62023CJ0679_RES
Lieta C‑679/23 P
WSunWT_unWY_unWZ_unYA_unYB
pret
Eiropas Robežu un krasta apsardzes aģentūru
Tiesas (virspalāta) 2025. gada 18. decembra spriedums
Apelācija – Kopējā patvēruma un imigrācijas politika – Regula (ES) 2016/1624 – Eiropas integrētā robežu pārvaldība pie Eiropas Savienības ārējām robežām – Eiropas Robežu un krasta apsardze – Eiropas Robežu un krasta apsardzes aģentūra (Frontex) – Frontex pienākumi pamattiesību aizsardzības jomā – Frontex koordinēta kopīga atgriešanas operācija – Frontex ārpuslīgumiskā atbildība – Cēloņsakarība starp šādu pienākumu neizpildi un nodarīto kaitējumu
Robežkontrole, patvērums un imigrācija – Patvēruma politika – Eiropas integrētā robežu pārvaldība pie Savienības ārējām robežām – Regula 2016/1624 – Eiropas Robežu un krasta apsardzes aģentūrai (“Frontex”) noteiktie pienākumi saistībā ar kopīgu atgriešanas operāciju koordinēšanu – Apjoms – Pārbaude par individuālu un izpildāmu atgriešanas lēmumu pastāvēšanu attiecībā uz atgriešanas operācijā iekļautajām personām
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 51. panta 1. punkts; Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2016/1624 2. panta 12. un 14. punkts, 3. pants, 16. panta 2. un 3. punkts, 22. panta 1. punkts un 3. punkta b) apakšpunkts, 27. panta 1. un 2. punkts, 28. panta 1. punkts un 34. panta 1. un 2. punkts; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/115 6. panta 1. punkts un 12. panta 1. punkts)
(skat. 95.–103. punktu)
Ārpuslīgumiskā atbildība – Nosacījumi – Cēloņsakarība – Kaitējums, kas nodarīts ar to, ka Eiropas Robežu un krasta apsardzes aģentūra (“Frontex”) nav pildījusi saskaņā ar Regulu 2016/1624 noteiktos pienākumus – Cēloņsakarība starp šo pienākumu neizpildi un nodarīto kaitējumu – Vērtēšanas kritēriji
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regula 2016/1624)
(skat. 110.–112. un 149.–153. punktu)
Robežkontrole, patvērums un imigrācija – Patvēruma politika – Eiropas integrētā robežu pārvaldība pie Savienības ārējām robežām – Regula 2016/1624 – Eiropas Robežu un krasta apsardzes aģentūrai (“Frontex”) noteiktie pienākumi saistībā ar kopīgu atgriešanas operāciju koordinēšanu – “Frontex” pienākumi pamattiesību aizsardzības jomā – Apjoms
(Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas 2016/1624 16. pants, 20. panta 1. punkts, 21. panta 1. punkts, 28. panta 1. punkts un 29. panta 4. punkts; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2008/115 8. panta 6. punkts)
(skat. 130.–133. punktu)
Ārpuslīgumiskā atbildība – Nosacījumi – Cēloņsakarība – Kaitējums, kas nodarīts ar to, ka Eiropas Robežu un krasta apsardzes aģentūra (“Frontex”) nav pildījusi saskaņā ar Regulu 2016/1624 noteiktos pienākumus – Prasītāja paša izvēles dēļ radies tiešas cēloņsakarības pārtraukums – Novērtējums “in concreto” – Kritēriji
(LESD 340. panta otrā daļa)
(skat. 148.–161. punktu)
Ārpuslīgumiskā atbildība – Nosacījumi – Cēloņsakarība – Kaitējums, ko veido izmaksas saistībā ar pirmstiesas procedūru, vēršoties pie Eiropas Robežu un krasta apsardzes aģentūras (“Frontex”) amatpersonas – Prasītāja brīvas izvēles dēļ radušās izmaksas – Cēloņsakarība starp kaitējumu un “Frontex” personāla rīcību – Vērtēšanas kritēriji – Attiecīgās procedūras raksturīgās iezīmes
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. panta otrā daļa; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2016/1624 50. apsvērums un 72. pants)
(skat. 168.–173. punktu)
Rezumējums
Ar šo spriedumu Tiesa virspalātas sastāvā daļēji apmierina WS u.c. (turpmāk tekstā – “apelācijas sūdzības iesniedzēji”) iesniegto apelācijas sūdzību par Vispārējās tiesas spriedumu WS u.c./Frontex (
1
), ar ko tā noraidīja viņu prasību, kurā lūgts atlīdzināt kaitējumu, kas tiem esot nodarīts ar to, ka Eiropas Robežu un krasta apsardzes aģentūra (turpmāk tekstā – “Frontex”) neesot pildījusi pienākumus, kuri tai uzlikti it īpaši saskaņā ar Regulu 2016/1624 (
2
). Šajā ziņā tā sniedz precizējumus par pienākumiem, kas ar šo regulu noteikti Frontex, saistībā ar kopīgu atgriešanas operāciju koordinēšanu, kā arī par sekām, kādas šo pienākumu neizpilde un iespējami tai sekojoši pamattiesību pārkāpumi šādu atgriešanas operāciju laikā rada attiecībā uz šīs aģentūras ārpuslīgumisko atbildību.
