Pagaidu versija
ĢENERĀLADVOKĀTES JULIANAS KOKOTES
[JULIANE KOKOTT]
SECINĀJUMI,
sniegti 2026. gada 16. aprīlī (1)
Lieta C‑36/25
Energia Group Holdings (ROI) DAC,
Energia Customer Solutions Limited,
Wind Generation Ireland Limited,
Holyford Windfarm Limited,
Cornavarrow Windfarm Limited,
Eshmore Limited,
GR Wind Farms 1 Limited,
CNOC Windfarms Limited,
TRA Investments Limited,
Ballybane Windfarms Limited,
Beam Wind Limited,
Meenaward Wind Farm Limited,
Cordal Windfarms Limited,
Sigatoka Limited,
Glanaruddery Windfarms Limited,
Glencarbry Windfarm Limited,
Gortahile Windfarm Limited,
Killala Community Windfarm Designated Activity Company,
Kill Hills Windfarm Limited,
Knocknacummer Wind Farm Limited,
Knocknalour Wind Farm Limited,
Seahound Wind Developments Limited,
Lisdowney Wind Farm Limited,
Monaincha Wind Farm Limited,
Ronaver Energy Limited,
Tullynamoyle Wind Farm II Limited
pret
The Commission for Regulation of Utilities,
piedaloties:
Eirgrid PLC,
The Attorney General
(Supreme Court (Augstākā tiesa, Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Elektroenerģijas iekšējais tirgus – Kopīgi noteikumi – Regula (ES) 2019/943 – 13. panta 7. punkts – Elektroenerģijas ražotāji, kas izmanto atjaunojamos energoresursus – Prioritāra dispečēšana – Tirgū nebalstīta lejupvērsta pārdispečēšana – Tiesības uz finansiālu kompensāciju – Aprēķina metodes – Atbilstoša kompensācija – Tieša iedarbība – Nosacījumi
Satura rādītājs
I.
Ievads
II.
Atbilstošās tiesību normas
A.
Elektroenerģijas iekšējā tirgus regula (ES) 2019/943
B.
Elektroenerģijas iekšējā tirgus direktīva (ES) 2019/944
III.
Fakti, prejudiciālie jautājumi un tiesvedība Tiesā
IV.
Juridiskā analīze
A.
Regulas 2019/943 13. panta 7. punkta tvērums (pirmais jautājums)
1.
Iepriekšējas piezīmes
2.
Regulas 2019/943 13. panta 7. punktā paredzētā kompensācijas mehānisma kritēriji un darbības veids (pirmā jautājuma a) daļa)
a)
Gramatiskā interpretācija
b)
Sistēmiskā, teleoloģiskā un vēsturiskā interpretācija
c)
Starpsecinājums par pirmā jautājuma a) daļu
3.
Kritērija “nepamatoti zema vai nepamatoti augsta finansiālā kompensācija” tvērums (pirmā jautājuma b) daļa)
4.
Tādu valsts īstenošanas pasākumu pieņemamība, saskaņā ar kuriem tiesības uz finansiālu kompensāciju ir atkarīgas no priekšrocību gūšanas no prioritāras dispečēšanas (pirmā jautājuma c) daļa)
B.
Regulas 2019/943 13. panta 7. punkta tieša iedarbība (otrais jautājums)
1.
Tiešas iedarbības kritēriji, nošķirot to no tiešas piemērojamības
2.
Tiešas iedarbības kritēriju izpilde
3.
Starpsecinājums
C.
Citi tiesību aizsardzības līdzekļi (trešais jautājums)
D.
Pārējie jautājumi (ceturtais jautājums)
1.
Prasījuma par finansiālu kompensāciju izpildes atlikšana (ceturtais jautājuma a) un b) daļa)
2.
Tiesību uz finansiālu kompensāciju piemērojamības personām ierobežošana vai paplašināšana (ceturtā jautājuma c) daļa)
a)
Pirmā daļa: mazo ražotāju izslēgšana?
b)
Otrā daļa: starpnieku tiesības uz kompensāciju?
3.
Maksājumi, kas pārsniedz tirgus cenu, pamatojoties uz KEPL, kā “finansiāls atbalsts” (ceturtā jautājuma d) daļa)
V.
Secinājumi
I.      Ievads
1.        Iekšējais elektroenerģijas tirgus, kas ir ticis liberalizēts un harmonizēts tostarp ar Regulu (ES) 2019/943 (2) un Direktīvu (ES) 2019/944 (3), pamatā balstās uz tirgus noteikumiem (4). Tomēr vienlaikus tas veicina ilgtspējīgu un dekarbonizētu elektroenerģijas ražošanu (5), un tāpēc principā priekšroka tiek dota elektroenerģijas piegādei, ko veic atjaunojamo energoresursu elektroenerģijas ražotāji (“prioritāra dispečēšana”). Taču
dažkārt elektroenerģijas tirgu sarežģītā darbība prasa arī sistēmu operatoru iejaukšanos, kas nav balstīta uz tirgus principiem, piemēram, strīdā apspriesto lejupvērsto pārdispečēšanu, lai nodrošinātu pieprasījumreakciju un sistēmas drošību. Šādas pārdispečēšanas sekas ir tādas, ka attiecīgajam atjaunojamās enerģijas – piemēram, no vēja enerģijas, – ražotājam uz laiku tiek liegts ievadīt sistēmā tā saražotās vai saražojamās elektroenerģijas daudzumu un tādējādi tam tiek piešķirtas tiesības saņemt finansiālu kompensāciju no sistēmas operatora. Tomēr attiecīgas tiesības rodas arī tad, ja sistēmas operators pieprasa augšupvērstu pārdispečēšanu, t.i., liek attiecīgajam ražotājam ražot un ievadīt sistēmā vairāk elektroenerģijas, nekā tas būtu to darījis tirgus apstākļos.
2.        Pamatlietā, kuras pamatā ir šis lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu, ir strīds par to, kā piemērot valsts un Savienības tiesību normas par finansiālās kompensācijas aprēķināšanu par tirgū nebalstītu lejupvērstu pārdispečēšanu. Tādējādi Tiesai pirmo reizi ir iespēja paust viedokli par Savienības tiesībās paredzētajiem sarežģītajiem kritērijiem attiecībā uz šajā gadījumā paredzētajām tiesībām uz finansiālu kompensāciju.
II.    Atbilstošās tiesību normas
3.        Atbilstošās Savienības tiesību normas galvenokārt ir Regula 2019/943 un Direktīva 2019/944.
A.      Elektroenerģijas iekšējā tirgus regula (ES) 2019/943
4.        Saskaņā ar Regulas 2019/943 2. panta 26) punktu “pārdispečēšana” ir “pasākums, tostarp samazināšana, ko aktivizē viens vai vairāki pārvades sistēmu operatori vai sadales sistēmu operatori, mainot ražošanas paraugu, slodzes paraugu vai abus minētos, lai izmainītu fiziskās plūsmas elektrosistēmā un mazinātu fizisku pārslodzi vai kā citādi nodrošinātu sistēmas drošību” (6).
5.        Regulas 2019/943 12. pantā ir reglamentēta elektroenerģijas ražošanas un pieprasījumreakcijas dispečēšana. Saskaņā ar 1. punktu “elektroenerģijas ražošanas ietaišu un pieprasījumreakcijas dispečēšana ir nediskriminējoša, pārredzama un, ja vien 2. līdz 6. punktā nav paredzēts citādi, tirgū balstīta.” Šā panta 2.–6. punktā ir reglamentēta “prioritāra dispečēšana” atjaunojamās enerģijas ražošanas iekārtām (7). Atbilstoši 2. punktam dalībvalstis, neskarot LESD 107., 108. un 109. pantu, “nodrošina, ka, dispečējot [..], sistēmu operatori, ciktāl to ļauj valsts elektrosistēmas droša darbība un pamatojoties uz pārredzamiem un nediskriminējošiem kritērijiem, piešķir prioritāti ražošanas ietaisēm, kuras izmanto atjaunojamos energoresursus, ja šādas elektroenerģijas ražošanas ietaisēs [tostarp] [..] uzstādītā elektroenerģijas ražošanas jauda ir mazāka par 400 kW”. Saskaņā ar 4. punktu dalībvalstis var to darīt arī attiecībā uz ražošanas ietaisēm, kuras izmanto augstas efektivitātes koģenerāciju, ar tādu pašu elektroenerģijas ražošanas jaudu. Atbilstoši 6. punktam elektroenerģijas ražošanas ietaises, kuras izmanto atjaunojamos energoresursus vai augstas efektivitātes koģenerāciju un kuras tika pasūtītas pirms 2019. gada 4. jūlija – un uz kurām saskaņā ar Direktīvas 2012/27/ES (8) 15. panta 5. punktu vai Direktīvas 2009/28/EK (9) 16. panta 2. punktu pasūtīšanas brīdī attiecās prioritārā dispečēšana – turpina gūt labumu no prioritārās dispečēšanas.
6.        Regulas 2019/943 13. pants “Pārdispečēšana” tostarp ir formulēts šādi:
“1.      Elektroenerģijas ražošanas pārdispečēšanas vai pieprasījumreakcijas pārdispečēšanas pamatā ir objektīvi, pārredzami un nediskriminējoši kritēriji. Tā ir atvērta visām elektroenerģijas ražošanas tehnoloģijām, jebkādai enerģijas uzkrāšanai un jebkādai pieprasījumreakcijai, tostarp tādām, kas atrodas citās dalībvalstīs, ja vien tas ir tehniski iespējams.
2.      Pārdispečējamos resursus izraugās no elektroenerģijas ražošanas ietaisēm, enerģijas uzglabāšanas vai pieprasījumreakcijas, izmantojot tirgbalstītus mehānismus un piešķirot finansiālu kompensāciju. [..]
3.      Tirgū nebalstītu elektroenerģijas ražošanas, enerģijas uzkrāšanas un pieprasījumreakcijas pārdispečēšanu var izmantot tikai, ja:
a)      nav pieejama tirgū balstīta alternatīva;
b)      visi tirgū balstītie resursi ir izmantoti;
c)      pieejamo elektroenerģijas ražošanas ietaišu, enerģijas uzkrāšanas ietaišu vai pieprasījumietaišu skaits ir pārāk mazs, lai tiktu nodrošināta efektīva konkurence zonā, kur atrodas šāda pakalpojuma sniegšanai piemērotas ietaises; vai
d)      pašreizējais tīkla stāvoklis izraisa pārslodzi tik regulāri un paredzami, ka tirgbalstīta pārdispečēšana novestu pie regulāras stratēģiskas solīšanas, kas palielinātu iekšējās pārslodzes līmeni [..]
[..]
5.      Ievērojot prasības attiecībā uz tīkla uzticamības un drošuma uzturēšanu, kuru pamatā pārredzami un nediskriminējoši regulatīvo iestāžu noteikti kritēriji, pārvades sistēmu operatori un sadales sistēmu operatori:
a)      garantē pārvades tīklu un sadales tīklu spēju pārvadīt elektroenerģiju, kas saražota no atjaunojamajiem energoresursiem vai augstas efektivitātes koģenerācijas ceļā, ar minimālu iespējamo pārdispečēšanu, [..]
b)      veic atbilstošus tīkla un tirgsaistītus darbības pasākumus, lai minimizētu no atjaunojamajiem energoresursiem vai augstas efektivitātes koģenerācijas ceļā saražotās elektroenerģijas lejupvērsto pārdispečēšanu;
[..]
6.      Ja izmanto tirgū nebalstītu lejupvērstu pārdispečēšanu, piemēro šādus principus:
a)      elektroenerģijas ražošanas ietaisēm, kuras izmanto atjaunojamos energoresursus, lejupvērstu pārdispečēšanu piemēro tikai tad, ja nav citu alternatīvu vai ja citi risinājumi radītu būtiski nesamērīgas izmaksas vai nopietnus riskus tīkla drošībai;
b)      augstas efektivitātes koģenerācijas procesā saražotai elektroenerģijai lejupvērstu pārdispečēšanu piemēro tikai tad, ja nav citu alternatīvu kā vien elektroenerģijas ražošanas ietaisēs, kuras izmanto atjaunojamos energoresursus, saražotās elektroenerģijas lejupvērsta pārdispečēšana vai ja citi risinājumi radītu nesamērīgas izmaksas vai nopietnus riskus tīkla drošībai;
c)      pašražotai elektroenerģijai, ko ražo iekārtās, kuras izmanto atjaunojamos energoresursus vai augstas efektivitātes koģenerāciju, un ko nepievada pārvades vai sadales tīklā, nepiemēro lejupvērstu pārdispečēšanu, ja vien nav citu iespēju atrisināt tīkla drošības problēmas;
d)      šā punkta a), b) un c) apakšpunktā minēto lejupvērsto pārdispečēšanu pienācīgi un pārredzami pamato [..]
