62022CJ0403
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a cincea)
26 februarie 2026 (
*1
)
„Recurs – Concurență – Înțelegeri – Piața transportului aerian de mărfuri – Decizie a Comisiei Europene prin care se constată o încălcare a articolului 101 TFUE, a articolului 53 din Acordul privind Spațiul Economic European și a articolului 8 din Acordul dintre Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind transportul aerian – Coordonarea unor elemente ale prețului serviciilor de transport aerian de mărfuri (suprataxa de carburant, suprataxa pentru securitate și refuzul de plată a unor comisioane pe suprataxe) – Dreptul la apărare – Dreptul de acces la dosar – Probe incriminatoare și dezincriminatoare – Servicii de transport de mărfuri la sosire – Competența teritorială a Comisiei – Efecte calificate – Comunicarea privind obiecțiunile – Dreptul de a fi ascultat – Încălcare unică și continuă – Întinderea geografică a înțelegerii – Mijloc de apărare întemeiat pe constrângerea statală – Condiții de aplicare – Dovada participării la o încălcare unică și continuă – Calculul amenzii – Competența de fond a Tribunalului Uniunii Europene – Denaturare”
În cauza C‑403/22 P,
având ca obiect un recurs formulat în temeiul articolului 56 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, introdus la 17 iunie 2022,
SAS Cargo Group
A/S, cu sediul în Kastrup (Danemarca),
Scandinavian Airlines System Denmark‑Norway‑Sweden, cu sediul în Stockholm (Suedia),
SAS AB, cu sediul în Stockholm,
reprezentate de B. Creve și M. Kofmann, advokater, precum și de G. Forwood și J. Killick, avocats,
recurente,
cealaltă parte din procedură fiind:
Comisia Europeană, reprezentată de A. Dawes și C. Zois, în calitate de agenți, asistați de B. Doherty, BL,
pârâtă în primă instanță,
CURTEA (Camera a cincea),
compusă din domnul I. Jarukaitis (raportor), președintele Camerei a patra, îndeplinind funcția de președinte al Camerei a cincea, și domnii E. Regan și D. Gratsias, judecători,
avocat general: domnul A. Rantos,
grefier: doamna R. Stefanova‑Kamisheva, administratoare,
având în vedere procedura scrisă și în urma ședinței din 19 aprilie 2024,
după ascultarea concluziilor avocatului general în ședința din 5 septembrie 2024,
pronunță prezenta
Hotărâre
1
Prin recursul formulat, SAS Cargo Group A/S (denumită în continuare „SAS Cargo”), Scandinavian Airlines System Denmark‑Norway‑Sweden (denumită în continuare „SAS Consortium”) și SAS AB (denumite în continuare împreună „SAS Cargo ș.a.”) solicită anularea Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 30 martie 2022, SAS Cargo Group ș.a./Comisia (T‑324/17, denumită în continuare hotărârea atacată, EU:T:2022:175), prin care s‑a respins în parte acțiunea formulată de acestea având ca obiect anularea Deciziei C(2017) 1742 final a Comisiei din 17 martie 2017 referitoare la o procedură inițiată în temeiul articolului 101 TFUE, al articolului 53 din Acordul privind SEE și al articolului 8 din Acordul dintre Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind transportul aerian (cazul AT. 39258 – Transport aerian de mărfuri) (denumită în continuare „decizia în litigiu”), în măsura în care le privește, și, în subsidiar, anularea amenzii care le‑a fost aplicată prin decizia respectivă sau reducerea cuantumului acesteia.
Cadrul juridic
Acordul aerian CE‑Elveția
2
Acordul dintre Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind transportul aerian, semnat la Luxemburg la 21 iunie 1999 și aprobat în numele Comunității Europene prin Decizia (2002/309/CE, Euratom) a Consiliului și a Comisiei privind Acordul de cooperare științifică și tehnologică din 4 aprilie 2002 privind încheierea a șapte acorduri cu Confederația Elvețiană (JO 2002, L 114, p. 1, rectificare în JO 2015, L 210, p. 38, Ediție specială, 11/vol. 27, p. 25) (denumit în continuare „Acordul aerian CE‑Elveția”), a intrat în vigoare la 1 iunie 2002. Articolele 8 și 9 din acest acord corespund mutatis mutandis articolelor 101 și, respectiv, 102 TFUE.
3
Potrivit articolului 11 din acordul menționat:
„(1)   Articolele 8 și 9 se aplică […] de instituții comunitare, în conformitate cu legislația comunitară astfel cum este prevăzut în anexa la prezentul acord, ținând seama de necesitatea unei strânse cooperări între instituțiile comunitare și autoritățile elvețiene.
(2)   Autoritățile elvețiene hotărăsc, potrivit dispozițiilor articolelor 8 și 9, cu privire la admisibilitatea tuturor acordurilor, deciziilor și practicilor concertate […] privind legăturile dintre Elveția și țări terțe.”
4
Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele [101] și [102 TFUE] (JO 2003, L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167, rectificare în Ediție specială, 08/vol. 4, p. 269) a devenit aplicabil în cadrul aceluiași acord, cu efect de la 5 decembrie 2007, prin intermediul Deciziei nr. 1/2007 a Comitetului mixt pentru transport aerian Comunitate/Elveția, instituit în temeiul Acordului dintre Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind transportul aerian din 5 decembrie 2007 de înlocuire a anexei la acordul respectiv (JO 2008, L 34, p. 19). Acesta s‑a substituit la data respectivă Regulamentului (CEE) nr. 3975/87 al Consiliului din 14 decembrie 1987 de stabilire a procedurii de aplicare a normelor de concurență întreprinderilor din sectorul transportului aerian (JO 1987, L 374, p. 1), care figura în anexa la Acordul aerian CE‑Elveția de la intrarea în vigoare a acestuia.
Tratatul FUE
5
Articolul 101 alineatul (1) TFUE prevede:
„Sunt incompatibile cu piața internă și interzise orice acorduri între întreprinderi, orice decizii ale asocierilor de întreprinderi și orice practici concertate care pot afecta comerțul dintre statele membre și care au ca obiect sau efect împiedicarea, restrângerea sau denaturarea concurenței în cadrul pieței interne și, în special, cele care:
(a)
stabilesc, direct sau indirect, prețuri de cumpărare sau de vânzare sau orice alte condiții de tranzacționare;
(b)
limitează sau controlează producția, comercializarea, dezvoltarea tehnică sau investițiile;
(c)
împart piețele sau sursele de aprovizionare;
[…]”
Acordul privind SEE
6
Articolul 53 din Acordul privind Spațiul Economic European din 2 mai 1992 (JO 1994, L 1, p. 3, Ediție specială, 11/vol. 53, p. 4, denumit în continuare „Acordul privind SEE”) corespunde mutatis mutandis articolului 101 TFUE.
7
Regulamentul nr. 1/2003, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 411/2004 al Consiliului din 26 februarie 2004 (JO 2004, L 68, p. 1, Ediție specială, 07/vol. 12, p. 225), a fost integrat în Acordul privind SEE, pe de o parte, prin Decizia nr. 130/2004 a Comitetului mixt al SEE din 24 septembrie 2004 de modificare a anexei XIV (Concurență), a Protocolului 21 (privind punerea în aplicare a regulilor de concurență aplicabile întreprinderilor) și a Protocolului 23 (privind cooperarea între autoritățile de supraveghere) la Acordul SEE (JO 2005, L 64, p. 57, Ediție specială, 11/vol. 65, p. 161), intrată în vigoare la 19 mai 2005, precum și, pe de altă parte, prin Decizia nr. 40/2005 a Comitetului mixt al SEE din 11 martie 2005 de modificare a anexei XIII (Transporturile) și a Protocolului 21 (privind punerea în aplicare a regulilor de concurență aplicabile întreprinderilor) la Acordul SEE (JO 2005, L 198, p. 38, Ediție specială, 11/vol. 66, p. 95), intrată în vigoare în aceeași zi.
Orientările din 2006
8
Punctele 13, 25, 28, 29 și 37 din Orientările privind calcularea amenzilor aplicate în temeiul articolului 23 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 (JO 2006, C 210, p. 2, Ediție specială, 08/vol. 4, p. 264, denumite în continuare „Orientările din anul 2006”) prevăd:
„(13)
Pentru a determina cuantumul de bază al amenzii care urmează să fie aplicată, Comisia [Europeană] utilizează valoarea vânzărilor de bunuri sau servicii, realizate de întreprindere, care au legătură directă sau indirectă cu încălcarea, în sectorul geografic relevant din teritoriul [Spațiului Economic European (SEE)]. Comisia utilizează în mod normal vânzările realizate de întreprindere în cursul ultimului an complet de participare a sa la încălcare […]
[…]
(25)
În afară de aceasta, independent de durata participării unei întreprinderi la încălcare, Comisia include în cuantumul de bază o sumă între 15 % și 25 % din valoarea vânzărilor […] pentru a descuraja întreprinderile chiar și să participe la acorduri orizontale de fixare a prețului, de împărțire a pieței și de limitare a producției. De asemenea, Comisia poate aplica o astfel de sumă suplimentară și în cazul altor încălcări. Pentru a decide proporția din valoarea vânzărilor care trebuie luată în calcul într‑un anumit caz, Comisia ține seama de un anumit număr de factori […]
[…]
(28)
Cuantumul de bază al amenzii poate fi mărit atunci când Comisia constată existența unor circumstanțe agravante, precum:
–
atunci când o întreprindere continuă sau repetă o încălcare identică sau similară după ce Comisia sau o autoritate națională de concurență a constatat că această întreprindere a încălcat dispozițiile articolului [101] sau [102 TFUE]. Cuantumul de bază este mărit cu până la 100 % pentru fiecare încălcare constatată;
[…]
(29)
Cuantumul de bază al amenzii poate fi redus atunci când Comisia constată existența unor circumstanțe atenuante, precum:
[…]
–
atunci când comportamentul anticoncurențial a fost autorizat sau încurajat de autoritățile publice sau de reglementare.
[…]
(37)
Cu toate că prezentele orientări prezintă metodologia generală de stabilire a amenzilor, particularitățile unei cauze date sau necesitatea de a atinge un nivel disuasiv într‑o anumită cauză pot justifica abaterea Comisiei de la această metodologie sau de la limitele fixate la punctul 21.”
Istoricul litigiului și decizia în litigiu
9
Istoricul litigiului și decizia în litigiu, astfel cum sunt prezentate la punctele 1-63 din hotărârea atacată, pot fi rezumate în scopul prezentei proceduri după cum urmează.
10
SAS Cargo ș.a. își desfășoară activitatea pe piața transportului aerian de mărfuri. SAS Cargo, care oferă servicii de transport de mărfuri, este o filială aflată în proprietatea exclusivă indirectă a SAS. Până la 1 iunie 2001, SAS Cargo nu era o entitate juridică distinctă, ci constituia o unitate comercială a SAS Consortium. SAS Consortium aparține SAS.
11
În sectorul transportului de mărfuri, companiile aeriene asigură transportul încărcăturilor pe cale aeriană (denumite în continuare „transportatorii”). În general, transportatorii furnizează servicii de transport de mărfuri agenților de expediție, care organizează transportul acestor încărcături în numele expeditorilor. În schimb, acești agenți de expediție plătesc transportatorilor un preț care se compune, pe de o parte, din tarife calculate pe kilogram și, pe de altă parte, din diverse suprataxe.
Procedura administrativă
12
La 7 decembrie 2005, Comisia a primit, în temeiul Comunicării privind imunitatea la amenzi și reducerea cuantumului amenzilor în cauzele referitoare la înțelegeri (JO 2002, C 45, p. 3, Ediție specială, 08/vol. 5, p. 3), o cerere de imunitate formulată de Deutsche Lufthansa AG (denumită în continuare „Lufthansa”) și două dintre filialele sale, Lufthansa Cargo AG și Swiss International Air Lines AG. Potrivit acestei cereri, existau contacte anticoncurențiale între mai mulți transportatori, având ca obiect elemente constitutive ale prețului serviciilor furnizate pe piața transportului aerian de mărfuri, și anume instituirea unor suprataxe denumite „carburant” și „securitate”, precum și refuzul acestor transportatori de a plăti agenților de expediție un comision pe suprataxe (denumit în continuare „refuzul de plată a comisioanelor”).
13
La 14 și la 15 februarie 2006, Comisia a efectuat inspecții inopinate în incintele mai multor transportatori.
14
În urma acestor inspecții, mai mulți transportatori, printre care SAS Cargo și SAS Consortium, au introdus o cerere de imunitate în temeiul Comunicării privind imunitatea la amenzi și reducerea cuantumului amenzilor în cauzele referitoare la înțelegeri, menționată la punctul 12 din prezenta hotărâre.
15
La 19 decembrie 2007, Comisia a adresat o comunicare privind obiecțiunile către 27 de transportatori, printre care SAS Cargo ș.a., care au prezentat ulterior observații scrise. O audiere a avut loc între 30 iunie și 4 iulie 2008.
Decizia inițială
16
La 9 noiembrie 2010, Comisia a adoptat Decizia C(2010) 7694 final privind o procedură în temeiul articolului 101 TFUE, al articolului 53 din Acordul privind SEE și al articolului 8 din Acordul dintre Comunitatea Europeană și Confederația Elvețiană privind transportul aerian (cazul COMP/39258 – Transport aerian de mărfuri) (denumită în continuare „decizia inițială”). Această decizie avea ca destinatari 21 de transportatori, printre care se numărau SAS Cargo ș.a.
17
Decizia menționată arăta în motivarea sa că transportatorii incriminați își coordonaseră comportamentul cu privire la stabilirea prețurilor pentru furnizarea de servicii de transport de mărfuri, înțelegându‑se cu privire la suprataxa de carburant, la suprataxa pentru securitate și la refuzul de plată a comisioanelor, și, procedând astfel, au participat la o încălcare unică și continuă a articolului 101 TFUE, a articolului 53 din Acordul privind SEE și a articolului 8 din Acordul aerian CE‑Elveția, care acoperea teritoriul SEE și al Elveției.
Hotărârile din 16 decembrie 2015
18
Prin Hotărârea din 16 decembrie 2015, SAS Cargo Group ș.a./Comisia (T‑56/11, EU:T:2015:990), Tribunalul a anulat decizia inițială în măsura în care privea SAS Cargo ș.a. Prin alte 12 hotărâri din aceeași zi, Tribunalul a anulat de asemenea în tot sau în parte această decizie în măsura în care privea alți 12 transportatori sau grupuri de transportatori.
19
Tribunalul a considerat că respectiva decizie era afectată de un viciu de motivare.
Decizia în litigiu
20
La 20 mai 2016, Comisia a adresat transportatorilor vizați de decizia inițială și care au introdus o acțiune împotriva acesteia la Tribunal o scrisoare, informându‑i cu privire la intenția sa de a adopta din nou o decizie de constatare a participării lor la o încălcare unică și continuă a articolului 101 TFUE, a articolului 53 din Acordul privind SEE și a articolului 8 din Acordul aerian CE‑Elveția pe toate rutele menționate în respectiva decizie inițială. Acestora li s‑a acordat un termen de o lună pentru a‑și prezenta observațiile. Toți au utilizat posibilitatea respectivă.
21
La 17 martie 2017, Comisia a adoptat decizia în litigiu, care are ca destinatari 19 transportatori, printre care SAS Cargo ș.a.
22
Decizia în litigiu arată că transportatorii incriminați și‑au coordonat comportamentul cu privire la stabilirea prețurilor pentru furnizarea de servicii de transport de mărfuri în întreaga lume prin intermediul suprataxei de carburant, al suprataxei pentru securitate și al refuzului de plată a comisioanelor (denumit în continuare, „înțelegerea în litigiu”), săvârșind astfel o încălcare unică și continuă a articolului 101 TFUE, a articolului 53 din Acordul privind SEE și a articolului 8 din Acordul aerian CE‑Elveția.
23
În secțiunea 4 din această decizie, intitulată „Descrierea faptelor”, Comisia a indicat printre altele că investigația a revelat o înțelegere de amploare mondială bazată pe o rețea de contacte bilaterale și multilaterale menținute pe o perioadă lungă între concurenți, privind comportamentul pe care aceștia au decis, au prevăzut sau au preconizat să îl adopte în raport cu diversele elemente ale prețului serviciilor de transport de mărfuri menționate la punctul precedent. Comisia a subliniat că respectiva rețea de contacte avea ca obiectiv comun coordonarea comportamentului concurenților cu privire la stabilirea prețurilor sau reducerea incertitudinii în ceea ce privește politica lor de prețuri. În continuare, aceasta a descris contactele referitoare la suprataxa de carburant, la suprataxa pentru securitate și, respectiv, la refuzul de plată a comisioanelor și a evaluat probele factuale privind, pe de o parte, înțelegerea în litigiu în ansamblul său și, pe de altă parte, fiecare dintre destinatarii deciziei menționate.
24
În secțiunea 5 din decizia în litigiu, intitulată „Aplicarea normelor de concurență relevante”, Comisia a aplicat articolul 101 TFUE situației de fapt din speță, precizând totodată că trimiterile la acest articol trebuiau interpretate de asemenea ca fiind trimiteri la articolul 53 din Acordul privind SEE și la articolul 8 din Acordul aerian CE‑Elveția, dat fiind că respectivele dispoziții se aplică mutatis mutandis, cu excepția cazului în care se prevedea altfel.
25
În această privință, referitor la competența sa, Comisia a examinat limitele competenței sale temporale și teritoriale de a constata și de a sancționa o încălcare a normelor de concurență în speță.
26
Pe de o parte, în considerentele (822)-(832) ale deciziei în litigiu, care compun subsecțiunea 5.2 din această decizie, intitulată „Competența Comisiei”, ea a arătat în esență că nu va aplica, mai întâi, articolul 101 TFUE în cazul acordurilor și practicilor anterioare datei de 1 mai 2004 privind rutele dintre aeroporturi în cadrul Uniunii Europene și aeroporturi din afara SEE (denumite în continuare „rutele Uniune‑țări terțe”), în continuare, articolul 53 din Acordul privind SEE în cazul acordurilor și practicilor anterioare datei de 19 mai 2005 privind rutele Uniune‑țări terțe și rutele dintre aeroporturi situate în țări care sunt părți contractante la Acordul privind SEE și care nu sunt membre ale Uniunii și aeroporturi din țări terțe (denumite în continuare „rutele SEE, cu excepția rutelor Uniune‑țări terțe”) și, în sfârșit, articolul 8 din Acordul aerian CE‑Elveția în cazul acordurilor și practicilor anterioare datei de 1 iunie 2002 privind rutele dintre aeroporturi din interiorul Uniunii și aeroporturi din Elveția (denumite în continuare „rutele Uniune‑Elveția”). Comisia a precizat, în considerentul (832) al deciziei respective, că decizia menționată nu avea „în niciun caz drept scop să constate o încălcare a articolului 8 din Acordul [aerian CE‑Elveția] privind serviciile de transport de mărfuri [între] Elveția [și] țări terțe”.
27
Pe de altă parte, în considerentele (1036)-(1046) ale deciziei în litigiu, care compun subsecțiunea 5.3.8 din această decizie, intitulată „Aplicabilitatea articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE în cazul rutelor de sosire”, Comisia a prezentat motivele pentru care a respins argumentele mai multor transportatori incriminați potrivit cărora aceasta a depășit limitele competenței sale teritoriale în raport cu normele de drept internațional public prin constatarea și sancționarea unei încălcări a acestor două dispoziții pe rutele dinspre țări terțe și spre SEE (denumite în continuare „rutele de sosire” și, în privința serviciilor de transport de mărfuri oferite pe aceste rute, „serviciile de transport de mărfuri la sosire”).
28
În special, în considerentul (1045) al deciziei menționate, Comisia a arătat că practicile anticoncurențiale referitoare la serviciile de transport de mărfuri la sosire „puteau avea efecte imediate, substanțiale și previzibile în cadrul Uniunii și al SEE, întrucât costurile majorate ale transportului aerian către SEE și, prin urmare, prețurile mai ridicate ale mărfurilor importate pot avea, prin natura lor, efecte asupra consumatorilor în cadrul SEE”. Comisia a adăugat că, în speță, aceste practici puteau avea astfel de efecte și asupra furnizării de servicii de transport aerian de mărfuri de către alți transportatori în cadrul SEE, între platformele de corespondență („hubs”) în SEE utilizate de transportatorii din țări terțe și aeroporturile de destinație a acestor expedieri în SEE care nu erau deservite de transportatorul din țara terță.
29
De altfel, în considerentul (1046) al aceleiași decizii, Comisia a arătat că înțelegerea în litigiu fusese „pusă în aplicare la nivel mondial”, că acordurile privind rutele de sosire făceau parte integrantă din încălcarea unică și continuă a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE și că aplicarea uniformă a suprataxelor la scară mondială era un element‑cheie al acestei înțelegeri.
30
Subsecțiunea 5.3 din decizia în litigiu, referitoare la aplicarea în speță a articolului 101 TFUE, a articolului 53 din Acordul privind SEE și a articolului 8 din Acordul aerian CE‑Elveția, cuprinde considerentele (833)-(1052) ale acesteia. În primul rând, în considerentul (846) al respectivei decizii, Comisia a apreciat că transportatorii incriminați și‑au coordonat comportamentul sau au influențat stabilirea prețurilor, „ceea ce reprez[enta], în definitiv, o stabilire a prețurilor în raport cu” suprataxa de carburant, suprataxa pentru securitate și plata către agenții de expediție a unui comision pe suprataxe. În considerentul (861) al deciziei menționate, Comisia a considerat că „sistemul general de coordonare a comportamentului de stabilire a prețurilor serviciilor de transport de mărfuri” revelat de investigația sa atesta existența unei „încălcări complexe compuse din diverse acțiuni care [puteau] fi calificate ori acord, ori practică concertată, în cadrul cărora concurenții [au] substituit în mod conștient riscurile concurenței cu o cooperare practică între aceștia”.
31
În al doilea rând, în considerentul (869) al deciziei în litigiu, Comisia a reținut că „comportamentul în cauză constitui[a] o încălcare unică și continuă a articolului 101 TFUE”, precizând, în considerentele (870)-(902) ale acesteia, că acordurile în cauză urmăreau un obiectiv anticoncurențial unic, constând în împiedicarea concurenței în sectorul transportului de mărfuri în cadrul SEE, că priveau furnizarea de servicii de transport de mărfuri și stabilirea prețurilor acestora, că vizau aceleași întreprinderi, că aveau o natură unică și continuă și că se refereau la trei componente, și anume suprataxa de carburant, suprataxa pentru securitate și refuzul de plată a comisioanelor. În acest cadru, Comisia a precizat printre altele, în considerentul (882) al deciziei atacate, că SAS Cargo ș.a. erau implicate în două din cele trei componente ale încălcării unice, și anume în cea referitoare la suprataxa pentru securitate și în cea referitoare la suprataxa de carburant, dar că, „având în vedere implicarea lor în celelalte elemente ale încălcării, ele ar fi putut să prevadă în mod rezonabil discuții între părți în legătură cu o asemenea materie conexă precum plata unui comision pe suprataxe și erau dispuse să își asume riscul ce decurgea din aceasta”.
32
În al treilea rând, în considerentul (903) al deciziei menționate, Comisia a arătat că comportamentul anticoncurențial în cauză avea ca obiect restrângerea concurenței cel puțin în cadrul Uniunii, în SEE și în Elveția. În considerentul (917) al acestei decizii, Comisia a adăugat în esență că nu era necesar, prin urmare, să se ia în considerare „efectele concrete” ale respectivului comportament.
33
În considerentele (922)-(971) ale aceleiași decizii, Comisia a examinat alianța WOW, care, la data faptelor în cauză, reunea Lufthansa, SAS Cargo, Singapore Airlines Cargo Pte Ltd și Japan Airlines International Co. Ltd (denumită în continuare „Japan Airlines”). Comisia a arătat în acest considerent (971) că, „având în vedere conținutul acordului de alianță WOW și punerea sa în aplicare, Comisia consideră că coordonarea suprataxelor între membrii [alianței] WOW s‑a desfășurat în afara cadrului legitim al alianței, care nu o justifică. Membrii cunoșteau în realitate caracterul ilicit al unei astfel de coordonări. În plus, ei știau că coordonarea suprataxelor implica mai mulți [transportatori] care nu participau la [alianța] WOW. Prin urmare, Comisia consideră că probele privind contactele dintre membrii [alianței] WOW […] constituie dovada participării lor la încălcarea articolului 101 TFUE, astfel cum este descrisă în prezenta decizie”.
34
În al patrulea rând, în considerentele (972)-(1021) ale deciziei în litigiu, Comisia a examinat reglementarea din șapte țări terțe, cu privire la care mai mulți transportatori incriminați susțineau că le impune să se concerteze în privința suprataxelor, împiedicând astfel aplicarea normelor de concurență relevante. Comisia a considerat că acești transportatori nu au dovedit că acționaseră sub constrângerea țărilor terțe menționate.
35
În al cincilea rând, în considerentele (1024)-(1035) ale deciziei respective, Comisia a apreciat că încălcarea unică și continuă era susceptibilă să afecteze în mod semnificativ schimburile comerciale dintre statele membre, dintre părțile contractante la Acordul privind SEE și dintre părțile contractante la Acordul aerian CE‑Elveția.
36
Secțiunea 7 din decizia în litigiu, intitulată „Durata încălcării”, cuprinde considerentele (1146)-(1169) ale acestei decizii. Astfel cum reiese din considerentul (1146) al deciziei menționate, Comisia a considerat că înțelegerea în litigiu a început la 7 decembrie 1999 și a durat până la 14 februarie 2006. În acest considerent (1146), ea a precizat că înțelegerea respectivă a încălcat:
–
articolul 101 TFUE, de la 7 decembrie 1999 până la 14 februarie 2006, în privința transportului aerian între aeroporturi din cadrul Uniunii;
–
articolul 101 TFUE, de la 1 mai 2004 până la 14 februarie 2006, în privința transportului aerian pe rutele Uniune‑țări terțe;
–
articolul 53 din Acordul privind SEE, de la 7 decembrie 1999 până la 14 februarie 2006, în privința transportului aerian între aeroporturi din cadrul SEE;
–
articolul 53 din Acordul privind SEE, de la 19 mai 2005 până la 14 februarie 2006, în privința transportului aerian pe rutele SEE, cu excepția rutelor Uniune‑țări terțe;
–
articolul 8 din Acordul aerian CE‑Elveția, de la 1 iunie 2002 până la 14 februarie 2006, în privința transportului aerian pe rutele Uniune‑Elveția.
37
În considerentul (1169) al aceleiași decizii, Comisia a arătat că durata încălcării se întindea, în privința SAS Cargo ș.a., de la 13 decembrie 1999 la 14 februarie 2006.
38
În secțiunea 8 din decizia în litigiu, Comisia a examinat măsurile corective care trebuiau luate și amenzile care trebuiau aplicate, făcând trimitere la Orientările din 2006. Comisia a aplicat printre altele, în temeiul punctului 37 din acestea, o reducere de 50 % a cuantumurilor de bază ale amenzilor, o parte a serviciilor referitoare la rutele de sosire, precum și la rutele dinspre SEE către țări terțe, cu excepția rutelor Uniune‑Elveția, fiind furnizate în afara teritoriului acoperit de Acordul privind SEE, iar o parte din prejudiciu fiind, așadar, susceptibil să se fi produs în afara acestui teritoriu. În plus, în temeiul punctului 29 din aceste orientări, Comisia a acordat transportatorilor incriminați o reducere suplimentară a cuantumurilor de bază de 15 %, pentru motivul că anumite regimuri de reglementare au încurajat înțelegerea în litigiu.
39
Comisia a apreciat de asemenea, în considerentele (1221), (1223) și (1227)-(1229) ale deciziei în litigiu, că cuantumul suplimentar de 16 % din valoarea vânzărilor, în temeiul punctului 25 din Orientările din 2006, trebuia repartizat între SAS Cargo ș.a. astfel încât să reflecte durata participării fiecăreia dintre aceste entități la încălcarea unică și continuă, a aplicat SAS Cargo și SAS Consortium, în temeiul punctului 28 din aceste orientări, o majorare cu 50 % a cuantumului de bază al amenzii pentru încălcări repetate și, în temeiul punctului 29 din orientările menționate, a acordat SAS Cargo ș.a. o reducere cu 10 % a cuantumului de bază al amenzii, ca urmare a participării lor limitate la încălcarea unică și continuă. Pe de altă parte, Comisia a aplicat amenzii aplicate acestora o reducere de 15 % pentru a ține seama de contribuția lor în cadrul cererii lor de clemență. Astfel, cuantumul amenzilor aplicate SAS, SAS Cargo și SAS Consortium a fost stabilit la 38250000 de euro, la 64812500 de euro și, respectiv, la 14875000 de euro.
40
Articolele 1, 3 și 4 din dispozitivul deciziei în litigiu au următorul cuprins:
„Articolul 1
Prin coordonarea comportamentului lor cu privire la stabilirea prețurilor pentru furnizarea de servicii de transport aerian de mărfuri în întreaga lume în ceea ce privește suprataxa pe carburant, [suprataxa pentru securitate] și plata unui comision pe suprataxe, întreprinderile următoare au săvârșit următoarea încălcare unică și continuă a articolului 101 [TFUE], a articolului 53 din [Acordul privind SEE] și a articolului 8 din [Acordul aerian CE‑Elveția] în ceea ce privește rutele următoare și în perioadele următoare.
(1)
Întreprinderile următoare au încălcat articolul [101 TFUE] și articolul 53 din Acordul privind SEE în ceea ce privește rutele [din interiorul SEE], în următoarele perioade:
[…]
(o)
[SAS], de la 17 august 2001 până la 14 februarie 2006;
(p)
[SAS Cargo], de la 1 iunie 2001 până la 14 februarie 2006;
(q)
[SAS Consortium], de la 13 decembrie 1999 până la 28 decembrie 2003;
[…]
(2)
Întreprinderile următoare au încălcat articolul 101 [TFUE] în ceea ce privește [rutele Uniune‑țări terțe], în următoarele perioade:
[…]
(o)
[SAS], de la 1 mai 2004 mai până la 14 februarie 2006;
(p)
[SAS Cargo], de la 1 mai 2004 până la 14 februarie 2006;
[…]
(3)
Întreprinderile următoare au încălcat articolul 53 din Acordul privind SEE în ceea ce privește rutele [SEE, cu excepția rutelor Uniune‑țări terțe], în următoarele perioade:
[…]
(o)
[SAS], de la 19 mai 2005 până la 14 februarie 2006;
(p)
[SAS Cargo], de la 19 mai 2005 până la 14 februarie 2006;
[…]
(4)
Întreprinderile următoare au încălcat articolul 8 din [Acordul aerian CE‑Elveția] în ceea ce privește [rutele Uniune‑Elveția] în următoarele perioade:
[…]
(o)
[SAS], de la 1 iunie 2002 până la 14 februarie 2006;
(p)
[SAS Cargo], de la 1 iunie 2002 până la 14 februarie 2006;
(q)
[SAS Consortium], de la 1 iunie 2002 până la 28 decembrie 2003;
[…]
Articolul 3
Pentru încălcarea unică și continuă vizată la articolul 1 din prezenta decizie […] se aplică următoarele amenzi:
[…]
(n)
[SAS Consortium]; 5355000 [euro];
(o)
[SAS Cargo și SAS Consortium] în solidar: 4254250 [de euro];
(p)
[SAS Cargo ș.a.] în solidar: 5265750 [de euro];
(q)
[SAS Cargo și SAS] în solidar: 32984250 [de euro];
(r)
SAS Cargo: 22308250 [de euro];
[…]
Articolul 4
Întreprinderile vizate la articolul 1 pun imediat capăt încălcării unice și continue menționate la articolul respectiv, dacă nu au făcut deja acest lucru.
Acestea se abțin de la repetarea oricărui act sau a oricărei conduite cu același obiect sau cu un efect identic sau asemănător.”
Procedura în fața Tribunalului și hotărârea atacată
41
Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 29 mai 2017, SAS Cargo ș.a. au introdus o acțiune având ca obiect adoptarea de către Tribunal a unor măsuri de organizare a procedurii sau a unor măsuri de cercetare judecătorească prin care să oblige Comisia să le acorde acces la întregul dosar al cauzei aflate pe rolul său sau la orice altă măsură pe care Tribunalul o considera necesară, anularea, în tot sau în parte, a deciziei în litigiu în măsura în care le privește și, cu titlu subsidiar, reducerea cuantumului amenzii care le‑a fost aplicată prin această decizie.
