62004CC0147_SL
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
1. Conseil d’État (Francija) sprašuje Sodišče, ali lahko država članica na svojem ozemlju prepreči trženje sort allium ascalonicum, (2) vzgojenih iz semen, in ne iz čebulic pod imenom šalotka.
2. Kot sporna predpisa Skupnosti navaja direktivi 70/458/EGS(3) in 92/33/EGS(4), ki urejata trženje semena zelenjadnic ter njihovega razmnoževalnega in sadilnega materiala.(5) Vendar pa je treba ne glede na analizo direktiv razširiti obzorje in upoštevati vsebino Pogodbe ES, da bi predložitvenemu sodišču lahko dali koristen odgovor.
I – Pravni okvir
A – Pravo Skupnosti
1. Primarna zakonodaja: skupni trg, prosti pretok blaga in kmetijskih proizvodov
3. Skupni trg, kot ga namerava vzpostaviti člen 2 ES, vključuje kmetijstvo in trgovino s kmetijskimi proizvodi;(6) njegovo delovanje omogoča skupna politika (člena 3(1)(e) ES ter 32(1) in (2) ES), katere cilj je med drugim povečati produktivnost s pospeševanjem tehničnega napredka in zagotavljanjem racionalnega razvoja proizvodnje (člen 33(1)(a) ES). Skupno delovanje v nekaterih primerih zahteva uskladitev različnih nacionalnih tržnih ureditev (člen 34(1)(b) ES).
4. Za izgradnjo te celote je treba odpraviti tudi ovire pri prostem pretoku blaga znotraj Skupnosti (člen 3(1)(c) ES), kar vključuje kmetijske proizvode (člen 32(1) in (2) ES), zaradi česar so prepovedani količinske omejitve in ukrepi z enakim učinkom (člena 28 ES in 29 ES), razen če so utemeljeni z razlogi, navedenimi v členu 30 ES,(7) nikakor pa ne smejo postati sredstvo za samovoljno diskriminacijo ali prikrito omejevanje trgovine.
5. V skladu s členom 37 ES zakonodajna pristojnost na tem področju na predlog Komisije in po posvetovanju z Evropskim parlamentom pripada Svetu.
2. Sekundarna zakonodaja: trženje razmnoževalnega materiala zelenjadnic
6. Zadovoljivi rezultati pri pridelavi zelenjave so večinoma odvisni od kakovosti in zdravstvenega stanja semena, sadilnega in drugega materiala zelenjadnic, uporabljenega za njihovo razmnoževanje. Svet je na podlagi navedenega člena 37 ES sprejel zgornji direktivi, da bi uskladil pogoje za pretok razmnoževalnega materiala in odstranil ovire, nastale zaradi različnih ureditev v različnih državah članicah, za trženje teh zelenjadnic (glej od druge do četrte uvodne izjave teh direktiv).
7. Odločeno je bilo, da se v skladu z nekaterimi enotnimi pravili sestavi skupni seznam, tako da bo za vpisane sorte izključena kakršna koli omejitev trženja (peta, sedma, deveta in deseta uvodna izjava ter člen 16 direktive o semenih; deseta in petnajsta uvodna izjava in člen 14 direktive o sadilnem materialu).
8. Vendar pa se področji uporabe teh dveh direktiv razhajata.
a) Direktiva o semenih
9. Sklicuje se na seme zelenjadnic, ki so naštete v členu 2(1)(A) – med katerimi ni šalotke(8) – in katerih sorte se smejo potrjevati,(9) preveriti kot dovoljeno seme(10) in tržiti, potem ko so bile uradno sprejete v vsaj eni državi članici (člen 3(1)).
10. Vsaka država članica pripravi enega ali več katalogov,(11) na podlagi katerih se izdela skupni katalog, ki ga mora Komisija objaviti (člena 3(3) in 17).
11. Da se skupina lahko vpiše v katalog, mora biti razločljiva, nespremenljiva in dovolj izenačena, to pomeni, da se po pomembni morfološki ali fiziološki značilnosti jasno loči od drugih kategorij, ki so ali bodo sprejete v kratkem; da ohrani bistvene lastnosti po zaporednem razmnoževanju ali razmnožitvah ali ob koncu vsakega ciklusa in da so rastline, ki jo sestavljajo, razen v primeru odstopanj, ob upoštevanju značilnih lastnosti njihovega reprodukcijskega sistema podobne ali gensko identične (člena 4 in 5). Če sorta izgubi te lastnosti, se njen vpis na seznam prekliče in izbriše (člena 14(1) in 15(1)).
12. Države članice uradno objavijo sezname družin, priznanih na njihovem ozemlju, in sporočijo spremembe seznamov s kratkim opisom lastnosti in uporabe drugim državam v Skupnosti in Komisiji (člena 10(1) ter 11(1) in (2)).
13. Treba se je izogniti vsem oviram za semena, vpisana v katalog, čeprav v skladu s postopkom iz člena 40 te direktive država članica lahko prepove trženje semena sorte, ki je nerazločljiva, spremenljiva in ne dovolj izenačena (člen 16(1) in (2)).
