62023CJ0295
TIESAS SPRIEDUMS (virspalāta)
2024. gada 19. decembrī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – LESD 49. pants – Brīvība veikt uzņēmējdarbību – LESD 63. pants – Kapitāla brīva aprite – Piemērojamā aprites brīvības principa konstatēšana – Pakalpojumi iekšējā tirgū – Direktīva 2006/123/EK – 15. pants – Prasības par līdzdalību sabiedrības pamatkapitālā – Tipiska finanšu ieguldītāja līdzdalība advokātu sabiedrības pamatkapitālā – Šīs sabiedrības reģistrācijas advokātu kolēģijā anulēšana šīs līdzdalības dēļ – Brīvības veikt uzņēmējdarbību un kapitāla brīvas aprites ierobežojums – Attaisnošana ar advokātu neatkarības un juridisko pakalpojumu saņēmēju aizsardzību – Nepieciešamība – Samērīgums
Lietā C‑295/23
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Bayerischer Anwaltsgerichtshof (Bavārijas Advokātu disciplinārlietu komisija, Vācija) iesniegusi ar 2023. gada 20. aprīļa lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2023. gada 9. maijā, tiesvedībā
Halmer Rechtsanwaltsgesellschaft UG
pret
Rechtsanwaltskammer München,
piedaloties:
SIVE Beratung und Beteiligung GmbH,
Daniel Halmer,
TIESA (virspalāta)
šādā sastāvā: Tiesas priekšsēdētājs K. Lēnartss [K. Lenaerts], palātu priekšsēdētāji F. Biltšens [F. Biltgen], K. Jirimēe [K. Jürimäe], K. Likurgs [C. Lycourgos], I. Jarukaitis [I. Jarukaitis], M. L. Arasteja Saūna [M. L. Arastey Sahún], S. Rodins [S. Rodin], D. Gracijs [D. Gratsias] un M. Gavalecs [M. Gavalec] (referents), tiesneši J. Regans [E. Regan], I. Ziemele, Z. Čehi [Z. Csehi] un O. Spinjana‑Matei [O. Spineanu‑Matei],
ģenerāladvokāts: M. Kamposs Sančess‑Bordona [M. Campos Sánchez‑Bordona],
sekretāre: N. Mundhenke [N. Mundhenke], administratore,
ņemot vērā rakstveida procesu un 2024. gada 30. aprīļa tiesas sēdi,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
Halmer Rechtsanwaltsgesellschaft UG, SIVE Beratung und Beteiligung GmbH un Daniel Halmer vārdā – M. Quecke un D. Uwer, Rechtsanwälte,
–
Rechtsanwaltskammer München vārdā – C. Wolf, profesors,
–
Vācijas valdības vārdā – J. Möller, M. Hellmann, A. Sahner un J. Simon, pārstāvji,
–
Spānijas valdības vārdā – Á. Ballesteros Panizo, M. Morales Puerta un A. Pérez‑Zurita Gutiérrez, pārstāvji,
–
Francijas valdības vārdā – R. Bénard, B. Fodda un T. Lechevallier, pārstāvji,
–
Horvātijas valdības vārdā – G. Vidović Mesarek, pārstāve,
–
Austrijas valdības vārdā – A. Posch, J. Schmoll, M. Aufner, A. Kögl un P. Thalmann, pārstāvji,
–
Slovēnijas valdības vārdā – V. Klemenc un T. Mihelič Žitko, pārstāves,
–
Eiropas Komisijas vārdā – L. Armati, M. Mataija un G. von Rintelen, pārstāvji,
noklausījusies ģenerāladvokāta secinājumus 2024. gada 4. jūlija tiesas sēdē,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt LESD 49. pantu un 63. panta 1. punktu, kā arī Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2006/123/EK (2006. gada 12. decembris) par pakalpojumiem iekšējā tirgū (OV 2006, L 376, 36. lpp.) 15. panta 3. punktu.
2
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp Halmer Rechtsanwaltsgesellschaft UG (turpmāk tekstā – “HR”) un Rechtsanwaltskammer München (Minhenes Advokātu kolēģija, Vācija) (turpmāk tekstā – “Advokātu kolēģija”) par nupat minētās lēmumu anulēt HR reģistrāciju šajā advokātu kolēģijā.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
3
Direktīvas 2006/123 6., 33., 39., 40., 55., 56., 73. un 101. apsvērumā ir teikts:
“(6)
Šos šķēršļus nevar likvidēt, tikai paļaujoties uz Līguma 43. un 49. panta [LESD 49. un 56. panta] tiešo piemērošanu, jo, no vienas puses, tos izskatīt katrā gadījumā atsevišķi ar pārkāpumu novēršanas procedūru pret attiecīgajām dalībvalstīm, jo īpaši pēc paplašināšanās, valsts un Kopienas iestādēm būtu ļoti sarežģīti, un, no otras puses, daudzu šķēršļu likvidācijai ir nepieciešama valstu tiesisko shēmu iepriekšēja koordinācija, tostarp administratīvās sadarbības izveidošana. Kā atzinuši Eiropas Parlaments un Padome, Kopienas tiesību instruments ļauj panākt reālu pakalpojumu iekšējo tirgu.
[..]
(33)
“Pakalpojumi, uz ko attiecas šī direktīva, ietver plašu darbību klāstu, kas pastāvīgi mainās [..]. Tie ir arī pakalpojumi, ko sniedz gan uzņēmumiem, gan patērētājiem, piemēram, juridiskas konsultācijas vai konsultācijas nodokļu jautājumos [..].
[..]
(39)
“Atļauju sistēmas” jēdzienam būtu jāaptver, cita starpā, administratīvas procedūras, lai piešķirtu atļaujas, licences, apstiprinājumus vai koncesijas, kā arī – lai varētu veikt darbību – pienākumu būt reģistrētam kā profesijas loceklim vai būt iekļautam reģistrā, uzskaitē vai datubāzē, būt oficiāli ieceltam organizācijā vai iegūt karti, kas apliecina piederību kādai noteiktai profesijai. [..]
(40)
Jēdzienu “sevišķi svarīgi iemesli saistībā ar sabiedrības interesēm”, uz ko ir atsauces dažos šīs direktīvas noteikumos, pakāpeniski ir izstrādājusi Tiesa savā judikatūrā attiecībā uz Līguma 43. un 49. pantu [LESD 49. un 56. pantu], un tas var turpināt attīstīties. Šis jēdziens, kā tas atzīts Tiesas judikatūrā, aptver vismaz šādas jomas: [..] pakalpojumu saņēmēju aizsardzība; patērētāju aizsardzība, [..] pareizas tiesvedības nodrošināšana [..].
[..]
(55)
Šī direktīva nedrīkstētu skart iespēju dalībvalstīm anulēt atļaujas pēc to izdošanas, jo īpaši, ja vairs netiek izpildīti to piešķiršanas nosacījumi.
(56)
Saskaņā ar [Tiesas] judikatūru veselības aizsardzība, patērētāju aizsardzība, dzīvnieku veselība un pilsētvides aizsardzība ir sevišķi svarīgi iemesli saistībā ar sabiedrības interesēm. Šādi sevišķi svarīgi iemesli var būt par pamatu atļauju piešķiršanas sistēmu piemērošanai, kā arī citiem ierobežojumiem. Tomēr neviena atļauju sistēma vai ierobežojums nedrīkstētu diskriminēt pēc valstspiederības. Turklāt vienmēr būtu jāievēro nepieciešamības un samērīguma principi.
[..]
(73)
Izskatāmās prasības ietver attiecīgo valstu noteikumus, saskaņā ar kuriem, pamatojoties uz iemesliem, kas nav saistīti ar profesionālo kvalifikāciju, dažām darbībām var piekļūt tikai konkrēti pakalpojumu sniedzēji. Šīs prasības ietver arī prasības pakalpojumu sniedzējam iegūt noteiktu juridisko formu, jo īpaši, būt juridiskai personai, individuālam uzņēmumam, bezpeļņas organizācijai vai uzņēmumam, kas pieder tikai fiziskām personām, un prasības, kuras saistītas ar kapitāla daļu vai akciju turēšanu uzņēmumā, jo īpaši pienākumu turēt kādu minimālo kapitāla apjomu saistībā ar konkrētām pakalpojumu darbībām vai būt ar kādu noteiktu kvalifikāciju, lai varētu turēt kapitāla daļas vai akcijas kādā uzņēmumā vai vadīt kādu uzņēmumu. [..]
[..]
(101)
Pakalpojumu saņēmējiem un jo īpaši patērētājiem ir nepieciešams un ir viņu interesēs, lai tiktu nodrošināts, ka pakalpojumu sniedzējiem ir iespēja piedāvāt daudznozaru pakalpojumus, un lai ierobežojumi šajā sakarā tiktu samazināti tikai līdz tam, kas nepieciešams, lai nodrošinātu reglamentēto profesiju objektivitāti, neatkarību un integritāti. [..]”
4
Šīs direktīvas 1. panta 1. punktā ir noteikts:
“Šajā direktīvā ir paredzēti vispārīgi noteikumi, lai atvieglinātu to, kā pakalpojumu sniedzēji īsteno brīvību veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu brīvu apriti, vienlaikus saglabājot augstu pakalpojumu kvalitātes līmeni.”
5
Minētās direktīvas 2. panta 1. punktā ir paredzēts:
“Šo direktīvu piemēro pakalpojumiem, ko sniedz pakalpojumu sniedzēji, kuri veic uzņēmējdarbību kādā dalībvalstī.”
6
Šīs direktīvas 4. pants ir formulēts šādi:
“Šīs direktīvas nolūkos piemēro šādas definīcijas:
1)
“pakalpojums” ir jebkāda pašnodarbināta saimnieciskā darbība, parasti par atlīdzību, kā minēts Līguma 50. pantā [LESD 57. pantā];
2)
“pakalpojumu sniedzējs” ir jebkura fiziskā persona, kas ir kādas dalībvalsts valstspiederīgais, vai jebkura juridiskā persona, kā minēts Līguma 48. pantā [LESD 54. pantā] un kas veic uzņēmējdarbību kādā dalībvalstī, un kuras piedāvā vai sniedz pakalpojumus;
[..]
