62023CJ0322
SODBA SODIŠČA (sedmi senat)
z dne 17. oktobra 2024 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Socialna politika – Direktiva 1999/70/ES – Okvirni sporazum o delu za določen čas, sklenjen med ETUC, UNICE in CEEP – Določba 4 – Javni sektor – Učitelji – Zaposlitev delavcev, zaposlenih za določen čas, kot uradnikov v javnem sektorju prek natečaja na podlagi kvalifikacij – Določitev delovne dobe – Delno upoštevanje obdobij službovanja, dopolnjenih v okviru pogodb o zaposlitvi za določen čas – Naknadno vštetje obdobja delovne dobe, ki ni bilo upoštevano – Nevplivanje na presojo obstoja diskriminacije“
V zadevi C‑322/23 [Lufoni], (
i
)
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Tribunale di Lecce (sodišče v Lecceju, Italija) z odločbo z dne 22. maja 2023, ki je na Sodišče prispela 24. maja 2023, v postopku
ED
proti
Ministero dell’Istruzione e del Merito,
Instituto nazionale della previdenza sociale (INPS),
SODIŠČE (sedmi senat),
v sestavi F. Biltgen, predsednik prvega senata v funkciji predsednika sedmega senata, M. L. Arastey Sahún (poročevalka), predsednica petega senata, in J. Passer, sodnik,
generalna pravobranilka: J. Kokott,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS) C. D’Aloisio, E. De Rose, E. Sciplino in A. Sgroi, avvocati,
–
za italijansko vlado G. Palmieri, agentka, skupaj z L. Fiandaca in F. Sclafanijem, avvocati dello Stato,
–
za Evropsko komisijo D. Recchia in F. van Schaik, agentki,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalne pravobranilke, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago določbe 4 Okvirnega sporazuma o delu za določen čas, sklenjenega 18. marca 1999 (v nadaljevanju: okvirni sporazum), ki je v Prilogi k Direktivi Sveta 1999/70/ES z dne 28. junija 1999 o okvirnem sporazumu o delu za določen čas, sklenjenem med ETUC, UNICE in CEEP (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 5, zvezek 3, str. 368).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru spora med ED na eni strani ter Ministero dell’Istruzione e del Merito (ministrstvo za šolstvo in zaslužnost, Italija) in Istituto nazionale della previdenza sociale (INPS) (nacionalni inštitut za socialno varnost (INPS), Italija) na drugi strani v zvezi z izračunom delovne dobe, ki jo je ED pridobil v okviru vrste pogodb o zaposlitvi za določen čas, ki jih je sklenil kot učitelj za določen čas, na dan njegovega imenovanja za uradnika in s tem kot učitelja za nedoločen čas.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
Določba 3 okvirnega sporazuma določa:
„V tem sporazumu izraz:
1.
V tem sporazumu izraz ‚delavec, zaposlen za določen čas‘ pomeni osebo, ki ima pogodbo o zaposlitvi ali delovno razmerje, sklenjeno neposredno med delodajalcem in delavcem in pri katerem je konec pogodbe o zaposlitvi ali delovnega razmerja določen z objektivnimi pogoji, kakršni so potek določenega datuma, dokončanje določene naloge ali nastop posebnega dogodka.
2.
V tem sporazumu izraz ‚primerljiv delavec, zaposlen za nedoločen čas‘ pomeni osebo, ki ima pogodbo o zaposlitvi ali delovno razmerje za nedoločen čas v istem podjetju, opravlja enako ali podobno delo/poklic, pri čemer se upošteva izobrazba/strokovnost. Če v istem podjetju ni primerljivega delavca, zaposlenega za nedoločen čas, se za primerjavo uporabi veljavna kolektivna pogodba ali, če take pogodbe ni, nacionalno zakonodajo, kolektivne pogodbe ali običaji.“
4
Določba 4, točki 1 in 4, tega okvirnega sporazuma določa:
„1.
Delavce, zaposlene za določen čas, se glede pogojev zaposlitve ne sme obravnavati manj ugodno kakor primerljive delavce, zaposlene za nedoločen čas, razen kjer je različno obravnavanje upravičljivo iz objektivnih razlogov.
[…]
4.