Apelācijas sūdzības iesniedzēji ir seši kurdu tautības Sīrijas valstspiederīgie, kas 2016. gada 9. oktobrī bēgļu grupā ieradās Milas salā (Grieķija). Tā paša gada 20. oktobrī pēc Grieķijas Republikas veiktas un Frontex koordinētas kopīgas atgriešanas operācijas viņi tika pārvietoti uz pagaidu uzņemšanas centru Turcijā. 2016. gada novembrī Turcijas iestādes viņiem izsniedza pagaidu aizsardzības dokumentus, kā arī pagaidu ceļošanas atļauju. Pēc apmešanās Suručā [Suruç] (Turcija) apelācijas sūdzības iesniedzēji, baidoties, ka Turcijas iestādes viņus nosūtīs atpakaļ uz Sīriju, pārcēlās uz Irāku un ierīkojās uz dzīvi Erbīlā.
2017. gadā apelācijas sūdzības iesniedzēji iesniedza pirmo sūdzību Frontex pamattiesību amatpersonai, uzsverot, ka Frontex veiktā atgriešanas operācija izraisījusi viņu atpakaļraidīšanu no Grieķijas uz Turciju, un pēc tam, 2018. gadā, otro sūdzību saistībā ar pirmās sūdzības apstrādi. Šīs sūdzības tika atzītas par pieņemamām un tika pārsūtītas Grieķijas policijas iestādēm. 2019. gadā amatpersona apelācijas sūdzības iesniedzējus informēja, ka šīs iestādes ir beigušas iekšējo izmeklēšanu saistībā ar pirmo sūdzību, nosūtīja viņiem savu galīgo ziņojumu par šīm sūdzībām un izbeidza to apstrādes procedūru.
2021. gada 20. septembrī apelācijas sūdzības iesniedzēji Vispārējā tiesā cēla prasību par zaudējumu atlīdzību, lūdzot atlīdzināt mantisko un morālo kaitējumu, kas, viņuprāt, tiem esot nodarīts ar Frontex šķietami prettiesisko rīcību pirms kopīgās atgriešanas operācijas, tās laikā un pēc tās.
Pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa vispirms atzina, ka noteikti apelācijas sūdzības iesniedzēju iesniegtie dokumenti nav pieņemami, ņemot vērā to neattaisnoti novēloto iesniegšanu. Runājot par lietas būtību – norādījusi, ka nosacījumi, lai iestātos Savienības ārpuslīgumiskā atbildība (
3
), ir kumulatīvi, tā nolēma vispirms pārbaudīt nosacījumu par cēloņsakarības pastāvēšanu starp Frontex pārmesto rīcību un apgalvoto kaitējumu. Tādējādi tā konstatēja, ka apelācijas sūdzības iesniedzēju izmaksas saistībā ar došanos uz Grieķiju nevarēja tieši izrietēt no Frontex pārmestās rīcības, jo tās esot radušās pirms strīdīgās atgriešanas operācijas. Turpinājumā – tā pauda viedokli, ka Frontex uzdevums saistībā ar strīdīgo atgriešanas operāciju bijis tikai sniegt tehnisku un operatīvu atbalstu dalībvalstīm, nevis izvērtēt šajā operācijā iekļauto personu atgriešanas lēmumu pamatotību, jo šie lēmumi, kā arī lēmumi par starptautiskās aizsardzības piešķiršanu balstās uz vērtējumu, kas ir vienīgi dalībvalstu kompetencē. Visbeidzot, izvērtējusi argumentus par mantisko un morālo kaitējumu, kas esot nodarīts strīdīgās atgriešanas operācijas laikā un pēc tās, Vispārējā tiesa konstatēja, ka prasītāji nav pierādījuši pietiekami tiešu cēloņsakarību starp Frontex pārmestajiem faktiem un apgalvoto kaitējumu, un tāpēc prasību par zaudējumu atlīdzību pilnībā noraidīja.
Par šo spriedumu iesniegtās apelācijas sūdzības pamatojumā apelācijas sūdzības iesniedzēji citastarp apgalvo, ka Vispārējā tiesa kļūdaini atzinusi, pirmkārt, ka Frontex nav pienākuma pārliecināties par rakstiska atgriešanas lēmuma pastāvēšanu un, otrkārt, ka starp Frontex pārmesto rīcību un apgalvoto kaitējumu nepastāv cēloņsakarība un ka to esot pārtraukusi viņu pašu izdarītā “izvēle”.
Tiesas vērtējums
Vispirms, runājot par konkrētajiem pienākumiem, kas Frontex noteikti ar Regulu 2016/1624, Tiesa norāda, ka šai aģentūrai saskaņā ar šo regulu ir virkne pienākumu, kuru mērķis ir garantēt pamattiesību ievērošanu tās koordinētajās atgriešanas operācijās. Šie pienākumi izriet, pirmkārt, no Eiropas Robežu un krasta apsardzes, kuras daļa ir Frontex, vispārējā pienākuma garantēt pamattiesību aizsardzību šīs apsardzes uzdevumu izpildē saskaņā ar šo regulu un, otrkārt, no Frontex pienākuma efektīvi uzraudzīt pamattiesību ievērošanu visās tās darbībās.
Tātad Tiesas ieskatā Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, atzīdama, ka Frontex nav nekādu pienākumu saistībā ar pārbaudi, vai attiecībā uz personām, kuras skar šīs aģentūras koordinēta kopīga atgriešanas operācija, pastāv individuāli un izpildāmi atgriešanas lēmumi, jo tās uzdevums esot vienīgi sniegt tehnisku un operatīvu atbalstu dalībvalstīm, bet tā nevarot iedziļināties atgriešanas lēmumu būtībā. Tiesa šajā ziņā precizē, ka šādu lēmumu pastāvēšanas pārbaude vispār nav saistīta ar to pamatotības izvērtējumu un tātad nav iejaukšanās ekskluzīvajā kompetencē, kas šajā jomā ir dalībvalstīm saskaņā ar Direktīvas 2008/115 6. panta 1. punktu. Tādējādi Frontex ir pienākums pārbaudīt, vai pastāv individuāli un izpildāmi atgriešanas lēmumi, kas atbilstoši Direktīvas 2008/115 12. panta 1. punktam jānoformē rakstiski, attiecībā uz visām personām, kuras dalībvalsts plāno iekļaut šādās operācijās, lai garantētu, ka tiek ievērotas no Regulas 2016/1624 izrietošās prasības, kā arī attiecīgo personu pamattiesības, it īpaši neizraidīšanas princips.
Šādos apstākļos un no lojālas sadarbības principa (
4
) skatpunkta tiesību kļūda ir pieļauta arī Vispārējās tiesas vērtējumā, saskaņā ar kuru būtu jāizslēdz jebkāda cēloņsakarība starp Frontex pārmesto rīcību un apelācijas sūdzības iesniedzēju apgalvoto kaitējumu, jo šai aģentūrai neesot nekādu pienākumu saistībā ar pārbaudi, vai attiecībā uz visām personām, kas iekļautas šīs aģentūras koordinētā kopīgā atgriešanas operācijā, pastāv atgriešanas lēmums.
