Predbežné znenie
ROZSUDOK
SÚDNEHO
DVORA
(plénum)
z 21. apríla
2026(*)
Obsah
I.
Právny rámec
A.
Medzinárodné právo
B.
Právo Únie
1.
Primárne právo
a)
Zmluva o EÚ
b)
Zmluva o FEÚ
c)
Charta
2.
Sekundárne právo
a)
Smernica 2000/31
b)
Smernica 2006/123
c)
Smernica 2010/13
d)
Smernica 2015/1535
e)
Smernica 2018/1808
f)
GDPR
C.
Maďarské právo
1.
Základný zákon Maďarska
2.
Maďarský Občiansky zákonník
3.
Zákon o ochrane detí
4.
Zákon o obchodnej reklame
5.
Zákon o mediálnych službách
6.
Zákon o registri trestov
7.
Zákon o verejnom vzdelávaní
II.
Konanie pred podaním žaloby a konanie na Súdnom dvore
III.
O žalobe
A.
O prvom až treťom a piatom žalobnom dôvode, ktoré sú založené na porušení smernice 2000/31, smernice 2006/123, smernice 2010/13, článku 56 ZFEÚ, ako aj článkov 1, 7, 11 a 21 Charty
1.
O prvom žalobnom dôvode založenom na porušení smernice 2010/13
a)
O porušení článku 6a ods. 1 smernice 2010/13
1)
Argumentácia účastníkov konania
2)
Posúdenie Súdnym dvorom
b)
O porušení článku 2 a článku 3 ods. 1 smernice 2010/13
1)
Argumentácia účastníkov konania
2)
Posúdenie Súdnym dvorom
c)
O porušení článku 9 ods. 1 písm. c) bodu ii) smernice 2010/13
1)
Argumentácia účastníkov konania
2)
Posúdenie Súdnym dvorom
d)
Záver
2.
O druhom žalobnom dôvode založenom na porušeniach článku 3 ods. 2 smernice 2000/31
a)
O existencii obmedzenia v zmysle článku 3 ods. 2 smernice 2000/31
1)
O § 6/A zákona o ochrane detí
i)
Argumentácia účastníkov konania
ii)
Posúdenie Súdnym dvorom
2)
O ustanovení § 8 ods. 1a zákona o obchodnej reklame
i)
Argumentácia účastníkov konania
ii)
Posúdenie Súdnym dvorom
b)
O odôvodnení obmedzení podľa článku 3 ods. 4 smernice 2000/31
1)
Argumentácia účastníkov konania
2)
Posúdenie Súdnym dvorom
c)
Záver
3.
O treťom žalobnom dôvode založenom na porušení článkov 16 a 19 smernice 2006/123, ako aj článku 56 ZFEÚ
a)
O existencii obmedzenia v zmysle článkov 16 a 19 smernice 2006/123, ako aj článku 56 ZFEÚ
1)
O ustanovení § 6/A zákona o ochrane detí
i)
Argumentácia účastníkov konania
ii)
Posúdenie Súdnym dvorom
2)
O ustanovení § 8 ods. 1a zákona o obchodnej reklame
i)
Argumentácia účastníkov konania
ii)
Posúdenie Súdnym dvorom
3)
Ustanovenie § 9 ods. 12 zákona o verejnom vzdelávaní
i)
Argumentácia účastníkov konania
ii)
Posúdenie Súdnym dvorom
b)
O odôvodnení obmedzení v zmysle článkov 16 a 19 smernice 2006/123, ako aj článku 56 ZFEÚ
1)
Argumentácia účastníkov konania
2)
Posúdenie Súdnym dvorom
c)
Záver
4.
O piatom žalobnom dôvode založenom na porušení článkov 1, 7, 11 a 21 Charty
a)
O uplatniteľnosti Charty na § 6/A zákona o ochrane detí a § 9 ods. 12 zákona o verejnom vzdelávaní
b)
O existencii nesplnenia povinností vyplývajúcich z článku 21 Charty
c)
O existencii obmedzení práv a slobôd zaručených v článkoch 7 a 11 Charty
1)
O existencii obmedzenia práva na rešpektovanie súkromného a rodinného života zaručeného v článku 7 Charty
i)
Argumentácia účastníkov konania
ii)
Posúdenie Súdnym dvorom
2)
O existencii obmedzenia slobody prejavu zaručenej v článku 11 Charty
i)
Argumentácia účastníkov konania
ii)
Posúdenie Súdnym dvorom
d)
O odôvodnení obmedzení práv a slobôd zaručených v článkoch 7 a 11 Charty
e)
O existencii porušenia článku 1 Charty
1)
Argumentácia účastníkov konania
2)
Posúdenie Súdnym dvorom
f)
Záver
B.
O šiestom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 2 ZEÚ
1.
Argumentácia účastníkov konania
2.
Posúdenie Súdnym dvorom
a)
O záväznej povahe článku 2 ZEÚ
b)
O porušení povinností vyplývajúcich z článku 2 ZEÚ
C.
O štvrtom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 10 GDPR a článku 8 ods. 2 Charty
1.
Argumentácia účastníkov konania
2.
Posúdenie Súdnym dvorom
IV.
O trovách
„ Nesplnenie
povinnosti
členským
štátom – Článok 258 ZFEÚ – Vnútroštátne
právne
predpisy,
ktorými
sa
na
účely
ochrany
detí
zavádzajú
obmedzenia v súvislosti s odklonom od identity zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
so
zmenou
pohlavia
alebo s homosexualitou – Smernice 2000/31/ES,
2006/123/ES a 2010/13/EÚ – Nariadenie (EÚ) 2016/679 – Obmedzenia
sexuálnej
výchovy – Zásada
zákazu
diskriminácie – Hodnoty
Európskej
únie
zakotvené v článku 2 ZEÚ – Odvolávanie
sa
na
porušenie
týchto
hodnôt v žalobe o nesplnenie
povinnosti – Články 1,
7,
11 a 21
Charty
základných
práv
Európskej
únie – Ochrana
osobných
údajov “
Vo
veci C‑769/22,
ktorej
predmetom
je
žaloba o nesplnenie
povinnosti
podľa
článku 258 ZFEÚ,
podaná
19. decembra
2022,
Európska
komisia, v zastúpení:
pôvodne
V. Di Bucci,
L. Malferrari,
J. Tomkin a K. Talabér‑Ritz,
neskôr
D. Calleja Crespo,
L. Malferrari,
J. Tomkin a K. Talabér‑Ritz,
splnomocnení
zástupcovia,
žalobkyňa,
ktorú v konaní
podporujú:
Belgické
kráľovstvo,
v zastúpení:
C. Jacob, M. Jacobs,
C. Pochet,
A. Van
Baelen a L. Van
den Broeck,
splnomocnené
zástupkyne,
Dánske
kráľovstvo,
v zastúpení:
D. Elkan,
J. Farver Kronborg a C. A.‑S. Maertens,
splnomocnené
zástupkyne,
Spolková
republika
Nemecko,
v zastúpení:
J. Möller,
R. Kanitz a N. Scheffel,
splnomocnení
zástupcovia,
Estónska
republika,
v zastúpení:
H. Hirsik a M. Kriisa,
splnomocnené
zástupkyne,
Írsko, v zastúpení:
pôvodne M. Browne,
Chief State
solicitor,
A. Joyce, M. Lane a D. O’Reilly,
splnomocnení
zástupcovia,
neskôr M. Browne,
Chief State
solicitor,
R. Fanning,
Attorney General,
A. Burke a A. Joyce,
splnomocnení
zástupcovia,
za
právnej
pomoci
B. Quigley,
SC, a S. Brittain,
BL,
Helénska
republika, v zastúpení:
K. Boskovits,
splnomocnený
zástupca,
Španielske
kráľovstvo, v zastúpení:
A. Gavela Llopis a A. Pérez‑Zurita Gutiérrez aj M. J. Ruiz
Sánchez,
splnomocnené zástupkyne,
Francúzska
republika, v zastúpení:
pôvodne
B. Fodda,
E. Leclerc a M. T. Stéhelin,
neskôr
B. Fodda a T. Stéhelin,
splnomocnení
zástupcovia,
Luxemburské
veľkovojvodstvo, v zastúpení:
A. Germeaux a T. Schell,
splnomocnení
zástupcovia,
za
právnej
pomoci
P.‑E. Partsch,
avocat,
Maltská
republika,
v zastúpení:
A. Buhagiar,
splnomocnená
zástupkyňa,
za
právnej
pomoci
D. Sarmiento Ramírez‑Escudero,
abogado,
Holandské
kráľovstvo,
v zastúpení: M. K. Bulterman,
C. S. Schillemans a J. Langer,
splnomocnení
zástupcovia,
Rakúska
republika, v zastúpení:
A. Posch a J. Schmoll,
splnomocnení
zástupcovia,
Portugalská
republika,
v zastúpení:
P. Barros da
Costa,
L. Medeiros a A. Pimenta,
splnomocnené
zástupkyne,
Slovinská
republika,
v zastúpení:
A. Vran,
splnomocnená
zástupkyňa,
Fínska
republika,
v zastúpení:
H. Leppo,
splnomocnená
zástupkyňa,
Švédske
kráľovstvo,
v zastúpení:
pôvodne
H. Eklinder,
F.‑L. Göransson,
C. Meyer‑Seitz,
A. M. Runeskjöld, M. Salborn Hodgson,
R. Shahsavan Eriksson,
H. Shev a O. Simonsson,
splnomocnení
zástupcovia,
neskôr
H. Eklinder,
F.‑L. Göransson,
C. Meyer‑Seitz, M. Salborn Hodgson,
R. Shahsavan Eriksson a O. Simonsson,
splnomocnení
zástupcovia,
Európsky
parlament,
v zastúpení:
G. Corstens,
E. Paladini a A. Tamás,
splnomocnení
zástupcovia,
vedľajší
účastníci
konania,
proti
Maďarsku, v zastúpení: M. Z. Fehér a K. Szíjjártó,
splnomocnení
zástupcovia,
žalovanému,
SÚDNY
DVOR
(plénum),
v zložení:
predseda
K. Lenaerts,
podpredseda
T. von
Danwitz,
predsedovia
komôr
F. Biltgen,
K. Jürimäe,
C. Lycourgos,
I. Jarukaitis, M. L. Arastey Sahún (spravodajkyňa),
I. Ziemele,
J. Passer,
O. Spineanu‑Matei, M. Condinanzi a F. Schalin,
sudcovia
S. Rodin,
E. Regan,
N. Piçarra,
A. Kumin,
N. Jääskinen,
D. Gratsias, M. Gavalec,
B. Smulders,
S. Gervasoni,
N. Fenger a R. Frendo,
generálna
advokátka:
T. Ćapeta,
tajomník:
I. Illéssy,
referent,
so
zreteľom
na
písomnú
časť
konania a po
pojednávaní z 19. novembra
2024,
po
vypočutí
návrhov
generálnej
advokátky
na
pojednávaní
5. júna
2025,
vyhlásil
tento
Rozsudok
1        Európska
komisia
svojou
žalobou
navrhuje,
aby
Súdny
dvor:
a)      určil,
že
Maďarsko
si
tým,
že
prijalo a pedofil
bűnelkövetőkkel szembeni szigorúbb fellépésről,
valamint a gyermekek védelme érdekében egyes törvények módosításáról szóló 2021.
évi LXXIX.
törvény (zákon
č. LXXIX z roku
2021,
ktorým
sa
prijímajú
prísnejšie
opatrenia
proti
pedofilným
páchateľom
trestných
činov a menia
niektoré
zákony
na
ochranu
detí) z 15. júna
2021
(Magyar Közlöny 2021/118.,
ďalej
len
„novelizačný
zákon“),
nesplnilo
svoje
povinnosti,
ktoré
mu
vyplývajú z práva
Únie, a to
týmto
spôsobom:
(1)      –      Maďarsko
tým,
že
vložilo
do a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló 1997. évi XXXI. törvény (zákon
č. XXXI z roku
1997 o ochrane
detí a poručníctve) z 8. mája
1997
(Magyar Közlöny 1997/39.) § 6/A,
ktorým
sa
zakazuje
sprístupňovať
maloletým
osobám
obsah,
ktorý
popularizuje
alebo
znázorňuje odklon od
identity zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmenu
pohlavia
alebo
homosexualitu,
porušilo
článok 3
ods. 2
smernice
2000/31/ES
Európskeho
parlamentu a Rady z 8. júna
2000 o určitých
právnych
aspektoch
služieb
informačnej
spoločnosti
na
vnútornom
trhu,
najmä o elektronickom
obchode
(smernica o elektronickom
obchode)
(Ú. v. ES L 178,
2000,
s. 1;
Mim.
vyd.
13/025,
s. 399),
články 16 a 19
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady
2006/123/ES z 12. decembra
2006 o službách
na
vnútornom
trhu
(Ú. v. EÚ L 376,
2006,
s. 36),
článok 56 ZFEÚ a články 1,
7,
11 a 21
Charty
základných
práv
Európskej
únie
(ďalej
len
„Charta“),
–        Maďarsko
tým,
že
vložilo
do a gazdasági reklámtevékenység alapvető feltételeiről és egyes korlátairól szóló 2008. évi XLVIII. törvény (zákon
č. XLVIII z roku
2008 o základných
podmienkach a určitých
obmedzeniach
činností
obchodnej
reklamy), z 28. júna
2008
(Magyar Közlöny 2008/95.), § 8
ods. 1a,
ktorým
sa
zakazuje
sprístupňovať
maloletým
osobám
reklamy,
ktoré
popularizujú
alebo
znázorňujú
odklon od identity zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmenu
pohlavia
alebo
homosexualitu,
porušilo
článok 9
ods. 1 písm. c)
bod
ii)
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady
2010/13/EÚ z 10. marca 2010 o koordinácii
niektorých
ustanovení
upravených
zákonom,
iným
právnym
predpisom
alebo
správnym
opatrením v členských
štátoch
týkajúcich
sa
poskytovania
audiovizuálnych
mediálnych
služieb
(smernica o audiovizuálnych
mediálnych
službách)
(Ú. v. EÚ L 95,
2010,
s. 1),
zmenenej
smernicou
Európskeho
parlamentu a Rady
(EÚ)
2018/1808
zo
14. novembra
2018
(Ú. v. EÚ L 303,
2018,
s. 69)
(ďalej
len
„smernica
2010/13“),
článok 3
ods. 2
smernice
2000/31,
články 16 a 19
smernice
2006/123,
článok 56 ZFEÚ a články 1,
7,
11 a 21
Charty,
–        Maďarsko
tým,
že
vložilo
do a médiaszolgáltatásokról és a tömegkommunikációról szóló 2010. évi CLXXXV. törvény (zákon
č. CLXXXV z roku
2010 o mediálnych
službách a masovej
komunikácii) z 31. decembra
2010
(Magyar Közlöny 2010/202.), § 9
ods. 6,
ktorým
sa
ukladá
poskytovateľom
lineárnych
mediálnych
služieb
povinnosť
zaradiť
do
kategórie V všetky
programy,
ktoré
sa
primárne
zameriavajú
na
popularizáciu
alebo
znázorňovanie
odklonu od
identity
zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmeny
pohlavia
alebo
homosexuality, a teda
vysielať
ich
len v čase
od
22.00
do
5.00
hod.,
ako
aj
tým,
že
prijalo § 32
ods. 4a
tohto
zákona,
ktorý
vylučuje
možnosť
zaradiť
programy,
ktoré
sa
primárne
zameriavajú
na
popularizáciu
alebo
znázorňovanie
odklonu od
identity
zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmeny
pohlavia
alebo
homosexuality,
medzi
oznámenia
vo
verejnom
záujme
alebo
osvetové oznámenia,
porušilo
článok 6a
ods. 1
smernice
2010/13 a články 1,
7,
11 a 21
Charty,
–        Maďarsko
tým,
že
zmenilo § 179
ods. 2
zákona
č. CLXXXV z roku
2010 o mediálnych
službách a masovej
komunikácii,
ktorý
ukladá
Médiatanács (Mediálna
rada,
Maďarsko)
povinnosť
požiadať
členský
štát, v ktorého
právomoci
pôsobí
poskytovateľ
mediálnych
služieb,
aby
prijal
účinné
opatrenia
na
účely
ukončenia
porušenia
konštatovaného
Mediálnou
radou,
porušilo
článok 2 a článok 3
ods. 1
smernice
2010/13,
–        Maďarsko
tým,
že
zmenilo § 9
ods. 12 a nemzeti köznevelésről szóló 2011.
évi CXC.
törvény (zákon
č. CXC z roku
2011 o národnom
verejnom
vzdelávaní) z 29. decembra
2011
(Magyar Közlöny 2011/162.),
ktorým
sa
zakazuje,
aby
sa v rámci
aktivít súvisiacich so
sexuálnou kultúrou,
sexuálnym
životom,
sexuálnou orientáciou a sexuálnym vývojom popularizoval odklon od identity
zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmena
pohlavia
alebo
homosexualita,
porušilo
články 16 a 19
smernice
2006/123,
článok 56 ZFEÚ a články 1,
7,
11 a 21
Charty;
(2)      Maďarsko
tým,
že
prijalo
ustanovenia
uvedené v bode 1,
porušilo
článok 2 ZEÚ;
(3)      Maďarsko
tým,
že
zmenilo § 67
ods. 1 písm. a)
až
d) a bűnügyi nyilvántartási rendszerről,
az Európai Unió tagállamainak bíróságai által magyar állampolgárokkal szemben hozott ítéletek nyilvántartásáról,
valamint a bűnügyi és rendészeti biometrikus adatok nyilvántartásáról szóló 2009.
évi XLVII.
törvény (zákon
č. XLVII z roku
2009 o registri
trestov,
registri
rozsudkov
vydaných
súdmi
členských
štátov
Európskej
únie
proti
maďarským
štátnym príslušníkom a zaznamenávaní
biometrických
údajov v trestnej a policajnej
oblasti) z 19. júna
2009
(Magyar Közlöny 2009/83.),
ktorým
sa
ukladá
orgánu s priamym
prístupom k údajom v registri
povinnosť
sprístupniť
oprávnenej
osobe
údaje z registra o osobách,
ktoré
sa
dopustili
trestných
činov v sexuálnej
oblasti a sexuálne
motivovaných
trestných
činov
spáchaných
na
deťoch,
porušilo
článok 10
nariadenia
Európskeho
parlamentu a Rady
(EÚ)
2016/679 z 27. apríla
2016 o ochrane
fyzických
osôb
pri
spracovaní
osobných
údajov a voľnom
pohybe
týchto
údajov,
ktorým
sa
zrušuje
smernica
95/46/ES
(všeobecné
nariadenie o ochrane
údajov)
(Ú. v. EÚ L 119,
2016,
s. 1,
ďalej
len
„GDPR“), a článok 8
ods. 2
Charty,
a
b)      uložil
Maďarsku
povinnosť
nahradiť
trovy
konania.
I.      Právny rámec
A.      Medzinárodné právo
2        Článok 4
Európskeho
dohovoru o cezhraničnej
televízii,
podpísaného v Štrasburgu
5. mája
1989,
stanovuje:
„Zmluvné
strany
zabezpečujú
slobodu
prejavu a informácie v súlade s článkom 10
[Európskeho
d]ohovoru o ochrane
ľudských
práv a základných
slobôd
[podpísaného v Ríme
4. novembra
1950
(ďalej
len
„EDĽP“)],
zaručujú
slobodu
príjmu a na
svojom
území
nebudú
obmedzovať
prevzaté
vysielanie
programových
služieb,
ktoré
sú v súlade s ustanoveniami
tohto
[d]ohovoru.“
3        Článok 7
ods. 2
tohto
dohovoru
stanovuje:
„Tie
časti
programových
služieb,
ktoré
by
mohli
poškodiť
fyzický,
psychický a morálny
vývoj
detí
alebo
mladistvých,
sa
nesmú
vysielať,
ak
je
vzhľadom
na
čas
vysielania a príjmu
pravdepodobné,
že
by
ich
mohli
sledovať.“
B.      Právo Únie
1.      Primárne právo
a)      Zmluva o EÚ
4        Článok 2 ZEÚ
stanovuje:
„Únia
je
založená
na
hodnotách
úcty k ľudskej
dôstojnosti,
slobody,
demokracie,
rovnosti,
právneho
štátu a rešpektovania
ľudských
práv
vrátane
práv
osôb
patriacich k menšinám.
Tieto
hodnoty
sú
spoločné
členským
štátom v spoločnosti, v ktorej
prevláda
pluralizmus,
nediskriminácia,
tolerancia,
spravodlivosť,
solidarita a rovnosť
medzi
ženami a mužmi.“
5        Článok 4
ods. 2 a 3 ZEÚ
stanovuje:
„2.      Únia
rešpektuje
rovnosť
členských
štátov
pred
zmluvami,
ako
aj
ich
národnú
identitu,
obsiahnutú v ich
základných
politických a ústavných
systémoch
vrátane
regionálnych a miestnych
samospráv.
Rešpektuje
ich
základné
štátne
funkcie,
najmä
zabezpečovanie
územnej
celistvosti
štátu,
udržiavanie
verejného
poriadku a zabezpečovanie
národnej
bezpečnosti.
Predovšetkým
národná
bezpečnosť
ostáva
vo
výlučnej
zodpovednosti
každého
členského
štátu.
3.      Podľa
zásady
lojálnej
spolupráce
sa
Únia a členské
štáty
vzájomne
rešpektujú a vzájomne
si
pomáhajú
pri
vykonávaní
úloh,
ktoré
vyplývajú
zo
zmlúv.
Členské
štáty
prijmú
všetky
opatrenia
všeobecnej
alebo
osobitnej
povahy,
aby
zabezpečili
plnenie
záväzkov
vyplývajúcich
zo
zmlúv
alebo z aktov
inštitúcií
Únie.
Členské
štáty
pomáhajú
Únii
pri
plnení
jej
úloh a neprijmú
žiadne
opatrenie,
ktoré
by
mohlo
ohroziť
dosiahnutie
cieľov
Únie.“
6        V článku 7 ZEÚ
sa
uvádza:
„1.      Na
základe
odôvodneného
návrhu
jednej
tretiny
členských
štátov,
Európskeho
parlamentu
alebo
Európskej
komisie
môže
Rada
štvorpätinovou väčšinou
svojich
členov
po
získaní
súhlasu
Európskeho
parlamentu
rozhodnúť,
že
existuje
jasné
riziko
vážneho
porušenia
hodnôt
uvedených v článku 2
niektorým
členským
štátom.
Pred
prijatím
takéhoto
rozhodnutia
Rada
vypočuje
príslušný
členský
štát a v súlade s tým
istým
postupom
mu
môže
adresovať
vhodné
odporúčania.
Rada
pravidelne
overuje,
či
dôvody,
na
základe
ktorých
prijala
rozhodnutie,
ešte
stále
trvajú.
2.      Európska
rada
môže
na
návrh
jednej
tretiny
členských
štátov
alebo
na
návrh
Európskej
komisie a po
získaní
súhlasu
Európskeho
parlamentu
jednomyseľne
rozhodnúť o existencii
závažného
alebo
pretrvávajúceho
porušenia
hodnôt
uvedených v článku 2
niektorým
členským
štátom, a to
po
vyzvaní
tohto
členského
štátu,
aby
predložil
svoje
stanovisko.
3.      Ak
je
prijaté
rozhodnutie
podľa
odseku
2,
môže
Rada
kvalifikovanou
väčšinou
rozhodnúť o pozastavení
určitých
práv
vyplývajúcich z uplatňovania
zmlúv
pre
príslušný
členský
štát
vrátane
hlasovacieho
práva
zástupcu
vlády
tohto
členského
štátu
na
zasadnutiach
Rady.
Rada
pritom
zohľadní
možné
následky
takéhoto
pozastavenia
na
práva a povinnosti
fyzických a právnických
osôb.
Záväzky
príslušného
členského
štátu
vyplývajúce
zo
zmlúv
zostávajú
pre
tento
štát v každom
prípade
aj
naďalej
záväzné.
…“
7        Článok 19
ods. 1
prvý
pododsek ZEÚ
znie:
„Súdny
dvor
Európskej
únie
sa
skladá
zo
Súdneho
dvora,
Všeobecného
súdu a osobitných
súdov.
Zabezpečuje
dodržiavanie
práva
pri
výklade a uplatňovaní
zmlúv.“
8        Článok 49 ZEÚ
stanovuje:
„O členstvo v Únii
môže
požiadať
každý
európsky
štát,
ktorý
rešpektuje
hodnoty
uvedené v článku 2 a zaviaže
sa
ich
podporovať.
…
…“
b)      Zmluva o FEÚ
9        V článku 16
ods. 1 ZFEÚ
sa
uvádza:
„Každý
má
právo
na
ochranu
osobných
údajov,
ktoré
sa
ho
týkajú.“
10      Článok 34 ZFEÚ
stanovuje:
„Množstevné
obmedzenia
dovozu a všetky
opatrenia s rovnocenným
účinkom
sú
medzi
členskými
štátmi
zakázané.“
11      Článok 36 ZFEÚ
uvádza:
„Ustanovenia
článkov 34 a 35
nevylučujú
zákazy
alebo
obmedzenia
dovozu,
vývozu
alebo
tranzitu
tovaru
odôvodnené
princípmi
verejnej
morálky,
verejným
poriadkom,
verejnou
bezpečnosťou,
ochranou
zdravia a života
ľudí a zvierat,
ochranou
rastlín,
ochranou
národného
kultúrneho
bohatstva,
ktoré
má
umeleckú,
historickú
alebo
archeologickú
hodnotu,
alebo
ochranou
priemyselného a obchodného
vlastníctva.
Tieto
zákazy a obmedzenia
však
nesmú
byť
prostriedkami
svojvoľnej
diskriminácie
alebo
skrytého
obmedzovania
obchodu
medzi
členskými
štátmi.“
12      Článok 56 ZFEÚ
znie:
„V rámci
nasledujúcich
ustanovení
sú
zakázané
obmedzenia
slobody
poskytovať
služby v Únii
vo
vzťahu k štátnym
príslušníkom
členských
štátov,
ktorí
sa
usadili v niektorom
inom
členskom
štáte
ako
príjemca
služieb.
Európsky
parlament a Rada
môžu v súlade s riadnym
legislatívnym
postupom
rozšíriť
platnosť
týchto
ustanovení
aj
pre
štátnych
príslušníkov
tretích
štátov,
ktorí
poskytujú
služby a sú
usadení v rámci
Únie.“
13      Článok 57 ZFEÚ
znie:
„V zmysle
zmlúv
sa
za
služby
považujú
plnenia,
ktoré
sa
bežne
poskytujú
za
odplatu,
pokiaľ
ich
neupravujú
ustanovenia o voľnom
pohybe
tovaru,
kapitálu a osôb.
…“
14      Článok 165 ZFEÚ
stanovuje:
„1.      Únia
prispieva k rozvoju
kvalitného
vzdelávania
podporovaním
spolupráce
medzi
členskými
štátmi
a,
ak
je
to
potrebné,
podporovaním a doplňovaním
činnosti
členských
štátov
pri
plnom
rešpektovaní
ich
zodpovednosti
za
obsah
výučby a organizácie
vzdelávacích
systémov a za
ich
kultúrnu a jazykovú
rozmanitosť.
…“
15      Článok 166
ods. 1 ZFEÚ
uvádza:
„Únia
uskutočňuje
politiku
odborného
vzdelávania,
ktorá
podporuje a dopĺňa
činnosť
členských
štátov
pri
plnom
rešpektovaní
ich
zodpovednosti
za
obsah a organizáciu
odborného
vzdelávania.“
16      Článok 258 ZFEÚ
stanovuje:
„Ak
sa
Komisia
domnieva,
že
si
členský
štát
nesplnil
povinnosť,
ktorá
pre
neho
vyplýva
zo
zmlúv,
vydá
odôvodnené
stanovisko
po
tom,
čo
umožní
tomuto
štátu
predložiť
pripomienky.
Ak
daný
štát
nevyhovie
stanovisku v lehote
určenej
Komisiou,
Komisia
môže
vec
predložiť
Súdnemu
dvoru
Európskej
únie.“
c)      Charta
17      Článok 1
Charty
znie:
„Ľudská
dôstojnosť
je
nedotknuteľná.
Musí
sa
rešpektovať a ochraňovať.“
18      V článku 7
Charty
sa
uvádza:
„Každý
má
právo
na
rešpektovanie
svojho
súkromného a rodinného
života,
obydlia a komunikácie.“
19      Článok 8
Charty
znie:
„1.      Každý
má
právo
na
ochranu
osobných
údajov,
ktoré
sa
ho
týkajú.
2.      Tieto
údaje
musia
byť
riadne
spracované
na
určené
účely
na
základe
súhlasu
dotknutej
osoby
alebo
na
inom
oprávnenom
základe
ustanovenom
zákonom.
Každý
má
právo
na
prístup k zhromaždeným
údajom,
ktoré
sa
ho
týkajú, a právo
na
ich
opravu.
…“
20      Článok 11
Charty
stanovuje:
„1.      Každý
má
právo
na
slobodu
prejavu.
Toto
právo
zahŕňa
slobodu
zastávať
názory a prijímať a rozširovať
informácie a myšlienky
bez
zasahovania
orgánov
verejnej
moci a bez
ohľadu
na
hranice.
2.      Rešpektuje
sa
sloboda a pluralita
médií.“
21      V článku 14
ods. 3
Charty
sa
uvádza:
„Sloboda
zakladať
vzdelávacie
inštitúcie
za
predpokladu
dodržiavania
demokratických
zásad a právo
rodičov
zabezpečiť
vzdelanie a výchovu
svojich
detí v zhode s ich
náboženským,
filozofickým a pedagogickým
presvedčením
sa
rešpektuje v súlade s vnútroštátnymi
zákonmi,
ktoré
upravujú
výkon
tohto
práva.“
22      Článok 20
Charty
znie:
„Pred
zákonom
sú
si
všetci
rovní.“
23      Článok 21
Charty
uvádza:
„Zakazuje
sa
akákoľvek
diskriminácia
najmä z dôvodu
pohlavia,
rasy,
farby
pleti,
etnického
alebo
sociálneho
pôvodu,
genetických
vlastností,
jazyka,
náboženstva
alebo
viery,
politického
alebo
iného
zmýšľania,
príslušnosti k národnostnej
menšine,
majetku,
narodenia,
zdravotného
postihnutia,
veku
alebo
sexuálnej
orientácie.“
24      Článok 24
Charty
stanovuje:
„1.      Deti
majú
právo
na
takú
ochranu a starostlivosť,
ktorá
je
potrebná
pre
ich
blaho.
Môžu
slobodne
vyjadrovať
svoje
názory.
Tieto
názory
sa
berú
do
úvahy
pri
otázkach,
ktoré
sa
ich
týkajú, s prihliadnutím
na
ich
vek a vyspelosť.
2.      Pri
všetkých
opatreniach
prijatých
orgánmi
verejnej
moci
alebo
súkromnými
inštitúciami,
ktoré
sa
týkajú
detí,
sa
musia v prvom
rade
brať
do
úvahy
najlepšie
záujmy
dieťaťa.
…“
25      Článok 52
Charty
znie:
„1.      Akékoľvek obmedzenie výkonu práv a slobôd uznaných v tejto charte musí byť ustanovené zákonom a rešpektovať podstatu týchto práv a slobôd. Za predpokladu dodržiavania zásady proporcionality možno tieto práva a slobody obmedziť len vtedy, ak je to nevyhnutné a skutočne to zodpovedá cieľom všeobecného záujmu, ktoré sú uznané Úniou, alebo ak je to potrebné na ochranu práv a slobôd iných.
…
3.      V rozsahu, v akom táto charta obsahuje práva, ktoré zodpovedajú právam zaručeným v Európskom dohovore o ochrane ľudských práv a základných slobôd, zmysel a rozsah týchto práv je rovnaký ako zmysel a rozsah práv ustanovených v uvedenom dohovore. Toto ustanovenie nebráni tomu, aby právo Únie priznávalo širší rozsah ochrany týchto práv.
…“
2.      Sekundárne právo
a)      Smernica 2000/31
26      V odôvodneniach
8,
10,
18,
21 a 22
smernice
2000/31
sa
uvádza:
„(8)      Cieľom
tejto
smernice
je
vytvoriť
právny
rámec
na
zabezpečenie
voľného
pohybu
služieb
informačnej
spoločnosti
medzi
členskými
štátmi a nie
harmonizovať
oblasť
trestného
práva
ako
takého.
…
(10)      V súlade
so
zásadou
proporcionality
sú
opatrenia
ustanovené v tejto
smernici
striktne
obmedzené
na
minimum
potrebné
na
dosiahnutie
cieľa
riadneho
fungovania
vnútorného
trhu;
ak
je
potrebné
konanie
na
úrovni
spoločenstva a s cieľom
zabezpečiť
oblasť,
ktorá
je
skutočne
bez
vnútorných
hraníc,
čo
sa
týka
elektronického
obchodu,
musí
táto
smernica
zabezpečiť
vysokú
úroveň
ochrany
cieľov
všeobecného
záujmu a ochrany
zdravia
obyvateľstva;
podľa
[článku 152 ES,
teraz
článku 168 ZFEÚ],
je
ochrana
zdravia
obyvateľstva
nevyhnutnou
súčasťou
ostatných
politík
spoločenstva.
…
(18)      Služby
informačnej
spoločnosti
zahŕňajú
celú
škálu
ekonomických
činností,
ku
ktorým
dochádza
on‑line;
tieto
služby
môžu
pozostávať
najmä z predaja
tovaru
on‑line;
nepatria
sem
činnosti
ako
je
dodávka
tovaru
alebo
poskytovanie
služieb
off‑line;
služby
informačnej
spoločnosti
nie
sú
výlučne
obmedzené
na
služby,
ktoré
vedú k vzniku
zmluvného
vzťahu
on‑line,
ale
sa
rozširujú
aj
na
služby,
ktoré
nie
sú
platené
ich
príjemcami,
pokiaľ
predstavujú
ekonomickú
činnosť,
ako
sú
napríklad
služby
poskytujúce
on‑line
informácie
alebo
komerčnú
komunikáciu
alebo
tie,
ktoré
poskytujú
nástroje
umožňujúce
vyhľadávanie,
prístup a získavanie
údajov;
služby
informačnej
spoločnosti
taktiež
zahŕňajú
služby
pozostávajúce z prenosu
informácií
prostredníctvom
komunikačnej
siete, v poskytovaní
prístupu
do
komunikačnej
siete
alebo v ukladaní
informácií
poskytnutých
príjemcom
služby
na
hosťovskom
počítači;
televízne
vysielanie v zmysle
smernice
[Rady z 3. októbra
1989 o koordinácii
určitých
ustanovení
zákonov,
iných
právnych
predpisov
alebo
správnych
opatrení v členských
štátoch
týkajúcich
sa
vykonávania
činností
televízneho
vysielania]
89/552/EHS
[(Ú. v. ES L 298,
1989,
s. 23;
Mim.
vyd.
06/001,
s. 224)] a rozhlasové
vysielanie
nie
sú
službami
informačnej
spoločnosti,
pretože
nie
sú
poskytované
na
žiadosť
jednotlivca.
naproti
tomu
služby,
ktoré
sú
prenášané z bodu
do
bodu,
ako
napríklad
video
na
požiadanie
alebo
poskytovanie
komerčnej
komunikácie
prostredníctvom
elektronickej
pošty
sú
službami
informačnej
spoločnosti;
použitie
elektronickej
pošty
alebo
rovnocennej
individuálnej
komunikácie,
napríklad
fyzickými
osobami,
ktoré
konajú
mimo
svojho
obchodu,
podnikania
alebo
povolania,
vrátane
ich
využitia
na
uzatváranie
zmlúv
medzi
takýmito
osobami,
nie
je
službou
informačnej
spoločnosti;
zmluvný
vzťah
medzi
zamestnancom a zamestnávateľom
nie
je
službou
informačnej
spoločnosti;
činnosti,
ktoré
kvôli
svojej
povahe
nemôžu
byť
vykonávané
na
diaľku a elektronicky,
ako
napríklad
zákonný
audit
účtov
spoločnosti
alebo
lekárske
poradenstvo,
ktoré
si
vyžaduje
fyzické
vyšetrenie
pacienta,
nie
sú
službami
informačnej
spoločnosti.
…
(21)      Rozsah
koordinovaného
poľa
je
bez
dopadu
na
budúcu
harmonizáciu
spoločenstva
týkajúcu
sa
služieb
informačnej
spoločnosti a na
budúce
právne
predpisy,
ktoré
sa
prijmú
na
vnútroštátnej
úrovni v súlade s právom
spoločenstva;
koordinovaná
oblasť
zahŕňa
len
požiadavky
týkajúce
sa
on‑line
činností,
ako
sú
on‑line
informácie,
on‑line
reklama,
on‑line
nakupovanie,
on‑line
uzatváranie
zmlúv a netýka
sa
právnych
požiadaviek
členských
štátov,
ktoré
sa
týkajú
priamo
tovaru,
ako
sú
bezpečnostné
normy,
povinnosti
označovať
tovar
alebo
zodpovednosti
za
tovar,
alebo
požiadaviek
členských
štátov
týkajúcich
sa
dodávky
alebo
prepravy
tovaru,
vrátane
distribúcie
zdravotníckych
výrobkov;
koordinovaná
oblasť
nezahŕňa
uplatňovanie
práv
verejných
orgánov
na
prednostné
získanie
určitého
tovaru,
ako
napríklad
umeleckých
diel.
(22)      Dohľad
nad
službami
informačnej
spoločnosti
by
sa
mal
vykonávať u zdroja
tejto
činnosti, s cieľom
zabezpečiť
efektívnu
ochranu
cieľov
verejného
záujmu;
za
týmto
účelom
je
potrebné
zabezpečiť,
aby
príslušný
orgán
poskytoval
takúto
ochranu
nie
len
pre
občanov
svojej
krajiny,
ale
pre
všetkých
občanov
spoločenstva; s cieľom
zlepšiť
vzájomnú
dôveru
medzi
členskými
štátmi
je
nevyhnutné
jasne
stanoviť
zodpovednosť
na
strane
členského
štátu,
kde
služba
vzniká;
okrem
toho,
za
účelom
efektívneho
zabezpečenia
slobody
poskytovania
služieb a právnej
istoty
pre
dodávateľov a príjemcov
služieb,
takéto
služby
informačnej
spoločnosti
by
mali v zásade
podliehať
zákonom
toho
členského
štátu, v ktorom
má
poskytovateľ
služby
sídlo.“
27      Článok 1
smernice
2000/31 v odsekoch
1 a 2
stanovuje:
„1.      Táto
smernica
sa
snaží
prispieť k riadnemu
fungovaniu
vnútorného
trhu
zabezpečením
voľného
pohybu
služieb
informačnej
spoločnosti
medzi
členskými
štátmi.
2.      Táto
smernica
harmonizuje, v rozsahu
potrebnom
na
dosiahnutie
cieľa
uvedeného v odseku
1,
určité
vnútroštátne
ustanovenia o službách
informačnej
spoločnosti
týkajúce
sa
vnútorného
trhu,
sídla
poskytovateľov
služieb,
komerčných
oznámení,
elektronických
zmlúv,
zodpovednosti
sprostredkovateľov,
spravovacích
poriadkov
[kódexov
správania – neoficiálny
preklad],
mimosúdneho
riešenia
sporov
[mimosúdneho
riešenia
sporov,
súdnych
prostriedkov
nápravy – neoficiálny
preklad] a spolupráce
medzi
členskými
štátmi.“
28      Článok 2
tejto
smernice
stanovuje:
„Na
účely
tejto
smernice
majú
nasledujúce
výrazy
uvedený
význam:
a)      ‚služby
informačnej
spoločnosti‘:
služby v zmysle
článku 1
[ods. 1 písm. b)
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady
(EÚ)
2015/1535 z 9. septembra
2015,
ktorou
sa
stanovuje
postup
pri
poskytovaní
informácií v oblasti
technických
predpisov a pravidiel
vzťahujúcich
sa
na
služby
informačnej
spoločnosti
(Ú. v. EÚ L 241,
2015,
s. 1)];
…
h)      ‚koordinovaná
oblasť‘:
požiadavky
ustanovené v právnych
systémoch
členských
štátov
uplatniteľné
na
poskytovateľov
služieb
informačnej
spoločnosti
alebo
na
služby
informačnej
spoločnosti,
bez
ohľadu
na
to,
či
sú
všeobecnej
povahy
alebo
či
sú
pre
ne špeciálne
navrhnuté.
i)      Koordinovaná
oblasť
sa
týka
požiadaviek,
ktoré
musí
poskytovateľ
služieb
spĺňať
pokiaľ
ide
o:
–        začatie
činnosti
súvisiacej
so
službou
informačnej
spoločnosti,
ako
napríklad
požiadavky
týkajúce
sa
kvalifikácie,
udeľovania
oprávnení
alebo
oznamovania,
–        vykonávanie
činnosti
služby
informačnej
spoločnosti,
ako
napríklad
požiadavky
týkajúce
sa
správania
sa
poskytovateľa
služieb,
požiadavky
týkajúce
sa
kvality
alebo
obsahu
služby,
vrátane
tých,
ktoré
sa
uplatňujú
na
reklamu a zmluvy
alebo
požiadavky
týkajúce
sa
zodpovednosti
poskytovateľa
služieb;
ii)      Koordinovaná
oblasť sa nevzťahuje na požiadavky ako napríklad:
–        požiadavky, ktoré sa uplatňujú na tovar ako taký,
–        požiadavky, ktoré sa uplatňujú na dodávku tovaru,
–        požiadavky, ktoré sa uplatňujú na služby, ktoré sa neposkytujú elektronicky.“
29      Článok 3
uvedenej
smernice
znie:
„1.      Každý
členský
štát
zabezpečí,
aby
služby
informačnej
spoločnosti
poskytované
poskytovateľom
služieb,
ktorý
má
sídlo
na
jeho
území,
boli v súlade s vnútroštátnymi
ustanoveniami,
ktoré
sa
uplatňujú v príslušnom
členskom
štáte a ktoré
spadajú
do
koordinovanej
oblasti.
2.      Členské
štáty
nemôžu z dôvodov
spadajúcich
do
koordinovanej
oblasti
obmedziť
slobodu
poskytovania
služieb
informačnej
spoločnosti z iného
členského
štátu.
3.      Odseky
1 a 2
sa
neuplatňujú
na
oblasti
uvedené v prílohe.
4.      Členské
štáty
môžu
prijať
opatrenia
na
výnimku z odseku
2 v súvislosti s určitou
danou
službou
informačnej
spoločnosti,
ak
sú
splnené
tieto
podmienky:
(a)      opatrenia
sú:
(i)      nevyhnutné
pre
jeden z týchto
dôvodov:
–        verejného
záujmu,
najmä z dôvodu
prevencie,
vyšetrovania,
odhaľovania a stíhania
trestných
činov,
vrátane
ochrany
neplnoletých
osôb a boja
proti
všetkým
formám
podnecovania
nenávisti z dôvodu
rasy,
pohlavia,
náboženstva
alebo
štátnej
príslušnosti a hanobenia
ľudskej
dôstojnosti
jednotlivých
osôb,
–        ochrany
zdravia
obyvateľstva,
–        verejnej
bezpečnosti,
vrátane
zabezpečenia
bezpečnosti a obrany
štátu,
–        ochrany
spotrebiteľov,
vrátane
investorov;
(ii)      prijaté
proti
určitej
službe
informačnej
spoločnosti,
ktorá
škodí
cieľom
uvedeným v bode
(i)
alebo,
ktorá
predstavuje
skutočné a závažné
riziko
poškodenia
týchto
cieľov;
iii)      primeran[é]
týmto
cieľom;
b)      pred
prijatím
predmetných
opatrení a bez
dopadu
na
súdne
konania,
vrátane
predbežných
konaní a aktov
vykonávaných v rámci
vyšetrovania
trestných
činov,
členský
štát:
–        požiadal
členský
štát
uvedený v odseku
1,
aby
prijal
opatrenia a tento
takéto
opatrenia
neprijal,
alebo
boli
neprimerané,
–        oznámi
Komisii a členskému
štátu
uvedenému v odseku
1
svoj
úmysel
prijať
také
opatrenia.
5.      Členské
štáty
môžu v naliehavom
prípade
prijať
výnimku z podmienok
ustanovených v odseku
4 písm. b).
Ak
ide o takýto
prípad,
opatrenia
musia
byť
čo
najskôr
oznámené
Komisii a členskému
štátu
uvedenému v odseku
1, s uvedením
dôvodov,
prečo
členský
štát
považuje
prípad
za
naliehavý.
6.      Bez
toho,
aby
bola
dotknutá
možnosť
členského
štátu
pokračovať v príslušných
opatreniach,
Komisia
preskúma
zlučiteľnosť
oznámených
opatrení s právom
spoločenstva v čo
najkratšom
možnom
čase;
ak
príde k záveru,
že
opatrenie
je
nezlučiteľné s právom
spoločenstva,
Komisia
požiada
príslušný
členský
štát,
aby
neprijal
navrhované
opatrenia
alebo
urýchlene
ukončil
príslušné
opatrenia.“
30      Článok 4
tej
istej
smernice
stanovuje:
„1.      Členské
štáty
zabezpečia,
aby
začatie a vykonávanie
činnosti
poskytovateľa
služby
informačnej
spoločnosti
nepodliehali
predchádzajúcemu
oprávneniu
ani
žiadnej
inej
požiadavke,
ktorá
má
rovnaký
účinok
[požiadavke s rovnocenným
účinkom – neoficiálny
preklad].
2.      Odsek
1
platí
bez
toho,
aby
boli
dohodnuté
[dotknuté – neoficiálny
preklad]
rámcové
postupy
udeľovania
oprávnení,
ktoré
nie
sú
špecificky a výlučne
zamerané
na
služby
informačnej
spoločnosti…“
b)      Smernica 2006/123
31      V odôvodneniach
7,
9 a 27
smernice
2006/123
sa
uvádza:
„(7)      Táto
smernica
ustanovuje
všeobecný
právny
rámec,
ktorý
poskytuje
prospech
širokému
spektru
služieb,
pričom
zohľadňuje
rozdielne
charakteristiky
jednotlivých
druhov
činností
alebo
povolaní a ich
systémy
regulácie.
Základom
tohto
rámca
je
dynamický a selektívny
prístup
prioritne
spočívajúci v rýchlom
odstraňovaní
prekážok a v ostatných
prípadoch
tento
prístup
predpokladá
začatie
procesu
hodnotenia,
konzultácií a doplňujúcej
harmonizácie
konkrétnych
záležitostí,
čo
umožní
postupnú a koordinovanú
modernizáciu
vnútroštátnych
regulačných
systémov
týkajúcich
sa
činností v oblasti
služieb,
nevyhnutnú
na
vytvorenie
skutočného
vnútorného
trhu
so
službami
do
roku
2010.
Mala
by
sa
ustanoviť
vyvážená
sústava
opatrení,
ktorá
zahrnie
cielenú
harmonizáciu,
administratívnu
spoluprácu,
ustanovenie
týkajúce
sa
slobody
poskytovať
služby a podporu
vypracovania
kódexov
správania
sa v určitých
záležitostiach.
Takáto
koordinácia
vnútroštátnych
legislatívnych
systémov
by
mala
zabezpečiť
vysoký
stupeň
právnej
integrácie
Spoločenstva a vysokú
úroveň
ochrany
cieľov
všeobecného
záujmu,
najmä
ochrany
spotrebiteľov,
ktoré
sú
nevyhnutné
na
vytvorenie
dôvery
medzi
členskými
štátmi. V tejto
smernici
sa
tiež
zohľadňujú
iné
ciele
všeobecného
záujmu,
vrátane
ochrany
životného
prostredia,
verejnej
bezpečnosti a zdravia,
ako
aj
potreba
súladu s pracovným
právom.
…
(9)      Táto smernica sa uplatňuje len na požiadavky, ktoré majú vplyv na prístup k činnostiam v oblasti služieb alebo na ich výkon. Z tohto dôvodu sa neuplatňuje na požiadavky, ako sú pravidlá cestnej premávky, pravidlá týkajúce sa rozvoja alebo využitia pozemkov, územné plánovanie v mestách a na vidieku, stavebné predpisy, ako ani na správne sankcie uložené za nedodržanie takýchto pravidiel, ktoré konkrétne neupravujú alebo neovplyvňujú činnosti v oblasti služieb, ale ktoré musia poskytovatelia dodržiavať počas vykonávania svojej hospodárskej činnosti rovnako, ako iné súkromné osoby.
