62010CC0122_SK
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Úvod
1. Článok 169 Zmluvy o fungovaní Európskej únie poveruje Úniu, aby podporila záujmy spotrebiteľov a aby zaistila zvýšenú úroveň ochrany spotrebiteľov. Účelom smernice Európskeho parlamentu a Rady 2005/29/ES z 11. mája 2005 o nekalých obchodných praktikách podnikateľov voči spotrebiteľom na vnútornom trhu, a ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 84/450/EHS, smernice Európskeho parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 („smernica o nekalých obchodných praktikách“)(2) je nesporne podporovať tento cieľ a vytvoriť účinný nástroj pri predchádzaní a boji proti nekalým obchodným praktikám.
2. Smernicou 2005/29 normotvorca Únie uskutočnil voľbu spočívajúcu v podriadení obchodníkov zosilnenej informačnej povinnosti, ak sa rozhodnú šíriť obchodnú komunikáciu vo forme osobitnej výzvy na kúpu. Prejednávaná vec poskytuje Súdnemu dvoru po prvýkrát možnosť vykladať tento pojem.
II – Právny rámec
A – Právo Únie
3. Odôvodnenie č. 14 smernice 2005/29 uvádza, že „v súvislosti s opomenutím konania stanovuje táto smernica obmedzený počet kľúčových informácií, ktoré spotrebiteľ potrebuje na to, aby mohol urobiť kvalifikované rozhodnutie o obchodnej transakcii. Tieto informácie nebudú musieť byť obsiahnuté v každej reklame, ale iba v prípade, keď obchodník vyzýva na kúpu, čo je v tejto smernici jasne definovaný pojem“.
4. Článok 1 smernice 2005/29 stanovuje, že „účelom tejto smernice je prispieť k riadnemu fungovaniu vnútorného trhu a dosiahnuť vysokú úroveň ochrany spotrebiteľa aproximáciou zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov o nekalých obchodných praktikách poškodzujúcich ekonomické záujmy spotrebiteľov“.
5. Podľa článku 2 písm. i) smernice 2005/29 treba pod „výzvou na kúpu“ rozumieť „akúkoľvek obchodnú komunikáciu, ktorá obsahuje opis základných znakov produktu a jeho cenu spôsobom zodpovedajúcim charakteru použitej obchodnej komunikácie, a tým umožňuje spotrebiteľovi uskutočniť kúpu“.
6. Článok 2 písm. k) smernice 2005/29 definuje rozhodnutie o obchodnej transakcii ako „akékoľvek rozhodnutie spotrebiteľa o tom, či, ako a za akých podmienok produkt kúpi, vykoná zaň platbu vcelku alebo v častiach, ponechá si ho alebo s ním bude ďalej nakladať alebo uplatní zmluvné právo vo vzťahu k produktu bez ohľadu na to, či sa spotrebiteľ rozhodne konať alebo zdržať sa konania“.
7. Článok 4 smernice 2005/29 stanovuje, že „členské štáty neobmedzia slobodu poskytovať služby ani neobmedzia voľný pohyb tovarov z dôvodov, ktoré spadajú do oblasti, ktorú aproximuje táto smernica“.
8. Článok 5 smernice 2005/29 stanovuje:
„1. Nekalé obchodné praktiky sú zakázané.
2. Obchodná praktika je nekalá, ak:
a) je v rozpore s požiadavkami odbornej starostlivosti
a
b) podstatne narušuje alebo je spôsobilá podstatne narušiť ekonomické správanie priemerného spotrebiteľa vo vzťahu k produktu, ku ktorému sa dostane alebo ktorému je adresovaná, alebo priemerného člena skupiny, ak je obchodná praktika orientovaná na určitú skupinu spotrebiteľov.
…“
9. Článok 7 smernice 2005/29, ktorý sa týka klamlivých opomenutí, znie nasledovne:
„1. Obchodná praktika sa považuje za klamlivú, ak v skutkovej súvislosti, berúc do úvahy všetky jej črty, okolnosti a obmedzenia komunikačného prostriedku, opomenie podstatnú informáciu, ktorú priemerný spotrebiteľ potrebuje v závislosti od kontextu na to, aby urobil kvalifikované rozhodnutie o obchodnej transakcii, a tým zapríčiňuje alebo môže zapríčiniť, že priemerný spotrebiteľ urobí rozhodnutie o obchodnej transakcii, ktoré by inak neurobil.
2. Za klamlivé opomenutie sa taktiež považuje, ak obchodník skrýva alebo poskytuje nejasným, nezrozumiteľným, viacvýznamovým alebo nevhodným spôsobom podstatné informácie uvedené v odseku 1, vzhľadom na okolnosti popísané v uvedenom odseku, alebo neoznámi obchodný účel obchodnej praktiky, ak už nie je zrejmý z kontextu, a tam, kde v jednom alebo druhom prípade toto spôsobí alebo je pravdepodobné, že spôsobí, že priemerný spotrebiteľ prijme rozhodnutie o obchodnej transakcii, ktoré by inak neprijal.
3. Ak prostriedok použitý na oznamovanie obchodnej praktiky ukladá priestorové alebo časové obmedzenia, pri rozhodovaní o tom, či bolo poskytnutie informácie opomenuté, sa vezmú do úvahy tieto obmedzenia a akékoľvek opatrenia prijaté obchodníkom na sprístupnenie informácií spotrebiteľom inými prostriedkami.
4. V prípade výzvy na kúpu sa za podstatné považujú nasledujúce informácie, ak už nie sú zrejmé z kontextu:
a) hlavné vlastnosti [hlavné znaky – neoficiálny preklad ] produktu, v rozsahu primeranom komunikačnému prostriedku a produktu;
b) adresa a totožnosť obchodníka, ako napríklad jeho obchodné meno a prípadne adresa a totožnosť obchodníka, v mene ktorého koná;
c) cena vrátane daní, alebo ak vzhľadom na povahu produktu nemožno cenu rozumne stanoviť vopred, spôsob, ktorým sa vypočíta, ako aj v prípade, že je to vhodné, všetky ďalšie náklady na dopravu, dodanie alebo poštovné, alebo ak tieto náklady nemožno rozumne stanoviť vopred, skutočnosť, že do ceny môžu byť zarátané takéto ďalšie náklady;
d) dojednania o spôsobe platby, dodaní, predvedení a vybavovaní sťažností, ak sa odlišujú od požiadaviek odbornej starostlivosti;
e) pre produkty a transakcie zahŕňajúce právo odstúpenia od zmluvy alebo vypovedania zmluvy, existencia tohto práva.
5. Požiadavky na informácie zavedené právom Spoločenstva vo vzťahu k obchodnej komunikácii vrátane reklamy alebo marketingu, ktorých demonštratívny výpočet je uvedený v prílohe II, sa považujú za podstatné.“
B – Vnútroštátne právo
10. Smernica 2005/29 bola prebratá do švédskeho právneho poriadku zákonom 2008:486 o obchodnej praxi (ďalej len „zákon o obchodnej praxi“), ktorého § 12 upravuje výzvy na kúpu nasledovne:
„Obchodné opatrenie je klamlivé, ak obchodník v obchodnej komunikácii ponúka spotrebiteľom konkrétny produkt s uvedením ceny, ale bez uvedenia týchto podstatných informácií:
1. hlavné znaky produktu v rozsahu primeranom komunikačnému prostriedku a produktu;
2. cena a porovnávacia cena uvedená v súlade s ustanoveniami § 7 až 10 prisinformationslagen [zákona 2004:347 o cenových informáciách];
3. totožnosť a adresa obchodníka;
4. ustanovenia o spôsobe platby, dodaní, plnení a vybavovaní sťažností, ak sa odlišujú od bežných podmienok týkajúcich sa daného odvetvia alebo produktu;
5. informácie o práve odstúpiť od kúpnej zmluvy alebo práve vypovedať kúpnu zmluvu, ktoré zákon priznáva spotrebiteľovi.
Obchodné opatrenie je klamlivé aj v prípade, ak obchodník v obchodnej komunikácii ponúka spotrebiteľom viaceré konkrétne výrobky s uvedením spoločnej ceny, pričom ponuka neobsahuje podstatné informácie v súlade s bodom 1 až 5 odseku 1.“
III – Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
11. Ving Sverige AB (ďalej len „Ving“) organizuje a na trhu poskytuje balíky cestovných služieb s využitím chartrových a pravidelných letov. Spoločnosť Ving tiež predáva letenky a hotelové rezervácie individuálnym cestovateľom. Cesty, letenky a rezervácie si možno kúpiť buď v kanceláriách spoločnosti Ving a vo vybraných cestovných kanceláriách v celom Švédsku, alebo telefonicky či prostredníctvom internetu.
