62005CC0260
CONCLUZIILE AVOCATULUI GENERAL
JULIANE KOKOTT
prezentate la 1 februarie 2007 (
1
)
Cauza C-260/05 P
Sniace SA
împotriva
Comisiei Comunităților Europene
„Recurs — Ajutoare de stat — Admisibilitate — Act care privește în mod individual recurenta”
I — Introducere
1.
În cazul în care Comisia aprobă sau nu ridică obiecții privind un ajutor acordat, se pune întrebarea în ce condiții eventualii concurenți ai beneficiarului ajutorului pot formula o acțiune împotriva acestei decizii. În această privință este adesea dificil de stabilit dacă un concurent este vizat individual de aprobarea ajutorului.
2.
Astfel, părțile dezbat în prezentul recurs dacă Sociedad nacional de Industrias y Aplicaciones de Celulosa Española SA (denumită în continuare „Sniace”) este vizată individual prin Decizia 2001/102/CE (denumită în continuare „decizia în litigiu”) (
2
) a Comisiei din 19 iulie 2000 privind ajutorul de stat acordat de Austria în favoarea Lenzing Lyocell GmbH & Co. KG (denumită în continuare „Lenzing Lyocell”). Tribunalul de Primă Instanță a refuzat în hotărârea atacată (
3
) să considere Sniace ca fiind vizată individual.
II — Situația de fapt și procedura
3.
Tribunalul a descris întreprinderile în cauză, la punctele 1 și 2 din hotărârea atacată, după cum urmează:
„1
Sniace SA […] este o firmă spaniolă a cărei activitate principală constă în producerea și distribuția de fibre artificiale și sintetice, celuloză, fibre de celuloză (fibre discontinue de viscoză), fire poliamidice continue, fetru nețesut și sulfat de sodiu, precum și în exploatarea forestieră și coproducția de energie electrică.
2
Lenzing Lyocell GmbH & Co. KG […] este o filială a societății austriece Lenzing AG, care produce, printre altele, fibre de viscoză și fibre modale. LLG are ca obiect de activitate producerea și distribuția de lyocell, un nou tip de fibră sintetică fabricată din celuloză naturală pură. Această fibră este produsă și de societatea britanică Courtaulds plc, care o distribuie sub denumirea «Tencel».”
4.
Începând cu anul 1995, autoritățile austriece au acordat societății Lenzing Lyocell ajutoare pentru construirea unei fabrici pentru producția de lyocell în Burgenland. După ce nu a ridicat inițial niciun fel de obiecții, Comisia a inițiat în 1998 procedura prevăzută la articolul 88 alineatul (2) CE pentru investigarea compatibilității ajutoarelor cu dreptul comunitar. În cadrul acestei proceduri, Sniace a prezentat două rânduri de observații.
5.
La 19 iulie 2000, Comisia a adoptat decizia în litigiu (
4
). În conformitate cu această decizie, au fost menținute avantajele acordate Lenzing Lyocell. Dispozitivul deciziei prevede:
„Articolul 1
Ajutoarele pe care Austria le-a acordat întreprinderii Lenzing Lyocell GmbH &Co. KG (LLG) din Heiligenkreuz, prin constituirea unor garanții în valoare de 35,80 milioane de euro [o garanție a unui consorțiu de bănci comerciale și de bănci publice în valoare de 21,8 milioane de euro și trei garanții ale Wirtschaftspark Heiligenkreuz Servicegesellschaft mbH (WHS) în valoare de 1,4 milioane de euro, 10,35 milioane de euro și 2,25 milioane de euro], precum și printr-un preț de 4,4 euro pe metrul pătrat pentru cumpărarea unui teren cu destinație industrială de 120 de hectare, prin garanții ale landului Burgenland privind prețuri fixe pentru furnizarea de servicii colective și printr-un ajutor cu o valoare necunoscută sub forma creării unei infrastructuri proprii a întreprinderii, nu constituie ajutoare de stat în sensul articolului 87 alineatul (1) CE.
Articolul 2
Ajutorul acordat de Austria societății LLG prin constituirea unei garanții de 14,5 milioane de euro de către WiBAG este conform cu norma [cu numărul] N 542/95 privind garanțiile aprobată de către Comisie.
Ajutorul de mediu în valoare de 5,37 milioane de euro este conform cu norma [cu numărul] N 93/148 privind finanțarea protecției mediului aprobată de către Comisie.
Articolul 3
Ajutoarele individuale acordate de către Austria în valoare de 0,4 milioane de euro, sub forma unui ajutor pentru achiziționarea unui teren, și în valoare de 21,8 milioane de euro, sub forma unei participații pasive, sunt compatibile cu piața comună.”
6.
Sniace a formulat o acțiune în fața Tribunalului împotriva acestei decizii. Comisia, în calitate de pârâtă, a fost susținută de Lenzing Lyocell, de landul austriac Burgenland și de Republica Austria.
7.
Tribunalul a respins acțiunea ca inadmisibilă, considerând că Sniace nu era vizată individual de aprobarea ajutorului. Aceasta a jucat doar un rol minor în cadrul procedurii precontencioase și nu i-a fost afectată în mod substanțial poziția pe piață, deoarece lyocell-ul produs exclusiv de către Lenzing Lyocell nu intră în concurență cu viscoza produsă de către Sniace.