5)
“uzņēmējdarbības veikšana” ir faktiska pašnodarbinātas darbības veikšana, kā minēts Līguma 43. pantā [LESD 49. pantā], kuru pakalpojumu sniedzējs veic uz nenoteiktu laiku, izmantojot stabilu infrastruktūru, no kuras faktiski tiek īstenota pakalpojumu sniegšanas darbība;
6)
“atļauju piešķiršanas sistēma” ir jebkura procedūra, saskaņā ar kuru pakalpojumu sniedzējam vai pakalpojumu saņēmējam faktiski ir jāveic noteiktas darbības, lai no kompetentas iestādes saņemtu formālu lēmumu vai netiešu lēmumu attiecībā uz piekļuvi kādai pakalpojumu darbībai vai tās veikšanu;
7)
“prasība” ir jebkurš pienākums, aizliegums, nosacījums vai ierobežojums, kas paredzēts dalībvalstu normatīvajos vai administratīvajos aktos vai kas izriet no judikatūras, administratīvās prakses, profesionālo organizāciju noteikumiem vai profesionālo apvienību vai citu profesionālo organizāciju kopējiem noteikumiem, kuri pieņemti, tām rīkojoties juridiski patstāvīgi; par prasībām šīs direktīvas izpratnē neuzskata noteikumus, kas ietverti koplīgumos, par kuriem vienojušies sociālie partneri;
8)
“sevišķi svarīgi iemesli saistībā ar sabiedrības interesēm” ir iemesli, kas par tādiem atzīti Tiesas judikatūrā, tostarp šādi iemesli: [..] patērētāju, pakalpojumu saņēmēju [..] aizsardzība [..];
9)
“kompetentā iestāde” ir jebkura struktūra vai iestāde, kurai dalībvalstī ir uzraudzības vai reglamentējoša loma attiecībā uz pakalpojumu darbībām, tostarp, jo īpaši, pārvaldes iestādes, tostarp tiesas, kas veic šādu uzdevumu, profesionālās organizācijas un tās profesionālās apvienības vai citas profesionālās organizācijas, kas, rīkojoties juridiski patstāvīgi, kolektīvi reglamentē piekļuvi pakalpojumu darbībām vai to veikšanu;
[..]
11)
“reglamentēta profesija” ir profesionāla darbība vai profesionālu darbību kopums, kā minēts [Eiropas Parlamenta un Padomes] Direktīvas 2005/36/EK [(2005. gada 7. septembris) par profesionālo kvalifikāciju atzīšanu (OV 2005, L 255, 22. lpp.)] 3. panta 1. punkta a) apakšpunktā;
[..]”
7
Direktīvas 2006/123 9. panta 1. punktā ir paredzēts:
“Dalībvalstis piekļuvei pakalpojumu darbībai vai tās veikšanai piemēro atļauju sistēmu vienīgi tad, ja ir izpildīti šādi nosacījumi:
a)
atļauju sistēma nav diskriminējoša pret attiecīgo pakalpojuma sniedzēju;
b)
vajadzība pēc atļauju sistēmas ir pamatota ar sevišķi svarīgu iemeslu saistībā ar sabiedrības interesēm;
c)
izvirzīto mērķi nevar sasniegt ar mazāk ierobežojošu pasākumu palīdzību, jo īpaši tāpēc, ka a posteriori pārbaude būtu pārāk vēla, lai būtu patiesi iedarbīga.”
8
Saskaņā ar šīs direktīvas 11. panta 4. punktu:
“Šis pants neskar dalībvalstu tiesības anulēt atļaujas, ja vairs netiek izpildīti atļaujas piešķiršanas nosacījumi.”
9
Minētās direktīvas 15. pantā “Novērtējamas prasības” ir noteikts:
“1.   Dalībvalstis pārbauda, vai saskaņā ar to tiesību sistēmu tiek piemērota kāda no 2. punktā minētajām prasībām, un nodrošina, ka visas šādas prasības atbilst 3. punktā paredzētajiem nosacījumiem. Dalībvalstis pielāgo savus normatīvos vai administratīvos aktus tā, lai tie atbilstu šiem nosacījumiem.
2.   Dalībvalstis pārbauda, vai to tiesību sistēmā kā nosacījums, lai atļautu piekļuvi pakalpojumu darbībai vai tās veikšanu, ir paredzēta atbilstība jebkurai no šādām nediskriminējošām prasībām:
[..]
c)
prasības, kas saistītas ar kapitāla daļu vai akciju turēšanu uzņēmumā;
[..]
3.   Dalībvalstis pārbauda, vai 2. punktā minētās prasības atbilst šādiem nosacījumiem:
a)
nediskriminēšana: prasības nedrīkst ne tieši, ne netieši būt diskriminējošas saistībā ar valstspiederību vai uzņēmumu gadījumā – saistībā ar juridiskās adreses atrašanās vietu;
b)
nepieciešamība: prasībām ir jābūt pamatotām ar sevišķi svarīgu iemeslu saistībā ar sabiedrības interesēm;
c)
samērīgums: prasībām ir jābūt piemērotām, lai sasniegtu noteikto mērķi; tās nedrīkst būt augstākas, nekā ir nepieciešams šā mērķa sasniegšanai, un nedrīkst pastāvēt iespēja šīs prasības aizstāt ar citiem mazāk ierobežojošiem pasākumiem, ar kuriem sasniedz to pašu rezultātu.
[..]
5.   Šīs direktīvas 39. panta 1. punktā paredzētajā savstarpējā novērtējuma ziņojumā dalībvalstis norāda:
a)
prasības, kuras tās plāno saglabāt, un iemeslus, kāpēc tās uzskata, ka šīs prasības atbilst 3. punktā izklāstītajiem nosacījumiem;
[..]
6.   No 2006. gada 28. decembra dalībvalstis neievieš nevienu tāda veida jaunu prasību, kas minēta 2. punktā, izņemot gadījumus, kad šī prasība atbilst 3. punktā minētajiem nosacījumiem.
[..]”
10
Šīs direktīvas 25. panta “Daudznozaru darbības” 1. un 2. punktā ir noteikts:
“1.   Dalībvalstis nodrošina, ka pakalpojumu sniedzējiem nepiemēro prasības, kas tiem uzliek par pienākumu veikt tikai vienu konkrētu darbību vai kas ierobežo darbību apvienošanu vai to veikšanu partnerībā ar citām darbībām.
Tomēr šādas prasības var noteikt šādiem pakalpojuma sniedzējiem:
a)
reglamentēto profesiju pārstāvjiem, ciktāl tas ir attaisnojams, lai garantētu atbilstību profesionālās ētikas un rīcības noteikumiem, kas var atšķirties atkarībā no katras profesijas īpatnībām, un nepieciešams, lai nodrošinātu to neatkarību un objektivitāti;
[..]
2.   Ja starp 1. punkta a) un b) apakšpunktā minētajiem pakalpojumu sniedzējiem ir atļautas daudznozaru darbības, dalībvalstis nodrošina, ka:
a)
tiek novērsti interešu konflikti un konkrētu darbību nesavienojamība;
b)
tiek nodrošināta atsevišķām darbībām prasītā neatkarība un objektivitāte;
c)
profesionālās ētikas un rīcības noteikumi dažādām darbībām ir savstarpēji savienojami, jo īpaši attiecībā uz dienesta noslēpuma jautājumiem.”
Vācijas tiesības
Advokatūras likuma iepriekšējā redakcija
11
Pamatlietas faktiskajos apstākļos piemērojamā Bundesrechtsanwaltsordnung (Federālais advokatūras likums) – redakcijā, kas bija spēkā līdz 2022. gada 31. jūlijam (turpmāk tekstā – “Advokatūras likuma iepriekšējā redakcija”) – 7. pantā bija noteikts, ka uzņemšanu advokātu kolēģijā atsaka, ja pastāv šaubas par pieteicēja spēju veikt savu darbību kā neatkarīgai tiesu sistēmai piederīgai institūcijai.
12
Šā likuma 59.a panta 1. un 2. punkts bija formulēts šādi:
“(1)   Advokāti var apvienoties ar advokātu kolēģijas locekļiem, intelektuālā īpašuma tiesībās specializējušos advokātu [patentu pilnvaroto] kolēģijas locekļiem, nodokļu konsultantiem, nodokļu aģentiem, revidentiem vai sertificētiem grāmatvežiem, lai kopīgi praktizētu savā profesijā savas attiecīgās profesionālās kompetences ietvaros. [..]
(2)   Advokāti var arī praktizēt savā profesijā kopā ar:
“1.
citu valstu advokātu profesijas pārstāvjiem, kuriem [..] ir izsniegta licence darbības veikšanai atbilstoši šā likuma piemērošanas jomai un kuriem ir savs birojs ārvalstīs,
2.
citu valstu intelektuālā īpašuma tiesībās specializējušiem advokātiem [patentu pilnvarotajiem], nodokļu konsultantiem, nodokļu aģentiem, revidentiem vai sertificētiem grāmatvežiem, kas praktizē profesijā, kas izglītības un kompetenču ziņā ir līdzvērtīga profesijām, kas ir minētas Patentanwaltsordnung (Patentu pilnvaroto likums), Steuerberatungsgesetz (Nodokļu konsultantu likums) vai Wirtschaftsprüferordnung (Revidentu likums) un kas var praktizēt savā profesijā kopā ar intelektuālā īpašuma tiesībās specializējušiem advokātiem [patentu pilnvarotajiem], nodokļu konsultantiem, nodokļu aģentiem, revidentiem vai sertificētiem grāmatvežiem atbilstoši šā likuma piemērošanas jomai.”
13
Ar 2016. gada 12. janvāra spriedumu Bundesverfassungsgericht (Federālā konstitucionālā tiesa, Vācija) ir nospriedusi, ka minētā likuma 59.a panta 1. punkta pirmais teikums nebija saderīgs ar Grundgesetz (Pamatlikums) 12. panta 1. punktu, ciktāl ar to advokātiem bija aizliegts apvienoties ar ārstiem un farmaceitiem kopīgā civiltiesiskā sabiedrībā attiecīgās profesionālās darbības veikšanas nolūkā.
14
Ar Advokatūras likuma iepriekšējās redakcijas 59.c pantu veikt advokāta profesionālo darbību bija atļauts arī advokātu sabiedrībām kapitālsabiedrības formā.
15
Saskaņā ar šā likuma 59.d pantu pieteikumu par tādas advokātu sabiedrības reģistrēšanu advokātu kolēģijā, kas neatbilst minētā likuma 59.e pantā izklāstītajām prasībām, noraida.
16
Šā likuma 59.e pantā bija noteikts:
“(1)   Vienīgi advokāti un 59.a panta 1. punkta pirmajā teikumā un tā 2. punktā minētie profesionālās darbības veicēji būt advokātu sabiedrības dalībnieki. Viņiem ir jāveic profesionālā darbība šajā advokātu sabiedrībā. 59.a panta 1. punkta trešo un ceturto teikumu un 172.a pantu piemēro mutatis mutandis.
