62021TJ0167_RES
Cauza T‑167/21
European Gaming and Betting Association
împotriva
Comisiei Europene
Hotărârea Tribunalului (Camera a noua) din 15 noiembrie 2023
„Ajutoare de stat – Măsură de stat care prelungește licențe de jocuri de noroc acordate de Țările de Jos – Decizie prin care se constată inexistența unui ajutor de stat – Neinițierea procedurii oficiale de investigare – Dificultăți serioase – Drepturi procedurale ale părților interesate”
Ajutoare acordate de state – Examinare de către Comisie – Faza preliminară și faza în contradictoriu – Obligația Comisiei de a iniția procedura în contradictoriu în cazul unor dificultăți serioase – Circumstanțe care permit atestarea existenței unor astfel de dificultăți – Caracter insuficient sau incomplet al examinării efectuate de Comisie
[art. 108 alin. (2) și (3) TFUE; Regulamentul 2015/1589 al Consiliului, art. 4]
(a se vedea punctele 29-39 și 44-51)
Rezumat
Reglementarea neerlandeză privind jocurile de noroc se întemeiază pe un sistem de autorizații exclusive, sau licențe, potrivit căruia se interzice organizarea sau promovarea jocurilor de noroc, cu excepția cazului în care a fost eliberată o autorizație administrativă în acest sens.
În temeiul unei norme de politică generală adoptate de secretarul de stat neerlandez pentru securitate și justiție, Autoritatea Neerlandeză pentru Jocuri de Noroc a reînnoit șase licențe ce urmau să expire, referitoare în special la organizarea de loterii și de pariuri sportive și hipice (denumite în continuare, împreună, „măsura contestată”).
Considerând că această normă de politică generală și reînnoirea celor șase licențe exclusive constituiau un ajutor de stat în favoarea titularilor istorici, o asociație care reunește operatori europeni de jocuri și de pariuri online, European Gaming and Betting Association (denumită în continuare „reclamanta”) a depus o plângere la Comisia Europeană.
Această plângere a fost respinsă de Comisie fără inițierea procedurii oficiale de investigare prevăzute la articolul 108 alineatul (2) TFUE (
1
).
În decizia sa, Comisia a considerat că, în lipsa unui avantaj conferit titularilor de licențe, măsura contestată nu constituia un ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE. În această privință, Comisia a subliniat că reglementarea neerlandeză obliga titularii de licențe în cauză să transfere veniturile generate de activitățile de jocuri de noroc unor organisme de interes general specificate în licențe, după deducerea cheltuielilor lor și a costurilor rezonabile.
Sesizat cu o acțiune în anulare introdusă de reclamantă, Tribunalul anulează această decizie a Comisiei pentru motivul că aceasta nu a examinat aspectul dacă măsura contestată conferea un avantaj indirect organismelor cărora titularii de licențe trebuiau să le transfere o parte dintre veniturile lor și, procedând astfel, a exclus ca această problemă să poată ridica dificultăți serioase în calificarea măsurii respective drept ajutor de stat, pe care numai procedura oficială de investigare prevăzută la articolul 108 alineatul (2) TFUE ar fi permis să le elucideze. În acest context, Tribunalul aduce precizări cu privire la întinderea examinării care trebuie efectuată de Comisie atunci când trebuie să verifice dacă o anumită măsură constituie un ajutor de stat în sensul articolului 107 alineatul (1) TFUE.
Aprecierea Tribunalului
În susținerea acțiunii formulate, reclamanta a invocat în special o încălcare a drepturilor sale procedurale ca urmare a refuzului Comisiei de a iniția procedura oficială de investigare prevăzută la articolul 108 alineatul (2) TFUE, în condițiile în care examinarea preliminară în sensul articolului 108 alineatul (3) TFUE nu permitea înlăturarea tuturor îndoielilor privind existența unui ajutor. În acest sens, reclamanta a susținut în esență că Comisia a concluzionat în mod eronat în decizia atacată că nu rămânea nicio îndoială cu privire la aspectul dacă măsura contestată conferea un avantaj beneficiarilor săi.