7.      Ja izmanto tirgū nebalstītu pārdispečēšanu, sistēmas operators, kurš pieprasījis pārdispečēšanu, piešķir finansiālu kompensāciju pārdispečētās elektroenerģijas ražošanas ietaises, enerģijas uzkrāšanas ietaises vai pieprasījumreakcijas ietaises operatoram, izņemot tādu ražotāju gadījumā, kuri piekrituši noslēgt pieslēguma līgumu, saskaņā ar kuru netiek garantēta stabila elektroenerģijas piegāde. Šāda finansiālā kompensācija ir vismaz vienāda ar lielāko no šādiem elementiem vai to kombināciju, ja, piemērojot tikai lielāko no šādiem elementiem, kompensācija būtu nepamatoti zema vai nepamatoti augsta:
a)      pārdispečēšanas radītām papildu darbības izmaksām, piemēram, papildu kurināmā izmaksām augšupvērstas pārdispečēšanas gadījumā vai rezerves siltumapgādes nodrošināšanu tādas lejupvērstas pārdispečēšanas gadījumā, kas piemērota elektroenerģijas ražošanas ietaisēm, kuras izmanto augstas efektivitātes koģenerāciju;
b)      neto ieņēmumiem, kas būtu gūti, pārdodot nākamās dienas tirgū elektroenerģiju, kuru būtu saražojusi elektroenerģijas ražošanas ietaise, enerģijas uzkrāšanas ietaise vai pieprasījumreakcijas ietaise, ja nebūtu pieprasīta pārdispečēšana; ja finansiālu atbalstu piešķir elektroenerģijas ražošanas ietaisēm, enerģijas uzkrāšanas ietaisēm vai pieprasījumietaisēm pēc to saražotā vai patērētā elektroenerģijas daudzuma, finansiālu atbalstu, kas būtu saņemts, ja nebūtu pieprasīta pārdispečēšana, uzskata par daļu no neto ieņēmumiem.”
7.        Regulas 2019/943 19.a pantā ir reglamentēta “elektroenerģijas pirkuma līgumu” veicināšana.
8.        Šīs regulas 19.d pantā ir reglamentētas “tiešā cenu atbalsta shēmas divvirzienu cenu starpības līgumu veidā investīcijām” jaunās atjaunojamās enerģijas ražošanas iekārtās.
B.      Elektroenerģijas iekšējā tirgus direktīva (ES) 2019/944
9.        Direktīvas 2019/944 59. pantā ir reglamentēti regulatīvo iestāžu pienākumi un pilnvaras. Atbilstoši 1. punkta a) apakšpunktam regulatīvajai iestādei ir pienākums “atbilstīgi pārredzamiem kritērijiem noteikt vai apstiprināt pārvades vai sadales tarifus vai to aprēķināšanas metodiku, vai abus minētos”.
III. Fakti, prejudiciālie jautājumi un tiesvedība Tiesā
10.      Supreme Court (Augstākā tiesa, Īrija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par divām apelācijas tiesvedībām, kurās ir strīds par Regulas 2019/943 13. panta 7. punkta interpretāciju. Šajās tiesvedībās kā apelācijas sūdzības iesniedzēja piedalās Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas komisija (Commission for Regulation of Utilities, Īrija; turpmāk tekstā – “CRU”), par elektroenerģijas tirgus regulēšanu Īrijā atbildīgā regulatīvā iestāde (National Regulatory Authority, NRA), Attorney General (Ģenerālprokurors, Īrija), par Īriju atbildīgais pārvades sistēmas operators (Transmission System Operator, turpmāk tekstā – “PSO” vai “sistēmas operators”), Eirgrid plc, kā arī atbildētāji apelācijas tiesvedībā un prasītāji pirmajā instancē, kas ir vai nu atjaunojamās enerģijas ražotāji vai arī to starpnieki.
11.      Īrijas salā pastāv vienots elektroenerģijas tirgus (Single Electricity Market, turpmāk tekstā – “SEM”), kas tiek uzraudzīts atsevišķi Īrijas un Ziemeļīrijas daļā. Par Ziemeļīriju atbildīgā regulatīvā iestāde ir Ziemeļīrijas Sabiedrisko pakalpojumu regulēšanas iestāde (Northern Ireland Authority for Utility Regulation, turpmāk tekstā – “NIAUR”). Lai varētu veikt kopīgās CRU un NIAUR uzraudzības funkcijas, tika izveidota Vienotā elektroenerģijas tirgus komiteja (Single Electricity Market Committee, turpmāk tekstā – “SEMC”). Eirgrid kopā ar pārvades sistēmas operatoru, kas ir atbildīgs par Ziemeļīriju (System Operator for Northern Ireland Ltd, SONI), ir vienotā elektroenerģijas tirgus operators (Single Energy Market Operator, turpmāk tekstā – “SEMO”).
12.      SEMC, pamatojoties uz Direktīvas 2019/944 59. pantu, 2022. gada 22. martā pieņēma “Lēmumu par dispečēšanu, pārdispečēšanu un kompensāciju saskaņā ar Regulu (ES) 2019/943” (SEM-22-009) (Decision Paper on Dispatch, Redispatch and Compensation Pursuant to Regulation (EU) 2019/943; turpmāk tekstā – “strīdīgais lēmums”). Lai transponētu it īpaši Regulas 2019/943 13. panta 7. punktā paredzētās prasības un tirgū nebalstītas pārdispečēšanas gadījumā piešķirtu finansiālu kompensāciju elektroenerģijas ražošanas no atjaunojamajiem energoresursiem ietaisēm, strīdīgajā lēmumā ir paredzēti šādi principi: (10)
“a)      attiecībā uz atjaunojamās enerģijas vienībām, kas pasūtītas pēc 2019. gada 4. jūlija, kompensācija, kura aprēķināta, balstoties uz vienības ex ante ieņēmumiem vai negūto atbalstu (atkarībā no tā, kurš no tiem ir lielāks), nebūtu jāuzskata par “nepamatoti augstu”, ja vien nav pamatota iemesla [..] secināt citādi.
Jebkāds zaudētais atbalsts šādām vienībām parasti ir jāsaņem no konkurētspējīgiem, izsolēs balstītām atbalsta programmām, kurās piedāvājumi atspoguļo tirgus ieņēmumus, tostarp tām, kas ieviestas ar 13. panta 7. punktu;
b)      attiecībā uz atjaunojamās enerģijas vienībām, kas pasūtītas pirms 2019. gada 4. jūlija, kompensācija, kas aprēķināta, balstoties uz vienības ex ante ieņēmumiem vai negūto atbalstu (atkarībā no tā, kurš no tiem ir lielāks), būtu jāuzskata par “nepamatoti augstu”, ja vien nav pamatota iemesla [..] secināt citādi.
Jebkāds zaudētais atbalsts šādām iekārtām parasti ir jāsaņem no programmām, kurās atbalsts ir balstīts uz vidējām elektroenerģijas izmaksām no dažādiem atjaunojamās enerģijas avotiem.”
13.      Prasībās, kas celtas par strīdīgo lēmumu, atbildētāji apelācijas tiesvedībā apgalvoja, ka tirgū nebalstītas pārdispečēšanas gadījumā no minētā izrietošie elektroenerģijas ražotāju zaudējumi ir pilnībā jākompensē, un līdz ar to iespējama pārdispečēšana tiem būtu “vienaldzīga” vai “neitrāla”. Lēmums ierobežojot to tiesības uz finansiālu kompensāciju, it īpaši lejupvērstas pārdispečēšanas gadījumā, tādā veidā, kas nav saderīgs ar Regulas 2019/943 13. panta 7. punktu, un nepamatoti aizkavējot kompensāciju piešķiršanu.
14.      Tādēļ
High Court (Augstā tiesa, Īrija) atcēla strīdīgo lēmumu.
15.      Iesniedzējtiesai Supreme Court (Augstākā tiesa), kura izskata apelācijas sūdzību, ir šaubas par Regulas 2019/943 13. panta 7. punkta interpretāciju, un tā jautā, vai šī tiesību norma ir tieši piemērojama. Tā norāda, ka ar strīdīgo lēmumu tostarp finansiālā kompensācija netiek attiecināta uz t.s. de minimis ražotājiem, kuri nepiedalās nākamās dienas tirgū – t.i., elektroenerģijas tirdzniecībā nākamajai dienai. Iesniedzējtiesa arī uzsver finansiālā atbalsta atjaunojamo energoresursu ražotājiem ekonomisko nozīmi, to vidū atbalstot elektroenerģijas pirkuma līgumus (Corporate Power Purchase Agreements, turpmāk tekstā – “KEPL”) (11). Tādējādi pircēji apņemas iegādāties elektroenerģiju par nolīgto cenu (t.i., “norunas cenu”), kas dažkārt var būt augstāka vai zemāka par tirgus cenu. Šādi KEPL parasti esot starpības līgumi, saskaņā ar kuriem, ja tirgus cena ir augstāka par norunas cenu, ražotājs maksā starpību pircējam, savukārt, ja tirgus atsauces cena ir zemāka, pircējs sedz starpību ražotājam. Taču CRU ieskatā ražotāja tiesības uz norunas cenu, kas pārsniedz tirgus cenu, neietilpst Regulas 2019/943 13. panta 7. punkta b) apakšpunkta piemērošanas jomā un tātad nav jākompensē lejupvērstas pārdispečēšanas gadījumā.
16.      Supreme Court (Augstākā tiesa) apturēja tiesvedību un saskaņā ar LESD 267. panta trešo daļu un lūdza Tiesu atbildēt uz šādiem jautājumiem:
“1)      a) Vai Regulas (ES) 2019/943 13. panta 7. punkts paredz, ka sistēmas operatoram ir pilnībā jākompensē ģeneratoriem ar pastāvīgu piekļuvi, kuri tiek dispečēti lejupvērsti, ieņēmumi, kas zaudēti pārdispečēšanas rezultātā (ieskaitot jebkādu negūto finansiālo atbalstu), lai ģenerators būtu tādā pašā finansiālā situācijā, kādā tas būtu bijis, ja tam nebūtu piemērota pārdispečēšana, un tādējādi būtu neitrāls pret pārdispečēšanas iespēju?
b) Ko šajā kontekstā saprot ar jēdzienu “nepamatoti zema vai nepamatoti augsta kompensācija” un pēc kādiem kritērijiem vai salīdzinošā etalona ir jāizvērtē, vai kompensācija ir “nepamatoti zema vai nepamatoti augsta”?
c) It īpaši, vai 13. panta 7. punkts ļauj veikt piemērošanas pasākumu, kas paredz ģeneratoru diferenciāciju kompensāciju noteikšanā atkarībā no tā, vai tiem ir piešķirta prioritārā dispečēšana vai nav?
2)      a) Vai Regulas 2019/943 13. panta 7. punkts ir pietiekami skaidrs, precīzs un beznosacījuma – vai nu tā formulējumā, vai arī interpretējot to saskaņā ar LESD 267. pantu –, lai tam būtu tieša iedarbība valsts tiesībās?
b) Cik lielā mērā 13. panta 7. punkts pieprasa vai atļauj veikt valsts īstenošanas vai piemērošanas pasākumus?
3)      a) Ja Regulas 2019/943 13. panta 7. punktam nav tiešas iedarbības, vai uz to tomēr var atsaukties valsts tiesā, lai apstrīdētu tādas valsts tiesību normas (tostarp jebkāda iespējamā valsts īstenošanas pasākuma) likumību, kas, iespējams, nav saderīga ar to, un lai izmantotu to kā pamatu šādas tiesību normas vai pasākuma atcelšanai vai nepiemērošanai, ja izrādās, ka attiecīgā tiesību norma vai pasākums nav saderīgs ar to, vai arī ja šādas jurisdikcijas īstenošanu izslēdz spriedums Popławski [(12)]?
b) Ja 13. panta 7. punktam nav tiešas iedarbības un uz to nevar atsaukties valsts tiesā [trešā jautājuma] a) daļā izklāstītajā nolūkā, kādi tiesiskās aizsardzības līdzekļi ir pieejami uzņēmumam, kas apgalvo, ka ierosinātais valsts īstenošanas pasākums nepamatoti ierobežo tā tiesības uz kompensāciju saskaņā ar 13. panta 7. punktu, balstoties uz LES 19. panta 1. punktu, Hartas 47. pantu vai citu tiesību normu?