…
(27)      Táto
smernica
by
sa
nemala
vzťahovať
na
sociálne
služby v oblasti
bývania,
starostlivosti o deti a podpory
rodín a osôb v núdzi,
ktoré
poskytuje
štát
na
národnej,
regionálnej
alebo
miestnej
úrovni
prostredníctvom
poskytovateľov
poverených
štátom
alebo
charitatívnych
organizácií,
ktoré
sú
ako
také
uznané
štátom, s cieľom
zabezpečiť
podporu
tým,
ktorí
sa
trvalo
alebo
dočasne
nachádzajú v stave
núdze,
pretože
majú
nedostatočný
rodinný
príjem
alebo
úplný
či
čiastočný
nedostatok
nezávislosti,
alebo
tým,
ktorí
podstupujú
riziko
marginalizácie.
Tieto
služby
sú
nevyhnutnými
na
zaručenie
základného
práva
na
ľudskú
dôstojnosť a integritu a sú
prejavom
zásad
sociálnej
súdržnosti a solidarity a táto
smernica
by
ich
nemala
ovplyvňovať.“
32      Článok 1
ods. 1
tejto
smernice
uvádza:
„Táto
smernica
stanovuje
všeobecné
ustanovenia,
ktoré
uľahčujú
výkon
slobody
poskytovateľov
usadiť
sa a voľný
pohyb
služieb,
pričom
sa
zachová
vysoká
úroveň
kvality
služieb.“
33      Článok 2
ods. 1 a 2
uvedenej
smernice
stanovuje:
„1.      Táto
smernica
sa
vzťahuje
na
služby
poskytované
poskytovateľmi,
ktorí
sú
usadení v členskom
štáte.
2.      Táto
smernica
sa
nevzťahuje
na
tieto
činnosti:
a)      služby
všeobecného
záujmu
nehospodárskeho
charakteru;
…
c)      elektronické
komunikačné
služby a siete a príslušné
zariadenia
[a pridružené
prostriedky – neoficiálny
preklad] a služby v súvislosti
so
záležitosťami,
na
ktoré
sa
vzťahujú
smernic[a Európskeho
parlamentu a Rady]
2002/19/ES
[zo
7. marca 2002 o prístupe a prepojení
elektronických
komunikačných
sietí a pridružené
prostriedky
(prístupová
smernica)
(Ú. v. ES L 108,
2002,
s. 7;
Mim.
vyd.
13/029,
s. 323)],
[smernica
Európskeho
parlamentu a Rady]
2002/20/ES
[zo
7. marca 2002 o povolení
na
elektronické
komunikačné
siete a služby
(smernica o povolení)
(Ú. v. ES L 108,
2002,
s. 21;
Mim.
vyd.
13/029,
s. 337)],
[smernica
Európskeho
parlamentu a Rady]
2002/21/ES
[zo
7. marca 2002 o spoločnom
regulačnom
rámci
pre
elektronické
komunikačné
siete a služby
(rámcová
smernica)
(Ú. v. ES L 108,
2002,
s. 33;
Mim.
vyd.
13/029,
s. 349)],
[smernica
Európskeho
parlamentu a Rady]
2002/22/ES
[zo
7. marca 2002 o univerzálnej
službe a právach
užívateľov
týkajúcich
sa
elektronických
komunikačných
sietí a služieb
(smernica
univerzálnej
služby)
(Ú. v. ES L 108,
2002,
s. 51;
Mim.
vyd.
13/029,
s. 367)] a [smernica
Európskeho
parlamentu a Rady]
2002/58/ES
[z 12. júla
2002,
týkajúca
sa
spracovávania
osobných
údajov a ochrany
súkromia v sektore
elektronických
komunikácií
(smernica o súkromí a elektronických
komunikáciách)
(Ú. v. ES L 201,
2002,
s. 37;
Mim.
vyd.
13/029,
s. 514)];
…
g)      audiovizuálne
služby
vrátane
kinematografických
služieb
bez
ohľadu
na
spôsob
ich
výroby,
distribúcie a prenosu a rozhlasové
vysielanie;
…
i)      činnosti,
ktoré
sú
spojené s výkonom
verejnej
moci,
ako
je
stanovené
[v článku 45 ES,
teraz v článku 51 ZFEÚ];
j)      sociálne
služby
súvisiace
so
sociálnym
ubytovaním,
starostlivosťou o deti a podporou
rodín a osôb v trvalej
alebo
dočasnej
núdzi,
ktoré
sú
poskytované
štátom,
poskytovateľmi
poverenými
štátom
alebo
charitatívnymi
organizáciami
uznanými
ako
takými
štátom;
…“
34      Článok 3
ods. 1
tej
istej
smernice
znie:
„Ak
existuje
rozpor
medzi
ustanoveniami
tejto
smernice a ustanovením
iného
aktu
Spoločenstva,
ktorý
upravuje
osobitné
aspekty
prístupu k činnosti v oblasti
služieb
alebo
jej
výkonu v osobitných
oblastiach
alebo v osobitných
povolaniach,
má
ustanovenie
iného
aktu
Spoločenstva
prednosť a uplatňuje
sa
na
tieto
osobitné
oblasti
alebo
povolania.
Patrí
sem:
a)      smernica
[Európskeho
Parlamentu a Rady]
96/71/ES
[zo
16. decembra
1996 o vysielaní
pracovníkov v rámci
poskytovania
služieb
(Ú. v. ES L 18,
1997,
s. 1;
Mim.
vyd.
05/002,
s. 431)];
b)      nariadenie
[Rady]
(EHS)
č. 1408/71
[zo
14. júna
1971 o uplatňovaní
systémov
sociálneho
zabezpečenia
na
zamestnancov,
samostatne
zárobkovo
činné
osoby a ich
rodiny,
ktorí
sa
pohybujú v rámci
spoločenstva, v znení
zmenenom a aktualizovanom
nariadením
Rady
(ES)
č. 118/97 z 2. decembra
1996
(Ú. v. ES L 28,
1997,
s. 1;
Mim.
vyd.
05/003,
s. 3)];
c)      [smernica
89/552];
d)      smernica
[Európskeho
parlamentu a Rady]
2005/36/ES
[zo
7. septembra
2005 o uznávaní
odborných
kvalifikácií
(Ú. v. EÚ L 255,
2005,
s. 22)].“
35      V článku 4
bode 1
smernice
2006/123
je
pojem
„služba“
definovaný
ako
akákoľvek
samostatne
zárobková
hospodárska
činnosť,
ktorá
je
obyčajne
poskytovaná
za
odplatu v zmysle
článku 57 ZFEÚ, a v bode 7
tohto
článku
je
pojem
„požiadavka“
definovaný
ako
akákoľvek povinnosť, zákaz, podmienka alebo obmedzenie ustanovené v zákonoch, iných právnych predpisoch a správnych opatreniach členských štátov alebo v dôsledku judikatúry, administratívnej praxe, pravidiel profesijných orgánov alebo kolektívnych pravidiel profesijných združení či iných profesijných organizácií, ktoré boli prijaté v rámci výkonu ich právnej autonómie.
36      Článok 16
tejto
smernice
znie:
„1.      Členské
štáty
rešpektujú
právo
poskytovateľov
poskytovať
služby v inom
členskom
štáte,
než v tom, v ktorom
sú
usadení.
Členský
štát, v ktorom
sa
poskytuje
služba,
zabezpečuje
voľný
prístup k činnosti v oblasti
služieb a jej
slobodné
vykonávanie
na
svojom
území.
Členské
štáty
nepodmieňujú
prístup k činnosti v oblasti
služieb
alebo
jej
vykonávanie
na
svojom
území
splnením
požiadaviek,
ktoré
nedodržiavajú
tieto
zásady:
a)      nediskriminácia:
požiadavka
nesmie
byť
priamo
alebo
nepriamo
diskriminujúca s ohľadom
na
štátnu
príslušnosť,
alebo v prípade
právnických
osôb s ohľadom
na
členský
štát, v ktorom
sú
usadené;
b)      nevyhnutnosť:
požiadavka
musí
byť
opodstatnená
dôvodmi
verejného
poriadku,
verejnej
bezpečnosti,
verejného
zdravia
alebo
ochrany
životného
prostredia;
c)      proporcionalita:
požiadavka
musí
byť
vhodná
na
dosahovanie
sledovaných
cieľov a nesmie
prekračovať
rámec
nevyhnutný
na
dosiahnutie
tohto
cieľa.
2.      Členské
štáty
nesmú v prípade
poskytovateľa
usadeného v inom
členskom
štáte
obmedziť
slobodu
poskytovať
služby
uložením
niektorej z týchto
požiadaviek:
a)      povinnosť
poskytovateľa
mať
prevádzku
na
ich
území;
b)      povinnosť
poskytovateľa
získať
od
príslušných
orgánov
povolenie
vrátane
zápisu
do
registra
alebo
registrácie v profesijnom
orgáne
alebo
združení
na
ich
území,
okrem
prípadov,
ktoré
ustanovuje
táto
smernica
alebo
iné
nástroje
práva
Spoločenstva;
c)      zákaz
pre
poskytovateľa
vytvoriť
určitú
formu
alebo
typ
infraštruktúry
na
ich
území
vrátane
kancelárií
či
priestorov,
ktoré
poskytovateľ
potrebuje
na
dodávanie
príslušných
služieb;
d)      uplatnenie
osobitných
zmluvných
podmienok
medzi
poskytovateľom a príjemcom,
ktoré
bránia
poskytovaniu
služby
samostatne
zárobkovo
činnou
osobou
alebo
ho
obmedzujú;
e)      povinnosť
poskytovateľa
vlastniť
doklad
totožnosti
vydaný
ich
príslušnými
orgánmi,
ktorý
sa
konkrétne
vzťahuje
na
vykonávanie
činnosti v oblasti
služieb;
f)      požiadavky, s výnimkou
tých,
ktoré
sú
potrebné
pre
ochranu
zdravia a bezpečnosť
pri
práci,
ktoré
ovplyvňujú
používanie
zariadenia a materiálu,
ktoré
sú
neoddeliteľnou
súčasťou
poskytovanej
služby;
g)      obmedzenia
slobody
poskytovať
služby
uvedené v článku 19.
3.      Členskému
štátu,
do
ktorého
sa
poskytovateľ
premiestni,
sa
nebráni
stanoviť
požiadavky
na
vykonávanie
činnosti v oblasti
služieb,
ak
sú
opodstatnené
dôvodom
verejného
poriadku,
verejnej
bezpečnosti,
verejného
zdravia
alebo
ochrany
životného
prostredia, a ak
je
to v súlade s odsekom
1.
Členským
štátom
sa
nebrá[n]i uplatňov[a]ť v súlade s právom
Spoločenstva
svoje
pravidlá o podmienkach
zamestnávania
vrátane
pravidiel
ustanovených v kolektívnych
zmluvách.
…“
37      Článok 19
uvedenej
smernice
stanovuje:
„Členské
štáty
nesmú
na
príjemcov
klásť
také
požiadavky,
ktoré
obmedzujú
použitie
služby
dodávanej
poskytovateľom,
ktorý
je
usadený v inom
členskom
štáte, a to
najmä
tieto
požiadavky:
a)      povinnosť
získať
od
príslušného
orgánu
povolenie
alebo
urobiť
vyhlásenie
pre
ich
príslušné
orgány;
b)      diskriminačné
obmedzenia
na
udelenie
finančnej
pomoci z toho
dôvodu,
že
poskytovateľ
je
usadený v inom
členskom
štáte
alebo z dôvodu
umiestnenia
miesta
poskytovania
služby.“
c)      Smernica 2010/13
38      V odôvodneniach
11,
18,
31,
33,
41,
60,
83 a 104
smernice
2010/13
sa
uvádza:
„(11)      Je
potrebné
zlepšiť
právnu
istotu s cieľom
vyhnúť
sa
narušovaniu
hospodárskej
súťaže,
pomôcť
dobudovať
vnútorný
trh a uľahčiť
vytvorenie
jednotného
informačného
priestoru,
aby
sa
uplatnil
aspoň
základný
stupeň
koordinovaných
pravidiel
na
všetky
audiovizuálne
mediálne
služby,
tak
na
televízne
vysielanie
(napr.
lineárne
audiovizuálne
mediálne
služby),
ako
aj
na
audiovizuálne
mediálne
služby
na
požiadanie
(napr.
nelineárne
audiovizuálne
mediálne
služby).
…
(18)      Smernica
[2002/21]
sa v zmysle
svojho
článku 1
ods. 3
nedotýka
opatrení
prijatých
na
úrovni
Únie
alebo
vnútroštátnych
opatrení
na
účely
dosiahnutia
cieľov
všeobecného
záujmu,
najmä
vo
vzťahu k regulácii
obsahu a audiovizuálnej
politike.
…
(31)      Širšia
definícia
audiovizuálnych
komerčných
oznamov
by
sa
mala
zaviesť v tejto
smernici,
ktorá
by
však
nemala
zahŕňať
verejnoprávne
oznamy a výzvy
na
dobročinnosť
vysielané
bezplatne.
…
(33)      Kľúčovým
prvkom
tejto
smernice
by
mala
zostať
zásada
krajiny
pôvodu,
keďže
je
nevyhnutná
pre
vytvorenie
vnútorného
trhu.
Táto
zásada
by
sa
mala
uplatňovať
na
všetky
audiovizuálne
mediálne
služby,
aby
sa
pre
poskytovateľov
mediálnych
služieb
zabezpečila
právna
istota
ako
potrebný
základ
nového
obchodného
modelu a nasadenia
takýchto
služieb.
Je
nevyhnutná
aj
na
zabezpečenie
slobodného
toku
informácií a audiovizuálnych
programov
na
vnútornom
trhu.
…
(41)      Členské
štáty
by
však
mali
mať
možnosť
uplatniť
podrobnejšie
alebo
prísnejšie
pravidlá v oblastiach
koordinovaných
touto
smernicou
voči
poskytovateľom
audiovizuálnych
mediálnych
služieb,
ktorí
patria
pod
ich
právomoc, a zároveň
zabezpečiť,
aby
boli
tieto
pravidlá v súlade
so
všeobecnými
zásadami
práva
Únie.
…
…
(60)      Opatrenia
prijaté
na
ochranu
fyzického,
duševného a morálneho
vývoja
maloletých a ľudskej
dôstojnosti
by
sa
mali
starostlivo
vyvážiť
so
základným
právom
na
slobodu
prejavu
ustanoveným v [Charte].
Cieľom
týchto
opatrení,
ako
napríklad
využívanie
osobných
identifikačných
čísiel
(PIN
kódy),
systémov
filtrovania
alebo
označovania,
by
teda
malo
zabezpečiť
primeranú
úroveň
ochrany
fyzického,
duševného a morálneho
vývoja
maloletých a ľudskej
dôstojnosti,
najmä
pokiaľ
ide o audiovizuálne
mediálne
služby
na
požiadanie.
Odporúčanie o ochrane
maloletých a ľudskej
dôstojnosti a o práve
na
vyjadrenie
už
uznáva
dôležitosť
systémov
filtrovania a označovania a obsahuje
niekoľko
možných
opatrení v prospech
maloletých,
ako
napríklad
systematické
poskytovanie
účinného,
aktualizovateľného a jednoducho
ovládateľného
systému
filtrovania
užívateľom
pri
predplatení
si
prístupu
od
poskytovateľa
prístupu
alebo
prístupu k službám
osobitne
určených
deťom s automatickými
systémami
filtrovania.
…
(83)      Aby
sa
zabezpečilo,
že
záujmy
spotrebiteľov
ako
televíznych
divákov
sú
plne a riadne
chránené,
je
dôležité
pre
televíznu
reklamu,
aby
podliehala
určitému
počtu
minimálnych
pravidiel a noriem a aby
si
členské
štáty
zachovali
právo
na
stanovenie
podrobnejších a prísnejších
pravidiel a za
určitých
okolností
na
ustanovenie
podmienok
pre
prevádzkovateľov
televízneho
vysielania,
na
ktorých
sa
vzťahuje
ich
právomoc.
…
(104)      Keďže
ciele
tejto
smernice, a to
vytvorenie
priestoru
bez
vnútorných
hraníc
pre
audiovizuálne
mediálne
služby
pri
súčasnom
zabezpečení
vysokej
úrovne
ochrany
cieľov
všeobecného
záujmu,
najmä
ochrany
maloletých a ľudskej
dôstojnosti,
ako
aj
podpory
práv
osôb s postihnutím,
nie
je
možné
uspokojivo
dosiahnuť
na
úrovni
členských
štátov,
ale z dôvodov
rozsahu a dôsledkov
tejto
smernice
ho
možno
lepšie
dosiahnuť
na
úrovni
Únie,
môže
Únia
prijať
opatrenia v súlade
so
zásadou
subsidiarity
podľa
článku 5
[ZEÚ]. V súlade
so
zásadou
proporcionality
podľa
uvedeného
článku
táto
smernica
neprekračuje
rámec
nevyhnutný
na
dosiahnutie
týchto
cieľov.“
39      Článok 1
ods. 1
smernice
2010/13
stanovuje:
„Na
účely
tejto
smernice
sa
uplatnia
tieto
definície:
a)      ‚audiovizuálna
mediálna
služba‘
je:
i)      služba,
ako
ju
vymedzujú
články 56 a 57
[ZFEÚ],
pričom
základný
účel
služby
alebo
jej
oddeliteľnej
časti
je
poskytovanie
programov,
za
ktoré
je
redakčne
zodpovedný
poskytovateľ
mediálnych
služieb,
širokej
verejnosti, s cieľom
informovať,
zabávať
alebo
vzdelávať
prostredníctvom
elektronických
komunikačných
sietí v zmysle
článku 2 písm. a)
smernice
[2002/21];
takéto
audiovizuálne
mediálne
služby
sú
buď
televíznym
vysielaním v zmysle
písmena
e)
tohto
odseku,
alebo
audiovizuálnou
mediálnou
službou
na
požiadanie v zmysle
písmena
g)
tohto
odseku;
ii)      audiovizuálny
komerčný
oznam;
…
d)      ‚poskytovateľ
mediálnych
služieb‘
je
fyzická
alebo
právnická
osoba,
ktorá
má
redakčnú
zodpovednosť
za
výber
audiovizuálneho
obsahu
audiovizuálnej
mediálnej
služby a určuje
spôsob,
akým
je
organizovaná;
…
h)      ‚audiovizuálne
komerčné
oznamy‘
sú
obrazy
so
zvukom
alebo
bez
zvuku,
ktoré
sú určené
na priame
alebo
nepriame
propagovanie
tovaru,
služieb
alebo
dobrého
mena
fyzickej
alebo
právnickej
osoby
vykonávajúcej
hospodársku
činnosť.
Takéto
obrazy
sprevádzajú
program
alebo
video
vytvorené
používateľom
alebo
sú
doň
zahrnuté, a to
za odplatu
alebo
za podobnú
protihodnotu
alebo
na účely
vlastnej
propagácie.
Formy
audiovizuálneho
komerčného
oznamu
zahŕňajú
okrem
iného
televíznu
reklamu,
sponzorstvo,
telenákup a umiestňovanie
produktov;
i)      ‚televízna
reklama‘
je
akákoľvek
forma
vysielania
oznamov
za
odplatu
alebo
za
podobnú
protihodnotu
alebo
vysielanie
na
účely
vlastnej
propagácie
verejným
alebo
súkromným
podnikom
alebo
fyzickou
osobou v súvislosti s obchodovaním,
podnikaním,
remeslom
alebo
povolaním s cieľom
podporiť
odbyt
tovarov
alebo
služieb
vrátane
nehnuteľného
majetku,
práv a záväzkov
za
odplatu;
…“
40      Článok 2
tejto
smernice
stanovuje:
„1.      Každý
členský
štát
zabezpečí,
aby
všetky
audiovizuálne
mediálne
služby
vysielané
poskytovateľmi
mediálnej
služby,
na
ktorých
sa
vzťahuje
jeho
právomoc,
boli v súlade s pravidlami
právneho
systému,
ktorý
sa
uplatňuje
na
audiovizuálne
mediálne
služby
určené
pre
verejnosť v tomto
členskom
štáte.
…“
41      Článok 3
ods. 1 a 2
uvedenej
smernice
znie:
„1.      Členské
štáty
zabezpečia
voľný
príjem a neobmedzia
retransmisie
audiovizuálnych
mediálnych
služieb z iných
členských
štátov
na
svoje
územie z dôvodov,
ktoré
patria
do
oblastí
koordinovaných
touto
smernicou.
2.      Členský
štát
sa
môže
dočasne
odchýliť
od
odseku
1
tohto
článku v prípade,
ak
audiovizuálna
mediálna
služba
poskytovaná
poskytovateľom
mediálnych
služieb v právomoci
iného
členského
štátu
zjavne,
závažne a hrubo
porušuje
článok 6
ods. 1 písm. a)
alebo
článok 6a
ods. 1
alebo
ohrozuje
verejné
zdravie
alebo
preň
predstavuje
skutočné a závažné
riziko
ohrozenia.
Na
odchýlku
uvedenú v prvom
pododseku sa
vzťahujú
tieto
podmienky:
a)      počas
predchádzajúcich
12
mesiacov
sa
poskytovateľ
mediálnych
služieb
už
najmenej
pri
dvoch
predchádzajúcich
príležitostiach
dopustil
jedného
alebo
viacerých
skutkov
uvedených v prvom
pododseku;
b)      dotknutý
členský
štát
písomne
oznámil
poskytovateľovi
mediálnych
služieb,
členskému
štátu,
ktorého
právomoc
sa
vzťahuje
na daného
poskytovateľa, a Komisii
údajné
porušenia a primerané
opatrenia,
ktoré
má v úmysle
prijať,
ak
by k takémuto
porušeniu
znova
došlo;
c)      dotknutý
členský
štát
dodržal
právo
na obhajobu
dotknutého
poskytovateľa
mediálnych
služieb, a najmä
dal
poskytovateľovi
príležitosť
vyjadriť
názor
na údajné
porušenia;
a
d)      konzultácie s členským
štátom,
ktorého
právomoc
sa
vzťahuje
na poskytovateľa
mediálnych
služieb, a s Komisiou
nepriniesli
urovnanie
sporu
zmierom
do jedného
mesiaca
odvtedy,
ako
Komisia
prijala
oznámenie
uvedené v písmene
b).
Komisia
do
troch
mesiacov
od prijatia
oznámenia o opatreniach
prijatých
dotknutým
členským
štátom a po
tom,
ako
požiadala
[skupinu
európskych
regulačných
orgánov
pre
audiovizuálne
mediálne
služby
(ERGA)] o poskytnutie
stanoviska v súlade s článkom 30b
ods. 3 písm. d),
prijme
rozhodnutie o tom,
či
sú
tieto
opatrenia
zlučiteľné s právom
Únie.
…“
42      Článok 4
tej
istej
smernice
znie:
„1.      Členské
štáty
majú
naďalej
možnosť
požadovať
od poskytovateľov
mediálnych
služieb,
na ktorých
sa
vzťahuje
ich
právomoc,
aby
dodržiavali
podrobnejšie
alebo
prísnejšie
pravidlá v oblastiach
koordinovaných
touto
smernicou,
za predpokladu,
že
takéto
pravidlá
sú v súlade s právom
Únie.
2.      Ak
členský
štát:
a)      využil
možnosť
podľa
odseku
1
prijať
podrobnejšie
alebo
prísnejšie
pravidlá
vo
všeobecnom
verejnom
záujme,
a
b)      usúdi,
že
poskytovateľ
mediálnych
služieb,
na ktorého
sa
vzťahuje
právomoc
iného
členského
štátu,
poskytuje
audiovizuálnu
mediálnu
službu,
ktorá
celkom
alebo z väčšej
časti
smeruje
na jeho
územie,
môže
požiadať
členský
štát,
ktorý
má
právomoc,
aby
vyriešil
všetky
problémy
zistené v súvislosti s týmto
odsekom.
Oba
členské
štáty
čestne a rýchlo
spolupracujú s cieľom
nájsť
vzájomne
uspokojivé
riešenie.
Členský
štát,
ktorý
má
právomoc,
po tom,
čo
dostane
odôvodnenú
žiadosť
podľa
prvého
pododseku,
požiada
poskytovateľa
mediálnych
služieb,
aby
dodržal
príslušné
pravidlá
všeobecného
verejného
záujmu.
Členský
štát,
ktorý
má
právomoc,
pravidelne
informuje
žiadajúci
členský
štát o opatreniach
prijatých
na riešenie
zistených
problémov.
Členský
štát,
ktorý
má
právomoc,
informuje
žiadajúci
členský
štát a Komisiu o dosiahnutých
výsledkoch
do dvoch
mesiacov
od prijatia
žiadosti a v prípade,
že
nie
je
možné
nájsť
riešenie,
vysvetlí
dôvody.
Každý
členský
štát
môže
kedykoľvek
vyzvať
kontaktný
výbor,
aby
vec
preskúmal.
3.      Dotknutý
členský
štát
môže
prijať
vhodné
opatrenia
voči
dotknutému
poskytovateľovi
mediálnych
služieb,
ak:
a)      usúdi,
že
výsledky
dosiahnuté
uplatňovaním
odseku
2
nie
sú
uspokojivé;
a
b)      predloží
dôkazy
potvrdzujúce,
že
dotknutý
poskytovateľ
mediálnych
služieb
sa
usadil v členskom
štáte,
ktorý
má
právomoc, s cieľom
obísť
prísnejšie
pravidlá v oblastiach
koordinovaných
touto
smernicou,
ktoré
by
sa
naň
vzťahovali,
ak
by
bol
usadený v dotknutom
členskom
štáte.
Takými
dôkazmi
sa
umožní,
aby
sa
takéto
obchádzanie
náležite
potvrdilo,
bez
toho,
aby
bolo
potrebné
preukázať
úmysel
poskytovateľa
mediálnych
služieb
obísť
tieto
prísnejšie
pravidlá.
Takéto
opatrenia
sú
objektívne
nevyhnutné,
uplatňované
nediskriminačným
spôsobom a primerané
cieľom,
ktoré
sledujú.
4.      Členský
štát
môže
prijať
opatrenia
podľa
odseku
3
iba
vtedy,
ak
sú
splnené
tieto
podmienky:
a)      oznámil
Komisii a členskému
štátu, v ktorom
je
poskytovateľ
mediálnych
služieb
usadený,
svoj
zámer
prijať
takéto
opatrenia a zároveň
uviedol
dôvody
pre
svoj
úsudok;
b)      dodržal
právo
na obhajobu
dotknutého
poskytovateľa
mediálnych
služieb, a najmä
dal
danému
poskytovateľovi
mediálnych
služieb
príležitosť
vyjadriť
názor
na údajné
obchádzanie a na opatrenia,
ktoré
oznamujúci
členský
štát
plánuje
prijať;
a
c)      Komisia
po
tom,
čo
skupinu
ERGA
požiadala o stanovisko v súlade s článkom 30b
ods. 3 písm. d),
rozhodla,
že
opatrenia
sú
zlučiteľné s právom
Únie, a najmä,
že
úsudok
členského
štátu,
ktorý
prijíma
tieto
opatrenia
podľa
odsekov
2 a 3
tohto
článku,
je
riadne
opodstatnený;
Komisia
zabezpečí,
aby
bol
kontaktný
výbor
náležite
informovaný.
5.      Komisia
do
troch
mesiacov
od prijatia
oznámenia
ustanoveného v odseku
4 písm. a)
prijme
rozhodnutie o tom,
či
sú
tieto
opatrenia
zlučiteľné s právom
Únie.
Ak
Komisia
rozhodne,
že
uvedené
opatrenia
nie
sú
zlučiteľné s právom
Únie,
požiada
dotknutý
členský
štát,
aby
zamýšľané
opatrenia
neprijal.
Ak
Komisia
nemá
informácie
potrebné
na prijatie
rozhodnutia
podľa
prvého
pododseku do jedného
mesiaca
od prijatia
oznámenia,
požiada
dotknutý
členský
štát o všetky
informácie
potrebné
na dané
rozhodnutie.
Lehota, v ktorej
má
Komisia
rozhodnutie
prijať,
sa
pozastaví,
pokým
členský
štát
neposkytne
potrebné
informácie.
Pozastavenie
lehoty
však v žiadnom
prípade
nesmie
presiahnuť
jeden
mesiac.
6.      Členské
štáty
vhodnými
prostriedkami v rámci
svojho
vnútroštátneho
práva
zabezpečia,
aby
poskytovatelia
mediálnych
služieb,
na ktorých
sa
vzťahuje
ich
právomoc,
túto
smernicu
účinne
dodržiavali.
7.      Ak
táto
smernica
neustanovuje
inak, v plnom
rozsahu
sa
uplatňuje
smernica
[2000/31].
Ak
táto
smernica
neustanovuje
inak, v prípade
konfliktu
medzi
smernicou
[2000/31] a touto
smernicou,
má
prednosť
táto
smernica.“
43      Článok 6
ods. 1 písm. a)
smernice
2010/13
stanovuje:
„Bez
toho,
aby
bola
dotknutá
povinnosť
členských
štátov
rešpektovať a chrániť
ľudskú
dôstojnosť,
členské
štáty
primeranými
prostriedkami
zabezpečia,
aby
audiovizuálne
mediálne
služby
poskytované
poskytovateľmi
mediálnych
služieb,
na ktorých
sa
vzťahuje
ich
právomoc,
neobsahovali
žiadne:
a)      podnecovanie k násiliu
alebo
nenávisti
voči
skupine
osôb
alebo
členovi
skupiny
založené
na ktoromkoľvek z dôvodov
uvedených v článku 21
[C]harty.“
44      Článok 6a
tejto
smernice
uvádza:
„1.      Členské
štáty
prijmú
vhodné
opatrenia,
aby
zabezpečili,
že
audiovizuálne
mediálne
služby,
ktoré
by
mohli
narušiť
telesný,
duševný
alebo
morálny
vývin
maloletých,
poskytované
poskytovateľmi
mediálnych
služieb,
na ktorých
sa
vzťahuje
právomoc
týchto
členských
štátov,
budú
sprístupnené
iba
takým
spôsobom,
ktorým
sa
zaistí,
že
ich
maloletí
nebudú
môcť
za bežných
okolností
počuť
ani
vidieť.
Takéto
opatrenia
môžu
zahŕňať
výber
času
vysielania,
nástroje
na overenie
veku
alebo
iné
technické
opatrenia.
Takéto
opatrenia
musia
byť
primerané
potenciálnemu
škodlivému
účinku
programu.
Najškodlivejší
obsah,
ako
je
bezdôvodné
násilie
či
pornografia,
podlieha
najprísnejším
opatreniam.
…“
45      Článok 9
ods. 1 písm. c) a g)
uvedenej
smernice
znie:
„Členské
štáty
zabezpečia,
aby
audiovizuálne
komerčné
oznamy
poskytované
poskytovateľmi
mediálnych
služieb,
na ktorých
sa
vzťahuje
ich
právomoc,
spĺňali
tieto
podmienky:
…
c)      audiovizuálne
komerčné
oznamy
nesmú:
i)      porušovať
ľudskú
dôstojnosť;
ii)      obsahovať
ani
podporovať
žiadnu
diskrimináciu
na
základe
pohlavia,
rasového a etnického
pôvodu,
národnosti,
náboženstva
alebo
viery,
zdravotného
postihnutia,
veku
alebo
sexuálnej
orientácie;
iii)      podporovať
správanie
poškodzujúce
zdravie
alebo
bezpečnosť;
iv)      podporovať
správanie
hrubo
poškodzujúce
ochranu
životného
prostredia;
…
g)      audiovizuálne
komerčné
oznamy
nesmú
spôsobovať
telesnú,
duševnú
alebo
morálnu
ujmu
maloletým;
preto
nesmú
priamo
nabádať
maloletých,
aby
si
kúpili
alebo
prenajali
nejaký
produkt
alebo
službu,
využívajúc
ich
neskúsenosť
alebo
dôverčivosť,
priamo
ich
nabádať,
aby
presviedčali
svojich
rodičov
či
iné
osoby,
aby
im
ponúkaný
tovar
alebo
služby
zakúpili,
zneužívať
osobitnú
dôveru,
ktorú
maloletí
prechovávajú k svojim
rodičom,
učiteľom
alebo
iným
osobám,
ani
bezdôvodne
ukazovať
maloletých v nebezpečných
situáciách.“
46      Článok 28b
tej
istej
smernice
znie:
„1.      Bez
toho,
aby
boli
dotknuté
články 12
až
15
[smernice
2000/31],
členské
štáty
zabezpečia,
aby
poskytovatelia
platformy
na zdieľanie
videí,
na ktorých
sa
vzťahuje
ich
právomoc,
prijali
vhodné
opatrenia
na ochranu:
a)      maloletých
pred
programami,
videami
vytvorenými
používateľmi a audiovizuálnymi
komerčnými
oznamami,
ktoré
by
mohli
narušiť
ich
telesný,
duševný
alebo
morálny
vývin v súlade s článkom 6a
ods. 1;
b)      širokej
verejnosti
pred
programami,
videami
vytvorenými
používateľmi a audiovizuálnymi
komerčnými
oznamami,
ktoré
obsahujú
podnecovanie k násiliu
alebo
nenávisti
voči
skupine
osôb
alebo
členovi
skupiny
založené
na ktoromkoľvek z dôvodov
uvedených v článku 21
[C]harty;
c)      širokej
verejnosti
pred
programami,
videami
vytvorenými
používateľmi a audiovizuálnymi
komerčnými
oznamami s obsahom,
ktorého
šírenie
predstavuje
činnosť,
ktorá
je
podľa
práva
Únie
trestným
činom,
konkrétne
verejné
podnecovanie k páchaniu
trestného
činu
terorizmu
ustanoveného v článku 5
smernice
[Európskeho
parlamentu a Rady]
(EÚ)
2017/541
[z 15. marca 2017 o boji
proti
terorizmu,
ktorou
sa
nahrádza
rámcové
rozhodnutie
Rady
2002/475/SVV a mení
rozhodnutie
Rady
2005/671/SVV
(Ú. v. EÚ L 88,
2017,
s. 6)],
trestné
činy
súvisiace s detskou
pornografiou
ustanovené v článku 5
ods. 4
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady
2011/93/EÚ
[z 13. decembra
2011 o boji
proti
sexuálnemu
zneužívaniu a sexuálnemu
vykorisťovaniu
detí a proti
detskej
pornografii,
ktorou
sa
nahrádza
rámcové
rozhodnutie
Rady
2004/68/SVV
(Ú. v. EÚ L 335,
2011,
s. 1)] a trestné
činy
súvisiace s rasizmom a xenofóbiou
ustanovené v článku 1
rámcového
rozhodnutia
Rady
2008/913/SVV
[z 28. novembra
2008 o boji
proti
niektorým
formám a prejavom
rasizmu a xenofóbie
prostredníctvom
trestného
práva
(Ú. v. EÚ L 328,
2008,
s. 55)].
2.      Členské
štáty
zabezpečia,
aby
poskytovatelia
platformy
na zdieľanie
videí,
na ktorých
sa
vzťahuje
ich
právomoc,
dodržiavali
požiadavky
ustanovené v článku 9
ods. 1,
pokiaľ
ide o audiovizuálne
komerčné
oznamy,
ktorým
títo
poskytovatelia
platformy
na zdieľanie
videí
zabezpečujú
marketing,
predávajú
ich
alebo
usporadúvajú.
Členské
štáty
zabezpečia,
aby
poskytovatelia
platformy
na zdieľanie
videí,
na ktorých
sa
vzťahuje
ich
právomoc,
prijali
vhodné
opatrenia v záujme
dodržiavania
požiadaviek
ustanovených v článku 9
ods. 1,
pokiaľ
ide o audiovizuálne
komerčné
oznamy,
ktorým
títo
poskytovatelia
platformy
na zdieľanie
videí
nezabezpečujú
marketing,
nepredávajú
ich
ani
neusporadúvajú,
vzhľadom
na to,
že
platformy
na zdieľanie
videí
nad
takýmito
audiovizuálnymi
komerčnými
oznamami
uplatňujú
len
obmedzený
dohľad.
Členské
štáty
zabezpečia,
aby
poskytovatelia
platformy
na zdieľanie
videí
jasne
informovali
používateľov,
ak
programy a videá
vytvorené
používateľmi
obsahujú
audiovizuálne
komerčné
oznamy,
ak
boli
takéto
oznamy
oznámené
podľa
odseku
3
tretieho
pododseku písm. c)
alebo
ak
má
poskytovateľ o tejto
skutočnosti
vedomosť.
Členské
štáty
nabádajú
na
využívanie
koregulácie a podporu
samoregulácie
prostredníctvom
kódexov
správania,
ako
sa
ustanovuje v článku 4a
ods. 1,
ktorých
cieľom
je
účinné
zníženie
vystavenia
detí
audiovizuálnym
komerčným
oznamom o potravinách a nápojoch
obsahujúcich
živiny a látky s výživovým
alebo
fyziologickým
účinkom,
najmä
tuky,
transmastné kyseliny,
soľ
alebo
sodík a cukry,
ktorých
nadmerný
príjem v celkovej
strave
sa
neodporúča.
Cieľom
týchto
kódexov
je
zabezpečiť,
aby
takéto
audiovizuálne
komerčné
oznamy
nezdôrazňovali
pozitívne
vlastnosti
nutričných
aspektov
takýchto
potravín a nápojov.
3.      Na
účely
odsekov
1 a 2
sa
tieto
vhodné
opatrenia
určia
so
zreteľom
na povahu
predmetného
obsahu,
poškodenie,
ktoré
môže
spôsobiť,
na vlastnosti
kategórie
osôb,
ktoré
majú
byť
chránené,
ako
aj
na práva a dotknuté
oprávnené
záujmy
vrátane
záujmov
poskytovateľov
platformy
na zdieľanie
videí a používateľov,
ktorí
vytvorili
alebo
nahrali
obsah,
ako
aj
so
zreteľom
na všeobecný
verejný
záujem.
Členské
štáty
zabezpečia,
aby
všetci
poskytovatelia
platformy
na zdieľanie
videí,
na
ktorých
sa
vzťahuje
ich
právomoc,
uplatňovali
takéto
opatrenia.
Uvedené
opatrenia
musia
byť
realizovateľné a primerané
vzhľadom
na rozsah
služby
platformy
na zdieľanie
videí a vzhľadom
na povahu
poskytovanej
služby.
Uvedené
opatrenia
nesmú
viesť k žiadnym
kontrolným
opatreniam
ex ante alebo k filtrovaniu
obsahu
pri nahrávaní,
ktoré
nie
sú v súlade s článkom 15
smernice
[2000/31].
Na účely
ochrany
maloletých
ustanovenej v odseku
1 písm. a)
tohto
článku
podlieha
najškodlivejší
obsah
najprísnejším
opatreniam
kontroly
prístupu.
Uvedené
opatrenia
zahŕňajú v závislosti
od konkrétneho
prípadu:
a)      zahrnutie a uplatňovanie, v podmienkach
týkajúcich
sa
služieb
platformy
na zdieľanie
videí,
požiadaviek
uvedených v odseku
1;
b)      zahrnutie a uplatňovanie, v podmienkach
týkajúcich
sa
služieb
platformy
na zdieľanie
videí,
požiadaviek
ustanovených v článku 9
ods. 1
týkajúcich
sa
audiovizuálnych
komerčných
oznamov,
ktorým
poskytovatelia
platformy
na zdieľanie
videí
nezabezpečujú
marketing,
nepredávajú
ich
ani
neusporadúvajú;
c)      existenciu
funkcie
pre
používateľov,
ktorí
nahrávajú
videá
vytvorené
používateľmi,
na uvedenie
toho,
či
tieto
videá
obsahujú
audiovizuálne
komerčné
oznamy,
ak o tom
vedia
alebo
ak
je
možné
odôvodnene
očakávať,
že o tom
vedia;
d)      zriadenie a prevádzkovanie
transparentných a užívateľsky
ústretových
mechanizmov,
vďaka
ktorým
budú
používatelia
platformy
na zdieľanie
videí
môcť
dotknutým
poskytovateľom
platformy
na zdieľanie
videí
nahlasovať
alebo
označovať
obsah
uvedený v odseku
1
poskytovaný
na ich
platforme;
e)      zriadenie a prevádzkovanie
systémov,
prostredníctvom
ktorých
poskytovatelia
platformy
na zdieľanie
videí
vysvetlia
používateľom
platformy
na zdieľanie
videí,
aký
účinok
malo
nahlásenie a označenie
uvedené v písmene d);
f)      zriadenie a prevádzkovanie
systémov
na overenie
veku
pre
používateľov
platformy
na zdieľanie
videí v súvislosti s obsahom,
ktorý
by
mohol
narušiť
telesný,
duševný
alebo
morálny
vývin
maloletých;
g)      zriadenie a prevádzkovanie
ľahko
použiteľných
systémov
umožňujúcich
používateľom
platformy
na zdieľanie
videí
hodnotiť
obsah
uvedený v odseku
1;
h)      zabezpečenie
systémov
rodičovskej
kontroly,
ktoré
sú
ovládané
koncovými
používateľmi, v súvislosti s obsahom,
ktorý
by
mohol
narušiť
telesný,
duševný
alebo
morálny
vývin
maloletých;
i)      zriadenie a prevádzkovanie
transparentných,
ľahko
použiteľných a účinných
postupov
vybavovania a riešenia
sťažností
používateľov
na
poskytovateľa
platformy
na zdieľanie
videí,
pokiaľ
ide o vykonávanie
opatrení
uvedených v písmenách
d)
až
h);
j)      zabezpečenie
účinných
opatrení a nástrojov v oblasti
mediálnej
gramotnosti a zvyšovanie
povedomia
používateľov o uvedených
opatreniach a nástrojoch.
Osobné
údaje
maloletých,
ktoré
zhromaždili
alebo
inak
získali
poskytovatelia
platformy
na zdieľanie
videí
podľa
písmen
f) a h)
tretieho
pododseku,
sa
nesmú
spracúvať
na obchodné
účely,
napríklad
na účely
priameho
marketingu,
profilovania a reklamy
cielenej
podľa
správania.
4.      Na
účely
vykonávania
opatrení
uvedených v odsekoch
1 a 3
tohto
článku
členské
štáty
nabádajú
na používanie
koregulácie podľa
článku 4a
ods. 1.
5.      Členské
štáty
zavedú
potrebné
mechanizmy
na posúdenie
vhodnosti
opatrení
uvedených v odseku
3
prijatých
poskytovateľmi
platformy
na zdieľanie
videí.
Členské
štáty
poveria
národné
regulačné
orgány
alebo
subjekty,
aby
tieto
opatrenia
posúdili.
6.      Členské
štáty
môžu
poskytovateľom
platformy
na zdieľanie
videí
uložiť
podrobnejšie
alebo
prísnejšie
opatrenia
ako
sú
opatrenia
uvedené v odseku
3
tohto
článku.
Pri
prijímaní
takýchto
opatrení
členské
štáty
dodržiavajú
požiadavky
ustanovené
uplatniteľným
právom
Únie,
napríklad
požiadavky,
ktoré
sú
ustanovené v článkoch 12
až
15
[smernice
2000/31]
alebo v článku 25
[smernice
2011/93].
7.      Členské
štáty
zabezpečia
mimosúdne
mechanizmy
nápravy
na urovnávanie
sporov
medzi
používateľmi a poskytovateľmi
platformy
na zdieľanie
videí
týkajúcich
sa
uplatňovania
odsekov
1 a 3.
Takéto
mechanizmy
umožnia
nestranné
riešenie
sporov a používateľovi
sa
nimi
neodopiera
právna
ochrana
ustanovená
vo vnútroštátnom
práve.
8.      Členské
štáty
zabezpečia,
aby
používatelia
mohli
svoje
práva v súvislosti s poskytovateľmi
platformy
na zdieľanie
videí
podľa
odsekov
1 a 3
uplatniť
pred
súdom.
9.      Komisia
nabáda
poskytovateľov
platformy
na zdieľanie
videí
na
vymieňanie
najlepších
postupov
týkajúcich
sa
koregulačných kódexov
správania,
ako
sa
uvádza v odseku
4.
10.      Členské
štáty a Komisia
môžu
podporiť
samoreguláciu
prostredníctvom
kódexov
správania
Únie,
ako
sa
uvádza v článku 4a
ods. 2.“
d)      Smernica 2015/1535
47      Článok 1
ods. 1 písm. b)
smernice
2015/1535
stanovuje,
že
„služba“
je
„každá
služba,
ktorá
sa
bežne
poskytuje
za
odmenu
[odplatu – neoficiálny
preklad],
na
diaľku,
elektronickým
spôsobom a na
základe
individuálnej
žiadosti
príjemcu
služieb“.
48      Článok 5
ods. 1
tejto
smernice
uvádza:
„Členské
štáty
okamžite
oznámia
Komisii, s výhradou
článku 7,
všetky
návrhy
technických
predpisov
okrem
tých
prípadov,
keď
ide
len o prevzatie
úplného
textu
medzinárodnej
alebo
európskej
normy,
pričom v takomto
prípade
postačí
informácia o príslušnej
norme;
členské
štáty
oznámia
Komisii
aj
dôvody,
pre
ktoré
je
prijatie
takéhoto
technického
predpisu
potrebné,
keď
tieto
dôvody
nebudú
zjavné
už z návrhu
technického
predpisu.
Ak
je
to
potrebné a ak
sa
tak
neurobilo
už
pri
predbežnom
oznámení,
členské
štáty
Komisii
súčasne
oznámia
aj
znenie
základných
zákonných
alebo
regulačných
ustanovení,
ktoré
sa
predmetnej
veci
priamym a zásadným
spôsobom
týkajú, a znalosť
ich
znení
je
potrebná
na
posúdenie
dopadu
návrhu
technického
predpisu.
Členské
štáty
musia v súlade s podmienkami
uvedenými v prvom a druhom
pododseku tohto
odseku
opätovne
oznámiť
Komisii
návrh
technického
predpisu,
ak v ňom
vykonajú
také
zmeny,
ktoré
majú
za
následok
významnú
zmenu
jeho
rozsahu
pôsobnosti,
skrátenie
časového
plánu,
pôvodne
predpokladaného
pre
jeho
implementáciu,
pridanie
špecifikácií
alebo
požiadaviek
alebo
ich
sprísnenie.
…
Komisia
bezodkladne
informuje o návrhu
technického
predpisu a všetkých
dokumentoch,
ktoré
jej
boli
odoslané,
ostatné
členské
štáty;
môže v súvislosti s takýmto
návrhom
požiadať o názor
aj
výbor
uvedený v článku 2
tejto
smernice a keď
to
bude
žiaduce,
aj
výbor
zodpovedný
za
danú
oblasť.
V prípade
technických
špecifikácií
alebo
iných
požiadaviek
alebo
pravidiel o službách
uvedených v článku 1
ods. 1 písm. f)
druhom
pododseku bode
iii)
tejto
smernice
môžu
byť
pripomienky
alebo
podrobné
stanoviská
Komisie
alebo
členských
štátov
vyjadrené
iba k tým
aspektom,
ktoré
môžu
prekážať
obchodu
alebo
ktoré v súvislosti s pravidlami o službách
bránia
voľnému
pohybu
služieb
alebo
slobode
usadiť
sa
poskytovateľov
služieb,
nie
však k fiškálnym
alebo
finančným
aspektom
opatrenia.“
e)      Smernica 2018/1808
49      V odôvodnení
20
smernice
2018/1808
sa
uvádza:
„Vhodné
opatrenia
na ochranu
maloletých
uplatniteľné
na služby
televízneho
vysielania
by
sa
mali
vzťahovať
aj
na audiovizuálne
mediálne
služby
na požiadanie.
Zvýšila
by
sa
tým
úroveň
ochrany.
Prístup
na základe
minimálnej
harmonizácie
umožňuje
členským
štátom
dosiahnuť
vyšší
stupeň
ochrany v prípade
obsahu,
ktorý
by
mohol
narušiť
telesný,
duševný
alebo
morálny
vývin
maloletých.
Najškodlivejší
obsah,
ktorý
by
mohol
narušiť
telesný,
duševný
alebo
morálny
vývin
maloletých,
ale
ktorý
nie
je
nevyhnutne
trestným
činom,
by
mal
podliehať
najprísnejším
opatreniam,
ako
je
kódovanie a účinná
rodičovská
kontrola,
bez
toho,
aby
bola
dotknutá
možnosť
členských
štátov
prijať
prísnejšie
opatrenia.“
f)      GDPR
50      V odôvodneniach
1,
4,
10 a 154
GDPR
sa
uvádza:
„(1)      Ochrana
fyzických
osôb v súvislosti
so
spracúvaním
osobných
údajov
patrí
medzi
základné
práva. V článku 8
ods. 1
[Charty] a v článku 16
ods. 1
[ZFEÚ]
sa
stanovuje,
že
každý
má
právo
na
ochranu
osobných
údajov,
ktoré
sa
ho
týkajú.
…
(4)      Spracúvanie
osobných
údajov
by
malo
byť
určené
na
to,
aby
slúžilo
ľudstvu.