14. Kot sem že navedel, Komisija pod naslovom Skupni katalog sort zelenjadnic objavi skupine semen, ki se v skladu s členom 16 tržijo brez omejitev (člen 17).
15. V skladu z omenjenim členom 40 države lahko prepovejo prodajo ene od skupin iz tega enotnega kataloga, če kultura iz te skupine s stališča zdravstvenega varstva rastlin škodi gojenju drugih vrst (člen 18).
16. Direktiva o semenih je bila kodificirana z Direktivo Sveta 2002/55/ES z dne 13. junija 2002(12), ki jo je nadomestila in ohranila isti naslov. Novo besedilo je začelo veljati avgusta 2002, vendar ne velja za ta primer, ker gre v sporni dikciji, kot se bo izkazalo v nadaljevanju, za sklicevanje na dve vrsti semen, ki sta bili vpisani v skupni katalog leta 1997.
b) Direktiva o sadilnem materialu
17. Uporablja se za trženje razmnoževalnega in sadilnega materiala(13) razen semena v Skupnosti, ki pripada rodovom in vrstam ter njihovim hibridom, naštetim v Prilogi II (člen 1), med katerimi je tudi šalotka.
18. Taki materiali za razmnoževanje rastlin, našteti v Prilogi II in direktivi o semenih, v Skupnosti prosto krožijo, če ustrezajo sorti, odobreni v skladu s to direktivo (člen 9(1) direktive o sadilnem materialu). Sicer pa je tako kot pri šalotki trgovina dovoljena, če so uradno priznani v vsaj eni državi članici v skladu s pogoji in formalnostmi iz direktive o semenih (člen 9(2)). V obeh primerih je treba pri vpisu v skupni katalog upoštevati pogoje in namen, navedene v členih od 16 do 19 direktive o semenih (člen 9(4)). Zlasti zanje ne smejo veljati druge tržne omejitve kot omejitve, navedene v direktivi (člen 14).
B – Francoska zakonodaja: odlok z dne 17. maja 1990 (14)
19. Ta odlok se nanaša na šalotko, namenjeno za neposredno uporabo potrošnikov (člen 2); izraz „šalotka“ je dovoljen samo za rastline iz vrste allium cepa L. var ascalonicum, pridelane z vegetativnim razmnoževanjem s čebulicami, ki imajo določene lastnosti, zato je pod tem imenom prepovedana prodaja rastlin, ki se razmnožujejo drugače.
20. V skladu s členom 214-2 zakonika o potrošnji in dekretom št. 55-1126 z dne 19. avgusta 1955 za izvajanje zakona z dne 1. avgusta 1905 o preprečevanju goljufij v trgovini s sadjem in zelenjavo(15) se kršitev določb odloka z dne 17. maja 1990 kazensko sankcionira kot prekršek.
II – Dejansko stanje, spor o glavni stvari in vprašanje za predhodno odločanje
21. Šalotka je vrtnina iz družine lilijevk, ki se tradicionalno prideluje z vegetativnim razmnoževanjem(16) s čebulicami. Ta način pridelave je običajen predvsem v francoskih regijah v Bretanji in dolini Loare.
22. Nizozemski družbi De Groot en Slot Allium BV in Bejo Zaden BV (v nadaljevanju: De Groot in Bejo) sta razvili dve sorti semen te čebulnice, imenovani „ambition“ in „matador“, ki se spolno razmnožujeta. Po predložitvi ustreznih dokazov in na podlagi direktive o semenih sta bili ti dve sorti 29. junija 1995 vključeni v nizozemski katalog kot sorti, ki izhajata iz sorte Allium ascalonicum L.
– šalotka, kar je bilo skupaj z opisom posebnosti sporočeno drugim državam članicam in Komisiji.
23. Komisija je 18. marca 1997 razposlala dodatek k 19. dopolnjeni izdaji skupnega kataloga, v katerega sta bili v naslovu allium ascalonicum L. (17) vključeni ti dve kategoriji, kar v poznejših izdajah ni bilo spremenjeno(18) . Od tega datuma dalje sta se sorti „ambition“ in „matador“ tržili kot šalotka v državah članicah, razen v Franciji, kjer se je izvajal odlok z dne 17. maja 1990.
24. Od leta 1999 sta se De Groot in Bejo, katerih glavna dejavnost je bila trženje šalotke za prodajo potrošnikom, osredotočila na trženje semen, zlasti semen teh dveh spornih sort.
25. Leta 2000 in 2001 je Komisija prejela dve pritožbi v zvezi s prostim pretokom teh zelenjadnic, o katerih ni odločila. Prva je bila vložena na pobudo francoskih in nizozemskih kmetovalcev ter se nanašala na vpis omenjenih sort v skupni katalog, drugo so vložili nizozemski pridelovalci, ki so trdili, da omenjeni francoski odlok ni združljiv s pravom Skupnosti.
26. De Groot in Bejo sta neugotovljenega dne leta 2001(19) pri pristojnih ministrstvih vložila ugovor za razveljavitev odloka; ker nista dobila odgovora, sta pri Conseil d’État vložila tožbo, v okviru katere je posredoval tudi Comité économique agricole régional fruits et légumes de la région Bretagne (v nadaljevanju: Cerafel).
