SODBA SPLOŠNEGA SODIŠČA (peti senat)
z dne 11. marca 2026(*)
„ Javni uslužbenci – Uradniki – Razpis prostega delovnega mesta – Delovno mesto direktorja – Zavrnitev prijave – Akt, ki posega v položaj – Dopustnost – Nepristojnost avtorja akta – Merila za upravičenost – Pojem ‚srednji vodstveni položaj‘ – Napačna uporaba prava “
V zadevi T‑195/25,
Friedrich Erlbacher, stanujoč v Bruslju (Belgija), ki ga zastopa L. Levi, odvetnica,
tožeča stranka,
proti
Evropski komisiji, ki jo zastopata J.‑F. Brakelandin S. Chantre, agenta,
tožena stranka,
SPLOŠNO SODIŠČE (peti senat),
ob posvetovanju v sestavi J. Svenningsen, predsednik, J. Martín y Pérez de Nanclares (poročevalec), sodnik, in M. Stancu, sodnica,
sodni tajnik: L. Ramette, administrator,
na podlagi pisnega dela postopka, zlasti:
–        ugovora nedopustnosti, ki ga je Komisija z ločeno vlogo v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložila 2. junija 2025,
–        stališč tožeče stranke glede ugovora nedopustnosti, vloženih v sodnem tajništvu Splošnega sodišča 20. junija 2025,
–        sklepa z dne 4. julija 2025, da se odločanje o ugovoru nedopustnosti pridrži za končno odločbo,
–        ukrepov procesnega vodstva z dne 7. julija 2025 in odgovora Komisije, vloženega v sodnem tajništvu Splošnega sodišča 18. julija 2025,
na podlagi obravnave z dne 17. decembra 2025
izreka naslednjo
Sodbo
1        Tožeča stranka, Friedrich Erlbacher, s tožbo na podlagi člena 270 PDEU predlaga razglasitev ničnosti odločbe iz elektronskega sporočila generalnega direktorata (GD) Evropske komisije za človeške vire in varnost z dne 11. junija 2024, s katero je bila njegova prijava na delovno mesto direktorja (AD 14/AD 15) GD Komisije za kmetijstvo in razvoj podeželja (v nadaljevanju: zadevno delovno mesto) zavrnjena.
Dejansko stanje
2        Tožeča stranka je uradnik Komisije od 1. januarja 1996.
3        Tožeča stranka je bila od 1. januarja 1996 do 31. oktobra 1998 razporejena v GD za konkurenco, nato pa je bila do 30. septembra 2004 v interesu službe napotena na Sodišče Evropske unije. Od 1. oktobra 2004 je razporejena v pravno službo Komisije (v nadaljevanju: pravna služba). 1. marca 2014 je bila znotraj te službe imenovana za „pravnega svetovalca“. Od takrat je napredovala v naziv AD 14. Nazadnje, 1. novembra 2021 je bila imenovana za pomočnika glavnega pravnega svetovalca, ki vodi ekipo pravne službe za institucije.
4        V skladu s členom 29(1)(a)(i) in (iii) Kadrovskih predpisov za uradnike Evropske unije (v nadaljevanju: Kadrovski predpisi) je bil 14. maja 2024 objavljen razpis prostega delovnega mesta direktorja (naziv AD 14/AD 15) direktorata G za mednarodne zadeve v GD za kmetijstvo in razvoj podeželja (razpis COM/2024/1108; v nadaljevanju: razpis prostega delovnega mesta).
5        Izbirni postopek je bil pod naslovom „Politika zaposlovanja“ opisan tako:
„[…] Kandidati, povabljeni na razgovor s posvetovalnim odborom za imenovanja, se morajo pred tem razgovorom udeležiti dneva v ocenjevalnem centru, ki ga vodijo zunanji svetovalci, razen če so bili že ocenjeni v okviru ocenjevalnega centra, organiziranega na zahtevo GD [za človeške vire in varnost] za vrsto zaposlitve na isti ravni, kot je zaposlitev, za katero se zdaj prijavljajo, v dveh letih pred datumom razgovora s [posvetovalnim odborom za imenovanja] […].“
6        Poleg tega je razpis prostega delovnega mesta vseboval hiperpovezavo do intranetne strani Komisije, naslovljene „Vodstveni položaji: pogoji za upravičenost“. Kar zadeva položaje, ki spadajo v vrsto delovnega mesta direktorja, je navedeno, da so do njih upravičeni zlasti uradniki z „nazivom AD 14, ki zasedajo (ali so zasedali) srednji vodstveni položaj najmanj [dve] leti“ (v nadaljevanju: sporni pogoj).
7        Tožeča stranka se je 27. maja 2024 prijavila na zadevno delovno mesto.
8        Član osebja
enote „HR.02 –
Executive Staff“ iz GD Komisije za človeške vire in varnost je tožečo stranko z elektronskim sporočilom z dne 11. junija 2024 obvestil, da njene prijave ni mogoče upoštevati, ker ne izpolnjuje vseh pogojev za upravičenost, predvsem spornega pogoja.
9        Tožeča stranka je bila z elektronskim sporočilom z dne 13. junija 2024 povabljena na razgovor z odborom za predizbor pri GD za kmetijstvo in razvoj podeželja za izbirni postopek COM/2024/1108, predviden za 25. junija 2024.
10      Član osebja enote „R.5 –
People & Organisation“ pri GD za kmetijstvo in razvoj podeželja je z elektronskim sporočilom z dne 14. junija 2024 tožečo stranko obvestil, da vabilo, navedeno v točki 9 zgoraj, ker je GD za človeške vire in varnost menil, da ni upravičena do prijave, ni več veljavno.
11      Tožeča stranka je 22. avgusta 2024 na podlagi člena 90(2) Kadrovskih predpisov vložila pritožbo zoper elektronsko sporočilo z dne 11. junija 2024.
12      Komisija je 30. oktobra 2024 na 2505. sestanku na predlog člana Komisije, zadolženega za proračun in upravo, v soglasju s predsednico Komisije ter po posvetovanju s članom Komisije, zadolženim za kmetijstvo in razvoj podeželja, odločila, da na zadevno delovno mesto imenuje tretjo osebo (v nadaljevanju: odločba o imenovanju).
13      V zvezi z odločbo o imenovanju je bilo istega dne objavljeno sporočilo za medije.
14      Tožeči stranki je bila 11. decembra 2024 vročena odločba o zavrnitvi pritožbe (v nadaljevanju: odločba o zavrnitvi pritožbe), ki jo je sprejel organ za imenovanja (v nadaljevanju: OI).