Tomēr pretēji tam, ko apgalvo apelācijas sūdzības iesniedzēji, fakts, ka Frontex ir pienākums veikt attiecīgu pārbaudi, nenozīmē, ka noteikti pastāv cēloņsakarība starp iespējamo šī pienākuma neizpildi un apelācijas sūdzības iesniedzēju apgalvoto kaitējumu pilnā vai daļējā apmērā. Šādas cēloņsakarības pastāvēšana, protams, ir jāizvērtē, ņemot vērā šo pārbaudes pienākumu, kā arī citus pienākumus, kas Frontex noteikti, lai garantētu, ka kopīgajās atgriešanas operācijās tiek ievērotas no Regulas 2016/1624 izrietošās prasības un attiecīgo personu pamattiesības. Tomēr šis izvērtējums jāveic, ņemot vērā visus nozīmīgos faktus (
5
) un nepieciešamos juridiskos vērtējumus.
Turpinājumā – runājot par atbildību tādu iespējamu pamattiesību pārkāpumu dēļ, kas izdarīti atgriešanas lidojuma laikā, Tiesa konstatē, ka Vispārējā tiesa ir nepamatoti atzinusi, ka par šādiem pārkāpumiem atbildīga ir vienīgi uzņēmēja dalībvalsts un jebkāda Frontex atbildība esot izslēgta. Ņemot vērā saskaņā ar Regulu 2016/1624 Frontex uzliktos pienākumus, nevar a priori izslēgt, ka šo pienākumu neizpilde no tās struktūrvienības vai personāla puses saistībā ar noteiktu operāciju var būt veicinājusi to, ka atgriešanas lidojuma laikā notikuši pamattiesību pārkāpumi, nodarot kaitējumu izraidītajām personām. Šajā ziņā nav nozīmes tam, ka – atbilstoši Direktīvai 2008/115 (
6
) un kā atgādināts Regulā 2016/1624 (
7
) – piespiedu atgriešanas uzraudzība jāveic dalībvalstīm. Saskaņā ar minēto regulu Frontex sniegtajai palīdzībai vai tās nodrošinātajai kopīgo atgriešanas operāciju koordinēšanai vai organizēšanai jāatbilst šai direktīvai un Frontex ir uzraudzības pienākumi, kas papildina dalībvalstu uzraudzības pienākumus.
Turklāt, tā kā Frontex personāls iesaistās vai var iesaistīties šādās operācijās koordinatoru vai šajās operācijās izvietotu ekspertu statusā, a priori nevar izslēgt cēloņsakarības iespēju starp kļūdainām šī personāla darbībām vai bezdarbību un faktu, ka notikuši šādi pārkāpumi.
Visbeidzot – pamatojoties uz savu judikatūru par cēloņsakarības starp pārmesto rīcību un apgalvoto kaitējumu tiešo raksturu, kas nepieciešams, lai iestātos Savienības ārpuslīgumiskā atbildība, Tiesa uzsver, ka Vispārējā tiesa nav pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, pirmkārt, atzīdama, ka ar to, ka pārmestā rīcība bijusi kaitējuma rašanās nepieciešams nosacījums, jo tad, ja nebūtu šādas rīcības, tas nebūtu radies, nepietiek, lai konstatētu cēloņsakarību, un, otrkārt, izvērtēdama iespēju, ka šajā lietā cēloņsakarību starp Frontex pārmesto rīcību un attiecīgo kaitējumu pārtraukušas noteiktas apelācijas sūdzības iesniedzēju darbības.
