62022CJ0518_RES
Lieta C‑518/22
J.M.P.
pret
AP Assistenzprofis GmbH
(Bundesarbeitsgericht lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (otrā palāta) 2023. gada 7. decembra spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Sociālā politika – Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un profesijas jomā – Direktīva 2000/78/EK – 2. panta 5. punkts – Diskriminācijas vecuma dēļ aizliegums – Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvencija par personu ar invaliditāti tiesībām – 19. pants – Patstāvīgs dzīvesveids un iekļaušana sabiedrībā – Eiropas Savienības Pamattiesību harta – 26. pants – Personu ar invaliditāti sociālā un profesionālā integrācija – Personīgās palīdzības pakalpojums personām ar invaliditāti – Darba piedāvājums, kurā ietverta norāde par meklētās personas minimālo vecumu un maksimālo vecumu – Personas ar invaliditāti vēlmju un interešu ņemšana vērā – Attaisnojums
Sociālā politika – Vienlīdzīga attieksme nodarbinātības un profesijas jomā – Direktīva 2000/78 – Diskriminācijas vecuma dēļ aizliegums – Personīgās palīdzības pakalpojuma sniegšana – Pieņemšana darbā, izvirzot nosacījumu par vecumu – Personas ar invaliditāti vēlmju un interešu ņemšana vērā – Atšķirīga attieksme, kas izriet no valsts tiesību aktiem, kuru mērķis ir personu ar invaliditāti pašnoteikšanās aizsardzība – Pieļaujamība – Nosacījums
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 26. pants; Padomes Direktīvas 2000/78 2. panta 5. punkts; Padomes Lēmums 2010/48)
(skat. 54.–66. un 68. punktu un rezolutīvo daļu)
Rezumējums
2018. gada jūlijā AP Assistenzprofis GmbH, kas sniedz palīdzības un padomdevēja pakalpojumus personām ar invaliditāti, publicēja darba piedāvājumu, kurā bija norādīts, ka 28 gadus vecā studente A. meklē sieviešu dzimuma personīgās palīdzes visām ikdienas dzīves jomām, “vēlams, vecumā no 18 līdz 30 gadiem”.
J.M.P., kura dzimusi 1968. gadā, pieteicās uz šo piedāvājumu un saņēma no AP Assistenzprofis noraidošu atbildi.
Uzskatot, ka tikusi diskriminēta vecuma dēļ, J.M.P. pret AP Assistenzprofis cēla prasību Arbeitsgericht Köln (Ķelnes Darba lietu tiesa, Vācija), lai saņemtu kompensāciju par kaitējumu, kas izrietot no šīs diskriminācijas. Šī tiesa minēto prasību apmierināja.
Pēc Landesarbeitsgericht Köln (Federālās zemes Darba lietu tiesa Ķelnē, Vācija) sprieduma, ar kuru tika apmierināta AP Assistenzprofis iesniegtā apelācijas sūdzība, J.M.P. par šo spriedumu iesniedza revīzijas sūdzību (Revision) iesniedzējtiesā – Bundesarbeitsgericht (Federālā darba lietu tiesa, Vācija).
Šaubīdamās par to, vai tiešā diskriminācija vecuma dēļ, kura esot īstenota pret J.M.P., ir attaisnota saskaņā ar Direktīvu 2000/78 (
1
), un vēlēdamās saņemt skaidrojumus par tiesību uz efektīvu aizsardzību pret diskrimināciju vecuma dēļ un personas ar invaliditāti tiesību uz efektīvu aizsardzību pret diskrimināciju invaliditātes dēļ saskaņošanu no Direktīvas 2000/78 viedokļa, pēdējā minētā tiesa nolēma vērsties Tiesā ar lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu.
Šajā spriedumā Tiesa atbild, ka Direktīva 2000/78, to lasot Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 26. panta, kas attiecas uz personu ar invaliditāti integrāciju, kā arī Apvienoto Nāciju Organizācijas Konvencijas par personu ar invaliditāti tiesībām (
2
) 19. panta “Patstāvīgs dzīvesveids un iekļaušana sabiedrībā” gaismā, pieļauj, ka tādas personas pieņemšanai darbā, kas sniedz personīgo palīdzību, tiek izvirzīts nosacījums par vecumu, šajā lietā piemērojot valsts tiesību aktus, ja šāds pasākums ir nepieciešams citu personu tiesību un brīvību aizsardzībai.
Tiesas vērtējums
Tiesa analizē pamatlietā aplūkoto atšķirīgo attieksmi vecuma dēļ, lai noteiktu, vai no Direktīvas 2000/78 2. panta 5. punkta (
3
) viedokļa tā ir attaisnota.