Obdobje pridobivanja kvalifikacij z opravljanjem dela, ki se nanašajo na posebne pogoje zaposlovanja, so enake za delavce, zaposlene za določen čas in tudi za nedoločen čas, razen kjer so različne kvalifikacije, pridobljene z opravljanjem dela določeno obdobje, upravičljive iz objektivnih razlogov.“
Italijansko pravo
Zakonska uredba št. 297/1994
5
Člen 485(1) decreto legislativo n. 297 – Approvazione del testo unico delle disposizioni legislative vigenti in materia di istruzione, relative alle scuole di ogni ordine e grado (zakonska uredba št. 297 o potrditvi enotnega besedila zakonskih določb, ki veljajo na področju šolstva ter se nanašajo na vse vrste šol in vse stopnje) z dne 16. aprila 1994 (GURI št. 115 z dne 19. maja 1994, redni dodatek št. 79) v različici, ki se uporablja v sporu o glavni stvari (v nadaljevanju: zakonska uredba št. 297/1994), določa:
„Šolskim delavcem, ki so kot učitelji za določen čas zaposleni v šolah za osnovnošolsko izobraževanje na predmetni stopnji, za srednješolsko izobraževanje in umetniško izobraževanje, se službovanje, opravljeno na navedenih državnih in uradno priznanih šolah, vključno s tistimi v tujini, v pravne in ekonomske namene prizna kot delo, opravljeno za nedoločen čas, v celoti za prva štiri leta in dve tretjini v morebitnem poznejšem obdobju, v izključno ekonomske namene pa preostala tretjina. Ekonomske pravice, ki izhajajo iz navedenega priznanja, se ohranijo in določijo pri vseh plačilnih razredih po tistem, v katerega so navedeni subjekti dodeljeni ob samem priznanju.“
6
Člen 489(1) te zakonske uredbe določa:
„V smislu priznanja iz prejšnjih členov se šteje, da se je poučevanje opravljalo celo šolsko leto, če je trajalo tako, kot je za veljavnost leta določil izobraževalni sistem, ki je veljal v času, ko je bilo opravljeno.“
Zakon št. 124/1999
7
Člen 11(14) legge n. 124 – Disposizioni urgenti in materia di personale scolastico (zakon št. 124 o nujnih določbah v zvezi s šolskim osebjem) z dne 3. maja 1999 (GURI št. 107 z dne 10. maja 1999) v različici, ki se uporablja v sporu o glavni stvari (v nadaljevanju: zakon št. 124/1999), določa:
„Odstavek 1 člena 489 [zakonske uredbe št. 297/1994] je treba razlagati tako, da se šteje, da se je poučevanje, ki ga opravlja učitelj, zaposlen za določen čas, od šolskega leta 1974/1975, opravljalo celo šolsko leto, če je trajalo vsaj 180 dni ali če se je opravljalo neprekinjeno od 1. februarja do konca zaključnega ocenjevanja učencev.“
Predsedniška uredba št. 399/1988
8
Člen 4(3) decreto del Presidente della Repubblica n. 399 – Norme risultanti dalla disciplina prevista dall’accordo per il triennio 1988–1990 del 9 giugno 1988 relativo al personale del comparto scuola (uredba predsednika republike št. 399, ki določa pravila, ki izhajajo iz sporazuma 1988–1990 z dne 9. junija 1988 o šolskem osebju) z dne 23. avgusta 1988 (GURI št. 213 z dne 10. septembra 1988, redni dodatek št. 85; v nadaljevanju: predsedniška uredba št. 399/1988) določa:
„Ob koncu 16. leta službovanja za učitelje na srednjih šolah z univerzitetno izobrazbo, 18. leta za upravne koordinatorje, učitelje v vrtcih in na razredni stopnji, učitelje na predmetni stopnji in učitelje na srednjih šolah, ki so višješolski diplomanti, 20. leta za pomožno in podporno osebje ter 24. leta za profesorje glasbenih konservatorijev in akademij se delovna doba, ki se upošteva izključno v ekonomske namene, v celoti upošteva za poznejše uvrstitve v plačno lestvico.“
Spor o glavni stvari in vprašanji za predhodno odločanje
9
ED je v okviru več pogodb za določen čas delal kot učitelj v višjem sekundarnem izobraževanju v šolskih letih od 1996/1997 do 1998/1999, od 2000/2001 do 2009/2010 in od 2011/2012 do 2014/2015, preden je bil s 1. septembrom 2015 prek natečaja na podlagi kvalifikacij imenovan za uradnika in tako postal učitelj za nedoločen čas.
10
ED je bila ob tem imenovanju za uradnika za pravne in ekonomske namene na podlagi nacionalne ureditve, ki se je uporabljala, priznana delovna doba, dopolnjena na podlagi teh pogodb o zaposlitvi za določen čas v trajanju 10 let, 5 mesecev in 10 dni službovanja.
11
Ker je ED menil, da je bila z izračunom te delovne dobe kršena določba 4 okvirnega sporazuma, ker ni bilo upoštevano celotno trajanje službovanja, ki ga je opravil pred imenovanjem za uradnika, je 22. aprila 2021 vložil tožbo pri Tribunale di Lecce (sodišče v Lecceju, Italija), ki je predložitveno sodišče, da bi se mu priznala delovna doba, dopolnjena na podlagi navedenih pogodb o zaposlitvi za določen čas, v trajanju 10 let, 10 mesecev in 17 dni.