Právo
na
ochranu
osobných
údajov
nie
je
absolútne
právo;
musí
sa
posudzovať
vo
vzťahu k jeho
funkcii v spoločnosti a musí
byť
vyvážené s ostatnými
základnými
právami, a to v súlade
so
zásadou
proporcionality.
Toto
nariadenie
rešpektuje
všetky
základné
práva a dodržiava
slobody a zásady
uznané v Charte,
ako
sú
zakotvené v zmluvách,
najmä
rešpektovanie
súkromného a rodinného
života,
obydlia a komunikácie,
ochrana
osobných
údajov,
sloboda
myslenia,
svedomia a náboženského
vyznania,
sloboda
prejavu a právo
na
informácie,
sloboda
podnikania,
právo
na
účinný
prostriedok
nápravy a na
spravodlivý
proces, a kultúrna,
náboženská a jazyková
rozmanitosť.
…
(10)      S cieľom
zabezpečiť
konzistentnú a vysokú
úroveň
ochrany
fyzických
osôb a odstrániť
prekážky
tokov
osobných
údajov v rámci
Únie,
úroveň
ochrany
práv a slobôd
fyzických
osôb
pri
spracúvaní
týchto
údajov
by
mala
byť
rovnaká
vo
všetkých
členských
štátoch.
Konzistentné a jednotné
uplatňovanie
pravidiel
ochrany
základných
práv a slobôd
fyzických
osôb
pri
spracúvaní
osobných
údajov
by
sa
malo
zabezpečiť v rámci
celej
Únie.
Pokiaľ
ide o spracúvanie
osobných
údajov
na
účely
dodržania
zákonnej
povinnosti,
plnenia
úloh
realizovaných
vo
verejnom
záujme
alebo
pri
výkone
verejnej
moci
zverenej
prevádzkovateľovi,
členské
štáty
by
mali
mať
možnosť
zachovať
alebo
zaviesť
vnútroštátne
predpisy,
ktorými
by
sa
spresnilo
uplatňovanie
pravidiel
stanovených v tomto
nariadení.
Spolu
so
všeobecnými a horizontálnymi
právnymi
predpismi o ochrane
údajov,
ktorými
sa
vykonáva
smernica
[Európskeho
parlamentu a Rady]
95/46/ES
[z 24. októbra
1995 o ochrane
fyzických
osôb
pri
spracovaní
osobných
údajov a voľnom
pohybe
týchto
údajov
(Ú. v. ES L 281,
1995,
s. 31;
Mim.
vyd.
13/015,
s. 355)],
prijali
členské
štáty
viaceré
sektorové
právne
predpisy v oblastiach, v ktorých
sú
potrebné
špecifickejšie
normy.
Týmto
nariadením
sa
tiež
členským
štátom
dáva
priestor
na
spresnenie
svojich
pravidiel
vrátane
pravidiel
spracúvania
osobitných
kategórií
osobných
údajov
(ďalej
len
‚citlivé
údaje‘). V danom
rozsahu
toto
nariadenie
nevylučuje
právo
členského
štátu,
ktorým
sa
vymedzujú
okolnosti
špecifických
spracovateľských
situácií
vrátane
presnejšieho
stanovenia
podmienok,
za
ktorých
je
spracúvanie
osobných
údajov v súlade
so
zákonom.
…
(154)      Týmto
nariadením
sa
umožňuje,
aby
sa
pri
jeho
uplatňovaní
zohľadňovala
zásada
prístupu
verejnosti k úradným
dokumentom.
Prístup
verejnosti k úradným
dokumentom
možno
považovať
za
verejný
záujem.
Osobné
údaje
uvedené v dokumentoch,
ktoré
má v držbe
orgán
verejnej
moci
alebo
verejnoprávny
subjekt,
by
tento
orgán
verejnej
moci
alebo
verejnoprávny
subjekt
mal
môcť
poskytnúť
verejnosti,
ak
je
takéto
poskytnutie
stanovené v práve
Únie
alebo v práve
členského
štátu,
ktorým
príslušný
orgán
verejnej
moci
alebo
verejnoprávny
subjekt
podlieha. V takýchto
právnych
predpisoch
by
sa
mal
zosúladiť
prístup
verejnosti k úradným
dokumentom a opakované
použitie
informácií
verejného
sektora s právom
na
ochranu
osobných
údajov a preto
sa v nich
môže
ustanoviť
potrebné
zosúladenie s právom
na ochranu
osobných
údajov
podľa
tohto
nariadenia.
Odkaz
na
orgány
verejnej
moci a verejnoprávne
subjekty
by
mal v tejto
súvislosti
zahŕňať
všetky
orgány
alebo
iné
subjekty,
na
ktoré
sa
vzťahuje
právo
členského
štátu v oblasti
prístupu
verejnosti k dokumentom.
Smernica
Európskeho
parlamentu a Rady
2003/98/ES
[zo
17. novembra
2003 o opakovanom
použití
informácií
verejného
sektora
(Ú. v. EÚ L 345,
2003,
s. 90;
Mim.
vyd.
13/032,
s. 701)]
nemení a žiadnym
spôsobom
neovplyvňuje
úroveň
ochrany
fyzických
osôb
pri
spracúvaní
osobných
údajov
podľa
ustanovení
práva
Únie a práva
členského
štátu, a najmä
nemení
povinnosti a práva
ustanovené v tomto
nariadení.
Uvedená
smernica
by
sa
nemala
vzťahovať
najmä
na
dokumenty,
ku
ktorým
je
prístup
vylúčený
alebo
obmedzený
na
základe
prístupových
režimov z dôvodu
ochrany
osobných
údajov, a na
časti
dokumentov
dostupné
na
základe
týchto
režimov,
ktoré
obsahujú
osobné
údaje,
ktorých
opakované
použitie
je
stanovené v práve
ako
nezlučiteľné s právom
týkajúcim
sa
ochrany
fyzických
osôb
pri
spracúvaní
osobných
údajov.“
51      Článok 1
GDPR
stanovuje:
„1.      Týmto nariadením sa stanovujú pravidlá ochrany fyzických osôb pri spracúvaní osobných údajov a pravidlá týkajúce sa voľného pohybu osobných údajov.
2.      Týmto nariadením sa chránia základné práva a slobody fyzických osôb, najmä ich právo na ochranu osobných údajov.
3.      Voľný pohyb osobných údajov v rámci Únie sa nesmie obmedziť ani zakázať z dôvodov súvisiacich s ochranou fyzických osôb pri spracúvaní osobných údajov.“
52      Článok 5
tohto
nariadenia
stanovuje:
„1.      Osobné
údaje
musia
byť:
a)      spracúvané
zákonným
spôsobom,
spravodlivo a transparentne
vo
vzťahu k dotknutej
osobe
(‚zákonnosť,
spravodlivosť a transparentnosť‘);
…
f)      spracúvané
spôsobom,
ktorý
zaručuje
primeranú
bezpečnosť
osobných
údajov,
vrátane
ochrany
pred
neoprávneným
alebo
nezákonným
spracúvaním a náhodnou
stratou,
zničením
alebo
poškodením, a to
prostredníctvom
primeraných
technických
alebo
organizačných
opatrení
(‚integrita a dôvernosť‘).
…“
53      Článok 6
uvedeného
nariadenia
znie:
„1.      Spracúvanie
je
zákonné
iba
vtedy a iba v tom
rozsahu,
keď
je
splnená
aspoň
jedna z týchto
podmienok:
a)      dotknutá
osoba
vyjadrila
súhlas
so
spracúvaním
svojich
osobných
údajov
na
jeden
alebo
viaceré
konkrétne
účely;
b)      spracúvanie
je
nevyhnutné
na
plnenie
zmluvy,
ktorej
zmluvnou
stranou
je
dotknutá
osoba,
alebo
aby
sa
na
základe
žiadosti
dotknutej
osoby
vykonali
opatrenia
pred
uzatvorením
zmluvy;
c)      spracúvanie
je
nevyhnutné
na
splnenie
zákonnej
povinnosti
prevádzkovateľa;
d)      spracúvanie
je
nevyhnutné,
aby
sa
ochránili
životne
dôležité
záujmy
dotknutej
osoby
alebo
inej
fyzickej
osoby;
e)      spracúvanie
je
nevyhnutné
na
splnenie
úlohy
realizovanej
vo
verejnom
záujme
alebo
pri
výkone
verejnej
moci
zverenej
prevádzkovateľovi;
f)      spracúvanie
je
nevyhnutné
na
účely
oprávnených
záujmov,
ktoré
sleduje
prevádzkovateľ
alebo
tretia
strana, s výnimkou
prípadov,
keď
nad
takýmito
záujmami
prevažujú
záujmy
alebo
základné
práva a slobody
dotknutej
osoby,
ktoré
si
vyžadujú
ochranu
osobných
údajov,
najmä
ak
je
dotknutou
osobu
dieťa.
Písmeno
f)
prvého
pododseku sa
nevzťahuje
na
spracúvanie
vykonávané
orgánmi
verejnej
moci
pri
výkone
ich
úloh.
…“
54      Článok 10
toho
istého
nariadenia
znie:
„Spracúvanie
osobných
údajov
týkajúcich
sa
uznania
viny
za
trestné
činy a priestupky
alebo
súvisiacich
bezpečnostných
opatrení
založených
na
článku 6
ods. 1
sa
vykonáva
len
pod
kontrolou
orgánu
verejnej
moci,
alebo
ak
je
spracúvanie
povolené
právom
Únie
alebo
právom
členského
štátu
poskytujúcim
primerané
záruky
ochrany
práv a slobôd
dotknutých
osôb.
Každý
komplexný
register
uznania
viny
za
trestné
činy
sa
vedie
iba
pod
kontrolou
orgánu
verejnej
moci.“
55      Článok 24
GDPR
stanovuje:
„1.      S ohľadom
na
povahu,
rozsah,
kontext a účely
spracúvania,
ako
aj
na
riziká s rôznou
pravdepodobnosťou a závažnosťou
pre
práva a slobody
fyzických
osôb
prevádzkovateľ
prijme
vhodné
technické a organizačné
opatrenia,
aby
zabezpečil a bol
schopný
preukázať,
že
spracúvanie
sa
vykonáva v súlade s týmto
nariadením.
Uvedené
opatrenia
sa
podľa
potreby
preskúmajú a aktualizujú.
2.      Ak
je
to
primerané
vzhľadom
na
spracovateľské
činnosti,
opatrenia
uvedené v odseku
1
zahŕňajú
zavedenie
primeraných
politík
ochrany
údajov
zo
strany
prevádzkovateľa.
3.      Dodržiavanie
schválených
kódexov
správania
uvedených v článku 40
alebo
schválených
certifikačných
mechanizmov
uvedených v článku 42
sa
môže
použiť
ako
prvok
na
preukázanie
splnenia
povinností
prevádzkovateľa.“
56      Článok 86
tohto
nariadenia
stanovuje:
„Osobné
údaje v úradných
dokumentoch,
ktoré
má v držbe
orgán
verejnej
moci
alebo
verejnoprávny
alebo
súkromnoprávny
subjekt
na
účely
splnenia
úlohy
realizovanej
vo
verejnom
záujme,
môže
daný
orgán
alebo
subjekt
poskytnúť v súlade s právom
Únie
alebo
právom
členského
štátu,
ktorému
orgán
verejnej
moci
alebo
verejnoprávny
subjekt
podlieha, s cieľom
zosúladiť
prístup
verejnosti k úradným
dokumentom s právom
na
ochranu
osobných
údajov
podľa
tohto
nariadenia.“
C.      Maďarské právo
1.      Základný zákon Maďarska
57      Článok
XV
ods. 5
Magyarország Alaptörvénye (Základný
zákon
Maďarska), v znení
uplatniteľnom
na
tento
spor,
stanovuje:
„Maďarsko
osobitnými
opatreniami
chráni
rodiny,
deti,
ženy,
staršie
osoby a osoby
so
zdravotným
postihnutím“.
58      Článok XVI
tohto
Základného
zákona
stanovuje:
„1.      Každé
dieťa
má
právo
na
ochranu a starostlivosť
potrebnú
na
jeho
riadny
telesný,
duševný a morálny
vývin.
Maďarsko
chráni
právo
detí
identifikovať
sa
podľa
biologického
pohlavia a zaručuje
vzdelávanie
založené
na
hodnotách
vychádzajúcich z ústavnej
identity
našej
vlasti a jej
kresťanskej
kultúry.
2.      Rodičia
majú
právo
zvoliť
si,
aké
vzdelanie
bude
poskytnuté
ich
deťom.“
2.      Maďarský Občiansky zákonník
59      Ustanovenie § 4:146 a polgári törvénykönyvről szóló 2013.
évi V. törvény (zákon
č. V z roku
2013,
Občiansky
zákonník;
ďalej
len
„maďarský
Občiansky
zákonník“)
stanovuje:
„1.      Maloleté
dieťa
podlieha
rodičovskej
zodpovednosti
alebo
poručníctvu.
2.      Rodičovská
zodpovednosť
zahŕňa
právo a povinnosť
vybrať
meno
pre
maloleté
dieťa,
rozhodovať o tom,
aká
starostlivosť a výchova
sa
mu
poskytne,
kde
bude
bývať,
spravovať
jeho
majetok a zabezpečovať
jeho
zákonné
zastúpenie,
ako
aj
právo
určiť
poručníka a vylúčiť určité osoby z možnosti vykonávať funkciu poručníka.“
60      Ustanovenie § 4:224
tohto
zákonníka
stanovuje:
„Ak
tento
zákon
nestanovuje
inak,
poručník
ustanovený
dieťaťu,
sa o neho
stará,
vychováva
ho,
spravuje
jeho
majetok a je
jeho
zákonným
zástupcom.“
61      V ustanovení § 8:1
ods. 1
uvedeného
zákonníka
sa
uvádza:
„Na
účely
tohto
zákona
sa
uplatňuje
toto
vymedzenie
pojmov:
…
(2)      ‚príbuzní‘:
blízki
príbuzní,
partneri,
manželia a manželky
predkov
a potomkov v priamej
línii,
predkovia
a potomkovia manželov a manželiek
v priamej
línii a súrodenci
manželov a manželiek a manželia a manželky
súrodencov.
…“
3.      Zákon o ochrane detí
62      V ustanovení § 1
ods. 1
zákona
č. XXXI z roku
1997 o ochrane
detí a poručníctve, v znení
novelizačného
zákona
(ďalej
len
„zákon o ochrane
detí“)
sa
uvádza:
„Účelom
tohto
zákona
je
stanoviť
základné
pravidlá,
podľa
ktorých
štát,
nižšie
územné
celky, a fyzické a právnické
osoby
zabezpečujúce
ochranu
detí,
ako
aj
iné
organizácie
bez
právnej
subjektivity
poskytujú
prostredníctvom
osobitných
činností a opatrení
pomoc
pri
uplatňovaní
zákonom
stanovených
práv a záujmov
detí a pri
plnení
rodičovských
povinností,
snažia
sa
predchádzať
zraniteľným
situáciám, v ktorých
sa
deti
ocitajú, a tieto
situácie
riešiť,
nahradzujú
rodičovskú
starostlivosť,
ak
nie
je
vykonávaná, a zabezpečujú
sociálne
začlenenie
mladých
dospelých,
ktorí
opustili
systém
ochrany
detí.“
63      Ustanovenie § 4
tohto
zákona
znie:
„1.      Tento
zákon
sa
vzťahuje:
a)      ak sa zdržiavajú na území Maďarska a okrem
výnimky
stanovenej v odseku
[3] – na
deti,
mladých
dospelých a ich
rodičov, ktorí majú
maďarskú štátnu príslušnosť, a ak
nie
je v medzinárodnej
zmluve
stanovené
inak,
na
osoby,
ktoré majú
postavenie
usadenej osoby,
prisťahovalca
alebo
prijatej
osoby,
ako
aj
na
osoby,
ktoré boli
maďarskými
orgánmi
uznané za
utečencov,
osoby
oprávnené
na
doplnkovú
ochranu
alebo
osoby
bez
štátnej
príslušnosti;
b)      na
každú
osobu,
ktoré
má
právo
na
voľný
pohyb a pobyt
na
základe
[a szabad mozgás és tartózkodás jogával rendelkező személyek beutazásáról és tartózkodásáról szóló 2007.
évi I. törvény (zákon
č. I z roku
2007 o vstupe a pobyte
osôb,
ktoré
majú
právo
na
voľný
pohyb a pobyt)],
ak v čase
podania
žiadosti o príslušné
dávky
vykonáva
právo
na
voľný
pohyb a právo
na
pobyt
na
území
Maďarska
dlhšie
ako
tri
mesiace v súlade
so
zákonom o voľnom
pohybe a má
legálny
pobyt v súlade
so
zákonom
č. I z roku
2007 o vstupe a pobyte
osôb,
ktoré
majú
právo
na
voľný
pohyb a pobyt a má
zákonné
bydlisko
podľa
[a polgárok személyi adatainak és lakcímének nyilvántartásáról szóló 1992.
évi LXVI.
törvény (zákon
č. LXVI z roku
1992 o registri
osobných
údajov a adries
občanov)];
…
3.      Okrem
osôb
uvedených v odseku
[1]
sa
tento
zákon
vzťahuje
aj
na
poskytovanie
ochrany
dieťaťu,
ktoré
nemá
maďarskú
štátnu
príslušnosť a zdržiava
sa
na
území
Maďarska, v prípade,
ak
by
nenariadenie
dočasného
umiestnenia,
nenariadenie
výchovného
dohľadu
alebo
neustanovenie
poručníka
viedlo k ohrozeniu
dieťa
alebo
ku
vzniku
nevyhnutnej
ujmy.“
64      V ustanovení § 5 písm. s)
zákona o ochrane
detí
je
pojem
„prevádzkovateľ“
definovaný
takto:
„sa)      subjekt
určený
nariadením
vlády
na
vykonávanie
funkcií
štátneho
prevádzkovateľa,
nižší
územný
celok a združenie
nižších
územných
celkov
(ďalej
spoločne
len
‚štátny
prevádzkovateľ‘);
sb)      uznaná
cirkev,
jej
vnútorná
cirkevná
právnická
osoba,
ako
aj
registrovaná
cirkev,
evidovaná
cirkev a ich
vnútorná
cirkevná
právnická
osoba,
ktorá
podľa § 9/D
ods. 5 a § 9/F
ods. 1
[a lelkiismereti és vallásszabadság jogáról,
valamint az egyházak,
vallásfelekezetek és vallási közösségek jogállásáról szóló 2011.
évi CCVI.
törvény (zákon
č. CCVI z roku
2011 o práve
na
slobodu
svedomia a náboženského
vyznania a o právnom
postavení
cirkví,
denominácií a náboženských
spoločenstiev)],
uzatvorila
dohodu,
ktorá
sa
vzťahuje
aj
na
výkon
činností
súvisiacich
so
starostlivosťou o deti a s ochranou
detí
alebo
na
výkon
sociálnej
činnosti…;
sc)      fyzická
osoba
podnikajúca
na
základe
živnostenského
oprávnenia;
sd)      právnické
osoby a jednočlenné
podniky
so
sídlom v Maďarsku,
ktoré
nie
sú
uvedené v písmenách sa)
až
sb);
se)      pobočka
podniku
so
sídlom v štáte,
ktorý
je
zmluvnou
stranou
Dohody o Európskom
hospodárskom
priestore
(ďalej
len
‚štát
EHP‘),
registrovaná v tuzemsku, a – v prípade,
že
podľa
medzinárodnej
zmluvy
uzatvorenej s Európskym
spoločenstvom a jeho
členskými
štátmi
majú
poskytovatelia
služieb z daného
štátu,
pokiaľ
ide o slobodu
usadiť
sa,
rovnaké
právne
postavenie
ako
poskytovatelia
služieb
zo
štátov
EHP – pobočka
podniku
so
sídlom v inom
štáte,
ako
je
štát
EHP,
registrovaná v tuzemsku
[subjekty
uvedené v písmenách
sc)
až
se),
ďalej
spoločne
len
‚neštátny
prevádzkovateľ‘],
pokiaľ
za
podmienok
stanovených
týmto
zákonom a ďalšími
právnymi
predpismi
zabezpečuje
podmienky
potrebné
na
výkon
činnosti
spočívajúcej v poskytovaní
služieb v oblasti
starostlivosti o deti a ochrany
detí.“
65      Ustanovenie § 6/A
zákona o ochrane
detí
znie:
„V záujme
toho,
aby
sa
zabezpečilo
plnenie
cieľov
stanovených v tomto
zákone a výkon
práv
dieťaťa,
je
zakázané
sprístupňovať
osobám
mladším
ako
osemnásť
rokov
pornografický
obsah
alebo
obsah,
ktorý
bezdôvodne
znázorňuje
sexualitu
alebo
popularizuje
či
znázorňuje
odklon od identity
zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmenu
pohlavia
alebo
homosexualitu.“
4.      Zákon o obchodnej reklame
66      V ustanovení § 8
ods. 1 a 1a
zákona
č. XLVIII z roku
2008 o základných
podmienkach a určitých
obmedzeniach
činností
obchodnej
reklamy, v znení
novelizačného
zákona
(ďalej
len
„zákon o obchodnej
reklame“),
sa
uvádza:
„1.      Reklama,
ktorá
môže
narušiť
telesný,
duševný,
emocionálny
alebo
morálny
vývin
detí a mladistvých,
je
zakázaná.
1a.      Je
zakázané
sprístupňovať
osobám
mladším
ako
osemnásť
rokov
reklamy,
ktoré
bezdôvodne
zobrazujú
sexualitu
alebo
popularizujú
či
znázorňujú
odklon od identity
zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmenu
pohlavia
alebo
homosexualitu.“
5.      Zákon o mediálnych službách
67      Ustanovenie § 9
zákona
č. CLXXXV z roku
2010 o mediálnych
službách a masovej
komunikácii, v znení
novelizačného
zákona
(ďalej
len
„zákon o mediálnych
službách“),
znie:
„1.      Poskytovateľ
lineárnych
mediálnych
služieb
zaradí
pred
vysielaním
všetky
programy,
ktoré
chce
vysielať, a to s výnimkou
spravodajských
programov,
politických
spravodajských
programov,
športových
programov,
upútaviek
na
programy,
politických
reklám,
teleshoppingu,
osvetových oznámení a oznámení
vo
verejnom
záujme,
do
jednej z kategórií
uvedených v odsekoch
2
až
7.
…
6.      Programy,
ktoré
môžu
mať
negatívny
vplyv
na
telesný,
duševný
alebo
morálny
vývin
maloletých
osôb,
najmä
ak
sa
primárne
zameriavajú
na
popularizáciu a znázorňovanie
násilia,
odklonu od identity
zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmeny
pohlavia
alebo
homosexuality,
ako
aj
priame,
naturalistické
alebo
bezdôvodné
znázorňovanie
sexuality,
musia
byť
zaradené
do
kategórie
V. Tieto
programy
sú
zaradené
do
kategórie:
nevhodné
pre
osoby
mladšie
ako
osemnásť
rokov.
7.      Relácie,
ktoré
môžu
vážne
narušiť
telesný,
duševný
alebo
morálny
vývin
maloletých
osôb,
najmä z dôvodu
ich
pornografického
obsahu
alebo
príliš
násilného
charakteru, alebo preto, že znázorňujú bezdôvodné násilie,
musia
byť
zaradené
do
kategórie
VI.
8.      Mediálna
rada
zverejní
v rámci odporúčania hlavné
zásady
svojej
praxe
pri
uplatňovaní
podrobných
kritérií o zaraďovaní v súlade s odsekmi
2
až
7,
upozornenia,
ktoré
treba
používať
pred
odvysielaním
každého
programu a počas
neho, a spôsob,
akým
sa o zaradení
oznamuje,
ak
je
to
odôvodnené
verejným
záujmom
na
ochrane
maloletých
osôb
alebo
potrebou
zabezpečiť
jednotnú
ochranu
maloletých
osôb.
…“
68      V ustanovení § 10
ods. 1 písm. d)
tohto
zákona
sa
uvádza,
že
program
kategórie V možno
vysielať
len
medzi
22.00
hod. a 5.00
hod.
69      Ustanovenie § 24
ods. 1
uvedeného
zákona
znie:
„Komerčné
oznamy
uverejnené v rámci
mediálnych
služieb…
nesmú
obsahovať
ani
podporovať
diskrimináciu
na
základe
pohlavia,
rasy
alebo
etnického
pôvodu,
občianstva,
štátnej
príslušnosti,
náboženského
vyznania
alebo
filozofického
presvedčenia,
telesného
alebo
duševného
postihnutia,
veku
alebo
sexuálnej
orientácie.“
70      V ustanovení § 32
ods. 4a
tohto
zákona
sa
uvádza:
„Programy
nemožno
kvalifikovať
ako
oznámenia
vo
verejnom
záujme
ani
za
osvetové oznámenia,
ak
môžu
narušiť
zdravý
telesný,
duševný a morálny
vývin
maloletých
osôb,
najmä
ak
sa
primárne
zameriavajú
na
bezdôvodné
znázorňovanie
sexuality,
pornografie a popularizáciu
a znázorňovanie
odklonu od identity
zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmeny
pohlavia
alebo
homosexuality.“
71      Ustanovenie § 179
zákona o mediálnych
službách
znie:
„…
2.      V prípade
zistenia
problémov v súvislosti s ustanoveniami
odseku
1 a v prípade
porušenia
relevantných
ustanovení
tohto
zákona a [a sajtószabadságról és a médiatartalmak alapvető szabályairól szóló 2010. évi CIV. törvény (zákon č. CIV z roku 2010 o slobode tlače a základných pravidlách týkajúcich sa obsahu šíreného médiami)] je
Mediálna
rada
povinná
požiadať
členský
štát, v ktorého
právomoci
pôsobí
poskytovateľ
mediálnych
služieb
uvedený v odseku
1,
aby
prijal
účinné
opatrenie. V tejto
súvislosti
Mediálna
rada
požiada
členský
štát,
aby
prijal
opatrenia
na
účely
ukončenia
porušení,
na
ktoré
Mediálna
rada
upozornila.
…
4.      Mediálna
rada
môže
voči
poskytovateľovi
mediálnych
služieb
uvedenému v odseku
1
uplatniť
právne
následky
uvedené v §187
ods. 3 písm. b) a c) a v § 187
ods. 4,
ak:
a)      zistí,
že
opatrenie, o ktoré
požiadala
podľa
odseku
2
členský
štát,
ktorý
má v danej
veci
právomoc,
nebolo
prijaté
do
dvoch
mesiacov, alebo hoci bolo prijaté v tejto lehote,
došlo k tomu
nevhodným
spôsobom;
b)      na
základe
dôkazov
možno
konštatovať,
že
poskytovateľ
mediálnych
služieb
sa
usadil
mimo
územia
Maďarska,
aby
sa
vyhol
povinnosti
dodržiavať
prísnejšie
pravidlá,
ktoré
by
sa
naňho
vzťahovali
podľa
tohto
zákona
alebo
[zákona č. CIV z roku 2010 o slobode tlače a základných pravidlách týkajúcich sa obsahu šíreného médiami];
c)      pred
vyvodením
právnych
dôsledkov
podľa
odseku
1
Mediálna
rada
písomne
oznámila
členskému
štátu, v ktorom
je
poskytovateľ
mediálnych
služieb
usadený, a Európskej
komisii,
právne
dôsledky,
ktoré
sa
majú
vyvodiť, a odôvodnenie
svojich
záverov;
d)      vyzvala
dotknutého
poskytovateľa
mediálnych
služieb,
aby
sa
vyjadril k jej
stanovisku,
pripomienkam a dôkazom v súvislosti s obchádzaním
pravidiel a zamýšľanými
právnymi
dôsledkami;
e)      podľa
rozhodnutia
Európskej
komisie
je
zamýšľaný
právny
dôsledok
zlučiteľný s právom
Únie a zistenia
uvedené v písmene
c)
sú
dôvodné
a
f)      zamýšľaný
právny
dôsledok
je
primeraný a nevyhnutný
vo
vzťahu k chránenému
záujmu.“
72      V ustanovení § 187
ods. 3
tohto
zákona
sa
uvádza:
„Mediálna
rada a Kancelária
[Národného
úradu
pre
médiá a telekomunikácie]
sú s prihliadnutím
na
odseky
2 a 8
oprávnené
vyvodiť
tieto
právne
dôsledky:
a)      môžu
na
určité
obdobie
vylúčiť
porušovateľa z účasti
na
verejných
obstarávaniach
Fondu [na podporu mediálnych služieb a správu majetku (Médiaszolgáltatás-támogató és Vagyonkezelő Alap)];
b)      môžu
požadovať,
aby
porušovateľ
uverejnil
oznámenie
alebo
rozhodnutie
na
domovskej
stránke
svojho webového
sídla, v tlači
alebo v konkrétne
určenom
programe, a to
spôsobom a na
obdobie
uvedené v predmetnom
rozhodnutí;
c)      môžu
na
určité
obdobie
pozastaviť
výkon
práva
poskytovať
mediálne
služby:
ca)      táto
doba
pozastavenia
môže
trvať
15
minút
až
24
hodín;
cb)      v prípade
závažného
porušenia
môže
doba
pozastavenia
trvať
od
jednej
hodiny
do
48
hodín;
cc)      v prípade
závažného a opakovaného
porušenia
môže
doba
pozastavenia
trvať
od
troch
hodín
do
jedného
týždňa;
d)      môžu
mediálnu
službu,
prostredníctvom
ktorej
došlo k porušeniu,
vyškrtnúť z registra
uvedeného v § 41
ods. 4,
alebo
môžu s okamžitou
účinnosťou
vypovedať
správnu
zmluvu
týkajúcu
sa
práva
poskytovať
mediálne
služby,
ak
sa
dotknutý
poskytovateľ
dopustil
závažného
porušenia
opakovane.
Mediálna
služba,
ktorá
bola
vyškrtnutá z registra,
nemôže
byť
po
vyškrtnutí
sprístupnená
verejnosti.“
6.      Zákon o registri trestov
73      Ustanovenie § 67
ods. 1
zákona
č. XLVII z roku
2009 o registri
trestov,
registri
rozsudkov
vydaných
súdmi
členských
štátov
Európskej
únie
proti
maďarským
štátnym príslušníkom a zaznamenávaní
biometrických
údajov v trestnej a policajnej
oblasti, v znení
novelizačného
zákona
(ďalej
len
„zákon o registri
trestov“),
znie:
„Orgán
zodpovedný
za
vedenie
registra
trestov
vykonáva
na
základe
informačného
systému
registrov
trestov v súlade s ustanoveniami
tohto
zákona
tieto
úkony:
a)      poskytuje
oprávnenej
osobe
priamy
prístup k zaznamenaným
údajom;
b)      na
žiadosť
poskytuje
oprávnenej
osobe
údaje z tohto
systému;
c)      na
žiadosť
oprávnenej
osoby
osvedčuje
údaje z tohto
systému;
d)      elektronicky
sprístupňuje
oprávnenej
osobe
zaznamenané
údaje o osobách,
ktoré
sa
dopustili
trestných
činov v sexuálnej
oblasti
alebo
sexuálne
motivovaných
trestných
činov
spáchaných
na
deťoch…
…“
74      Ustanovenie § 75/B
ods. 1 a 3
tohto
zákona
znie:
„1.      Na
účely
zabezpečenia
ochrany
detí a predchádzania
trestným
činom v sexuálnej
oblasti a sexuálne
motivovaným
trestným
činom
spáchaným
na
deťoch
alebo s využitím
detí, a to v snahe
zabezpečiť
dohľad
nad
osobami,
ktoré
sú v priamom
kontakte s deťmi,
orgán
zodpovedný
za
vedenie
registra
trestov
poskytne
za
podmienok
stanovených v odsekoch
2
a
3 a v § 75/C, a to
prostredníctvom
rozhrania
použiteľného
po
identifikácii v rámci
služby
elektronickej
identifikácie,
ktorú
povinne poskytuje
vláda v súlade
so
zákonom o všeobecných
pravidlách
týkajúcich
sa
elektronickej
správy a dôveryhodných
služieb
(ďalej
len
‚rozhranie‘),
prístup k [týmto
údajom
týkajúcim
sa
dotknutej
osoby:]
…
3.      Postup
sprístupňovania
údajov
týkajúcich
sa
dotknutej
osoby
prostredníctvom
rozhrania
sa
môže
začať,
ak:
a)      žiadateľ
je
dospelá
osoba a zároveň
aa)      príbuzný
alebo
ab)      osoba
zodpovedná
za
výchovu,
výživu
alebo
dohľad
nad
osobou
mladšou
ako
osemnásť
rokov
(ďalej
spoločne
len
‚osoba
oprávnená
na
prístup k údajom
dotknutej
osoby‘);
b)      podľa
názoru
osoby
oprávnenej
na
prístup k údajom
dotknutej
osoby
môže
byť
prístup k údajom
potrebný
na
účely
uvedené v odseku
1 a ich
získanie
iným
spôsobom
by
spôsobovalo
neprimerané
ťažkosti,
a
c)      osoba
oprávnená
na
prístup k údajom
dotknutej
osoby
ca)      vyhlási,
že
sú
splnené
podmienky
týkajúce
sa
potreby
prístupu k údajom
uvedeným v písmene
b),
a
cb)      uvedie
meno a priezvisko
osoby,
ktorej
sa
týka
žiadosť o prístup k údajom.“
7.      Zákon o verejnom vzdelávaní
75      Ustanovenie § 9/A
ods. 12
zákona
č. CXC z roku
2011 o národnom
verejnom
vzdelávaní, v znení
novelizačného
zákona
(ďalej
len
„zákon o verejnom
vzdelávaní“),
znie:
„Pri
vykonávaní
činností
organizovaných
pre
žiakov a týkajúcich
sa
sexuálnej
kultúry,
sexuálneho
života,
sexuálnej
orientácie a sexuálneho
vývinu
sa
osobitná
pozornosť
venuje
ustanoveniam
článku
XVI
ods. 1
Základného
zákona
[Maďarska].
Takéto
činnosti
sa
nemôžu
zameriavať
na
popularizáciu
odklonu od identity
zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmeny
pohlavia a homosexuality.“
II.    Konanie pred podaním žaloby a konanie na Súdnom dvore
76      Dňa
15. júna
2021
Maďarsko
prijalo
novelizačný
zákon,
ktorý
nadobudol
účinnosť
8. júla
2021.
77      Dňa
15. júla
2021
Komisia
zaslala
tomuto
členskému
štátu
formálnu
výzvu, v ktorej
uviedla,
že
uvedený
členský
štát
si
tým,
že
prijal
tento
zákon,
nesplnil
povinnosti,
ktoré
mu
vyplývajú z článku 2,
článku 3
ods. 1 a 2,
článku 4
ods. 1,
článku 6a,
článku 9
ods. 1 písm. c)
bodu
ii) a článku 28b
smernice
2010/13,
článku 3
smernice
2000/31,
článku 5
ods. 1
smernice
2015/1535,
článkov 16 a 19
smernice
2006/123,
článkov 6 a 10
GDPR,
článkov 34,
36 a 56 ZFEÚ,
článkov 1,
7,
8,
11 a 21
Charty,
ako
aj z článku 2 ZEÚ.
78      Listom z 15. septembra
2021
Maďarsko
uvádzané
nesplnenie
povinností
spochybnilo.
79      Dňa
2. decembra
2021
Komisia
vydala
odôvodnené
stanovisko, v ktorom
trvala
na
tom,
že
novelizačný
zákon
je v rozpore s ustanoveniami
práva
Únie
uvedenými v bode 77
tohto
rozsudku.
Táto
inštitúcia
preto
vyzvala
Maďarsko,
aby
prijalo
opatrenia
potrebné
na
dosiahnutie
súladu s týmto
odôvodneným
stanoviskom v lehote
dvoch
mesiacov
od
jeho
doručenia.
80      Listom z 2. februára
2022
Maďarsko
odpovedalo
na
uvedené
odôvodnené
stanovisko
a
zopakovalo,
že
novelizačný
zákon
je
podľa
jeho
názoru v súlade s právom
Únie.
81      Dňa
19. decembra
2022
Komisia
podala
túto
žalobu.
82      Rozhodnutiami
predsedu
Súdneho
dvora z 20. marca,
zo
4. mája a z 29. júna
2023
bol
Belgickému
kráľovstvu,
Dánskemu
kráľovstvu,
Spolkovej
republike
Nemecko,
Írsku,
Helénskej
republike,
Španielskemu
kráľovstvu,
Estónskej
republike,
Francúzskej
republike,
Luxemburskému
veľkovojvodstvu,
Maltskej
republike,
Holandskému
kráľovstvu,
Rakúskej
republike,
Portugalskej
republike,
Slovinskej
republike,
Fínskej
republike a Švédskemu
kráľovstvu,
ako
aj
Európskemu
parlamentu
povolený
vstup
do
konania
ako
vedľajším
účastníkom
konania
na
podporu
návrhov
Komisie.
III. O žalobe
83      Na
podporu
svojej
žaloby
Komisia
uvádza
šesť
žalobných
dôvodov, z ktorých
prvý
je
založený
na
porušení
článku 2,
článku 3
ods. 1,
článku 6a
ods. 1 a článku 9
ods. 1 písm. c)
bodu
ii)
smernice
2010/13,
druhý
na
porušení
článku 3
ods. 2
smernice
2000/31,
tretí
na
porušení
článkov 16 a 19
smernice
2006/123,
ako
aj
článku 56 ZFEÚ,
štvrtý
na
porušení
článku 10
GDPR,
ako
aj
článku 8
ods. 2
Charty,
piaty
na
porušení
článkov 1,
7,
11 a 21
Charty a šiesty
na
porušení
článku 2 ZEÚ.
A.      O prvom až treťom a piatom žalobnom dôvode, ktoré sú založené na porušení smernice 2000/31, smernice 2006/123, smernice 2010/13, článku 56 ZFEÚ, ako aj článkov 1, 7, 11 a 21 Charty
84      Na
úvod
treba
uviesť,
že
hoci
Komisia
namietala
porušenie
článku 21
Charty, v ktorom
je
zakotvená
všeobecná
zásada
zákazu
diskriminácie, v rámci
piateho
žalobného
dôvodu,
na
toto
porušenie
poukazuje
aj v argumentácii,
ktorú
uvádza
na
podporu
prvých
troch
žalobných
dôvodov, a toto
porušenie
podľa
jej
názoru
prispieva k porušeniu
smernice
2000/31,
smernice
2006/123,
smernice
2010/13 a článku 56 ZFEÚ,
na
ktoré
sa
odvoláva v rámci
týchto
posledných
uvedených
žalobných
dôvodov.
Tieto
žalobné
dôvody
teda
treba
preskúmať s ohľadom
na
celú
argumentáciu
Komisie,
ktorá
má
preukázať
existenciu
priamej
diskriminácie
zakázanej
článkom 21
Charty,
ako
aj
argumentáciu
Maďarska,
ktorá
existenciu
takejto
diskriminácie v prejednávanej veci
spochybňuje.
1.      O prvom žalobnom dôvode založenom na porušení smernice 2010/13
85      Prvý
žalobný
dôvod
sa
skladá z troch
častí, z ktorých
prvá
je
založená
na
porušení
článku 6a
ods. 1
smernice
2010/13,
druhá
na
porušení
článku 2 a článku 3
ods. 1
tejto
smernice a tretia
na
porušení
článku 9
ods. 1 písm. c)
bodu
ii)
uvedenej
smernice.
a)      O porušení článku 6a ods. 1 smernice 2010/13
1)      Argumentácia účastníkov konania
86      V prvej
časti
prvého
žalobného
dôvodu
Komisia
vytýka
Maďarsku,
že
si
nesplnilo
povinnosti,
ktoré
mu
vyplývajú z článku 6a
ods. 1
smernice
2010/13,
na
základe
ktorého
členské
štáty
prijmú
vhodné
opatrenia,
aby
zabezpečili,
že
audiovizuálne
mediálne
služby,
ktoré
by
mohli
narušiť
telesný,
duševný
alebo
morálny
vývin
maloletých,
poskytované
poskytovateľmi
mediálnych
služieb,
na ktorých
sa
vzťahuje
právomoc
týchto
členských
štátov,
budú
sprístupnené
iba
takým
spôsobom,
ktorým
sa
zaistí,
že
ich
maloletí
nebudú
môcť
za bežných
okolností
počuť
ani
vidieť.
87      Táto
inštitúcia v tejto
súvislosti
na
jednej
strane
uvádza,
že
podľa § 9
ods. 1
zákona o mediálnych
službách
sú
poskytovatelia
lineárnych
mediálnych
služieb
povinní
zaradiť
programy,
ktoré
vysielajú, v súlade s § 9 ods.
2
až
7
tohto
zákona.
Podľa § 9
ods. 6
uvedeného
zákona
platí,
že
do
kategórie
V,
do
ktorej
patria
programy
„nevhodné
pre
osoby
mladšie
ako
18
rokov“,
sú
zaradené
programy,
ktoré
môžu
mať
negatívny
vplyv
na
telesný,
duševný
alebo
morálny
vývin
maloletých
osôb,
najmä
ak
sa
primárne
zameriavajú
na
popularizáciu a znázorňovanie
odklonu od
identity
zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmeny
pohlavia
alebo
homosexuality.
Na
druhej
strane v § 10 písm. d)
toho
istého
zákona
je
uvedené,
že
program
kategórie V možno
vysielať
len
medzi
22.00
hod. a 5.00
hod.
88      Komisia v tejto
súvislosti
tvrdí,
že
obmedzenie
vysielania,
ktoré
je
stanovené v § 9
ods. 1 a 6
zákona o mediálnych
službách,
sa
nevzťahuje
na
určité
osobitné
kategórie
programov,
najmä
na
oznámenia
vo
verejnom
záujme a na
osvetové oznámenia.
Podľa
tejto
inštitúcie
je
oznámenie
vo
verejnom
záujme
krátkym
informačným
spotom,
ktorého
cieľom
je
upriamiť
pozornosť
verejnosti
na
dôležitú
otázku.
Za
osvetové oznámenie
by
sa
potom
mohlo
považovať
oznámenie
alebo
správa
vytvorené
vo
verejnom
záujme,
ktoré
je
vysielané
bez
obchodného
záujmu
na
nereklamné
účely,
za
odplatu
alebo
bez
odplaty, a ktorého
cieľom
je
ovplyvniť
televízneho
diváka
alebo
poslucháča
mediálnej
služby
na
účely
dosiahnutia
cieľa
všeobecného
záujmu.
89      Podľa
ustanovenia § 32
ods. 4a
tohto
zákona
sú
však z pojmov
„oznámenie
vo
verejnom
záujme“ a „osvetové oznámenie“ v zmysle § 9
ods. 1
tohto
zákona
výslovne
vylúčené
programy,
„ktoré
môžu
narušiť
zdravý
telesný,
duševný a morálny
vývin
maloletých
osôb,
najmä
ak
sa
primárne
zameriavajú
na…
popularizáciu a znázorňovanie
odklonu od identity
zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmeny
pohlavia
alebo
homosexuality“.
Prístup k programom,
ktoré
majú
povahu
služby
vo
verejnom
záujme,
je
tak v prípade
programov,
ktoré
obsahujú
scény
popularizujúce
alebo
znázorňujúce
odklon od identity zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmenu
pohlavia
alebo
homosexualitu,
značne
obmedzený.
90      Komisia
sa
teda
domnieva,
že
týmito
opatreniami
sa
obmedzuje
poskytovanie
audiovizuálnych
služieb v rozpore s článkom 6a
ods. 1
smernice
2010/13.
91      Podľa
tejto
inštitúcie
toto
obmedzenie
nemožno
odôvodniť
cieľom
spočívajúcim v predchádzaní
ohrozeniu
telesného,
duševného
alebo
morálneho
vývinu
maloletých
osôb,
keďže
samotné
znázorňovanie
homosexuality
alebo
necisrodového života
takýto
vývin
nenarušuje.
Tieto
opatrenia
nie
sú
na
odvrátenie
takejto
hrozby
vhodné a nie
sú
ani
primerané,
keďže
Maďarsko
nepreukázalo
existenciu
príčinnej
súvislosti
medzi
predmetnými
obmedzeniami a uvádzaným
všeobecným
záujmom.
92      V tejto
súvislosti
ak
neexistujú
dôkazy o tom,
že
by
maloletým
osobám mohla
vzniknúť
ujma,
členské
štáty
nemôžu
úplne
bez
obmedzení
tvrdiť,
že
určitý
obsah
je
potenciálne
škodlivý. K odlišnému
záveru
nevedie
skutočnosť,
že
článok 6a
ods. 1
smernice
2010/13
vykonáva
len
minimálnu
harmonizáciu,
ani
zásada
obozretnosti
či
zásada
subsidiarity.
93      Komisia v tomto
rámci
tvrdí,
že
obmedzenie
poskytovania
audiovizuálnych
služieb
sa v žiadnom
prípade
nemôže
opierať o článok 6a
ods. 1
smernice
2010/13,
ak
sa
týka
obsahu
osobitne
súvisiaceho s pohlavím
alebo
sexuálnou
orientáciou,
keďže
takéto
obmedzenie
je
už
zo
svojej
podstaty v rozpore
so
zásadou
zákazu
diskriminácie,
ktorá
je
všeobecnou
zásadou
práva
Únie
zakotvenou v článku 21
Charty. V tejto
súvislosti
pripomína
ustálenú
judikatúru, z ktorej
vyplýva,
že
členské
štáty
sa
nemôžu
opierať o výklad
sekundárneho
práva,
ktorý
je v rozpore
najmä
so
základnými
právami
chránenými
právnym
poriadkom
Únie.
94      V tejto
súvislosti
treba
konštatovať,
že
judikatúra
vyplývajúca z rozsudku z 27. apríla
2006,
Richards (C‑423/04,
EU:C:2006:256,
bod 24 a citovaná
judikatúra),
podľa
ktorej
sa
smernica
2010/13
uplatňuje
aj
na
diskrimináciu,
ktorá
má
svoj
pôvod v zmene
pohlavia
dotknutej
osoby,
sa
týka
aj
diskriminácie
založenej
na
odklone od identity zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu.
95      V prípade
obmedzenia
vysielania
programov,
ktoré
sa
primárne
zameriavajú
na
popularizáciu
alebo
znázorňovanie
odklonu od identity
zodpovedajúcej biologickému
pohlaviu,
zmeny
pohlavia
alebo
homosexuality,
by
sa
však v týchto
programoch
prestali
objavovať
osoby,
ktoré
nie
sú
cisrodové alebo
heterosexuálne, a ich
životný
štýl,
napriek
tomu,
že
tieto
osoby
sú
neoddeliteľnou
súčasťou
spoločnosti
vyznačujúcej
sa
rozmanitosťou a pluralizmom v súlade s hodnotami
uvedenými v článku 2 ZEÚ.
Ustanovenie § 9
ods. 6
zákona o mediálnych
službách
tak
predstavuje
priamu
diskrimináciu
na
základe
pohlavia
alebo
sexuálnej
orientácie,
ktorú
článok 21
ods. 1
Charty
zakazuje.
96      Na
rozdiel
od
toho,
čo
tvrdí
Maďarsko,
táto
diskriminácia
nemôže
byť
odôvodnená
na
základe
článku 24
ods. 2 a článku 14
ods. 3
Charty.
97      V prvom
rade,
pokiaľ
ide o článok 24
ods. 2
Charty,
Komisia
tvrdí,
že
maloleté
osoby
môžu
byť
chránené
pred
obsahom
nevhodným
pre
ich
vek
bez
toho,
aby
došlo k priamej
diskriminácii
na
základe
pohlavia a sexuálnej
orientácie.
Navyše
je
úplne
možné
prezentovať
rodovú
rozmanitosť
spôsobom
primeraným
veku. Z toho
vyplýva,
že § 9
ods. 6
zákona o mediálnych
službách
nepredstavuje
nevyhnutný
alebo
vhodný
prostriedok
na
zabezpečenie
ochrany
maloletých
osôb.
98      Naopak,
rozdielne
zaobchádzanie
na
základe
pohlavia a sexuálnej
orientácie,
ktoré
toto
ustanovenie
zavádza,
môže u dotknutých
osôb, a to
najmä
mladých
ľudí a dospievajúcich,
ktorých
sexuálna
identita
alebo
sexuálna
orientácia
nezodpovedá
„tradičným
spoločenským
normám“,
podporovať
pocity
stigmatizácie a odcudzenia,
keďže
tieto
obmedzenia
spôsobujú
väčšiu
ujmu,
než
ktorej
predchádzajú, a to
najmä
pokiaľ
ide o maloleté
osoby.
