62006CC0240
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
YVES BOT
prezentate la 5 iulie 2007 (
1
)
Cauza C-240/06
Procedură inițiată de
Fortum Project Finance SA
„Articolul 56 alineatul (1) CE — Directiva 69/335/CEE — Articolul 12 alineatul (1) literele (a) și (c) — Derogare de la interdicția dublei impuneri a aporturilor — Aport sub formă de acțiuni la o societate stabilită într-un alt stat membru — Schimb de acțiuni — Impozit pe cesionarea de active”
1.
Prin prezenta trimitere preliminară, Korkein hallinto-oikeus (Curtea Administrativă Supremă din Finlanda) solicită Curții să declare dacă articolul 56 CE și articolul 12 alineatul (1) litera (c) din Directiva 69/335/CEE a Consiliului din 17 iulie 1969 privind taxele indirecte aplicate majorării capitalului (
2
) trebuie să fie interpretate în sensul că se opun aplicării unei taxe finlandeze pe cesionarea acțiunilor.
2.
Această cerere se înscrie în cadrul unui litigiu între societatea Fortum Project Finance SA (denumită în continuare „Fortum Project Finance”), cu sediul în Luxemburg, pe de o parte, și administrația fiscală finlandeză, pe de altă parte, cu privire la aplicarea în sarcina acestei societăți a unui impozit pe cesionarea de active, în temeiul unui schimb de acțiuni efectuat cu societatea Fortum Oyj, cu sediul în Finlanda.
3.
Această cauză va permite în special Curții să explice, pentru prima dată, după câte cunoaștem, modul în care articolul 12 alineatul (1) litera (a) din Directiva 69/335 trebuie să fie corelat cu articolul 12 alineatul (1) litera (c) din aceeași directivă.
4.
În analiza care urmează vom demonstra de ce, în opinia noastră, articolul 12 alineatul (1) litera (c) din Directiva 69/335 trebuie interpretat în sensul că nu se opune aplicării unui impozit, precum impozitul finlandez pe cesionarea de active, în cazul în care sunt cesionate valori mobiliare cu titlu de aport la o societate de capitaluri care remite în schimb acțiuni proprii noi.
I — Cadrul juridic
A — Dreptul comunitar
5.
Potrivit articolului 56 alineatul (1) CE:
„În temeiul dispozițiilor prezentului capitol, sunt interzise orice restricții privind circulația capitalurilor între statele membre, precum și între statele membre și țările terțe.”
6.
În expunerea de motive a Propunerii de directivă a Consiliului privind taxele indirecte aplicate majorării capitalului, prezentată de Comisie la 14 decembrie 1964 (
3
), se arată că „[dintre impozitele indirecte aplicate circulației capitalurilor] se disting, pe de o parte, cele aplicate majorării de capital și, pe de altă parte, cele aplicate tranzacțiilor cu titluri. Prezentul proiect de directivă se referă la impozitarea indirectă a majorării de capital, această categorie de impozite cuprinzând: impozitul pe capital asupra capitalurilor proprii ale societăților, taxa de timbru aplicată titlurilor de valoare naționale, taxa de timbru aplicată cu ocazia introducerii sau a emisiunii de titluri de valoare de origine străină pe piața națională, precum și alte impozite indirecte care au aceleași caracteristici. În ceea ce privește impozitele indirecte pe tranzacțiile cu titluri, precum taxele pe operațiunile la bursă, acestea vor face ulterior obiectul unui alt proiect de directivă. Prezenta propunere nu are incidență asupra acestora” (
4
). [traducere neoficială]
7.
În timp ce această ultimă propunere s-a finalizat cu adoptarea Directivei 69/335, Propunerea de directivă a Consiliului privind impozitarea indirectă a tranzacțiilor cu titluri, prezentată de Comisie la 2 aprilie 1976 (
5
), și apoi propunerea modificată din 9 aprilie 1987 (
6
) nu au condus la adoptarea unei directive de către Consiliu.
8.
Astfel cum rezultă din primul considerent al acesteia, Directiva 69/335 vizează promovarea liberei circulații a capitalurilor, considerată ca o condiție esențială pentru crearea unei uniuni economice ale cărei caracteristici să fie similare cu cele ale unei piețe interne.
9.
Plecând de la constatarea că impozitarea indirectă a majorării de capital, respectiv impozitarea aporturilor la capitalul societăților comerciale și al firmelor și taxa de timbru aplicată titlurilor de valoare, dă naștere la discriminare, la dublă impozitare și la neconcordanțe care împiedică libera circulație a capitalurilor, legiuitorul comunitar a dorit să le elimine pe acestea din urmă printr-un proces de armonizare (
7
).
10.
În această perspectivă, legiuitorul a decis, pe de o parte, să elimine taxa de timbru aplicată titlurilor de valoare (
8
). Pe de altă parte, a instituit regula potrivit căreia impozitarea majorării de capital în interiorul pieței comune de către o societate trebuie să fie prelevată o singură dată, iar nivelul său trebuie să fie același în toate statele membre pentru a nu afecta circulația capitalurilor (
9
). Prin urmare, Directiva 69/335 a procedat la o armonizare a structurii și a cotei impozitului pe aporturile la capitalul societăților de capital, denumit „impozitul pe capital” (
10
).
11.
Potrivit articolului 4 alineatul (1) din această directivă, impozitul pe capital se aplică unui anumit număr de operațiuni, printre care figurează, la litera (c), o creștere de capital al unei societăți de capital prin aporturi de active de orice fel.
12.
În conformitate cu articolul 7 alineatul (2) din directiva menționată, o astfel de operațiune poate fi supusă impozitului pe capital cu o cotă unică de cel mult 1 %.
13.
În măsura în care pot deturna scopul Directivei 69/335, alte impozite indirecte având caracteristici similare impozitului pe capital sau taxei de timbru aplicate titlurilor de valoare trebuie să fie desființate (
11
).
14.
