Pagaidu versija
ĢENERĀLADVOKĀTES TAMARAS ČAPETAS [TAMARA ĆAPETA]
SECINĀJUMI,
sniegti 2026. gada 26. februārī (1)
Lieta C‑120/25
Verband Wirtschaft im Wettbewerb, Verein für Lauterkeit in Handel und Industrie e.V.
pret
PAYBACK GmbH
(Bundesgerichtshof (Federālā augstākā tiesa, Vācija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
(Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Enerģētika – Energoefektivitātes marķējums – Regula (ES) 2017/1369 – 2. panta 13. punkts – Jēdziens “tirgotājs” – 6. panta pirmā daļas a) punkts – Pienākums vizuālos reklāmas materiālos vai tehniskajos reklāmizdevumos norādīt ražojuma energoefektivitātes klasi un uz marķējuma esošo efektivitātes klašu diapazonu – Bonusu programmas operators – Internetā publicēts informatīvais biļetens, kurā reklamēta iespēja izlozē laimēt televizoru – Komisijas Deleģētā regula (ES) 2019/2013 – 4. panta d) punkts)
I.      Ievads
1.        Sakāmvārdā “ne viss, kas spīd, ir zelts” ir uzsvērta doma, ka izskats var būt maldinošs. Tas, kas pirmajā acu uzmetienā šķiet saistošs vai vērtīgs, patiesībā tāds var nebūt.
2.        Tas jo īpaši attiecas uz gadījumiem, kad personai tiek piedāvāts bezmaksas ražojums, piemēram, loterijas ietvaros, nesniedzot informāciju par attiecīgā ražojuma īpašībām un tādējādi par tā izmantošanas iespējamo ietekmi nākotnē.
3.        Būtībā šajā lietā Tiesai ir jānosaka, cik plaši indivīdiem jābūt informētiem par ražojuma īpašībām, lai viņi varētu pieņemt apzinātu lēmumu.
II.    Pamatlietas faktiskie apstākļi, prejudiciālais jautājums un tiesvedība Tiesā
4.        PAYBACK, kas ir atbildētāja pamatlietā, ir vairāku partneru bonusu programmas operatore. Uzņēmuma mērķis ir klientu lojalitātes veidošana un jaunu klientu piesaistīšana, piedāvājot “PAYBACK punktus” bonusu programmas lietotājiem, kuri iepērkas pie kāda no uzņēmuma mazumtirdzniecības partneriem. Kad lietotāji ir ieguvuši noteiktu punktu skaitu, viņi var izvēlēties saņemt atlīdzību par šiem punktiem vai izmantot tos, lai veiktu pirkumus partneruzņēmumos, kas piedalās programmā.
5.        PAYBACK savā 2022. gada 1. februārī internetā publicētajā informatīvajā biļetenā reklamēja loteriju, norādot apgalvojumu “Täglich ein neuer Gewinn, z.
B. 2 x Samsung QLED 4K TV Q80A, 75 Zoll” (“Katru dienu jauna balva, piemēram, 2 x Samsung QLED 4K TV Q80A, 75 collas”), pievienojot minētā televizora attēlu, kā arī tabulu ar laimējamo balvu sarakstu.
6.        Tomēr PAYBACK ne televizora attēlā, ne iespējamo balvu sarakstā neiekļāva informāciju par ražojuma energoefektivitātes klasi.
7.        2022. gada 7. februāra vēstulē Verband Wirtschaft im Wettbewerb, Verein für Lauterkeit in Handel und Industrie – apvienība, kas nodarbojas ar savu biedru interešu veicināšanu un godīgas tirgus konkurences nodrošināšanu, veicot juridiskos pētījumus, sabiedrības izglītošanu un tiesību aktu izpildi negodīgas konkurences apkarošanas jomā, un prasītāja pamatlietā (turpmāk tekstā – “Apvienība”) nesekmīgi nosūtīja brīdinājuma paziņojumu, informējot atbildētāju pamatlietā par attiecīgās informācijas neiekļaušanu televizora reklāmā.
8.        Pēc tam apvienība cēla prasību pret atbildētāju pamatlietā Landgericht München I (Minhenes I apgabaltiesa,
Vācija), lūdzot izdot rīkojumu aizliegt televizora reklāmu, ja tajā nav sniegta attiecīgā informācija par televizora energoefektivitātes klasi.
9.        Apvienība apgalvoja, ka PAYBACK kā reklamētā ražojuma tirgotājs Regulas (ES) 2017/1369 (2) 2. panta 13. punkta izpratnē nav izpildījis savu pienākumu vizuālos reklāmas materiālos vai tehniskajos reklāmizdevumos norādīt ražojuma energoefektivitātes klasi un uz marķējuma esošo efektivitātes klašu diapazonu saskaņā ar šīs regulas (3) 6. panta pirmā daļas a) punktu, lasot to kopsakarā ar Komisijas Deleģētās regulas (ES) 2019/2013 (4) 4. panta d) punktu.
10.      Kopā šie noteikumi paredz tirgotājiem pienākumu sniegt klientiem informāciju par elektronisko displeju, tostarp televizoru (5), energoefektivitātes klasi vizuālās reklāmās vai šo ražojumu tehniskajos reklāmas materiālos.
11.      Pamatojoties uz minētajiem noteikumiem, Apvienība apgalvo, ka PAYBACK, nesniedzot attiecīgo informāciju par energoefektivitātes klasi televizoram, kas tika reklamēts kā viena no loterijas balvām, ir pārkāpis savas saistības saskaņā ar Regulu 2017/1369, lasot to kopsakarā ar Deleģētās regulas 2019/2013 4. panta d) punktu. Pamatojoties uz šo prasījumu, prasītāja pamatlietā lūdza noteikt darbības aizliegumu un atlīdzināt ar brīdināšanu saistītās izmaksas.
12.      Savukārt PAYBACK apgalvoja, ka nav “tirgotājs” Regulas 2017/1369 (6) 2. panta 13. punkta nozīmē attiecībā uz reklamētajiem ražojumiem un ka tādējādi uz to neattiecas iepriekš minētajos noteikumos paredzētās prasības.
13.      Ar 2022. gada 5. septembra aizmugurisku spriedumu Landgericht München I (Minhenes I apgabaltiesa) pieņēma lēmumu par labu prasītājai un piesprieda atbildētājam atturēties no konkrēta elektroniskā displeja modeļa reklamēšanas un/vai reklāmas pasūtīšanas, nenorādot energoefektivitātes klasi un atbilstošo uz marķējuma attēloto energoefektivitātes klašu diapazonu.
14.      PAYBACK iesniedza iebildumu pret šo lēmumu, ko Landgericht München I (Minhenes I apgabaltiesa) savukārt noraidīja ar 2023. gada 23. janvāra galīgu lēmumu.
15.      Tad tas pats uzņēmums iesniedza apelācijas sūdzību par lietas būtību Oberlandesgericht München (Federālās zemes Augstākā tiesa Minhenē, Vācija; turpmāk tekstā – “apelācijas tiesa”).
16.      Ar 2024. gada 14. marta spriedumu apelācijas tiesa apmierināja apelāciju, atceļot aizmugurisko spriedumu un noraidot prasību. Minētā tiesa atzina, ka prasība ir pieņemama, bet nepamatota, un tādēļ noraidīja prasītājas prasījumu par darbības izbeigšanu.
17.      Saskaņā ar apelācijas tiesas viedokli PAYBACK nevar uzskatīt par “tirgotāju” Regulas 2017/1369 2. panta 13. punkta nozīmē un tādējādi uz to neattiecas minētajā regulā noteiktās energoefektivitātes marķēšanas prasības. Minētā tiesa nolēma, ka klientam nav nepieciešama informācija par energoefektivitāti energopatēriņu ietekmējošiem ražojumiem, kas tiek piedāvāti kā loterijas balvas, lai pieņemtu apzinātu lēmumu par darījumu, jo klienti neizvēlas ražojumu, bet vienkārši izlemj, vai piedalīties loterijā, par ko netiek prasīta atlīdzība.
18.      Pēc šā sprieduma pasludināšanas apvienība iesniedza revīzijas sūdzību par tiesību jautājumu Bundesgerichtshof (Federālā augstākā tiesa, Vācija), kas ir iesniedzējtiesa, lūdzot atjaunot aizmugurisko spriedumu.