27. Conseil d’État je s sklepom z dne 4. februarja 2004 zaprosilo Sodišče, naj ugotovi, ali direktivi o semenih in sadilnem materialu dovoljujeta, da se v skupni katalog vpišejo samo sorte šalotke, ki se razmnožujejo brez semen, to je vegetativno, in določi, ali je sorti „matador“ in „ambition“ mogoče vpisati v rubriko, namenjeno tem zelenjadnicam.
III – Postopek pred Sodiščem
28. Pisna stališča so v roku, določenem v členu 20 Statuta sodišča, predložili Komisija, francoska in nizozemska vlada, družbi, ki sta tožeči stranki v sporu o glavni stvari, in Cerafel; njihovi predstavniki so prišli na obravnavo 21. aprila 2005 in ustno predstavili svoja stališča.
IV – Analiza vprašanja za predhodno odločanje
29. Namen spora, v katerem je bilo postavljeno vprašanje za predhodno odločanje, je razveljavitev odloka, ki v Franciji ureja prodajo šalotk potrošnikom brez predhodne predelave, ker naj bi bil v nasprotju s pravom Skupnosti. Ta okvir zahteva analizo dveh tesno povezanih vidikov, ki sta bila na široko obravnavana v nekaj pisnih stališčih: na eni strani stvarno področje uporabe razlaganih direktiv in na drugi strani možnost spremembe spornega zakonodajnega paketa z opustitvijo omenjenih direktiv in uporabo temeljnih načel primarnega prava, kot je prepoved količinskih omejitev pri uvozu in ukrepov z enakim učinkom, določena v členu 28 ES.
A – Predmet direktiv o semenih in sadilnem materialu
30. Ta predpisa Skupnosti se nanašata na elemente za pridelavo zelenjave (prvi zadeva semena, drugi pa druge razmnoževalne materiale); odlok, ki se izpodbija pred Conseil d’État, se nanaša na nepredelane šalotke za prodajo, pridelane z razmnoževalnim postopkom. Z drugimi besedami, objektivna vsebina direktiv, ki ju je treba primerjati, se ne ujema s francoskimi določbami, kajti cilj evropskih predpisov je neomejeno trženje omenjenih elementov za razmnoževanje
v Skupnosti, medtem ko odlok zadeva trženje proizvoda, pridobljenega iz teh elementov na francoskem ozemlju, za prodajo širši javnosti.
31. Zgornja ugotovitev omogoča hiter in skladen odgovor na dvome predložitvenega sodišča, da se zadevni direktivi ne uporabljata za spor o glavni stvari, saj ne urejata ne trženja ne imenovanja končnega proizvoda, zaradi česar naj odlok z dne 17. maja 1990 ne bi kršil prava Skupnosti. Ta rešitev, ki jo predlagajo Komisija ter De Groot in Bejo, ne temelji le na besedilu zakonodaje, ampak je tudi v skladu z njenim duhom.
32. V skladu s cilji iz člena 33(1)(a) ES je namen direktiv o sadilnem materialu in semenih povečati donosnost gojenja zelenjave z nadzorom kakovosti in zdravstvenega stanja materialov za njeno razmnoževanje, tako da v Skupnosti brez ovir krožijo samo tisti materiali, ki izpolnjujejo zahtevane pogoje, pri čemer je skupni katalog sredstvo za obveščanje in zagotavljanje pravne varnosti.
33. Seveda je šalotka v Skupnosti kmetijski proizvod, za katerega ne sme biti notranjih ovir, vendar ta zahteva ne izhaja iz navedenih direktiv; to je zapoved skupnega trga, ki je zapisana zlasti v členih 3(1)(c) in 32(1) in (2) Pogodbe.(20)
34. Skratka, Conseil d’État za rešitev spora ni treba vedeti, ali povezana uporaba direktive o semenih, ki ne zadeva šalotke, in direktive o sadilnem materialu, ki jo zadeva, povzroči prepoved vpisa spornih sort v skupni katalog semena v tej kategoriji lilijevk, ne da bi jima zagotavljala prost pretok, saj odlok, o katerem mora odločiti, ne ureja razmnoževalnega materiala, ampak primerke, pridelane za prodajo potrošnikom.
35. Prepoved pretoka proizvodov, vzgojenih iz semen, pod imenom šalotka posredno vpliva na trženje teh semen in zelenjadnic, vendar je ta vidik treba obravnavati v razpravi v sporu o glavni stvari. Sodišče mora predložitvenemu sodišču samo zagotoviti merila za presojo, ali je nacionalna zakonodaja v skladu z zakonodajo Skupnosti, pri čemer direktivi o sadilnem materialu in semenih nista upoštevni.