Astfel, articolul 10 din această directivă prevede:
„În afară de impozitul pe capital, statele membre nu aplică societăților, companiilor, asociațiilor și persoanelor juridice cu scop lucrativ niciun fel de taxe:
a)
în cazul tranzacțiilor menționate la articolul 4;
b)
în cazul contribuțiilor [a se citi: aporturilor], împrumuturilor sau prestărilor de servicii, care reprezintă o parte a tranzacțiilor menționate la articolul 4;
[…]”
15.
În plus, articolul 11 din directiva menționată obligă statele membre să nu aplice nicio formă de impozitare pentru un anumit număr de alte operațiuni precum crearea, emiterea, admiterea în vederea cotării la bursa de valori, punerea în circulație sau tranzacționarea acțiunilor sau a altor titluri de valoare de același tip.
16.
În sfârșit, articolul 12 alineatul (1) din Directiva 69/335 stabilește o listă exhaustivă de taxe și de impozite pe care, fără a aduce atingere articolelor 10 și 11 din aceeași directivă, statele membre le pot impune:
„a)
taxe pe cesionarea de titluri de valoare, impozitate sau nu la o cotă unitară;
b)
taxe de cesiune, inclusiv taxe de cadastru, în cazul în care se cesionează către o companie, firmă, asociație sau persoană juridică cu scop lucrativ afacerea sau proprietățile imobile situate pe teritoriul lor;
c)
taxe de cesiune în legătură cu activele de orice fel cesionate unei societăți, firme, asociații sau persoane juridice cu scop lucrativ, atât timp cât beneficiul rezultat din transferul de proprietate este altul decât părțile sociale deținute în cadrul societății;
[…]”
B — Dreptul național
17.
Dispozițiile pertinente ale Legii privind impozitul pe cesionarea de active din Finlanda [varainsiirtolaki (931/1996), denumită în continuare „Legea privind impozitul pe cesionarea de active”], sunt următoarele.
18.
Articolul 1 din această lege prevede că un impozit pe cesionările de active este datorat statului pentru cesionările de bunuri imobile și de valori mobiliare, potrivit modalităților prevăzute de legea menționată.
19.
Cu privire la obiectul acestui impozit și la persoanele impozabile, articolul 4 alineatul 4 din Legea privind impozitul pe cesionarea de active prevede în special că impozitul menționat este datorat la momentul cesionării unui bun imobil către o societate în nume colectiv, o societate în comandită, o societate anonimă sau către orice altă persoană juridică, în schimbul unor acțiuni sau a unor părți sociale ori în cadrul altei forme de investiție.
20.
Potrivit articolului 15 alineatul 1 din această lege, impozitul este datorat de cesionar la momentul cesionării dreptului de proprietate asupra valorilor mobiliare. Articolul 15 alineatul 3 din legea menționată precizează, cu privire la acest aspect, că prevederile articolului 4 alineatele 4 și 5 din aceeași lege privind cesionarea bunurilor imobile și celelalte aporturi de astfel de active se aplică și cesionării de valori mobiliare și celorlalte aporturi de astfel de valori.
21.
Aplicarea impozitului pe cesionarea de active presupune ca una dintre părțile implicate în cesionare să fie persoană impozabilă în Finlanda, cu titlu general, în sensul Legii privind impozitul pe venit [tuloverolaki (1535/1992)] din 30 decembrie 1992. În temeiul articolului 9 alineatul 1 punctul 1 din această lege, este considerată persoană impozabilă, în general asupra veniturilor obținute în Finlanda și în străinătate, orice persoană fizică sau juridică, comunitate de interese sau succesiune, situată sau deschisă în Finlanda pe durata exercițiului fiscal respectiv.
22.
În ceea ce privește cota și faptul generator al impozitului, articolul 20 alineatul 1 din Legea privind impozitul pe cesionarea de active prevede că, în cazul cesionării valorilor mobiliare, impozitul este egal cu 1,6 % din prețul de cumpărare sau din valoarea contraprestației. De altfel, potrivit articolului 20 alineatul 2 din această lege, impozitul pe o cesionare sau pe altă formă de aport intervenită prin modalitățile descrise la articolul 4 alineatul 4 din legea menționată este calculat în funcție de valoarea de piață de la data cesionării.
23.
În sfârșit, trebuie precizat că impozitul pe capital în sensul Directivei 69/335 nu se aplică în Finlanda.
II — Situația de fapt și procedura principală
24.
După cum reiese din decizia de trimitere, Republica Finlanda a decis să efectueze o divizare parțială a întreprinderii producătoare de energie exploatată de grupul Fortum în două părți autonome, una care să se ocupe de cumpărarea și de rafinarea petrolului, iar cealaltă, de producția de electricitate și de gaze. Divizarea parțială s-a realizat la 1 mai 2004 și a condus la crearea, pornind de la Fortum Oil and Gas Oy, a două noi entități controlate în totalitate de societatea Fortum Oyj, respectiv Fortum Oil Oy și Fortum Heat and Gas Oy. Activele și datoriile fără legătură cu activitatea petrolieră au fost transferate la Fortum Heat and Gas Oy.
25.
Operațiunea aflată la originea acțiunii principale a constat în transferul patrimoniului acestei din urmă societăți, prin schimb de acțiuni, către o altă societate din grup, respectiv către reclamanta din acțiunea principală, Fortum Project Finance, cu scopul de a-i majora capitalul propriu. În schimbul aportului constând în acțiunile Fortum Heat and Gas Oy și după majorarea capitalului său social cu o sumă egală cu valoarea acțiunilor dobândite, Fortum Project Finance a emis acțiuni noi pe care le-a cesionat către Fortum Oyj.
26.
Capitalul dobândit de Fortum Project Finance prin schimbul de acțiuni este supus în Luxemburg unui impozit pe capital de 1 %.
27.
Fortum Project Finance a solicitat Uudenmaan verovirasto (centrul de impozite din Uusimaa) să i se precizeze dacă societatea ar trebui să plătească și impozitul pe cesionările de active pentru acțiunile Fortum Heat and Gas Oy primite de aceasta în cadrul schimbului de acțiuni cu Fortum Oyj. Prin Decizia prealabilă din 29 octombrie 2004, Uudenmaan verovirasto a considerat că Fortum Project Finance trebuia să achite acest impozit și a precizat că suma acestuia este determinată de valoarea de piață a acțiunilor primite de această societate cu titlu de aport.
