62005CJ0054_SV
Parter
Domskäl
Domslut
Parter
I mål C‑54/05,
angående en talan om fördragsbrott enligt artikel 226 EG, som väckts den 4 februari 2005,
Europeiska gemenskapernas kommission, företrädd av M. van Beek och M. Huttunen, båda i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg,
sökande,
mot
Republiken Finland, företrädd av T. Pynnä och A. Guimaraes-Purokoski, båda i egenskap av ombud, med delgivningsadress i Luxemburg,
svarande,
meddelar
DOMSTOLEN (andra avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden C.W.A. Timmermans samt domarna P.Kūris, J. Makarczyk (referent), L. Bay Larsen och J.-C. Bonichot,
generaladvokat: P. Mengozzi,
justitiesekreterare: biträdande justitiesekreteraren H. von Holstein,
efter det skriftliga förfarandet och förhandlingen den 9 november 2006,
och efter att den 11 januari 2007 ha hört generaladvokatens förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1. Europeiska gemenskapernas kommission har yrkat att domstolen skall fastställa att Republiken Finland har underlåtit att uppfylla sina skyldigheter enligt artiklarna 28 EG och 30 EG, genom att kräva förflyttningstillstånd för fordon som lagligen registrerats och använts i en annan medlemsstat.
Tillämpliga bestämmelser
2. I 1 § i lag nr 1482/1994 av den 29 december 1994 om bilskatt (bilskattelagen) föreskrivs att bilskatt [autoverolaki (1482/1994)] (nedan kallad engångsskatten) skall betalas till staten innan personbilar registreras eller tas i bruk i Finland.
3. Enligt 2 § i denna lag föreskrivs att ”med ibruktagande i Finland [avses] att ett fordon används i trafik inom finskt territorium även i sådana fall då fordonet inte är registrerat i Finland”.
4. I 35 § i samma lag föreskrivs att engångsskatt inte skall betalas, bland annat för fordon som används med stöd av ett förflyttningstillstånd.
5. Enligt 8 § i lag nr 1090/2002 av den 11 december 2002 om fordon (fordonslagen) [ajoneuvolaki (1090/2002)] skall ”…[e]tt motordrivet fordon och en släpvagn … registreras och besiktigas på behörigt sätt, om inte något annat bestäms i denna lag eller med stöd av den. Ett motordrivet fordon och en släpvagn … som inte registrerats och besiktigats på behörigt sätt får inte användas i trafik (användningsförbud).”
6. Enligt 64 § i samma lag får undantag från registreringsskyldigheten föreskrivas genom förordning. Dessa undantag anges i 8 § i förordning nr 1598/1995 av den 18 december 1995 om registrering av fordon (nedan kallad registreringsförordningen) [asetus ajoneuvojen rekisteröinnistä (1598/1995)].
7. I 8 § 2 mom. i registreringsförordningen anges följande:
”Fordon som har registrerats utomlands och fordon med provnummerskyltar får under de förutsättningar som bestäms i 46–48, 48 a, 49–51, 51 a, 51 b och 52–56 § användas i Finland utan att de anmäls till registret. Detsamma gäller användning av ett fordon med förflyttningstillstånd.”
8. I 48 § i samma förordning föreskrivs följande:
”1. Den som utför registrering och tullverket kan på ansökan ge ett skriftligt förflyttningstillstånd att använda ett fordon i trafik för att fordonet skall kunna föras till besiktning eller ett fordon som inte registrerats i Finland transporteras, förevisas eller delta i en tävling eller varudemonstration i Finland eller av andra särskilda skäl. De förflyttningsmärken som hänför sig till förflyttningstillståndet lämnas ut i samband med att förflyttningstillståndet ges.
2. En förutsättning för att förflyttningstillstånd skall ges är att det finns en gällande trafikförsäkring för fordonet och att den föreskrivna motorfordonsskatten och fordonsskatten är betald.