12. Dňa 13. augusta 2008 spoločnosť Ving uverejnila v denníku Svenska Dagbladet nasledujúcu inzerciu: v hornej časti a veľkými písmenami text „New York od 7 820 korún“, pod tým menšími písmenami text „Lety z Arlandy s British Airways a 2 noci v hoteli Bedford – cena za osobu v dvojposteľovej izbe vrátane letiskových poplatkov. Ďalšia noc od 1 320 korún. Platí pre vybrané cesty od septembra do decembra. Počet miest obmedzený“. V spodnej časti reklamy bola uvedená adresa internetovej stránky spoločnosti Ving a číslo telefónu.
13. Generálny riaditeľ švédskeho orgánu povereného ochranou spotrebiteľov je taktiež ombudsmanom, ktorý je poverený najmä dbať, aby podniky dodržiavali zákon o obchodnej praxi. Z tohto titulu sa ombudsman domnieval, že uverejnená inzercia bola obchodnou komunikáciou, ktorá je výzvou na kúpu obsahujúcou klamlivé opomenutie, keďže uvádzala iba východiskovú cenu, pričom nespresnila alebo nedostatočne uviedla hlavné znaky ponúkaného produktu. Preto ombudsman 27. februára 2009 podal na Marknadsdomstolen (obchodný súd) (Švédsko) žalobu, ktorou sa v podstate domáha, aby bola spoločnosti Ving uložená povinnosť, aby v rámci obchodnej komunikácie v inzercii týkajúcej sa ciest, ktoré predáva, uviedla pevnú cenu a aby spresnila, akým spôsobom môžu hlavné znaky cesty, ako sú dátumy alebo voliteľné služby ponúkané spotrebiteľom, ovplyvniť uvedenú východiskovú cenu. Ombudsman tiež žiada vnútroštátny súd, aby zakázal spoločnosti Ving pod hrozbou pokuty uvádzať východiskové ceny.
14. Pred vnútroštátnym súdom ombudsman uviedol, že sporná inzercia má byť považovaná za výzvu na kúpu a že je klamlivá, lebo v nej chýbali informácie o hlavných znakoch cesty. Inzercia teda nie je v súlade s § 12 zákona o obchodnej praxi. Hlavné znaky cesty boli navyše opísané klamlivým spôsobom, pretože sa uvádza len východisková cena. Inzercia uverejnená spoločnosťou Ving preto predstavuje nekalú praktiku, lebo narušuje alebo môže narušiť schopnosť spotrebiteľa prijať informované rozhodnutie o obchodnej transakcii.
15. Spoločnosť Ving sa domnieva, že uverejnením inzercie nevyzývala spotrebiteľov, aby si kúpili dotknutý produkt, a spochybňuje teda kvalifikáciu tejto inzercie ako výzvy na kúpu. Spoločnosť Ving pred vnútroštátnym súdom subsidiárne uviedla, že hlavné znaky produktu boli uvedené primerane s ohľadom na použitý komunikačný prostriedok a dotknutý produkt. Cena je okrem toho uvedená v súlade so zákonom o cenových informáciách, na ktorý zákon o obchodnej praxi odkazuje. Spoločnosť Ving tvrdí, že neopomenula nijakú podstatnú informáciu. V každom prípade by v prípade domnienky, že došlo k opomenutiu informácií, takéto opomenutie nenarušilo ani nemohlo narušiť schopnosť spotrebiteľa prijať informované rozhodnutie o obchodnej transakcii, a sporná inzercia tak nemôže predstavovať nekalú praktiku.
16. S tým je spojená otázka, či inzercia uverejnená spoločnosťou Ving môže byť považovaná za výzvu na kúpu, a v prípade kladnej odpovede, či je alebo nie je nekalou obchodnou praktikou, pričom oba tieto pojmy boli zavedené do švédskeho právneho poriadku pri prebratí smernice 2005/29.
17. Marknadsdomstolen, ktorý čelí problémom v súvislosti s výkladom práva Únie, rozhodol konanie prerušiť a rozhodnutím doručeným do kancelárie Súdneho dvora 8. marca 2010 položiť Súdnemu dvoru sedem prejudiciálnych otázok na základe článku 267 ZFEÚ:
„1. Má sa požiadavka ‚a tým umožňuje spotrebiteľovi uskutočniť kúpu‘ uvedená v článku 2 písm. i) smernice 2005/29… vykladať v tom zmysle, že výzva na kúpu existuje, ak sú dostupné informácie o produkte uvádzanom na trh a jeho cene, takže spotrebiteľ sa môže rozhodnúť, že ho kúpi, alebo sa vyžaduje, aby obchodná komunikácia tiež obsahovala konkrétny prostriedok kúpy produktu (napr. formulár objednávky) alebo aby sa objavila v blízkosti alebo v rámci takéhoto prostriedku (napr. reklama mimo obchodu)?
2. Ak sa podľa odpovede na predchádzajúcu otázku vyžaduje existencia konkrétneho prostriedku kúpy produktu, má sa tým rozumieť, že táto podmienka je splnená, ak obchodná komunikácia odkazuje na telefónne číslo alebo internetovú stránku, kde sa tento produkt dá objednať?
3. Má sa článok 2 písm. i) smernice [2005/29] vykladať v tom zmysle, že požiadavka týkajúca sa ceny je splnená, ak obchodná komunikácia obsahuje východiskovú cenu, teda najnižšiu cenu, za ktorú možno produkt uvádzaný na trh alebo kategóriu produktov kúpiť, pričom tento produkt uvádzaný na trh je dostupný v iných verziách alebo s iným obsahom za ceny, ktoré nie sú uvedené?
4. Má sa článok 2 písm. i) smernice [2005/29] vykladať v tom zmysle, že požiadavka týkajúca sa znakov produktu je splnená, ak obchodná komunikácia obsahuje slovný alebo vizuálny odkaz na produkt (‚verbal or visual reference to the product‘), takže produkt je identifikovaný, ale nie je ďalej opísaný?
5. Ak je odpoveď na predchádzajúcu otázku kladná, platí to aj v prípade, ak sa produkt uvádzaný na trh ponúka v mnohých verziách, ale obchodná komunikácia ich označuje spoločným názvom?
6. Ak existuje výzva na kúpu, má sa článok 7 ods. 4 písm. a) smernice [2005/29] vykladať v tom zmysle, že postačuje, aby boli uvedené iba niektoré hlavné znaky produktu a aby obchodník, pokiaľ ide o ostatné znaky, odkázal na svoju internetovú stránku, pokiaľ táto stránka obsahuje podstatné informácie o hlavných znakoch produktu, cene a iných podmienkach v súlade s požiadavkou uvedenou v článku 7 ods. 4 [smernice 2005/29]?
7. Má sa článok 7 ods. 4 písm. c) smernice [2005/29] vykladať v tom zmysle, že na splnenie požiadavky týkajúcej sa ceny postačuje uviesť východiskovú cenu?“
IV – Konanie pred Súdnym dvorom
18. Žalovaná vo veci samej, švédska, nemecká, španielska, holandská, poľská vláda, vláda Spojeného kráľovstva a nórska vláda, ako aj Európska komisia poslali Súdnemu dvoru svoje písomné pripomienky.
V – Právna analýza
A – O pojme výzva na kúpu (prvá až piata otázka)
19. Prvými piatimi položenými otázkami sa vnútroštátny súd usiluje získať od Súdneho dvora spresnenia pojmu „výzva na kúpu“ v zmysle smernice 2005/29. Keďže článok 2 písm. i) tejto smernice, ktorý definuje výzvu na kúpu ako „akúkoľvek obchodnú komunikáciu, ktorá obsahuje opis základných znakov produktu a jeho cenu spôsobom zodpovedajúcim charakteru použitej obchodnej komunikácie, a tým umožňuje spotrebiteľovi uskutočniť kúpu“, je potrebné prvých päť otázok usporiadať podľa poradia kritérií uvedených v definícii poskytnutej touto smernicou.
20. Okrem toho by som chcel najprv uviesť tri série poznámok.
21. V prvom rade chcem pripomenúť, že hoci je nesporné, že smernica 2005/29, ktorá uskutočňuje úplnú harmonizáciu pravidiel týkajúcich sa nekalých obchodných praktík podnikov voči spotrebiteľom(3), má najmä za cieľ zaistiť vysokú úroveň ochrany spotrebiteľov(4), predmetom záujmu normotvorcu Únie sú aj obchodníci. Odôvodnenie č. 12 smernice 2005/29 taktiež stanovuje, že „harmonizácia podstatne zvýši právnu istotu spotrebiteľov i podnikateľov. Spotrebitelia aj podnikatelia sa budú môcť spoľahnúť na jednotný právny rámec založený na jasne definovaných právnych pojmoch upravujúcich všetky aspekty nekalých obchodných praktík v celej EÚ“. Pri výklade smernice 2005/29 preto treba mať tento dvojitý cieľ na pamäti a zachovávať rovnováhu, ktorú v tejto súvislosti zaviedla.