19.      PAYBACK uzskata, ka apelācijas sūdzība ir jānoraida.
20.      Iesniedzējtiesa šaubās par to, vai apelācijas tiesa pareizi noraidīja prasītājas prasījumu par darbības aizliegumu, pamatojoties uz to, ka atbildētājs pamatlietā kā attiecīgās loterijas organizētājs attiecībā uz ražojumiem, kas tika piedāvāti kā balvas, nebija “tirgotājs” Regulas 2017/1369 energoefektivitātes marķēšanas prasību izpratnē un tādējādi tam nebija pienākuma sniegt indivīdiem informāciju par konkrētā ražojuma energoefektivitāti.
21.      Tādējādi attiecīgās revīzijas sūdzības iznākums Bundesgerichtshof (Federālā augstākā tiesa) ir atkarīgs no termina “tirgotājs” interpretācijas un, precīzāk, no tā, vai PAYBACK var uzskatīt par tirgotāju Regulas 2017/1369 6. panta pirmās daļas a) punkta un Deleģētās regulas 2019/2013 4. panta d) punkta izpratnē.
22.      Šajos apstākļos Bundesgerichtshof (Federālā augstākā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādu prejudiciālu jautājumu:
“Vai persona, kas izsludina televizoru kā tiešsaistes loterijas balvu, attiecībā uz šo televizoru ir uzskatāma par “tirgotāju” [Regulas 2017/1369] 2. panta 13. punkta izpratnē un tātad tai ir pienākums izpildīt prasības, kas izriet no [Regulas 2017/1369] 6. panta [pirmās daļas a) punkta], lasot to kopsakarā ar [Deleģētās regulas 2019/2013] 4. panta d) punktu?”
23.      Rakstiskus apsvērumus Tiesai iesniedza Apvienība, PAYBACK un Eiropas Komisija.
24.      Tiesa uzskatīja, ka tās rīcībā ir pietiekama informācija, un nolēma pieņemt lēmumu bez tiesas sēdes noturēšanas saskaņā ar Tiesas Reglamenta 76. panta 2. punktu.
III. Juridiskā analīze
25.      Eiropas Savienība 1992. gadā ieviesa energomarķējuma prasības vairākām sadzīves tehnikas ierīcēm, lai palīdzētu iedzīvotājiem atpazīt energoefektīvus ražojumus un samazinātu mazāk energoefektīvu ražojumu ietekmi uz vidi (7). Šīs prasības vēl neattiecās uz televizoriem.
26.      Tomēr energomarķējuma sistēmas darbības joma, ko patlaban reglamentē Regula 2017/1369, kopš tā laika ir attīstījusies un paplašinājusies, aptverot daudz plašāku ražojumu klāstu (8).
27.      Pamatojoties uz energomarķējuma prasību izmaksu un ieguvumu novērtējumu, par vēlamāko risinājumu tika atzīta iespēja ieviest energoefektivitātes marķējuma shēmu elektroniskajiem displejiem, tostarp televizoriem, monitoriem un informatīvajiem displejiem, jo tā tiek nodrošināts vislielākais ietaupījums (9).
28.      Regulas 2017/1369 10. apsvērumā ir izklāstīta nepieciešamība izveidot standartizētu, obligātu marķējumu visiem energopatēriņu ietekmējošiem ražojumiem kā efektīvu līdzekli, ar kuru klientiem sniegt informāciju par minēto ražojumu energoefektivitāti (10). Turklāt tiek precizēts, ka dažādām ražojumu grupām jāievieš vienots marķējums (11).
29.      Kā minēts, attiecīgās regulas 6. panta pirmās daļas a) punkts paredz piegādātājiem un tirgotājiem pienākumu saskaņā ar attiecīgo deleģēto aktu vizuālos reklāmas materiālos vai tehniskajos reklāmizdevumos norādīt ražojuma energoefektivitātes klasi.
30.      Attiecīgi ar Regulas 2017/1369 16. pantu Komisija tiek pilnvarota pieņemt deleģētos aktus, lai papildinātu šo regulu, precizējot, kā energoklase un marķējumā norādītais efektivitātes klašu diapazons ir jāiekļauj dažādu ražojumu grupu vizuālos reklāmas materiālos un tehniskajos reklāmizdevumos.
31.      Tādējādi, ņemot vērā elektronisko displeju, piemēram, televizoru, energomarķējumu, Komisija ieviesa Deleģēto regulu 2019/2013, ar ko paredz standartizētu energomarķējumu šai ražojumu grupai.
32.      Kā minēts iepriekš, attiecīgās regulas 4. panta d) punktā izklāstīts tirgotāju pienākums saistībā ar elektronisko displeju energoefektivitātes marķējumu, norādot, ka tirgotājiem ir jānodrošina, lai jebkādā šāda ražojuma veida konkrēta modeļa vizuālajā reklāmā ir norādīta informācija par energoefektivitātes klasi un uz marķējuma attēlotais energoefektivitātes klašu diapazons.
33.      Tieši saistībā ar šo pienākumu rodas izskatāmais prejudiciālais jautājums.
34.      Ar savu jautājumu iesniedzējtiesa būtībā jautā, vai atbildētājs pamatlietā kā tiešsaistes loterijas organizētājs ir uzskatāms par “tirgotāju” Regulas 2017/1369 2. panta 13. punkta izpratnē attiecībā uz televizoru, kas piedāvāts kā balva, un tādējādi ir pārkāpis minētās regulas 6. pantā noteikto informācijas sniegšanas pienākumu, nenorādot konkrētā televizora energoefektivitātes klasi un uz marķējuma attēloto energoefektivitātes klašu diapazonu.
35.      No Tiesas pastāvīgās judikatūras izriet, ka standarta metode ES tiesību aktu normu interpretēšanai ir attiecīgo tiesību aktu tekstuālā, teleoloģiskā un kontekstuālā analīze (12).
36.      Ņemot to vērā, manis veiktā prejudiciālā jautājuma analīze sastāvēs no trim daļām.
37.      Sākumā es izskatīšu Regulas 2017/1369 2. panta 13. punkta precīzo formulējumu un tajā ietverto “tirgotāja” definīciju, lai noteiktu, vai energomarķējuma prasības ir jāpiemēro personām, kas piedāvā ražojumus kā loterijas balvas. Tad es pievērsīšos plašākiem politikas mērķiem, kas tiek sasniegti ar energomarķējuma prasībām, lai izskaidrotu jēdziena “tirgotājs” paredzēto darbības jomu. Visbeidzot, es izskatīšu jēdziena “tirgotājs” definīciju Regulas 2017/1369 pilnā kontekstā, novērtējot, kā tas ir saistīts ar citiem tajā paredzētajiem noteikumiem.
A.      Jēdziena “tirgotājs” burtiska interpretācija
1.      Vispārīgas piezīmes par definīciju
38.      Šajā posmā ir vērts atzīmēt, ka Regulas 2017/1369 2. panta 13. punkta formulējumā dažādās valodu versijās, jo īpaši starp vācu valodas versiju, kas ir pamatlietā izmantotā valoda, un citām valodu versijām, šķiet, pastāv atšķirības.
39.      Saskaņā ar Regulas 2017/1369 2. panta 13. punkta vācu valodas versiju “tirgotājs” (händler) ir persona, kas komercdarbības gaitā (im Rahmen einer Geschäftstätigkeit) par atlīdzību vai bez atlīdzības (entgeltlich oder unentgeltlich) piedāvā (anbietet) vai izstāda (ausstellt) ražojumu pārdošanai, iznomāšanai vai pirkšanai ar nomaksu (zum Kauf, zur Miete oder zum Ratenkauf) (13).
40.      Tādējādi, pamatojoties uz vācu valodas versijas formulējumu, ražojuma izstādīšana šķiet saistīta ar pārdošanas, iznomāšanas vai pirkšanas ar nomaksu mērķi. Šāda izpratne par “tirgotāju”, šķiet, no šīs definīcijas darbības jomas izslēdz personas, kas izstāda ražojumus citu iemeslu dēļ, nevis tiešas atlīdzības saņemšanai.
