62024TC0653
ĢENERĀLADVOKĀTES MAJAS BRKANAS [MAJA BRKAN]
SECINĀJUMI,
sniegti 2025. gada 29. oktobrī (
1
)
Lieta T‑653/24
Accorinvest
,
Société Générale SA
pret
Ministre de l’Économie, des Finances et de la Souveraineté industrielle et numérique
(Conseil d’État (Valsts padome, Francija) lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Nodokļu tiesību aktu saskaņošana – Akcīzes nodoklis – Direktīva 2008/118/EK – Elektroenerģija – Papildu netiešie nodokļi – Nodokļa pārnešana uz patērētāju
Ievads
1.
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Padomes Direktīvas 2008/118/EK (2008. gada 16. decembris) par akcīzes nodokļa piemērošanas vispārēju režīmu, ar ko atceļ Direktīvu 92/12/EEK (OV 2009, L 9, 12. lpp.), 1. panta 2. punktu.
2.
Šis lūgums iesniegts tiesvedībā starp sabiedrībām Accorinvest un Société Générale SA kā elektroenerģijas galapatērētājām, no vienas puses, un Francijas valsti, no otras puses, par Francijas tiesiskajā regulējumā paredzētā papildu akcīzes nodokļa elektroenerģijai atmaksu.
3.
Proti, Francijā ar 2004. gada 9. augustaloi relative au service public de l’électricité et du gaz et aux entreprises électriques et gazières (Likums par elektroenerģijas un gāzes sabiedrisko pakalpojumu un elektroenerģijas un gāzes uzņēmumiem) tika ieviesta pārvades tarifu iemaksa (turpmāk tekstā –“PTI”). Šajā lietā jāpārbauda, vai PTI var kvalificēt kā “papildu netiešo nodokli” Direktīvas 2008/118 1. panta 2. punkta izpratnē un vai tā ietilpst šīs tiesību normas piemērošanas jomā.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Direktīva 2008/118
4.
Direktīva 2008/118 tika atcelta ar Direktīvu (ES) 2020/262 (
2
). Tomēr Direktīva 2008/118 pamatlietas faktiem ir piemērojama ratione temporis.
5.
Direktīvas 2008/118 2. apsvērumā bija noteikts:
“Nosacījumiem par akcīzes nodokļa uzlikšanu precēm, uz ko attiecas [Padomes] Direktīva 92/12/EEK [(1992. gada 25. februāris) par vispārēju režīmu akcīzes precēm un par šādu preču glabāšanu, apriti un uzraudzību (OV 1992, L 76, 1. lpp.)], turpmāk “akcīzes preces”, jāturpina būt saskaņotiem, lai nodrošinātu iekšējā tirgus pareizu darbību.”
6.
Šīs direktīvas 1. pantā bija paredzēts:
“1.   Šī direktīva nosaka vispārēju režīmu attiecībā uz akcīzes nodokli, ko tieši vai netieši uzliek šādu preču patēriņam (turpmāk “akcīzes preces”):
a)
energoprodukti un elektroenerģija, uz ko attiecas [Padomes] Direktīva 2003/96/EK [(2003. gada 27. oktobris), kas pārkārto Kopienas noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai (OV 2003, L 283, 51. lpp.)];
[..].
2.   Dalībvalstis īpašos nolūkos var akcīzes precēm papildus piemērot netiešos nodokļus, ja tie nodokļa bāzes noteikšanas, nodokļa aprēķināšanas, nodokļa uzlikšanas iespējas un nodokļa pārraudzības ziņā, izņemot noteikumus par atbrīvojumu no nodokļiem, atbilst Kopienas noteikumiem, ko piemēro akcīzes nodoklim vai pievienotās vērtības nodoklim.
3.   Dalībvalstis var uzlikt nodokļus:
a)
ražojumiem, kas nav akcīzes preces;
b)
pakalpojumiem, tostarp ar akcīzes precēm saistītiem pakalpojumiem, ja tādus nodokļus nevar uzskatīt par apgrozījuma nodokļiem.
[..]”
Direktīva 2003/96
7.
Direktīvas 2003/96 4. pantā paredzēts:
“1.   Nodokļu līmeņi, kurus dalībvalstis piemēro 2. pantā minētajiem energoproduktiem un elektroenerģijai, nedrīkst būt zemāki par šajā direktīvā aprakstītajiem nodokļu līmeņiem.
2.   Šajā direktīvā “nodokļu līmenis” ir kopējā maksa, ko uzliek attiecībā uz visiem netiešajiem nodokļiem (izņemot PVN), kurus tieši vai netieši aprēķina atbilstoši energoproduktu un elektroenerģijas daudzumam, laižot apgrozībā.”
Francijas tiesības
8.
2004. gada 9. augustaloi no°2004‑803 relative au service public de l’électricité et du gaz et aux entreprises électriques et gazières (Likums Nr. 2004‑803 par elektroenerģijas un gāzes sabiedrisko pakalpojumu un elektroenerģijas un gāzes uzņēmumiem; turpmāk tekstā – “2004. gada 9. augusta likums”) 18. pantā noteikts:
“I. Tarifu iemaksa par elektroenerģijas pārvades un sadales pakalpojumiem tiek ieviesta par labu Caisse nationale des industries électriques et gazières [(Valsts elektroenerģijas un gāzes nozares fonds)] [..].
[..]
II. Šo tarifu iemaksu maksā:
1° par elektroenerģiju:
a)
publisko pārvades vai sadales tīklu operatori, kas to iekasē papildus tarifam par publisko pārvades un sadales tīklu izmantošanu [..] no patērētājiem [..], ar kuriem šie operatori noslēguši līgumu par piekļuvi tīklam;
b)
elektroenerģijas piegādātāji, kas to iekasē papildus pārdošanas cenai no patērētājiem [..], ja šie piegādātāji noslēguši līgumu par piekļuvi tīklam [..], lai apgādātu šos patērētājus;
c)
elektroenerģijas piegādātāji, kas to iekasē papildus pārdošanas cenai [..].
III. Tarifu iemaksas aprēķina:
1° attiecībā uz elektroenerģiju:
–
par fiksēto neto daļu no publisko elektroenerģijas pārvades un sadales tīklu izmantošanas tarifa, ja tarifu iemaksa jāmaksā saskaņā ar II iedaļas 1. punkta a) apakšpunktu;
–
par tīkla izmantošanas daļas fiksēto neto daļu, kas iekļauta elektroenerģijas pārdošanas cenā, ja tarifu iemaksa jāmaksā saskaņā ar II iedaļas 1. punkta b) apakšpunktu;
–
par tīkla izmantošanas daļas fiksēto neto daļu, kas iekļauta elektroenerģijas tirdzniecības regulētajos tarifos, ja tarifu iemaksa jāmaksā saskaņā ar II iedaļas 1. punkta c) apakšpunktu [..].