(2)   Pamatkapitāla daļu un balsstiesību vairākumam ir jābūt advokātu turējumā. Ja sabiedrības dalībniekiem nav atļaujas praktizēt kādā no 1. punkta pirmajā teikumā minētajām profesijām, viņiem nav balsstiesību.
(3)   Advokātu sabiedrības pamatkapitāla daļas nevar piederēt trešām personām, un trešās personas nevar gūt daļu no advokātu sabiedrības peļņas.
(4)   Dalībnieki var pilnvarot dalībnieka tiesību izmantošanai vienīgi dalībniekus, kuriem ir balsstiesības un kuri vai nu veic to pašu profesionālo darbību, vai arī ir advokāti.”
17
Lai nodrošinātu advokātu sabiedrības vadības neatkarību, Advokatūras likuma iepriekšējās redakcijas 59.f pantā bija paredzēts:
“(1)   Advokātu sabiedrību atbildīgi vada advokāti. Vadītāju vairākums ir advokāti.
(2)   Par vadītājiem var būt vienīgi personas, kurām ir tiesības praktizēt kādā no profesijām, kas minētas 59.e panta 1. punkta pirmajā teikumā.
(3)   Šā panta 1. punkta otro teikumu un 2. punktu mutatis mutandis piemēro attiecībā uz prokūristiem un komercpilnvarniekiem, kuri darbojas visa uzņēmuma vārdā.
(4)   Advokātu, kuri ir vadītāji vai ir pilnvaroti atbilstoši šā panta 3. punktam, neatkarība advokāta profesijas praktizēšanā ir garantēta. Dalībniekiem ir aizliegts īstenot ietekmi, piemēram, dodot norādījumus vai izmantojot līgumsaistības.”
18
Šā likuma 59.h panta 3. punktā bija noteikts:
“Reģistrāciju advokātu kolēģijā anulē, ja advokātu sabiedrība vairs neatbilst 59.c, 59.e, 59.f, 59.i un 59.j pantā minētajiem nosacījumiem un ja šī advokātu sabiedrība samērīgā, advokātu kolēģijas noteiktā termiņā nenodrošina atbilstību likumam. [..]”
Advokatūras likuma jaunā redakcija
19
Federālais Advokatūras likums tika grozīts ar 2021. gada 7. jūlijaGesetz zur Neuregelung des Berufsrechts der anwaltlichen und steuerberatenden Berufsausübungsgesellschaften sowie zur Änderung weiterer Vorschriften im Bereich der rechtsberatenden Berufe (Likums par advokātu sabiedrību un nodokļu konsultantu sabiedrību jauno regulējumu, kā arī citu tiesību aktu grozīšanu juridisko konsultāciju profesiju jomā; BGBl. 2021 I, 2363. lpp.); šie grozījumi stājās spēkā 2022. gada 1. augustā.
20
Saskaņā ar šādi grozītās likuma redakcijas (turpmāk tekstā – “Advokatūras likuma jaunā redakcija”) 59.c pantu “Brīvo profesiju sabiedrības ar dalībniekiem no citām profesijām”:
“(1)   Advokāti ir arī tiesīgi apvienoties, lai, pamatojoties uz 59.b pantu, praktizētu savā profesijā brīvo profesiju sabiedrības ietvaros kopā ar:
1.
advokātu kolēģijas locekļiem, intelektuālā īpašuma tiesībās specializējušos advokātu [patentu pilnvaroto] kolēģijas locekļiem, nodokļu konsultantiem, nodokļu aģentiem, revidentiem un sertificētiem grāmatvežiem,
2.
advokāta profesijā praktizējošām personām no citām valstīm, kuras uz Likuma par Eiropas advokātu darbību Vācijā vai [Advokatūras likuma jaunās redakcijas] 206. panta pamata ir tiesīgas veikt uzņēmējdarbību saistībā ar šā likuma piemērošanas jomu,
3.
intelektuālā īpašuma tiesībās specializējušiem advokātiem [patentu pilnvarotajiem], nodokļu konsultantiem, nodokļu aģentiem, revidentiem un sertificētiem grāmatvežiem no citām valstīm, kuri uz Patentu pilnvaroto likuma, Nodokļu konsultantu likuma vai Revidentu likuma pamata var praktizēt savā profesijā kopā ar intelektuālā īpašuma tiesībās specializējušiem advokātiem [patentu pilnvarotajiem], nodokļu konsultantiem, nodokļu aģentiem, revidentiem un sertificētiem grāmatvežiem, kuri ietilpst šā likuma piemērošanas jomā,
4.
personu, kura brīvo profesiju sabiedrības ietvaros praktizē brīvā profesijā Partnerschaftsgesellschaftsgesetz [(Likums par civiltiesiskām brīvo profesiju sabiedrībām)] 1. panta 2. punkta izpratnē, ja vien šāda apvienošanās nav nesavienojama ar darbību advokāta profesijā, it īpaši ar viņas kā neatkarīgas tiesu sistēmai piederīgas institūcijas statusu, vai ja vien tā neapdraud paļāvību uz viņas neatkarību.
Apvienošanos 4. punkta pirmā teikuma izpratnē citastarp var atteikt tad, ja otras personas rīcībā ir konstatēts apstāklis, kas advokāta gadījumā izraisītu atteikumu uzņemt advokātu kolēģijā uz 7. panta pamata.
(2)   Šā panta 1. punktā minētās brīvo profesiju sabiedrības darbības priekšmets ir konsultācijas un pārstāvība juridiskos jautājumos. Turklāt ir iespējams praktizēt arī profesijā, kas nav advokāta profesija. 59.d–59.q pants ir piemērojams vienīgi tām brīvo profesiju sabiedrībām, kuras plāno praktizēt advokāta profesijā.”
Kriminālkodekss
21
Saskaņā ar Strafgesetzbuch (Kriminālkodekss) 203. panta 1. punkta 3. apakšpunktu advokātam ir pienākums ievērot profesionālo konfidencialitāti attiecībā uz faktiem, kuri viņam ir zināmi saistībā ar savu profesionālo darbību. Tomēr šā panta 3. punktā ir noteikts, ka advokāts var ar savu profesiju saistīto konfidenciālo informāciju izpaust personām, ar kurām viņš sadarbojas, praktizējot savā profesijā, vai saistībā ar valsts pārvaldes funkciju īstenošanu, ciktāl tas ir nepieciešams šo personu darbībai.
Likums par sabiedrībām ar ierobežotu atbildību
22
Gesetz betreffend die Gesellschaften mit beschränkter Haftung (Likums par sabiedrībām ar ierobežotu atbildību) 37. panta 1. punktā ir noteikts:
“(1) Vadītājiem attiecībā pret sabiedrību ir pienākums ievērot sabiedrības pārstāvības tiesību ierobežojumus, kas attiecībā uz viņiem noteikti statūtos vai, ja tajos nav noteikts citādi, ar sabiedrības dalībnieku lēmumu.”
23
No šā likuma 46. panta 5. un 7. punkta izriet, ka dalībnieku sapulce lemj par vadītāju un prokūristu iecelšanu un atcelšanu. Šā paša 46. panta 6. punktā ir paredzēts, ka dalībnieki lemj par vadības uzraudzības pasākumiem.
24
Saskaņā ar minētā likuma 51.a pantu:
“(1)   Vadītājiem ir pienākums nekavējoties sniegt ikvienam dalībniekam pēc tā pieprasījuma informāciju par sabiedrības lietvedību un dot tam iespēju iepazīties ar finanšu pārskatiem un citiem dokumentiem.
(2)   Vadītāji var atteikt šādu informāciju un iepazīšanos, ja ir pamatots iemesls uzskatīt, ka dalībnieks šo informāciju izmantos ar sabiedrību nesaistītām vajadzībām un tādējādi radīs ievērojamu kaitējumu sabiedrībai vai saistītam uzņēmumam. Šādam informācijas un iepazīšanās ateikumam ir nepieciešama dalībnieku piekrišana lēmuma veidā.
(3)   Sabiedrības statūtos nevar paredzēt atkāpes no šīm normām.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
25
HR ir advokātu sabiedrība ar mītni Höhenmoos (Vācija), kura dibināta kā Unternehmergesellschaft (UG), proti, kapitālsabiedrība, kurai piemērojams Likums par sabiedrībām ar ierobežotu atbildību, bet kuras pamatkapitāla minimums ir mazāks par 25000 EUR, proti, summu, kāda parasti paredzēta šā veida sabiedrībām. Tās vadītājs un vienīgais dalībnieks sākotnēji bija Daniel Halmer, kurš strādāja advokāta profesijā.
26
HR, kas dibināta ar 2020. gada 30. janvāra līgumu, 2020. gada 16. jūlijā tika ierakstīta Amtsgericht Traunstein (Traunšteinas pirmās instances tiesa, Vācija) komercreģistrā, bet 2020. gada 6. augustā – reģistrēta Minhenes advokātu kolēģijā uz tās 2020. gada 28. jūlija lēmuma pamata.
27
Ar 2021. gada 31. marta līgumu 51 no 100 D. Halmer piederošajām pamatkapitāla daļām tika pārdotas Austrijā reģistrētajai sabiedrībai ar ierobežotu atbildību SIVE Beratung und Beteiligung GmbH (turpmāk tekstā – “SIVE”).
28
Vienlaikus tika grozīti HR statūti, lai tās pamatkapitāla daļas būtu iespējams nodot kapitālsabiedrībai, kas nav reģistrēta advokātu kolēģijā, tomēr paredzot, ka – lai nodrošinātu tās neatkarību – HR vadību var īstenot vienīgi advokāti, kas reģistrēti advokātu kolēģijā. Šādi grozītie statūti ietvēra šādus šeit nozīmīgus fragmentus:
“2. pants – Sabiedrības darbības priekšmets
(1)   Sabiedrības darbības priekšmets ir juridiskās konsultācijas trešām personām, tostarp juridiskās konsultācijas, uzņemoties advokāta funkcijas, kuras īsteno vienīgi advokāti, kas reģistrēti advokātu kolēģijā un darbojas sabiedrības uzdevumā, neatkarīgi no citu personu norādījumiem un uz savu atbildību, ievērojot šo profesiju reglamentējošos noteikumus. Šīm vajadzībām sabiedrība rada nepieciešamos apstākļus personāla, aprīkojuma un telpu ziņā un veic ar tām saistītos darījumus; citastarp tā noslēdz līgumu par profesionālās civiltiesiskās atbildības apdrošināšanu, kas paredzēta advokāta profesiju reglamentējošajos normatīvajos aktos.
