer je bilo blago dano v postopek,
ali
– na kraju, kjer blago v okviru zadevnega postopka vstopi v Skupnost.
4. Če lahko carinski organi na podlagi razpoložljivih informacij ugotovijo, da je carinski dolg že nastal, ko se je blago prej nahajalo na nekem drugem kraju, se šteje, da je carinski dolg nastal na kraju, na katerem je mogoče ugotoviti, da se je blago nahajalo v najbolj zgodnjem trenutku, za katerega se lahko dokaže obstoj carinskega dolga.“
8. Člen 221 carinskega zakonika določa:
„1. Znesek dajatev se mora dolžniku takoj po vknjižbi v skladu z ustreznimi postopki sporočiti.
[…]
3. Dolžniku sporočila ni več mogoče posredovati po poteku roka treh let od dneva nastanka carinskega dolga. Če pa carinski organi zaradi dejanja, za katerega je bilo mogoče uvesti kazenski pregon, niso mogli določiti natančnega zakonsko dolgovanega zneska dajatev, lahko to sporočilo posredujejo tudi po poteku omenjenega roka treh let, kolikor to predvidevajo veljavne določbe.“
9. Člen 451 Uredbe Komisije (EGS) št. 2454/93 z dne 2. julija 1993 o določbah za izvajanje Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 (UL L 253, str. 1, v nadaljevanju: uredba o izvajanju) določa, da se za uporabo postopka za mednarodni prevoz blaga na podlagi zvezkov TIR carinsko območje Skupnosti šteje za enotno območje.
10. Člen 454 uredbe o izvajanju določa:
„1. Ta člen se uporablja brez poseganja v posebne določbe Konvencij TIR in ATA o obveznostih garantnih združenj pri uporabi zvezka TIR ali ATA.
2. Kadar se ugotovi, da je v času ali v zvezi s prevozom na podlagi zvezka TIR ali s prevozom na podlagi zvezka ATA v eni državi članici nastala kršitev ali nepravilnost, ta država članica v skladu z določbami Skupnosti ali svojimi določbami, brez poseganja v začetek kazenskih postopkov, izterja carino in druge morebitne dajatve.
3. Kadar ni mogoče ugotoviti, na katerem območju je kršitev ali nepravilnost nastala, se šteje, da je taka kršitev ali nepravilnost nastala v državi članici, ki jo je odkrila, razen če se v roku, določenem v členu 455(1), predloži carinskim organom zadovoljivo dokazilo o pravilnosti prevoza ali o kraju, kjer je kršitev ali nepravilnost dejansko nastala.
Kadar tako dokazilo ni predloženo in se s tem šteje, da je navedena kršitev ali nepravilnost nastala v državi članici, ki jo je odkrila, ta država članica za tako blago obračuna carino in druge dajatve v skladu s predpisi Skupnosti ali svojimi predpisi.
Če se naknadno ugotovi, v kateri državi članici je navedena kršitev ali nepravilnost dejansko nastala, carine in druge dajatve (razen tistih, ki so v skladu z drugim pododstavkom obračunane kot lastni viri Skupnosti), ki jim je zavezano blago v tej državi članici, le-tej vrne država članica, ki jih je prvotno pridobila. V takem primeru se vsa preplačila vrnejo osebi, ki je dajatve prvotno plačala.
Kadar je znesek carin in drugih dajatev, ki jih prvotno obračuna in vrne tista država članica, ki jih je pridobila, manjši od carin in drugih dajatev, predpisanih v državi članici, v kateri je kršitev ali nepravilnost dejansko nastala, ta država članica obračuna razliko v skladu s predpisi Skupnosti ali svojimi predpisi.
Carinske uprave držav članic sprejmejo potrebne ukrepe za obravnavanje takih kršitev ali nepravilnosti in za učinkovito kaznovanje.“
11. Člen 455 uredbe o izvajanju določa:
„1. Kadar se ugotovi, da je kršitev ali nepravilnost nastala med ali v zvezi s prevozno operacijo na podlagi zvezka TIR ali s prevozom na podlagi zvezka ATA, carinski organi o tem obvestijo imetnika zvezka TIR ali zvezka ATA ter garantno združenje v roku, predpisanem v členu 11(1) Konvencije TIR oziroma členu 6(4) Konvencije ATA.
2. Dokazilo o pravilnosti prevoza, opravljenega na podlagi zvezka TIR ali zvezka ATA in opredeljenega v prvem pododstavku člena 454(3), se predloži v roku, predpisanem v členu 11(2) Konvencije TIR oziroma členu 7(1) in (2) Konvencije ATA.