3. Förflyttningstillstånd ges för den tid användningsbehovet kräver. Utan synnerligen vägande skäl får tillståndet inte ges för en längre tid än sju dagar. Tävlingsbruk skall inte betraktas som ett sådant synnerligen vägande skäl.
4. Ett fordon får inte användas med förflyttningstillstånd om det inte är trafikdugligt med avseende på sitt skick, måtten eller massan.”
9. De årliga skatter som nämns i 48 § andra momentet i registreringsförordningen har ersatts med en ny årlig skatt, som infördes genom lag nr 1281/2003 av den 30 december 2003 om fordonsskatt (fordonsskattelagen) [ajoneuvoverolaki (1281/2003)]. Enligt 12 § 10 mom. i denna lag är fordon för vilka förflyttningstillstånd beviljats fria från att betala denna årliga skatt.
10. I 21 § 2 mom. i förordning nr 1116/2003 av den 18 december 2003 om uppgifter i fordonstrafikregistret (fordonstrafikregisterförordningen) förtecknas de uppgifter om förflyttningstillståndet som anges i fordonsregistret.
”… Av uppgifterna i förflyttningstillståndet införs i registret intygsinnehavarens namn, adress, personbeteckning eller företags- och organisationsnummer, uppgift om fordonets märke, typbeteckning, tillverkningsnummer, registreringstecken, om trafikförsäkring, datum för intygets utfärdande, uppgift om vem som utfärdat intyget, om intygets giltighetstid och användningssyfte och om avgifter som hänför sig till intyget samt vid behov körrutten.”
Det administrativa förfarandet
11. Kommissionen sände, efter att ha mottagit flera klagomål avseende den finländska lagstiftningen och de behöriga myndigheternas praxis rörande utfärdande av det förflyttningstillstånd som krävs vid import av ett fordon som är registrerat i en annan medlemsstat, den 17 maj 2002 en skrivelse till Republiken Finland med begäran om förtydliganden av innehållet i berörda bestämmelser och praxis.
12. Kommissionen, som inte fann de svar som lämnades av nämnda medlemsstat tillfredsställande, inledde det administrativa förfarandet genom att sända en formell underrättelse den 9 april 2003. Kommissionen angav i underrättelsen att skyldigheten för personer som är bosatta i Finland att begära ett förflyttningstillstånd så snart de passerat den finländska gränsen begränsar den fria rörligheten för varor och strider följaktligen mot artikel 28 EG. Kommissionen uppgav vidare att förflyttningstillståndets giltighetstid på sju dagar var för kort och i sig strider mot denna bestämmelse.
13. Kommissionen anmodade sedan, genom ett motiverat yttrande av den 16 december 2003, Republiken Finland att vidta nödvändiga åtgärder för att följa yttrandet inom två månader från det att Republiken Finland fått del av detsamma.
14. Kommissionen noterade att Republiken Finland upprepat sina ursprungliga synpunkter och inte vidtagit nödvändiga åtgärder för att följa det motiverade yttrandet inom utsatt tidsfrist. Kommissionen beslutade därför att väcka förevarande talan med stöd av artikel 226 andra stycket EG.
Talan
Parternas argument
15. Kommissionen anser att artiklarna 28 EG och 30 EG utgör hinder för bestämmelserna om förflyttningstillstånd i registreringsförordningen. Om domstolen inte kan godta argumentet att ett sådant fördragsbrott föreligger har kommissionen i andra hand gjort gällande att tillståndets giltighetstid på sju dagar i sig strider mot ovannämnda artiklar eftersom den är för kort.
16. Kommissionen anser att förfarandet för förflyttningstillstånd är ett rättsligt administrativt steg som föregår det egentliga registreringsförfarandet i fråga om ett fordon, när en person som är bosatt i Finland vill importera ett fordon som lagligen registrerats i en annan medlemsstat.