Predlogi strank
15      Tožeča stranka Splošnemu sodišču v bistvu predlaga, naj:
–        razglasi za nično elektronsko sporočilo z dne 11. junija 2024;
–        po potrebi razglasi za nično odločbo o zavrnitvi pritožbe;
–        Komisiji naloži plačilo stroškov, tudi če bi bila tožba zavržena kot nedopustna.
16      Komisija Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–        tožbo razglasi za nedopustno in vsekakor neutemeljeno;
–        tožeči stranki naloži plačilo stroškov.
Pravo
Dopustnost tožbe
17      Komisija izpodbija dopustnost tožbe, ker elektronsko sporočilo z dne 11. junija 2024 ni akt, ki posega v položaj.
18      Prvič, tožba naj ne bi bila dopustna, ker je elektronsko sporočilo z dne 11. junija 2024 poslal član osebja GD za človeške vire in varnost, ne pa OI, zadolžen za postopek za zapolnitev zadevnega delovnega mesta v skladu s členom 29(1)(a)(i) in (iii) Kadrovskih predpisov, to je kolegij članov Komisije.
19      Drugič, elektronsko sporočilo z dne 11. junija 2024 naj ne bi bilo akt, ki posega v položaj, ampak vmesni akt, ki je del postopka zaposlovanja. Iz razpisa prostega delovnega mesta in intranetne strani Komisije, na katero je v njem napoteno, naj bi bilo namreč razvidno, da zadevni izbirni postopek poteka v več fazah med objavo razpisa prostega delovnega mesta in odločbo o imenovanju, ki jo sprejme kolegij članov Komisije. Akt, ki posega v položaj, ki ga sprejme OI, naj bi bila torej odločba o imenovanju.
20      Tretjič, elektronsko sporočilo z dne 11. junija 2024 naj ne bi učinkovalo tako, da je bila tožeča stranka dokončno izločena iz postopka niti naj za OI ne bi bilo zavezujoče. Kot naj bi namreč izhajalo iz zapisnika z dne 28. novembra 2024 v zvezi z 2505. sestankom kolegija članov Komisije (v nadaljevanju: zapisnik sestanka kolegija članov Komisije), naj bi bil OI predložen celotni seznam oseb, ki so se prijavile na zadevno delovno mesto. Torej naj bi OI končno odločitev sprejel po seznanitvi s celotnim seznamom prijav.
21      Tožeča stranka trditve Komisije izpodbija.
22      V skladu s členoma 90 in 91 Kadrovskih predpisov je dopustnost ničnostne tožbe v zadevah v zvezi z javnimi uslužbenci pogojena z obstojem akta, ki posega v položaj.
23      V skladu s sodno prakso Sodišča posegajo v položaj v smislu člena 90(2) Kadrovskih predpisov le akti ali ukrepi z zavezujočimi pravnimi učinki, ki lahko neposredno in takoj vplivajo na interese tožeče stranke, tako da bistveno spremenijo njen pravni položaj (glej sodbo z dne 15. decembra 2022, Picard/Komisija, C‑366/21 P, EU:C:2022:984, točka 95 in navedena sodna praksa).
24      Za ugotovitev, ali ima izpodbijani akt take učinke, se je treba osredotočiti na bistvo tega akta in te učinke presojati glede na objektivna merila, kot je vsebina navedenega akta, po potrebi ob upoštevanju okoliščin, v katerih je bil ta akt sprejet, in pristojnosti institucije, ki ga je sprejela (glej sodbo z dne 15. decembra 2022, Picard/Komisija, C‑366/21 P, EU:C:2022:984, točka 96 in navedena sodna praksa).
25      Tako se sposobnost akta, da neposredno vpliva na pravni položaj fizične ali pravne osebe, ne more presojati zgolj na podlagi dejstva, da je ta akt v obliki elektronskega
sporočila, saj bi to pomenilo, da se obliki izpodbijanega akta daje prednost pred bistvom navedenega akta (glej sodbo z dne 15. decembra 2022, Picard/Komisija, C‑366/21 P, EU:C:2022:984, točka 97 in navedena sodna praksa).
26      Poleg tega, kadar gre za akte ali odločbe, ki nastajajo v več fazah, zlasti po koncu notranjega postopka, so izpodbojni načeloma le ukrepi, ki dokončno določajo stališče institucije ob koncu tega postopka, ne pa tudi vmesni ukrepi, katerih cilj je priprava končne odločbe (sodba z dne 2. februarja 2022, LU/EIB, T‑536/20, neobjavljena, EU:T:2022:40, točka 38; glej v tem smislu tudi sklep z dne 16. novembra 2018, OT/Komisija, T‑552/16, neobjavljen, EU:T:2018:807, točka 43 in navedena sodna praksa).
27      Nazadnje, v skladu s členoma 90 in 91 Kadrovskih predpisov lahko Splošno sodišče na predlog uradnikov ali uslužbencev institucij Evropske unije opravi nadzor le nad akti, ki jih sprejmeta OI in organ za sklepanje pogodb o zaposlitvi (glej sklep z dne 16. novembra 2018, OT/Komisija, T‑552/16, neobjavljen, EU:T:2018:807, točka 46 in navedena sodna praksa).
28      V obravnavani zadevi Komisija v okviru ugovora nedopustnosti v bistvu trdi, da je zgolj odločba o imenovanju akt, ki posega v položaj, saj jo je sprejel OI, to je kolegij članov Komisije, ki naj bi mu bil predložen celotni seznam oseb, ki so se prijavile na zadevno delovno mesto. Nasprotno, tožeča stranka meni, da je pred sprejetjem te odločbe, ki naj ji poleg tega ne bi bila vročena, OI upošteval le prijave, ki jih je predlagal posvetovalni odbor za imenovanja (v nadaljevanju: POI), med katerimi ni bilo njene, saj je bila zavrnjena kot neupravičena pred fazo predizbora, zato naj bi bila z elektronskim sporočilom z dne 11. junija 2024 njena prijava dokončno zavrnjena in torej to sporočilo pomeni akt, ki posega v položaj.