22. Podľa smernice 2005/29 je výzva na kúpu osobitnou formou reklamy, s ktorou sa spája zosilnená informačná povinnosť v zmysle článku 7 ods. 4 tejto smernice. Existujú aj iné formy reklamy, a obchodník teda uskutočňuje zámernú voľbu šíriť výzvu na kúpu, pričom berie na seba riziko, že sa bude naňho vzťahovať posilnená informačná povinnosť.
23. Výklad, ktorý má poskytnúť Súdny dvor, sa bude musieť podľa môjho názoru usilovať o dodržanie tejto dvojitej rovnováhy: rovnováhy medzi právami spotrebiteľov a právami obchodníkov, ale aj rovnováhy medzi reklamou vo všeobecnosti a osobitne výzvou na kúpu. Všetky dotknuté strany, ktoré predložili svoje písomné pripomienky pred Súdnym dvorom, zdôraznili nebezpečenstvo spojené s priveľmi reštriktívnym výkladom pojmu výzva na kúpu – ktorý by obmedzoval prípady, keď sa použije článok 7 ods. 4 smernice 2005/29 – alebo s priveľmi širokým výkladom – ktorý by obchodíkov odradil od výberu tohto osobitného typu obchodnej komunikácie.
24. Nakoniec pripomínam, že podľa ustálenej judikatúry zo zásady jednotného uplatňovania práva Únie, ako aj zo zásady rovnosti vyplýva, že text ustanovenia práva Únie, ktorý neobsahuje nijaký výslovný odkaz na právo členských štátov s cieľom určiť zmysel a rozsah takéhoto ustanovenia, musí mať za normálnych podmienok samostatný a jednotný výklad, ktorý treba hľadať s prihliadnutím na kontext ustanovenia a cieľ sledovaný predmetnou právnou úpravou.(5) Keďže smernica 2005/29 zavádza úplnú harmonizáciu a relevantné ustanovenia týkajúce sa výzvy na kúpu neobsahujú odkaz na právo členských štátov, Súdnemu dvoru prináleží, aby podal autonómny a jednotný výklad tohto pojmu v právnom poriadku Únie(6), pričom článok 2 písm. i) smernice 2005/29 bude vykladať nielen vzhľadom na tieto pojmy, ale aj na jeho kontext a ciele sledované touto smernicou(7) .
1. O kritériu týkajúcom sa vhodného uvedenia znakov produktu (otázky 4 a 5)
25. Spomedzi všetkých zúčastnených strán, ktoré predložili písomné pripomienky pred Súdnym dvorom, spoločnosť Ving ako jediná tvrdí, že slovné alebo obrazové zobrazenie produktu bez toho, aby bol tento produkt predmetom detailnejšieho opisu, nepostačuje na splnenie kritéria týkajúceho sa uvedenia znakov produktu v zmysle článku 2 písm. i) smernice 2005/29, a v dôsledku toho šlo o výzvu na kúpu. Pokiaľ ide o túto otázku, viaceré skutočnosti ma presvedčujú o opaku.
26. Znenie článku 2 písm. i) smernice 2005/29 len vyžaduje, aby „znaky produktu“ boli uvedené bez spresnenia druhu informácií alebo ich rozsahu. Preto obchodná komunikácia, ktorá obsahuje slovné alebo obrazové zobrazenie produktu, môže splniť podmienku stanovenú v článku 2 písm. i) smernice 2005/29 týkajúcu sa uvedenia znakov produktu.
27. Neschopnosť normotvorcu Únie uviesť v článku 2 písm. i) smernice 2005/29 spresnenia je dôsledkom skutočnosti, že podľa toho istého článku je na základe prostriedku komunikácie zvoleného obchodníkom opis znakov produktu prirodzene viac alebo menej detailný. Obchodná komunikácia šírená rádiom obsahuje nevyhnutne menej detailov o znakoch produktu ako podobná komunikácia uverejnená na celej stránke národného denníka. Zatiaľ čo v článku 6 ods. 1 písm. b) smernice 2005/29 týkajúceho sa klamlivých činností normotvorca spresnil, čo rozumie pod „hlavnými znakmi produktu“(8), je nutné pripomenúť, že tak neurobil pre znaky uvedené v článku 2 písm. i) smernice 2005/29(9) .
28. Skôr než o vyčerpávajúce uvedenie hlavných alebo podstatných znakov produktu ide o to určiť, či so zreteľom na dotknutý produkt a použitý prostriedok komunikácie sa informácie obsiahnuté v obchodnej komunikácii zdajú dostatočné na to, aby spotrebiteľ produkt identifikoval. Iba slovné alebo obrazové zobrazenie môže postačovať v závislosti od konkrétneho prípadu. Všetky produkty nepotrebujú ani nevyžadujú rovnakú úroveň detailov pri prezentácii, ten istý produkt bude opísaný rôzne podľa použitého prostriedku komunikácie. Vnútroštátnym súdom prináleží, aby v jednotlivých prípadoch posúdili, či obchodná komunikácia podliehajúca ich kontrole spĺňa kritériá tohto prvého testu.(10)
29. Bez ohľadu na skutočnosť, či uvedenie východiskovej ceny postačuje na splnenie podmienky týkajúcej sa ceny uvedenej v článku 2 písm. i) smernice 2005/29 – otázky, ktorá je predmetom neskorších úvah – je nutné konštatovať, že uvedenie východiskovej ceny môže taktiež umožniť spotrebiteľovi pochopiť, že produkt, ktorý mohol individualizovať, existuje aj v iných variantoch, hoci sa používa len jedno označenie. Táto koncepcia sa mi zdá rozumná, keďže podľa odôvodnenia č. 18 smernice 2005/29 „vzala za kritérium priemerného spotrebiteľa, ktorý je v rozumnej miere dobre informovaný, vnímavý a obozretný, pri zohľadnení sociálnych, kultúrnych a jazykových faktorov, ako ho vykladal Súdny dvor“(11) . Podľa povahy produktu alebo formy, ktorú má uvedenie týkajúce sa ceny, sa možno domnievať, že použitie spoločného označenia v obchodnej komunikácii – aj keď produkt existuje vo viacerých variantoch – môže postačovať na splnenie kritéria týkajúceho sa znakov produktu v zmysle článku 2 písm. i) smernice 2005/29.
30. V tejto súvislosti a bez toho, aby som zasiahol do oblasti vyhradenej vnútroštátnemu súdu, by som chcel zdôrazniť, že obchodná komunikácia v prejednávanom prípade vo veci samej bola uverejnená spoločnosťou Ving na ploche menšej ako štvrtina strany vo vybranom denníku; je ilustrovaná zobrazením Sochy slobody; uvádza východiskové letisko, mesto určenia, leteckú spoločnosť, názov hotelu určenia, východiskovú cenu(12), ako aj dobu, počas ktorej sa ponuka uplatní s uvedením, že počet miest je obmedzený. Na základe týchto skutočností vnútroštátny súd musí určiť, či spotrebiteľ, ktorý má tieto informácie, si mohol vytvoriť dostatočne presnú predstavu o ponúkanom produkte. Výklad navrhovaný Komisiou v usmerneniach týkajúcich sa uplatňovania smernice 2005/29 vyznieva v tom istom zmysle, a to s cieľom ochrany skutočného účinku článku 2 písm. i) a súčasne článku 7 ods. 4 tejto smernice(13) .
31. Za týchto podmienok sa treba domnievať, že článok 2 písm. i) smernice 2005/29 nebráni tomu, aby sa v obchodnej komunikácii použilo slovné alebo obrazové zobrazenie produktu, ktoré môže postačovať na splnenie podmienky týkajúcej sa znakov produktu. V zásade nebráni ani tomu, aby sa spoločné označenie produktu použilo, aj keď z obchodnej komunikácie možno rozumne vyvodiť, že produkt existuje vo viacerých variantoch. Vnútroštátnemu súdu však prináleží, aby v jednotlivých prípadoch posúdil, či vzhľadom na dotknutý produkt a použitý prostriedok komunikácie umožňuje použité zobrazenie a spoločné označenie v obchodnej komunikácii priemernému spotrebiteľovi, ktorý je v rozumnej miere dobre informovaný, vnímavý a obozretný, aby produkt identifikoval.
2. O kritériu týkajúcom sa primeraného uvedenia ceny produktu (tretia otázka)
32. Vnútroštátny súd chce zistiť, či uvedenie východiskovej ceny stačí na splnenie druhého prvku článku 2 písm. i) smernice 2005/29.