4)      Attiecībā uz 13. panta 7. punkta pareizu nozīmi un iedarbību:
a) Ņemot vērā Regulas 2019/943 71. panta noteikumus, vai valsts regulatīvā iestāde bija tiesīga veikt īstenošanas pasākumu, ar kuru kompensācijas izmaksa saskaņā ar 13. panta 7. punktu tiek atlikta līdz 2024. gadam?
b) Vai valsts regulatīvā iestāde bija tiesīga veikt īstenošanas pasākumu, ar kuru tika atlikts lēmums par to, vai (un, ja tā, kādā apmērā) ir jāmaksā kompensācija saskaņā ar 13. panta 7. punktu par negūto finansiālo atbalstu?
c) Vai 13. panta 7. punkts ļauj veikt īstenošanas pasākumu, kas i) ierobežo kompensāciju, attiecinot to tikai uz ģeneratoriem, kas piedalās ex ante (nākamās dienas) tirgū, tādējādi izslēdzot de minimis ģeneratorus no kompensācijas saņemšanas pārdispečēšanas gadījumā; un/vai ii) paredz kompensācijas izmaksu elektroenerģijas piegādātājiem, kuri var būt starpnieki, nevis pārdispečētajiem ģeneratoriem?
d) Gadījumā, ja atjaunojamās enerģijas ģeneratoram, kas ir korporatīvās elektroenerģijas pirkuma līguma (KELP) puse, tiek piemērota lejupvērstā pārdispečēšana, vai kompensācijai, kas izmaksājama saskaņā ar 13. panta 7. punktu, jāietver kompensācija par to maksājumu zaudējumiem, kas būtu pienākušies saskaņā ar KELP (gadījumā, ja ģeneratoram netiktu piemērota pārdispečēšana), jo līguma norunas cena pārsniedz attiecīgo tirgus cenu, vai arī šādi maksājumi ir finansiāla atbalsta veids, kas neietilpst 13. panta 7. punkta b) apakšpunkta darbības jomā?”
17.      Ar 2025. gada 9. aprīļa rīkojumu Tiesas priekšsēdētājs noraidīja iesniedzējtiesas pieteikumu izskatīt lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu paātrinātā tiesvedībā atbilstoši Tiesas ar Reglamenta 105. pantam.
18.      Tiesvedībā Tiesā rakstveida apsvērumus iesniedza atbildētāji apelācijas tiesvedībā, CRU, Īrija, Grieķijas Republika un Eiropas Komisija. Tie piedalījās arī 2026. gada 15. janvāra tiesas sēdē un atbildēja uz Tiesas rakstveida un mutvārdu jautājumiem.
IV.    Juridiskā analīze
19.      Lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu galvenokārt tiek vērtēta Regulas 2019/943 13. panta 7. punktā paredzēto (strīdīgo) kritēriju interpretācija, lai aprēķinātu atjaunojamās enerģijas ražotājiem, kurus skar tirgū nebalstīta lejupvērsta pārdispečēšana, piešķiramo finansiālo kompensāciju. Ar minēto ir saistīts jautājums par to, vai šī tiesību norma jāpiemēro tieši un tādējādi valsts tiesai tā jāpiemēro tādā tiesvedībā kā šajā – vajadzības gadījumā nepiemērojot pretrunā esošas valsts tiesības.
20.      Vispirms izvērtēšu šīs tiesību normas un tās kritēriju tvērumu (pirmais jautājums, A daļa). No tā izriet jautājums par to, vai tā izpilda tiešās iedarbības nosacījumus (otrais jautājums, B daļa) vai attiecīgi, kādi tiesību aizsardzības līdzekļi ir pieejami attiecīgajiem ražotājiem (trešais jautājums, C daļa). Nobeigumā vērtēšu pārējos jautājumus (ceturtais jautājums, D daļa).
A.      Regulas 2019/943 13. panta 7. punkta tvērums (pirmais jautājums)
1.      Iepriekšējas piezīmes
21.      Lietas dalībnieki galvenokārt nav vienisprātis par to, vai Regulas 2019/943 13. panta 7. punkts tirgū nebalstītas – šajā lietā lejupvērstas – pārdispečēšanas gadījumā piešķir atjaunojamās enerģijas ražotājiem tiesības saņemt no sistēmas operatora “pilnīgu” finansiālu kompensāciju. Tā ir kompensācija, kas šiem ražotājiem ekonomiskā ziņā rada tādu situāciju, it kā pārdispečēšana nebūtu notikusi un tie būtu varējuši piegādāt un saņemt atlīdzību par savu saražoto elektroenerģiju saskaņā ar tirgus nosacījumiem un noteikumiem (kā arī saskaņā ar tiem piemērojamo prioritāro dispečēšanu).
22.      Šajā ziņā lietas dalībnieki ir vienisprātis par to, ka Regulas 2019/943 13. panta 7. punktā paredzētais tirgu nebalstītais lejupvērstas pārdispečēšanas kompensēšanas mehānisms ir balstīts uz hipotētisku pieeju. Tas it īpaši izriet no 13. panta 7. punkta b) apakšpunkta, saskaņā ar kuru kompensācija jānosaka, pamatojoties tostarp uz “neto ieņēmumiem, kas būtu gūti, pārdodot nākamās dienas tirgū elektroenerģiju”, kuru attiecīgais ražotājs “būtu saražojis, ja nebūtu pieprasīta pārdispečēšana”. Šādas pārdispečēšanas gadījumā tātad jāsalīdzina ekonomiskā situācija, ko tā radījusi, ar to, kāda būtu bijusi, ja tās skarto elektroenerģijas daudzumu būtu bijis iespējams ievadīt sistēmā un pārdot nākamās dienas tirgū.
23.      Tāpēc ir sīkāk jāizvērtē kritēriji, kas jāņem vērā šajā salīdzinošajā analīzē. Šajā kontekstā iesniedzējtiesa it īpaši jautā par Regulas 2019/943 13. panta 7. punkta otrajā teikumā ietvertā formulējuma “nepamatoti zema vai nepamatoti augsta finansiāla kompensācija” tvērumu (pirmā jautājuma b) daļa).
24.      Lai labāk izprastu šo kritēriju tvērumu, ir jāņem vērā Regulas 2019/943 13. panta 7. punktā paredzētais kompensācijas mehānisms kopumā.
25.      Šajā ziņā jāņem vērā, ka attiecīgā ražotāja tiesības uz finansiālu kompensāciju rodas ne tikai lejupvērstas pārdispečēšanas gadījumā (t.i., ja tiek samazināts ievadītās elektroenerģijas daudzums), bet arī – par ko šajā lietā nav strīda – augšupvērstas pārdispečēšanas gadījumā (t.i., ievadītās elektroenerģijas daudzuma pieaugums), ņemot vērā, ka pēdējā minētajā gadījumā principā nav jāveic hipotētisks salīdzinājums (13). Turklāt nav strīda par to, ka, pirmkārt, tiesību uz kompensāciju priekšnoteikums ir tīkla pieslēguma līgums ar piegādes garantiju (14) – kas šķiet tā attiecīgi ir sākotnējā gadījumā – un, otrkārt, šim ražotājam piešķirtais “finansiālais atbalsts”, pamatojoties uz saražoto vai patērēto elektroenerģijas daudzumu, ir daļa no tā neto ieņēmumiem (15).
2.      Regulas 2019/943 13. panta 7. punktā paredzētā kompensācijas mehānisma kritēriji un darbības veids (pirmā jautājuma a) daļa)
26.      Tā kā pirmā jautājuma a) daļa ir par “pilnīgu” atjaunojamās enerģijas ražotāja negūtās peļņas kompensāciju, tas man šķiet formulēts nedaudz neskaidri. Tas tāpēc, ka manā ieskatā salīdzinošais novērtējums, kas balstās uz Regulas 2019/943 13. panta 7. punktā izvirzītajiem (mainīgajiem) kritērijiem un aprēķina metodēm, negarantē finansiālu kompensāciju, kas ekonomiskā ziņā pilnībā neitralizē pārdispečēšanu. Drīzāk šai kompensācijai jābūt tikai pēc iespējas tuvākai hipotētiskajai ekonomiskajai situācijai pārdispečēšanas neesības gadījumā. Par to liecina jau gramatiskā interpretācija vien.
a)      Gramatiskā interpretācija
27.      Saskaņā ar Regulas 2019/943 13. panta 7. punktu, piemērojot tirgū nebalstītu pārdispečēšanu, jāizmaksā minimālā finansiālā kompensācija (“vismaz vienāda”). Lai aprēķinātu šo kompensāciju, tajā ir paredzētas divas dažādas (prioritāras vai attiecīgi pakārtotas) aprēķina metodes, kas principā attiecas gan uz augšupvērstu, gan uz lejupvērstu pārdispečēšanu (16).
28.      Abām aprēķina metodēm kopīgs ir tas, ka tās ir balstītas uz diviem mainīgiem rādītājiem, proti, pirmkārt, pārdispečēšanas radītām “papildu darbības izmaksām” (a) apakšpunkts) un, otrkārt, “neto ieņēmumiem, kas būtu gūti, pārdodot nākamās dienas tirgū elektroenerģiju”, kuru būtu saražojis ražotājs, “ja nebūtu pieprasīta pārdispečēšana” (b) apakšpunkts). Jēdziens negūtie “neto ieņēmumi” Regulā 2019/943 nav definēts precīzāk. Līdz ar to vispirms ir jābalstās uz jēdziena vispārējo interpretāciju, saskaņā ar kuru atšķirībā no “bruto ieņēmumiem” “neto” ieņēmumi ir ieņēmumi, no kuriem ir atskaitītas izmaksas un nodokļi (17).
29.      Saskaņā ar – prioritāro – pirmo aprēķina metodi kompensācija jāaprēķina, pamatojoties uz augstāko no abām a) un b) apakšpunktā minētajām summām (“vismaz vienāda ar lielāko no šādiem elementiem”).
30.      Tikai gadījumā, ja, piemērojot šo metodi, “kompensācija būtu nepamatoti zema vai nepamatoti augsta”, saskaņā ar otro aprēķina metodi attiecīgie a) un b) apakšpunktā minētās summas ir jākombinē (“abu elementu kombinācija”) (18). Arī jēdziens “kombinācija” Regulā 2019/943 nav definēts sīkāk. To varētu saprast kā abu pirmajā aprēķina metodē atrasto summu (saskaņā ar a) un b) apakšpunktu) vidējo vai vidējo aritmētisko vērtību. Tomēr šāda izpratne nav obligāta. Arī abu summu saskaitīšana vēl ietilptu šajā jēdzienā. Katrā ziņā ir jāatrod veids, kā sasaistīt (papildu) darbības izmaksas un negūtos (hipotētiskos) neto ieņēmumus. Tas liecina par to, ka sistēmas operatoram ir plaša rīcības brīvība, izvēloties abu summu kombinēšanas veidu.
31.      Mainīgie kritēriji, proti, “papildu darbības izmaksas” (a) apakšpunkts) un “neto ieņēmumi” (b) apakšpunkts), kas ir abu aprēķina metožu pamatā, manuprāt, jau liecina pret atbildētāju apelācijas tiesvedībā pausto tēzi par “pilnīgu” kompensāciju.
32.      Proti, ir iespējams, ka ražotājam, uz kuru attiecas lejupvērsta pārdispečēšana, rodas papildu darbības izmaksas, kas var sasniegt vai pat pārsniegt negūto neto ieņēmumu summu. Saskaņā ar pirmo Regulas 2019/943 13. panta 7. punktā paredzēto aprēķina metodi šis ražotājs – izņemot gadījumus, kad kompensācija ir nepamatoti zema vai attiecīgi augsta un tādējādi ir jākoriģē – vienmēr var pieprasīt tikai augstāko no abām summām kā (minimālo) kompensāciju. Līdz ar to, pat ja šādos apstākļos ražotājs var pieprasīt kompensāciju negūto neto ieņēmumu apmērā, ieskaitot negūto finansiālo atbalstu, tas – pretēji tam, ko pieņem atbildētāji apelācijas tiesvedībā, – nenozīmē, ka tam finansiālā ziņā tiek radīta situācija, kādā tas atrastos, ja pārdispečēšanas nebūtu vai ja tā ražotājam būtu pilnīgi vienaldzīga vai neitrāla. Tas tāpēc, ka pārdispečēšanas iespējamās papildu darbības izmaksas tādējādi ne vienmēr tiek pietiekami segtas. Tātad tāds rezultāts varētu novest pie “nepamatoti zemas finansiālas kompensācijas” un otrās aprēķina metodes piemērošanas.
33.      Regulas 2019/943 13. panta 7. punkta a) apakšpunktā šī situācija ir skaidri minēta, izmantojot piemēru par elektroenerģijas lejupvērsto pārdispečēšanu, izmantojot augstas efektivitātes koģenerāciju. Tas attiecīgajiem elektrostaciju operatoriem var radīt papildu darbības izmaksas, kas saistītas ar papildu siltuma piegādi. Proti, neņemot vērā noteikto elektroenerģijas ražošanas un ievadīšanas ierobežojumu un ar to saistītos zaudējumus, šiem operatoriem būtu jāpilda to līgumiskās saistības siltuma piegādes jomā. Šis siltums šādā gadījumā jāražo, nepastāvot iespējai segt no tā izrietošās darbības izmaksas un pārdodot automātiski papildu saražoto elektroenerģiju.
34.      Tāpēc jau (aritmētiskā) pirmā aprēķina metode ne vienmēr var nodrošināt “pilnīgu” finansiālu kompensāciju, kā to apgalvo atbildētāji apelācijas tiesvedībā.