[…]“
12. Člen 457 uredbe o izvajanju določa:
„Za namene iz člena 8(4) Konvencije TIR garantno združenje postane ali je odgovorno carinskim organom posamezne države članice, na ozemlje katere vstopi pošiljka TIR, takrat ko pošiljka vstopi na carinsko območje Skupnosti ali krene iz carinskega urada odhoda, ki je na carinskem območju Skupnosti, odgovorno pa ostane, dokler ne zapusti carinskega območja Skupnosti ali do namembnega carinskega urada na tem območju.“
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
13. Združenje ASTIC je garantno združenje za prevoze, ki se na podlagi zvezka TIR (v nadaljevanju: prevozi TIR) opravljajo na ozemlju Španije. Na podlagi garancijskega akta z dne 18. februarja 1994 to združenje odgovarja do zneska 200.000 USD.
14. Združenje Bundesverband Güterkraftverkehr Logistik und Entorgung eV (v nadaljevanju: BGL) je garantno združenje za prevoze TIR, ki se opravljajo na ozemlju Nemčije.
15. Carinski urad Lindau (Nemčija) je 18. marca 1994 zabeležil prehod zvezka TIR 10099706 s pošiljko cigaret iz Švice, namenjenega v carinski urad Porto (Portugalska). Carinski urad Lindau je ugotovil, da blago ni bilo predloženo namembnemu uradu, in je 12. in 17. januarja 1995 izdal odločbo o odmeri davka prevozniku in imetniku zvezka TIR. Poleg tega je ta carinski urad 17. januarja 1995 obvestil združenje BGL, da navedeni zvezek TIR ni bil zaključen, in mu 26. februarja 1996 poslal zahtevo za plačilo dolgovanih dajatev.
16. Vzporedno je navedeni carinski urad 17. januarja 1995 o ugotovljeni nepravilnosti obvestil državno tožilstvo, ki je začelo preiskavo. Ta sodni postopek se je končal s kazensko sodbo Landgericht Augsburg (Nemčija) z dne 17. marca 1998, v kateri je bilo ugotovljeno, da je bilo blago raztovorjeno v Sevilli (Španija) in da je prevoznik storil kaznivi dejanji tihotapljenja in ponarejanja listin. Na podlagi tega so nemški carinski organi poslali dopis španskim carinskim organom, da bi ti izterjali carinski dolg na podlagi člena 215 carinskega zakonika, v povezavi s členom 454(3), tretji odstavek, uredbe o izvajanju.
17. Španski carinski organi so zato 13. januarja 1999 obvestili prevoznika, imetnika zvezka TIR in združenje ASTIC o znesku utaje ter združenje ASTIC, ki je garantno združenje za prevoze TIR, ki se opravljajo v Španiji, o znesku utajenih dajatev, ki je 230.342.114 ESP (približno 1.384.384 EUR). 22. marca 1999 je združenje ASTIC prejelo sklep o prisilni izterjavi tega dolga.
18. Združenje ASTIC je – potem ko sta bila zavrnjena njegov upravni ugovor zoper ta sklep o prisilni izterjavi, ki so mu ga poslali španski carinski organi, in pritožba zoper odločbo o zavrnitvi tega ugovora – vložilo tožbo pri senatu oddelka za upravne zadeve Audiencia Nacional (Španija), ki je deloma ugodilo njegovi tožbi in ugotovilo, da združenje ASTIC lahko odgovarja samo do zneska 200.000 USD.
19. Združenje ASTIC se je zoper sodbo tega sodišča pritožilo pri Tribunal Supremo in se med drugim sklicevalo na to, da španski carinski organi niso pristojni za izterjavo utajenih carin in da je tožbeni zahtevek za izterjavo proti njemu zastaral, ker proti njemu ni bila vložena nobena tožba v roku dveh let od takrat, ko so nemški carinski organi prevzeli zvezek TIR.
20. Prvič, predložitveno sodišče dvomi o tem, ali so španski carinski organi pristojni za začetek novega postopka za izterjavo dolgovanih dajatev, ker je bil kraj storitve kršitve, to je ozemlje Španije, določen po poteku roka iz členov 454(3) in 455 uredbe o izvajanju in ker so nemški carinski organi od garantnega združenja zahtevali plačilo dolgovanih dajatev v zvezi s prevozi TIR, opravljenimi na ozemlju Nemčije.