33. Otázka, či uvedenie východiskovej ceny v obchodnej komunikácii môže stačiť, aby podmienka týkajúca sa uvedenia ceny bola splnená, je odlišná od otázky, či uvedená východisková cena je alebo nie je klamlivá. Preskúmanie podmienok v článku 2 písm. i) smernice 2005/29 sa musí vykonať oddelene od preskúmania informačnej povinnosti podľa článku 7 ods. 4. Tvrdenie, že východisková cena stačí na určenie, že ide o výzvu na kúpu, neznamená, že uvedenie tejto ceny zodpovedá už uvedenej povinnosti. Hoci sa niektoré písomné pripomienky predložené Súdnemu dvoru už vo fáze preskúmania podmienok tohto článku 2 písm. i) týkali otázky, či východisková cena je klamlivá, je potrebné konštatovať, že tieto tvrdenia nijako neovplyvňujú fázu kvalifikácie výzvy na kúpu.
34. V súvislosti s východiskovou cenou možno uskutočniť úvahu, ktorá je podobná úvahe týkajúcej sa predchádzajúcej podmienky – podmienky týkajúcej sa znakov produktu.
35. Najprv treba uviesť, že tak ako článok 2 písm. i) smernice 2005/29 neposkytuje spresnenia, pokiaľ ide o požiadavku týkajúcu sa znakov výrobku, formulácia požiadavky týkajúcej sa ceny je tiež nepresná, čo umožňuje okamžite dospieť k záveru, že táto smernica v zásade nevylučuje to, že výzva na kúpu môže uvádzať východiskovú cenu. Nepresnosť normotvorcu umožňuje zachovať relatívne širokú koncepciu požiadavky týkajúcej sa ceny. Nemecká, holandská a nórska vláda správne uviedli, že keby sa Súdny dvor domnieval, že uvedenie východiskovej ceny je nedostatočné na účely domnienky, že podmienka týkajúca sa ceny je splnená, stačí, aby obchodníci uviedli vo svojich obchodných komunikáciách východiskovú cenu a tieto komunikácie by tak nikdy neboli kvalifikované ako výzvy na kúpu, čiže by nikdy nepodliehali posilnenej informačnej povinnosti podľa článku 7 ods. 4 tejto smernice. Skutočný účinok tohto ustanovenia by tým bol určite dotknutý.
36. Ďalej v závislosti od dotknutých produktov je úplne prípustné, že obchodník vo svojej obchodnej komunikácii nie je schopný uviesť konečnú cenu produktu. Táto možnosť bola uvedená normotvorcom Únie(14) . Konečná cena určitých komplexných produktov – ako je vozidlo, alebo zložených produktov, ako sú cesty, keďže naraz zahrňujú dopravný prostriedok a ubytovanie – môže závisieť od faktorov, ktoré obchodník v okamihu uverejnenia alebo šírenia reklamy nemôže ovplyvniť.(15) Východisková cena, ako uvádza výraz, ktorý ju predchádza, teda „od“, znamená najnižšiu cenu, za ktorú si možno kúpiť aspoň jednu z verzií produktu. Zároveň spotrebiteľa informuje, že produkt existuje aj v iných variantoch, ktoré si môže zakúpiť za cenu vyššiu, ako je uvedená východisková cena.
37. Pripustenie uvedenia východiskovej ceny („od“) sa mi teda zdá úplne koherentné s mojím návrhom výkladu podmienky týkajúcej sa znakov produktu: ak sa pripustí, že obchodná komunikácia je založená na slovnom alebo obrazovom zobrazení, ktoré používa spoločné označenie pre produkt existujúci vo viacerých variantoch, nezávisle od toho, či obchodník nemôže reálne vypočítať konečnú cenu, treba v dôsledku uvedeného pripustiť, že obchodník uvedie iba východiskovú cenu, keďže nemôže uviesť každú cenu zodpovedajúcemu každému existujúcemu variantu.
38. Výzva na kúpu podľa článku 2 písm. i) smernice 2005/29 musí uvádzať cenu produktu „spôsobom zodpovedajúcim charakteru použitej obchodnej komunikácie“. Nepresnosť pojmu ceny v spojení so skutočnosťou, že informácie poskytnuté spotrebiteľovi líšia podľa použitého prostriedku, svedčí v prospech širokého výkladu podmienky týkajúcej sa uvedenia ceny. Za týchto podmienok treba uskutočniť analýzu v každom jednotlivom prípade. Vnútroštátnemu súdu teda prináleží overiť, či je uvedenie východiskovej ceny vhodné jednak vzhľadom na použitý prostriedok komunikácie a jednak dostatočné pre spotrebiteľa, aby po identifikovaní produktu mohol pochopiť, že opísaný alebo vyobrazený produkt môže byť kúpený za túto cenu.
3. O výraze „a tým umožňuje spotrebiteľovi uskutočniť kúpu“ (prvá a druhá otázka)
39. Prvou a druhou otázkou chce vnútroštátny súd zistiť, či výraz „a tým umožňuje spotrebiteľovi uskutočniť kúpu“ obsiahnutý v článku 2 písm. i) smernice 2005/29 predstavuje dodatočné kritérium, aby sa obchodná komunikácia považovala za výzvu na kúpu, alebo či iba vhodná kombinácia znakov produktu a jeho ceny postačuje na to, aby sa spotrebiteľ mohol rozhodnúť o kúpe. Súdnemu dvoru kladie otázku, či podľa článku 2 písm. i) smernice 2005/29 musí výzva na kúpu nevyhnutne obsahovať konkrétny prostriedok na uskutočnenie kúpy.
40. Dotknuté strany, ktoré predložili písomné pripomienky, prezentovali dve protichodné tvrdenia. Švédska, nemecká, španielska, poľská a nórska vláda súhlasia s výkladom Komisie v jej usmerneniach k článku 2 písm. i) smernice 2005/29(16), pričom sa domnievajú, že na to, aby šlo o výzvu na kúpu, nie je nevyhnutné, aby obchodná komunikácia umožňovala skutočne uskutočniť kúpu ani aby v nej bol prístup k takejto možnosti. Výraz „a tým umožňuje spotrebiteľovi uskutočniť kúpu“ iba ilustruje dôsledok spojený so skutočnosťou, že spotrebiteľ má dostatok informácií o produkte a jeho cene, aby mohol uskutočniť kúpu, a nie je dodatočným kritériom. Podľa švédskej, nemeckej a poľskej vlády ide o konštatovanie vplyvu komunikácie uvádzajúcej znaky produktu a jeho cenu na rozhodnutie o kúpe, pričom nie je nevyhnutné, aby kúpa nastala okamžite po oboznámení sa spotrebiteľa s touto komunikáciou. Pojem výzvy na kúpu napokon nevylučuje, aby spotrebiteľ uskutočnil neskoršie kroky, ktoré predchádzajú skutočnej kúpe.(17) Spoločnosť Ving a holandská vláda sa naproti tomu domnievajú, že je nevyhnutné, aby komunikácia obsahovala konkrétny prostriedok kúpy. Rozchádzajú sa však v definícii daného prostriedku: zatiaľ čo podľa spoločnosti Ving to znamená priamu blízkosť k predajnému miestu, podľa holandskej vlády naopak telefónne číslo alebo adresa webovej stránky na internete postačujú, aby predstavovali takéto prostriedky. Vláda Spojeného kráľovstva navrhuje kompromisné riešenie. Domnieva sa, že výzva na kúpu má umožniť alebo uľahčiť konečné rozhodnutie spotrebiteľa. Podľa vlády Spojeného kráľovstva jednoduché uvedenie znakov produktu a jeho ceny v zásade nemôže spotrebiteľovi umožniť kúpu produktu. Za výzvy na kúpu v zmysle smernice 2005/29 sa majú považovať len obchodné komunikácie, ktoré nezanedbateľne ovplyvňujú rozhodnutie o kúpe, aby sa neuplatnila príliš široká koncepcia pojmu, ktorá by narušila rovnováhu zamýšľanú normotvorcom Únie medzi záujmami spotrebiteľov a obchodníkov. Treba teda posúdiť vplyv obchodnej komunikácie na rozhodnutie o kúpe, ktoré môže byť viac alebo menej vzdialené, takže obchodná komunikácia obsahujúca konkrétny prostriedok kúpy predstavuje vždy výzvu na kúpu, zatiaľ čo v prípade obchodných komunikácií neobsahujúcich takýto prostriedok to bude výnimočnejšie. Inými slovami, existencia konkrétneho prostriedku kúpy nie je nevyhnutným prvkom na to, aby šlo o výzvu na kúpu.
41. Domnievam sa, že len doslovný výklad článku 2 písm. i) smernice 2005/29 nasvedčuje tomu, že umožnenie kúpy je dôsledkom vyplývajúcim zo skutočnosti, že spotrebiteľ má v k dispozícii dostatočné informácie na identifikovanie produktu, ako aj ceny. Táto súvislosť medzi príčinou (disponibilita informácií týkajúcich sa produktu a služby) a dôsledkom (umožnenie kúpy) je okrem toho vyjadrená použitím spojky „a tým“. Ak by sa použil len tento doslovný výklad, obchodná komunikácia by nemusela obsahovať alebo uvádzať konkrétny prostriedok kúpy na to, aby predstavovala výzvu na kúpu.