35.      Tas jo vairāk attiecas uz otro aprēķina metodi. Tā paredz iespēju koriģēt kompensācijas summu uz augšu vai leju, ja sistēmas operators šo summu uzskata par “nepamatoti” zemu vai augstu. Šajā ziņā abu summu “kombinācija” saskaņā ar a) un b) apakšpunktu veido tikai finansiālās kompensācijas aprēķina pamatu. Turklāt saistībā ar formulējumu “nepamatoti zema vai nepamatoti augsta kompensācija”, kas ir priekšnoteikums otrās aprēķina metodes piemērošanai, var secināt, ka šis formulējums prasa vērtējošu pieeju. Proti – izmantojot pretēju formulējumu – tā mērķis ir ļaut saņemt apmēra ziņā “pamatotu”, tātad atbilstošu kompensāciju (19).
36.      Tādējādi otrā aprēķina metode ir palīglīdzeklis, lai noskaidrotu (hipotētisko) ekonomisko situāciju bez noteiktās pārdispečēšanas. Tas kļūst skaidrs arī – šajā lietā neapstrīdētajā – augšupvērstas pārdispečēšanas gadījumā. Lai gan ar to saistītais ievadītā elektroenerģijas daudzuma pieaugums principā nodrošina attiecīgajam elektroenerģijas ražotājam papildu ieņēmumus, Regulas 2019/943 13. panta 7. punkta a) apakšpunktā arī šajā gadījumā tiek atzīts, ka var rasties papildu darbības izmaksas, piemēram, kurināmā izmaksas, kas pārsniedz šos ieņēmumus (20) vai tos nesamērīgi samazina.
37.      Tāpēc sistēmas operatoram, kas atbilstošo finansiālo kompensāciju nosaka saskaņā ar otro aprēķina metodi katrā konkrētā gadījumā, veicot nepieciešamo hipotētisko analīzi, ir novērtējuma brīvība divējādā ziņā, kas izpaužas nenoteiktajos juridiskos jēdzienos “abu elementu kombinācija” un “nepamatota”. Tā, pirmkārt, attiecas uz vērtējumu par to, vai pirmās aprēķina metodes rezultātā tiek iegūta “nepamatoti zema vai nepamatoti augsta finansiāla kompensācija”, kuras apmērs tādējādi ir nesamērīgi zems vai augsts, un, otrkārt, uz vērtējumu, kas ar to ir saistīts, par šīs kompensācijas atbilstību, izmantojot “abu elementu kombināciju”. Šis vērtējums atkarībā no konkrētā gadījuma apstākļiem var novest pie jebkāda rezultāta vai attiecīgi tam nav jārada pilnīga vienlīdzība starp ražotāju ekonomisko situāciju salīdzinājumā ar situāciju, kāda būtu pastāvējusi, ja pārdispečēšana nebūtu notikusi.
38.      Regulas 2019/943 13. panta 7. punktā paredzētās “tiesības uz finansiālu kompensāciju” loģiski nav precizētas ar jēdzienu “pilnīgs” (“full compensation”) (21). Tāpat šajā ziņā nav runa par minimālo ieņēmumu garantiju, bet tikai par minimālo kompensāciju (šo secinājumu 27. punkts) (22). Gluži pretēji, atšķirībā no atbildētāju apelācijas tiesvedībā viedokļa, kā liecina arī vēsturiskā analīze (šo secinājumu 43. punkts), Savienības likumdevējs apzināti nav veicis šādu precizēšanu un ir regulējis tikai tiesības uz finansiālu kompensāciju (23). Tādējādi šo tiesību apmēra summa var būt tikai tik liela, kāda tā izriet no šajā normā paredzētajiem salīdzināšanas pieņēmumiem un aprēķina metodēm. To apmērs ne vienmēr sakrīt ar to, kas būtu radies, ievadot un pārdodot lejupvērstas pārdispečēšanas dēļ samazināto elektroenerģijas daudzumu, bet tam vienkārši jābūt pēc iespējas tuvākam šim rezultātam – kā to tiesas sēdē atzina arī atbildētāji apelācijas tiesvedībā, tostarp
atsaucoties uz samērīguma principu.
39.      Pamatojoties uz šo gramatisko interpretāciju izdarītos secinājumus apstiprina sistēmiski un teleoloģiski apsvērumi, kā arī Regulas 2019/943 rašanās vēsture.
b)      Sistēmiskā, teleoloģiskā un vēsturiskā interpretācija
40.      Sistēmiskā ziņā Regulā 2019/943 nav paredzēta ieņēmumu vai negūto ieņēmumu kompensācijas minimālā robežvērtība, kas nekādā gadījumā nedrīkst tikt pārkāpta. Šajā ziņā 10. panta 2. punktā paredzētā iespēja piemērot “saskaņotus limitus maksimālajām un minimālajām klīringa cenām nākamās dienas un tekošās dienas laikposmos” (24) ir izņēmums un nav attiecināma uz 13. pantā reglamentēto pārdispečēšanu.
41.      Turklāt pret pieņēmumu par ieņēmumu minimālo robežvērtību liecina arī tas, ka atbilstoši pirmajai Regulas 2019/943 13. panta 7. punktā paredzētajai finansiālās kompensācijas aprēķina metodei Savienības likumdevējs prasa, lai a) apakšpunktā minētās papildu darbības izmaksas un b) apakšpunktā minētie negūtie neto ieņēmumi tiktu aprēķināti atsevišķi, lai noteiktu šo kompensāciju, pamatojoties uz lielāko no abām summām (šo secinājumu 28. un 32. punkts). Pretējā gadījumā arī iespējamā pirmās aprēķina metodes rezultāta korekcija, ja tā rada nepamatoti zemu vai augstu finansiālo kompensāciju, izmantojot otro aprēķina metodi, nebūtu jēgpilna. Otrās aprēķina metodes priekšnoteikums tieši ir tāds, ka kompensācija vajadzības gadījumā jākoriģē uz augšu vai pat uz leju. Tādējādi formulējums “vismaz vienāda ar lielāko no šādiem elementiem vai to kombināciju” nenozīmē šādu apakšējo robežvērtību. Drīzāk tas balstās tikai uz apstākli, ka viena no abām a) un b) apakšpunktā minētajām summām var būt lielāka un tādēļ tā principā jāizmanto kā derīgs kritērijs finansiālās kompensācijas aprēķinā.
42.      Turklāt pretēji atbildētāju apelācijas tiesvedībā viedoklim no Regulas 2019/943 mērķiem nevar secināt norādi, kas varētu pamatot to atbalstītās tiesības uz “pilnīgu” finansiālu kompensāciju. Mērķis nodrošināt principā tirgum atbilstošu pieprasījumreakciju, vienlaikus veicinot elektroenerģijas ražošanu no atjaunojamiem energoresursiem, tostarp izmantojot to prioritāru dispečēšanu, tiek sasniegts arī tādēļ, ka tirgū nebalstītas pārdispečēšanas gadījumā finansiāla kompensācija pēc iespējas tuvinās atlīdzībai tirgus apstākļos. Manuprāt, tieši to galu galā ir paredzēts nodrošināt ar Regulas 2019/943 13. panta 7. punktā paredzēto kompensācijas mehānismu.
43.      Regulas 2019/943 izstrādes vēsture liecina par to pašu. Komisija tās priekšlikumā bija ierobežojusi tiesības uz finansiālu kompensāciju, paredzot tās gadījumā, kad notiek tirgū nebalstīta lejupvērsta pārdispečēšana, kā arī 90 % apmērā no (hipotētiskajiem) neto ieņēmumiem no elektroenerģijas pārdošanas nākamās dienas tirgū (25). Padome gan vēlāk svītroja atsauci uz 90 % robežvērtību, un līdz ar to runa bija tikai par negūtajiem (hipotētiskajiem) neto ieņēmumiem. Tomēr galīgajā kompromisā starp Padomi un Eiropas Parlamentu neto ieņēmumi kā vienīgais kritērijs finansiālās kompensācijas aprēķināšanai tika atcelts un tā vietā tika ieviesti papildu kritēriji abām aprēķina metodēm (“papildu darbības izmaksas” a) apakšpunktā – iekļaujot augšupvērsto pārdispečēšanu – un negūtie “neto ieņēmumi” b) apakšpunktā, kā arī “abu elementu kombinācija” gadījumā, ja “finansiālā kompensācija ir nepamatoti zema vai nepamatoti augsta”) (26). Tādējādi Savienības likumdevējs pieņēma, ka hipotētiskajā salīdzinošajā analīzē, kas jāveic tirgū nebalstītas lejupvērstas pārdispečēšanas gadījumā, aritmētiskā ziņā nav iespējams panākt pilnīgi “neitrālu” atjaunojamās enerģijas ražotāju vienlīdzību, taču var panākt tikai aptuvenu vērtību, kuras mērķis ir tiem radīt situāciju, kurā tie cieš pēc iespējas mazākus zaudējumus.
c)      Starpsecinājums par pirmā jautājuma a) daļu
44.      Līdz ar to uz pirmā jautājuma a) daļu jāatbild tādējādi, ka ar Regulas 2019/943 13. panta 7. punktu ražotājiem, kuriem ir fiksēta piekļuve sistēmai un piegādes garantija un uz kuriem attiecas tirgū nebalstīta lejupvērsta pārdispečēšana, ir piešķirtas tiesības uz finansiālu kompensāciju, kas, cik vien iespējams, atbilst hipotētiskajiem ieņēmumu zaudējumiem (ieskaitot nesaņemto finansiālo atbalstu) attiecīgā elektroenerģijas daudzuma piegādes gadījumā saskaņā ar tirgus nosacījumiem, taču ne vienmēr tos pilnībā neitralizē ekonomiskā ziņā.
3.      Kritērija “nepamatoti zema vai nepamatoti augsta finansiālā kompensācija” tvērums (pirmā jautājuma b) daļa)
45.      Atbilde uz pirmā jautājuma a) daļu ietver būtiskos kritērijus, lai interpretētu formulējumu “nepamatoti zema vai nepamatoti augsta finansiālā kompensācija” Regulas 2019/943 13. panta 7. punkta otrajā teikumā, par ko iesniedzējtiesa jautā it īpaši (pirmā jautājuma b) daļa).
46.      Šis formulējums – lejupvērstās pārdispečēšanas gadījumā (27) – attiecas uz pirmās aprēķina metodes rezultātu, un tikai šādā gadījumā var piemērot otro aprēķina metodi. Sistēmas operatoram vispirms, pamatojoties uz visiem pieejamajiem datiem (28), jāpārbauda, vai pirmās aprēķina metodes piemērošana nozīmē “nepamatoti zemu vai nepamatoti augstu finansiālo kompensāciju”, t.i., vai tā ir (ne)atbilstoša. Šajā ziņā tam ir novērtējuma brīvība (šo secinājumu
37. punkts).
47.      Ja tas kompensāciju uzskata par neatbilstošu, sistēmas operatoram, izmantojot tā novērtējuma brīvību, jāaprēķina atbilstoša finansiāla kompensācija, “kombinējot elementus” saskaņā ar a) un b) apakšpunktu.
48.      Šim nolūkam sistēmas operators pirmajā posmā var izmantot abu aprēķināto summu vidējo vērtību, tās saskaitīt vai citādi izveidot saikni starp papildu darbības izmaksām un negūtajiem (hipotētiskajiem) neto ieņēmumiem. Otrajā posmā sistēmas operatoram atkarībā no konkrētā gadījuma apstākļiem, tostarp cenu attīstības nākamās dienas tirgū pārdispečēšanas laikā, ir jāaprēķina atbilstoša kompensācijas summa (šo secinājumu
30. punkts).
49.      Saskaņā ar šo secinājumu
27. un nākamajos punktos izklāstītajiem apsvērumiem Regulas 2019/943 13. panta 7. punktā principā nav atļauta pamatošanās uz stingriem procentuāliem rādītājiem vai pieņēmumiem, neievērojot tajā izsmeļoši reglamentētos kritērijus vai atkāpjoties no tiem, kas nepamatoti ierobežo sistēmas operatoram piešķirto novērtējuma brīvību šajā jautājumā (sīkāk šo secinājumu 64. un 65. punktā). Tādējādi tiek ņemts vērā arī tas, ka sistēmas operators, ņemot vērā tam saskaņā ar šo regulu piešķirto īpašo statusu un uzdevumu nodrošināt elektroenerģijas tirgus pareizu darbību valsts regulatīvās iestādes uzraudzībā (29), ir vispiemērotākais, lai noteiktu atbilstošu kompensāciju. Tas jāņem vērā arī valsts tiesai, pārbaudot šīs kompensācijas atbilstību. Tas savukārt apstiprina to, ka sistēmas operatora aprēķinātais kompensācijas apmērs ne vienmēr precīzi atbilst ekonomiskajai situācijai, kādā ražotājs atrastos, ja netiktu noteikta pārdispečēšana, bet gan tikai pēc iespējas tuvinās tai (šo secinājumu
38. punkts).