21. Drugič, to sodišče sprašuje, ali se v okoliščinah postopka v glavni stvari združenje, kot je ASTIC, lahko sklicuje na potek rokov iz členov 454(3) in 455 uredbe o izvajanju, člena 221(3) carinskega zakonika ali člena 11(2) Konvencije TIR, da bi uveljavilo zastaranje jamčevalnega zahtevka, ki ga carinska uprava lahko vloži proti temu združenju.
22. Tretjič, predložitveno sodišče sprašuje, ali ima odločba nemških carinskih organov o odmeri dajatev garantnemu združenju glede prevozov TIR, opravljenih na ozemlju Nemčije, odložitveni učinek proti združenju ASTC, glede na to, da organi niso umaknili zahteve za plačilo proti navedenemu združenju.
23. V teh okoliščinah je Tribunal Supremo prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1. Ali je v primeru, v katerem se kraj dejanske storitve kršitve ugotovi po tem, ko neka država članica pri carinski obravnavi odkrije nepravilnost glede prevoza TIR in vloži zahtevek za plačilo zneska, ki ustreza znesku, ki je bil odmerjen garantnemu združenju iz te države, dejstvo, da država članica, v kateri je bila kršitev storjena, uvede nov postopek za odmero dolgovanih dajatev glavnim zavezancem in garantnemu združenju iz države, v kateri je bila kršitev dejansko storjena, do meje njegove odgovornosti, če je kraj storitve kršitve določen po poteku roka, določenega s predpisom Skupnosti, združljivo s členoma 454(3) in 455 uredbe [o izvajanju]?
Če je odgovor na to vprašanje pritrdilen:
2. Ali se garantno združenje iz države članice, v kateri je bila nepravilnost dejansko storjena, lahko na podlagi členov 454(3) in 455 uredbe [o izvajanju] oziroma člena 221(3) carinskega zakonika zaradi poteka predpisanega roka sklicuje na zastaranje pravice zahtevati plačilo zneska zagotovljene odgovornosti, če mu dejstva pred potekom tega roka niso bila znana?
3. Ali ima zahteva za plačilo, ki ga je na podlagi člena 11(2) Konvencije TIR zoper garantno združenje iz države članice, ki je odkrila nepravilnost, vložila carinska uprava te države, učinek pretrganja zastaranja gl ede postopka, uvedenega zoper garantno združenje iz države storitve kršitve?
4. Ali je zadnji stavek člena 11(2) Konvencije TIR mogoče razlagati tako, da se predpisani rok uporabi v državi kraja storitve kršitve, tudi če država, ki je kršitev ugotovila, kljub kazenskemu postopku v zvezi z istimi ugotovljenimi dejstvi ni ustavila postopka glede zahteve za plačilo, vložene zoper garantno združenje?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Prvo vprašanje
24. Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali člena 454 in 455 uredbe o izvajanju nasprotujeta temu, da carinski organi države članice, na ozemlju katere je bila storjena kršitev v carinskem postopku prevoza TIR, začnejo nov postopek izterjave dajatev, ki so nastale zaradi te kršitve, čeprav je bil kraj storitve kršitve ugotovljen v sodnem postopku, potem ko so pristojni organi druge države članice že ugotovili nepravilnost carinskega postopka tega prevoza TIR.
25. Najprej je treba navesti, da se v skladu s členom 451 uredbe o izvajanju carinsko območje Unije glede pravil o uporabi zvezka TIR šteje za enotno območje.
26. Poleg tega člen 203 carinskega zakonika določa, da kadar je blago, zavezano uvoznim dajatvam, odstranjeno izpod carinskega nadzora, carinski dolg nastane s to odstranitvijo.
27. Ker so za izterjavo carinskih dolgov pristojni različni carinski organi držav članic, člen 454(2) uredbe o izvajanju določa, da izterjava dajatev, ki so nastale zaradi kršitve ali nepravilnosti, spada v pristojnost države članice, na ozemlju katere je bila navedena kršitev ali nepravilnost storjena.
28. Vendar se v skladu s členom 37 Konvencije TIR, kadar ni mogoče zagotovo ugotoviti, na ozemlju katere države je bila kršitev ali nepravilnost storjena, začasno domneva pristojnost države, na ozemlju katere je bila kršitev ali nepravilnost ugotovljena. Taka domneva pa se ovrže, če se kasneje ugotovi pristojnost prve države (glej v tem smislu sodbo z dne 23. marca 2000 v združenih zadevah Met‑Trans in Sagpol, C‑310/98 in C‑406/98, Recueil, str. I‑1797, točka 37).