36. Kljub temu je potreben globlji razmislek.(21) Vsi kmetijski proizvodi morajo krožiti brez omejitev,(22) saj to zahteva člen 28 ES, razen če so omejitve utemeljene z enim od razlogov, navedenih v členu 30 ES; v zvezi s tem pa ni pomembno, ali gre za končne, bolj ali manj izdelane proizvode, ki so pripravljeni za potrošnjo, ali za rastlinski material, iz katerega so pridelani.(23)
B – Uporaba člena 28 ES
1. Ukrep z enakim učinkom kot količinska omejitev
37. Francoska vlada ob sklicevanju na sodbo DaimlerChrysler(24) trdi, da je treba vprašanje, potem ko je predmet usklajevanja, presojati glede na določbe sekundarne zakonodaje in ne glede na določbe Pogodbe. Vendar je pri tej trditvi podana velika nepravilnost, saj se navedeni direktivi nanašata na razmnoževalni material, ne vključujeta pa šalotke, ki šteje za končni proizvod. Zato Sodišču nič ne preprečuje, da izrazi svoje mnenje z vidika Pogodbe.
38. Od sodbe z dne 11. julija 1974 v zadevi Dassonville(25) dalje, v kateri je bila uporabljena formulacija, ob drugi priložnosti(26) označena kot „znamenita“, je sprejeto, da so s členom 28 ES prepovedani vsi predpisi, ki bi lahko neposredno ali posredno, dejansko ali potencialno ovirali trgovino med državami članicami in jih je treba šteti za ukrep z enakim učinkom, kot ga imajo količinske omejitve (točka 5).
39. Kot tak je treba šteti predpis, ki nacionalno blago obravnava drugače kot tuje, kar se sme dopustiti le zaradi enega od razlogov v splošnem interesu, naštetih v členu 30 ES.(27)
40. V to kategorijo spadajo tudi ukrepi, ki kljub enaki ureditvi za uvoženo in nacionalno blago prvemu na kakršen koli način otežujejo dostop na trg.(28) Taka stanja so pogosta v neusklajenih sektorjih, v katerih obstoječa neskladja ustvarjajo ovire za prost pretok v Skupnosti.(29) Vendar pa so take ovire upravičene, kadar sledijo enemu od ciljev iz člena 30 ES ali kadar so nujne za učinkovitost davčnega nadzora, ohranjanje javnega zdravja, pošteno trgovanje in varstvo potrošnikov.(30)
41. Sodna praksa v zadevi Dassonville, ki je bila večkrat potrjena, nekajkrat v primerih v zvezi z živili,(31) in uporabljena v primerih, v katerih so bila dejstva podobna kot v tem sporu o glavni stvari, daje uporabna merila za rešitev spora.
42. V sodbi Miro(32) je bilo odločeno, da člen 30 ES (po spremembi člen 28 ES) nasprotuje nacionalnemu ukrepu, ki za žgane pijače zahteva vnaprej določeno vsebnost alkohola, da se lahko prodajajo kot brinovec, ter preprečuje, da se take pijače iz drugih držav članic tržijo pod tem imenom, če ne dosegajo določene minimalne vsebnosti alkohola, čeprav je to v skladu s tradicijo v državi izvora pijače in so kupci ustrezno obveščeni. V tem smislu je bilo odločeno v sodbi Deserbais(33) glede sira Edamec.
43. V zgoraj navedeni sodbi Smanor je bilo razsojeno, da omenjena določba ne omogoča, da se zoži pomen samostalnika „jogurt“, kadar gre za zamrznjene jogurte, ki se zakonito tržijo v drugih državah članicah, če njihove lastnosti niso bistveno drugačne od lastnosti svežih izdelkov. V sodbi z dne 22. oktobra 1998 v zadevi Komisija proti Franciji(34) je bilo ugotovljeno, da je ta država kršila člen 28 ES, ker ni dovolila trženja tujega proizvoda pod imenom foie gras, proizvedenega v skladu z drugačnimi pravili in postopki, kot so opredeljeni v francoski zakonodaji. Ta določba je bila razložena v sodbi Guimont,(35) da se prepreči nasprotovanje države članice (ponovno Francoske republike) uporabi imena „ementalec“ za sire, ki so v Skupnosti, vendar zunaj Francije zakonito proizvedeni brez skorje. Kot je razvidno iz sodb, razglašenih 16. januarja 2003,(36) sta ta člen kršili tudi Kraljevina Španija in Italijanska republika, ker sta ovirali trženje nekaterih nadomestkov pod imenom čokolada, čeprav so se tako imenovali v drugih državah članicah.