50.      Līdz ar to uz pirmā jautājuma b) daļu jāatbild tādējādi, ka Regulas 2019/943 13. panta 7. punktā ietvertā formulējuma “nepamatoti zema vai nepamatoti augsta finansiāla kompensācija” mērķis ir nodrošināt atbilstošu finansiālu kompensāciju ražotājam, uz kuru attiecas tirgū nebalstīta lejupvērsta pārdispečēšana. Šajā ziņā sistēmas operatoram ir novērtējuma brīvība.
4.      Tādu valsts īstenošanas pasākumu pieņemamība, saskaņā ar kuriem tiesības uz finansiālu kompensāciju ir atkarīgas no priekšrocību gūšanas no prioritāras dispečēšanas (pirmā jautājuma c) daļa)
51.      Pirmā jautājuma c) daļas mērķis ir noskaidrot, vai Regulas 2019/943 13. panta 7. punktā ir atļauts veikt valsts īstenošanas pasākumus, kas tiesības uz finansiālu kompensāciju padara atkarīgas no tā, vai ražotājs, uz kuru attiecas tirgū nebalstīta lejupvērsta pārdispečēšana, citādi gūst priekšrocības no prioritārās pārdispečēšanas šīs regulas 12. panta 2. un 4. punkta izpratnē (šo secinājumu
5. punkts) vai negūst (30).
52.      Kā pareizi norāda Komisija un atbildētāji apelācijas tiesvedībā, Regulas 2019/943 13. panta 7. punktā paredzētās tiesību normas neparedz šādu nošķiršanu. Drīzāk 13. panta 1. punktā ir reglamentēts arī 7. punkta piemērošanas jomā spēkā esošais princips, atbilstoši kuram pārdispečēšana notiek saskaņā ar objektīviem, pārredzamiem un nediskriminējošiem kritērijiem, un tai ir jābūt atvērtai visām elektroenerģijas ražošanas tehnoloģijām (ieskaitot jebkādu enerģijas uzkrāšanu un jebkādu pieprasījumreakciju) tehnisko iespēju robežās. Tas attiecas gan uz tirgū balstītu pārdispečēšanu, par kuru atbilstoši 13. panta 2. punktam jāmaksā finansiāla atlīdzība, gan uz tirgū nebalstītu pārdispečēšanu, kas saskaņā ar 13. panta 7. punktu pamato tiesības uz finansiālu kompensāciju.
53.      Tāpēc ar attiecīgajiem valsts īstenošanas pasākumiem, ja tādi vispār ir vajadzīgi, jāievēro šie principi. Tālab, ņemot vērā nediskriminējošu tiesību uz finansiālu kompensāciju piešķiršanu, pamatojoties uz tirgū nebalstītu (lejupvērstu) pārdispečēšanu, šādi pasākumi nedrīkst būt atšķirīgi atkarībā no tā, vai attiecīgais ražotājs gūst labumu no prioritāras dispečēšanas vai negūst. Šo tiesību priekšnoteikums ir tikai tāds, ka šim ražotājam, pamatojoties uz sistēmas pieslēguma līgumu, ir piegādes vai iepirkuma garantija.
54.      Līdz ar to uz pirmā jautājuma c) daļu jāatbild tādējādi, ka tiesību uz finansiālu kompensāciju saskaņā ar Regulas 2019/943 13. panta 7. punktu priekšnoteikums nav tāds, ka ražotājs, uz kuru attiecas tirgū nebalstītā lejupvērstā pārdispečēšana, gūst labumu no prioritāras dispečēšanas vai negūst, kā arī šo tiesību piešķiršana nedrīkst tikt padarīta atkarīga no šādas diferenciācijas valsts īstenošanas pasākumos.
B.      Regulas 2019/943 13. panta 7. punkta tieša iedarbība (otrais jautājums)
55.      Ar otro jautājumu iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai Regulas 2019/943 13. panta 7. punkta noteikumi ir pietiekami skaidri, precīzi un bez nosacījumiem un līdz ar to ir tieši piemērojami (otrā jautājuma a) daļa), kā arī to, vai un kādā mērā tie prasa vai atļauj veikt valsts transponēšanas un īstenošanas pasākumus (otrā jautājuma b) daļa). Uzskatu par lietderīgu uz šiem jautājumiem atbildēt kopā.
1.      Tiešas iedarbības kritēriji, nošķirot to no tiešas piemērojamības
56.      Principā lietas dalībnieki nav vienisprātis par to, vai attiecībā uz Regulas 2019/943 13. panta 7. punkta noteikumiem vispār jāpārbauda judikatūrā atzītie tiešās iedarbības nosacījumi, ņemot vērā, ka saskaņā ar LESD 288. panta otro daļu regulas ir tieši piemērojamas dalībvalstīs. Šajā ziņā galvenā nozīme ir spriedumam Popławski (31), uz kuru arī atsaucas iesniedzējtiesa trešā jautājuma a) daļā, kā arī jautājumam par to, vai regulas noteikumi vienīgi to tiešās piemērojamības dēļ ir pārāki par pretrunā esošajiem valsts tiesību aktiem. Tomēr uz pēdējo minēto jautājumu Tiesa ir sniegusi skaidru un vispārpiemērojamu atbildi, norādot, ka Savienības tiesību pārākuma princips uzliek dalībvalstu iestādēm pienākumu nepiemērot pretrunā esošu valsts tiesību normu tikai tad, ja attiecīgā Savienības tiesību norma – proti, arī regulas norma – atbilst tiešas iedarbības nosacījumiem (32). Proti, tieši piemērojamās regulas normas dalībvalstu iestādēm nav automātiski jāpiemēro tieši. Gluži pretēji, to normatīvās struktūras, nosacījuma rakstura vai iestādēm piešķirtās rīcības brīvības dēļ tās var prasīt konkrētu valsts vai Savienības tiesību aktu (īstenošanas) pasākumu veikšanu (33), tātad tām nav tiešas iedarbības (34).
57.      Tāpēc šajā lietā jāpārbauda, vai Regulas 2019/943 13. panta 7. punktam ir tieša iedarbība.
58.      Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Savienības tiesību – primāro vai sekundāro tiesību – normai ir tieša iedarbība tikai tad, ja tā satura ziņā ir beznosacījuma un pietiekami precīza. Tiesību norma ir beznosacījuma, ja tajā ir noteikts pienākums, kas nav nedz saistīts ar kādu nosacījumu, nedz arī tā izpildes vai seku ziņā ir pakārtots kādam Savienības iestāžu vai dalībvalstu aktam. To var uzskatīt par pietiekami precīzu, lai uz to varētu atsaukties privātpersona un tiesa to piemērotu, ja tajā nepārprotami ir noteikts pienākums (35). Ja šie nosacījumi ir izpildīti, privātpersona var atsaukties uz šo normu valsts tiesās pret dalībvalsti, pat ja tā to nav transponējusi pareizi (36).
59.      Ja Savienības tiesību normā – kā šajā lietā tiesību normā Regulas 2019/943 13. panta 7. punktā – kompetentajām valsts iestādēm ir piešķirta konkrēta rīcības vai attiecīgi novērtējuma brīvība, novērtējot tās nosacījumu esību un veicamos pasākumus, tas noteikti neliek apšaubīt tās precīzo un beznosacījumu raksturu tiešās iedarbības izpratnē. Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru šāda novērtējuma vai attiecīgi rīcības brīvība nav nedz nosacījums, nedz papildu īstenošanas vai efektivitātes prasība šo secinājumu
57. punktā minēto principu izpratnē (37).
60.      Gluži pretēji, pat ja Savienības tiesību norma saskaņā ar šo judikatūru dalībvalstīm piešķir konkrētu rīcības brīvību tās īstenošanā, nosakot tās īstenošanas kārtību, tā var tikt uzskatīta par beznosacījuma un pietiekami precīzu, ja ar to dalībvalstīm nepārprotami ir noteikts pienākums sasniegt precīzu rezultātu un nav paredzēts neviens nosacījums attiecībā uz tajā paredzētā noteikuma piemērošanu (38). Galu galā Tiesa liek vienādības zīmi starp pienākuma beznosacījuma un pietiekamas precizitātes nosacījumiem. Līdz ar to arī neskaidri pienākumi, kas piešķir dalībvalstīm rīcības brīvību, var būt tieši piemērojami (39). Tas it īpaši attiecas uz gadījumiem, kad šī norma paredz veidu, kā sasniegt tajā paredzēto minimālo aizsardzību vai rezultātu (40).
61.      Ņemot vērā šos nosacījumus, uzskatu, ka – kā jāizklāsta turpinājumā – Regulas 2019/943 13. panta 7. punkta noteikumi par finansiālās kompensācijas aprēķina metodi ir tieši piemērojami.
2.      Tiešas iedarbības kritēriju izpilde
62.      Kā izklāstīts šo secinājumu
27. un nākamajos punktos, Regulas 2019/943 13. panta 7. punktā paredzētā aprēķina metode, pamatojoties uz tajā izklāstītajiem kritērijiem, ir reglamentēta pietiekami skaidri, precīzi un bez nosacījumiem, lai kompetentā valsts iestāde, it īpaši sistēmas operators, to piemērotu tieši. Šai iestādei piešķirtā rīcības brīvība hipotētiska salīdzinājuma veikšanas nolūkā nemaina to, ka tirgū nebalstītas (lejupvērstas) pārdispečēšanas gadījumā attiecīgajam ražotājam ir tiesības uz (atbilstošu) finansiālu kompensāciju. Tā ekonomiskajai situācijai galu galā būtu jātuvinās ekonomiskajai situācijai, kādā ražotājs būtu atradies, ja nebūtu šīs pārdispečēšanas – proti, pārdodot ar to aptverto elektroenerģijas daudzumu tirgus apstākļos. Tam iepretim konstatējams sistēmas operatora viennozīmīgs pienākums ievērot šīs tiesības saskaņā ar 13. panta 7. punktā izvirzītajiem kritērijiem un aprēķina metodēm.
63.      Tādējādi gan sasniedzamās finansiālās kompensācijas mērķis, gan tās aprēķināšanas kritēriji un metode šajās tiesību normās ir definēti tik pietiekami skaidri un precīzi, kā arī izsmeļoši, lai attiecīgie ražotāji uz tiem varētu atsaukties arī tiesā un lai tā tos varētu saprast un tieši piemērot.
64.      Ja dalībvalsts – kā šajā gadījumā Īrija ar strīdīgo lēmumu – veic īstenošanas pasākumus, lai izmantotu Regulas 2019/943 13. panta 7. punktā piešķirto rīcības brīvību, tas nemaina 13. panta 7. punkta tiešo iedarbību. Vēl viens jautājums – uz kuru šajā lietā nav jāatbild – ir par to, vai šie īstenošanas pasākumi atbilst tajā pietiekami precīzi, noteikti un galīgi reglamentētajiem kritērijiem, kā arī tajā piešķirtajai novērtējuma brīvībai, vai arī tos pārsniedz.
65.      Tomēr, ņemot vērā strīdīgajā lēmumā noteiktos kritērijus, lai aprēķinātu tiesības uz finansiālu kompensāciju, šajā ziņā pastāv šaubas. Proti, tajā reglamentētā aprēķina metode balstās tostarp uz (precīzi aprēķinātiem) “ex ante ieņēmumiem” un ar to saistītu pieņēmumu par “nepamatoti” augstas vai zemas summas esību, ko var atspēkot tikai ar “pamatotu iemeslu”. Iesniedzējtiesai jāpārbauda šo kritēriju atbilstība Regulas 2019/943 13. panta 7. punkta tieši piemērojamajām tiesību normām un jānoskaidro, vai tai šajā ziņā jāatzīst minēto tiesību normu pārākums.
3.      Starpsecinājums
66.      Tāpēc uz otro jautājumu jāatbild tādējādi, ka Regulas 2019/943 13. panta 7. punkts, lai gan ar to sistēmas operatoram ir piešķirta novērtējuma brīvība, atbilst tiešās iedarbības nosacījumiem, neaizliedzot veikt valsts transponēšanas vai īstenošanas pasākumus šīs novērtējuma brīvības īstenošanai. Tomēr šie pasākumi nedrīkst būt pretrunā tajā noteiktajiem kritērijiem un aprēķina metodēm un ar tiem jāievēro šīs novērtējuma brīvības robežas, un tas ir jāpārbauda valsts tiesai.
C.      Citi tiesību aizsardzības līdzekļi (trešais jautājums)
67.      Trešais jautājums ir par citiem iespējamiem tiesiskās aizsardzības līdzekļiem, un tas tiek uzdots tikai ar nosacījumu, ka Regulas 2019/943 13. panta 7. punktam nav tiešas iedarbības. Tāpēc uz to nav jāatbild.
68.      Ja Tiesa saistībā ar otro jautājumu izdarītu secinājumu, kas atšķiras no šo secinājumu
66. punktā minētā secinājuma, pietiek ar atsauci uz tās pastāvīgo judikatūru, saskaņā ar kuru pat tiešas iedarbības neesības gadījumā dalībvalstu tiesām to valsts tiesības jāinterpretē cik vien iespējams atbilstoši Savienības tiesībām un jāatzīst privātpersonu iespēja saņemt atlīdzinājumu, ja to tiesības ir pārkāptas ar Savienības tiesību pārkāpumu, kurā vainojama dalībvalsts (41).