(2)   Sabiedrība nerīkojas pretēji spēkā esošajiem, [Advokatūras likumā] ietvertajām prasībām un aizliegumiem, kā arī pārējiem advokāta profesiju reglamentējošajiem normatīvajiem aktiem. Citastarp tā neierobežo tās uzdevumā strādājošo advokātu brīvību praktizēt savā profesijā. Sabiedrība ir tiesīga publicēt reklāmu tikai advokāta profesiju reglamentējošajos normatīvajos aktos paredzētajā apmērā. Sabiedrība nav tiesīga veikt tirdzniecības un banku darbību, kā arī jebkādu komerciālu darbību.
[..]
8. pants – Pamatkapitāla daļu nodošana
Pamatkapitāla daļu un to daļu nodošana ir spēkā vienīgi ar dalībnieku sapulces rakstveida piekrišanu. Šādam dalībnieku lēmumam par piekrišanu ir nepieciešams 75 % balsstiesīgo dalībnieku vairākuma atbalsts.
9. pants – Vadība un pārstāvība
(1)   Sabiedrības darbību atbildīgā veidā vada vienīgi advokāti atbilstoši šim likumam, profesijai piemērojamajiem tiesību aktiem un šiem statūtiem. Sabiedrībai ir viens vai vairāki vadītāji. Sabiedrībai tās mītnesvietā ir birojs, par kura darbību atbildīgs ir vismaz viens vadošs advokāts, kuram šis birojs ir uzskatāms par viņa darbības centru.
(2)   Ja ir izraudzīts tikai viens vadītājs, viņš viens pats pārstāv sabiedrību. Ja ir izraudzīti vairāki vadītāji, sabiedrību kopīgi pārstāv divi vadītāji vai viens vadītājs kopā ar vienu prokūristu.
[..]
(4)   Vadītāji praktizē advokāta profesijā neatkarīgi un uz savu atbildību. Ietekme, ko dalībnieki, dalībnieku sapulce vai citi vadītāji īsteno uz vadītāja profesijas veikšanu, piemēram, dodot norādījumus, ar līgumattiecībām vai nelabvēlīgu darbību piedraudēšanu vai veikšanu (piemēram, atcelšanu [..] vai Likuma par sabiedrībām ar ierobežotu atbildību 46. panta 6. punktā paredzētajiem pasākumiem) šajā ziņā ir aizliegta. Tas it īpaši attiecas uz sabiedrības pilnvarojuma pieņemšanu, noraidīšanu un praktisku īstenošanu. Turklāt dalībnieki, dalībnieku sapulce un citi vadītāji nekad nekavē vadītājus jebkurā laikā praktizēt savā advokāta profesijā atbilstoši viņu profesionālajiem pienākumiem (citastarp uz Advokatūras likuma un Advokātu ētikas kodeksa pamata). Vadītāja atcelšanai no amata, ja vien runa nav par atcelšanu nopietna iemesla dēļ, ir nepieciešams dalībnieku vienbalsīgs lēmums. Dalībnieki apņemas – pat ja paši nav reģistrēti advokātu kolēģijā – vienmēr savas dalībnieka tiesības izmantot tā, lai to rīcība, kā arī no tās izrietošā sabiedrības rīcība atbilstu advokāta profesiju reglamentējošajiem normatīvajiem aktiem (konkrētāk, Advokatūras likumam un Advokātu ētikas kodeksam). Vadītāji konsultē dalībniekus par jautājumiem, kas izriet no advokāta profesiju reglamentējošajiem normatīvajiem aktiem.
(5)   Par prokūristiem un komercpilnvarniekiem var izvirzīt vienīgi advokātus. 4. punktu mutatis mutandis piemēro attiecībā uz prokūristiem un komercpilnvarniekiem; tas neskar vadītāju pilnvaras dot norādījumus prokūristam vai komercpilnvarniekam, kuras izriet no dienesta vai darba attiecībām vai pilnvarojuma.
[..]
11. pants – Lēmuma pieņemšana
(1)   Dalībnieki savus lēmumus pieņem ar vienkāršu vairākumu, ja vien likumā vai šajos statūtos nav paredzēts citāds vairākums. Katra pamatkapitāla daļa dod tiesības uz vienu balsi. Nav pieļaujami lēmumi, kas ir pretrunā 9. panta 4. vai 5. punktam.
[..]
13. pants – Tiesības uz informāciju un iepazīšanos Likuma par sabiedrībām ar ierobežotu atbildību 51.a panta izpratnē un to izmantošana
Vadītājiem, prokūristiem un komercpilnvarniekiem ir pienākums pēc iespējas ievērot savas advokāta profesionālās konfidencialitātes saistības – arī attiecībā pret dalībnieku sapulci un ikvienu dalībnieku, ar kuru viņi nesadarbojas profesionālos jautājumos un kuriem pašiem nav pienākuma ievērot profesionālo konfidencialitāti, par kuras neievērošanu paredzēta kriminālatbildība. Ja kāds dalībnieks vēlas iepazīties ar dokumentiem vai saņemt informāciju par faktiem, uz kuriem attiecas advokāta profesionālā konfidencialitāte, tam ir jāpiesaista pārstāvis, proti, persona, uz kuru attiecas likumiskas prasības par profesionālo konfidencialitāti (piemēram, advokāts, nodokļu konsultants vai revidents vai sertificēts grāmatvedis), tajā skaitā attiecībā pret sevi. Attiecībā uz iepazīšanos ar dokumentiem vai informācijas saņemšanu par faktiem, uz kuriem attiecas advokāta profesionālā konfidencialitāte, pašiem dalībniekiem ir pienākums tieši un nekavējoši ievērot sabiedrības līgumā paredzēto advokāta profesionālo konfidencialitāti atbilstoši Kriminālkodeksa 203. panta 4. punkta otrajam teikumam un 1. punktam. Jebkurā gadījumā, pirms dalībnieks pats to var noskaidrot tieši, apspriežoties vai saņemot pieprasīto informāciju par faktiem, uz kuru attiecas advokāta profesionālā konfidencialitāte, tam ir jāļauj atbildīgajam vadītājam atbilstoši Kriminālkodeksa 203. panta 4. punkta otrā teikuma 1. apakšpunktam prasīt, lai šis dalībnieks uzņemtos saistības ievērot profesionālo konfidencialitāti. Atkāpjoties no Likuma par sabiedrībām ar ierobežotu atbildību 51.a panta 2. punkta otrā teikuma, atteikumam sniegt vai iepazīties ar informāciju nav nepieciešams dalībnieku lēmums.
[..]
17. pants – Statūtu grozījumi; likvidēšana; pienākums sniegt informāciju
(1)   Lēmumi par šo statūtu grozīšanu un sabiedrības likvidēšanu ir spēkā vienīgi tad, ja tos pieņem ar 75 % vairākumu no pienācīgi sasauktā dalībnieku sapulcē ar nepieciešamo kvorumu nodotajām balsīm. Grozījumiem šo statūtu 9. panta 4. un 5. punktā un 13. pantā ir nepieciešams vienbalsīgs lēmums.
(2)   Par jebkurām izmaiņām statūtos, dalībnieku sastāvā vai to personu sastāvā, kurām ir pārstāvības tiesības, par ikvienu lēmumu par vadītāju individuālām pārstāvības tiesībām, kā arī filiāļu izveidi vai slēgšanu nekavējoties ir jāinformē attiecīgā advokātu kolēģija, iesniedzot nepieciešamos apliecinošos dokumentus.”
29
2021. gada 6. aprīlīHR statūtu grozījums un šīs sabiedrības pamatkapitāla daļu nodošana tika ierakstīti Amtsgericht Traunstein (Traunšteinas pirmās instances tiesa) komercreģistrā.
30
Ar 2021. gada 9. aprīļa un 9. maija vēstulēm HR informēja Minhenes advokātu kolēģiju par savu statūtu grozīšanu un par to, ka 51 no tās 100 pamatkapitāla daļām tiek nodotas SIVE.
31
Ar 2021. gada 19. maija vēstuli Minhenes advokātu kolēģija informēja HR, ka pamatkapitāla daļu nodošana SIVE ir aizliegta ar Advokatūras likuma iepriekšējās redakcijas 59.a un 59.e pantu un ka līdz ar to HR reģistrācija advokātu kolēģijā tiks anulēta, ja šī nodošana tiks atstāta spēkā.
32
Ar 2021. gada 26. maija vēstuli HR informēja Minhenes advokātu kolēģiju, ka minētā nodošana paliek spēkā.
33
Minhenes advokātu kolēģija – pamatojoties uz Advokatūras likuma iepriekšējās redakcijas 59.e panta 1. punkta pirmo teikumu kopsakarā ar 59.h panta 3. punkta pirmo teikumu – ar 2021. gada 9. novembra lēmumu, par ko HR tika informēta 2021. gada 11. novembrī, anulēja šīs sabiedrības reģistrāciju advokātu kolēģijā ar tādu pamatojumu, ka būtībā vienīgi advokāti un profesionālās darbības veicēji, kas minēti šā likuma 59.a panta 1. punkta pirmajā teikumā un 2. punktā, kā arī ārsti un farmaceiti var būt advokātu sabiedrības dalībnieki. Minhenes advokātu kolēģija norādīja, ka Advokatūras likuma iepriekšējās redakcijas normas, kuras tai bija pienākums piemērot un kuras neietver nekādu rīcības brīvību, nav pretrunā nedz LESD 49. un 63. pantam, nedz Direktīvas 2006/123 15. pantam, jo ar šīs direktīvas 25. panta 1. punkta otrās daļas a) apakšpunktu attiecībā uz regulētajām profesijām esot atļauti līdzīgi ierobežojumi.
34
HR2021. gada 26. novembrī Minhenes advokātu kolēģijas pieņemto lēmumu par tās reģistrācijas anulēšanu pārsūdzēja iesniedzējtiesā – Bayerischer Anwaltsgerichtshof (Bavārijas Advokātu disciplinārlietu komisija, Vācija). Savā pamatojumā HR apgalvoja, ka Advokatūras likuma iepriekšējās redakcijas 59.e panta 1. punkta pirmais teikums un 59.h panta 3. punkta pirmais teikums citastarp ir pretrunā LESD 63. panta 1. punktā garantētajām tiesībām uz kapitāla brīvu apriti, kā arī tās tiesībām, kas izriet no Direktīvas 2006/123 15. panta. Šajā lēmumā neesot ievērotas arī SIVE tiesības uz brīvību veikt uzņēmējdarbību, kas garantētas LESD 49. un 54. pantā.