41.      Savukārt citās valodās, piemēram, horvātu (14), franču (15), īru (16), itāļu (17) un slovēņu (18) valodā, formulējums ir līdzīgs angļu valodas versijai (19) un “tirgotājs” ir definēts kā persona, kas piedāvā ražojumu pārdošanai, iznomāšanai, pirkšanai ar nomaksu vai izstāda ražojumu komercdarbības gaitā, par maksu vai bez maksas.
42.      Vācu valodas versijā 2. panta 13. punkts, no vienas puses, varētu tikt saprasts kā prasība, ka, lai persona tiktu klasificēta kā tirgotājs, tai ir i) jāizstāda ražojumi komercdarbības gaitā un ii) jāveic šāda izstādīšana pārdošanas, iznomāšanas vai pirkšanas ar nomaksu nolūkā, abiem nosacījumiem esot kumulatīviem. No otras puses, no iepriekš minētajām citām valodu versijām izriet, ka, lai personu klasificētu kā tirgotāju, šķiet, pietiek ar to, ka tā komercdarbības gaitā izstāda ražojumu.
43.      Saskaņā ar Padomes Regulas Nr. 1 (20) 1. pantu visas šajā pantā minētās Eiropas Savienības oficiālās valodas ir aktu, kuri tajās ir noformēti, autentiskās valodas, un tādējādi visas ES akta valodu versijas principā ir jāuzskata par līdzvērtīgām.
44.      Tādējādi saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru, ja pastāv atšķirības starp konkrēta noteikuma dažādajām valodu versijām, attiecīgais noteikums jāinterpretē, ņemot vērā to ietverošā regulējuma vispārējo uzbūvi un mērķi (21).
45.      Tāpēc ir nepieciešams izvērtēt Regulas 2017/1369 vispārējos mērķus, lai noteiktu, vai 2. panta 13. punktā minētā ražojumu izstādīšana jāinterpretē kā saistīta ar pārdošanas, iznomāšanas vai pirkšanas ar nomaksu mērķi – lai nepieļautu tādas reklāmas kā šajā lietā – vai arī ražojumu izstādīšanas darbība ir jāuzskata par neatkarīgu no šā mērķa, lai definīciju “tirgotājs” varētu interpretēt kā tādu, kas ietver tādas reklāmas kā šajā lietā.
46.      Tomēr pirms minētās regulas mērķu analīzes es īsumā apsvēršu dažus argumentus, ko izvirzījusi Komisija, atbildētāja pamatlietā un Apvienība, attiecībā uz minētās regulas 2. panta 13. punkta formulējumu.
2.      Īpašas piezīmes par maksājuma prasību
47.      Pamatojoties uz Regulas 2017/1369 2. panta 13. punkta vācu valodas versiju, gan PAYBACK, gan Komisija apgalvo, ka loterijas organizētājs nevar tikt uzskatīts par tirgotāju šīs regulas izpratnē.
48.      Viņi, cita starpā, apgalvo, ka, tā kā PAYBACK nav iesaistīts attiecīgā ražojuma pārdošanā, iznomāšanā vai pirkšanā ar nomaksu, jo tas nenorāda dažādu ražojumu cenas un nemudina klientu tos iegādāties, tas neatbilst Regulas 2017/1369 2. panta 13. punktā ietvertajai “tirgotāja” definīcijai, pat ja atbildētājs pamatlietā izstāda ražojumu komercdarbības kontekstā.
49.      Lai gan šāda “tirgotāja” interpretācija no pirmā acu uzmetiena atbilst definīcijas vācu valodas versijai, šāda interpretācija būtībā padarītu bezjēdzīgu formulējumu “par maksu vai bez maksas”, kas ir kopīgs visām valodu versijām.
50.      Ņemot vērā šo apsvērumu, Apvienība uzskata, ka jēdziens “tirgotājs” neattiecas tikai uzņēmumiem, kas piedāvā ražojumus pārdošanai, bet ietver arī tos, kas nodrošina ražojumus bez maksas, piemēram, piedāvājot loterijas balvas. Šajā gadījumā atbildētājs pamatlietā būtu tirgotājs Regulas 2017/1369 izpratnē.
51.      Patiešām, papildu nosacījums “par maksu vai bez maksas” liecina, ka atlīdzības neesība nav būtiska un ka preces nav jāizstāda tikai pārdošanas, iznomāšanas vai pirkšanas ar nomaksu nolūkā. Tas vēl vairāk apstiprina interpretāciju, ka “tirgotājs” ir persona, kas komercdarbības gaitā izstāda ražojumus neatkarīgi no atlīdzības, kā tas redzams angļu un citu valodu versijās.
52.      Šādu interpretāciju papildus apstiprina Regulā 2017/1369 iekļautā “klienta” definīcija. Tās 2. panta 16. punktā “klients” ir definēts kā “persona, kas ražojumu pērk, nomā vai saņem savai personīgai lietošanai neatkarīgi no tā, vai tā rīkojas nolūkos, kas ir nesaistīti ar tās komercdarbību, darījumdarbību, amatniecisko darbību vai profesiju, vai ne” (22).
53.      Vārda “saņem” lietojums šajā definīcijā paredz, ka personas, kas saņem ražojumus nevis par samaksu, bet kā dāvanu vai loterijā laimētu balvu, arī varētu ietilpt “klienta” definīcijā.
54.      Ņemot vērā iepriekš minēto, šo noteikumu skaidrais formulējums liek man sākotnēji secināt, ka loterijas organizētājs, piemēram, atbildētājs pamatlietā, kurš komercdarbības gaitā izstāda ražojumu, neatkarīgi no tā, vai ir paredzēta atlīdzība, ir uzskatāms par “tirgotāju” Regulas 2017/1369 2. panta 13. punkta izpratnē un tādējādi uz to attiecas energomarķējuma prasības, kas noteiktas minētajā regulā, lasot to kopsakarā ar Deleģēto regulu 2019/2013.
55.      Tomēr, ņemot vērā iepriekš minēto Tiesas judikatūru, ES tiesību normas interpretēšanas nolūkā ir nepieciešams turpināt izvērtēt mērķus, ko paredz noteikumi, kuru sastāvā tā ir, un kontekstu, kurā tā tiek piemērota.
B.      Regulas 2017/1369 mērķi
56.      Ja tekstā ir iespējamas vairākas energomarķējuma prasību piemērošanas jomas interpretācijas, ir svarīgi saprast, kāpēc ES likumdevējs vispār ieviesa šīs prasības, lai noteiktu, vai atbildētājam pamatlietā patiešām bija pienākums izvietot šādus marķējumus.
57.      No Regulas 2017/1369 2. un 10. apsvēruma izriet, ka konkrētās regulas galvenie mērķi ir, pirmkārt, ļaut klientiem veikt apzinātu izvēli, pamatojoties uz energopatēriņu ietekmējošu ražojumu enerģijas patēriņu (23), un, otrkārt, veicināt inovāciju, mudinot ražotājus izgatavot energoefektīvākus ražojumus.
58.      Abi šie mērķi ietilpst trešajā mērķī un Eiropas Savienības plašākajos politikas mērķos vides un klimata pārmaiņu jomā un veido būtisku daļu no ES 2030. gada klimata un enerģētikas politikas pamatnostādnēm. Energopatēriņu ietekmējošu ražojumu efektivitātes uzlabošanas mērķis, ļaujot klientiem veikt apzinātu izvēli un izstrādājot energoefektīvākus ražojumus, ir arī pozitīvi ietekmēt energopatēriņu ietekmējošu ražojumu ekoloģiskos raksturlielumus (24).
59.      Izskatāmā gadījuma nolūkā es tagad iztirzāšu katru no šiem trim mērķiem saistībā ar iesniedzējtiesas uzdoto jautājumu.
1.      Klientu apzināta izvēle
60.      Kā minēts iepriekš, Regulas 2017/1369 mērķis ir nodrošināt, ka klientiem tiek sniegta precīza, atbilstoša un salīdzināma informācija par energopatēriņu ietekmējošu ražojumu enerģijas patēriņu, lai mudinātu klientus izvēlēties ražojumus, kas patēriņa laikā patērē mazāk enerģijas, ļaujot viņiem “paredzēt savas izvēles tiešo ietekmi uz rēķiniem par patērēto enerģiju” (25).