17. Kommissionen anser att kravet på ett sådant tillstånd har karaktär av en kvantitativ importrestriktion eller en åtgärd med motsvarande verkan i den mening som avses i artikel 28 EG, eftersom en person som är bosatt i Finland inte har någon rättslig garanti för att kunna använda ett fordon i Finland som lagligen registrerats i en annan medlemsstat och som denne importerar till Finland.
18. Det framgår enligt kommissionen bland annat av lydelsen i 48 § i registreringsförordningen att det ankommer på de behöriga myndigheterna att göra en skönsmässig bedömning av huruvida förflyttningstillstånd skall utfärdas, utan att den som begär tillståndet således har någon garanti för att detta kommer att beviljas.
19. Kommissionen har också påpekat att fordonsinnehavaren i allmänhet måste stanna vid den finländska gränsen för att där begära ett förflyttningstillstånd. En begäran om förflyttningstillstånd kräver, även om den gjorts innan gränsen passeras, under alla omständigheter att den som önskar importera fordonet förflyttar sig till ett tullkontor. Begäran om förflyttningstillstånd ger dessutom upphov till kostnader.
20. Kommissionen anser slutligen att den ordning som gäller för utfärdande av förflyttningstillstånd inte kan motiveras med några av de tvingande skäl av allmänintresse som anges i artikel 30 EG. Ordningen uppfyller nämligen inte kraven på att vare sig säkerställa en effektiv skattekontroll eller värna om trafiksäkerheten.
21. Republiken Finland har inledningsvis påpekat att bestämmelserna om förflyttningstillstånd, som skiljer sig från det egentliga fordonsregistreringsförfarandet, inte utgör någon importrestriktion i den mening som avses i artikel 28 EG.
22. Republiken Finland har till stöd för sin tolkning gjort gällande att den nämnda ordningen tillämpas både vid en tillfällig användning av fordon som inte är registrerade i Finland, och som inte har påförts någon skatt, och i en situation där en person, som inte är stadigvarande bosatt i Finland importerar ett fordon från utlandet som inte har registrerats i den medlemsstaten. Republiken Finland har påpekat att utfärdandet av förflyttningstillstånd inte har något direkt samband med att gränsen passeras, eftersom tillståndet endast avser användandet av fordonet. Kravet på ett förflyttningstillstånd gäller således utan åtskillnad för alla fordon som ännu inte registrerats i Finland.
23. Republiken Finland har påpekat att, utöver att kostnaden för förflyttningstillståndet är låg, förfarandet för att beviljas tillstånd är snabbt och enkelt, eftersom tillståndet utfärdas utan att fordonet dessförinnan måste genomgå kontrollbesiktning. Den som begär tillståndet är för övrigt inte skyldig att medföra fordonet när ansökan om tillstånd görs.
24. Republiken Finland har dessutom angett att det finns fastställda krav som skall vara uppfyllda för att förflyttningstillstånd skall beviljas och att de behöriga myndigheternas beslut således inte grundas på en godtycklig bedömning.
25. Republiken Finland anser i andra hand att förflyttningstillståndsförfarandet i vilket fall som helst är motiverat, eftersom det utgör det enklaste sättet att säkerställa målen med effektiv skattekontroll och trafiksäkerhet.
26. Republiken Finland har härvid gjort gällande att när ett fordon som inte är registrerat i Finland används i Finland, bör det vara möjligt att, utan att det föreligger någon risk för misstag, bekräfta huruvida det rör sig om ett fordon som inte är befriat från engångsskatten eller om ett fordon för vilket en sådan skatt skall erläggas. Förflyttningstillståndet gör det möjligt att, beträffande fordon som tillhör personer som är bosatta i Finland, på ett tillförlitligt sätt fastställa vilken dag fordonet tagits i bruk – som utgör utgångspunkt för beräkningen av tiden för skattebefrielse – och att undvika stora trafikkontroller av fordon med utländska registreringsskyltar, vilka skulle vara nödvändiga i avsaknad av förflyttningstillstånd.