29      V zvezi s tem je treba ugotoviti, da so podrobna pravila organizacije postopka, ob koncu katerega se zaposlijo visoki uradniki, določena v Preglednem dokumentu o politiki glede visokih uradnikov (SEC(2004) 1352/2) z dne 26. oktobra 2004, ki ga je odobrila Komisija (v nadaljevanju: Pregledni dokument). V točki 5.2 tega dokumenta je navedeni postopek opisan kot postopek v več fazah, ki so bile v obravnavani zadevi izpeljane na podlagi razpisa prostega delovnega mesta.
30      V skladu s tem postopkom generalni direktorat, zadolžen za zaposlovanje, v soglasju s poročevalcem postopka pripravi osnutek razpisa prostega delovnega mesta, ki je nato po odobritvi OI objavljen (prva faza). Nato odbor za predizbor sestavi seznam najbolje usposobljenih kandidatov za zadevno delovno mesto na podlagi objavljenih meril (druga faza). Na podlagi poročila tega odbora POI opredeli najustreznejše kandidate za razgovor in nato sprejme predhodno mnenje (tretja faza). POI po opravljenih razgovorih z izbranimi kandidati sprejme mnenje in sestavi rezervni seznam, ki so mu priloženi ocenjevalni listi vsakega od kandidatov (četrta faza). Kandidati na rezervnem seznamu, ki ga sestavi POI, morajo opraviti razgovore z enim ali več člani kolegija članov Komisije, ki imenuje kandidata, izbranega za zadevno delovno mesto (peta in zadnja faza).
31      Iz tega izhaja, da je kolegij članov Komisije pristojni OI, kar zadeva imenovanje visokih uradnikov, in da je odločba o imenovanju sprejeta ob koncu izbirnega postopka, sestavljenega iz več faz, v katerih se sestavijo pripravljalni akti. Tako bi načeloma in v skladu s sodno prakso, navedeno v točkah 26 in 27 zgoraj, izključno odločba o imenovanju pomenila akt, ki posega v položaj tožeče stranke.
32      Vendar je bilo v sodni praksi že dopuščeno, da lahko tudi odločba, sprejeta ob koncu ene od faz izbirnega postopka, pomeni akt, ki posega v položaj zadevne osebe, saj lahko učinkuje tako, da je ta oseba prikrajšana za možnost sodelovanja v naslednji fazi navedenega postopka in s tem za vsakršno možnost imenovanja v okviru razpisa prostega delovnega mesta (glej v tem smislu sklep z dne 22. aprila 2015, ED/ENISA, F‑105/14, EU:F:2015:33, točki 31 in 32).
33      V obravnavani zadevi pa je odbor za predizbor razgovor, ki je bil prvotno predviden s tožečo stranko, razveljavil na podlagi ocene pogojev za upravičenost, ki jo je podal GD za človeške vire in varnost. Kot je bilo namreč opozorjeno v točki 10 zgoraj, je bilo treba šteti, da vabilo na navedeni razgovor ni več veljavno, ker je GD za človeške vire in varnost menil, da tožeča stranka ne izpolnjuje predvsem spornega pogoja.
34      Tako je treba ugotoviti, da je bila tožeča stranka, potem ko ji je bilo poslano elektronsko sporočilo z dne 11. junija 2024, izključena iz drugih faz izbirnega postopka, tako da je bilo s tem elektronskim sporočilom poseženo v njen položaj.
35      Komisija je na obravnavi vseeno trdila, da je GD za človeške vire in varnost sicer res opravil prvo analizo pogojev za upravičenost, vendar je bil edini pristojni OI za sprejetje končne odločitve kolegij članov Komisije.
36      Po navedbah Komisije bi organi, ki so sodelovali v postopku po GD za človeške vire in varnost, lahko analizirali pogoje za upravičenost, pri čemer bi se lahko njihova analiza razlikovala od analize navedenega GD. Drugače povedano, odbor za predizbor, POI ali kolegij članov Komisije naj bi imeli možnost, da prijavo tožeče stranke obravnavajo kot upravičeno, zato naj elektronsko sporočilo z dne 11. junija 2024 ne bi bil akt, ki posega v položaj.
37      Vendar v posebnih okoliščinah obravnavane zadeve Splošno sodišče meni, da napotilo na zgolj to možnost ne more zadostovati za to, da se elektronskemu sporočilu z dne 11. junija 2024
ne prizna status akta, ki posega v položaj. Glede na posledice, ki so dejansko nastale za položaj tožeče stranke, in informacije, ki jih je ta prejela, mora namreč Komisija predložiti indice, iz katerih je razvidno, da so ti različni organi, ki morajo sodelovati v izbirnem – ali vsaj predizbirnem – postopku, dejansko prejeli njeno prijavo in analizirali pogoje za njeno upravičenost. V primeru nepredložitve takih indicev bi bilo treba ugotoviti, da je GD za človeške vire in varnost dokončno sprejel stališče glede tega, ali tožeča stranka izpolnjuje pogoje za upravičenost.
38      Prvič, kar zadeva odbor za predizbor, je z besedilom elektronskega sporočila z dne 14. junija 2024, navedenega v točki 10 zgoraj, izključeno, da bi ta opravil analizo upravičenosti prijave tožeče stranke, pri čemer je v njem celo navedeno, da meni, da je presoja, ki jo je opravil GD za človeške vire in varnost, zanj zavezujoča.
39      Drugič, kar zadeva POI, je Splošno sodišče zahtevalo predložitev dokumentov z oznakama PERS (2024) 65/2 in PERS (2024) 65/3, da bi preverilo, ali sta imela POI in nato kolegij članov Komisije, kot je trdila Komisija, na voljo celoten seznam prijav na zadevno delovno mesto, kar je predpogoj za preučitev njihove upravičenosti. Komisija je v odgovor predložila tri dokumente, in sicer:
–        dopis generalnega direktorja GD za človeške vire in varnost, ki je bil poslan članu Komisije, pristojnemu za proračun in upravo, z dne 11. junija 2024 (v nadaljevanju: dopis z dne 11. junija 2024);
–        predhodno mnenje POI z dne 22. avgusta 2024;
–        mnenje POI z dne 3. oktobra 2024.
40      Iz dopisa z dne 11. junija 2024 je razvidno, da med sedmimi prispelimi prijavami le prijava tožeče stranke ni bila upravičena in ni bila predložena članu Komisije, zadolženemu za proračun in upravo, kar je ta potrdila na obravnavi. Torej član Komisije, ki je pripravil predlog, predložen kolegiju članov Komisije (glej točko 12 zgoraj), ni prejel prijave tožeče stranke.