28.
Fortum Project Finance a introdus o acțiune la Helsingin hallinto-oikeus (Tribunalul Administrativ din Helsinki) cerând să se anuleze decizia prealabilă a Uudenmaan verovirasto și să se statueze, cu titlu de nouă decizie prealabilă, că nu trebuie să plătească impozitul pe cesionarea de active pentru acțiunile primite de Fortum Heat and Gas Oy în cadrul schimbului. Societatea a subliniat în special în acțiunea sa că acest impozit era contrar articolului 56 alineatul (1) CE și articolului 12 alineatul (1) litera (c) din Directiva 69/335.
29.
Hallinto-oikeus a respins această acțiune. Într-adevăr, acesta a arătat că impozitul pe cesionarea de active nu era contrar prevederilor menționate, bazându-se în special pe Hotărârea din 11 decembrie 1997, Immobiliare SIF (
12
), și pe Hotărârea din 17 decembrie 1998, Codan (
13
). În plus, a apreciat că nu era necesară o trimitere preliminară pentru interpretarea articolului 12 alineatul (1) litera (c) din Directiva 69/335, ținând cont în special de această jurisprudență a Curții.
30.
Ulterior, Fortum Project Finance a formulat un recurs la Korkein hallinto-oikeus împotriva respectivei hotărâri pronunțate de hallinto-oikeus. Fortum Project Finance a arătat din nou că impozitul pe cesionarea de active care este aplicat în Finlanda unei societăți care acumulează capital este, în opinia sa, contrar Directivei 69/335, din moment ce societatea care dobândește acțiuni cedează în schimb propriile sale acțiuni.
III — Trimiterea preliminară
31.
În decizia sa de trimitere, Korkein hallinto-oikeus arată că trebuie să decidă în prezent dacă impozitul pe cesionarea activelor poate fi aplicat, în temeiul legii finlandeze, pentru acțiunile societății Fortum Heat and Gas Oy cesionate ca aport de Fortum Oyj în schimbul acțiunilor noi emise de Fortum Project Finance.
32.
Apreciind că pentru soluționarea acțiunii principale este necesară o interpretare a dreptului comunitar, Korkein hallinto-oikeus a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarea întrebare preliminară:
„Articolul 56 CE și articolul 12 alineatul (1) litera (c) din [Directiva 69/335] trebuie interpretate în sensul că se opun aplicării impozitului finlandez pe cesionarea de active (varainsiirtovero) în cazul în care sunt cesionate valori mobiliare în modalitatea descrisă în cererea de pronunțare a unei hotărâri preliminare, în calitate de aport la o societate pe acțiuni care remite în schimb acțiuni proprii noi?”
33.
Guvernul finlandez și guvernul Regatului Unit, precum și Comisia au prezentat observații scrise și orale în fața Curții. La rândul său, Fortum Project Finance și-a exprimat punctul de vedere în cadrul ședinței care a avut loc la 19 aprilie 2007.
IV — Analiză
34.
Instanța de trimitere solicită Curții, în esență, să declare dacă articolul 56 alineatul (1) CE și articolul 12 alineatul (1) litera (c) din Directiva 69/335 trebuie să fie interpretate în sensul că se opun aplicării unui impozit, precum impozitul finlandez pe cesionarea de active, în cazul în care sunt cesionate valori mobiliare cu titlu de aport la o societate de capital care remite în schimb acțiuni proprii noi.
35.
Mai întâi, observăm că urmările nefavorabile pe care le poate determina aplicarea unui sistem de impozitare precum cel care face obiectul acțiunii principale asupra circulației capitalurilor decurg din exercitarea în paralel a competenței fiscale de către două state membre. Pe de o parte, în conformitate cu prevederile Directivei 69/335, Marele Ducat al Luxemburgului aplică impozitul pe capital asupra unei operațiuni care constă, în cazul unei societăți de capitaluri cu sediul pe teritoriul său, în majorarea capitalului său social prin intermediul aportului de active de orice natură. Pe de altă parte, în măsura în care acest aport constă în acțiuni cesionate de către o societate stabilită în Finlanda, în schimbul cărora societatea cesionară emite noi acțiuni, aceasta din urmă trebuie să achite și impozitul finlandez pe cesionarea activelor.
36.
Analiza conformității unei astfel de situații de dublă impunere cu dreptul comunitar trebuie, în opinia noastră, să fie făcută numai în raport cu Directiva 69/335, care a procedat la armonizarea structurii și a cotei impozitării indirecte a majorării de capital.
37.
În prezent, trebuie să verificăm dacă directiva menționată și în special articolul 12 alineatul (1) litera (c) din aceasta trebuie să fie interpretate în sensul că se opun aplicării impozitului finlandez pe cesionarea activelor într-o situație precum cea care face obiectul acțiunii principale, în care valorile mobiliare sunt cedate cu titlu de aport la o societate care remite, în schimb, propriile sale acțiuni noi.
38.
Guvernul Regatului Unit consideră că operațiunea care face obiectul acțiunii principale nu intră în domeniul de aplicare al Directivei 69/335. În această privință, Guvernul Regatului Unit observă că o operațiune nu poate fi considerată drept o majorare de capital în sensul articolului 4 alineatul (1) din această directivă decât dacă potențialul economic al societăților interesate de o asemenea operațiune crește. În opinia acestuia, nu aceasta este situația în speță în măsura în care capitalul grupului Fortum, considerat în ansamblul său, nu a suferit modificări ca urmare a transmiterii către Fortum Project Finance, de către societatea-mamă, a participării sale în societatea Fortum Heat and Gas Oy.
39.
Considerăm, dimpotrivă, că o operațiune precum cea care face obiectul acțiunii principale intră în domeniul de aplicare al Directivei 69/335. Într-adevăr, trebuie amintit că, în conformitate cu articolul 4 alineatul (1) litera (c) din această directivă, impozitul pe capital armonizat se aplică tranzacției care constă în creșterea de capital a unei societăți de capital prin aporturi de active de orice fel. Or, prezenta cauză corespunde acestei situații în măsura în care operațiunea în cauză se referă la majorarea capitalului social al Fortum Project Finance prin aportul de acțiuni ale Fortum Heat and Gas Oy.
