Pagaidu versija
ĢENERĀLADVOKĀTA MANUELA KAMPOSA SANČESA‑BORDONAS
[MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA] SECINĀJUMI,
sniegti 2025. gada 11. decembrī (1)
Lieta C‑655/24 [Latranov] (i)
Rayonna prokuratura –  grad Veliki Preslav (Veliki Preslavas rajona prokuratūra, Bulgārija)
pret
EZ
(Rayonen sad –
Veliki Preslav (Veliki Preslavas rajona tiesa, Bulgārija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Brīvības, drošības un tiesiskuma telpa – Pamatlēmums 2005/212/TI – 2. pants – Direktīva 2014/42/ES – 3. un 14. pants – Piemērošanas joma – Direktīva (ES) 2024/1260 – 38. pants – Piemērojamība – Nozieguma rīku konfiskācija – Mehāniskā transportlīdzekļa vadīšana alkoholisko dzērienu ietekmē – Transportlīdzekļa konfiskācija vai summas tā vērtības apmērā konfiskācija, ja tas nepieder noziedzīgā nodarījuma izdarītājam – Mehāniskais transportlīdzeklis kā nozieguma rīks
1.        Bulgārijas policija apturēja mehāniskā transportlīdzekļa vadītāju, lai veiktu alkohola koncentrācijas organismā pārbaudi. Tā kā viņa alkohola līmenis pārsniedza tiesību aktos pieļaujamo robežu, viņš tika notiesāts par noziedzīgu nodarījumu – mehāniskā transportlīdzekļa vadīšanu alkohola ietekmē.
2.        Pēc šīs notiesāšanas radās jautājums, vai ir jāpiemēro transportlīdzekļa konfiskācija, vai arī, ja transportlīdzeklis nepieder notiesātajai personai, tā ekvivalentās vērtības piedziņa. Šajā gadījumā transportlīdzeklis (kā laulāto kopīpašums) piederēja transportlīdzekļa vadītājam un viņa laulātajai.
3.        Iesniedzējtiesa, kurai jālemj par konfiskāciju, uzdod Tiesai vairākus prejudiciālus jautājumus. Ar pirmajiem diviem jautājumiem tā būtībā vēlas noskaidrot:
–        Vai noziedzīgs nodarījums, kas izpaužas kā mehāniskā transportlīdzekļa vadīšana alkoholisko dzērienu ietekmē, ietilpst Direktīvas (ES) 2024/1260 (2), Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) vai Padomes Pamatlēmuma 2005/212/TI piemērošanas jomā (3)?
–        Vai gadījumā, ja ir piemērojams kāds no iepriekš minētajiem noteikumiem, izmantoto mehānisko transportlīdzekli var kvalificēt kā rīku noziedzīga nodarījuma izdarīšanai?
I.      Tiesiskais regulējums
A.      Savienības tiesības
1.      Pamatlēmums 2005/212
4.        Pamatlēmuma 2. pantā (“Konfiskācija”) ir noteikts:
“1.      Katra dalībvalsts veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai tā varētu pilnībā vai daļēji konfiscēt nozieguma rīkus un līdzekļus, kas iegūti no noziedzīgiem nodarījumiem, par kuriem sods ir brīvības atņemšana uz laiku, kas ilgāks par vienu gadu, vai arī konfiscēt īpašumu, kura vērtība atbilst šādu līdzekļu vērtībai.
[..].”
5.        4. pantā (“Tiesiskas aizsardzības līdzekļi”) ir noteikts:
“Katra dalībvalsts veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka ieinteresētām pusēm, ko skar 2. un 3. pantā paredzētie pasākumi, ir pieejami efektīvi tiesiskas aizsardzības līdzekļi, lai sargātu to tiesības.”
6.        5. pantā (“Aizsardzības pasākumi”) ir noteikts:
“Šis pamatlēmums negroza pienākumu ievērot pamattiesības un pamatprincipus, jo īpaši ietverot nevainīguma prezumpciju, kā paredzēts Līguma par Eiropas Savienību 6. pantā.”
2.      Direktīva 2014/42/ES (4)
7.        Saskaņā ar 2. pantu (“Definīcijas”):
“Šajā direktīvā piemēro šādas definīcijas:
[..]
3)      “nozieguma rīki” ir jebkāds īpašums, kurš jebkādā veidā, pilnīgi vai daļēji, tika izmantots vai kuru bija paredzēts izmantot, lai izdarītu noziedzīgu nodarījumu vai noziedzīgus nodarījumus;
[..].”
8.        3. pantā (“Darbības joma”) ir noteikts:
“Šo direktīvu piemēro noziedzīgiem nodarījumiem, uz kuriem attiecas:
a)      Konvencija, kas izstrādāta, pamatojoties uz Līguma par Eiropas Savienību K3. panta 2. punkta c) apakšpunktu par cīņu pret korupciju, kurā iejauktas Eiropas Kopienu amatpersonas vai Eiropas Savienības dalībvalstu amatpersonas (“Konvencija par cīņu pret korupciju, kurā iejauktas amatpersonas”);
b)      Padomes Pamatlēmums 2000/383/TI (2000. gada 29. maijs) par pastiprinātu aizsardzību, izmantojot kriminālsodus un citas sankcijas, pret naudas viltošanu saistībā ar euro ieviešanu;
c)      Padomes Pamatlēmums 2001/413/TI (2001. gada 28. maijs) par krāpšanas un viltošanas apkarošanu attiecībā uz bezskaidras naudas maksāšanas līdzekļiem;
d)      Padomes Pamatlēmums 2001/500/TI (2001. gada 26. jūnijs) par noziedzīgi iegūtu līdzekļu legalizēšanu un nozieguma rīku un noziedzīgi iegūto līdzekļu identifikāciju, meklēšanu, iesaldēšanu, arestēšanu un konfiskāciju;
e)      Padomes Pamatlēmums 2002/475/TI (2002. gada 13. jūnijs) par terorisma apkarošanu;
f)      Padomes Pamatlēmums 2003/568/TI (2003. gada 22. jūlijs) par korupcijas apkarošanu privātajā sektorā;
g)      Padomes Pamatlēmums 2004/757/TI (2004. gada 25. oktobris), ar ko paredz minimuma noteikumus par noziedzīgu darbību pazīmēm un sodiem narkotisko vielu nelikumīgas tirdzniecības jomā;
h)      Padomes Pamatlēmums 2008/841/TI (2008. gada 24. oktobris) par cīņu pret organizēto noziedzību;
i)      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2011/36/ES (2011. gada 5. aprīlis) par cilvēku tirdzniecības novēršanu un apkarošanu un cietušo aizsardzību, ar kuru aizstāj Padomes Pamatlēmumu 2002/629/TI;
j)      Direktīva 2011/93/ES (2011. gada 13. decembris) par seksuālas vardarbības pret bērniem, bērnu seksuālas izmantošanas un bērnu pornogrāfijas apkarošanu, un ar kuru aizstāj Padomes Pamatlēmumu 2004/68/TI;
k)      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2013/40/ES (2013. gada 12. augusts) par uzbrukumiem informācijas sistēmām, un ar kuru aizstāj Padomes Pamatlēmumu 2005/222/TI,
kā arī citi juridiskie instrumenti, ja minētajos instrumentos ir īpaši paredzēts, ka šo direktīvu piemēro noziedzīgiem nodarījumiem, kas tajos saskaņoti.”