12
Kar zadeva sistem izračuna delovne dobe, ki ga določa nacionalna ureditev, navedeno sodišče navaja, na eni strani, da člen 11(14) zakona št. 124/1999 določa, da se – kadar je v danem šolskem letu delo, opravljeno na mestu učitelja za določen čas, doseglo vsaj 180 dni ali je bilo opravljeno od 1. februarja do konca zaključnega ocenjevanja učencev – šteje, da je bilo opravljeno med celotnim šolskim letom. Nasprotno pa se tako delo, kadar ne izpolnjuje nobenega od obeh pogojev, ne upošteva.
13
Tako iz predložitvene odločbe izhaja, da glede ED šolska leta 2000/2001, 2011/2012 in 2012/2013 niso bila upoštevana, saj za ta leta trajanje njegovega službovanja ni izpolnjevalo pogojev, določenih v tem členu 11(14) zakona št. 124/1999.
14
Na drugi strani, potem ko je bilo trajanje opravljenega službovanja izračunano v skladu s pravili, navedenimi v točki 12 te sodbe, naj bi se to trajanje v skladu s členom 485 zakonske uredbe št. 297/1994 v celoti upoštevalo za prva štiri leta, medtem ko naj bi se za naslednja leta upoštevalo v dveh tretjinah za pravne in ekonomske namene. Preostala tretjina naj bi se za ekonomske namene, to je za poznejše uvrstitve v plačno lestvico, upoštevala ob izteku, določenem v členu 4(3) predsedniške uredbe št. 399/1988 in zlasti on koncu 16. leta službovanja za učitelje v višjem sekundarnem izobraževanju z univerzitetno izobrazbo.
15
Predložitveno sodišče dodaja, da je člen 4(3) predsedniške uredbe št. 399/1988 posebej upošteven za rešitev spora o glavni stvari, ker naj bi bilo na podlagi te določbe mogoče za ekonomske namene, to je za namene, ki so predmet tega spora, naknadno všteti del delovne dobe, ki ni bila upoštevana ob imenovanju zadevne osebe za uradnika. Osebam, ki so v enakem položaju kot ED, naj se tako priznanje celotnega trajanja službovanja, opravljenega na mestu učitelja za določen čas, ne bi zavrnilo, ampak samo odložilo na 16. leto službovanja.
16
Predložitveno sodišče navaja, da Sodišče v sodbi z dne 20. septembra 2018, Motter (C‑466/17, EU:C:2018:758; v nadaljevanju: sodba Motter), ki se je nanašala na sistem izračuna delovne dobe iz postopka v glavni stvari, ni upoštevalo člena 4(3) predsedniške uredbe št. 399/1988, saj ta določba v predložitveni odločbi v zadevi, v kateri je bila izdana ta sodba, ni bila omenjena. Po mnenju predložitvenega sodišča je torej treba v obravnavanem primeru zaradi tega, da se zagotovi popolnejši pravni okvir, Sodišču nujno predložiti novi vprašanji za predhodno odločanje.
17
Pojasnjuje tudi, da je elemente, ki jih je Sodišče v isti sodbi navedlo glede primerljivosti zadevnih položajev in glede objektivnih utemeljitev, ki jih je navajala italijanska vlada, mogoče prenesti na to zadevo.
18
Poleg tega naj bi Corte suprema di cassazione (kasacijsko sodišče, Italija) v sodbi št. 31149 z dne 28. novembra 2019, izdani na podlagi sodbe Motter, razsodilo, da je člen 485 zakonske uredbe št. 297/1994 v nasprotju z določbo 4 okvirnega sporazuma in da se zato ta člen ne uporabi, kadar je delovna doba učiteljev, zaposlenih za določen čas, ki so bili nato imenovani za uradnike, izračunana v skladu z merili iz člena 485 in člena 489 te zakonske uredbe, kakor je bil dopolnjen s členom 11(14) zakona št. 124/1999, krajša od tiste, ki bi bila priznana učitelju, ki je v primerljivem položaju in ki je že od začetka zaposlitve zaposlen za nedoločen čas.
19
Corte suprema di cassazione (kasacijsko sodišče) naj bi torej razsodilo, da je treba obstoj diskriminacije presojati s tem, da se na dan imenovanja zadevne osebe za uradnika primerja delovna doba, ki izhaja iz izračuna, določenega z vsakim od obeh sistemov izračuna iz prejšnje točke, da se upošteva najugodnejši sistem.
20
V obravnavanem primeru naj bi ED na podlagi načel, ki jih je razvilo Corte suprema di cassazione (kasacijsko sodišče), zahteval, naj se mu prizna delovna doba v trajanju 10 let, 10 mesecev in 17 dni, to je 5 mesecev in 7 dni več, kot znaša delovna doba, ki mu je bila priznana.