27. Republiken Finland har vidare påpekat att bestämmelserna om förflyttningstillstånd garanterar att uppgifter om de fordon som används och om innehavaren av nämnda tillstånd förs in i fordonsregistret. Det är nödvändigt att uppgifterna i registret är aktuella för att den årliga skatten skall kunna tas ut. Upplysningarna är dessutom nödvändiga av hänsyn till trafiksäkerheten, bland annat vid överträdelser av trafikförfattningarna eller vid olyckor.
28. Republiken Finland anser att förflyttningstillståndets giltighetstid överensstämmer med proportionalitetsprincipen och således inte strider mot artiklarna 28 EG och 30 EG. Republiken Finland har påpekat att giltighetstiden dessutom kan förlängas på begäran.
Domstolens bedömning
29. Kommissionen har hävdat att Republiken Finland har åsidosatt sina skyldigheter enligt artiklarna 28 EG och 30 EG genom att kräva att en person som är bosatt i Finland, och som önskar importera ett fordon som lagligen har registrerats i en annan medlemsstat, skall ansöka om förflyttningstillstånd för att fordonet skall kunna användas innan det har registrerats i Finland och innan fordonsskatter har erlagts.
30. Enligt fast rättspraxis riktar sig förbudet mot åtgärder med motsvarande verkan som de restriktioner som anges i artikel 28 EG mot alla regler antagna av medlemsstaterna som direkt eller indirekt, faktiskt eller potentiellt, kan hindra handeln inom gemenskapen (se, bland annat, dom av den 19 juni 2003 i mål C‑420/01, kommissionen mot Italien, REG 2003, s. I‑6645, punkt 25, av den 23 september 2003 i mål C‑192/01, kommissionen mot Danmark, REG 2003, s. I‑9693, punkt 39, av den 2 december 2004 i mål C‑41/02, kommissionen mot Nederländerna, REG 2004, s. I‑11375, punkt 39 och där angiven rättspraxis, och dom av den 10 januari 2006 i mål C‑147/04, De Groot en Slot Allium och Bejo Zaden, REG 2006. s. I‑ 245, punkt 71).
31. Domstolen har för övrigt redan fastslagit att artikel 28 EG inte tillåter tillämpningen, i kontakterna mellan medlemsstaterna, av en nationell lagstiftning som kräver att en importlicens erhålles eller andra liknande förfaranden, även om kravet endast är formellt (se, för ett liknande resonemang, dom av den 8 februari 1983 i mål 124/81, kommissionen mot Förenade kungariket, kallat UHT‑mjölk, REG 1983, s. 203, punkt 9; svensk specialutgåva, volym 7, s. 1, av den 5 juli 1990 i mål C‑304/88, kommissionen mot Belgien, REG 1990, s. I‑2801, punkt 9, och av den 28 september 2006 i mål C‑434/04, Ahokainen och Leppik, REG 2006, s. I–0000, punkt 20).
32. Det är fastslaget att systemet med förflyttningstillstånd, som innebär formaliteter för att använda ett fordon i Finland som lagligen registrerats i en annan medlemsstat och sedan importerats av en i Finland bosatt person, kan hindra handeln med motorfordon inom gemenskapen och försvåra tillträdet till marknaden för varor som lagligen framställs eller saluförs i andra medlemsstater.
33. Hindret består framför allt i de åtgärder som innehavaren av ett fordon från en annan medlemsstat skall vidta innan fordonet lagligen kan användas i Finland. Det är frågan om åtgärder, som i förekommande fall kan medföra att innehavaren skall stanna vid en gränsövergång för att få förflyttningstillståndet utfärdat och som under alla omständigheter innebär en kostnad, eftersom förflyttningstillståndet inte är gratis. Om fordonet saknar ett sådant förflyttningstillstånd när gränsen passeras får det i princip inte användas.
34. De nationella myndigheterna är enligt 48 § 1 mom. i registreringsförordningen inte skyldiga att utfärda ett förflyttningstillstånd, och det saknas dessutom en tidsfrist för hur lång tid som får gå från det att ansökan lämnas in till dess at tillståndet utfärdas. Republiken Finland har bekräftat dessa uppgifters riktighet under förhandlingen.