42. Taktiež zdôrazňujem, že normotvorca Únie neprevzal v definícii v článku 2 písm. i) smernice 2005/29 výraz, ktorý je v smernici definovaný ďalej, a to „obchodná komunikácia“(18), pretože spotrebiteľovi sa má umožniť, aby uskutočnil kúpu a nie rozhodnutie o obchodnej transakcii, ktoré je širším konceptom(19) . Smernica 2005/29 sa uplatňuje „na nekalé obchodné praktiky podnikateľov voči spotrebiteľom… pred, počas a po uskutočnení obchodnej transakcie vo vzťahu k produktu“(20) . V zmysle smernice 2005/29 rozhodnutie o obchodnej transakcii môže nastať v rôznych okamihoch a nemožno ho obmedziť len na rozhodnutie o kúpe(21) ; naopak je jasné, že výzva na kúpu sa vyskytuje len vo fáze pred kúpou.
43. Zostáva určiť, či po výzve na kúpu musí nevyhnutne a okamžite nasledovať rozhodnutie o kúpe, teda uzavretie zmluvného vzťahu zaväzujúceho spotrebiteľa a obchodníka, pokiaľ ide o dotknutý produkt, a to prostredníctvom konkrétneho kúpneho prostriedku, ktorý je súčasťou výzvy na kúpu. Nie som o tom presvedčený a to z dvoch hlavných dôvodov. Najprv je jasné, že takýto výklad by podstatným spôsobom obmedzil prípady, keď by obchodná komunikácia predstavovala výzvu na kúpu. Okrem toho výklad v zmysle rozhodnutia o kúpe, ktoré okamžite nasleduje po výzve na kúpu, by bol ťažko zlučiteľný s prípadom uvedeným v článku 7 smernice 2005/29, podľa ktorého obchodná komunikácia nemusí obsahovať všetky uvedené podstatné informácie alebo uvádzať konečnú cenu(22), čo predpokladá, že rozhodnutie o kúpe je nevyhnutne odložené, keďže spotrebiteľ nemá k dispozícii všetky potrebné údaje, aby mohol kúpu uskutočniť(23) .
44. Podľa môjho názoru je náročné, aby definícia autonómneho pojmu práva Únie závisela od subjektívnych prvkov, akými sú všetky psychologické parametre vlastné každému jednotlivcovi, ktoré ho v danom okamihu vedú k rozhodnutiu kúpiť alebo nekúpiť určitý produkt. Výraz „a tým umožňuje spotrebiteľovi uskutočniť kúpu“ musí byť teda chápaný ako výraz stanovujúci všeobecné kritérium, ktoré umožňuje určiť, či spotrebiteľ z objektívneho hľadiska disponuje dostatočnými informáciami, aby mu kúpa bola umožnená. Napríklad okrem podmienky týkajúcej sa informácie o produkte a o cene článok 2 písm. i) nestanovuje žiadnu informáciu týkajúcu sa totožnosti predávajúceho. Je zrejmé, že nad rámec toho, čo vyplýva zo samotného znenia článku 2 písm. i), tento údaj, aj keď nie je výslovne uvedený v tomto článku, je so všetkými potrebnými spresneniami, ktoré uvádza podľa dobrého mena predávajúceho(24), zjavne zásadný na účely toho, aby šlo o výzvu na kúpu.
45. Ďalej podmienka vyjadrená slovami „a tým umožňuje spotrebiteľovi uskutočniť kúpu“ nemá byť vykladaná v tom zmysle, že výzva na kúpu existuje, len ak obchodná komunikácia obsahuje konkrétny prostriedok kúpy alebo je uvedená v blízkosti predajného miesta. Tento výraz musí byť naopak vykladaný v tom zmysle, že obchodná komunikácia, ktorá obsahuje dostatok informácií, najmä o produkte, cene a totožnosti predajcu – tak ako je chápaná v zmysle týchto návrhov – na to, aby sa spotrebiteľ mohol rozhodnúť o kúpe, predstavuje výzvu na kúpu.
46. Keby Súdny dvor dospel k záveru, že výraz „a tým umožňuje spotrebiteľovi uskutočniť kúpu“ znamená, že na to, aby táto komunikácia predstavovala výzvu na kúpu, je potrebné, aby obchodná komunikácia obsahovala konkrétny prostriedok kúpy dotknutého produktu, telefónne číslo alebo internetová stránka môžu byť v zásade považované za konkrétne prostriedky kúpy, pričom prináleží vnútroštátnemu súdu, aby overil, či môže byť kúpa naozaj uskutočnená zavolaním na telefónne číslo alebo pripojením sa na túto stránku.
B – O pojme klamlivého opomenutia (šiesta a siedma otázka)
1. O podstatnej informácii týkajúcej sa hlavných znakov produktu (šiesta otázka)
47. Šiesta otázka sa týka toho, či v prípade, že ide o výzvu na kúpu v zmysle článku 2 písm. i) smernice 2005/29, sa má článok 7 ods. 4 písm. a) tejto smernice vykladať v tom zmysle, že postačuje, aby boli uvedené iba niektoré hlavné znaky produktu, keď obchodník ďalej odkazuje na svoju internetovú stránku, pod podmienkou, že táto stránka obsahuje podstatné informácie o hlavných znakoch produktu, cene a iných podmienkach v súlade s požiadavkou uvedenou v článku 7 ods. 4.
48. Najprv je potrebné pripomenúť, že smernica 2005/29 má za cieľ boj proti nekalým obchodným praktikám, ktoré sú v zásade zakázané.(25) Tá istá smernica identifikuje dve rozdielne kategórie nekalých obchodných praktík, ktorými sú klamlivé obchodné praktiky a agresívne obchodné praktiky.(26) Okrem toho normotvorca Únie k smernici 2005/29 ako prílohu priložil zoznam 31 obchodných praktík, ktoré sú za každých okolností považované za nekalé. Len tieto obchodné praktiky môžu byť považované za nekalé bez toho, aby boli predmetom posúdenia v jednotlivých prípadoch na základe ustanovení článkov 5 až 9 tejto smernice.(27) Na úvod zdôrazním, že odkaz obchodníka na jeho internetovú stránku s cieľom získať podstatné informácie nie je súčasťou pripojeného zoznamu, a preto je potrebné pristúpiť k preskúmaniu otázky položenej na základe článku 7 smernice 2005/29.
49. Článok 7 ods. 4 tejto smernice uvádza zoznam informácií považovaných za podstatné v prípade výzvy na kúpu.(28) Konkrétne, podľa článku 7 ods. 4 písm. a) podstatné informácie sú „hlavné znaky produktu, v rozsahu primeranom komunikačnému prostriedku a produktu“, ak nevyplývajú z kontextu(29) . Tento článok 7 ods. 4 písm. a) musí byť vykladaný v spojení s článkom 7 ods. 1, ktorý uvádza, že „obchodná praktika sa považuje za klamlivú, ak v skutkovej súvislosti, berúc do úvahy všetky jej črty, okolnosti a obmedzenia komunikačného prostriedku, opomenie podstatnú informáciu, ktorú priemerný spotrebiteľ potrebuje v závislosti od kontextu na to, aby urobil kvalifikované rozhodnutie o obchodnej transakcii, a tým zapríčiňuje alebo môže zapríčiniť, že priemerný spotrebiteľ urobí rozhodnutie o obchodnej transakcii, ktoré by inak neurobil“.
50. Smernica 2005/29 neposkytuje nijakú definíciu pojmu „hlavné znaky“. Článok 7 ods. 4 jasne uvádza, že pojem hlavné znaky závisí od troch faktorov. Ide najprv o overenie, či hlavné znaky jasne nevyplývajú už z kontextu(30), v takomto prípade by dodatočné uvedenie hlavných znakov produktu v obchodnej komunikácii slúžiacej ako podpora výzvy na kúpu bolo nadbytočné. Ďalej tento pojem závisí od povahy produktu a prostriedku použitej komunikácie. Informačná povinnosť týkajúca sa znakov produktu, vyžadovaná článkom 7 ods. 4 písm. a) smernice 2005/29, bude viac či menej rozsiahla podľa toho, či ide o jednoduchý alebo komplexný produkt, v súvislosti s ktorým sa šírila výzva na kúpu na celej strane denníka alebo bola šírená napríklad prostredníctvom rádia.
51. Okrem toho článok 7 ods. 4 písm. a) smernice 2005/29 uvádza len hlavné znaky, čo vylučuje výklad uvedenej smernice v zmysle vyčerpávajúceho opisu všetkých znakov produktu vo výzve na kúpu.(31) Článok 7 ods. 4 písm. a) nemožno vykladať ani v tom zmysle, že sa týka vyčerpávajúceho opisu hlavných znakov, pretože by to bolo v rozpore s možnosťou upraviť informačnú povinnosť, ktorú obsahuje.