21
Predložitveno sodišče ugotavlja, da bi ED v skladu s sistemom izračuna, na katerega se sklicuje, izgubil med drugim upravičenost do pravice, določene v členu 4(3) predsedniške uredbe št. 399/1988, do tega, da se mu ob koncu 16. leta službovanja prizna dodatna delovna doba 3 let, 2 mesecev in 20 dni izključno za ekonomske namene.
22
Tako naj bi bila v praksi posledica dejstva, da je v skladu s sodno prakso Corte suprema di cassazione (kasacijsko sodišče) odločilen trenutek za presojo obstoja diskriminacije na podlagi določbe 4 okvirnega sporazuma trenutek imenovanja za uradnika, povečanje delovne dobe ED za približno 5 mesecev, vendar ne bi bil več upravičen do priznanja dodatne delovne dobe, navedene v prejšnji točki.
23
Zato predložitveno sodišče meni, da sistem izračuna delovne dobe, ki izhaja iz sodne prakse Corte suprema di cassazione (kasacijsko sodišče), vodi do večjega razlikovanja med delavci, zaposlenimi za določen čas, in delavci, zaposlenimi za nedoločen čas, ki so v primerljivem položaju, kot sistem izračuna delovne dobe, ki je določen v členu 485 zakonske uredbe št. 297/1994 in katerega diskriminatornost je ugotovilo zadnjenavedeno sodišče, kar bi lahko bilo v nasprotju z načeli, ki jih je Sodišče razvilo v sodbi z dne 18. oktobra 2012, Valenza in drugi (od C‑302/11 do C‑305/11, EU:C:2012:646).
24
Zato se predložitveno sodišče sprašuje, ali naknadno vštetje delovne dobe, kakor je določeno v členu 4(3) predsedniške uredbe št. 399/1988, lahko pomeni objektivno utemeljitev različnega obravnavanja, ki se presoja, kot da je v nasprotju z določbo 4 okvirnega sporazuma.
25
Ob upoštevanju tega navedeno sodišče v zvezi s tem v bistvu poudarja, da je to naknadno vštetje delovne dobe na podlagi tega člena 4(3) mogoče šteti za prihodnje in negotovo dejstvo, povezano z dejanskimi preudarki, ki se razlikujejo od osebe do osebe.
26
V teh okoliščinah je Tribunale di Lecce (sodišče v Lecceju) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„1.
Ali določba 4 [okvirnega sporazuma] nasprotuje nacionalni zakonodaji, kakršna je ta, ki izhaja iz členov 485 in 489 zakonske uredbe št. 297/1994, člena 11(14) zakona št. 124/99 ter člena 4(3) uredbe predsednika republike št. 399/88, ki določajo, da se pri izračunu delovne dobe, dopolnjene pred imenovanjem za uradnika, glede na navedeni člen 11(14) v celoti priznajo le prva štiri leta, medtem ko se delo, opravljeno v poznejšem obdobju, v pravne in ekonomske namene prizna v obsegu dveh tretjin ter v izključno ekonomske namene v obsegu preostale tretjine, vendar šele po tem, ko zadevna oseba dopolni določeno delovno dobo, predpisano v členu 4(3) [predsedniške uredbe] št. 399/88?
2.
Ali mora nacionalno sodišče v okviru presoje obstoja diskriminacije na podlagi določbe 4 [okvirnega sporazuma] vsekakor upoštevati le delovno dobo, dopolnjeno pred imenovanjem za uradnika, kot je bila priznana ob tem imenovanju, ali pa je treba, ravno nasprotno, upoštevati vse predpise, ki urejajo priznavanje zadevne delovne dobe, in torej tudi predpise, ki določajo, da se delovna doba v celoti prizna – izključno v ekonomske namene – v obdobju po imenovanju za uradnika?“
Vprašanji za predhodno odločanje
Dopustnost
27
Italijanska vlada trdi, da vprašanji za predhodno odločanje nista dopustni, saj odgovor nanju ne vzbuja nobenega dvoma, zlasti glede na sodbo Motter. Poleg tega naj bi bilo prvo vprašanje hipotetično, ker naj bi odražalo nesoglasje predložitvenega sodišča s sodno prakso Corte suprema di cassazione (kasacijsko sodišče) in ker naj bi notranji pravni red ponujal sredstva za premostitev takega nesoglasja.
28
V zvezi s tem je ustaljena sodna praksa, da v okviru postopka, določenega v členu 267 PDEU, le nacionalno sodišče, ki odloča o sporu in ki mora prevzeti odgovornost za sodno odločitev, ob upoštevanju posebnosti zadeve presodi potrebo po izdaji predhodne odločbe, da bi lahko izdalo sodbo, in tudi ustreznost vprašanj, ki jih predloži Sodišču. Zato je Sodišče, kadar se predložena vprašanja nanašajo na razlago prava Unije, načeloma dolžno odločiti (sodba z dne 9. marca 2023, Vapo Atlantic, C‑604/21, EU:C:2023:175, točka 31 in navedena sodna praksa).