44. V tej zadevi je položaj podoben,(37) kajti prepoved trženja sort, vzgojenih iz semena, pod imenom šalotka ne zadeva samo sort, ki rastejo v Franciji, ampak tudi sorte, ki jih gojijo zunaj njenega ozemlja. Tako kot v zgoraj navedenih(38) in drugih podobnih zadevah(39) se zdi, da prepoved za šalotko, gojeno v drugih državah članicah, ovira njen uvoz, ker vključuje zahtevo, da se za prodajo uporablja drugo ime, ki ga potrošniki ne poznajo ali ga manj cenijo, kar oteži distribucijo šalotke in posredno vpliva na trgovino znotraj Skupnosti.(40)
45. Zato je treba presoditi, ali so določbe francoskega odloka utemeljene z eno od izjem, navedenih v sodbi Cassis de Dijon. Predložitvena odločba in stališča, predložena v tem postopku predhodnega odločanja, te točke v ničemer ne pojasnijo; francoska vlada in Cerafel v zvezi s tem molčita; vendar je namig v preambuli odloka z dne 17. maja 1990, ki se sklicuje na predpise o goljufijah in ponaredkih na področju proizvodov in storitev. Ta namig ponuja dve možnosti: področje varstva poslovne lastnine in potrošnikov;(41) v tem primeru je treba prvo zavrniti, ker je treba, kot sem opozoril v točki 65 sklepnih predlogov, predstavljenih 10. maja 2005 v zadevah Feta II,(42) izjeme iz člena 30 razlagati ozko in jih ne širiti na druge primere, razen navedenih, saj obstaja soglasje, da ime „šalotka“ nikakor ne spada v ta posebni okvir.(43)
2. Varstvo potrošnikov
46. Ta utemeljitev za omejevanje pretoka blaga potrošniku omogoča, da blago dobro pozna, tako da pri izbiri ni zaveden.(44)
47. Za potrošnika pogosto zadošča, če ima ustrezen podatek(45) o tem, da ponujena živila kljub istemu imenu niso enaka. Prav to zahteva načelo sorazmernosti.(46)
48. Če pa se izkaže, da je razlika med proizvodi bistvena, lahko država članica v skladu s sodbama Smanor (točka 21) in Deserbais (v obiter dictum
točke 13)(47) za trženje uvoženega živila zahteva spremembo imena, če se po sestavi ali pripravi očitno razlikuje od živil s tem imenom v Skupnosti, tako da je mogoče misliti, da spadajo v različne kategorije.
49. Na to točko ni lahko odgovoriti. Najprej, nihče ne ugovarja temu, da imajo tradicionalne šalotke in šalotke, vzgojene iz semena, podoben videz, čeprav se, potem ko jih prerežemo, precej razlikujejo, saj so samo zadnje podobne čebuli. Poleg tega sta pridelovalna procesa različna, kajti ene šalotke se razmnožujejo vegetativno s čebulicami, ki se presajajo in ustvarijo potomce, medtem ko se druge razmnožujejo spolno, s semeni, tako da končni proizvod ne rodi novih primerkov. Vendar pa kljub različnim reprodukcijskim procesom ne smemo pozabiti, da po taksonomiji obe sorti spadata v isto vrsto ( allium ascalonicum L. ).
50. Šalotke, vzgojene iz semena, so se na trgu pojavile pred kratkim, njihov delež v skupni količini, pridelani v Skupnosti, pa je zelo majhen. To je mogoče pojasniti z dejstvom, da se v Franciji, ki je največja pridelovalka šalotke v Evropski uniji (90 % skupne pridelave), vegetativni način splošno uporablja; gre za državo, v kateri se šalotke, vzgojene s spolnim razmnoževanjem, prav zato, ker velja odlok z dne 17. maja 1990, ne imenujejo šalotka, v nasprotju z drugimi državami članicami, kot je Nizozemska, kjer se z njimi gospodari.(48)
51. Najrazumnejšo rešitev ponuja Komisija v pisnih stališčih, v katerih se, ne da bi ponujala kakršen koli predlog za rešitev vprašanja za predhodno odločanje, zavzema za zakonodajno pobudo v smeri usklajevanja imen proizvodov, pri čemer bi bilo ime „sejana šalotka“ pridržano za šalotko, ki se razmnožuje s semeni; vendar mora Sodišče pred uresničitvijo take zaveze Conseil d’État zagotoviti ustrezna merila, da odloči v sporu o glavni stvari.
52. V teh okoliščinah in ob upoštevanju dejstva, da je cilj, ki ga želijo doseči francoski organi, mogoče doseči s primernim obveščanjem kupcev, z ustrezno oznako, da je bila kupljena zelenjava pridelana iz semena, predlagam Sodišču, naj predložitvenemu sodišču potrdi, da člen 28 ne dovoljuje nacionalnega predpisa, kot je predpis, o katerem mora odločiti, ki ustvarja nepotrebno oviro in je, kot kaže kazenskopravno varstvo, nesorazmeren.
V – Predlog
53. Ob upoštevanju navedenega predlagam Sodišču, naj na vprašanje za predhodno odločanje Conseil d’État odgovori:
„1) Direktiva Sveta 70/458/EGS z dne 29. septembra 1970 o trženju semena zelenjadnic in Direktiva Sveta 92/33/EGS z dne 28. aprila 1992 o trženju razmnoževalnega in sadilnega materiala zelenjadnic razen semena ne veljata za primere, kot je primer v sporu o glavni stvari.
2) Člen 28 ES nasprotuje nacionalnemu predpisu, ki pravico do uporabe imena ‚šalotka‘ pridržuje za šalotke, pridelane z vegetativnim razmnoževanjem, in izključuje šalotke, vzgojene iz semena, kadar se tržijo in so zakonito pridelane pod tem imenom v drugih državah članicah in kadar je ustrezno označevanje dovolj, da se potrošnikom zagotovi pravilna informacija o drugačnem pridelovalnem procesu.“
(1) .