Vispirms tā konstatē, ka šī atšķirīgā attieksme izriet no pasākuma, kas paredzēts valsts tiesību aktos (
4
) atbilstoši minētā 2. panta 5. punktam.
Turpinājumā tā pārbauda, vai šim pasākumam ir šajā tiesību normā noteiktais “citu personu tiesību un brīvību aizsardzības” mērķis.
Šajā ziņā Tiesa norāda, ka attiecīgo valsts tiesību aktu mērķis ir personu ar invaliditāti pašnoteikšanās aizsardzība, garantējot minēto personu tiesības paust vēlmes un veikt brīvu izvēli, kad tiek pieņemti lēmumi par personīgās palīdzības pakalpojumu sniegšanu un kad tie tiek sniegti, jo šie pakalpojumi skar visas dzīves jomas un dziļi iesniedzas personu, kas tos saņem, privātajā un intīmajā sfērā, un tas ir mērķis, uz kuru attiecas Direktīvas 2000/78 2. panta 5. punkts.
Šīs tiesības uz vēlmju paušanu un brīvu izvēli konkretizē personu ar invaliditāti tiesības uz integrāciju, kas nostiprinātas Pamattiesību hartas 26. pantā. Turklāt personu ar invaliditāti pašnoteikšanās ievērošana ir mērķis, kas nostiprināts ANO konvencijas 19. pantā, uz kuras normām var atsaukties, lai interpretētu Direktīvas 2000/78 normas.
Visbeidzot Tiesa pārbauda, vai pamatlietā aplūkotā atšķirīgā attieksme izriet no pasākuma, kas nepieciešams minēto pašnoteikšanās tiesību aizsardzībai.
Šajā ziņā Tiesa norāda, ka tādā situācijā kā pamatlietā, tas, ka tiek ņemta vērā prioritāte, ko noteiktai vecuma grupai piešķīrusi persona ar invaliditāti, var veicināt šīs personas tiesību uz pašnoteikšanos ievērošanu, kad tiek sniegti personīgās palīdzības pakalpojumi, jo šķiet saprātīgi sagaidīt, ka persona, kas pieder pie tās pašas vecuma grupas kā persona ar invaliditāti, vieglāk iekļausies šīs personas personīgajā, sociālajā un universitātes vidē.
Tādējādi Tiesa secina, ka, neskarot pārbaudes, kas jāveic iesniedzējtiesai, un ņemot vērā visus pamatlietas apstākļus, atšķirīgā attieksme vecuma dēļ šajā lietā izriet no pasākuma, kas nepieciešams citu personu tiesību un brīvību aizsardzībai Direktīvas 2000/78 2. panta 5. punkta izpratnē, un līdz ar to var būt no šīs tiesību normas viedokļa attaisnota.
(
1
)	Padomes Direktīva 2000/78/EK (2000. gada 27. novembris), ar ko nosaka kopēju sistēmu vienlīdzīgai attieksmei pret nodarbinātību un profesiju (OV 2000, L 303, 16. lpp.).
(
2
)	Eiropas Savienības vārdā apstiprināta ar Padomes 2009. gada 26. novembra Lēmumu 2010/48/EK (OV 2010, L 23, 35. lpp., turpmāk tekstā – “ANO konvencija”).
(
3
)	Saskaņā ar šo tiesību normu šī direktīva neierobežo attiecīgās valsts tiesību aktos noteiktos pasākumus, kuri demokrātiskā sabiedrībā vajadzīgi sabiedrības drošībai, sabiedriskās kārtības uzturēšanai un kriminālnoziegumu novēršanai, veselības aizsardzībai un citu personu tiesību un brīvību aizsardzībai.
(
4
)	Runa ir par 2016. gada 23. decembraSozialgesetzbuch, Neuntes Buch (IX) (Sociālā nodrošinājuma kodeksa IX grāmata) (BGBl. 2016 I, 3234. lpp.; turpmāk tekstā – “SGB IX”) 8. panta 1. punktu kopsakarā ar 1975. gada 11. decembraSozialgesetzbuch, Erstes Buch
(I) (Sociālā nodrošinājuma kodekss, I grāmata) (BGBl. 1975 I, 3015. lpp.; turpmāk tekstā – “SGB I”), kuros paredzēts, ka lēmuma par personīgās palīdzības pakalpojumu sniegšanu pieņemšanā un to īstenošanā, lai veicinātu personas ar invaliditāti līdzdalību sabiedrībā, tiek apmierinātas šo pakalpojumu saņēmēju leģitīmās vēlmes, ciktāl tās ir saprātīgas, un tiek ņemta vērā minēto pakalpojumu saņēmēju personīgā situācija, vecums, dzimums, ģimenes stāvoklis, kā arī reliģiskās un filozofiskās vajadzības.