41      Kar zadeva predhodno mnenje POI z dne 22. avgusta 2024, to na seznamu upravičenih prijav ni vključevalo le prijavo tožeče stranke, ampak tudi prijavo še ene osebe, ki jo je umaknila pred fazo predizbora. Tako je bilo upravičenih prijav osem namesto šestih. Komisija je na vprašanje v zvezi s to razliko v številu, ki ji je bilo postavljeno na obravnavi, priznala, da bi bilo lahko to neskladje povod za vprašanja, vendar tega ni dodatno pojasnila.
42      Tako Komisija ni trdila, da je mogoče to razliko pojasniti z okoliščino, da je POI analiziral pogoje za upravičenost vseh prijav in da je prišel do drugačne ugotovitve kot GD za človeške vire in varnost.
43      Vsekakor je treba ugotoviti, da Komisija ni uspela predložiti konkretnih elementov, na podlagi katerih bi bilo mogoče potrditi, da je POI v nasprotju s članom Komisije, zadolženim za proračun in upravo, res prejel prijavo tožeče stranke niti da je dejansko preučil njeno upravičenost.
44      Poleg tega je v predhodnem mnenju POI z dne 22. avgusta 2024 izrecno navedeno le preverjanje osebnih spisov obeh kandidatov, ki sta bila povabljena v ocenjevalni center in na razgovor, med katerima ni bilo tožeče stranke.
45      Zato na podlagi listin, ki jih je predložila Komisija, in pojasnil, ki jih je podala, ni mogoče ugotoviti, da je POI dejansko prejel vse prijave, niti, še toliko manj, da je ponovno preučil pogoje za upravičenost niti, konkretneje, da je ocenil prijavo tožeče stranke.
46      Zdi se torej, da je seznam iz predhodnega mnenja POI z dne 22. avgusta 2024 zgolj zbirni seznam vseh imen kandidatov, ki so se prijavili, ne glede na upravičenost njihovih prijav, pridevnik „upravičeni“ pa je treba, ker ga Komisija ni prepričljivo pojasnila, razumeti kot napako v zapisu.
47      Komisija torej ni predložila dokazov o tem, da je POI preučil prijavo tožeče stranke in ugotovil – v nasprotju z ugotovitvijo, do katere je prišel GD za človeške vire in varnost – njeno upravičenost, pri čemer je bila ugotovitev navedenega GD poleg tega sprejeta brez preverjanja odbora za predizbor.
48      Ta dokaz bi bil še toliko nujnejši, ker po eni strani iz Preglednega dokumenta ne izhaja, da bi se od POI pričakovalo, da preuči pogoje za upravičenost prijav, in je bilo po drugi strani glede na to, da je bil razgovor s tožečo stranko pri odboru za predizbor odpovedan, malo verjetno, da bo POI preučil prednosti prijave, za katero so mu manjkali pomembni elementi presoje.
49      Tretjič, kar zadeva kolegij članov Komisije, ob upoštevanju načina, kako je izbirni postopek potekal – najprej, prijava tožeče stranke ni bila predložena članu Komisije, zadolženemu za proračun in upravo, dalje, odbor za predizbor je sprejel ugotovitev GD za človeške vire in varnost ter, nazadnje, ni dokazov o tem, da bi POI preučil prijavo tožeče stranke – obstaja vrsta indicev, ki vzbujajo razumen dvom o tem, da je kolegij članov Komisije prejel prijavo tožeče stranke in preučil njeno upravičenost. Poleg tega podobno, kot je bilo ugotovljeno v točki 48 zgoraj v zvezi s POI, po eni strani iz Preglednega dokumenta ne izhaja, da bi kolegij članov Komisije preveril pogoje za upravičenost prijav, po drugi strani pa je bilo glede na to, da ni niti odbor za predizbor niti POI opravil razgovora s tožečo stranko, malo verjetno, da bo navedeni kolegij preučil prednosti prijave tožeče stranke, saj so mu za to manjkali pomembni elementi presoje.
50      Ugotoviti pa je treba, da Komisija razen zapisnika sestanka kolegija svojih članov ni predložila nobenega dokaza, s katerim bi poskusila dokazati nasprotno.
51      Vendar zgolj to, da je v zapisniku sestanka kolegija članov Komisije navedeno, da je ta prejel seznam prijav, ne zadostuje kot dokaz, da je dejansko prejel prijavo tožeče stranke in da je preučil njeno upravičenost. Predložitev seznama namreč ni nujno sopomenka dejanski predložitvi prijav, kar dokazuje dopis z dne 11. junija 2024, ki je vseboval seznam prijav, vendar so bile z njim članu Komisije, zadolženemu za proračun in upravo, predložene le upravičene prijave.
52      Poleg tega je treba ugotoviti, da je bilo elektronsko sporočilo z dne 11. junija 2024 tožeči stranki poslano istega dne ob 16.56, to je približno uro po elektronskem podpisu dopisa z dne 11. junija 2024, to je ob 15.49, kar potrjuje namen, da je tožeča stranka obveščena o odločitvi, sprejeti v zvezi z njo, ki je bila skoraj sočasno poslana pristojnemu članu Komisije.
53      V okoliščinah obravnavane zadeve je treba torej šteti, da je bil z elektronskim sporočilom z dne 11. junija 2024, ker je bila njegova posledica izključitev prijave tožeče stranke pred fazo predizbora, izbirni postopek zanjo končan, zato pomeni dokončno zavrnitev njene prijave in torej akt, ki posega v položaj (v nadaljevanju: izpodbijana odločba), kar pomeni, da je njena tožba dopustna.
Predmet tožbe
54      Tožeča stranka s tretjim tožbenim predlogom Splošnemu sodišču predlaga, naj po potrebi odločbo o zavrnitvi pritožbe razglasi za nično.
55      Ker odločba o zavrnitvi pritožbe nima samostojne vsebine, saj je z njo le potrjena izpodbijana odločba, je treba šteti, da se predlogi za razglasitev ničnosti nanašajo le na razglasitev ničnosti izpodbijane odločbe, katere zakonitost se presoja ob upoštevanju obrazložitve, ki jo vsebuje ta odločba o zavrnitvi pritožbe (glej v tem smislu sodbi z dne 17. januarja 1989, Vainker/Parlament, 293/87, EU:C:1989:8, točka 8, in z dne 6. julija 2022, MZ/Komisija, T‑631/20, EU:T:2022:426, točka 21).