42
În susținerea acestei acțiuni, SAS Cargo ș.a. au invocat cinci motive de anulare. Primul motiv era întemeiat pe o încălcare a dreptului lor la apărare și a principiului egalității armelor ca urmare a refuzului accesului la elemente de probă incriminatoare și dezincriminatoare Al doilea motiv era întemeiat pe încălcarea dreptului de a fi ascultat și pe necompetența Comisiei, pe de o parte, de a aplica articolul 101 TFUE și articolul 53 din Acordul privind SEE în cazul serviciilor de transport de mărfuri la sosire și, pe de altă parte, de a aplica articolul 53 din Acordul privind SEE în cazul serviciilor de transport de mărfuri furnizate între Elveția și cele trei țări membre ale SEE care nu aparțin Uniunii (denumite în continuare „rutele SEE, cu excepția rutelor Uniune‑Elveția”). Prin intermediul celui de al treilea motiv, recurentele invocau o eroare de apreciere a comportamentelor în care erau implicate și a faptului că acestea dovedeau participarea lor la încălcarea unică și continuă sau că aveau cunoștință de aceasta. Al patrulea motiv era întemeiat pe încălcarea articolului 266 TFUE, a articolului 296 al doilea paragraf TFUE și a articolului 17 din Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene (denumită în continuare „carta”), pentru motivul că decizia atacată este afectată de incoerențe interne. Al cincilea motiv era întemeiat pe erori în stabilirea cuantumului amenzii care le‑a fost aplicată.
43
În susținerea concluziilor privind modificarea cuantumului amenzii, recurentele au invocat toate argumentele invocate în susținerea celui de al cincilea motiv de anulare.
44
Prin Ordonanța din 7 ianuarie 2021, Tribunalul a redeschis faza orală a procedurii, considerând că era necesar să solicite părților să își prezinte observațiile cu privire la un argument care nu a fost dezbătut de acestea. În acest cadru, Tribunalul a adresat Comisiei întrebări scrise la 12 ianuarie, la 2 martie și la 12 aprilie 2021. Comisia a răspuns la această din urmă întrebare la 22 aprilie 2021 (denumit în continuare „răspunsul din 22 aprilie 2021”). SAS Cargo ș.a. și‑au prezentat observațiile cu privire la răspunsurile Comisiei la 14 mai 2021. La 26 iulie 2021, Tribunalul a închis din nou faza orală a procedurii.
45
Prin hotărârea atacată, Tribunalul:
–
a anulat articolul 1 alineatul (1) literele (o), (p) și (q), alineatul (2) literele (o) și (p), alineatul (3) literele (o) și (p) și alineatul (4) literele (o), (p) și (q) din decizia atacată în măsura în care reține participarea SAS Cargo ș.a. la componenta încălcării unice și continue legate de refuzul de plată a comisioanelor;
–
a anulat:
–
pe de o parte, articolul 1 alineatul (2) literele (o) și (p) din această decizie în măsura în care reține o încălcare a articolului 101 TFUE pe rutele dinspre Thailanda și spre Uniune între 20 iulie 2005 și 14 februarie 2006 în ceea ce privește componenta legată de suprataxa de carburant, și
–
pe de altă parte, articolul 1 alineatul (3) literele (o) și (p) din decizia menționată în măsura în care reține o încălcare a articolului 53 din Acordul privind SEE pe rutele dinspre Thailanda și spre SEE între 20 iulie 2005 și 14 februarie 2006 în ceea ce privește componenta legată de suprataxa de carburant;
–
a anulat articolul 3 literele (n)-(r) din aceeași decizie;
–
a stabilit cuantumul amenzii aplicate:
–
SAS Consortium la 7030618 euro;
–
SAS Cargo și SAS Consortium în solidar la 5937909 euro;
–
SAS Cargo ș.a. în solidar la 6314572 de euro;
–
SAS Cargo și SAS în solidar la 29045427 de euro și
–
SAS Cargo la 21687090 de euro;
–
a respins în rest acțiunea; și
–
a obligat Comisia să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și trei sferturi din cheltuielile de judecată efectuate de SAS Cargo ș.a., acestea din urmă suportând un sfert din propriile cheltuieli de judecată.
46
Pe de altă parte, Tribunalul a admis în parte primul motiv. În această privință, Tribunalul a considerat că Comisia a săvârșit o eroare prin faptul că a refuzat să acorde SAS Cargo ș.a. accesul la anumite pasaje din răspunsurile la comunicarea privind obiecțiunile evocate în decizia în litigiu. Totuși, Tribunalul a apreciat că acest lucru nu avea incidență asupra constatării Comisiei referitoare la aplicabilitatea articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE în cazul comportamentelor incriminate intervenite în Hong Kong și în Japonia.
47
În ceea ce privește al doilea motiv, Tribunalul a statuat că, la articolul 1 punctul 3 din decizia în litigiu, Comisia nu a considerat SAS Cargo ș.a. răspunzătoare pentru o încălcare a articolului 53 din Acordul privind SEE pe rutele SEE, cu excepția rutelor Uniune‑Elveția. Cu toate acestea, Tribunalul a constatat că Comisia a recunoscut că omis să excludă din valoarea vânzărilor o sumă de 262084 de euro pentru vânzările de servicii de transport de mărfuri pe care SAS Cargo ș.a. le realizaseră în cursul anului 2005 pe rutele SEE, cu excepția rutelor Uniune‑Elveția. Totuși, apreciind că această împrejurare privea exclusiv veniturile care trebuiau luate în considerare în vederea calculării cuantumului de bază al amenzii, Tribunalul a înlăturat acest al doilea motiv.
48
În cadrul celui de al treilea motiv, pe care l‑a admis în parte, Tribunalul a considerat printre altele că faptul că anumite elemente de probă reținute împotriva SAS Cargo ș.a. în decizia în litigiu trebuiau, astfel cum susțineau acestea din urmă, să fie înlăturate nu permitea repunerea în discuție a seriei de indicii invocate de Comisie pentru a stabili participarea lor la componenta încălcării unice și continue legate de suprataxa de carburant și nici a celei referitoare la suprataxa pentru securitate. Tribunalul a constatat însă, în ceea ce privește reglementarea aplicabilă în Thailanda, că SAS Cargo ș.a. au putut dovedi că, începând de la 20 iulie 2005, autoritățile din această țară au creat un cadru juridic care elimina orice posibilitate de comportament concurențial între transportatori în ceea ce privește stabilirea cuantumului suprataxei de carburant aplicabil zborurilor dinspre țara menționată. Tribunalul a constatat de asemenea că Comisia a săvârșit o eroare prin faptul că le‑a considerat răspunzătoare pentru componenta încălcării unice și continue referitoare la refuzul de plată a comisioanelor.
49
În cadrul celui de al cincilea motiv, Tribunalul a constatat printre altele că, din moment ce în mod eronat Comisia a stabilit în sarcina SAS Cargo ș.a. răspunderea pentru componenta încălcării unice și continue legate de refuzul de plată a comisioanelor, această instituție a supraestimat gradul participării acestora la încălcarea unică și continuă. Tribunalul a apreciat că, în consecință, Comisia a afectat decizia atacată printr‑o nelegalitate întrucât nu a acordat SAS Cargo ș.a., în temeiul participării lor limitate la încălcarea unică și continuă, o reducere a cuantumului de bază al amenzii mai mare de 10 %.
50
Ca urmare a acestor constatări, Tribunalul a anulat decizia în litigiu în măsura indicată la punctul 45 din prezenta hotărâre și a respins în rest concluziile în anulare.
51
În ceea ce privește concluziile prin care se solicită modificarea cuantumului amenzii, Tribunalul a exclus din valoarea vânzărilor veniturile realizate pe rutele SEE, cu excepția rutelor Uniune‑Elveția, aceste rute neintrând în sfera încălcării unice și continue.
52
În aceste condiții, Tribunalul a considerat, având în vedere răspunsul Comisiei la una dintre întrebările sale scrise și pentru a asigura egalitatea de tratament a transportatorilor incriminați care au introdus o acțiune împotriva deciziei în litigiu, că era necesar să se reintegreze în valoarea vânzărilor care trebuiau luate în considerare pentru SAS Cargo ș.a. cifra de afaceri pe care acestea o realizaseră pe rutele deservite exclusiv în interiorul Danemarcei, al Suediei și, respectiv, al Norvegiei (denumite în continuare „rutele interne”), care se ridica la 7991282 de euro.
53
Pe de altă parte, ținând seama de admiterea parțială a anumitor motive de anulare, Tribunalul a redus coeficientul de gravitate a încălcării în raport cu cel care fusese reținut în decizia în litigiu, a reținut un cuantum suplimentar ușor inferior celui care fusese reținut de Comisie și a aplicat o cotă de reducere pentru participarea limitată a recurentelor la încălcarea unică și continuă mai ridicată decât cea care fusese stabilită de Comisie. În schimb, Tribunalul a considerat că excluderea anumitor elemente de probă nu justifica o reducere suplimentară în temeiul unei participări limitate la încălcarea unică și continuă.
54
Calculând amenda pe baza acestor elemente, Tribunalul a statuat că amenzile aplicate recurentelor trebuiau stabilite la cuantumurile indicate la punctul 45 din prezenta hotărâre.
55
În sfârșit, Tribunalul a respins în rest acțiunea.
Concluziile părților în recurs
56
SAS ș.a. solicită Curții:
–
anularea hotărârii atacate în măsura în care prin aceasta se respinge acțiunea lor în anulare;
–
anularea în tot sau în parte a deciziei în litigiu în măsura în care le privește;
–
anularea sau reducerea substanțială a amenzii care le‑a fost aplicată;
–
cu titlu subsidiar, trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal; și
–
obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată efectuate în cadrul recursului, precum și în cadrul procedurii în fața Tribunalului.
57
Comisia solicită Curții:
–
respingerea recursului și obligarea recurentelor la plata cheltuielilor de judecată;
–
cu titlu subsidiar, în cazul admiterii recursului, trimiterea cauzei spre rejudecare la Tribunal și soluționarea odată cu fondul a cererii privind cheltuielile de judecată.
Cu privire la recurs
58
În susținerea recursului formulat, SAS Cargo ș.a. invocă cinci motive. Primul motiv este întemeiat pe erori de drept săvârșite de Tribunal atunci când a apreciat încălcarea dreptului lor la apărare și a dreptului lor de acces la dosar. Al doilea motiv este întemeiat pe erori de drept referitoare la dreptul lor de a fi ascultate în legătură cu aplicarea criteriului care se întemeiază pe efectele calificate ale practicilor anticoncurențiale în Uniune (denumit în continuare „criteriul efectelor calificate”) și ale rutelor de sosire. Prin intermediul celui de al treilea motiv, recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit erori de drept în ceea ce privește aplicarea acestui criteriu. Al patrulea motiv este întemeiat pe erori de drept în aprecierea existenței unei încălcări unice și continue. Prin intermediul celui de al cincilea motiv, recurentele invocă erori de drept în exercitarea de către Tribunal a competenței sale de fond.
Cu privire la primul motiv, referitor la dreptul la apărare și la dreptul de acces la dosar
59
Primul motiv al SAS Cargo ș.a. cuprinde două aspecte. Prin intermediul primului aspect, recurentele susțin că Tribunalul le‑a încălcat dreptul la apărare și dreptul de acces la dosarul administrativ al Comisiei prin faptul că nu a sancționat refuzul acesteia din urmă de a le acorda accesul la elemente de probă incriminatoare. Prin intermediul celui de al doilea aspect, reclamantele invocă aceleași încălcări în ceea ce privește accesul la elemente de probă dezincriminatoare.
Cu privire la primul aspect, referitor la elementele de probă incriminatoare
– Argumentația părților
60
SAS Cargo ș.a. arată că au susținut în fața Tribunalului că dreptul lor la apărare fusese încălcat prin faptul că decizia în litigiu se întemeiază pe descrieri ale cadrelor de reglementare și ale practicilor administrative ale țărilor terțe rezultate în special din răspunsurile altor transportatori la comunicarea privind obiecțiunile, precum și din documente care fac trimitere la aceste răspunsuri. Or, aceste documente nu le‑ar fi fost comunicate, deși ar fi vorba despre elemente de probă incriminatoare. Deși, astfel cum ar reieși din cuprinsul punctelor 104-109, 115 și 124 din hotărârea atacată, Tribunalul ar fi admis, în mod cert, argumentația lor în ceea ce privește anumite răspunsuri la comunicarea privind obiecțiunile, acesta ar fi refuzat în mod eronat să le acorde acces la alte categorii de documente incriminatoare.
61
În primul rând, la punctul 110 din hotărârea atacată, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept atunci când a apreciat că Comisia nu s‑a întemeiat pe documente nedivulgate referitoare la suprataxa pentru securitate în Japonia. Astfel, din considerentele (1008) și (1012) ale deciziei în litigiu ar reieși, pe de o parte, că anumite părți afirmaseră că o coordonare era necesară în ceea ce privește suprataxa de carburant, iar nu suprataxa pentru securitate și, pe de altă parte, că unele elemente de probă, deși nesatisfăcătoare, îi fuseseră prezentate de alți transportatori. SAS Cargo ș.a., care prezentaseră ele însele observații privind suprataxa pentru securitate ce demonstrau că acest considerent (1008) era incorect, ar fi trebuit, așadar, să aibă acces la răspunsurile la comunicarea privind obiecțiunile furnizate de acești alți transportatori pentru a verifica constatările Comisiei în această privință.
62
În al doilea rând, la punctele 112-114 din această hotărâre, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept atunci când a apreciat că nu era necesar ca SAS Cargo ș.a. să aibă acces la documentele utilizate de Comisie pentru a evalua regimurile de reglementare din Japonia și din alte țări terțe, pentru motivul că decizia în litigiu se limita să descrie dispozițiile aplicabile și că informațiile privind cadrul legislativ al țărilor terțe în cauză erau în principiu publice și accesibile.
63
Primo, conținutul dreptului național ar fi o chestiune de fapt și ar trebui stabilit prin elemente de probă. Concluziile Comisiei privind cadrele de reglementare ale acestor țări terțe ar fi trebuit, așadar, să se întemeieze în mod necesar pe documente care figurează în dosar, dar care nu ar fi fost divulgate. În plus, ar fi vorba despre probe incriminatoare, întrucât acestea ar fi fost utilizate împotriva SAS Cargo ș.a. Secundo, Hotărârea Tribunalului din 27 septembrie 2006, Jungbunzlauer/Comisia (T‑43/02, EU:T:2006:270), citată la acest punct 114, nu ar privi dreptul național, ci jurisprudența instanței Uniunii și, prin urmare, nu ar fi pertinentă. Tertio, nu ar reieși din niciun element din dosar că reglementările în cauză erau accesibile publicului. Quarto, astfel cum ar reieși din cuprinsul punctelor 558-661 din hotărârea atacată, decizia în litigiu ar menționa de asemenea cerințele administrative aplicabile în celelalte țări terțe ale căror regimuri de reglementare sunt abordate în această decizie. Or, acestea nu ar fi disponibile public.
64
În al treilea rând, Tribunalul nu ar fi răspuns la argumentul SAS Cargo ș.a. potrivit căruia Comisia ar fi trebuit să le acorde acces la răspunsurile celorlalți destinatari ai comunicării privind obiecțiunile care priveau reglementarea japoneză. Astfel, Tribunalul nu ar fi răspuns în special la argumentul lor privind considerentul (1011) al deciziei în litigiu, de care ar fi luat totuși act la punctul 103 din hotărârea atacată. Acesta ar fi trebuit cel puțin să indice motivele pentru care nu a luat în considerare argumentele SAS Cargo ș.a. privind elemente de probă incriminatoare care ar fi putut conduce la anularea în tot sau în parte a deciziei în litigiu.
65
Concluziile trase de Tribunal la punctele 115 și 124 din hotărârea atacată ar fi de asemenea eronate, ca urmare a celor de mai sus.
66
Comisia susține în răspuns că acest aspect nu este întemeiat.
– Aprecierea Curții
67
Corolar al principiului respectării dreptului la apărare, dreptul de acces la dosar presupune ca întreprinderii în cauză să i se acorde de către Comisie posibilitatea de a examina toate documentele care figurează în dosarul de investigare ce sunt susceptibile să fie relevante pentru apărarea sa. Acestea cuprind atât înscrisurile incriminatoare, cât și pe cele dezincriminatoare, sub rezerva secretelor comerciale ale altor întreprinderi, a documentelor interne ale Comisiei și a altor informații confidențiale (Hotărârea din 1 iulie 2010, Knauf Gips/Comisia, C‑407/08 P, EU:C:2010:389, punctul 22 și jurisprudența citată; a se vedea de asemenea în acest sens Hotărârea din 14 mai 2020, NKT Verwaltung și NKT/Comisia, C‑607/18 P, EU:C:2020:385, punctul 262).
68
Potrivit jurisprudenței constante a Curții, necomunicarea unui document constituie o încălcare a dreptului la apărare doar dacă întreprinderea vizată demonstrează pe de o parte că Comisia s‑a întemeiat pe acest document pentru a‑și susține obiecțiunea privind existența încălcării și, pe de altă parte, că această obiecțiune putea fi dovedită doar prin referire la documentul respectiv. Dacă existau alte probe documentare despre care părțile au avut cunoștință în cursul procedurii administrative și care susțin tocmai concluziile Comisiei, eliminarea din rândul mijloacelor de probă a documentului incriminator netransmis nu ar infirma temeinicia obiecțiunilor reținute în decizia contestată. Astfel, revine întreprinderii în cauză sarcina să demonstreze că rezultatul la care a ajuns Comisia în cadrul deciziei sale ar fi fost diferit dacă un document netransmis și pe care Comisia s‑a întemeiat pentru incriminarea acestei întreprinderi trebuia să fie înlăturat ca mijloc de probă incriminator (a se vedea Hotărârea Curții din 1 iulie 2010, Knauf Gips/Comisia, C‑407/08 P, EU:C:2010:389, punctul 13 și jurisprudența citată).
69
În speță, în ceea ce privește, în primul rând, critica îndreptată împotriva punctului 110 din hotărârea atacată, trebuie arătat, pe de o parte, că, la acesta, Tribunalul a arătat că nu reieșea din fragmentul citat din considerentul (1012) al deciziei atacate, potrivit căruia „nu se pretinde că părțile aveau obligația de a se concerta cu privire la [suprataxa pentru securitate] sau cu privire la [refuzul de plată a comisioanelor]”, că Comisia s‑ar fi întemeiat pe elemente incriminatoare nedivulgate. În această privință, Tribunalul a arătat că prin această constatare Comisia se limita să observe că niciun element de probă care să ateste o asemenea obligație nu a fost furnizat ca răspuns la comunicarea privind obiecțiunile.
70
Or, susținând în esență că Comisia s‑a întemeiat pe o pretinsă inexistență a unor afirmații privind obligația de a se concerta cu privire la suprataxa pentru securitate ca fiind, în sine, o probă incriminatoare, SAS Cargo ș.a. se limitează în realitate să repună în discuție interpretarea acestui considerent (1012) efectuată de Tribunal în hotărârea atacată.
71
Cu toate acestea, în conformitate cu articolul 256 alineatul (1) al doilea paragraf TFUE și cu articolul 58 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, recursul se limitează la chestiuni de drept.
72
În consecință, Tribunalul este singurul competent să constate și să aprecieze faptele pertinente, precum și să aprecieze elementele de probă. Astfel, din moment ce aceste probe au fost obținute în mod legal și au fost respectate principiile generale ale dreptului, precum și normele de procedură aplicabile în materie de sarcină a probei și de administrare a probelor, numai Tribunalul are competența de a aprecia valoarea care trebuie să fie atribuită elementelor care i‑au fost prezentate. Aprecierea acestor fapte și elemente de probă nu constituie, așadar, cu excepția cazului denaturării lor, o chestiune de drept supusă ca atare controlului Curții în cadrul unui recurs (Hotărârea din 28 mai 1998, Deere/Comisia, C‑7/95 P, EU:C:1998:256, punctul 22, și Hotărârea din 18 martie 2021, Pometon/Comisia, C‑440/19 P, EU:C:2021:214, punctul 50, precum și jurisprudența citată).
73
În consecință, această critică este inadmisibilă, întrucât SAS Cargo ș.a. nu pretind că Tribunalul ar fi denaturat, la acest punct 110 din hotărârea atacată, decizia în litigiu.
74
Pe de altă parte, în măsura în care SAS Cargo ș.a. susțin că considerentul (1008) al deciziei în litigiu era incorect, este suficient să se constate că această argumentație nu este îndreptată împotriva hotărârii atacate, ale cărei pasaje contestate nici măcar nu menționează în mod specific acest considerent, ci împotriva deciziei în litigiu. Prin urmare, ea trebuie respinsă ca inadmisibilă (a se vedea prin analogie Hotărârea din 29 iunie 2023, TUIfly/Comisia, C‑763/21 P, EU:C:2023:528, punctul 53 și jurisprudența citată).
75
În al doilea rând, trebuie arătat că, astfel cum se arată la punctul 111 din hotărârea atacată, Tribunalul a răspuns, la punctele 112-114 din aceasta, la argumentația SAS Cargo ș.a. referitoare la documente nedivulgate pe care s‑ar fi întemeiat Comisia, fără ca aceste documente să emane în mod necesar de la alți transportatori destinatari ai comunicării privind obiecțiunile. Recurentele făceau trimitere în această privință la documentele care ar fi servit la analiza legislației japoneze și a acordurilor privind serviciile aeriene (denumite în continuare „ASA”) aplicabile în alte țări terțe decât Hong Kong și Japonia, menționate în considerentele (998)-(1001), (1009), (1010) și (1013)-(1019) ale deciziei în litigiu.
76
La punctul 112 din această hotărâre, Tribunalul a constatat că aceste considerente (998)-(1001), (1009), (1010) și (1013)-(1019) nu făceau trimitere la niciun înscris din dosarul de investigare și că Comisia s‑a limitat să descrie în acestea dispozițiile aplicabile din legislația japoneză și din ASA la care sunt părți țările terțe în cauză și să constate că nu s‑a demonstrat că aceste dispoziții impuneau transportatorilor să pună în aplicare o coordonare tarifară. Tribunalul a arătat de asemenea că dispozițiile în cauză erau cele la care făceau trimitere unii dintre transportatorii destinatari ai comunicării privind obiecțiunile în argumentația lor ca răspuns la aceasta, astfel cum reieșea din considerentele (1002), (1003) și (1013) ale deciziei în litigiu.
77
La punctul 113 din hotărârea respectivă, Tribunalul a arătat că SAS Cargo ș.a. nu au reușit să explice modul în care fragmentele în cauză din decizia atacată ar indica existența unuia sau mai multor documente incriminatoare nedivulgate pe care s‑ar fi întemeiat Comisia.
78
La punctul 114 din aceeași hotărâre, Tribunalul a adăugat că, presupunând chiar că SAS Cargo ș.a. intenționau să reproșeze Comisiei că nu le‑a acordat acces la textul dispozițiilor juridice în cauză, cadrul juridic aplicabil în Japonia și în celelalte țări terțe în cauză în materie de suprataxe nu poate constitui în sine un element incriminator și că, în orice caz, această informație este în principiu publică și accesibilă. Tribunalul a mai adăugat că, de altfel, comunicarea privind obiecțiunile le‑a oferit posibilitatea să își exprime în mod util punctul de vedere cu privire la dispozițiile juridice în cauză în cursul procedurii administrative.
79
Din aceste elemente reiese mai întâi că, la punctele 112 și 113 menționate, Tribunalul nu a constatat că nu era necesar ca SAS Cargo ș.a. să aibă acces la documentele pe care Comisia le‑a utilizat pentru a evalua regimurile de reglementare din Japonia și din alte țări terțe, astfel cum susțin acestea în prezenta critică, ci că pasajele din decizia în litigiu la care se refereau nu evidențiau existența unor documente incriminatoare nedivulgate pe care Comisia s‑ar fi întemeiat în această decizie. Critica referitoare la punctele 112 și 113 menționate trebuie, în măsura în care se întemeiază pe această interpretare eronată a hotărârii atacate, să fie înlăturată ca nefondată.
80
În continuare, în măsura în care SAS Cargo ș.a. vizează punctul 114 din hotărârea atacată, susținând că ar fi vorba efectiv despre documente incriminatoare, că jurisprudența citată la acest punct 114 nu este pertinentă, iar caracterul public al reglementărilor vizate nu este dovedit, este suficient să se arate că această argumentație vizează considerații ale Tribunalului care sunt neesențiale, astfel cum reiese din cuprinsul punctelor 75-78 din prezenta hotărâre. În consecință, argumentația menționată trebuie înlăturată ca fiind inoperantă, conform unei jurisprudențe constante a Curții potrivit căreia obiecțiunile îndreptate împotriva unor motive neesențiale ale unei decizii a Tribunalului nu pot determina anularea acestei decizii și sunt, așadar, inoperante (Hotărârea din 15 octombrie 2002, Limburgse Vinyl Maatschappij ș.a./Comisia, C‑238/99 P, C‑244/99 P, C‑245/99 P, C‑247/99 P, C‑250/99 P-C‑252/99 P și C‑254/99 P, EU:C:2002:582, punctul 537, precum și Hotărârea din 4 octombrie 2024, thyssenkrupp/Comisia, C‑581/22 P, EU:C:2024:821, punctul 263 și jurisprudența citată).
81
În sfârșit, în măsura în care SAS Cargo ș.a. contestă punctele 558-561 din hotărârea atacată, este suficient să se arate că, la aceste puncte, Tribunalul s‑a referit la o instrucțiune a Departamentului Aviației Civile din Thailanda cuprinsă într‑o scrisoare prezentată de SAS Cargo ș.a. atât în cursul procedurii administrative, cât și în fața Tribunalului. Or, SAS Cargo ș.a. nu prezintă niciun argument juridic care ar explica modul în care această constatare ar putea evidenția o eroare de drept care ar fi fost săvârșită de Tribunal în aprecierea argumentației care i‑a fost prezentată de SAS Cargo ș.a. în legătură cu pretinse elemente de probă incriminatoare, realizată la punctele 103-115 din hotărârea atacată.
82
Or, în conformitate cu articolul 256 alineatul (1) al doilea paragraf TFUE și cu articolul 58 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, precum și cu articolul 168 alineatul (1) litera (d) și cu articolul 169 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții, un recurs trebuie să identifice cu precizie elementele criticate din hotărârea a cărei anulare se solicită, precum și argumentele juridice care susțin în mod concret această cerere, sub sancțiunea inadmisibilității recursului sau a motivului în cauză. Astfel, elementele recursului care nu conțin nicio argumentație prin care să se urmărească în mod specific identificarea erorii de drept care ar vicia hotărârea atacată nu îndeplinesc această cerință și trebuie înlăturate ca inadmisibile (Hotărârea din 4 octombrie 2024, Ferriere Nord/Comisia, C‑31/23 P, EU:C:2024:851, punctele 51 și 52, precum și jurisprudența citată).
83
Critica care vizează aceste puncte 558-561 este, așadar, inadmisibilă.
84
În al treilea rând, trebuie amintit că obligația de motivare care revine Tribunalului în temeiul articolului 36 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene coroborat cu articolul 53 primul paragraf din acesta îi impune să prezinte în mod clar și neechivoc raționamentul pe care l‑a urmat, astfel încât să dea posibilitatea persoanelor interesate să ia cunoștință de temeiurile deciziei adoptate, iar Curții să își exercite controlul judecătoresc (Hotărârea din 11 aprilie 2013, Mindo/Comisia, C‑652/11 P, EU:C:2013:229, punctul 29, și Hotărârea din 26 septembrie 2024, Covestro Deutschland și Germania/Comisia, C‑790/21 P și C‑791/21 P, EU:C:2024:792, punctul 113 precum și jurisprudența citată).
85
Această obligație nu impune însă Tribunalului să prezinte o expunere care să urmeze în mod exhaustiv și unul câte unul toate raționamentele formulate de părțile în litigiu. Prin urmare, motivarea poate fi implicită, cu condiția să permită persoanelor interesate să cunoască motivele pe care se întemeiază Tribunalul, iar Curții să dispună de elemente suficiente pentru a‑și exercita controlul în cadrul recursului (Hotărârea din 7 ianuarie 2004, Aalborg Portland ș.a./Comisia, C‑204/00 P, C‑205/00 P, C‑211/00 P, C‑213/00 P, C‑217/00 P și C‑219/00 P, EU:C:2004:6, punctul 372, precum și Hotărârea din 26 septembrie 2024, Covestro Deutschland și Germania/Comisia, C‑790/21 P și C‑791/21 P, EU:C:2024:792, punctul 114 precum și jurisprudența citată).
86
Or, din cuprinsul punctelor 103-109 din hotărârea atacată reiese că Tribunalul a răspuns la argumentația SAS Cargo ș.a. potrivit căreia Comisia ar fi trebuit să le dea acces la răspunsurile celorlalți destinatari ai comunicării privind obiecțiunile care au fost invocate și care se referă la reglementarea japoneză. Astfel cum se arată la punctul 103 menționat, această argumentație privea în special considerentul (1011) al deciziei în litigiu, care se referă tocmai la răspunsurile prezentate de Japan Airlines și de alți transportatori la comunicarea privind obiecțiunile, în legătură cu suprataxa pe carburant pentru zborurile cu plecare din Japonia. Ținând seama de jurisprudența amintită la punctele 84 și 85 din prezenta hotărâre, pretinsa încălcare de către Tribunal a obligației sale de motivare nu este, așadar, dovedită.
87
Rezultă din cele ce precedă că primul aspect al primului motiv de recurs trebuie înlăturat ca fiind în parte inadmisibil și în parte nefondat.
Cu privire la al doilea aspect, referitor la elementele de probă incriminatoare
– Argumentația părților
88
SAS Cargo ș.a. arată că au invocat în fața Tribunalului o încălcare a dreptului lor la apărare în măsura în care Comisia nu le furnizase documente potențial dezincriminatoare primite de aceasta din urmă după comunicarea privind obiecțiunile, în special răspunsuri date acesteia de alți transportatori, precum și observațiile altor destinatari ai comunicării privind obiecțiunile prezentate în fața Tribunalului în cadrul acțiunilor lor împotriva deciziei inițiale. Prin respingerea acestei argumentații, Tribunalul ar fi săvârșit erori de drept.
89
În primul rând, Tribunalul, la punctul 123 din hotărârea atacată, ar fi considerat că principiul care rezultă din Hotărârea sa din 29 iunie 1995, Solvay/Comisia (T‑30/91, EU:T:1995:115), potrivit căruia nu este de competența Comisiei să decidă singură dacă un document este util apărării nu se aplică probelor ulterioare comunicării privind obiecțiunile. Or, hotărârea pe care a citat‑o în această privință, și anume Hotărârea Tribunalului din 16 iunie 2011, Heineken Nederland și Heineken/Comisia (T‑240/07, EU:T:2011:284), nu ar exclude acordarea accesului atunci când acest lucru este necesar pentru respectarea principiului egalității armelor. Dreptul la bună administrare și dreptul la un proces echitabil consacrate la articolele 41 și 47 din cartă ar impune ca autoritățile de urmărire penală să comunice toate probele relevante aflate în posesia lor. Pentru a stabili dacă trebuie acordat accesul la probe, problema esențială nu ar fi aceea de a ști când au fost incluse acestea în dosarul Comisiei, ci numai dacă ar fi putut fi utile apărării. Recurentele invocă în această privință faptul că drepturilor acordate de cartă trebuie să li se recunoască aceeași întindere precum cele echivalente garantate de Convenția europeană pentru apărarea drepturilor omului și a libertăților fundamentale, semnată la Roma la 4 noiembrie 1950. Or, jurisprudența Curții Europene a Drepturilor Omului ar impune ca autoritățile de urmărire penală să comunice toate probele pertinente aflate în posesia lor, atât incriminatoare, cât și dezincriminatoare, chiar dacă nu le consideră pertinente.