35
Iesniedzējtiesa uzsver, ka LESD 63. pantā garantētā kapitāla brīvas aprite attiecas uz privāttiesiskas juridiskas personas pamatkapitāla daļu iegādi. Savukārt brīvībai veikt uzņēmējdarbību un pakalpojumu sniegšanas brīvībai būtu jāprevalē gadījumā, kad pircējam ir nodoms līdz ar šo darījumu īstenot ietekmi uz uzņēmumu; par to citastarp varot liecināt iegādāto pamatkapitāla daļu skaits un sabiedrības līguma struktūra.
36
Minētā tiesa norāda, ka šajā gadījumā 51 no 100 HR pamatkapitāla daļām tika nodotas SIVE, un līdz ar to pēdējai minētajai bija iespējams iegūt vairākumlīdzdalību HR pamatkapitālā. Tomēr HR statūti atbilstot Advokatūras likuma iepriekšējās redakcijas 59.f panta 4. punktam, kurā ir noteikts, ka advokāta profesijas praktizēšanā tiek garantēta tādu advokātu neatkarība, kuri vadītāja statusā vai uz statūtu uz pamata ir tiesīgi rīkoties sabiedrības vārdā. Proti, šie statūti ietverot vairākus noteikumus, ar kuriem paredzēts nodrošināt šādu neatkarību citastarp attiecībā uz vadītāju atcelšanu, dalībnieku sapulces pilnvarām un lēmumu, kuru pieņemšanā nav ievēroti šie noteikumi, nepieņemamību.
37
Pirmām kārtām, šajā kontekstā iesniedzējtiesa pauž šaubas par Advokatūras likuma iepriekšējās redakcijas 59.a un 59.e–59.h panta saderību ar LESD 63. pantu.
38
Minētā tiesa uzskata, ka, pirmkārt, no šā likuma 59.e panta 1. punkta pirmā teikuma izriet, ka advokātu sabiedrības potenciālo dalībnieku loks ietver vienīgi advokātus un to brīvo profesiju pārstāvjus, kuras minētas minētā likuma 59.a panta 1. punkta pirmajā teikumā un 2. punktā. Otrkārt, ar šā likuma 59.e panta 1. punkta otro teikumu dalībniekiem ir uzlikts pienākums veikt profesionālo darbību advokātu sabiedrības ietvaros. Treškārt, saskaņā ar Advokatūras likuma iepriekšējās redakcijas 59.e panta 2. punkta pirmo teikumu gadījumā, ja brīvo profesiju pārstāvju, kuri nav advokāti, turējumā ir advokātu sabiedrības pamatkapitāla daļas, pamatkapitāla daļu un balsstiesību vairākums ir advokātiem. Ceturtkārt, saskaņā ar šā likuma 59.e panta 2. punkta otro teikumu dalībniekiem, kuriem nav atļaujas darbībai advokāta profesijā vai kādā no pārējām brīvajām profesijām, kas minētas minētā likuma 59.a panta 1. punkta pirmajā teikumā un 2. punktā, nav balsstiesību.
39
Minētajai tiesai ir šaubas par to, vai šos noteikumus, kuri – tās ieskatā –ierobežo kapitāla brīvu apriti, var attaisnot, pamatojoties uz LESD 65. panta 2. punktu, ar kuru dalībvalstīm ir atļauts pieņemt regulējumu, ar kuru paredzēts nodrošināt sabiedrisko kārtību un drošību. Proti, Advokatūras likuma iepriekšējās redakcijas 59.a, 59.e un 59.h pantā paredzētie ierobežojumi varētu nebūt nepieciešami, lai nodrošinātu advokāta neatkarību tāpēc, ka ar šā likuma 59.f panta 4. punktu dalībniekiem ir aizliegts īstenot ietekmi uz advokāta darbību juridisko konsultāciju jomā, tajā skaitā uz pilnvarojuma pieņemšanu vai noraidīšanu, un tāpēc, ka vadības neatkarība var tikt garantēta sabiedrības statūtos, kā tas ir izdarīts HR statūtos. Turklāt advokātu kolēģijas varētu ne tikai advokātu sabiedrības uzņemšanu padarīt atkarīgu no tā, vai tās statūti ietver atbilstīgus noteikumus, bet arī šo uzņemšanu atsaukt atbilstoši Advokatūras likuma iepriekšējās redakcijas 59.h pantam, ja pēc tam minētie statūti tiktu grozīti, mazinot vai likvidējot advokāta darbības neatkarības aizsardzību.
40
Pat ja izdarītu pieņēmumu, ka aizliegums trešām personām, kas tikai vēlas gūt peļņu, iegūt šādu līdzdalību ir lietderīgs līdzeklis, ar kura palīdzību ir iespējams novērst tipisku finanšu ieguldītāju ietekmi uz advokātu sabiedrības pamatdarbību, iesniedzējtiesai ir šaubas par šā aizlieguma nepieciešamību, jo, no tās skatpunkta raugoties, valsts tiesiskais regulējums un sabiedrības līgums dotu iespēju izvairīties no dalībnieku ietekmes uz advokāta sabiedrības darbību. Šādam finanšu ieguldītājam tad būtu jāizlemj, vai tas vēlas iegūt līdzdalību šādā sabiedrībā apstākļos, kad tam atteikta ietekme uz tās vadību.
41
Iesniedzējtiesa jautā arī par to, vai prasības, kas izriet no Advokatūras likuma iepriekšējās redakcijas 59.a, 59.e un 59.h panta, ir uzskatāmas par konsekventu un sistemātisku kapitāla brīvas aprites ierobežojumu, ar kura palīdzību būtu iespējams saglabāt advokāta darbības neatkarību un nodrošināt pareizu tiesvedību. Tā šajā ziņā uzsver, ka, ja dalībnieku loka ierobežošana varētu novērst to, ka trešās personas, kuras neatbilst šīm prasībām, kā dalībnieki varētu īstenot ietekmi uz advokātu sabiedrību, tomēr dalībnieki, kuri atbilst Advokatūras likuma iepriekšējās redakcijas 59.e pantā minētajām prasībām, var ietekmēt advokātu sabiedrības vadību tādā pašā veidā. Proti, nedz šis pants, nedz šā likuma 59.a pants neietverot kvantitatīvas prasības attiecībā uz dalībnieku pienākumu sadarboties. Tātad esot iespējams, ka dalībnieks, pat ja viņš būtu advokāts, ar savu līdzdalību primāri cenšas sasniegt savas finanšu intereses un ka viņš sabiedrības mērķu sasniegšanā piedalās tikai ļoti nelielā apmērā.
42
Turklāt iesniedzējtiesa signalizē, ka ar Advokatūras likuma jauno redakciju, kas stājās spēkā 2022. gada 1. augustā, ir atviegloti nosacījumi, ar kādiem var apvienoties advokātu sabiedrības ietvaros. Proti, juridiskās konsultācijas varot sniegt brīvo profesiju sabiedrības šā likuma jaunās redakcijas 59.c panta izpratnē, kurās tagad līdzdalību var iegūt ne tikai komersanti, kuriem šīs tiesības jau bija uz Advokatūras likuma iepriekšējās redakcijas 59.a panta pamata, bet arī pārējās personas, kuras praktizē kādā no profesijām, kas uzskaitītas Likumā par civiltiesiskām profesiju sabiedrībām, proti, inženieri, arhitekti, ķīmiķi komerciālos projektos, matroži, žurnālisti, mākslinieki vai pat rakstnieki. Tātad to personu loks, kuras var iegūt līdzdalību brīvo profesiju sabiedrībā, tagad esot ļoti daudzpusīgs.
43
Visbeidzot – iesniedzējtiesa uzskata: lai gan paļāvība, ka pienākums ievērot advokāta profesionālo konfidencialitāti sniegs aizsardzību, jo tas – tāpat kā pienākums ievērot profesionālo konfidencialitāti vispār – būs slogs advokātu sabiedrības pārvaldes institūciju locekļu kopumam un ne tikai advokātiem, kuri praktizē tās ietvaros, tomēr nav izslēgtas šaubas, ka aizliegums trešām personām iegūt līdzdalību var tikt balstīts uz apstākli, ka tas palīdz izvairīties no tā, ka trešās personas iegūst piekļuvi konfidenciālai informācijai vai dokumentiem. HR statūtu 13. punktā šajā ziņā esot ietverti ļoti strikti noteikumi, proti, tādā nozīmē, ka dalībnieku tiesības uz informāciju arī esot ierobežotas un ka advokāta profesionālā konfidencialitāte attiecoties uz pēdējiem minētajiem. Attiecībā uz vienu no advokāta elementārajiem profesionālajiem pienākumiem, par kura neizpildi turklāt ir paredzēts kriminālsods, advokātu kolēģija jau esot varējusi, pamatojoties uz Advokatūras likuma iepriekšējās redakcijas 59.c un 59.e pantu, izvērtēt advokātu sabiedrības statūtus, lai pārbaudītu, vai prasības advokāta profesionālās konfidencialitātes jomā tur tika pietiekami ievērotas. Turklāt ar Advokatūras likuma jaunās redakcijas 59.d un 59.e pantu tagad advokātu kolēģijai esot uzdots veikt šo izvērtēšanu.
44
Otrām kārtām, iesniedzējtiesa norāda: tā kā HR sniedz pakalpojumus Direktīvas 2006/123 4. panta 1. punkta izpratnē, tā varot norādīt uz faktu, ka, ņemot vērā šīs direktīvas 15. panta 2. punkta c) apakšpunktu un 3. punkta c) apakšpunktu, Advokatūras likuma iepriekšējā redakcijā 59.a, 59.e un 59.h pantā paredzētie ierobežojumi nav attaisnojami. Minētā direktīva gan ļaujot paredzēt ierobežojumus, ar kuriem būtu iespējams nodrošināt juridisko konsultāciju neatkarību un pareizu tiesvedību, tomēr vienīgi tad, ja šie ierobežojumi būtu samērīgi. Tomēr pastāvot nopietnas šaubas par to, ka samērīgi būtu Advokatūras likuma iepriekšējās redakcijas 59.a un 59.e pantā paredzētie ierobežojumi iegādāties pamatkapitāla daļas advokātu sabiedrībā. Proti, advokāta darbības neatkarība, pareiza tiesvedība, pienākums ievērot advokāta profesionālo konfidencialitāti un līdz ar to laba tiesu pārvaldība būtu pietiekami nodrošinātas ar Advokatūras likuma iepriekšējās redakcijas 59.f pantā, kā arī HR statūtos paredzēto dalībnieku tiesību ierobežojumiem. Pirmām kārtām, dalībnieku līdzdalība, ar kuru tiek papildināts pamatkapitāls, nedodot iespēju identificēt riskus, kas pārsniedz riskus saistībā ar personu līdzdalību, kuras saskaņā ar Advokatūras likuma jauno redakciju var būt brīvo profesiju sabiedrības dalībnieki.