61.      Pierādījumi liecina, ka, pat ja energoefektīvāku ražojumu pirkuma cena ir augstāka, šādu ražojumu iegāde tomēr sniedz ekonomiskas priekšrocības klientiem (26). Tādējādi ES likumdevējs paredzēja klientu vēlmi pieņemt īstermiņā finansiāli neizdevīgus lēmumus, izvēloties ražojumus, kas var būt dārgāki pirkšanas brīdī, bet kas nodrošinās būtisku enerģijas un izmaksu ietaupījumu ražojuma dzīves cikla laikā (27).
62.      Lai šo aspektu izvērstu sīkāk, varētu būt lietderīgi ņemt vērā 2014. gada pētījumu par energomarķējuma ietekmi, kurā atklājās, ka klienti ir gatavi pieņemt īstermiņā finansiāli neizdevīgus lēmumus, izvēloties ražojumus, kas varbūt ir dārgāki pirkšanas brīdī, bet kas ražojuma dzīves cikla laikā nodrošina būtiskus enerģijas un izmaksu ietaupījumus. Šajā pētījumā, uz kuru Komisija atsaucās savā Deleģētās regulas 2019/2013 paskaidrojuma rakstā, tika atklāts, ka eksperimentā lielākā daļa respondentu, izdarot savu izvēli, ņēma vērā energomarķējumu un bija gatavi maksāt vairāk par energoefektīvāku ražojumu (28).
63.      Līdzīgi Komisijas ietekmes novērtējumā par sadzīves tehnikas ierīču energomarķējumu lielākā daļa respondentu norādīja, ka informācija par energoefektivitāti, kas sniegta energomarķējumā, ir “ļoti vai ārkārtīgi svarīga”, lai palīdzētu viņiem pieņemt lēmumus (29).
64.      Iepriekš minētie pierādījumi liecina, ka klienti ne tikai sagaida uzticamu informāciju par ražojuma energoefektivitāti, bet arī piešķir šai informācijai būtisku nozīmi, lemjot par ražojuma iegādi vai lietošanu. Tāpat tas nozīmē, ka klienti var atturēties no mazāk efektīvu energopatēriņu ietekmējošu ražojumu iegādes, kas varētu radīt augstākas ekspluatācijas izmaksas.
65.      Ņemot to vērā, energopatēriņu ietekmējoša ražojuma energopatēriņš ir būtisks faktors, kas ietekmē indivīda lēmumu piedalīties loterijā, kurā tiek piedāvāts šāds ražojums, jo minētā ražojuma energoefektivitātes trūkums var atturēt no dalības.
66.      Bet vai “klienta apzināta izvēle” ir jāsaprot kā attiecināma vienīgi uz preču iegādi, vai arī tā ietver klienta lēmumu piedalīties loterijā?
67.      Apgalvojot, ka energomarķējums ir paredzēts, lai sekmētu konkurējošu ražojumu salīdzināšanu, PAYBACK un Komisija argumentē, ka konkursa organizētājs nevar tikt uzskatīts par “tirgotāju”, jo dalībniekiem netiek piedāvāta izvēle starp dažādiem viena un tā paša ražojuma modeļiem, bet tiek piedāvāta vienīgi iespēja piedalīties loterijā, lai laimētu konkrētas balvas.
68.      Lai gan šim argumentam var būt zināma pamatotība, šāda šaura konkrētā mērķa interpretācija, šķiet, apdraud plašākus energomarķējuma prasību vides aizsardzības mērķus.
69.      Kā jau minēju, energomarķējuma prasības ir izstrādātas, lai klienti varētu paredzēt ietekmi uz vidi un izmaksām, izvēloties energopatēriņu ietekmējošu ražojumu iespējamu turpmāku lietošanu.
70.      Lai gan termins “izvēle” Regulā 2017/1369 nav definēts, minētās regulas galvenais mērķis – proti, veicināt Eiropas Savienības plašākus politikas mērķus, lai sasniegtu augstu patērētāju tiesību un vides aizsardzības līmeni, kā noteikts LESD 169. panta 1. punktā un 191. panta 2. punktā, – pamato nepieciešamību šo terminu interpretēt plaši, lai garantētu energomarķējuma prasību pilnīgu efektivitāti.
71.      Līdz ar to Regulas 2017/1369 mērķis ļaut klientiem veikt “apzinātu izvēli” nav jāuzskata par attiecināmu tikai uz pirkšanu, bet, kā apgalvo Apvienība, tas ir attiecināms uz visiem gadījumiem, kad tiek piedāvāti energopatēriņu ietekmējoši ražojumi, neatkarīgi no tā, vai tie tiek piedāvāti par atlīdzību vai kā potenciāla balva loterijā.
72.      Ņemot vērā iepriekš minēto, manuprāt, mērķis ļaut klientiem veikt apzinātu izvēli enerģētikas un izmaksu jomā attiecībā uz energopatēriņu ietekmējošiem ražojumiem, lai veicinātu enerģijas ietaupījumus un samazinātu rēķinus par patērēto enerģiju, neaprobežojas tikai ar lēmumiem, kas saistīti ar maksājumiem, bet ietver jebkuru klienta izvēli, kurā var tikt ņemta vērā informācija par energoefektivitāti, neatkarīgi no konteksta, kādā ražojums tiek piedāvāts vai iegādāts.
2.      Inovāciju veicināšana
73.      Papildus vidiskajiem ieguvumiem un ekonomiskajām priekšrocībām klientiem energomarķējuma prasības ES līmenī veicina un stimulē inovācijas un ieguldījumus energoefektīvākos ražojumos (30).
74.      Energomarķējuma prasības, informējot klientus par potenciālajiem ekonomiskajiem ieguvumiem, ko sniedz energoefektīvāku ražojumu izvēle, un tādējādi atturot viņus no mazāk efektīvu ražojumu izvēles, motivē ražotājus izstrādāt un ražot energoefektīvākus ražojumus, lai iegūtu konkurences priekšrocības (31).
75.      Tādējādi, jo vērienīgākas ir energomarķējuma prasības energopatēriņu ietekmējošiem ražojumiem, jo vairāk tās dod uzņēmumiem iespēju pozitīvi atšķirt sevi un savus ražojumus no konkurentiem, tā veicinot inovāciju (32).
76.      Tāpēc energomarķējuma prasības ir vērstas uz to, lai ar obligātu novērtējumu atalgotu vislabākos ražojumus, piedāvājot iniciatora priekšrocības uzņēmumiem, kas piedāvā energoefektīvākus ražojumus (33).
77.      Turklāt ar Regulas 2017/1369 34. apsvērumu dalībvalstis tiek pilnvarotas radīt stimulus minēto ražojumu izgatavošanai un lietošanai. Dalībvalstis var pašas noteikt, kādiem vajadzētu būt šādiem stimulējošiem pasākumiem.
78.      Ņemot vērā šos apsvērumus, manuprāt, Regulas 2017/1369 noteiktā energomarķējuma pienākuma nepiemērošana jebkurai personai, kas izstāda energopatēriņu ietekmējošu ražojumu nevis tiešas atlīdzības saņemšanai, bet citu iemeslu dēļ, lai arī tā to dara komercdarbības gaitā, apdraudētu mērķi veicināt inovāciju. Tādējādi nepiemērošana vājinātu mehānismu, kas atalgo energoefektīvākos ražojumus, to ražotājus un tirgotājus, kas tos piedāvā.
3.      Klimata un vides aizsardzības veicināšana
79.      Energoefektivitātes marķējums ne tikai uzlabo patērētāju aizsardzību un mudina rūpniecības nozares attīstīt un izstrādāt energoefektīvākus ražojumus, bet arī būtiski veicina Eiropas Savienības 2020. un 2030. gada energoefektivitātes mērķu sasniegšanu, kā arī tās mērķu sasniegšanu vides un klimata pārmaiņu jomā (34).
80.      Veicinot energoefektīvāku ražojumu ieviešanu un izstrādāšanu, Regula 2017/1369 paredz turpināt izmantot energoefektivitātes potenciālu, lai mazinātu enerģijas pieprasījumu un tādējādi samazinātu Eiropas Savienības kopējo enerģētisko atkarību (35).
81.      Tādējādi Regulas 2017/1369 energomarķējuma prasības ir paredzētas, lai veicinātu Eiropas Savienības energopatēriņa un siltumnīcefekta gāzu emisiju samazināšanas vērienīgo vides politikas mērķu sasniegšanu (36).