III — Concluziile părților
8.
În recursul formulat, Sniace solicită Curții:
—
anularea Hotărârii Tribunalului de Primă Instanță din 14 aprilie 2005 pronunțate în cauza T-88/01;
—
admiterea cererilor formulate în primă instanță sau, dacă este cazul, trimiterea cauzei Tribunalului pentru ca acesta să se pronunțe asupra fondului litigiului;
—
admiterea cererii privind măsurile de organizare a procedurii formulate de reclamantă la 16 octombrie 2001, precum și a cererilor privind înfățișarea personală a părților, audierea martorilor și efectuarea unei expertize formulate de reclamantă la 20 aprilie 2001 și
—
obligarea pârâtei din procedura în primă instanță la plata cheltuielilor de judecată.
9.
Comisia solicită Curții, în replică:
—
declararea primelor trei motive ale prezentului recurs ca fiind inadmisibile sau, în subsidiar, respingerea acestora ca neîntemeiate;
—
respingerea celui de al patrulea motiv al recursului ca neîntemeiat;
—
obligarea recurentei la plata cheltuielilor de judecată sau
—
în subsidiar, în cazul admiterii recursului, trimiterea cauzei Tribunalului pentru ca acesta să se pronunțe asupra fondului acțiunii.
10.
Lenzing Fibers GmbH (denumită în continuare „Lenzing Fibers”), succesoarea în drepturi a Lenzing Lyocell, și Republica Austria solicită respingerea în totalitate a recursului.
IV — Apreciere
11.
Sniace invocă patru motive în susținerea recursului său. Tribunalul ar fi greșit, în primul rând, atunci când a refuzat să accepte că poziția pe piață a Sniace a fost afectată în mod substanțial și, în al doilea rând, când a considerat participarea Sniace la procedura de investigare ca fiind limitată. În al treilea rând, hotărârea atacată încalcă dreptul la o protecție jurisdicțională efectivă. Prin cel de al patrulea motiv de recurs, Sniace critică o pretinsă inegalitate de tratament față de Lenzing Lyocell, prin aceea că Tribunalul a admis o acțiune a societății-mamă Lenzing AG (denumită în continuare „concernul Lenzing”) referitoare la aprobarea unor ajutoare în favoarea Sniace (
5
).
A — Cu privire la interesul individual
12.
Înainte de a analiza în detaliu motivele recursului, trebuie făcute unele precizări privind interesul individual.
13.
Potrivit unei jurisprudențe constante, alte subiecte de drept decât destinatarii unei decizii nu pot pretinde (cu succes) că sunt vizate individual în sensul articolului 230 al patrulea paragraf CE decât dacă această decizie le aduce atingere în temeiul anumitor calități care le sunt specifice sau al unei situații de fapt care le particularizează în raport cu orice altă persoană și, prin urmare, le individualizează ca și cum ar fi destinatari (
6
).
14.
Condițiile de existență a interesului individual al concurenților în materia reglementării privind ajutoarele de stat variază în mod semnificativ în funcție de stadiul procedurii în care este formulată acțiunea și de scopul acestei acțiuni.
15.
Curtea a sintetizat de curând, în Hotărârea ARE, în ce împrejurări (potențialii) concurenți ai beneficiarului unui ajutor pot formula o acțiune împotriva deciziilor Comisiei, în cazul în care acestea din urmă, fără a iniția procedura oficială de investigare prevăzută la articolul 88 alineatul (2) CE, nu ridică obiecții cu privire la măsurile statelor membre (
7
). Din acest punct de vedere, există două posibilități de a formula acțiunea: pe de o parte, acțiunea poate avea ca obiect obligarea la inițierea unei proceduri oficiale de investigare, iar pe de altă parte, prin aceasta se poate contesta pe fond decizia Comisiei.
16.
Dacă scopul acțiunii este obligarea la inițierea procedurii oficiale de investigare, atunci este suficient ca reclamanții să fie persoane, întreprinderi sau asociații eventual afectate în intereselor lor, și anume în special întreprinderile concurente și organizațiile profesionale (
8
). Calitatea procesuală activă este în acest fel extinsă destul de mult, pentru a garanta drepturile procedurale ale potențialilor concurenți în cadrul procedurii oficiale conform articolului 88 alineatul (2) CE (
9
).
17.
Situația este diferită însă dacă o acțiune formulată împotriva unei decizii adoptate fără inițierea unei proceduri oficiale de investigare are ca scop anularea acesteia pentru motive de fond. În acest caz, nu este suficient ca reclamantul să fie potențial vizat, în sensul articolului 88 alineatul (2) CE. Acesta trebuie să dovedească în plus că este vizat individual. Aceasta presupune ca poziția sa pe piață să fie substanțial afectată prin schema de ajutor care formează obiectul deciziei în litigiu (
10
).
18.
Acest criteriu mai strict rămâne aplicabil și după desfășurarea procedurii oficiale de investigare prevăzute la articolul 88 alineatul (2) CE. În acest caz, conform Hotărârii Cofaz, aprobarea unui ajutor pe baza unei proceduri oficiale de investigare inițiate în conformitate cu articolul 88 alineatul (2) CE vizează individual un concurent reclamant dacă acesta a jucat un rol activ în cadrul procedurii și în măsura în care poziția sa pe piață a fost afectată substanțial prin măsurile de ajutor care constituie obiectul deciziei în litigiu (
11
). Acesta este criteriul cu ajutorul căruia trebuie evaluat interesul individual al Sniace.