90
În al doilea rând, trimiterea la Hotărârea Tribunalului din 12 iulie 2011, Hitachi ș.a./Comisia (T‑112/07, EU:T:2011:342), efectuată la punctul 117 din hotărârea atacată, nu ar fi pertinentă, întrucât această hotărâre se referă la „argumentele” prezentate de alți destinatari ai comunicării privind obiecțiunile, în timp ce SAS Cargo ș.a. ar fi solicitat accesul la „datele” altor transportatori. Probele dezincriminatoare ale unui transportator ar disculpa foarte probabil și alți transportatori, astfel cum Comisia ar fi recunoscut prin divulgarea anumitor elemente de probă ulterioare acestei comunicări.
91
În al treilea rând, la punctele 118-122 din hotărârea atacată, Tribunalul ar fi denaturat probele și ar fi omis să răspundă la argumentația recurentelor, apreciind că acestea nu furnizaseră niciun început de probă cu privire la utilitatea pentru procedură a documentelor solicitate. Astfel de începuturi de probă ar fi fost totuși prezentate în cererea introductivă și în memoriul în replică în fața Tribunalului în ceea ce privește comportamentul alianței WOW, practicile din țările terțe, speculațiile interne ale celorlalți transportatori cu privire la SAS Cargo ș.a. și practicile locale disparate, precum și acordurile verticale de furnizare de capacitate și e‑mailurile aferente, denumite „«Dragi parteneri»”. Aceste elemente nu ar fi fost, în mare parte, examinate de Tribunal.
92
În ceea ce privește în special aceste e‑mailuri, Tribunalul ar fi respins, la punctele 476-487 din hotărârea atacată, explicația plauzibilă a SAS Cargo ș.a. potrivit căreia acestea fuseseră trimise în mod nesolicitat și nereciproc de către Lufthansa companiilor aeriene care erau clientele sale, astfel încât ar fi tratat aceste e‑mailuri ca fiind probe incriminatoare. Cu toate acestea, în cauza conexă în care s‑a pronunțat Hotărârea Tribunalului din 30 martie 2022, Latam Airlines Group și Lan Cargo/Comisia (T‑344/17, EU:T:2022:185), Tribunalul, la punctul 512 din această hotărâre, ar fi tratat aceste e‑mailuri ca fiind probe dezincriminatoare. Astfel, Tribunalul ar fi încălcat principiul potrivit căruia o hotărâre, inclusiv motivarea acesteia, trebuie să fie aplicabilă erga omnes. Probe identice ar trebui apreciate în același mod, indiferent de cauză.
93
În al patrulea rând, în ceea ce privește probele furnizate de transportatori neincriminați, Tribunalul ar fi săvârșit, la punctul 121 din hotărârea atacată, o eroare de drept sau, cu titlu subsidiar, ar fi omis să își motiveze decizia considerând că argumentația SAS Cargo ș.a. era întemeiată pe „supoziții extrem de generale”. În realitate, acestea din urmă ar fi prezentat probe specifice ale faptului că răspunsurile Air Canada și ale unui alt transportator conțineau, în ceea ce le privește, probe dezincriminatoare sau, cu alte cuvinte, începuturi de probă că aceste documente ar fi fost utile pentru apărarea lor. Prin urmare, Tribunalul ar fi încălcat principiul egalității armelor și dreptul la apărare. SAS Cargo ș.a. fac trimitere printre altele la punctele 477 și 478 din hotărârea atacată, în care Tribunalul s‑ar întemeia pe e‑mailuri schimbate între Lufthansa și un alt transportator ca fiind probe incriminatoare împotriva SAS Cargo ș.a. Or, Lufthansa nu ar fi fost incriminată. În plus, SAS Cargo ș.a. nu ar fi putut avea acces la mijloacele de apărare și la probele prezentate de aceasta, ceea ce ar sugera puternic un refuz de a acorda acces la elementele de probă dezincriminatoare. Tribunalul nu ar fi explicat motivele pentru care acest început de probă era insuficient și nu s‑ar fi pronunțat cu privire la ansamblul începuturilor de probă prezentate.
94
În al cincilea rând, la punctul 118 din hotărârea atacată, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept atunci când a apreciat că accesul la elemente de probă potențial dezincriminatoare ulterioare comunicării privind obiecțiunile ar permite SAS Cargo ș.a. să beneficieze de eforturile și de resursele mai importante consimțite eventual de ceilalți transportatori. Resursele unei persoane nu ar trebui să afecteze dreptul său la apărare. Jurisprudența ar stabili numai că argumentele care figurează în celelalte răspunsuri la comunicarea privind obiecțiunile nu pot fi prezumate ca fiind dezincriminatoare.
95
Comisia susține că acest aspect este în parte inadmisibil și în parte nefondat.
– Aprecierea Curții
96
În ceea ce privește necomunicarea unui document pretins dezincriminator, potrivit unei jurisprudențe constante, pentru a dovedi că i‑a fost încălcat dreptul la apărare, întreprinderea în cauză trebuie doar să demonstreze că nedivulgarea documentului respectiv a putut influența, în detrimentul său, derularea procedurii și conținutul deciziei Comisiei. Este suficient ca întreprinderea să demonstreze că ar fi putut utiliza documentele dezincriminatoare respective în apărare, în sensul că, dacă s‑ar fi putut prevala de acestea în cursul procedurii administrative, ar fi putut invoca elemente care nu corespundeau cu aprecierile Comisiei în această etapă și ar fi putut, așadar, influența în orice mod aprecierea Comisiei în orice decizie pe care aceasta a adoptat‑o, cel puțin în ceea ce privește gravitatea și durata comportamentului care i se imputa, și, prin urmare, nivelul amenzii. Prin urmare, întreprinderea în cauză trebuie să dovedească, pe de o parte, că nu a avut acces la anumite elemente de probă dezincriminatoare și, pe de altă parte, că le‑ar fi putut utiliza în apărarea sa (a se vedea în acest sens Hotărârea din 1 iulie 2010, Knauf Gips/Comisia, C‑407/08 P, EU:C:2010:389, punctele 23 și 24, precum și Hotărârea din 14 mai 2020, NKT Verwaltung și NKT/Comisia, C‑607/18 P, EU:C:2020:385, punctul 265 precum și jurisprudența citată).
97
În speță, trebuie arătat, în primul rând, că, astfel cum susțin SAS Cargo ș.a., Tribunalul a indicat, la punctul 123 din hotărârea atacată, că acestea invocau în zadar Hotărârea Tribunalului din 29 iunie 1995, Solvay/Comisia (T‑30/91, EU:T:1995:115), dat fiind că Tribunalul a statuat deja, la punctul 254 din Hotărârea sa din 16 iunie 2011, Heineken Nederland și Heineken/Comisia (T‑240/07, EU:T:2011:284), că considerația potrivit căreia nu poate fi exclusiv în sarcina Comisiei să identifice documentele utile pentru apărarea întreprinderii în cauză se referă la documentele din dosarul Comisiei și nu se poate aplica unor răspunsuri date de alte părți în cauză la obiecțiunile comunicate de aceasta din urmă.
98
Or, afirmând că Tribunalul a considerat în mod eronat că Comisia era îndreptățită să efectueze o primă apreciere a elementelor potențial dezincriminatoare conținute în răspunsurile celorlalți participanți la înțelegere la comunicarea privind obiecțiunile, SAS Cargo ș.a. solicită în esență dreptul la un acces complet și automat la aceste răspunsuri. Or, astfel cum a statuat deja Curtea, un asemenea drept nu există. Astfel, dat fiind că revine întreprinderii care invocă o încălcare a dreptului său la apărare obligația de a furniza un prim indiciu al utilității pentru apărarea sa a unor asemenea documente care nu îi fuseseră comunicate de Comisie, nu se poate considera că, prin simplul fapt că nu a acordat un acces complet și automat la răspunsurile celorlalți participanți la o înțelegere la comunicarea privind obiecțiunile, Comisia a încălcat dreptul la apărare al unei întreprinderi (a se vedea în acest sens Hotărârea din 28 noiembrie 2019, Brugg Kabel și Kabelwerke Brugg/Comisia, C‑591/18 P, EU:C:2019:1026, punctul 40, precum și Hotărârea din 14 mai 2020, NKT Verwaltung și NKT/Comisia, C‑607/18 P, EU:C:2020:385, punctele 259, 260 și 265).
99
În această privință, trebuie arătat că jurisprudența Curții Europene a Drepturilor Omului invocată de SAS Cargo ș.a. nu stabilește un drept de acces complet și automat la dosar în cadrul unei proceduri administrative. În orice caz, SAS Cargo ș.a. nu explică în ce mod această jurisprudență ar putea repune în discuție abordarea practicată de Comisie care constă, în ceea ce privește documentele primite de ea după comunicarea privind obiecțiunile, tocmai în a permite accesul la documentele respective atunci când acestea pot constitui noi elemente de probă, indiferent dacă sunt incriminatoare sau dezincriminatoare (a se vedea prin analogie Hotărârea din 14 mai 2020, NKT Verwaltung și NKT/Comisia, C‑607/18 P, EU:C:2020:385, punctele 268 și 269).
100
Prin urmare, prima critică din cadrul prezentului aspect este nefondată.
101
În al doilea rând, în ceea ce privește critica referitoare la punctul 117 din hotărârea atacată, trebuie să se observe că Tribunalul a arătat în cuprinsul acesteia că SAS Cargo ș.a. se limitau în mare măsură să se prevaleze de faptul că anumiți transportatori incriminați sau destinatari ai comunicării privind obiecțiunile au invocat aceleași argumente ca acestea în răspunsurile lor la comunicarea privind obiecțiunile sau în observațiile lor în fața Tribunalului. Tribunalul a arătat că asemenea considerații nu erau de natură să caracterizeze existența unor elemente dezincriminatoare, făcând trimitere, în această privință, la punctele 43 și 44 din Hotărârea din 12 iulie 2011, Hitachi ș.a./ComisiaT‑112/07, EU:T:2011:342).
102
Or, din jurisprudența amintită deja la punctul 96 din prezenta hotărâre rezultă că, în ceea ce privește omisiunea comunicării unui document dezincriminator, întreprinderea în cauză trebuie doar să demonstreze că nedivulgarea acestuia a putut influența, în detrimentul acesteia din urmă, derularea procedurii și conținutul deciziei Comisiei. Prin urmare, nu se poate considera că, prin afirmațiile generale formulate de SAS Cargo ș.a. în fața Tribunalului, astfel cum acesta le‑a amintit la punctul 117 din hotărârea atacată, SAS Cargo ș.a. ar fi îndeplinit această sarcină.
103
Critica îndreptată împotriva punctului 117 din hotărârea atacată este, prin urmare, nefondată.
104
În al treilea rând, în măsura în care SAS Cargo ș.a. susțin că, la punctele 118-122 din hotărârea atacată, Tribunalul a denaturat probele și a omis să răspundă la argumentația lor, trebuie arătat că SAS Cargo ș.a. nu critică criteriul juridic enunțat la acest punct 118, amintit în esență la punctul anterior din prezenta hotărâre, ci aplicarea acestuia de către Tribunal.
105
În această privință, la punctul 119 din hotărârea atacată, Tribunalul s‑a referit la documentele care stau la baza declarației Comisiei referitoare la alianța WOW care figurează în Decizia din 4 iulie 2005 în cazul COMP/M.3770 – Lufthansa/Swiss (JO 2005, C 204, p. 3) și a arătat în esență că Comisia nu s‑a întemeiat pe acestea în cadrul procedurii care a condus la adoptarea deciziei în litigiu. La punctul 120 din hotărârea atacată, Tribunalul a examinat de asemenea elementele care ar trebui să ateste existența unor acorduri privind capacitățile între Lufthansa și destinatarii mai multor e‑mailuri trimise de aceasta cu privire la o adaptare a nivelului său de suprataxă pe carburant. În acest context, Tribunalul a arătat că SAS Cargo ș.a. invocaseră deja, în răspunsul lor la comunicarea privind obiecțiunile, un argument în această privință, că dispuneau deja, prin intermediul unor elemente care figurează în dosarul de investigare, de o enumerare a transportatorilor părți la un acord de achiziționare de capacități cu Lufthansa și că Comisia respinsese deja argumentul lor în considerentul (797) al deciziei în litigiu. Tribunalul a dedus de aici că SAS Cargo ș.a. nu au reușit să demonstreze că comunicarea acestor elemente le‑ar fi putut fi utilă în cadrul apărării lor.
106
La punctul 121 din hotărârea atacată, Tribunalul a mai examinat argumentația SAS Cargo ș.a. referitoare la elementele care ar fi fost prezentate de transportatorii neincriminați, potrivit căreia acestea ar fi putut fi prezentate în apărarea lor din moment ce erau vizate de contactele în litigiu care au fost opuse SAS Cargo ș.a. în cadrul deciziei în litigiu. În această privință, Tribunalul a apreciat că SAS Cargo ș.a. recurgeau „la supoziții extrem de generale” și că, prin generalitatea sa, ipoteza pe care o formulau nu putea constitui o indicație suficient de precisă privind existența unor elemente dezincriminatoare în răspunsurile transportatorilor menționați. La punctul 122 din această hotărâre, Tribunalul a adăugat că același lucru era valabil în ceea ce privește argumentul recurentelor prin care susțineau că, întrucât salariații lor nu au participat decât la „o mică parte” din comportamentele în cauză, elementele justificative aferente majorității comportamentelor menționate ar aparține celorlalți transportatori incriminați.
107
Prin urmare, trebuie să se constate că, prin critica referitoare la punctele 119-122 din hotărârea atacată, SAS Cargo ș.a. urmăresc în realitate să repună în discuție aprecierile faptelor și ale elementelor de probă efectuate de Tribunal la aceste puncte. Astfel, eventuala pertinență și valoarea probantă a pretinselor elemente dezincriminatoare au în mod vădit o natură factuală, așa încât nu sunt supuse, ca atare, controlului Curții (Hotărârea din 19 decembrie 2012, Heineken Nederland și Heineken/Comisia, C‑452/11 P, EU:C:2012:829, punctul 28, precum și jurisprudența citată). Această critică este, prin urmare, inadmisibilă.
108
În această privință, nu se poate considera, astfel cum susțin de asemenea SAS Cargo ș.a., că, la aceste puncte 119-122, Tribunalul a denaturat probele și a omis să răspundă la argumentația lor. Pe de o parte, o denaturare există atunci când, fără să se recurgă la noi elemente de probă, aprecierea elementelor de probă existente apare ca fiind vădit greșită sau vădit contrară formulării lor. Totuși, această denaturare trebuie să reiasă în mod evident din înscrisurile din dosar, fără a fi necesară o nouă apreciere a faptelor și a probelor. Pe de altă parte, atunci când un reclamant invocă o denaturare a elementelor de probă de către Tribunal, trebuie să indice cu precizie elementele care ar fi fost denaturate de acesta și să demonstreze erorile de analiză care, în aprecierea sa, ar fi condus Tribunalul la această denaturare (a se vedea în acest sens Hotărârea din 26 septembrie 2024, JCDecaux Street Furniture Belgium/Comisia, C‑710/22 P, EU:C:2024:787, punctul 63, și Hotărârea din 22 mai 2025, Luossavaara‑Kiirunavaara/Comisia, C‑621/23 P, EU:C:2025:368, punctul 108, precum și jurisprudența citată).
109
Or, argumentația expusă la punctul 91 din prezenta hotărâre este, în raport cu aceste cerințe, insuficientă pentru a stabili denaturările invocate, întrucât SAS Cargo ș.a. nu indică în special modul în care aprecierea efectuată de Tribunal în hotărârea atacată ar fi vădit eronată.
110
Pe de altă parte, ținând seama de jurisprudența deja amintită la punctele 84 și 85 din prezenta hotărâre, nu se poate considera că, înlăturând, astfel cum a procedat, la punctele 119-122 din hotărârea atacată, argumentele pe care SAS Cargo ș.a. i le‑au prezentat, Tribunalul și‑ar fi încălcat obligația de motivare.
111
În al patrulea rând, este suficient să se arate că, prin argumentația expusă la punctul 93 din prezenta hotărâre, SAS Cargo ș.a. contestă din nou punctul 121 din hotărârea atacată, invocând argumente analoge celor deja înlăturate la punctele 104-110 din prezenta hotărâre. Prin urmare, aceasta trebuie de asemenea respinsă ca fiind în parte inadmisibilă și în parte nefondată.
112
În al cincilea rând, întrucât argumentația expusă la punctul 94 din prezenta hotărâre nu vizează decât a doua teză a punctului 118 din hotărârea atacată, care, astfel cum indică locuțiunea „în plus”, constituie un motiv neesențial, aceasta este inoperantă, conform jurisprudenței amintite la punctul 80 din prezenta hotărâre.
113
Din ceea ce precedă rezultă că al doilea aspect al primului motiv de recurs trebuie înlăturat ca fiind în parte inadmisibil, în parte inoperant și în parte nefondat, la fel ca, prin urmare, acest prim motiv în ansamblul său.
Cu privire la al doilea motiv, referitor la dreptul de a fi ascultat în legătură cu criteriul efectelor calificate
114
Al doilea motiv al SAS Cargo ș.a. cuprinde trei aspecte. Prin intermediul primului aspect, acestea susțin că Tribunalul a săvârșit erori de drept atunci când a considerat că faptul că Comisia s‑a întemeiat pe criteriul efectelor calificate în decizia în litigiu, fără ca acest criteriu să fi fost menționat în comunicarea privind obiecțiunile, nu determina o încălcare a dreptului lor de a fi ascultate. Prin intermediul celui de al doilea aspect, recurentele susțin că Tribunalul a considerat în mod eronat că elementele de probă invocate în această decizie pentru a întemeia aplicarea acestui criteriu erau deja suficient expuse în comunicarea privind obiecțiunile. Prin intermediul celui de al treilea aspect, recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit erori de drept atunci când a apreciat că răspunsul lor la comunicarea privind obiecțiunile demonstra că dreptul lor la apărare fusese respectat.
Cu privire la primul aspect, referitor la necesitatea de a prezenta criteriul efectelor calificate în comunicarea privind obiecțiunile
– Argumentația părților
115
SAS Cargo ș.a. susțin că, la punctul 140 din hotărârea atacată, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a constatat că, întemeindu‑se pe criteriul efectelor calificate pentru stabilirea competenței sale, Comisia nu a invocat noi obiecțiuni și nici nu a modificat conținutul celor reținute în comunicarea privind obiecțiunile. Jurisprudența ar impune ca o comunicare privind obiecțiunile să conțină faptele reproșate destinatarului său, dar și calificarea acestora. Or, întrucât Tribunalul a admis, la acest punct 140, că comunicarea privind obiecțiunile nu făcea referire la criteriul efectelor calificate, acesta nu ar fi putut concluziona, fără a săvârși o eroare, că împrejurarea că acest criteriu nu fusese dezbătut în mod specific în cadrul procedurii administrative era lipsită de importanță și nu determina o încălcare a dreptului lor la apărare. Comisia ar fi trebuit cel puțin să adopte o comunicare privind obiecțiunile complementară celei din anul 2007 și să organizeze o nouă audiere, din moment ce adusese corecții importante analizei sale.
116
Contrar celor susținute de Comisie, SAS Cargo ș.a. ar fi formulat, la punctul 34 din cererea lor introductivă în fața Tribunalului, un argument întemeiat pe o eroare de „calificare a faptelor”, și anume cel potrivit căruia comunicarea privind obiecțiunile nu indica intenția Comisiei de a se întemeia pe fapte pentru a stabili „efecte imediate, substanțiale sau previzibile” sau pentru a aplica criteriul efectelor calificate. SAS Cargo ș.a. susțin de asemenea că nu sunt obligate să formuleze recursul în aceiași termeni precum cererea lor introductivă.
117
Comisia răspunde că prezentul aspect este inadmisibil, în temeiul articolului 170 din Regulamentul de procedură al Curții. Astfel, în fața Tribunalului, SAS Cargo ș.a. nu ar fi susținut că, în comunicarea privind obiecțiunile, Comisia ar fi trebuit să le prezinte criteriul efectelor calificate „prin intermediul unei calificări drept fapte”, ci numai că analiza Comisiei se întemeia pe constatări de fapt care nu le fuseseră comunicate, că comunicarea privind obiecțiunile nu menționa că Comisia intenționa să se întemeieze pe faptele specificate ulterior în considerentul (1045) al deciziei în litigiu și că acestea nu avuseseră posibilitatea să răspundă la aceste afirmații. În orice caz, aspectul menționat nu ar fi întemeiat.
– Aprecierea Curții
118
Potrivit articolului 170 alineatul (1) a doua teză din Regulamentul de procedură al Curții, recursul nu poate modifica obiectul litigiului dedus judecății Tribunalului. Astfel, competența Curții în cadrul examinării recursului este limitată la aprecierea soluției legale date cu privire la motivele dezbătute în fața primei instanțe. O parte nu poate, așadar, să invoce pentru prima dată în fața Curții un motiv pe care nu l‑a invocat în fața Tribunalului, întrucât aceasta ar echivala cu a‑i permite să sesizeze Curtea, a cărei competență în materie de recurs este limitată, cu un litigiu mai extins decât cel cu care a fost învestit Tribunalul (Hotărârea din 14 octombrie 2010, Deutsche Telekom/Comisia, C‑280/08 P, EU:C:2010:603, punctul 34, și Hotărârea din 2 februarie 2023, Spania ș.a./Comisia, C‑649/20 P, C‑658/20 P și C‑662/20 P, EU:C:2023:60, punctul 29, precum și jurisprudența citată).
119
Cu toate acestea, un recurent poate să formuleze un recurs invocând în fața Curții motive și argumente derivate din însăși hotărârea atacată prin care să conteste temeinicia în drept a acesteia (Hotărârea din 29 noiembrie 2007, Stadtwerke Schwäbisch Hall ș.a./Comisia, C‑176/06 P, EU:C:2007:730, punctul 17, precum și Hotărârea din 2 februarie 2023, Spania ș.a./Comisia, C‑649/20 P, C‑658/20 P și C‑662/20 P, EU:C:2023:60, punctul 30, precum și jurisprudența citată).
120
În speță, desigur, nu reiese din hotărârea atacată, în special din cuprinsul punctului 133 din aceasta, că SAS Cargo ș.a. ar fi formulat în fața Tribunalului o critică referitoare la lipsa unei calificări juridice, în comunicarea privind obiecțiunile, a criteriului efectelor calificate. În plus, acestea nu susțin că Tribunalul ar fi denaturat, în hotărârea respectivă, argumentația pe care i‑o prezentaseră.
121
Totuși, astfel cum susțin recurentele în cadrul prezentului aspect, din cuprinsul punctului 34 din cererea lor introductivă în primă instanță reiese că, în fața Tribunalului, ele au susținut că comunicarea privind obiecțiunile nu indica intenția Comisiei de a se întemeia pe constatările de fapt care figurau în acestea, pe care le contestau, pe de altă parte, pentru „a stabili «efecte imediate, substanțiale sau previzibile»” sau „pentru a aplica criteriul efectelor”.
122
Este adevărat că, procedând astfel, recurentele nu au susținut în mod explicit că Comisia a omis să califice din punct de vedere juridic temeiul competenței sale internaționale. Tribunalul a constatat însă, la punctul 140 din hotărârea atacată, că părțile nu au contestat că, spre deosebire de decizia în litigiu, comunicarea privind obiecțiunile nu făcea referire la criteriul efectelor calificate și, la punctul 145 din această hotărâre, că împrejurarea că acest criteriu nu fusese dezbătut în mod specific în cadrul procedurii administrative era lipsită de relevanță în vederea aprecierii respectării dreptului lor la apărare, având în vedere elementele pe care le‑a arătat la punctele 140-144 din aceasta.
123
În aceste condiții și ținând seama de jurisprudența amintită la punctul 119 din prezenta hotărâre, cauza de inadmisibilitate invocată de Comisie trebuie înlăturată și este necesar să se examineze pe fond prezentul aspect.
124
În această privință, rezultă dintr‑o jurisprudență constantă că respectarea dreptului la apărare în orice procedură susceptibilă să conducă la aplicarea unor sancțiuni, în special a unor amenzi sau penalități cu titlu cominatoriu, constituie un principiu fundamental al dreptului Uniunii care trebuie respectat pe deplin (a se vedea în acest sens Hotărârea din 13 februarie 1979, Hoffmann‑La Roche/Comisia, 85/76, EU:C:1979:36, punctul 9, și Hotărârea din 16 iunie 2022, Quanta Storage/Comisia, C‑699/19 P, EU:C:2022:483, punctul 61, precum și jurisprudența citată).
125
În acest sens, Regulamentul nr. 1/2003 prevede trimiterea către părți a unei comunicări privind obiecțiunile care trebuie să prevadă, în mod clar, toate elementele esențiale pe care se bazează Comisia în acest stadiu al procedurii. O astfel de comunicare privind obiecțiunile constituie garanția procedurală care aplică principiul fundamental de drept al Uniunii ce impune respectarea dreptului la apărare în orice procedură susceptibilă să conducă la pronunțarea unei sancțiuni. Acest principiu impune printre altele ca o comunicare privind obiecțiunile adresată de Comisie unei întreprinderi căreia intenționează să îi aplice o sancțiune pentru încălcarea normelor de concurență să conțină elementele esențiale reținute împotriva întreprinderii respective, precum faptele reproșate, calificarea acestora, gravitatea și durata pretinsei încălcări, precum și elementele de probă pe care se întemeiază Comisia, pentru ca respectiva întreprindere să fie în măsură să își valorifice în mod util argumentele în cadrul procedurii administrative inițiate în privința sa (a se vedea în acest sens Hotărârea din 29 iunie 2006, Showa Denko/Comisia, C‑289/04 P, EU:C:2006:431, punctul 69, și Hotărârea din 16 iunie 2022, Quanta Storage/Comisia, C‑699/19 P, EU:C:2022:483, punctul 62, precum și jurisprudența citată).
126
În speță, la punctul 141 din hotărârea atacată, Tribunalul a apreciat că Comisia indicase deja în comunicarea privind obiecțiunile că intenționa să constate o încălcare a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE în ceea ce privește rutele de sosire. Tribunalul a arătat în această privință că, la punctul 129 din comunicarea privind obiecțiunile, Comisia a observat astfel că „încălcarea acoperea serviciile de transport de mărfuri […] în interiorul [Uniunii]/SEE și Elveției și pe rutele dintre aeroporturile din [Uniune]/SEE și din țările terțe din întreaga lume, în ambele sensuri”. În plus, Tribunalul a observat că, la punctul 1430 din comunicarea privind obiecțiunile, Comisia a arătat că „toate activitățile anticoncurențiale care implicau pe fiecare dintre participanți se integrau într‑un obiectiv global, și anume de a conveni asupra prețului sau cel puțin de a elimina incertitudinea cu privire la prețuri pe piața transportului de mărfuri din SEE, inclusiv pe rutele dintre aeroporturile din SEE și țările terțe”.
127
La punctul 142 din hotărârea atacată, Tribunalul a adăugat că Comisia și‑a justificat de asemenea competența de a constata o încălcare a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE pe rutele de sosire încă din stadiul comunicării privind obiecțiunile. În această privință, Tribunalul a constatat că, la punctul 1390 din această comunicare, Comisia a arătat astfel că era „competentă să aplice articolul [101 TFUE] în cazul acordurilor privind transportul aerian între aeroporturile din [Uniune] și țările terțe care ar fi putut afecta comerțul dintre statele membre”. În plus, Tribunalul a observat că, la punctul 1394 din comunicarea menționată, Comisia a adăugat că era de asemenea „competentă să aplice articolul 53 din Acordul privind SEE […] în cazul acordurilor referitoare la transportul aerian între aeroporturile din [SEE] și țările terțe care sunt susceptibile să fi afectat comerțul dintre statele membre și părți contractante la Acordul privind SEE sau între părți contractante la Acordul privind SEE”.
128
Pe de altă parte, Tribunalul a constatat, la punctul 147 din această hotărâre, că toate elementele de fapt pe care se întemeiază considerentele (1045) și (1046) ale deciziei în litigiu figurau în comunicarea privind obiecțiunile.
129
Rezultă că, prin faptul că a constatat, în decizia în litigiu, că înțelegerea în litigiu acoperea comportamente legate de vânzări în țări care nu aparțin nici Uniunii, nici SEE, Comisia nu și‑a întemeiat această decizie pe critici cu privire la care SAS Cargo ș.a. nu au putut să își susțină argumentele, cu încălcarea obligației amintite la punctul 125 din prezenta hotărâre. Astfel, având în vedere elementele indicate de Comisie în comunicarea privind obiecțiunile, astfel cum au fost prezentate de Tribunal la punctele 141, 142 și 147 din hotărârea atacată, cu privire la care SAS Cargo ș.a. nu pretind că denaturau această comunicare, SAS Cargo ș.a. nu puteau ignora faptul că Comisia le‑ar reproșa o încălcare a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE în legătură cu aceleași comportamente.
130
De altfel, calificarea criteriului juridic precis pe care Comisia apreciază că își poate întemeia competența internațională pentru a aplica articolul 101 TFUE și articolul 53 din Acordul privind SEE unor comportamente anticoncurențiale adoptate în afara acestor teritorii nu are influență asupra conținutului elementelor esențiale pe care apreciază că poate întemeia această competență și pe care urmărește să îl rețină împotriva unei întreprinderi pe care intenționează să o sancționeze pentru o încălcare a acestor dispoziții.
131
Prin urmare, nu se poate considera că Comisia încalcă dreptul la apărare al întreprinderilor destinatare ale unei comunicări privind obiecțiunile și în special dreptul acestora de a fi audiate în ceea ce privește competența internațională a Comisiei de a sancționa comportamente anticoncurențiale adoptate în afara teritoriului Uniunii sau al SEE pentru simplul fapt că nu indică în mod expres, în această comunicare, că intenționează să își întemeieze competența de a sancționa astfel de comportamente pe „criteriul punerii în aplicare” sau pe „criteriul efectelor calificate”, chiar cu privire la un alt criteriu juridic pe care l‑ar putea aprecia, în funcție de împrejurări, ca fiind apt să justifice o astfel de competență, din moment ce indică, precum în speță, în comunicarea menționată, că intenționează să sancționeze întreprinderile destinatare ale acesteia pentru o încălcare a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE ca urmare a unor astfel de comportamente și că expune elementele esențiale pe care intenționează să le rețină în acest scop.
132
Rezultă din ceea ce precedă că Tribunalul a considerat fără a săvârși o eroare de drept, la punctele 140-142 și 146 din hotărârea atacată, că, prin faptul că s‑a prevalat, în decizia în litigiu, de criteriul efectelor calificate pentru a‑și întemeia competența de a constata și de a sancționa o încălcare a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE pe rutele de sosire, Comisia nu a imputat în sarcina SAS Cargo ș.a. noi obiecțiuni și nici nu a modificat conținutul celor pe care le reținuse cu titlu provizoriu în comunicarea privind obiecțiunile. Astfel, Comisia, în comunicarea privind obiecțiunile, pe de o parte, a arătat deja că intenționa să le sancționeze pentru o asemenea încălcare pe aceste rute și, pe de altă parte, a prezentat elementele esențiale care justificau competența sa în acest sens.
133
Reiese din cele de mai sus că primul aspect al celui de al doilea motiv trebuie respins ca nefondat.
Cu privire la al doilea aspect, referitor la conținutul comunicării privind obiecțiunile
– Argumentația părților
134
SAS Cargo ș.a. susțin că, la punctele 141 și 142 din hotărârea atacată, Tribunalul a apreciat în mod eronat că comunicarea privind obiecțiunile le‑a oferit suficiente informații referitoare la criteriul efectelor calificate și că, prin urmare, dreptul lor la apărare fusese respectat. Pasajele din această comunicare menționate la punctele 141 și 142 din hotărârea respectivă ar fi simple afirmații nesusținute de elemente de probă. Secțiunea 5.2 din comunicarea menționată, referitoare la competența Comisiei, nu ar menționa nici acest criteriu, nici elementele sale constitutive, nici probele care dovedesc îndeplinirea acestuia în speță.
135
În plus, la punctul 147 din hotărârea atacată, Tribunalul ar fi concluzionat în mod eronat că elementele de probă invocate în decizia în litigiu pentru a stabili criteriul efectelor calificate erau suficient expuse în comunicarea privind obiecțiunile, fără altă precizare. Astfel, abordarea Tribunalului ar fi impus SAS Cargo ș.a. să determine criteriul juridic reținut de Comisie și să cerceteze în ansamblul acestei comunicări dacă aceasta ar conține elemente care să permită susținerea criteriului respectiv. Pasajele din comunicarea privind obiecțiunile citate la acest punct 147 nici măcar nu ar conține faptele relevante.