[..]
IV. Tarifu iemaksa nodokļa maksātājam ir jāmaksā, pamatojoties uz līgumiem, ko II iedaļā minētās personas ir noslēgušas par I iedaļā minēto pakalpojumu sniegšanu, avansa maksājumu vai cenas iekasēšanas brīdī vai – pēc nodokļa maksātāja izvēles – debetēšanas brīdī; šādā gadījumā tas katrā ziņā ir jāmaksā, iekasējot avansa maksājumus vai cenu pirms debetēšanas.
[..]
VII. Conseil d’État [(Valsts padome)] dekrētā ir noteikta šā panta piemērošanas kārtība.”
9.
2005. gada 14. februāradécret no 2005‑123 relatif à la contribution tarifaire sur les prestations de transport et de distribution d’électricité et de gaz nature (Dekrēts Nr. 2005‑123 par elektroenerģijas un dabasgāzes pārvades un sadales pakalpojumu tarifu iemaksām), redakcijā, kas bija piemērojama līdz 2017. gada 1. augustam, 1. pantā bija noteikts:
“I. Iepriekš minētā 2004. gada 9. augusta likuma 18. panta III iedaļas 1. punktā paredzēto fiksēto neto daļu no publisko elektroenerģijas pārvades un sadales tīklu izmantošanas tarifa veido šādu elementu summa:
–
gada pārvaldības komponents, kā noteikts lēmumā, ar ko apstiprina spēkā esošos publisko elektroenerģijas pārvades un sadales tīklu izmantošanas tarifus;
–
gada uzskaites komponents, kā noteikts lēmumā, ar ko apstiprina spēkā esošos publisko elektroenerģijas pārvades un sadales tīklu izmantošanas tarifus;
–
gada izlietojuma komponenta fiksētā daļa;
–
gada papildapgādes un rezerves apgādes komponenta fiksētā daļa [..].”
10.
Saskaņā ar Dekrēta Nr. 2005‑123, redakcijā, kas izriet no 2017. gada 28. jūlija dekrēta un piemērojama no 2017. gada 1. augusta, 1. pantu:
“[..] fiksēto neto daļu no publisko elektroenerģijas pārvades un sadales tīklu izmantošanas tarifa veido to tarifa elementu summa, kuri definēti lēmumos par spēkā esošajiem elektroenerģijas publisko pārvades un sadales tīklu izmantošanas tarifiem [..], kā uzskaitīts 1.–4.°punktā:
1°
gada pārvaldības komponents;
2°
gada uzskaites komponents;
3°
gada izlietojuma komponenta fiksētā daļa. Šo fiksēto daļu veido elementi, kuri minēti tarifu formulās attiecībā uz šo komponentu un kuri atkarīgi no abonētās jaudas, izņemot pārsniegtās abonētās jaudas mēneša komponentus;
4.
gada papildapgādes un rezerves apgādes komponenta fiksētā daļa. Šo fiksēto daļu veido papildapgādes un rezerves apgādes gada komponents, izņemot enerģijas komponentu un pārsniegtās abonētās jaudas mēneša komponentus, ja rezerves piegāde ir citā sprieguma diapazonā nekā pamatpiegāde.”
11.
Saskaņā ar Dekrēta Nr. 2005‑123 2. pantu “elektroenerģijas piegādātājs, kas iekasē tarifu iemaksu, piemērojot iepriekš minētā 2004. gada 9. augusta likuma 18. panta II iedaļas 1. punkta b) vai c) apakšpunktu, elektroenerģijas pārdošanas cenā vai pārdošanas tarifā ar tīklu izmantošanu saistītās daļas fiksēto neto daļu aprēķina atbilstoši 1. pantam”.
Pamatlietas fakti un prejudiciālie jautājumi
12.
Accorinvest un Société Générale ir divas saskaņā ar Francijas tiesībām dibinātas sabiedrības, kuras kā elektroenerģijas galapatērētājas samaksājušas PTI.
13.
Divās atsevišķās tiesvedībās šīs sabiedrības lūdza tribunal administratif de Paris (Parīzes Administratīvā tiesa, Francija) piespriest Francijas valstij tām izmaksāt kompensāciju tādā apmērā, kas atbilst summām, kuras tās ir samaksājušas kā PTI attiecīgi par 2016.–2018. gadu un par 2017. un 2018. gadu. Tās uzskata, ka PTI nav saderīga ar Direktīvas 2008/118 1. panta 2. punktu. Ar diviem 2021. gada 26. aprīļa rīkojumiem tribunal administratif de Paris (Parīzes Administratīvā tiesa) šos lūgumus noraidīja kā tādus, kas iesniegti tiesā, kurai nav kompetences tos izskatīt.
14.
Ar diviem 2023. gada 17. maija spriedumiem cour administrative d’appel de Paris (Parīzes Administratīvā apelācijas tiesa, Francija) atcēla šos rīkojumus, kā arī noraidīja lūgumus, pamatojoties uz to, ka, tā kā starp PTI un elektroenerģijas patēriņu nav tiešas un nenodalāmas saiknes, attiecīgā iemaksa neesot netiešs nodoklis, ar ko tieši vai netieši apliek elektroenerģijas patēriņu, un ka līdz ar to Direktīvas 2008/118 1. panta 2. punkts uz to neattiecas.
15.
Gan Accorinvest, gan Société Générale par šiem cour administrative d’appel de Paris (Parīzes Administratīvā apelācijas tiesa) spriedumiem iesniedza apelācijas sūdzību iesniedzējtiesā, apgalvojot, ka attiecīgā iemaksa ir netiešs nodoklis, ar ko tieši vai netieši apliekams elektroenerģijas patēriņš, tikai tāpēc vien, ka pastāv likumā noteikts mehānisms šī nodokļa pārnešanai uz galapatērētāju. Tās arī apgalvoja, ka attiecīgā iemaksa ietilpst Direktīvas 2008/118 1. panta 2. punkta piemērošanas jomā, jo starp pārvades tarifu iemaksu un elektroenerģijas patēriņu esot tieša un nenodalāma saikne. Tās it īpaši norādīja, ka piekļuves līgums, saskaņā ar kuru jāmaksā šis nodoklis, noteikti ir saistīts ar līgumu par elektroenerģijas piegādi galapatērētājam un ka publisko elektroenerģijas tīklu izmantošanas tarifu fiksētā daļa, kas ir šī nodokļa bāze, tostarp ir atkarīga no paša galapatērētāja abonētās jaudas, kas parasti atbilst tā patēriņa profilam.
16.