B — Cu privire la primul motiv: afectarea substanțială a poziției pe piață
19.
Primul motiv de recurs este îndreptat împotriva concluziei Tribunalului potrivit căreia Sniace nu ar fi dovedit că a fost afectată substanțial de ajutorul acordat. Criteriul afectării substanțiale permite identificarea concurenților pe care aprobarea unui ajutor îi individualizează în asemenea măsură încât îndeplinesc condițiile de admisibilitate enumerate în Hotărârea Plaumann (
12
). Concurenții care au calitate procesuală activă sunt particularizați în raport cu orice altă persoană și sunt individualizați ca și cum ar fi destinatarii deciziei în litigiu. Acest efect de individualizare deosebește o afectare substanțială a poziției pe piață, care, conform Hotărârii Cofaz, conferă calitatea procesuală activă, de o afectare ce nu este substanțială din acest punct de vedere.
20.
În principiu, orice avantaj acordat în mod selectiv unor participanți pe piață afectează poziția pe piață a tuturor concurenților care nu se bucură de acest avantaj. Cu toate acestea, poziția pe piață este de asemenea influențată pozitiv sau negativ de multe alte împrejurări. Din acest punct de vedere, simplul fapt că o măsură are capacitatea de a influența raporturile concurențiale de pe o piață dată nu este suficient pentru a concluziona că orice agent economic care se află în orice fel de raporturi de concurență cu beneficiarul măsurii poate fi considerat ca fiind vizat individual de această măsură (
13
).
21.
Un efect al ajutorului care să îi individualizeze pe concurenți poate fi prezumat numai atunci când ajutorul îl avantajează pe beneficiar în defavoarea concurenților săi într-o asemenea măsură încât acest factor capătă o importanță deosebită. Această poziție deosebită trebuie să permită instanței comunitare să distingă efectele avantajului pentru beneficiar de celelalte împrejurări care influențează poziția pe piață a concurentului care a introdus acțiunea și să le acorde o importanță specifică în ceea ce îl privește pe concurent. În acest fel trebuie înțeleasă formularea Tribunalului din ordonanța pronunțată în cauza Deutsche Post și DHL, potrivit căreia reclamantul trebuie să stabliească gradul de afectare a poziției sale pe piață (
14
).
22.
Comisia subliniază astfel în mod îndreptățit că o afectare substanțială a poziției pe piață a unui concurent reclamant nu trebuie confundată cu denaturarea – uneori numai potențială – a concurenței menționată la articolul 87 CE, care este o caracteristică a ajutorului interzis. Într-adevăr, interdicția privind ajutoarele nu este limitată doar la ajutoarele al căror efect de denaturare a concurenței individualizează anumiți concurenți (
15
).
23.
Prin urmare, trebuie luată în considerare structura pieței respective și efectele pretinsului ajutor (
16
). La punctul 61 din hotărârea atacată, Tribunalul pleacă de la premisa că ajutoarele favorizează exclusiv o fabrică destinată producerii de lyocell și că Sniace nici nu produce și nici nu va produce în viitor acest material. În continuare, la punctele 62-78, Tribunalul constată că lyocell-ul și viscoza produsă de Sniace nu sunt în concurență. Prin urmare, un ajutor acordat Lenzing Lyocell pentru producerea de lyocell nu ar putea afecta în mod substanțial poziția pe piață a Sniace (
17
). Tribunalul se bazează în esență pe proprietățile diferite ale celor două fibre, aspect pe care Sniace nu îl mai contestă, și în special pe prețul mai ridicat al lyocell-ului.
1. Cu privire la evaluarea de către Tribunal a mijloacelor de probă
24.
Sniace obiectează totuși, astfel cum a făcut și în procedura în primă instanță, că Lenzing Lyocell ar distribui substandarde ale lyocell-ului, adică un produs de calitate mai scăzută, precum și așa-numita proviscoză, un amestec de lyocell și viscoză. Ambele produse ar fi în concurență cu viscoza produsă de Sniace.
25.
Cu toate acestea, astfel cum Sniace recunoaște în mod expres, recursul trebuie să se limiteze la chestiuni de drept, conform articolului 225 CE și articolului 58 primul paragraf din Statutul Curții de Justiție. Numai Tribunalul este competent să stabilească și să aprecieze situația de fapt relevantă, precum și să aprecieze probele. Prin urmare, aprecierea situației de fapt și a probelor nu constituie, cu excepția cazului denaturării acestora, o problemă de drept supusă ca atare controlului Curții în cadrul unui recurs (
18
).
26.
Obiecțiile Sniace referitoare la concurența dintre lyocell și viscoză privesc, astfel cum subliniază Comisia și Republica Austria, exclusiv stabilirea situației de fapt de către Tribunal. Acestea ar fi astfel admisibile numai în măsura în care Sniace ar afirma că Tribunalul a denaturat situația de fapt sau mijloacele de probă.
27.
Curtea a precizat de curând că o are loc o denaturare dacă, fără a recurge la noi elemente de probă, aprecierea elementelor de probă existente apare ca fiind vădit greșită (
19
).
28.