136
Comisia susține că acest aspect nu este întemeiat.
– Aprecierea Curții
137
În primul rând, în măsura în care SAS Cargo ș.a. arată în esență că Tribunalul a apreciat în mod eronat că comunicarea privind obiecțiunile conținea elemente suficiente pentru a le permite să înțeleagă că Comisia intenționa să constate o încălcare a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE pe rutele de sosire și că dreptul lor la apărare fusese, în consecință, respectat, este suficient să se constate că această argumentație nu se distinge în esență de cea pe care SAS Cargo ș.a. au prezentat‑o deja în susținerea primului aspect al prezentului motiv. În consecință, aceasta trebuie înlăturată ca nefondată pentru aceleași motive precum cele expuse la punctele 124-133 din prezenta hotărâre.
138
În al doilea rând, în ceea ce privește critica pe care SAS Cargo ș.a. o îndreaptă împotriva punctului 147 din hotărârea atacată, trebuie să se arate că, la acest punct, Tribunalul a indicat că acestea din urmă nu puteau susține în mod întemeiat că aplicarea criteriului efectelor calificate în considerentele (1045) și (1046) ale deciziei în litigiu se întemeia pe fapte pe care Comisia nu le reținuse în comunicarea privind obiecțiunile.
139
În această privință, Tribunalul a indicat că toate elementele de fapt pe care se întemeiază aceste considerente (1045) și (1046) figurau în comunicarea privind obiecțiunile. Astfel, Tribunalul a precizat că motivul menționat în considerentul (1045), referitor la efectul comportamentului în litigiu asupra consumatorilor din SEE, se întemeia pe considerațiile referitoare la structura prețurilor serviciilor de transport de mărfuri, la rolul de intermediar al agenților de expediție între transportatori și expeditori și la natura încălcării unice și continue care figurau deja la punctele 7, 104, 1396-1411 și 1434-1438 din comunicarea privind obiecțiunile. De asemenea, Tribunalul a arătat că motivul referitor la efectele asupra concurenței ale serviciilor interlinii reluat în același considerent 1045 se întemeia pe considerațiile referitoare la funcționarea sectorului transportului de mărfuri menționate la punctele 7, 9, 102 și 105 din comunicarea privind obiecțiunile. În ceea ce privește sfera geografică a înțelegerii în litigiu și includerea serviciilor de transport de mărfuri la sosire în încălcarea unică și continuă menționate în considerentul (1046) al deciziei atacate, Tribunalul a constatat că acestea erau abordate la punctele 3, 125, 129, 1045, 1390, 1394 și 1430 din comunicarea respectivă.
140
Prin urmare, susținând că Tribunalul a concluzionat în mod eronat că elementele de probă invocate în decizia în litigiu pentru a stabili că criteriul efectelor calificate era îndeplinit fuseseră expuse în mod suficient în comunicarea privind obiecțiunile și că pasajele vizate din aceasta nu conțineau faptele relevante, SAS Cargo ș.a. urmăresc să obțină din partea Curții o nouă apreciere a conținutului comunicării privind obiecțiunile, astfel cum a fost prezentat de Tribunal în hotărârea atacată, fără a invoca măcar o denaturare. Or, o astfel de nouă apreciere a faptelor nu ar fi de competența Curții în recurs, conform jurisprudenței amintite la punctul 72 din prezenta hotărâre.
141
Din ansamblul considerațiilor care precedă rezultă că al doilea aspect al celui de al doilea motiv de recurs trebuie înlăturat ca fiind în parte inadmisibil și în parte nefondat.
Cu privire la al treilea aspect, referitor la răspunsurile SAS Cargo ș.a. la comunicarea privind obiecțiunile
– Argumentația părților
142
SAS Cargo ș.a. susțin că Tribunalul a indicat în mod eronat, la punctul 143 din hotărârea atacată, că respectarea dreptului lor la apărare era atestată de răspunsurile lor la comunicarea privind obiecțiunile. Astfel, aceste răspunsuri nu ar fi putut acoperi lacunele din comunicarea respectivă referitoare la criteriul efectelor calificate. Prin urmare, punctul 144 din această hotărâre ar fi de asemenea eronat în măsura în care Tribunalul afirmă că considerentele (1042)-(1046) ale deciziei în litigiu nu făceau decât să răspundă la argumentele SAS Cargo ș.a., întrucât ele nu au abordat niciodată acest din urmă criteriu. Deși, desigur, argumentele expuse într‑o comunicare privind obiecțiunile ar putea fi revizuite sau completate, nu ar fi permisă modificarea elementelor esențiale ale încălcării invocate. În consecință, punctul 145 din hotărârea menționată, în care Tribunalul a apreciat că împrejurarea că criteriul efectelor calificate nu a fost dezbătut era lipsit de relevanță, și punctul 146 din aceasta, în care a considerat că dreptul la apărare al SAS Cargo ș.a. nu fusese, așadar, încălcat, ar fi de asemenea eronate.
143
Comisia răspunde că acest aspect este nefondat.
– Aprecierea Curții
144
Este suficient să se arate că prezentul aspect se întemeiază pe premisa potrivit căreia comunicarea privind obiecțiunile era lacunară ca urmare a faptului că, în aceasta, Comisia nu a indicat în mod expres că intenționa să își întemeieze competența de a constata și de a sancționa o încălcare a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE în ceea ce privește rutele de sosire pe criteriul efectelor calificate. Or, din analiza primului aspect al prezentului motiv reiese că această premisă este eronată.
145
Rezultă că al treilea aspect al celui de al doilea motiv de recurs trebuie înlăturat ca nefondat și că, prin urmare, al doilea motiv de recurs trebuie înlăturat ca fiind în parte inadmisibil și în parte nefondat.
Cu privire la al treilea motiv, referitor la aplicarea criteriului efectelor calificate
146
Al treilea motiv invocat de SAS Cargo ș.a. cuprinde cinci aspecte. Prin intermediul primului aspect, acestea susțin că hotărârea atacată este afectată de incoerențe și de aplicări eronate ale criteriului efectelor calificate. Prin intermediul celui de al doilea aspect, acestea susțin că Tribunalul a substituit în mod nelegal raționamentul expus de Comisie în decizia în litigiu cu propriul raționament. Prin intermediul celui de al treilea aspect, acestea invocă o răsturnare nelegală a sarcinii probei. Prin intermediul celui de al patrulea aspect, acestea susțin că Tribunalul a aplicat un criteriu eronat în ceea ce privește caracterul imediat al efectului pe care l‑a apreciat. Prin intermediul celui de al cincilea aspect, recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a concluzionat că competența Comisiei de a aplica articolul 101 TFUE și articolul 53 din Acordul privind SEE rutelor de sosire putea fi stabilită pe baza încălcării unice și continue.
Cu privire la primul aspect, întemeiat pe incoerențe și pe erori în aplicarea criteriului efectelor calificate
– Argumentația părților
147
SAS Cargo ș.a. susțin că punctele 167-171, 179-181, 197, 198, 203, 221, 222 și 226 din hotărârea atacată sunt afectate de incoerențe și de aplicări eronate ale criteriului efectelor calificate. Astfel cum a arătat Tribunalul la punctele 161 și 165 din această hotărâre, aplicarea criteriului respectiv ar impune Comisiei să stabilească efecte probabile, previzibile, imediate și substanțiale. Or, referirile Tribunalului la încălcările prin obiect și la dovada efectelor concrete, care figurează la punctele 167, 170 și 171 din hotărârea menționată, nu ar aborda aspectul dacă Comisia a stabilit că aceste patru condiții erau îndeplinite. Noțiunea de restrângere a concurenței „prin obiect” nu ar avea legătură cu competența internațională a Comisiei, cu excepția cazului în care se admite că nu ar fi niciodată necesar să se demonstreze efecte anticoncurențiale pentru a stabili o asemenea competență.
148
Ar fi revenit Tribunalului, în ceea ce privește efectele asupra consumatorilor pe care le‑ar fi identificat – și anume, pe de o parte, o creștere a prețului serviciilor cumpărate de expeditorii stabiliți în SEE (denumită în continuare „efectul asupra expeditorilor”), menționată la punctele 179 și 181 din hotărârea atacată, și, pe de altă parte, o creștere a prețului mărfurilor cumpărate de consumatorii finali în SEE (denumită în continuare „efectul asupra mărfurilor”), menționată la punctele 181 și 226 din această hotărâre –, să examineze dacă fiecare dintre aceste efecte era probabil, previzibil, substanțial și imediat, probabilitatea și previzibilitatea constituind criterii distincte, astfel cum ar indica punctul 51 din Hotărârea din 6 septembrie 2017, Intel/Comisia (C‑413/14 P, EU:C:2017:632). Tribunalul nu ar fi fost îndreptățit să modifice, în cursul analizei sale, descrierea efectului pe care îl examina în scopul de a îndeplini mai ușor criteriul efectelor calificate.
149
Totuși, astfel ar fi procedat Tribunalul. Acesta nici măcar nu ar menționa cuvântul „probabil” la punctele 166-237 din hotărârea atacată, cu excepția punctelor 188 și 189 din hotărârea respectivă, în care ar impune SAS Cargo ș.a. să suporte sarcina probei. În plus, Tribunalul nu ar fi stabilit că efectul asupra expeditorilor și efectul asupra mărfurilor îndeplineau celelalte trei condiții ale criteriului efectelor calificate, ci s‑ar fi referit în mod variabil la unul sau la celălalt dintre aceste efecte și la una sau cealaltă dintre aceste condiții. SAS Cargo ș.a. fac trimitere în această privință la punctele 179, 198, 203, 221 și 222 din hotărârea menționată. Această abordare ar fi redus în mod considerabil sarcina probei care revine Comisiei, astfel cum ar ilustra punctul 180 din aceeași hotărâre.
150
Acest punct 179 ar fi, pe de altă parte, afectat de lipsa examinării tuturor faptelor pertinente sau, cu titlu subsidiar, de nemotivare, care conduce la o aplicare eronată a criteriului efectelor calificate și la o încălcare a prezumției de nevinovăție. Tribunalul nu ar fi luat în considerare nici probele contrare ale SAS Cargo ș.a. privind efectul asupra expeditorilor stabiliți în SEE, care ar fi rare pe rutele de sosire, nici costul suplimentar minim pe care îl constituia cuantumul suprataxelor pentru cumpărătorii cu sediul în SEE, deși aceste elemente ar exclude caracterul substanțial al efectului asupra expeditorilor. Punctul 226 din hotărârea atacată ar fi în plus eronat în măsura în care Tribunalul s‑ar fi întemeiat pe o afirmație factuală referitoare la un efect asupra mărfurilor care ar fi pur ipotetic și, prin urmare, inapt să demonstreze existența unui efect substanțial și imediat asupra expeditorilor. Întrucât Tribunalul s‑a întemeiat pe o simplă supoziție a caracterului substanțial al efectului asupra expeditorilor, ar fi fost suficient ca SAS Cargo ș.a. să prezinte o explicație care să ofere o clarificare diferită situației de fapt invocate de Comisie.
151
Comisia susține că acest aspect este în parte inadmisibil și în parte nefondat.
– Aprecierea Curții
152
Cu titlu introductiv, trebuie arătat că, la punctul 156 din hotărârea atacată, Tribunalul a constatat că, în decizia în litigiu, Comisia s‑a întemeiat în esență pe trei motive autonome pentru a reține că criteriul efectelor calificate era îndeplinit în speță. La punctul 157 din această hotărâre, Tribunalul a arătat că primele două motive figurau în considerentul (1045) al deciziei în litigiu și că ambele priveau efectele coordonării referitoare la serviciile de transport de mărfuri la sosire privite în mod izolat. Astfel, la acest punct 157, Tribunalul a constatat că primul motiv consta în faptul că „costurile majorate ale transportului aerian spre SEE și, prin urmare, prețurile mai ridicate ale mărfurilor importate [erau], prin natura lor, susceptibile să aibă efecte asupra consumatorilor în cadrul SEE” (denumit în continuare „efectul asupra prețurilor mărfurilor importate”) și că al doilea motiv privea efectele coordonării în legătură cu serviciile de transport de mărfuri la sosire „și asupra furnizării de servicii de [transport de mărfuri] de către alți transportatori în cadrul SEE, între platformele de corespondență („hubs”) în SEE utilizate de transportatorii din țări terțe și aeroporturile de destinație a acestor transporturi în SEE care nu sunt deservite de transportatorul din țara terță”. La punctul 158 din hotărârea menționată, Tribunalul a arătat că al treilea motiv figura în considerentul (1046) al deciziei în litigiu și se referea la efectele încălcării unice și continue, privită în ansamblu. La punctul 159 din aceeași hotărâre, Tribunalul a arătat că consideră oportun să examineze primul și al treilea dintre aceste motive, ceea ce a făcut la punctele 160-227 și, respectiv, 228-236 din hotărârea atacată.
153
De aici rezultă că, contrar celor susținute de SAS Cargo ș.a., Tribunalul, la punctele din hotărârea atacată vizate de acestea, nu a verificat dacă erau îndeplinite condițiile care caracterizează existența unor efecte calificate în ceea ce privește atât un pretins „efect asupra expeditorilor”, cât și un pretins „efect asupra mărfurilor”. Astfel, Tribunalul a efectuat această verificare în ceea ce privește singurul efect asupra prețurilor mărfurilor importate în legătură cu care, după cum reiese din cuprinsul punctului 162 din hotărârea atacată, SAS Cargo ș.a. susțineau că nu se număra printre efectele produse de comportamentul în litigiu de care Comisia era îndreptățită să țină seama în vederea aplicării criteriului efectelor calificate.
154
Prin urmare, trebuie înlăturată de la bun început argumentația SAS Cargo ș.a. potrivit căreia hotărârea atacată ar fi afectată de incoerențe în măsura în care efectul pe care Tribunalul l‑a examinat pentru a stabili dacă permitea fundamentarea competenței internaționale a Comisiei în raport cu criteriul efectelor calificate ar varia în cursul analizei sale, precum și argumentația care se întemeiază pe premisa potrivit căreia Tribunalul ar fi identificat două efecte în hotărârea atacată, pe care le‑ar fi analizat în mod variabil, săvârșind astfel erori de drept, răsturnări nelegale ale sarcinii probei, precum și încălcări ale obligației sale de motivare, întrucât aceste argumentații se întemeiază pe o interpretare eronată a hotărârii atacate.
155
Pe de altă parte, în măsura în care, prin intermediul acestui aspect, SAS Cargo ș.a. mai susțin, în primul rând, că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că s‑a referit la noțiunea de restrângere a concurenței „prin obiect” la punctele 167, 170 și 171 din hotărârea atacată, deși această noțiune nu ar avea legătură cu competența internațională a Comisiei, și, prin urmare, prin faptul că nu a verificat dacă erau îndeplinite în speță condițiile care permit stabilirea criteriului efectelor calificate, trebuie arătat că aceste puncte se înscriu în analiza Tribunalului care figurează la punctele 163-185 din această hotărâre, referitoare la aprecierea relevanței efectului asupra prețurilor mărfurilor importate, și anume, astfel cum s‑a arătat deja la punctul 152 din prezenta hotărâre, primul dintre cele trei motive pe care s‑a întemeiat Comisia în considerentele (1045) și (1046) ale deciziei în litigiu pentru a‑și întemeia constatarea potrivit căreia criteriul efectelor calificate era îndeplinit în speță.
156
În această privință este adevărat că, în acest context, Tribunalul a indicat la punctul 167 din hotărârea atacată că, în prezența unui comportament despre care Comisia a considerat, precum în speță, că prezenta un asemenea grad de nocivitate pentru concurența pe piața internă sau în cadrul SEE încât putea fi calificat drept restrângere a concurenței „prin obiect” în sensul articolului 101 TFUE și al articolului 53 din Acordul privind SEE, nici aplicarea criteriului efectelor calificate nu poate să impună demonstrarea efectelor concrete pe care le presupune calificarea unui comportament drept restrângere a concurenței „prin efect” în sensul acestor dispoziții.
157
În mod similar, Tribunalul a arătat, la punctul 170 din hotărârea atacată, că, astfel cum a arătat Comisia în considerentul (917) al deciziei în litigiu, luarea în considerare a efectelor concrete ale comportamentului în litigiu este inutilă, din moment ce obiectul anticoncurențial al acestuia din urmă este dovedit.
158
Tribunalul a dedus de aici, la punctul 171 din hotărârea atacată, că a interpreta criteriul efectelor calificate în sensul că ar impune dovedirea efectelor concrete ale comportamentului în litigiu chiar și în prezența unei restrângeri a concurenței „prin obiect” ar echivala cu a supune competența Comisiei de a constata și de a sancționa o încălcare a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE unei condiții care nu are temei în textul acestor dispoziții.
159
Totuși, nu se poate deduce din cuprinsul acestor puncte 167, 170 și 171 că Tribunalul ar fi considerat că calificarea încălcării în cauză drept încălcare „prin obiect” făcea inutilă orice evaluare a eventualei apariții a unor efecte, în cadrul SEE, care să permită stabilirea competenței Comisiei de a aplica articolul 101 TFUE și articolul 53 din Acordul privind SEE unor comportamente adoptate în afara SEE.
160
Astfel, dintr‑o interpretare de ansamblu a punctelor 163-181 din hotărârea atacată reiese că, la punctele contestate din hotărârea atacată, Tribunalul a explicat numai că faptul că, în considerentul (917) al deciziei în litigiu, Comisia a indicat că nu efectuase nicio apreciere a efectelor anticoncurențiale ale practicilor anticoncurențiale în discuție nu însemna că Comisia s‑a abținut, ca urmare a naturii acestor practici, să aprecieze dacă acestea avuseseră, asupra concurenței în cadrul Uniunii sau al SEE, un efect care să permită fundamentarea competenței Comisiei de a aplica articolul 101 TFUE și Acordul 53 din Acordul privind SEE serviciilor de transport de mărfuri la sosire în raport cu criteriul efectelor calificate.
161
În plus, astfel cum susțin SAS Cargo ș.a. și cum a amintit în esență Tribunalul la punctele 161 și 165 din hotărârea atacată, rezultă din jurisprudență că criteriul efectelor calificate permite să se justifice aplicarea dreptului concurenței Uniunii sau al SEE din perspectiva dreptului internațional public, atunci când este previzibil că respectivul comportament produce un efect imediat și substanțial în Uniune sau în SEE. În această privință, este suficient să se țină seama de efectele probabile ale unui comportament asupra concurenței pentru a fi îndeplinită condiția privind cerința previzibilității. În plus, este suficient ca comportamentul în litigiu să fie „susceptibil” să aibă un efect imediat în Uniune sau în SEE pentru a fi îndeplinită cerința caracterului imediat (a se vedea în acest sens Hotărârea din 6 septembrie 2017, Intel/Comisia, C‑413/14 P, EU:C:2017:632, punctele 49, 51 și 52).
162
Or, așa cum a anunțat la punctul 182 din hotărârea atacată, Tribunalul a verificat dacă efectul asupra prețurilor mărfurilor importate îndeplinea aceste condiții la punctele 183-227 din hotărârea atacată, întrucât punctele 183-200 din această hotărâre privesc caracterul previzibil al acestui efect, punctele 201-216 din hotărârea menționată privesc caracterul substanțial al acesteia, iar punctele 217-226 din aceeași hotărâre privesc caracterul său imediat.
163
Din aceste elemente rezultă că SAS Cargo ș.a. reproșează în esență în mod neîntemeiat Tribunalului, pe de o parte, că a invocat noțiunea de restrângere a concurenței „prin obiect” pentru a stabili că criteriul efectelor calificate era îndeplinit în speță și, pe de altă parte, că nu a verificat dacă s‑a stabilit că efectul asupra prețurilor mărfurilor importate îndeplinea condițiile care permit să se considere că acest criteriu era îndeplinit. Argumentația în acest sens expusă la punctul 147 din prezenta hotărâre este, în consecință, nefondată.
164
În al doilea rând, în măsura în care SAS Cargo ș.a. reproșează Tribunalului că nu a examinat caracterul „probabil” al efectului asupra prețurilor mărfurilor importate, trebuie arătat că, în conformitate cu jurisprudența amintită la punctul 161 din prezenta hotărâre, este suficient să se țină seama de efectele probabile ale unui comportament asupra concurenței pentru ca condiția referitoare la cerința previzibilității să fie îndeplinită. Prin urmare, cerința probabilității nu se distinge de cea a previzibilității. Or, astfel cum s‑a constatat deja la punctul 162 din prezenta hotărâre, Tribunalul a examinat efectiv, în hotărârea atacată, caracterul previzibil al efectului asupra prețurilor mărfurilor importate. Această argumentație se întemeiază, în consecință, pe o interpretare eronată a jurisprudenței de către acestea din urmă.
165
În al treilea rând, în măsura în care SAS Cargo ș.a. Critică punctul 179 din hotărârea atacată, trebuie să se arate că, la acest punct, Tribunalul a constatat că, deși agenții de expediție cumpără servicii de transport de mărfuri la sosire, ei acționează în special în calitate de intermediari pentru a le consolida într‑un lot de servicii al căror obiect este, prin definiție, organizarea transportului integrat de mărfuri spre teritoriul SEE în numele expeditorilor. Tribunalul a adăugat că din considerentul (70) al deciziei în litigiu reieșea că aceștia din urmă pot fi în special cumpărătorii sau proprietarii mărfurilor transportate și că, prin urmare, era cel puțin probabil ca aceștia să fie stabiliți în SEE.
166
Prin urmare, trebuie să se constate că acest punct 179 nu conține decât aprecieri de natură factuală, care, în lipsa invocării unei denaturări, nu sunt supuse controlului Curții în cadrul unui recurs, conform jurisprudenței amintite la punctul 72 din prezenta hotărâre. Argumentația SAS Cargo ș.a. prin care se urmărește stabilirea caracterului eronat al acestui punct 179 este, așadar, inadmisibilă.
167
Pe de altă parte, în măsura în care recurentele susțin de asemenea că același punct 179 reflectă o încălcare de către Tribunal a obligației sale de motivare, este necesar să se arate că, la punctul 178 din hotărârea atacată, Tribunalul a constatat printre altele că din considerentele (14), (17) și (70) ale deciziei în litigiu, precum și din răspunsurile părților la măsurile de organizare a procedurii pe care le adoptase reieșea că transportatorii vând exclusiv sau aproape exclusiv serviciile lor de transport de mărfuri unor agenți de expediție și că, în ceea ce privește serviciile de transport de mărfuri la sosire, cvasitotalitatea acestor vânzări se efectuau la punctul de origine a rutelor în cauză, în afara SEE, unde sunt stabiliți agenții de expediție. În această privință, Tribunalul a constatat că din cererea introductivă reieșea că, între 1 mai 2004 și 14 februarie 2006, recurentele nu au realizat decât o proporție neglijabilă din vânzările lor de servicii de transport de mărfuri la sosire către clienți stabiliți în SEE. Ținând seama de aceste elemente, precum și de jurisprudența deja amintită la punctele 84 și 85 din prezenta hotărâre, SAS Cargo ș.a. nu pot fi urmate atunci când susțin că Tribunalul nu a luat în considerare elementele pe care i le‑au prezentat și că și‑a încălcat obligația de motivare a hotărârii atacate.
168
În plus, în măsura în care, prin intermediul acestei critici, recurentele contestă aprecierea acestor elemente care a fost efectuată de Tribunal, trebuie amintit că obligația de motivare constituie o normă fundamentală de procedură care trebuie diferențiată de problema temeiniciei motivării, aceasta din urmă ținând de legalitatea pe fond a actului în litigiu [Hotărârea din 2 aprilie 1998, Comisia/Sytraval și Brink’s France, C‑367/95 P, EU:C:1998:154, punctul 67, și Hotărârea din 4 octombrie 2024, UPL Europe și Indofil Industries (Netherlands)/Comisia, C‑262/23 P, EU:C:2024:862, punctul 134, precum și jurisprudența citată]. Prin urmare, acestea contestă astfel, din nou și în mod inadmisibil, aprecierile de natură factuală efectuate de Tribunal la punctul 179 din hotărârea atacată fără a‑i reproșa vreo denaturare.
169
Situația este aceeași în ceea ce privește susținerea privind încălcarea prezumției de nevinovăție. Astfel, sub pretextul de a reproșa Tribunalului că a încălcat acest principiu, SAS Cargo ș.a. urmăresc în realitate să obțină o nouă apreciere a faptelor și a elementelor de probă privind caracterul substanțial al efectului asupra prețului mărfurilor importate, fără a invoca denaturarea lor. Prin urmare, această afirmație este de asemenea inadmisibilă, conform jurisprudenței amintite la punctul 72 din prezenta hotărâre.
170
În al patrulea rând, dintr‑o interpretare de ansamblu a punctelor 217-226 din hotărârea atacată reiese că, la acest punct 226, Tribunalul s‑a limitat să expună motivele pentru care considera că era eronată a doua premisă pe care SAS Cargo ș.a. își întemeiau argumentul invocat în ședință, prin care se urmărea să se stabilească faptul că efectul asupra prețurilor mărfurilor importate nu prezenta caracterul imediat necesar și potrivit căruia, pentru a afecta „consumatorii din cadrul SEE”, costul suplimentar trebuia să treacă printr‑un „lanț lung de intermediari”, printre care expeditorii, agenții de expediție și importatorii. Astfel, la punctul 226 menționat, Tribunalul a arătat că această a doua premisă era aceea că, deși referirea la „consumatorii din cadrul SEE” în considerentul (1045) al deciziei atacate nu ar include decât consumatorii finali, aceștia din urmă nu ar putea achiziționa mărfurile importate decât la finalul intervenției unui „lanț lung de intermediari”. În această privință, Tribunalul a apreciat că consumatorii finali pot de asemenea să achiziționeze aceste mărfuri direct de la expeditor.
171
Din aceste elemente rezultă că, sub pretextul unei pretinse erori de drept, SAS Cargo ș.a. urmăresc în realitate să obțină din partea Curții o nouă apreciere a faptelor și a probelor, care nu intră sub incidența controlului său în cadrul unui recurs, conform jurisprudenței amintite deja la punctul 72 din prezenta hotărâre.
172
Rezultă din tot ceea ce precedă că primul aspect al celui de al treilea motiv de recurs trebuie înlăturat ca fiind în parte inadmisibil și în parte nefondat.
Cu privire la al doilea aspect, întemeiat pe o înlocuire a motivelor
– Argumentația părților
173
SAS Cargo ș.a. susțin că, la punctele 173, 179-181, 185-188, 191, 193, 195, 198, 199, 204, 205, 208-210, 220, 224-226 și 233 din hotărârea atacată, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept înlocuind raționamentul Comisiei cu propriul raționament. Potrivit jurisprudenței instanței Uniunii, Tribunalului nu i‑ar fi permis nici să acopere o lacună în motivarea unei decizii a Comisiei, nici să denatureze conținutul acestei decizii, nici să ia în considerare sau să invoce fapte noi în raport cu cele care figurează în decizia menționată.
174
Or, în primul rând, efectul asupra expeditorilor nu ar apărea în decizia în litigiu, care ar fi fost, așadar, denaturată la punctele 173, 179-181, 225 și 226 din hotărârea atacată, în parte prin invocarea unor fapte noi. În special, acest punct 173 ar prezenta considerentul (1045) al deciziei în litigiu ca privind exclusiv efectul asupra expeditorilor, deși acesta ar privi în mod clar efectul asupra mărfurilor. În plus, pentru a acoperi lacunele acestei decizii, punctul 173 menționat ar cuprinde un fapt nou, și anume că este cel puțin probabil ca expeditorii să fie stabiliți în SEE. Acest fapt nou ar fi permis Tribunalului să omită o etapă în lanțul intermediarilor între suprataxe și consumatorii din SEE, care să îi permită să constate, la punctele 180 și 181 din această hotărâre, că agenții de expediție ar repercuta direct costurile suplimentare asupra unei entități stabilite în SEE. În plus, acest fapt nou ar fi fost utilizat la punctele 198 și 225 din hotărârea menționată pentru a stabili că erau îndeplinite condițiile de previzibilitate și de iminență.
175
În al doilea rând, la punctul 226 din hotărârea atacată, Tribunalul ar fi introdus un fapt nou privind efectul asupra mărfurilor, și anume că, în opinia sa, consumatorii finali pot de asemenea să achiziționeze mărfurile direct de la un expeditor. Acesta ar fi singurul temei care i‑a permis să respingă argumentul SAS Cargo ș.a. potrivit căruia efectul asupra mărfurilor nu era imediat, deși Tribunalul nu ar fi concluzionat în plus niciodată că Comisia demonstrase această iminență. Definiția efectului asupra mărfurilor din hotărârea atacată ar fi de altfel diferită de cea reținută în decizia în litigiu, ceea ce ar constitui o nouă substituire a motivelor.
176
În al treilea rând, Tribunalul ar fi acoperit în mod eronat, la punctele 185-187, 193, 196, 204, 205, 209 și 210 din hotărârea atacată, lacunele raționamentului Comisiei prin combinarea unor elemente de probă extrase din considerente exterioare secțiunii din decizia în litigiu referitoare la efectele calificate pentru a elabora un nou raționament. În plus, Tribunalul nici măcar nu ar fi procedat la examinarea critică a acestor elemente de probă, astfel cum ar ilustra punctul 209 din această hotărâre, care ar cita considerentul (1031) al deciziei respective, în timp ce constatarea care figurează în acesta s‑ar întemeia pe o probă nerelevantă.
177
În al patrulea rând, la punctul 208 din hotărârea atacată, Tribunalul s‑ar fi întemeiat pe probe privind natura substanțială a efectului pe care l‑a analizat, care nu figurau în decizia în litigiu. Or, Tribunalul nu s‑ar putea întemeia pe un motiv care nu figurează în decizia în litigiu, chiar dacă elementele de probă care stau la baza acesteia se găsesc în cererea introductivă sau în anexele sale.
178
Comisia susține că acest aspect este în parte inadmisibil și în parte nefondat.
– Aprecierea Curții
179
Rezultă din jurisprudență că, desigur, sfera controlului de legalitate prevăzut la articolul 263 TFUE se extinde la toate elementele deciziilor Comisiei privind procedurile de aplicare a articolelor 101 și 102 TFUE care fac obiectul unui control aprofundat în drept și în fapt asigurat de Tribunal, în lumina motivelor invocate de reclamant și ținând seama de ansamblul elementelor prezentate de acesta din urmă. Totuși, în cadrul acestui control, instanțele Uniunii nu pot, în niciun caz, să substituie motivarea autorului actului în cauză cu propria motivare (Hotărârea din 4 iulie 2024, Westfälische Drahtindustrie și Pampus Industriebeteiligungen/Comisia, C‑70/23 P, EU:C:2024:580, punctul 38, precum și jurisprudența citată).
180
Prin urmare, Tribunalul nu poate să acopere prin propria motivare o lacună în motivarea actului atacat în fața sa, astfel încât analiza sa nu s‑ar lega de nicio apreciere care figurează în acesta (Hotărârea din 18 iulie 2013, UEFA/Comisia, C‑201/11 P, EU:C:2013:519, punctul 65 și jurisprudența citată).
181
Totuși, atunci când Tribunalul se limitează să răspundă la argumentația invocată în fața sa și să detalieze astfel motivarea acestui act, nu se poate considera că acesta substituie motivarea autorului respectivului act cu propria motivare (a se vedea în acest sens Hotărârea din 12 iunie 2014, Deltafina/Comisia, C‑578/11 P, EU:C:2014:1742, punctul 56, și Hotărârea din 23 noiembrie 2023, Ryanair/Comisia, C‑209/21 P, EU:C:2023:905, punctul 49).
182
În speță, în primul rând, trebuie arătat că argumentația expusă la punctul 174 din prezenta hotărâre se întemeiază, cel puțin în parte, pe premisa potrivit căreia Tribunalul a identificat, în hotărârea atacată, două efecte distincte pentru a verifica dacă Comisia a stabilit în mod suficient, în decizia în litigiu, că criteriul efectelor calificate era îndeplinit, printre care un pretins „efect asupra expeditorilor”, care nu ar apărea în decizia în litigiu. Or, rezultă din motivele expuse la punctele 152 și 153 din prezenta hotărâre că această premisă este eronată. Prin urmare, în măsura în care această argumentație se întemeiază pe această interpretare eronată a hotărârii atacate, ea nu este întemeiată.
