62009CJ0075_SV
Parter
Domskäl
Domslut
Parter
I mål C‑75/09,
angående en begäran om förhandsavgörande enligt artikel 234 EG, framställd av Commissione tributaria provinciale di Alessandria (Italien) genom beslut av den 28 januari 2009, som inkom till domstolen den 20 februari 2009, i målet
Agra Srl
mot
Agenzia Dogane – Ufficio delle Dogane di Alessandria,
meddelar
DOMSTOLEN (fjärde avdelningen)
sammansatt av avdelningsordföranden J.‑C. Bonichot samt domarna C. Toader (referent), K. Schiemann, P. Kūris och L. Bay Larsen,
generaladvokat: E. Sharpston,
justitiesekreterare: R. Şereş,
efter det skriftliga förfarandet och förhandlingen den 3 mars 2010,
med beaktande av de yttranden som avgetts av:
– Agra Srl, genom C. D’Andria, avvocato,
– Italiens regering, genom G. Palmieri, i egenskap av ombud, biträdd av G. Albenzio och F. Arena, avvocati dello Stato,
– Tjeckiens regering, genom M. Smolek, i egenskap av ombud,
– Greklands regering, genom S. Spyropoulos, I. Bakopoulos och M. Tassopoulou, samtliga i egenskap av ombud,
– Europeiska kommissionen, genom L. Bouyon och B.‑R. Killmann, båda i egenskap av ombud,
med hänsyn till beslutet, efter att ha hört generaladvokaten, att avgöra målet utan förslag till avgörande,
följande
Dom
Domskäl
1. Begäran om förhandsavgörande avser tolkningen av artikel 221.3 och 221.4 i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen (EGT L 302, s. 1; svensk specialutgåva, område 2, volym 16, s. 4), i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2700/2000 av den 16 november 2000 (EGT L 311, s. 17) (nedan kallad tullkodexen).
2. Begäran har framställts i ett mål mellan Agra Srl (nedan kallat Agra) och Agenzia Dogane – Ufficio delle Dogane di Alessandria (tullmyndigheten – tullkontoret i Alexandria, nedan kallat Ufficio delle Dogane) rörande uppbörd i efterhand av en tullskuld.
Tillämpliga bestämmelser
Unionslagstiftningen
3. I artikel 9.4 i kommissionens förordning (EG) nr 954/2002 av den 4 juni 2002 om öppnande och förvaltning av en tullkvot för fryst nötkött med KN‑nummer 0202 och produkter med KN‑nummer 0206 29 91 (1 juli 2002–30 juni 2003) (EGT L 147, s. 8), anges följande:
”Om det i de bevis för import eller export som avses i punkt 2 uppges två eller flera sökande som mottagare med samma postadress eller om flera sökande vid tillfället för ansökan har samma adress i [mervärdesskatte]hänseende eller i de fall där medlemsstaterna har några som helst andra allvarliga grunder att misstänka samband mellan aktörer, skall medlemsstaterna dessutom kontrollera att dessa sökande inte är varandra närstående enligt artikel 143 i kommissionens förordning (EEG) nr 2454/93 [av den 2 juli 1993 om tillämpningsföreskrifter för förordning nr 2913/92 (EGT L 253, s. 1, svensk specialutgåva, område 2, volym 10, s. 1)]. Om det fastställs att vissa sökande är varandra närstående skall dessas samtliga ansökningar avslås.
…”
4. I artikel 221. 3 och 221.4 i tullkodexen anges följande:
”3. Underrättelse till gäldenären får inte ske senare än tre år efter den dag då tullskulden uppkom. Denna tidsfrist upphör att löpa från det att ett överklagande enligt artikel 243 inges till och med det att överklagandeförfarandet avslutas.
4. När tullskulden har uppkommit på grund av en handling som när den utfördes skulle ha kunnat ge upphov till straffrättsliga påföljder, får på de villkor som anges i de gällande bestämmelserna, underrättelsen till gäldenären lämnas efter det att treårsfristen enligt punkt 3 har löpt ut.”
Den nationella lagstiftningen
5. Artikel 11 i lagstiftningsdekret nr 374 av den 8 november 1990 om omorganisering av tullmyndigheterna, översyn av förfaranden för revisionsåtgärder och tillsyn inom ramen för genomförandet av direktiv 79/695/EEG av den 24 juli 1979 och direktiv 82/57/EEG av den 17 december 1981 om förfaranden för varors övergång till fri omsättning samt direktiv 81/177/EEG av den 24 februari 1981 och direktiv 82/347/EEG av den 23 april 1982 om förfaranden vid export av gemenskapsvaror (GURI nr 291 av den 14 december 1990) har följande ordalydelse:
”1. Tullkontoret kan vidta revision beträffande tullbeslut som vunnit laga kraft, även om de berörda varorna står till importörens fria förfogande eller om de redan har förts ut från tullområdet. Revision kan vidtas ex officio eller när den berörde importören har begärt detta genom att, vid äventyr av preklusion, lämna in en ansökan inom tre år från den dag då tullbeslutet vunnit laga kraft.