52. Nič teda nebráni tomu, aby sa Súdny dvor domnieval, že článok 7 ods. 4 písm. a) smernice 2005/29 môže byť vykladaný v tom zmysle, že môžu byť uvedené len niektoré hlavné znaky produktu. Uvedená smernica navyše výslovne uvádza prípad, keď obchodník nedostatok priestoru alebo času, ktorý ho núti k uvedeniu len niektorých hlavných znakov produktu, kompenzuje odkazom na iný prostriedok.(32) Obchodník v zásade môže odkázať spotrebiteľa na svoju internetovú stránku pod podmienkou, že spotrebiteľ na nej môže nájsť podstatné informácie týkajúce sa hlavných znakov produktu. V konečnom dôsledku medzi týmito neurčitými kritériami (kontext, povaha produktu, použitý komunikačný prostriedok) zostáva jedna konštanta: vo všetkých prípadoch musí byť spotrebiteľ schopný uskutočniť informované rozhodnutie. Vo chvíli, keď to tak nie je, opomenutie podstatnej informácie uvedené v článku 7 ods. 4 sa stáva klamlivým a výzva na kúpu predstavuje nekalú obchodnú praktiku. Vzhľadom na rolu, ktorú vnútroštátnym súdom priznala smernica 2005/29, pokiaľ ide o jej uskutočnenie a uplatnenie, a so zreteľom na jej odôvodnenie č. 18(33) a na odkaz v článku 7 ods. 1 na kontext, im samozrejme prislúcha rozhodnúť o tejto otázke.
53. Výzva na kúpu tak môže uvádzať len niektoré hlavné znaky dotknutého produktu. Ostatné hlavné znaky produktu môžu byť uvedené inak než prostriedkom komunikácie použitom pre výzvu na kúpu, pokiaľ ich uvedenie v samotnej výzve nie je nevyhnutné (vzhľadom na kontext alebo dotknutý produkt) alebo nie je možné (vzhľadom na použitý prostriedok komunikácie) a pokiaľ obchodník ďalej odkazuje na svoju internetovú stránku alebo na iný porovnateľný prostriedok, pod podmienkou, že táto stránka alebo prostriedok skutočne umožňujú spotrebiteľovi prístup k doplňujúcim informáciám týkajúcim sa hlavných znakov. Vnútroštátnemu súdu prináleží posúdiť všetky tieto skutočnosti a overiť, či v každom prípade opomenutie uvedenia určitých hlavných znakov vo výzve na kúpu nemá za následok, že sa spotrebiteľovi znemožní uskutočniť informované rozhodnutie o obchodnej transakcii.
2. O podstatnej informácii týkajúcej sa ceny (siedma otázka)
54. Siedma otázka sa týka toho, či sa článok 7 ods. 4 písm. c) smernice 2005/29 má vykladať v tom zmysle, že na splnenie požiadavky týkajúcej sa ceny postačuje uviesť východiskovú cenu.
55. Pri preskúmaní požiadavky uvedenej v článku 7 ods. 4 písm. c) smernice 2005/29 je podľa môjho názoru možné mutatis mutandis
uplatniť podobný prístup, aký bol uplatnený pri analýze článku 7 odsek 4 písm. a) tej istej smernice.
56. Najprv je potrebné uviesť, že skutočnosť, že výzva na kúpu uvádza len východiskovú cenu, nepredstavuje obchodnú praktiku, ktorá je za všetkých okolností považovaná za nekalú, keďže tento prípad nie je uvedený v prílohe I smernice 2005/29.
57. Článok 7 ods. 4 písm. c) smernice 2005/29 ďalej uvádza prípad, keď vzhľadom na povahu produktu obchodník nie je schopný rozumne stanoviť konečnú cenu. Pokiaľ však ide o takýto prípad, tento článok ukladá obchodníkovi povinnosť, aby uviedol spôsob, akým je cena vypočítaná, prípadne aj všetky dodatočné poplatky, ktoré môžu byť účtované spotrebiteľovi, alebo aby uviedol, že tieto poplatky môže niesť spotrebiteľ.
58. Znenie článku 7 ods. 4 písm. c) smernice 2005/29 nevylučuje samo osebe prípad, keď uvedenie východiskovej ceny postačuje pod podmienkou, že po uvedení východiskovej ceny budú nasledovať doplňujúce údaje týkajúce sa poplatkov a toho, kto ich ponesie. Vzniká otázka, či obchodná výzva môže uvádzať východiskovú cenu bez uvedenia týchto doplňujúcich údajov, alebo či má byť článok 7 ods. 4 písm. c) vykladaný v tom zmysle, že pokiaľ výzva na kúpu obsahuje východiskovú cenu, musia byť k tejto cene doplnené už spomenuté doplňujúce informácie.
59. V tejto súvislosti švédska vláda uvádza, že v rozpore so znením článku 7 ods. 4 písm. a) smernice 2005/29 článok 7 ods. 4 písm. c) nestanovuje zmiernenie informačnej povinnosti, ktorá by zohľadňovala obmedzenia vlastné použitému komunikačnému prostriedku, čo svedčí v prospech striktného výkladu tohto bodu c). Tak ako bod a) ani bod c) sa nemôžu vykladať bez riadneho zohľadnenia celého článku 7. Na účely určenia, či ide o klamlivé opomenutie, článok 7 ods. 3 stanovuje všeobecnú zásadu, podľa ktorej „ak prostriedok použitý na oznamovanie obchodnej praktiky ukladá priestorové alebo časové obmedzenia, pri rozhodovaní o tom, či bolo poskytnutie informácie opomenuté, sa vezmú do úvahy tieto obmedzenia a akékoľvek opatrenia prijaté obchodníkom na sprístupnenie informácií spotrebiteľom inými prostriedkami“. Rozsah podstatnej informácie týkajúcej sa ceny bude tak určený na základe povahy produktu [článok 7 ods. 4 písm. c)], ale aj na základe komunikačného prostriedku použitého pre výzvu na kúpu a so zreteľom na prípadné doplňujúce informácie poskytnuté obchodníkom (článok 7 ods. 3 smernice 2005/29).
60. Bez toho, aby som prejudikoval posúdenie vnútroštátneho súdu, ktorému prislúcha, aby právo Únie uplatnil v konaní vo veci samej, musí tento súd v okamihu posúdenia, či samotné uvedenie východiskovej ceny v obchodnej komunikácii spoločnosti Ving predstavuje klamlivé opomenutie, vyhodnotiť relevantnosť tvrdení žalovanej vo veci samej. Spoločnosť Ving totiž uviedla, že konečná cena produktu dotknutého touto výzvou závisí od faktorov, ktoré sú známe priemernému spotrebiteľovi(34) a sú pritom natoľko komplexné(35), že požiadavka zrozumiteľnosti komunikácie a zásady, podľa ktorej rozsah poskytnutých informácií musí byť posúdený so zreteľom na možnosti ponúkané vybraným komunikačným prostriedkom, zbavujú obchodníka povinnosti ich uvádzať.
61. Spoločnosť Ving ďalej uviedla, že vysvetlenia týkajúce sa rôznych faktorov ovplyvňujúcich konečnú cenu pobytu, tak ako sú uvedené v spornej obchodnej komunikácii, boli k dispozícii na internete odkazom na stránku vytvorenú združením spotrebiteľov. Doplním však, že vzhľadom na článok 7 ods. 3 smernice 2005/29 nestačí, aby podstatná informácia, ktorá nie je obsiahnutá vo výzve na kúpu, bola okrem toho k dispozícii na akomkoľvek inom médiu, ale naopak je potrebné, aby sprístupnenie chýbajúcej podstatnej informácie bolo výsledkom pozitívnej činnosti obchodníka.
62. Hoci smernica 2005/29 umožňuje určitú toleranciu, nie je možné pripustiť žiadne opomenutie podstatnej informácie uvedenej v článku 7 ods. 4 tejto smernice, ak má za následok, že priemerný spotrebiteľ je vedený alebo môže byť vedený k rozhodnutiu o obchodnej transakcii, ktorú by inak neurobil. Keďže cena je pre priemerného spotrebiteľa, ktorý má urobiť rozhodnutie o obchodnej transakcii, rozhodujúca, musí byť tento aspekt preskúmaný vnútroštátnym súdom. V tejto súvislosti bude môcť zohľadniť počet produktov, ktoré boli skutočne predané za uvedenú východiskovú cenu.(36)
63. Uvedenie východiskovej ceny tak môže postačovať na splnenie požiadavky týkajúcej sa informačnej povinnosti ohľadom ceny v zmysle článku 7 ods. 4 písm. c) smernice 2005/29 len vtedy, pokiaľ uvedenie spôsobov výpočtu konečnej ceny alebo prípadných dodatočných poplatkov a toho, kto ich ponesie, nie je nevyhnutné (vzhľadom na kontext alebo dotknutý produkt) alebo nie je možné (vzhľadom na použitý komunikačný prostriedok) a pokiaľ obchodník ďalej odkazuje na svoju internetov ú stránku alebo na iný porovnateľný prostriedok pod podmienkou, že táto stránka alebo tento prostriedok skutočne umožnia spotrebiteľovi, aby mal prístup k uvedeným údajom. Vnútroštátnemu súdu prislúcha posúdiť všetky tieto skutočnosti a overiť, či v každom prípade opomenutie uvedenia spôsobu výpočtu konečnej ceny alebo prípadných dodatočných poplatkov a toho, kto ich ponesie, vo výzve na kúpu, nemá za následok, že sa spotrebiteľovi znemožní uskutočniť informované rozhodnutie o obchodnej transakcii.