D.      Pārējie jautājumi (ceturtais jautājums)
1.      Prasījuma par finansiālu kompensāciju izpildes atlikšana (ceturtais jautājuma a) un b) daļa)
69.      Ar ceturtā jautājuma a) un b) daļu iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai prasījuma par finansiālu kompensāciju saskaņā ar Regulas 2019/943 13. panta 7. punktu izpildi ar valsts īstenošanas pasākumu var atlikt līdz 2024. gadam.
70.      Kā pamatoti apgalvo atbildētāji apelācijas tiesvedībā un Komisija, saskaņā ar Regulas 2019/943 71. panta 1. punktu tā stājās spēkā divdesmitajā dienā pēc tās publicēšanas Oficiālajā Vēstnesī un atbilstoši 71. panta 2. punktam tā ir spēkā no 2020. gada 1. janvāra, neparedzot pārejas noteikumus vai izņēmumus attiecībā uz 13. pantu. Līdz ar to prasījums par finansiālu kompensāciju attiecībā uz sistēmas operatoru, pamatojoties uz tieši un prioritāri piemērojamiem 13. panta 7. punkta noteikumiem, pastāv no šīs dienas, un operatoram tas jāizpilda. Šī prasījuma izpildes ieviešanas atlikšana uz vēlāku laiku – šajā gadījumā 2024. gadu – nav saderīga ar šo principu un būtu pretrunā šo tiesību normu pilnīgai efektivitātei, kas arī ir prasīta judikatūrā (42).
71.      Līdz ar to uz ceturtā jautājuma a) un b) daļu jāatbild tādējādi, ka prasījums par finansiālu kompensāciju saskaņā ar Regulas 2019/943 13. panta tieši piemērojamajām tiesību normām atbilstoši 71. panta 2. punktam ir izpildāms, sākot ar 2020. gada 1. janvāra, un to nevar atlikt ar valsts īstenošanas pasākumiem.
2.      Tiesību uz finansiālu kompensāciju piemērojamības personām ierobežošana vai paplašināšana (ceturtā jautājuma c) daļa)
a)      Pirmā daļa: mazo ražotāju izslēgšana?
72.      Ar ceturtā jautājuma b) daļas
pirmo daļu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Regulas 2019/943 13. panta 7. punktā ir atļauts veikt valsts īstenošanas pasākumus, kas (tirgū nebalstītas lejupvērstas) pārdispečēšanas gadījumā tiesības uz finansiālu kompensāciju piešķir tikai tiem ražotājiem, kuri piedalās ex ante (nākamās dienas) tirgū, tādējādi izslēdzot no to piemērošanas de minimis ražotājus. Atbilstoši lietas dalībnieku viedoklim de minimis ražotāji, uz kuriem šī regula neattiecas, varētu būt mazie ražotāji, kuri bieži vien nepiedalās Īrijas nākamās dienas tirgū vai dienas tirgū.
73.      Kā pamatoti norāda Komisija un atbildētāji apelācijas tiesvedībā, tiesību uz finansiālas kompensācijas saņemšanas no sistēmas operatora saskaņā ar Regulas 2019/943 13. panta 7. punkta pirmo teikumu priekšnoteikums ir tikai tāds, ka ražotāji, uz kuriem attiecas tirgū nebalstīta lejupvērsta pārdispečēšana (“ražošanas ietaises, enerģijas uzkrāšanas ietaises vai pieprasījumreakcijas ietaises operatori”), ir piekrituši saistošas elektroenerģijas piegādes garantijai tīkla pieslēguma līgumā. Šajā ziņā elektroenerģijas ražošanas jaudai vai elektroenerģijas piegādes apjomam nav nozīmes. 13. panta 7. punkta b) apakšpunktā paredzētais kritērijs “neto ieņēmumi, kas būtu gūti, pārdodot nākamās dienas tirgū elektroenerģiju” šajā gadījumā tiek izmantots tikai, lai aprēķinātu finansiālās kompensācijas apmēru saskaņā ar pirmo aprēķina metodi, taču neierobežo tiesības uz kompensāciju principā.
74.      Atšķirīga izpratne būtu pretrunā arī Regulas 2019/943 12. un 13. panta sistēmai un mērķiem. Proti, saskaņā ar 12. panta 2. punktu dalībvalstīm ir noteikts pienākums nodrošināt, ka sistēmas operatori dispečēšanas gadījumā piešķir prioritāti elektroenerģijas ražošanas ietaisēm (“prioritāra dispečēšana” (43)), kuras izmanto atjaunojamos energoresursus un kuru uzstādītā elektroenerģijas ražošanas jauda ir mazāka par 400 kW. Prioritāras dispečēšanas principa garantijas nepārtrauktību garantē arī 12. panta 6. punkts. No tā izriet, ka arī mazie atjaunojamās enerģijas ražotāji gūst labumu no prioritāras dispečēšanas, kas tiek atteikta, veicot tirgū nebalstītu lejupvērstu pārdispečēšanu saskaņā ar 13. panta 6. punktu. Turklāt atbilstoši 13. panta 6. punkta a) apakšpunktam šāda pārdispečēšana attiecībā uz elektroenerģijas ražošanu no atjaunojamajiem energoresursiem ir atļauta tikai stingrās robežās. Diferencēšana atkarībā no elektroenerģijas ražošanas vai ievades apjoma, vai dalības nākamās dienas tirgū, kas izraisītu to, ka atsevišķi (atjaunojamās enerģijas) ražotāji tiktu izslēgti no tiesību uz finansiālu kompensāciju piemērojamības personām, nebūtu saderīga ar šiem noteikumiem.
75.      Šāda diferencēšana būtu pretrunā arī Regulas 2019/943 13. panta 1. un 2. punktā nostiprinātajiem principiem. Pirmkārt, saskaņā ar 1. punktu pērdispečēšanai jānotiek saskaņā ar objektīviem, pārredzamiem un nediskriminējošiem kritērijiem, un tai ir jābūt atvērtai visām elektroenerģijas ražošanas tehnoloģijām (kā arī jebkādai enerģijas uzkrāšanai un jebkādai pieprasījumreakcijai), ja vien tas ir tehniski iespējams (šo secinājumu
52. punkts). Šajā ziņā nav paredzēta diferenciācija atkarībā no ražošanas jaudas. Otrkārt, saskaņā ar 2. punktu principā visiem ražotājiem, kurus (arī) skar tirgū balstīta pārdispečēšana, ir tiesības uz finansiālu kompensāciju.
76.      Līdz ar to uz ceturtā jautājuma c) daļas pirmo daļu jāatbild tādējādi, ka Regulas 2019/943 13. panta 7. punktā nav atļauts veikt valsts īstenošanas pasākumus, ar kuriem (tirgū nebalstītas lejupvērstas) pārdispečēšanas gadījumā tiesības uz finansiālu kompensāciju tiek attiecinātas tikai uz ražotājiem, kas piedalās ex ante (nākamās dienas) tirgū, vai kuri tādējādi izslēdz no to piemērošanas t.s. de minimis ražotājus.
b)      Otrā daļa: starpnieku tiesības uz kompensāciju?
77.      Ar ceturtā jautājuma c) daļas otro daļu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Regulas 2019/943 13. panta 7. punktā ir atļauts veikt valsts īstenošanas pasākumus, ar kuriem tiesības uz finansiālu kompensāciju (tirgū nebalstītas lejupvērstas) pārdispečēšanas gadījumā tiek attiecinātas arī uz elektroenerģijas piegādātājiem, kuri, iespējams, ir tikai starpnieki, nevis ražotāji. To daļēji apstrīd atbildētāji apelācijas tiesvedībā. Turklāt to ieskatā sistēmas operators kompensāciju drīkst izmaksāt tikai tieši ražotājam, kam uz to ir tiesības.
78.      Kā norādīts šo secinājumu
73. punktā, Regulas 2019/943 13. panta 7. punkta pirmajā teikumā tiesības uz finansiālu kompensāciju iepretim sistēmas operatoram ir attiecinātas tikai uz elektroenerģijas ražotājiem, uz kuriem attiecas tirgū nebalstīta pārdispečēšana (“ražošanas ietaises, enerģijas uzkrāšanas ietaises vai pieprasījumreakcijas ietaises operatori”) un kuri ir piekrituši saistošai piegādes garantijai sistēmas pieslēguma līgumu. Turklāt tikai šiem ražotājiem saskaņā ar abām aprēķina metodēm ir “papildu darbības izmaksas” Regulas 2019/943 13. panta 7. punkta a) apakšpunkta izpratnē, kas jāņem vērā, lai noteiktu šo kompensāciju. Tas no tiesību uz kompensāciju piemērojamības personām principā izslēdz starpniekus, kuri nav ražotāji, neapsaimnieko nevienu no minētajām iekārtām un nav noslēguši sistēmas pieslēguma līgumu ar piegādes garantiju.
79.      Tomēr, kā norāda CRU un Komisija, nevar pilnībā izslēgt, ka valstu īstenošanas pasākumi precīzāk reglamentē kompensāciju izmaksas veidu ražotājiem, kuriem uz to ir tiesības. Tas – tehnisku iemeslu dēļ, piemēram, ieskaita nolūkā – varētu ļaut starpniekam darboties kā maksājumu aģentūrai, ja vien tas neapdraud ražotāja tiesību uz kompensāciju īstenošanu un neizraisa maksātnespējas riska netaisnīgu pārnešanu, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.
80.      Līdz ar to uz ceturtā jautājuma c) daļas otro daļu jāatbild tādējādi, ka Regulas 2019/943 13. panta 7. punktā nav atļauts veikt valsts īstenošanas pasākumus, ar kuriem tiesības uz finansiālu kompensāciju (tirgū nebalstītas lejupvērstas) pārdispečēšanas gadījumā tiek attiecinātas arī uz starpnieku, kas neatbilst šīs tiesību normas pirmajā teikumā paredzētajiem nosacījumiem. Tas neizslēdz iespēju, ka šāds starpnieks darbojas kā maksājumu aģentūra, ja vien tas neapdraud ražotāja tiesības uz kompensāciju un nerada nepamatotu maksātnespējas riska pārnešanu, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.
3.      Maksājumi, kas pārsniedz tirgus cenu, pamatojoties uz KEPL, kā “finansiāls atbalsts” (ceturtā jautājuma d) daļa)
81.      Ar tās ceturtā jautājuma d) daļu
iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Regulas 2019/943 13. panta 7. punkta b) apakšpunktā ietvertais jēdziens “finansiāls atbalsts”, kas saskaņā ar šo tiesību normu tiek uzskatīts par “daļu no neto ieņēmumiem”, aptver maksājumus, kas pārsniedz tirgus cenu un kas veikti atjaunojamās enerģijas ražotājam, pamatojoties uz KEPL (44).
82.      Šis jautājums ir ļoti strīdīgs lietas dalībnieku vidū. Kā norāda iesniedzējtiesa, KEPL ietvertās norunas cenas – kas attiecīgajā gadījumā pārsniedz tirgus cenu – garantija ir atjaunojamās enerģijas ražotāju finansiālā atbalsta būtiska sastāvdaļa (šo secinājumu
15. punkts). Taču par “finansiālu atbalstu” Regulas 2019/943 13. panta 7. punkta b) apakšpunkta izpratnē tas nav ticis atzīts strīdīgajā lēmumā un to par tādu nav atzinusi CRU. Tas CRU ieskatā var būt tikai valsts atbalsts valsts subsīdiju izpratnē.
83.      Uzskatu, ka šī CRU argumentācija nav pamatota gan plašā “finansiālā atbalsta” jēdziena dēļ, gan sistemātisku un teleoloģisku iemeslu dēļ. Manuprāt, ar to ir domāts gan valsts, gan – valsts atļauts vai noteikts – privāts finansiāls atbalsts.
84.      Jēdziens “finansiāls atbalsts” Regulā 2019/943 nav definēts. Tāpat uz to – vismaz ne tieši – neattiecas atruna par LESD 107. un 108. panta piemērošanu, kas varētu liecināt par to, ka runa varētu būt tikai par valsts atbalstu valsts atbalsta jēdziena izpratnē LESD 107. panta 1. punkta izpratnē. Turpretim uz Regulas 2019/943 19.a pantā reglamentētajiem elektroenerģijas pirkuma līgumiem – tātad šajā lietā strīdīgajiem privātajiem KEPL – šī atruna attiecas (19.a panta 4. punkts), un līdz ar to CRU argumentācija, šķiet, ir nepareiza jau šā iemesla dēļ.
85.      Gluži pretēji, manuprāt, šīs regulas 13. panta 7. punkta b) apakšpunkta mērķis principā ir aptvert jebkāda veida finansiālu atbalstu elektroenerģijas ražošanai – it īpaši no atjaunojamiem energoresursiem – neatkarīgi no tā, vai tas ir ticis sniegts no valsts vai privātiem līdzekļiem. To apstiprina iespējamā KEPL klasifikācija Regulas 2019/943 19.a, 19.d un 21. pantā paredzēto atļauto instrumentu kategorijās, kuru mērķis ir veicināt elektroenerģijas ražošanu no atjaunojamiem energoresursiem un nodrošināt piegādes.