40.
În plus, Curtea a statuat că „«o creștere de capital a unei societăți» în sensul articolului 4 alineatul (1) litera (c) din Directiva 69/335 implică o creștere formală a capitalului social fie prin emisiunea de noi părți sociale, fie prin creșterea valorii nominale a părților sociale existente” (
14
). Or, din dosar rezultă că, în schimbul aportului pe care l-a primit, Fortum Project Finance a emis noi acțiuni pe care le-a cesionat către Fortum Oyj.
41.
În conformitate cu articolul 4 alineatul (1) litera (c) din Directiva 69/335, operațiunea care face obiectul acțiunii principale este supusă în Luxemburg impozitului pe capital.
42.
În temeiul articolului 10 literele (a) și (b) din această directivă, niciun alt fel de impozit nu ar trebui să mai fie aplicat de către un stat membru pentru această operațiune. Citit în lumina ultimului considerent al directivei menționate, acest articol evidențiază, într-adevăr, principiul interzicerii aplicării impozitelor indirecte care prezintă aceleași caracteristici ca și impozitul pe capital (
15
).
43.
Potrivit articolului 12 alineatul (1) din Directiva 69/335, principiul privind caracterul exclusiv al impozitului pe capital prezintă totuși mai multe derogări, în sensul că acest articol autorizează în mod expres statele membre să impună un anumit număr de taxe și de impozite. De altfel, Curtea a precizat în mod clar, în mai multe rânduri, că „articolul 12 alineatul (1) din [această] directivă stabilește lista exhaustivă a taxelor și a impozitelor altele decât impozitul pe aportul de capital, care, fără a aduce atingere articolelor 10 și 11 din directiva [menționată], pot fi aplicate societăților de capital cu ocazia operațiunilor prevăzute prin aceste din urmă dispoziții” (
16
).
44.
Prin urmare, trebuie să se stabilească dacă Legea privind impozitul pe cesionarea de active, care prevede aplicarea unui astfel de impozit în cazul în care sunt cesionate titluri de valoare cu titlu de aport la o societate care remite în schimb acțiuni proprii noi, este, sub acest aspect, conformă cu ceea ce autorizează articolul 12 alineatul (1) din Directiva 69/335.
45.
Guvernul finlandez și guvernul Regatului Unit consideră, cu privire la acest aspect, că articolul 12 alineatul (1) litera (a) din această directivă autorizează statele membre să aplice un impozit pe cesionarea de valori mobiliare, cesionare efectuată ca aport la o societate de capitaluri care remite propriile acțiuni noi în schimb, fără ca prevederile articolului 12 alineatul (1) litera (c) din directiva menționată să se opună.
46.
În opinia celor două guverne, numai articolul 12 alineatul (1) litera (a) din Directiva 69/335 s-ar aplica în cazul impozitării cesionării de titluri. În sprijinul acestui punct de vedere, cele două guverne invocă Hotărârile citate anterior Immobiliare SIF și Codan. În măsura în care situațiile aflate la originea acestor hotărâri se refereau la aporturi remunerate prin acțiuni, iar Curtea, în pofida acestui fapt, nu a procedat la interpretarea articolului 12 alineatul (1) litera (c) din această directivă, hotărârile menționate demonstrează că această dispoziție nu este aplicabilă într-un caz precum cel prezentat în acțiunea principală, și anume unei situații în care contraprestația unui aport în natură constă în emisiunea de acțiuni noi din partea societății care primește aportul. De asemenea, articolul 12 alineatul (1) litera (c) din directiva menționată ar trebui să fie înțeles în sensul că se aplică unor categorii specifice de active care nu sunt acoperite prin articolul 12 alineatul (1) litera (a) sau (b) din Directiva 69/335.
47.
Contrar teoriei susținute de către guvernul finlandez și de către guvernul Regatului Unit, Comisia adoptă o poziție în temeiul căreia articolul 12 alineatul (1) litera (a) din această directivă ar constitui regula de bază în materie de impozitare a cesionării de valori mobiliare, în timp ce articolul 12 alineatul (1) litera (c) din directivă ar stabili o regulă mai detaliată privind impozitarea cesionării de valori mobiliare și de alte active către o societate, cu titlu de aport. Această din urmă dispoziție ar trebui, așadar, să prevaleze în circumstanțe similare celor în speță. În opinia Comisiei, o interpretare diferită ar avea ca efect ca articolul 12 alineatul (1) litera (c) din Directiva 69/335 să devină inoperant cu privire la cesionarea dreptului de proprietate asupra valorilor mobiliare în favoarea unei societăți, chiar dacă această dispoziție se referă la cesionarea „activelor de orice fel”.
48.
Examinarea acestor prevederi în corelație cu articolul 10 din directivă confirmă această analiză. Într-adevăr, Comisia consideră că interdicția prevăzută la articolul 10 literele (a) și (b) din Directiva 69/335 are în vedere nu numai să împiedice aplicarea altor taxe de aceeași natură cu impozitul pe capital, ci și, în general, să împiedice ca aporturile de capital să fie impozitate de mai multe ori. Adoptând această directivă, legiuitorul comunitar ar fi dorit să elimine taxele care au același efect precum impozitul pe capital, și anume pe cele care generează o sarcină financiară pe aportul de capital într-o societate. În plus, faptul că articolul 12 alineatul (1) litera (c) din directiva menționată conține o interdicție de impozitare a aporturilor efectuate de către acționari, în schimbul părților sociale ale societății cesionare, ar confirma faptul că scopul acestei prevederi este acela de a împiedica orice altă impozitare, cu excepția impozitului pe capital. Scopul dispoziției menționate este, așadar, acela de a face în așa fel, încât aportul unui activ la o societate, adus de către un acționar, să nu fie considerat ca o cesionare reală, altfel spus ca o cesionare către un terț, ci, mai degrabă, ca o reatribuire a controlului exercitat asupra unui activ din patrimoniul social.
49.