9.        14. pants (“Vienotās rīcības 98/699/TI un dažu Pamatlēmumu 2001/500/TI un 2005/212/TI noteikumu aizstāšana”) paredz:
“1.      Neskarot dalībvalstu saistības attiecībā uz minēto pamatlēmumu transponēšanai valstu tiesību aktos noteikto termiņu, ar šo direktīvu attiecībā uz dalībvalstīm, kurām tā ir saistoša, aizstāj [..] Pamatlēmuma [..] 2005/212/TI 1. panta pirmos četrus ievilkumus un 3. pantu.
[..].”
3.      Direktīva 2024/1260
10.      33. pantā (“Transponēšana”) ir noteikts:
“1.      Dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie noteikumi, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības līdz 2026. gada 23. novembrim. Dalībvalstis par to tūlīt informē Komisiju.
[..].”
11.      Saskaņā ar 36. pantu (“Vienotās rīcības 98/699/TI, Pamatlēmumu 2001/500/TI un 2005/212/TI, Lēmuma 2007/845/TI un Direktīvas 2014/42/ES aizstāšana”):
“1.      Neskarot dalībvalstu saistības attiecībā uz termiņu [..] transponēšanai valstu tiesību aktos, ar šo direktīvu attiecībā uz dalībvalstīm, kurām tā ir saistoša, aizstāj [..] Pamatlēmumu 2005/212/TI [..].
[..].”
B.      Bulgārijas tiesības Nakazatelen kodeks (Kriminālkodekss)
12.      Kodeksa 53. pantā noteikts:
“(1)      Neatkarīgi no kriminālatbildības par labu valstij tiek konfiscēts:
a)      [..] īpašums, kas pieder vainīgajam un ko
paredzēts izmantot vai kas tiek izmantots tam, lai ar nodomu veiktu noziedzīgu nodarījumu; ja šis īpašums vairs neeksistē vai ir nodots [citai personai], tiek konfiscēta tam atbilstošā vērtība;
[..].”
13.      Saskaņā ar 343.b pantu, tā redakcijā, kas piemērojama faktiem:
“(1)
[..] Par mehāniskā transportlīdzekļa vadīšanu vairāk nekā 1,2 promiļu reibumā, ja tas pienācīgi pierādīts, soda ar brīvības atņemšanu uz laiku no viena līdz trijiem gadiem un ar naudas sodu divsimt līdz tūkstoš [Bulgārijas levu (BGN)] apmērā.
(2)      [..] Par mehāniskā transportlīdzekļa vadīšanu vairāk nekā 0,5 promiļu reibumā, ja tas pienācīgi pierādīts, pēc notiesāšanas ar galīgu spriedumu par 1. punktā minēto noziedzīgo nodarījumu soda ar brīvības atņemšanu uz laiku no viena līdz pieciem gadiem un ar naudas sodu piecsimt līdz tūkstoš piecsimt BGN apmērā.
(3)      [..] Par mehāniskā transportlīdzekļa vadīšanu narkotisko vielu vai citu apreibinošo vielu ietekmē, ja tas pienācīgi pierādīts, soda ar brīvības atņemšanu uz laiku no viena līdz trijiem gadiem un ar naudas sodu piecsimt līdz tūkstoš piecsimt BGN apmērā.
(4)      [..] Ja 4. punktā minētais nodarījums izdarīts
atkārtoti, par to soda ar brīvības atņemšanu uz laiku no viena līdz pieciem gadiem un ar naudas sodu piecsimt līdz tūkstoš piecsimt BGN apmērā.
(5)      [..]1.–4. punktā minētajos gadījumos tiesa konfiscē par labu valstij mehānisko transportlīdzekli, kurš izmantots noziedzīgā nodarījuma veikšanā un kurš ir noziedzīgā nodarījuma izdarītāja īpašums, vai, ja noziedzīgā nodarījuma izdarītājs nav īpašnieks, tad piespriež viņam samaksāt transportlīdzekļa vērtību.
[..].”
II.    Fakti, tiesvedība un prejudiciālie jautājumi
14.      2024. gada 27. jūlijā Veliki Preslavā [Veliki Preslav] (Bulgārija) EZ vadīja mehānisko transportlīdzekli 3,23 promiļu alkohola reibumā (5).
15.      2024. gada 15. augustā transportlīdzekļa vadītājs panāca vienošanos ar prokuratūru. Saskaņā ar vienošanos, kas tika apstiprināta ar spriedumu (6), kurš stājās spēkā tajā pašā dienā, viņam tika piespriests:
–        brīvības atņemšanas sods uz vienu gadu nosacīti ar pārbaudes laiku uz trim gadiem;
–        naudas sods 500 BGN apmērā;
–        transportlīdzekļu vadīšanas tiesību atņemšana uz vienu gadu un astoņiem mēnešiem.
16.      EZ vadītais transportlīdzeklis uz kopīpašuma pamata pieder viņam un viņa sievai. Sieva neiestājās tiesvedībā, jo to nepieļāva tobrīd spēkā esošie valsts procesuālie noteikumi (7).
17.      Pirms tika pieņemts lēmums par transportlīdzekļa konfiskāciju, tika noteikti aizsardzības pasākumi attiecībā uz EZ piederošajiem 50 % no transportlīdzekļa īpašumtiesībām (8).
18.      Lai lemtu par konfiskāciju transportlīdzekļa vērtības apjomā, Rayonen sad –
Veliki Preslav (Veliki Preslavas rajona tiesa, Bulgārija) uzskatīja par nepieciešamu uzdot četrus prejudiciālos jautājumus, no kuriem citēju pirmos divus, un
pēc Tiesas norādījuma tie būs šo secinājumu priekšmets. Tie ir formulēti šādi:
“1)      Vai [..] Direktīva [2024/1260] [..], Harta vai [..] Pamatlēmums [2005/212] ir piemērojami ar satiksmi saistītiem noziedzīgiem nodarījumiem, kas izdarīti alkohola un/vai narkotisko vielu ietekmē?
2)      Apstiprinošas atbildes uz šo jautājumu gadījumā: vai mehāniskais transportlīdzeklis ir rīks, kas izmantots, lai veiktu noziedzīgu nodarījumu, Direktīvas [2024/1260] 3. panta 3. punkta izpratnē?”
III. Tiesvedība Tiesā
19.      Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu Tiesā tika reģistrēts 2024. gada 9. oktobrī.
20.      Rakstveida apsvērumus ir iesniegušas Polijas valdība un Eiropas Komisija.
21.      2025. gada 1. oktobrī notikušajā tiesas sēdē piedalījās tikai Bulgārijas valdība un Komisija.