Din această perspectivă, este justificată critica adusă de Sniace, potrivit căreia Tribunalul a constatat în mod greșit, la punctul 72, că din înscrisurile de la dosar nu se poate trage concluzia existenței unor calități diferite ale produsului lyocell. Astfel, dintr-un articol, pe care Sniace l-a depus ca anexa 17 la cererea introductivă, referitor la simpozionul Lenzing Lyocell, rezultă că aceasta din urmă a dezvoltat diferite tipuri de fibre de lyocell, care prezintă calități diferite.
29.
Această greșeală nu este însă determinantă din punctul de vedere al legalității hotărârii atacate, deoarece existența mai multor tipuri diferite de lyocell nu justifică afirmația că Lenzing Lyocell ar vinde într-adevăr lyocell de calitate mai scăzută, care ar concura cu viscoza în ceea ce privește prețul.
30.
Sniace contestă în continuare faptul că Tribunalul, la punctele 74-77, nu a ținut suficient seama de pretinsa concurență dintre viscoză și proviscoză, care este un amestec de lyocell și de viscoză. Aceste argumente se limitează însă la a afirma existența proviscozei. În schimb, Sniace nu demonstrează că elementele de probă prezentate deja în primă instanță ar dovedi existența concurenței între proviscoză și viscoză.
31.
Nu rezultă altceva nici din Decizia Comisiei publicată în martie 2004 în cadrul unei proceduri de concentrare privind concernul Lenzing, invocată de Sniace. Este adevărat că s-a încercat de către concernul Lenzing, în cadrul procedurii de concentrare, să se dovedească faptul că lyocell-ul și viscoza acoperă aceeași piață. Această încercare a dat însă în mod evident greș, deoarece Comisia a constatat, în această decizie, că exista o piață specială pentru fibrele de lyocell, piață pe care mai activa, în afară de concernul Lenzing, doar un singur alt concern, Acordis (
20
).
32.
În prezenta procedură, nu se poate ține seama de considerațiile formulate de autoritatea de control al concentrărilor din Regatul Unit referitor la achiziționarea de către concernul Lenzing a acestei întreprinderi concurente producătoare de fibre de lyocell. Această autoritate a acceptat la un moment ulterior că lyocell-ul poate fi substituit cu alte fibre (
21
). Sniace nici nu a prezentat în mod detaliat aceste argumente, nici nu le-a folosit pentru a arăta, din perspectiva diferitelor utilizări, că poziția sa pe piață ar fi afectată în mod substanțial. Prin urmare, acestea nu formează obiectul prezentei proceduri.
33.
În aceste condiții, nu se poate stabili că Tribunalul a denaturat elementele de probă refuzând să accepte existența unui raport direct de concurență între viscoză și lyocell. În consecință, acest aspect al primului motiv de recurs trebuie respins.
2. Cu privire la raportul de concurență dintre Sniace și concernul Lenzing
34.
Sniace susține de asemenea că Tribunalul nu ar fi luat în considerare o serie de elemente care demonstrează faptul că a fost individualizată ca urmare a aprobării ajutorului. Sniace ar face parte, precum concernul Lenzing, dintr-un cerc restrâns de producători de fibre de celuloză și ar fi una dintre cele trei întreprinderi concurente care au participat la procedura de investigare a ajutoarelor acordate Lenzing Lyocell, inițiată conform articolului 88 alineatului (2) CE. Și Comisia ar fi pornit, în considerentul (45) al deciziei sale, de la premisa că ajutoarele acordate Lenzing Lyocell ar putea afecta concurenți din alte state membre. Astfel cum a reținut și Comisia, pe această piață există surplus de producție (
22
). În final, Sniace susține că a dovedit în procedura în primă instanță că a suferit pierderi ca urmare a ajutoarelor acordate Lenzing Lyocell.
35.
Acest argument nu este însă pertinent. De aceea, lipsa unei examinări explicite a acestuia nu reprezintă o lipsă a motivării (
23
).
36.
Trebuie amintit că ajutorul a fost acordat în mod direct doar pentru producția de lyocell, că Sniace nu produce această fibră, ci viscoză și că între viscoză și lyocell nu există o concurență directă.
37.
Explicațiile date de Sniace nu se aplică pieței lyocell-ului. Acestea ar putea fi pertinente doar în măsura în care ajutorul pentru producția de lyocell ar putea afecta substanțial poziția pe piață a unui producător de fibre de celuloză pentru alte piețe. Pentru aceasta a fi nevoie ca ajutorul acordat pe o piață pe care concurentul beneficiarului ajutorului nu este activ să aibă un asemenea efect asupra concurentului pe alte piețe, încât concurentul respectiv să fie individualizat ca și cum ar fi destinatarul deciziei de aprobare.
38.
Cu toate acestea, argumentele Sniace nu conțin elemente care să dovedească faptul că ajutorul pentru producerea de lyocell a influențat într-adevăr alte piețe, sub această formă. În special, nu s-a dovedit existența unor pierderi la vânzarea de viscoză, din cauza concurenței cu lyocell-ul. Astfel cum subliniază și Comisia, documentul prezentat de către Sniace în procedura în primă instanță se întemeiază pe o premisă nedovedită: aceea că lyocell-ul s-ar afla într-adevăr în concurență directă cu viscoza.
39.