35. När man beaktar de nationella myndigheternas maktbefogenheter framgår det att sökanden av tillståndet saknar garantier för att inom rimlig tid erhålla det förflytt ningstillstånd som är nödvändigt för att lagenligt kunna använda fordonet. Det saknar härvidlag betydelse huruvida det är möjligt att överklaga det administrativa beslutet om avslag på ansökan.
36. Fri rörlighet för varor är en rättighet vars utövande inte kan vara avhängigt av de nationella myndigheternas skönsmässiga bedömning eller tillmötesgående (se domen i det ovannämnda målet ULT‑mjölk, punkt 10).
37. Det är, tills sist, obestridligen så, att förflyttningstillståndet endast är giltigt under kort tid och att det finns en risk för att fordonet får körförbud, efter det att den frist på 7 dagar som föreskrivs i finländsk lagstiftning har löpt ut, innan det ens har varit möjligt att definitivt registrera fordonet och betala skatten.
38. Om det berörda förflyttningstillståndet omfattas av tillämpningsområdet för artikel 28 EG, följer det av fast rättspraxis att en nationell bestämmelse som utgör en åtgärd med motsvarande verkan som kvantitativa restriktioner kan motiveras av något av de till allmänintresset hänförliga skäl som anges i artikel 30 EG, eller av tvingande hänsyn (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet kommissionen mot Italien, punkt 29, och dom av den 5 februari 2004 i mål C‑270/02, kommissionen mot Italien, REG 2004, s. I‑1559, punkt 21). I båda dessa fall måste den nationella bestämmelsen vara ägnad att säkerställa att det eftersträvade målet uppnås och den får inte gå utöver vad som är nödvändigt för att uppnå detta mål (se särskilt dom av den 20 juni 2002 i de förenade målen C‑388/00 och C‑429/00, Radiosistemi, REG 2002, s. I‑5845, punkterna 40–42 och av den 8 maj 2003 i mål C‑14/02, ATRAL, REG 2003, s. I‑4431, punkt 64).
39. Det ankommer på de behöriga nationella myndigheterna att visa att den nationella lagstiftningen är nödvändig, för att förverkliga en eller flera av de målsättningar som anges i artikel 30 EG, eller nödvändig av tvingande hänsyn, och i förekommande fall, att den ovannämnda lagstiftningen är förenlig med proportionalitetsprincipen (se, för ett liknande resonemang, domen i det ovannämnda målet ATRAL, punkt 67, dom av den 19 juni 2003, kommissionen mot Italien, punkterna 30–31, och av den 5 februari 2004, kommissionen mot Italien, punkt 22).
40. Vad inledningsvis beträffar Republiken Finlands argument att förflyttningstillståndet är nödvändigt av trafiksäkerhetsskäl, eftersom tillståndet bland annat möjliggör en exakt identifiering av de berörda fordonen genom att de uppgifter som framgår av nationella fordonsregister är aktuella, är det vedertaget att trafiksäkerheten utgör ett sådant tvingande allmänintresse som kan motivera en inskränkning i den fria rörligheten för varor (se särskilt dom av den 5 oktober 1994 i mål C‑55/93, Van Schaik, REG 1994, s. I‑4837, punkt 19, av den 12 oktober 2000 i mål C‑314/98, Snellers, REG 2000, s. I‑8633, punkt 55, och av den 21 mars 2002 i mål C‑451/99, Cura Anlagen, REG 2002, s. I‑3193, punkt 59).
41. Det har emellertid inte visats att utfärdandet av förflyttningstillståndet och dess applicering på fordonen, i form av självhäftande kontrollmärken som ersätter den första registreringen, samt att den omständigheten att uppgifter om tillståndet förs in i fordonsregistret faktiskt bidrar till att tillgodose trafiksäkerheten, i synnerhet då kravet på nämnda tillstånd inte tillämpas på alla fordon som har registrerats i en annan medlemsstat och som används i Finland.