IV.    Juridiskā analīze
A.      Ievada apsvērumi
22.      Saskaņā ar Bulgārijas tiesību aktiem par noziedzīga nodarījuma izdarīšanu saistībā ar mehāniskā transportlīdzekļa vadīšanu alkoholisko dzērienu ietekmē tiek piemērota transportlīdzekļa konfiskācija par labu valstij, ja tas ir nodarījuma izdarītāja īpašums, vai, ja tas nav šī nodarījuma izdarītāja īpašums, to aizstāj ar summas transportlīdzekļa vērtībā samaksu valstij (9).
23.      No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu un visu šajā tiesvedībā iesaistīto personu apsvērumiem izriet, ka šādos gadījumos pienākums konfiscēt transportlīdzekli (vai summu tā vērtības apmērā, ja transportlīdzeklis nav noziedzīgā nodarījuma izdarītāja īpašums) ir absolūts (10).
B.      Pirmais prejudiciālais jautājums
24.      Vispirms iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai strīdam piemērojamais Savienības tiesiskais regulējums ietver Direktīvu 2024/1260, Hartu vai Pamatlēmumu 2005/212.
25.      Saskaņā ar Direktīvas (ES) 2024/1260 33. panta 1. punktu “dalībvalstīs stājas spēkā normatīvie un administratīvie noteikumi, kas vajadzīgi, lai izpildītu šīs direktīvas prasības līdz 2026. gada 23. novembrim. Par to dalībvalstis tūlīt informē Komisiju”.
26.      Komisija apgalvo (11), ka Bulgārijas Republika tai nav paziņojusi par Direktīvas 2024/1260 transponēšanu (12).
27.      Šādos apstākļos un ņemot vērā, ka 2024. gada 27. jūlijā transportlīdzeklis tika vadīts alkoholisko dzērienu ietekmē, Direktīva 2024/1260 nav piemērojama ratione temporis.
28.      Strīds no Savienības tiesību viedokļa ir jāatrisina, atsaucoties uz Pamatlēmumu 2005/212. Tomēr, lai gan lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu tā nav minēta, ir jāapsver, vai varētu būt piemērojama arī Direktīva 2014/42, kas bija spēkā faktisko apstākļu rašanās laikā.
29.      Kā zināms, Tiesa var sniegt iesniedzējtiesai to Savienības tiesību normu interpretācijas elementus, kuras tā nav minējusi savā nolēmumā (13).
30.      Tādējādi atbildei uz prejudiciālajiem jautājumiem būtu jāattiecas ne tikai uz Pamatlēmuma 2005/212 2. panta 1. punktu, bet arī uz iespējamo Direktīvas 2014/42 ietekmi.
31.      Ņemot vērā radušās šaubas par Pamatlēmuma 2005/212 piemērojamību noziedzīgiem nodarījumiem saistībā ar transportlīdzekļa vadīšanu alkoholisko dzērienu ietekmē, vispirms ir jāizvērtē šī pamatlēmuma juridiskais pamats.
1.      Par Pamatlēmuma 2005/212 juridisko pamatu
32.      Pamatlēmumā 2005/212 kā juridiskais pamats, līdztekus LES 34. panta 2. punkta b) apakšpunktam, ir minēti arī LES 29. pants un 31. panta 1. punkta c) apakšpunkts.
33.      Tiesas sēdē Bulgārijas valdība apgalvoja ne tikai to, ka Pamatlēmums 2005/212 šajā lietā nav piemērojams (14), bet arī to, ka, ja to piemērotu tādiem pārkāpumiem kā šajā lietā, tas varētu neatbilst Savienības primāro tiesību prasībām.
34.      Komisija pret šo apgalvojumu iebilst, un,
manuprāt, pamatoti.
35.      Saskaņā ar LES 29. pantu mērķis “nodrošināt pilsoņiem augsta līmeņa aizsardzību brīvības, drošības un tiesiskuma telpā, izstrādājot dalībvalstu kopīgu rīcību jomās, kas saistītas ar [..] tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās”, ir “jāsasniedz, novēršot un apkarojot organizētu vai cita veida noziedzību”.
36.      Savukārt LES 31. panta 1. punkta c) apakšpunktā ir norādīts, ka kopīga rīcība attiecībā uz tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās arī “nodrošina dalībvalstīs piemērojamo normu saderību, ciktāl tas vajadzīgs šīs sadarbības uzlabošanai”.
37.      Abas Savienības primāro tiesību normas Pamatlēmumam 2005/212 piešķir pietiekamu segumu, lai to piemērotu noteikta smaguma nodarījumiem, proti, tādiem, par kuriem ir paredzēts brīvības atņemšanas sods uz laiku, kas ilgāks par vienu gadu, tomēr tos neaprobežojot ar konkrētu sarakstu vai kategoriju (piemēram, organizēto noziedzību).
38.      Saskaņā ar LES redakcijā pirms Lisabonas līguma pieņemšanas Pamatlēmuma 2005/212 juridiskais pamats ir tieši saistīts ar tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās, kā to apliecina abas iepriekš minētās tiesību normas:
–        LES 29. pantā ir skaidra atsauce uz tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās, apkarojot organizētu vai cita veida noziedzību.
–        LES 31. panta 1. punkta c) apakšpunkta (15) teksts ir atvērts, t.i., tas ļauj pieņemt sekundāros tiesību aktus, kas veicina dalībvalstīs piemērojamo noteikumu saderību, ciktāl tas vajadzīgs, lai uzlabotu tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās (16).
39.      Visbeidzot, primāro tiesību normas, kas Pamatlēmumā 2005/212 minētas kā juridiskais pamats, ir pietiekams segums 2. panta horizontālai paplašināšanai, attiecinot to uz nodarījumiem, kurus Eiropas likumdevējs ir uzskatījis par piemērotiem, un neierobežojot tos ar nodarījumiem kādā konkrētā noziedzības jomā.
40.      Lisabonas līguma Protokola (Nr. 36) par pārejas noteikumiem 9. pantā (17), kas reglamentē noteikumus, kuri attiecas uz tiesību aktiem, kas pieņemti saskaņā ar Līguma par Eiropas Savienību V un VI sadaļu, ir paredzēts, ka “tādu aktu tiesiskās sekas, kurus Savienības iestādes un struktūras pieņēmušas, pamatojoties uz Līgumu par Eiropas Savienību, pirms stājās spēkā Lisabonas līgums, paliek nemainīgas tiktāl, ciktāl minētie akti netiks atcelti, anulēti vai grozīti, piemērojot Līgumus”.
41.      Tiesa ir nolēmusi, ka:
–        “Protokola par pārejas noteikumiem 9. pants ir jāsaprot tādējādi, ka tā mērķis tostarp ir nodrošināt, lai tiesību akti, kas pieņemti šīs [tiesiskās sadarbības] ietvaros, varētu joprojām efektīvi tikt piemēroti, neraugoties uz minētās sadarbības institucionālā ietvara izmaiņām.” (18)
–        “[Ņ]emot vērā, ka Savienības tiesību akta tiesiskums ir jāizvērtē atbilstoši faktiskajiem un tiesiskajiem apstākļiem, kas pastāv akta pieņemšanas dienā, [..] Lēmuma 2008/633 18. panta 2. punkta tiesiskums ir jāizvērtē, ņemot vērā tiesību normas, kas šā lēmuma pieņemšanas dienā reglamentēja tādu pasākumu kā apstrīdētais lēmums noteikšanu [..].” (19)
42.      Līdz ar to, izvērtējot Pamatlēmuma 2005/212 tiesību normas, ir jāņem vērā tā pieņemšanas brīdī spēkā esošais normatīvais konteksts, lai primāro tiesību atsauces joprojām būtu LES normas par tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās.