…
5. Om revisionen, vare sig den vidtagits ex officio eller på en parts begäran, visar på oriktigheter, utelämnanden eller fel i de uppgifter på vilka tullbeslutet grundats, ska tullkontoret vidta revision i motsvarande mån och delge den berörde importören ett meddelande härom. För det fall revision vidtagits ex officio, ska meddelandet, vid äventyr av preklusion, delges inom tre år från den dag då tullbeslutet vann laga kraft.
…”
6. I artikel 84 i presidentdekret nr 43 av den 23 januari 1973 om antagande av en konsoliderad version av lagbestämmelser på tullområdet (GURI nr 80 av den 28 mars 1973, nedan kallat TULD), föreskrivs följande:
1. Statens rätt att vidta åtgärder för att uppbära en tullskuld preskriberas efter fem år.
…
3. När tullavgifterna helt eller delvis inte har betalats och detta sker till följd av en överträdelse, börjar preskriptionstiden att löpa den dag då beslut eller dom som meddelats i brottmål angående saken har vunnit laga kraft.
…”
7. Genom artikel 29 i lag nr 428 av den 29 december 1990 om bestämmelser avseende uppfyllande av skyldigheter som följer av Republiken Italiens medlemskap i Europeiska gemenskaperna (GURI nr 10 av den 12 januari 1991) har preskriptionstiden i artikel 84 TULD förkortats till tre år.
Målet vid den nationella domstolen och tolkningsfrågan
8. Agra importerade fryst urbenat nötkött (med KN-nummer 0202 30 90 90) inom den årskvot (delkvot II) som fastställts genom förordning nr 954/2002.
9. För att erhålla importlicenser lämnade Agra in en ansökan om import, i vilken det angavs att Agra uppfyllde villkoren i artikel 9 i förordningen. Ett av dessa villkor var att inga sökanden närstående bolag hade lämnat in en liknande ansökan i en annan medlemsstat före den 14 juni 2002 .
10. Guardia di Finanza di Milano vidtog en kontroll i Agras lokaler den 12 februari 2007 och konstaterade att det förelåg oegentligheter med avseende på nämnda villkor.
11. Det protokoll som upprättades till följd av kontrollen gav upphov till en förundersökning.
12. Med stöd av samma protokoll meddelade dessutom Ufficio delle Dogane ett revisionsbeslut av den 28 februari 2008 avseende de tulldeklarationer som Agra lämnat in, genom vilket Agra ålades att betala ett tull‑ och mervärdesskattebelopp på 141 125,49 euro, jämte ränta på sammanlagt 47 298,45 euro.
13. Agra delgavs revisionsbeslutet den 11 mars 2008.
14. Agra överklagade revisionsbeslutet till Commissione tributaria provinciale di Alessandria (regional skattedomstol i Alessandria) och gjorde gällande preskription av rätten att vidta revision av tulldeklarationerna. Enligt Agra började en treårig preskriptionstid att löpa den dag då tulldeklarationerna lämnades in. Eftersom de omtvistade deklarationerna hade lämnats in den 13 augusti, den 18 september respektive den 23 oktober 2002, ska motsvarande preskriptionstider anses ha löpt ut den 13 augusti, den 18 september respektive den 23 oktober 2005.
15. Ufficio delle Dogane gjorde för sin del gällande att det förelåg grunder som medför att ”preskriptionstiden upphör att löpa eller avbryts” enligt artikel 221 i tullkodexen, närmare bestämt artikel 221.4. När tullmyndigheterna inte har kunnat fastställa avgifternas exakta belopp till följd av handlingar som kan ge upphov till straffrättsliga påföljder, kan underrättelse av tullskuldens exakta belopp enligt denna bestämmelse lämnas efter det att treårsfristen löpt ut.
16. Enligt Ufficio delle Dogane ska bestämmelsen tolkas mot bakgrund av artikel 84 TULD, enligt vilken preskriptionstiden, när tullavgifterna helt eller delvis inte har betalats till följd av en överträdelse, börjar löpa den dag då beslut eller dom i brottmål angående saken har vunnit laga kraft.
17. Mot denna bakgrund beslutade Commissione tributaria provinciale di Alessandria att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfråga till domstolen.