99      Pokiaľ
ide v tejto
súvislosti o relevantnosť
judikatúry
vyplývajúcej z rozsudku
ESĽP z 20. júna
2017,
Bayev a i. v. Rusko
(CE:ECHR:2017:0620JUD006766709),
ktorú
Maďarsko
spochybňuje,
Komisia
tvrdí,
že
ESĽP v tomto
rozsudku
zamietol
tvrdenie,
podľa
ktorého
samotná
zmienka o homosexualite
alebo
otvorená
verejná
diskusia o sexuálnych
menšinách
by
mohla
mať
nepriaznivý
vplyv
na
deti
alebo
zraniteľné
dospelé
osoby,
pričom
zdôraznil
dôvody,
prečo
sú
informácie a diskusie
skutočne
prospešné
pre
spoločenskú
súdržnosť.
Ochrana
pred
rizikom
zneužívania a mravného
ohrozovania
maloletých
osôb z dôvodu
ich
zraniteľnosti
sa
nemôže
obmedzovať
na
vzťahy
medzi
osobami
rovnakého
pohlavia.
Táto
pozitívna
povinnosť
musí v zásade
platiť
aj
pre
vzťahy
medzi
osobami
opačného
pohlavia.
100    Táto
inštitúcia
dodáva,
že
Európsky
súd
pre
ľudské
práva
potvrdil
túto
judikatúru
vo
svojom
rozsudku z 23. januára
2023,
Macatė v. Litva
(CE:ECHR:2023:0123JUD006143519,
bod 210), v ktorom
zdôraznil,
že
neexistujú
žiadne
vedecké
dôkazy
ani
sociologické
údaje, z ktorých
by
vyplývalo,
že
otvorená
verejná
diskusia o spoločenskom
postavení
sexuálnych
menšín
má
nepriaznivý
vplyv
na
deti, a že
pokiaľ
sú
maloletým
osobám
stretávajúcim
sa s formami
podpory
práv
osôb,
ktoré
nie
sú
cisrodové alebo
heterosexuálne,
prezentované
myšlienky
rozmanitosti,
rovnosti a tolerancie,
akceptácia
týchto
názorov
môže
spoločenskú
súdržnosť
len
podporiť.
101    V prejednávanej veci
však z § 9
ods. 6
zákona o mediálnych
službách
vyplýva,
že
samotné
znázorňovanie
odklonu od identity
zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmeny
pohlavia
alebo
homosexuality
je
rovnako
škodlivé
ako
bezdôvodné
znázorňovanie
násilia,
pornografie
alebo
sexuality.
Maďarsko
nepreukázalo
ani
to,
že
je v najlepšom
záujme
detí
dbať
na
to,
aby
im
bol
prístup k znázorňovaniu
necisrodového obsahu
alebo
štýlu
života
umožnený
až
od
veku
18
rokov.
102    V druhom
rade,
pokiaľ
ide o článok 14
ods. 3
Charty,
Komisia
spochybňuje,
že
by v § 9
ods. 6
zákona o mediálnych
službách
bola
chránená
sloboda
rodičov
vychovávať
svoje
deti v zhode s ich
osobným
náboženským,
filozofickým a pedagogickým
presvedčením,
keďže
Maďarsko
neposkytlo
presvedčivé
vysvetlenie
toho,
ako
by
sa
toto
obmedzenie
obsahu,
či
dokonca
jeho
absencia,
mohlo
dotýkať
práva
rodičov
slobodne
vychovávať
svoje
deti.
103    Na
jednej
strane
práva
rodičov
podľa
článku 14
ods. 3
Charty
sa
majú
vykladať s ohľadom
na
ustanovenia
článku 24
Charty,
ako
aj
na
ochranu
práv
dieťaťa.
Na
druhej
strane
tento
článok 14
vychádza z práva
na
vzdelanie
zakotveného v článku 2
dodatkového
protokolu
č. 1 k EDĽP.
104    Právo
rodičov
zabezpečiť
vzdelanie a výchovu
svojich
detí v zhode s ich
náboženským,
filozofickým a pedagogickým
presvedčením
zakotvené v článku 14
ods. 3
Charty
však
nemožno
vykladať
tak,
že
by
členské
štáty
mohli
na
jeho
základe
prijať
právne
predpisy,
ktoré
diskriminačným
spôsobom
zasahujú
do
slobody
prejavu a ľudskej
dôstojnosti
iných
osôb,
vrátane
maloletých
osôb.
105    Z rozsudku
ESĽP
zo
7. decembra
1976,
Kjeldsen,
Busk Madsen a Pedersen v. Dánsko
(CE:ECHR:1976:1207JUD000509571,
bod 50),
okrem
toho
vyplýva,
že
druhá
veta
článku 2
tohto
dodatkového
protokolu
má
chrániť
možnosť
plurality
vo
vzdelávaní,
ktorá
je
zásadná
pre
zachovanie
„demokratickej
spoločnosti“,
ako
ju
chápe
EDĽP.
106    Komisia
navyše
zdôrazňuje,
že § 9
ods. 1 a 6,
ani § 32
ods. 4a
zákona o mediálnych
službách
nemožno
považovať
za
„podrobnejšie
alebo
prísnejšie
pravidlá“ v zmysle
článku 4
smernice
2010/13,
keďže
takéto
podrobnejšie
alebo
prísnejšie
pravidlá
sú
prípustné
len
vtedy,
ak
sú v súlade s právom
Únie,
čo
nie
je
prípad
prejednávanej veci.
107    Maďarsko
na
jednej
strane
uvádza,
že
podľa
článku 7
ods. 2
Európskeho
dohovoru o cezhraničnej
televízii
sú
poskytovatelia
mediálnych
obsahov
povinní
zabezpečiť,
aby
programy,
ktoré
môžu
poškodiť
telesný,
duševný a morálny
vývin
detí
alebo
dospievajúcich,
neboli
vysielané v čase,
keď
je
pravdepodobné,
že
by
ich
tieto
osoby
mohli
sledovať.
Na
druhej
strane
poskytovatelia
mediálnych služieb
znášajú
podobnú
zodpovednosť
podľa
ustanovení
smernice
2010/13. V článku 6a a v odôvodnení
60
tejto
smernice
je
tak
osobitne
zdôraznená
potreba a význam
ochrany
maloletých
osôb a na
tento
účel
sú v nich
upravené
príslušné
opatrenia.
108    V tejto
súvislosti
tento
členský
štát
spochybňuje
predpoklad, z ktorého
vychádzajú
úvahy
Komisie a podľa
ktorého
možno
opatrenia
na
základe
článku 6a
ods. 1
uvedenej
smernice
prijať
vtedy,
ak
sa
preukáže,
že
predmetný
mediálny
obsah
je
pre
vývin
maloletých
osôb
skutočne
škodlivý.
109    Keďže
totiž
nie
je
možné
posúdiť
skutočný
dosah
takéhoto
mediálneho
obsahu,
prináleží
členským
štátom,
aby
vzhľadom
na
minimálnu
povahu
harmonizácie
vykonanej
článkom 6a
ods. 1
tej
istej
smernice a v súlade
so
zásadou
obozretnosti
identifikovali
mediálny
obsah,
programové
prvky
alebo
spôsoby
prezentácie,
ktoré
sú
potenciálne
škodlivé
pre
telesný,
duševný
alebo
morálny
vývin
maloletých
osôb.
Pokiaľ
ide o zásadu
obozretnosti,
Maďarsko
poukazuje
na
to,
že
pojem
„ľudské
zdravie“
zahŕňa
duševné
zdravie a zdravý
psychický
vývoj.
Na
túto
zásadu
sa
teda
možno
odvolávať
na
podporu
tvrdenia,
že
neexistujú
spoľahlivé
vedecké
dôkazy o tom,
že
sprístupnenie
obsahu
potenciálne
škodlivého
pre
maloleté
osoby
nemôže
narušiť
ich
zdravý
vývin.
110    V smernici
2010/13
pritom
nie
je
harmonizované,
akým
spôsobom
sa
má
tento
mediálny
obsah,
ktorý
sa
považuje
za
škodlivý,
vymedziť a vykladať, a to
na
základe
kultúrnych a morálnych
hodnôt a vnímania
členských
štátov,
ani
akú
úroveň
ochrany
treba
poskytnúť, z čoho
vyplýva,
že
toto
vymedzenie a výklad
patria
do
výlučnej
právomoci
členských
štátov.
111    Každý
členský
štát
okrem
toho
môže
na
základe
zásady
subsidiarity
slobodne
vymedzovať a podporovať
ochranu
detí a právo
rodičov
vychovávať
svoje
deti
podľa
ich
osobného
presvedčenia.
112    V prvom
rade,
pokiaľ
ide o obsah
pravidiel
upravujúcich,
pokiaľ
ide o kategóriu
V,
zaradenie
programov
podľa
veku,
Maďarsko
tvrdí,
že § 9
ods. 6
zákona o mediálnych
službách
nemožno
vykladať v tom
zmysle,
že
by
bol
určitý
obsah
zaradený
do
tejto
kategórie
bez ďalších podmienok alebo
že
by
sa
tento
obsah
považoval
za
nevhodný
alebo
škodlivý
pre
telesný,
duševný
alebo
morálny
vývin
maloletých
osôb.
113    Zaradenie
programu
do
uvedenej
kategórie
totiž
závisí
od
kumulatívnych
podmienok
uvedených v tomto
ustanovení.
Na
jednej
strane
má mať tento
program
negatívny
vplyv
na
telesný,
duševný
alebo
morálny
vývin
maloletých
osôb.
Na
druhej
strane
tento
negatívny
vplyv
môže
mať
len
vtedy,
ak v uvedenom
programe
prevládajú
potenciálne
škodlivé
prvky.
114    V tejto
súvislosti
by
samotné
znázorňovanie
homosexuality
alebo
necisrodového života
nemalo
takýto
primárny
charakter,
pokiaľ
by
tieto
javy
neboli
ústrednou
témou
daného
programu.
115    V druhom
rade,
pokiaľ
ide o odôvodnenosť a primeranosť
predmetných
opatrení,
Maďarsko
na
jednej
strane
pripomína,
že
hlavným
cieľom
všeobecného
záujmu,
ktorý
sledujú
tieto
opatrenia,
je
chrániť
maloleté
osoby
pred
škodlivým
mediálnym
obsahom,
ktorého
potenciálne
nepriaznivé
účinky
nie
sú
samy
schopné
posúdiť.
116    Keďže
bolo
vedecky
uznané,
že
vývoj
sexuálnej
identity a sexuálnej
orientácie
je
ovplyvnený
výchovou,
kultúrou,
médiami a spoločnosťou,
je
potrebné
vzdelávanie,
informácie a výchovu
prispôsobiť
veku a kognitívnemu a emocionálnemu
vývoju
dotknutej
vekovej
skupiny.
117    Na
druhej
strane
na
základe
obmedzenia
vyplývajúceho z § 9
ods. 6
zákona o mediálnych
službách
nedochádza k vylúčeniu
určitých
osôb
alebo
štýlov
života z verejného
priestoru, a toto
obmedzenie
teda
nevedie k priamej
diskriminácii
na
základe
sexuálnej
orientácie
alebo
sexuálnej
identity.
Maďarsko
zdôrazňuje,
že
tohto
ustanovenia
nemá
za
cieľ
vylúčiť z verejnej
komunikácie
„osoby a životné
príbehy“
reprezentujúce
homosexualitu,
zmenu
pohlavia
alebo
odklon od
identity
zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu.
Jeho
účelom
je
ochrana
maloletých
osôb,
preto
sa
na
dospelých
nevzťahujú
žiadne
obmedzenia
ani
zákazy.
118    Z tohto
dôvodu
tento
členský
štát
spochybňuje
relevantnosť
rozsudku
ESĽP z 20. júna
2017,
Bayev a i. v. Rusko
(CE:ECHR:2017:0620JUD006766709),
keďže v prejednávanej veci
nemožno
na
rozdiel
od
situácie, o ktorú
ide v tomto
poslednom
uvedenom
rozsudku,
hovoriť o nedostatočnej
konkrétnosti
prijatých
opatrení. V tejto
súvislosti
zdôrazňuje,
že v predmetných
opatreniach,
najmä v § 9
ods. 6
zákona o mediálnych
službách,
sa
výslovne
spresňuje
ich
pôsobnosť,
týkajú
sa
životných
pomerov,
ktoré
môžu
mať v bežnom
živote
vplyv
na
zdravý
vývin
maloletých
osôb,
najmä
pokiaľ
ide o vzdelávacie a mediálne
prostredie.
Pokiaľ
ide o relevantnosť
rozsudku
ESĽP z 23. januára
2023,
Macatė v. Litva
(CE:ECHR:2023:0123JUD006143519),
Maďarsko
tvrdí,
že
týmito
opatreniami
sa
vo
všeobecnosti
nezakazuje
nadobúdanie
tovaru
alebo
služieb,
ktoré
predstavujú
alebo
popularizujú
určitý
obsah, a nie
je
nimi
dotknuté
právo
rodičov
alebo
poručníkov
informovať
maloletých o týchto
otázkach a diskutovať o nich.
119    Treba
teda
zohľadniť
rozsudky
Európskeho
súdu
pre
ľudské
práva,
ktoré
uznávajú
najlepší
záujem
maloletej
osoby a mieru
voľnej
úvahy,
ktorú
majú
členské
štáty
pri
úprave
citlivých
otázok.
Uznanie
tejto
miery
voľnej
úvahy,
ako
je
spresnená v rozsudku
ESĽP
zo
7. decembra
1976,
Handyside v. Spojené
kráľovstvo
(CE:ECHR:1976:1207JUD000549372,
bod 48),
umožňuje
členským
štátom
určiť,
či
existuje
naliehavá
spoločenská
potreba
obmedziť
určité
právo, a ak
áno,
aké
opatrenia
možno
na
tento
účel
prijať.
120    Maďarsko
preto
tvrdí,
že
obmedzenie
vysielania
určitých
programov
zavedené v § 9
ods. 6
zákona o mediálnych
službách
je
odôvodnené
najlepším
záujmom
dieťaťa
chráneným
článkom 24
ods. 2
Charty,
pričom
takéto
opatrenia
na
ochranu
detí
sa
musia v prípade
obsahu, o ktorom
možno
predpokladať,
že
má
negatívny
vplyv
na
zdravý
vývoj
maloletých
osôb,
považovať
za
odôvodnené
vzhľadom
na
zásadu
obozretnosti.
121    Toto
obmedzenie
je
odôvodnené
aj z hľadiska
článku 14
ods. 3
Charty.
Maďarsko
sa
domnieva,
že z judikatúry
vychádzajúcej z rozsudku z 15. júla
2021,
WABE a MH
Müller
Handel (C‑804/18 a C‑341/19,
EU:C:2021:594), v tejto
súvislosti
vyplýva,
že
právo
rodičov
zabezpečiť
vzdelanie a výchovu
svojich
detí v zhode s ich
náboženským,
filozofickým a pedagogickým
presvedčením
predstavuje
objektívnu
skutočnosť,
ktorá
môže
odôvodniť
obmedzenia
práv
zakotvených v Charte.
122    Maďarsko
dodáva,
že
opatreniami, o ktoré
ide v rámci
tejto
časti
prvého
žalobného
dôvodu,
sa
neukladá
všeobecné
obmedzenie
vysielania
mediálneho
obsahu
pre
všetky
druhy
médií a pre
všetky
komunitné a verejné
platformy,
ale
len
pre
lineárne
mediálne
služby,
takže v ich
dôsledku
nemôže
dôjsť k vylúčeniu
určitej
témy
alebo
určitej
osoby z verejného
priestoru.
123    Pokiaľ
ide o zákaz
kvalifikovať
dotknutý
obsah
ako
oznámenia
vo
verejnom
záujme a osvetové oznámenia
podľa § 32
ods. 4a
zákona o mediálnych
službách,
Maďarsko
tvrdí,
že
osvetové oznámenia vo
verejnom
záujme
sú
formou
propagácie
prostredníctvom
reklamy,
ktorá
slúži
na
dosiahnutie
cieľov
všeobecného
záujmu
alebo
sociálnej
politiky,
ktoré
sledujú
rôzne
verejné
aj
mimovládne
orgány
alebo
organizácie.
Za
oznámenie
vo
verejnom
záujme
alebo
osvetové oznámenie teda
nemožno
považovať
program,
ktorý
sa
primárne
zameriava
na
znázorňovanie
alebo
popularizáciu
obsahu,
ktorý
môže
byť
škodlivý
pre
maloleté
osoby.
Tento § 32
ods. 4a
pritom
nevylučuje,
aby
sa
ako
oznámenia
vo
verejnom
záujme
alebo
osvetové oznámenia klasifikovali
programy,
ktoré
daný
obsah
iba
znázorňujú
alebo
popularizujú,
bez
toho,
aby
bol
tento
obsah v rámci
dotknutého
programu
primárnym
prvkom.
Navyše
uvedený § 32
ods. 4a
nestanovuje
všeobecný
zákaz
vysielania
uvedeného
obsahu.
2)      Posúdenie Súdnym dvorom
124    Na
úvod
treba
na
jednej
strane
uviesť,
ako
vyplýva z názvu a odôvodnenia
11
smernice
2010/13,
že
jej
cieľom
je
koordinácia
niektorých
ustanovení
upravených
zákonom,
iným
právnym
predpisom
alebo
správnym
opatrením v členských
štátoch
týkajúcich
sa
poskytovania
audiovizuálnych
mediálnych
služieb s cieľom
dobudovať
skutočný
vnútorný
trh
pre
tieto
služby.
Na
tento
účel
táto
smernica
stanovuje
minimálny
súbor
koordinovaných
pravidiel
uplatniteľných
na
všetky
audiovizuálne
mediálne
služby, z ktorých
niektoré,
ako
vyplýva z jej
odôvodnenia
18,
sa
týkajú
obsahu
týchto
služieb
(rozsudok z 26. júna
2025,
Makeleio a Zougla, C‑555/23 a C‑556/23,
EU:C:2025:484,
bod 60).
125    Na
druhej
strane,
ako
sa
uvádza v odôvodnení
20
smernice
2018/1808,
ktorou
bola
zmenená
smernica
2010/13, a to
tak,
že
na
jej
základe
bol
do
poslednej
uvedenej
smernice
vložený
článok 6a
ods. 1,
ktorého
porušenie
sa
namieta v rámci
prvej
časti
prvého
žalobného
dôvodu,
tento
prístup
spočívajúci v minimálnej
harmonizácii
umožňuje
členským
štátom
dosiahnuť
vyšší
stupeň
ochrany
obsahu,
ktorý
môže
narušiť
telesný,
duševný
alebo
morálny
vývin
maloletých
osôb.
126    Podľa
prvého
pododseku tohto
článku 6a
ods. 1
platí,
že
členské
štáty
prijmú
vhodné
opatrenia,
aby
zabezpečili,
že
audiovizuálne
mediálne
služby,
ktoré
by
mohli
narušiť
telesný,
duševný
alebo
morálny
vývin
maloletých,
poskytovateľov mediálnych
služieb,
na ktorých
sa
vzťahuje
právomoc
týchto
členských
štátov,
budú
sprístupnené
iba
takým
spôsobom,
ktorým
sa
zaistí,
že
ich
maloletí
nebudú
môcť
za bežných
okolností
počuť
ani
vidieť.
Takéto
opatrenia
môžu
zahŕňať
výber
času
vysielania,
nástroje
na overenie
veku
alebo
iné
technické
opatrenia.
Takéto
opatrenia
musia
byť
primerané
potenciálnemu
škodlivému
účinku
programu.
127    V tejto
súvislosti
treba
na
jednej
strane
uviesť,
ako
bolo
zdôraznené v bode 125
tohto
rozsudku,
že
cieľom
tohto
ustanovenia
nie
je
úplná,
ale
minimálna
harmonizácia.
Na
druhej
strane v prípade
neexistencie
harmonizácie
pravidiel
uplatniteľných
na
klasifikáciu a označovanie
audiovizuálnych
programov
na
úrovni
Únie
prináleží
členským
štátom,
aby
určili
úroveň,
na
ktorej
chcú
zabezpečiť
ochranu
maloletých
osôb
pred
audiovizuálnym
obsahom,
ktorý
môže
byť
škodlivý
pre
ich
blaho a vývoj.
Opatrenia
prijaté
členským
štátom
na
ochranu
maloletých
osôb
pred
audiovizuálnym
obsahom,
ktorý
môže
narušiť
ich
telesný,
duševný
alebo
morálny
vývin,
teda
nemusia
nevyhnutne
zodpovedať
koncepcii
zdieľanej
všetkými
členskými
štátmi,
pokiaľ
ide o úroveň a spôsob
tejto
ochrany,
keďže
táto
koncepcia
sa
môže v jednotlivých
členských
štátoch
líšiť
najmä
podľa
morálnych a kultúrnych
súvislostí
(pozri v tomto
zmysle
rozsudky z 19. novembra
2020,
ZW,
C‑454/19,
EU:C:2020:947,
bod 42, a citovanú
judikatúru,
ako
aj z 23. marca 2023,
Booky.fi,
C‑662/21,
EU:C:2023:239,
body 56 a 57).
128    Ako
teda
tvrdí
Maďarsko,
členské
štáty
majú
pri
vykonávaní
článku 6a
ods. 1
smernice
2010/13
na
účely
vymedzenia
mediálnych
služieb
poskytovateľov
mediálnych služieb,
na
ktorých
sa
vzťahuje
právomoc týchto členských štátov,
teda
audiovizuálnych
mediálnych
služieb,
ktoré
môžu
narušiť
telesný,
duševný
alebo
morálny
vývin
maloletých
osôb,
určitú
mieru
voľnej
úvahy
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 3. septembra
2020,
Vivendi, C‑719/18,
EU:C:2020:627,
bod 47),
pod
podmienkou,
že
vhodné
opatrenia,
ktoré
na
tomto
základe
prijmú,
sú v súlade s týmto
ustanovením
primerané
ujme,
ktorú
môže
spôsobiť
dotknutý
program.
Posledná
uvedená
požiadavka
znamená,
že
tieto
opatrenia
nejdú
nad
rámec
toho,
čo
je
na
ochranu
tohto
vývoja
nevyhnutné, a že
nie
sú
vo
vzťahu k tomuto
cieľu
neprimerané
(pozri
analogicky
rozsudok z 5. decembra
2024,
Network One Distribution,
C‑506/23,
EU:C:2024:1003,
bod 35 a citovanú
judikatúru).
129    Podľa
ustálenej
judikatúry
okrem
toho
platí,
že
požiadavky
vyplývajúce z ochrany
základných
práv
sú
záväzné
pre
členské
štáty
pri
vykonávaní
právnych
predpisov
Únie,
takže
tieto
členské
štáty
sú
povinné
uplatňovať
tieto
právne
predpisy
za
podmienok,
ktoré
neodporujú
uvedeným
požiadavkám. V tomto
kontexte
je
povinnosťou
členských
štátov
dohliadať
najmä
na
to,
aby
sa
nevychádzalo z výkladu
textu
sekundárneho
práva,
ktorý
by
bol v rozpore s týmito
základnými
právami
(pozri v tomto
zmysle
rozsudky z 26. júna
2007,
Ordre des
barreaux francophones et
germanophone a i., C‑305/05,
EU:C:2007:383,
bod 28, z 29. apríla
2015,
Léger,
C‑528/13,
EU:C:2015:288,
bod 41, a z 3. júna
2025,
Kinsa,
C‑460/23,
EU:C:2025:392,
bod 69,
ako
aj
citovanú
judikatúru).
130    Súdny
dvor
totiž
opakovane
rozhodol,
že
ustanovenia
práva
Únie
sa
majú
vykladať s prihliadnutím
na
základné
práva,
ktoré
tvoria
neoddeliteľnú
súčasť
všeobecných
zásad
práva
Únie,
ktorých
dodržiavanie
Súdny
dvor
zabezpečuje a v súčasnosti
sú
zakotvené v Charte
(rozsudky z 13. mája
2014,
Google
Spain a Google, C‑131/12,
EU:C:2014:317,
bod 68; z 25. mája
2016,
Meroni, C‑559/14,
EU:C:2016:349,
bod 45, a z 21. decembra
2021,
Bank
Melli Iran, C‑124/20,
EU:C:2021:1035,
bod 70).
131    Z toho
vyplýva,
že
členské
štáty
pri
prijímaní
opatrení
podľa
článku 6a
ods. 1
smernice
2010/13
nemôžu
porušiť
okrem
iného
zákaz
diskriminácie
na
základe
pohlavia
alebo
sexuálnej
orientácie
zakotvený v článku 21
ods. 1
Charty,
keďže
tento
zákaz
má
ako
všeobecná
zásada
práva
Únie
kogentnú
povahu
(rozsudok z 25. novembra
2025,
Wojewoda Mazowiecki, C‑713/23,
EU:C:2025:917,
bod 70 a citovaná
judikatúra).
Táto
všeobecná
zásada
bráni
najmä
tomu,
aby
sa s porovnateľnými
situáciami
zaobchádzalo
odlišne,
ak
toto
rozdielne
zaobchádzanie
nemôže
byť
objektívne
odôvodnené
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 1. marca 2011,
Association
belge des
Consommateurs Test‑Achats a i.,
C‑236/09,
EU:C:2011:100,
bod 28,
ako
aj
citovanú
judikatúru).
132    V tejto
súvislosti
treba
spresniť,
že
zakázaná
diskriminácia
môže
byť
dôsledkom
okrem
iného
urážlivej
a/alebo
stigmatizujúcej
povahy
vnútroštátnych
ustanovení
vo
vzťahu k dotknutým
osobám
(pozri,
pokiaľ
ide o diskrimináciu
na
základe
etnického
pôvodu,
rozsudok z 18. decembra
2025,
Slagelse Almennyttige Boligselskab,
Afdeling Schackenborgvænge, C‑417/23,
EU:C:2025:1017,
bod 126 a citovanú
judikatúru).
133    Pokiaľ
ide
konkrétne o diskrimináciu
na
základe
pohlavia,
podľa
ustálenej
judikatúry
ju
nemožno
obmedziť
len
na
diskrimináciu
vyplývajúcu z príslušnosti k jednému
alebo
druhému
pohlaviu.
Článok 21
ods. 1
Charty
sa
vzhľadom
na
svoj
cieľ a povahu
práv,
ktoré
má
chrániť,
nevzťahuje
len
na
diskrimináciu,
ktorá
má
pôvod v zmene
pohlavia
dotknutej
osoby,
teda v tranzícii,
ale
aj
na
diskrimináciu
založenú
na
odklone od
identity zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu
[pozri v tomto
zmysle a analogicky
rozsudky z 27. apríla
2006,
Richards, C‑423/04,
EU:C:2006:256,
bod 24; z 26. júna
2018,
MB
(Zmena
pohlavia a starobný
dôchodok), C‑451/16,
EU:C:2018:492,
bod 35, a z 9. januára
2025,
Mousse, C‑394/23,
EU:C:2025:2,
bod 62,
ako
aj
citovanú
judikatúru].
134    V prejednávanej veci
treba
konštatovať,
že § 9
ods. 6
zákona o mediálnych
službách v spojení s § 10
ods. 1 písm. d)
tohto
zákona
stanovuje,
že
do
kategórie V sú
zaradené
programy
patriace
do
pôsobnosti
uvedeného
zákona,
ktoré
sa
primárne
zameriavajú
na
propagáciu
alebo
znázorňovanie
odklonu od
identity
zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmeny
pohlavia
alebo
homosexuality, a z tohto
dôvodu
ich
možno
vysielať
len
medzi
22.00
hod. a 5.00
hod. V ustanovení § 32
ods. 4a
tohto
zákona
sa
okrem
toho
spresňuje,
že
takéto
programy
nemožno
zaradiť
medzi
oznámenia
vo
verejnom
záujme
alebo
osvetové oznámenia,
ktorých
sa
obmedzenie
vyplývajúce z tohto § 9
ods. 6
nemusí
týkať.
Maďarsko
tvrdí,
že
takéto
opatrenia
sledujú
cieľ
spočívajúci v ochrane
fyzického,
duševného
alebo
morálneho
vývoja
maloletých
osôb,
ako
aj
práva
rodičov
vychovávať
svoje
deti v súlade
so
svojím
osobným
presvedčením.
135    Treba
však
konštatovať,
že
týmito
ustanoveniami
zákona o mediálnych
službách
sa
vykonáva
rozlišovanie
priamo
na
základe
pohlavia a sexuálnej
orientácie,
keďže
tieto
vysielacie
časy
sa
vzťahujú
len
na
tieto
programy, a nie
na
programy,
ktoré
sa
primárne
zameriavajú
na
propagáciu
alebo
znázorňovanie
sexuálnej
identity a sexuálnej
orientácie
cisrodových a heterosexuálnych
osôb.
Takéto
rozdielne
zaobchádzanie
teda
predstavuje
diskrimináciu,
ktorú
článok 21
ods. 1
Charty v zásade
zakazuje.
136    Keďže
uvedené
ustanovenia
sú
založené
výlučne
na
hľadiskách
týkajúcich
sa
sexuálnych
identít a orientácií,
ktoré
sú
znázorňované v týchto
programoch,
vychádzajú
navyše z predpokladu,
že
akékoľvek
znázorňovanie
alebo
popularizácia
odklonu od
identity
zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmeny
pohlavia
alebo
homosexuality,
môže
bez
ohľadu
na
ich
konkrétny
obsah
ohroziť
najlepší
záujem
dieťaťa,
čo
svedčí o uprednostňovaní
určitých
sexuálnych
identít a orientácií
na
úkor
iných, a prispieva
tak k ich
stigmatizácii (pozri
analogicky
rozsudok
ESĽP,
23. januára
2023,
Macatė v. Litva,
CE:ECHR:2023:0123JUD006143519,
body 214
až
216).
137    V tejto
súvislosti
nemôže
uspieť
tvrdenie
Maďarska,
podľa
ktorého § 9
ods. 6
zákona o mediálnych
službách v spojení s § 10
ods. 1 písm. d)
tohto
zákona a § 32
ods. 4a
uvedeného
zákona
nezakazujú
vo
všeobecnosti
vysielanie
uvedených
programov.
138    Treba
totiž
spresniť,
že
článok 21
ods. 1
Charty
zakazuje
„akúkoľvek“
diskrimináciu
založenú
okrem
iného
na
pohlaví
alebo
sexuálnej
orientácii.
139    Okrem
toho
na
rozdiel
od
toho,
čo
tvrdí
Maďarsko,
diskrimináciu
vyplývajúcu z predmetných
ustanovení
nemožno
odôvodniť
ani
presadzovaním
najlepšieho
záujmu
dieťaťa
podľa
článku 24
ods. 2
Charty,
ani
právom
rodičov
zabezpečovať
výchovu a vzdelávanie
svojich
detí v zhode s ich
náboženským,
filozofickým a pedagogickým
presvedčením,
ktoré
je
zakotvené v článku 14
ods. 3
Charty.
140    V tejto
súvislosti
je
dôležité
pripomenúť,
že
podľa
článku 52
ods. 1
Charty
akékoľvek
obmedzenie
výkonu
práv a slobôd
uznaných v Charte
musí
byť
ustanovené
zákonom a rešpektovať
podstatu
týchto
práv a slobôd.
Za
predpokladu
dodržiavania
zásady
proporcionality
možno
tieto
práva a slobody
obmedziť
len
vtedy,
ak
je
to
nevyhnutné a skutočne
to
zodpovedá
cieľom
všeobecného
záujmu,
ktoré
sú
uznané
Úniou,
alebo
ak
je
to
potrebné
na
ochranu
práv a slobôd
iných.
141    V prejednávanej veci
treba
vzhľadom
na
úvahy
uvedené v bode 136
tohto
rozsudku
konštatovať,
že
pokiaľ
dotknuté
vnútroštátne
ustanovenia
vychádzajú z predpokladu,
že
akékoľvek
znázorňovanie
alebo
popularizácia
odklonu od
identity
zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmeny
pohlavia
alebo
homosexuality,
môže
bez
ohľadu
na
ich
konkrétny
obsah
ohroziť
najlepší
záujem
dieťaťa, a svedčia
tak o uprednostňovaní
určitých
sexuálnych
identít a orientácií
na
úkor
iných,
ktoré
sú
tak
stigmatizované,
sú
tieto
ustanovenia
zjavne v rozpore s požiadavkami,
ktoré v spoločnosti
založenej
na
pluralizme
vyplývajú
zo
zákazu
diskriminácie
na
základe
pohlavia a sexuálnej
orientácie
zaručeného
článkom 21
ods. 1
Charty, a zasahujú
teda
do
podstaty
tohto
ustanovenia.
142    V tejto
súvislosti
treba
pripomenúť,
že
podľa
článku 52
ods. 1
prvej
vety
Charty,
zásah
do
podstaty
práva
zaručeného
Chartou
nemôže
byť v žiadnom
prípade
odôvodnený
(pozri v tomto
zmysle
rozsudky z 26. septembra
2024,
Ordre des
avocats du Barreau de
Luxembourg,
C‑432/23,
EU:C:2024:791,
bod 74,
ako
aj z 13. marca 2025,
Deldits,
C‑247/23,
EU:C:2025:172,
body 45 a 50).
143    Navyše,
pokiaľ
ide v prvom
rade o argumentáciu
Maďarska
založenú
na
článku 24
ods. 2
Charty,
treba
pripomenúť,
že
toto
ustanovenie
potvrdzuje
základnú
povahu
práv
dieťaťa
[pozri v tomto
zmysle
rozsudok
zo
14. januára
2021,
Staatssecretaris van
Justitie en Veiligheid (Návrat
maloletej
osoby
bez
sprievodu),
C‑441/19,
EU:C:2021:9,
bod 45].
144    Je
pravda,
ako
tvrdí
Maďarsko,
že
členské
štáty
musia
pri
vykonávaní
článku 6a
ods. 1
smernice
2010/13
zohľadniť
článok 24
Charty,
ktorý v odseku
1
stanovuje,
že
deti
majú
okrem
iného
právo
na
takú
ochranu,
ktorá
je
potrebná
pre
ich
blaho, a v odseku
2
uvádza,
že
pri
všetkých
opatreniach
prijatých
orgánmi
verejnej
moci,
ktoré
sa
týkajú
detí,
sa
musia v prvom
rade
brať
do
úvahy
najlepšie
záujmy
dieťaťa,
pričom
tieto
požiadavky
sa
odrážajú v cieli
tejto
smernice,
ktorým
je,
ako
vyplýva z jej
odôvodnení
60 a 104,
zabezpečiť
vysokú
úroveň
ochrany
telesného,
duševného a morálneho
vývinu
maloletých
osôb.
145    Pri
takomto
vykonávaní
tak
prináleží
členským
štátom,
aby
posúdili,
či
sú
programy
poskytovateľov
mediálnych
služieb,
na
ktorých
sa
vzťahuje
ich
právomoc,
nevhodné
pre
všetky
alebo
niektoré
maloleté
osoby
vzhľadom
na
osobitnú
mieru
citlivosti z dôvodu
ich
veku,
ako
aj
na
okolnosť,
že
ešte
nebol
dokončený
ich
telesný,
duševný
alebo
morálny
vývoj.
146    Nič
to
však
nemení
na
tom,
že
maloleté
osoby
môžu
byť
primerane
chránené
pred
programami,
ktoré
sú
nevhodné
pre
ich
vek,
bez
toho,
aby
tým
dochádzalo k priamej
diskriminácii
na
základe
pohlavia a sexuálnej
orientácie,
aká v prejednávanej veci
vyplýva z § 9
ods. 6
zákona o mediálnych
službách v spojení s § 10
ods. 1 písm. d)
tohto
zákona a § 32
ods. 4a
uvedeného
zákona.
147    Samotná
okolnosť,
že
určitý
obsah
popularizuje
či
znázorňuje
odklon od identity
zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmenu
pohlavia
alebo
homosexualitu,
totiž
sama
osebe
nemôže
preukázať
potenciálne
škodlivú
povahu
takéhoto
obsahu.
148    Na
rozdiel
od
toho,
čo
tvrdí
Maďarsko,
tento
záver
nemožno
spochybniť
tým,
že
členské
štáty
majú
na
účely
ochrany
maloletých
osôb
pred
mediálnymi
službami,
ktoré
sú
pre
ne nevhodné,
určitú
mieru
voľnej
úvahy,
pripomenutú v bode 128
tohto
rozsudku,
keďže
táto
miera
voľnej
úvahy
sa
musí
na
základe
judikatúry
pripomenutej v bode 129
toho
istého
rozsudku
uplatňovať v súlade
so
základnými
právami
zaručenými
Chartou.
149    Pokiaľ
ide v druhom
rade o argumentáciu
Maďarska
založenú
na
článku 14
ods. 3
Charty, z vysvetliviek k Charte
vyplýva,
že
tento
článok 14
vychádza
zo
spoločných
ústavných
tradícií
členských
štátov a z článku 2
Dodatkového
protokolu k EDĽP,
podľa
ktorého
na
jednej
strane
„nikomu
sa
nesmie
odoprieť
právo
na
vzdelanie“ a na
druhej
strane
„pri
výkone
akýchkoľvek
funkcií v oblasti
výchovy a výučby,
ktoré
štát
vykonáva,
bude
rešpektovať
právo
rodičov
zabezpečovať
túto
výchovu a vzdelanie v zhode s ich
vlastným
náboženským a filozofickým
presvedčením“. Z týchto
vysvetliviek
tiež
vyplýva,
že
právo
rodičov
zakotvené v článku 14
ods. 3
Charty
sa
má
vykladať v spojení s ustanoveniami
článku 24
Charty.
150    Z judikatúry
Európskeho
súdu
pre
ľudské
práva
týkajúcej
sa
článku 2
Dodatkového
protokolu
č. 1 k EDĽP
okrem
toho
vyplýva,
že
právo
rodičov
uvedené v druhej
vete
tohto
článku 2
je
len
doplnkom
základného
práva
na
vzdelanie,
ale
že
cieľom
tejto
druhej
vety
je
najmä
zachovať
možnosť
plurality
vzdelávania,
ktorá
je
zásadná
pre
zachovanie
„demokratickej
spoločnosti“,
ako
ju
chápe
EDĽP
[rozsudok
ESĽP,
7. decembra
1976,
Kjeldsen,
Busk Madsen a Pedersen v. Dánsko,
CE:ECHR:1976:1207JUD000509571,
bod 50,
ako
aj
rozsudok
ESĽP,
25. júna
2024,
Ukrajina
v. Rusko
(Krym),
CE:ECHR:2024:0625JUD002095814,
bod 138].
151    Pokiaľ
ide o túto
„pluralitu
vo
vzdelávaní“ v zmysle
judikatúry
Európskeho
súdu
pre
ľudské
práva,
treba
zdôrazniť,
že z tejto
judikatúry
tiež
vyplýva,
že
„by
bolo
nereálne
očakávať,
že
náboženské
alebo
filozofické
presvedčenie
rodičov
sa
bude
systematicky
považovať
za
prioritné v každej
situácii, a to
najmä
mimo
školy“.
Európsky
súd
pre
ľudské
práva v tejto
súvislosti
pripomenul,
že
„[EDĽP]
nezaručuje
právo
osoby
nebyť
vystavená
názorom,
ktoré
sú v rozpore s jej
vlastným
presvedčením“.
Orgány
teda
„musia v takých
citlivých
oblastiach,
ako
je
verejná
diskusia o sexuálnej
výchove,
pri
ktorých
musia
byť v rovnováhe
názory
rodičov,
politika v oblasti
vzdelávania,
ako
aj
právo
tretích
osôb
na
slobodu
prejavu,
uplatňovať
kritériá
objektivity,
plurality,
vedeckej
správnosti a in
fine užitočnosti
konkrétneho
typu
informácií
pre
mládež“
(rozsudok
ESĽP,
20. júna
2017,
Bayev a i. v. Rusko,
CE:ECHR:2017:0620JUD006766709,
body 81 a 82).
152    Ako v podstate
uviedla
generálna
advokátka v bode 127
svojich
návrhov,
právo
rodičov
zabezpečiť
vzdelanie a výchovu
svojich
detí v zhode s ich
presvedčením,
zakotvené v článku 14
ods. 3
Charty,
je
teda
dôsledkom
práva
na
vzdelanie v zmysle
tohto
článku 14,
ktorý
rodičom
umožňuje
zabezpečiť
vzdelanie a výchovu
svojich
detí v zhode s ich
náboženským,
filozofickým a pedagogickým
presvedčením.
153    Na
rozdiel
od
toho,
čo
tvrdí
Maďarsko,
však
toto
právo
rodičov
zabezpečiť
vzdelanie a výchovu
svojich
detí v zhode s ich
presvedčením
nemožno
vykladať
tak,
že
môže
byť
vo
všeobecnosti
dôvodom
na
to,
aby
členský
štát
mohol
prijať
opatrenia
predstavujúce
priamu
diskrimináciu
na
základe
pohlavia
alebo
sexuálnej
orientácie v dôsledku
obmedzenia
možnosti
vysielať
vo
verejnej
sfére
obsah,
ktorý
sa
vyznačuje
len
tým,
že
popularizuje
alebo
znázorňuje
odklon od identity zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmenu
pohlavia
alebo
homosexualitu.
Takéto
obmedzenie
vysielania
by
naopak
mohlo
rodičov
pripraviť o slobodu
voľby,
pokiaľ
ide o vzdelanie a výchovu
ich
detí.
154    Okrem
toho
samotná
okolnosť,
že
programy
vysielané
poskytovateľmi
lineárnych
mediálnych
služieb
sa
primárne
zameriavajú
na
popularizáciu
alebo
znázorňovanie
odklonu od
identity
zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmeny
pohlavia
alebo
homosexuality v zmysle
tohto § 9
ods. 6
zákona o mediálnych
službách,
nijako
nebráni
rodičom,
aby
voči
svojim
deťom
uplatňovali
svoju
výchovnú
zodpovednosť
alebo
ich
usmerňovali v súlade s ich
vlastnými
náboženským
alebo
filozofickým
presvedčením.
155    Vzhľadom
na
všetky
tieto
úvahy
nemožno § 9
ods. 6
zákona o mediálnych
službách v spojení s § 10
ods. 1 písm. d)
tohto
zákona,
ani § 32
ods. 4a
uvedeného
zákona
považovať
za
vhodné
opatrenia v zmysle
článku 6a
ods. 1
smernice
2010/13 v spojení s článkom 21
Charty,
ktoré
zabezpečia,
že
audiovizuálne
mediálne
služby
poskytované
poskytovateľmi
mediálnych
služieb,
na ktorých
sa
vzťahuje
právomoc
Maďarska,
ktoré
by
mohli
narušiť
telesný,
duševný
alebo
morálny
vývin
maloletých
osôb,
budú
dostupné
iba
takým
spôsobom,
aby
ich
maloleté
osoby
nemali
možnosť
za bežných
okolností
počuť
ani
vidieť.
156    Tento
záver
nemožno
spochybniť
zásadou
obozretnosti,
na
ktorú
sa
odvoláva
Maďarsko,
keďže
táto
zásada v žiadnom
prípade
nemôže
odôvodniť
prijatie
opatrení,
ktoré
predstavujú
priamu
diskrimináciu
na
základe
pohlavia a sexuálnej
orientácie, v rozpore
so
zákazom
stanoveným v článku 21
ods. 1
Charty.
157    Nemožno
ho
spochybniť
ani
na
základe
zásady
subsidiarity,
na
ktorú
sa
odvoláva
Maďarsko,
keďže,
ako
poznamenáva
Komisia,
tento
členský
štát
na
základe
tejto
zásady
nespochybnil
zákonnosť
tohto
článku 6a
ods. 1
žalobou o neplatnosť
podľa
článku 263 ZFEÚ,
aby
sa
vyhol
jeho
uplatňovaniu.
158    Z toho
vyplýva,
že § 9
ods. 6
zákona o mediálnych
službách v spojení s § 10
ods. 1 písm. d)
tohto
zákona,
ani § 32
ods. 4a
uvedeného
zákona
nemôžu
predstavovať
opatrenie
spĺňajúce
požiadavky
stanovené v uvedenom § 6a
ods. 1 v spojení s článkom 21
ods. 1
Charty.
159    Navyše
treba
konštatovať,
ako
tvrdí
Komisia,
že
tento § 9
ods. 6 v spojení s týmto § 10
ods. 1 písm. d),
ani
tento § 32
ods. 4a
nemožno
považovať
za
podrobnejšie
alebo
prísnejšie
pravidlo v zmysle
článku 4
ods. 1
smernice
2010/13.
160    Podľa
tohto
posledného
ustanovenia v spojení s odôvodneniami
41 a 83
tejto
smernice
totiž
na
to,
aby
sa
zabezpečilo,
že
záujmy
spotrebiteľov
ako
televíznych
divákov
sú
plne a riadne
chránené,
členské
štáty
majú
možnosť,
pokiaľ
ide o poskytovateľov
audiovizuálnych
mediálnych
služieb,
ktorí
spadajú
do
ich
právomoci,
stanoviť
podrobnejšie a prísnejšie
pravidlá a za
určitých
okolností
odlišné
podmienky v oblastiach,
na
ktoré
sa
vzťahuje
uvedená
smernica,
za
predpokladu,
že
tieto
pravidlá
sú v súlade s právom
Únie a osobitne s jej
všeobecnými
zásadami
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 26. júna
2025,
Makeleio a Zougla, C‑555/23 a C‑556/23,
EU:C:2025:484,
bod 77,
ako
aj
citovanú
judikatúru).
161    Z toho
vyplýva,
že
hoci
článok 4
ods. 1
smernice
2010/13
umožňuje
členským
štátom
stanoviť v oblastiach
koordinovaných
touto
smernicou
podrobnejšie
alebo
prísnejšie
pravidlá,
takéto
pravidlá
musia
byť
podľa
tohto
ustanovenia v súlade s právom
Únie a najmä
so
základnými
právami
zaručenými
Chartou.
162    Z vyššie
uvedených
úvah
vyplýva,
že § 9
ods. 6
zákona o mediálnych
službách v spojení s § 10
ods. 1 písm. d)
tohto
zákona a § 32
ods. 4a
uvedeného
zákona
porušujú
podstatu
článku 21
ods. 1
Charty, a preto
tieto
ustanovenia
maďarskej
právnej
úpravy
nemožno v žiadnom
prípade
považovať
za
podrobnejšie
alebo
prísnejšie
pravidlá v zmysle
článku 4
ods. 1
tejto
smernice.
163    Za
týchto
podmienok
treba
dospieť k záveru,
že
prvá
časť
prvého
žalobného
dôvodu
je
dôvodná.
b)      O porušení článku 2 a článku 3 ods. 1 smernice 2010/13
1)      Argumentácia účastníkov konania
164    V druhej
časti
prvého
žalobného
dôvodu
Komisia
tvrdí,
že
Maďarsko
porušilo
zásadu
krajiny
pôvodu
uvedenú v článku 2 a článku 3
ods. 1
smernice
2010/13.
165    Uvádza,
že § 179
ods. 2 zákona o mediálnych
službách,
ktorý v prípade
vzniku
problému
súvisiaceho s ustanoveniami
tohto
zákona,
ukladá
Mediálnej
rade
povinnosť
požiadať
členský
štát,
ktorého
právomoc
sa
vzťahuje
na
dotknutého
poskytovateľa
mediálnych
služieb,
aby
prijal
účinné
opatrenie
a aby
podnikol
kroky
na
účely
ukončenia
porušení,
na
ktoré
Mediálna
rada
upozornila,
vedie k obmedzeniu
voľného
príjmu v zmysle
článku 3
ods. 1
tejto
smernice.
166    V prvom
rade
Komisia
tvrdí,
že
tento § 179
ods. 2 v podstate
mení
zásadu
krajiny
pôvodu,
keďže
zavádza
mechanizmus,
ktorým
sa
členský
štát
určenia
usiluje o to,
aby
členský
štát
pôvodu
zabezpečil
dodržiavanie
pravidiel
členského
štátu
určenia
za
iných
podmienok,
ako
sú
stanovené v uvedenej
smernici.
167    Je
pravda,
že
článok 3
ods. 2
tej
istej
smernice vytvára
právny
rámec
umožňujúci
členským
štátom
výnimočne
sa
odchýliť
od
voľného
príjmu
audiovizuálnych
služieb z iných
členských
štátov.
Členský
štát
však
nemôže
vo
svojom
vnútroštátnom
práve
zakotviť
súbežné
osobitné
ustanovenie s cieľom
rozšíriť
svoje
vlastné
pravidlá
na
poskytovateľov
služieb,
na
ktorých
sa
vzťahuje
právomoc
iného
členského
štátu, a uplatňovať
nižšiu
prahovú
hodnotu
na
účely
prijatia
príslušných
opatrení,
ako
je
stanovená v tomto
ustanovení.
168    Nemožno
tiež
konštatovať,
že
by
všeobecná
povinnosť
Mediálnej
rady
podľa § 179
ods. 2
zákona o mediálnych
službách
mohla
skutočne
spadať
pod
pojem
„podrobnejšie
alebo
prísnejšie
pravidlá“ v zmysle
článku 4
ods. 1 smernice
2010/13,
keďže
toto
ustanovenie
nemožno
vykladať
tak,
že
by
členským
štátom
umožňovalo
odchýliť
sa
od
povinnosti
dodržiavať
ustanovenia
harmonizované
touto
smernicou.