43.      Direktīvas 2014/42 pieņemšana, ar kuru tika aizstāta tikai daļa no Pamatlēmuma 2005/212 tiesību normām, šo secinājumu nemaina, jo spēkā esošās tiesību normas joprojām ir spēkā kā Pamatlēmuma sastāvdaļa. Pretējā gadījumā ar Direktīvu 2014/42 tās būtu iekļautas
šīs direktīvas normatīvajā daļā (20).
44.      Katrā ziņā, ja Pamatlēmumu 2005/212 vēlētos interpretēt atbilstoši LESD tiesību normām par tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās, būtu jāņem vērā, ka LESD 82. pants Savienības likumdevēja izpratnē neaprobežojas tikai ar īpaši smagiem noziegumiem ar pārrobežu dimensiju.
45.      Savienības likumdevējs ir noteicis (konkrēti attiecībā uz citas dalībvalsts kriminālprocesa ietvaros izdotu konfiskācijas rīkojumu atzīšanu un izpildi), ka “[..] ar noziedzīgiem nodarījumiem, uz kuriem attiecas [..] Regula [(ES) 2018/1805] (21), nebūtu jāsaprot vienīgi sevišķi smagi noziegumi, kam ir pārrobežu dimensija, jo [..] [LESD] 82. pants neparedz šādu ierobežojumu attiecībā uz pasākumiem, ar ko nosaka noteikumus un procedūras, lai nodrošinātu spriedumu savstarpēju atzīšanu krimināllietās” (22).
2.      Par Pamatlēmuma 2005/212 interpretāciju
46.      Saskaņā ar Pamatlēmuma 2005/212 2. panta 1. punktu katra dalībvalsts “veic pasākumus, kas vajadzīgi, lai tā varētu pilnībā vai daļēji konfiscēt nozieguma rīkus un līdzekļus, kas iegūti no noziedzīgiem nodarījumiem, par kuriem sods ir brīvības atņemšana uz laiku, kas ilgāks par vienu gadu, vai arī konfiscēt īpašumu, kura vērtība atbilst šādu līdzekļu vērtībai”.
47.      Tā kā saskaņā ar Bulgārijas tiesībām strīdīgais noziedzīgais nodarījums ir sodāms ar brīvības atņemšanu uz laiku līdz trim gadiem, uz to burtiski attiecas Pamatlēmuma 2005/212 2. panta 1. punkts.
48.      Varētu paredzēt šaurāku Pamatlēmuma 2005/212 interpretāciju (kā to apgalvo Bulgārijas un Polijas valdības), un līdz ar to tas būtu piemērojams tikai cīņā pret organizēto noziedzību.
49.      Šis arguments nekādā ziņā nav nenozīmīgs. Pamatlēmuma 2005/212 preambulā ir ietvertas norādes, kas, skatot tās atsevišķi, varētu likt ierobežot tā piemērošanas jomu, attiecinot to tikai uz šo noziedzības veidu. Vairākām tā normatīvajā daļā ietvertajām tiesību normām ir tāda pati domu gaita, kādu atbalstītu arī kontekstuālā interpretācijas pieeja.
50.      Tomēr es uzskatu, ka šajā lietā:
–        priekšroka jādod Pamatlēmuma 2005/212 2. panta skaidrajam (un izsmeļošajam) formulējumam, kas izslēdz tā attiecināšanu tikai uz noziedzīgiem nodarījumiem, kuri
saistīti ar organizēto noziedzību;
–        šis pants jāinterpretē, ņemot vērā paša Pamatlēmuma 2005/212 juridiskos pamatus, it īpaši LES 29. pantu un LES 31. panta 1. punkta c) apakšpunktu, kas, kā jau esmu norādījis, veicina tā paplašināšanu, to attiecinot ne tikai uz organizēto noziedzību;
–        jāņem vērā Pamatlēmuma 2005/212 mērķis, proti, paplašināt tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās, attiecinot to arī uz noteiktu smaguma pakāpi, ko noteicis Eiropas likumdevējs, kurš ir izvēlējies par tādu uzskatīt darbības, par kurām paredzēts brīvības atņemšanas sods uz laiku, kas ilgāks par vienu gadu.
51.      Pamatlēmuma 2005/212 1., 2., 4., 5. un
6. apsvērumā, kuros ir atsauce uz organizēto noziedzību, ir paustas bažas par organizētās noziedzības novēršanu un apkarošanu. Šādas bažas attaisno pasākumus, kuru mērķis ir, piemēram, atvieglot pierādīšanas pienākumu attiecībā uz personas līdzekļu izcelsmi gadījumos, kas saistīti ar īpaši smagiem noziedzīgiem nodarījumiem.
52.      Turpretim Pamatlēmuma 2005/212 10. apsvērums sniedz lielāku skaidrību: “šā pamatlēmuma mērķis ir nodrošināt, lai visās dalībvalstīs būtu efektīvi likumi, kas reglamentē noziedzīgi iegūtu līdzekļu konfiskāciju, inter alia attiecībā uz pierādīšanas pienākumu, kas attiecas uz tādas personas īpašumā esošu aktīvu avotu, kura ir notiesāta par nodarījumu, kas saistīts ar organizētu noziedzību” [mans izcēlums].
53.      Tādējādi “organizētās noziedzības” faktors nav absolūti būtisks Pamatlēmuma 2005/212 2. panta interpretācijai, lai gan tas var ietekmēt pierādīšanas pienākumu attiecībā uz konfiscēto līdzekļu izcelsmi.
54.      Uzsveru, ka Pamatlēmuma 2005/212 2. panta mērķis ir nodrošināt to, lai dalībvalstīm būtu minimālās (horizontālās) tiesību normas konfiskācijas reglamentēšanai, lai attiecīgos valsts lēmumus varētu izpildīt citās dalībvalstīs tiesu iestāžu sadarbības krimināllietās ietvaros.
55.      Tiesa nepārprotami saista Pamatlēmuma 2005/212 mērķus ar tiesiskās sadarbības krimināllietās mērķiem.
56.      It īpaši tā uzsver, ka “Pamatlēmums 2005/212 ir balstīts uz LES VI sadaļas “Noteikumi par policijas un tiesu iestāžu sadarbību krimināllietās” – versijā, kas bija spēkā pirms Lisabonas līguma, – normām [..]”, un ka tā nolūks ir “nodrošināt, lai – kā teikts tā 10. apsvērumā – visās dalībvalstīs būtu efektīvi likumi, kas reglamentē noziedzīgi iegūtu līdzekļu konfiskāciju” (23).