29
V obravnavanem primeru je treba, po eni strani, opozoriti, da nacionalnemu sodišču nikakor ni prepovedano, da Sodišču zastavi vprašanje za predhodno odločanje, čeprav glede odgovora na to vprašanje – po mnenju ene od zadevnih strank, ki sodelujejo v postopku pred Sodiščem – ni nobenega razumnega dvoma. Posledično, tudi če bi bilo tako, predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki vsebuje taka vprašanja, zato ne postane nedopusten (glej v tem smislu sodbo z dne 9. marca 2023, Vapo Atlantic, C‑604/21, EU:C:2023:175, točka 33 in navedena sodna praksa).
30
Po drugi strani predložitveno sodišče navaja razloge, zaradi katerih je po njegovem mnenju odgovor na postavljeni vprašanji potreben za rešitev spora o glavni stvari. V zvezi s tem trdi, da dvomi o skladnosti ugotovitev, ki jih je Corte suprema di cassazione (kasacijsko sodišče) izpeljalo iz sodbe Motter, s sodno prakso Sodišča. Dodaja, da Sodišče v tej sodbi ni upoštevalo vseh vidikov nacionalne ureditve iz postopka v glavni stvari in da še vedno obstajajo dvomi o razlagi določbe 4 okvirnega sporazuma v položajih, kakršen je položaj ED. Problem, ki se izpostavlja s prvim vprašanjem, torej ni hipotetičen.
31
Iz tega sledi, da sta vprašanji za predhodno odločanje dopustni.
Utemeljenost
32
Predložitveno sodišče z vprašanji, ki ju je treba preučiti skupaj, v bistvu sprašuje, ali je treba določbo 4 okvirnega sporazuma razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki za priznanje delovne dobe delavca ob njegovem imenovanju za kariernega uradnika upoštevanje obdobij službovanja, dopolnjenih na podlagi pogodb o zaposlitvi za določen čas, omejuje na dve tretjini tudi takrat, kadar se po določenem številu let službovanja preostala tretjina obdobij službovanja naknadno všteje izključno za ekonomske namene.
33
V zvezi s tem je treba spomniti, da določba 4 okvirnega sporazuma, ki ima neposreden učinek, v točki 1 določa, da je delavce, zaposlene za določen čas, glede pogojev za zaposlitev prepovedano obravnavati manj ugodno kakor primerljive delavce, zaposlene za nedoločen čas, zgolj zato, ker so zaposleni za določen čas, razen če je različno obravnavanje upravičljivo iz objektivnih razlogov. Točka 4 te določbe 4 določa enako prepoved za merila glede delovne dobe, ki se nanašajo na posebne pogoje zaposlitve (sodba z dne 30. novembra 2023, Ministero dell’Istruzione in INPS, C‑270/22, EU:C:2023:933, točki 52 in 53 ter navedena sodna praksa; v nadaljevanju: sodba Ministero dell’Istruzione in INPS).
34
Poleg tega je Sodišče že razsodilo, da so pravila, kakršna so ta iz postopka v glavni stvari, v zvezi z obdobji službovanja, ki jih je treba dopolniti, da bi se bilo mogoče uvrstiti v določen plačilni razred, zajeta s pojmom „pogoji zaposlitve“ v smislu navedene določbe (sodba Ministero dell’Istruzione in INPS, točka 55 in navedena sodna praksa).
35
Zato je treba za odgovor na postavljeni vprašanji preučiti, ali nacionalna ureditev, kakršna je ta iz postopka v glavni stvari, izvaja različno obravnavanje v smislu določbe 4 okvirnega sporazuma, preden se po potrebi ugotovi, ali je tako obravnavanje lahko upravičljivo iz objektivnih razlogov v smislu te določbe.
36
Kar zadeva, na prvem mestu, vprašanje, ali nacionalna ureditev iz postopka v glavni stvari izvaja različno obravnavanje v smislu določbe 4 okvirnega sporazuma, je treba navesti, da se predložitvena odločba nanaša na člen 485(1) in člen 489(1) zakonske uredbe št. 297/1994, člen 11(14) zakona št. 124/1999 in člen 4(3) predsedniške uredbe št. 399/1988.
37
Člen 485(1) zakonske uredbe št. 297/1994 je bil obravnavan v zadevi, v kateri je bila izdana sodba Motter.
38
Vendar predložitveno sodišče trdi, da Sodišče v tej zadevi ni imelo na voljo popolnega pravnega okvira, zaradi česar se je odločilo vložiti ta predlog za sprejetje predhodne odločbe. V tem smislu navaja druge določbe, navedene v točki 36 te sodbe.