183
În rest, este necesar să se observe că, la punctul 173 din hotărârea atacată, Tribunalul a arătat că, în considerentul (1045) al deciziei în litigiu, Comisia a considerat în esență că încălcarea unică și continuă, în măsura în care privea rutele de sosire, era susceptibilă să majoreze cuantumul suprataxelor și, în consecință, prețul total al serviciilor de transport de mărfuri la sosire și că agenții de expediție repercutaseră acest cost suplimentar expeditorilor stabiliți în SEE, care au trebuit să plătească pentru mărfurile pe care le cumpăraseră un preț mai ridicat decât cel care le‑ar fi fost facturat în lipsa încălcării menționate.
184
Or, în acest considerent (1045), Comisia a arătat efectiv că practicile anticoncurențiale din țările terțe referitoare la transportul aerian de mărfuri către Uniune și SEE puteau avea efecte imediate, substanțiale și previzibile în cadrul Uniunii și al SEE, întrucât costurile majorate ale transportului aerian spre SEE și, prin urmare, prețurile mai ridicate ale mărfurilor importate pot avea, prin natura lor, efecte asupra consumatorilor în cadrul SEE. Pe de altă parte, din cuprinsul punctelor 178-180 și 196 din această hotărâre, care fac trimitere în special la considerentele (14), (17), (70) și (1031) ale deciziei în litigiu, reiese că Tribunalul a verificat rolul expeditorilor în stabilirea prețului final al mărfurilor în SEE, menționat în considerentul (1045) al deciziei în litigiu, pe baza unor elemente care se află în această decizie.
185
În al doilea rând, în ceea ce privește afirmația privind înlocuirea unor motive care vizează punctul 226 din hotărârea atacată, aceasta se întemeiază pe un pretins „efect asupra mărfurilor” care ar fi fost luat în considerare de Tribunal. Or, din cuprinsul punctelor 152 și 153 din prezenta hotărâre rezultă că, la fel ca pretinsul „efect asupra expeditorilor”, această premisă nu își găsește temeiul în hotărârea atacată.
186
În al treilea rând, în măsura în care SAS Cargo ș.a. reproșează Tribunalului că, la punctele 185-187, 193, 196, 204, 205, 209 și 210 din hotărârea atacată, a combinat elemente extrase din considerente exterioare secțiunii din decizia în litigiu referitoare la competența internațională a Comisiei, este necesar să se arate că împrejurarea că elementele menționate la aceste puncte nu au fost invocate în mod expres de Comisie în partea din această decizie consacrată stabilirii competenței sale teritoriale nu poate dovedi existența unei substituiri a motivelor nelegale, pe de o parte, ținând seama de jurisprudența amintită la punctul 180 din prezenta hotărâre, care impune numai ca examinarea Tribunalului să aibă legătură cu aprecierile care figurează în actul supus controlului său, și, pe de altă parte, dat fiind că, astfel cum reiese din cuprinsul punctelor menționate, prima teză a considerentului (1045) al deciziei în litigiu cuprindea, fie și succint, elementele care au permis Tribunalului să verifice dacă Comisia și‑a justificat competența teritorială în raport cu criteriul efectelor calificate. Astfel, aceste elemente sunt cele care, interpretate în lumina celorlalte considerente ale respectivei decizii, evocate la aceleași puncte din hotărârea atacată, au permis Tribunalului să verifice dacă Comisia demonstrase efectiv existența unor asemenea efecte.
187
Pe de altă parte, în măsura în care SAS Cargo ș.a. susțin că Tribunalul nu a efectuat o examinare critică a acestor elemente de probă, ele urmăresc să obțină o nouă apreciere a acestora de către Curte fără a invoca nicio denaturare. Această argumentație este, așadar, inadmisibilă, conform jurisprudenței amintite la punctul 72 din prezenta hotărâre.
188
În al patrulea rând, în ceea ce privește critica referitoare la punctul 208 din hotărârea atacată, este suficient să se arate că, astfel cum se indică la punctul 207 din această hotărâre, acest punct 208, care nu conține de altfel decât constatări de fapt, este neesențial. În consecință, critica referitoare la punctul 208 menționat trebuie, în orice caz, să fie respinsă ca fiind inoperantă, conform jurisprudenței amintite la punctul 80 din prezenta hotărâre.
189
Rezultă din cele ce precedă că al doilea aspect al celui de al treilea motiv de recurs trebuie respins ca fiind în parte inadmisibil, în parte inoperant și în parte nefondat.
Cu privire la al treilea aspect, întemeiat pe o răsturnare nelegală a sarcinii probei
– Argumentația părților
190
SAS Cargo ș.a. susțin că, la punctele 180, 181, 188-190, 194-199 și 221 din hotărârea atacată, Tribunalul a răsturnat în mod nelegal sarcina probei impunând SAS Cargo ș.a. să respingă existența unor efecte calificate, fără a încerca mai întâi să verifice dacă Comisia a demonstrat astfel de efecte în decizia în litigiu. Criteriul efectelor calificate nu s‑ar aplica decât efectelor care sunt probabile. Or, considerentul (1045) al deciziei în litigiu nu ar furniza nicio dovadă a existenței unor efecte și s‑ar întemeia pe afirmații nesusținute. Astfel, Tribunalul ar fi săvârșit erori de drept, mai întâi, la punctele 180 și 181 din această hotărâre, mulțumindu‑se cu aceste ipoteze, în continuare, la punctele 188-191 din hotărârea menționată, reproșând SAS Cargo ș.a. că nu a respins un efect, deși nu verificase dacă Comisia a prezentat probe suficient de semnificative, și, în sfârșit, la punctele 180, 196, 197, 199 și 219 din aceeași hotărâre, admițând că Comisia se limitează să presupună existența unei repercutări a suprataxelor, impunând în același timp, la punctele 194 și 221 din aceasta, ca SAS Cargo ș.a. să respingă această existență. Or, repercutarea costurilor nu ar putea fi niciodată prezumată. Pe de altă parte, contrar celor susținute de Comisie, prezentul aspect ar fi admisibil, din moment ce ar identifica erori de drept săvârșite de Tribunal.
191
Comisia răspunde că SAS Cargo ș.a. se limitează să conteste aprecieri de fapt care figurează în hotărârea atacată. În orice caz, acest aspect ar fi nefondat.
– Aprecierea Curții
192
În măsura în care prezentul aspect se întemeiază pe premisa generală potrivit căreia Tribunalul a solicitat SAS Cargo ș.a. să respingă existența unor efecte calificate, fără a încerca mai întâi să verifice dacă Comisia a demonstrat existența unor astfel de efecte în decizia în litigiu, trebuie amintit, pe de o parte, că, la punctele 183-227 din hotărârea atacată, Tribunalul a verificat dacă Comisia a dovedit în mod suficient că efectul asupra prețurilor mărfurilor importate – care, așa cum s‑a constatat deja la punctul 152 din prezenta hotărâre, constituia primul dintre cele trei motive pe care s‑a întemeiat Comisia, în considerentele (1045) și (1046) ale deciziei în litigiu, pentru a‑și întemeia competența de a constata și de a sancționa o încălcare a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE în ceea ce privește serviciile de transport de mărfuri la sosire – îndeplinea condițiile de previzibilitate, de substanțialitate și de iminență necesare pentru a putea concluziona că era îndeplinit criteriul efectelor calificate.
193
Pe de altă parte, din analiza celui de al doilea aspect al prezentului motiv rezultă că SAS Cargo ș.a. au susținut fără succes în această privință că, la punctele menționate din hotărârea atacată, Tribunalul ar fi substituit motivele prezentate de Comisie în decizia în litigiu cu propriile motive pentru a‑și justifica competența de a constata și de a sancționa o încălcare a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE în ceea ce privește serviciile de transport de mărfuri la sosire.
194
Rezultă că trebuie respinsă ca nefondată afirmația generală a SAS Cargo ș.a. potrivit căreia Tribunalul a răsturnat în mod nelegal sarcina probei, mulțumindu‑se cu ipoteze sau cu prezumții și impunându‑le să respingă existența unor efecte calificate, fără a încerca mai întâi să verifice dacă Comisia le‑a demonstrat în decizia în litigiu.
195
În rest, în măsura în care, prin intermediul prezentului aspect, SAS Cargo ș.a. susțin, în primul rând, o inversare nelegală a sarcinii probei la punctele 180, 181, 191, 196, 197, 199 și 219 din hotărârea atacată, este suficient să se constate că, la aceste puncte, Tribunalul s‑a limitat să formuleze constatări de natură factuală, fără a atribui la punctele respective sarcina probei unui anumit element al SAS Cargo ș.a.. Prin urmare, această afirmație nu își găsește temeiul în hotărârea atacată.
196
În al doilea rând, în măsura în care sunt vizate punctele 188-190 din hotărârea atacată, este necesar să se constate că, desigur, la punctul 189 din aceasta, Tribunalul a arătat că SAS Cargo ș.a. nu au demonstrat că un efect de vase comunicante era atât de probabil încât să facă imprevizibil efectul asupra prețurilor mărfurilor importate. Totuși, această constatare este precedată, la punctele 187-188 din hotărârea respectivă, de o analiză la finalul căreia Tribunalul a considerat, pe baza unor elemente cuprinse în decizia în litigiu, că era previzibil pentru transportatorii incriminați că stabilirea orizontală a suprataxei de carburant și a suprataxei pentru securitate, precum și refuzul de plată a comisioanelor vor determina o creștere a prețului total al serviciilor de transport de mărfuri la sosire.
197
Astfel, numai după ce a constatat că, în decizia în litigiu, Comisia demonstrase în mod suficient caracterul previzibil al unei asemenea majorări, Tribunalul a examinat dacă SAS Cargo ș.a. a prezentat elemente care să permită răsturnarea acestei constatări. Întrucât SAS Cargo ș.a. au invocat, în această privință, existența unui „efect de vaselor comunicante”, Tribunalul a constatat, la punctul 190 din hotărârea atacată, că ele se limitau la o trimitere vagă la „teoria economică” și la o referire la declarația orală a unui expert în cadrul audierii în fața Comisiei, care nu era însoțită nici de studiul, nici de datele pe care se întemeia și care se baza pe o metodologie puțin coerentă cu întinderea încălcării unice și continue, astfel cum a fost definită în decizia în litigiu, pentru motivele pe care le‑a detaliat la acest punct. Tribunalul a arătat de asemenea în esență că această declarație privea alți transportatori, ale căror metode de facturare a tarifelor erau mai flexibile decât cele pe care SAS Cargo ș.a. indicau că le utilizau.
198
Or, trebuie amintit că, potrivit unei jurisprudențe constante, revine Comisiei obligația de a stabili elementele de probă de natură să demonstreze corespunzător cerințelor legale existența unor fapte constitutive ale unei încălcări a dreptului concurenței. În schimb, revine întreprinderii care invocă un mijloc de apărare împotriva constatării unei astfel de încălcări sarcina de a face dovada că acest mijloc de apărare trebuie admis. Totuși, chiar dacă, potrivit acestor principii, sarcina probei revine fie Comisiei, fie întreprinderii în cauză, elementele de fapt pe care o parte le invocă pot fi de natură să oblige cealaltă parte să furnizeze o explicație sau o justificare, în lipsa căreia se poate concluziona că au fost respectate normele în materie de sarcină a probei (a se vedea în acest sens Hotărârea din 21 decembrie 2023, Royal Antwerp Football Club, C‑680/21, EU:C:2023:1010, punctul 120 și jurisprudența citată).
199
Întemeiată pe normele generale de administrare a probelor, această jurisprudență poate fi aplicată în situația în care Comisia trebuie să își stabilească competența teritorială în privința unor comportamente care își au originea în afara teritoriului Uniunii sau al SEE.
200
Rezultă că, dat fiind că Tribunalul constatase în prealabil că Comisia a stabilit în mod suficient împrejurările pe care le evidențiase la punctele 187 și 188 din hotărârea atacată, nu se poate considera că, prin constatarea pe care a efectuat‑o la punctele 189 și 190 din hotărârea atacată, Tribunalul a răsturnat în mod nelegal sarcina probei. Critica referitoare la acest punct 189 nu este, așadar, fondată.
201
În al treilea rând, în măsura în care SAS Cargo ș.a. susțin că, la punctele 194 și 221 din hotărârea atacată, Tribunalul a răsturnat în mod nelegal sarcina probei, impunându‑le să combată existența unei repercutări a suprataxelor în aval, deși această împrejurare nu ar fi fost dovedită de Comisie, trebuie arătat că, desigur, la acest punct 194, Tribunalul a indicat că SAS Cargo ș.a. nu furnizau niciun element care să demonstreze că împrejurările speței erau puțin propice repercutării în aval, asupra expeditorilor, a costului suplimentar rezultat al încălcării unice și continue pe rutele de sosire. În mod similar, la acest punct 221, Tribunalul a constatat că SAS Cargo ș.a. nu dovedesc și nici măcar nu susțin că repercutarea previzibilă a costului suplimentar asupra expeditorilor stabiliți în SEE ar fi culpabilă sau în afara funcționării normale a pieței.
202
Cu toate acestea, pe de o parte, punctul 194 menționat, referitor la condiția previzibilității, este precedat, la punctul 193 din hotărârea atacată, de o constatare potrivit căreia din considerentele (14) și (70) ale deciziei în litigiu reiese că prețul serviciilor de transport de mărfuri constituie un factor de producție pentru agenții de expediție și că este vorba în acest caz despre un cost variabil, a cărui creștere are în principiu ca efect creșterea costului marginal în raport cu care agenții de expediție își definesc propriile prețuri.
203
Pe de altă parte, punctul 221 menționat este precedat, la punctele 217, 218 și 220 din hotărârea atacată, de o evocare a principiilor care guvernează, potrivit Tribunalului, aprecierea condiției imediate impuse pentru a constata că criteriul efectelor calificate este îndeplinit într‑un anumit caz. Acesta este de asemenea precedat, la punctul 219 din hotărârea respectivă, de constatarea potrivit căreia, în speță, intervenția agenților de expediție, cu privire la care era previzibil că, în deplină autonomie, vor repercuta asupra expeditorilor costul suplimentar pe care ar fi trebuit să îl achite – chiar dacă această intervenție era de natură să fi contribuit la producerea efectului asupra prețurilor mărfurilor importate –, nu era în schimb în sine de natură să întrerupă lanțul de cauzalitate dintre comportamentul în litigiu și acest efect și astfel să o priveze de caracterul său imediat. În plus, trebuie amintit că, la punctele 192-195 din hotărârea atacată, Tribunalul a considerat, în special având în vedere elementele cuprinse în considerentele (14) și (70) ale deciziei în litigiu, că această repercutare de către agenții de expediție era dovedită.
204
Prin urmare, numai după ce a constatat în prealabil în esență că Comisia a stabilit corespunzător cerințelor legale repercutarea menționată, Tribunalul a constatat în continuare că SAS Cargo ș.a. nu prezentaseră elemente care să permită respingerea acesteia nici în cadrul aprecierii sale cu privire la efectul său asupra caracterului previzibil al efectului asupra prețurilor mărfurilor importate, nici în cadrul aprecierii sale cu privire la caracterul imediat al acestui efect.
205
Astfel, ținând seama de jurisprudența amintită la punctul 198 din prezenta hotărâre, nu se poate considera nici că, la punctele 194 și 221 menționate, Tribunalul ar fi răsturnat în mod nelegal sarcina probei.
206
Rezultă din ceea ce precedă că al treilea aspect al celui de al treilea motiv de recurs trebuie să fie înlăturat ca nefondat.
Cu privire la al patrulea aspect, referitor la caracterul imediat al efectului asupra prețurilor mărfurilor importate
– Argumentația părților
207
SAS Cargo ș.a. susțin că, la punctul 222 din hotărârea atacată, Tribunalul a aplicat un criteriu eronat pentru a se asigura de caracterul imediat al efectului pe care l‑a examinat, omițând să verifice dacă exista o legătură de cauzalitate suficient de directă între comportamentul prejudiciabil și prejudiciul invocat, astfel cum impune în special punctul 53 din Hotărârea din 18 martie 2010, Trubowest Handel și Makarov/Consiliul și Comisia (C‑419/08 P, EU:C:2010:147). La punctele 219 și 221 din hotărârea atacată, Tribunalul s‑ar limita să considere că efectul era imediat întrucât era previzibil. Or, condiția previzibilității ar fi o condiție specifică ce trebuie îndeplinită în cadrul aplicării criteriului efectelor calificate, distinctă de cea a caracterului imediat.
208
În plus, punctul 220 din hotărârea menționată ar fi afectat de o răsturnare nelegală a sarcinii probei, în măsura în care Tribunalul ar sugera că intervenția unui terț nu întrerupe lanțul de cauzalitate decât dacă această intervenție este culpabilă și în afara funcționării normale a pieței, ceea ce ar impune SAS Cargo ș.a. sarcina de a combate această condiție a caracterului imediat. În această privință, întrucât piața agenților de expediție era cartelizată, intervenția „culpabilă” ar fi putut fi stabilită. Totuși, Tribunalul nu ar fi ținut seama de acestea. La punctele 224 și 225 din aceeași hotărâre, Tribunalul s‑ar fi întemeiat de asemenea pe efectul asupra expeditorilor pentru a demonstra caracterul imediat al repercutării costurilor suplimentare, în timp ce nimic nu ar fi sugerat că un efect general asupra consumatorilor din SEE era suficient de imediat.
209
Comisia susține că acest aspect este inadmisibil.
– Aprecierea Curții
210
În primul rând, trebuie arătat că, la punctul 53 din Hotărârea din 18 martie 2010, Trubowest Handel și Makarov/Consiliul și Comisia (C‑419/08 P, EU:C:2010:147), de care SAS Cargo ș.a. se prevalează în susținerea prezentului aspect, Curtea a amintit jurisprudența sa potrivit căreia principiile comune ordinilor juridice ale statelor membre la care face trimitere articolul 340 al doilea paragraf TFUE nu pot fi invocate în susținerea existenței unei obligații a Uniunii în sensul reparării tuturor consecințelor prejudiciabile, chiar și a celor îndepărtate, ale comportamentelor organelor sale, dat fiind că condiția referitoare la legătura de cauzalitate prevăzută de această dispoziție privește existența unei legături suficient de directe de la cauză la efect între comportamentul instituțiilor și prejudiciu.
211
Pe de altă parte, conform jurisprudenței amintite la punctul 161 din prezenta hotărâre, este suficient ca comportamentul anticoncurențial în cauză să poată avea un efect imediat în Uniune sau în SEE pentru a fi îndeplinită cerința nemijlocirii care permite, împreună cu cele de previzibilitate și de substanțialitate, să se constate existența unor efecte calificate care pot constitui temeiul competenței Comisiei de a constata și de a sancționa comportamente anticoncurențiale adoptate în afara teritoriului Uniunii sau al SEE.
212
Trebuie să se constate, așadar, că acest punct 53, care se raportează la condițiile în care poate fi angajată răspunderea extracontractuală a Uniunii, nu are legătură cu această condiție de iminență. Prin urmare, SAS Cargo ș.a. invocă fără succes punctul 53 menționat pentru a stabili existența unei erori de drept în analiza de către Tribunal a condiției menționate.
213
Trebuie amintit de asemenea că aspectul dacă efectul asupra prețurilor mărfurilor importate îndeplinea fiecare dintre cele trei condiții amintite la punctul 211 din prezenta hotărâre a fost analizat de Tribunal, în mod distinct pentru fiecare condiție, la punctele 183-227 din hotărârea atacată. Prin urmare, SAS Cargo ș.a. susțin de asemenea fără succes că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept prin faptul că a operat, la punctele 219 și 221 din hotărârea atacată, un amalgam între condițiile de previzibilitate și de iminență. În special, Tribunalul a examinat în mod întemeiat la punctul 219 din această hotărâre dacă era previzibil că agenții de expediție vor repercuta asupra expeditorilor costul suplimentar pe care trebuiau să îl plătească, din moment ce, astfel cum s‑a amintit la punctul 211 din prezenta hotărâre, este suficient ca comportamentul anticoncurențial în cauză să poată avea un efect imediat în Uniune sau în SEE pentru a fi îndeplinită cerința caracterului imediat.
214
În al doilea rând, în măsura în care SAS Cargo ș.a. critică punctul 220 din hotărârea atacată ca urmare a răsturnării sarcinii probei privind condiția caracterului imediat care ar rezulta din aceasta, această argumentație nu se distinge în esență de cea examinată deja la punctele 201 și 203-205 din prezenta hotărâre. În consecință, aceasta trebuie respinsă pentru aceleași motive.
215
În al treilea rând, în măsura în care SAS Cargo ș.a. susțin că Tribunalul a omis să țină seama de faptul că piața agenților de expediție era cartelizată și că nimic nu ar fi sugerat că un efect general asupra consumatorilor din SEE era suficient de imediat, acestea urmăresc în realitate efectuarea de către Curte a unei noi aprecieri a faptelor și a elementelor de probă, chiar fără a pretinde că Tribunalul le‑ar fi denaturat. Această argumentație este, așadar, inadmisibilă, conform jurisprudenței amintite la punctul 72 din prezenta hotărâre.
216
În consecință, al patrulea aspect al celui de al patrulea motiv trebuie înlăturat ca fiind în parte inadmisibil și în parte nefondat.
Cu privire la al cincilea aspect, referitor la posibilitatea de a întemeia competența internațională a Comisiei pe existența unei încălcări unice și continue
– Argumentația părților
217
SAS Cargo ș.a. susțin că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept la punctul 236 din hotărârea atacată atunci când a statuat că Comisia putea considera că criteriul efectelor calificate era îndeplinit prin luarea în considerare a încălcării unice și continue în ansamblul său. Noțiunea de „încălcare unică și continuă” ar avea doar o dimensiune procedurală și, prin urmare, nu ar putea nici să extindă domeniul de aplicare al tratatelor și nici să modifice dreptul internațional.
218
Mai întâi, Tribunalul ar fi interpretat în mod eronat considerentul (1046) al deciziei în litigiu, care nu ar menționa termenul „efect” și nici nu ar menționa un efect imediat, substanțial și previzibil. Acest considerent nu ar constitui, așadar, un temei autonom pe care să se întemeieze competența Comisiei.
219
În continuare, punctul 235 din această hotărâre ar fi eronat din moment ce, astfel cum s‑a arătat deja, faptul că comportamentul în cauză ar avea ca obiect restrângerea concurenței nu ar putea fi invocat în vederea stabilirii competenței Comisiei. La punctele 230 și 236 din hotărârea menționată, Tribunalul ar fi săvârșit de asemenea o eroare de drept atunci când s‑a întemeiat pe existența unei încălcări unice și continue pentru a stabili competența Comisiei. Astfel, considerentul (872) al deciziei în litigiu ar stabili că încălcarea unică și continuă nu viza decât sectorul transportului aerian de mărfuri „în SEE”. Or, încălcarea unică și continuă nu poate în același timp să conțină elemente „în afara SEE” pentru a stabili competența Comisiei și să fie „limitată” la SEE.
220
În sfârșit, punctele 228 și 234 din aceeași hotărâre ar fi eronate în măsura în care Tribunalul ar fi considerat că Comisia era competentă să sancționeze un comportament pe rutele de sosire care, pe de altă parte, nu ar fi îndeplinit criteriul efectelor calificate. Recurgerea, în acest scop, la „doctrina încălcării unice și continue” ar extinde prea mult raționamentul Curții în Hotărârea din 6 septembrie 2017, Intel/Comisia (C‑413/14 P, EU:C:2017:632).
221
Comisia susține că acest aspect trebuie înlăturat.
– Aprecierea Curții
222
Este suficient să se arate că, prin intermediul primului aspect al celui de al doilea motiv prezentat în fața Tribunalului, examinat de acesta din urmă la punctele 128-237 din hotărârea atacată, SAS Cargo ș.a. se limitau să conteste competența Comisiei de a aplica articolul 101 TFUE și Acordul 53 din Acordul privind SEE comportamentului în litigiu în măsura în care acesta privea serviciile de transport de mărfuri la sosire. În această privință, Tribunalul a concluzionat la punctul 227 din hotărârea atacată că Comisia era îndreptățită să rețină că era îndeplinit criteriul efectelor calificate în ceea ce privește coordonarea referitoare la serviciile de transport de mărfuri la sosire privită izolat, astfel încât competența Comisiei de a aplica articolul 101 TFUE și articolul 53 din Acordul privind SEE în cazul comportamentului în litigiu, în măsura în care era contestată, era stabilită. Rezultă că era neesențial ca Tribunalul să examineze la punctele 228-236 din hotărârea atacată dacă Comisia, pentru a‑și stabili competența de a aplica articolul 101 TFUE și articolul 53 din Acordul privind SEE în cazul comportamentului în litigiu, era de asemenea îndreptățită să rețină în considerentul (1046) al deciziei în litigiu că criteriul efectelor calificate era îndeplinit în raport cu efectele încălcării unice și continue, privită în ansamblul său.
223
În plus, astfel cum rezultă din analiza primelor patru aspecte ale prezentului motiv, Tribunalul a concluzionat în acest sens la punctul 227 din hotărârea atacată fără a săvârși erorile de drept invocate.
224
În aceste condiții, trebuie să se constate că prezentul aspect al prezentului motiv vizează motive neesențiale ale hotărârii atacate și este, în consecință, inoperant, conform jurisprudenței amintite la punctul 80 din prezenta hotărâre.
225
Reiese din tot ceea ce precedă că al treilea motiv trebuie respins ca fiind în parte inadmisibil, în parte inoperant și în parte nefondat.
Cu privire la al patrulea motiv, referitor la încălcarea unică și continuă
226
Al patrulea motiv invocat de SAS Cargo ș.a. cuprinde trei aspecte. Prin intermediul primului aspect, acestea invocă o incoerență între motivarea și dispozitivul deciziei în litigiu în ceea ce privește sfera geografică a comportamentului în cauză. Al doilea aspect este întemeiat pe erori de drept în aprecierea motivului de apărare întemeiat pe constrângerea statală. Prin intermediul celui de al treilea aspect, recurentele susțin că Tribunalul a săvârșit erori de drept atunci când a confirmat constatarea Comisiei care califică comportamentul în cauză drept încălcare unică și continuă.
Cu privire la primul aspect, întemeiat pe o incoerență a deciziei în litigiu în ceea ce privește sfera geografică a comportamentului în cauză
– Argumentația părților
227
SAS Cargo ș.a. susțin că Tribunalul a săvârșit erori de drept prin faptul că a respins argumentația lor prin care susțineau că Comisia a săvârșit o eroare atunci când a calificat drept „mondial” întinderea comportamentului anticoncurențial în cauză. În special, ar exista o incoerență între dispozitivul deciziei în litigiu, care ar reține un asemenea conținut, și motivarea acestei decizii, care ar admite că rutele spre și dinspre Dubai nu intrau sub incidența înțelegerii în litigiu. SAS Cargo ș.a. subliniază de asemenea că au susținut că această decizie nu furniza nicio dovadă a unui comportament reprobabil în majoritatea țărilor terțe și că existența unei înțelegeri de dimensiune mondială nu poate fi extrapolată pornind de la elemente de probă care privesc numai câteva rute specifice.
228
În această privință, primo, la punctele 268 și 269 din hotărârea atacată, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept atunci când a considerat că referirea, la articolul 1 din dispozitivul deciziei menționate, la o coordonare „în întreaga lume” nu era decât o „constatare a faptelor” și, în consecință, că acest dispozitiv „nu lasă loc niciunei îndoieli”. Astfel, referirea la „amploarea mondială” ar fi esențială pentru înțelegerea acestui articol 1 în ansamblul său, întrucât rutele identificate în celelalte alineate ale acestuia nu fac referire la țări specifice. Ca urmare a acestei referiri la „amploarea mondială”, articolul 1 alineatele (2) și (3) din decizia în litigiu ar viza în mod necesar toate rutele dintre aeroporturile din SEE și toate țările terțe menționate la acest articol. Prin urmare, ar exista de asemenea o contradicție între, pe de o parte, acest dispozitiv, care nu ar permite să se afirme că Dubai și Thailanda nu intră în domeniul de aplicare al deciziei în litigiu, și, pe de altă parte, considerentele acestei decizii, în special considerentul (1375) al acesteia, care ar indica faptul că comportamentul survenit în Dubai nu făcea parte din înțelegere. Comisia nu ar fi putut remedia această contradicție informând recurenta într‑o altă cauză, și anume cea în care s‑a pronunțat Hotărârea din 30 martie 2022, Cathay Pacific Airways/Comisia (T‑343/17, EU:T:2022:184), că Dubai era efectiv exclus din acest domeniu de aplicare.
229
Secundo, punctele 276 și 277 din hotărârea atacată, în care Tribunalul a arătat că „excluderea din sfera înțelegerii în litigiu a unui comportament local nu contrazice vocația sa mondială”, ar fi afectate de o substituire de motive, de o eroare de logică și de incoerențe interne, termenul „mondial” însemnând „peste tot în lume”. Acest punct 277 ar evidenția de asemenea o contradicție între motivele care figurează în considerentele (889) și (890) ale deciziei în litigiu, pe de o parte, și considerentul (1375) al acesteia, pe de altă parte. Astfel, comportamentul în cauză nu ar putea să se aplice simultan „tuturor rutelor” și să nu le privească pe cele dinspre Dubai sau, în parte, să nu includă Thailanda. Încercând să remedieze această contradicție, Tribunalul ar efectua o substituire de motive nelegală, deși ar fi trebuit să evidențieze această contradicție și să anuleze, în consecință, decizia menționată.
230
Tertio, punctul 270 din hotărârea atacată, în care Tribunalul ar indica faptul că referirea la o încălcare mondială în considerentul (1210) al deciziei în litigiu este o „simplă eroare materială”, ar implica literal rescrierea acestei decizii. Astfel, singura interpretare plauzibilă a dispozitivului acesteia ar fi că decizia menționată a constatat o încălcare mondială sau cel puțin o încălcare pe toate rutele mondiale care intră în competența Uniunii.
231
Quarto, punctul 286 din hotărârea atacată ar încălca prezumția de nevinovăție și ar răsturna sarcina probei în măsura în care Tribunalul a considerat în cuprinsul acestuia că dovada unei coordonări în șapte țări era suficientă pentru a stabili o coordonare globală. Dispozitivul deciziei în litigiu ar implica faptul că transportatorii sunt responsabili pentru rutele dintre SEE și toate țările terțe. Totuși, deși Comisia nu ar fi reușit să facă dovada acestui fapt, Tribunalul ar fi solicitat transportatorilor să combată faptul că anumite rute făceau parte din înțelegerea în litigiu.
232
Quinto, la punctele 276-278 din hotărârea atacată, Tribunalul ar fi încălcat principiul prezumției de nevinovăție atunci când a sugerat că Dubai intra în domeniul de aplicare al înțelegerii în litigiu, deși nu putea ignora faptul că situația era diferită, având în vedere afirmațiile Comisiei din fața sa în cauza în care s‑a pronunțat Hotărârea din 30 martie 2022, Cathay Pacific Airways/Comisia (T‑343/17, EU:T:2022:184).
233
Sexto, concluzia care figurează la punctul 313 din hotărârea atacată, privind natura unică a încălcării, ar fi viciată în măsura în care s‑ar întemeia pe premisa incorectă care figurează la punctul 311 din această hotărâre potrivit căreia comportamentul în cauză avea o dimensiune mondială.
234
Comisia arată că acest aspect este în parte inadmisibil și în parte nefondat.
– Aprecierea Curții
235
În primul rând, trebuie arătat că, la punctul 268 din hotărârea atacată, Tribunalul a arătat că în speță, contrar celor pretinse de SAS Cargo ș.a., Comisia nu concluzionase în dispozitivul deciziei în litigiu în sensul existenței unei încălcări de dimensiune mondială. Tribunalul a arătat în această privință că referirea la coordonarea comportamentului transportatorilor incriminați „cu privire la stabilirea prețurilor pentru furnizarea de servicii de transport de mărfuri […] în întreaga lume”, cuprinsă la alineatul introductiv al articolului 1 din această decizie, nu este decât o constatare a faptelor pe care Comisia le‑a calificat la alineatele (1)-(4) ale aceluiași articol drept încălcări ale normelor de concurență aplicabile în privința rutelor în legătură cu care a apreciat că, în perioadele în discuție, intrau în sfera competenței sale, și anume rutele din interiorul SEE între 7 decembrie 1999 și 14 februarie 2006, rutele Uniune‑țări terțe între 1 mai 2004 și 14 februarie 2006, rutele SEE, cu excepția rutelor Uniune‑țări terțe între 19 mai 2005 și 14 februarie 2006, și rutele Uniune‑Elveția între 1 iunie 2002 și 14 februarie 2006.