57.      Papildus atgādinājumam par Pamatlēmuma 2005/212 saistību ar Pamatlēmumu 2006/783/TI (24) Tiesa atzīst, ka, “ņemot vērā Pamatlēmuma 2005/212 noteikumu mērķus un formulējumu, kā arī kontekstu, kādā tas tika pieņemts, [..] minētais pamatlēmums ir akts, ar kuru dalībvalstīm uzlikts pienākums ieviest kopēju noteikumu minimumu attiecībā uz nozieguma rīku un noziedzīgi iegūtu līdzekļu konfiskāciju, lai atvieglotu kriminālprocesa ietvaros tiesas izdotu konfiskācijas rīkojumu savstarpējo atzīšanu [..]” (25).
58.      Tātad līdz šim nešķiet, ka būtu pamats ierobežot šīs kopīgās minimālās
tiesību normas par konfiskāciju, attiecinot tās tikai uz organizētās noziedzības gadījumiem (starp kuriem, loģiski, nebūtu iekļauts noziedzīgs nodarījums par transportlīdzekļa vadīšanu alkoholisko dzērienu ietekmē).
59.      Ar Direktīvu 2014/42 atceļ Pamatlēmuma 2005/212 vispārējo pieeju un aizstāj to ar konkrētu noziedzīgu nodarījumu sarakstu, kas izklāstīts direktīvas 3. pantā. Sarakstā iekļauti acīmredzami smagi noziedzīgi nodarījumi, no kuriem daudziem ir raksturīgs organizatorisks elements (organizētā noziedzība).
60.      Direktīvas 2014/42 3. pantā ietverto noziedzīgo nodarījumu saraksts, kuram ir izsmeļošs raksturs (26), neattiecas uz noziedzīgiem nodarījumiem saistībā ar transportlīdzekļa vadīšanu alkoholisko dzērienu ietekmē.
61.      Tomēr ar Direktīvas 2014/42 tiesisko regulējumu no Savienības tiesību sistēmas nav izslēgts Pamatlēmums 2005/212 (27). Ņemot vērā kontekstu, kādā tā tika pieņemta, ir jāsaprot, ka Direktīva 2014/42 bija paredzēta, lai paplašinātu Pamatlēmuma 2005/212 tiesību normas (28).
62.      Pamatlēmuma 2005/212 2. panta pamatā esošais kritērijs (ne tikai attiecībā uz noziedzīgu organizāciju izdarītiem noziedzīgiem nodarījumiem, bet arī uz jebkuru nodarījumu, par kuru var piemērot brīvības atņemšanu uz laiku, kas ilgāks par vienu gadu) ir pārņemts turpmākajos tiesību aktos par konfiskācijas rīkojumu savstarpēju atzīšanu.
63.      Tādējādi Regulai 2018/1805 saskaņā ar tās četrpadsmito apsvērumu “būtu jāattiecas gan uz [..] konfiskācijas rīkojumiem, kas saistīti ar noziedzīgiem nodarījumiem, uz kuriem attiecas Direktīva 2014/42/ES, gan uz [..] konfiskācijas rīkojumiem, kas saistīti ar citiem noziedzīgiem nodarījumiem
[..]” [mans izcēlums].
64.      Tādējādi ir loģiski, ka Tiesa ir interpretējusi Pamatlēmuma 2005/212 tiesību normas attiecībā uz faktiem, kas ne vienmēr bijuši saistīti ar noziedzīgu organizāciju darbībām. Pamatlēmuma 2005/212 piemērojamība tika vērtēta, stingri ņemot vērā noziedzīgajam nodarījumam noteiktā brīvības atņemšanas soda termiņu (29).
65.      Neredzu iemeslu atkāpties no šīs Tiesas nostājas. Saskaņā ar šo nostāju konfiskācija, kas izriet no mehāniskā transportlīdzekļa vadīšanas alkoholisko dzērienu ietekmē, ietilpst Pamatlēmuma 2005/212 2. panta 1. punkta piemērošanas jomā, ja piespriestais brīvības atņemšanas sods ir ilgāks par vienu gadu.
66.      Pamatlēmuma 2005/212 piemērošanai turklāt ir labvēlīgas sekas attiecībā uz to personu procesuālajām garantijām, uz kurām attiecas nozieguma rīku konfiskācija. Tieši šīs garantijas nodrošina, ka nav šķēršļu tiesu iestāžu sadarbībai krimināllietās.
67.      Saskaņā ar Pamatlēmuma 2005/212 4. pantu attiecībā uz konfiskāciju, kas piespriesta par jebkuru no 2. pantā (vispārīgi) definētajiem noziedzīgajiem nodarījumiem, katra dalībvalsts veic “pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu, ka ieinteresētām pusēm, [ko skar 2. [..] pantā] paredzētie pasākumi, ir pieejami efektīvi tiesiskas aizsardzības līdzekļi, lai sargātu to tiesības”. Turklāt Pamatlēmuma 2005/212 5. pantā minētie aizsardzības pasākumi joprojām pilnībā darbojas.
68.      Šī saskare ar Savienības sekundārajiem tiesību aktiem ļauj, pamatojoties uz tās 51. pantu, piemērot Hartu Pamatlēmumā 2005/212 paredzētajiem konfiskācijas pasākumiem.
69.      Saskaņā ar šo kritēriju Tiesa ir paziņojusi, ka Hartas 17. pantā nostiprinātās īpašumtiesības ir jāaizsargā pret labticīgām
trešām personām piederošu
īpašumu konfiskāciju (30). Tiesa ir saistījusi arī Hartas 47. pantu (tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību) ar Pamatlēmuma 2005/212 4. pantu (31).
70.      No pamattiesību aizsardzības viedokļa raugoties, konfiskāciju regulējošie noteikumi dalībvalstīs, kas acīmredzami neievēro šīs tiesības, var novest pie atteikuma atzīt tiesas nolēmumus, apgrūtinot to izpildi (32).
71.      Šie pēdējie apsvērumi ļauj atbildēt uz to pirmā prejudiciālā jautājuma daļu, kurā iesniedzējtiesa jautā, vai ir piemērojama Harta (vispārīgi, neprecizējot, kurš no tās pantiem).
72.      Turklāt uzskatu, ka nav nepieciešams analizēt ietekmi, kāda pamatlietā varētu būt Direktīvai 2024/1260, uz kuru atsaucas iesniedzējtiesa, jo, kā jau esmu norādījis, tā ratione temporis nav piemērojama šeit aplūkotajiem faktiem.
73.      Veicot šo analīzi, būtu jānosaka, vai Direktīva 2024/1260 ar atpakaļejošu spēku ietekmē Pamatlēmuma 2005/212 interpretāciju, kam es neredzu pietiekamu pamatojumu.
74.      Problēma, ar kuru Tiesa, visticamāk, saskarsies nākotnē, ir tā, ka, nosakot tās piemērošanas jomu, Direktīvā 2024/1260, šķiet, izmantots līdzīgs paņēmiens kā Direktīvā 2014/42 (tikai attiecībā uz sevišķi smagiem noziedzīgiem nodarījumiem, neņemot vērā katram nodarījumam paredzēto sodu), taču – atšķirībā no Direktīvas 2014/42 (33) – tā pilnībā aizstāj Pamatlēmuma 2005/212 saturu (34).