(2)  –	Šalotka je čebulnica, ki spada v isti rod kot čebula ( allium cepa L. ) in česen ( allium sativum ) in se uporablja kot začimba. Prihaja iz osrednje Azije in se imenuje po antičnem mestu Askalon v Palestini, kjer so jo gojili.
(3)  –	Direktiva Sveta z dne 29. septembra 1970 o trženju semena zelenjadnic (UL L 225, str. 7, v nadaljevanju: direktiva o semenih).
(4)  –	Direktiva Sveta z dne 28. aprila 1992 o trženju razmnoževalnega in sadilnega materiala zelenjadnic, razen semena (UL L 157, str. 1, v nadaljevanju: direktiva o sadilnem materialu).
(5)  –	Do zdaj Sodišče še ni razlagalo nobene od teh direktiv; dvakrat je odločilo, da Italijanska republika ni izpolnila obveznosti, ki jih nalaga Skupnost, ker ju ni prenesla v predpisanem roku: v sodbi z dne 26. februarja 1976 v zadevi Komisija proti Italiji (52/75, Recueil, str. 277) za direktivo o semenih in v sodbi z dne 30. novembra 1995 v zadevi Komisija proti Italiji (C‑118/95, Recueil, str. I-4281) za direktivo o sadilnem materialu.
(6)  –	V sklepnih predlogih v združenih zadevah Atzeni in drugi (C-346/03) in Scalas in Lilliu (C‑529/03), predstavljenih 28. aprila 2005 (ZOdl. 2006, str. I-1875, točka 104 in naslednje), sem preučil soodvisnost kmetijske pridelave, skupnega trga in konkurence.
(7)  –	V tem členu so navedeni javni red, javna varnost in morala, varovanje zdravja in življenja ljudi in živali, ohranjanje rastlin, varstvo nacionalne umetniške, zgodovinske ali arheološke dediščine in varstvo industrijske in poslovne lastnine.
(8)  –	Seznam ni nespremenljiv, kajti člen 2(1a) (ki ga je uvedla Direktiva Sveta 78/55/ES z dne 19. decembra 1977, UL 1978, L 16, str. 23) predvideva spremembe.
(9)  –	V členu 2(1) je opredeljeno „osnovno seme“ (del B) in „certificirano seme“ (del C).
(10)  –	Gre za seme iz člena 2(1)(D), imenovano „standardno seme“, kot je razvidno iz drugih jezikovnih različic, na primer iz španske ( semillas estándar ), angleške ( standard seed ), nemške ( Standardsaatgut ), italijanske ( sementi standard ) ali portugalske različice ( sementes-tipo ). To je seme, ki ima dovolj sortne pristnosti in sortne izenačenosti, je namenjeno predvsem proizvodnji zelenjadnic, izpolnjuje pogoje čistosti, vsebnosti maščob in kalivosti, določene v Prilogi II k Direktivi, in je predmet uradne naknadne kontrole z naključnim nadzorom.
(11)  –	Obstajajo katalogi sort, ki so bile uradno sprejete za potrjevanje, preverjanje kot dovoljeno seme in trženje (člen 3(2)).
(12)  –	UL L 193, str. 33.
(13)  –	„Razmnoževalni material“ pomeni dele rastlin in vse rastlinske dele, namenjene razmnoževanju in gojenju zelenjave, medtem ko „sadilni material“ pomeni cele rastline in dele rastlin, vključno s cepiči, namenjene proizvodnji novih zelenjadnic (člen 3(a) in (b)).
(14)  –	Odlok, objavljen v Journal officiel de la République française
št. 127 z dne 2. junija 1990.
(15)  –	Journal officiel de la République française
z dne 23. avgusta 1955.
(16)  –	Način nespolnega razmnoževanja, ki se uporablja za mnogocelične rastline, na podlagi naravne ali umetne ločitve določenih delov rastline (stolonov, čebulic, gomoljev, korenik), ki lahko rastejo ali iz njih v ugodnih razmerah lahko zraste nova rastlina.
(17)  –	UL 1997, C 87 A, str. 1 in naslednje, zlasti str. 4. Francoska vlada se pritožuje zoper ta vpis in mu nasprotuje, ker je nezakonit, vendar se ta očitek izkaže za neuporabnega, saj se vlada ni odzvala v primernem roku in pod pogoji, določenimi v direktivi o semenih.
(18)  –	Dvajseta (UL 1998, C 130 A, str. 5), enaindvajseta (UL 1999, C 167 A, str. 5), dvaindvajseta (UL 2003, C 308 A, str. 5) in triindvajseta izdaja (UL 2004, C 260 A, str. 8).
(19)  –	Conseil d’État v predložitveni odločbi navaja 28. november 2001 (druga uvodna izjava); tožeči stranki v glavni stvari ne navajata datuma ugovora; francoska vlada navaja 21. november 2001 kot datum, ko sta družbi De Groot in Bejo zahtevali razveljavitev odloka; tudi Cerafel v predlogu za intervencijo ne pojasni tega vprašanja; nazadnje Komisija pritožbi pripiše datum 26. februar 2001 (točka 17 pisnih stališč), ki je povzet tudi v poročilu za obravnavo (točka 23).