42. Det skall hur som helst påpekas, vilket generaladvokaten gjorde i punkt 72 i sitt förslag till avgörande, att i väntan på att fordonen slutligt registreras i Finland kan deras tekniska egenskaper identifieras oberoende av i vilken medlemsstat de är registrerade, eftersom alla medlemsstater har ett fordonsregistreringssystem (se, för ett liknande resonemang, dom av den 23 februari 2006 i mål C‑232/03, kommissionen mot Finland, REG 2006, s. I‑0000, punkt 51).
43. Härav följer att Republiken Finland inte har visat att förfarandet med förflyttningstillstånd motiveras av trafiksäkerhetsskäl.
44. Vad vidare beträffar argumentet att det är nödvändigt att med hjälp av förflyttningstillståndet säkerställa en effektiv skattekontroll, som enligt fast rättspraxis är ett tvingande hänsyn som kan motivera att en åtgärd med motsvarande verkan som är förbjuden enligt artikel 28 EG vidtas (se särskilt dom av den 12 mars 1987 i mål 176/84, kommissionen mot Grekland, REG 1987, s. 1193, punkt 25), är det utrett att Republiken Finland har rätt att införa kontrollförfaranden, som möjliggör att undersöka vilka fordon som tillfälligt kan undantas från fordonsskatter även om de ännu inte registrerats i Finland.
45. Vad emellertid beträffar bedömningen av huruvida den omtvistade lagstiftningen är proportionerlig och frågan huruvida det eftersträvade syftet kan uppnås genom hinder som påverkar handeln mellan medlemsstaterna i mindre grad, finner domstolen att Republiken Finland inte konkret har visat att den aktuella begränsningen av den fria rörligheten för varor är proportionell i förhållande till det eftersträvade syftet med lagstiftningen.
46. Mindre ingripande åtgärder kan nämligen leda till ett motsvarande resultat samtidigt som tidpunkten för när fordonet togs i bruk kan fastställas utan att fordonsskatter tagits ut. Det framgår av processhandlingarna och av diskussionerna vid förhandlingen, samt av punkt 83 i generaladvokatens förslag till avgörande, att bland dessa åtgärder ingår införandet av en ordning som innebär att det är ägaren eller innehavaren av fordonet som skall anmäla att fordonet tagits i bruk och att det införs lämpliga sanktionsåtgärder, om de administrativa formaliteterna inte följs. För en sådan anmälan bör en rimlig tidsfrist fastställas, som räknas från tidpunkten för att användandet anmäldes och under vilken det är tillåtet att använda fordonet utan att den skattskyldige har betalat fordonsskatterna.
47. Mot bakgrund av vad som anförts ovan följer att Republiken Finland har åsidosatt sina skyldigheter enligt artiklarna 28 EG och 30 EG genom att det i fordonsregistreringsförordningen krävs att fordon som lagligen registrerats och använts i en annan medlemsstat skall ha ett förflyttningstillstånd för att få användas i Finland.
Rättegångskostnader
48. Enligt artikel 69.2 i rättegångsreglerna skall tappande part förpliktas att ersätta rättegångskostnaderna om detta har yrkats. Kommissionen har yrkat att Republiken Finland skall ersätta rättegångskostnaderna. Eftersom Republiken Finland har tappat målet skall kommissionens yrkande bifallas.
Domslut
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (andra avdelningen) följande:
1) Republiken Finland har åsidosatt sina skyldigheter enligt artiklarna  28 EG och 30 EG genom att det i förordning nr 1598/1995 av den 18 december 1995 om registrering av fordon (fordonsregistreringsförordningen) [asetus ajoneuvojen rekisteröinnistä (1598/1995)] krävs att fordon som lagligen har registrerats och använts i en annan medlemsstat skall ha ett förflyttningstillstånd för att få användas i Finland.
2) Republiken Finland skall ersätta rättegångskostnaderna.