62023CJ0048_RES
Mål C‑48/23
Alajärven Sähkö Oy m.fl.ochElenia Verkko Oyj
mot
Energimyndigheten
(begäran om förhandsavgörande från Marknadsdomstolen)
Domstolens dom (femte avdelningen) av den 6 mars 2025
”Begäran om förhandsavgörande – Den inre marknaden för el – Direktiv (EU) 2019/944 – Artikel 57.4 och 57.5 – Den nationella tillsynsmyndighetens oberoende när den utför sina uppgifter och utövar sina befogenheter – Riktlinjer som utfärdats av en medlemsstat – Lagändring som syftar till att sänka priserna för eldistribution – Efterföljande beslut av den berörda tillsynsmyndigheten avseende tillsynsmetoderna för tarifferna för driften av elnätet – Beaktande av förarbetena till den lag genom vilken ändringen infördes”
Energi – Den inre marknaden för el – Direktiv 2019/944 – Tillsynsmyndigheter – Oberoende – Medlemsstaternas skyldigheter – Räckvidd – Antagande av en lag som syftar till att påverka priserna för eldistribution – Särskilda bestämmelser om överförings- eller distributionstariffer för el saknas – Tillsynsmyndighetens beslut att ändra tillsynsmetoderna för tarifferna för driften av elnätet till följd av ikraftträdandet av nämnda lag – Åsidosättande av medlemsstatens skyldighet att respektera den nationella tillsynsmyndighetens oberoende – Föreligger inte
(Europaparlamentets och rådets direktiv 2019/944, artiklarna 57.4, 57.5 och 59)
(se punkterna 29–47 samt domslutet)
Resumé
Med anledning av en begäran om förhandsavgörande från Marknadsdomstolen (Finland) preciserar EU-domstolen omfattningen av medlemsstaternas skyldighet att respektera de nationella tillsynsmyndigheternas oberoende när de utför sina uppgifter enligt direktiv 2019/944 om gemensamma regler för den inre marknaden för el. (
1
)
Genom flera beslut som antogs i december 2021 (nedan kallade de överklagade besluten) ändrade den finska tillsynsmyndigheten, för perioden mellan den 1 januari 2022 och den 31 december 2023, de tillsynsmetoder för tarifferna för driften av elnätet som den hade fastställt år 2015. Enligt de förklaringar som lämnats i dessa beslut genomförde myndigheten denna ändring på eget initiativ till följd av ikraftträdandet av lag 730/2021 (
2
), genom vilken genomförandeperioden för vissa krav avseende byggande och underhåll av elnätet förlängdes.
Marknadsdomstolen preciserade i detta avseende att det framgår av förarbetena till lag 730/2021 att syftet med denna lag var att åstadkomma en sänkning av priserna för eldistribution, utan att för den skull innehålla bestämmelser om överförings- eller distributionstariffer för el eller om metoderna för att beräkna dessa.
Två finska företag, som är systemansvariga för elnätet, väckte talan vid Marknadsdomstolen och yrkade att de överklagade besluten skulle ogiltigförklaras i den del de ändrade tillsynsmetoderna för tarifferna för driften av elnätet. Med hänvisning till sambandet mellan lag 730/2021 och de överklagade besluten gjorde dessa företag bland annat gällande att den finska tillsynsmyndigheten inte hade antagit nämnda beslut självständigt, i enlighet med de krav som i detta avseende föreskrivs i direktiv 2019/944.
Mot bakgrund av denna anmärkning beslutade Marknadsdomstolen att fråga EU-domstolen huruvida artiklarna 57.4, 57.5 och 59 i direktiv 730/2021, mot bakgrund av sambandet mellan ikraftträdandet av lag 730/2021 och den finska tillsynsmyndighetens antagande av de överklagade besluten, utgör hinder för en sådan nationell lagstiftning som lag 730/2021.