86.      Saskaņā ar Regulas 2019/943 19.a panta 1. punktu dalībvalstis veicina EPL ieviešanu, lai nodrošinātu cenu paredzamību un sasniegtu to integrētajos nacionālajos enerģētikas un klimata plānos izvirzītos mērķus attiecībā uz dekarbonizācijas dimensiju, tostarp attiecībā uz atjaunojamo enerģiju. Šajā ziņā saskaņā ar šī panta 3. un 4. punktu dalībvalstis var koordinētā veidā paredzēt valsts atbalstītas garantiju shēmas par tirgus cenām, lai samazinātu finanšu riskus, kas saistīti ar to, ka patērētāji neizpilda maksājumu saistības EPL ietvaros, kā arī privātas garantijas vai ietaises, kas apvieno pieprasījumu pēc EPL. Šajā ziņā valsts atbalstītā garantiju shēma “neskarot LESD 107. un 108. pantu [..] iekļauj noteikumus, lai izvairītos no likviditātes mazināšanās elektroenerģijas tirgos, un tā nesniedz atbalstu no fosilā kurināmā ražotas enerģijas iegādei.” No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu neizriet, vai KEPL garantēto – potenciāli pat tirgus cenu pārsniedzošo – norunas cenu nodrošina šāda valsts atbalstīta garantiju shēma vai arī šajā ziņā runa ir tikai par privātu garantiju. Abos gadījumos katrā ziņā pastāvētu finansiāls atbalsts, kas principā ir atļauts ar Regulu 2019/943.
87.      Turklāt KEPL varētu ietilpt tiešā cenu atbalsta shēmas divvirzienu cenu starpības līgumu veidā investīcijām jaunās atjaunojamās enerģijas ražošanas iekārtās saskaņā ar Regulas 2019/943 19.d pantu (45), kuras ieņēmumi jāsadala galapatērētājiem (5. punkts) (46). Visbeidzot KEPL varētu būt daļa no jaudas mehānisma šīs regulas 21. panta 1. punkta izpratnē (47).
88.      Tātad “finansiālais atbalsts” Regulas 2019/943 13. panta 7. punkta b) apakšpunkta izpratnē pilnībā var izrietēt no valsts atbalsta vai valsts noteikta atbalsta no privātiem līdzekļiem. Tomēr arī sistemātisku un teleoloģisku iemeslu dēļ nav pamata neņemt vērā KEPL radītos ieņēmumus, kas potenciāli pārsniedz tirgus cenu, aprēķinot finansiālo kompensāciju.
89.      Proti, tāpat kā Regulas 2019/943 12. panta 2.–4. punktā paredzētā prioritārās dispečēšanas kārtība, kas arī ir pakārtota LESD 107., 108. un 109. pantā paredzēto valsts atbalsta noteikumu ievērošanai, 13. panta 7. punktā paredzētās finansiālās kompensācijas mērķis ir arī veicināt atjaunojamo energoresursu ražošanu vai attiecīgi piegādi vai aizsargāt to. Turklāt no nedaudz mainīgās Tiesas judikatūras izriet, ka likumā noteiktā atbalsta sniegšana elektroenerģijas ražošanai no atjaunojamiem energoresursiem ne vienmēr ir uzskatāma par valsts atbalstu, proti, ja atbalsts netiek sniegts, izmantojot “valsts līdzekļus” (48). Šī ideja ir ņemta vērā plašajā jēdzienā “finansiāls atbalsts” neatkarīgi no tā, vai tas tiek sniegts no valsts vai privātiem līdzekļiem. Gluži pretēji, šķiet, ka Savienības likumdevējs acīmredzami to ir izvēlējies apzināti, lai aptvertu daudzpusējos finansiāla atbalsta pasākumus elektroenerģijas ražošanai, it īpaši no atjaunojamiem energoresursiem, neatkarīgi no tā, vai tie atbilst valsts atbalsta jēdzienam LESD 107. panta 1. punkta izpratnē vai neatbilst.
90.      Līdz ar to uz ceturtā jautājuma c) daļu jāatbild tādējādi, ka Regulas 2019/943 13. panta 7. punkta b) apakšpunktā ietvertais jēdziens “finansiāls atbalsts” principā aptver maksājumus, kas pārsniedz tirgus cenu, par labu atjaunojamās enerģijas ražotājam, pamatojoties uz tādiem elektroenerģijas pirkuma līgumiem kā KEPL Regulas 2019/943 19.a panta izpratnē.
V.      Secinājumi
91.      Tāpēc ierosinu Tiesai uz Supreme Court (Augstākā tiesa, Īrija) lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbildēt šādi:
1.      a)      Ar Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2019/943 (2019. gada 15. jūnijs) par elektroenerģijas iekšējo tirgu 13. panta 7. punktu ražotājiem, kuriem ir fiksēta piekļuve sistēmai un piegādes garantija un uz kuriem attiecas tirgū nebalstīta lejupvērsta pārdispečēšana, ir piešķirtas tiesības uz finansiālu kompensāciju, kas, cik vien iespējams, atbilst hipotētiskajiem ieņēmumu zaudējumiem (ieskaitot nesaņemto finansiālo atbalstu) attiecīgā elektroenerģijas daudzuma piegādes gadījumā saskaņā ar tirgus nosacījumiem, taču
ne vienmēr tos pilnībā neitralizē ekonomiskā ziņā. Regulas 2019/943 13. panta 7. punktā ietvertā formulējuma “nepamatoti zema vai nepamatoti augsta finansiāla kompensācija” mērķis ir nodrošināt atbilstošu finansiālu kompensāciju ražotājam, uz kuru attiecas tirgū nebalstīta lejupvērsta pārdispečēšana. Šajā ziņā sistēmas operatoram ir novērtējuma brīvība.
b)      Tiesību uz finansiālu kompensāciju saskaņā ar Regulas 2019/943 13. panta 7. punktu priekšnoteikums nav tāds, ka ražotājs, uz kuru attiecas tirgū nebalstītā lejupvērstā pārdispečēšana, gūst labumu no prioritāras dispečēšanas vai negūst, kā arī šo tiesību piešķiršana nedrīkst tikt padarīta atkarīga no šādas diferenciācijas valsts īstenošanas pasākumos.
2.      Regulas 2019/943 13. panta 7. punkts, lai gan ar to sistēmas operatoram ir piešķirta novērtējuma brīvība, atbilst tiešās iedarbības nosacījumiem, neaizliedzot veikt valsts transponēšanas vai īstenošanas pasākumus šīs novērtējuma brīvības īstenošanai. Tomēr šie pasākumi nedrīkst būt pretrunā tajā noteiktajiem kritērijiem un aprēķina metodēm un ar tiem jāievēro šīs novērtējuma brīvības robežas, un tas ir jāpārbauda valsts tiesai.
3.      a)      Prasījums par finansiālu kompensāciju saskaņā ar Regulas 2019/943 13. panta tieši piemērojamajām tiesību normām atbilstoši 71. panta 2. punktam jāizpilda, sākot ar 2020. gada 1. janvāra, un to nevar atlikt ar valsts īstenošanas pasākumiem.
b)      Regulas 2019/943 13. panta 7. punktā nav atļauts veikt valsts īstenošanas pasākumus:
–        ar kuriem (tirgū nebalstītas lejupvērstas) pārdispečēšanas gadījumā tiesības uz finansiālu kompensāciju tiek attiecinātas tikai uz ražotājiem, kas piedalās ex ante (nākamās dienas) tirgū, vai kuri tādējādi izslēdz no to piemērošanas t.s. de minimis ražotājus;
–        ar kuriem tiesības uz finansiālu kompensāciju (tirgū nebalstītas lejupvērstas) pārdispečēšanas gadījumā tiek attiecinātas arī uz starpnieku, kas neatbilst šīs tiesību normas pirmajā teikumā paredzētajiem nosacījumiem. Tas neizslēdz iespēju, ka šāds starpnieks darbojas kā maksājumu aģentūra, ja vien tas neapdraud ražotāja tiesības uz kompensāciju un nerada nepamatotu maksātnespējas riska pārnešanu, un tas ir jāpārbauda iesniedzējtiesai.
c)      Regulas 2019/943 13. panta 7. punkta b) apakšpunktā ietvertais jēdziens “finansiāls atbalsts” principā aptver maksājumus, kas pārsniedz tirgus cenu, par labu atjaunojamās enerģijas ražotājam, pamatojoties uz KEPL (Corporate Power Purchase Agreements) Regulas 2019/943 19.a panta izpratnē.
1      Oriģinālvaloda – vācu.
2      Eiropas Parlamenta un Padomes 2019. gada 5. jūnija regula par elektroenerģijas iekšējo tirgu (OV 2019, L 158, 54. lpp.), redakcijā ar jaunākajiem grozījumiem, kas izdarīti ar
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2024/1747 (2024. gada 13. jūnijs), ar ko groza Regulas (ES) 2019/942 un (ES) 2019/943 attiecībā uz Savienības elektroenerģijas tirgus modeļa uzlabošanu (OV 2024/1747, 1. lpp.).
3      Eiropas Parlamenta un Padomes 2019. gada 5. jūnija direktīva par kopīgiem noteikumiem attiecībā uz elektroenerģijas iekšējo tirgu un ar ko groza Direktīvu 2012/27/ES (OV 2019, L 158, 125. lpp.), redakcijā ar jaunākajiem grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu (ES) 2024/1711 (2024. gada 13. jūnijs), ar ko groza Direktīvas (ES) 2018/2001 un (ES) 2019/944 attiecībā uz Savienības elektroenerģijas tirgus modeļa uzlabošanu (OV 2024/1711, 1. lpp.).
4      Skat. Regulas 2019/943 3. pantu (“Principi, kas attiecas uz elektroenerģijas tirgu darbību”), saskaņā ar kuru cenas tostarp nosaka, balstoties uz pieprasījumu un piedāvājumu (a) punkts), un tirgus noteikumi veicina brīvu cenu veidošanos un nodrošina izvairīšanos no darbībām, kuras neļauj noteikt cenas, balstoties uz pieprasījumu un piedāvājumu (b) punkts).
5      Skat. Regulas 2019/943 3. panta c) un f) punktu.
6      Kā pareizi norāda iesniedzējtiesa, tādējādi Regulas 2019/943 12. pantā reglamentētie tirgū balstītie dispečēšanas pasākumi atšķiras no šīs regulas 13. pantā paredzētajiem tirgū balstītiem vai attiecīgi tirgū nebalstītiem pārdispečēšanas pasākumiem. Saskaņā ar šo definīciju pārdispečēšana notiek, ja ir konstatējama “fiziska pārslodze” vai ja sistēmas drošības apsvērumu dēļ ir nepieciešama “samazināšana”. Šajā lietā strīdīgās, tirgu nebalstītās lejupvērstās pārdispečēšanas mērķis ir samazināt elektroenerģijas ražošanas no atjaunojamajiem energoresursiem īpatsvaru sistēmā.
7      “Prioritāra dispečēšana” atbilstoši Regulas 2019/943 2. panta 20) punktam “attiecībā uz pašdispečēšanas modeli ir elektrostaciju dispečēšana pēc kritērijiem, kas atšķiras no solījumu ekonomiskās kārtības, un attiecībā uz centrālās dispečēšanas modeli – elektrostaciju dispečēšana pēc kritērijiem, kas atšķiras no solījumu ekonomiskās kārtības un no tīkla ierobežojumiem, prioritāti dodot konkrētu elektroenerģijas ražošanas tehnoloģiju dispečēšanai.” Jēdzieni “centrālās dispečēšanas modelis” un “pašdispečēšanas modelis” ir definēti šīs regulas 2. panta 29) un 30) punktā.
8      Eiropas Parlamenta un Padomes 2012. gada 25. oktobra direktīva par energoefektivitāti, ar ko groza Direktīvas 2009/125/EK un 2010/30/ES un atceļ Direktīvas 2004/8/EK un 2006/32/EK (OV 2012, L 315, 1. lpp.).
9      Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 23. aprīļa direktīva par atjaunojamo energoresursu izmantošanas veicināšanu un ar ko groza un sekojoši atceļ Direktīvas 2001/77/EK un 2003/30/EK (OV 2009, L 140, 16. lpp.).
10      Skat. strīdīgā lēmuma 27. un 28. lpp.
11      Skat. arī Regulas 2019/943 19.a pantu.
12      Spriedums, 2019. gada 24. jūnijs (C‑573/17, EU:C:2019:530).
13      Regulas 2019/943 13. panta 7. punkta b) apakšpunkts saistībā ar “neto ieņēmumu” zaudējumiem attiecas tikai uz tirgū nebalstīto lejupvērsto pārdispečēšanu.