45
Trešām kārtām, ja būtu uzskatāms, ka SIVE nolūks ir īstenot izšķirošu ietekmi uz HR darbību, nāktos ne tikai pārkāpt Direktīvu 2006/123, bet arī neievērot SIVE tiesības uz brīvību veikt uzņēmējdarbību LESD 49. panta izpratnē.
46
Šādos apstākļos Bayerischer Anwaltsgerichtshof (Bavārijas Advokātu disciplinārlietu komisija) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai par LESD 63. panta 1. punktā nostiprināto tiesību uz kapitāla brīvu apriti nepieļaujamu ierobežojumu ir uzskatāms tas, ka saskaņā ar dalībvalsts tiesību aktiem advokātu sabiedrībai izsniegtā licence advokāta darbības veikšanai obligāti ir anulējama, ja:
a)
advokātu sabiedrības pamatkapitāla daļas tiek nodotas personai, kas neatbilst dalībvalsts tiesību aktos ietvertajām īpašajām prasībām konkrētā profesijā strādājošiem saistībā ar pamatkapitāla daļu iegādi? Saskaņā ar tiem pamatkapitāla daļas advokātu sabiedrībā var iegādāties vienīgi advokāts vai cits Advokātu kolēģijas loceklis, intelektuālā īpašuma tiesībās specializējies advokāts, nodokļu konsultants, nodokļu aģents, revidents vai sertificēts grāmatvedis, ārvalstī advokāta profesijā strādājoša persona, kura ir tiesīga sniegt juridiskās konsultācijas iekšzemē, vai attiecīgi intelektuālā īpašuma tiesībās specializējies advokāts, nodokļu konsultants, nodokļu aģents, revidents vai sertificēts grāmatvedis no ārvalsts, kurš ir tiesīgs praktizēt šo darbību iekšzemē, vai arī ārsts vai farmaceits?
b)
sabiedrības dalībnieks gan atbilst [1. jautājuma] a) punktā izklāstītajām īpašajām prasībām, tomēr šajā advokātu sabiedrībā nepraktizē savā profesijā?
c)
līdz ar vienas vai vairāku sabiedrības pamatkapitāla daļu vai attiecīgi balsstiesību nodošanu šajā ziņā advokātiem vairs nav vairākuma tiesību?
2)
Vai par LESD 63. panta 1. punktā nostiprināto tiesību uz kapitāla brīvu apriti nepieļaujamu ierobežojumu ir uzskatāms tas, ka sabiedrības dalībniekam, kurš nav tiesīgs praktizēt profesijā [1. jautājuma] a) punkta izpratnē, nav balsstiesību, lai gan sabiedrības statūtos ir ietverti tādi noteikumi par advokāta profesionālās darbības veicēju un sabiedrības advokātu profesionālās darbības neatkarības aizsardzību, kas nodrošina, ka sabiedrību var pārstāvēt vienīgi advokāti kā sabiedrības vadītāji vai prokūristi, ka sabiedrības dalībniekiem un sabiedrības dalībnieku sapulcei ir aizliegts ietekmēt sabiedrības vadību, dodot norādījumus vai netieši draudot ar nelabvēlīgām sekām, ka sabiedrības dalībnieku lēmumi, kas ir pretrunā minētajam, nav spēkā un ka advokāta konfidencialitātes pienākums ir attiecināms arī uz sabiedrības dalībniekiem un to pilnvarotām personām?
3)
Vai [1. un 2. jautājumā] minētie ierobežojumi atbilst nosacījumiem [..] Direktīvas [2006/123] [..] 15. panta 3. punkta a)–c) apakšpunktā attiecībā uz pieļaujamu iejaukšanos pakalpojumu sniegšanas brīvībā?
4)
Ja [Tiesas] ieskatā prasītājas tiesības uz kapitāla brīvu apriti [..] nav tikušas ierobežotas un ja Direktīva [2006/123] [..] nav pārkāpta, vai ir tā, ka ar [1. un 2. jautājumā] minētajiem ierobežojumiem attiecībā uz [SIVE] netiek ievērotas LESD 49. pantā nostiprinātās tiesības uz brīvību veikt uzņēmējdarbību?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo, trešo un ceturto jautājumu
47
Pirmajā, trešajā un ceturtajā jautājumā, kuri ir jāaplūko kopā, iesniedzējtiesa atsaucas uz valsts tiesisko regulējumu, kurā paredzēts, ka advokātu sabiedrības reģistrāciju advokātu kolēģijā anulē, ja šīs sabiedrības pamatkapitāla daļa ir nodota personai, kurai šis regulējums neļauj kļūt par dalībnieku šāda veida sabiedrībā, ja kāds no dalībniekiem neveic profesionālo darbību advokātu sabiedrībā vai ja dalībnieku, kuriem ir advokāta statuss, turējumā vairs nav pamatkapitāla daļu un balsstiesību vairākuma. No lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka ar minēto regulējumu būtībā ir paredzēts nepieļaut tāda tipiska finanšu ieguldītāja ietekmi uz advokātu sabiedrības pamatdarbību, kuram nav nodoma praktizēt profesijā šajā sabiedrībā.
48
Lai varētu sniegt iesniedzējtiesai lietderīgu atbildi, ir uzskatāms, ka ar šiem jautājumiem minētā tiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai LESD 49. pants un 63. panta 1. punkts, kā arī Direktīvas 2006/123 15. panta 2. punkta c) apakšpunkts un 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tie nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kas aizliedz šīs sabiedrības pamatkapitāla daļas nodot tipiskam finanšu ieguldītājam, kuram nav nodoma minētajā sabiedrībā veikt šajā regulējumā minēto profesionālo darbību, un kas paredz, ka šā aizlieguma neievērošanas gadījumā ir anulējama šīs advokātu sabiedrības reģistrācija attiecīgajā advokātu kolēģijā.
49
Trešajā jautājumā iesniedzējtiesa gan min arī pakalpojumu sniegšanas brīvību, tomēr no Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem neizriet, ka SIVE būtu nodoms atsaukties uz šo pamatbrīvību, lai panāktu, ka tā Vācijā var sniegt juridiskos pakalpojumus. Līdz ar to minētā brīvība pamatlietai nav nozīmīga.
50
Tā kā iesniedzējtiesa vienlaikus norāda uz brīvību veikt uzņēmējdarbību un kapitāla brīvu apriti, vispirms ir jānoskaidro, kura pamatbrīvība attiecas uz pamatlietu, un tas nozīmē, ka ir jāņem vērā pamatlietā aplūkojamā valsts tiesiskā regulējuma priekšmets un – attiecīgā gadījumā – konkrētā gadījuma faktiskie apstākļi (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2012. gada 13. novembris, Test Claimants in the FII Group Litigation, C‑35/11, EU:C:2012:707, 90., 93. un 94. punkts, kā arī 2022. gada 24. februāris, Viva Telecom Bulgaria, C‑257/20, EU:C:2022:125, 78., 82. un 83. punkts).
51
Šajā ziņā brīvības veikt uzņēmējdarbību piemērošanas jomā ietilpst valsts tiesiskais regulējums, kas piemērojams tikai tādai līdzdalībai, kas dod iespēju īstenot konkrētu ietekmi uz sabiedrības lēmumiem un noteikt tās darbību. Turpretim valsts tiesiskais regulējums, kas piemērojams kapitāldaļām, kuru iegādes vienīgais mērķis ir bijusi kapitāla ieguldīšana, bet ne uzņēmuma vadības ietekmēšana vai kontrole, ir jāizvērtē, ņemot vērā tikai kapitāla brīvu apriti (spriedums, 2022. gada 24. februāris, Viva Telecom Bulgaria, C‑257/20, EU:C:2022:125, 79. un 80. punkts, kā arī tajos minētā judikatūra).
52
No tā izriet, ka uz valsts tiesisko regulējumu, kas nav piemērojams tikai līdzdalībai, kas dod iespēju ietekmēt sabiedrības lēmumus un noteikt tās darbību, bet ko piemēro neatkarīgi no līdzdalības apmēra, kāda akcionāram ir sabiedrībā, var attiekties gan brīvība veikt uzņēmējdarbību, gan kapitāla brīva aprite (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2007. gada 24. maijs, Holböck, C‑157/05, EU:C:2007:297, 23. un 24. punkts, kā arī 2010. gada 21. oktobris, Idryma Typou, C‑81/09, EU:C:2010:622, 49. punkts).
53
Ņemot to vērā, Tiesa pamatlietā aplūkojamo pasākumu principā izskata, ņemot vērā tikai vienu no šīm pamatbrīvībām, ja izrādās, ka pamatlietas apstākļos viena no tām ir sekundāra salīdzinājumā ar otru un var tai tikt piesaistīta (spriedumi, 2006. gada 3. oktobris, Fidium Finanz, C‑452/04, EU:C:2006:631, 34. punkts, un 2009. gada 17. septembris, Glaxo Wellcome, C‑182/08, EU:C:2009:559, 37. punkts).
54
Šajā gadījumā ar pamatlietā aplūkojamo valsts tiesisko regulējumu citastarp ir paredzēts liegt iegūt jebkāda apmēra līdzdalību advokātu sabiedrībā tādai personai, kura nav nedz advokāts, nedz to profesiju pārstāvis, kas minētas Advokatūras likuma iepriekšējās redakcijas 59.a panta 1. punkta pirmajā teikumā un 2. punktā.