Pentru a dovedi că, în calitate de concurent al concernului Lenzing pe alte piețe, a fost afectată substanțial de ajutoarele acordate pentru producția de lyocell, adică a fost individualizată, Sniace ar fi trebuit să demonstreze existența efectelor asupra acestor piețe. Asemenea efecte ar putea rezulta, de exemplu, din subvenții încrucișate – evident, greu de dovedit – între domeniul de activitate care beneficiază de ajutor și alte activități ale beneficiarului ajutorului. Or, Sniace nu a indicat elemente în acest sens.
40.
Ar fi de conceput și efecte de portofoliu (
24
), care constau în aceea că beneficiarul oferă produse de pe piața activităților sprijinite împreună cu produse de pe alte piețe pe care se găsește în concurență cu concurentul reclamant. În acest sens se îndreaptă și argumentele privind proviscoza și alte amestecuri de fibre care folosesc lyocell. Cu toate acestea, Sniace nu a demonstrat nici că aceste amestecuri ar fi în concurență directă cu viscoza distribuită de aceasta, nici că poziția sa concurențială ar fi influențată de eventuale efecte de portofoliu din punctul de vedere al avantajelor acordate pentru producția de lyocell.
41.
Prin urmare, Tribunalul nu trebuia să ia poziție față de afirmațiile Sniace privind concurența generală dintre producătorii de fibre de celuloză.
42.
Și acest aspect al primului motiv de recurs trebuie, așadar, respins.
C — Cu privire la al doilea motiv de recurs: participarea la procedură
43.
Prin intermediul celui de al doilea motiv de recurs, Sniace contestă concluzia de la punctul 59 din hotărârea atacată, potrivit căreia nu a jucat decât un rol limitat în cadrul procedurii precontencioase.
44.
Acest motiv de recurs este însă inoperant („moyen inopérant”), adică este un motiv de recurs care nu este adecvat atingerii scopului căii de atac. Prin urmare, este neîntemeiat.
45.
Din Hotărârea ARE reiese că exercitarea drepturilor procedurale de care se bucură persoanele interesate conform articolului 88 alineatul (2) CE nu este suficientă în sine pentru a le individualiza ca și cum ar fi destinatarii deciziei de acordare a ajutorului (
25
). Prin participarea la această procedură, o parte își manifestă interesul deosebit față de avantajul obținut de beneficiarul ajutorului. Totuși, această parte nu este individualizată asemenea destinatarului deciziei de acordare a ajutorului doar datorită interesului arătat. Prin urmare, nici măcar o participare intensă la procedura oficială de investigare nu ar fi suficientă din acest punct de vedere.
46.
Cu atât mai mult ar putea rămâne fără răspuns chestiunea care formează obiectul controversei între Sniace, Comisie și Lenzing Fibers, și anume dacă, invers, este posibil ca un concurent reclamant să fie individualizat fără să fi participat la procedura de investigare desfășurată de Comisie (
26
). Acest lucru este valabil și pentru întrebarea dacă s-ar fi putut solicita din partea Sniace o participare mai intensă la procedură.
47.
Prin motivul de recurs invocat, Sniace susține că ar fi individualizată cel puțin din punctul de vedere al asigurării drepturilor sale procedurale în cadrul procedurii de investigare prevăzute la articolul 88 alineatul (2) CE. Prin adoptarea deciziei în litigiu, Comisia ar fi încălcat drepturile procedurale ale Sniace. Deoarece Comisia și-a modificat complet evaluarea măsurilor investigate față de notificarea privind inițierea procedurii și față de notificarea privind extinderea investigării asupra altor măsuri, aceasta ar fi trebuit să dea posibilitatea Sniace să prezinte observații suplimentare înainte de pronunțarea deciziei finale.
48.
Acest argument este însă inadmisibil, conform articolului 113 alineatul (2) din Regulamentul de procedură. Potrivit acestei dispoziții, recursul nu poate modifica obiectul litigiului dedus judecății Tribunalului. Sniace nu a invocat această pretinsă încălcare a procedurii în primă instanță. La acel moment, Sniace a criticat modificarea părerii Comisiei numai prin prisma faptului că aceasta nu ar fi suficient motivată. Cu toate acestea, critica privind lipsa de motivare și cea privind lipsa acordării posibilității de a prezenata noi observații reprezintă motive diferite. Prin urmare, examinarea acestui argument în cadrul recursului ar duce la extinderea obiectului litigiului.
49.
De altfel, nu a fost recunoscută până în prezent obligația de a le permite concurenților participanților la procedura prevăzută la articolul 88 alineatul (2) CE să prezinte din nou observații. Mai curând, drepturile acestora s-ar limita, conform articolelor 6 și 20 din Regulamentul (CE) nr. 659/1999 al Consiliului din 22 martie 1999 de stabilire a normelor de aplicare a articolului [88 CE] (
27
), la depunerea unei plângeri privind ajutoarele acordate, la prezentarea de observații după inițierea procedurii, precum și la obținerea de informații referitoare la decizia Comisiei.
50.
Astfel cum afirmă Lenzing Fibers, Sniace ar fi avut în plus posibilitatea să se exprime cu privire la modificarea evaluării Comisiei referitor la caracterul distinct al piețelor viscozei și lyocell-ului. Într-o notificare complementară privind procedura de investigare prevăzută la articolul 88 alineatul (2) CE, Comisia comunicase deja că viscoza și lyocell-ul sunt două produse diferite și dăduse posibilitatea prezentării de noi observații (
28
).