14      Atbilstoši Regulas 2019/943 13. panta 7. punktam tiesības uz finansiālu kompensāciju nepastāv, “ja ražotāji ir piekrituši noslēgt pieslēguma līgumu, saskaņā ar kuru netiek garantēta stabila elektroenerģijas piegāde” (mans izcēlums).
15      Skat. Regulas 2019/943 13. panta 7. punkta b) apakšpunkta otro teikumu. Kā izriet no ceturtā jautājuma d) daļas, vienīgais strīdīgais jautājums šajā lietā ir par to, vai KEPL garantētā norunas cena, ciktāl tā pārsniedz tirgus cenu, ir šāds “finansiāls atbalsts” (skat. šo secinājumu 81. un nākamos punktus).
16      Skat. Regulas 2019/943 13. panta 7. punkta a) apakšpunktu (“papildu kurināmā izmaksas augšupvērstas pārdispečēšanas gadījumā vai rezerves siltumapgādes nodrošināšana lejupvērstas pārdispečēšanas gadījumā”, mans izcēlums).
17      Īrija, atbildot uz Tiesas uzdoto jautājumu tiesas sēdē, apstiprināja, ka arī Regulas 2019/943 13. panta 7. punktā paredzētā finansiālā kompensācija Īrijā tiek aplikta ar nodokli.
18      Turpretim Komisijas izvirzītais arguments, ka runa ir par “izņēmumu” no pirmās aprēķina metodes, manā ieskatā ir maldinošs un nelietderīgs.
19      Šajā ziņā dažādās valodu versijas savā starpā gandrīz neatšķiras. Tomēr franču valodas versijā (“injustifié” vietā “indûment”) skaidrāk izpaužas tas, ka šajā ziņā jāizvērtē kompensācijas atbilstība.
20      Tātad šajā ziņā nav runa par negūtajiem (hipotētiskajiem) “neto ieņēmumiem” Regulas 2019/943 13. panta 7. punkta b) apakšpunkta izpratnē. Tas liecina arī par to, ka šādā gadījumā pirmā aprēķina metode vispār nav piemērojama, taču ir piemērojama tikai otrā aprēķina metode.
21      Skat. arī Regulas 2019/943 13. panta 7. punkta otro teikumu (“šāda finansiālā kompensācija”).
22      Šāda minimālo ieņēmumu garantija, atkāpjoties no 10. panta 1. punktā paredzētā principa (“nenosaka nedz maksimālo, nedz minimālo elektroenerģijas vairumcenas apmēru”), ir paredzēta tikai Regulas 2019/943 10. panta 2. punktā (“NETO var piemērot saskaņotus limitus maksimālajām un minimālajām klīringa cenām nākamās dienas un tekošās dienas laikposmos”).
23      Tāpat attiecībā uz tirgū balstītu pārdispečēšanu Regulas 2019/943 13. panta 2. punktā ir minēts tikai tas, ka “[..] resursus izraugās no elektroenerģijas ražošanas ietaisēm, enerģijas uzglabāšanas vai pieprasījumreakcijas, izmantojot tirgbalstītus mehānismus un piešķirot finansiālu kompensāciju” (mans izcēlums).
24      Tas attiecas uz nākamās dienas elektroenerģijas tirdzniecību, kā arī uz īstermiņa elektroenerģijas tirdzniecību.
25      Skat. Komisijas 2016. gada 30. novembra priekšlikuma Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par elektroenerģijas iekšējo tirgu (COM (2016) 861 final) 12. panta 6. punkta b) apakšpunktu: “90 % of the net revenues from the sale of electricity on the day-ahead market that the generating or demand facility would have generated without the curtailment or redispatching request”.
26      2019. gada 18. janvāra kompromiss par priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par elektroenerģijas iekšējo tirgu, Starpinstitucionālais dokuments 2016/0379 (COD), 66. lpp. (pieejams vietnē: 4-provisional-agreement-karins-regulation-on-electricity-en).
27      Kā jau izklāstīts šo secinājumu
20. zemsvītras piezīmē, tas ne vienmēr attiecas uz augšupvērsto pārdispečēšanu. Proti, šajā gadījumā nevar būt runa par negūtiem (hipotētiskiem) “neto ieņēmumiem” Regulas 2019/943 13. panta 7. punkta b) apakšpunkta izpratnē, un līdz ar to varētu būt piemērojama tikai otrā aprēķina metode, ņemot vērā faktiskos ieņēmumus un papildu darbības izmaksas.
28      Kā atbildētāji apelācijas tiesvedībā apgalvoja arī
tiesas sēdē, PSO ir informēts par elektroenerģijas daudzumu, kura ievadīšanu tas aizliedz ar lejupvērsto pārdispečēšanu. Tāpat varētu noteikt tirgus ieņēmumus, kas par šo daudzumu pārdispečēšanas brīdī ir gūti vai gūstami nākamās dienas tirgū. Savukārt ražotājam ir pieejama informācija par tā darbības izmaksām.
29      Skat. Regulas 2019/943 8., 12.–18. pantu, kā arī 28. un nākamos pantus.
30      Šķiet, ka šis jautājums – kā apgalvo arī atbildētāji apelācijas tiesvedībā un ko rakstveida apsvērumos
apstiprina
CRU – drīzāk attiecas uz Regulas 2019/943 12. pantu, nevis 13. panta 7. punktu. Proti, 12. panta 2. punktā ir reglamentēta principā prioritārā dispečēšana (2. panta 20) punktā ietvertās definīcijas izpratnē) elektroenerģijas ražošanas ietaisēm, kuras izmanto atjaunojamos energoresursus un kuru uzstādītā elektroenerģijas ražošanas jauda ir mazāka par 400 kW. Saskaņā ar 12. panta 4. punktu dalībvalstis to var paredzēt arī attiecībā uz elektroenerģijas ražošanas ietaisēm ar tādu pašu ražošanas jaudu, kuras izmanto augstas efektivitātes koģenerāciju. Ar 12. panta 6. punktu šajā ziņā ir nodrošināts, ka ražošanas ietaises, kuras izmanto atjaunojamos energoresursus vai augstas efektivitātes koģenerāciju un kuras tika pasūtītas pirms 2019. gada 4. jūlija – un uz kurām to pasūtīšanas brīdī saskaņā ar līdz tobrīd spēkā esošajām tiesību normām attiecās prioritārā dispečēšana – turpina gūt labumu no prioritārās dispečēšanas. Pamatlietā strīdīgais lēmums balstās uz minēto, paredzot atšķirīgas tiesību uz finansiālu kompensāciju aprēķina metodes atkarībā no tā, vai ražošanas ietaise tika pasūtīta pirms vai pēc 2019. gada 4. jūlija.
31      2019. gada 24. jūnija spriedums C‑573/17, EU:C:2019:530, saistībā ar jautājumu par Padomes Pamatlēmuma 2008/909/TI (2008. gada 27. novembris) par savstarpējas atzīšanas principa piemērošanu attiecībā uz spriedumiem krimināllietās, ar kuriem piespriesti brīvības atņemšanas sodi vai ar brīvības atņemšanu saistīti pasākumi, lai tos izpildītu Eiropas Savienībā (OV 2008, L 327, 27. lpp.), tiesību normu tiešo iedarbību un pārākumu.
32      Skat. spriedumus, 2019. gada 24. jūnijs, Popławski (C‑573/17, EU:C:2019:530, 60. un nākamie punkti), un 2025. gada 18. decembris, Komisija/Polija (Tiesas judikatūras ultra vires pārbaude – Savienības tiesību pārākums) (C‑448/23, EU:C:2025:975, 114.–117. punkts un tajos minētā judikatūra).
33      Šajā nozīmē skat. spriedumus, 2001. gada 11. janvāris, Monte Arcosu (C‑403/98, EU:C:2001:6, 26.–28. punkts), 2011. gada 14. aprīlis, Vlaamse Dierenartsenvereniging un Janssens (C‑42/10, C‑45/10 un C‑57/10, EU:C:2011:253, 47. un nākamie punkti), 2019. gada 19. decembris, Coöperatieve Producentenorganisatie en Beheersgroep Texel (C‑386/18, EU:C:2019:1122, 63. un 64. punkts), un 2024. gada 30. maijs, Expedia (C‑663/22, EU:C:2024:433, 40.–42. punkts, un tajos minētā judikatūra).
34      Skat. arī ģenerāladvokāta A. Ranta [A. Rantos] secinājumus lietā Electrabel u.c. (C‑633/23, EU:C:2025:131, 34. punkts).
35      Šajā nozīmē spriedumi, 2022. gada 8. marts, Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (Tiešā iedarbība) (C‑205/20, EU:C:2022:168, 18. punkts), un 2023. gada 21. decembris, Papier Mettler Italia (C‑86/22, EU:C:2023:1023, 76. punkts un tajā minētā judikatūra).
36      Šajā nozīmē spriedums, 2015. gada 6. oktobris, T-Mobile Czech Republic un Vodafone Czech Republic (C‑508/14, EU:C:2015:657, 52. punkts un tajā minētā judikatūra). Skat. arī manus secinājumus apvienotajās lietās ECB un Komisija/Corneli (C‑777/22 P un C‑789/22 P, EU:C:2024:973, 87. punkts).
37      Šajā nozīmē skat. spriedumus, 2015. gada 6. oktobris, T-Mobile Czech Republic un Vodafone Czech Republic (C‑508/14, EU:C:2015:657, 53. punkts un tajā minētā judikatūra), kā arī 2022. gada 8. marts, Bezirkshauptmannschaft Hartberg-Fürstenfeld (Tiešā iedarbība) (C‑205/20, EU:C:2022:168, 19. punkts).
38      Šajā nozīmē spriedumi, 2014. gada 3. septembris, GMAC UK (C‑589/12, EU:C:2014:2131, 32. punkts), un 2023. gada 21. decembris, Papier Mettler Italia (C‑86/22, EU:C:2023:1023, 77. punkts un tajā minētā judikatūra). Skat. arī manus secinājumus lietā Impact (C‑268/06, EU:C:2008:2, 96. punkts), kā arī apvienotajās lietās ECB un Komisija/Corneli (C‑777/22 P un C‑789/22 P, EU:C:2024:973, 89. punkts).
39      Skat. Kokott, J., “Zur unmittelbaren Wirkung des Unionsrechts”, Archiv des öffentlichen Rechts, 2023, 148. sējums, 496. un nākamās lpp. (501. lpp.).
40      Šajā nozīmē skat. spriedumus, 2015. gada 6. oktobris, T-Mobile Czech Republic un Vodafone Czech Republic (C‑508/14, EU:C:2015:657, 53. punkts), kā arī 2021. gada 14. janvāris, RTS infra un Aannemingsbedrijf Norré-Behaegel (C‑387/19, EU:C:2021:13, 49. punkts); ģenerāladvokāta A. Ranta secinājumi lietā Electrabel u.c. (C‑633/23, EU:C:2025:131, 34.–36. punkts).
41      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2019. gada 24. jūnijs, Popławski (C‑573/17, EU:C:2019:530, 55.–57. punkts un tajos minētā judikatūra).
42      Šajā nozīmē spriedums, 2019. gada 24. jūnijs, Popławski (C‑573/17, EU:C:2019:530, 53.–58. punkts).
43      Skat. Regulas 2019/943 2. panta 20) punktu.
44      Corporate Power Purchase Agreements vai attiecīgi elektroenerģijas pirkuma līgumi; skat. Regulas 2019/943 19.a pantu (skat. šo secinājumu 15. punktu).
45      Saskaņā ar iesniedzējtiesas sniegto informāciju KEPL parasti ir “starpības līgumu” forma (šo secinājumu 15. punkts).
46      Turklāt atbilstoši Regulas 2019/943 19.d panta 3. punktam Komisijai šāda sistēma būtu jāizvērtē arī saskaņā ar LESD 107. un 108. pantu.
47      Skat. Īrijas 2019. gada 16. decembra Jaudas mehānisma plāna (apskatāms šeit: updated_ireland_implementation_plan.pdf) 59. un 60. lpp., saskaņā ar kuru 15 % no elektroenerģijas pieprasījuma ir jāapmierina ar KEPL. Šāds jaudas mehānisms principā arī ietilpst LESD 107. un 108. panta piemērošanas jomā; skat. 2021. gada 2. septembra spriedumu Komisija/Tempus Energy un Tempus Energy Technology (C‑57/19 P, EU:C:2021:663).
48      Nošķiršanas jautājumi, kas rodas šajā ziņā, it īpaši attiecībā uz “valsts līdzekļu” izmantošanu un tās attiecināmību uz valsti, bieži vien ir ļoti pretrunīgi un grūti novērtējami; skat. spriedumus, 2001. gada 13. marts, PreussenElektra (C‑379/98, EU:C:2001:160, 57. un nākamie punkti), 2019. gada 28. marts, Vācija/Komisija (C‑405/16 P, EU:C:2019:268, 52. un nākamie punkti), un 2024. gada 26. septembris, Covestro Deutschland un Vācija/Komisija (C‑790/21 P un C‑791/21 P, EU:C:2024:792, 84. un nākamie punkti).