(20)  –	V zgoraj navedenih sklepnih predlogih v zadevah Atzeni in drugi ter Scalas in Lilliu sem navedel, da je kmetijska politika ena od oblik povezave za doseganje gospodarskih ciljev Skupnosti (točka 104).
(21)  –	Sodba z dne 20. maja 2003 v zadevi Ravil (C‑469/00, Recueil, str. I-5053, točka 27) opozarja, da mora Sodišče v okviru postopka sodelovanja z nacionalnimi sodišči, vzpostavljenega s členom 234 ES, dati tem sodiščem odgovor, ki omogoča, da odločijo v sporu, ki jim je predložen, po potrebi s preoblikovanjem vprašanja (sodba z dne 28. novembra 2000 v zadevi Roquette Frères, C‑88/99, Recueil, str. I-10465, točka 18) in upoštevanjem pravil pravnega reda Skupnosti, ki so bila v predložitveni odločbi izpuščena (sodba z dne 18. maja 2000 v zadevi Schiavon, C‑230/98, Recueil, str. I-3547, točka 37).
(22)  –	Prost pretok kmetijskih proizvodov pomeni neoviran prehod od kraja proizvodnje do kraja predelave in potrošnje. Tako trdi Lorvellec, L., v La liberté de circulation des marchandises agricoles, Derecho agrario ante el tercer milenio (VI Congreso Mundial de Derecho Agrario), edición de la Universidad de Almería y de Dykinson, SL, Madrid, 2002, str. 709.
(23)  –	V skladu s triindvajseto uvodno izjavo direktive o semenih seme, ki izpolnjuje zahtevane pogoje, ne sme biti predmet omejitev, ki jih pravila Skupnosti ne predvidevajo, „brez poseganja v člen 30 Pogodbe“ (po spremembi člen 30 ES).
(24)  –	Sodba z dne 13. decembra 2001 (C‑324/99, Recueil, str. I-9897).
(25)  –	8/74, Recueil, str. 837, točka 5.
(26)  –	Točka 48 sklepnih predlogov v zadevi Canadane Cheese Trading in Kouri (C-317/95, Recueil, str. I-4681), ki je bila izločena iz registra s sklepom z dne 8. avgusta 1997, ker je predložitveno sodišče umaknilo vprašanja za predhodno odločanje, ki jih je postavilo.
(27)  –	Glej sodbo z dne 10. januarja 1985 v zadevi Leclerc in drugi (229/83, Recueil, str. 1, točka 29).
(28)  –	Glej točko 33 mojih sklepnih predlogov v zadevi Komisija proti Grčiji (C‑398/98), v kateri je bila sodba razglašena 25. oktobra 2001 (Recueil, str. I-7915).
(29)  –	Naj spomnimo, da v skladu s sodbo z dne 24. novembra 1993 v zadevi Keck in Mithouard (C‑267/91 in C-268/91, Recueil, str. I-6097) člen 28 ES ne zadeva razlik, ki nastanejo zaradi neenakosti v načinih prodaje, če se uporabljajo za vse zadevne udeležence, ki svojo dejavnost opravljajo na nacionalnem ozemlju, in če enako prizadevajo trženje nacionalnih in tujih proizvodov (točki 16 in 17).
(30)  –	Ta presoja je bila prvič zapisana v sodbi z dne 20. februarja 1979 v zadevi Rewe‑Zentral (120/78, Recueil, str. 649, točka 8), znani kot Cassis de Dijon, in večkrat potrjena, na primer v sodbi z dne 14. julija 1988 v zadevi Smanor (298/87, Recueil, str. 4489, točka 15).
(31)  –	Na primer, v sodbah z dne 12. marca 1987 v zadevi Komisija proti Grčiji (176/84, Recueil, str. 1193) in Komisija proti Nemčiji (178/84, Recueil, str. 1227) je bilo razsojeno, da toženi državi članici nista izpolnili obveznosti, ki jih nalaga Skupnost, ker sta na svojih ozemljih prepovedali trženje piva iz drugih držav Skupnosti, proizvedenega po drugačnih metodah, kot so navedene v njunih zakonodajah. V sodbah z dne 14. julija 1988 v zadevi 3 Glocken in Kritzinger (407/85, Recueil, str. 4233) in Zoni (90/86, Recueil, str. 4285) je bil preučen italijanski sistem, ki je prepovedoval prodajo testenin, izdelanih iz navadne pšenice ali iz mešanice navadne in durum pšenice. V sodbi z dne 14. julija 1994 v zadevi Van der Veldt (C‑17/93, Recueil, str. I-3537) je bilo podobno razsojeno ob upoštevanju, da je nacionalna ureditev, ki preprečuje trženje kruha in drugih pekovskih izdelkov z določeno vsebnostjo soli, ukrep z enakim učinkom kot količinska omejitev uvoza. Pleče, proizvedeno na Nizozemskem iz delov svinjskih pleč, in prepoved prodaje v Nemčiji sta bila predmet sodbe z dne 9. februarja 1999 v zadevi Van der Laan (C‑383/97, Recueil, str. I-731). V sodbi z dne 19. junija 2003 v zadevi Komisija proti Italiji (C‑420/01, Recueil, str. I‑6445) je bilo Italijanski republiki očitano, da ni izpolnila svojih obveznosti, ker ni dovolila trženja energetskih napitkov, ki so vsebovali določeno količino kofeina. Isto je bilo očitano Kraljevini Danski in Kraljevini Nizozemski v sodbah z dne 23. septembra 2003 v zadevi Komisija proti Danski (C‑192/01, Recueil, str. I-9693) in z dne 2. decembra 2004 v zadevi Komisija proti Nizozemski (C-41/02, ZOdl., str. I‑11373), ker sta za promet z obogatenim mesom na njunem ozemlju, ki se je zakonito tržilo v drugih državah članicah, zahtevali dokaz, da je ta obogatitev v skladu s prehranskimi potrebami njunega prebivalstva. V tem slogu sta tudi sodbi z dne 29. aprila 2004, izrečeni v zadevah Komisija proti Nemčiji (C‑387/99, Recueil, str. I‑3751) in Komisija proti Avstriji (C‑150/00, Recueil, str. I‑3887), v katerih je bilo razsojeno, da omenjeni državi nista izpolnili svojih obveznosti, s tem ko sta vitaminske pripravke, ki so se v drugih državah članicah zakonito tržili kot prehranska dopolnila, sistematično uvrščali med zdravila.