Navyše
tento
článok 4
ods. 1 vyžaduje,
aby
sa
vykonala
analýza v každom
jednotlivom
prípade,
zatiaľ
čo § 179
ods. 2
zákona o mediálnych
službách
ukladá
Mediálnej
rade
všeobecnú
povinnosť.
169    Komisia
dodáva,
že
keďže
povinnosť
Mediálnej
rady
konať
podľa § 179
ods. 2
zákona o mediálnych
službách
sa
vzťahuje
najmä
na
prípady,
keď
sa
zistia
problémy v súvislosti
so
zaradením
programov v súlade s § 9
ods. 6
tohto
zákona,
uvedená
povinnosť
sa
opiera o diskriminačné
kritériá, a to z rovnakého
dôvodu,
ako
je
uvedený v bode 93
tohto
rozsudku.
Táto
inštitúcia v tejto
súvislosti
spresňuje,
že
maďarské
orgány
uplatnili § 179
ods. 2
zákona o mediálnych
službách
už v mnohých
prípadoch.
170    V druhom
rade
Komisia
poukazuje
na
to,
že
ak
sú v prípade,
že
poskytovateľ
mediálnych
služieb
nevyhovie
žiadosti
Mediálnej
rady v lehote
dvoch
mesiacov,
uložené v súlade s § 179
ods. 4
zákona o mediálnych
službách
sankcie
stanovené v § 187
ods. 3
tohto
zákona,
táto
skutočnosť
môže
za
okolností,
ktoré
nespadajú
do
pôsobnosti
článku 3
ods. 2 2010/13,
obmedziť
voľný
príjem a retransmisiu
podľa
tejto
smernice.
171    V treťom
rade,
pokiaľ
ide o tvrdenie
Maďarska
založené
na
údajnej
miere
voľnej
úvahy
členských
štátov
vyplývajúcej z rozsudku z 22. septembra
2011,
Mesopotamia Broadcast a Roj
TV
(C‑244/10 a C‑245/10,
EU:C:2011:607),
Komisia
uvádza,
že
tento
rozsudok
sa
týka
výkladu
smernice
89/552,
zatiaľ
čo
vnútroštátne
opatrenia, o ktoré
ide v prejednávanej veci,
spadajú
do
oblasti
koordinovanej
smernicou
2010/13, a preto
sa
uplatní
zásada
krajiny
pôvodu.
172    Súdny
dvor v bode 53
uvedeného
rozsudku
spresnil,
že
takéto
opatrenia
musia
rešpektovať
požiadavku,
podľa
ktorej
nesmú
brániť
samotnej
retransmisii
televíznych
vysielaní
vykonávaných
prevádzkovateľom
vysielania z iného
členského
štátu
na
území
prijímajúceho
členského
štátu.
Táto
požiadavka
však
nie
je v prejednávanej veci
splnená,
keďže
sankcie
môžu
byť
prijaté
voči
poskytovateľom
mediálnych
služieb,
vrátane
cezhraničných
poskytovateľov
mediálnych
služieb.
173    Maďarsko
odpovedá,
že
zásada
krajiny
pôvodu
zaručená
smernicou
2010/13
porušená
nie
je.
174    V prvom
rade
právnym
základom
postupu
stanoveného v § 179
zákona o mediálnych
službách
nie
je
článok 3,
ale
článok 4
tejto
smernice.
Tento § 179
obsahuje
ustanovenia
umožňujúce
bojovať
proti
pokusom o obchádzanie
pravidiel
stanovených
zákonom o mediálnych
službách
zo
strany
poskytovateľov
mediálnych
služieb,
ktorí
nie
sú
usadení v Maďarsku,
ale
na
maďarskom
území
poskytujú
všetky
alebo
väčšinu
svojich
služieb.
175    V druhom
rade
novelizačným
zákonom
nebol
do
zákona o mediálnych
službách
vložený
nový § 179
ods. 2,
ale
týmto
zákonom
bolo
toto
ustanovenie
len
zmenené
tak,
že
spresnilo,
že
ak
sa
poskytovateľ
služieb,
na
ktorého
sa
nevzťahuje
právomoc
Maďarska,
dopustil
porušenia,
má
Mediálna
rada
povinnosť
požiadať
príslušný
členský
štát,
aby
prijal
účinné
opatrenia.
176    Týmto § 179
ods. 2
tak
došlo k uplatneniu
mechanizmu
lojálnej
spolupráce s cieľom
nájsť v súlade s článkom 4
ods. 2
smernice
2010/13
vzájomne
uspokojivé
riešenie.
177    V treťom
rade z rozsudku z 22. septembra
2011,
Mesopotamia Broadcast a Roj
TV
(C‑244/10 a C‑245/10,
EU:C:2011:607,
bod 37),
vyplýva,
že
členské
štáty
majú
na
základe
hľadísk
verejného
poriadku,
dobrých
mravov
alebo
verejnej
bezpečnosti,
určitú mieru
voľnej
úvahy,
pokiaľ
ide o pravidlá
všeobecne
uplatniteľné
na
ich
území
pre
televízne
vysielanie z iného
členského
štátu.
2)      Posúdenie Súdnym dvorom
178    Na
úvod
treba
na
jednej
strane
pripomenúť,
že
článok 2
ods. 1
smernice
2010/13
ukladá
každému
členskému
štátu
povinnosť
zabezpečiť,
aby
všetky
audiovizuálne
mediálne
služby
vysielané
poskytovateľmi
mediálnej
služby,
na
ktorých
sa
vzťahuje
jeho
právomoc,
boli v súlade s pravidlami
právneho
systému,
ktorý
sa
uplatňuje
na
audiovizuálne
mediálne
služby
určené
pre
verejnosť v tomto
členskom
štáte.
179    Na
druhej
strane
článok 3
ods. 1
tejto
smernice
ukladá
členským
štátom
povinnosť
zabezpečiť
voľný
príjem a neobmedziť
retransmisie
audiovizuálnych
mediálnych
služieb z iných
členských
štátov
na
svoje
územie z dôvodov,
ktoré
patria
do
oblastí
koordinovaných
uvedenou
smernicou.
180    Odsek
2
tohto
článku 3
však
umožňuje
členským
štátom
odchýliť
sa
od odseku
1
tohto
článku v prípade,
ak
audiovizuálna
mediálna
služba
poskytovaná
poskytovateľom
mediálnych
služieb v právomoci
iného
členského
štátu
zjavne,
závažne a hrubo
porušuje
článok 6
ods. 1 písm. a)
alebo
článok 6a
ods. 1
alebo
ohrozuje
verejné
zdravie
alebo
preň
predstavuje
skutočné a závažné
riziko
ohrozenia.
181    Ako
sa
okrem
toho
uvádza v odôvodnení
33
smernice
2010/13,
zásada
krajiny
pôvodu,
ktorá
sa
odráža v článku 2
ods. 1 a v článku 3
ods. 1
tejto
smernice
je
nevyhnutná
pre
vytvorenie
vnútorného
trhu.
Táto
zásada
sa
musí
uplatňovať
na
všetky
audiovizuálne
mediálne
služby,
aby
poskytovatelia
mediálnych
služieb
mali
právnu
istotu,
ktorá
je
nevyhnutná
na
zavedenie
nových
obchodných
modelov a týchto
služieb.
Uvedená
zásada
je
nevyhnutná
aj
na
zabezpečenie
voľného
toku
informácií a audiovizuálnych
programov
na
vnútornom
trhu.
182    V prvom
rade
treba
overiť,
či § 179
ods. 2
zákona o mediálnych
službách
bráni
retransmisii
audiovizuálnych
mediálnych
služieb z iných
členských
štátov
na
maďarskom
území z dôvodov,
ktoré
patria
do
oblastí
upravených
touto
smernicou, v rozpore s pravidlom
zakotveným v článku 3
ods. 1
tejto
smernice.
183    V tejto
súvislosti
treba
zdôrazniť,
že
Európsky
dohovor o cezhraničnej
televízii,
ktorý
bol
vypracovaný
súčasne
so
smernicou
89/552 a na
ktorý
táto
smernica,
ako
aj
smernica
2010/13
odkazujú,
v článku 4,
ktorý
obsahuje
ustanovenie
podobné
článku 3
ods. 1
poslednej
uvedenej
smernice,
vyžaduje,
aby
zmluvné
strany
tohto
dohovoru
„zaručovali
slobodu
príjmu“ a „[neobmedzovali]
prevzaté
vysielanie“
programových
služieb
na
svojom
území,
ktoré
patria
do
pôsobnosti
uvedeného
dohovoru a ktoré
sú v súlade s jeho
ustanoveniami
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok
zo
4. júla
2019,
Baltic Media Alliance, C‑622/17,
ďalej
len
„rozsudok
Baltic Media Alliance“,
EU:C:2019:566,
bod 69).
184    Súdny
dvor v tejto
súvislosti
rozhodol,
pokiaľ
ide o smernicu
89/552,
ktorej
článok 2a
ods. 1 a 2 v podstate
zodpovedá
článku 3
ods. 1 a 2
smernice
2010/13,
že
táto
prvá
smernica
stanovovala
zásadu,
podľa
ktorej
prijímajúci
členský
štát
uznáva
kontrolnú
funkciu
členského
štátu, z ktorého
vysielania
pochádzajú,
vo
vzťahu k audiovizuálnym
mediálnym
službám
vysielaným
poskytovateľmi
mediálnej
služby,
na
ktorých
sa
vzťahuje
jeho
právomoc
(rozsudok
Baltic Media Alliance,
bod 71 a citovaná
judikatúra).
185    Rovnako
zdôraznil,
že
preskúmanie
uplatňovania
práva
členského
štátu, z ktorého
vysielanie
pochádza,
uplatniteľného
na
audiovizuálne
mediálne
služby a dodržiavania
ustanovení
smernice
89/552,
prináleží
len
členskému
štátu, z ktorého
tieto
služby
pochádzajú, a že
prijímajúci
členský
štát
nie
je
oprávnený
vykonávať
svoju
vlastnú
kontrolu z dôvodov,
ktoré
patria
do
oblastí
koordinovaných
touto
smernicou
(rozsudok
Baltic Media Alliance,
bod 72 a citovaná
judikatúra).
186    Naproti
tomu
smernica
2010/13 v zásade
nebráni
uplatňovaniu
vnútroštátnej
právnej
úpravy,
ktorá
vo
všeobecnosti
sleduje
cieľ
všeobecného
záujmu,
bez
toho,
aby
zaviedla
druhú
kontrolu
televíznych
vysielaní,
ktorá
by
sa
pridávala
ku
kontrole,
ktorú
má
vykonať
vysielajúci
členský
štát
(rozsudok
Baltic Media Alliance,
bod 73 a citovaná
judikatúra).
187    Na
vnútroštátne
opatrenie
sledujúce
cieľ
všeobecného
záujmu,
ktorý
upravuje
niektoré
aspekty
šírenia
alebo
distribúcie
audiovizuálnych
mediálnych
služieb,
sa
nevzťahuje
článok 3
ods. 1 a 2
smernice
2010/13,
pretože v opačnom
prípade
by
sa
zaviedla
druhá
kontrola
televíznych
vysielaní,
ktorá
by
sa
pridala
ku
kontrole,
ktorú
je
vysielajúci
členský
štát
povinný
vykonať
(rozsudok
Baltic Media Alliance,
bod 74 a citovaná
judikatúra).
188    Vnútroštátne
opatrenie,
ktoré
vo
všeobecnosti
sleduje
cieľ
verejného
poriadku a ktoré
upravuje
podmienky
distribúcie
televízneho
kanála
spotrebiteľom v prijímajúcom
členskom
štáte,
teda
nepredstavuje
prekážku v zmysle
článku 3
ods. 1
uvedenej
smernice,
pokiaľ
takéto
podmienky
nebránia
samotnej
retransmisii
uvedeného
kanála a takéto
opatrenie
nemožno
považovať
za
opatrenie,
ktoré
by
zavádzalo
druhú
kontrolu
vysielania
predmetného
kanála,
ktorá
by
sa
pridala
ku
kontrole,
ktorú
je
vysielajúci
členský
štát
povinný
vykonať
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok
Baltic Media Alliance,
bod 77).
189    V prejednávanej veci
treba
konštatovať,
že § 179
ods. 2
zákona o mediálnych
službách
stanovuje,
že
Mediálna
rada
je
okrem
iného v prípade
porušenia
relevantných
ustanovení
tohto
zákona
povinná
požiadať
členský
štát
vysielania,
ktorého
právomoc
sa
vzťahuje
na
dotknutého
poskytovateľa
mediálnych
služieb,
aby prijal účinné
opatrenie. V tejto
súvislosti
Mediálna
rada
požiada
tento
členský
štát,
aby
podnikol
kroky s cieľom
ukončiť
porušenia,
na
ktoré
Mediálna
rada
upozornila.
190    V súlade s § 179
ods. 4
uvedeného
zákona
môže
Mediálna
rada
vyvodiť
okrem
iného
právne
dôsledky
uvedené v § 187
ods. 3 písm. c)
toho
istého
zákona,
čo
môže v prípade
závažného a opakovaného
porušenia
viesť k pozastaveniu
výkonu
práva
poskytovať
mediálne
služby
na
obdobie
až
jedného
týždňa.
191    Okrem
toho,
ako
uvádza
Komisia,
tento § 179
sa
vzťahuje
na
programy,
ktoré
môžu
mať
negatívny
vplyv
na
telesný,
duševný
alebo
morálny
vývin
maloletých
osôb v zmysle § 9
ods. 6
zákona o mediálnych
službách.
Takéto
konštatovanie
stačí
na
preukázanie
toho,
že
uvedený
§179
patrí
do
oblastí
upravených
smernicou
2010/13, o čom
svedčí
jej
článok 6a,
ktorého
cieľom
je
práve
chrániť
telesný,
duševný
alebo
morálny
vývin
maloletých
osôb
tým,
že
ich
chráni
pred
audiovizuálnym
obsahom
nevhodným
pre
ich
vek.
192    V dôsledku
toho § 179
ods. 2
zákona o mediálnych
službách
môže
zaviesť
druhú
kontrolu
televízneho
vysielania,
ktorá
dopĺňa
kontrolu,
ktorú
je
členský
štát
vysielania
povinný
vykonávať.
Táto
druhá
kontrola
je v zásade v rozpore
so
smernicou
2010/13,
pretože
bráni
samotnej
retransmisii
audiovizuálnych
mediálnych
služieb z iných
členských
štátov
na
maďarskom
území v zmysle
článku 3
ods. 1
tejto
smernice.
193    V druhom
rade
treba
konštatovať,
že
výnimka
zo
zásady
krajiny
pôvodu,
ktorú
zavádza § 179
ods. 2
zákona o mediálnych
službách,
nemôže
byť
odôvodnená
na
základe
článku 3
ods. 2
uvedenej
smernice.
194    Podľa
posledného
uvedeného
ustanovenia
sa
členský
štát
môže
dočasne
odchýliť
od odseku
1
tohto
článku v prípade,
ak
audiovizuálna
mediálna
služba
poskytovaná
poskytovateľom
mediálnych
služieb v právomoci
iného
členského
štátu
zjavne,
závažne a hrubo
porušuje
článok 6
ods. 1 písm. a)
alebo
článok 6a
ods. 1
alebo
ohrozuje
verejné
zdravie
alebo
preň
predstavuje
skutočné a závažné
riziko
ohrozenia.
195    Ako
však
bolo
konštatované v bodoch 135
až
155
tohto
rozsudku,
pokiaľ
sú
audiovizuálne
mediálne
služby
vo
forme
audiovizuálnych
programov
primárne
zamerané
na
popularizáciu
alebo
znázorňovanie
odklonu od
identity
zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmeny
pohlavia
alebo
homosexuality,
táto
samotná
skutočnosť
nemôže
byť
dôvodom
na
to,
aby
sa
vo
vzťahu k týmto
programom
prijali
vhodné
opatrenia v zmysle
článku 6a
ods. 1
smernice
2010/13,
pretože
tieto
programy
by
mohli
narušiť
telesný,
duševný
alebo
morálny
vývin
maloletých
osôb.
196    Okrem
toho v súlade
so
zásadami
vyplývajúcimi z judikatúry
pripomenutej v bodoch 127
až
133
tohto
rozsudku
sa
výraz
„skutočné a závažné
riziko
ohrozenia
[verejného
zdravia]“
použitý v článku 3
ods. 2
smernice
2010/13
má
vykladať
okrem
iného v súlade s článkom 21
ods. 1
Charty,
ktorý
zakazuje
akúkoľvek
formu
diskriminácie
na
základe
pohlavia
alebo
sexuálnej
orientácie. Z dôvodov
podobných
tým,
ktoré
sú
uvedené
najmä v bodoch 135
až
154
tohto
rozsudku,
však
treba
konštatovať,
že
ani
audiovizuálne
mediálne
služby,
ako
sú
služby
uvedené v § 9
ods. 6
zákona o mediálnych
službách,
nemôžu
byť
dôvodom
takéhoto
skutočného a závažného
rizika
ohrozenia
verejného
zdravia v zmysle
článku 3
ods. 2
tejto
smernice
len
na
základe
toho,
že
sú
primárne
zamerané
na
popularizáciu
alebo
znázorňovanie
odklonu od
identity
zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmeny
pohlavia a homosexuality.
197    Za
týchto
okolností
sa
Maďarsko
nemôže
účinne
odvolávať
ani
na
hľadiská
verejného
poriadku,
dobrých
mravov
alebo
verejnej
bezpečnosti
na
odôvodnenie
výkonu
právomoci
Mediálnej
rady,
ktorú
má
tento
orgán
podľa § 179
ods. 2
zákona o mediálnych
službách v spojení s § 179
ods. 4 písm. a) a § 187
ods. 3 písm. c)
tohto
zákona, s cieľom
obmedziť
samotnú
retransmisiu
audiovizuálnych
mediálnych
služieb,
ktoré
vykazujú
znaky
uvedené v § 9
ods. 6
uvedeného
zákona
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 22. septembra
2011,
Mesopotamia Broadcast a Roj
TV, C‑244/10 a C‑245/10,
EU:C:2011:607,
bod 37).
198    V treťom
rade
na
rozdiel
od
toho,
čo
tvrdí
Maďarsko, § 179
ods. 2
zákona o mediálnych
službách
nemá
oporu
ani v článku 4
smernice
2010/13.
199    Ako
vyplýva z bodu 160
tohto
rozsudku,
členské
štáty
majú v súlade s odsekom
1
tohto
článku 4
možnosť,
pokiaľ
ide o poskytovateľov
audiovizuálnych
mediálnych
služieb,
na
ktorých
sa
vzťahuje
ich
právomoc,
stanoviť v oblastiach,
upravených
touto
smernicou,
podrobnejšie a prísnejšie
pravidlá a v niektorých
prípadoch
odlišné
podmienky
za
predpokladu,
že
tieto
pravidlá
sú v súlade s právom
Únie a osobitne s jeho
všeobecnými
zásadami.
200    Okrem
toho
článok 4
ods. 2
tejto
smernice v podstate
výnimočne
umožňuje,
aby
sa
uplatňovanie
takýchto
podrobnejších
alebo
prísnejších
pravidiel
prijatých
členským
štátom
vzťahovalo
na
poskytovateľa
mediálnych
služieb,
na
ktorého
sa
síce
vzťahuje
právomoc
iného
členského
štátu,
ale
ktorý
poskytuje
audiovizuálne
mediálne
služby
zamerané
úplne
alebo
prevažne
na
územie
prvého
členského
štátu.
201    Právomoc,
ktorú
má
Mediálna
rada
na
základe
ustanovení
zákona o mediálnych
službách
uvedených v bode 197
tohto
rozsudku,
pokiaľ
ide o programy,
ktoré
vykazujú
znaky
uvedené v § 9
ods. 6
toho
istého
zákona,
však v žiadnom
prípade
nemožno
považovať
za
prípustné
vykonávanie
článku 4
ods. 2
uvedenej
smernice.
202    Zo
samotného
znenia
posledného
uvedeného
ustanovenia
totiž
vyplýva,
že
členský
štát
sa
ho
môže
dovolávať
len
vtedy,
ak v súlade s článkom 4
ods. 1
tej
istej
smernice
využil
svoju
možnosť
prijať
podrobnejšie
alebo
prísnejšie
pravidlá
vo
všeobecnom
verejnom
záujme v súlade s právom
Únie.
203    V bode 162
tohto
rozsudku
však
bolo
konštatované,
že § 9
ods. 6
zákona o mediálnych
službách v spojení s § 10
ods. 1 písm. d)
tohto
zákona
nemôže
predstavovať
pravidlo
zodpovedajúce
tejto
kvalifikácii,
keďže
toto
ustanovenie
porušuje
podstatu
článku 21
ods. 1
Charty.
204    Za
týchto
podmienok
treba
dospieť k záveru,
že
druhá
časť
prvého
žalobného
dôvodu
je
dôvodná.
c)      O porušení článku 9 ods. 1 písm. c) bodu ii) smernice 2010/13
1)      Argumentácia účastníkov konania
205    V tretej
časti
prvého
žalobného
dôvodu
Komisia
tvrdí,
že
Maďarsko
porušilo
povinnosti,
ktoré
mu
vyplývajú z článku 9
ods. 1 písm. c)
bodu
ii)
smernice
2010/13.
206    Uvádza,
že § 8
ods. 1a
zákona o obchodnej
reklame
zakazuje
sprístupňovať
osobám
mladším
ako
18
rokov
reklamy,
ktoré
popularizujú
alebo
znázorňujú
odklon od identity zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmenu
pohlavia
alebo
homosexualitu.
207    V prvom
rade
Komisia
tvrdí,
že
toto
opatrenie
porušuje
zákaz
diskriminácie
na
základe
pohlavia
alebo
sexuálnej
orientácie
stanovený v článku 9
ods. 1 písm. c)
bode
ii)
smernice
2010/13, v ktorom
je
vyjadrená
všeobecná
zásada
zákazu
diskriminácie
ako
všeobecná
zásada
práva
Únie,
ktorá
je
teraz
zakotvená v článku 21
Charty.
Zákaz
komerčných
oznamov,
ktoré
prezentujú
odklon od identity zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
alebo
popularizujú
či
znázorňujú
zmenu
pohlavia
alebo
homosexualitu,
totiž
vedie k tomu,
že v týchto
oznamoch
sa
de
facto prestanú
znázorňovať
osoby,
ktoré
nie
sú
cisrodové alebo
heterosexuálne, a ich
život,
hoci
sú
tieto
osoby
neoddeliteľnou
súčasťou
spoločnosti
vyznačujúcej
sa
rozmanitosťou a pluralizmom v súlade s hodnotami
uvedenými v článku 2 ZEÚ.
208    Komisia v tejto
súvislosti
zdôrazňuje,
že
podľa
ustálenej
judikatúry
týkajúcej
sa
výkladu
smernice
Rady
79/7/EHS z 19. decembra
1978 o postupnom
vykonávaní
zásady
rovnakého
zaobchádzania s mužmi a ženami
vo
veciach
súvisiacich
so
sociálnym
zabezpečením
(Ú. v. ES L 6,
1979,
s. 24;
Mim.
vyd.
05/001,
s. 215)
diskrimináciu
na
základe
pohlavia
nemožno
obmedziť
len
na
diskrimináciu
vyplývajúcu z príslušnosti k jednému
alebo
druhému
pohlaviu,
keďže
táto
smernica
sa
má
vzhľadom
na
jej
účel a povahu
práv,
ktoré
má
chrániť,
uplatňovať
aj
na
diskrimináciu,
ktorá
má
pôvod v zmene
pohlavia
dotknutej
osoby
(rozsudok z 27. apríla
2006,
Richards, C‑423/04,
EU:C:2006:256,
bod 24 a citovaná
judikatúra).
Táto
judikatúra
by
sa
však
mala
uplatňovať
aj
na
diskrimináciu
založenú
na
odklone od identity zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu.
209    V druhom
rade § 8
ods. 1a
zákona o obchodnej
reklame
zdôrazňuje,
ba
dokonca
vyžaduje
rozdielne
zaobchádzanie
na
základe
sexuálnej
identity a sexuálnej
orientácie,
keďže
nad
rámec
ustanovenia,
ktorého
cieľom
je
ochrana
maloletých
pred
akýmikoľvek
formami
sexuality,
stanovuje
zákaz
reklamy,
ktorá
popularizuje
alebo
znázorňuje
odklon od
identity
zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmenu
pohlavia
alebo
homosexualitu.
210    V treťom
rade
článok 9
ods. 1 písm. c)
bod
ii)
smernice
2010/13
nepredstavuje
právny
základ
umožňujúci
odchýliť
sa
od
zásady
zákazu
diskriminácie.
Neexistuje
totiž
žiadne
ustanovenie,
ktoré
by
členským
štátom
umožňovalo
odôvodniť
priamu
diskrimináciu
okrem
iného
na
základe
pohlavia
alebo
sexuálnej
orientácie.
211    Ustanovenie § 8
ods. 1a
zákona o obchodnej
reklame,
ktorý
zavádza
diskrimináciu
na
základe
pohlavia
alebo
sexuálnej
orientácie,
nemožno
odôvodniť
ani
na
základe
článku 9
ods. 1 písm. g)
tejto
smernice
ako
opatrenie,
ktorého
cieľom
je
predchádzať
duševnej a morálnej
ujme
spôsobenej
maloletým
osobám.
212    Vo štvrtom
rade
okolnosť,
že v § 24
ods. 1
zákona o mediálnych
službách
sa
zakazuje
diskriminačný
obsah v komerčných
oznamoch,
nemôže
sama
osebe
odôvodniť
porušovanie
článku 9
ods. 1 písm. c)
bodu
ii)
smernice
2010/13
ustanovením § 8
ods. 1a
zákona o obchodnej
reklame.
213    Maďarsko v prvom
rade
odpovedá,
že § 8
ods. 1a
zákona o obchodnej
reklame
nemôže
byť
so
smernicou
2010/13 v rozpore,
pretože
reklama
dostupná v rámci
mediálnych
služieb
sa
považuje
za
komerčný
oznam v zmysle
osobitných
ustanovení
zákona o mediálnych
službách, a vecná
pôsobnosť
zákona o obchodnej
reklame
sa
teda
neprekrýva s vecnou
pôsobnosťou
tejto
smernice.
214    Okrem
toho
komerčné
oznamy v rámci
mediálnych
služieb
sa z hľadiska
ochrany
maloletých
osôb
neodlišujú
od
iného
mediálneho
obsahu,
takže
ochranné
opatrenia
sa
uplatňujú
rovnakým
spôsobom
na
všetky
programy. V opačnom
prípade
by
nebolo
možné
dosiahnuť
cieľ
všeobecného
záujmu,
ktorým
je
ochrana
maloletých
osôb.
Pokiaľ
však
ide o mediálne
služby,
ustanovenia
zákona o obchodnej
reklame
treba
vykladať v spojení s ustanoveniami
zákona o mediálnych
službách a zákona
č. CIV z roku
2010 o slobode
tlače a základných
pravidlách
týkajúcich
sa
obsahu
šíreného
médiami. Z takéhoto
spoločného
výkladu
vyplýva,
že
na
komerčné
oznamy
prezentované v mediálnych
službách
sa
vzťahujú
len
osobitné
ustanovenia
zákona o mediálnych
službách.
215    V druhom
rade
tento
členský
štát
tvrdí,
že § 8
ods. 1a
zákona o obchodnej
reklame
nepredstavuje
zákaz
vysielania,
ale
na
základe
zásady
primeraného
zásahu
sa
musí
skôr
považovať
za
právnu
úpravu,
ktorá
je
odôvodnená a nevyhnutná
na
účely
ochrany
maloletých
osôb.
216    V treťom
rade
samotný § 24
ods. 1
zákona o mediálnych
službách
stanovuje
zákaz
diskriminácie v zmysle
článku 9
ods. 1 písm. c)
bodu
ii)
smernice
2010/13.
217    Z toho
vyplýva,
že § 8
ods. 1a
zákona o obchodnej
reklame
nie
je v rozpore s týmto
článkom 9
ods. 1 písm. c)
bodom
ii).
2)      Posúdenie Súdnym dvorom
218    Na
úvod
treba
pripomenúť,
že
podľa
článku 1
ods. 1 písm. a)
bodu
ii)
smernice
2010/13
audiovizuálne
komerčné
oznamy
spadajú
pod
pojem
„audiovizuálna
mediálna
služba“ v zmysle
tejto
smernice.
219    Článok 1
ods. 1 písm. h)
uvedenej
smernice
definuje
pojem
„audiovizuálne
komerčné
oznamy“
široko,
ako
sa
uvádza v odôvodnení
31
tej
istej
smernice.
Tento
pojem
sa
teda
vzťahuje
na
„obrazy
so
zvukom
alebo
bez
zvuku,
ktoré
sú určené
na priame
alebo
nepriame
propagovanie
tovaru,
služieb
alebo
dobrého
mena
fyzickej
alebo
právnickej
osoby
vykonávajúcej
hospodársku
činnosť“,
pričom
tieto
obrazy
„sprevádzajú
program…
alebo
sú
doň
zahrnuté, a to
za odplatu
alebo
za podobnú
protihodnotu
alebo
na
účely
vlastnej
propagácie“ a formy
audiovizuálneho
komerčného
oznamu
„zahŕňajú
okrem
iného
televíznu
reklamu,
sponzorstvo,
telenákup a umiestňovanie
produktov“.
220    Článok 9
ods. 1 písm. c)
bod
ii)
smernice
2010/13
okrem
toho
stanovuje,
že
členské
štáty
zabezpečia,
aby
audiovizuálne
komerčné
oznamy
poskytované
poskytovateľmi
mediálnych
služieb,
na
ktorých
sa
vzťahuje
ich
právomoc,
neobsahovali
ani
nepodporovali
diskrimináciu
na
základe
pohlavia,
rasového
alebo
etnického
pôvodu,
štátnej
príslušnosti,
náboženstva
alebo
viery,
zdravotného
postihnutia,
veku
alebo
sexuálnej
orientácie.
221    V tomto
článku 9
ods. 1 písm. c)
bode
ii)
normotvorca
Únie
stanovil
dôvod
zákazu
založený
okrem
iného
na
diskriminácii
na
základe
pohlavia
alebo
sexuálnej
orientácie,
čo
je
dôvod,
ktorý
je
dôsledkom
povinnosti
dodržiavať
zásadu
zákazu
diskriminácie
(pozri
analogicky
rozsudok z 26. júna
2025,
Makeleio a Zougla, C‑555/23 a C‑556/23,
EU:C:2025:484,
bod 70).
222    Uvedený
článok 9
ods. 1 písm. c)
bod
ii)
tak v oblasti,
na
ktorú
sa
vzťahuje,
konkretizuje
všeobecnú
zásadu
zákazu
diskriminácie v súčasnosti
zakotvenú v článku 21
Charty,
ktorý
zakazuje
akúkoľvek
diskrimináciu
najmä
na
základe
pohlavia
alebo
sexuálnej
orientácie,
pričom
tento
zákaz
má
ako
všeobecná
zásada
práva
Únie,
ako
bolo
pripomenuté v bode 131
tohto
rozsudku,
kogentnú
povahu.
223    V prejednávanej veci
treba
uviesť,
že v súlade s § 8
ods. 1a
zákona o obchodnej
reklame
„je
zakázané
sprístupňovať
osobám
mladším
ako
osemnásť
rokov
reklamy,
ktoré
bezdôvodne
zobrazujú
sexualitu
alebo
popularizujú
či
znázorňujú
odklon od identity
zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmenu
pohlavia
alebo
homosexualitu“.
224    V tejto
súvislosti
treba v prvom
rade
zamietnuť
tvrdenie
Maďarska,
podľa
ktorého
sa
reklama
prístupná v rámci
mediálnych
služieb,
ako
je
uvedená v tomto § 8
ods. 1a,
má
vykladať z hľadiska
zákona o mediálnych
službách a zákona
č. CIV z roku
2010 o slobode
tlače a základných
pravidlách
týkajúcich
sa
obsahu
šíreného
médiami,
takže
toto ustanovenie
nepatrí
do
vecnej
pôsobnosti
smernice
2010/13.
225    Vzhľadom
na
veľmi
široký
rozsah
pojmu
„reklama“
použitého v uvedenom § 8
ods. 1a
treba
totiž
konštatovať,
že
tento
pojem
môže
patriť
pod
pojem
„audiovizuálne
komerčné
oznamy“ v zmysle
článku 1
ods. 1 písm. h)
tejto
smernice,
pričom
tieto
oznamy
môžu
mať,
ako
bolo
pripomenuté v bode 219
tohto
rozsudku,
okrem
iného
formu
televíznej
reklamy a umiestňovania
produktov.
226    V tejto
súvislosti
tvrdenie
Maďarska,
že
na
komerčné
oznamy
prezentované v mediálnych
službách
sa
vzťahujú
osobitné
ustanovenia
zákona o mediálnych
službách,
nemôže
uspieť.
227    V druhom
rade
treba
overiť,
či § 8
ods. 1a
zákona o obchodnej
reklame
porušuje
článok 9
ods. 1 písm. c)
bod
ii)
smernice
2010/13.
228    Ako
vyplýva z ustálenej
judikatúry
pripomenutej v bode 133
tohto
rozsudku,
diskriminácia
na
základe
pohlavia
sa
nemôže
obmedzovať
len
na
diskrimináciu
vyplývajúcu z príslušnosti k jednému
alebo
druhému
pohlaviu.
Posledný
uvedený
článok
sa
vzhľadom
na
svoj
cieľ a povahu
práv,
ktoré
má
chrániť,
nevzťahuje
len
na
diskrimináciu,
ktorá
má
pôvod v zmene
pohlavia
dotknutej
osoby,
teda v tranzícii,
ale
aj
na
diskrimináciu
založenú
na
odklone od identity
zodpovedajúcej biologickému
pohlaviu.
229    Keďže § 8
ods. 1a
zákona o obchodnej
reklame
bezpodmienečne
vylučuje,
aby
reklamy,
ktoré
popularizujú
alebo
znázorňujú
odklon od
identity zodpovedajúcej biologickému
pohlaviu,
zmenu
pohlavia
alebo
homosexualitu,
boli
sprístupnené
osobám
mladším
ako
18
rokov,
treba
konštatovať,
že
toto
ustanovenie
vedie k priamej
diskriminácii
na
základe
pohlavia a sexuálnej
orientácie.
Zákaz
stanovený v tomto
ustanovení,
totiž
fakticky
vedie k tomu,
že
poskytovatelia
audiovizuálnych
mediálnych
služieb,
ktorí
patria
do
jeho
pôsobnosti,
sú
nútení k diskriminácii
na
základe
pohlavia a sexuálnej
orientácie,
keďže
sú
na
jeho
základe
zbavení
akejkoľvek
možnosti
takéto
reklamy
sprístupňovať.
230    V dôsledku
toho
zákaz
sprístupňovať
takéto
reklamy
maloletým
osobám
podľa
tohto § 8
ods. 1a
je
teda v rozpore s článkom 9
ods. 1 písm. c)
bodom
ii)
smernice
2010/13,
vykladaným s prihliadnutím
na
zákaz
akejkoľvek
diskriminácie
na
základe
pohlavia
alebo
sexuálnej
orientácie,
ktorý
je
stanovený v článku 21
ods. 1
Charty.
231    Táto
diskriminácia
nemôže
byť
odôvodnená
vzhľadom
na
cieľ
všeobecného
záujmu,
na
ktorý
sa
odvoláva
tento
členský
štát, a to
ochranu
maloletých
osôb
pred
reklamami s údajne
škodlivým
obsahom.
232    Je
pravda,
ako
vyplýva z odôvodnenia
104
smernice
2010/13,
že
normotvorca
Únie
zdôraznil,
že
ochrana
maloletých
osôb
pred
audiovizuálnym
obsahom,
ktorý
by
pre
nich
mohol
byť
škodlivý,
predstavuje
cieľ
všeobecného
záujmu,
ktorý
si
zaslúži
vysokú
úroveň
ochrany
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 23. marca 2023,
Booky.fi, C‑662/21,
EU:C:2023:239,
bod 40).
233    No analogicky s tým,
čo
bolo
konštatované v bodoch 135
až
162
tohto
rozsudku,
ako
vyplýva z § 8
ods. 1a
zákona o komerčnej
reklame,
ktorý
porušuje
podstatu
článku 21
ods. 1
Charty, maloletí môžu byť primerane chránení pred obsahom, ktorý nie je vhodný pre ich vek, bez toho, aby došlo k priamej diskriminácii na základe pohlavia a sexuálnej orientácie.
234    Z rovnakých
dôvodov
nemôže
tento § 8
ods. 1a
predstavovať
ani
opatrenie,
ktorého
cieľom
je
predchádzať
vzniku
duševnej
alebo
morálnej
ujmy
maloletým
osobám v zmysle
článku 9
ods. 1 písm. g)
tejto
smernice.
235    Za
týchto
podmienok
treba
dospieť k záveru,
že
tretia
časť
prvého
žalobného
dôvodu
je
dôvodná.
d)      Záver
236    Vzhľadom
na
všetky
vyššie
uvedené
úvahy
treba
dospieť k záveru,
že
prvý
žalobný
dôvod
je
dôvodný.
2.      O druhom žalobnom dôvode založenom na porušeniach článku 3 ods. 2 smernice 2000/31
a)      O existencii obmedzenia v zmysle článku 3 ods. 2 smernice 2000/31
1)      O § 6/A zákona o ochrane detí
i)      Argumentácia účastníkov konania
237    V prvej
časti
druhého
žalobného
dôvodu
Komisia
vytýka
Maďarsku,
že
si
nesplnilo
povinnosti,
ktoré
mu
vyplývajú z článku 3
ods. 2
smernice
2000/31.
238    Uvádza,
že § 6/A
zákona o ochrane
detí
zakazuje
sprístupňovať
osobám
mladším
ako
18
rokov
obsah,
ktorý
popularizuje
alebo
znázorňuje
odklon od
identity
zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmenu
pohlavia
alebo
homosexualitu.
239    V prvom
rade
táto
inštitúcia
tvrdí,
že
na
tento § 6/A
sa
vzťahuje
zákaz
uvedený v článku 3
ods. 2
smernice
2000/31,
keďže
toto
ustanovenie
nevyžaduje,
aby
sa
vnútroštátne
pravidlo
výslovne
alebo
výlučne
uplatňovalo
na
služby
informačnej
spoločnosti.
240    V tejto
súvislosti
po
prvé
ustanovenia
zákona o ochrane
detí
môžu
mať
priamy
vplyv
na
služby
informačnej
spoločnosti,
keďže
článok 2 písm. a)
tejto
smernice
definuje
tieto
služby
široko.
241    Po
druhé,
ako
vyplýva z judikatúry
vychádzajúcej z rozsudku
zo
14. júla
2022,
ASADE
(C‑436/20,
EU:C:2022:559,
bod 63 a citovaná
judikatúra),
služby
vykonávané
vo
verejnom
záujme
bez
zámeru
dosiahnuť
zisk a konkurujúce
službám
ponúkaným
subjektmi,
ktoré
sledujú
cieľ
dosiahnutia
zisku,
sa
považujú
za
hospodárske
činnosti v zmysle
článku 57 ZFEÚ.
242    Po
tretie v tejto
súvislosti
je
irelevantná
okolnosť,
na
ktorú
sa
odvoláva
Maďarsko,
že
subjekty,
na
ktoré
sa
vzťahuje § 6/A
zákona o ochrane
detí,
môžu
vykonávať
aj
určité
nehospodárske
činnosti,
keďže
tieto
subjekty
stále
môžu
vykonávať
iné
činnosti,
ktoré
sú
službami
informačnej
spoločnosti.
Rovnako
ani
skutočnosť,
že
uvedené
subjekty
sú
súkromnými
poskytovateľmi
služieb,
nemôže
brániť
tomu,
aby
sa
ich
činnosti
kvalifikovali
ako
poskytovanie
služieb.
243    Po
štvrté
vzhľadom
na
judikatúru
vyplývajúcu z rozsudkov z 11. septembra
2014,
Papasavvas (C‑291/13,
EU:C:2014:2209,
bod 28), a z 15. septembra
2016,
Mc Fadden (C‑484/14,
EU:C:2016:689,
bod 41),
je
tiež
irelevantná
okolnosť,
že
za
službu
platí
tretia
osoba, a nie
jej
príjemca.
244    Napokon
po
piate
článok 4
ods. 2
smernice
2000/31
je v prejednávanej veci
úplne
irelevantný,
keďže § 6/A
zákona o ochrane
detí
predstavuje
požiadavku, a nie
postup
udeľovania
povolení.
245    V druhom
rade,
Komisia
tvrdí,
že § 6/A
zákona o ochrane
detí
spadá
pod
pojem
„koordinovaná
oblasť“ v zmysle
článku 2 písm. h)
tejto
smernice,
keďže
posledné
uvedené
ustanovenie
zahŕňa
požiadavky
ustanovené v právnych systémoch členských štátov uplatniteľné na poskytovateľov služieb informačnej spoločnosti alebo na služby informačnej spoločnosti, bez ohľadu na to, či sú všeobecnej povahy alebo či sú pre ne špeciálne určené.
246    V treťom
rade
podľa § 1
ods. 1
zákona o ochrane
detí
sa
tento
zákon
vzťahuje
na
širokú
škálu
verejných
alebo
súkromných
organizácií,
fyzických a právnických
osôb
zabezpečujúcich
ochranu
detí,
ako
aj
na
iné
organizácie
bez
právnej
subjektivity,
ktoré
poskytujú
pomoc
pri
uplatňovaní
zákonom
stanovených
práv a záujmov
detí a pri
plnení
rodičovských
povinností.
Tento
zákon
sa
uplatňuje
na
súkromné
organizácie
na
základe
svojho § 5 písm. s)
sc)
až
se),
ktorý
odkazuje
na
„neštátnych“
prevádzkovateľov.
247    Z toho
vyplýva,
že
širokej
škále
verejných
alebo
súkromných
organizácií a fyzických a právnických
osôb
sa
znemožňuje
poskytovať
alebo
využívať
služby
informačnej
spoločnosti,
ako
je
online
nákup
kníh
alebo
elektronických
médií s obsahom,
ktorý
popularizuje
či
znázorňuje
odklon od identity
zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmenu
pohlavia
alebo
homosexualitu.
Títo
poskytovatelia
musia
tento
obsah z uvedených
služieb
buď
odstrániť,
alebo
od
poskytovania
týchto
služieb
úplne
upustiť.
248    Ustanovenie § 6/A
zákona o ochrane
detí
teda
môže v rozpore s článkom 3
ods. 2
smernice
2000/31
zakazovať
poskytovanie
služieb
informačnej
spoločnosti z iného
členského
štátu,
brániť
mu
alebo
ho
robiť
menej
atraktívnym.
249    Maďarsko v prvom
rade
odpovedá,
že
pôsobnosť
zákona o ochrane
detí
sa
nevzťahuje
na
poskytovanie
služieb
informačnej
spoločnosti v zmysle
článku 2 písm. a)
smernice
2000/31,
keďže
služby,
na
ktoré
sa
vzťahuje
tento
zákon,
nie
sú
hospodárskej
povahy,
pričom
pojem
„služba“ v zmysle
práva
Únie
vyžaduje,
aby
sa
takáto
služba
poskytovala
za
odplatu v rámci
hospodárskej
činnosti.
250    Po
prvé
zákon o ochrane
detí
sa
vzťahuje
na
služby, v prípade
ktorých
nie
je
rozhodujúcim
faktorom
ich
hospodárska
povaha,
keďže
tento
zákon
sa
týka
služieb
poskytovaných
štátom v sociálnej
oblasti.
251    Po
druhé § 6/A
zákona o ochrane
detí
sa
uplatňuje
na
služby,
ktoré
nie
sú
poskytované
elektronicky, a to
základné
služby
týkajúce
sa
blaha
detí a na
špecializované
služby v oblasti
ochrany
detí,
ktoré
zahŕňajú
poskytovanie
peňažných
dávok,
ako
aj
materiálnu a osobnú
starostlivosť.
Komisia
pritom
nepreukázala
existenciu
konkurenčných
služieb v zmysle
článku 57 ZFEÚ,
ani
neuviedla,
na
ktorú
časť
základných
služieb
týkajúcich
sa
blaha
detí a špecializovaných
služieb v oblasti
ochrany
detí
by
sa
toto
ustanovenie
mohlo
vzťahovať.
252    Neexistuje
teda
nijaká
súvislosť
medzi
smernicou
2000/31 a zákonom o ochrane
detí,
keďže
týmto
zákonom
sa
neobmedzujú
online
nákupy
ako
služby
informačnej
spoločnosti,
ale
sprístupňovanie
potenciálne
škodlivého
obsahu
deťom,
ako
aj
používanie
takéhoto
obsahu v rámci
vzdelávacích
činností.
Vzdelávacia
činnosť a vymedzenie
jej
obsahu
pritom v súlade s článkom 165 ZFEÚ
patria
do
výlučnej
právomoci
členských
štátov.
Tento
zákon
teda
nemôže
byť v rozpore s touto
smernicou,
ani
porušovať
jej
článok 3
ods. 2.
253    Po
tretie
stanovisko
Komisie,
podľa
ktorého
do
pôsobnosti
uvedenej
smernice
patria
zákazy,
ktoré
nie
sú
špecificky
zamerané
na
služby
informačnej
spoločnosti,
je
nesprávne.
Potvrdzuje
to
článok 4
ods. 2
tej
istej
smernice,
ktorý
stanovuje,
že
zákazom
predchádzajúceho
povolenia
podľa
článku 4
ods. 1
tejto
smernice
nie
sú
dotknuté
rámcové
postupy
udeľovania
oprávnení,
ktoré
nie
sú
špecificky a výlučne
zamerané
na
služby
informačnej
spoločnosti.
254    V druhom
rade
aj
za
predpokladu,
že
by
sa § 6/A
zákona o ochrane
detí
vzťahoval
na
„služby
informačnej
spoločnosti“ v zmysle
smernice
2000/31,
tento
článok
by
nebol
súčasťou
koordinovanej
oblasti
tejto
smernice.
255    V súlade s článkom 2 písm. h)
bodom
ii)
treťou
zarážkou
uvedenej
smernice
sa
totiž
koordinovaná
oblasť
nevzťahuje
na
„požiadavky,
ktoré
sa
uplatňujú
na
služby,
ktoré
sa
neposkytujú
elektronicky“.
Na
to,
aby
obmedzenia
voľného
pohybu
služieb
informačnej
spoločnosti v zmysle
tejto
smernice
patrili
do
pôsobnosti
tej
istej
smernice,
musia
byť
špecificky a výlučne
zamerané
na
uvedené
služby.
Služby
stanovené v tomto § 6/A
pritom
zahŕňajú
služby,
ktoré
nie
sú
poskytované
elektronicky.
256    V treťom
rade
Maďarsko
spresňuje,
že § 6/A
zákona o ochrane
detí
nemá
za
následok,
že
by
poskytovatelia,
na
ktorých
sa
vzťahuje
toto
ustanovenie,
mali
odstrániť
dotknutý
obsah
alebo
sa
vzdať
poskytovania
týchto
cezhraničných
služieb,
keďže v uvedenom
ustanovení
sa
len
uvádza,
že
organizácie a osoby,
ktoré
patria
do
jeho
pôsobnosti,
nemôžu v právnych
vzťahoch,
ktoré
upravuje
tento
zákon,
prezentovať
takýto
obsah
maloletým
osobám.
ii)    Posúdenie Súdnym dvorom
257    Na
úvod
treba
pripomenúť,
že v súlade s článkom 1
ods. 1 a 2
smernice
2000/31 v spojení s odôvodnením
8
tejto
smernice
je
cieľom
tejto
smernice
prispieť k riadnemu
fungovaniu
vnútorného
trhu
vytvorením
právneho
rámca,
ktorý
zabezpečí
voľný
pohyb
služieb
informačnej
spoločnosti
medzi
členskými
štátmi, a harmonizovaním, v rozsahu
potrebnom
na
dosiahnutie
tohto
cieľa,
určitých
vnútroštátnych
ustanovení
uplatniteľných
na
tieto
služby.
258    Článok 2 písm. a)
uvedenej
smernice v spojení s článkom 1
ods. 1 písm. b)
smernice
2015/1535
vymedzuje
pojem
„služby
informačnej
spoločnosti“
tak,
že
je
to
„každá
služba
poskytovaná
informačnou
spoločnosťou,
to
jest
každá
služba,
ktorá
sa
bežne
poskytuje
za
[odplatu],
na
diaľku,
elektronickým
spôsobom a na
základe
individuálnej
žiadosti
príjemcu
služieb“,
pričom
ako
vyplýva z odôvodnenia
18
smernice
2000/31,
tieto
služby
zahŕňajú
celú
škálu
hospodárskych
činností,
ku
ktorým
dochádza
online.