55
Turklāt SIVE ir iegādājusies 51 % no HR pamatkapitāla. Valsts tiesību normas, kas piemērojamas, ja attiecīgajā dalībvalstī reģistrētas sabiedrības turējumā ir citā dalībvalstī reģistrētas sabiedrības pamatkapitāla daļas, un ja šāda līdzdalība principā tai dod iespēju īstenot nepārprotamu ietekmi uz pēdējās minētās sabiedrības lēmumiem un noteikt tās darbību, ietilpst brīvības veikt uzņēmējdarbību materiālajā piemērošanas jomā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2009. gada 17. septembris, Glaxo Wellcome, C‑182/08, EU:C:2009:559, 47. punkts), un tā tas ir tās pamatkapitāla vairākuma turējuma gadījumā (šajā nozīmē skat. rīkojumu, 2007. gada 10. maijs, Lasertec, C‑492/04, EU:C:2007:273, 23. punkts, kā arī spriedumu, 2016. gada 21. decembris, AGET Iraklis, C‑201/15, EU:C:2016:972, 46. un 47. punkts).
56
Tomēr HR statūti tika grozīti ar nolūku liegt SIVE spēju īstenot ietekmi, uz kādu tā būtu varējusi pretendēt, balstoties uz kritēriju par līdzdalību pamatkapitālā. Kā izriet no Tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem, šāds grozījums varētu nozīmēt, ka SIVE šīs HR pamatkapitāla daļas iegādājās ar vienu vienīgu mērķi nodrošināt pēdējai minētai kapitālu, ar ko bija paredzēts dot tai iespēju finansēt inovatīva juridisko tehnoloģiju modeļa izstrādi.
57
No tā izriet, ka uz pamatlietu attiecas gan brīvība veikt uzņēmējdarbību, gan kapitāla brīva aprite, turklāt neviena no šīm brīvībām nav uzskatāma par sekundāru salīdzinājumā ar otru.
58
Pirmām kārtām, attiecībā uz brīvību veikt uzņēmējdarbību no Direktīvas 2006/123 6. apsvēruma izriet, ka uzņēmējdarbības brīvības šķēršļus nevar likvidēt, paļaujoties tikai uz LESD 49. panta tiešo piemērošanu – citastarp tādēļ, ka tos izskatīt katrā gadījumā atsevišķi būtu ļoti sarežģīti. No tā izriet – ja kāda situācija ietilpst šīs direktīvas piemērošanas jomā, nav nepieciešams to izvērtēt arī LESD 49. panta kontekstā (spriedums, 2019. gada 26. jūnijs, Komisija/Grieķija, C‑729/17, EU:C:2019:534, 53. un 54. punkts).
59
Tomēr, pirmkārt, kā teikts Direktīvas 2006/123 33. apsvērumā, juridisko konsultāciju pakalpojumi, tostarp advokātu sniegtie juridiskie pakalpojumi, ietilpst šīs direktīvas materiālajā piemērošanas jomā (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 13. janvāris, Minister Sprawiedliwości, C‑55/20, EU:C:2022:6, 88. punkts).
60
Otrkārt, pamatlietā aplūkojamais valsts tiesiskais regulējums, it īpaši to personu loka ierobežojums, kuras var apvienoties, kā arī prasības aktīvi sadarboties minētās sabiedrības ietvaros, kā paredzēts Advokatūras likuma iepriekšējās redakcijas 59.e panta 1. punkta pirmajā un otrajā teikumā, atbilst “prasībām” minētās direktīvas 4. panta 7. punkta izpratnē, kurā būtībā runa ir par līdzdalību sabiedrības pamatkapitālā, un tātad uz to attiecas minētās direktīvas 15. panta 2. punkta c) apakšpunkts.
61
Šajā ziņā Direktīvas 2006/123 no 15. panta 1. punkta izriet, ka dalībvalstis pārbauda, vai to tiesību sistēmā ir iekļautas tādas prasības kā šā panta 2. punktā minētās, un nodrošina, ka šādas prasības atbilst 3. punktā minētajiem nosacījumiem. Turklāt ar 15. panta 5. punkta a) apakšpunktu un 6. punktu dalībvalstīm ir ļauts atstāt spēkā vai – attiecīgā gadījumā – ieviest tāda veida prasības kā šā panta 2. punktā minētās, ja vien tās atbilst tā 3. punktā minētajiem nosacījumiem (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2015. gada 16. jūnijs, Rina Services u.c., C‑593/13, EU:C:2015:399, 33. punkts, kā arī 2019. gada 29. jūlijs, Komisija/Austrija (Civilinženieri, patentu pilnvarotie un veterinārārsti), C‑209/18, EU:C:2019:632, 80. punkts).
62
Direktīvas 2006/123 15. panta 3. punktā paredzētie kumulatīvie nosacījumi attiecas uz, pirmkārt, attiecīgo prasību nediskriminējošo raksturu, kuras nedrīkst būt ne tieši, ne netieši diskriminējošas saistībā ar valstspiederību, vai sabiedrību gadījumā – saistībā ar juridiskās adreses atrašanās vietu; otrkārt, to nepieciešamību, tas ir, prasībām ir jābūt attaisnotām ar primāriem vispārējo interešu apsvērumiem, un, treškārt, to samērīgumu, jo minētajām prasībām ir jābūt piemērotām, lai sasniegtu noteikto mērķi, un tās nedrīkst pārsniegt to, kas ir nepieciešams šā mērķa sasniegšanai, turklāt nedrīkst pastāvēt iespēja šo mērķi sasniegt ar citiem mazāk ierobežojošiem pasākumiem (spriedums, 2019. gada 29. jūlijs, Komisija/Austrija (Civilinženieri, patentu pilnvarotie un veterinārārsti), C‑209/18, EU:C:2019:632, 81. punkts).
63
Vispirms, šajā gadījumā attiecībā uz pirmo nosacījumu par pamatlietā aplūkojamo prasību nediskriminējošo būtību, neviena no tām nav diskriminējoša, un līdz ar to tās atbilst šim nosacījumam.
64
Turpinot – attiecībā uz otro nosacījumu par šo prasību nepieciešamību, no lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu izriet, ka to mērķis ir advokāta profesijas neatkarības un integritātes nodrošināšana, kā arī pārredzamības principa un advokātu profesionālās konfidencialitātes pienākuma ievērošana.
65
Šie mērķi neapšaubāmi ir saistīti ar pakalpojumu, šajā gadījumā juridisko pakalpojumu, saņēmēju un pareizas tiesvedības aizsardzību, kas uzskatāmi par primāriem vispārējo interešu apsvērumiem Direktīvas 2006/123 4. panta 8. punkta – kopsakarā ar tās 40. apsvērumu – izpratnē. Turklāt, tā kā 4. panta 8. punktā ir tikai kodificēta Tiesas judikatūra, ir jānorāda, ka saistībā ar primāro tiesību normu interpretēšanu tajā par primāriem vispārējo interešu apsvērumiem ir atzīta gan tiesību subjektu aizsardzība (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1996. gada 12. decembris, Reisebüro Broede, C‑3/95, EU:C:1996:487, 38. punkts; 2011. gada 17. marts, Peñarroja Fa, C‑372/09 un C‑373/09, EU:C:2011:156, 55. punkts, kā arī 2017. gada 18. maijs, Lahorgue, C‑99/16, EU:C:2017:391, 34. un 35. punkts), gan advokāta profesijas pienācīga praktizēšana (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2002. gada 19. februāris, Wouters u.c., C‑309/99, EU:C:2002:98, 107. punkts).
66
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka advokāta pārstāvības funkcijas, kas veikta pareizas tiesvedības interesēs, galvenais nolūks ir pēc iespējas labi aizsargāt un aizstāvēt pilnvarotāja intereses, pilnīgi neatkarīgi un ievērojot likumu, kā arī profesionālās ētikas un rīcības noteikumus (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2020. gada 4. februāris, Uniwersytet Wrocławski un Polija/REA, C‑515/17 P un C‑561/17 P, EU:C:2020:73, 62. punkts, kā arī 2022. gada 24. marts, PJ un PC/EUIPO, C‑529/18 P un C‑531/18 P, EU:C:2022:218, 64. punkts). Advokātiem demokrātiskā sabiedrībā ir uzticēta būtiska funkcija, proti, personu aizstāvība; šī funkcija nozīmē, pirmkārt, ka ikvienam tiesību subjektam ir iespējams brīvi vērsties pie sava advokāta, kura profesija pati par sevi būtībā ietver uzdevumu neatkarīgi sniegt juridiskas konsultācijas ikvienam, kam tas ir nepieciešams, un, otrkārt, tā ietver korelējošas prasības par advokāta lojalitāti pret savu klientu (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2022. gada 8. decembris, Orde van Vlaamse Balies u.c., C‑694/20, EU:C:2022:963, 28. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra).
67
Visbeidzot – trešais nosacījums par pamatlietā aplūkojamo prasību samērīgumu nozīmē, ka šīs prasības ir tam, lai nodrošinātu izvirzītā mērķa sasniegšanu, tās nepārsniedz to, kas ir nepieciešams, lai to sasniegtu, un ka nav citu, mazāk ierobežojošu pasākumu, ar kuriem būtu iespējams panākt tādu pašu iznākumu.
68
Šajā gadījumā minētās prasības – tā kā ar tām ir paredzēts veicināt advokāta neatkarības un interešu konfliktu aizlieguma ievērošanu, konkrēti novēršot to, ka finanšu ieguldītāji spētu ietekmēt advokātu sabiedrības lēmumus un darbību – šķiet lietderīgas tam, lai nodrošinātu mērķa – pareizas tiesvedības un advokāta profesijas integritātes aizsardzības – sasniegšanu.
69
Proti, tipiska finanšu ieguldītāja vēlme panākt atdevi no sava ieguldījuma varētu ietekmēt advokātu sabiedrības organizāciju un darbību. Tātad, ja šādam ieguldītājam nāktos atzīt, ka tā ieguldījuma atdeve nav pietiekama, tas varētu censties panākt izmaksu samazināšanu vai konkrētas kategorijas klientu piesaistīšanu, bet, ja tas nebūtu iespējams, eventuāli atgūt savu ieguldījumu; šāds risks ir pietiekams, lai konstatētu tipiska finanšu ieguldītāja spēju īstenot ietekmi, pat ja tā būtu tikai netieša.
70
Taču, pirmkārt, lai gan finanšu ieguldītāja izvirzītais mērķis ir tikai peļņas gūšana, advokāti savu darbību neveic tikai ar saimniecisku nolūku; viņiem ir arī pienākums ievērot profesionālās ētikas un rīcības noteikumus.