Šādos apstākļos Conseil d’État (Valsts padome) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus divus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai [Direktīvas 2008/118] 1. panta 2. punkta tiesību normas jāinterpretē tādējādi, ka tas vien, ka pastāv ar likumu noteikts mehānisms nodokļa pārnešanai uz akcīzes preces galapatērētāju, nozīmē, ka starp šo nodokli un šīs preces patēriņu ir tieša un nenodalāma saikne, un tādējādi tas uzskatāms par papildu netiešo nodokli [Direktīvas 2008/118] 1. panta 2. punkta izpratnē, pat ja šis nodoklis tiek aprēķināts neatkarīgi no faktiski patērētā preces daudzuma?
2)
Vai [Direktīvas 2008/118] 1. panta 2. punkta tiesību normas jāinterpretē tādējādi, ka tāda nodokļa kā pārvades tarifu iemaksa uzlikšanai, kurš tiek aprēķināts, pamatojoties uz publisko elektroenerģijas tīklu izmantošanas tarifu fiksēto daļu – neietverot šo tarifu mainīgo daļu, kura vienīgā ir atkarīga no elektroenerģijas patēriņa –, bet kurš ir maksājams par patērētāju vai to piegādātāju noslēgtajiem līgumiem par piekļuvi tīklam, ir tieša un nenodalāma saikne ar elektroenerģijas patēriņu, un tādējādi tas uzskatāms par papildu netiešo nodokli šo tiesību normu izpratnē?”
Juridiskā analīze
17.
Ar abiem jautājumiem, kurus ierosinu izskatīt kopā, iesniedzējtiesa būtībā vaicā, vai Direktīvas 2008/118 1. panta 2. punkts jāinterpretē tādējādi, ka tāda iemaksa kā pamatlietā aplūkotā, kuru iekasē par elektroenerģijas pārvades un sadales tīklu izmantošanu, kuras bāze ir publisko elektroenerģijas tīklu izmantošanas tarifa fiksētā daļa un kuru ar likumā noteiktu mehānismu pārnes uz patērētāju, ietilpst jēdzienā “papildu netiešie nodokļi” šīs tiesību normas izpratnē.
18.
Lai atbildētu uz šo jautājumu, pirmkārt, jādefinē jēdziens “papildu netiešais nodoklis” Direktīvas 2008/118 1. panta 2. punkta izpratnē. Otrkārt, jo īpaši izvērtēšu judikatūrā izstrādāto kritēriju (
3
) par tiešu un nenodalāmu saikni starp nodokli un akcīzes preces patēriņu un – it īpaši – vai šai saiknei ir jābūt ar elektroenerģijas patēriņa darbību vai patērētās elektroenerģijas daudzumu. Treškārt, analīze attieksies uz jautājumu, vai šādu tiešu un nenodalāmu saikni var izsecināt no nodokļa pārnešanas uz patērētāju vien. Ceturtkārt, pamatojoties uz šo interpretāciju, būs jānosaka, vai PTI var kvalificēt kā “papildu netiešo nodokli” šīs tiesību normas izpratnē.
Par jēdzienu “papildu netiešais nodoklis”
19.
Vispirms jānorāda, ka nodokļa, nodevas vai iemaksas kvalifikāciju saskaņā ar Savienības tiesībām nosaka Tiesa atkarībā no nodokļa objektīvajām īpašībām neatkarīgi no kvalifikācijas, kas piešķirta valsts tiesībās (
4
).
20.
Saskaņā ar Direktīvas 2008/118 1. panta 2. punktu dalībvalstis īpašos nolūkos akcīzes precēm var piemērot papildu netiešos nodokļus, ja šāda piemērošana atbilst Savienības nodokļu noteikumiem, ko piemēro akcīzes nodoklim vai pievienotās vērtības nodoklim (PVN).
21.
Direktīvā 2008/118 nav definēts jēdziens “papildu netiešais nodoklis” elektroenerģijai šīs tiesību normas izpratnē. Tomēr saskaņā ar Tiesas pastāvīgo judikatūru jēdziens “papildu netiešie nodokļi” apzīmē netiešos nodokļus, ko uzliek šīs direktīvas 1. panta 1. punktā uzskaitīto preču patēriņam un kas nav “akcīzes nodokļi” pēdējās minētās tiesību normas izpratnē, un ko iekasē īpašos nolūkos (
5
).
22.
Šajā ziņā no judikatūras izriet, ka starp šādu nodokli un elektrības patēriņu ir jābūt tiešai un nenodalāmai saiknei (
6
). Tas nozīmē, ka jāpārbauda, vai šāds nodoklis tiek uzlikts par elementu, kam ir tieša un nenodalāma saikne ar elektroenerģijas patēriņu, tādējādi – ja šo elementu apliek ar nodokli, uzskatāms, ka ar šo nodokli apliek pašu elektroenerģijas patēriņu. Nodoklis, kas netiek uzlikts elektroenerģijas patēriņam, neietilpst Direktīvas 2008/118 piemērošanas jomā (
7
).
23.
Šajā lietā prasītājas pamatlietā apgalvo – pietiek ar to, ka attiecīgo nodokli piemēro elektroenerģijas patērēšanas darbībai, un nav nepieciešams, lai tas būtu saistīts ar elektroenerģijas daudzumu.
24.
Tādējādi, lai interpretētu jēdzienu “papildu netiešie nodokļi” un noteiktu Direktīvas 2008/118 1. panta 2. punkta piemērošanas jomu, manuprāt, jānoskaidro, vai kritērijs, kas nosaka, vai starp netiešu nodokli un elektroenerģijas patēriņu pastāv tieša un nenodalāma saikne, ir saikne ar elektroenerģijas patēriņa darbību vai tomēr ir jābūt arī saiknei starp nodokli un patērēto elektroenerģijas daudzumu.
Vai ir jābūt tiešai un nenodalāmai saiknei ar elektroenerģijas patēriņa darbību vai ar faktiski patērēto elektroenerģijas daudzumu?
25.
Saskaņā ar pastāvīgo judikatūru Savienības tiesību normas interpretācijas mērķiem jāņem vērā ne tikai tās formulējums, bet arī konteksts un šo normu ietverošā tiesiskā regulējuma mērķi (
8
).
26.
Pirmām kārtām, Direktīvas 2008/118 1. panta 2. punkta formulējumā nav precizēts, vai jābūt tiešai un nenodalāmai saiknei ar patēriņa darbību vai patērēto daudzumu. Proti, no šo secinājumu 20. punkta izriet, ka Direktīvā 2008/118 jēdziens “papildu netiešie nodokļi” nav definēts, savukārt nosacījums par akcīzes preces “tiešu un nenodalāmu saikni ar patēriņu” ir attīstīts Tiesas judikatūrā, kā izriet no šo secinājumu 22. punkta. Tādējādi Direktīvas 2008/118 1. panta 2. punkta formulējums pats par sevi neļauj noteikt, vai kvalificēšanas par “papildu netiešo nodokli” šīs tiesību normas izpratnē mērķiem pietiek ar tiešu un nenodalāmu saikni ar elektroenerģijas patēriņa darbību.