29. Taka ureditev izhaja iz tega, da so, po eni strani, države članice proti tretjim državam, ki jih zadevajo dejavnosti zunanjega tranzitnega postopka Unije, enotno carinsko območje in, po drugi strani, da je določitev države članice, pristojne za izterjavo carinskih dajatev, notranje vprašanje Unije, tako da sprememba pristojne države ne vpliva na to, da mora dolžnik carinskega dolga plačati te dajatve (glej zgoraj navedeno sodbo Met-Trans in Sagpol, točka 38).
30. Prvič, glede pravice dokazati, kje je bila kršitev ali nepravilnost dejansko storjena, je treba navesti, da člena 454 in 455 uredbe o izvajanju ne določata, kdo mora ali lahko predloži tak dokaz (glej sodbo z dne 23. septembra 2003 v zadevi BGL, C‑78/01, Recueil, str. I‑9543, točka 50).
31. Drugič, glede roka, v katerem mora biti navedeni dokaz predložen, je treba navesti, da se člen 454(3), prvi odstavek, uredbe o izvajanju v bistvu nanaša na člen 455(2) te uredbe (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo BGL, točke od 64 do 66).
32. Tako je Sodišče že razsodilo, da mora garantno združenje – na podlagi povezanih določb členov 454 in 455 uredbe o izvajanju – dokazati, kje je bila kršitev ali nepravilnost dejansko storjena v roku dveh let, ki začne teči z dnem, ko združenje prejme zahtevo za plačilo carinskega dolga, ki je nastal zaradi te kršitve ali zaradi te nepravilnosti (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo BGL, točka 73).
33. Vseeno je v zvezi s tem treba navesti, da člen 11(2) Konvencije TIR, na katerega se sklicuje člen 455(2) uredbe o izvajanju in ki ga je zato treba upoštevati pri razlagi te druge določbe, določa izjemo od tega roka dveh let, takrat ko se dejansko stanje navedene kršitve obravnava v sodnem postopku. Ko je torej kraj storitve kršitve ugotovljen v sodnem postopku, se lahko prizna izjema od tega roka, vendar pod pogojem, da se je ta sodni postopek začel v roku dveh let od dneva, ko je bilo garantno združenje za ozemlje, na katerem je bila kršitev ali nepravilnost ugotovljena, o njej obveščeno.
34. V obravnavanem primeru je, po eni strani, iz predložitvene odločbe razvidno, da so nemški carinski organi, ko so ugotovili, da blago, ki je na ozemlje Nemčije vstopilo na podlagi zvezka TIR, ni prispelo na cilj, o tej nepravilnosti 17. januarja 1995 obvestili združenje BGL, potem pa so mu 26. februarja 1996 poslali zahtevo za plačilo dajatev, ki so nastale zaradi te nepravilnosti.
35. Po drugi strani so nemški carinski organi 17. januarja 1995 o ugotovljeni nepravilnosti obvestili državno tožilstvo, ki je začelo preiskavo. Sodni postopek, ki je sledil, se je končal s sodbo Landgericht Augsburg (Nemčija) z dne 17. marca 1998, v kateri je bilo ugotovljeno, da je bilo zadevno blago odstranjeno izpod carinskega nadzora na ozemlju Španije.
36. To sodbo so nemški carinski organi 24. avgusta 1998 poslali španskim carinskim organom.
37. Iz vsega navedenega je razvidno, drugače kot trdi združenje ASTIC, da se nemški carinski organi, čeprav je bila sodba, v kateri je bil ugotovljen kraj storitve kršitve, izdana več kot dve leti po zahtevi združenju BGL za plačilo, niso nezakonito odpovedali izterjavi carinskega dolga, obravnavanega v postopku v glavni stvari, v korist španskih carinskih organov.
38. Dejansko stanje iz postopka v glavni stvari je namreč postalo predmet postopka pred nemškimi sodišči v roku, določenem v povezanih določbah členov 454 in 455 uredbe o izvajanju, v sodbi, s katero se je končal ta postopek, pa je bilo ugotovljeno, da je bila kršitev, zaradi katere je nastal carinski dolg iz postopka v glavni stvari, storjena na ozemlju Španije, pristojnost za izterjavo navedenega dolga pa se je tako prenesla z nemških na španske carinske organe.