Utemeljenost
56      Tožeča stranka v utemeljitev tožbe navaja dva tožbena razloga, od katerih se prvi nanaša na očitno napako pri presoji, drugi pa na ugovor nezakonitosti razpisa prostega delovnega mesta in pravil, na katera se ta razpis sklicuje.
57      Poleg tega je tožeča stranka v stališčih o ugovoru nedopustnosti navedla nov tožbeni razlog, ki se nanaša na nepristojnost avtorja akta.
Nov tožbeni razlog: nepristojnost avtorja akta
58      Tožeča stranka je v stališčih o ugovoru nedopustnosti navedla, da želi, če bi Splošno sodišče podobno kot Komisija menilo, da oseba, ki ji je vročila izpodbijano odločbo, za to ni bila pooblaščena, uveljavljati nov tožbeni razlog v zvezi z nepristojnostjo avtorja akta.
59      Komisija je na obravnavi trdila, da bi bilo treba, če bi Splošno sodišče menilo, da je elektronsko sporočilo z dne 11. junija 2024 akt, ki posega v položaj, ugotoviti, da organ, ki ga je sprejel, ni bil pristojen.
60      V zvezi s tem je treba opozoriti, da je tožbeni razlog glede nepristojnosti avtorja akta, ki posega v položaj, ugovor javnega reda, o katerem sodišče Unije po potrebi presoja po uradni dolžnosti (glej sodbo z dne 8. julija 2010, Komisija/Putterie‑De‑Beukelaer, T‑160/08 P, EU:T:2010:294, točka 61 in navedena sodna praksa), nanj pa se je mogoče sklicevati v kateri koli fazi postopka (glej sodbo z dne 26. junija 2024, Paraskevaidis/Svet in Komisija, T‑698/21, EU:T:2024:425, točka 36 in navedena sodna praksa).
61      V obravnavani zadevi je izpodbijano odločbo sprejel član osebja enote „HR.02 –
Executive Staff“ pri GD za človeške vire in varnost. Kot pa je bilo navedeno v točki 31 zgoraj, je pristojni OI, kar zadeva imenovanje visokih uradnikov, kolegij članov Komisije.
62      Iz analize dopustnosti tožbe sicer izhaja, da dejansko odbor za predizbor, POI in kolegij članov Komisije niso analizirali pogojev za upravičenost prijav in da je bila ta naloga dodeljena GD za človeške vire in varnost.
63      Kot je bilo poleg tega navedeno v točki 53 zgoraj, je bil z izpodbijano odločbo izbirni postopek za tožečo stranko končan.
64      Tako bi se lahko zdelo, da je kolegij članov Komisije na GD za človeške vire in varnost prenesel svoja pooblastila v zvezi s preučitvijo pogojev za upravičenost prijav in zavrnitev navedenih prijav v tej fazi izbirnega postopka.
65      Vendar je treba opozoriti, da v skladu z ustaljeno sodno prakso prenosa pooblastil ni mogoče domnevati in da mora organ, ki prenese pooblastila, tudi če je za prenos svojih pooblastil pooblaščen, sprejeti izrecno odločbo o njihovem prenosu (glej v tem smislu sodbo z dne 13. junija 1958, Meroni/Visoka oblast, 9/56, EU:C:1958:7, str.
od 42 do 44, 46 in 47), prenos pa se lahko nanaša le na natančno opredeljena izvedbena pooblastila (glej v tem smislu sodbo z dne 26. maja 2005, Tralli/ECB, C‑301/02 P, EU:C:2005:306, točka 43).
66      Ugotoviti pa je treba, da v obravnavani zadevi ni bilo tako.
67      Poleg tega je treba poudariti, da se ta zadeva razlikuje od zadeve, v kateri je bil izdan sklep z dne 22. aprila 2015, ED/ENISA (F‑105/14, EU:F:2015:33, točka 31), naveden v točki 32 zgoraj. V zadnjenavedeni zadevi je namreč akt, ki posega v položaj, sprejel pristojni organ, saj je ta vseboval stališče organa za sklepanje pogodb o zaposlitvi, kar zadeva zavrnitev prijave tožeče stranke v prvi fazi izbirnega postopka, in sicer po tem, ko jo je izbirni odbor podrobno preučil.
68      V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da je izpodbijano odločbo sprejel nepristojni organ, zato jo je treba razglasiti za nično.
69      Vendar je treba zaradi učinkovitega izvajanja sodne oblasti – da bi se opredelil pravilen pravni okvir, v katerem bo morala Komisija sprejeti ukrepe, potrebne za izvršitev te sodbe v skladu s členom 266 PDEU – obravnavati tudi prvi tožbeni razlog, ki ga je navedla tožeča stranka.
Prvi tožbeni razlog: očitna napaka pri presoji in napačna uporaba prava
70      Tožeča stranka meni, da je OI storil očitno napako pri presoji, ker ni upošteval razpisa prostega delovnega mesta in pravil, na katera se ta sklicuje. OI bi namreč moral ta pravila razlagati tako, da se sporni pogoj v primeru, kakršen je njen, ne uporablja. Za tak tožbeni razlog je treba šteti, da se nanaša tudi na napačno uporabo prava.
71      V zvezi s tem tožeča stranka po eni strani navaja, da se Sklep Komisije C(2016) 3288 final z dne 15. junija 2016 o osebju na srednjih vodstvenih položajih (v nadaljevanju: Sklep o srednjih vodstvenih položajih), ki določa merila, na podlagi katerih je mogoče posamezni položaj obravnavati kot „srednji vodstveni položaj“, ne uporablja za svetovalce, kot to izhaja iz člena 2(3) tega sklepa.
72      Po drugi strani tožeča stranka navaja, da so v skladu s členom 1 Sklepa Komisije C(2016) 3214 final z dne 7. junija 2016 o položajih svetovalcev (v nadaljevanju: Sklep o svetovalcih) s področja uporabe tega sklepa izključeni pravni svetovalci pravne službe.
73      Tožeča stranka je iz tega izpeljala dva različna primera.
74      Glede na prvi
primer naj bi bilo treba šteti, da se za pravne svetovalce pravne službe, ker se zanje ne uporablja Sklep o svetovalcih, uporablja Sklep o srednjih vodstvenih položajih. V takem primeru naj bi bilo treba pravne svetovalce ob upoštevanju posebne strukture pravne službe šteti za vodje enote.