27.
Šādos apstākļos jāizvērtē konteksts, kādā iekļaujas Direktīvas 2008/118 1. panta 2. punkts, kā arī šīs direktīvas mērķi.
28.
Otrām kārtām, attiecībā uz šīs tiesību normas kontekstu jānorāda, ka Direktīvas 2008/118 1. panta struktūrā ir nošķirtas trīs situācijas.
29.
Pirmkārt, Direktīvas 2008/118 1. panta 1. punktā nostiprināts princips, ka šajā direktīvā ir noteikts vispārējs režīms attiecībā uz akcīzes nodokli, ko tieši vai netieši uzliek konkrētu akcīzes preču patēriņam, tostarp elektroenerģijai, uz kuru attiecas Direktīva 2003/96.
30.
Otrkārt, Direktīvas 2008/118 1. panta 2. punktā dalībvalstīm atļauts piemērot citus nodokļus “īpašos nolūkos”, ja vien tie atbilst noteikumiem, kas piemērojami akcīzes nodoklim un PVN. Tādējādi pretēji dalībvalstu pienākumam ieviest saskaņotu akcīzes nodokli, kas paredzēts Direktīvas 2008/118 1. panta 1. punktā attiecībā uz šajā tiesību normā uzskaitītajām akcīzes precēm, šīs direktīvas 1. panta 2. punktā dalībvalstīm ir paredzēta iespēja noteiktos apstākļos akcīzes precēm piemērot papildu netiešos nodokļus. Tiesa ir precizējusi, ka šīs dalībvalstīm atzītās tiesības ir vērstas uz to, lai ņemtu vērā dalībvalstu atšķirīgās nodokļu tradīcijas šajā jomā un biežo netiešo nodokļu piemērošanu, īstenojot ar budžetu nesaistītu politiku (
9
).
31.
Treškārt, no Direktīvas 2008/118 1. panta 3. punkta izriet, ka dalībvalstis patur tiesības ieviest vai paturēt spēkā nodokļus ražojumiem, kas nav akcīzes preces (minētā punkta a) apakšpunkts), kā arī pakalpojumiem, tostarp ar akcīzes precēm saistītiem pakalpojumiem, ja tādus nodokļus nevar uzskatīt par apgrozījuma nodokļiem (minētā punkta b) apakšpunkts), ar nosacījumu, ka šādu nodokļu uzlikšana tirdzniecībā starp dalībvalstīm nerada ar robežšķērsošanu saistītas formalitātes.
32.
Kā uzsver Eiropas Komisija, tāda interpretācija, saskaņā ar kuru nodokli, kas saistīts ar elektroenerģijas patēriņa darbību, bet kam nav saiknes ar faktiski patērēto daudzumu, varētu uzskatīt par tādu, kam ir tieša un nenodalāma saikne ar šo patēriņu, Direktīvas 2008/118 1. panta 3. punkta b) apakšpunktam atņemtu lietderīgo iedarbību. Proti, jebkādu nodokli, kas saistīts ar elektroenerģijas patēriņa darbību, tādējādi varētu kvalificēt par “papildu netiešo nodokli” Direktīvas 2008/118 1. panta 2. punkta izpratnē un uz to attiektos šī tiesību norma, un tas atņemtu jēgu šīs direktīvas 1. panta 3. punkta b) apakšpunktam.
33.
Kontekstuālajā interpretācijā jāņem vērā arī Direktīva 2003/96, kas groza noteikumus par nodokļu uzlikšanu energoproduktiem un elektroenerģijai, uz kuriem ir atsauce Direktīvas 2008/118 1. panta 1. punktā. Akcīzes nodokļa režīmu kopīgi reglamentē vispārēja direktīva, kurā noteikts akcīzes nodokļa piemērošanas vispārējais režīms (šajā gadījumā ratione temporis – Direktīva 2008/118 (
10
)), un vairākas īpašas direktīvas, ar kurām saskaņo nodokļu bāzi un minimālās nodokļa likmes produktiem, kurus apliek ar šo akcīzes nodokli, proti, attiecībā uz energoproduktiem un elektroenerģiju – Direktīva 2003/96.
34.
Direktīvas 2003/96 4. panta 1. punktā dalībvalstīm ir paredzēts pienākums ievērot noteiktus minimālos nodokļu līmeņus šādu preču patēriņam, savukārt minētās direktīvas 4. panta 2. punktā “nodokļu līmenis”, ko dalībvalstis piemēro attiecīgajiem produktiem, ir definēts kā “kopējā maksa, ko uzliek attiecībā uz visiem netiešajiem nodokļiem (izņemot PVN), kurus tieši vai netieši aprēķina atbilstoši energoproduktu un elektroenerģijas daudzumam, laižot apgrozībā” (mans izcēlums). Tātad, tā kā šīs robežvērtības attiecas uz kopējo netiešo nodokļu summu, šie minimālie nodokļu līmeņi ietver “papildu netiešos nodokļus”, kas paredzēti Direktīvas 2008/118 1. panta 2. punktā (
11
), un tos novērtē attiecībā pret faktisko elektroenerģijas patēriņa līmeni.
35.
Tādējādi, manuprāt, no kontekstuālās interpretācijas izriet, ka nodokli uzliek elektroenerģijas patēriņam un var kvalificēt par “papildu netiešo nodokli” Direktīvas 2008/118 1. panta 2. punkta izpratnē, ja pastāv tieša un nenodalāma saikne ar patērētās elektroenerģijas daudzumu, nevis tikai ar patēriņa darbību.
36.
Trešām kārtām, šo interpretāciju apstiprina Direktīvas 2008/118 mērķi.
37.
Šajā ziņā saskaņā ar Direktīvas 2008/118 2. apsvērumu tās mērķis ir saskaņot nosacījumus par akcīzes nodokļa uzlikšanu precēm, kas ietilpst tās piemērošanas jomā, lai nodrošinātu pareizu iekšējā tirgus darbību.
38.
Kā izriet no šo secinājumu 29. punkta, Direktīvas 2008/118 1. panta 1. punktā noteikts saskaņots akcīzes nodoklis ierobežotam šajā tiesību normā uzskaitīto preču klāstam, tostarp elektroenerģijai, uz kuru attiecas Direktīva 2003/96.
39.