259    Článok 3
smernice
2000/31
je
zase
ústredným
ustanovením v štruktúre a systéme
zavedenom
touto
smernicou,
keďže
zakotvuje
zásadu
kontroly v členskom
štáte
pôvodu,
ktorá
je
uvedená
aj v odôvodnení
22
tejto
smernice,
ktoré
stanovuje,
že
„dohľad
nad
službami
informačnej
spoločnosti
by
sa
mal
vykonávať u zdroja
tejto
činnosti“
(rozsudok z 9. novembra
2023,
Google
Ireland a i., C‑376/22,
EU:C:2023:835,
bod 40).
260    Podľa
článku 3
ods. 1
uvedenej
smernice
každý
členský
štát
zabezpečí,
aby
služby
informačnej
spoločnosti
poskytované
poskytovateľom
služieb,
ktorý
má
sídlo
na
jeho
území,
boli v súlade s vnútroštátnymi
ustanoveniami,
ktoré
sa
uplatňujú v príslušnom
členskom
štáte a ktoré
spadajú
do
koordinovanej
oblasti,
pričom
táto
oblasť
sa
vzťahuje,
ako
to
stanovuje
článok 2 písm. h)
tej
istej
smernice,
na
požiadavky
ustanovené v právnych
systémoch
členských
štátov
uplatniteľné
na
poskytovateľov
služieb
informačnej
spoločnosti
alebo
na
služby
informačnej
spoločnosti,
bez
ohľadu
na
to,
či
sú
všeobecnej
povahy
alebo
či
sú
pre
ne špeciálne
navrhnuté.
261    Podľa
článku 2 písm. h)
bodu
i)
druhej
zarážky
smernice
2000/31
sa
„koordinovaná
oblasť“
týka
požiadaviek
súvisiacich s vykonávaním
činnosti
služby
informačnej
spoločnosti,
ako
sú
napríklad
požiadavky
týkajúce
sa
najmä
správania
sa
poskytovateľa
služieb,
požiadavky
týkajúce
sa
kvality
alebo
obsahu
služby,
„vrátane
tých,
ktoré
sa
uplatňujú
na
reklamu“.
262    Článok 3
ods. 2
smernice
2000/31
okrem
toho
stanovuje,
že
členské
štáty
nemôžu z dôvodov
spadajúcich
do
koordinovanej
oblasti
obmedziť
voľný
pohyb
služieb
informačnej
spoločnosti z iného
členského
štátu.
263    Uvedená
smernica
tak
spočíva
na
uplatňovaní
zásady
kontroly v členskom
štáte
pôvodu
a zásady
vzájomného
uznávania,
takže v rámci
koordinovanej
oblasti
definovanej v článku 2 písm. h)
tejto
smernice
sú
služby
informačnej
spoločnosti
regulované
iba v členskom
štáte,
na
ktorého
území
majú
poskytovatelia
týchto
služieb
sídlo
(rozsudok z 9. novembra
2023,
Google
Ireland a i., C‑376/22,
EU:C:2023:835,
bod 42 a citovaná
judikatúra).
264    V prejednávanej veci § 6/A
zákona o ochrane
detí
stanovuje, že
„v záujme
toho,
aby
sa
zabezpečilo
plnenie
cieľov
[stanovených v tomto
zákone] a výkon
práv
dieťaťa,
je
zakázané
sprístupňovať
osobám
mladším
ako
osemnásť
rokov
pornografický
obsah
alebo
obsah,
ktorý
bezdôvodne
znázorňuje
sexualitu
alebo
popularizuje
či
znázorňuje
odklon od
identity
zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmenu
pohlavia
alebo
homosexualitu“.
265    Na
účely
posúdenia,
či
toto
ustanovenie
zavádza
obmedzenie
voľného
pohybu
služieb
informačnej
spoločnosti z iného členského
štátu v zmysle
článku 3
ods. 2
smernice
2000/31,
treba v prvom
rade
overiť,
či
služby
uvedené v tomto § 6/A
spadajú
pod
pojem
„služby
informačnej
spoločnosti“ v zmysle
článku 2 písm. a)
tejto
smernice.
266    V tejto
súvislosti
niet
pochýb o tom,
že
obsah
uvedený v tomto § 6/A
možno
poskytovať
na
diaľku,
elektronickým
spôsobom a na
základe
individuálnej
žiadosti
príjemcu
služieb v zmysle
tohto
článku 2 písm. a) v spojení s článkom 1
ods. 1 písm. b)
smernice
2015/1535.
267    Pokiaľ
ide
na
druhej
strane o podmienku,
podľa
ktorej
musí
byť
tento
obsah
poskytovaný
„bežne
za
[odplatu]“,
treba
pripomenúť,
že
poskytovanie
služieb,
ktoré
sa
bežne
poskytujú
za
odplatu,
predstavuje
hospodársku
činnosť,
pričom
základná
vlastnosť
odplaty
spočíva v skutočnosti,
že
táto
odplata
predstavuje
hospodársku
protihodnotu
za
predmetné
plnenie
bez
toho,
aby
ju
musel
zaplatiť
príjemca
tejto
služby
(pozri v tomto
zmysle
rozsudky z 15. septembra
2016,
Mc Fadden,
C‑484/14,
EU:C:2016:689,
bod 41, a zo
14. júla
2022,
ASADE,
C‑436/20,
EU:C:2022:559,
bod 60,
ako
aj
citovanú
judikatúru).
268    Navyše
za
hospodárske
činnosti
možno
považovať
služby
poskytované
za
odplatu,
ktoré
bez
toho,
aby
spadali
do
výkonu
výsadných
práv
verejnej
moci,
sú
vykonávané
vo
verejnom
záujme
bez
zámeru
dosiahnuť
zisk a konkurujú
činnostiam
vykonávaným
subjektmi,
ktoré
sledujú
cieľ
dosiahnutia
zisku
(rozsudok
zo
14. júla
2022,
ASADE, C‑436/20,
EU:C:2022:559,
bod 63 a citovaná
judikatúra).
269    Okrem
toho,
ako
uviedla
generálna
advokátka v bode 323
svojich
návrhov,
slobodné
poskytovanie
služieb
prospieva
tak
poskytovateľovi,
ako
aj
príjemcovi
služieb
(pozri
analogicky
rozsudky
zo
6. októbra
2009,
Komisia/Španielsko, C‑153/08,
EU:C:2009:618,
bod 29, a z 2. marca 2023,
Recreatieprojecten Zeeland a. i., C‑695/21,
EU:C:2023:144,
bod 13,
ako
aj
citovanú
judikatúru).
270    Vzhľadom
na
to,
že v prejednávanej veci
sa § 6/A
zákona o ochrane
detí
môže
uplatňovať
na
širokú
škálu
osôb,
nemožno
na
rozdiel
od
toho,
čo
tvrdí
Maďarsko,
vylúčiť,
že
niektoré z nich
poskytujú v rámci
činností
podľa
tohto § 6/A
služby
hospodárskej
povahy a že takéto služby teda spadajú
pod
pojem
„služby
informačnej
spoločnosti“ v zmysle
smernice
2000/31.
271    Preto
nemôže
uspieť
tvrdenie
tohto
členského
štátu,
podľa
ktorého
sa
zákon o ochrane
detí
vzťahuje
aj
na
obsah
používaný v rámci
vzdelávacích
činností,
ktoré v súlade s článkom 165 ZFEÚ
patria
do
výlučnej
právomoci
členských
štátov.
272    Z judikatúry
Súdneho
dvora v tejto
súvislosti
vyplýva,
že
hoci
právo
Únie
nezasahuje
do
tejto
právomoci
členských
štátov,
pokiaľ
ide
jednak o obsah
výučby a organizáciu
vzdelávacieho
systému,
ako
aj
ich
kultúrnu a jazykovú
rozmanitosť, a jednak o obsah a organizáciu
odborného
vzdelávania,
ako
to
vyplýva z článku 165
ods. 1 ZFEÚ a článku 166
ods. 1 ZFEÚ,
nič
to
nemení
na
tom,
že
pri
výkone
tejto
právomoci
musia
členské
štáty
dodržiavať
právo
Únie,
najmä
pokiaľ
ide o ustanovenia
týkajúce
sa
slobody
usadiť
sa
[pozri v tomto
zmysle a analogicky
rozsudky z 25. júla
2018,
A
(Pomoc
pre
osobu
so
zdravotným
postihnutím), C‑679/16,
EU:C:2018:601,
bod 58, a zo
7. septembra
2022,
Cilevičs a i., C‑391/20,
EU:C:2022:638,
bod 59,
ako
aj
citovanú
judikatúru].
273    Ustanovenie § 6/A
zákona o ochrane
detí
okrem
toho
môže
mať
za
následok,
že
osobám,
ktoré
patria
do
jeho
pôsobnosti,
sa
zabráni,
aby
napríklad
na
vzdelávacie
účely
využívali v rámci
služieb
uvedených v tomto
ustanovení
služby
informačnej
spoločnosti,
aj
keď
samy
tieto
služby
neposkytujú.
Vzhľadom
na
judikatúru
pripomenutú v bode 269
tohto
rozsudku
treba
takéto
služby
považovať
za
„služby
informačnej
spoločnosti“ v zmysle
článku 2 písm. a)
smernice
2000/31, a teda
za
služby,
ktoré
patria
do
pôsobnosti
tejto
smernice.
274    V druhom
rade
je
potrebné
preskúmať,
či § 6/A
zákona o ochrane
detí
spadá
pod
pojem
„koordinovaná
oblasť“ v zmysle
článku 2 písm. h)
uvedenej
smernice.
275    Ako
vyplýva z bodov 260 a 261
tohto
rozsudku,
koordinovaná
oblasť v zmysle
článku 2 písm. h)
tej
istej
smernice v spojení s jej
odôvodnením
21
zahŕňa
požiadavky
ustanovené v právnych
systémoch
členských
štátov
uplatniteľné
na
poskytovateľov
služieb
informačnej
spoločnosti
alebo
na
služby
informačnej
spoločnosti,
bez
ohľadu
na
to,
či
sú
všeobecnej
povahy
alebo
či
sú
pre
ne špeciálne
navrhnuté,
pokiaľ
tieto
požiadavky
spĺňajú
podmienky
uvedené v tomto
článku.
276    V súlade s článkom 2 písm. h)
bodom
i)
druhou
zarážkou
smernice
2000/31
sa
„koordinovaná
oblasť“
týka
požiadaviek
súvisiacich s vykonávaním
činnosti
služby
informačnej
spoločnosti,
ako
sú
napríklad
požiadavky
týkajúce
sa
správania
sa
poskytovateľa
služieb,
kvality
alebo
obsahu
služby.
277    V tejto
súvislosti
treba
spresniť,
že
požiadavky
stanovené v § 6/A
zákona o ochrane
detí,
ktoré
vylučujú
zobrazovanie
určitého
obsahu
maloletým, a preto
ich
treba
považovať
za
požiadavky
obmedzujúce
obsah
služieb,
ktoré
môžu
byť
poskytované
ako
služby
informačnej
spoločnosti,
sa v súlade s týmto
článkom 2 písm. h)
bodom
i)
druhou
zarážkou
týkajú
výkonu
činnosti
služby
informačnej
spoločnosti,
ako
sú
napríklad
požiadavky
týkajúce
sa
obsahu
služby.
Patria
teda
do
koordinovanej
oblasti v zmysle
uvedeného
článku 2 písm. h).
278    Na
jednej
strane
táto
úvaha
nie
je
spochybnená
okolnosťou
uvádzanou
Maďarskom,
podľa
ktorej
sa
tento
zákon
osobitne
netýka
právnej
úpravy
služieb
informačnej
spoločnosti.
Táto
okolnosť
je
totiž
vzhľadom
na
všeobecnú
povahu
požiadaviek
stanovených
uvedeným
zákonom,
na
ktoré
sa,
ako
bolo
uvedené v predchádzajúcom
bode,
vzťahuje
tento
článok 2 písm. h),
irelevantná.
279    Na
druhej
strane
nemožno
prijať
ani
tvrdenie
tohto
členského
štátu,
podľa
ktorého
sa
zákon o ochrane
detí
vzťahuje
na
služby,
ktoré
nie
sú
poskytované
elektronicky,
ale
na
služby
materiálnej a osobnej
starostlivosti,
keďže
uvedený
členský
štát
nepreukázal,
že
napriek
veľmi
širokému
zneniu § 6/A
tohto
zákona
tieto
služby
nemožno v žiadnom
prípade
poskytovať
elektronicky.
280    Preto
treba
konštatovať,
že v širokej
škále
služieb,
na
ktoré
sa
vzťahuje
zákaz
stanovený v uvedenom § 6/A,
sa
môžu
vyskytovať
aj
služby
poskytované
elektronicky.
281    V treťom
rade
treba
konštatovať,
že
tento
zákaz
obmedzuje
voľný
pohyb
služieb
informačnej
spoločnosti z iného
členského
štátu v zmysle
článku 3
ods. 2
smernice
2000/31,
keďže
tento
zákaz
obmedzuje
možnosť
poskytovateľov
služieb
usadených v inom
členskom
štáte
poskytovať
služby s obsahom,
na
ktorý
sa
vzťahuje
uvedený
zákaz,
svojim
potenciálnym
zákazníkom s bydliskom v Maďarsku, a znižuje
tak
atraktivitu
činnosti
spočívajúcej v ponúkaní
takýchto
služieb v poslednom
uvedenom
členskom
štáte.
2)      O ustanovení § 8 ods. 1a zákona o obchodnej reklame
i)      Argumentácia účastníkov konania
282    V druhej
časti
druhého
žalobného
dôvodu
Komisia
vytýka
Maďarsku,
že
si
nesplnilo
povinnosti,
ktoré
mu
vyplývajú z článku 3
ods. 2
smernice
2000/31.
283    Uvádza,
že § 8
ods. 1a
zákona o obchodnej
reklame
zakazuje
sprístupňovať
osobám
mladším
ako
18
rokov
reklamy,
ktoré
popularizujú
alebo
znázorňujú
odklon od identity zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmenu
pohlavia
alebo
homosexualitu.
284    Toto
ustanovenie
ukladá
inzerentom,
vrátane
tých,
ktorí
sú
usadení v iných
členských
štátoch,
nové
povinnosti,
ktoré
obmedzujú
ich
slobodu
poskytovať
služby. V tejto
súvislosti
na
preukázanie
obmedzenia v zmysle
článku 3
ods. 2
smernice
2000/31
stačí,
aby
sa
právna
úprava
uplatňovala
na
služby
informačnej
spoločnosti a aby
mohla
zakazovať
slobodné
poskytovanie
služieb,
brániť
mu
alebo
ho
urobiť
menej
atraktívnym.
Vnútroštátna
právna
úprava
zakazujúca
určitý
obsah,
aj
keď
nestanovuje
zákaz
reklamy,
pritom
voľný
pohyb
služieb
vo
vzťahu k poskytovateľom a príjemcom
môže
obmedzovať.
285    V prejednávanej veci
sa
na
jednej
strane § 8
ods. 1a
zákona o obchodnej
reklame
uplatňuje
na
služby
informačnej
spoločnosti v zmysle
tejto
smernice.
286    Na
druhej
strane,
keďže v článku 2 písm. h)
bod
i)
druhej
zarážke
uvedenej
smernice
sú
výslovne
uvedené
požiadavky
„na
reklamu“,
tento § 8
ods. 1a
zákona o obchodnej
reklame
tiež
patrí
do
koordinovanej
oblasti v zmysle
tej
istej
smernice.
287    Je
pravda,
že
smernica
2000/31
harmonizuje
len
určité
aspekty,
pokiaľ
ide o poskytovanie
služieb
informačnej
spoločnosti.
Uplatňuje
sa
však
zásada
krajiny
pôvodu
uvedená v článku 3
tejto
smernice, a to
vrátane
jej
procesných a hmotnoprávnych
pravidiel.
Jej
uplatnenie
iba
na
oblasti,
na
ktoré
sa
vzťahujú
články 6
až
8
uvedenej
smernice,
ktoré
sa
týkajú
komerčných
oznamov,
by
bolo v rozpore
so
znením,
cieľom a systémom
všeobecného
zákazu
obmedzení
voľného
pohybu
služieb
informačnej
spoločnosti
stanoveného v jej
článku 3
ods. 2.
288    Maďarsko v prvom
rade
pripomína,
že
smernica
2000/31
vykonáva,
ako
vyplýva z jej
odôvodnenia
10,
len
minimálnu
harmonizáciu,
ktorá
nemá
vplyv
na
úroveň
ochrany
cieľov
všeobecného
záujmu,
najmä
ochrany
maloletých
osôb, o ktorú
sa
usiluje
zákon o obchodnej
reklame.
289    Skutočnosť,
že
reklama v mnohých
členských
štátoch
podlieha v súvislosti s maloletými
osobami
osobitným
pravidlám a zákazom,
preukazuje,
že
tieto
pravidlá
nemôžu
znížiť
atraktivitu
cezhraničného
poskytovania
služieb v oblasti
informácií a komunikácie, a takýto
výklad
navyše
potvrdzuje
aj
článok 3
ods. 4
tejto
smernice.
290    V druhom
rade
pojem
„koordinovaná
oblasť“ v zmysle
článku 2 písm. h)
uvedenej
smernice
sa
nevzťahuje
na
požiadavky
týkajúce
sa
služieb
informačnej
spoločnosti,
ktoré
nie
sú s týmito
službami v doplnkovom a neoddeliteľnom
vzťahu.
Táto
smernica
teda
nemôže
brániť
členským
štátom,
aby
prijali
opatrenia
na
ochranu
maloletých.
ii)    Posúdenie Súdnym dvorom
291    V prvom
rade
treba
konštatovať,
že
Maďarsko v prejednávanej veci
nespochybňuje,
že
reklamné
služby
uvedené v § 8
ods. 1a
zákona o obchodnej
reklame
môžu
predstavovať
„služby
informačnej
spoločnosti“ v zmysle
článku 2 písm. a)
smernice
2000/31 v spojení s článkom 1
ods. 1 písm. b)
smernice
2015/1535, a patria
tak
do
pôsobnosti
smernice
2000/31.
292    V druhom
rade
je
dôležité
vzhľadom
na
rozsah
pojmu
„koordinovaná
oblasť“ v zmysle
článku 2 písm. h)
bodu
i)
druhej
zarážky
smernice
2000/31,
pripomenutého v bode 261
tohto
rozsudku,
zdôrazniť,
že
zákaz
sprístupňovať
maloletým
osobám reklamy,
ktoré
popularizujú
či
znázorňujú
odklon od identity
zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmenu
pohlavia
alebo
homosexualitu,
podľa
tohto § 8
ods. 1a,
skutočne
spadá
pod
tento
pojem,
keďže
tento
pojem
sa
výslovne
vzťahuje
na
„požiadavky
týkajúce
sa
kvality
alebo
obsahu
služby,
vrátane
tých,
ktoré
sa
uplatňujú
na
reklamu“.
293    V tomto
kontexte
nemôže
uspieť
tvrdenie
Maďarska,
podľa
ktorého
sa
uvedený § 8
ods. 1a
konkrétne
nevzťahuje
na
služby
informačnej
spoločnosti a nie
je
súčasťou
„koordinovanej
oblasti“,
keďže
do tejto oblasti nespadajú požiadavky
týkajúce
sa
služieb
informačnej
spoločnosti,
ktoré
nie
sú s týmito
službami v doplnkovom a neoddeliteľnom
vzťahu.
294    Podľa
znenia
článku 2 písm. h)
smernice
2000/31
totiž
pojem
„koordinovaná
oblasť“
zahŕňa
požiadavky
ustanovené v právnych
systémoch
členských
štátov
uplatniteľné
na
poskytovateľov
služieb
informačnej
spoločnosti
alebo
na
služby
informačnej
spoločnosti,
bez
ohľadu
na
to,
či
sú
všeobecnej
povahy
alebo
či
sú
pre
ne špeciálne
navrhnuté.
295    Z judikatúry
Súdneho
dvora v tejto
súvislosti
vyplýva,
že
sa
nevyžaduje,
aby
„špecifickým
cieľom a zámerom“
všetkých
ustanovení
dotknutého
predpisu
bolo
regulovanie
služieb
informačnej
spoločnosti,
keďže
stačí,
aby
tento
cieľ
alebo
zámer
mali
len
niektoré z jeho
ustanovení
(pozri
analogicky
rozsudok z 12. septembra
2019,
VG
Media, C‑299/17,
EU:C:2019:716,
bod 32 a citovanú
judikatúru).
296    V treťom
rade
treba
spresniť,
že § 8
ods. 1a
zákona o obchodnej
reklame
obmedzuje
voľný
pohyb
služieb
informačnej
spoločnosti z iného
členského
štátu v zmysle
článku 3
ods. 2
tejto
smernice,
keďže
toto
ustanovenie
znižuje
atraktivitu
výkonu
slobodného
poskytovania
služieb
tým,
že
zakazuje
sprístupňovať
maloletým
osobám
reklamy,
ktoré
popularizujú
či
znázorňujú
odklon od identity
zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmenu
pohlavia
alebo
homosexualitu.
b)      O odôvodnení obmedzení podľa článku 3 ods. 4 smernice 2000/31
1)      Argumentácia účastníkov konania
297    Komisia
tvrdí,
že
Maďarsko
sa
nemôže
podľa
článku 3
ods. 4
smernice
2000/31
odchýliť
od
zákazu
obmedzení
služieb
informačnej
spoločnosti z iných
členských
štátov,
ktorý
je
stanovený v odseku
2
tohto
článku.
298    Zákaz
sprístupňovať
maloletým
osobám
obsah
alebo
reklamy,
ktoré
popularizujú
či
znázorňujú
odklon od identity
zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmenu
pohlavia
alebo
homosexualitu,
ako
je
stanovený
jednak v § 6/A
zákona o ochrane
detí a jednak v § 8
ods. 1a
zákona o obchodnej
reklame,
nemožno
považovať
za
nevyhnutný
vzhľadom
na
ciele
všeobecného
záujmu
uvedené v tomto § 3
ods. 4.
299    Hoci
ochrana
dieťaťa
alebo
ochrana
práva
rodiča
vychovávať
svoje
dieťa
je
legitímnym
verejným
záujmom,
odvolávanie sa na ne samo
osebe
nestačí
na
odôvodnenie
výnimky
zo
zákazu
obmedzenia
voľného
pohybu
služieb
informačnej
spoločnosti,
keďže
členské
štáty
nemôžu
pojmy
„verejný
poriadok“,
„verejná
bezpečnosť“
alebo
„verejné
zdravie“
definovať
na
základe
voľnej
úvahy.
Vzhľadom
na
rozsudok
zo
14. februára
2019,
Milivojević (C‑630/17,
EU:C:2019:123),
treba
vo
vzťahu k okolnostiam
prejednávanej veci
konkrétne
preukázať
existenciu
skutočnej a dostatočne
závažnej
hrozby
ovplyvňujúcej
jeden
zo
základných
záujmov
spoločnosti.
300    Maďarsko
tvrdí,
že
samotná
Komisia
vo
svojej
žalobe
pripustila,
že
cieľ
ochrany
maloletých
osôb
je
výslovne
uvedený
medzi
cieľmi
všeobecného
záujmu,
ktoré
môžu
odôvodniť
obmedzenie
poskytovania
služieb
informačnej
spoločnosti z iného
členského
štátu,
ktoré
je v článku 3
ods. 2
smernice
2000/31 v zásade
zakázané.
Tento
cieľ
však
nemožno
účinne
dosiahnuť
menej
obmedzujúcimi
opatreniami.
301    Zákon o ochrane
detí a zákon o obchodnej
reklame
sú
nevyhnutné
na
dosiahnutie
cieľa
všeobecného
záujmu
spočívajúceho v ochrane
maloletých
osôb a práva
rodičov
rozhodovať o výchove
svojich
detí.
302    Pokiaľ
ide o existenciu
skutočnej a dostatočne
závažnej
hrozby
ovplyvňujúcej
jeden
zo
základných
záujmov
spoločnosti,
Maďarsko
poznamenáva,
že
členské
štáty
majú v súvislosti s opatreniami
prijímanými
na
ochranu
predmetného
cieľa,
ako
aj s prísnosťou
týchto
opatrení,
určitú
mieru
voľnej
úvahy.
2)      Posúdenie Súdnym dvorom
303    Na
úvod
treba
pripomenúť,
že
podľa
článku 3
ods. 4 písm. a)
smernice
2000/31
však
členské
štáty
môžu
pre
určitú
službu
informačnej
spoločnosti
prijať
opatrenia
odchyľujúce
sa
od
odseku
2
tohto
článku, a to
pod
podmienkou,
že
tieto
opatrenia
sú
po
prvé
nevyhnutné
na
zabezpečenie
verejného
záujmu,
ochrany
verejného
zdravia,
verejnej
bezpečnosti
alebo
ochrany
spotrebiteľov,
po
druhé,
že
sú
prijaté
proti
určitej
službe
informačnej
spoločnosti,
ktorá
škodí
týmto
cieľom
alebo
ktorá
predstavuje
skutočné a závažné
riziko
poškodenia
týchto
cieľov, a po
tretie,
že
sú
primerané
týmto
cieľom
(rozsudok z 27. februára
2025,
Apothekerkammer Nordrhein, C‑517/23,
EU:C:2025:122,
bod 78 a citovaná
judikatúra).
304    Podľa
samotného
znenia
tohto
článku 3
ods. 4 písm. a)
bodu
i)
prvej
zarážky
sa
pojem
„verejný
záujem“,
ktorý
je v ňom
uvedený,
týka
rôznych oblastí „vrátane
ochrany
neplnoletých
osôb“,
čo
zodpovedá
cieľu,
na
ktorý
sa
Maďarsko v prejednávanej veci
odvoláva
predovšetkým
na
odôvodnenie
obmedzení
voľného
pohybu
služieb
informačnej
spoločnosti, o ktoré
ide v rámci
druhého
žalobného
dôvodu.
305    V súlade s judikatúrou
pripomenutou v bodoch 129
až
133
tohto
rozsudku
sa
však
členský
štát
nemôže
opierať o výklad
tohto
ustanovenia
smernice
2000/31,
ktorý
by
bol v rozpore
so
zákazom
akejkoľvek
diskriminácie
na
základe
pohlavia
alebo
sexuálnej
orientácie
zakotveným v článku 21
ods. 1
Charty,
keďže
tento
zákaz
má
ako
všeobecná
zásada
práva
Únie
kogentnú
povahu.
306    Z dôvodov
analogických
dôvodom
uvedeným v bodoch 135
až
1623,
ako
aj v bodoch 229
až
233
tohto
rozsudku
však treba
konštatovať,
že
tak § 6/A
zákona o ochrane
detí,
ako
aj § 8
ods. 1a
zákona o obchodnej
reklame
vedú k priamej
diskriminácii
na
základe
pohlavia a sexuálnej
orientácie,
keďže
tieto
ustanovenia
porušujú
podstatu
článku 21
ods. 1
Charty.
307    Obmedzenia
voľného
pohybu
služieb
informačnej
spoločnosti z iného
členského
štátu
zavedené v § 6/A
zákona o ochrane
detí a v § 8
ods. 1a
zákona o obchodnej
reklame
tak
nemožno
považovať
za
nevyhnutné v zmysle
článku 3
ods. 4 písm. a)
bodu
i)
smernice
2000/31
na
to,
aby
sa
dosiahol
legitímny
cieľ
ochrany
maloletých
osôb.
308    Okrem
toho
treba v každom
prípade
zdôrazniť,
že
ako
vyplýva
zo
samotného
znenia
článku 3
ods. 4 písm. a)
bodu
ii)
tejto
smernice,
toto
ustanovenie
sa
môže
vzťahovať
len
na
opatrenia
„prijaté
proti
určitej
službe
informačnej
spoločnosti“.
309    Toto
ustanovenie
sa
však
má
vykladať v tom
zmysle,
že
všeobecné a abstraktné
opatrenia
týkajúce
sa
kategórie
určitých
služieb
informačnej
spoločnosti,
ktoré
sú
opísané
všeobecne a ktoré
sa
uplatňujú
bez
rozdielu
na
každého
poskytovateľa
tejto
kategórie
služieb,
nepatria
pod
pojem
opatrenia
„prijaté
proti
určitej
službe
informačnej
spoločnosti“,
ktorý
je v ňom
uvedený
(rozsudok z 30. mája
2024,
Airbnb Ireland a Amazon
Services Europe, C‑662/22 a C‑667/22,
EU:C:2024:432,
bod 70,
ako
aj
citovaná
judikatúra).
310    V prejednávanej veci
sú § 6/A
zákona o ochrane
detí a § 8
ods. 1a
zákona o obchodnej
reklame
všeobecnými a abstraktnými
opatreniami,
takže
nespĺňajú
podmienku
stanovenú v článku 3
ods. 4 písm. a)
bode
ii)
smernice
2000/31.
c)      Záver
311    Vzhľadom
na
všetky
vyššie
uvedené úvahy
treba
dospieť k záveru,
že
druhý
žalobný
dôvod
je
dôvodný.
3.      O treťom žalobnom dôvode založenom na porušení článkov 16 a 19 smernice 2006/123, ako aj článku 56 ZFEÚ
a)      O existencii obmedzenia v zmysle článkov 16 a 19 smernice 2006/123, ako aj článku 56 ZFEÚ
1)      O ustanovení § 6/A zákona o ochrane detí
i)      Argumentácia účastníkov konania
312    V prvej
časti
tretieho
žalobného
dôvodu
Komisia
vytýka
Maďarsku,
že
si
nesplnilo
povinnosti,
ktoré
mu
vyplývajú z článkov 16 a 19
smernice
2006/123,
ako
aj z článku 56 ZFEÚ.
313    V tejto
súvislosti
pripomína,
že § 6/A
zákona o ochrane
detí
stanovuje
zákaz
sprístupňovať
osobám
mladším
ako
18
rokov
obsah,
ktorý
popularizuje
či
znázorňuje
odklon od identity zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmenu
pohlavia
alebo
homosexualitu, a že tento § 6/A teda
môže
mať
vplyv
na
cezhraničné
poskytovanie
služieb.
314    Tento § 6/A
sa
uplatňuje
na
poskytovanie
služieb
informačnej
spoločnosti a vzťahuje
sa
nielen
na
služby
poskytované
verejnoprávnymi
subjektmi,
ale
aj
na
služby
poskytované
fyzickými a právnickými
osobami,
ako
aj
na
organizácie
bez
právnej
subjektivity.
Uvedený § 6/A
je
totiž
určený
verejným
alebo
súkromným
subjektom,
ktoré
prispievajú k uplatňovaniu
práv a k ochrane
zákonom
stanovených
záujmov
detí,
ako
aj k plneniu
rodičovských
povinností.
315    Keďže
tieto
služby
môžu
byť
poskytované
aj
za
odplatu,
spadajú
pod
pojem
„služby“ v zmysle
Zmluvy o FEÚ a smernice
2006/123.
Nezisková
povaha
služby
patriacej
do
pôsobnosti § 6/A
zákona o ochrane
detí,
aj
keby
ju
poskytovali
súkromné
subjekty, v tejto
súvislosti
nebráni
tomu,
aby
bola
kvalifikovaná
ako
„služba“ v zmysle
práva
Únie.
Vyplýva
to
aj z jasného
znenia § 5 písm. s)
a
se)
zákona o ochrane
detí,
ktorý
sa
vzťahuje
na
„podmienky
potrebné
na
výkon
činnosti
spočívajúcej v poskytovaní
služieb v oblasti
starostlivosti o deti a ochrany
detí“.
316    Poskytovatelia
služieb
usadení v inom
členskom
štáte
tak
môžu v Maďarsku
ponúkať
služby v oblasti
starostlivosti o deti
každej
osobe, a to
vo
forme
mimoškolskej
starostlivosti,
materskej
školy,
individuálnej
výučby,
pomoci v rodine
(au
pair)
alebo
vzdelávacích
kurzov.
317    Štátni
príslušníci
iných
členských
štátov
môžu
okrem
toho
využívať
služby,
na
ktoré
sa
vzťahuje
tento § 6/A,
počas
svojho
pobytu v Maďarsku,
keďže § 4
ods. 1
zákona o ochrane
detí
sa
vzťahuje
aj
na
deti
cudzích
štátnych
príslušníkov,
ktorí v tomto
členskom
štáte
vykonávajú
svoje
právo
na
voľný
pohyb
po
dobu
dlhšiu
ako
tri
mesiace.
318    Cezhraničná
povaha
týchto
služieb
nie
je
spochybnená
odôvodnením
114
smernice
Európskeho
parlamentu a Rady
2014/24/EÚ z 26. februára
2014 o verejnom
obstarávaní a o zrušení
smernice
2004/18/ES
(Ú. v. EÚ L 94,
2014,
s. 65),
keďže
cieľom
tohto
odôvodnenia
nie
je
vymedziť
pôsobnosť
smernice
2006/123
alebo
článku 56 ZFEÚ.
319    Na
ustanovenie § 6/A
zákona o ochrane
detí
sa
okrem
toho
nemôže
vzťahovať
výnimka
podľa
článku 2
ods. 2
smernice
2006/123,
keďže
tento § 6/A
obmedzuje
tak
slobodu
poskytovať,
ako
aj
prijímať
cezhraničné
služby v zmysle
článkov 16 a 19
tejto
smernice a článku 56 ZFEÚ.
320    Konkrétne
uvedený § 6/A
nemôže
spadať
pod
výnimku
stanovenú v článku 2
ods. 2 písm. j)
uvedenej
smernice,
ktorým
sú z jej
pôsobnosti
vyňaté
sociálne
služby v oblasti
starostlivosti o deti
poskytované
štátom.
Táto
výnimka
sa
neuplatňuje
na
služby
poskytované
súkromnými
subjektmi v tejto
oblasti ani
na
starostlivosť o deti
vo
všeobecnosti.
321    Maďarsko
na
jednej
strane
odpovedá,
že § 6/A
zákona o ochrane
detí
sa
uplatňuje
len v rámci
inštitucionálneho
systému
ochrany
detí.
Na
druhej
strane
služby a opatrenia
zamerané
na
ochranu
detí
nie
sú
službami
hospodárskej
povahy
poskytovanými
za
odplatu a v každom
prípade
spadajú
pod
výnimku
stanovenú v článku 2
ods. 2 písm. j)
smernice
2006/123.
322    Skutočnosť,
že
tieto
služby
poskytujú
fyzické a právnické
osoby,
ako
aj
iné
organizácie
bez
právnej
subjektivity,
nemení
nič
na
ich
neziskovej
povahe,
keďže § 5 písm. s)
zákona o ochrane
detí
určuje
osoby a organizácie,
ktoré
sú
oprávnené
vykonávať
činnosti
pre
blaho
detí a ochranu
detí.
323    Aj
keby
teda
uvedené
služby
boli
poskytované
štátom
poverenými
poskytovateľmi
alebo
štátom
uznanými
charitatívnymi
združeniami,
na
takéto
poskytovanie
by
sa
vzťahovala
výnimka
stanovená v článku 2
ods. 2 písm. j)
smernice
2006/123.
Toto
poskytovanie
služieb
je
totiž
podľa
Maďarska
rovnocenné s poskytovaním
sociálnych
služieb v oblasti
starostlivosti o deti a podpory
rodín v zmysle
tejto
smernice.
Tento
členský
štát
dodáva,
že
na
súkromné
organizácie
vykonávajúce
činnosti
sociálnej
povahy
mimo
rámca
tohto
zákona
sa
teda § 6/A
uvedeného
zákona
nevzťahuje.
Okrem
toho
nemožno
hovoriť o porušení
článku 19
tejto
smernice,
teda o obmedzení
používania
služby
poskytovateľom
so
sídlom v inom
členskom
štáte,
pretože
služby,
na
ktoré
sa
vzťahuje
zákon o ochrane
detí,
možno
poskytovať
len v Maďarsku.
324    V tejto
súvislosti
treba
zohľadniť
odôvodnenie
114
smernice
2014/24,
ktoré
pripomína,
že
„určité
kategórie
služieb
majú
vzhľadom
na
svoju
povahu
aj
naďalej
obmedzený
cezhraničný
rozmer, a to
konkrétne
tzv.
služby
osobám,
ako
sú
určité
sociálne,
zdravotnícke a vzdelávacie
služby“.
325    V každom
prípade § 6/A
tohto
zákona
nemá
vplyv
na
voľný
prístup
poskytovateľov
na
maďarský
trh,
ale v rámci
služieb
upravených
týmto
zákonom
obmedzuje
prístup
maloletých
osôb k obsahu,
na
ktorý
sa toto
ustanovenie
vzťahuje.
ii)    Posúdenie Súdnym dvorom
326    Na
úvod
je
potrebné
pripomenúť,
že
pokiaľ
ide o slobodu
poskytovania
služieb
uvedenú v článku 56 ZFEÚ,
rozsah
tejto
slobody
je
konkrétne
stanovený v smernici
2006/123
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 30. mája
2024,
Airbnb Ireland a Amazon
Services Europe, C‑662/22 a C‑667/22,
EU:C:2024:432,
bod 47).
327    Podľa
judikatúry
Súdneho
dvora
na
jednej
strane z odôvodnenia
7
tejto
smernice v podstate
vyplýva,
že
táto
smernica
vykonáva
cielenú
harmonizáciu s cieľom
ustanoviť
všeobecný
právny
rámec,
ktorý
poskytuje
prospech
širokému
spektru
služieb,
pričom
zohľadňuje
rozdielne
charakteristiky
jednotlivých
druhov
činností a ich
systémy
regulácie.
Na
druhej
strane
treba
pripomenúť,
že
pokiaľ
je
určitá
oblasť
predmetom
harmonizácie,
každé
vnútroštátne
opatrenie,
ktoré
sa
jej
týka,
sa
musí
posudzovať s ohľadom
na
ustanovenia
tohto
harmonizačného
opatrenia
[rozsudok z 19. júna
2025,
Komisia/Poľsko
(Reklama
na
lekárne), C‑200/24,
EU:C:2025:459,
bod 65 a citovaná
judikatúra].
328    Ako
uvádza
článok 1
ods. 1
smernice
2006/123,
táto
smernica
stanovuje
všeobecné
ustanovenia,
ktoré
uľahčujú
výkon
voľného
pohybu
služieb,
pričom
sa
zachová
vysoká
úroveň
kvality
služieb.
329    V článku 2
ods. 1
tejto
smernice
sa
uvádza,
že
sa
vzťahuje
na
služby
poskytovateľov,
ktorí
sú
usadení v členskom
štáte,
pričom
pojem
„služba“
je v článku 4
bode 1
tejto
smernice
definovaný
ako
„akákoľvek
samostatne
zárobková
hospodárska
činnosť,
ktorá
je
obyčajne
poskytovaná
za
odplatu, v zmysle článku
[57 ZFEÚ]“.
330    Odsek
2
tohto
článku 2
však z pôsobnosti
smernice
2006/123
vylučuje
súbor
činností,
najmä
podľa
písmen
a),
i) a j)
tohto
ustanovenia
služby
všeobecného
záujmu
nehospodárneho
charakteru,
činnosti,
ktoré
sú
spojené s výkonom
verejnej
moci,
ako
aj
sociálne
služby
súvisiace
so
starostlivosťou o deti a podporou
rodín.
331    Navyše
podľa
článku 3
ods. 1
tejto
smernice
sa
uvedená
smernica
neuplatňuje,
ak
sú
jej
ustanovenia v rozpore s ustanovením
iného
aktu
Únie,
ktorý
upravuje
osobitné
aspekty
prístupu k činnosti v oblasti
služieb
alebo
jej
výkonu v osobitných
oblastiach
alebo v osobitných
povolaniach
(rozsudok z 3. decembra
2020,
Star Taxi
App, C‑62/19,
EU:C:2020:980,
bod 78 a citovaná
judikatúra). Z toho
vyplýva,
ako
uviedla
generálna
advokátka v bode 330
svojich
návrhov,
že
uvedená
smernica
stanovuje
všeobecné
pravidlá,
ktoré
umožňujú
uplatňovanie
vzájomného
uznávania v oblasti
služieb
iných
než
audiovizuálne
služby
alebo
služby
informačnej
spoločnosti.
332    Článok 16
ods. 1
uvedenej
smernice
okrem
toho v prvých
dvoch
pododsekoch stanovuje
na
jednej
strane,
že
členské
štáty
rešpektujú
právo
poskytovateľov
poskytovať
služby v inom
členskom
štáte,
než v tom, v ktorom
sú
usadení, a na
druhej
strane,
že
členský
štát, v ktorom
sa
poskytuje
služba,
zabezpečuje
najmä
slobodné
vykonávanie
služby
na
svojom
území.
Podľa
tohto
článku 16
ods. 1
tretieho
pododseku členské
štáty
nesmú
podmieniť
prístup k činnosti v oblasti
služieb
alebo
jej
vykonávanie
na
svojom
území
splnením
požiadaviek,
ktoré
nedodržiavajú
zásady
nediskriminácie,
nevyhnutnosti a proporcionality.
333    Podľa
článku 16
ods. 3
tej
iste
smernice
má
členský
štát,
do
ktorého
sa
poskytovateľ
premiestni,
aby
tam
poskytoval
svoju
službu,
možnosť
stanoviť
požiadavky
na
vykonávanie
činnosti v oblasti
služieb,
ak
sú
opodstatnené
okrem
iného
dôvodom
verejného
poriadku a verejnej
bezpečnosti, a ak
je
to v súlade s odsekom
1
tohto
článku 16.
334    V súlade s článkom 19
smernice
2006/123
členské
štáty
nesmú
na
príjemcov
klásť
také
požiadavky,
ktoré
obmedzujú
použitie
služby
dodávanej
poskytovateľom,
ktorý
je
usadený v inom
členskom
štáte, a to
najmä
podľa
tohto
článku 19 písm. a)
povinnosť
získať
od
príslušného
orgánu
povolenie
alebo
urobiť
vyhlásenie
pre
ich
príslušné
orgány.
335    V prvom
rade
je
dôležité
na
základe
článku 3
ods. 1
tejto
smernice a vzhľadom
na
judikatúru
vyplývajúcu z rozsudku z 3. decembra
2020,
Star Taxi
App (C‑62/19,
EU:C:2020:980),
overiť,
či
okolnosť,
že § 6/A
zákona o ochrane
detí
predstavuje,
ako
bolo
rozhodnuté v bodoch 266
až
273
tohto
rozsudku,
právnu
úpravu
uplatniteľnú
na
„služby
informačnej
spoločnosti“ v zmysle
článku 2 písm. a)
smernice
2000/31,
môže
vylúčiť
uplatnenie
požiadaviek
vyplývajúcich
zo
smernice
2006/123 a článku 56 ZFEÚ
na
tento
§6/A,
keďže
smernica
2000/31
výslovne
upravuje
voľný
pohyb
služieb
informačnej
spoločnosti.
336    V tejto
súvislosti
treba
konštatovať,
ako
vyplýva z tých
istých
bodov
tohto
rozsudku,
že
vzhľadom
na
širokú
škálu
osôb,
na
ktoré
sa
vzťahuje § 6/A
zákona o ochrane
detí,
ktorý
zahŕňa
nielen
poskytovateľov,
ale
aj
príjemcov
služieb
využívaných v rámci
činností
patriacich
do
pôsobnosti
tohto
článku,
nemožno
vylúčiť,
ako v podstate
uviedla
generálna
advokátka v bode 331
svojich
návrhov,
že
zákaz
sprístupňovania
obsahu
uvedeného v tom
istom
článku
sa
uplatňuje v rámci
poskytovania
iných
služieb,
než
sú
služby
informačnej
spoločnosti v zmysle
smernice
2000/31.
337    Vzhľadom
na
článok 4
bod 1
smernice
2006/123,
podľa
ktorého
je
pojem
„služba“
vymedzený
ako
akákoľvek
samostatne
zárobková
hospodárska
činnosť,
ktorá
je
obyčajne
poskytovaná
za
odplatu, v zmysle
článku 57 ZFEÚ,
takéto
služby
môžu
spočívať v poskytovaní
základných
služieb v oblasti
ochrany
detí v Maďarsku,
ako
je
denná
starostlivosť o deti.
338    Je
pravda,
že § 6/A
zákona o ochrane
detí
sa
vzťahuje
aj
na
verejné
alebo
súkromné
subjekty,
ktoré
prispievajú k uplatňovaniu
práv a k ochrane
zákonom
stanovených
záujmov
detí,
ako
aj k plneniu
rodičovských
povinností.
339    Ako
však
tvrdí
Komisia,
takéto
služby
môžu
byť
tiež
poskytované
za
odplatu.
340    Okrem
judikatúry
Súdneho
dvora
uvedenej v bodoch 267 a 268
tohto
rozsudku
je
však v tejto
súvislosti
potrebné
pripomenúť,
že
nie
je
vylúčené,
aby
verejná
inštitúcia
vykonávala
viacero
činností,
ktoré
sú
zároveň
hospodárske
aj
nehospodárske,
pokiaľ
sa
vylúči
akékoľvek
„krížové“
subvencovanie
jej
hospodárskych
činností
prostredníctvom
verejných
prostriedkov,
ktorými
disponuje z dôvodu
jej
nehospodárskych
činností
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 27. júna
2017,
Congregación de
Escuelas Pías Provincia
Betania, C‑74/16,
EU:C:2017:496,
bod 51).
341    Na
takéto
hospodárske
služby,
na
ktoré
sa
vzťahuje § 6/A
zákona o ochrane
detí,
sa
teda
vzťahuje
pojem
„služba“ v zmysle
článku 4
bodu 1
smernice
2006/123.
342    V druhom
rade
treba
preskúmať,
či
sú
tieto
služby
vylúčené z pôsobnosti
tejto
smernice
na
základe
jej
článku 2
ods. 2 písm. j),
podľa
ktorého
sa
táto
smernica
neuplatňuje
najmä
na
sociálne
služby
súvisiace
so
starostlivosťou o deti.
343    Je
pravda,
že
zo
znenia
tohto
ustanovenia v spojení s odôvodnením
27
tejto
smernice
vyplýva,
že
pod
takýto
pojem
spadajú
len
„sociálne
služby“,
ktoré
spĺňajú
dve
kumulatívne
podmienky.
Kým
prvá
podmienka
sa
vzťahuje
na
povahu
vykonávaných
činností,
druhá
podmienka
sa
týka
štatútu
poskytovateľa
služieb,
ktoré
môžu
byť
zabezpečené
samotným
štátom,
charitatívnym
združením,
ktoré
je
ako
také
uznané
štátom,
alebo
súkromným
poskytovateľom
služieb
povereným
štátom
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 11. júla
2013,
Femarbel, C‑57/12,
EU:C:2013:517,
body 42
až
44).
344    V tejto
súvislosti
sa
súkromný
poskytovateľ
služieb
musí
považovať
za
povereného
štátom
vtedy,
ak
má
„povinnosť“
poskytovať
sociálne
služby,
ktoré
mu
boli
zverené
(rozsudok z 11. júla
2013,
Femarbel, C‑57/12,
EU:C:2013:517,
bod 46).
345    Maďarsko
však
nepreukázalo,
že
všetky
osobitné
činnosti a opatrenia
patriace
do
pôsobnosti
zákona o ochrane
detí
sú
zabezpečené
štátom,
charitatívnym
združením,
ktoré
je
ako
také
uznané
štátom,
alebo
súkromným
poskytovateľom
služieb
povereným
štátom.
346    V treťom
rade
treba
preskúmať,
či
zákaz
stanovený v § 6/A
zákona o ochrane
detí
sa
musí v zmysle
smernice
2006/123
považovať
za
požiadavku,
ktorá
môže
obmedziť
voľný
pohyb
služieb.
347    Pojem
„požiadavka“
je
definovaná v článku 4
bode 7
tejto
smernice,
podľa
ktorého
tento
pojem
zahŕňa
akúkoľvek
povinnosť,
zákaz,
podmienku
alebo
obmedzenie
ustanovené v zákonoch,
iných
právnych
predpisoch a správnych
opatreniach
členských
štátov
alebo v dôsledku
judikatúry,
administratívnej
praxe,
pravidiel
profesijných
orgánov
alebo
kolektívnych
pravidiel
profesijných
združení
či
iných
profesijných
organizácií,
ktoré
boli
prijaté v rámci
výkonu
ich
právnej
autonómie.