C.      Otrais prejudiciālais jautājums
75.      Lai gan lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu ir atsauce uz Pamatlēmuma 2005/212 1. pantu, tajā ietvertā “instrumenta” definīcija faktu rašanās laikā bija tikusi aizstāta ar Direktīvā 2014/42 ietverto definīciju.
76.      Līdz ar to otrais prejudiciālais jautājums ir jāpārformulē, lai pārbaudītu, vai mehāniskais transportlīdzeklis, kas tiek vadīts alkoholisko dzērienu ietekmē, ietilpst Direktīvas 2014/42 2. panta 3. punktā ietvertajā “nozieguma rīku” definīcijā (“jebkāds īpašums, kurš jebkādā veidā, pilnīgi vai daļēji, tika izmantots vai kuru bija paredzēts izmantot, lai izdarītu noziedzīgu nodarījumu vai noziedzīgus nodarījumus”) (35).
77.      Piekrītu Komisijas viedoklim, kad tā norāda, ka Direktīvā 2014/42 jēdziens “nozieguma rīki” ir ļoti plašs, un uzsver tā konceptuālo autonomiju ES tiesībās (36).
78.      Tiesa jau ir atzinusi, ka mehānisko transportlīdzekli var klasificēt kā nozieguma rīku (ko var konfiscēt) tāda noziedzīga nodarījuma
izdarīšanai, kas ir krāpšana nodokļu jomā(37). Vai tādu pašu vērtējumu var piemērot arī gadījumos, kad transportlīdzeklis tiek vadīts alkoholisko dzērienu ietekmē?
79.      Konkrēts līdzeklis, ko izmanto kontrabandas preču pārvietošanai, narkotiku tirdzniecībai vai citai nelikumīgai priekšmetu pārvietošanai, ir nozieguma rīks, ciktāl tas “jebkādā veidā” tiek izmantots šo noziedzīgo nodarījumu izdarīšanai. Nav nozīmes tam, vai runa ir par mehānisko transportlīdzekli vai citu transportlīdzekli.
80.      Savukārt, lai izdarītu noziedzīgu nodarījumu, kas izpaužas kā transportlīdzekļa vadīšana alkoholisko dzērienu ietekmē, mehāniskā transportlīdzekļa izmantošana ir būtiska paša krimināltiesiskā rakstura sastāvdaļa.
81.      Vai mehāniskais transportlīdzeklis zaudē savu nozieguma rīka raksturu, ja tas ir iekļauts noziedzīga nodarījuma aprakstā?
Vai drīzāk var uzskatīt, ka šis transportlīdzeklis ir šāda noziedzīga nodarījuma priekšmets?
82.      Dalībvalstu tiesību aktu (parasti to kriminālkodeksu, kuros ir paredzēti atšķirīgi risinājumi) (38) sniegtā atbilde uz šiem jautājumiem nav vienota.
83.      Dažu dalībvalstu tiesību aktos ir paredzēts, ka mehāniskais transportlīdzeklis tiek uzskatīts par noziedzīga nodarījuma rīku ceļu satiksmes drošības kriminālpārkāpumos vispār vai jo īpaši, ja transportlīdzekli vada alkoholisko dzērienu vai narkotisko vielu ietekmē (39).
84.      Tomēr citās dalībvalstīs transportlīdzeklis tiek uzskatīts par nozieguma rīku nevērīgas auto vadīšanas gadījumā, bet uzskata, ka tas ir noziedzīgā nodarījuma priekšmets attiecībā uz transportlīdzekļa vadīšanu alkoholisko dzērienu vai narkotisko vielu ietekmē. Līdzīgi arī attiecībā uz šo pēdējo likumpārkāpumu atsevišķos tiesību aktos tiek uzskatīts, ka transportlīdzeklis, kas tiek vadīts, ir noziedzīga nodarījuma izdarīšanas priekšmets (40).
85.      Manuprāt, Direktīvas 2014/42 2. panta 3. punktā izmantotā nozieguma rīku plašā definīcija neliedz valsts likumdevējam par tādu kvalificēt transportlīdzekli, ko persona vada alkoholisko dzērienu ietekmē.
86.      Ja mehānisko transportlīdzekli var uzskatīt par nozieguma rīku kā nejaušu noziedzīga nodarījuma sastāvdaļu, es neredzu iemeslu, kāpēc no Savienības tiesību viedokļa tas tā nebūtu, ja runa ir par būtiski svarīgu faktoru tā izdarīšanai.
87.      Šāda valsts likumdevēja izvēle var atbilst kriminālpolitikas apsvērumiem, kuriem visām dalībvalstīm nav obligāti jāpiekrīt. Citādi ir tad, ja valsts tiesību akti, regulējot apstākļus, kādos transportlīdzekļa konfiskācija neizbēgami notiks, pārsniedz samērīguma principa robežas, bet tas ir cita prejudiciāla jautājuma priekšmets.
V.      Secinājumi
88.      Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, es ierosinu uz Rayonen sad –
Veliki Preslav (Veliki Preslavas rajona tiesa, Bulgārija) uzdotajiem diviem pirmajiem prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi:
“Padomes Pamatlēmums 2005/212/TI (2005. gada 24. februāris) par noziedzīgi iegūtu līdzekļu, nozieguma rīku un īpašuma konfiskāciju un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/42/ES (2014. gada 3. aprīlis) par nozieguma rīku un noziedzīgi iegūtu līdzekļu iesaldēšanu un konfiskāciju Eiropas Savienībā
jāinterpretē tādējādi, ka
–        Pamatlēmuma 2005/212 2. pants ir piemērojams tāda mehāniskā transportlīdzekļa konfiskācijai, kas vadīts alkoholisko dzērienu vai narkotisko vielu ietekmē, ja šī rīcība ir noziedzīgs nodarījums, par kuru soda ar brīvības atņemšanu uz laiku, kas pārsniedz vienu gadu.
–        Tādā pašā mērā uz konfiskāciju attiecas Eiropas Savienības Pamattiesību harta.
–        Nekas neliedz mehānisko transportlīdzekli kvalificēt kā nozieguma rīku Direktīvas 2014/42 2. panta 3. punkta izpratnē, lai izdarītu noziedzīgu nodarījumu, kas saistīts ar transportlīdzekļa vadīšanu alkoholisko dzērienu ietekmē”.
1      Oriģinālvaloda – spāņu.
i      Šīs lietas nosaukums ir izdomāts. Tas neatbilst neviena lietas dalībnieka reālajam personvārdam vai nosaukumam.
2      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2024. gada 24. aprīlis) par aktīvu atgūšanu un konfiskāciju (OV L 2024/1260).
3      Padomes Pamatlēmums (2005. gada 24. februāris) par noziedzīgi iegūtu līdzekļu, nozieguma rīku un īpašuma konfiskāciju (OV 2005, L 68, 49. lpp.).