82.      Energomarķējuma prasības ir pamatotas ar vienkāršo faktu, ka energopatēriņu ietekmējoši ražojumi var radīt nelabvēlīgu ietekmi uz vidi atkarībā no to ražošanas, lietošanas un likvidēšanas veida (37).
83.      Attiecīgi Regulas 2017/1369 mērķu sasniegšana vai nesasniegšana plašākā nozīmē vides aizsardzības jomā, jo īpaši attiecībā uz energopatēriņu ietekmējošu ražojumu lietošanas veicināšanu, izmantojot klientu apzinātu izvēli, būtībā ir atkarīga no minētās regulas efektivitātes, atturot klientus no mazāk energoefektīvu ražojumu lietošanas. Tas savukārt mudina uzņēmumus piešķirt prioritāti energoefektīvāku ražojumu izstrādāšanai, tādējādi samazinot mazāk energoefektīvu ražojumu izmantošanu un pieejamību tirgū un mazinot šo ražojumu ietekmi uz vidi.
84.      Tāpēc “klienta apzināta izvēle” ir jāsaprot kā klienta spēja novērtēt gan vides, gan ekonomiskās sekas, kas saistītas ar energopatēriņu ietekmējošu ražojumu turpmāku lietošanu, un rīkoties atbilstoši šīm zināšanām visos gadījumos, kad viņam tiek piedāvāti energopatēriņu ietekmējoši ražojumi par maksu vai bez maksas, tostarp kā potenciāla balva loterijā.
85.      Tāpēc, manuprāt, šauras interpretācijas piešķiršana jēdzienam “tirgotājs” Regulas 2017/1369 2. panta 13. punkta izpratnē, energomarķējuma pienākuma darbības jomā iekļaujot tikai personas, kas izstāda ražojumu tikai tad, ja tas tiek piedāvāts apmaiņā pret atlīdzību, apdraudētu šīs regulas efektivitāti tās plašāko vides aizsardzības mērķu sasniegšanā. Šāda šaura interpretācija liegtu klientiem iespēju pieņemt videi labvēlīgus un enerģētikas jomā atbildīgus apzinātus lēmumus par energopatēriņu ietekmējošiem ražojumiem, kas piedāvāti citu iemeslu dēļ, nevis par tiešu atlīdzību – bez maksas vai kā balva loterijā (kā izskatāmajā gadījumā).
86.      Ņemot vērā iepriekš minēto, manis veiktā analīze par energomarķējuma prasību vispārējo mērķi liek man secināt, ka Regulas 2017/1369 2. panta 13. punkta nozīmē definīcija “tirgotājs” jāinterpretē tādējādi, ka tā ietver personas, kas komercdarbības gaitā reklamē energopatēriņu ietekmējošus ražojumus citu iemeslu dēļ, nevis tiešas atlīdzības saņemšanai, piemēram, saistībā ar loteriju.
87.      Ņemot to vērā, mana turpmākā analīze par energomarķējuma sistēmas vispārējo shēmu noderēs, lai pārbaudītu šīs interpretācijas pamatotību.
C.      Vispārēja shēma
88.      Neraugoties uz iepriekš minēto secinājumu, joprojām ir vairāki energomarķējuma pienākuma komponenti, kas ir pelnījuši padziļinātu analīzi un kas sniegs papildu informāciju par ES likumdevēja patiesajiem nodomiem.
89.      Jāatgādina, ka PAYBACK ir uzskatāms par “tirgotāju” Regulas 2017/1369 2. panta 13. punkta nozīmē, ja var uzskatīt, ka tas komercdarbības gaitā izstādīja klientam attiecīgo televizoru, neatkarīgi no tā, vai tas tika darīts par maksu vai bez maksas.
1.      Jēdziens “klients”
90.      Kā iepriekš minēts, no Regulas 2017/1369 10. apsvēruma izriet, ka energomarķējuma galvenais mērķis ir sniegt klientiem precīzu, atbilstošu un salīdzināmu informāciju par energopatēriņu ietekmējošu ražojumu energoefektivitāti, tādējādi atvieglojot klienta izvēli par labu ražojumiem, kas patērē mazāk enerģijas.
91.      Lai gan jēdziens “klients” vispārīgi var tikt saprasts kā norāde uz darījuma attiecībām ar tirgotāju, no kura klients pērk ražojumu, klients Regulas 2017/1369 izpratnē ir īpaši definēts tās 2. panta 16. punktā kā persona, kas ražojumu pērk, nomā vai saņem.
92.      Vārda “saņem” lietojums šajā definīcijā liecina, ka ES likumdevējs nevēlējās ierobežot jēdzienu “klients”, iekļaujot tajā tikai personas, kas saņem ražojumu par samaksu (t.i., iegādājas šo ražojumu), bet vēlējās šajā definīcijā iekļaut arī personas, kas saņem ražojumus no tirgotājiem bez maksas.
93.      Likumdevēja iecere, izmantojot šo konkrēto formulējumu, ir vēl vairāk pamatojama, salīdzinot to ar formulējumu, ko ES likumdevējs izmantojis Direktīvā 2010/30, kuru aizstājusi Regula 2017/1369.
94.      No Direktīvas 2010/30 14. apsvēruma izriet, ka tajā noteiktās energomarķējuma prasības bija paredzētas, lai mudinātu [tiešos lietotājus] “iegādāties energoefektīvākus ražojumus” (38).
95.      Turklāt minētās direktīvas 10. pants, ar ko reglamentēja deleģēto aktu pieņemšanu, noteica, ka informācijai, kas norādīta konkrētu ražojumu energomarķējumos, jāpalīdz “tiešajiem lietotājiem iepērkoties pieņemt uz informāciju balstītus lēmumus” (39).
96.      Šajā direktīvā skaidri minētā atsauce uz “iepērkoties pieņemtiem lēmumiem” ierobežoja energomarķējuma pienākumu piemērošanas jomu, attiecinot to tikai uz darījumiem, kas saistīti ar atlīdzību.
97.      Savukārt saskaņā ar spēkā esošajiem tiesību aktiem un Regulas 2017/1369 2. panta 16. punktu termins “klients” attiecas uz fizisku vai juridisku personu, kas ražojumu pērk, nomā vai saņem.
98.      Līdzīgi attiecībā uz deleģētajiem aktiem minētās regulas 16. panta 3. punkta b) apakšpunktā arī ir atsauce uz “klientiem”, neminot “iepirkšanos” kā tādu.
99.      Šī būtiskā atšķirība Regulā 2017/1369 lietotajā formulējumā salīdzinājumā ar tās priekšteci, manuprāt, liecina par nepārprotamu vēlmi paplašināt energomarķējuma prasību darbības jomu, lai aptvertu personas, kurām energopatēriņu ietekmējoši ražojumi tiek piedāvāti bez maksas.
100. Pieņemot, ka galvenie līgumi, kas jāņem vērā, proti, pārdošanas un nomas līgumi, jau ir noteikti Regulā 2017/1369, un ja nav citu skaidru ierobežojumu, es uzskatu, ka vārda “saņem” lietošana tās 2. panta 16. punktā atbilst viedoklim, ka “klienta” definīcijā ietilpst personas, kas saņem ražojumu bez maksas.
2.      Jēdziens “komercdarbība”
101. Kā norādīts, energopatēriņu ietekmējošu ražojumu izstādīšana klientam pati par sevi nav pietiekama, lai tirgotājam piemērotu energomarķējuma pienākumu, bet šī “izstādīšana” ir jāveic “komercdarbības gaitā par maksu vai bez maksas”.
102. Iesniedzējtiesa savā lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu uzdod būtisku jautājumu par to, vai “jebkāda komercdarbība” ir pietiekama, lai personu uzskatītu par “tirgotāju” Regulas 2017/1369 2. panta 13. punkta izpratnē.
103. Savos rakstiskajos iesniegumos Tiesai gan PAYBACK, gan Komisija atkārtoti norāda, ka televizors, kas tika piedāvāts kā balva, netika reklamēts pārdošanai, iznomāšanai vai pirkšanai ar nomaksu, kā arī PAYBACK nenorādīja, ka tas būtu pieejams pārdošanai kādā no dalībnieku partneruzņēmumiem, un tādēļ uzskata, ka nav pietiekamas saiknes starp atbildētāja, kas organizē bonusu programmu, komercdarbību un attiecīgā televizora izstādīšanu, lai tam varētu piemērot “tirgotāja” definīciju.