348    Túto
definíciu
treba
vykladať s prihliadnutím
na
odôvodnenie
9
uvedenej
smernice,
podľa
ktorého
sa
táto
smernica
uplatňuje
len
na
požiadavky,
ktoré
majú
vplyv
na
prístup k činnostiam v oblasti
služieb
alebo
na
ich
výkon, a teda
sa
neuplatňuje
na
požiadavky,
ktoré
konkrétne
neupravujú
ani
neovplyvňujú
uvedenú
činnosť,
ale
ktoré
musia
poskytovatelia
takýchto
služieb
dodržiavať
rovnako
ako
iné
súkromné
osoby
(pozri v tomto
zmysle
rozsudky z 30. januára
2018,
X a Visser, C‑360/15 a C‑31/16,
EU:C:2018:44,
bod 123, a z 22. septembra
2020,
Cali Apartments, C‑724/18 a C‑727/18,
EU:C:2020:743,
bod 40).
349    Navyše
podľa
ustálenej
judikatúry
treba
za
obmedzenia
slobody
poskytovať
služby
považovať
všetky
opatrenia,
ktoré
zakazujú
výkon
tejto
slobody,
bránia
mu
alebo
ho
robia
menej
atraktívnym
[pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 19. júna
2025,
Komisia/Poľsko
(Reklama
na
lekárne), C‑200/24,
EU:C:2025:459,
bod 71 a citovanú
judikatúru].
350    Pojem
„obmedzenie“ v zmysle
smernice
2006/123
zahŕňa
požiadavky
prijaté
členským
štátom,
ktoré,
hoci
sa
uplatňujú
bez
rozdielu,
ovplyvňujú
prístup
na
trh
pre
hospodárske
subjekty z iných
členských
štátov
[rozsudok z 19. júna
2025,
Komisia/Poľsko
(Reklama
na
lekárne), C‑200/24,
EU:C:2025:459,
bod 72 a citovaná
judikatúra],
tým,
že
zakazujú
činnosti
poskytovateľa
usadeného v inom
členskom
štáte,
kde
legálne
poskytuje
obdobné
služby,
sťažujú
ich
alebo
ich
robia
menej
atraktívnymi
(rozsudok z 12. septembra
2013,
Konstantinides, C‑475/11,
EU:C:2013:542,
bod 44 a citovaná
judikatúra).
351    Vzhľadom
na
judikatúru
pripomenutú v bodoch 348
až
359
tohto
rozsudku
treba
konštatovať,
že § 6/A
zákona o ochrane
detí
nielenže
obmedzuje
možnosť
poskytovateľov
usadených v inom
členskom
štáte
poskytovať
služby s obsahom,
na
ktorý
sa
vzťahuje
uvedený
zákaz,
svojim
potenciálnym
zákazníkom s bydliskom v Maďarsku,
ale
robí
využívanie
týchto
služieb
menej
atraktívnym
pre
príjemcov
služieb,
ktorí
spadajú
do
pôsobnosti
tohto
článku.
352    Z toho
vyplýva,
že
zákaz
uvedený v tomto
ustanovení
predstavuje
požiadavku,
ktorá
môže
obmedziť
voľný
pohyb
služieb v zmysle
smernice
2006/123.
2)      O ustanovení § 8 ods. 1a zákona o obchodnej reklame
i)      Argumentácia účastníkov konania
353    V druhej
časti
tretieho
žalobného
dôvodu
Komisia
vytýka
Maďarsku,
že
si
nesplnilo
povinnosti,
ktoré
mu
vyplývajú z článkov 16 a 19
smernice
2006/123,
ako
aj z článku 56 ZFEÚ.
354    Uvádza,
že v § 8
ods. 1a
zákona o obchodnej
reklame
sa
zakazuje
sprístupňovať
osobám
mladším
ako
18
rokov
reklamy,
ktoré popularizujú
či
znázorňujú
odklon od identity
zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmenu
pohlavia
alebo
homosexualitu,
čo
vedie k obmedzeniu
slobodného
cezhraničného
poskytovania
reklamných
služieb.
355    V prvom
rade
Komisia
tvrdí,
že
tento § 8
ods. 1a
sa
dotýka
nielen
off‑line
reklamných
služieb,
ako
je
navrhovanie a uverejňovanie
plagátov,
inzerátov v tlači
alebo
letákov,
ale
tiež
vo
všeobecnosti
všetkých
obchodných
činností,
ktoré
využívajú
reklamu
na
propagáciu
tovarov a služieb.
356    Uvedený § 8
ods. 1a
sa
tak
vzťahuje
na
reklamu
šírenú
elektronickými
prostriedkami,
ako
aj
na
fyzickú
reklamu a reklamu
šírenú
inými
prostriedkami,
napríklad
telefonicky.
357    Služby,
na
ktoré
sa
vzťahuje
uvedený § 8
ods. 1a,
teda
patria
do
pôsobnosti
smernice
2006/123,
ako
aj
článku 56 ZFEÚ. V tejto
súvislosti
sa v prejednávanej veci
neuplatní
článok 3
ods. 1
tejto
smernice,
ani
výnimka
uvedená v článku 2
ods. 2 písm. c) a g)
tejto
smernice.
358    V druhom
rade,
pokiaľ
ide o existenciu
obmedzenia
voľného
pohybu
služieb,
Komisia
po
prvé
uvádza,
že
hoci
tento § 8
ods. 1a
vo
všeobecnosti
nezakazuje
šírenie
reklám s citlivým
obsahom,
toto
ustanovenie
vedie k zákazu
akejkoľvek
reklamy,
ktorá
odkazuje
alebo
nepriamo
poukazuje
na
obsah,
ktorý
popularizuje
či
znázorňuje
odklon od identity
zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmenu
pohlavia
alebo
homosexualitu.
359    Z rozsudku z 12. septembra
2013,
Konstantinides (C‑475/11,
EU:C:2013:542,
bod 56),
pritom
vyplýva,
že
vnútroštátna
právna
úprava
zakazujúca
reklamu s určitým
obsahom
predstavuje
prekážku
slobodného
poskytovania
služieb.
360    V tejto
súvislosti
sú
potenciálne
obmedzujúce
účinky
dostatočné
na
preukázanie
existencie
obmedzenia,
ktoré
zahŕňa
aj
opatrenia,
ktoré
môžu
odrádzať
od
cezhraničného
poskytovania
služieb
alebo
znižovať
jeho
atraktivitu,
ako
to
vyplýva z rozsudkov
zo
17. júla
2008,
Corporación Dermoestética (C‑500/06,
EU:C:2008:421,
body 33 a 34),
ako
aj z 19. decembra
2012,
Komisia/Belgicko
(C‑577/10,
EU:C:2012:814,
bod 38).
361    Po
druhé § 8
ods. 1a
zákona o obchodnej
reklame
sa
dotýka
aj
cezhraničných
služieb,
ktoré
samy
osebe
nepredstavujú
reklamu,
ale
sú
sprevádzané
reklamou,
ktorá
znázorňuje
alebo
popularizuje
homosexualitu,
zmenu
pohlavia
alebo
odklon od identity zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
teda
„sprievodnou
reklamou“.
362    Maďarsko
tvrdí,
že
obmedzenie
off‑line
reklamných
služieb
podľa
tohto § 8
ods. 1a
samo
osebe
neumožňuje
dospieť k záveru,
že
výkon
obchodnej
činnosti
by
bol
sťažený
alebo
by
sa
stal
menej
atraktívnym.
363    Tento
členský
štát
spresňuje,
že
cieľom
uvedeného § 8
ods. 1a
nie
je
zaviesť
všeobecný
zákaz,
ale
obmedziť
dostupnosť
reklamy,
ktorá
popularizuje
alebo
znázorňuje
odklon od identity zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmenu
pohlavia a homosexualitu,
pre
cieľovú
skupinu
osôb
mladších
ako
18
rokov.
Popularizácia
takéhoto
obsahu
znamená,
že
tieto
formy
správania
sú
prezentované
ako
priaznivejšie
alebo
výhodnejšie
než
sexuálne
normy
všeobecne
akceptované v dotknutej
spoločnosti.
Tak
by
to
bolo
napríklad v prípade,
ak
by
reklama
výslovne
podnecovala
maloleté
osoby k homosexualite
alebo k zmene
pohlavia.
364    Ten
istý § 8
ods. 1a
tak
stanovuje
len
zákaz
určitého
obsahu v reklame
určenej
maloletým
osobám,
ale
nezahŕňa
zákaz
objednávať,
kupovať
alebo
ponúkať
cezhraničné
reklamné
služby,
ktoré
popularizujú
alebo
znázorňujú
odklon od identity
zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmenu
pohlavia
alebo
homosexualitu.
ii)    Posúdenie Súdnym dvorom
365    V prvom
rade
treba
pripomenúť,
že z bodu 291
tohto
rozsudku
vyplýva,
že
reklamné
služby
uvedené v § 8
ods. 1a
zákona o obchodnej
reklame
môžu
predstavovať
„služby
informačnej
spoločnosti“ v zmysle
článku 2 písm. a)
smernice
2000/31 v spojení s článkom 1
ods. 1 písm. b)
smernice
2015/1535, a patria
tak
do
pôsobnosti
smernice
2000/31.
366    Ako
však
zdôraznila
generálna
advokátka v bode 333
svojich
návrhov,
vzhľadom
na
osobitne
širokú
pôsobnosť
zákazu
uvedeného v tomto § 8
ods. 1a,
ktorý
sa
vzťahuje
na
„reklamy,
ktoré…
bezdôvodne
popularizujú
či
znázorňujú
odklon od identity
zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmenu
pohlavia
alebo
homosexualitu“,
nemožno
vylúčiť,
že
toto
ustanovenie
sa
vzťahuje
na
reklamu,
ktorá
je
realizovaná
inak
než
prostredníctvom
audiovizuálnej
mediálnej
služby
alebo
elektronicky,
napríklad
na
plagátoch,
ako
aj
na
iné
formy
reklám,
ako
je
napríklad
sprievodná
reklama.
367    V súlade s článkom 3
ods. 1
smernice
2006/123
teda
môžu
reklamné
služby
stanovené v uvedenom § 8
ods. 1a
spadať
pod
pojem
„služby“ v zmysle
článku 4
bodu 1
tejto
smernice,
pokiaľ
sa
na
ne nevzťahuje
ustanovenie
iného
aktu
práva
Únie,
ktoré
upravuje
osobitné
aspekty
prístupu k službám
alebo
ich
výkonu v konkrétnych
odvetviach a ktoré
je v rozpore s uvedenou
smernicou.
368    V druhom
rade
treba
spresniť,
že
na
reklamné
služby,
iné
ako
audiovizuálne
alebo
šírené
elektronicky,
ako
sú
uvedené v bode 366
tohto
rozsudku,
sa
nemôžu
vzťahovať
výnimky
stanovené v článku 2
ods. 2 písm. c) a g)
tej
istej
smernice,
ktoré
sa
týkajú
elektronických
komunikačných
služieb a sietí, a audiovizuálnych
služieb.
369    V treťom
rade
treba
preskúmať,
či
zákaz
stanovený v § 8
ods. 1a
zákona o obchodnej
reklame
treba
považovať
za
požiadavku,
ktorá
môže
obmedziť
voľný
pohyb
služieb v zmysle
smernice
2006/123, a teda v širšom
zmysle
za
obmedzenie
tohto
voľného
pohybu v zmysle
článku 56 ZFEÚ.
370    Treba
pripomenúť,
že z judikatúry
Súdneho
dvora
na
jednej
strane
vyplýva,
že
vnútroštátna
právna
úprava,
ktorá
všeobecne a úplne
zakazuje
akúkoľvek
reklamu
týkajúcu
sa
určitej
činnosti,
pritom
môže
obmedzovať
možnosť
osôb,
ktoré
túto
činnosť
vykonávajú,
aby
ich
potenciálni
zákazníci
spoznali, a možnosť
propagovať
služby,
ktoré
týmto
zákazníkom
chcú
ponúknuť. V dôsledku
toho
treba
túto
vnútroštátnu
právnu
úpravu
považovať
za
takú,
ktorá
má
za
následok
obmedzenie
slobody
poskytovať
služby
[rozsudok z 19. júna
2025,
Komisia/Poľsko
(Reklama
na
lekárne),
C‑200/24,
EU:C:2025:459,
bod 73 a citovaná
judikatúra]
371    Na
druhej
strane
podľa
tejto
judikatúry
platí,
že
aj v prípade,
že
vnútroštátna
právna
úprava
nestanovuje
takýto
všeobecný a absolútny
zákaz
reklamy
alebo
určitej
formy
reklamy,
takáto
právna
úprava
môže
predstavovať
prekážku
slobodného
poskytovania
dotknutých
reklamných
služieb
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 12. septembra
2013,
Konstantinides, C‑475/11,
EU:C:2013:542,
bod 56 a citovanú
judikatúru).
372    Na
rozdiel
od
toho,
čo
tvrdí
Maďarsko, § 8
ods. 1a
zákona o obchodnej
reklame
tak
môže
obmedzovať
objednávku,
nákup
alebo
cezhraničné
poskytovanie
reklamných
služieb.
373    Vzhľadom
na
judikatúru
pripomenutú v bodoch 370 a 371
tohto
rozsudku
predstavuje
zákaz
uvedený v tomto § 8
ods. 1a
požiadavku
obmedzujúcu
slobodu
poskytovať
služby v zmysle
smernice
2006/123,
keďže
toto
ustanovenie
obmedzuje
možnosť
osôb
poskytujúcich
reklamné
služby
propagovať
tieto
služby v Maďarsku,
ak
by
reklamy s obsahom
stanoveným v uvedenom
článku,
ktoré
tieto
osoby
ponúkajú,
mohla
prípadne
vidieť
alebo
počuť
maloletá
osoba.
374    Okrem
toho
nemôže
uspieť
tvrdenie
Maďarska,
podľa
ktorého
reklama
nepatrí
do
harmonizovanej
oblasti, a členské
štáty
preto
majú
širokú
mieru
voľnej
úvahy
pri
určovaní
požiadaviek,
ktoré
so
sebou
nesie
ochrana
maloletých
osôb.
375    Z odôvodnenia
7
smernice
2006/123
totiž v podstate
vyplýva,
že
táto
smernica
vykonáva
cielenú
harmonizáciu s cieľom
ustanoviť
všeobecný
právny
rámec,
ktorý
poskytuje
prospech
širokému
spektru
služieb,
pričom
zohľadňuje
rozdielne
charakteristiky
jednotlivých
druhov
činností a ich
systémy
regulácie.
376    Vzhľadom
na
to,
že
táto
smernica
stanovuje,
ako
vyplýva z jej
článku 1
ods. 1,
všeobecné
ustanovenia,
ktorých
cieľom
je
odstrániť
obmedzenia
voľného
pohybu
služieb
medzi
členskými
štátmi,
aby
sa
prispelo k dosiahnutiu
slobodného a konkurenčného
vnútorného
trhu,
sú
členské
štáty
povinné,
ako
poznamenáva
Komisia,
vykonávať
svoju
voľnú
úvahu v medziach
stanovených
uvedenou
smernicou.
3)      Ustanovenie § 9 ods. 12 zákona o verejnom vzdelávaní
i)      Argumentácia účastníkov konania
377    V tretej
časti
tretieho
žalobného
dôvodu
Komisia
vytýka
Maďarsku,
že
si
nesplnilo
povinnosti,
ktoré
mu
vyplývajú z článkov 16 a 19
smernice
2006/123,
ako
aj z článku 56 ZFEÚ.
378    Uvádza,
že § 9
ods. 12
zákona o verejnom
vzdelávaní
stanovuje,
že
činnosti
organizované
pre
žiakov a týkajúce
sa
sexuálnej
kultúry,
sexuálneho
života,
sexuálnej
orientácie a sexuálneho
vývinu
sa
nemôžu
zameriavať
na
popularizáciu
odklonu od identity
zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmeny
pohlavia a homosexuality.
379    V prvom
rade
Komisia
zastáva
názor,
že
uvedené
vzdelávacie
služby
patria
do
pôsobnosti
smernice
2006/123 a článku 56 ZFEÚ.
380    V tejto
súvislosti
táto
inštitúcia
uvádza,
že
táto
smernica a tento
článok
sa
vzťahujú
na
služby
poskytované
súkromnými
subjektmi,
rovnako
ako
na
vzdelávacie
služby
poskytované
poskytovateľmi
usadenými v iných
členských
štátoch.
Rovnako
verejné
vzdelávacie
zariadenia,
ktorých
hlavné
činnosti
nepatria
do
pôsobnosti
uvedenej
smernice,
môžu
vykonávať
doplnkové
činnosti,
ktoré
sa
vo
všeobecnosti
poskytujú
za
odplatu,
ako
je
organizovanie
konferencií.
381    V prejednávanej veci
však
nejde o maďarské
verejné
školstvo,
ale o hospodárske
činnosti,
na
ktoré
sa
vzťahujú
pravidlá
vnútorného
trhu
Únie,
najmä v oblasti
vzdelávania.
382    Keďže § 9
ods. 12
zákona o verejnom
vzdelávaní
sa
vzťahuje
na
činnosti
týkajúce
sa
„sexuálnej
kultúry,
sexuálneho
života,
sexuálnej
orientácie a sexuálneho
vývinu“
organizované
vo
verejných
vzdelávacích
zariadeniach,
toto
ustanovenie
sa
dotýka
externých
súkromných
poskytovateľov
služieb
spojených s verejnými
zariadeniami,
ako
sú
tretie
strany,
ktoré
organizujú
vzdelávacie
kurzy,
konferencie
alebo
umelecké
predstavenia.
Pôsobnosť
tohto
ustanovenia
sa
teda
neobmedzuje
len
na
vzdelávanie,
ale
vzťahuje
sa
aj
na
iné
činnosti
organizované v školách.
383    Pri
týchto
činnostiach
sú
pritom
organizácie
občianskej
spoločnosti v Únii
ochotné
ponúkať,
často
za
odplatu,
služby v Maďarsku
alebo
do
Maďarska,
ktoré
sú
na
základe
tohto § 9
ods. 12 v podstate
zakázané.
384    V druhom
rade
uvedený § 9
ods. 12
je
neprimeraný,
keďže
nie
je
vhodný
na
zabezpečenie
dosiahnutia
cieľa
zákona o verejnom
vzdelávaní,
ktorým
je
vytvoriť
systém
verejného
vzdelávania
podporujúci
harmonický
duševný,
telesný a intelektuálny
vývin
detí a mládeže v zmysle § 1
ods. 1
tohto
zákona.
Toto
ustanovenie
nepodporuje
rozvoj
všetkých
žiakov,
ale
diskriminuje
časť
maďarskej a európskej
populácie.
Ten
istý § 9
ods. 12
teda
tým,
že
stanovuje
takýto
všeobecný
zákaz,
ide
nad
rámec
toho,
čo
je
nevyhnutné.
385    Maďarsko v prvom
rade
odpovedá,
že § 9
ods. 12
zákona o verejnom
vzdelávaní
sa
vzťahuje
len
na
činnosti v oblasti
verejného
vzdelávania,
vrátane
školských
činností,
ako
aj
iných
činností
ponúkaných v rámci
vzdelávania,
takže
toto
ustanovenie
nepatrí
do
pôsobnosti
článku 56 ZFEÚ a smernice
2006/123.
386    Vzdelávacie a kultúrne
služby
poskytované
súkromnými
organizáciami
okrem
toho
nepatria
ani
do
pôsobnosti
zákona o verejnom
vzdelávaní,
keďže § 9
ods. 12
tohto
zákona
sa
na
uvedené
služby
nevzťahuje.
387    Toto
ustanovenie
naopak
patrí
do
pôsobnosti
článku 165
ods. 1 ZFEÚ,
keďže
upravuje
obsah
výučby,
čo
však
patrí
do
právomoci
členských
štátov. V tejto
súvislosti
skutočnosť,
že
škola
poskytuje
vzdelávanie v niekoľkých
jazykoch,
nie
je
relevantná z hľadiska
toho,
či
táto
škola
patrí
do
verejného
vzdelávacieho
systému.
388    V druhom
rade § 9
ods. 12
zákona o verejnom
vzdelávaní
nezakazuje
znázorňovanie
odklonu od
identity
zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmenu
pohlavia
alebo
homosexualitu,
ale
popularizáciu
tohto
obsahu.
Okrem
toho
Komisia
nesprávne
tvrdí,
že
niektoré
organizácie
nie
sú
oprávnené v školách v Maďarsku
poskytovať
služby.
Služby znázorňujúce tento odklon
by totiž mohli poskytovať
aj
osoby,
ktoré
nie
sú
zamestnancami
vzdelávacieho
zariadenia,
za
predpokladu,
že
sú
registrované
orgánom
určeným
zákonom.
ii)    Posúdenie Súdnym dvorom
389    V prvom
rade
treba
overiť,
či
sa
na
služby
verejného
vzdelávania
uvedené v § 9
ods. 12
zákona o verejnom
vzdelávaní
vzťahuje
pojem
„služba“ v zmysle
článku 4
bodu 1
smernice
2006/123, a ak
áno,
či
ustanovenia
tejto
smernice
nie
sú v rozpore s ustanovením
iného
aktu
práva
Únie,
ktorý
upravuje
konkrétne
aspekty
týkajúce
sa
prístupu k tejto
službe
alebo
jej
výkonu v zmysle
článku 3
ods. 1
uvedenej
smernice.
390    V tejto
súvislosti
je
pravda,
že z judikatúry
Súdneho
dvora
vyplýva,
že
základný
prvok
tohto
pojmu
„služba“, a to
odplata
predstavujúca
hospodársku
protihodnotu
za
predmetné
plnenie,
chýba v prípade,
ak
sa
výučba
poskytuje v rámci
verejného
vzdelávacieho
systému,
keďže
štát
sa v tejto
súvislosti
nezúčastňuje
na
odplatných
činnostiach
(pozri v tomto
zmysle
rozsudky z 27. septembra
1988,
Humbel a Edel,
263/86,
EU:C:1988:451,
body 17 a 18,
ako
aj
zo
7. decembra
1993,
Wirth,
C‑109/92,
EU:C:1993:916,
bod 15 a citovanú
judikatúru).
391    Z judikatúry
Súdneho
dvora
naopak
vyplýva,
že
kurzy
organizované
vzdelávacími
zariadeniami
financovanými v prevažnej
miere
zo
súkromných
zdrojov,
najmä
študentmi
alebo ich
rodičmi,
predstavujú
„služby“ v zmysle
práva
Únie,
keďže
cieľ,
ktorý
tieto
zariadenia
sledujú,
pozostáva z poskytovania
služieb
za
odplatu
(rozsudok z 20. mája
2010,
Zanotti,
C‑56/09,
EU:C:2010:288,
bod 32 a citovaná
judikatúra).
392    Pod
pojem
„služba“ v zmysle
článku 4
bodu 1
smernice
2006/123,
ako
aj
článku 56 ZFEÚ
tak
patria
vzdelávacie
činnosti
kongregácie,
ktoré
nie
sú
financované
dotknutým
členským
štátom a ktoré
sú
súčasťou
predškolského,
mimoškolského a nepovinného
vzdelávania
(pozri v tomto
zmysle a analogicky
rozsudok z 27. júna
2017,
Congregación de
Escuelas Pías Provincia
Betania, C‑74/16,
EU:C:2017:496,
bod 57).
393    V prejednávanej veci
treba
konštatovať,
ako
tvrdí
Komisia,
že § 9
ods. 12
zákona o verejnom
vzdelávaní
sa
vzťahuje
na
širokú
škálu
vzdelávacích
služieb,
keďže
veľmi
všeobecne
stanovuje,
že
činnosti
organizované
pre
žiakov a týkajúce
sa
sexuálnej
kultúry,
sexuálneho
života,
sexuálnej
orientácie a sexuálneho
vývinu
sa
nemôžu
zameriavať
na
popularizáciu
odklonu od
identity
zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmeny
pohlavia a homosexuality.
394    Ako
uviedla
generálna
advokátka v bode 337
svojich
návrhov,
zdá
sa,
že
toto
ustanovenie
sa
uplatňuje
na
vzdelávacie
služby,
teda v prejednávanej veci
na
služby v oblasti
vzdelávania
alebo
poskytovania
informácií
maloletým
osobám o sexuálnej
kultúre,
sexuálnom
živote,
sexuálnej
orientácii
alebo
sexuálnom
vývine,
na
ktoré
sa v prípade,
ak
sa
poskytujú
za
odplatu
mimo
systému
verejného
vzdelávania
alebo
ich v rámci
tohto
systému
poskytujú
externí
poskytovatelia
služieb,
vzťahuje
pojem
„služba“ v zmysle
článku 4
bodu 1
smernice
2006/123.
395    V tejto
súvislosti
je
irelevantné
tvrdenie
Maďarska,
podľa
ktorého § 9
ods. 12
zákona o verejnom
vzdelávaní
patrí
do
pôsobnosti
článku 165
ods. 1 ZFEÚ,
keďže
tento § 9
upravuje
obsah
výučby.
396    Ako
vyplýva z judikatúry
pripomenutej v bode 273
tohto
rozsudku,
je
síce
pravda,
že
ak
majú
členské
štáty
právomoc
podľa
tohto
článku 165
ods. 1,
pokiaľ
ide o obsah
výučby a organizácie
vzdelávacích
systémov,
musia
pri
výkone
tejto
právomoci
dodržiavať
právo
Únie, a najmä
ustanovenia
Zmluvy o FEÚ
týkajúce
sa
voľného
pohybu
služieb,
konkrétne
článok 56 ZFEÚ.
397    V druhom
rade
treba
uviesť,
že
keďže
tieto
služby
môžu
byť
poskytované
aj
iným
spôsobom
ako
prostredníctvom
audiovizuálnej
mediálnej
služby
alebo
elektronicky,
článok 3
ods. 1
smernice
2006/123
sa
neuplatňuje.
398    V treťom
rade
sa
na
tieto
vzdelávacie
služby
nemôže
vzťahovať
výnimka
stanovená v článku 2
ods. 2 písm. j)
tejto
smernice,
podľa
ktorej
sa
táto
smernica
neuplatňuje
najmä
na
„sociálne
služby“
súvisiace
so
starostlivosťou o deti.
399    Pod
tento
pojem
„sociálne
služby“
totiž
nespadajú
vzdelávacie
služby,
ktoré
sa
bežne
poskytujú
žiakom,
ako
sú
služby
uvedené v § 9
ods. 12
zákona o verejnom
vzdelávaní,
keďže
uvedený
pojem
sa
vzťahuje
na
činnosti
nevyhnutné
na
zaručenie
základného
práva
na
ľudskú
dôstojnosť,
ktorých
cieľom
je
zabrániť
riziku
marginalizácie osôb chránených
týmto
právom, a ktoré
sú v tomto
zmysle
prejavom
zásad
sociálnej
súdržnosti a solidarity
(rozsudky z 11. júla
2013,
Femarbel, C‑57/12,
EU:C:2013:517,
bod 43, a z 18. decembra
2025,
Slagelse Almennyttige Boligselskab,
Afdeling Schackenborgvænge, C‑417/23,
EU:C:2025:1017,
bod 64).
400    Vo štvrtom
rade
tento § 9
ods. 12
predstavuje
požiadavku,
ktorá
môže
obmedziť
voľný
pohyb
služieb
zaručený
článkami 16 a 19
smernice
2006/123,
ak
sa
tieto
služby,
ktoré
sa
týkajú
činností
organizovaných
pre
žiakov v oblasti
sexuálnej
kultúry,
sexuálneho
života,
sexuálnej
orientácie a sexuálneho
vývinu,
poskytujú
za
odplatu
mimo
systému
verejného
vzdelávania
alebo
ich v rámci
tohto
systému
poskytujú
externí
poskytovatelia
služieb.
401    Vzhľadom
na
judikatúru
citovanú v bode 349
tohto
rozsudku
treba
uvedený § 9
ods. 12
považovať
za
článok,
ktorý
robí
výkon
tejto
slobody
menej
atraktívnym.
b)      O odôvodnení obmedzení v zmysle článkov 16 a 19 smernice 2006/123, ako aj článku 56 ZFEÚ
1)      Argumentácia účastníkov konania
402    Komisia
pripomína,
že
podľa
judikatúry
Súdneho
dvora
musia
vnútroštátne
reštriktívne
opatrenia
zodpovedať
naliehavým
dôvodom
všeobecného
záujmu,
musia
byť
vhodné
na
zabezpečenie
dosiahnutia
cieľa,
ktorý
sledujú, a nesmú
ísť
nad
rámec
toho,
čo
je
na
dosiahnutie
tohto
cieľa
nevyhnutné.
403    Ustanovenie § 6/A
zákona o ochrane
detí, § 8
ods. 1a
zákona o obchodnej
reklame, a ani § 9
ods. 12
zákona o verejnom
vzdelávaní
však
nemožno
považovať
za
odôvodnené a primerané.
404    Na
odôvodnenie
týchto
obmedzení
sa
nemožno
odvolávať
na
verejný
poriadok,
verejné
zdravie,
verejnú
bezpečnosť
alebo
ochranu
životného
prostredia,
keďže
Maďarsko
nepreukázalo
existenciu
skutočného a dostatočne
závažného
ohrozenia
základného
záujmu
spoločnosti,
na
ktorý
sa
odvoláva, a to
ochrany
maloletých
osôb.
405    Ustanovenia
uvedené v bode 403
tohto
rozsudku
teda
nie
sú v súlade
so
zásadami
nevyhnutnosti a proporcionality
uvedenými v článku 16
smernice
2006/123,
ktoré
sa
uplatňujú
aj
na
požiadavky
uvedené v článku 19
tejto
smernice, a sú
tiež v rozpore s článkom 56 ZFEÚ.
406    Maďarsko
tvrdí,
že
tieto
ustanovenia
sú
vhodné
na
dosiahnutie
cieľa
všeobecného
záujmu,
ktorým
je
ochrana
práva
maloletých
osôb
na
zdravý
telesný,
duševný,
emocionálny
alebo
morálny
vývin,
keďže
maloleté
osoby
majú
vzhľadom
na
nedostatok
kritického
uvažovania
väčší
sklon k tomu,
aby
ich
ovplyvňoval
škodlivý
obsah
než
dospelé
osoby.
Okrem
toho
uvedené
ustanovenia
nejdú
nad
rámec
toho,
čo
je
na
dosiahnutie
cieľa
ochrany
detí
nevyhnutné.
407    Konkrétne § 8
ods. 1a
zákona o obchodnej
reklame
stanovuje,
že
reklamu s obsahom,
na
ktorý
sa
vzťahuje
toto
ustanovenie,
možno
aj
naďalej
šíriť
na
miestach,
ktoré
deti
nenavštevujú,
alebo v publikáciách,
ku
ktorým
deti
nemajú
prístup,
takže
podmienky v podstate
pripomenuté v rozsudku
zo 17. júla
2008,
Corporación Dermoestética (C‑500/06,
EU:C:2008:421,
bod 35),
sú
splnené.
2)      Posúdenie Súdnym dvorom
408    Podľa
článku 16
ods. 3
smernice
2006/123
členský
štát,
do
ktorého
sa
poskytovateľ
premiestni,
aby
tam
poskytoval
svoju
službu,
má
možnosť
stanoviť
požiadavky
na
vykonávanie
činnosti v oblasti
služieb,
ak
sú
opodstatnené
okrem
iného
dôvodom
verejného
poriadku a verejnej
bezpečnosti, a ak
je
to v súlade s odsekom
1
tohto
článku 16.
409    V súlade s článkom 16
ods. 1
tretím
pododsekom písm. c)
tejto
smernice
tieto
požiadavky
musia
rešpektovať
zásadu
proporcionality,
čo
znamená,
že
musia
byť
vhodné
na
dosahovanie
sledovaného
cieľa a nesmú
prekračovať
rámec
nevyhnutný
na
jeho
dosiahnutie.
410    Okrem
toho
prislúcha
dotknutému
členskému
štátu
preukázať,
že
tieto
kumulatívne
podmienky
sú
splnené
[pozri v tomto
zmysle
rozsudok
zo
6. októbra
2020,
Komisia/Maďarsko
(Vysokoškolská
výučba), C‑66/18,
EU:C:2020:792,
bod 179 a citovanú
judikatúru].
411    V prejednávanej veci
sa
Maďarsko v tomto
ohľade
odvoláva
na
zdravý
fyzický,
duševný,
emocionálny
alebo
morálny
vývin
maloletých
osôb.
412    Tento
cieľ
však
nemôže
odôvodniť
požiadavky a obmedzenia
konštatované v bodoch 352,
373 a 400
tohto
rozsudku.
413    V súlade s judikatúrou
pripomenutou v bodoch 129
až
133
tohto
rozsudku
sa
totiž
členský
štát
nemôže
opierať o výklad
článku 16
ods. 3
smernice
2006/123,
ktorý
by
porušoval
zákaz
akejkoľvek
diskriminácie
na
základe
pohlavia
alebo
sexuálnej
orientácie
zakotvený v článku 21
ods. 1
Charty,
keďže
tento
zákaz
má
ako
všeobecná
zásada
práva
Únie
kogentnú
povahu.
414    Ako
však
už
bolo
konštatované v bode 306
tohto
rozsudku,
tak § 6/A
zákona o ochrane
detí,
ako
aj § 8
ods. 1a
zákona o obchodnej
reklame
vedú k priamej
diskriminácii
na
základe
pohlavia a sexuálnej
orientácie,
ktorá
je s týmto
zákazom
nezlučiteľná.
Tieto
ustanovenia
teda
porušujú
podstatu
článku 21
ods. 1
Charty.
Navyše z dôvodov
podobných
tým,
na
ktoré
sa
odkazuje v tom
istom
bode,
treba
konštatovať,
že § 9
ods. 12
zákona o verejnom
vzdelávaní
vedie k priamej
diskriminácii
na
základe
pohlavia a sexuálnej
orientácie,
ktorá
je s článkom 21
ods. 1
Charty
tiež
nezlučiteľná.
415    Preto
treba
konštatovať,
že
požiadavky
stanovené v § 6/A
zákona o ochrane
detí, § 8
ods. 1a
zákona o obchodnej
reklame,
ako
aj § 9
ods. 12
zákona o verejnom
vzdelávaní
nemôžu
byť
vzhľadom
na
článok 16
ods. 3
smernice
2006/123 v spojení s 21
ods. 1
Charty
odôvodnené.
c)      Záver
416    Vzhľadom
na
všetky
vyššie
uvedené
úvahy
treba
dospieť k záveru,
že
tretí
žalobný
dôvod
je
dôvodný,
pričom
tento
záver
nemôže
byť
vzhľadom
na
to,
čo
je
uvedené v bodoch 326
až
352,
366
až
376 a 389
až
401
tohto
rozsudku,
spochybnený
tvrdením
Maďarska,
podľa
ktorého
tretí
žalobný
dôvod
nespĺňa
požiadavky v oblasti
vykonávania
dôkazov,
ktoré
sú
uplatniteľné
na
žaloby o nesplnenie
povinnosti.
4.      O piatom žalobnom dôvode založenom na porušení článkov 1, 7, 11 a 21 Charty
417    Vo
svojom
piatom žalobnom
dôvode,
ktorý
treba
preskúmať
vo štvrtom rade,
Komisia
Maďarsku
vytýka,
že
si
nesplnilo
povinnosti,
ktoré
mu
vyplývajú z článkov 1,
7,
11 a 21
Charty.
418    Uvádza,
že § 6/A
zákona o ochrane
detí, § 8
ods. 1a
zákona o obchodnej
reklame, § 9
ods. 1 a 6 a § 32
ods. 4a
zákona o mediálnych
službách,
ako
aj § 9
ods. 12
zákona o verejnom
vzdelávaní
(ďalej
spoločne
len
„sporné
ustanovenia“)
porušujú
články 1,
7,
11 a 21
Charty
tým,
že
obmedzujú
prístup
osôb
mladších
ako
18
rokov k mediálnemu
obsahu
alebo
ku
komerčným
oznamom,
ktoré
popularizujú
alebo
znázorňujú
odklon od
identity zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmenu
pohlavia
alebo
homosexualitu.
a)      O uplatniteľnosti Charty na § 6/A zákona o ochrane detí a § 9 ods. 12 zákona o verejnom vzdelávaní
419    Na
úvod
treba
zamietnuť
tvrdenie
Maďarska
založené
na
judikatúre
vyplývajúcej z rozsudku z 30. apríla
2014,
Pfleger a i. (C‑390/12,
EU:C:2014:281,
bod 34),
podľa
ktorého
vzhľadom
na
to,
že
vymedzenie
obsahu
verejného
vzdelávania
patrí
do
právomoci
členských
štátov,
zákon o ochrane
detí a zákon o verejnom
vzdelávaní
nepatria
do
pôsobnosti
práva
Únie,
takže
tieto
zákony
nemusia
byť v súlade s Chartou.
420    V tejto
súvislosti
je
potrebné
pripomenúť,
že
pôsobnosť
Charty
je v súvislosti s konaním
členských
štátov
vymedzená v jej
článku 51
ods. 1,
podľa
ktorého
sú
ustanovenia
Charty
určené
pre
členské
štáty
výlučne
vtedy,
ak
vykonávajú
právo
Únie. V tomto
ohľade
stačí
konštatovať,
že
najmä z bodov 281,
352 a 400
tohto
rozsudku
vyplýva,
že § 6/A
zákona o ochrane
detí
na
jednej
strane a § 9
ods. 12
zákona o verejnom
vzdelávaní
na
strane
druhej
predstavujú
požiadavky,
ktoré
môžu
obmedziť
voľný
pohyb
služieb
buď v zmysle
článku 3
ods. 2
smernice
2000/31,
alebo v zmysle
článkov 16 a 19
smernice
2006/123.
421    Podľa
ustálenej
judikatúry
pritom
takéto
opatrenia
musia
byť v súlade s Chartou,
čo
najmä
znamená,
že
nemajú
stanovovať
obmedzenia
práv a slobôd
zakotvených v Charte,
alebo
ak
ich
stanovujú,
potom
takéto
obmedzenia
musia
byť
odôvodnené
vzhľadom
na
požiadavky
uvedené v článku 52
ods. 1
Charty
[rozsudok z 18. júna
2020,
Komisia/Maďarsko
(Transparentnosť
združení), C‑78/18,
EU:C:2020:476,
bod 103 a citovaná
judikatúra].
b)      O existencii nesplnenia povinností vyplývajúcich z článku 21 Charty
422    Na
úvod
treba
vyhovieť
piatemu
žalobnému
dôvodu v rozsahu, v akom
sa
týka
nesplnenia
povinností,
ktoré
Maďarsku
vyplývajú z článku 21
ods. 1
Charty.
Takéto
nesplnenie
povinnosti
totiž
nevyhnutne
vyplýva z bodov 135
až
162,
196,
203,
230,
306,
414 a 415
tohto
rozsudku, v ktorých
sa v podstate
konštatuje,
že
každé z ustanovení
maďarských
právnych
predpisov,
ktoré
je
predmetom
prvých
troch
žalobných
dôvodov,
porušuje
podstatu
tohto
ustanovenia.
c)      O existencii obmedzení práv a slobôd zaručených v článkoch 7 a 11 Charty
423    Najprv
treba
posúdiť,
či,
ako
tvrdí
Komisia,
sporné
ustanovenia
obmedzujú
práva a slobody
zaručené v článkoch 7 a 11
Charty, a ak
áno,
či,
ako
tvrdí
Maďarsko,
môžu
byť
tieto
obmedzenia
odôvodnené
vzhľadom
na
požiadavky
stanovené v článku 52
ods. 1
Charty.
1)      O existencii obmedzenia práva na rešpektovanie súkromného a rodinného života zaručeného v článku 7 Charty
i)      Argumentácia účastníkov konania
424    Komisia
tvrdí,
že
sporné
ustanovenia,
ktoré
vo
vzťahu k osobám
mladším
ako
18
rokov
obmedzujú
obsah
alebo
reklamy,
ktoré
popularizujú
alebo
znázorňujú
odklon od identity zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmenu
pohlavia
alebo
homosexualitu,
porušujú
právo
na
rešpektovanie
súkromného a rodinného
života
osôb,
ktoré
nie
sú
cisrodové alebo
heterosexuálne,
zakotvené v článku 7
Charty.
425    Podľa
článku 52
ods. 3
Charty
sa
má
právo
na
rešpektovanie
súkromného a rodinného
života
zaručené
týmto
článkom 7
vykladať v súlade s judikatúrou
Európskeho
súdu
pre
ľudské
práva
týkajúcou
sa
článku 8
EDĽP.
426    V súlade s touto
judikatúrou
pojem
„súkromný
život“ v zmysle
tohto
článku 8,
ktorý
nemožno
vyčerpávajúcim
spôsobom
definovať,
treba v širšom
zmysle
vykladať
tak,
že
zahŕňa
fyzickú a morálnu
integritu
osoby,
ako
aj
právo
na
„osobný
rozvoj“
alebo
na
sebaurčenie.
427    Okrem
toho
tiež
podľa
tejto
judikatúry
sexuálna
identita
alebo
identifikácia,
meno,
sexuálna
orientácia a sexuálny
život
patria
do
osobnej
sféry
chránenej
týmto
článkom 8,
ktorého
primárnym
cieľom
je
ochrana
jednotlivca
pred
svojvoľnými
zásahmi
orgánov
verejnej
moci.
428    Na
účely
určenia,
či
výroky
týkajúce
sa
danej
skupiny
dosahujú
mieru,
od
ktorej
sa
uplatní
tento
článok 8,
Európsky
súd
pre
ľudské
práva
zohľadňuje
jednak
charakteristiky
osôb
tvoriacich
túto
skupinu a jednak
presný
obsah
negatívnych
výrokov
týkajúcich
sa
uvedenej
skupiny,
ako
aj
formu a rozsah
výrokov a všeobecný
kontext, v ktorom
boli
formulované.
429    Vzhľadom
na
tieto
kritériá
Komisia
zastáva
názor,
že
sporné
ustanovenia a skutočnosť,
že
ich
uplatňovaním
je
vylúčené
znázorňovanie
osôb,
ktoré
nie
sú
cisrodové alebo
heterosexuálne, a ich
života,
môžu
mať
samy
osebe
stigmatizujúci
účinok.
Túto
stigmatizáciu posilňuje
skutočnosť,
že v zákone
sa
stanovuje
povinnosť
chrániť
deti
pred
znázorňovaním
odklonu od identity
zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmeny
pohlavia
alebo
homosexuality.
Je
ešte
zosilnená
kontextom,
do
ktorého
patrí
novelizačný
zákon,
ktorý
môže
vytvárať
spojitosť
medzi
jednak
nebezpečenstvom,
ktoré
predstavuje
pedofília, a jednak
rizikom
spojeným s jednoduchou
existenciou
osôb,
ktoré
nie
sú
cisrodové alebo
heterosexuálne,
keďže
implicitným
posolstvom
je,
že
tieto
osoby
sú
rovnako
nebezpečné
ako
pedofilní páchatelia trestných činov.
430    Tieto
ustanovenia,
ktoré
priamo
diskriminujú
osoby,
ktoré
nie
sú
cisrodové alebo
heterosexuálne,
vedú k ich
marginalizácii a stigmatizácii,
čo
je v rozpore s právom
na
rešpektovanie
súkromného a rodinného
života
zakotveným v článku 7
Charty.
431    Maďarsko
odpovedá,
že
sporné
ustanovenia
nemožno
vykladať v tom
zmysle,
že
porušujú
právo
na
rešpektovanie
súkromného a rodinného
života
osôb,
ktoré
nie
sú
cisrodové alebo
heterosexuálne.
Tieto
ustanovenia
nemajú
diskriminačný,
ani
stigmatizujúci
cieľ a nemožno
ich
vykladať v tom
zmysle,
že
tieto
osoby
sa
musia
považovať
za
škodlivé
alebo
nebezpečné
pre
spoločnosť.
432    Je
pravda,
že
tento
členský
štát
uznáva,
že
pojem
„súkromný
život“ v zmysle
článku 7
Charty
je
široký a zahŕňa
právo
na
osobný
rozvoj a sebaurčenie.
433    Komisia
však
nepreukázala,
že
sporné
ustanovenia
zasahujú
do
práva
na
rešpektovanie
súkromného a rodinného
života
osôb,
ktoré
nie
sú
cisrodové alebo
heterosexuálne, v zmysle
tohto
článku,
keďže
tieto
ustanovenia
sa
týkajú
ochrany
maloletých
osôb v osobitných
situáciách
bez
toho,
aby
mali
vplyv
na
celú
spoločnosť.
ii)    Posúdenie Súdnym dvorom
434    Na
úvod
treba
pripomenúť,
že
podľa
článku 7
Charty
má
každý
právo
na
rešpektovanie
svojho
súkromného a rodinného
života,
obydlia a komunikácie.
435    Súdny
dvor
mal
príležitosť
zdôrazniť,
že
toto
ustanovenie
chráni
sexuálnu
identitu a sexuálnu
orientáciu
osoby
ako
základný
prvok a jeden z najintímnejších
aspektov
jej
súkromného
života.
Toto
ustanovenie
teda
zahŕňa
právo
každého
na
zistenie
podrobností o svojej
identite
ako
ľudskej
bytosti,
to
znamená
aj
právo
transsexuálnych osôb
na
osobné
naplnenie a fyzickú a morálnu
integritu a na
rešpektovanie a uznanie
ich
sexuálnej
identity
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok
zo
4. októbra
2024,
Mirin, C‑4/23,
EU:C:2024:845,
bod 64 a citovanú
judikatúru).
436    Článok 7
tak
ukladá
na
tento
účel
členským
štátom
okrem
negatívnych
povinností,
ktorých
cieľom
je
chrániť
osoby,
ktoré
nie
sú
cisrodové,
vrátane
transrodových osôb,
alebo
nie
sú
heterosexuálne,
pred
svojvoľnými
zásahmi
orgánov
verejnej
moci,
aj
pozitívne
povinnosti,
ktoré
zahŕňajú
aj
zavedenie
účinných a dostupných
postupov
zaručujúcich
reálne
dodržiavanie
ich
práva
na
sexuálnu
identitu.
Okrem
toho
vzhľadom
na
osobitný
význam
tohto
práva
majú
štáty v tejto
oblasti
len
obmedzenú
mieru
voľnej
úvahy
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok
zo
4. októbra
2024,
Mirin, C‑4/23,
EU:C:2024:845,
bod 65 a citovanú
judikatúru).
437    Okrem
toho v súlade s článkom 52
ods. 3
Charty,
ktorého
cieľom
je
zabezpečiť
potrebnú
súdržnosť
medzi
právami
obsiahnutými v Charte a zodpovedajúcimi
právami
zaručenými
EDĽP
bez
toho,
aby
bola
narušená
autonómia
práva
Únie, a najmä
bez
toho,
aby
sa
bránilo
tomu,
aby
toto
právo
priznávalo
širší
rozsah
ochrany,
Súdny
dvor
zohľadňuje
pri
výklade
práv
zaručených
článkom 7
Charty
najmä
zodpovedajúce
práva
zaručené
článkom 8
ods. 1
EDĽP,
ako
ich
vykladá
Európsky
súd
pre
ľudské
práva,
ako
úroveň
minimálnej
ochrany
(pozri v tomto
zmysle
rozsudky z 8. decembra
2022,
Orde van
Vlaamse Balies a i.,
C‑694/20,
EU:C:2022:963,
bod 26,
ako
aj
citovanú
judikatúru, a z 25. novembra
2025,
Wojewoda Mazowiecki,
C‑713/23,
EU:C:2025:917,
bod 64,
ako
aj
citovanú
judikatúru).
438    V tejto
súvislosti z judikatúry
Európskeho
súdu
pre
ľudské
práva
vyplýva,
že
pojem
„súkromný
život“ v zmysle
článku 8
ods. 1
EDĽP
je
širokým
pojmom,
ktorý
nemožno
vyčerpávajúcim
spôsobom
vymedziť.
Tento
pojem
zahŕňa
fyzickú a morálnu
integritu
osoby a niekedy
zahŕňa
aspekty
fyzickej a sociálnej
identity
jednotlivca,
vrátane
práva
nadviazať a rozvíjať
vzťahy s ostatnými
ľuďmi,
práva
na
„osobný
rozvoj“
alebo
práva
na
sebaurčenie
ako
také.
Sexuálna
identita,
meno,
sexuálna
orientácia a sexuálny
život
okrem
toho
patria
tiež
do
osobnej
sféry
chránenej
týmto
článkom 8
ods. 1
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok
ESĽP,
23. septembra
2010,
Schüth v. Nemecko,
CE:ECHR:2010:0923JUD000162003,
bod 53 a citovanú
judikatúru).
439    Článok 8
EDĽP
takisto
obsahuje a zaručuje
právo
na
„súkromný
spoločenský
život“,
t. j. možnosť
jednotlivca
rozvíjať
svoju
sociálnu
identitu
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok
ESĽP,
5. septembra
2017,
Bărbulescu v. Rumunsko,
CE:ECHR:2017:0905JUD006149608,
bod 70).