”Innebär bestämmelserna i artikel 11 i [lagstiftningsdekret nr 374 av den 8 november 1990] jämförd med artikel 221.3 och 221.4 i [tullkodexen], med hänsyn tagen till artikel 84 tredje stycket [TULD], att [Ufficio] delle Doganes rätt att vidta revisionsåtgärder är preskriberad och/eller prekluderad när tre år har förflutit från den dag då tulldeklarationen lämnades in, eller kan denna frist avbrytas eller tillfälligt upphöra att löpa när det pågår ett straffrättsligt förfarande avseende tullbeloppen i fråga?”
Prövning av tolkningsfrågan
Yttranden som har inkommit till domstolen
18. I förevarande mål har Agra, den italienska regeringen, den tjeckiska regeringen, den grekiska regeringen och Europeiska kommissionen inkommit med yttranden.
19. Agra anser att domstolen antingen ska fastställa att det åtminstone krävs att en processhandling har vidtagits inom preskriptionstiden på tre år för att artikel 221.4 i tullkodexen ska vara tillämplig eller fastställa att det ankommer på den interna rättsordningen att reglera tillämpningsvillkoren för denna bestämmelse.
20. Tullmyndigheterna var förvisso behöriga, i det administrativa förfarandet, att fastställa förekomsten av en handling som kan ge upphov till straffrättsliga påföljder. Emellertid är dessa myndigheter, enligt kraven på rättssäkerhet, skyldiga att vidta åtgärder inom preskriptionstiden på tre år.
21. Agra har därvid åberopat den tolkning som Corte suprema di cassazione (högsta domstolen i Italien) har gjort avseende artikel 84 TULD och artikel 221 i tullkodexen, enligt vilken tullmyndigheterna ska vidta åtgärder inom den treåriga preskriptionstiden för att preskriptionstiden ska upphöra att löpa eller avbrytas.
22. Den grekiska regeringen anser i huvudsak att preskriptionstiden avseende tullskulden har avbrutits, eftersom den fastställda tullöverträdelsen kan ge upphov till straffrättsliga påföljder och tullöverträdelsen har hindrat den behöriga tullmyndigheten att fastställa avgifternas exakta belopp. Den grekiska regeringen har således föreslagit att tolkningsfrågan ska besvaras så, att tullskulden inte kan preskriberas enligt artikel 221.3 i tullkodexen, när den följer av en handling som kan ge upphov till straffrättsliga påföljder.
23. Den italienska regeringen, den tjeckiska regeringen och kommissionen anser att artikel 221.4 i tullkodexen inte utgör hinder för sådana bestämmelser som är i fråga vid den nationella domstolen och att nationell rätt är tillämplig på alla frågor som rör preskription av sådana tullskulder som följer av handlingar som kan ge upphov till straffrättsliga påföljder.
24. Kommissionen har därvid konstaterat att det i bestämmelsen varken föreskrivs någon preskriptionstid, eller några grunder för att preskriptionstiden ska upphöra att löpa eller avbrytas. I bestämmelsen föreskrivs, i synnerhet, inte att preskriptionstiden inte ska löpa under tiden som ett eventuellt överklagandeförfarande pågår, till skillnad från vad som föreskrivs i artikel 221.3.
25. Enligt den tjeckiska regeringen och kommissionen åtnjuter inte den nationella lagstiftaren en absolut frihet. Medlemsstaternas nationella bestämmelser ska nämligen vara förenliga med likvärdighets‑ och effektivitetsprinciperna. Dessutom ska en begränsning av preskriptionstiden motiveras av mål av allmänintresse, vara nödvändig och stå i proportion till det legitima mål som eftersträvas.
26. Den nationella domstolen är enligt dem den bäst lämpade att pröva huruvida de nationella bestämmelser som är i fråga i målet vid den nationella domstolen är förenliga med dessa principer.
Domstolens svar
27. Domstolen erinrar inledningsvis om att den, i ett förfarande enligt artikel 234 EG, inte är behörig att avgöra om bestämmelser i en nationell lag är förenliga med unionsrätten. Domstolen är dock behörig att tillhandahålla alla sådana uppgifter om unionsrättens tolkning som gör det möjligt för den nationella domstolen att pröva denna fråga (dom av den 23 september 2004 i mål C‑414/02, Spedition Ulustrans, REG 2004, s. I‑8633, punkt 23 och där angiven rättspraxis).
28. Det framgår av den nationella domstolens beslut att den vill få klarhet i huruvida bestämmelser är förenliga med unionsrätten, genom vilka det föreskrivs att preskriptionstiden avseende en tullskuld börjar löpa, för det fall tullavgifter inte har betalats till följd av en brottslig gärning, den dag då beslut eller dom som meddelats i brottmål angående saken har vunnit laga kraft.