No tā izriet, ka Direktīvas 2008/118 1. panta 2. punkts, kas pēc būtības ļauj dalībvalstīm iekasēt papildu netiešos nodokļus par akcīzes precēm, kā tiesību norma, ar kuru atkāpjas no akcīzes nodokļa iekasēšanas nosacījumu saskaņošanas principa attiecībā uz precēm, kas ietilpst tās piemērošanas jomā, ir interpretējams šauri (
12
). Jāatzīst, ka lietās Statoil Fuel & Retail (
13
) un Agenzia delle dogane e dei monopoli (
14
) Tiesas vērtējums attiecās uz vienu no Direktīvas 2008/118 1. panta 2. punktā paredzētajiem kumulatīvajiem nosacījumiem, proti, jēdzienu “īpašos nolūkos”, nevis uz jēdzienu “papildu netiešie nodokļi”. Tomēr saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, atbilstoši kurai izņēmumi ir jāinterpretē šauri, lai vispārējie noteikumi nezaudētu jēgu (
15
), man šķiet, ka tāda pati pieeja ir piemērojama arī šajā tiesību normā paredzētās atkāpes piemērošanas jomai un tādējādi arī jēdziena “papildu netiešie nodokļi” interpretācijai (
16
).
40.
Līdz ar to jēdziens “papildu netiešais nodoklis”, manuprāt, arī ir jāinterpretē šauri, un tas izslēdz to, ka šī tiesību norma varētu attiekties uz nodokli, kurš ir saistīts tikai ar elektroenerģijas patēriņa darbību.
41.
Kā tiesas sēdē apgalvoja Komisija, ja Direktīvas 2008/118 1. panta 2. punktā paredzētie “papildu netiešie nodokļi” ietvertu nodokļus, kas faktiski netiek uzlikti elektroenerģijas patēriņam, proti, nesaistīti ar patērēto elektroenerģijas daudzumu, tas varētu kaitēt šīs direktīvas saskaņošanas mērķim, proti, mērķim atvieglot akcīzes preču brīvu apriti, jo būtu risks, ka akcīzes preču tirdzniecība starp dalībvalstīm tiktu kavēta ar papildu nodokļiem. Proti, Direktīvas 2008/118 mērķis it īpaši ir visās dalībvalstīs saskaņot noteikumus par akcīzes nodokļa iekasējamību (
17
), kā arī noteikumus par akcīzes preču apriti un kontroli, tādējādi atvieglojot šo preču apriti. Direktīvas 2008/118 1. panta 1. punktā paredzētais saskaņotais akcīzes nodoklis ir patēriņa nodoklis, kas balstīts uz patēriņam piedāvāto akcīzes preču daudzumu (
18
). Ja par tām pašām precēm būtu maksājami citi nodokļi, kas nav saistīti ar šo preču faktisko patēriņu, tas varētu radīt papildu formalitātes saistībā ar to kontroli. Tādējādi šādu nodokļu skaita palielināšanās līdzās saskaņotajam akcīzes nodoklim varētu radīt traucējumus akcīzes preču tirdzniecībai starp dalībvalstīm.
42.
No šiem elementiem, manuprāt, izriet, ka nodokli var kvalificēt par “papildu netiešo nodokli” Direktīvas 2008/118 1. panta 2. punkta izpratnē tikai tad, ja pastāv tieša un nenodalāma saikne starp to un patērēto elektroenerģijas daudzumu, nevis tikai ar elektroenerģijas patēriņa darbību.
43.
Šāds uzsvars uz patērēto preču daudzumu turklāt ir apstiprināts Tiesas judikatūrā. Proti, spriedumā Kernkraftwerke Lippe‑Ems Tiesa uzskatīja, ka nav tiešas un nenodalāmas saiknes ar elektroenerģijas patēriņu attiecībā uz nodokli par kodolelektrostaciju reaktoru degvielas komplektiem, jo šis nodoklis var tikt iekasēts sakarā ar pašpietiekamas ķēdes reakcijas uzsākšanu, pat ja elektroenerģijas daudzums noteikti netiek ražots un līdz ar to patērēts (
19
).
44.
Turklāt spriedumā Promociones Oliva Park Tiesa konstatēja, ka attiecīgais nodoklis aprēķināts, pamatojoties tikai uz elektroenerģijas ražotāja statusu, balstoties uz daļēji fiksētiem nodokļu maksātāju ienākumiem un tātad neatkarīgi no elektroenerģijas daudzuma, kas faktiski tiek saražots un ievadīts elektrotīklā (
20
). Tiesa no tā secināja, ka starp šo nodokli un elektroenerģijas patēriņu nav tiešas un nenodalāmas saiknes (
21
).
45.
Manuprāt, no tā izriet, ka tiešai un nenodalāmai saiknei starp nodokli un akcīzes preces patēriņu ir jābūt ar patērēto elektroenerģijas daudzumu, nevis tikai ar elektroenerģijas patērēšanas darbību.
Par nodokļa pārnešanu uz galapatērētāju
46.
No iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka saskaņā ar 2004. gada 9. augusta likuma 18. panta II iedaļu PTI ir jāmaksā publisko pārvades vai sadales tīklu operatoriem vai elektroenerģijas piegādātājiem, savukārt piegādātāji PTI iekasē no patērētājiem.
47.
Šajā ziņā iesniedzējtiesa jautā Vispārējai tiesai, vai PTI pilnīga un pārredzama pārnešana uz galapatērētāju ir pietiekama, lai secinātu, ka pastāv tieša un nenodalāma saikne ar elektroenerģijas patēriņu.
48.
Manuprāt, vairāki argumenti liecina par labu noraidošai atbildei uz šo jautājumu.
49.
Pirmām kārtām, no šo secinājumu 45. punkta izriet – lai nodokli varētu kvalificēt par “papildu netiešo nodokli”, tiešai un nenodalāmai saiknei starp to un akcīzes preces patēriņu ir jābūt ar patērēto elektroenerģijas daudzumu. Līdz ar to uzskatu – ar to vien, ka nodoklis tiek pilnībā pārnests uz elektroenerģijas galapatērētāju, pat izmantojot tiesisku mehānismu, nepietiek, lai secinātu, ka starp nodokli un elektroenerģijas patēriņu ir tieša un nenodalāma saikne.
50.
Otrām kārtām, šo interpretāciju, manuprāt, apstiprina Tiesas judikatūra.
51.
Pirmkārt, kā atgādinājis ģenerāladvokāts M. Kamposs Sančess‑Bordona secinājumos lietā Messer France (
22
), Tiesa spriedumā IRCCS – Fondazione Santa Lucia (
23
) ir norādījusi trīs netiešo nodokļu raksturīgās iezīmes:
–
tiesību aktos noteiktais pienākums to maksāt un šī pienākuma neizpildes gadījumā – iestāžu pilnvaras vērsties pret parādnieku;
–
iekasētās summas, kas jāizmanto, lai finansētu vispārējo interešu mērķus atbilstoši valsts iestāžu noteiktajiem sadales kritērijiem;
–
to iespējamā pārnešana uz preces vai sniegtā pakalpojuma galapatērētāju, to iekļaujot summā, kas norādīta viņam adresētajā rēķinā un kas parasti ir proporcionāla patērētās preces vai pakalpojuma apjomam.