În sfârșit, Comisia estimează că, dacă articolul 12 alineatul (1) din Directiva 69/335 ar fi considerat o adevărată derogare de la prevederile articolului 10 din aceeași directivă, atunci acesta ar trebui să facă obiectul unei interpretări stricte. În caz de incertitudine, ar trebui să prevaleze interzicerea oricărei impozitări suplimentare. Contrar celor susținute de către guvernul finlandez și de către guvernul Regatului Unit, Hotărârile citate anterior Immobiliare SIF și Codan nu ar fi de natură să repună în discuție analiza Comisiei, în măsura în care Curții nu i s-a solicitat în aceste cauze să analizeze legăturile dintre diferitele puncte ale articolului 12 alineatul (1) din directiva menționată.
50.
În cadrul ședinței, Fortum Project Finance a arătat că împărtășește remarcile formulate de către Comisie în observațiile scrise ale acesteia.
51.
Din totalitatea observațiilor precedente rezultă că problema esențială în cadrul prezentei trimiteri preliminare este de a se stabili dacă articolul 12 alineatul (1) litera (a) din Directiva 69/335 autorizează statele membre să impoziteze cesionările de valori mobiliare, inclusiv în cazul în care o societate destinatară a acestor valori remite în schimb propriile acțiuni, fără ca articolul 12 alineatul (1) litera (c) din această directivă să se opună. Așadar, trebuie în principal să analizăm relația dintre literele (a) și (c) ale acestui articol. Pentru a fi completă, analiza noastră va trebui să țină cont și de litera (b) a articolului menționat.
52.
Trebuie să precizăm mai întâi că, în dreptul societăților, o operațiune de natura celei din acțiunea principală constituie un aport în natură. Într-adevăr, aportul în natură constă în orice bun atribuit unei societăți, altul decât o sumă de bani, susceptibil de a fi evaluat pecuniar și putând să fie cedat. Poate fi vorba despre bunuri imobile sau mobile, corporale sau necorporale.
53.
Un astfel de aport poate fi remunerat în mai multe moduri. Dacă beneficiul rezultat din aport este numai acordarea de drepturi sociale (părți sociale sau acțiuni), este vorba de un aport care poate fi calificat ca fiind „pur și simplu”. În schimb, dacă beneficiul rezultat din aport constă în avantaje de altă natură, asupra cărora riscurile societății nu au impact, aportul este numit „cu titlu oneros”. În acest din urmă caz, avantajele acordate cu titlu de beneficiu pot consta, de exemplu, în preluarea de către societate a datoriilor contractate de cel care aduce aportul sau în plata unei sulte de către societate acestuia din urmă. În sfârșit, aportul este numit „mixt” atunci când, ca beneficiu al aportului său, asociatul care îl aduce primește nu numai drepturi sociale, dar și alte valori care nu sunt supuse riscurilor societății.
54.
Ținând cont de aceste definiții, operațiunea în cauză în acțiunea principală corespunde modalității clasice de beneficiu al unui aport constând în acordarea de drepturi sociale, prin urmare, a unui aport pur și simplu.
55.
Dacă examinăm modul de redactare a articolului 12 alineatul (1) literele (a), (b) și (c) din Directiva 69/335, acesta exprimă diferența următoare. În timp ce literele (a) și (b) se referă la categorii specifice de active, și anume, pe de o parte, valorile mobiliare și, pe de altă parte, bunurile imobile și fondurile de comerț, litera (c) se distinge prin caracterul general al activelor cărora li se aplică („activele de orice fel”) și prin faptul că stabilește o condiție pentru autorizarea taxelor de cesiune în legătură cu activele care fac obiectul unui aport. Într-adevăr, pentru transferul acestor active trebuie ca „beneficiul rezultat din transferul de proprietate [să fie] altul decât părțile sociale deținute în cadrul societății”.
56.
Teoria Comisiei, susținută și de către Fortum Project Finance, constă în a acorda prioritate articolului 12 alineatul (1) litera (c) din Directiva 69/335, din moment ce, în cadrul unei operațiuni de majorare de capital, beneficiul îl reprezintă părțile sociale deținute în cadrul societății. În schimb, guvernul finlandez și guvernul Regatului Unit pun accentul pe faptul că articolul 12 alineatul (1) literele (a) și (b) din această directivă vizează anumite active și, în consecință, prevederile sale ar trebui să prevaleze atunci când o operațiune de aport privește astfel de active.
57.
Poziția pe care o susține Comisia prezintă avantajul că răspunde unuia dintre obiectivele principale urmărite de directiva menționată, respectiv acela de a elimina impozitele indirecte, altele decât impozitul pe capital, care se aplică majorării de capital, și de a favoriza astfel libera circulație a acestora din urmă. Din această perspectivă, orice operațiune care poate fi calificată drept aport pur și simplu nu poate face obiectul niciunei alte taxe în afară de impozitul pe capital armonizat.
58.
Citind literele (a) și (b) ale articolului 12 alineatul (1) din Directiva 69/335 în lumina literei (c) a acestuia, Comisia le restrânge în mod semnificativ domeniul de aplicare, cu consecința că aceste prime două litere nu autorizează taxele pe transferul de proprietate a valorilor mobiliare, a bunurilor imobile și a fondurilor de comerț decât în cadrul operațiunilor de aport cu titlu oneros, cu alte cuvinte al operațiunilor asimilabile vânzărilor obișnuite.
59.
În pofida interesului pe care îl prezintă această teză în raport cu obiectivele Directivei 69/335, nu considerăm totuși că legiuitorul comunitar a dorit să restrângă în asemenea măsură aplicabilitatea derogărilor de la caracterul exclusiv al impozitului pe capital pe care le-a admis în mod expres și aceasta pentru motivele prezentate în continuare.
60.
În primul rând, observăm că literele (a) și (b) ale articolului 12 alineatul (1) din această directivă nu menționează nici direct, nici prin trimitere la litera (c) a articolului menționat condiția potrivit căreia beneficiul rezultat din transferul activelor este altul decât părțile sociale deținute în cadrul societății.
61.