51.
În consecință, și al doilea motiv de recurs trebuie respins.
D — Cu privire la al treilea motiv recurs: protecția jurisdicțională efectivă
52.
Prin intermediul celui de al treilea motiv de recurs, Sniace susține, în subsidiar, că nu i s-ar acorda o protecție jurisdicțională efectivă dacă acțiunea ar fi declarată inadmisibilă.
53.
Cu toate acestea, în măsura în care Sniace susține că ar fi demonstrat deja îndeplinirea condițiilor de admisibilitate a acțiunii, trebuie făcută trimitere la observațiile de mai sus. În special, nu a fost dovedit că reclamanta era vizată individual. Tot astfel, poziția procedurală a Sniace în procedura în fața Comisiei nu îi conferă calitate procesuală activă.
54.
Chiar dacă, chiar și în lipsa individualizării Sniace, decizia Comisiei ar afecta drepturile acesteia, tot nu ar rezulta admisibilitatea cererii în fața instanțelor comunitare (
29
). Revine mai degrabă statelor membre sarcina să prevadă, pentru astfel de cazuri, un sistem de căi de atac și de proceduri care să permită asigurarea respectării dreptului la o protecție jurisdicțională efectivă (
30
). În acest cadru, în conformitate cu principiul colaborării loiale prevăzut la articolul 5 din Tratatul CE (devenit articolul 10 CE), instanțele naționale sunt obligate să interpreteze și să aplice, în cea mai mare măsură posibilă, normele interne de procedură care reglementează exercitarea căilor de atac într-un mod care să permită asigurarea protecției jurisdicționale necesare (
31
).
55.
Este adevărat că un particular nu poate, doar în temeiul articolului 87 CE, să conteste în fața unei instanțe naționale compatibilitatea unui ajutor cu dreptul comunitar și nici să solicite ca această instanță să constate, direct sau pe cale incidentală, o astfel de incompatibilitate (
32
). Potrivit articolelor 87 CE și 88 CE, o astfel de constatare ține strict de competența Comisiei (
33
).
56.
Această situație trebuie însă distinsă de posibilitatea de a constata în fața instanțelor interne caracterul nelegal al unei decizii a Comisiei de aprobare a unui ajutor. Această posibilitate există în principiu (
34
) dacă persoana interesată nu ar fi trebuit să formuleze o acțiune în fața instanțelor comunitare în termenul de depunere a acțiunii (
35
). Nu suntem în prezența unui astfel de caz în speță, deoarece acțiunea, din constatările de până acum, nu ar fi fost admisibilă. După caz, instanța națională trebuie să adreseze Curții de Justiție în această situație o cerere de pronunțare a unei hotărâri preliminare privind validitatea deciziei (
36
).
57.
Astfel, condițiile de admisibilitate ale unei acțiuni introduse de un concurent în fața instanțelor comunitare împotriva unei decizii privind un ajutor de stat nu încalcă principiul protecției jurisdicționale efective.
E — Cu privire la al patrulea motiv: egalitatea de tratament
58.
În final, Sniace consideră că o respingere a acțiunii ca inadmisibilă ar încălca principiul egalității de tratament. Concurentul acesteia, concernul Lenzing, a obținut câștig de cauză atunci când a atacat o decizie a Comisiei prin care s-au aprobat măsuri în favoarea Sniace.
59.
Fără a intra în detaliile celeilalte proceduri, este suficient să indicăm că ajutorul acordat Sniace a favorizat și producția acesteia de viscoză, iar concernul Lenzing vinde de asemenea viscoză. Ca urmare a efectului avut de această concurență directă, Tribunalul a putut constata că Lenzing fusese individualizată (
37
). Așadar, întrucât cele două proceduri nu sunt identice, nu se poate stabili existența unei inegalități de tratament nelegale.
60.
În final, Sniace nu poate imputa Tribunalului faptul că a respins cererea acesteia privind măsurile de cercetare judecătorească. Numai Tribunalul este competent să se pronunțe asupra eventualei necesități de a completa informațiile de care dispune în legătură cu cauzele cu care este sesizat. Caracterul probant al documentelor de procedură sau lipsa acestuia ține de aprecierea sa suverană asupra faptelor, care, potrivit unei jurisprudențe constante, nu poate fi verificată de Curte în cadrul recursului, cu excepția cazului denaturării elementelor de probă prezentate Tribunalului sau atunci când inexactitatea materială a constatărilor efectuate de către acesta din urmă reiese din documentele depuse la dosar (
38
).
61.
Și acest motiv de recurs trebuie, așadar, să fie respins.
F — Concluzie
62.
Prin urmare, recursul trebuie respins în întregime.
V — Cu privire la cheltuielile de judecată
63.
Conform articolului 122, coroborat cu articolul 118 și cu articolul 69 alineatul (2) din Regulamentul de procedură, partea care cade în pretenții este obligată, la cerere, la plata cheltuielilor de judecată. Întrucât recursul trebuie respins, urmează ca Sniace să suporte propriile cheltuieli de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisie.
64.