104. Tāpat PAYBACK apgalvo, ka jēdziens “komercdarbība” “tirgotāja” definēšanas nolūkā nevar tikt saprasts kā attiecināms uz “jebkādu komercdarbību”, jo šāda interpretācija neņemtu vērā terminu “pārdošana, iznomāšana vai pirkšana ar nomaksu” skaidru lietojumu šajā definīcijā.
105. Turklāt PAYBACK norāda, ka, ja “jebkāda komercdarbība” būtu pietiekama, lai personu uzskatītu par “tirgotāju” un tādējādi piemērotu energomarķējuma prasības, tas skartu ne tikai loteriju organizatorus. Pēc tā domām, ja šāda interpretācija būtu pareiza, tas radītu nepamatotas sekas, paredzot visiem medijiem, piemēram, laikrakstiem, žurnāliem vai televīzijas kanāliem, kas ziņojumā min konkrētu energopatēriņu ietekmējošu ražojumu, pienākumu ievērot energomarķējuma prasības.
106. Jāatgādina, ka PAYBACK ir vairāku partneru bonusu programmas operators, kura mērķis ir piesaistīt un noturēt klientus saviem korporatīvajiem dalībniekiem; tādējādi var teikt, ka tā ir atbildētāja komercdarbība.
107. Pirmkārt, es šaubos par apgalvojuma ticamību, ka starp PAYBACK komercdarbību un attiecīgā ražojuma reklāmu nav pietiekamas saiknes.
108. Kā PAYBACK apstiprina savos rakstiskajos apsvērumos, tā komercdarbības galvenais mērķis ir “piesaistīt un noturēt klientus”. Tāpat arī minētās loterijas mērķis ir veicināt bonusu sistēmas pievilcību jauniem un esošajiem klientiem. Tādējādi loterijas organizēšana ir paredzēta, lai sekmētu un veicinātu uzņēmuma komercdarbību. Līdz ar to, ņemot vērā iesniedzējtiesas galīgo pārbaudi, starp televizoru un atbildētāja pamatlietā komercdarbību šķietami pastāv cieša saikne.
109. Otrkārt, Regulā 2017/1369 jēdziens “komercdarbība” nav skaidri definēts. Tomēr minētā regula un Deleģētā regula 2019/2013 ir ES tiesību normas, kas reglamentē konkrētus negodīgas komercprakses aspektus (40) Direktīvas 2005/29/EK 3. panta 4. punkta izpratnē (41). Tāpēc no attiecīgās direktīvas var gūt dažas norādes, lai definētu “komercdarbību” Regulas 2017/1369 izpratnē.
110. Lai gan Direktīvā 2005/29 jēdziens “komercdarbība” nav definēts, tās 2. panta d) punktā tomēr ir sniegta īpaši plaša “komercprakses” definīcija; praksei, uz kuru attiecas šī definīcija, jābūt komerciāla rakstura, t.i., tai jābūt saistītai ar tirgotājiem (42) un tieši saistītai ar ražojuma popularizēšanu, pārdošanu vai piegādi patērētājiem (43).
111. Šajā definīcijā izmantotais formulējums “vai piegādi”, šķiet, ietver arī ražojumu piegādi, kas netiek veikta par atlīdzību. Šādu definīcijas interpretāciju apstiprina fakts, ka tā ir atsevišķa un tādējādi atšķiras no definīcijā minētās ražojuma pārdošanas darbības. Tādējādi var pamatoti uzskatīt, ka ražojuma kā loterijas balvas piedāvāšana klientam ir šā ražojuma piegāde klientam un tādējādi atbilst Direktīvā 2005/29 ietvertajai komercprakses definīcijai.
112. Šāda plaša komercprakses izpratne, piemērojot to Regulas 2017/1369 2. panta 13. punktā ietvertajam jēdzienam “tirgotājs”, būtu saskaņā gan ar šā noteikuma skaidru formulējumu (“par maksu vai bez maksas”), gan ar jēdziena “klients” definīciju (“fiziska vai juridiska persona, kas ražojumu [..] saņem”), kas abi liecina, ka maksājuma neesība nav būtiska, interpretējot jēdzienu “tirgotājs” Regulas 2017/1369 vajadzībām.
113. Turklāt komercdarbības interpretēšana, ņemot vērā Direktīvas 2005/29 2. panta d) punktā ietverto komercprakses definīciju, arī mīkstina atbildētāja pamatlietā bažas, ka jebkuram medijam, kas ziņojumā min energopatēriņu ietekmējošu ražojumu, būtu jāievēro energomarķējuma prasības. Tas nebūtu tā, jo, lai gan tas ir minēts komercdarbības gaitā, nevarētu teikt, ka ražojuma pieminēšana ir tieši saistīta ar ražojuma reklamēšanu, pārdošanu vai piegādi, tādējādi izslēdzot medijus no energomarķējuma prasībām, kas noteiktas Regulā 2017/1369 (44).
114. Ņemot vērā iepriekš minēto un piemērojot to šajā lietā, var uzskatīt, ka atbildētāja televizora kā loterijas balvas izstādīšana tika veikta tā komercdarbības gaitā un ir tieši saistīta ar šā ražojuma piegādi uzvarējušajam klientam.
3.      Jēdzieni “izstādīšana” un “vizuāli reklāmas materiāli”
115. Lūgumā sniegt prejudiciālu nolēmumu iesniedzējtiesa arī jautā, vai var uzskatīt, ka atbildētājs pamatlietā ir “izstādījis” televizoru, kā paredzēts Regulas 2017/1369 2. panta 13. punktā ietvertajā definīcijā, iekļaujot tā attēlu savā reklāmā un aprakstot to iespējamo balvu sarakstā.
116. Šajā ziņā, pamatojoties uz Regulas 2017/1369 20. apsvērumu, kurā minēti ražojumi, kas “izstādīti veikalos”, apelācijas tiesa nolēma, ka “izstādīšana” minētās regulas 2. panta 13. punkta nozīmē ir jāsaprot kā atsauce tikai uz ražojumu fizisku izstādīšanu, tādējādi no tās darbības jomas izslēdzot tiešsaistē pieejamus vizuālus reklāmas materiālus, par kādiem ir runa izskatāmajā lietā.
117. Tomēr šāda interpretācija šķiet pretrunā vairāku citu Regulas 2017/1369 noteikumu skaidram formulējumam, jo īpaši tās 5. panta 1. punkta a) apakšpunktam, kas paredz, ka tirgotājiem energoefektivitātes marķējumi jāizvieto “redzamā veidā [..], tostarp veicot tālpārdošanu tiešsaistē”.
118. Turklāt minētās regulas 11. pantā ir minēta vienotas, atjauninātas energoefektivitātes skalas izveide, lai “marķējumu ar atjauninātu skalu izvietotu gan veikalos, gan tiešsaistē” (45). Tāpat arī regulas 21. apsvērumā ir skaidri minēta “izstādītu (tostarp internetā izstādītu)” ražojumu esošā marķējuma nomaiņa (46).
119. Šie noteikumi paredz iespēju veikt “izstādīšanu tiešsaistē”, kas vedina domāt, ka jēdziens “ražojuma izstādīšana” 2. panta 13. punkta izpratnē ne vienmēr nozīmē tikai ražojuma fizisku izstādīšanu, bet ir jāsaprot kā ražojuma jebkāda veida izstādīšana, tostarp tiešsaistē publicētos vizuālos loterijas reklāmas materiālos, kā tas ir pamatlietā.
120. Visbeidzot, Komisija apgalvo, ka, pat ja atbildētājs pamatlietā atbilst “tirgotāja” definīcijai Regulas 2017/1369 2. panta 13. punkta izpratnē, tam nebūtu pienākuma izvietot energoefektivitātes marķējumu, jo šī prasība attiecas tikai uz “vizuāliem reklāmas materiāliem” un uz to attiecas ierobežojums, kas noteikts Deleģētās regulas 2019/2013 4. panta a) punktā, paredzot, ka energoefektivitātes marķējums jāizvieto tikai uz ražojumiem, kas piedāvāti “tirdzniecības vietā”. Tā kā PAYBACK neplāno pārdot attiecīgo ražojumu, bet piedāvāt to kā loterijas balvu, šis pienākums nav piemērojams.