75      Ker naj OI tožeče stranke, ki je pravni svetovalec v pravni službi, ne bi obravnaval kot vodjo enote, naj bi bilo treba izpodbijano odločbo razglasiti za nično zaradi kršitve Sklepa o srednjih vodstvenih položajih.
76      Glede na drugi primer naj bi bili pravni svetovalci pravne službe hkrati izključeni s področja uporabe Sklepa o srednjih vodstvenih položajih in Sklepa o svetovalcih. To naj bi pomenilo, da položaj pravnega svetovalca pravne službe ne bi bil urejen z nobenim posebnim predpisom niti v zvezi z vlogo, ki jo ima, niti v zvezi z možnostjo, da sodeluje v izbirnih postopkih za delovna mesta visokih uradnikov.
77      V takem primeru naj izpodbijane odločbe ne bi bilo mogoče sprejeti na podlagi Sklepa o srednjih vodstvenih položajih, OI pa bi moral konkretno preučiti, ali ima tožeča stranka vodstvene sposobnosti in izkušnje, ki se zahtevajo za zadevno delovno mesto.
78      Zato naj bi OI ravnal v nasprotju z razpisom prostega delovnega mesta in pravili, na katera se ta razpis
sklicuje, ker je za tožečo stranko samodejno uporabil sporni pogoj, ne da bi preveril, ali je mogoče njene sposobnosti in izkušnje šteti za enakovredne tistim, določenim za srednje vodstvene položaje.
79      Komisija trditve tožeče stranke izpodbija. Natančneje, v zvezi s tem trdi, da pravni svetovalci pravne službe iz Sklepa o srednjih vodstvenih položajih niso izključeni, „kolikor“ ne opravljajo vodstvenih nalog, ampak „ker“ ne opravljajo takih nalog. Ta razlaga člena 2(3) Sklepa o srednjih vodstvenih položajih naj bi bila potrjena z angleško različico tega sklepa, v kateri je uporabljen izraz „as“, in nemško različico, v kateri je uporabljen izraz „da“.
80      V skladu z ustaljeno sodno prakso je namen razpisa prostega delovnega mesta, prvič, čim bolj natančno obvestiti zadevne osebe o vrsti pogojev, zahtevanih za zasedbo delovnega mesta, da se jim tako omogoči, da ocenijo, ali naj se prijavijo, in drugič, določiti pravni okvir, glede na katerega bo opravljena primerjalna ocena uspešnosti kandidatov. Ta drugi namen pomeni, da morajo biti zahteve določene dovolj natančno, da je mogoče opraviti navedeno primerjalno oceno in utemeljiti izbiro (glej sodbo z dne 1. junija 2022, OG/EDA, T‑632/20, neobjavljena, EU:T:2022:308, točka 51 in navedena sodna praksa). V skladu s sodno prakso so tako splošni pogoji, navedeni v povzetku razpisov prostega delovnega mesta, kot tudi posebni pogoji, navedeni v zvezi z zadevnim delovnim mestom, zahtevani pogoji na podlagi razpisa prostega delovnega mesta (sodba z dne 7. februarja 2019, Duym/Svet, T‑549/17, neobjavljena, EU:T:2019:72, točka 60).
81      Iz ustaljene sodne prakse je prav tako razvidno, da izvajanje široke diskrecijske pravice, ki jo ima OI na področju imenovanja, predpostavlja natančno preučitev prijav in skrbno upoštevanje zahtev, navedenih v razpisu prostega delovnega mesta, tako da mora ta organ izločiti vsakega kandidata, ki ne izpolnjuje teh zahtev. Razpis prostega delovnega mesta je namreč pravni okvir, ki ga OI določi sam sebi in ga mora natančno spoštovati (sodbe z dne 18. marca 1993, Parlament/Frederiksen, C‑35/92 P, EU:C:1993:104, točki 15 in 16; z dne 12. maja 1998, Wenk/Komisija, T‑159/96, EU:T:1998:86, točka 63, in z dne 9. julija 2019, VY/Komisija, T‑253/18, neobjavljena, EU:T:2019:488, točka 20).
82      Kot je bilo v bistvu navedeno v točki 6 zgoraj, je treba v obravnavani zadevi ugotoviti, da je razpis prostega delovnega mesta vseboval razdelek v zvezi z merili za upravičenost, v katerem je bila hiperpovezava do intranetne strani Komisije, naslovljene „Vodstveni položaji: pogoji za upravičenost“.
83      Sporni pogoj, kot je bil naveden v točki 6 zgoraj, je tam jasno naveden, in sicer, da so upravičeni zlasti uradniki z „nazivom AD 14, ki zasedajo (ali so zasedali) srednji vodstveni položaj najmanj [dve] leti“.
84      Uvodoma je treba ugotoviti, da tožeča stranka, čeprav izpodbija to, da je bila presoja njene prijave opravljena glede na sporni pogoj, OI dejansko očita, da pri presoji, ali izpolnjuje sporni pogoj, ni upošteval njenega posebnega statusa pravnega svetovalca niti njenih vodstvenih sposobnosti in izkušenj.
85      Vsekakor se je sporni pogoj, ker je sestavni del pravnega okvira, v katerega se umešča razpis prostega delovnega mesta, za tožečo stranko uporabljal, saj se je prijavila na zadevno delovno mesto.
86      V obravnavani zadevi je treba ugotoviti, da je OI v odločbi o zavrnitvi pritožbe najprej menil, da pristojnosti, ki jih je imela tožeča stranka kot pomočnik vodje ekipe, ni mogoče šteti za enakovredne stalnemu in neprekinjenemu vodenju ekipe v smislu Sklepa o srednjih vodstvenih položajih, nato pa je še navedel, da Sklep o srednjih vodstvenih položajih s svojega področja uporabe izključuje pravne svetovalce. Nazadnje je menil, da tožeča stranka kljub obširnim poklicnim izkušnjam znotraj Komisije ni pridobila zahtevanih vodstvenih izkušenj, da bi bila lahko upravičena do zadevnega delovnega mesta.
87      Tožeča stranka primarno trdi, da je treba pravne svetovalce pravne službe obravnavati kot vodje enote, saj niso izključeni iz Sklepa o srednjih vodstvenih položajih. Podredno, in če bi bilo treba šteti, da so pravni svetovalci pravne službe izključeni iz Sklepa o srednjih vodstvenih položajih, naj bi v zvezi z njimi obstajala pravna praznina, saj so izključeni tudi iz Sklepa o svetovalcih. V takem primeru naj bi moral OI konkretno presoditi, ali ima tožeča stranka vodstvene sposobnosti in izkušnje, ki se zahtevajo za zadevno delovno mesto.