Conform articolului 69 alineatul (4) din Regulamentul de procedură, statele membre care intervin în litigiu suportă propriile cheltuieli de judecată, inclusiv cele aferente procedurii de recurs (
39
). Conform celui de al treilea paragraf al acestei prevederi, Curtea poate hotărî ca un intervenient, altul decât cei menționați la paragrafele precedente, să suporte propriile cheltuieli de judecată. Aceasta pare să fie soluția adecvată în speță în ceea ce privește Lenzing Fibers. Astfel, Republica Austria și Lenzing Fibers ar trebui să suporte propriile cheltuieli de judecată.
VI — Concluzie
65.
În consecință, propunem Curții să se pronunțe după cum urmează:
„1.
Respinge recursul.
2.
Sniace SA suportă propriile cheltuielile de judecată, precum și cheltuielile de judecată efectuate de Comisie.
3.
Republica Austria și Lenzing Fibers GmbH suportă propriile cheltuieli de judecată.”
(
1
)	Limba originală: germana.
(
2
)	JO 2001, L 38, p. 33.
(
3
)	Hotărârea din 14 aprilie 2005, Sniace/Comisia (T-88/01, Rec., p. II-1165).
(
4
)	Citată la nota de subsol 2.
(
5
)	Hotărârea din 21 octombrie 2004, Lenzing AG/Comisia (T-36/99, Rec., p. II-3597); a se vedea și Concluziile noastre prezentate la 1 februarie 2007 în cauza Spania/Lenzing (C-525/04 P, Rep., p. I-9947).
(
6
)	Hotărârea din 15 iulie 1963, Plaumann/Comisia (25/62, Rec., p. 211, 238), și Hotărârea din 19 mai 1993, Cook/Comisia (C-198/91, Rec., p. I-2487, punctul 20).
(
7
)	Hotărârea din 13 decembrie 2005, Aktionsgemeinschaft Recht und Eigentum (C-78/03 P, Rec., p. I-10737, punctul 34 și următoarele).
(
8
)	Hotărârea ARE, citată la nota de subsol 7, punctul 35 și următoarele.
(
9
)	Hotărârea ARE, citată la nota de subsol 7, punctul 34 și următoarele.
(
10
)	Hotărârea ARE, citată la nota de subsol 7, punctul 68 și următoarele, cu o formulare mai generală la punctul 37.
(
11
)	Hotărârea din 28 ianuarie 1986, Cofaz și alții/Comisia (169/84, Rec., p. 391, punctul 25).
(
12
)	Hotărârile Plaumann/Comisia și Cook/Comisia, citate la nota de subsol 6.
(
13
)	Hotărârea din 10 decembrie 1969, Eridania și alții/Comisia (10/68 și 18/68, Rec., p. 459, punctele 7 și 8).
(
14
)	Ordonanța Tribunalului din 27 mai 2004 (T-358/02, Rec., p. II-1565, punctul 37).
(
15
)	A se vedea Ordonanța din 21 februarie 2006, Deutsche Post și DHL/Comisia (C-367/04 P, nepublicată în Recueil, Rec., 2006, p. I-26*, disponibilă numai în germană și franceză, punctul 47).
(
16
)	Astfel Tribunalul s-a referit, în Hotărârea din 12 decembrie 2006, Asociación de Estaciones de Servicio de Madrid și Federación Catalana de Estaciones de Servicio/Comisia (T-146/03, nepublicată în Recueil, Rec., 2006, p. II-98*, punctul 50 și următoarele), în ceea ce privește ajutoarele acordate benzinăriilor, la concurenții locali ai benzinăriei beneficiare.
(
17
)	Aceasta corespunde de altfel și evaluării Comisiei de la considerentul (52) al deciziei în litigiu, precum și celei din Decizia din 17 octombrie 2001 privind declararea unei concentrări drept incompatibilă cu piața comună și cu funcționarea Acordului privind SEE [COMP/M.2187 — CVC/Lenzing, JO 2004, L 82, p. 20, considerentul (54) și următoarele].
(
18
)	A se vedea, în ceea ce privește dreptul ajutoarelor de stat, Hotărârea din 1 iunie 2006, P&O European Ferries (Vizcaya) și Diputación Foral de Vizcaya/Comisia (C-442/03 P și C-471/03 P, Rec., p. I-4845, punctul 60), precum și, mai general, Hotărârea din 11 februarie 1999, Antillean Rice Mills și alții/Comisia (C-390/95 P, Rec., p. I-769, punctul 29), Hotărârea din 15 iunie 2000, Dorsch Consult/Consiliul și Comisia (C-237/98 P, Rec., p. I-4549, punctul 35 și următoarele), și Hotărârea din 7 ianuarie 2004, Aalborg Portland și alții/Comisia (C-204/00 P, C-205/00 P, C-211/00 P, C-213/00 P, C-217/00 P și C-219/00 P, Rec., p. I-123, punctul 49).
(
19
)	Hotărârea din 18 ianuarie 2007, PKK și KNK/Consiliul (C-229/05 P, Rep., p. I-439, punctul 37). Pentru formularea anterioară, a se vedea Hotărârea din 28 mai 1998, New Holland Ford/Comisia (C-8/95 P, Rec., p. I-3175, punctul 72), și Hotărârea din 6 aprilie 2006, General Motors Nederland și Opel Nederland/Comisia (C-551/03 P, Rec., p. I-3173, punctul 54).