VI – Návrh
64. Na základe vyššie uvedeného navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálne otázky, ktoré položil Marknadsdomstolen, takto:
1. Článok 2 písm. i) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2005/29/ES z 11. mája 2005 o nekalých obchodných praktikách podnikateľov voči spotrebiteľom na vnútornom trhu, a ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 84/450/EHS, smernice Európskeho parlamentu a Rady 97/7/ES, 98/27/ES a 2002/65/ES a nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 („smernica o nekalých obchodných praktikách“) nebráni tomu, aby sa v obchodnej komunikácii použilo slovné alebo obrazové zobrazenie produktu, ktoré môže postačovať na splnenie podmienky týkajúcej sa znakov produktu. V zásade nebráni ani tomu, aby spoločné označenie produktu bolo použité, aj keď z obchodnej komunikácie možno rozumne vyvodiť, že produkt existuje vo viacerých variantoch. Vnútroštátnemu súdu však prináleží, aby v jednotlivých prípadoch posúdil, či vzhľadom na dotknutý produkt a prostriedok komunikácie použité zobrazenie a spoločné označenie v obchodnej komunikácii umožňuje priemernému spotrebiteľovi, ktorý je v rozumnej miere dobre informovaný, vnímavý a obozretný, aby produkt identifikoval.
2. Vnútroštátnemu súdu takisto prináleží overiť, či je uvedenie východiskovej ceny jednak vhodné s ohľadom na použitý prostriedok komunikácie a jednak dostatočné pre spotrebiteľa, aby po identifikácii produktu mohol pochopiť, že opísaný alebo vyobrazený produkt môže byť kúpený za túto cenu.
3. – V zmysle článku 2 písm. i) smernice 2005/29 podmienka vyjadrená slovami „a tým umožňuje spotrebiteľovi uskutočniť kúpu“ nemá byť vykladaná v tom zmysle, že výzva na kúpu existuje, len ak obchodná komunikácia obsahuje konkrétny prostriedok kúpy alebo je uvedená v blízkosti predajného miesta. Tento výraz musí naopak byť vykladaný v tom zmysle, že stanovuje všeobecné kritérium, ktoré umožňuje posúdiť, či z objektívneho hľadiska spotrebiteľ disponuje dostatočnými informáciami, aby mu kúpa bola umožnená.
– Keby Súdny dvor na to, aby obchodná komunikácia predstavovala výzvu na kúpu, vyžadoval, aby bol vo výzve uvedený konkrétny prostriedok kúpy dotknutého produktu, telefónne číslo alebo internetová stránka môžu byť v zásade považované za konkrétne prostriedky kúpy, pričom vnútroštátnemu súdu prináleží, aby overil, či môže byť kúpa naozaj uskutočnená zavolaním na telefónne číslo alebo pripojením sa na túto stránku.
4. Článok 7 ods. 4 písm. a) smernice 2005/29 má byť vykladaný v tom zmysle, že výzvy na kúpu môžu uvádzať len niektoré hlavné znaky dotknutého produktu. Ostatné hlavné znaky môžu byť uvedené inak než prostriedkom komunikácie použitom pre výzvu na kúpu, pokiaľ ich uvedenie vo výzve na kúpu nie je nevyhnutné (vzhľadom na kontext alebo dotknutý produkt) alebo nie je možné (vzhľadom na použitý komunikačný prostriedok) a pokiaľ obchodník odkazuje ďalej na svoju internetovú stránku alebo na iný porovnateľný prostriedok pod podmienkou, že táto stránka alebo tento prostriedok skutočne umožňujú spotrebiteľovi prístup k doplňujúcim informáciám týkajúcim sa hlavných znakov. Vnútroštátnemu súdu prináleží posúdiť všetky tieto skutočnosti a overiť, či opomenutie uvedenia určitých hlavných znakov vo výzve na kúpu nemá v jednotlivých prípadoch za následok, že sa spotrebiteľovi znemožní uskutočniť informované rozhodnutie o obchodnej transakcii.
5. Uvedenie východiskovej ceny môže postačovať na splnenie požiadavky týkajúcej sa informačnej povinnosti ohľadom ceny v zmysle článku 7 ods. 4 písm. c) smernice 2005/29 len vtedy, pokiaľ uvedenie spôsobov výpočtu konečnej ceny alebo prípadných dodatočných poplatkov a toho, kto ich ponesie, nie je nevyhnutné (vzhľadom na kontext alebo dotknutý produkt) alebo nie je možné (vzhľadom na použitý komunikačný prostriedok) a pokiaľ obchodník ďalej odkazuje na svoju internetovú stránku alebo na iný porovnateľný prostriedok pod podmienkou, že táto stránka alebo tento prostriedok skutočne umožnia spotrebiteľovi, aby mal prístup k uvedeným údajom. Vnútroštátnemu súdu prislúcha posúdiť všetky tieto skutočnosti a overiť, či v každom prípade opomenutie uvedenia spôsobu výpočtu konečnej ceny alebo prípadných dodatočných poplatkov a toho, kto ich ponesie, vo výzve na kúpu nemá za následok, že sa spotrebiteľovi znemožní uskutočniť informované rozhodnutie o obchodnej transakcii.
(1) .
(2)  –	Ú. v. L 149, s. 22.
(3)  –	Rozsudky z 23. apríla 2009, VTB‑VAB, C‑261/07 a C‑299/07, Zb. s. I‑2949, bod 52; zo 14. januára 2010, Plus Warenhandelsgesellschaft, C‑304/08, Zb. s. I‑217, bod 41, a z 9. novembra 2010, Mediaprint Zeitungs‑ und Zeitschriftenverlag, C‑540/08, Zb. s. I‑10909, bod 27.
(4)  –	Pozri odôvodnenia č. 5, 20 a 24, ako aj článok 1 smernice 2005/29.
(5)  –	Pozri v rámci početnej judikatúry rozsudky zo 16. júla 2009, Hadadi, C‑168/08, Zb. s. I‑6871, bod 38; z 29. októbra 2009, NCC Construction Danmark, C‑174/08, Zb. s. I‑10567, bod 24, a z 3. decembra 2009, Yaesu Europe, C‑433/08, Zb. s. I‑11487, bod 18.
(6)  –	Rozsudok Yaesu Europe, už citovaný, bod 23.
(7)  –	Rozsudok Yaesu Europe, už citovaný, bod 24 a citovaná judikatúra.
(8)  –	Podľa znenia tohto článku hlavnými znakmi produktu môžu byť „jeho dostupnosť, výhody, riziká, vyhotovenie, zloženie, príslušenstvo, servis zákazníkom po predaji tovaru a vybavovanie sťažností, výrobný postup a dátum výroby alebo dodávky, spôsob dodania, účel použitia, možnosti využitia, množstvo, špecifikácia, jeho zemepisný alebo obchodný pôvod alebo očakávané výsledky použitia, alebo výsledky a podstatné ukazovatele skúšok alebo kontrol vykonaných na produkte“.
(9)  –	V tejto súvislosti pripomínam, že pôvodný text návrhu smernice spresnil v ustanovení týkajúcom sa definície výzvy na kúpu, že ide o základné znaky, pričom toto spresnenie bolo počas procesu prijímania smernice 2005/29 odstránené [pozri článok 2 písm. k), návrhu smernice Európskeho parlamentu a Rady, o nekalých obchodných praktikách podnikateľov voči spotrebiteľom na vnútornom trhu, a ktorou sa menia a dopĺňajú smernice 84/450/EHS, 97/7/ES a 98/27/ES, KOM(2003) 356 v konečnom znení].
(10)  –	Odôvodnenie č. 7 smernice 2005/29 okrem toho uvádza, že „pri uplatňovaní tejto smernice, najmä jej všeobecných ustanovení, je potrebné brať plne do úvahy okolnosti jednotlivého prípadu“.