Potrivit unei jurisprudențe constante, legalitatea unei decizii a Comisiei de a nu ridica obiecții, întemeiată pe articolul 4 alineatul (3) din Regulamentul 2015/1589 (
2
), depinde de aspectul dacă aprecierea informațiilor și a elementelor de care dispunea sau putea dispune Comisia în cadrul procedurii preliminare de examinare ar fi trebuit în mod obiectiv să dea naștere unor îndoieli privind compatibilitatea unei măsuri de ajutor cu piața internă, având în vedere că, dacă există, aceste îndoieli trebuie să determine inițierea unei proceduri oficiale de investigare.
În acest context, reclamanta a arătat printre altele că Comisia dispunea de informații și de elemente de probă care permiteau să se suspecteze existența unui avantaj indirect în favoarea organismelor cărora titularii de licențe trebuiau să le transfere o parte dintre veniturile lor generate de activitățile de jocuri de noroc. Or, omițând să examineze această împrejurare, Comisia nu ar fi fost în măsură să înlăture toate îndoielile cu privire la existența unui ajutor de stat.
În această privință, Tribunalul constată că din reglementarea neerlandeză privind jocurile de noroc supusă aprecierii Comisiei reiese în mod clar că titularii de licențe trebuiau să transfere o parte dintre veniturile lor organismelor de interes general desemnate în aceste licențe.
Tribunalul subliniază, de asemenea, că Comisia și‑a întemeiat analiza privind lipsa unui avantaj pentru titularii de licențe tocmai pe obligația care le revenea de a transfera o parte dintre veniturile lor unor organisme de interes general.
Rezultă că, la momentul adoptării deciziei atacate, Comisia dispunea de informații care ar fi trebuit să o determine să se întrebe dacă reglementarea neerlandeză privind jocurile de noroc nu era concepută astfel încât să orienteze transferul veniturilor generate de activitatea titularilor de licențe în cauză în principal către organisme de interes general desemnate în aceste licențe, ceea ce putea constitui un avantaj indirect și, prin urmare, un ajutor de stat pentru acestea.
Pe de altă parte, punctul 115 din Comunicarea Comisiei privind noțiunea de „ajutor de stat” (
3
) precizează că un avantaj indirect poate fi acordat unei alte întreprinderi decât cea căreia i‑au fost transferate în mod direct resursele de stat. În plus, punctul 116 din comunicarea menționată prevede că noțiunea de „avantaj indirect” include situația în care măsura este concepută astfel încât să orienteze efectele sale secundare către întreprinderi sau grupuri de întreprinderi identificabile.
Prin urmare, Comisia ar fi trebuit să ridice problema dacă măsura contestată nu oferea un avantaj indirect organismelor de interes general și nu constituia, în consecință, un ajutor pentru acestea.
Or, ca urmare a lipsei totale a unei investigații adecvate din partea Comisiei cu privire la acest aspect în stadiul examinării preliminare, aceasta chiar dacă transferul unei părți dintre veniturile generate de activitatea titularilor de licențe către organisme de interes general desemnate de aceste licențe constituia una dintre caracteristicile principale ale reglementării în litigiu, Tribunalul concluzionează că lipsa examinării acestui aspect în decizia atacată nu permite excluderea existenței unor dificultăți serioase în ceea ce o privește.
În consecință, Tribunalul admite critica întemeiată pe încălcarea drepturilor procedurale ale reclamantei ca urmare a lipsei evaluării de către Comisie a aspectului dacă licențele în cauză nu confereau un avantaj indirect organismelor cărora titularii licențelor menționate trebuiau să le transfere o parte dintre veniturile lor generate de activitățile de jocuri de noroc.
(
1
)	Decizia C(2020) 8965 final a Comisiei din 18 decembrie 2020 privind cazul SA.44830 (2016/FC) - Țările de Jos - Prelungirea licențelor de jocuri de noroc în Țările de Jos (denumită în continuare „decizia atacată”), menționată în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene din 15 ianuarie 2021 (JO 2021, C 17, p. 1).
(
2
)	Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 TFUE (JO 2015, L 248, p. 9).
(
3
)	Comunicare privind noțiunea de „ajutor de stat” astfel cum este menționată la articolul 107 alineatul (1) [TFUE] (JO 2016, C 262, p. 1).