39. Zato je na prvo vprašanje treba odgovoriti, da je treba člena 454 in 455 uredbe o izvajanju razlagati tako, da če je domneva pristojnosti za izterjavo davčnega dolga – države članice, na ozemlju katere je bila ugotovljena kršitev, ki je bila storjena med prevozom TIR – ovržena s sodbo, v kateri se ugotovi, da je bila ta kršitev storjena na ozemlju druge države članice, postanejo za izterjavo tega dolga pristojni carinski organi te druge države, vendar le če se je sodni postopek o dejanskem stanju navedene kršitve začel v roku dveh let od dneva, ko je bilo garantno združenje za ozemlje, na katerem je bila kršitev ugotovljena, obveščeno o tej kršitvi.
Vprašanja od drugega do četrtega
40. Predložitveno sodišče s temi vprašanji v bistvu sprašuje, ali lahko združenje ASTIC uveljavlja zastaralne roke iz členov 454(3) in 455(1) uredbe o izvajanju, iz člena 11(1) Konvencije TIR in iz člena 221 carinskega zakonika proti zahtevi za plačilo, ki so mu jo poslali španski carinski organi. Predložitveno sodišče želi tudi izvedeti, kakšne so možne posledice postopka glede te zahteve za plačilo, ki so ga začeli nemški carinski organi.
41. Najprej je treba navesti, da se člen 454(3) uredbe o izvajanju nanaša na rok, v katerem je treba določiti pristojno državo članico, člen 221(3) carinskega zakonika pa določa rok, po izteku katerega dolžniku ni več mogoče poslati sporočila o carinskem dolgu.
42. Torej člen 455(1) uredbe o izvajanju v povezavi s členom 11(1) Konvencije TIR določa rok, v katerem zastara tožbeni zahtevek za izterjavo proti zavarovalnemu združenju. Tako lahko pristojni organi plačilo carinskega dolga od zavarovalnega združenja zahtevajo samo, če so ga pisno obvestili o storjeni kršitvi v roku enega leta od dne, ko so prevzeli zvezek TIR.
43. V obravnavanem primeru je bilo združenje ASTIC o tem, da je bila kršitev storjena na ozemlju Španije, obveščeno 13. januarja 1999, nemški carinski organi pa so zvezek TIR iz postopka v glavni stvari prevzeli 18. marca 1994, to je več kot štiri leta pred navedenim obvestilom.
44. Vendar združenje ASTIC v posebnih okoliščinah zadeve v glavni stvari ne more uveljavljati tega, da je pravica španskih carinskih organov zahtevati plačilo carinskega dolga do zneska, do katerega združenje odgovarja, na podlagi člena 455(1) uredbe o izvajanju v povezavi s členom 11(1) Konvencije TIR zastarala.
45. Priznanje zastaranja te zahteve za plačilo, v okoliščinah, kot so te v navedeni zadevi, bi namreč zmanjšalo učinkovitost sistema izterjave carinskih dajatev, ki je bil uveden s Konvencijo TIR, carinskim zakonikom in uredbo o izvajanju.
46. Tako je namen roka, določenega v členu 455(1) uredbe o izvajanju v povezavi s členom 11(1) Konvencije TIR, zagotoviti enotno in skrbno uporabo določb o izterjavi dajatev in davkov zaradi hitre in učinkovite zagotovitve lastnih sredstev Unije. Glede na ta cilj je treba torej rok iz te določbe šteti za postopkovno pravilo, ki zadeva le upravne organe, da se spodbudijo k čim hitrejšemu posredovanju (glej po analogiji sodbo z dne 14. maja 2009 v zadevi Internationaal Verhuis- en Transportbedrijf Jan de Lely, C‑161/08, ZOdl., str. I‑4075, točki 50 in 51, glede Uredbe Komisije (EGS) št. 1593/91 z dne 12. junija 1991 o določbah za izvajanje Uredbe Sveta (EGS) št. 719/91 o uporabi zvezkov TIR in zvezkov ATA kot tranzitnih dokumentov v Skupnosti (UL L 148, str. 11).
47. Vendar, čeprav bi carinski organi ravnali potrebno skrbno in hitro, bi izterjava takih dajatev postala nemogoča, če bi se zaradi odločitve v sodnem postopku, ki bi se končal več kot eno leto po prevzemu zvezka TIR, na podlagi člena 454(3) uredbe o izvajanju v povezavi z njenim členom 455(2) pristojnost prenesla s carinskih organov države članice, v kateri je bila kršitev ugotovljena, na carinske organe države članice, na ozemlju katere je bila kršitev storjena, ti drugi organi pa ne bi mogli izterjati carinskega dolga, ker je bil navedeni zvezek TIR prevzet več kot eno leto pred tem.