(11)  –	Pozri najmä rozsudky zo 16. januára 1992, X, C‑373/90, Zb. s. I‑131, bod 15; z 13. januára 2000, Estée Lauder, C‑220/98, Zb. s. I‑117, body 27 a 30; z 8. apríla 2003, Pippig Augenoptik, C‑44/01, Zb. s. I‑3095, bod 55, a z 19. septembra 2006, Lidl Belgium, C‑356/04, Zb. s. I‑8501, body 77 a 78. Ak je priemerným spotrebiteľom spotrebiteľ, na ktorého odkazuje smernica 2005/29, táto smernica stanovuje taktiež, ale presnejšie osobitnú ochranu spotrebiteľov, ktorí s ohľadom na ich vek, fyzickú alebo mentálnu chybu alebo dôverčivosť, sú obzvlášť náchylní voči určitej klamlivej obchodnej praktike alebo dotknutému produktu (pozri odôvodnenie č. 19, ako aj článok 5 ods. 3 smernice 2005/29).
(12)  –	Toto uvedenie východiskovej ceny v kontexte článku 2 písm. i) smernice 2005/29 je predmetom bodu 32 a nasl. týchto návrhov.
(13)  –	Pozri dokument Guidance on the implementation/application of directive 2005/29/EC on unfair commercial practices
[SEC(2009) 1666 z 3. decembra 2009, s. 47], podľa ktorého, pokiaľ ide o slovné alebo obrazové zobrazenie produktu, považuje sa požiadavka týkajúca sa znakov produktu podľa článku 2 písm. i) smernice 2005/29 za splnenú. Komisia sa domnieva, že odlišný výklad by mohol hospodárske subjekty podnietiť k tomu, aby v obchodných ponukách poskytovali vágne opisy, alebo aby opomenuli uviesť informácie na účely obídenia informačných požiadaviek stanovených v článku 7 ods. 4 tejto smernice.
(14)  –	Pozri článok 7 ods. 4 písm. c) smernice 2005/29.
(15)  –	Je napríklad bežné, že výrobcovia automobilov sa vo svojich obchodných komunikáciách obmedzujú na uvedenie východiskovej ceny, keďže ten istý model ponúkajú s rôznym typom motora a spotrebiteľ si môže objednať množstvo voliteľných doplnkov. Pokiaľ ide o cesty, spoločnosť Ving pripomenula, že fixácia konečnej ceny závisí hlavne od troch faktorov: dátumu rezervácie, dĺžky dotknutej cesty a, samozrejme, miesta určenia.
(16)  –	Uvedené v poznámke pod čiarou 13.
(17)  –	Pokiaľ ide o tento bod, môže sa zdať, že pripomienky uvedených vlád sú v rozpore so stanoviskom Komisie, ktorá sa podľa definície, ktorú poskytla vo svojich usmerneniach a na ktorú sa odkázala vo svojich písomných pripomienkach, domnieva, že výzva na kúpu „predstavuje rozhodujúci okamih, keď spotrebiteľ má uskutočniť rozhodnutie o obchodnej transakcii. Je inherentne priamou a okamžitou formou propagácie produktu, ktorá podnecuje k impulzívnej reakcii a k prijatiu zvýšeného rizika pre spotrebiteľa“ (pozri bod 18 písomných pripomienok Komisie a bod 2.6.3 in fine
týchto usmernení).
(18)  –	Pozri bod 6 týchto návrhov.
(19)  –	Smernica 2005/29 zakotvuje fakticky „zasúvací“ koncept: obchodné rozhodnutie je zvláštnym prejavom ekonomického správania spotrebiteľa (pozri najmä odôvodnenia č. 11 a 13 smernice 2005/29) a to, že je spotrebiteľovi umožnené uskutočniť kúpu, predstavuje len príklad rozhodnutia o obchodných transakciách.
(20)  –	Článok 3 ods. 1 smernice 2005/29.
(21)  –	Príklad uvedený Komisiou je z tohto dôvodu dosť príznačný: pozri body 2.1.1 až 2.1.3 usmernení citovaných v poznámke pod čiarou 13.
(22)  –	Tieto body sú predmetom preskúmania v rámci analýzy šiestej a siedmej otázky.
(23)  –	Pochybujem, že priemerný štandardný spotrebiteľ podľa smernice 2005/29 bude pripravený prijať rozhodnutie o kúpe bez uvedenia konečnej ceny.
(24)  –	Aby spotrebiteľ mohol uskutočniť kúpu, je potrebné, aby disponoval dostatočnými informáciami na identifikáciu produktu a jeho ceny. Takisto je potrebné, aby mohol byť identifikovaný, či dokonca lokalizovaný aj predávajúci. V závislosti od dobrého mena predávajúceho je samotná prítomnosť jeho loga dostatočná na to, aby ho spotrebiteľ identifikoval a okamžite spojil s miestom, kde bude produkt za uvedenú cenu k dispozícii. Inokedy môže byť dobré meno predávajúceho menej známe a na to, aby spotrebiteľ identifikoval predávajúceho, je teda potrebné, aby predmetná obchodná komunikácia obsahovala aj informácie o lokalizácii predajných miest. Vo všetkých prípadoch ide o dodatočný údaj a jeho vplyv na otázku, či bolo spotrebiteľovi skutočne umožnené uskutočniť kúpu, musia posúdiť vnútroštátne súdy.
(25)  –	Článok 5 ods. 1 smernice 2005/29.
(26)  –	Článok 5 ods. 4 smernice 2005/29, ďalej články 6 a 7 týkajúce sa klamlivých obchodných praktík, ako aj články 8 a 9 týkajúce sa agresívnych obchodných praktík.
(27)  –	Rozsudok Plus Warenhandelsgesellschaft, už citovaný, bod 45.
(28)  –	Článok 7 ods. 5 smernice 2005/29 uvádza, že „požiadavky na informácie zavedené právom Spoločenstva vo vzťahu k obchodnej komunikácii vrátane reklamy alebo marketingu, ktorých demonštratívny výpočet je uvedený v prílohe II, sa považujú za podstatné“. Táto príloha odkazuje na článok 3 smernice Rady 90/314/EHS z 13. júna 1990, o balíku cestovných, dovolenkových a výletných služieb (Ú. v. ES L 158, s. 59; Mim. vyd. 13/10, s. 132). Ponuka spoločnosti Ving sa nepochybne javí ako balík cestovných služieb. Článok 3 však uvádza len podstatné informácie, ktoré musia brožúry vydané organizátorom alebo predajcom obsahovať. Keďže komunikácia v prejednávanom prípade nemá túto formu, článok 3 smernice 90/314 nie je pre túto analýzu relevantný.
(29)  –	Článok 7 ods. 4 smernice 2005/29 ab initio .
(30)  –	Článok 7 ods. 4 smernice 2005/29 ab initio .
(31)  –	V dôsledku vyžadovania poskytnutia informácií od obchodníkov by v prípade, keď to nie je nevyhnutné (vzhľadom na kontext alebo na to, čo priemerný spotrebiteľ, tak ako bol definovaný judikatúrou Súdneho dvora, vie pochopiť alebo vyvodiť), mohla nastať situácia, že obchodná komunikácia by sa stala „nejasnou, nezrozumiteľnou [alebo] nejednoznačnou“, takže by paradoxne mohla predstavovať klamlivé opomenutie podľa článku 7 ods. 2 smernice 2005/29.
(32)  –	Článok 7 ods. 3 smernice 2005/29.
(33)  –	Tento bod, pokiaľ ide o pojem priemerného spotrebiteľa, na ktorý odkazuje smernica 2005/29, stanovuje, že „vnútroštátne súdy a orgány budú musieť sami na základe vlastnej úvahy určiť, so zreteľom na judikatúru Súdneho dvora, typickú reakciu priemerného spotrebiteľa v danom prípade“.
(34)  –	A to atraktívnosť miesta určenia, čas rezervácie a obdobie pre zvolený pobyt.
(35)  –	Spoločnosť Ving predovšetkým uvádza spôsoby, podľa ktorých letecké spoločnosti stanovujú cenu leteniek.
(36)  –	Spoločnosť Ving uvádza, že na 80 % zaregistrovaných rezervácií sa uplatnila východisková cena uvedená v obchodnej komunikácii a že za týchto podmienok uvedenie východiskovej ceny spolu s neuvedením spôsobu výpočtu nemá za následok klamanie spotrebiteľa v zmysle článku 7 smernice 2005/29. Okrem toho uvádzam, že pokiaľ by obchodná výzva mala v každom prípade zahŕňať východiskovú cenu bez toho, aby obchodník mohol spotrebiteľovi dotknutý produkt za uvedenú východiskovú cenu poskytnúť, vyvstala by otázka, či takáto praktika nepredstavuje klamlivú obchodnú praktiku, ktorá je za všetkých okolností považovaná za nekalú v zmysle bodu 5 prílohy I smernice 2005/29.