52.
Tādējādi nodokļa pārnešana uz patērētāju, protams, ir viena no netiešā nodokļa pazīmēm. Tomēr tas vien, ka nodoklis tiek pārnests uz patērētāju, automātiski nenozīmē, ka šim nodoklim ir tieša un nenodalāma saikne ar elektroenerģijas patēriņu.
53.
Otrkārt, jānorāda, ka Tiesa, lai noteiktu, vai nodokli var kvalificēt par “papildu netiešo nodokli” Direktīvas 2008/118 1. panta 2. punkta izpratnē, vairākkārt ņēmusi vērā to, vai nodokli ir iespējams pārnest uz patērētāju (
24
). Tomēr Tiesa ir pārbaudījusi arī šo iemaksu aprēķināšanas metodes, lai noteiktu, vai tās ir papildu netiešie nodokļi šīs tiesību normas izpratnē (
25
).
54.
Tādējādi man šķiet, ka no iepriekš minētā izriet – tādas iemaksas kā PTI, kura ir jāmaksā neatkarīgi no elektroenerģijas patēriņa līmeņa, pilnīga pārnešana pati par sevi nav pietiekama, lai secinātu, ka šāda iemaksa ir papildu netiešais nodoklis, tomēr runa ir par elementu, kas jāņem vērā, kvalificējot [nodokli] par “papildu netiešo nodokli” Direktīvas 2008/118 1. panta 2. punkta izpratnē.
Vai PTI var kvalificēt par “papildu netiešo nodokli” Direktīvas 2008/118 1. panta 2. punkta izpratnē?
55.
Lai noteiktu, vai PTI ietilpst Direktīvas 2008/118 1. panta 2. punkta piemērošanas jomā, jāpārbauda, vai šis nodoklis ir nodoklis, ar ko tieši vai netieši apliek Direktīvā 2003/96 paredzēto elektroenerģijas patēriņu.
56.
Pirmām kārtām, no 2004. gada 9. augusta likuma 18. panta I iedaļas izriet, ka PTI ir iemaksa par elektroenerģijas pārvadi un sadali. Tādējādi PTI iekasējamības gadījums atbilst patērētāja noslēgtajam līgumam par piekļuvi publiskajam sadales tīklam neatkarīgi no tā, vai runa ir par vienotu līgumu, kas noslēgts ar elektroenerģijas piegādātājiem un kas attiecas gan uz piekļuvi tīklam, gan uz elektroenerģijas piegādi, vai par līgumu, kas nošķirts no piegādes līguma, kurš noslēgts ar publisko pārvades vai sadales tīklu operatoriem (
26
). Tādējādi PTI iekasējamības gadījums, proti, elektroenerģijas pārvades un sadales tīklu izmantošana, notiek pirms jebkāda elektroenerģijas patēriņa, pat ja piegādes līgums principā ir saistīts ar elektroenerģijas piegādes līgumu.
57.
Otrām kārtām, attiecībā uz PTI aprēķināšanas metodi jānorāda, ka PTI bāze ir tarifa par elektroenerģijas publisko pārvades un sadales tīklu izmantošanu (TURPE) fiksētā neto daļa, kuru saskaņā ar 2005. gada 14. februāra Dekrēta Nr. 2005‑123 1. pantu veido pārvaldības komponents (
27
), uzskaites komponents (
28
), izlietojuma komponenta fiksētā daļa (
29
) un gada papildapgādes un rezerves apgādes komponenta fiksētā daļa (
30
). Kā Komisija norādīja tiesas sēdē, šie elementi tiek noteikti katru gadu bez izmaiņām.
58.
Pirmkārt, no iesniedzējtiesas nolēmuma izriet, ka pārvaldības komponents, uzskaites komponents un gada papildapgādes un rezerves apgādes komponenta fiksētā daļa nav atkarīgi no elektroenerģijas patēriņa (
31
).
59.
Otrkārt, gada izlietojuma komponenta fiksētā daļa ir jo īpaši atkarīga no sprieguma diapazona, tarifu variantiem un patērētāja abonētās jaudas (
32
). Prasītājas pamatlietā apgalvo, ka izlietojuma komponenta fiksētā daļa faktiski ir mainīga, jo tā mainās atkarībā no patērētāja izvēlētās jaudas un tarifu variantiem atbilstoši viņa vajadzībām, un tas pierādot, ka PTI ir saistīta ar elektroenerģijas patēriņu.
60.
Tomēr no Vispārējās tiesas rīcībā esošajiem lietas materiāliem izriet, ka patērētāja izvēlētie tarifu varianti un jauda ir saistīti ar tā elektroenerģijas patēriņa aplēsēm nākotnē, nevis ar faktisko patēriņu.
61.
Proti, patērētājs izvēlēsies tarifu variantu un jaudu pirms jebkāda elektroenerģijas patēriņa. Tādējādi patērētāja izvēles pamatā būs viņa patēriņa profils un veids, kā tas patērē elektroenerģiju salīdzinājumā ar viņa vajadzību aplēsi, bet bez tiešas saistības ar faktisko elektroenerģijas patēriņa apjomu.
62.
Francijas valdība tiesas sēdē paskaidroja, ka abonētā jauda nosaka maksimālo elektroenerģijas daudzumu, ko patērētājs konkrētā brīdī var izlietot no tīkla (
33
). Tādējādi patērētājs atkarībā no savām vajadzībām saistībā ar tā darbību vai elektroierīcēm aprēķina jaudu, kas tā ieskatā viņam būs vajadzīga nākotnē. Tātad jauda atbilst tiesībām uz maksimālo iespējamo elektroenerģijas patēriņu, ko patērētājs izmantos lielākā vai mazākā mērā (
34
). Ir pat iespējams, ka patērētājs kādu laiku nemaz nepatērē elektroenerģiju, piemēram, ja brīvdienu māja kādu gada daļu nav apdzīvota.
63.
Turklāt, kā tiesas sēdē precizēja prasītājas pamatlietā un Francijas valdība, ja patērētājs ir abonējis daudz lielāku jaudu, nekā faktiski patērē, tas varēs samazināt pielīgto jaudu, lai viņa abonētā jauda faktiski atbilstu viņa vajadzībām. Tātad publisko elektroenerģijas tīklu izmantošanas tarifi un PTI nākotnē tiks koriģēti, tomēr netiks atmaksāta PTI, kuru patērētājs jau samaksājis un kura bijusi aprēķināta, vadoties pēc jaudas, kas neatbilst tā vajadzībām.
64.