236
Tribunalul a precizat la punctul 269 din această hotărâre că, întrucât dispozitivul deciziei în litigiu nu lăsa loc niciunei îndoieli, a adăugat numai cu titlu suplimentar că motivele deciziei în litigiu confirmau această concluzie, ceea ce a expus în continuarea acestui punct 269, precum și la punctele 270 și 271 din hotărârea menționată. Pentru aceste motive, Tribunalul a dedus la acest ultim punct că constatarea privind existența unei coordonări tarifare pentru furnizarea de servicii de transport de mărfuri în întreaga lume reflecta poziția exprimată de Comisie, pe tot parcursul deciziei în litigiu, cu privire la sfera geografică a înțelegerii în litigiu.
237
În această privință, trebuie să se distingă noțiunea „comportament”, care vizează un ansamblu de elemente de fapt, de noțiunea „infracțiune”, care vizează calificarea juridică ce a fost dată acestor comportamente (a se vedea în acest sens Hotărârea din 16 iunie 2022, Quanta Storage/Comisia, C‑699/19 P, EU:C:2022:483, punctul 70).
238
Or, în speță, reiese cu claritate din modul de redactare a articolului 1 din decizia în litigiu, pe care SAS Cargo ș.a. nu susțin că Tribunalul l‑ar fi denaturat, că Comisia nu a stabilit în sarcina SAS Cargo ș.a. răspunderea pentru o „încălcare mondială”, referirea la faptul că destinatarii acestei decizii „își coordon[au] comportamentul în materie de stabilire a prețurilor pentru furnizarea de servicii de transport aerian de mărfuri în întreaga lume în ceea ce privește suprataxa pe carburant, [suprataxa pentru securitate] și plata unui comision pe suprataxe” nefiind efectiv decât o descriere factuală a comportamentului anticoncurențial în cauză, care nu implică prin ea însăși o calificare juridică ce ar putea stabili existența unei contradicții în dispozitivul deciziei în litigiu.
239
În plus, din aceste elemente rezultă că, din moment ce Tribunalul a considerat în mod întemeiat că Comisia nu concluzionase, în dispozitivul deciziei în litigiu, în sensul existenței unei încălcări de dimensiune mondială, nu se poate considera că ar exista o contradicție între, pe de o parte, constatarea unei astfel de încălcări și, pe de altă parte, motivarea deciziei în litigiu.
240
Pe de altă parte, în măsura în care SAS Cargo ș.a. invocă existența unei contradicții între, pe de o parte, faptul că rutele identificate în celelalte alineate ale acestui articol 1 nu fac referire la țări specifice, astfel încât ar trebui să se considere, dat fiind că acest dispozitiv face referire la o „înțelegere mondială”, că sunt vizate toate rutele dintre aeroporturile din SEE și toate țările terțe, și, pe de altă parte, întrucât motivele acestei decizii, din care ar reieși că Dubai și Thailanda nu sunt incluse în această înțelegere, este suficient să se arate că din cele expuse la punctele 235-239 din prezenta hotărâre rezultă că această argumentație se întemeiază pe o interpretare eronată a domeniului de aplicare al acestui dispozitiv.
241
Având în vedere cele de mai sus, argumentația expusă la punctul 228 din prezenta hotărâre nu este întemeiată.
242
În al doilea rând, în ceea ce privește argumentația prezentată la punctul 229 din prezenta hotărâre, trebuie arătat, pe de o parte, că aceasta este inadmisibilă în temeiul jurisprudenței amintite la punctul 82 din această hotărâre în măsura în care, prin aceasta, SAS Cargo ș.a. se limitează să susțină că punctele 276 și 277 din hotărârea atacată sunt afectate „de o substituire de motive, de o eroare de logică și de incoerențe interne” pentru motivul că „termenul «mondial» înseamnă «peste tot în lume»”, astfel de afirmații fiind prea vagi și generale pentru a permite să se stabilească existența unei erori de drept la punctele 276 și 277 din hotărârea atacată. Situația este aceeași cu cea prezentată la punctul 232 din prezenta hotărâre, în măsura în care aceasta vizează în esență aceleași puncte din hotărârea atacată și prin care SAS Cargo ș.a. se limitează din nou să invoce o încălcare a prezumției de nevinovăție.
243
Pe de altă parte, în măsura în care, prin această argumentație expusă la punctul 229 menționat, SAS Cargo ș.a. pretind în esență că, la acest punct 277, Tribunalul a săvârșit o eroare de drept întrucât nu a precizat contradicția de motive pe care a evidențiat‑o, trebuie arătat că, la punctul 277 menționat, Tribunalul a constatat că Comisia indicase, în considerentul (889) al deciziei în litigiu, că suprataxele erau „măsuri de aplicare generală”, care „aveau ca scop să fie aplicate tuturor rutelor, la nivel mondial”, și că același lucru era valabil și pentru refuzul de plată a comisioanelor, care avea de asemenea „un caracter general”. Tribunalul a indicat de asemenea că Comisia precizase că punerea în aplicare a suprataxelor se realiza în cadrul unui sistem pe mai multe niveluri, central și local, descris în considerentele (107), (1046) și (1300) ale deciziei în litigiu. De aici Tribunalul a dedus că, în aceste condiții, excluderea din sfera înțelegerii în litigiu a unui comportament local nu contrazice vocația sa mondială.
244
Prin urmare, trebuie să se constate că, pe de o parte, la punctul 277 din hotărârea atacată, Tribunalul nu a indicat, astfel cum pretind SAS Cargo ș.a., că comportamentul în litigiu se aplica în același timp „tuturor rutelor”, iar nu în Dubai sau, în parte, în Thailanda și că, pe de altă parte, acest punct 277 nu evidențiază nicio contradicție în motivarea deciziei în litigiu. Astfel, acesta se limitează să expună diferența dintre, pe de o parte, domeniul de aplicare general al suprataxelor în cauză și, pe de altă parte, structura potrivit căreia adoptarea lor a fost discutată și pusă în aplicare. Argumentul SAS Cargo ș.a. rezumat la punctul 243 din prezenta hotărâre se întemeiază, în consecință, pe o interpretare eronată a hotărârii atacate.
245
În al treilea rând, este suficient să se arate că, astfel cum a indicat Tribunalul la punctul 269 din hotărârea atacată, punctul 270 din aceasta este neesențial. În consecință, argumentația expusă la punctul 230 din prezenta hotărâre este, în orice caz, inoperantă, în temeiul jurisprudenței menționate la punctul 80 din prezenta hotărâre.
246
În al patrulea rând, în ceea ce privește argumentația expusă la punctul 231 din prezenta hotărâre, SAS Cargo ș.a. efectuează o interpretare vădit eronată a punctului 286 din hotărârea atacată atunci când susțin că Tribunalul a considerat că o coordonare în șapte țări era suficientă pentru a stabili o coordonare globală. Astfel, la acest punct 286, Tribunalul s‑a limitat să indice că Comisia prezentase elemente de probă care urmăreau să demonstreze că coordonarea referitoare la refuzul de plată a comisioanelor s‑a produs în numeroase țări din întreaga lume, „printre care” Hong Kong, Elveția, Italia, Franța, Spania, India și Statele Unite. În rest, în măsura în care SAS Cargo ș.a. urmăresc să pună în discuție această apreciere, recurentele contestă în realitate aprecierea faptelor și a elementelor de probă efectuată de Tribunal. Prin urmare, aceasta este în această măsură inadmisibilă, conform jurisprudenței amintite la punctul 72 din prezenta hotărâre.
247
În al cincilea și ultimul rând, este suficient să se arate că a șasea critică invocată de SAS Cargo ș.a. în susținerea prezentului aspect se întemeiază pe premisa potrivit căreia recurentele ar fi reușit să stabilească faptul că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept atunci când a considerat că Comisia era îndreptățită să concluzioneze că suprataxele erau măsuri de aplicare generală care aveau vocația de a fi aplicate „tuturor rutelor, la nivel mondial”, și că refuzul de plată a comisioanelor „avea de asemenea un caracter general”. Or, din analiza care precedă rezultă că SAS Cargo ș.a. nu au reușit să stabilească temeinicia acestei premise.
248
Din ansamblul considerațiilor care precedă rezultă că primul aspect al celui de al patrulea motiv de recurs trebuie înlăturat ca fiind în parte inadmisibil, în parte inoperant și în parte nefondat.
Cu privire la al doilea aspect, referitor la motivul de apărare întemeiat pe constrângerea statală
– Argumentația părților
249
SAS Cargo ș.a. susțin că Tribunalul a săvârșit erori de drept în aprecierea motivului lor în apărare întemeiat pe constrângerea statală. Această eroare ar afecta punctele 500, 501, 509-514, 532, 549, 562 și 564 din hotărârea atacată. Tribunalul ar fi solicitat SAS Cargo ș.a. să dovedească faptul că legislația națională a unor țări terțe le obliga să adopte comportamentul în cauză. Or, jurisprudența citată în această privință de Tribunal la punctele 509-512 din această hotărâre nu ar fi pertinentă decât în contextul deciziilor statelor membre. Astfel, principiul neamestecului, care ar fi un corolar al principiului egalității suverane a statelor, ar acorda țărilor terțe dreptul de a‑și conduce propriile afaceri fără ingerințe externe.
250
În speță, ASA sau reglementări locale ar fi încurajat discuții tarifare între transportatori desemnați pe rute specifice, astfel încât Comisia ar fi avut obligația, în conformitate cu principiile de drept internațional aplicabile, să dea dovadă de moderație și de reținere în exercitarea competențelor sale. În consecință, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept în aprecierea motivului în apărare întemeiat pe constrângerea statală. Astfel, aplicabilitatea acestui mijloc de apărare nu ar fi limitată la situațiile în care legislația și practica naționale impun transportatorilor să discute tarifele, ci s‑ar extinde la comportamentele care sunt reglementate în mod specific și încurajate de legislația și practica naționale. Această eroare ar afecta nu numai punctele 509-514 din hotărârea atacată, ci și aprecierile referitoare la practicile existente în mai multe țări terțe.
251
Astfel, în primul rând, aprecierile Tribunalului referitoare la Hong Kong nu pot fi menținute. Într‑adevăr, din cuprinsul punctului 531 din hotărârea atacată ar rezulta că autoritățile naționale nu doreau să primească cereri individuale referitoare la instituirea unei suprataxe pe carburant. Astfel, interpretat corect, mijlocul de apărare întemeiat pe constrângerea statală ar fi fost îndeplinit, din moment ce orice comportament colectiv în Hong Kong era încurajat de aceste autorități, convenit cu clienții, și nu constituia, așadar, o înțelegere anticoncurențială. Punctele 515-532 din hotărârea atacată, referitoare la răspunderea recurentelor în Hong Kong, ar fi, așadar, eronate.
252
În al doilea rând, nici aprecierile Tribunalului referitoare la Japonia, care figurează la punctele 537-540 din hotărârea atacată, și nici consecințele pe care le‑a dedus din acestea la punctele 549 și 550 din hotărârea respectivă nu pot fi menținute. Pe de o parte, ASA încheiate cu Japonia ar fi stipulat o obligație de coordonare a tarifelor, inclusiv suprataxele. Afirmând contrariul la punctul 537 din această hotărâre, Tribunalul ar fi denaturat sensul clar al clauzei tarifare în discuție, prezentată la punctul 140 din cererea introductivă în fața Tribunalului. Cel puțin, aceste acorduri cu Japonia ar fi încurajat coordonarea. La punctul 538 din hotărârea menționată, Tribunalul ar denatura de asemenea argumentația SAS Cargo ș.a.. Din înscrisurile acestora din urmă în fața Tribunalului ar reieși că recurentele au indicat că dispozițiile tarifare din ASA autorizau discuții generale privind tarifele între transportatori multipli care deserveau țări de destinație diferite în cadrul SEE, explicând în special că biroul japonez de aviație civilă aprobase același nivel de suprataxă pentru toate țările din SEE. Tribunalul ar fi mai denaturat, la punctul 545 din aceeași hotărâre, argumentele lor referitoare la suprataxa de carburant. Astfel, Tribunalul ar fi indicat că inițiativa de a prezenta cereri colective în legătură cu această suprataxă era imputabilă transportatorilor, iar nu acestei autorități japoneze, deși nu ar fi existat niciodată cereri colective în Japonia, ci numai cereri individuale după coordonare, așa cum ar atesta probele anexate la aceste înscrisuri.
253
Pe de altă parte, punctul 543 din hotărârea atacată ar denatura probele în măsura în care Tribunalul a constatat în cuprinsul acestuia că sunt în discuție piese pe care SAS Cargo ș.a. „le‑au întocmit ele însele”, în timp ce situația ar fi diferită. În special, acestea din urmă ar fi prezentat, pe de o parte, o rezoluție a International Air Transport Association (denumită în continuare „IATA”) din luna mai a anului 2000, prin care se stabilea un nivel unic de suprataxă de carburant pentru toate rutele internaționale, și, pe de altă parte, o comunicare interservicii a Japan Airlines care arăta că biroul japonez de aviație civilă adoptase mecanismul suprataxei pe carburant, precum și o scrisoare a acestei societăți prin care se confirmă că acest mecanism fusese solicitat de clienți. Considerentul (1002) al deciziei în litigiu ar menționa de asemenea un document prezentat de Japan Airlines care susține poziția lor, dar accesul SAS Cargo ș.a. la această probă le‑ar fi fost refuzat. Acestea din urmă s‑ar fi referit de asemenea la declarația avocatului unui alt transportator în cursul audierii în fața Comisiei, contrazicând o declarație atribuită acestuia în decizia în litigiu. Întrucât a omis să răspundă la aceste elemente și a refuzat SAS Cargo ș.a. accesul la probele ulterioare comunicării privind obiecțiunile, deși identificate în mod clar, Tribunalul ar fi încălcat de asemenea principiul egalității.
254
În al treilea rând, în ceea ce privește celelalte țări terțe ale căror regimuri de reglementare sunt abordate în decizia în litigiu, și anume Republica India, Regatul Thailandei, Republica Singapore, Republica Coreea și Republica Federativă a Braziliei, numai un incident care implică SAS Cargo ș.a. după 1 mai 2004 ar fi menționat, în considerentul (506) al deciziei în litigiu. Or, această probă privind Thailanda ar fi vădit insuficientă pentru a stabili o încălcare în legătură cu aceste alte țări, cu atât mai mult cu cât constituie un element dezincriminator. La punctele 558-562 din hotărârea atacată, Tribunalul ar fi stabilit chiar că singurul incident care ar fi implicat SAS Cargo ș.a. într‑o pretinsă înțelegere din Thailanda nu era contrar dreptului concurenței, din moment ce reieșea dintr‑o probă prezentată de SAS Cargo ș.a. că autoritățile thailandeze impuseseră nivelurile suprataxei pe carburant pe care transportatorii trebuiau să le respecte, ceea ce elimina orice posibilitate de concurență începând cu 20 iulie 2005. Acesta ar săvârși totuși o eroare de drept atunci când a concluzionat că SAS Cargo ș.a. nu au demonstrat că orice posibilitate de concurență fusese eliminată înainte de această dată.
255
În această privință, primo, Tribunalul nu ar fi trebuit să examineze dacă comportamentul în cauză era obligatoriu, ci dacă era încurajat. Secundo, singura probă care leagă SAS Cargo ș.a. de un comportament ilicit în Thailanda, descris în considerentul (506) al deciziei în litigiu, ar fi privit respectarea unei instrucțiuni a Departamentului Aviației Civile din Thailanda. Considerentul (562) al acestei decizii ar fi, așadar, afectat de o incoerență internă. Tertio, SAS Cargo ș.a. ar fi prezentat probe care dovedesc că, încă din anul 2003, erau impuse niveluri de suprataxe obligatorii și identice pe rutele către SEE dinspre Thailanda, dovadă pe care Comisia nu ar fi contestat‑o niciodată. Prin urmare, Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept pornind de la premisa contrară punctului 562 din hotărârea atacată, fără a aborda elementele de probă prezentate de SAS Cargo ș.a. Quarto, faptul că un transportator thailandez nu a fost declarat vinovat de încălcare ar dovedi că probele prezentate de acest transportator, ulterior comunicării privind obiecțiunile, conțineau elemente dezincriminatoare suplimentare, la care reclamantele ar fi trebuit să aibă acces.
256
În ceea ce privește evaluarea de către Comisie a regimurilor de reglementare menționate la punctul 254 din prezenta hotărâre, care figurează în considerentul (1019) al deciziei în litigiu, aceasta s‑ar întemeia pe o simplă trimitere la raționamentul său privind regimurile din Hong Kong și din Japonia, astfel cum s‑a arătat la punctul 552 din hotărârea atacată. Prin urmare, în cazul în care Curtea ar trebui să înlăture considerațiile Tribunalului referitoare la aceste ultime două țări, ar trebui să le înlăture și pe cele care figurează la punctele 555-557, 562 și 563 din acesta, cu privire la celelalte țări terțe. În plus, întrucât Thailanda și Dubai nu intrau în domeniul de aplicare al înțelegerii în litigiu, Tribunalul ar fi trebuit să acorde SAS Cargo ș.a. beneficiul îndoielii și să concluzioneze că o înțelegere mondială nu putea fi prezumată fără probe. Prin urmare, Tribunalul ar fi încălcat prezumția de nevinovăție. Pentru aceleași motive, punctele 623 și 624 din hotărârea atacată ar fi de asemenea eronate.
257
Comisia răspunde că acest aspect este în parte inadmisibil și în parte nefondat.
– Aprecierea Curții
258
Cu titlu introductiv, trebuie arătat că, la punctele 500 și 501 din hotărârea atacată, Tribunalul a indicat, pe de o parte, că principiul neamestecului este recunoscut de dreptul internațional cutumiar și, pe de altă parte, că, presupunând că SAS Cargo ș.a. se pot prevala de acesta, Comisia nu a încălcat acest principiu prin aplicarea criteriului efectelor calificate pentru a sancționa comportamente intervenite și puse în aplicare în țări terțe care ar fi decis, din motive politice, să le autorizeze. În această privință, Tribunalul a arătat că aplicarea articolului 101 alineatul (1) TFUE unor comportamente despre care este previzibil că produc efecte imediate și substanțiale în SEE se justifică în raport cu dreptul internațional public și, prin urmare, în special cu principiul neamestecului.
259
Prin urmare, trebuie să se constate că aceste puncte 500 și 501, care constituie analiza de către Tribunal a primei critici din cadrul celui de al șaselea aspect al celui de al treilea motiv prezentat în fața sa, care era întemeiat pe o încălcare a principiilor suveranității și neamestecului, nu privesc analiza de către Tribunal a motivului de apărare întemeiat pe constrângerea statală, care a fost examinat de acesta din urmă la punctele 504-564 din hotărârea atacată și care este singurul vizat de prezentul aspect al celui de al patrulea motiv de recurs.
260
Or, SAS Cargo ș.a. nu prezintă niciun argument care să explice modul în care punctele 500 și 501 din hotărârea atacată ar conține aprecieri eronate în raport cu motivul de apărare întemeiat pe constrângerea statală, care nu face obiectul punctelor menționate. Critica care le vizează este, așadar, inadmisibilă, conform jurisprudenței citate la punctul 82 din prezenta hotărâre.
261
Pe de altă parte, în măsura în care SAS Cargo ș.a. susțin, în primul rând, că Tribunalul a aplicat un criteriu juridic eronat în cadrul aprecierii motivului lor în apărare întemeiat pe constrângerea statală, trebuie amintit că articolele 101 și 102 TFUE nu vizează decât comportamente anticoncurențiale care au fost adoptate de întreprinderi din proprie inițiativă. În măsura în care o legislație națională impune întreprinderilor un comportament anticoncurențial sau creează un cadru juridic care elimină el însuși orice posibilitate de comportament concurențial din partea acestora, articolele respective nu sunt aplicabile. Într‑adevăr, într‑o astfel de situație, restrângerea concurenței nu își are cauza în comportamente autonome ale întreprinderilor, așa cum implică aceste dispoziții. În schimb, articolele menționate sunt aplicabile dacă se constată că legislația națională nu împiedică întreprinderile să aibă un comportament autonom care să împiedice, să restrângă sau să denatureze concurența (a se vedea în acest sens Hotărârea din 11 noiembrie 1997, Comisia și Franța/Ladbroke Racing, C‑359/95 P și C‑379/95 P, EU:C:1997:531, punctele 33 și 34, precum și Hotărârea din 14 octombrie 2010, Deutsche Telekom/Comisia, C‑280/08 P, EU:C:2010:603, punctul 80).
262
Posibilitatea de a exclude un comportament anticoncurențial determinat din domeniul de aplicare al articolelor 101 TFUE și 102 TFUE, ca urmare a faptului că acesta a fost impus întreprinderilor respective prin legislația națională existentă sau că aceasta a eliminat orice posibilitate de comportament concurențial din partea acestora, nu a fost admisă decât în mod restrictiv de către Curte (Hotărârea din 14 octombrie 2010, Deutsche Telekom/Comisia, C‑280/08 P, EU:C:2010:603, punctul 81 și jurisprudența citată)
263
Astfel, Curtea a considerat că, dacă o lege națională se limitează la stimularea sau la facilitarea adoptării de către întreprinderi a unor comportamente anticoncurențiale autonome, articolele 101 și 102 TFUE sunt aplicabile în cazul acestor întreprinderi (Hotărârea din 14 octombrie 2010, Deutsche Telekom/Comisia, C‑280/08 P, EU:C:2010:603, punctul 82 și jurisprudența citată).
264
Contrar celor susținute de SAS Cargo ș.a., această jurisprudență nu distinge între legislațiile naționale ale statelor membre și cele ale țărilor terțe.
265
Pe de altă parte, în conformitate cu jurisprudența amintită la punctul 198 din prezenta hotărâre, deși revine autorității care invocă o încălcare a normelor privind concurența sarcina de a demonstra existența acesteia, întreprinderea care invocă un mijloc de apărare împotriva constatării unei încălcări a acestor norme are obligația de a demonstra că sunt îndeplinite condițiile de aplicare a normei pe care se întemeiază acest mijloc de apărare, astfel încât autoritatea va trebui, așadar, să recurgă la alte elemente de probă.
266
Din aceste elemente rezultă că SAS Cargo ș.a. susțin în mod neîntemeiat că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept la punctele 509-512 din hotărârea atacată amintind în esență concluziile rezultate din jurisprudența expusă la punctele 258-263 și 265 din prezenta hotărâre și considerând, la punctul 513 din hotărârea atacată, că acestea se aplică în același mod legilor și comportamentelor unui stat membru sau ale unei părți contractante la Acordul privind SEE și celor ale unei țări terțe, precum și, prin urmare, considerând că le revenea sarcina de a dovedi că legislațiile naționale ale țărilor terțe în cauză nu le încurajaseră, ci erau obligate să adopte comportamentul în cauză.
267
A reține interpretarea acestui mijloc de apărare întemeiat pe constrângerea statală invocată de SAS Cargo ș.a. ar contraveni de altfel aplicării în mod necesar stricte a acestuia, care este singura în măsură să nu contrazică modul de redactare univoc al articolelor 101 și 102 TFUE, care vizează comportamentele adoptate de întreprinderi.
268
Prin urmare, în măsura în care prezentul aspect se întemeiază pe premisa potrivit căreia este suficient, pentru ca un mijloc de apărare întemeiat pe constrângerea statală a unei țări terțe să fie admis, ca legislația acestei țări să încurajeze adoptarea unui comportament anticoncurențial, el trebuie respins ca nefondat, întrucât această premisă este eronată.
269
În al doilea rând, în ceea ce privește argumentația SAS Cargo ș.a. vizând aprecierile Tribunalului referitoare la Japonia, trebuie, pe de o parte, în ceea ce privește prima lor afirmație privind denaturarea, să se indice că, la punctul 537 din hotărârea atacată, Tribunalul a arătat că, în ceea ce privește afirmația SAS Cargo ș.a. potrivit căreia Comisia ar fi omis să citeze, în decizia în litigiu, alineatul 1 al clauzei standard a ASA încheiate de Japonia, acest alineat enumeră factorii care trebuie luați în considerare în cadrul stabilirii tarifelor și prevede că acestea din urmă vor fi determinate în conformitate cu dispozițiile următoare ale articolului în care figurează. Tribunalul a dedus că nici din această dispoziție, nici din cea reprodusă în decizia în litigiu nu reieșea că ASA ar impune o obligație de coordonare între transportatori pentru stabilirea suprataxelor. Acesta a adăugat că, de altfel, SAS Cargo ș.a. nu au prezentat niciun argument susținut care să poată dovedi contrariul.
270
Or, la punctul 140 din cererea introductivă în fața Tribunalului, SAS Cargo ș.a. au arătat că acest alineat (1), care figurează în ASA aplicabil SAS Cargo, indica următoarele:
„Tarifele pentru orice serviciu convenit se stabilesc la niveluri rezonabile, ținând seama în mod corespunzător de toți factorii relevanți, inclusiv costul de exploatare, un profit rezonabil, caracteristicile serviciului (cum ar fi standardele în materie de rapiditate și de instalații) și tarifele altor companii aeriene pentru orice parte a rutei specificate. Aceste tarife se stabilesc în conformitate cu următoarele dispoziții ale prezentului articol.”
271
Prin urmare, este necesar să se constate că, ținând seama de jurisprudența amintită la punctul 108 din prezenta hotărâre, denaturarea invocată nu este dovedită, întrucât punctul 537 din hotărârea atacată prezintă în mod fidel conținutul acestui alineat 1.
272
În ceea ce privește afirmația privind denaturarea care vizează punctul 538 din hotărârea atacată, trebuie să se arate că, la acest punct, Tribunalul a precizat că SAS Cargo ș.a. nu contestau că dispozițiile ASA privind discuțiile tarifare dintre transportatorii desemnați pe rute determinate nu pot autoriza discuții generale privind tarifele între transportatori multipli care deservesc țări de destinație diferite de tipul celor vizate de decizia în litigiu.
273
Or, la punctul 128 din cererea lor introductivă în fața Tribunalului, care ar fi fost pretins denaturat la acest punct 538, recurentele au arătat următoarele:
„[…] Autoritățile aeronautice locale din Hong Kong, Japonia și Thailanda nu aplicau clauzele tarifare pentru fiecare rută. Ele determinau mai degrabă niveluri de suprataxe în funcție de caracterul internațional sau național al rutelor (de exemplu în Japonia) sau în funcție de zonele conferinței tarifare a IATA (de exemplu în Hong Kong, Thailanda). Întrucât toate țările SEE intră în categoria rutelor internaționale și în aceeași zonă a Conferinței tarifare a IATA […], același nivel de suprataxă a fost aprobat pentru toate rutele spre SEE. Această abordare urmărește să limiteze costurile de tranzacționare pentru transportatorii locali, agenții de expediție și expeditorii locali […]. Astfel, din regimurile administrative de punere în aplicare a ASA în vigoare rezulta în mod direct că autoritățile asiatice impuneau tuturor transportatorilor care transportă mărfuri către Europa să aplice același nivel de suprataxă, deși prin metode diferite, în conformitate cu explicațiile pe care le oferim în continuare. Această stare de fapt era perfect conformă cu clauzele tarifare ale ASA, întrucât aceeași companie aeriană era/aceleași companii aeriene erau transportator(i) desemnat/desemnați în fiecare ASA în vigoare. Autoritățile din Hong Kong și Emiratele Arabe Unite (Dubai) au explicat acest lucru Comisiei […]”.
274
Deși SAS Cargo ș.a. susținuseră astfel că „autoritățile asiatice impuneau tuturor transportatorilor care transportă mărfuri către Europa să aplice același nivel de suprataxă”, din cuprinsul acestui punct 128 nu reiese că acestea susțineau că ASA încheiate de Japonia autorizau discuții generale cu privire la tarife între transportatorii multipli care deserveau țări de destinație diferite în cadrul SEE, precum cele care au fost sancționate prin decizia în litigiu. Având în vedere jurisprudența amintită la punctul 108 din prezenta hotărâre, nici a doua afirmație privind denaturarea nu este, așadar, dovedită.
275
În ceea ce privește a treia afirmație privind denaturarea, care vizează punctul 545 din hotărârea atacată, Tribunalul a arătat la acest punct că, întrucât nu stabileau existența unei obligații de concertare a transportatorilor cu privire la nivelul suprataxei de carburant, niciunul dintre elementele probatorii prezentate de SAS Cargo ș.a. nu putea infirma informațiile cuprinse în considerentele (198), (244), (256), (391), (392), (488) și (491) ale deciziei în litigiu, din care reiese că inițiativa de a prezenta cereri colective în legătură cu suprataxa de carburant era imputabilă transportatorilor, iar nu Biroului de Aviație Civilă din Japonia. Prin urmare, este necesar să se constate că, prin argumentația lor referitoare la acest punct, prezentată la punctul 252 din prezenta hotărâre, SAS Cargo ș.a. critică în realitate lectura acestor considerente ale deciziei în litigiu, citate de Tribunal la punctul 545 menționat. Așadar, prin această interpretare, Tribunalul nu poate să fi denaturat argumentația lor referitoare la suprataxa de carburant. În consecință, această a treia afirmație este nefondată.
276
În ceea ce privește argumentația referitoare la punctul 543 din hotărârea atacată, referitoare, pe de o parte, la pretinsa denaturare a probelor, expusă la punctul 253 din prezenta hotărâre, este suficient să se arate că, la acest punct 543, Tribunalul, după ce a apreciat elementele prezentate de SAS Cargo ș.a. în susținerea afirmațiilor lor, a concluzionat că niciunul dintre înscrisurile prezentate nu stabilea existența unei constrângeri statale care să justifice neaplicarea articolului 101 alineatul (1) TFUE. Sub pretextul unei pretinse denaturări, SAS Cargo ș.a. urmăresc, așadar, în realitate, să obțină o nouă apreciere a acestor elemente de probă de către Curte. Prin urmare, această argumentație este în această măsură inadmisibilă în temeiul jurisprudenței amintite la punctul 72 din prezenta hotărâre.
277
Pe de altă parte, în măsura în care, prin argumentația menționată, recurentele susțin că Tribunalul a omis să răspundă la unele dintre argumentele lor, acestea invocă o încălcare de către Tribunal a obligației sale de motivare. Astfel, potrivit unei jurisprudențe constante, motivul întemeiat pe lipsa unui răspuns din partea Tribunalului la argumentele invocate în primă instanță echivalează în esență cu invocarea unei încălcări a obligației de motivare care decurge din articolul 36 din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, aplicabil Tribunalului în temeiul articolului 53 primul paragraf din același statut și al articolului 117 din Regulamentul de procedură al Tribunalului (Hotărârea din 28 septembrie 2023, Changmao Biochemical Engineering/Comisia, C‑123/21 P, EU:C:2023:708, punctul 185 și jurisprudența citată). Or, ținând seama de jurisprudența amintită la punctul 85 din prezenta hotărâre și având în vedere cele indicate de Tribunal nu numai la punctul 543, ci și la punctele 542 și 544 din hotărârea atacată, care expun de asemenea probele pe care SAS Cargo ș.a. le prezentaseră în fața Tribunalului și aprecierea lor de către acesta din urmă, o asemenea încălcare nu este dovedită.
278
În ceea ce privește afirmația potrivit căreia Tribunalul ar fi încălcat „principiul egalității” prin faptul că nu le‑a acordat accesul la elemente de probă ulterioare comunicării privind obiecțiunile, este suficient să se arate că, presupunând chiar că această afirmație este admisibilă, ea nu se distinge de cea expusă în primul motiv de recurs și trebuie, așadar, în orice caz, să fie înlăturată pentru aceleași motive.