4      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2014. gada 3. aprīlis) par nozieguma rīku un noziedzīgi iegūtu līdzekļu iesaldēšanu un konfiskāciju Eiropas Savienībā (OV 2014, L 127, 39. lpp.).
5      Bulgārijas Kriminālkodeksa 343b. pantā noteikts, ka transportlīdzekļa vadīšana alkohola reibumā ir sodāma, ja alkohola līmenis pārsniedz 1,2 promiles. Ja transportlīdzekļa vadītājs pārkāpumu izdara atkārtoti, pieļaujamais alkohola līmenis tiek samazināts līdz 0,5 promilēm.
6      Lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu nav precizēts, kura iestāde ir pasludinājusi šo spriedumu.
7      Tiesas sēdē Bulgārijas valdība apgalvoja, ka vēlāki tiesību aktu grozījumi jau pieļauj veikt šādu iestāšanos.
8      Kā Bulgārijas valdība paskaidroja tiesas sēdē, aizsardzības pasākums attiecas uz transportlīdzekļa aizturēšanu un glabāšanu līdz galīgā konfiskācijas lēmuma pieņemšanai. Lai izpildītu šo lēmumu, transportlīdzeklis tiek izsolīts atklātā izsolē un pārdošanas summa tiek sadalīta starp Bulgārijas valsti un īpašnieku, kas nav iesaistīts noziedzīgos nodarījumos.
9      Komisijas ieskatā (rakstveida apsvērumu 6. punkts) pret Kriminālkodeksa 343.b panta 5. punkta jauno redakciju, kas pieņemta 2023. gadā, Konstitucionālajā tiesā tika celtas divas prasības par neatbilstību konstitūcijai. Tiesas sēdē Bulgārijas valdība norādīja, ka 2025. gada 17. jūlijā tika pasludināts spriedums (Nr. 8/2025), kurā tika nospriests, ka šī tiesību norma atbilst Bulgārijas konstitūcijai.
10      Tiesas sēdē Bulgārijas valdība uz uzdoto jautājumu, vai tās krimināltiesību sistēmā konfiskācijas piemērošana pārkāpumam par transportlīdzekļa vadīšanu alkoholisko dzērienu ietekmē ir automātiska, atbildēja apstiprinoši. Šī automātiskā soda piemērošana esot izskaidrojama ar likumdevēja veikto iepriekšējo novērtējumu, jebkurā gadījumā piemērojot konfiskāciju, ņemot vērā radīto risku. Krimināltiesas var noteikt, vai noziedzīgais nodarījums ir vai nav izdarīts, bet pirmajā gadījumā obligāti ir jāpiemēro konfiskācija.
11      Tās rakstveida apsvērumu 9. punkts.
12      Pienākums paziņot Komisijai izriet no Direktīvas 2024/1260 33. panta 2. punkta. Bulgārijas valdība, kas nebija iesniegusi rakstiskus apsvērumus, tiesas sēdē neapstrīdēja Komisijas viedokli. Tādējādi ir jāuzskata, ka transponēšana nav notikusi.
13      Spriedums, 2019. gada 18. septembris, VIPA (C‑222/18, EU:C:2017:751), 50. punkts un tajā minētā judikatūra).
14      Šajā ziņā tās viedoklis sakrīt ar Polijas valdības rakstveida apsvērumos pausto.
15      Kā tika uzsvērts tiesas sēdē, c) apakšpunkta izvēle ir apzināta. Ja būtu gribēts ierobežot Pamatlēmumu 2005/212, attiecinot to tikai uz minimālajiem noteikumiem organizētās noziedzības apkarošanai, būtu
izmantots LES 31. panta e) punkts.
16      Tiesas sēdē notika zināmas debates par to, cik lielā mērā ir “nepieciešams” uzlabot dalībvalstu tiesību aktu saderību tiesu iestāžu sadarbības krimināllietās jomā. Manuprāt, Savienības likumdevēja ziņā ir izvērtēt, kad rodas šāda nepieciešamība, kā tas ir izdarīts Pamatlēmumā 2005/212.
17      OV 2008, C 115, 322. lpp.
18      Spriedums, 2015. gada 16. aprīlis, Parlaments/Padome (C‑540/13, EU:C:2006:224) 44. punkts. Attiecībā uz kopējām nostājām “tas, ka LES vairs nav paredzētas kopējās nostājas, bet lēmumi KĀDP jomā, nenozīmē, ka pirms Lisabonas līguma spēkā stāšanās pieņemto kopējo nostāju vairs nav, jo tādējādi Protokola (Nr. 36) 9. pantam tiktu atņemta liela tā lietderīgās iedarbības daļa. [..] Šajos apstākļos, lai gan juridiskais konteksts, kas tagad ir saistīts ar šo divu kategoriju tiesību aktiem, nav identisks, kopējās nostājas, kas nav atceltas, anulētas vai grozītas pēc Lisabonas līguma spēkā stāšanās, LESD 215. panta piemērošanas mērķiem var tikt uzskatītas par atbilstošām lēmumiem, kas pieņemti atbilstoši LES V sadaļas 2. nodaļai un uz kuriem ir atsauce šajā pantā” (spriedums, 2012. gada 19. jūlijs, Parlaments/Padome, C‑130/10, EU:C:2012:472, 109. un 110. punkts).
19      Spriedums, 2015. gada 16. aprīlis, Parlaments/Padome (C‑540/13, EU:C:2006:224), 35. punkts.
20      Atsevišķu Pamatlēmuma 2005/212 tiesību normu spēkā esamība tika izvērtēta likumdošanas procedūrā pēc Lisabonas līguma stāšanās spēkā, ņemot vērā LESD.
21      Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2018. gada 14. novembris) par iesaldēšanas rīkojumu un konfiskācijas rīkojumu savstarpējo atzīšanu (OV 2018, L 303, 1. lpp.).
22      Regulas 2018/1805 14. apsvērums. Skat. arī Tiesas 2019. gada 13. jūnija spriedumu Moro (C‑646/17, EU:C:2019:489), 32.–37. punkts.
23      Spriedums, 2020. gada 19. marts, Agro In 2001 (C‑234/18, EU:C:2020:221, 52. un 53. punkts). Turpmāk tekstā – “spriedums Agro In 2001”.
24      Padomes Pamatlēmums (2006. gada 6. oktobris) par savstarpējas atzīšanas principa piemērošanu konfiskācijas rīkojumiem (OV 2006, L 328, 59. lpp.). Sprieduma Agro In 2001 55. punktā Tiesa nosprieda, ka “šis pamatlēmums ir saistīts ar Dānijas Karalistes priekšlikumu, balstoties uz kuru tika pieņemts Padomes Pamatlēmums 2006/783 [..]. Kā norādīts pēdējā minētā pamatlēmuma 8. apsvērumā, tā mērķis ir atvieglot sadarbību starp dalībvalstīm attiecībā uz īpašuma konfiskācijas rīkojumu savstarpēju atzīšanu un izpildi, lai uzliktu par pienākumu dalībvalstīm savā teritorijā atzīt un izpildīt citas dalībvalsts krimināltiesas izdotus konfiskācijas rīkojumus.”