Tādējādi, pat ja, kā apgalvo prasītājas pamatlietā, abonētajai jaudai ir zināma saistība ar patērētāja elektroenerģijas patēriņu nākotnē, PTI bāze nav tieši saistīta ar faktiski patērētās elektroenerģijas daudzumu un PTI varētu tikt iekasēta, pat neievadot elektroenerģijas daudzumu tīklā vai patērētājam to nepatērējot.
65.
Turklāt, kā tiesas sēdē norādīja Komisija, nosakot tarifus par izlietojuma komponenta fiksēto daļu, tiek ņemtas vērā arī izmaksas, kas rodas publisko elektroenerģijas pārvades un sadales tīklu operatoriem attiecībā pret patērētāju iespējamo maksimālo patēriņu un tā sadalījumu laikā, un tas ir saistīts ar patērētāja iespējamo patēriņu, nevis ar faktisko elektroenerģijas patēriņu.
66.
Trešām kārtām, protams, ir taisnība, ka PTI tiek pilnībā pārnesta uz elektroenerģijas galapatērētāju (
35
). Tomēr, kā izriet no šo secinājumu 49. punkta, uzskatu – ar to vien, ka nodoklis pilnā apmērā tiek pārnests uz galapatērētāju, nepietiek, lai secinātu, ka starp nodokli un elektroenerģijas patēriņu ir tieša un nenodalāma saikne. No šo secinājumu 58.–64. punkta izriet, ka PTI iekasējamības gadījums ir pirms jebkāda elektroenerģijas patēriņa un ka PTI summa tiek aprēķināta neatkarīgi no patērētāja faktiski patērētās elektroenerģijas daudzuma.
67.
Līdz ar to starp PTI un elektroenerģijas patēriņu nevar konstatēt tiešu un nenodalāmu saikni. Tātad – tā kā PTI nav netiešs nodoklis, ar ko tieši vai netieši apliek Direktīvā 2003/96 paredzēto elektroenerģijas patēriņu, manuprāt, uz to nevar attiekties Direktīvas 2008/118 1. panta 2. punkts.
Secinājumi
68.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, ierosinu Vispārējai tiesai uz Conseil d’État (Valsts padome, Francija) uzdotajiem prejudiciālajiem jautājumiem atbildēt šādi:
Padomes Direktīvas 2008/118/EK (2008. gada 16. decembris) par akcīzes nodokļa piemērošanas vispārēju režīmu, ar ko atceļ Direktīvu 92/12/EEK, 1. panta 2. punkts
jāinterpretē tādējādi, ka
tāda iemaksa kā pamatlietā aplūkotā, kuru iekasē par elektroenerģijas pārvades un sadales tīklu izmantošanu, kuras bāze ir publisko elektroenerģijas tīklu izmantošanas tarifa fiksētā daļa un kuru ar likumisku mehānismu pārnes uz patērētāju, neietilpst jēdzienā “papildu netiešie nodokļi” šīs tiesību normas izpratnē.
Maja Brkan
Sniegti atklātā tiesas sēdē Luksemburgā 2025. gada 29. oktobrī.
[Paraksti]
(
1
)	Oriģinālvaloda – franču.
(
2
)	Padomes Direktīva (2019. gada 19. decembris), ar ko nosaka akcīzes nodokļa piemērošanas vispārēju režīmu (OV 2020, L 58, 4. lpp.).
(
3
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 1999. gada 10. jūnijs, Braathens, C‑346/97, EU:C:1999:291, 22. un 23. punkts.
(
4
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2021. gada 3. marts, Promociones Oliva Park, C‑220/19, EU:C:2021:163, 45. punkts un tajā minētā judikatūra.
(
5
)	Skat. spriedumu, 2025. gada 19. jūnijs, Hera Comm, C‑645/23, EU:C:2025:454, 38. punkts un tajā minētā judikatūra.
(
6
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 1999. gada 10. jūnijs, Braathens, C‑346/97, EU:C:1999:291, 22. un 23. punkts.
(
7
)	Spriedums, 2017. gada 20. septembris, Elecdey Carcelen u.c., C‑215/16, C‑216/16, C‑220/16 un C‑221/16, EU:C:2017:705, 63. punkts.
(
8
)	Spriedumi, 1983. gada 17. novembris, Merck, 292/82, EU:C:1983:335, 12. punkts, un 2025. gada 30. aprīlis, Generalstaatsanwaltschaft Frankfurt am Main (Skaidras naudas eksports uz Krieviju), C‑246/24, EU:C:2025:295, 18. punkts, kā arī tajā minētā judikatūra.
(
9
)	Spriedums, 2025. gada 19. jūnijs, Hera Comm, C‑645/23, EU:C:2025:454, 41. punkts un tajā minētā judikatūra.
(
10
)	Direktīva 2008/118 kopš tā laika ir atcelta ar Padomes Direktīvu (ES) 2020/262 (2019. gada 19. decembris), ar ko nosaka akcīzes nodokļa piemērošanas vispārēju režīmu (OV 2020, L 58, 4. lpp.).
(
11
)	Šāds secinājums it īpaši izriet no 2015. gada 4. jūnija sprieduma Kernkraftwerke Lippe‑Ems, C‑5/14, EU:C:2015:354, 65. punkts, kā arī no ģenerāladvokāta M. Kamposa Sančesa‑Bordonas [M. Campos Sánchez‑Bordona] secinājumiem lietā IRCCS – Fondazione Santa Lucia, C‑189/15, EU:C:2016:287, 40. punkts, un no ģenerāladvokāta M. Kamposa Sančesa‑Bordonas secinājumiem lietā Messer France, C‑103/17, EU:C:2018:170, 54. punkts.
(
12
)	Spriedums, 2015. gada 5. marts, Statoil Fuel & Retail, C‑553/13, EU:C:2015:149, 39. punkts un tajā minētā judikatūra, kā arī rīkojums, 2021. gada 9. novembris, Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Gaeta, C‑255/20, nav publicēts, EU:C:2021:926, 32. punkts.
(
13
)	Spriedums, 2015. gada 5. marts, Statoil Fuel & Retail, C‑553/13, EU:C:2015:149, 39. punkts un tajā minētā judikatūra.
(
14
)	Rīkojums, 2021. gada 9. novembris, Agenzia delle dogane e dei monopoli – Ufficio delle dogane di Gaeta, C‑255/20, nav publicēts, EU:C:2021:926, 32. punkts.
(
15
)	Spriedums, 2010. gada 22. aprīlis, Komisija/Apvienotā Karaliste, C‑346/08, EU:C:2010:213, 39. punkts un tajā minētā judikatūra.