279
În al treilea rând, în ceea ce privește argumentația prezentată la punctele 254-256 din prezenta hotărâre, este necesar, primo, să se constate că ea este inadmisibilă în temeiul jurisprudenței care figurează la punctul 72 din această hotărâre în măsura în care, prin aceasta, SAS Cargo ș.a., sub pretextul unor pretinse erori de drept privind situația care prevala în Thailanda, urmăresc să obțină o nouă apreciere a faptelor și a elementelor de probă.
280
Secundo, în măsura în care, prin această argumentație, SAS Cargo ș.a. contestă coerența internă a deciziei în litigiu, argumentația menționată este inadmisibilă, conform jurisprudenței amintite la punctul 74 din prezenta hotărâre.
281
Tertio, în măsura în care, prin argumentația menționată, recurentele susțin că Tribunalul a omis să abordeze toate elementele de probă pe care le‑au prezentat, este suficient să se arate că acțiunea autorităților thailandeze a fost examinată de Tribunal la punctele 556-561 din hotărârea atacată și că, la punctul 562 din aceasta, Tribunalul a concluzionat că, în ceea ce privește reglementarea aplicabilă în Thailanda, SAS Cargo ș.a. au putut stabili fără a fi contrazise în mod util de Comisie că, începând cu 20 iulie 2005, autoritățile acestei țări au creat un cadru juridic care elimina el însuși orice posibilitate de comportament concurențial între transportatori în ceea ce privește stabilirea cuantumului taxei pe carburant aplicabile zborurilor cu plecare din Thailanda. Tribunalul a arătat de asemenea că, în schimb, recurentele nu au demonstrat că reglementarea thailandeză elimina orice posibilitate de concurență în ceea ce privește suprataxa de securitate sau că, în privința suprataxei pe carburant, orice posibilitate de concurență era eliminată pentru perioada anterioară datei de 20 iulie 2005.
282
Prin urmare, trebuie să se constate că, prin intermediul celui de al treilea argument expus la punctul 255 din prezenta hotărâre, recurentele urmăresc să obțină din partea Curții, sub pretextul unei pretinse încălcări de către Tribunal a obligației sale de motivare, o nouă apreciere a faptelor și a elementelor de probă. Această argumentație este, așadar, inadmisibilă, conform jurisprudenței amintite la punctul 72 din prezenta hotărâre.
283
Quarto, în măsura în care recurentele pretind că ar fi trebuit să aibă acces la elemente dezincriminatoare suplimentare, această argumentație nu se distinge de cea prezentată la finalul punctului 253 din prezenta hotărâre și trebuie respinsă pentru aceleași motive precum cele deja expuse la punctul 278 din această hotărâre.
284
Quinto, în ceea ce privește argumentația expusă la punctul 256 din prezenta hotărâre, este suficient să se arate că nu este necesar să se constate erori de drept la punctele 555-557, 562 și 563 din hotărârea atacată, afirmațiile SAS Cargo ș.a. în această privință întemeindu‑se pe premisa potrivit căreia acestea ar fi reușit să demonstreze că considerațiile Tribunalului referitoare la regimurile de reglementare din Hong Kong și din Japonia erau eronate. Or, astfel cum rezultă din analiza care precedă, această premisă nu este întemeiată.
285
În ceea ce privește afirmația privind încălcarea prezumției de nevinovăție, aceasta se întemeiază de asemenea pe neincluderea Regatului Thailandei printre țările pentru care o încălcare a articolului 101 alineatul (1) TFUE ar putea fi reproșată SAS Cargo ș.a. Or, deși Tribunalul a constatat că o asemenea încălcare nu poate fi reținută în privința lor pentru zborurile cu plecare din această țară terță în ceea ce privește suprataxa pe carburant începând cu 20 iulie 2005, acesta nu a exclus existența unei asemenea încălcări pentru toate zborurile cu plecare din țara respectivă pentru întreaga perioadă a încălcării, astfel încât premisa acestei argumentații este neîntemeiată și în fapt.
286
În ceea ce privește critica referitoare la includerea unor țări terțe în domeniul de aplicare al încălcării unice și continue, la punctele 623 și 624 din hotărârea atacată, este suficient să se arate că aceasta se întemeiază pe aceleași argumente care au fost deja înlăturate la cele două puncte precedente din prezenta hotărâre.
287
Din ansamblul considerațiilor care precedă rezultă că al doilea aspect al motivului unic de recurs trebuie înlăturat ca fiind în parte inadmisibil și în parte nefondat.
Cu privire la al treilea aspect, referitor la calificarea comportamentului în cauză drept încălcare unică și continuă
– Argumentația părților
288
SAS Cargo ș.a. susțin că Tribunalul a săvârșit erori de drept prin faptul că a respins argumentația lor prin care contestă concluzia Comisiei potrivit căreia comportamentul descris în decizia în litigiu constituia o încălcare unică și continuă. Astfel, comportamentul în cauză ar fi fost atât de disparat încât nu ar fi putut fi asimilat în mod rezonabil unei încălcări „unice”. Aprecierea Tribunalului în această privință ar fi eronată în mai multe privințe.
289
În primul rând, la punctele 302-304 din hotărârea atacată, Tribunalul ar omite aspectul esențial invocat de SAS Cargo ș.a., și anume că comportamentele menționate în secțiunea 4 din decizia în litigiu s‑au produs în contexte diverse și urmăreau obiective variate. Desigur, la acest punct 302, Tribunalul ar face aluzie la fiecare tip de comportament. Totuși, acesta nu ar aborda niciodată aspectul central potrivit căruia aceste diferite tipuri de comportament nu aveau puncte comune. Procedând astfel, Tribunalul și‑ar fi încălcat obligația de motivare.
290
În al doilea rând, Tribunalul ar fi săvârșit erori în ceea ce privește comportamentul survenit în Elveția. La punctele 612-618 din hotărârea atacată, Tribunalul ar fi confirmat că singurul contact care implica SAS Cargo ș.a., survenit după 1 iunie 2002, nu era nelegal. Totuși, la punctul 604 din această hotărâre, Tribunalul ar fi denaturat probele făcând referire la o noțiune de „continuare” în utilizarea criteriului greutății reale. Tribunalul ar fi omis de asemenea la punctele 604 și 605 din hotărârea menționată să răspundă la argumentele și la probele prezentate la punctul 161 din cererea introductivă în primă instanță, prin care acestea contestau în esență nu existența unei anumite reuniuni, ci participarea lor la aceasta. De altfel, din cuprinsul acestui punct 605 ar rezulta că nu exista un acord cu privire la utilizarea, pentru calcularea suprataxei pe carburant, a greutății reale mai degrabă decât a „greutății taxabile”, în timp ce Tribunalul, la punctul 606 din aceeași hotărâre, ar aproba concluzia Comisiei potrivit căreia acestea participaseră la un asemenea acord, decizând în același timp să nu îl aplice. Punctul 610 din hotărârea atacată ar fi de asemenea eronat în măsura în care se menționează că o comunicare a unui angajat al recurentelor privind eliminarea suprataxei pe carburant încălca articolul 101 alineatul (1) TFUE, deși această comunicare era publică. Tribunalul ar fi trebuit să examineze dacă respectiva comunicare determina o mai mare transparență a prețurilor sau facilita respectarea înțelegerii. Întrucât nu a procedat astfel, Tribunalul și‑ar fi încălcat obligația de motivare. În plus, pentru acest comportament local din luna decembrie 2001 privind suprataxe pe rute dinspre Elveția, nici articolul 101 TFUE, nici articolul 8 din Acordul aerian CE‑Elveția nu ar fi fost aplicabile, astfel încât punctul 611 din această hotărâre ar fi eronat în drept.
291
În al treilea rând, Tribunalul ar fi săvârșit erori în aprecierea afirmațiilor altor transportatori cu privire la comportamentul SAS Cargo ș.a.. Acesta ar fi considerat în mod întemeiat la punctele 625-650 din hotărârea atacată că probele cu e‑mailuri care figurează în mai multe considerente ale deciziei în litigiu nu demonstrau existența unor contacte ilegale între ele și alți transportatori. Tribunalul ar fi omis însă în mod eronat să nu infirme și pertinența unui e‑mail intern trimis de un angajat al unui alt transportator cu sediul în Regatul Unit la 17 februarie 2003, menționat în considerentul (273) al deciziei în litigiu. La punctele 634 și 635 din această hotărâre, Tribunalul ar fi apreciat că SAS Cargo ș.a. nu au adus probe în susținerea poziției lor. Tribunalul ar fi săvârșit însă o eroare întrucât nu a examinat adevărata problemă pe care acestea o ridicau. Astfel, pe de o parte, Tribunalul nu ar fi ținut seama de anumite argumente pe care recurentele le formulaseră. Pe de altă parte, contrar afirmației care figurează la acest punct 635, recurentele nu s‑ar fi întemeiat numai pe faptul că agentul de expediție primise informații de la alți transportatori. Din aceste erori ar rezulta că nici această probă nu poate fi reținută împotriva lor.
292
În al patrulea rând, Tribunalul ar fi admis, desigur, în special la punctele 407-411 din hotărârea atacată, că anumite comportamente, ținând seama de alianța WOW, erau justificate. Totuși, Tribunalul ar fi apreciat în mod eronat că anumite comportamente din cadrul acestei alianțe „mergeau prea departe” în lipsa unei politici tarifare comune integrate. În orice caz, chiar dacă asemenea contacte în cadrul alianței menționate ar fi constituit o încălcare a articolului 101 alineatul (1) TFUE, aceste contacte nu ar fi făcut parte din încălcarea unică și continuă decât dacă ar fi existat o legătură obiectivă între contactele menționate și această încălcare unică și continuă sau dacă SAS Cargo ș.a. ar fi avut intenția de a participa la înțelegerea mondială mai degrabă decât la un comportament legat de această alianță. Or, Tribunalul nu ar demonstra existența unei astfel de legături obiective între contactele din cadrul alianței WOW și încălcarea unică și continuă. Punctul 430 din această hotărâre nu ar conține decât o afirmație în această privință, astfel încât hotărârea menționată ar fi insuficient motivată. Ar rezulta că punctele 428-432 din aceeași hotărâre ar trebui înlăturate și, prin urmare, că contactele din cadrul alianței WOW ar trebui excluse din elementele de probă privind participarea SAS Cargo ș.a. la încălcarea unică și continuă.
293
În al cincilea rând, în ceea ce privește acordurile verticale de furnizare, respingerea la punctele 475-487 din hotărârea atacată a explicației SAS Cargo ș.a. privind primirea de către acestea a e‑mailurilor denumite „Dragi parteneri” ar fi eronată. Primo, punctele 477-479, 484 și 485 din această hotărâre ar fi insuficient motivate și ar încălca principiile răspunderii personale și prezumției de nevinovăție, din moment ce nu ar face referire decât la contactele sau la acțiunile angajaților altor transportatori, fără a trata implicarea SAS Cargo ș.a. în aceste contacte sau cunoașterea lor. Prin urmare, aceștia nu ar putea dovedi că SAS Cargo ș.a. au săvârșit o încălcare. Secundo, punctul 479 din hotărârea menționată ar reproduce poziția Comisiei prezentată în memoriul său în apărare în fața Tribunalului, fără a aborda argumentul și elementele de probă invocate de SAS Cargo ș.a.. Tertio, la punctele 480 și 481 din aceeași hotărâre, Tribunalul ar fi omis să examineze dacă elementele de probă pe care s‑a întemeiat Comisia îi permiseseră să concluzioneze în mod întemeiat că nu exista altă explicație plauzibilă pentru primirea de către SAS Cargo ș.a. a e‑mailurilor menționate. Quarto, afirmațiile Tribunalului de la punctele 482 și 483 din hotărârea atacată nu ar fi susținute nici în comunicarea privind obiecțiunile, nici în decizia în litigiu. Prin urmare, ar fi vorba despre o substituire nelegală a motivelor, astfel încât aceste puncte 482 și 483 ar trebui înlăturate.
294
În al șaselea rând, Tribunalul ar fi săvârșit erori în ceea ce privește cunoașterea de către SAS Cargo ș.a. a încălcării unice și continue. Acesta ar fi recunoscut la punctul 669 din hotărârea atacată că Comisia nu a dovedit participarea directă a SAS Cargo ș.a. la toate activitățile anticoncurențiale. Ar rezulta că Comisia ar fi fost obligată să dovedească faptul că ele aveau cunoștință de comportamentul celorlalți transportatori sau că puteau să îl prevadă în mod rezonabil. În această privință, la punctul 670 din această hotărâre, Tribunalul ar fi observat că decizia în litigiu făcea referire la opt contacte. Or, mai întâi, SAS Cargo ș.a. ar fi arătat, fără să se răspundă la acest argument, că acestea nu dezvăluiau nimic din coordonarea în cauză. În continuare, întrucât patru dintre contactele respective erau e‑mailurile denumite „Dragi parteneri”, acestea nu ar putea fi invocate, astfel cum ar rezulta din cuprinsul punctului precedent din prezenta hotărâre. Celelalte patru e‑mailuri ar fi fost denaturate de Tribunal, care în plus nu și‑ar fi motivat suficient poziția. În plus, la punctele 671, 672, 677 și 678 din hotărârea atacată, Tribunalul ar fi efectuat o substituire nelegală a motivelor. În plus, la punctele 678 și 679 din această hotărâre, Tribunalul ar denatura sensul clar al unui alt e‑mail, datat 17 februarie 2003, și nu ar ține seama de probele dezincriminatoare. În ceea ce privește punctele 681 și 683 din hotărârea menționată, acestea ar trebui de asemenea înlăturate, întrucât Tribunalul nu a explicat nicidecum motivele pentru care e‑mailurile invocate ar fi permis SAS să ia cunoștință de un comportament la care nu a participat. Punctul 685 din aceeași hotărâre ar fi de asemenea eronat, întrucât ar prezenta în mod imperfect argumentul SAS Cargo ș.a., la care Tribunalul răspunde la acest punct. Tribunalul nu ar fi putut remedia insuficiența celor opt e‑mailuri invocate de Comisie în considerentul (791) al deciziei în litigiu limitându‑se să facă trimitere la alte considerente, fără a explica modul în care aceste contacte au permis SAS Cargo ș.a. să ia cunoștință de comportamente la care nu luaseră parte. Analiza Tribunalului de la punctele 660-694 din hotărârea atacată, referitoare la cunoașterea de către SAS Cargo ș.a. a comportamentului celorlalți transportatori, precum și constatările Tribunalului care figurează la punctele 713-728 din această hotărâre, privind întinderea participării lor la încălcare, ar trebui, așadar, înlăturate.
295
Comisia susține că acest aspect este inadmisibil în măsura în care vizează aprecieri de fapt ale Tribunalului și nefondat în rest.
– Aprecierea Curții
296
Reiese dintr‑o jurisprudență constantă că o încălcare a articolului 101 alineatul (1) TFUE poate rezulta nu numai dintr‑un act izolat, ci și dintr‑o serie de acte sau dintr‑un comportament continuu, deși chiar unul sau mai multe elemente ale acestei serii de acte sau ale comportamentului continuu ar putea constitui ele însele și privite izolat o încălcare a acestei dispoziții. Astfel, în ipoteza în care diferitele acțiuni ale întreprinderilor în cauză se înscriu într‑un „plan de ansamblu”, din cauza obiectului identic al acestora constând în denaturarea concurenței în cadrul pieței interne, Comisia are dreptul să stabilească răspunderea pentru aceste comportamente în funcție de participarea la încălcare, privită în ansamblul său (a se vedea în acest sens Hotărârea din 6 decembrie 2012, Comisia/Verhuizingen Coppens, C‑441/11 P, EU:C:2012:778, punctul 41 și jurisprudența citată, precum și Hotărârea din 27 iunie 2024, Servier ș.a./Comisia, C‑201/19 P, EU:C:2024:552, punctul 240).
297
O întreprindere care a participat la o asemenea încălcare unică și continuă prin comportamente proprii care intrau în sfera de aplicare a noțiunilor de „acord” sau de „practică concertată” având un obiect anticoncurențial, în sensul articolului 101 alineatul (1) TFUE, și care aveau drept scop să contribuie la realizarea încălcării în ansamblul său poate fi astfel de asemenea responsabilă, pentru toată perioada participării sale la încălcarea menționată, pentru comportamentele altor întreprinderi în cadrul aceleiași încălcări (a se vedea în acest sens Hotărârea din 6 decembrie 2012, Comisia/Verhuizingen Coppens, C‑441/11 P, EU:C:2012:778, punctul 42 și jurisprudența citată, precum și Hotărârea din 27 iunie 2024, Servier ș.a./Comisia, C‑201/19 P, EU:C:2024:552, punctul 241).
298
În această privință, trebuie amintit că, pentru calificarea a diferite acțiuni drept încălcare unică și continuă, nu trebuie să se verifice dacă ele prezintă o legătură de complementaritate, în sensul că fiecare dintre ele este destinată să facă față uneia sau mai multor consecințe ale concurenței normale și contribuie, prin intermediul unei interacțiuni, la realizarea ansamblului efectelor anticoncurențiale dorite de autorii acestora în cadrul unui plan global care vizează un obiectiv unic. În schimb, condiția referitoare la noțiunea de „obiectiv unic” implică necesitatea de a verifica dacă nu există elemente care caracterizează diferitele comportamente ce fac parte din încălcare și care să poată să indice că comportamentele materiale adoptate de alte întreprinderi participante nu au același obiect sau același efect anticoncurențial și, în consecință, nu se înscriu într‑un „plan de ansamblu” în considerarea obiectului lor identic care denaturează concurența în cadrul pieței interne (Hotărârea din 26 ianuarie 2017, Villeroy & Boch/Comisia, C‑644/13 P, EU:C:2017:59, punctul 50, precum și jurisprudența citată, și Hotărârea din 27 iunie 2024, Servier ș.a./Comisia, C‑201/19 P, EU:C:2024:552, punctul 242).
299
În speță, în măsura în care, în primul rând, SAS Cargo ș.a. susțin că Tribunalul a omis să motiveze hotărârea atacată prin faptul că nu a răspuns la argumentația lor potrivit căreia comportamentele în cauză s‑au produs în contexte diverse și urmăreau obiective variate, astfel încât nu puteau fi calificate drept încălcare unică, este suficient să se arate că analiza Tribunalului referitoare la critica invocată de SAS Cargo ș.a. în fața sa și întemeiată pe constatări eronate în ceea ce privește caracterul unic al încălcării nu a fost examinată de Tribunal numai la punctele 302-304 din hotărârea atacată, ci la toate punctele 296-325 din aceasta. În acest cadru, pe lângă analiza sa cu privire la argumentația SAS Cargo ș.a. prin care contesta existența unui obiectiv anticoncurențial unic, efectuată la aceste puncte 302-304, Tribunalul a arătat printre altele, la punctul 317, că acestea din urmă reproșau Comisiei că a ignorat, în ceea ce privește natura încălcării unice și continue, specificitățile coordonării care ar fi devenit necesare în contextul reglementării locale sau care s‑ar fi înscris în cadrul unor alianțe legitime și a respins această argumentație pentru motivul că SAS Cargo ș.a. se limitau astfel să reitereze argumentele deja invocate în susținerea criticii lor cu privire la existența unui obiectiv anticoncurențial unic, astfel încât trebuiau respinse pentru aceleași motive.
300
În plus, la punctele 318-321 din aceeași hotărâre, Tribunalul a analizat argumentația prin care SAS Cargo ș.a. susțineau că refuzul de plată a comisioanelor se distingea de celelalte componente ale încălcării unice prin faptul că acest refuz s‑a născut dintr‑un dezacord public între transportatori și agenții de expediție cu privire la interpretarea clauzelor‑tip, spre deosebire de „coordonarea secretă a [suprataxei de carburant și a suprataxei pentru securitate] de către câțiva transportatori”. Tribunalul a respins cererea constatând în esență că din decizia în litigiu reieșea că obiectul refuzului de plată a comisioanelor nu numai că se detașa de diferendul public de ordin juridic vizat de SAS Cargo ș.a., ci era de natură să consolideze coordonarea referitoare la suprataxe.
301
Prin urmare, Tribunalul a prezentat motivele pentru care SAS Cargo ș.a. nu reușiseră să demonstreze că, în urma acestor pretinse contexte diverse și obiective variate, caracterul unic al încălcării nu fusese dovedit în mod suficient de Comisie în decizia în litigiu. Așadar, având în vedere jurisprudența amintită la punctele 84 și 85 din prezenta hotărâre, pretinsa încălcare a obligației de motivare nu este dovedită.
302
În al doilea rând, în ceea ce privește argumentația prezentată la punctul 290 din prezenta hotărâre, trebuie să se arate mai întâi că, în măsura în care prin aceasta SAS Cargo ș.a. invocă o denaturare care ar fi fost săvârșită de Tribunal la punctul 604 din hotărârea atacată, în măsura în care s‑a referit la o noțiune de „continuare” („ele ar rămâne la”) în utilizarea criteriului greutății reale, este suficient să se arate că acest argument nu îndeplinește cerințele de precizie care reies din jurisprudența amintită la punctul 108 din prezenta hotărâre, SAS Cargo ș.a. neprezentând în special conținutul e‑mailului care ar fi fost pretins denaturat. Acest argument este, în consecință, inadmisibil.
303
În continuare, în măsura în care SAS Cargo ș.a. susțin că Tribunalul și‑a încălcat obligația de motivare prin faptul că nu a răspuns la argumentația pe care acestea au prezentat‑o la punctul 161 din cererea lor introductivă în primă instanță, este suficient să se amintească faptul că, astfel cum s‑a arătat deja la punctul 85 din prezenta hotărâre, această obligație de motivare nu impune Tribunalului să prezinte o expunere care să urmeze în mod exhaustiv și unul câte unul toate raționamentele formulate de părțile în litigiu, cu condiția ca motivarea hotărârii atacate să permită persoanelor interesate să cunoască motivele pe care se întemeiază Tribunalul, iar Curții să dispună de elemente suficiente pentru a‑și exercita controlul în cadrul unui recurs. Or, Tribunalul a apreciat argumentația SAS Cargo ș.a. referitoare la comportamentul intervenit în Elveția, care făcea obiectul punctelor 158-164 din această cerere introductivă, la punctele 597-618 din hotărârea atacată. În plus, SAS Cargo ș.a. nici măcar nu susțin că nu li s‑ar fi oferit posibilitatea să înțeleagă motivele pentru care argumentația lor în primă instanță nu a fost decât parțial admisă de Tribunal. În aceste condiții, pretinsa încălcare a obligației de motivare nu este dovedită.
304
În sfârșit, în măsura în care SAS Cargo ș.a. critică punctele 605, 606 și 610 din hotărârea atacată, este suficient să se arate că acestea urmăresc în realitate substituirea de către Curte a aprecierii faptelor și a elementelor de probă cu propria apreciere, fără să îi reproșeze vreo denaturare. Rezultă că aceste critici sunt inadmisibile, în temeiul jurisprudenței care figurează la punctul 72 din prezenta hotărâre.
305
În al treilea rând, trebuie să se constate că, prin argumentația prezentată la punctul 291 din prezenta hotărâre, SAS Cargo ș.a. urmăresc din nou să obțină din partea Curții o nouă apreciere a faptelor și a elementelor de probă referitoare la afirmațiile celorlalți transportatori în ceea ce privește comportamentul lor, față de cea efectuată de Tribunal la punctele 629-650 din hotărârea atacată, și mai precis a aprecierilor sale prin care a admis doar în parte cererea lor de a li se înlătura anumite contacte din seria de indicii reținute împotriva lor în decizia în litigiu. Această argumentație, care nu reproșează Tribunalului nicio denaturare, este, așadar, de asemenea inadmisibilă, în temeiul jurisprudenței care figurează la punctul 72 din prezenta hotărâre.
306
În al patrulea rând, situația este aceeași în esență în ceea ce privește argumentația prezentată la punctul 292 din prezenta hotărâre, întrucât SAS Cargo ș.a. urmăresc prin aceasta să obțină din partea Curții o nouă apreciere a faptelor și a elementelor de probă referitoare la întinderea contactelor care au avut loc în cadrul alianței WOW.
307
În rest, în măsura în care SAS Cargo ș.a. susțin că Tribunalul nu a demonstrat că exista o legătură obiectivă între aceste contacte și încălcarea unică și continuă, trebuie să se constate că critica formulată de SAS Cargo ș.a. referitoare la includerea contactelor în cadrul alianței WOW în sfera încălcării unice și continue a fost examinată de Tribunal nu numai la punctul 430 din hotărârea atacată, ci și la punctele 429-431 din această hotărâre, în care Tribunalul a prezentat în detaliu motivele pentru care factorii invocați de SAS Cargo ș.a. pentru a demonstra lipsa unei legături obiective între contactele dintre membrii alianței WOW și încălcarea unică și continuă nu erau în esență de natură să repună în discuție existența planului de ansamblu constatat în decizia în litigiu. Pretinsa încălcare a obligației de motivare nu este, așadar, dovedită.
308
În al cincilea rând, în ceea ce privește argumentația prezentată la punctul 293 din prezenta hotărâre, trebuie, primo, să se constate că, în măsura în care, prin aceasta, SAS Cargo ș.a. susțin că Tribunalul a apreciat în mod eronat conținutul e‑mailurilor denumite „Dragi parteneri”, ele urmăresc din nou substituirea de către Curte a aprecierii faptelor și a elementelor de probă efectuate de Tribunal la punctele 477-485 din hotărârea atacată cu propria apreciere, fără a‑i reproșa vreo denaturare. Această argumentație este, așadar, de asemenea inadmisibilă, în conformitate cu jurisprudența care figurează la punctul 72 din prezenta hotărâre.
309
Secundo, în măsura în care SAS Cargo ș.a. invocă o încălcare a principiilor răspunderii personale și prezumției de nevinovăție, este suficient să se constate că această afirmație se întemeiază pe premisa potrivit căreia e‑mailurile denumite „Dragi parteneri”, care sunt, astfel cum reiese din cuprinsul punctului 468 din hotărârea atacată, e‑mailuri colective trimise de Lufthansa Cargo AG, nu permit să se stabilească faptul că acestea au săvârșit o încălcare, dat fiind că fac referire numai la contactele sau la acțiunile angajaților altor transportatori, fără a trata implicarea SAS Cargo ș.a. în aceste contacte sau cunoștințele lor despre acestea. În realitate, afirmația menționată invită, așadar, Curtea să reexamineze faptele și elementele de probă deja apreciate de Tribunal la punctele 475-488 din hotărârea atacată, fără a‑i reproșa vreo denaturare. Prin urmare, aceasta este inadmisibilă, în conformitate cu jurisprudența care figurează la punctul 72 din prezenta hotărâre.
310
Tertio, nici afirmația privind încălcarea de către Tribunal a obligației sale de motivare nu poate fi reținută. Astfel, deși punctele 480 și 481 din hotărârea atacată se limitează să expună motivele pentru care Tribunalul a considerat că SAS Cargo ș.a. se prevalau fără succes de caracterul public al informațiilor diseminate în cadrul e‑mailurilor descrise în considerentele (446), (450), (482) și (495) ale deciziei în litigiu, punctele 475-479, precum și 482-488 din această hotărâre examinează celelalte argumente și elemente pe care SAS Cargo ș.a. i le prezentaseră și care urmăreau în special să stabilească faptul că aceste e‑mailuri nu priveau încălcarea unică și continuă, ci aplicarea unei suprataxe pe carburant în cadrul unor acorduri de rezervare a capacităților între Lufthansa și alți transportatori.
311
Or, în această privință, Tribunalul a constatat, pentru motivele prezentate la punctele 476-483 din hotărârea atacată, că, contrar celor susținute de SAS Cargo ș.a., nu se putea considera că e‑mailurile menționate urmăreau exclusiv să asigure buna executare a unor acorduri ipotetice de rezervare a capacităților. În schimb, Tribunalul a constatat că acestea aveau ca obiect să îi informeze pe destinatarii lor, printre care SAS Cargo, în mod colectiv, despre intenția Lufthansa de a crește suprataxa pe carburant începând de la o dată viitoare determinată. Având în vedere aceste elemente și ținând seama de jurisprudența amintită la punctele 84 și 85 din prezenta hotărâre, nu se poate considera că Tribunalul a omis să examineze dacă elementele de probă pe care s‑a întemeiat Comisia i‑au permis să concluzioneze în mod întemeiat că nu exista altă explicație plauzibilă pentru primirea de către SAS Cargo ș.a. a acelorași e‑mailuri.
312
Quarto, în ceea ce privește afirmația de înlocuire a motivelor, trebuie arătat că, pe de o parte, la punctul 482 din hotărârea atacată, referindu‑se la e‑mailurile descrise în considerentele (446), (450), (482) și (495) ale deciziei în litigiu, precum și în considerentul (797) al acesteia, Tribunalul a observat că Lufthansa nu s‑a limitat să comunice informații accesibile în mod public părților la acorduri ipotetice de rezervare a capacității, ci le‑a trimis, dimpotrivă, e‑mailuri colective, dezvăluind astfel tuturor destinatarilor identitatea transportatorilor în cauză, precum și cuantumul și calendarul suprataxei pe carburant pe care o datorau în temeiul acestor acorduri ipotetice. Pe de altă parte, la punctul 483 din această hotărâre, Tribunalul a considerat, referindu‑se la considerentele (453) și (450) ale deciziei în litigiu, precum și la anexele A.59-A.61 la cererea introductivă în primă instanță, că SAS Cargo ș.a. nici măcar nu susțineau că asemenea trimiteri colective erau necesare pentru executarea acestor acorduri ipotetice și că înscrisurile din dosar urmăreau să demonstreze că nu aceasta era situația. Substituirea motivelor invocată nu este, așadar, dovedită, considerațiile Tribunalului emise la aceste puncte 482 și 483 fiind legate de aprecierile care figurează în decizia în litigiu și răspunzând argumentației pe care SAS Cargo ș.a. i‑au prezentat‑o, conform jurisprudenței amintite la punctele 180 și 181 din prezenta hotărâre.
313
În al șaselea rând, în ceea ce privește argumentația prezentată la punctul 294 din prezenta hotărâre, trebuie arătat, primo, că, desigur, la punctul 669 din hotărârea atacată, Tribunalul a constatat că Comisia a concluzionat că SAS Cargo ș.a. erau implicate în două dintre cele trei componente ale încălcării unice și continue, și anume suprataxa de carburant și suprataxa pentru securitate, iar nu că aveau doar o cunoștință dovedită sau prezumată despre acestea, ci că Comisia nu a considerat că recurentele au participat în mod direct la toate activitățile anticoncurențiale care țineau de aceste componente.
314
Tribunalul a expus însă în continuare, pe de o parte, la punctele 670-676 din hotărârea atacată, motivele pentru care, ținând seama de contactele pe care le‑a descris în cadrul acestora și de faptul că SAS Cargo ș.a. nu au demonstrat, pe de altă parte, că e‑mailurile descrise în considerentele (274), (279), (346), (411), (446), (450), (482) și (495) ale deciziei atacate puteau face obiectul unei explicații alternative plauzibile pentru coordonarea suprataxei de carburant, Comisia putea concluziona că acestea erau de natură să le determine să cunoască suficient coordonarea dintre Lufthansa și alți transportatori incriminați. În această privință, Tribunalul a prezentat de asemenea considerații suplimentare la punctele 677-679 din hotărârea atacată. În plus, Tribunalul a expus, la punctele 681 și 682 din această hotărâre, motivele pentru care Comisia a considerat în mod întemeiat că SAS Cargo ș.a. aveau cunoștința suficientă necesară cu privire la comportamentele privind suprataxa de carburant puse în aplicare în țările terțe în care acestea nu erau prezente.
315
Pe de altă parte, la punctele 684-693 din hotărârea atacată, Tribunalul a prezentat motivele pentru care, având în vedere elementele care figurează în decizia în litigiu și argumentele pe care SAS Cargo ș.a. i le‑au prezentat, recurentele nu erau îndreptățite să reproșeze Comisiei că a concluzionat că ele cunoșteau suficient elementele componentei încălcării unice și continue legate de suprataxa pentru securitate la care nu participaseră în mod direct.