39
V zvezi s tem je treba navesti, da so razlogi, ki jih predložitveno sodišče navaja za utemeljitev tega predloga za sprejetje predhodne odločbe, v bistvu enaki tistim, ki so Tribunale ordinario di Ravenna (sodišče prve stopnje v Raveni, Italija) pripeljali do vložitve predloga za sprejetje predhodne odločbe, v okviru katerega je bila izdana sodba Ministero dell’Istruzione in INPS, kot je razvidno iz točke 41 zadnjenavedene sodbe. Ta sodba je bila razglašena 30. novembra 2023, to je po tem, ko je bil vložen predlog za sprejetje predhodne odločbe v obravnavani zadevi.
40
Sodišče je v navedeni sodbi navedlo, da se v skladu z nacionalno ureditvijo iz postopka v glavni stvari lahko učiteljem, zaposlenim za nedoločen čas na podlagi natečaja, pri uvrstitvi v plačilni razred v celoti upošteva njihova delovna doba (glej v tem smislu sodbo Ministero dell’Istruzione in INPS, točka 57).
41
Nasprotno, kar zadeva učitelje, zaposlene za določen čas, ki so postali javni uslužbenci na podlagi natečaja na podlagi kvalifikacij, se obdobja službovanja za določen čas, ki so bila dopolnjena v enem šolskem letu in ki ne dosegajo pragov, določenih v členu 489 zakonske uredbe št. 297/1994, kakor je bil dopolnjen s členom 11(14) zakona št. 124/1999, ne upoštevajo pri priznanju njihove delovne dobe. Poleg tega se tista, ki dosegajo te pragove, v celoti upoštevajo le štiri leta, glede nadaljnjih let pa je upoštevanje v skladu s členom 485 zakonske uredbe št. 297/1994 omejeno na dve tretjini (glej v tem smislu sodbo Ministero dell’Istruzione in INPS, točka 58). Kot je bilo navedeno v točki 13 te sodbe, so se za ED uporabljale vse te določbe.
42
Poleg tega je Sodišče v sodbi Ministero dell’Istruzione in INPS izrecno upoštevalo mehanizem naknadnega vštetja, določen v členu 4(3) predsedniške uredbe št. 399/1988, na podlagi katerega se lahko tretjina delovne dobe, ki ni bila upoštevana ob imenovanju za uradnika, po potrebi po določenem času naknadno všteje za poznejše uvrstitve zadevnih učiteljev v plačno lestvico. V zvezi s tem je Sodišče poudarilo, da je tako naknadno vštetje mogoče šele po posebej dolgem obdobju, in sicer med 16. in 24. letom službovanja. Ugotovilo je v bistvu tudi, da to naknadno vštetje velja, le če je zadevni učitelj ob izteku tega obdobja še vedno zaposlen na ministrstvu za šolstvo in zaslužnost.
43
Sodišče je ob upoštevanju celote določb iz dveh prejšnjih točk razsodilo, da nacionalna ureditev, kakršna je ta iz postopka v glavni stvari, izvaja različno obravnavanje v škodo učiteljev, zaposlenih za določen čas, v primerjavi z učitelji, zaposlenimi za nedoločen čas na podlagi javnih natečajev, za katere omejitve, navedene v prejšnji točki, ne veljajo (sodba Ministero dell’Istruzione in INPS, točka 60).
44
Iz sodbe Ministero dell’Istruzione in INPS izhaja tudi, da ureditev, kakršna je ta iz postopka v glavni stvari, izvaja različno obravnavanje v smislu določbe 4 okvirnega sporazuma, in da je mehanizem naknadnega vštetja, določen v členu 4(3) predsedniške uredbe št. 399/1988, ki mu predložitveno sodišče pripisuje posebno pozornost, del pravil, s katerimi se izvaja tako različno obravnavanje.
45
Dodati je treba, da – kot poudarja samo predložitveno sodišče – čeprav sta dve tretjini delovne dobe, ki se upošteva ob imenovanju učitelja za uradnika, za pravne in ekonomske namene, morebitno naknadno vštetje preostale tretjine delovne dobe na podlagi člena 4(3) predsedniške uredbe št. 399/1988 nastopi izključno za ekonomske namene.
46
Iz tega sledi, da za navedeni mehanizem naknadnega vštetja ni značilno samo dejstvo, navedeno v točki 42 te sodbe, da se njegova morebitna uporaba, za katero velja pogoj, da zadevna oseba še vedno opravlja naloge učitelja, zaposlenega za nedoločen čas, odloži za več let – v primeru ED na konec njegovega 16. leta službovanja – ter je zato prihodnje in negotovo, ampak tudi dejstvo, da imajo učinki tega mehanizma omejen obseg tudi takrat, kadar se uporabi.