(
16
)	Attiecībā uz līdzīgu pieeju skat. Direktīvas 92/12 3. panta 2. punktu, kura saturs būtībā neatšķiras no Direktīvas 2008/118 1. panta 2. punkta; ģenerāladvokāta A. Sadžo [A. Saggio] secinājumus lietā EKW un Wein & Co, C‑437/97, EU:C:1999:342, 38. punkts, kā arī ģenerāladvokāta N. Vāla [N. Wahl] secinājumus lietā Transportes Jordi Besora, C‑82/12, EU:C:2013:694, 16. punkts.
(
17
)	Direktīvas 2008/118 8. apsvērums.
(
18
)	Šajā nozīmē skat. spriedumu, 2016. gada 28. janvāris, BP Europa, C‑64/15, EU:C:2016:62, 32. punkts.
(
19
)	Spriedums, 2015. gada 4. jūnijs, Kernkraftwerke Lippe‑Ems, C‑5/14, EU:C:2015:354, 63. punkts.
(
20
)	Spriedums, 2021. gada 3. marts, Promociones Oliva Park, C‑220/19, EU:C:2021:163, 57. un 58. punkts.
(
21
)	Spriedums, 2021. gada 3. marts, Promociones Oliva Park, C‑220/19, EU:C:2021:163, 59. punkts.
(
22
)	C‑103/17, EU:C:2018:170, 31. punkts.
(
23
)	2017. gada 18. janvāra spriedums, C‑189/15, EU:C:2017:17.
(
24
)	Skat. spriedumus, 2015. gada 4. jūnijs, Kernkraftwerke Lippe‑Ems, C‑5/14, EU:C:2015:354, 64. punkts; 2017. gada 20. septembris, Elecdey Carcelen u.c., C‑215/16, C‑216/16, C‑220/16 un C‑221/16, EU:C:2017:705, 50. punkts, un 2021. gada 3. marts, Promociones Oliva Park, C‑220/19, EU:C:2021:163, 54. punkts.
(
25
)	Spriedumi, 2017. gada 18. janvāris, IRCCS – Fondazione Santa Lucia, C‑189/15, EU:C:2017:17, 38. punkts; 2017. gada 20. septembris, Elecdey Carcelen u.c., C‑215/16, C‑216/16, C‑220/16 un C‑221/16, EU:C:2017:705, 49.–51. punkts, kā arī 2021. gada 3. marts, Promociones Oliva Park, C‑220/19, EU:C:2021:163, 55. punkts.
(
26
)	Skat. 2004. gada 9. augusta likuma 18. panta IV iedaļu un valsts referentes Céline Guibe secinājumus pamatlietās Conseil d’État (Valsts padome; lietas Nr. 476000 un 476009). Šie secinājumi ir pievienoti Conseil d’État (Valsts padome) 2024. gada 29. novembra nolēmumam pamatlietās un ir pieejami šīs tiesas tīmekļvietnē: https://www.conseil-etat.fr/fr/arianeweb/CRP/conclusion/2024-11-29/476000.
(
27
)	Apsvērumos Francijas valdība atsaucas uz commission de régulation de l’énergie (Enerģijas regulēšanas komisija (CRE)) tīmekļvietni “Tīkla tarifi” (https://www.cre.fr/electricite/reseaux-delectricite/tarif-dacces.html). CRE uzskata, ka pārvaldības komponents “sedz tīkla operatoru klientu pārvaldības izmaksas”. Turklāt no iesniedzējtiesas nolēmuma (12. punkts) izriet, ka šis komponents tiek “aprēķināts par katru pieslēguma punktu un atbilstoši līgumam, ko piemēro visiem lietotājiem atkarībā no to pieslēguma sprieguma diapazona (augsts, vidējs vai zems spriegums) un atkarībā no līgumā noteiktā mehānisma (līgums par piekļuvi publiskajam sadales tīklam vai vienots līgums)”.
(
28
)	Apsvērumos Francijas valdība atsaucas uz CRE tīmekļvietni “Tīkla tarifi”, kas minēta šo secinājumu 27. zemsvītras piezīmē. CRE uzskata, ka “uzskaites komponents sedz uzskaites, kontroles, fiksēšanas, rēķinu datu nosūtīšanas izmaksas, izmaksas, kas saistītas ar plūsmas atjaunošanas procesu, kā arī – attiecīgā gadījumā – uzskaites ierīču nomas un uzturēšanas izmaksas”. Turklāt no iesniedzējtiesas nolēmuma (13. punkts) izriet, ka šis komponents “ir atkarīgs no skaitītāja piederības, sprieguma diapazona, abonētās izlietojuma jaudas vai maksimālās ieplūdes jaudas, tā kontroles un izmērītā daudzuma”.
(
29
)	Apsvērumos Francijas valdība atsaucas uz CRE tīmekļvietni “Tīkla tarifi”, kas minēta šo secinājumu 27. zemsvītras piezīmē. Saskaņā ar CRE sniegto informāciju izlietojuma komponents galvenokārt sedz ekspluatācijas un kapitāla izmaksas, kas saistītas ar tīkla infrastruktūru, kā arī zaudējumu iegādes izmaksas. Turklāt no iesniedzējtiesas nolēmuma (14. punkts) izriet, ka izlietojuma komponenta fiksētā daļa ir atkarīga no sprieguma diapazona, izvēles tarifa, ko tīkla operatori izmanto, lai iekasētu maksu par tīklu izmantošanu, un abonētās jaudas vai – attiecībā uz tarifiem ar laika diferenciāciju atkarībā no sezonas vai diennakts laika – no abonētās jaudas. Tikai izlietojuma komponenta mainīgā daļa ir atkarīga no izlietotās enerģijas.
(
30
)	No iesniedzējtiesas nolēmuma (15. punkts) izriet, ka “gada papildapgādes un rezerves apgādes komponenta fiksētā daļa galvenokārt ir atkarīga no pieslēguma ilguma un veida atkarībā no tā, vai tas ir virszemes vai pazemes pieslēgums”.
(
31
)	Tas izriet no 27., 28. un 30. zemsvītras piezīmes, kurās norādīts, kā tiek noteikti šie komponenti.
(
32
)	Atsaukšos uz šo secinājumu 30. zemsvītras piezīmi.
(
33
)	Tas izriet arī no valsts referentes secinājumiem, kuri minēti šo secinājumu 26. zemsvītras piezīmē.
(
34
)	Tostarp no CRE2024. gada 18. decembra lēmuma par elektroenerģijas pieslēguma jaudas izmaiņu kārtību iekārtās atkarībā no izlietojuma un kompensācijas kārtību (skat. 2024. gada 24. decembraJORF Nr. 0304, teksts Nr. 99) izriet, ka CRE nošķir abonēto jaudu un patērētāju [faktiski] patērēto jaudu.
(
35
)	Skat. 2004. gada 9. augusta likuma 18. panta II iedaļu.