(
20
)	Decizia CVC/Lenzing [citată la nota de subsol 17, considerentul (230) și următoarele].
(
21
)	Decizia adoptată de Office of Fair Trading la 6 septembrie 2004, Lenzing/Tencel, http://www.oft.gov.uk/NR/rdonlyres/083EBE4F-28E5-4E0C-99EA-02007CBA5275/0/Lenzing.pdf, punctul 10 și următoarele.
(
22
)	Sniace face referire, cu privire la acest aspect, la notificarea privind inițierea procedurii de investigare prevăzute la articolul 88 alineatul (2) CE și la decizia privind concentrarea citată la nota de subsol 17, însă Comisia face această constatare și în considerentul (45) al deciziei în litigiu.
(
23
)	A se vedea Hotărârea din 6 martie 2001, Connolly/Comisia (C-274/99 P, Rec., p. I-1611, punctul 121), și Hotărârea din 11 septembrie 2003, Belgia/Comisia [Forges de Clabecq] (C-197/99 P, Rec., p. I-8461, punctul 81), precum și concluziile avocatului general Léger prezentate în ultima cauză citată, punctul 68.
(
24
)	A se vedea, cu privire la această noțiune, Hotărârea Tribunalului din 3 aprilie 2003, BaByliss/Comisia (T-114/02, Rec., p. II-1279, punctul 343).
(
25
)	Hotărârea ARE (citată la nota de subsol 7, punctele 58, 69 și următoarele). A se vedea în acest sens Hotărârea Tribunalului din 5 iunie 1996, Kahn Scheepvaart/Comisia (T-398/94, Rec., p. II- 477, punctul 42).
(
26
)	A se vedea Hotărârea Tribunalului din 27 aprilie 1995, ASPEC și alții/Comisia (T-435/93 Rec., p. II-1281, punctul 64), Hotărârea din 5 noiembrie 1997, Ducros/Comisia (T-149/95, Rec, p. II-2031, punctul 34), și Hotărârea din 15 septembrie 1998, BP Chemicals/Comisia (T-11/95, Rec, p. II-3235, punctul 72), și, în sens contrar, Hotărârea Curții din 23 mai 2000, Comité d’entreprise de la Société française de production și alții/Comisia (C-106/98 P, Rec., p. I-3659, punctul 41), precum și Ordonanța Curții Deutsche Post și DHL/Comisia (citată la nota de subsol 15, punctul 41).
(
27
)	JO L 83, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 41.
(
28
)	Solicitare privind prezentarea de observații conform articolului 88 alineatul (2) CE privind ajutorul C 61/98 (ex NN 189/97) — Lenzing Lyocell GmbH & Co. KG, JO 1999, C 253, p. 4 (10).
(
29
)	Ordonanța, citată de Comisie, din 1 octombrie 2004, Pérez Escolar/Comisia (C-379/03 P, nepublicată în Recueil, disponibilă numai în spaniolă și franceză, punctul 41 și următoarele) nu este aplicabilă în cazul de față, deoarece reclamantul nu era concurentul pretinsei întreprinderi beneficiare a ajutorului.
(
30
)	Hotărârea din 25 iulie 2002, Unión de Pequeños Agricultores/Consiliul (C-50/00 P, Rec., p. I-6677, punctul 41).
(
31
)	Hotãrârea Unión de Pequeños Agricultores/Consiliul (citatã la nota de subsol 30, punctul 42).
(
32
)	Hotărârea din 22 martie 1977, Seinike și Winlig (78/76, Rec., p. 595, punctul 10), și Ordonanța din 24 iulie 2003, Sicilcassa și alții (C-297/01, Rec., p. I-7849, punctul 47).
(
33
)	Hotărârea Steinike și Weinlig (citată la nota de subsol 32, punctul 6 și următoarele).
(
34
)	Hotărârea din 15 decembrie 2005, Unicredito Italiano (C-148/04, Rec., p. I-11137, punctul 43); a se vedea de asemenea Hotărârea din 21 mai 1987, Rau/BALM (133/85-136/85, Rec., p. 2289, punctul 11), și Hotărârea din 14 decembrie 2000, Masterfoods și HB (C-344/98, Rec., p. I-11369, punctul 55 și următoarele).
(
35
)	A se vedea Concluziile noastre prezentate la 26 octombrie 2006, Roquette Frères (C-441/05, Rep., 2007, p. I-1993, punctul 33, cu mai multe referiri).
(
36
)	Hotărârea Masterfoods și HB, citată la nota de subsol 34.
(
37
)	A se vedea Concluziile noastre prezentate în cauza Spania/Lenzing (citate la nota de subsol 5, punctul 29 și următoarele).
(
38
)	Hotărârea din 10 iulie 2001, Ismeri Europa/Curtea de Conturi (C-315/99 P, Rec., p. I-5281, punctul 19), Hotărârea din 7 noiembrie 2002, Glencore și Compagnie Continentale/Comisia (C-24/01 P și C-25/01 P, Rec., p. I-10119, punctele 77 și 78), și Hotărârea din 7 octombrie 2004, Mag Instrument/OAPI (C-136/02 P, Rec., p. I-9165, punctul 76).
(
39
)	Hotărârea din 24 septembrie 2002, Falck și Acciaierie di Bolzano/Comisia (C-74/00 P și C-75/00 P, Rec., p. I-7869, punctul 191).