88      Kar zadeva vprašanje, ali pravni svetovalci pravne službe spadajo na področje uporabe Sklepa o srednjih vodstvenih položajih, je treba po eni strani ugotoviti, da člen 1, drugi odstavek, Sklepa o srednjih vodstvenih položajih določa, da se „navedeni sklep uporablja za vse oddelke Komisije in oddelke, ki so z njo upravno povezani“. Torej se uporablja za pravno službo.
89      Po drugi strani iz člena 2(3) Sklepa o srednjih vodstvenih položajih izhaja, da so „svetovalci, kolikor ne opravljajo vodstvenih nalog, izključeni iz navedenega sklepa“.
90      V zvezi s tem tožeča stranka v bistvu po eni strani trdi, da bi bilo treba „svetovalce“ razumeti tako, da pomenijo svetovalce iz Sklepa o svetovalcih, s čimer bi bili pravni svetovalci pravne službe izključeni. Po drugi strani naj bi bili izključeni le svetovalci, ki naj ne bi opravljali vodstvenih nalog.
91      Komisija se ni izrekla o upoštevnosti Sklepa o svetovalcih za razumevanje pojma „svetovalec“ v smislu člena 2(3) Sklepa o srednjih vodstvenih položajih. Vendar trdi, da pravni svetovalci spadajo v vrsto delovnega mesta „svetovalec ali enakovredna funkcija“ in da svetovalci – enako kot pravni svetovalci – ne opravljajo vodstvenih nalog, zato so izključeni iz Sklepa o srednjih vodstvenih položajih. Poleg tega je iz različnih predpisov in sodne prakse izpeljala, da je bilo za kolegij članov Komisije jasno, da pravni svetovalec pravne službe ni enakovreden vodji enote. S to ugotovitvijo, h kateri je treba dodati majhno število pravnih svetovalcev, je po mnenju Komisije mogoče pojasniti dejstvo, da ti niso navedeni v Sklepu o srednjih vodstvenih položajih.
92      V skladu z ustaljeno sodno prakso je treba pri razlagi določbe prava Unije upoštevati ne le njeno besedilo, ampak tudi kontekst, v katerega je umeščena, in cilje, ki se uresničujejo z ureditvijo, katere del je. Zgodovina nastanka določbe prava Unije prav tako lahko razkrije elemente, ki so upoštevni za njeno razlago (sodba z dne 2. septembra 2021, CRCAM, C‑337/20, EU:C:2021:671, točka 31; glej v tem smislu tudi sodbo z dne 10. marca 2021, AM/EIB, T‑134/19, EU:T:2021:119, točka 60).
93      Najprej je treba ugotoviti, da so s členom 2(3) Sklepa o srednjih vodstvenih položajih s področja uporabe navedenega sklepa izključeni „svetovalci“, ne pa „svetovalci ali enakovredne funkcije“, kakršen je sicer naziv te vrste delovnih mest, kot je to razvidno iz Priloge I h Kadrovskim predpisom in člena 30 Priloge XIII h Kadrovskih predpisom, pa tudi iz Priloge k Sklepu Komisije C(2013) 8979 final z dne 16. decembra 2013 o vrstah in nazivih delovnih mest.
94      Dalje, drži sicer, da v členu 2(3) Sklepa o srednjih vodstvenih položajih za opredelitev tega pojma ni izrecno napoteno na Sklep o svetovalcih. Vendar je mogoče na podlagi konteksta sprejetja teh dveh sklepov in cilja, ki se uresničuje s Sklepom o svetovalcih, šteti, da je z izrazom „svetovalci“ iz člena 2(3) Sklepa o srednjih vodstvenih položajih napoteno na svetovalce, kakršni se obravnavajo v Sklepu o svetovalcih.
95      Kar v zvezi s tem po eni strani zadeva kontekst sprejetja Sklepa o srednjih vodstvenih položajih in Sklepa o svetovalcih, je treba opozoriti, da sta bila sprejeta v razmiku enega tedna, in sicer Sklep o svetovalcih 7. junija 2016, Sklep o srednjih vodstvenih položajih pa 15. junija 2016, da sta oba del celovite strategije Komisije na področju upravljanja talentov (glej uvodno izjavo 1 Sklepa o srednjih vodstvenih položajih in uvodno izjavo 2 Sklepa o svetovalcih) in da je njun namen upoštevati revidirane Kadrovske predpise, ki so začeli veljati 1. januarja 2014 (uvodna izjava 8 Sklepa o srednjih vodstvenih položajih in uvodna izjava 1 Sklepa o svetovalcih).
96      Sklep o svetovalcih in Sklep o srednjih vodstvenih položajih sta torej skupna celota pravil, ki jih je Komisija sprejela za upravljanje svojega osebja. To ugotovitev potrjuje točka 2 Smernic o izvajanju Sporočila Komisije C(2017) 5231 z dne 31. julija 2017 o organigramih GD in služb Komisije, v kateri je pojasnjeno, da je treba usmeritve, podane v zvezi z vlogo in položajem vodstvenih in svetovalnih nalog, razlagati skupaj z določbami Sklepa o srednjih vodstvenih položajih in Sklepa o svetovalcih.
97      Kar po drugi strani zadeva cilj, zastavljen s Sklepom o svetovalcih, je treba ugotoviti, da je iz uvodne izjave 2 tega sklepa izrecno razvidno, da je želela Komisija „vzpostaviti jasnejše razlikovanje med kariero osebja na srednjih vodstvenih položajih in kariero strokovnjakov“.
98      Na ta cilj je poleg tega opozorjeno tudi v točki 3.3 Sporočila Komisije C(2017) 5231 final z dne 31. julija 2017 o organigramih GD in služb Komisije. Iz Sklepa o svetovalcih je namreč razvidno, da je bila z njim „posodobljena politika v zvezi s svetovalci v okviru splošne strategije upravljanja talentov z jasnim razlikovanjem med karierami vodij enote in karierami svetovalcev“.
99      Iz konteksta sprejetja Sklepa o srednjih vodstvenih položajih, vključno s ciljem, ki se uresničuje s Sklepom o svetovalcih, je razvidno, da je bilo mišljeno, da se s členom 2(3) Sklepa o srednjih vodstvenih položajih napoti na svetovalce, kakršni so obravnavani v Sklepu o svetovalcih.