121. Neraugoties uz Komisijas pretējo apgalvojumu, nav šaubu, ka televizora reklāma atbildētāja informatīvajā biļetenā ir “vizuāla reklāma” Deleģētās regulas 2019/2013 4. panta d) punkta izpratnē, kas, kā minēts, paredz, ka tirgotājiem jānodrošina, lai konkrēta elektroniskā displeja modeļa, piemēram, televizora, jebkādā vizuālā reklāmā ir norādīta attiecīgā informācija par šā ražojuma energoefektivitātes klasi. Tā kā tas tā ir, šajā gadījumā ir piemērojams Deleģētās regulas 4. panta d) punkts, nevis tās 4. panta a) punkts.
D.      Noslēguma piezīmes
122. Neraugoties uz iespējamo neskaidrību par energoefektivitātes marķēšanas pienākumu apjomu tirgotājiem, kuri piedāvā energopatēriņu ietekmējošus ražojumus bez maksas, piemēram, kā loterijas balvas, no Tiesas pastāvīgās judikatūras izriet, ka, ja Savienības tiesību norma var tikt dažādi interpretēta, priekšroka ir dodama tai interpretācijai, kas saglabā tās lietderīgo iedarbību (47).
123. Pamatojoties uz manu Regulas 2017/1369 2. panta 13. punkta formulējuma interpretācijas analīzi, kā arī ņemot vērā plašāku kontekstu, kurā šis noteikums darbojas, un tā mērķus, minētajā regulā noteikto energomarķējuma prasību darbības jomu ierobežošana, attiecinot tās tikai uz tirgotājiem, kuri piedāvā ražojumus par tiešu atlīdzību, mazinātu šo prasību lietderību, kas ir pierādījušas savu pievienoto vērtību, mudinot klientus izvēlēties energoefektīvākus ražojumus (48).
124. Ņemot vērā manu iepriekšējo analīzi, es uzskatu, ka loterijas organizētājs, piemēram, atbildētājs pamatlietā, kurš komercdarbības gaitā izstāda ražojumu, neatkarīgi no atlīdzības ir uzskatāms par “tirgotāju” Regulas 2017/1369 2. panta 13. punkta izpratnē un tādējādi uz to attiecas energomarķējuma prasības, kas noteiktas minētajā regulā, lasot to kopsakarā ar Deleģēto regulu 2019/2013.
IV.    Secinājumi
125. Ņemot vērā iepriekš izklāstītos apsvērumus, es iesaku Tiesai uz Bundesgerichtshof (Federālā augstākā tiesa, Vācija) uzdoto jautājumu atbildēt šādi:
Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (ES) 2017/1369 (2017. gada 4. jūlijs), ar ko izveido energomarķējuma satvaru un atceļ Direktīvu 2010/30/ES, 2. panta 13. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka konkursa rīkotājs, kas izsludina televizoru kā tiešsaistes loterijas balvu, attiecībā uz šo televizoru ir uzskatāms par “tirgotāju” un tātad tam ir pienākums izpildīt prasības, kas izriet no minētās 6. panta pirmās daļas a) punkta, lasot kopsakarā ar Komisijas Deleģētās regulas (ES) Nr. 2019/2013 (2019. gada 11. marts), ar ko Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2017/1369 papildina attiecībā uz elektronisko displeju energomarķējumu un atceļ Komisijas Deleģēto regulu (ES) Nr. 1062/2010, 4. panta d) punktu, proti, komercziņojumos norādīt attiecīgā ražojuma energoefektivitātes klasi un uz marķējuma esošo efektivitātes klašu diapazonu.
1      Oriģinālvaloda – angļu.
2      Eiropas Parlamenta un Padomes Regula (2017. gada 4. jūlijs), ar ko izveido energomarķējuma satvaru un atceļ Direktīvu 2010/30/ES (OV 2017, L 198, 1. lpp.).
3      Šā noteikuma precīzu formulējumu skatīt šo secinājumu 29. punktā.
4      Deleģētā regula (ES) 2019/2013 (2019. gada 11. marts), ar ko Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2017/1369 papildina attiecībā uz elektronisko displeju energomarķējumu un atceļ Komisijas Deleģēto regulu (ES) Nr. 1062/2010 (OV 2019, L 315, 1. lpp.; turpmāk tekstā – “Deleģētā regula 2019/2013”). Tās 4. panta d) punkts paredz, ka “konkrēta elektroniskā displeja modeļa jebkādā vizuālā reklāmā, tostarp internetā, ir norādīta energoefektivitātes klase un uz marķējuma attēlotais energoefektivitātes klašu diapazons, kā noteikts VII pielikumā”.
5      Šajā nozīmē skat.
Deleģētās regulas 2019/2013 1. panta 1. punktu.
6      Attiecīgajos noteikumos “tirgotājs” ir definēts kā “mazumtirgotājs vai cita fiziska vai juridiska persona, kas piedāvā pārdošanai, iznomāšanai vai pirkšanai ar nomaksu vai izstāda ražojumus klientiem vai uzstādītājiem komercdarbības gaitā par maksu vai bez”.
7      Šajā nozīmē skat. Padomes Direktīvu 92/75/EEK (1992. gada 22. septembris) par sadzīves tehnikas enerģijas un citu resursu patēriņa norādīšanu, izmantojot etiķetes un standarta informāciju par precēm (OV 1992, L 297, 16. lpp.). Šajā direktīvā iekļauto sadzīves tehnikas ierīču saraksts ietvēra ledusskapjus, saldētavas un to kombinācijas, veļas mazgājamās mašīnas, žāvējamos aparātus un to kombinācijas, trauku mazgājamās mašīnas, plītis, ūdens sildītājus un apkures katlus, gaismas avotus un gaisa kondicionēšanas ierīces. Sīkāka informācija pieejama Komisijas tīmekļa vietnes sadaļā par energomarķējumu: https://energy‑efficient‑products.ec.europa.eu/ecodesign‑and‑energy‑label/understanding‑energy‑label/history‑energy‑labelling‑eu_lv.
8      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2010/30/ES (2010. gada 19. maijs) par enerģijas un citu resursu patēriņa norādīšanu ražojumiem, kas saistīti ar energopatēriņu, izmantojot etiķetes un standarta informāciju par precēm (OV 2010, L 153, 1. lpp.), paplašināja energomarķējuma prasību darbības jomu, iekļaujot tajā ne tikai sadzīves tehnikas ierīces, bet visus energopatēriņu ietekmējošos ražojumus, proti, preces, kas lietošanas laikā ietekmē enerģijas patēriņu.
9      Paskaidrojuma raksts, kas pievienots priekšlikumam par Deleģēto regulu (ES) [2019/2013] (2019. gada 11. marts), ar ko Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2017/1369 papildina attiecībā uz elektronisko displeju energomarķējumu un atceļ Komisijas Deleģēto regulu (ES) Nr. 1062/2010 (C(2019) 1796, galīgā redakcija; turpmāk tekstā – “Deleģētās regulas 2019/2013 paskaidrojuma raksts”). Skat. jo īpaši 2.2. iedaļu “Ietekmes novērtējums”.
10      “Energopatēriņu ietekmējošs ražojums” ir definēts Regulas 2017/1369 2. panta 1. punktā kā “jebkura prece vai sistēma, kas lietošanas laikā ietekmē enerģijas patēriņu” un kas ir laista tirgū.
11      “Ražojumu grupa” ir definēta Regulas 2017/1369 2. panta 2. punktā kā “grupa, kurā ietilpst ražojumi ar vienādu galveno funkcionalitāti”.
12      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2025. gada 1. augusts, Alace un Canpelli (C‑758/24 un C‑759/24, EU:C:2025:591, 91. punkts un tajā minētā judikatūra).
13      Vācu valodas pilnā teksta versija ir šāda: ““Händler” bezeichnet einen Einzelhändler oder eine andere natürliche oder juristische Person, die im Rahmen einer Geschäftstätigkeit entgeltlich oder unentgeltlich Produkte an bzw. für Kunden oder Errichter zum Kauf, zur Miete oder zum Ratenkauf anbietet oder ausstellt”.
14      Horvātu valodas versija: ““trgovac” znači prodavač na malo ili druga fizička ili pravna osoba koja nudi na prodaju, iznajmljivanje, kupnju uz obročnu otplatu ili izlaže proizvode kupcima ili monterima u okviru trgovačke djelatnosti, bilo s plaćanjem ili bez plaćanja”.