47
Zato se z okoliščino, da je uporaba tega mehanizma v nekaterih primerih lahko ugodna za zadevne učitelje, utrpljeno različno obravnavanje ob njihovem imenovanju za uradnika z uporabo nacionalne ureditve, kakršna je ta iz postopka v glavni stvari, po potrebi lahko zgolj deloma izravna.
48
Vsekakor se obstoj manj ugodnega obravnavanja v smislu določbe 4, točka 1, okvirnega sporazuma, presoja objektivno (sodba z dne 20. februarja 2024, X (Neobstoj razlogov za odpoved), C‑715/20, EU:C:2024:139, točka 51). Zato je treba obstoj različnega obravnavanja presojati glede na dejanske in pravne elemente, ugotovljene v trenutku, ko se oseba, ki meni, da je predmet tega obravnavanja, sklicuje nanj, ne da bi bilo mogoče upoštevati morebitne prihodnje elemente, katerih sam obstoj in natančen obseg v tem trenutku ostajajo negotovi.
49
Da pa bi tako različno obravnavanje pomenilo diskriminacijo, ki je prepovedana z določbo 4 okvirnega sporazuma, se mora nanašati tudi na primerljive položaje in ne sme biti upravičeno z objektivnimi razlogi (sodba Ministero dell’Istruzione in INPS, točka 61 in navedena sodna praksa).
50
Kar zadeva, na drugem mestu, primerljivost zadevnih položajev, je treba za presojo, ali delavci opravljajo enako ali podobno delo v smislu okvirnega sporazuma, v skladu z določbo 3, točka 2, in določbo 4, točka 1, okvirnega sporazuma preučiti, ali je mogoče šteti, da so ti delavci ob upoštevanju vseh okoliščin, kot so narava dela, pogoji glede usposabljanja in delovni pogoji, v primerljivem položaju. Če se ugotovi, da so v obdobju zaposlitve delavci, zaposleni za določen čas, opravljali enake naloge ali zasedali enako delovno mesto kot delavci, ki so bili pri istem delodajalcu zaposleni za nedoločen čas, je treba načeloma šteti, da je položaj teh dveh kategorij delavcev primerljiv (sodba Ministero dell’Istruzione in INPS, točki 62 in 63 ter navedena sodna praksa).
51
Glede tega iz predložitvene odločbe izhaja, da v postopku v glavni stvari ni sporno, da so položaji primerljivi, zlasti kar zadeva naloge, ki jih opravljajo učitelji, zaposleni za določen čas, v primerjavi s tistimi, zaposlenimi za nedoločen čas.
52
Poleg tega je Sodišče že razsodilo, da je treba naloge, ki jih opravljajo učitelji, zaposleni za določen čas, kot je ED, načeloma šteti za primerljive z nalogami učiteljev, zaposlenih za nedoločen čas (glej v tem smislu sodbo Ministero dell’Istruzione in INPS, točka 67 in navedena sodna praksa).
53
Na tretjem in zadnjem mestu, v zvezi z vprašanjem, ali je različno obravnavanje, kakršno je to iz postopka v glavni stvari, mogoče upravičiti z „objektivnimi razlogi“ v smislu določbe 4 okvirnega sporazuma, je treba opozoriti, da je treba ta pojem razumeti tako, da ne dopušča, da bi se različno obravnavanje delavcev, zaposlenih za določen čas, in delavcev, zaposlenih za nedoločen čas, upravičilo zgolj s tem, da je to različno obravnavanje določeno s splošnim in abstraktnim nacionalnim predpisom. Navedeni pojem zahteva, da je ugotovljeno različno obravnavanje upravičeno z obstojem jasnih in konkretnih dejstev, značilnih za zadevni pogoj za zaposlitev v posebnem okviru, v katerem se uporabi (sodba Ministero dell’Istruzione in INPS, točka 69 in navedena sodna praksa).
54
Na podlagi objektivnih in preglednih meril mora biti mogoče preveriti, ali to razlikovanje ustreza dejanski potrebi, da se z njim lahko doseže želeni cilj, in ali je nujno za dosego tega cilja. Te okoliščine so lahko zlasti posledica posebne narave nalog, za katerih izvedbo so bile sklenjene pogodbe za določen čas, in z njimi neločljivo povezanih značilnosti ali pa so, odvisno od primera, posledica uresničevanja legitimnega cilja socialne politike države članice (sodba Ministero dell’Istruzione in INPS, točka 70 in navedena sodna praksa).