48. Tako je treba ponoviti, da ker se v skladu s členom 451 uredbe o izvajanju carinsko območje Unije glede pravil o uporabi zvezka TIR šteje za enotno območje, je vsaka od 27 držav članic pristojna, da prek svojih carinskih organov izterja carinske dolgove, ki nastanejo na njenem ozemlju. Poleg tega je v vsaki državi članici garantno združenje, ki odgovarja za plačilo carinskih dolgov, ki so nastali ali domnevno nastali na ozemlju te države članice v zvezi z prevozom TIR. Vendar se zavarovalno združenje, kot je ASTIC, ne sme okoristiti s to upravno razdrobitvijo, da bi onemogočilo izterjavo carinskih dajatev do zneska, do katerega odgovarja.
49. Zato je treba ugotoviti, da je v posebnih okoliščinah zadeve v glavni stvari rok enega leta iz člena 455(1) uredbe o izvajanju v povezavi s členom 11(1) Konvencije TIR začel teči takrat, ko so bili španski carinski organi obveščeni o izvršljivi sodbi, v kateri je bilo ugotovljeno, da je bila kršitev storjena na ozemlju Španije.
50. Glede učinkov postopka, ki so ga začeli nemški carinski organi, na postopek, ki ga vodijo španski carinski organi, iz Sodišču predloženega spisa ni razvidno, da bi nemški carinski organi zahtevali izvršitev zahteve za plačilo, ki so jo posredovali združenju BGL.
51. V vsakem primeru, če bi predložitveno sodišče ugotovilo, da so nemški carinski organi izterjali del dolgovanih dajatev od tega garantnega združenja, je treba ponoviti, da člen 454(3) uredbe o izvajanju omogoča, da se dajatve, ki so jih izterjali carinski organi države članice, v kateri je bila kršitev ugotovljena, vrnejo državi članici, na ozemlju katere je bila kršitev dejansko storjena.
52. Zato je na vprašanja od drugega do četrtega treba odgovoriti, da je treba člen 455(1) uredbe o izvajanju v povezavi s členom 11(1) Konvencije TIR razumeti tako, da v okoliščinah, kakršne so v zadevi v glavni stvari, garantno združenje ne more uveljavljati zastaralnih rokov iz teh določb, če so ga carinski organi države članice, v kateri odgovarja, v roku enega leta od takrat, ko so bili obveščeni o izvršljivi sodbi, v kateri je bilo ugotovljeno, da so ti organi pristojni, obvestili o dejanskem stanju, iz katerega izhaja ta carinski dolg, ki ga mora to združenje poravnati do zneska, do katerega odgovarja.
Stroški
53. Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški, priglašeni za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Izrek
Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:
1. Člena 454 in 455 Uredbe Komisije (EGS) št. 2454/93 z dne 2. julija 1993 o določbah za izvajanje Uredbe Sveta (EGS) št. 2913/92 o carinskem zakoniku Skupnosti je treba razlagati tako, da če je domneva pristojnosti za izterjavo davčnega dolga države članice, na ozemlju katere je bila ugotovljena kršitev, ki je bila storjena med prevozom na podlagi zvezka TIR, ovržena s sodbo, v kateri se ugotovi, da je bila ta kršitev storjena na ozemlju druge države članice, postanejo za izterjavo tega dolga pristojni carinski organi te druge države, vendar le če se je sodni postopek o dejanskem stanju navedene kršitve začel v roku dveh let od dneva, ko je bilo garantno združenje za ozemlje, na katerem je bila kršitev ugotovljena, obveščeno o tej kršitvi.
2. Člen 455(1) Uredbe št. 2454/93 v povezavi s členom 11(1) Carinske konvencije o mednarodnem prevozu blaga na podlagi TIR zvezkov, podpisane v Ženevi 14. novembra 1975, je treba razlagati tako, da v okoliščinah, kakršne so v zadevi v glavni stvari, garantno združenje ne more uveljavljati zastaralnih rokov iz teh določb, če so ga carinski organi države članice, v kateri odgovarja, v roku enega leta od takrat, ko so bili obveščeni o izvršljivi sodbi, v kateri je bilo ugotovljeno, da so ti organi pristojni, obvestili o dejanskem stanju, iz katerega izhaja ta carinski dolg, ki ga mora to združenje poravnati do zneska, do katerega odgovarja.