Domstolens bedömning
Domstolen erinrar inledningsvis om att medlemsstaterna enligt artikel 57.4 i direktiv 2019/944 ska garantera tillsynsmyndighetens oberoende när den utför de uppgifter som den tilldelas genom detta direktiv och tillhörande lagstiftning. Vidare ska medlemsstaterna, enligt artikel 57.5 a i samma direktiv, för att bevara tillsynsmyndighetens oberoende ställning, i synnerhet säkerställa att tillsynsmyndigheten kan fatta självständiga beslut oberoende av något politiskt organ.
I detta sammanhang konstaterar domstolen för det första att tillsynsmyndigheternas oberoende ska garanteras i förhållande till både ekonomiska och offentliga enheter, oavsett om det rör sig om förvaltningsorgan eller politiska organ, och i det sistnämnda fallet, inte bara i förhållande till regeringen utan även i förhållande till den nationella lagstiftaren.
För det andra konstaterar domstolen att de befogenheter som är förbehållna de nationella tillsynsmyndigheterna hänför sig till genomförandet, på grundval av en specialiserad teknisk bedömning av verkligheten, och att dessa tillsynsmyndigheter, vid utövandet av dessa befogenheter, är underkastade principer och regler som fastställts genom ett detaljerat regelverk på unionsnivå, vilket begränsar deras utrymme för skönsmässig bedömning och hindrar dem från att göra politiska val.
Även om det enligt ordalydelsen i artikel 59.1 m i direktiv 2019/944 visserligen ankommer på tillsynsmyndigheterna att övervaka att bestämmelserna om nätens säkerhet och tillförlitlighet följs och att bedöma deras tidigare resultat, framgår det nämligen inte av denna lydelse att fastställandet av dessa regler omfattas av deras behörighet.
Såsom framgår av skäl 87 i direktivet och av artikel 194.2 andra stycket FEUF har medlemsstaterna rätt att bestämma villkoren för utnyttjandet av sina energiresurser. Det står således medlemsstaterna fritt att anta egna bestämmelser om den nationella elmarknaden, med undantag för tillsynsmyndigheternas uppgifter och befogenheter enligt samma direktiv.
Mot denna bakgrund kan en medlemsstats utövande av sina befogenheter avseende fastställandet av landets energipolitik ha återverkningar på driftskostnaderna för elnätet. Enbart den omständigheten att en medlemsstat avser att genom lagstiftning sänka priserna för eldistribution är inte heller i sig oförenlig med artikel 57.4 och 57.5 i direktiv 2019/944.
Med hänsyn till artikel 57.4 och 57.5 i direktiv 2019/944 är emellertid nationell lagstiftning som innehåller detaljerade bestämmelser som specifikt fastställer sådant som tillsynsmyndigheten ska besluta om, såsom nivån på elnätstarifferna eller de konkreta metoderna för att beräkna dessa, inte tillåten.
Den omständigheten att den nationella lagstiftaren antog en lag som ändrade kraven avseende försörjningstryggheten och att dessa tariffer, som ett resultat härav, ändrades av tillsynsmyndigheten ger emellertid inte i sig upphov till tvivel vad avser tillsynsmyndighetens oberoende utövande av sina befogenheter.
Mot bakgrund av dessa överväganden ska de ställda frågorna besvaras så att artikel 57.4 och 57.5 första stycket a i direktiv 2019/944, jämförd med artikel 59 i samma direktiv, ska tolkas så, att den inte utgör hinder för nationell lagstiftning vars syfte, såsom detta framgår av förarbetena, bland annat är att påverka priserna för distribution av el, utan att för den skull innehålla särskilda bestämmelser om överförings- eller distributionstariffer för el eller om metoderna för att beräkna dessa, men vars ikraftträdande har föranlett den nationella tillsynsmyndigheten att ändra metoderna för kontroll av nättariffer före utgången av den pågående tillsynsperioden vid tidpunkten för detta ikraftträdande.
(
1
)	Europaparlamentets och rådets direktiv (EU) 2019/944 av den 5 juni 2019 om gemensamma regler för den inre marknaden för el och om ändring av direktiv 2012/27/EU (EUT L 158, 2019, s. 125).
(
2
)	Lagen om ändring av elmarknadslagen (730/2021) (nedan kallad lag 730/2021)