15      Franču valodas versija: ““revendeur”: un détaillant ou une autre personne physique ou morale qui vend, loue, offre en location‑vente ou expose des produits à l'intention des clients ou des installateurs dans le cadre d'une activité commerciale, à titre onéreux ou gratuit”.
16      Īru valodas versija: “ciallaíonn “déileálaí” miondíoltóir nó duine nádúrtha nó dlítheanach eile a dhéanann táirgí a dhíol le custaiméirí nó le suiteálaithe, nó a fhruiliú, a thairiscint i gcomhair fruilcheannaigh nó a chur ar taispeáint do chustaiméirí nó do shuiteálaithe, le linn gníomhaíocht tráchtála, bíodh siad ar íocaíocht nó ná bíodh”.
17      Itāļu valodas versija: ““distributore”, il dettagliante o altra persona fisica o giuridica che offre in vendita, noleggio, oppure locazione‑vendita o espone prodotti ai clienti o installatori nel corso di un’attività commerciale, a titolo oneroso o meno”.
18      Slovēņu valodas versija: ““trgovec” pomeni prodajalca na drobno ali drugo fizično ali pravno osebo, ki izdelke strankam ponuja naprodaj, v najem ali v nakup s pridržanim lastništvom ali jih razstavlja, ali monterje, ki izvajajo gospodarsko dejavnost, bodisi odplačno ali neodplačno”.
19      Angļu valodas versija: ““dealer” means a retailer or other natural or legal person who offers for sale, hire, or hire purchase, or displays products to customers or installers in the course of a commercial activity, whether or not in return for payment”.
20      Regula Nr. 1, ar ko nosaka Eiropas Ekonomikas kopienā lietojamās valodas (OV, 1958, 17, 385. lpp.),
kurā grozījumi izdarīti ar Padomes 2013. gada 13. maija Regulu (ES) Nr. 517/2013 (OV 2013, L 158, 1. lpp.).
21      Skat., ex multis, spriedumu, 2018. gada 20. februāris, Beļģija/Komisija, C‑16/16 P, EU:C:2018:79, 48. un 49. punkts un tajos minētā judikatūra).
22      Mans izcēlums.
23      Šajā nozīmē skat. rīkojumu, 2023. gada 5. oktobris, Verband Wirtschaft im Wettbewerb (C‑761/22, EU:C:2023:756, 45. punkts).
24      Skat. Regulas 2017/1369 1. un
8. apsvērumu.
25      Regulas 2017/1369 10. apsvērums.
26      Skat. Komisijas dienestu darba dokumentu – Ietekmes novērtējums – Papildinājums dokumentam – Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar ko izveido energoefektivitātes marķējuma satvaru un atceļ Direktīvu 2010/30/ES (SWD(2015) 139 final – 2015/0149 (COD); turpmāk tekstā – “Regulas 2017/1369 ietekmes novērtējums”). Skat. jo īpaši 4.2.2. iedaļu “Panākumi tiesiskā regulējuma jomā”.
27      Paskaidrojuma raksts, kas pievienots priekšlikumam Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, ar ko izveido energoefektivitātes marķējuma satvaru un atceļ Direktīvu 2010/30/ES (COM(2015) 341 final – 2015/0149 (COD); turpmāk tekstā – “Regulas 2017/1369 paskaidrojuma raksts”). Skat. jo īpaši 3.5. iedaļu “Normatīvā atbilstība un vienkāršošana”.
28      London Economics and IPSOS, Study on the impact of the energy label – and potential changes to it – on consumer understanding and on purchase decisions – ENER/C3/2013‑428 – Interim report, 2014.
29      CentERdata, van Giesen, R., un Elsen, M., Study on consumer understanding of draft energy labels for household washing machines, household washer‑dryers and household dishwashers, No FWC ENER/C3/2015‑631/04 under Framework Contract No ENER/C3/2015‑631.
30      Regulas 2017/1369 2. apsvērums.
31      Regulas 2017/1369 8. apsvērums.
32      Regulas 2017/1369 paskaidrojuma raksts, 3.1. iedaļa “Pašreizējo tiesību aktu ex‑post novērtējums”.
33      Regulas 2017/1369 ietekmes novērtējums, 4.2.2. iedaļa “Panākumi tiesiskā regulējuma jomā”.
34      Regulas 2017/1369 8. apsvērums.
35      Regulas 2017/1369 ietekmes novērtējums, 4.1.3. iedaļa “Saistība ar citām energoefektivitātes un klimata politikas jomām”.
36      Kā norādīts Regulas 2017/1369 paskaidrojuma rakstā, 2014. gadā Eiropadome noteica mērķus līdz 2030. gadam uzlabot energoefektivitāti par 27 % un samazināt siltumnīcefekta gāzu emisijas par 40 %. Skat. arī Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2018/1999 (2018. gada 11. decembris) par enerģētikas savienības un rīcības klimata politikas jomā pārvaldību un ar ko groza Eiropas Parlamenta un Padomes Regulas (EK) Nr. 663/2009 un (EK) Nr. 715/2009, Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 94/22/EK, 98/70/EK, 2009/31/EK, 2009/73/EK, 2010/31/ES, 2012/27/ES un 2013/30/ES, Padomes Direktīvas 2009/119/EK un (ES) 2015/652 un atceļ Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) Nr. 525/2013 (OV 2018, L 328, 1. lpp.).
37      Regulas 2017/1369 ietekmes novērtējums, 4.1.1. iedaļa “Pamatproblēma”.
38      Mans izcēlums. Ir vērts atzīmēt, ka Direktīvā 2010/30 ir minēti “tiešie lietotāji”, nevis “klienti”.
39      Skat. jo īpaši Direktīvas 2010/30 10. panta 1. punkta trešo daļu (mans izcēlums).
40      Pēc analoģijas skat. spriedumu, 2018. gada 25. jūlijs, Dyson (C‑632/16, EU:C:2018:599, 33. punkts).
41      Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (2005. gada 11. maijs), kas attiecas uz uzņēmēju negodīgu komercpraksi iekšējā tirgū attiecībā pret patērētājiem un ar ko groza Padomes Direktīvu 84/450/EEK un Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 97/7/EK, 98/27/EK un 2002/65/EK un Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (EK) Nr. 2006/2004 (“Negodīgas komercprakses direktīva”) (OV 2005, L 149, 22. lpp.)
42      Jāatzīmē, ka atbildētājs pamatlietā, šķiet, atbilstu “tirgotāja” jēdzienam “komercprakses” definēšanas nolūkā. Direktīvas 2005/29 2. panta b) punktā “tirgotājs” ir plaši definēts kā jebkura fiziska vai juridiska persona, kas [..] darbojas nolūkos, kas attiecas uz tā uzņēmējdarbību, amatniecību vai profesiju, un arī jebkura persona, kas darbojas tirgotāja vārdā vai uzdevumā”.
43      Spriedums, 2018. gada 25. jūlijs, Dyson (C‑632/16, EU:C:2018:599, 30. punkts).
44      Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2013. gada 17. oktobris, RLvS (C‑391/12, EU:C:2013:669, 37. punkts).
45      Regulas 2017/1369 11. panta 4. punkts (mans izcēlums).
46      Mans izcēlums.
47      Spriedums, 2025. gada 1. augusts, Tradeinn Retail Services (C‑76/24, EU:C:2025:593, 43. punkts un tajā minētā judikatūra).
48      Komisijas dienestu darba dokuments – Ietekmes novērtējums – Papildinājums dokumentam – Komisijas Regula (ES), ar ko nosaka ekodizaina prasības elektroniskajiem displejiem saskaņā ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2009/125/EK, groza Komisijas Regulu (EK) Nr. 1275/2008 un atceļ Komisijas Regulu (EK) Nr. 642/2009, un Komisijas Deleģētā regula (ES) …/…, ar ko Eiropas Parlamenta un Padomes Regulu (ES) 2017/1369 papildina attiecībā uz elektronisko displeju energomarķējumu un atceļ Komisijas Deleģēto regulu (ES) Nr. 1062/2010 (SWD(2019) 354 final). Skat. jo īpaši 1.5. iedaļu “Nepieciešamība rīkoties”.