EUR-Lex - 61996B0044 - SV
Avis juridique important
|
61996B0044
Förstainstansrättens beslut (tredje avdelningen) den 18 juli 1997.
-
Oleifici Italiani SpA mot Europeiska kommissionen.
-
Anbudsförfarande för gratis leverans av olivolja till folken i Georgien och Armenien - Påstådd skada som orsakats leverantören på grund av försenad avhämtning från den av kommissionen utsedda transportörens sida - Talan om utomobligatoriskt skadestånd - Kommissionens avtalsenliga skyldighet på vilken talan grundas - Ingen skiljedomsklausul i den mening som avses i artikel 181 i EG-fördraget - Förstainstansrättens uppenbart bristande behörighet.
-
Mål T-44/96.
Rättsfallssamling 1997 s. II-01331
Sammanfattning
Nyckelord
Förfarande - Talan om skadestånd och ogiltigförklaring av beslut att inte utge ersättning - Kommissionens underlåtenhet att uppfylla sina skyldigheter gentemot leverantörer i samband med livsmedelsbistånd - Avtalsenlig grund - Skiljedomsklausul - Föreligger inte - Gemenskapsdomstolarna saknar behörighet(EG-fördraget, artiklarna 173, 178, 181 och 183)
Sammanfattning
Inom ramen för en tvist mellan kommissionen och leverantören i samband med livsmedelsbistånd till tredje land baseras ett skadeståndsyrkande som har riktats mot institutionen till följd av dess underlåtenhet att uppfylla sin skyldighet att se till att den transportör som institutionen utsett avhämtade varorna inom den frist som har föreskrivits i gemenskapsbestämmelserna och överenskommits mellan leverantören och kommissionen på en avtalsenlig grund. Livsmedelsbiståndet verkställs nämligen genom avtal mellan kommissionen och leverantörerna, så att gemenskapens eventuella skadeståndsansvar på grund av organisationen av aktionerna för gratis leverans även är kontraktsmässigt.Av detta följer att eftersom det inte finns någon skiljedomsklausul i den mening som avses i artikel 181 i fördraget, är förstainstansrätten, när den har anmodats att pröva en talan om utomobligatoriskt skadeståndsansvar på grundval av artikel 178 i fördraget, uppenbart obehörig att i verkligheten avgöra en skadeståndstalan som grundas på ett avtal. I annat fall skulle förstainstansrätten utvidga sin domsrätt utöver de tvister som den enligt begränsningen i artikel 183 i fördraget får pröva, eftersom det enligt denna bestämmelse tvärtom är de nationella domstolarna som har privaträttslig behörighet att avgöra tvister i vilka gemenskapen är part. Eftersom talan också avser ogiltigförklaring av kommissionens beslut att inte ersätta leverantören för den skada som kommissionen vållat genom sin underlåtenhet att uppfylla den skyldighet som även utgör grunden för skadeståndsyrkandet, är det också uppenbart att den inte kan tas upp till prövning. Kommissionens medkontrahent kan inte ensidigt avvika från fördelningen av domsrätten mellan förstainstansrätten och nationella domstolar genom att åberopa den omständigheten att kommissionen har avslagit dess begäran om ersättning och sedan beteckna detta avslag som ett beslut i den mening som avses i artikel 173 i fördraget.