71
Šajā ziņā ir jāprecizē, ka interešu konflikta neesamība ir praktizēšanas advokāta profesijā neatņemama sastāvdaļa; citastarp tā nozīmē, ka advokāti ir neatkarīgi attiecībās, tostarp finansiālās, ar valsts iestādēm un citiem tirgus dalībniekiem, kuru ietekmei tie nekad nedrīkst būt pakļauti (spriedums, 2010. gada 2. decembris, Jakubowska, C‑225/09, EU:C:2010:729, 61. punkts). Proti, pirmkārt, apstākļos, kad trūkst šādas finansiālas neatkarības, ekonomikas apsvērumi par tipiska finanšu ieguldītāja īstermiņa rentabilitāti varētu prevalēt pār apsvērumiem, kas orientēti vienīgi uz advokātu sabiedrības klientu interešu aizstāvību. Otrkārt, tas, ka eventuāli pastāvētu saikne starp tipisku finanšu ieguldītāju un klientu, varētu ietekmēt arī attiecības starp advokātu un šo klientu, proti, tādējādi, ka nebūtu iespējams izslēgt neatbilstību profesionālās ētikas un rīcības noteikumiem.
72
Otrkārt, tā kā advokāta profesijai piemērojamās profesionālās ētikas un rīcības noteikumi nav saskaņoti Savienības mērogā, ikvienai dalībvalstij principā ir brīva izvēle reglamentēt šīs profesijas īstenošanu savā teritorijā, šā iemesla dēļ minētajai profesijai piemērojamās normas dažādās dalībvalstīs var būtiski atšķirties (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2002. gada 19. februāris, Wouters u.c., C‑309/99, EU:C:2002:98, 99. punkts; 2010. gada 2. decembris, Jakubowska, C‑225/09, EU:C:2010:729, 57. punkts, kā arī 2019. gada 7. maijs, Monachos Eirinaios, C‑431/17, EU:C:2019:368, 31. punkts).
73
Šādos apstākļos, ņemot vērā dalībvalstij tādējādi piešķirto rīcības brīvību, tā var atzīt, ka advokāts nespēj praktizēt savā profesijā neatkarīgi un ievērojot savus pienākumus profesionālās ētikas un rīcības jomā, ja viņš praktizē tādas sabiedrības ietvaros, kuras dalībnieki ir personas, kuras, pirmkārt, nepraktizē nedz advokāta profesijā, nedz kādā citā profesijā, uz ko attiecas izlīdzinoši profesionālās un ētikas noteikumi, un, otrkārt, rīkojas kā tipiski finanšu ieguldītāji bez nodoma veikt šādu profesionālu darbību šīs sabiedrības ietvaros. Tas vēl jo vairāk ir sakāms par situāciju, kad – kā pamatlietā – šāds ieguldītājs plāno iegādāties aplūkojamās advokātu sabiedrības pamatkapitāla daļu vairākumu.
74
Ņemot vērā šo rīcības brīvību, dalībvalsts var atzīt, ka pastāv risks, ka valsts tiesiskajā regulējumā vai advokātu sabiedrības statūtos paredzētie pasākumi šīs sabiedrības ietvaros praktizējošo advokātu neatkarības un profesionālās integritātes aizsardzībai praksē izrādās nepietiekami, lai varētu iedarbīgi nodrošināt šā sprieduma 64.–66. punktā atgādināto mērķu sasniegšanu gadījumā, kad runa ir par tipiska finanšu ieguldītāja līdzdalību minētās sabiedrības pamatkapitālā, ņemot vērā ietekmi – pat ja tā būtu netieša –, ko šis ieguldītājs varētu īstenot uz šīs pašas sabiedrības vadību un darbību ar izvēlēm par ieguldīšanu vai ieguldījumu samazināšanu vai izbeigšanu, galvenokārt vai tikai balstoties uz apsvērumiem par peļņas gūšanu.
75
Otrām kārtām, LESD 63. pantā garantētās kapitāla brīvas aprites kontekstā šis pants attiecas uz tiešajiem ieguldījumiem tādas līdzdalības veidā, kurā tiek iegādātas sabiedrības akcijas, kas dod iespēju faktiski piedalīties tā vadībā un uzraudzībā, kā arī vērtspapīru iegādi, kas veikta nolūkā tikai veikt finanšu ieguldījumu – bez nodoma ietekmēt šīs sabiedrības vadību un uzraudzību (šajā nozīmē skat. spriedumus, 2009. gada 17. septembris, Glaxo Wellcome, C‑182/08, EU:C:2009:559, 40. punkts, kā arī 2016. gada 21. decembris, AGET Iraklis, C‑201/15, EU:C:2016:972, 58. punkts un tajā minētā judikatūra).
76
Tādi ar LESD 63. panta 1. punktu aizliegtie pasākumi kā kapitāla aprites ierobežojumi citastarp ietver pasākumus, kas var atturēt sabiedrību, kura nav minētās valsts rezidente, veikt ieguldījumus kādā dalībvalstī (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2018. gada 6. marts, SEGRO un Horváth, C‑52/16 un C‑113/16, EU:C:2018:157, 65. punkts). Dalībvalsts pasākumi, kas var kavēt vai ierobežot šajā dalībvalstī reģistrētu sabiedrību akciju iegādi vai kas var atturēt ieguldītājus no pārējām dalībvalstīm ieguldīt to pamatkapitālā, ir uzskatāmi par “ierobežojumiem” LESD 63. panta 1. punkta izpratnē (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2010. gada 21. oktobris, Idryma Typou, C‑81/09, EU:C:2010:622, 55. punkts).
77
Šajā gadījumā pamatlietā aplūkojamajam valsts tiesiskajam regulējumam ir tādas sekas, ka personām, kuras nav advokāti un Advokatūras likuma iepriekšējā redakcijas 59.a pantā minēto profesiju pārstāvji, ir liegts iegādāties advokātu sabiedrības pamatkapitāla daļas, un līdz ar to šis regulējums liedz arī ieguldītājiem no citām dalībvalstīm, kuri nav nedz advokāti, nedz šādu profesiju pārstāvji, iegūt līdzdalību šāda veida sabiedrībās (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2009. gada 19. maijs, Komisija/Itālija, C‑531/06, EU:C:2009:315, 47. punkts). Vienlaikus šis valsts tiesiskais regulējums liedz advokātu sabiedrībām tāda kapitāla pieejamību, ar kura palīdzību būtu iespējams tās dibināt un vai attīstīt. Līdz ar to tas ir uzskatāms par kapitāla brīvas aprites ierobežojumu.
78
Tomēr kapitāla brīvas aprites ierobežojumi, kas ir piemērojami bez diskriminācijas pilsonības dēļ, var tikt attaisnoti ar primāriem vispārējo interešu apsvērumiem, ar nosacījumu, ka ar tiem ir iespējams nodrošināt izvirzītā mērķa sasniegšanu un tie nepārsniedz šā mērķa sasniegšanai nepieciešamo (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2009. gada 19. maijs, Komisija/Itālija, C‑531/06, EU:C:2009:315, 49. punkts).
79
Šajā ziņā no šā sprieduma 64.–74. punktā izklāstītā vērtējuma, kas veikts, ņemot vērā Direktīvas 2006/123 15. panta 3. punktu, neizriet atšķirīgs secinājums saistībā ar LESD 63. pantu.
80
Šādos apstākļos atbilde uz pirmo, trešo un ceturto jautājumu ir šāda: Direktīvas 2006/123 15. panta 2. punkta c) apakšpunkts un 3. punkts, kā arī LESD 63. pants jāinterpretē tādējādi, ka tie pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru ir aizliegts advokātu sabiedrības pamatkapitāla daļas nodot tipiskam finanšu ieguldītājam, kuram nav nodoma minētajā sabiedrībā veikt šajā regulējumā minēto profesionālo darbību, un kurā ir paredzēts, ka šā aizlieguma neievērošanas gadījumā anulē šīs advokātu sabiedrības reģistrāciju attiecīgajā advokātu kolēģijā.
Par otro jautājumu
81
Ar otro jautājumu iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai LESD 63. pants ir jāinterpretē tādējādi, ka tas nepieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, kurā paredzēts, ka sabiedrības dalībnieks, kam nav atļaujas praktizēt profesijā, kura dod iespēju kļūt par dalībnieku advokātu sabiedrībā nav balsstiesību, gadījumā, ja šīs sabiedrības statūti ietver vairākus noteikumus, kas nodrošina advokātu neatkarības un šīs sabiedrības advokātu darbības neatkarības aizsardzību.
82
Vācijas valdība, tiesas sēdē atbildot uz Tiesas uzdotu jautājumu, paskaidroja, ka pasākums, ar kuru balsstiesības liegtas dalībniekiem, kuri nav tiesīgi praktizēt kādā no profesijām, kas minētas Advokatūras likuma iepriekšējās redakcijas 59.e panta 1. punkta pirmajā teikumā, uz ko iesniedzējtiesa konkrēti atsaucas otrajā jautājumā, ir piemērojams pagaidu situācijās, ko citastarp izraisījusi praktizēttiesīga dalībnieka nāve vai tāda pasākuma izsludināšana, ar ko anulētas dalībnieka tiesības praktizēt savā profesijā.
83
Tā kā pamatlietā runa nav par šāda veida situācijām, atbilde uz šo jautājumu neatbilst objektīvai nepieciešamībai atrisināt šo strīdu un pārsniedz ar LESD 267. pantu Tiesai uzticētās tiesas spriešanas funkcijas apjomu (šajā nozīmē skat. spriedumus, 1981. gada 16. decembris, Foglia, 244/80, EU:C:1981:302, 18. punkts, kā arī 2020. gada 26. marts, Miasto Łowicz un Prokurator Generalny, C‑558/18 un C‑563/18, EU:C:2020:234, 44. punkts).
84
Līdz ar to otrais jautājums ir nepieņemams.
Par tiesāšanās izdevumiem
85
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies saistībā ar apsvērumu iesniegšanu Tiesai un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (virspalāta) nospriež:
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2006/123/EK (2006. gada 12. decembris) par pakalpojumiem iekšējā tirgū 15. panta 2. punkta c) apakšpunkts un 3. punkts, kā arī LESD 63. pants
jāinterpretē tādējādi, ka
tie pieļauj tādu valsts tiesisko regulējumu, saskaņā ar kuru ir aizliegts advokātu sabiedrības pamatkapitāla daļas nodot tipiskam finanšu ieguldītājam, kuram nav nodoma minētajā sabiedrībā veikt šajā regulējumā minēto profesionālo darbību, un kurā ir paredzēts, ka šā aizlieguma neievērošanas gadījumā anulē šīs advokātu sabiedrības reģistrāciju attiecīgajā advokātu kolēģijā.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – vācu.