55
V obravnavanem primeru predložitveno sodišče trdi, da je objektivne razloge, na katere se je italijanska vlada sklicevala v zadevi, v kateri je bila izdana sodba Motter, mogoče prenesti na to zadevo. Iz točke 42 zadnjenavedene sodbe izhaja, da se je ta vlada sklicevala na cilje, katerih namen je, prvič, da se odrazijo razlike v poklicni praksi med učitelji, zaposlenimi za nedoločen čas, ki so bili že na začetku zaposleni na podlagi javnih natečajev, in učitelji, ki so se za nedoločen čas zaposlili po tem, ko so pridobili poklicne izkušnje na podlagi pogodb o zaposlitvi za določen čas, in drugič, da se prepreči obrnjena diskriminacija prvih. Pojasniti je treba tudi, da se navedena vlada v pisnih stališčih sklicuje tudi na cilje, ki jih je Sodišče preučilo v sodbi Motter.
56
V skladu s sodno prakso Sodišča lahko vsak od teh ciljev pomeni „objektivni razlog“ v smislu točka 1 ali točke 4 določbe 4 okvirnega sporazuma (sodba Ministero dell’Istruzione in INPS, točka 73 in navedena sodna praksa).
57
Sodišče je tudi priznalo, da je za navedene cilje – načeloma in s pridržkom preverjanj, ki jih mora opraviti predložitveno sodišče – mogoče šteti, da je njihov namen odgovoriti na resnično potrebo, in da je nacionalno ureditev iz postopka v glavni stvari načeloma mogoče šteti za primerno za dosego teh istih ciljev (glej v tem smislu sodbo Ministero dell’Istruzione in INPS, točki 75 in 76 ter navedena sodna praksa).
58
Vendar je Sodišče razsodilo, da ureditev, kakršna je ta iz postopka v glavni stvari, presega to, kar je nujno za dosego obeh ciljev, navedenih v točki 55 te sodbe, ker določa, da se poučevanje, ki ne dosega 180 dni na leto ali ki med 1. februarjem in koncem zaključnega ocenjevanja učencev ni bilo opravljeno neprekinjeno, ne upošteva niti omejeno, in da je ta izključitev povezana z omejitvijo dvotretjinskega deleža upoštevanja delovne dobe nad štirimi leti, dopolnjene na podlagi pogodb o zaposlitvi za določen čas (glej v tem smislu sodbo Ministero dell’Istruzione in INPS, točka 81).
59
Tako je Sodišče v točki 84 sodbe Ministero dell’Istruzione in INPS razsodilo, da določba 4 okvirnega sporazuma nasprotuje nacionalni ureditvi, kakršna je ta iz postopka v glavni stvari, pri čemer je pri tej razlagi upoštevalo, da ta ureditev po določenem številu let službovanja dopušča naknadno vštetje tretjine delovne dobe, ki ni bila upoštevana ob imenovanju zadevne osebe za uradnika, za ekonomske namene.
60
Nazadnje, predložitveno sodišče navaja možnost, da je različno obravnavanje iz postopka v glavni stvari mogoče objektivno upravičiti s tem mehanizmom naknadnega vštetja, določenim v členu 4(3) predsedniške uredbe št. 399/1988.
61
V zvezi s tem je treba poleg tega, da je uporaba tega mehanizma prihodnja in negotova in da ima – tudi če se uporabi – zgolj omejen obseg, ugotoviti, da je – kot izhaja iz točke 44 te sodbe – navedeni mehanizem del pravil, s katerimi se izvaja tako različno obravnavanje, zato se nanj ni mogoče sklicevati, kot da je „objektiven razlog“ v smislu določbe 4 okvirnega sporazuma, da bi se upravičilo to različno obravnavanje.
62
Glede na zgornje preudarke je treba na postavljeni vprašanji odgovoriti, da je treba določbo 4 okvirnega sporazuma razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki za priznanje delovne dobe delavca ob njegovem imenovanju za kariernega uradnika upoštevanje obdobij službovanja, dopolnjenih na podlagi pogodb o zaposlitvi za določen čas, omejuje na dve tretjini tudi takrat, kadar se po določenem številu let službovanja preostala tretjina obdobij službovanja naknadno všteje izključno za ekonomske namene.
Stroški
63
Ker je ta postopek za stranke v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (sedmi senat) razsodilo:
Določbo 4 okvirnega sporazuma o delu za določen čas, sklenjenega 18. marca 1999, ki je v Prilogi k Direktivi Sveta 1999/70/ES z dne 28. junija 1999 o okvirnem sporazumu o delu za določen čas, sklenjenem med ETUC, UNICE in CEEP,
je treba razlagati tako, da
nasprotuje nacionalni ureditvi, ki za priznanje delovne dobe delavca ob njegovem imenovanju za kariernega uradnika upoštevanje obdobij službovanja, dopolnjenih na podlagi pogodb o zaposlitvi za določen čas, omejuje na dve tretjini tudi takrat, kadar se po določenem številu let službovanja preostala tretjina obdobij službovanja naknadno všteje izključno za ekonomske namene.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: italijanščina.
(
i
)	Ime te zadeve je izmišljeno. Ne ustreza resničnemu imenu nobene od strank v postopku.