În al doilea rând, este important să subliniem că, dacă literele (a) și (b) ar trebui citite sistematic în lumina literei (c), aceasta ar avea drept consecință nu numai să adauge conținutului primelor două litere o condiție neprevăzută expres de către legiuitorul comunitar, dar mai ales să anuleze orice efect util al acestora.
62.
Dacă ar trebui într-adevăr să admitem că articolul 12 alineatul (1) litera (c) din Directiva 69/335 prevalează în contextul unei operațiuni asimilabile unui aport pur și simplu și că literele (a) și (b) conțin implicit, în mod necesar, condiția referitoare la alt beneficiu decât părțile sociale, nu ar mai exista nicio logică din punctul de vedere al tehnicii legislative și niciun interes din punct de vedere juridic să se păstreze două prevederi referitoare la valorile mobiliare și, respectiv, la bunurile imobile și la fondurile de comerț.
63.
Articolul 12 alineatul (1) litera (c) din Directiva 69/335, în măsura în care prevede „activele de orice fel”, ar absorbi atunci în totalitate conținutul literelor (a) și (b) ale aceluiași articol, astfel încât existența acestor două litere nu ar mai avea niciun sens și nicio utilitate.
64.
Altfel spus, dacă am accepta abordarea susținută de Comisie, ar fi fost suficient ca legiuitorul comunitar să menționeze în cuprinsul articolului 12 alineatul (1) din această directivă numai litera (c), aceasta înglobând taxele de cesiune aplicabile în caz de cesionare de valori mobiliare sau de transfer de bunuri imobile sau de fonduri de comerț, și neautorizând aplicarea unor astfel de impozite decât în ipoteza unui aport cu titlu oneros.
65.
Ori, nu aceasta a fost alegerea făcută de legiuitorul comunitar, care a vrut să diferențieze în trei puncte diferite taxele de cesiune ce decurg din derogarea de la principiul caracterului exclusiv al impozitului pe capital. Așadar, nu putem subscrie la o interpretare care, oricât de satisfăcătoare ar fi în raport cu finalitatea Directivei 69/335, ar avea drept consecință modificarea atât a modului de redactare, cât și a economiei articolului 12 alineatul (1) din această directivă și înlăturarea efectului util al literelor (a) și (b) ale aceluiași articol. O asemenea abordare ar fi contrară unei jurisprudențe constante a Curții, în temeiul căreia, „în cazul în care o prevedere din dreptul comunitar este susceptibilă să aibă mai multe interpretări, trebuie să se acorde prioritate celei care este de natură să îi păstreze efectul util” (
17
).
66.
În opinia noastră, singura interpretare compatibilă cu menținerea efectului util al celor două litere este cea care constă în a le considera drept dispoziții speciale, în sensul de dispoziții care se aplică unor categorii speciale de active, în raport cu ceea ce prevede articolul 12 alineatul (1) litera (c) din Directiva 69/335. Potrivit acestei interpretări, prin „activele de orice fel” care sunt prevăzute în această din urmă dispoziție se înțeleg numai cele care desemnează active de altă natură decât cele care fac obiectul literelor (a) și (b) ale articolului 12 alineatul (1) din această directivă.
67.
În al treilea rând, observăm că interpretarea pe care o propunem Curții spre a fi reținută este în concordanță cu Hotărârile citate anterior Immobiliare SIF și Codan. Este necesar să reamintim succint ce a statuat Curtea în aceste două hotărâri.
68.
În Hotărârea Codan, citată anterior, Curtea a declarat că articolul 12 alineatul (1) litera (a) din Directiva 69/335 trebuie să fie interpretat în sensul că permite unui stat membru să perceapă o taxă în cazul cesionării de acțiuni, indiferent dacă, pe de o parte, societatea care a emis aceste acțiuni este cotată la bursă și dacă, pe de altă parte, cesionarea de acțiuni are loc la bursă sau direct, de la cedent la cesionar (
18
).
69.
Este interesant de menționat că, la această interpretare a articolului 12 alineatul (1) litera (a) din directivă, Curtea a ajuns plecând de la o situație de fapt asemănătoare celei din prezenta cauză. Într-adevăr, societatea Aktieselskabet Forsikringsselskabet Codan (denumită în continuare „Codan”) a încheiat cu trei societăți britanice, care dețineau în întregime capitalul social al societății daneze Fjerde Sø A/S (denumită în continuare „Fjerde Sø”), un contract având ca obiect achiziția întregului capital al acesteia din urmă. Acțiunile Fjerde Sø fiind transferate de societățile britanice către Codan, aceasta din urmă a procedat la o majorare a capitalului său social, cu o valoare corespunzătoare valorii acțiunilor aduse ca aport. Toate acțiunile rezultate din această majorare au fost cesionate ulterior societăților britanice pentru plata capitalului Fjerde Sø.
70.
În aplicarea legii daneze, Codan a trebuit să plătească un impozit pe capital de 1 % pentru majorarea de capital la care a procedat. În plus, administrația fiscală daneză a mai solicitat și plata unei taxe de 1 % pe cesionarea acțiunilor. Operațiunea de aport pur și simplu în discuție în această cauză a făcut obiectul unei duble impuneri. Interpretând articolul 12 alineatul (1) litera (a) din Directiva 69/335, Curtea a părut să admită totuși că, într-o astfel de situație și prin derogare de la articolele 10 și 11 din această directivă (
19
), taxa daneză pe cesionarea de acțiuni era conformă cu ceea ce permite directiva.
71.
Pe de altă parte, în Hotărârea Immobiliare SIF, citată anterior, Curtea a declarat în special că articolul 12 din Directiva 69/335 trebuie să fie interpretat în sensul că autorizează un stat membru, prin derogare de la interdicția prevăzută la articolul 10 din această directivă, să aplice cu ocazia unei majorări de capital al unei societăți de capitaluri, realizată prin aportul de bunuri imobile, impozitări precum: o taxă de înregistrare, o taxă de transcriere și o taxă de înscriere în cartea funciară, cu condiția ca aceste taxe să nu fie superioare celor care sunt aplicabile operațiunilor similare în statul membru unde are loc impunerea.
72.