Tomēr Tiesa precizē, ka šāds izvērtējums noteikti jāveic konkrēti – ņemot vērā visus nozīmīgos apstākļus, kas raksturo cietušās personas situāciju. Runājot it īpaši par tādas ģimenes locekļiem, kura aizbēgusi no savas izcelsmes valsts, cenšoties iegūt starptautisko aizsardzību, un saskaras ar ārkārtas apstākļiem un neparedzamiem riskiem, ir jāņem vērā, ka patvēruma meklētāji var būt īpaši neaizsargāti savu migrācijas gaitu un tās traumatiskās pieredzes dēļ, ko viņi var būt piedzīvojuši pirms šo gaitu uzsākšanas, un šī neaizsargātība var ietekmēt viņu spriešanas spēju. Šādā ārkārtas situācijā cēloņsakarība starp pārmesto rīcību un apgalvoto kaitējumu var saglabāties arī tad, ja cietusī persona pieņēmusi lēmumu, kurš nostājies starp šo rīcību un kaitējumu. Šis lēmums var tikt atzīts par saprātīgu, ņemot vērā visus šo situāciju raksturojošos apstākļus.
Tāpēc Vispārējā tiesa ir pieļāvusi tiesību kļūdu, konstatēdama, ka pašu apelācijas sūdzības iesniedzēju izvēle, kas saistīta ar viņu pagaidu apmešanos Turcijā, bēgšanu uz Irāku un apmešanos uz dzīvi pēdējā minētajā valstī, esot pārtraukusi jebkādu pietiekami tiešu cēloņsakarību starp Frontex pārmesto rīcību un apgalvoto kaitējumu, konkrēti nenovērtējusi šīs izvēles saprātīgumu no visu to apstākļu skatpunkta, kas raksturo kontekstu, kādā šī izvēle izdarīta.
Šādos apstākļos Tiesa nolemj pārsūdzēto spriedumu daļēji atcelt (
8
) un, tā kā tā nevar izlemt lietu pēc būtības, jo Vispārējā tiesa nav lēmusi par lielāko daļu apelācijas sūdzības iesniedzēju izvirzīto pamatu, nodot lietu atpakaļ pēdējai minētajai tiesai.
(
1
)	Spriedums, 2023. gada 6. septembris, WS u.c./Frontex (T‑600/21, EU:T:2023:492, turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”).
(
2
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (ES) 2016/1624 (2016. gada 14. septembris) par Eiropas Robežu un krasta apsardzi un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2016/399 un ar ko atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 863/2007, Padomes Regulu (EK) Nr. 2007/2004 un Padomes Lēmumu 2005/267/EK (OV 2016, L 251, 1. lpp.).
(
3
)	Saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru, lai iestātos Savienības ārpuslīgumiskā atbildība, pamatojoties uz LESD 340. panta otro daļu, jābūt izpildītiem vairākiem nosacījumiem, proti, jāpastāv pietiekami būtiskam tādas tiesību normas pārkāpumam, kuras mērķis ir piešķirt tiesības privātpersonām, reālam kaitējumam un tiešai cēloņsakarībai starp darbības izdarītāja pienākuma neizpildi un cietušajām personām nodarīto kaitējumu. Ja kāds no šiem nosacījumiem nav izpildīts, prasība jānoraida pilnībā un pārējie Savienības ārpuslīgumiskās atbildības nosacījumi nav jāizvērtē, turklāt Savienības tiesai minētie nosacījumi nav jāizvērtē noteiktā secībā.
(
4
)	Formulēts LES 4. panta 3. punktā un atgādināts Regulas 2016/1624 9. pantā.
(
5
)	Kurus konstatēt ir Vispārējās tiesas pienākums.
(
6
)	Šajā gadījumā – atbilstoši Direktīvas 2008/115 8. panta 6. punktam.
(
7
)	Atgādinājums ietverts tās 29. panta 4. punktā.
(
8
)	Pārsūdzētais spriedums ir atcelts, izņemot daļu, kurā, pirmkārt, kā nepieņemami noraidīti noteikti apelācijas sūdzības iesniedzēju iesniegtie dokumenti un, otrkārt, konstatēts, ka nepastāv cēloņsakarība starp Frontex pārmesto rīcību un apelācijas sūdzības iesniedzēju apgalvoto kaitējumu, kas attiecas uz izdevumiem, kuri viņiem radušies saistībā ar došanos uz Grieķiju.