29. Med denna utgångspunkt anser EU-domstolen att den nationella domstolen har ställt frågan för att få klarhet i huruvida artikel 221.3 och 221.4 i tullkodexen utgör hinder för sådana nationella bestämmelser som dem som är i fråga i målet vid den nationella domstolen, enligt vilka preskriptionstiden avseende en tullskuld börjar löpa, för det fall tullavgifter inte har betalats till följd av en brottslig gärning, den dag då beslut eller dom som meddelats i brottmål angående saken har vunnit laga kraft.
30. Domstolen erinrar först och främst om att det, enligt fast rättspraxis, i artikel 221.3 första meningen i tullkodexen föreskrivs en preskriptionsregel, enligt vilken underrättelse om import- och exporttull som ska betalas inte få r ske senare än tre år efter den dag då tullskulden uppkom (se, för ett liknande resonemang, dom av den 23 februari 2006 i mål C‑201/04, Molenbergnatie, REG 2006, s. I‑2049, punkt 39, och av den 16 juli 2009 i de förenade målen C‑124/08 och C‑125/08, Snauwaert m.fl., REG 2009, s. I‑0000, punkt 28).
31. I artikel 221.3 andra meningen i tullkodexen föreskrivs att denna tidsfrist upphör att löpa till följd av att ett överklagande enligt artikel 243 i kodexen inges, fram till dess att överklagandeförfarandet avslutas.
32. I artikel 221.4 i tullkodexen föreskrivs ett undantag från regeln som anges i punkt 30 i denna dom. När tullmyndigheterna inte har kunnat fastställa det exakta belopp som lagligen ska betalas, till följd av en handling som kan ge upphov till straffrättsliga påföljder, får de, på de villkor som anges i de gällande bestämmelserna, lämna nämnda underrättelse efter det att treårsfristen har löpt ut (domen i det ovannämnda målet Snauwaert m.fl., punkt 29).
33. I detta avseende föreskrivs det vidare i artikel 221.4 inte någon preskriptionstid och inte heller att preskriptionstiden upphör att löpa eller något avbrott av preskriptionen. Till skillnad från vad som föreskrivs i artikel 221.3 föreskrivs i artikel 221.4 i synnerhet inte att preskriptionstiden inte löper under ett eventuellt överklagandeförfarande.
34. Eftersom det i artikel 221.4 i tullkodexen endast hänvisas till de ”villkor som anges i de gällande bestämmelserna”, hänvisas det till den nationella rätten vad gäller preskriptionsregler för tullskulder som har uppkommit på grund av en handling som, när den utfördes, skulle ha kunnat ge upphov till straffrättsliga påföljder.
35. I den mån som unionsrätten inte innehåller gemensamma regler på detta område, ankommer det följaktligen på varje medlemsstat att bestämma preskriptionsregler för tullskulder som inte har kunnat fastställas på grund av en handling som skulle kunna ge upphov till straffrättsliga påföljder (se, analogt, dom av den 16 oktober 2003 i mål C‑91/02, Hannl‑Hofstetter, REG 2003, s. I‑12077, punkterna 18–20, och domen i det ovannämnda målet Molenbergnatie, punkt 53).
36. Mot denna bakgrund ska frågan besvaras enligt följande. Artikel 221.3 och 221.4 i tullkodexen ska tolkas så, att dessa bestämmelser inte utgör hinder för nationella bestämmelser enligt vilka preskriptionstiden avseende en tullskuld, för det fall tullavgifter inte har betalats till följd av en brottslig gärning, börjar löpa den dag då beslut eller dom som meddelats i brottmål angående saken har vunnit laga kraft.
Rättegångskostnader
37. Eftersom förfarandet i förhållande till parterna i målet vid den nationella domstolen utgör ett led i beredningen av samma mål, ankommer det på den nationella domstolen att besluta om rättegångskostnaderna. De kostnader för att avge yttrande till domstolen som andra än nämnda parter har haft är inte ersättningsgilla.
Domslut
Mot denna bakgrund beslutar domstolen (fjärde avdelningen) följande:
Artikel 221.3 och 221.4 i rådets förordning (EEG) nr 2913/92 av den 12 oktober 1992 om inrättandet av en tullkodex för gemenskapen, i dess lydelse enligt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2700/2000 av den 16 november 2000, ska tolkas så, att dessa bestämmelser inte utgör hinder för nationella bestämmelser enligt vilka preskriptionstiden avseende en tullskuld, för det fall tullavgifter inte har betalats till följd av en brottslig gärning, börjar löpa den dag då beslut eller dom som meddelats i brottmål angående saken har vunnit laga kraft.