Printre elementele de fapt aflate la originea acestei cauze arătăm că asociații Società Immobiliare SIF SpA au procedat la o majorare a capitalului acesteia din urmă printr-un aport de bunuri imobile pentru care beneficiul rezultat a fost emiterea de noi acțiuni. Așadar, și în acest caz a fost vorba de un aport pur și simplu.
73.
Pentru a furniza un răspuns util instanței de trimitere, Curtea a hotărât să examineze articolul 12 din Directiva 69/335, deși acesta nu fusese menționat în enunțul întrebărilor preliminare. Mai exact, Curtea a considerat că, în această împrejurare, prevederea pertinentă era articolul 12 alineatul (1) litera (b) din directivă. Curtea a precizat, cu privire la acest aspect, că această dispoziție „permite, în general, ca statele membre să perceapă, pe lângă impozitul pe capital, însă cu ocazia unui aport la o societate de capitaluri, impozite al căror fapt generator este legat în mod obiectiv de transferul de proprietate a bunurilor imobile sau a fondurilor de comerț” (
20
).
74.
Totodată, Curtea nu a considerat necesar, în niciun moment, să interpreteze articolul 12 alineatul (1) litera (c) din Directiva 69/335, ceea ce ne susține în ideea că această prevedere nu ar putea prevala nici față de litera (a), nici față de litera (b) ale acestui articol, pentru simplul motiv că beneficiul rezultat din transferul de active sunt părțile sociale deținute în cadrul societății.
75.
Din aceste două hotărâri rezultă că literele (a) și (b) ale articolului menționat își păstrează efectul util în condițiile în care este vorba despre o cesionare de valori mobiliare sau despre un transfer de bunuri imobile sau de fonduri de comerț. A admite interpretarea potrivit căreia litera (c) a aceluiași articol ar fi aplicabilă în condițiile în care operațiunea în cauză constă într-un aport pur și simplu ar conduce la o repunere în discuție a celor două hotărâri, ceea ce nu ni se pare de dorit.
76.
În al patrulea rând, subliniem că, dacă legiuitorul comunitar ar fi dorit cu adevărat să facă să primeze litera (c) a articolului 12 alineatul (1) din Directiva 69/335 în cazul aportului pur și simplu, ar fi putut să reacționeze la interpretarea reținută de Curte în Hotărârile citate anterior Immobiliare SIF și Codan, procedând la o revizuire a acestui articol.
77.
Observăm, în această privință, că o astfel de revizuire nu a intervenit și nici nu este avută în vedere în redactarea Propunerii de directivă din 2006. Această propunere, deși ulterioară Hotărârilor citate anterior Immobiliare SIF și Codan, reia într-adevăr, pur și simplu, într-un nou articol 6, ordinea și formularea diferitelor puncte ale articolului 12 alineatul (1) din Directiva 69/335, cu excepția unor mici modificări de redactare.
78.
În al cincilea rând, deși putem regreta că interpretarea pe care sugerăm Curții să o rețină conduce la un rezultat contrar obiectivului de eliminare a impozitării indirecte a majorării de capital, alta decât impozitele pe capital, trebuie să constatăm că posibilitatea de a cumula, în anumite cazuri, două impozite indirecte în cadrul unei operațiuni de majorare de capital rezultă din însăși existența derogărilor admise în mod expres de către legiuitorul comunitar la articolul 12 alineatul (1) din Directiva 69/335.
79.
În ceea ce privește în special taxele pe cesionarea de valori mobiliare, subliniem că ideea unei coexistențe între acestea și impozitul pe capital rezultă în mod explicit din Propunerea de directivă din anul 1976 (
21
).
80.
Într-adevăr, articolul 10 alineatul (1) din această propunere exprima principiul potrivit căruia tranzacțiile cu titluri nu trebuiau să fie supuse niciunei impozitări a cărei bază ar fi constat în valoarea titlului care face obiectul tranzacției, alta decât impozitul armonizat prevăzut în propunerea menționată. Articolul 10 alineatul (2) litera (a) din aceasta din urmă prevedea totuși că, prin derogare de la alineatul (1), statele membre puteau aplica impozitul pe capital, astfel cum este definit prin Directiva 69/335.
81.
Dacă analizăm articolul 12 alineatul (1) litera (a) din Directiva 69/335 în corelație cu ceea ce prevedea Propunerea de directivă din 1976, trebuie să admitem că dispoziția menționată reflectă această idee de coexistență. Aceasta are de asemenea drept scop să recunoască statelor membre posibilitatea de a aplica, pe lângă impozitul pe capital, taxe pe cesionarea de valori mobiliare care, pentru moment, nu au făcut obiectul unei armonizări de către legiuitorul comunitar. Expunerea de motive a Propunerii de directivă din 1964 întărește această idee, în măsura în care se arată că această propunere nu are incidență asupra impozitelor indirecte privind tranzacțiile cu titluri (
22
).
82.
În sfârșit, trebuie să arătăm că, deși este adevărat că Curtea a arătat deja că derogarea prevăzută la articolul 12 alineatul (1) litera (a) din Directiva 69/335, ca orice excepție, este de strictă interpretare (
23
), aceasta nu trebuie totuși să conducă, în opinia noastră, la înlăturarea oricărui efect util al acestei dispoziții.
V — Concluzie
83.
Având în vedere totalitatea considerațiilor precedente, propunem Curții să răspundă întrebărilor preliminare adresate de Korkein hallinto-oikeus după cum urmează:
„Articolul 12 alineatul (1) litera (c) din Directiva 69/335/CEE a Consiliului din 17 iulie 1969 privind taxele indirecte aplicate majorării capitalului, astfel cum a fost modificată prin Directiva 85/303/CEE a Consiliului din 10 iunie 1985, trebuie interpretat în sensul că nu se opune aplicării unui impozit precum impozitul finlandez pe cesionarea de active, în cazul în care sunt cesionate valori mobiliare cu titlu de aport unei societăți de capitaluri care remite în schimb acțiuni proprii noi, un astfel de impozit fiind autorizat în temeiul articolului 12 alineatul (1) litera (a) din această directivă.”
(
1
)	Limba originală: franceza.