25      Spriedums Agro In 2001, 56. punkts.
26      Spriedums Agro In 2001, 47. punkts.
27      Spriedums Agro In 2001, 48. punkts: “no Direktīvas 2014/42 14. panta 1. punkta izriet, ka attiecībā uz dalībvalstīm, kurām ir saistoša šī direktīva, ar to ir aizstāti vienīgi Pamatlēmuma 2005/212 1. panta pirmie četri ievilkumi un 3. pants, un līdz ar to, kā būtībā norādīts ģenerāladvokātes secinājumu 48. un 49. punktā, minētā pamatlēmuma 2., 4. un 5. pants ir palikuši spēkā arī pēc Direktīvas 2014/42 pieņemšanas.”
28      Spriedums, 2021. gada 28. oktobris, Komisia za protivodeystvie na koruptsiyata i za otnemane na nezakonno pridobitoto imushtestvo (C‑319/19, EU:C:2021:883), 36. punkts: “[..] ņemot vērā Direktīvas 2014/42 mērķus un normu formulējumu, kā arī kontekstu, kādā tā pieņemta, ir uzskatāms, ka šī direktīva – tāpat kā tajā minētais Pamatlēmums 2005/212, kura normas atbilstoši minētās direktīvas 9. apsvērumam ar to ir paredzēts paplašināt, – ir tiesību akts, ar kuru dalībvalstīm uzlikts pienākums ieviest kopēju noteikumu minimumu attiecībā uz nozieguma rīku un noziedzīgi iegūtu līdzekļu konfiskāciju, lai atvieglotu tiesas izdotu konfiskācijas rīkojumu savstarpējo atzīšanu kriminālprocesā.” Skat. arī sprieduma Agro In 2001 56. punktu un spriedumu, 2021. gada 14. janvāris, Okrazhna prokuratura –
Haskovo y Apelativna prokuratura –
Plovdiv (C‑393/19, EU:C:2021:8), 36. punkts.
29      Lietā Okrazhna prokuratura –
Haskovo y Apelativna prokuratura –
Plovdiv (C‑393/19, EU:C:2021:8), par kuru spriedums tika pasludināts 2021. gada 14. janvārī, tika izskatīts kontrabandas lielā apmērā noziedzīgs nodarījums, par kuru likums paredz trīs līdz desmit gadus ilgu brīvības atņemšanu. Spriedumā Agro In 2001 tika aplūkots līdzekļu nelikumīgas piesavināšanās noziedzīgs nodarījums, par kuru paredzēta brīvības atņemšana uz laiku no desmit līdz divdesmit gadiem.
30      Spriedums, 2024. gada 25. janvāris, Sofiyski gradski sad (C‑722/22, EU:C:2024:80), 28. punkts.
31      Spriedums, 2021. gada 14. janvāris, Okrazhna prokuratura –
Haskovo y Apelativna prokuratura –
Plovdiv (C‑393/19, EU:C:2021:8), rezolutīvās daļas 2. punkts).
32      Saskaņā ar Regulas 2018/1805 19. panta 1. punktu “izpildiestāde savu lēmumu neatzīt vai nepildīt konfiskācijas rīkojumu var pieņemt vienīgi tad, ja: [..] h) izņēmuma gadījumos, balstoties uz konkrētu un objektīvu informāciju, ir būtiski iemesli uzskatīt, ka konfiskācijas rīkojuma izpilde konkrētajos lietas apstākļos radītu attiecīgo Hartā izklāstīto pamattiesību – jo īpaši tiesību uz efektīvu tiesību aizsardzību, tiesību uz taisnīgu tiesu vai tiesību uz aizstāvību – acīmredzamu pārkāpumu.” [Mans izcēlums].
33      Manuprāt, Direktīva 2014/42, atstājot spēkā Pamatlēmuma 2005/212 2., 4. un 5. pantu un ar to saistītās garantijas, atbilda Hartas 52. panta 1. punkta noteikumiem.
34      Saskaņā ar Direktīvas 2024/1260 62. apsvērumu, “tā kā ar šo direktīvu tiek noteikts visaptverošu noteikumu kopums, kas pārklātos ar jau spēkā esošajiem juridiskajiem instrumentiem, [..] būtu jāaizstāj [..] Pamatlēmums 2005/212 [..]”. Pamatlēmuma 2005/212 satura pilnīga aizstāšana ar Direktīvu 2024/1260 rada virkni jautājumu par tiesu iestāžu sadarbības instrumentu piemērošanu krimināllietās, jo tā atstāj zināmas nepilnības līdz šim spēkā esošajā sistēmā.
35      Saskaņā ar pieejamo informāciju ir dalībvalstis, kuru tiesību aktos ir paredzēts, ka par transportlīdzekļa vadīšanu alkoholisko dzērienu vai narkotisko vielu reibumā soda ar transportlīdzekļa konfiskāciju (Beļģija, Spānija, Francija, Horvātija, Itālija, Latvija, Nīderlande, Polija vai Slovākija). Citās valstīs konfiskācija vairāk izriet no tiesu prakses (Ungārija, Portugāle vai Rumānija).
36      Komisijas rakstveida apsvērumu 13. un 14. punkts.
37      Spriedums, 2024. gada 25. janvāris, Sofiyski gradski sad (C‑722/22, EU:C:2024:80), 22. punkts: “ja transportlīdzeklis “jebkādā veidā” tiek izmantots [..] noziedzīga nodarījuma [, kas ir krāpšana nodokļu jomā,] izdarīšanai, šis transportlīdzeklis ietilpst jēdzienā “rīks” šī pamatlēmuma 1. panta trešā ievilkuma izpratnē, nenošķirot, vai minētais transportlīdzeklis tiek izmantots kā transportlīdzeklis vai kā līdzeklis, ar kuru tiek glabāti vai uzglabāti produkti, kas ir attiecīgā noziedzīgā nodarījuma priekšmets.” Par šo noziedzīgo nodarījumu tika sodīts tādu akcīzes preču turētājs, kurām nebija akcīzes nodokļa markas.
38      Dažas dalībvalstis konfiskācijas pasākumu attiecina tikai uz nevērīgas auto vadīšanas gadījumiem, atkārtotu braukšanu bez vadītāja apliecības vai atkārtotu braukšanu alkoholisko dzērienu vai narkotisko vielu ietekmē. Citas to, kādos apstākļos tiks veikta transportlīdzekļa konfiskācija, atstāj tiesu iestāžu ziņā, nenosakot automātiskus procesus un pamatojoties uz ad casum apsvērumiem. Vēl citās ņem vērā izdarītā pārkāpuma raksturu vai konkrētās rīcības bīstamību personām.
39      Pamatojoties uz pieejamo informāciju, šķiet, ka tā tas ir Beļģijā, Spānijā, Francijā, Horvātijā, Itālijā, Nīderlandē, Rumānijā vai Slovākijā.
40      Saskaņā ar pieejamo informāciju tas, šķiet, attiecas uz Latviju, Ungāriju, Poliju vai Portugāli.