100    Z okoliščino, ki jo navaja Komisija, to je, da naj bi bilo za kolegij njenih članov jasno, da delovno mesto pravnega svetovalca ni enakovredno delovnemu mestu vodje enote, niti z dejstvom, da so bili pravni svetovalci pravne službe maloštevilni, v nasprotju z navedbo te institucije ni mogoče pojasniti tega, da pravni svetovalci niso bili izrecno navedeni v Sklepu o srednjih vodstvenih položajih.
101    Po eni strani je tako iz Sklepa Komisije C(2013) 8979 final z dne 16. decembra 2013 o vrstah in nazivih delovnih mest kot tudi iz sodbe z dne 16. julija 2015, EJ in drugi/Komisija (F‑112/14, EU:F:2015:90, točki 42 in 63), ki ju je Komisija navedla v podporo tem trditvam, razvidno, da je pojem „svetovalec“ omejen na določeno vrsto delovnega mesta in da obstaja širši razdelek, poimenovan „svetovalec ali enakovredna funkcija“, ki vključuje več vrst delovnih mest, med njimi pravnega svetovalca pravne službe.
102    Po drugi strani je bila posebnost pravnih svetovalcev pravne službe, čeprav so bili maloštevilni, dobro znana, saj so bili v skladu s členom 1 Sklepa o svetovalcih izrecno izključeni iz tega sklepa.
103    Torej je kolegij članov Komisije v času sprejetja Sklepa o srednjih vodstvenih položajih vedel – ali ni mogel ne vedeti – da pojem „svetovalec“ ne vključuje pravnih svetovalcev pravne službe in da bi moral, če naj se izvzetje iz člena 2(3) navedenega sklepa nanaša nanje, napotiti na pojem „svetovalec ali enakovredna funkcija“.
104    Vendar to v nasprotju s sklepanjem tožeče stranke še ne pomeni, da je treba pravne svetovalce pravne službe samodejno obravnavati kot vodje enote.
105    Položaji, ki se načeloma štejejo za srednje vodstvene položaje, so namreč našteti v členu 2(1) Sklepa o srednjih vodstvenih položajih. Gre za položaja vodje enote in oddelka, pa tudi položaja vodje predstavništva v državah članicah in vodje projektne skupine. Tako položaji pravnih svetovalcev v njem niso navedeni.
106    Ker torej pravni svetovalci pravne službe ne spadajo v nobeno od kategorij, opredeljenih v členu 2(1) Sklepa o srednjih vodstvenih položajih, morajo za to, da se zanje šteje, da opravljajo naloge srednjega vodstvenega položaja, izpolnjevati oba pogoja iz te določbe.
107    Te ugotovitve ni mogoče omajati z okoliščino, ki jo navaja tožeča stranka in jo poleg tega Komisija izpodbija, to je, da se pravni svetovalci pravne službe izberejo v izbirnem postopku, podobnem izbirnemu postopku, ki se uporablja za vodje enote. V skladu s sodno prakso namreč zgolj to, da so bili imenovani za „pravne svetovalce“ v izbirnem postopku, izvedenem v skladu s členom 4 in členom 29(1)(a) Kadrovskih predpisov ter v skladu s Sklepom o srednjih vodstvenih položajih, še ne pomeni, da so dejansko opravljali naloge srednjega ali visokega vodstvenega položaja (glej v tem smislu in po analogiji sodbo z dne 16. julija 2015, EJ in drugi/Komisija, F‑112/14, EU:F:2015:90, točke 20, 68 in 74).
108    Nazadnje, kot je Komisija priznala tako v odgovoru na tožbo kot tudi na obravnavi, je treba preveriti to, ali član osebja Komisije dejansko opravlja funkcije srednjega vodstvenega položaja v smislu člena 2(1) Sklepa o srednjih vodstvenih položajih.
109    Po eni strani je treba namreč ugotoviti, da je v členu 2(1) Sklepa o srednjih vodstvenih položajih navedeno, da „osebju na srednjih vodstvenih položajih pripada vsakdo, razporejen na položaj, ki hkrati izpolnjuje ti merili“, in torej ne le v nadaljevanju opredeljene kategorije, navedene v točki 105 zgoraj.
110    Po drugi strani je v točki 3.1 Sporočila Komisije C(2017) 5231 final z dne 31. julija 2017 o organigramih generalnih direktoratov in služb Komisije predvideno, da lahko v izjemnih primerih vodstveni položaj obstaja zunaj generalnega direktorata, direktorata ali enote.
111    V teh okoliščinah načeloma nič ne nasprotuje temu, da poskusi oseba, kakršna je tožeča stranka, dokazati, da izpolnjuje pogoje, določene s členom 2(1) Sklepa o srednjih vodstvenih položajih.
112    Zato je OI, ker je menil, da so pravni svetovalci pravne službe enako kot svetovalci, na katere se nanaša Sklep o svetovalcih, izključeni iz Sklepa o srednjih vodstvenih položajih, napačno uporabil pravo.
113    Ker pa je izpodbijano odločbo, kot je bilo ugotovljeno v točki 68 zgoraj, sprejel nepristojni organ, nasprotno ni treba preučiti, ali je OI konkretno preveril, ali je tožeča stranka opravljala naloge srednjega vodstvenega položaja in ali je pri tej analizi storil očitno napako pri presoji.
114    Glede na vse navedeno je treba tej tožbi ugoditi.
Stroški
115    V skladu s členom 134(1) Poslovnika Splošnega sodišča se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.
116    Ker Komisija v obravnavani zadevi ni uspela, se ji v skladu s predlogi tožeče stranke naloži, da nosi svoje stroške in stroške tožeče stranke.
Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (peti senat)
razsodilo:
1.      Odločba iz elektronskega sporočila generalnega direktorata (GD) Komisije za človeške vire in varnost z dne 11. junija 2024, s katero je bila zavrnjena prijava Friedricha Erlbacherja na delovno mesto direktorja (AD 14/AD 15) GD Komisije za kmetijstvo in razvoj podeželja, se razglasi za nično.
2.      Komisiji se naloži plačilo stroškov.
Svenningsen
Martín y Pérez de Nanclares
Stancu
Razglašeno na javni obravnavi v Luxembourgu, 11. marca 2026.
Podpisi
*      Jezik postopka: francoščina.