(
2
)	JO L 249, p. 25, Ediţie specială, 09/vol. 1, p. 9. Directivă astfel cum a fost modificată prin Directiva 85/303/CEE a Consiliului din 10 iunie 1985 (JO L 156, p. 23, Ediţie specială, 09/vol. 1, p. 75, denumită în continuare „Directiva 69/335”). Semnalăm că, la 4 decembrie 2006, Comisia Comunităţilor Europene a prezentat o Propunere de directivă a Consiliului privind impozitarea indirectă a majorării de capital [COM(2006) 760 final, denumită în continuare „Propunerea de directivă din 2006”]. Potrivit expunerii de motive a propunerii, aceasta constituie o reformare a Directivei 69/335. Propunerea are ca obiect „să simplifice un text legislativ comunitar foarte complex, să suprime progresiv impozitul pe capital, despre care se cunoaşte că reprezintă un obstacol important în calea dezvoltării întreprinderilor Uniunii Europene, şi să întărească interdicţia privind crearea sau aplicarea altor impozite similare”.
(
3
)	COM(64) 526 final, denumită în continuare „Propunerea de directivă din 1964”.
(
4
)	Idem, p. 2.
(
5
)	JO C 133, p. 1, denumită în continuare „Propunerea de directivă din 1976”. Această propunere de directivă avea ca obiect să armonizeze impozitele indirecte aplicate tranzacţiilor cu titluri. Potrivit articolului 2 alineatul (1) din aceasta, „[î]n temeiul prezentei directive, o tranzacţie impozabilă constă în cesionarea sau achiziţionarea de titluri cu titlu oneros, atunci când tranzacţia este încheiată într-un stat membru sau într-o ţară terţă de către un rezident al unui stat membru. Fiecare cesionare sau achiziţionare de titluri constituie o tranzacţie impozabilă distinctă”.
(
6
)	COM(87) 139 final.
(
7
)	Al doilea considerent al Directivei 69/335.
(
8
)	Al cincilea considerent.
(
9
)	Al şaselea considerent.
(
10
)	Al şaptelea considerent.
(
11
)	Ultimul considerent.
(
12
)	C-42/96, Rec., p. I-7089.
(
13
)	C-236/97, Rec., p. I-8679.
(
14
)	Hotărârea din 30 martie 2006, Aro Tubi Trafilerie (C-46/04, Rec., p. I-3009, punctul 33 şi jurisprudenţa citată).
(
15
)	A se vedea în special Hotărârea din 2 decembrie 1997, Fantask și alții (C-188/95, Rec., p. I-6783, punctul 21).
(
16
)	A se vedea în special Hotărârea din 15 iunie 2006, Badischer Winzerkeller (C-264/04, Rec., p. I-5275, punctul 31 şi jurisprudenţa citată). În acest sens, a se vedea şi Hotărârile citate anterior Immobiliare SIF (punctul 33) şi Codan (punctul 21 şi jurisprudenţa citată).
(
17
)	A se vedea în special Hotărârea din 24 februarie 2000, Comisia/Franţa (C-434/97, Rec., p. I-1129, punctul 21). După cum explică profesorul Denys Simon, „procedeul numit al interpretării «efective» se descompune […] într-o gamă de tehnici diverse care merg de la un singur argument ab absurdo la un adevărat raţionament teleologic”. Din punctul de vedere al intensităţii efectelor, putem, aşadar, „distinge cel puţin trei niveluri de interpretare efectivă, clasificate pe grade de efectivitate crescătoare”. În primul stadiu, la care ne vom limita aici, „principiul efectului util apare ca fiind o formă a raţionamentului ab absurdo: pentru a prelua expresia clasică a acestei reguli, «orice interpretare care duce la absurd trebuie să fie respinsă […] niciunei acţiuni nu i se poate da un sens căruia îi urmează ceva absurd» [de Vattel, E., Le droit des gens, Paris, 1856, L. II, cap. XVII, alineatul 282]. Cu alte cuvinte, trebuie ca acţiunea să producă cel puţin un efect”. A se vedea Simon, D., L’interprétation judiciaire des traités d’organisations internationales — Morphologie des conventions et fonction juridictionnelle, Pedone, Paris, 1981, p. 338 şi 339.
(
18
)	A se vedea şi Ordonanţa din 5 februarie 2004, Sonae Distribuição (C-357/02, nepublicată în Recueil, punctul 23), şi Hotărârea din 7 septembrie 2006, Organon Portuguesa (C-193/04, Rec., p. I-7271, punctul 21).
(
19
)	Punctul 21. Arătăm, de asemenea, că la punctul 22 Curtea menţionează „derogarea prevăzută la articolul 12 alineatul (1) litera (a) din directivă”.
(
20
)	Punctul 35. În prelungirea acestui raţionament, raţiunea de a fi a articolului 12 alineatul (1) din Directiva 69/335 se sprijină, în general, pe ideea următoare: „acceptarea acestor taxe şi impozite, suplimentare faţă de impozitul pe capital, se explică, aşadar, prin faptul că aceste impozite sau taxe s-ar aplica oricum, chiar dacă nu ar fi vorba de un aport la o societate. Aceste impozite sau taxe nu se aplică aportului propriu-zis, ci unei anumite operaţiuni care, în cazul în speţă, se întâmplă să constea într-un aport, dar care poate să existe independent de orice aport”. A se vedea articolul lui Richard, D., „Bilan de 25 ans d’harmonisation des impôts indirects frappant les rassemblements de capitaux”, în Cahiers de droit européen, no 1-2, 1996, p. 31-72, p. 69. Astfel, articolul 12 alineatul (1) din Directiva 69/335 are ca obiect să permită statelor membre să îşi conserve puterea de a impozita operaţiuni precum transferurile de proprietate, care pot fi delimitate de o operaţiune de aport.
(
21
)	Cu privire la această idee de coexistenţă, a se vedea şi punctul 44 din Concluziile avocatului general Alber prezentate la 17 septembrie 1998 în cauza Codan, citată anterior.
(
22
)	A se vedea punctul 6 din prezentele concluzii.
(
23
)	Hotărârea din 15 iulie 2004, Comisia/Belgia (C-415/02, Rec., p. I-7215, punctul 37).