316
Prin urmare, în mod nefondat SAS Cargo ș.a. susțin în esență, prin intermediul celei de a șasea critici din cadrul prezentului aspect, că Tribunalul a săvârșit o eroare de drept întrucât nu a verificat dacă Comisia dovedise că recurentele aveau cunoștință de activitățile anticoncurențiale ale celorlalți transportatori la care nu participaseră în mod direct. Pe de altă parte, în măsura în care, prin argumentația lor, recurentele susțin că Tribunalul nu a apreciat în mod corect întinderea anumitor contacte sau e‑mailuri la care s‑a referit, a acordat o pondere eronată anumitor e‑mailuri sau considerente ale deciziei în litigiu, care ar fi insuficient de concludente, în raport cu altele, sau nu a ținut seama de anumite elemente de probă pretins dezincriminatoare, acestea contestă în realitate aprecierea faptelor și a elementelor de probă pe care Tribunalul a efectuat‑o la punctele 669-693 din hotărârea atacată. Prin urmare, argumentația menționată este în această măsură inadmisibilă conform jurisprudenței amintite la punctul 72 din prezenta hotărâre.
317
Secundo, susținerile privind denaturarea reproșate Tribunalului, referitoare la punctele 670, 678 și 679 din hotărârea atacată, nu îndeplinesc cerințele de precizie care rezultă din jurisprudența care figurează la punctul 108 din prezenta hotărâre. Acestea sunt, așadar, admisibile.
318
Tertio, ținând seama de elementele prezentate la punctele 313-315 din prezenta hotărâre și de jurisprudența amintită la punctele 84 și 85 din aceasta, afirmația privind încălcarea obligației de motivare, expusă la punctul 294 din prezenta hotărâre, nu este întemeiată.
319
Quarto, este de asemenea nefondată afirmația de înlocuire a unor motive pe care Tribunalul ar fi realizat‑o la punctele 671, 672, 677 și 678 din hotărârea atacată, având în vedere jurisprudența amintită la punctul 180 din prezenta hotărâre, aceste puncte limitându‑se să expună elemente conținute în decizia în litigiu.
320
Din ansamblul considerațiilor care precedă rezultă că al treilea aspect al motivului unic de recurs trebuie înlăturat ca fiind în parte inadmisibil și în parte nefondat.
321
În consecință, al patrulea motiv de recurs trebuie respins ca fiind în parte inadmisibil, în parte inoperant și în parte nefondat.
Cu privire la al cincilea motiv, întemeiat pe erori de drept în exercitarea de către Tribunal a competenței sale de fond
Argumentația părților
322
SAS Cargo ș.a. susțin că Tribunalul a săvârșit erori de drept în exercitarea competenței sale de fond, ceea ce ar trebui să determine Curtea, în ipoteza în care nu ar anula în întregime amenda ca urmare a primelor patru motive de recurs, să îi reducă cuantumul.
323
La punctul 940 din hotărârea atacată, Tribunalul ar fi apreciat că, pentru a asigura o egalitate de tratament între transportatorii incriminați, trebuia „să se reintegreze” în valoarea vânzărilor cifra de afaceri realizată de SAS Cargo ș.a. exclusiv pe rutele interne. În această privință, Tribunalul ar recunoaște, la punctul 934 din această hotărâre, că nici recurentele și nici Comisia nu au solicitat o astfel de modificare a amenzii. Tribunalul ar fi constatat totuși, la punctul 932 din hotărârea menționată, că, potrivit răspunsului Comisiei la o întrebare pe care i‑o adresase, era „posibil” ca ceilalți transportatori să nu deducă cifrele lor de afaceri realizate pe rutele lor interne dintr‑o singură țară. În continuare, Tribunalul ar fi apreciat, la punctele 935-937 și 939 din aceeași hotărâre, fără ca acest lucru să fi fost invocat în cursul procedurii în fața sa, că modul de redactare a articolului 1 alineatul (1) din decizia în litigiu și o cerere de informații adresată transportatorilor indicau că cifrele de afaceri referitoare la rutele interne dintr‑o singură țară ar fi trebuit să fie integrate în valoarea vânzărilor. În continuare, Tribunalul ar părea să prezume, la punctele 938 și 939 din hotărârea atacată, că transportatorii au inclus aceste cifre de afaceri în valoarea vânzărilor lor și ar fi concluzionat, în consecință, la punctul 940 din această hotărâre că amenda aplicată SAS Cargo ș.a. era discriminatorie.
324
În primul rând, ajustând astfel amenda într‑un mod care depășește concluziile cererii introductive care îi era prezentată, Tribunalul ar fi încălcat principiul ne ultra petita, al cărui domeniu de aplicare nu ar fi modificat de competența de fond a Tribunalului. Prin concluziile lor, precum și prin intermediul celui de al cincilea motiv invocat în fața Tribunalului, SAS Cargo ș.a. ar fi solicitat o reducere a cuantumului amenzii. În plus, în observațiile lor cu privire la răspunsul din 22 aprilie 2021, acestea ar fi indicat în mod expres că cifra de afaceri referitoare la rutele interne nu trebuia să fie inclusă în valoarea vânzărilor în vederea calculării oricărei amenzi noi pe care Tribunalul ar putea să o impună în temeiul competenței sale de fond. De asemenea, ca răspuns la o întrebare a Tribunalului, Comisia ar fi indicat fără echivoc că Tribunalul nu trebuia să țină seama de vânzările SAS Cargo ș.a. realizate în cadrul uneia și aceleiași țări din SEE dacă ar decide să își exercite competența de fond. În aceste condiții, Tribunalul nu ar fi fost competent să ridice din oficiu această problemă, din moment ce nu ar fi fost vorba despre o chestiune de ordine publică.
325
În al doilea rând, Tribunalul ar fi încălcat dreptul SAS Cargo ș.a. de a fi ascultate, precum și principiul contradictorialității. Acestora din urmă nu li s‑ar fi oferit niciodată posibilitatea să conteste concluzia sa potrivit căreia amenda era discriminatorie, din moment ce nicio parte la procedură nu invocase această problemă. Or, chiar presupunând că Tribunalul poate, din oficiu, să majoreze cuantumul amenzii, întreprinderea în cauză ar trebui cel puțin să aibă același drept de a fi audiată ca și cel la care are dreptul atunci când Comisia încearcă să ajusteze amenda în cursul procedurii administrative sau judiciare, în special în vederea asigurării unei egalități complete a armelor.
326
În această privință, SAS Cargo ș.a. precizează că, desigur, la 28 aprilie 2021, grefa Tribunalului le‑a invitat să comenteze răspunsurile Comisiei la mai multe întrebări ale Tribunalului, inclusiv răspunsul din 22 aprilie 2021. Totuși, acest răspuns indica în termeni neechivoci că cifra de afaceri generată de vânzările pe rutele interne nu trebuia să fie inclusă în valoarea vânzărilor. Recurentele însele nu ar fi fost niciodată invitate să răspundă la întrebarea Tribunalului în această privință și în niciun moment nu ar fi fost informate de Tribunal cu privire la intenția sa de a majora amenda pentru a include vânzările rutelor interne, în temeiul principiului egalității de tratament. În orice caz, chiar dacă întrebarea adresată Comisiei le‑ar fi fost de asemenea adresată, o asemenea de întrebare ar fi fost prea imprecisă pentru ca dreptul lor de a fi ascultate să fie considerat ca fiind respectat.
327
În al treilea rând, la punctele 932 și 939 din hotărârea atacată, Tribunalul ar fi încălcat prezumția de nevinovăție, precum și principiul egalității de tratament în detrimentul SAS Cargo ș.a. Comisia ar fi indicat în mod clar, în răspunsul său din 22 aprilie 2021, că nu avea cunoștință dacă ceilalți transportatori incluseseră cifrele de afaceri ale rutelor interne. În plus, anumiți transportatori nu ar fi operat astfel de rute, astfel încât nu ar fi putut fi defavorizați. Tribunalul însuși ar admite la acest punct 932 că Comisia declarase că era „posibil” ca ceilalți transportatori să fi exclus cifrele de afaceri realizate pe rutele interne.
328
Procedând astfel, Tribunalul ar fi săvârșit de asemenea o eroare de drept întemeindu‑se pe o probă ipotetică. Ținând seama de existența unei îndoieli cu privire la aspectul dacă ceilalți transportatori includeau rutele lor interne, Tribunalul ar fi trebuit, în conformitate cu jurisprudența instanței Uniunii, să se pronunțe în favoarea SAS Cargo ș.a. Elementele menționate de Tribunal la punctele 935 și 937 din hotărârea atacată ar fi lipsite de relevanță în această privință, aceste elemente nefiind de natură să stabilească dacă ceilalți transportatori au inclus sau au exclus cifrele de afaceri realizate pe rutele interne din cifrele lor de afaceri comunicate Comisiei. Tribunalul nu ar fi examinat niciodată datele acestora, iar Comisia nu ar fi confirmat niciodată această includere. Astfel, elementele menționate nu ar permite nici să se stabilească existența unei discriminări, nici să se garanteze că hotărârea atacată nu este ea însăși discriminatorie. Punctul 938 din această hotărâre ar fi, pe de altă parte, ilogic, cererea formulată de SAS Cargo ș.a. care este menționată în cuprinsul acestuia rezultând din faptul că cererea de informații a Comisiei era echivocă. În ceea ce privește punctul 939 din hotărârea menționată, acesta nu s‑ar întemeia pe nicio bază factuală și ar denatura răspunsul din 22 aprilie 2021.
329
În al patrulea rând, la punctele 934 și 940 din hotărârea atacată, Tribunalul și‑ar fi încălcat obligația de motivare prin faptul că nu a răspuns la observațiile formulate de SAS Cargo ș.a. potrivit cărora, pe de o parte, recurentele nu se aflau într‑o situație asemănătoare cu cea a celorlalți transportatori, din moment ce numai ele solicitaseră Comisiei să excludă rutele interne, și, pe de altă parte, nu a existat un comportament ilicit pe rutele interne, din moment ce acțiunile lor pe piețele scandinave ale cabotajului nu ar fi fost influențate decât de coordonarea lor licită cu Lufthansa.
330
În consecință, Curtea ar trebui să anuleze includerea de către Tribunal a vânzărilor referitoare la rutele interne în cifra de afaceri luată în considerare pentru calculul amenzii recurentelor și, în mod corelativ, să reducă amenda.
331
Comisia arată că a invitat SAS Cargo ș.a., în cursul procedurii administrative, să îi comunice cifrele lor de afaceri și că acestea din urmă i‑au solicitat să excludă cifra de afaceri referitoare la rutele din interiorul unui singur stat membru, ceea ce Comisia a acceptat, astfel cum a arătat în răspunsul său către Tribunal din 22 aprilie 2021. Comisia arată că a explicat Tribunalului că, în temeiul jurisprudenței Curții astfel cum s‑a dezvoltat de la adoptarea deciziei inițiale, ea ar fi trebuit să includă această cifră de afaceri în valoarea vânzărilor. Aceasta adaugă că a precizat că era dificil să se stabilească dacă alți transportatori incluseseră acest tip de cifre de afaceri în datele pe care i le comunicaseră și că, prin urmare, din motive de echitate, a propus Tribunalului să nu îl integreze în scopul calculării amenzii aplicate recurentelor. Tribunalul nu a dat curs acestei propuneri. Acest al cincilea motiv nu ar fi totuși întemeiat.
332
În primul rând, în cadrul exercitării competenței sale de fond, Tribunalul ar fi autorizat să substituie aprecierea Comisiei cu propria apreciere și, în consecință, să anuleze, să reducă sau să majoreze amenda aplicată. În plus, instanța Uniunii ar putea reforma actul atacat, chiar și în lipsa anulării, pentru a anula, a reduce sau a majora amenda aplicată, ținând seama de toate împrejurările relevante (control de novo). Faptul că Comisia a exclus din valoarea vânzărilor SAS Cargo ș.a. cifra de afaceri realizată pe rutele din interiorul unui singur stat membru ar fi constituit o asemenea împrejurare. Dacă s‑ar urma poziția SAS Cargo ș.a., acest lucru ar face imposibilă orice majorare a amenzii, întrucât un reclamant nu ar solicita niciodată o astfel de majorare și ar avea, așadar, un drept de veto asupra acesteia. Astfel, întrucât competența de fond a Tribunalului nu se limitează la argumentele reclamantului, aceasta ar prevala asupra principiului ne ultra petita.
333
În al doilea rând, nu ar fi existat nici o încălcare a dreptului SAS Cargo ș.a. de a fi ascultate. Tribunalul le‑ar fi dat posibilitatea să își prezinte observațiile cu privire la acest aspect specific al calculului cifrelor de afaceri, Comisia abordând în mod explicit acest aspect în răspunsul său din 22 aprilie 2021. Împrejurarea că acestea nu au fost invitate să răspundă în mod specific la întrebarea Tribunalului ar fi lipsită de relevanță.
334
În al treilea rând, în acest stadiu al motivării hotărârii atacate, Tribunalul ar fi examinat deja în mod aprofundat situația de fapt din speță și ar fi reținut răspunderea SAS Cargo ș.a. pentru o încălcare a dreptului concurenței. În consecință, acestea nu mai pot beneficia de prezumția de nevinovăție în etapa calculării cuantumului amenzii.
335
În al patrulea rând, Tribunalul ar fi constatat, la punctul 936 din hotărârea atacată, că toate cifrele de afaceri legate în mod direct sau indirect de încălcarea unică și continuă trebuiau integrate în valoarea vânzărilor, chiar dacă priveau rute interne. Nu ar exista o încălcare a principiului egalității de tratament decât dacă alte persoane care se aflau în aceeași situație precum SAS Cargo ș.a. ar fi fost tratate în mod diferit. Ar reveni recurentelor sarcina de a demonstra acest lucru, ceea ce acestea nu ar fi făcut, întrucât SAS Cargo ș.a. s‑ar fi limitat să anticipeze că situația s‑ar fi putut prezenta astfel.
336
În al cincilea și ultimul rând, ținând seama de jurisprudența referitoare la conținutul obligației sale de motivare, Tribunalul ar fi răspuns în mod suficient la argumentația pe care SAS Cargo ș.a. i‑au prezentat‑o în ceea ce privește comparabilitatea situației lor cu cea a altor transportatori, Comisia făcând trimitere în această privință la punctele 765, 766 și 936 din hotărârea atacată.
Aprecierea Curții
337
Întrucât SAS Cargo ș.a. critică în esență, prin intermediul prezentului motiv, punctele 931-940 din hotărârea atacată, trebuie arătat că, la punctul 931 din hotărârea atacată, Tribunalul a constatat că din răspunsurile Comisiei la o întrebare scrisă pe care i-o adresase reieșea că totalul valorii vânzărilor pe care aceasta l‑a reținut în vederea calculării amenzii aplicate SAS Cargo ș.a. excludea cifra de afaceri realizată de SAS Cargo ș.a. exclusiv pe rutele interne.
338
La punctul 932 din această hotărâre, Tribunalul a arătat că, întrebată cu privire la compatibilitatea unei astfel de excluderi cu principiul egalității de tratament și cu punctul 13 din Orientările din 2006, Comisia a arătat, pe de o parte, că, potrivit jurisprudenței ulterioare deciziei inițiale, aceste venituri excluse se încadrau în vânzările realizate în legătură directă sau indirectă cu încălcarea, în sensul acestui punct 13, și, pe de altă parte, că „era posibil ca astfel de «vânzări interne» să nu fi fost deduse din valoarea vânzărilor aplicată celorlalți transportatori incriminați, în măsura în care nu îi invitase pe aceștia din urmă să facă acest lucru, în cursul procedurii administrative, atunci când îi interogase cu privire la cifra lor de afaceri în vederea calculării cuantumului amenzii, și în măsura în care acești transportatori, cu excepția [SAS Cargo ș.a.], nu menționaseră în răspunsurile lor alegerea lor de a exclude «vânzările interne» menționate”.
339
Tribunalul a adăugat la punctul 933 din hotărârea menționată că totuși Comisia considera că nu era necesar ca Tribunalul să țină seama de cifra de afaceri realizată de SAS Cargo ș.a. pe rutele interne în cadrul exercitării, dacă era cazul, a competenței sale de fond, amenda impusă recurentelor rămânând adecvată și proporțională, inclusiv atunci când este omisă această cifră de afaceri. Tribunalul a adăugat că, potrivit Comisiei, ceilalți transportatori incriminați care ar fi inclus eventual asemenea vânzări interne în cifrele de afaceri comunicate Comisiei în cursul procedurii administrative nu pot beneficia de o nelegalitate săvârșită în favoarea altuia.
340
La punctul 934 din aceeași hotărâre, Tribunalul a arătat că, invitate să reacționeze la răspunsurile Comisiei, SAS Cargo ș.a. susținuseră de asemenea că nu era necesar să se reintegreze în valoarea vânzărilor cifrele de afaceri pe care le realizaseră pe rutele interne.
341
La punctul 935 din hotărârea atacată, Tribunalul a considerat totuși că se putea deduce din articolul 1 alineatul (1) din decizia în litigiu că acesta vizează comportamente care intervin atât pe rute dintre state membre sau părți contractante la Acordul privind SEE, cât și pe rutele deservite în interiorul unui singur stat membru sau al unei singure părți contractante.
342
La punctul 936 din această hotărâre, Tribunalul a considerat că, în aceste condiții, cifra de afaceri realizată de transportatorii incriminați pe rutele deservite în interiorul unui singur stat membru sau al unei singure părți contractante intra în mod evident în domeniul de aplicare al încălcării unice și continue și nu s‑ar face o justă apreciere a importanței economice a acesteia și a rolului avut de fiecare transportator incriminat în această privință dacă nu ar trebui să se țină seama de această cifră de afaceri în vederea calculării cuantumului amenzii.
343
La punctul 937 din hotărârea menționată, Tribunalul a adăugat că, pe de altă parte, cererile de informații pe care Comisia le‑a adresat transportatorilor incriminați în cursul procedurii administrative și prin care urmărea printre altele să obțină cifra lor de afaceri pe rutele din interiorul SEE vizau „rutele pentru care aeroporturile de origine și de destinație erau, ambele, situate în interiorul SEE”, fără a preciza că aceste rute erau în mod necesar transfrontaliere. Tribunalul a observat de asemenea că, în decizia în decizia în litigiu, Comisia a arătat în considerentul (1197), în ceea ce privește valoarea vânzărilor, că „cifra de afaceri [în interiorul SEE este] realizată în cadrul a [18 din 28] de țări care erau părți contractante la Acordul privind SEE la acel moment” și că „cifra de afaceri [Uniune‑Elveția este] realizată pe rutele dintre [15 din 25] de state membre la acel moment și Elveția”. În continuare, Tribunalul a apreciat că utilizarea cuvintelor „în cadrul” într‑un caz și a cuvântului „dintre” în altul exprima intenția Comisiei, în primul caz, de a nu distinge între rutele interne și rutele transfrontaliere, în caz contrar aceasta ar fi arătat că cifra de afaceri în interiorul SEE era realizată pe rutele „dintre” părțile contractante.
344
La punctul 938 din aceeași hotărâre, Tribunalul a considerat că această interpretare reflecta intenția Comisiei, astfel cum a fost înțeleasă de transportatorii incriminați. Tribunalul a adăugat că acest lucru era confirmat de faptul că SAS Cargo ș.a. au susținut în mod expres, în cursul procedurii administrative, că vânzările realizate pe rutele interne trebuiau excluse din valoarea vânzărilor lor pe rutele din interiorul SEE, pentru motivul că această cerere de excludere a rutelor interne nu avea sens decât dacă, în principiu, se admitea că rutele din interiorul SEE le includeau.
345
La punctul 939 din hotărârea atacată, Tribunalul a apreciat că rezulta de aici că cifra de afaceri realizată de transportatorii incriminați pe rutele din interiorul SEE în cadrul uneia și aceleiași părți contractante „nu [fusese] integrată în valoarea vânzărilor, astfel cum susține[a] Comisia, din neatenție”, dar că această cifră de afaceri figura printre elementele solicitate de Comisie în cursul procedurii administrative, era inclusă în valoarea vânzărilor utilizată de Comisie în decizia în litigiu pe baza metodei urmate de aceasta și reflecta perimetrul geografic al încălcării unice și continue, astfel cum reiese din articolul 1 alineatul (1) din această decizie.
346
În sfârșit, la punctul 940 din această hotărâre, Tribunalul a adăugat că, în consecință, pentru a asigura de asemenea egalitatea de tratament între transportatorii incriminați care au introdus o acțiune împotriva deciziei în litigiu, Tribunalul trebuia să reintegreze, în valorile vânzărilor care serveau drept bază pentru calculul amenzii aplicate SAS Cargo ș.a., cifra de afaceri realizată de recurente pe rutele interne, care se ridica la 7991282 de euro.
347
Statuând astfel, Tribunalul, după cum susțin SAS Cargo ș.a., a viciat hotărârea atacată cu mai multe erori de drept. Astfel, primo, la punctul 939 menționat, acesta nu numai că a contrazis propria prezentare a răspunsului din 22 aprilie 2021, pe care îl prezentase la punctul 932 din hotărârea atacată, ci a și denaturat acest răspuns întrucât a apreciat că, în cuprinsul său, Comisia s‑a limitat să indice că cifra de afaceri realizată de transportatorii incriminați pe rutele din interiorul SEE în cadrul uneia și aceleiași părți contractante nu fusese integrată în valoarea vânzărilor din neatenție, deși reieșea în mod vădit din substanța răspunsului respectiv pe care SAS Cargo ș.a. l‑au anexat la recursul lor, că poziția Comisiei era mai nuanțată și nu putea susține în mod rezonabil interpretarea pe care Tribunalul a efectuat‑o la punctul 939 menționat.
348
Astfel, la punctul 4 din acest răspuns, Comisia a prezentat mai întâi neincluderea cifrei de afaceri realizate eventual de alți destinatari ai deciziei în litigiu pe rutele deservite în interiorul unui singur stat membru sau al unei singure părți contractante nu ca o certitudine, ci ca o simplă posibilitate („the Commission may inadvertently not have deducted sales within one and the same EEA country when calculating the fines of certain other addresse[e]s of the 2017 Decision”).
349
În plus, Comisia a indicat că această eventuală neincludere, chiar dacă rezulta dintr‑o inadvertență, se explica prin două motive. Era vorba, pe de o parte, despre faptul că, în cererea sa de informații din 26 ianuarie 2009, aceasta nu indicase în mod specific dacă transportatorii incriminați trebuiau să includă sau să excludă vânzările de servicii de transport de mărfuri pe rutele deservite în interiorul unui singur stat membru sau al unei singure părți contractante din cifrele lor de afaceri realizate în anul 2005 pe rutele dintre aeroporturile din 18 sau, în funcție de perioadă, din 28 de state care compun SEE. Pe de altă parte, era vorba despre faptul că, în răspunsurile lor la această solicitare de informații, transportatorii care au indicat că au realizat în anul 2005 o cifră de afaceri în legătură cu rutele dintre aeroporturile din 18 sau, în funcție de perioadă, din 28 de state care compun SEE, nu au indicat, cu excepția SAS Cargo ș.a., dacă au inclus sau au exclus din cifra lor de afaceri vânzările de servicii de transport de mărfuri realizate pe rutele deservite în interiorul unui singur stat care compune SEE.
350
Comisia a dedus de aici, la punctul 5 din răspunsul din 22 aprilie 2021 că, pentru a concilia principiile legalității și egalității de tratament, Tribunalul nu trebuia să ia în considerare cifra de afaceri realizată de SAS Cargo ș.a. pe aceste rute interne dacă ar decide să își exercite competența de fond, explicând în această privință, pe de o parte, că, în pofida acestei neincluderi, amenda aplicată SAS Cargo ș.a. rămânea adecvată și proporțională și că, pe de altă parte, chiar dacă alți transportatori ar fi inclus probabil vânzările realizate pe rutele deservite în interiorul unui singur stat care compune SEE, aceștia nu pot invoca în beneficiul lor o eroare care ar fi fost săvârșită de Comisie la calcularea amenzii SAS Cargo ș.a..
351
Secundo, întrucât a apreciat în plus, la punctul 938 din hotărârea atacată, că se poate întemeia pe „intenția Comisiei, astfel cum este înțeleasă de transportatorii incriminați”, și considerând că poziția sa era confirmată de faptul că SAS Cargo ș.a. susținuseră că vânzările realizate pe rutele interne trebuiau excluse din valoarea vânzărilor realizate pe rutele din interiorul SEE, Tribunalul a depășit de asemenea, la acest punct, în mod vădit limitele unei aprecieri rezonabile a elementelor care îi erau prezentate. Astfel, pe de o parte, această pretinsă intenție a Comisiei, despre care Tribunalul a considerat că se poate întemeia pe utilizarea de către Comisie, în considerentul (1197) al deciziei în litigiu, a locuțiunilor „în cadrul” și „între”, care sunt cel puțin echivoce în ceea ce privește aspectul dacă valoarea vânzărilor realizate pe rutele interne trebuia exclusă din valoarea vânzărilor realizate pe rutele din interiorul SEE, era contrazisă în mod direct de poziția exprimată de această instituție în răspunsul său la Tribunal din 21 aprilie 2021. Pe de altă parte, astfel cum au arătat SAS Cargo ș.a., poziția lor în ceea ce privește excluderea acestor vânzări din cifra de afaceri relevantă putea rezulta din faptul că cererea de informații a Comisiei era echivocă. Or, Comisia însăși admisese această împrejurare în răspunsul menționat.
352
Din aceste elemente rezultă că, tertio și astfel cum susțin SAS Cargo ș.a., Tribunalul a săvârșit de asemenea o eroare de drept, la punctul 940 din hotărârea atacată, prin faptul că și‑a întemeiat pe elemente putative decizia sa de a reintegra în valoarea vânzărilor care servesc drept bază pentru calculul amenzii aplicate SAS Cargo ș.a. cifra de afaceri realizată de acestea pe rutele interne, în vederea asigurării unei egalități de tratament între transportatorii care au solicitat anularea deciziei în litigiu. Astfel, după cum reiese din cuprinsul punctelor 347-351 din prezenta hotărâre, elementele care îi erau prezentate nu stabileau nicidecum că toți transportatorii incriminați și care au contestat decizia în litigiu, spre deosebire de SAS Cargo ș.a., avuseseră în vedere cifrele lor de afaceri realizate eventual pe rute deservite în interiorul unui singur stat care compune SEE integrat în valoarea vânzărilor lor care au servit drept bază pentru calculul amenzilor lor. Tribunalul nu dispunea, așadar, de elemente care i‑ar fi permis să constate cu certitudine o încălcare a egalității de tratament pe care ar fi trebuit să o rectifice.
353
Rezultă din tot ceea ce precedă că argumentele expuse la punctele 327 și 328 din prezenta hotărâre sunt întemeiate. Prin urmare, este necesar să se admită al cincilea motiv de recurs și să se anuleze hotărârea atacată în măsura în care stabilește, la punctul 4 din dispozitivul său, cuantumul amenzii aplicate SAS Cargo ș.a. pe baza unei cifre de afaceri care include vânzările de servicii de transport de mărfuri pe care le‑au realizat în cursul anului 2005 exclusiv pe rutele interne, fără a fi necesar să se examineze celelalte argumente invocate în susținerea acestui motiv.
Cu privire la acțiunea în fața Tribunalului
354
În temeiul articolului 61 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție a Uniunii Europene, în cazul în care recursul este întemeiat, Curtea anulează decizia Tribunalului. În acest caz, Curtea poate fie să soluționeze ea însăși în mod definitiv litigiul atunci când acesta este în stare de judecată, fie să trimită cauza Tribunalului pentru a se pronunța asupra acesteia.
355
În speță, având în vedere în special împrejurarea că acțiunea introdusă de SAS Cargo ș.a. la Tribunal se întemeiază pe motive care au făcut obiectul unei dezbateri în contradictoriu în fața Tribunalului și a căror examinare nu necesită adoptarea niciunei măsuri suplimentare de organizare a procedurii sau de cercetare judecătorească în dosar, Curtea apreciază că această acțiune este în stare de judecată și că se impune să fie soluționată în mod definitiv în limita litigiului cu care rămâne sesizată (a se vedea prin analogie Hotărârea din 4 martie 2021, Commission/Fútbol Club Barcelona, C‑362/19 P, EU:C:2021:169, punctul 108 și jurisprudența citată).
356
Astfel, ținând seama de respingerea de către Curte a recursului introdus de SAS Cargo ș.a. în măsura în care, prin acesta, recurentele contestau hotărârea atacată în măsura în care prin aceasta s‑au respins concluziile lor având ca obiect anularea deciziei în litigiu, acțiunea în cauza T‑324/17 subzistă numai în măsura în care privește exercitarea de către Tribunal a competenței sale de fond. În plus, ținând seama de anularea în parte a hotărârii atacate în această privință și de faptul că, prin recursul formulat, SAS Cargo ș.a. nu au repus în discuție exercitarea de către Tribunal a competenței sale de fond decât în ceea ce privește reintegrarea în cifra de afaceri care servește drept bază pentru calculul amenzii lor a valorii vânzărilor lor de servicii de transport de mărfuri realizate pe rutele interne, nu rămâne decât să se examineze argumentul SAS Cargo ș.a. potrivit căruia o asemenea cifră de afaceri nu trebuie integrată în această cifră de afaceri care servește drept bază pentru calculul amenzii.
357
Or, din motivele expuse la punctele 347-352 din prezenta hotărâre rezultă că o astfel de integrare nu trebuie efectuată.
358
În aceste împrejurări, Curtea consideră că trebuie să se revină numai asupra integrării care fusese efectuată de Tribunal. În această privință, având în vedere, pe de o parte, alegerea Tribunalului de a reține metoda de calcul al amenzilor aplicată de Comisie în decizia în litigiu, care urmează metodologia prezentată în Orientările din 2006, fără ca acest lucru să fie contestat în recurs, și, pe de altă parte, necesitatea de a asigura egalitatea de tratament a transportatorilor sancționați prin această decizie, precum și de a rectifica erorile materiale care au afectat calculele Tribunalului, este adecvat să se stabilească cuantumul amenzii aplicate SAS Consortium la 4744224 de euro, cea a amenzii aplicate SAS Cargo și SAS Consortium în solidar la 4069120 de euro, cea a amenzii aplicate SAS Cargo ș.a. în solidar la 4365056 de euro, cea a amenzii aplicate SAS Cargo și SAS în solidar la 27730944 de euro și cea a amenzii aplicate SAS Cargo la 21974880 de euro.
Cu privire la cheltuielile de judecată
359
În temeiul articolului 184 alineatul (2) din Regulamentul de procedură al Curții, atunci când recursul este fondat, iar Curtea soluționează ea însăși în mod definitiv litigiul, aceasta se pronunță asupra cheltuielilor de judecată.
360
Potrivit articolului 138 alineatul (1) din acest regulament, aplicabil procedurii de recurs în temeiul articolului 184 alineatul (1) din acesta, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată.
361
În conformitate cu articolul 138 alineatul (3) din acest regulament, aplicabil procedurii de recurs în temeiul articolului 184 alineatul (1) din acesta, în cazul în care părțile cad, fiecare, în pretenții cu privire la unul sau mai multe capete de cerere, fiecare parte suportă propriile cheltuieli de judecată.
362
În speță, întrucât SAS Cargo ș.a. și Comisia au căzut fiecare în pretenții cu privire la unul sau mai multe capete de cerere și au solicitat obligarea celeilalte părți la plata cheltuielilor de judecată, atât SAS Cargo ș.a., cât și Comisia suportă propriile cheltuieli de judecată aferente procedurii în primă instanță și recursului.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a cincea) declară și hotărăște:
1)
Anulează punctele 4, 6 și 7 din dispozitivul Hotărârii Tribunalului Uniunii Europene din 30 martie 2022, SAS Cargo Group/Comisia (T‑324/17, EU:T:2022:175).
2)
Respinge în rest recursul.
3)
Stabilește cuantumul amenzii aplicate Scandinavian Airlines System Denmark‑Norway‑Sweden la 4744224 de euro, cel al amenzii aplicate SAS Cargo Group A/S și Scandinavian Airlines System Denmark‑Norway‑Sweden în solidar la 4069120 de euro, cel al amenzii aplicate SAS Cargo Group, Scandinavian Airlines System Denmark‑Norway‑Sweden și SAS AB în solidar la 4365056 de euro, cel al amenzii aplicate SAS Cargo Group și SAS în solidar la 27730944 de euro și cel al amenzii aplicate SAS Cargo Group la 21974880 de euro.
4)
SAS Cargo Group A/S, Scandinavian Airlines System Denmark‑Norway‑Sweden, SAS AB și Comisia Europeană suportă propriile cheltuieli de judecată aferente procedurii în primă instanță și recursului.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: engleza.