(32)  –	Sodba z dne 26. novembra 1985 (182/84, Recueil, str. 3731).
(33)  –	Sodba z dne 22. septembra 1988 (286/86, Recueil, str. 4907).
(34)  –	C-184/96, Recueil, str. I-6197.
(35)  –	Sodba z dne 5. decembra 2000 (C-448/98, Recueil, str. I-10663).
(36)  –	Sodbi Komisija proti Španiji (C-12/00, Recueil, str. I-459) in Komisija proti Italiji (C-14/00, Recueil, str. I‑513).
(37)  –	Francoska vlada trdi, da se navedena sodna praksa uporablja samo za izdelana živila, kamor šalotka ne spada, čemur je treba ugovarjati, da Pogodba zagotavlja prost pretok kmetijskih proizvodov ne glede na stopnjo predelave.
(38)  –	V zgoraj navedeni sodbi Komisija proti Franciji je bilo razsojeno, da ureditev, ki prepoveduje trženje foie gras, ki je proizveden po pravilih države članice izvora, ni pa povsem v skladu s tradicionalno prakso namembne države, lahko vsaj potencialno omeji trgovanje med državami (točka 18).
(39)  –	Zgoraj navedeni sodbi z dne 12. marca 1987 Komisija proti Grčiji (točka 26) in Komisija proti Nemčiji (točka 29) ter sodbi 3 Glocken in Kritzinger (točka 11) in Zoni (točka 11).
(40)  –	Prav tako zgoraj navedene sodbe Miro (točka 22), Smanor (točki 12 in 13), Guimont (točka 26), Komisija proti Španiji (točki 79 in 82) in Komisija proti Italiji z dne 16. januarja 2003 (točka 75).
(41)  –	Drugi sektor je na obravnavi omenila predstavnica francoske vlade.
(42)  –	Združeni zadevi Nemčija proti Komisiji in Danska proti Komisiji (C-465/02 in C-466/02, ZOdl., str. I-9115).
(43)  –	V sodbi z dne 10. novembra 1992 v zadevi Exportur (C-3/91, Recueil, str. I-5529), ki se opira na sodbo z dne 31. oktobra 1974 v zadevi Winthrop (16/74, Recueil, str. 1183), je bilo odločeno, da člen 36 Pogodbe dopušča odstopanja od prostega pretoka blaga le, če so ta odstopanja upravičena z varovanjem pravic, ki so posebno področje
industrijske in poslovne lastnine (točka 24).
(44)  –	Med drugim zgoraj navedeni sodbi Smanor, točka 18, in Komisija proti Španiji, točka 84.
(45)  –	To misel zasledimo v zgoraj navedenih sodbah Guimont, točka 31, in Komisija proti Španiji, točka 86.
(46)  –	Zgoraj navedena sodba Van der Laan opozarja, da je treba interese potrošnikov zaščititi s sredstvi, ki ne ovirajo uvoza blaga, ki se zakonito proizvaja in prodaja v drugih državah članicah, zlasti z ustreznim označevanjem glede narave izdelkov, ki so naprodaj (točka 24). To načelo je izrecno povzeto v točkah 15 in 23 sodbe Smanor.
(47)  –	Odtlej je bilo to mnenje potrjeno v sodbi z dne 12. septembra 2000 v zadevi Geffroy (C-366/98, Recueil, str. I-6579, točka 22). To velja tudi za zgoraj navedene sodbe Komisija proti Franciji, točka 23, Guimont, točka 30, Komisija proti Španiji, točka 85, in Komisija proti Italiji z dne 16. januarja 2003, točka 80.
(48)  –	Pred zadnjo širitvijo Skupnosti so šalotke, vzgojene iz semen, brez šalotk, pridelanih v Franciji, dosegale polovico proizvodnje v Skupnosti.