440    Vzhľadom
na
túto
judikatúru
Európskeho
súdu
pre
ľudské
práva
týkajúcu
sa
článku 8
EDĽP
má
teda
právo
na
rešpektovanie
súkromného a rodinného
života
zakotvené v článku 7
Charty
osobitný
význam,
pokiaľ
ide o ochranu
sexuálnej
identity a sexuálnej
orientácie, a to
tak v osobnej,
ako
aj v sociálnej
sfére
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 25. januára
2018,
F,
C‑473/16,
EU:C:2018:36,
bod 49 a citovanú
judikatúru).
441    V prejednávanej veci
sporné
ustanovenia,
ktoré
obmedzujú
prístup
maloletých
osôb k obsahu
alebo
komerčným
oznamom,
ktoré
popularizujú
alebo
znázorňujú
odklon od identity zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmenu
pohlavia
alebo
homosexualitu,
patria
do
pôsobnosti
pojmu
„súkromný
život“ v zmysle
článku 7
Charty.
442    Tieto
ustanovenia
sa
totiž
týkajú
vývoja
individuálnej
sexuálnej
identity
osoby ako
základného
prvku
a
jedného z najintímnejších
aspektov
jej súkromného
života v zmysle
judikatúry
uvedenej v bode 435
tohto
rozsudku.
443    Vzhľadom
na
skutočnosť,
že
uvedené
ustanovenia
obmedzujú
maloletým
osobám
prístup
len k obsahu
alebo
komerčným
oznamom,
ktoré
popularizujú
alebo
znázorňujú
odklon od identity zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmenu
pohlavia
alebo
homosexualitu,
však treba
konštatovať,
že
takéto
obmedzenie
má
urážlivý a stigmatizujúci
charakter
vo
vzťahu k členom
spoločnosti,
ktorých
sa
týkajú
tie
isté
ustanovenia.
444    Po
prvé
tento
urážlivý a stigmatizujúci
charakter
vyplýva
zo
skutočnosti,
že
títo
členovia
spoločnosti,
teda
osoby,
ktoré
nie
sú
cisrodové,
vrátane
transrodových osôb,
alebo
nie
sú
heterosexuálne,
sa
považujú
za
škodlivé
pre
telesný,
duševný a morálny
vývin
maloletých
osôb
len
na
základe
ich
sexuálnej
identity
alebo
sexuálnej
orientácie.
445    Po
druhé
obmedzenie
obsahu
alebo
komerčných
oznamov,
ktoré
popularizujú
alebo
znázorňujú
odklon od identity zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmenu
pohlavia
alebo
homosexualitu,
ako
vyplýva
zo
sporných
ustanovení,
nielenže
marginalizuje osoby,
ktoré
nie
sú
cisrodové,
vrátane
transrodových osôb,
alebo
nie
sú
heterosexuálne,
ale
vo
verejnej
sfére
posilňuje
stigmatizujúce
vnímanie
ich
sexuálnej
identity
alebo
sexuálnej
orientácie.
446    Po
tretie,
ako v podstate
tvrdí
Komisia,
skutočnosť,
že
taký
legislatívny
akt,
akým
je
novelizačný
zákon,
vo
svojom
názve
uvádza,
že
sa
ním
zavádzajú
„prísnejšie
opatrenia
voči
pedofilným
páchateľom
trestných
činov“,
pričom
stanovuje,
že
maloleté
osoby
musia
byť
chránené
pred
znázorňovaním
odklonu od
identity
zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmeny
pohlavia
alebo
homosexuality,
môže
tiež
zvýšiť
urážlivý a stigmatizujúci
účinok
sporných
ustanovení,
či
dokonca
podnecovať k nenávistnému
správaniu
voči
osobám,
ktoré
nie
sú
cisrodové alebo
heterosexuálne,
keďže
tieto
osoby
by
mohli
byť
takto
spájané s páchateľmi
sexuálnych
trestných
činov.
447    Po
štvrté,
hoci
členské
štáty
majú
pozitívnu
povinnosť
zabezpečiť
účinné
dodržiavanie
práva
každej
osoby
na
vývoj
sexuálnej
identity,
ako
vyplýva z judikatúry
citovanej v bode 436
tohto
rozsudku, z týchto
ustanovení
vyplýva,
ako
už
bolo v podstate
konštatované v bode 136
toho
istého
rozsudku,
uprednostňovanie
určitých
kategórií
osobných
alebo
sexuálnych
identít,
vzťahov
alebo
rodín
pred
inými,
čo
prispieva k stigmatizácii identít,
vzťahov
alebo
rodín,
ktoré
do týchto kategórií
nepatria.
448    Zákaz
sprístupňovať
maloletým
osobám
obsah
alebo
reklamy,
ktoré
popularizujú
alebo
znázorňujú
odklon od
identity zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmenu
pohlavia
alebo
homosexualitu,
stanovený v uvedených
ustanoveniach,
teda
predstavuje
osobitne
závažné
obmedzenie
práva
na
rešpektovanie
súkromného a rodinného
života
osôb,
ktoré
nie
sú
cisrodové,
vrátane
transrodových osôb,
alebo
nie
sú
heterosexuálne,
zakotveného v článku 7
Charty.
2)      O existencii obmedzenia slobody prejavu zaručenej v článku 11 Charty
i)      Argumentácia účastníkov konania
449    Komisia
tvrdí,
že
sporné
ustanovenia,
ktoré
obmedzujú
prístup
osôb
mladších
ako
18
rokov k obsahu
alebo
reklamám,
ktoré
popularizujú
alebo
znázorňujú
odklon od identity zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmenu
pohlavia
alebo
homosexualitu,
porušujú
právo
na
slobodu
prejavu
zakotvené v článku 11
Charty.
Toto
porušenie
sa
neobmedzuje
len
na
osoby,
ktoré
nie
sú
cisrodové alebo
heterosexuálne,
keďže
obmedzuje
právo
každého
občana
šíriť a prijímať
predmetný
obsah
bez
ohľadu
na
jeho
pohlavie
alebo
sexuálnu
orientáciu.
450    Konkrétne
táto
inštitúcia
tvrdí,
že
tieto
ustanovenia
obmedzujú
právo
poskytovateľov
mediálnych
služieb,
poskytovateľov
reklamných
služieb,
poskytovateľov
využívajúcich
reklamu v rámci
svojej
obchodnej
činnosti,
ako
aj
poskytovateľov
vzdelávacích
služieb
šíriť
určitý
obsah v závislosti
od
ich
cieľov,
presvedčení
alebo
osobných
rozhodnutí.
451    Okrem
toho
uvedené
ustanovenia
majú
negatívny
vplyv
na
schopnosť
osôb,
vrátane
osôb,
ktoré
nie
sú
cisrodové alebo
heterosexuálne,
prezentovať
alebo
prijímať
informácie
rovnakým
spôsobom,
ako
keby
chceli
komunikovať o vzťahoch
alebo
otázkach
týkajúcich
sa
cisrodových alebo
heterosexuálnych
osôb.
452    Tie
isté
ustanovenia
boli
formulované
extenzívne a neurčito,
takže
pokrývajú
širokú
škálu
obsahov a ponechávajú
širokú
mieru
voľnej
úvahy
pri
rozhodovaní o tom,
aký
typ
obsahu
možno
považovať
za
popularizáciu
sexuálnej
orientácie.
453    Maďarsko
tvrdí,
že
sporné
ustanovenia
sa
priamo
nedotýkajú
práva
na
slobodu
prejavu
osôb,
ktoré
nie
sú
cisrodové alebo
heterosexuálne,
keďže
tieto
osoby
nie
sú
adresátmi
týchto
ustanovení a tieto
ustanovenia
obmedzujú
len
znázorňovanie
alebo
popularizáciu
dotknutého
obsahu v určitých
špecifických
oblastiach
života
maloletých
osôb.
454    V tejto
súvislosti
treba
zdôrazniť,
že
maloleté
osoby
sú
zraniteľnejšie
ako
dospelé
osoby,
keďže
ich
osobnosť
je
ešte
nezrelá a vzhľadom
na
svoj
vek
potrebujú
osobitnú
ochranu
pred
popularizáciou
alebo
znázorňovaním
určitého
citlivého
obsahu.
Cieľom
uvedených
ustanovení
je
teda
obmedziť
prijímanie
informácií
maloletou
osobou
zo
zdrojov,
ktoré
sú
nezávislé
od
ich
rodičov a úplne
mimo
ich
kontrolu.
455    Tieto
ustanovenia
teda
nemožno
vykladať
tak,
že
obmedzujú
právo
každého
občana
komunikovať a prijímať
predmetný
obsah,
keďže
obmedzenie
komunikácie
sa
týka
len
konkrétnych
situácií a je
zamerané
výlučne
na
maloleté
osoby.
456    Maďarsko
spresňuje,
že
sloboda
prejavu
nie
je
absolútnym
základným
právom,
keďže
toto
právo
podlieha
mnohým
obmedzeniam,
najmä
pokiaľ
ide o ochranu
práv
iných
osôb,
teda v prejednávanej veci
maloletých
osôb,
ako
aj
ich
rodičov
alebo
poručníkov,
ktorí
majú
právo
sami
rozhodovať o ich
výchove.
ii)    Posúdenie Súdnym dvorom
457    Na
úvod
treba
pripomenúť,
že
podľa
článku 11
ods. 1
Charty
má
každý
právo
na
slobodu
prejavu,
ktoré
zahŕňa
slobodu
zastávať
názory a prijímať a rozširovať
informácie a myšlienky
bez
zasahovania
orgánov
verejnej
moci a bez
ohľadu
na
hranice.
458    Odsek
2
tohto
článku
stanovuje,
že
sa
rešpektuje
sloboda a pluralita
médií.
459    Ako
vyplýva z bodu 437
tohto
rozsudku, v súlade s článkom 52
ods. 3
Charty
Súdny
dvor
pri
výklade
práv
zaručených
článkom 11
Charty
zohľadňuje
najmä
zodpovedajúce
práva
zaručené
článkom 10
EDĽP,
ako
sú
vykladané v judikatúre
Európskeho
súdu
pre
ľudské
práva,
ako
úroveň
minimálnej
ochrany.
460    Sloboda
prejavu
predstavuje
jednu z prvoradých
podmienok
pokroku
demokratickej
spoločnosti a rozvoja
jednotlivca a v zásade
chráni
nielen
„informácie“
alebo
„myšlienky“,
ktoré
sú
priaznivo
prijímané
alebo
považované
za
neškodné
či
neutrálne,
ale
aj
tie,
ktoré
zraňujú,
šokujú
či
znepokojujú,
aby
sa
zaručila
pluralita,
tolerancia a duch
otvorenosti,
bez
ktorých
nemôže
demokratická
spoločnosť
existovať
[pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 12. januára
2023,
Migracijos departamentas (Dôvody
prenasledovania
založené
na
politických
názoroch),
C‑280/21,
EU:C:2023:13,
bod 30,
ako
aj
citovanú
judikatúru].
461    Vzhľadom
na
judikatúru
Európskeho
súdu
pre
ľudské
práva,
ktorá
je
relevantná
pre
výklad
tohto
článku 11,
je
potrebné
použiť
široký
výklad
pojmov
„informácie“
alebo
„myšlienky“ v zmysle
tohto
ustanovenia
[pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 12. januára
2023,
Migracijos departamentas (Dôvody
prenasledovania
založené
na
politických
názoroch), C‑280/21,
EU:C:2023:13,
bod 32].
462    Podľa
judikatúry
Európskeho
súdu
pre
ľudské
práva
totiž
článok 10
EDĽP
zaručuje
každému
slobodu
prejavu a informácie a netýka
sa
len
obsahu
informácií,
ale
aj
prostriedkov
ich
šírenia,
pričom
akékoľvek
obmedzenie
týchto
prostriedkov
sa
týka
práva
prijímať a šíriť
informácie
(rozsudok z 26. apríla
2022,
Poľsko/Parlament a Rada, C‑401/19,
EU:C:2022:297,
bod 46 a citovaná
judikatúra).
463    Táto
sloboda
sa
uplatňuje
konkrétne
na
rozširovanie
informácií
obchodnej
povahy
najmä v podobe
reklamných
oznámení
zo
strany
podnikateľa
(rozsudok z 3. februára
2021,
Fussl Modestraße Mayr, C‑555/19,
EU:C:2021:89,
bod 81 a citovaná
judikatúra).
464    Vedľa
základnej
slobody
prijímať
informácie,
ktorá
je
zaručená v článku 11
ods. 1
Charty,
je
cieľom
odseku
2
toho
istého
článku 11
podporovať
pluralizmus
rozmanitosťou
produkcie
spravodajstva a programov v rámci
celej
Únie
(rozsudok z 22. januára
2013,
Sky Österreich, C‑283/11,
EU:C:2013:28,
bod 51).
465    Z judikatúry
teda
vyplýva,
že
vnútroštátne
opatrenie
tým,
že
obmedzuje
možnosti
šírenia
informácií
alebo
zakazuje
prístup k určitému
obsahu
alebo
reklamám,
ktoré
popularizujú
alebo
znázorňujú
odklon od identity zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmenu
pohlavia
alebo
homosexualitu,
predstavuje
zásah
do
slobody
prejavu
zakotvenej v článku 11
Charty
zo
strany
dotknutých
poskytovateľov
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 3. februára
2021,
Fussl Modestraße Mayr,
C‑555/19,
EU:C:2021:89,
bod 82 a citovanú
judikatúru).
466    V prejednávanej veci
treba v prvom
rade
konštatovať,
že
sporné
ustanovenia
obmedzujú
právo
poskytovateľov
mediálnych
služieb,
poskytovateľov
reklamných
služieb,
poskytovateľov
využívajúcich
reklamu v rámci
svojej
obchodnej
činnosti,
ako
aj
poskytovateľov
vzdelávacích
služieb
šíriť
obsah
alebo
reklamy,
ktoré
popularizujú
alebo
znázorňujú
odklon od
identity zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmenu
pohlavia
alebo
homosexualitu.
Tieto
ustanovenia
teda
obmedzujú
právo
na
šírenie
„informácií“
zaručené v článku 11
Charty, a tým
aj
pluralizmus
pri produkcii
spravodajstva a programov v rámci
celej
Únie.
467    V druhom
rade
uvedené
ustanovenia
majú
tiež
za
následok
obmedzenie
práva
každého
prijímať
informácie,
ktoré
popularizujú
alebo
znázorňujú
odklon od identity zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmenu
pohlavia
alebo
homosexualitu,
zaručeného
článkom 11
Charty.
468    Sporné
ustanovenia
tak
obmedzujú
slobodu
prejavu a právo
na
informácie
nielen
vo
vzťahu k maloletým
osobám,
ale
aj
vo
vzťahu k širokej
verejnosti,
ktorá
si
želá
takýto
obsah
prijímať,
ako
aj
vo
vzťahu k poskytovateľom
služieb,
ktorí
šíria
tento
obsah
vo
forme
reklamy,
oznámení
vo
verejnom
záujme
alebo
osvetových oznámení
vo
verejnej
sfére.
469    V treťom
rade v tejto
súvislosti
nemôže
uspieť
argumentácia
Maďarska,
podľa
ktorej
sa
tieto
ustanovenia
priamo
nedotýkajú
práva
na
slobodu
prejavu
osôb,
ktoré
nie
sú
cisrodové alebo
heterosexuálne,
keďže
tieto
osoby
nie
sú
adresátmi
uvedených
ustanovení.
470    Článok 11
Charty
sa
totiž
uplatňuje,
ako
vyplýva z bodov 466
až
468
tohto
rozsudku,
na
akýkoľvek
zákaz
alebo
obmedzenie
šírenia
či
prijímania
obsahu,
na
ktorý
sa
vzťahujú
tie
isté
ustanovenia, a nielen
na
podmienky,
za
ktorých
sa
môžu
vyjadrovať
osoby,
ktoré
nie
sú
cisrodové,
vrátane
transrodových osôb,
alebo
nie
sú
heterosexuálne.
471    Zákaz
sprístupňovať
maloletým
osobám
obsah
alebo
reklamy,
ktoré
popularizujú
alebo
znázorňujú
odklon od
identity zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmenu
pohlavia
alebo
homosexualitu,
ako
stanovujú
sporné
ustanovenia,
teda
predstavuje
obzvlášť
závažný
zásah
do
slobody
prejavu a práva
na
informácie,
ktoré
sú
zaručené
článkom 11
Charty.
d)      O odôvodnení obmedzení práv a slobôd zaručených v článkoch 7 a 11 Charty
472    Komisia z dôvodov,
ktoré
sú v podstate
podobné
dôvodom
uvedeným v bodoch 96
až
105
tohto
rozsudku,
tvrdí,
že
obmedzenia
práv a slobôd
zaručených v článkoch 7 a 11
Charty
nemožno
považovať
za
odôvodnené
alebo
primerané z hľadiska
článku 52
ods. 1
Charty.
Maďarsko z dôvodov,
ktoré
sú v podstate
podobné
dôvodom
uvedeným v bodoch 115
až
122
tohto
rozsudku,
tvrdí,
že
tieto
obmedzenia
sú
nevyhnutné a primerané
cieľom,
ktoré
sledujú, a to
jednak
najlepšiemu
záujmu
dieťaťa,
ktorý
sa podľa článku 24
ods. 2
Charty
má
sledovať, a jednak
ochrane
práva
rodičov
zabezpečiť
výchovu
svojich
detí v súlade s ich
náboženským,
filozofickým a pedagogickým
presvedčením,
ktoré
je
zakotvené v článku 14
ods. 3
Charty.
473    Vzhľadom
na
konštatovania
uvedené v bodoch 135
až
162
tohto
rozsudku,
ktoré
možno v plnom
rozsahu
uplatniť
na
preskúmanie
obzvlášť
závažných
zásahov
do
práv a slobôd
zaručených v článkoch 7 a 11
Charty,
ktoré
vyplývajú z predmetných
ustanovení
novelizačného
zákona,
treba
konštatovať,
že
tieto
zásahy
nemôžu
byť
odôvodnené
sledovaním
týchto
cieľov.
e)      O existencii porušenia článku 1 Charty
474    V rámci
preskúmania
piateho
žalobného
dôvodu
Súdnemu
dvoru
ešte
prináleží,
aby
posúdil,
či
sporné
ustanovenia
porušujú
aj
článok 1
Charty.
1)      Argumentácia účastníkov konania
475    Komisia
tvrdí,
že
sporné
ustanovenia
porušujú
článok 1
Charty,
keďže
nielenže
predstavujú
diskrimináciu
na
základe
pohlavia a sexuálnej
orientácie,
ale
tiež
podriaďujú
propagáciu
alebo
zobrazovanie
homosexuality
alebo
odklonu od identity zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu a zmeny pohlavia,
rovnakým
pravidlám a obmedzeniam,
aké
sa
uplatňujú
na
šírenie
pedofílie,
násilia a pornografie
medzi
maloletými
osobami.
476    Uvedené
ustanovenia
tak
spájajú
homosexualitu,
odklon od
identity zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu a zmenu
pohlavia
so
závažnými
trestnými
činmi,
vrátane
trestných
činov
zahŕňajúcich
prejavy
krutosti.
477    Dôsledkom
takejto
kvalifikácie
je,
že
osoby,
ktoré
nie
sú
heterosexuálne,
alebo
ktorých
pohlavie
či
sexuálna
identita
nezodpovedajú
biologickému
pohlaviu,
sa z morálneho a právneho
hľadiska
považujú
za
„rovnocenné“
osobám
predstavujúcim
základnú
hrozbu
pre
spoločnosť.
478    Spájanie
osôb,
ktoré
nie
sú
cisrodové alebo
heterosexuálne, s pedofíliou,
násilím a pornografiou v právne
záväzných
aktoch,
by
malo
za
následok,
že
by
sa
tieto
osoby
stali v očiach
spoločnosti
„nenávidenými“
alebo
by
si
zaslúžili
ostrakizáciu alebo
vylúčenie.
479    V tejto
súvislosti
je
porušenie
ľudskej
dôstojnosti v zmysle
článku 1
Charty
ešte
umocnené
okolnosťami,
za
ktorých
boli
sporné
ustanovenia
prijaté.
Komisia v tejto
súvislosti
zdôrazňuje,
že
tieto
ustanovenia
boli
navrhnuté a prijaté
orgánmi
členského
štátu a majú
silu
zákona,
čo v súlade s judikatúrou
vyplývajúcou z rozsudku
ESĽP z 23. januára
2023,
Macatė v. Litva
(CE:ECHR:2023:0123JUD006143519),
posilňuje
ich
ostrakizujúci a stigmatizujúci
účinok.
480    Okrem
toho
tvrdenie
Maďarska,
podľa
ktorého
názov
novelizačného
zákona,
t. j. „zákon
č. LXXIX z roku
2021,
ktorým
sa
prijímajú
prísnejšie
opatrenia
proti
pedofilným
páchateľom
trestných
činov a menia
niektoré
zákony
na
ochranu
detí“,
je
len
súhrnným
názvom,
ktorý v súlade s maďarskými
legislatívnymi
požiadavkami
uvádza
oblasti a normatívnu
úpravu,
ktorých
sa
zmeny
obsiahnuté v tomto
novelizačnom
zákone
týkajú,
je
zavádzajúce.
Ustanovenia
tohto
zákona
totiž
kladú
dôraz
na
reguláciu a obmedzenie
obsahu
týkajúceho
sa
osôb,
ktoré
nie
sú
cisrodové alebo
heterosexuálne, a ich
štýlu
života.
481    Vzhľadom
na
tieto
úvahy
možno
prijatie
opatrení,
ktoré
na
základe
jedného
alebo
viacerých
dôvodov
vymenovaných v článku 21
Charty
diskriminujú a stigmatizujú
určitú
osobu,
vykladať
ako
porušenie
dôstojnosti
tejto
osoby.
482    Maďarsko
na
jednej
strane
spochybňuje,
že
obsah,
na
ktorý
sa
vzťahujú
sporné
ustanovenia,
podlieha
rovnakým
obmedzeniam,
aké
sa
uplatňujú
na
šírenie
násilia a pornografie
medzi
maloletými
osobami.
Toto
šírenie
totiž
nepatrí
do
kategórie V uvedenej v § 9
ods. 6
zákona o mediálnych
službách,
ale
do
kategórie
VI v súlade s odsekom
7
tohto
ustanovenia.
483    Na
druhej
strane
tento
členský
štát s odkazom
na
tvrdenie
založené
na
názve
novelizačného
zákona,
uvedenom v bode 480
tohto
rozsudku,
tvrdí,
že
neexistuje
žiaden
dôvod
na
záver,
že
obsah
potenciálne
škodlivý
pre
maloleté
osoby,
ktorý
je
predmetom
sporných
ustanovení,
odráža
negatívne
hodnotenie
zo
strany
Maďarska,
ani
stigmatizujúci
zámer
alebo
koncepciu
či
snahu
porušiť
ľudskú
dôstojnosť.
484    Okrem
toho,
pokiaľ
ide o rozsudok
Európskeho
súdu
pre
ľudské
práva z 23. januára
2023,
Macatė v. Litva
(CE:ECHR:2023:0123JUD006143519),
tento
členský
štát
odpovedá,
že z neho
nemožno
vyvodiť
nijaký
vecný
záver,
pokiaľ
ide o súlad
sporných
ustanovení s Chartou,
keďže
tieto
ustanovenia
nezakazujú
sprístupňovať
maloletým
osobám
určité
informácie
vo
všeobecnosti,
ale
iba
za
konkrétnych
okolností a z určitých
dôvodov.
Ich
pôsobnosť
je
teda
oveľa
užšia
ako v prípade
vnútroštátneho
pravidla, o ktoré
ide v poslednom
uvedenom
rozsudku.
2)      Posúdenie Súdnym dvorom
485    Podľa
článku 1
Charty
je
ľudská
dôstojnosť
nedotknuteľná.
Musí
sa
rešpektovať a ochraňovať.
486    Z vysvetliviek k Charte
vyplýva,
že
ľudská
dôstojnosť v zmysle
tohto
článku 1
nie
je
len
základným
právom
ako
takým,
ale
predstavuje
skutočný
základ
iných
základných
práv. V tejto
súvislosti
tieto
vysvetlenia
odkazujú
najmä
na
Všeobecnú
deklaráciu
ľudských
práv
prijatú
Valným
zhromaždením
Organizácie
Spojených
národov
10. decembra
1948,
ktorá
zakotvila
ľudskú
dôstojnosť
do
svojej
preambuly, v ktorej
sa
uvádza,
že
„uznanie
prirodzenej
dôstojnosti a rovných a neodcudziteľných
práv
členov
ľudskej
rodiny
je
základom
slobody,
spravodlivosti a mieru
na
svete“.
Podľa
uvedených
vysvetliviek z toho
vyplýva,
že
žiadne
právo
priznané v tejto
Charte
nesmie
byť
použité
na
poškodenie
dôstojnosti
inej
osoby a že
dôstojnosť
ľudskej
osoby
je
súčasťou
podstaty
práv
priznaných v tejto
Charte.
Musí
sa
preto
rešpektovať, a to
aj v prípade
obmedzenia
iného
práva.
487    V prejednávanej veci,
ako
vyplýva z bodov 444 a 445
tohto
rozsudku,
treba
konštatovať,
že
sporné
ustanovenia
majú
za
následok
stigmatizáciu a marginalizáciu menšinovej
skupiny
osôb,
ktoré
nie
sú
cisrodové,
vrátane
transrodových osôb,
alebo
nie
sú
heterosexuálne, a to
len z dôvodu
ich
sexuálnej
identity
alebo
sexuálnej
orientácie.
488    Z rovnakých
dôvodov,
ako
sú
dôvody
uvedené v bode 446
tohto
rozsudku,
okrem
toho z názvu
novelizačného
zákona v spojení
so
stigmatizujúcim a marginalizujúcim účinkom
sporných
ustanovení
vyplýva,
že
Maďarsko v rámci
právne
záväzného
legislatívneho
aktu
vytvorilo
spojitosť
medzi
jednak
skutočnosťou,
že
niekto
nie
je
cisrodovou alebo
heterosexuálnou
osobou na jednej strane, a pedofilnou
trestnou
činnosťou na strane druhej.
Takáto
spojitosť,
ktorá
je
pre
osoby,
ktoré
nie
sú
cisrodové,
vrátane
transrodových osôb,
alebo
nie
sú
heterosexuálne,
urážlivá a stigmatizujúca a ktorá
navyše
môže
podnecovať k nenávistnému
správaniu
voči
týmto
osobám,
pritom
porušuje
ich
ľudskú
dôstojnosť v zmysle
článku 1
Charty.
489    Ako
tvrdí
Komisia,
táto
spojitosť a táto
stigmatizácia vedú k tomu,
že
sa
so
skupinou
osôb,
ktoré
sú
neoddeliteľnou
súčasťou
spoločnosti
vyznačujúcej
sa
pluralizmom,
zaobchádza
ako s hrozbou
pre
túto
spoločnosť,
ktorá
si
zaslúži
osobitné
právne
zaobchádzanie
vedúce k vytvoreniu,
udržaniu
alebo
posilneniu
ich
sociálnej
„neviditeľnosti“,
čo
je v rozpore s článkom 1
Charty.
490    Tieto
konštatovania
nemôžu
byť
spochybnené
tvrdením
Maďarska,
podľa
ktorého
šírenie
násilia a pornografie
medzi
maloletými
osobami
podľa § 9
ods. 6
zákona o mediálnych
službách
nepatrí
do
kategórie
V,
ale
do
kategórie
VI v súlade s odsekom
7
tohto
ustanovenia.
491    V tejto
súvislosti
stačí
konštatovať,
že
toto
rozlišovanie
medzi
kategóriami
šírenia
nemá
vplyv
na
konštatovanie,
že
spojenie
osôb,
ktoré
nie
sú
cisrodové,
vrátane
transrodových osôb,
alebo
nie
sú
heterosexuálne, s pedofilnými
páchateľmi
trestných
činov,
vyplýva z názvu
novelizačného
zákona v spojení
so
stigmatizujúcim a marginalizujúcim účinkom
sporných
ustanovení.
492    Zákaz
sprístupňovať
maloletým
osobám
obsah
alebo
reklamy,
ktoré
popularizujú
alebo
znázorňujú
odklon od
identity zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmenu
pohlavia
alebo
homosexualitu,
ako
stanovujú
sporné
ustanovenia,
teda
porušuje
ľudskú
dôstojnosť
osôb,
ktoré
nie
sú
cisrodové alebo
heterosexuálne,
chránenú
článkom 1
Charty.
f)      Záver
493    Vzhľadom
na
všetky
vyššie
uvedené
úvahy
treba
dospieť k záveru,
že
piaty
žalobný
dôvod
je
dôvodný,
pričom
tento
záver
nemožno
vzhľadom
na
to,
čo
je
uvedené v bodoch 434
až
448,
457
až
471 a 485
až
492
tohto
rozsudku,
spochybniť
tvrdením
Maďarska,
podľa
ktorého
piaty
žalobný
dôvod
nespĺňa
požiadavky v oblasti
vykonávania
dôkazov,
ktoré
sú
uplatniteľné
na
žaloby o nesplnenie
povinnosti.
B.      O šiestom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 2 ZEÚ
1.      Argumentácia účastníkov konania
494    Vo
svojom
šiestom
žalobnom
dôvode,
ktorý
treba
preskúmať v piatom rade,
Komisia
Maďarsku
vytýka,
že
prijatím
novelizačného
zákona
si
nesplnilo
povinnosti,
ktoré
mu
vyplývajú z článku 2 ZEÚ,
keďže
ustanovenia
tohto
zákona,
ktoré
sú
predmetom
prvých
troch
žalobných
dôvodov,
ako
aj
piateho
žalobného
dôvodu,
porušujú
hodnoty
úcty k ľudskej
dôstojnosti,
rovnosti,
ako
aj
rešpektovania
ľudských
práv,
uvedené v tomto
článku.
495    Uvedený
zákon
je
odrazom a vyjadrením
zámernej a koordinovanej
politiky
smerujúcej k marginalizácii a vylúčeniu
konkrétnej
sociálnej
skupiny,
ktorá
je
neoddeliteľnou
súčasťou
maďarskej a európskej
spoločnosti, a to
osôb,
ktoré
nie
sú
cisrodové alebo
heterosexuálne,
čo
je v priamom
rozpore
so
základnými
hodnotami
Únie
uvedenými v tomto
článku 2,
pričom
porušenia,
ku
ktorým
došlo,
sú
obzvlášť
závažné,
početné a zjavné.
496    Vzhľadom
na
rozsah
porušenia
práva
Únie,
najmä
na
súčasné
porušenia
článkov 1,
7,
11 a 21
Charty,
sa
Komisia
domnieva,
že
tieto
porušenia
odrážajú
jasný
zámer
stigmatizovať
osoby,
ktoré
sú
súčasťou
tejto
sociálnej
skupiny,
čo
nie
je s uvedenými hodnotami
zlučiteľné.
497    Komisia
pripomína,
že
členské
štáty
sú
na
základe
zásady
lojálnej
spolupráce
uvedenej v článku 4
ods. 3
prvom
pododseku ZEÚ
povinné
zabezpečiť
na
svojom
území
uplatňovanie a dodržiavanie
práva
Únie a prijať
na
tento
účel
všetky
opatrenia
všeobecnej
alebo
osobitnej
povahy,
aby
zabezpečili
plnenie
záväzkov
vyplývajúcich
zo
Zmlúv
alebo z aktov
inštitúcií
Únie.
498    Článok 49 ZEÚ,
ktorý
stanovuje
možnosť
každého
európskeho
štátu
požiadať o členstvo v Únii,
tiež
spresňuje,
že
Únia
sa
skladá
zo
štátov,
ktoré
slobodne a dobrovoľne
pristúpili k spoločným
hodnotám
uvedeným v článku 2 ZEÚ,
tieto
hodnoty
rešpektujú a zaväzujú
sa
ich
podporovať.
499    Keďže
uvedené
hodnoty
definujú
samotnú
identitu
Únie
ako
spoločného
právneho
poriadku,
Komisia
pripomína,
že
podľa
judikatúry
Súdneho
dvora
musí
byť
Únia
schopná
obhajovať
tieto
hodnoty v medziach
svojich
právomocí,
ktoré
jej
priznávajú
Zmluvy.
500    Postup
stanovený v článku 7 ZEÚ
však
nie
je
jediným
nástrojom
na
ochranu
týchto
hodnôt.
501    Súdny
dvor
tak
konštatoval,
že
okrem
tohto
postupu
mnohé
iné
ustanovenia
Zmlúv,
často
konkretizované
rôznymi
aktmi
sekundárneho
práva,
priznávajú
inštitúciám
Únie
právomoc
skúmať,
konštatovať a v prípade
potreby
sankcionovať
porušenia,
ku
ktorým
dôjde v členskom
štáte.
502    Uvedený
postup
sa
navyše
líši
od
konaní o žalobách o nesplnenie povinnosti v tom
zmysle,
že
po
prvé
sa
nezhodujú
požiadavky
stanovené
relevantnými
ustanoveniami
Zmlúv
Únie,
keďže
článok 7
ods. 2 ZEÚ
stanovuje,
že
na
jeho
uplatnenie
je
potrebné,
aby
sa
členský
štát
dopustil
„závažného
alebo
pretrvávajúceho“
porušenia
hodnôt
uvedených v článku 2 ZEÚ.
Po
druhé
článok 7 ZEÚ
umožňuje
pozastavenie
práv
vyplývajúcich z uplatňovania
týchto
Zmlúv,
vrátane
hlasovacích
práv v Rade,
zatiaľ
čo
Súdny
dvor
túto
sankciu v rozsudku
konštatujúcom
nesplnenie
povinnosti
podľa
článku 258 ZFEÚ
uložiť
nemôže.
503    Súdny
dvor
teda
musí
mať
právomoc
zabezpečiť,
aby
členské
štáty
dodržiavali
hodnoty
zakotvené v článku 2 ZEÚ. V prípade
neexistencie
akéhokoľvek
osobitného a výslovného
ustanovenie v tomto
zmysle
však
nie
je
obmedzenie
právomoci
Súdneho
dvora
prípustné.
504    Komisia
sa
tiež
domnieva,
že
na
článok 4
ods. 2 ZEÚ
sa
nemožno
odvolávať
na
účely
odchýlenia
sa
od
uplatňovania
článku 2 ZEÚ.
„Národná
identita“ v zmysle
tohto
článku 4
ods. 2
nie
je
všeobecným
dôvodom
na
odchýlenie
sa
od
základných
zásad a práv
uplatniteľných v právnom
poriadku
Únie.
505    Táto
inštitúcia
tak s odkazom
na
judikatúru
Súdneho
dvora
tvrdí,
že
členský
štát
sa
môže
odvolávať
na
tento
článok 4
ods. 2
len
vtedy,
ak
môže
preukázať,
že
jeho
národná
identita
je
skutočne
ohrozená a jeho
pravidlá
sú
založené
na
objektívnych
hľadiskách,
sú
riadne
odôvodnené a primerané, a rešpektujú
základné
práva
zakotvené v Charte a všeobecné
zásady
práva
Únie.
506    Komisia
dodáva,
že
novelizačný
zákon,
ktorý
stanovuje,
že
maloleté
osoby
musia
byť
chránené
pred
znázorňovaním
alebo
popularizáciou
osôb,
ktoré
nie
sú
cisrodové a heterosexuálne,
ako
aj
ich
štýlu
života,
vychádza z predpokladu,
že
takýto
obsah
je
škodlivý a svojou
povahou a existenciou
predstavuje
nebezpečenstvo
pre
spoločnosť.
Odvolávanie
sa
na
zásadu
obozretnosti
odráža
prístup,
podľa
ktorého
sa
rodová
rozmanitosť
rovná
potenciálne
nebezpečnému
„produktu“.
507    Okrem
toho,
pokiaľ
ide o právne
záväzky
vyplývajúce z článku 2 ZEÚ,
táto
inštitúcia
zastáva
názor,
že
nič v jeho
znení
nenaznačuje
tomu,
že
by
tento
článok
nebol
právne
záväzný.
508    V prvom
rade z preambuly
Zmluvy o EÚ
vyplýva,
že
tento
článok 2
nie
je
čisto
programovým
ustanovením.
Súdny
dvor v tejto
súvislosti
rozhodol,
že
uvedený
článok 2
nevyjadruje
len
smerovanie
alebo
úmysly
politickej
povahy,
ale
obsahuje
hodnoty,
ktoré
súvisia
so
samotnou
identitou
Únie
ako
spoločného
právneho
poriadku.
509    Ďalej
všeobecné
zásady
práva
Únie
sú
definované
všeobecne a často
sú
konkretizované
inými
ustanoveniami
primárneho
alebo
sekundárneho
práva
bez
toho,
aby
stratili
svoju
záväznosť
alebo
jednoznačnosť.
510    Z judikatúry
Súdneho
dvora
okrem
toho
vyplýva,
že
právne
záväzná
povaha
článku 2 ZEÚ
je v súlade
so
vzájomnou
dôverou,
ktorá
musí
existovať
medzi
členskými
štátmi,
pričom
každý z nich
zdieľa
so
všetkými
ostatnými
členskými
štátmi
spoločné
hodnoty,
na
ktorých
je
Únia
založená,
ako
je
spresnené v tomto
článku 2.
511    Komisia
navyše
poznamenáva,
že
na
rozdiel
od
toho,
čo
tvrdí
Maďarsko,
uvedený
článok 2
jej
umožňuje
konštatovať
len
porušenia
pravidiel
práva
Únie,
ktoré
majú
určitú
závažnosť
alebo
horizontálnu
povahu,
teda
ako v prejednávanej veci
porušenia
článkov 1,
7,
11 a 21
Charty.
512    Pokiaľ
ide o údajné
porušenie
zásady
ne bis
in
idem,
na
ktoré
sa
tiež
odvoláva
Maďarsko,
Komisia
uvádza,
že v prejednávanej veci
nejde o uloženie
sankcie,
keďže
rozsudok,
ktorým
sa
konštatuje
nesplnenie
povinnosti
členským
štátom
podľa
článku 258 ZFEÚ,
má
čisto
deklaratórnu
povahu. V každom
prípade
táto
inštitúcia s odkazom
na
judikatúru
Súdneho
dvora
tvrdí,
že
uplatnenie
tejto
zásady
je
obmedzené
na
jednotlivcov.
513    Maďarsko
odpovedá,
že
článok 2 ZEÚ
je
ustanovením
všeobecnej
povahy,
ktoré
nemôže
slúžiť
ako
právny
základ
pre
žalobu o nesplnenie povinnosti,
pretože
vymenúva
spoločné
hodnoty
Únie.
Tento
článok
Komisii
tiež
nepriznáva
právomoc,
ktorá
by
jej
umožňovala
neobmedzene
kontrolovať
právne
poriadky
členských
štátov.
514    Skutočnosť,
že
tento
článok
je
záväzný,
neznamená,
že
jeho
porušenie
môže
byť
predmetom
žaloby o nesplnenie povinnosti
podľa
článku 258 ZFEÚ.
Postup
stanovený v článku 7 ZEÚ
je
hlavným
nástrojom
na
zabezpečenie
rešpektovania
hodnôt
zakotvených v článku 2 ZEÚ.
515    Z rozsudku
zo
16. februára
2022,
Maďarsko/Parlament a Rada
(C‑156/21,
EU:C:2022:97,
body 157 a 158),
vyplýva,
že
niektoré
ustanovenia
Charty a Zmluvy o FEÚ
spresňujú
pôsobnosť
hodnôt
zakotvených v článku 2 ZEÚ,
pričom
tieto
ustanovenia
môžu
byť
prípadne
predmetom
žaloby o nesplnenie povinnosti,
na
rozdiel
od
tohto
článku 2
posudzovaného
samostatne.
Na
závažné
porušenia
hodnôt
stanovených v uvedenom
článku 2
ako
takom
sa
teda
vzťahuje
len
článok 7 ZEÚ.
516    Maďarsko
okrem
toho
tvrdí,
že
sa
neodvolávalo
na
rešpektovanie
svojej
národnej
identity
na
účely
odôvodnenia
nedodržania
Zmlúv
Únie,
keďže
novelizačný
zákon
neporušuje
ani
tieto
Zmluvy,
ani
ustanovenia
sekundárneho
práva
Únie.
Naopak
tvrdí,
že
členské
štáty
disponujú
pri
určovaní
úrovne
ochrany
základných
záujmov
spoločnosti,
pokiaľ
ide o otázky
úzko
súvisiace s ich
národnou
identitou,
určitou
mierou
voľnej
úvahy,
na
ktorú
upozornil
generálny
advokát
Collins vo
svojich
návrhoch
vo
veci
Commune d’Ans (C‑148/22,
EU:C:2023:378,
bod 45).
517    Napokon
skutočnosť,
že
členský
štát
je
odsúdený
za
porušenie
základných
práv
zakotvených v Charte,
ako
aj
článku 2 ZEÚ,
by
mohla
byť v rozpore
so
zásadou
ne bis
in
idem.
518    Cieľom
novelizačného
zákona v žiadnom
prípade
nie
je
stigmatizovať
osoby,
ktoré
nie
sú
cisrodové alebo
heterosexuálne,
ani
ich
vylúčiť
zo
spoločnosti.
519    Vzhľadom
na
vyššie
uvedené
úvahy
je
šiesty
žalobný
dôvod
neprípustný
alebo
subsidiárne
nedôvodný.
2.      Posúdenie Súdnym dvorom
a)      O záväznej povahe článku 2 ZEÚ
520    V prvom
rade,
pokiaľ
ide o tvrdenie
Maďarska,
podľa
ktorého
článok 2 ZEÚ
neobsahuje
konkrétne
požiadavky,
ktoré
by
samy
osebe
mohli
byť
základom
žaloby o nesplnenie
povinnosti,
treba
na
úvod
pripomenúť,
že
Únia
má
svoj
vlastný
ústavný
rámec.
Do
tohto
rámca
patria
základné
hodnoty
uvedené v tomto
článku 2,
podľa
ktorého
je
Únia
„založená
na
hodnotách
úcty k ľudskej
dôstojnosti,
slobody,
demokracie,
rovnosti,
právneho
štátu a rešpektovania
ľudských
práv
vrátane
práv
osôb
patriacich k menšinám“,
všeobecné
zásady
práva
Únie,
ustanovenia
Charty,
ako
aj
ustanovenia
Zmlúv o EÚ a o FEÚ
[pozri v tomto
zmysle
stanovisko
1/17
(Dohoda
CETA
medzi EÚ
a
Kanadou) z 30. apríla
2019,
EU:C:2019:341,
bod 110 a citovanú
judikatúru].
521    V súlade s článkom 49 ZEÚ
predstavuje
dodržiavanie
týchto
hodnôt
podmienku
vstupu
do
Únie,
ktorú
musí
splniť
každý
európsky
štát,
ktorý
sa
chce
stať
členom
Únie
združujúcej
štáty,
ktoré
slobodne a dobrovoľne
pristúpili k uvedeným
hodnotám a ktoré
sa
zaväzujú
ich
neustále
podporovať
(pozri v tomto
zmysle
rozsudky
zo
16. februára
2022,
Maďarsko/Parlament a Rada, C‑156/21,
EU:C:2022:97,
bod 124;
zo
16. februára
2022,
Poľsko/Parlament a Rada, C‑157/21,
EU:C:2022:98,
bod 142,
ako
aj z 29. marca 2022,
Getin Noble Bank, C‑132/20,
EU:C:2022:235,
bod 104 a citovanú
judikatúru).
522    Ak
sa
kandidátska
krajina
stane
členským
štátom,
pripojí
sa k právnej
konštrukcii
spočívajúcej v základnom
predpoklade,
že
každý
členský
štát
zdieľa
so
všetkými
ostatnými
členskými
štátmi
určitý
súbor
spoločných
hodnôt
uvedených v tomto
článku,
na
ktorých
je
Únia
založená, a uznáva,
že
ostatné
členské
štáty s ním
tieto
hodnoty
zdieľajú.
Tento
predpoklad
patrí
medzi
základné
špecifické
črty
práva
Únie,
ktoré
súvisia s jeho
povahou a vyplývajú z autonómie,
ktorú
má
toto
právo
vo
vzťahu k právu
členských
štátov a k medzinárodnému
právu.
Znamená a odôvodňuje
existenciu
vzájomnej
dôvery
členských
štátov v uznanie
týchto
hodnôt, a tým
aj v dodržiavanie
práva
Únie,
ktoré
tieto
hodnoty
uplatňuje
(pozri v tomto
zmysle
rozsudky
zo 16. februára
2022,
Maďarsko/Parlament a Rada,
C‑156/21,
EU:C:2022:97,
bod 125,
ako
aj
zo
16. februára
2022,
Poľsko/Parlament a Rada,
C‑157/21,
EU:C:2022:98,
bod 143,
ako
aj
citovanú
judikatúru).
523    Z toho
vyplýva,
že
to,
aby
členský
štát
dodržiaval
hodnoty
upravené v článku 2 ZEÚ,
je
podmienkou
požívania
všetkých
práv
vyplývajúcich z uplatňovania
Zmlúv
na
tento
členský
štát.
Dodržiavanie
týchto
hodnôt
totiž
nemožno
redukovať
na
povinnosť,
ktorú
musí
splniť
kandidátska
krajina,
aby
mohla
vstúpiť
do
Únie, a od
ktorej
je
po
vstupe
do
Únie
oslobodená
(rozsudky
zo
16. februára
2022,
Maďarsko/Parlament a Rada,
C‑156/21,
EU:C:2022:97,
bod 126,
ako
aj
zo
16. februára
2022,
Poľsko/Parlament a Rada,
C‑157/21,
EU:C:2022:98,
bod 144,
ako
aj
citovaná
judikatúra).
524    Členský
štát
okrem
toho
nemôže
zmeniť
svoju
právnu
úpravu
tak,
aby
to
viedlo k znižovaniu
úrovne
ochrany
hodnôt
zakotvených v tomto
článku 2.
Členské
štáty
sú
teda
povinné
dbať
na
to,
aby
nedošlo z hľadiska
týchto
hodnôt k znižovaniu
úrovne
ich
ochrany
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 20. apríla
2021,
Repubblika, C‑896/19,
EU:C:2021:311,
body 63 a 64,
ako
aj
citovanú
judikatúru).
525    Z toho
vyplýva,
že
uvedený
článok 2
nevyjadruje
len
smerovanie
alebo
úmysly
politickej
povahy,
ale
obsahuje
hodnoty,
ktoré
súvisia
so
samotnou
identitou
Únie
ako
spoločného
právneho
poriadku, a vyžaduje,
aby
ich
členské
štáty
zachovávali a podporovali.
Tieto
hodnoty
sú
konkretizované v zásadách
obsahujúcich
presnejšie
právne
záväzné
povinnosti
pre
členské
štáty
(pozri v tomto
zmysle
rozsudky
zo
16. februára
2022,
Maďarsko/Parlament a Rada,
C‑156/21,
EU:C:2022:97,
bod 232,
ako
aj
zo
16. februára
2022,
Poľsko/Parlament a Rada,
C‑157/21,
EU:C:2022:98,
bod 264).
526    Preambula
Charty
predovšetkým
pripomína,
že
Únia
je
založená
na
zásadách
demokracie a právneho
štátu a uznáva
práva,
slobody a zásady
uvedené v Charte.
Články 1,
6,
7,
10,
11,
20,
21 a 23
Charty
konkretizujú
najmä
pôsobnosť
hodnôt
ľudskej
dôstojnosti,
slobody,
rovnosti,
dodržiavania
ľudských
práv,
zákazu
diskriminácie a rovnosti
medzi
ženami a mužmi,
ktoré
obsahuje
článok 2 ZEÚ
(pozri v tomto
zmysle
rozsudok
zo
16. februára
2022,
Maďarsko/Parlament a Rada, C‑156/21,
EU:C:2022:97,
bod 157).
527    Okolnosť,
na
ktorú
sa
odvoláva
Maďarsko,
že
hodnoty
uvedené v tomto
článku 2
sú
konkretizované v iných
zásadách a ustanoveniach
práva
Únie,
ktoré
obsahujú
konkrétnejšie
povinnosti,
ktoré
sú
pre
členské
štáty
právne
záväzné, v zmysle
judikatúry
uvedenej v bode 525
tohto
rozsudku,
však
nemôže
spochybniť
právne
záväznú
povahu
týchto
hodnôt
pre
členské
štáty.
528    Takýto
výklad
uvedeného
článku 2
vyplýva
nielen z jeho
znenia,
ale
aj z jeho
kontextu,
ako
aj z histórie
jeho
vzniku.
529    Po
prvé,
pokiaľ
ide o znenie
článku 2 ZEÚ,
treba
pripomenúť,
že z neho
vyplýva,
že
Únia
je
založená
na
hodnotách
úcty k ľudskej
dôstojnosti,
slobody,
demokracie,
rovnosti,
právneho
štátu a rešpektovania
ľudských
práv
vrátane
práv
osôb
patriacich k menšinám.
Tieto
hodnoty
sú
spoločné
členským
štátom v spoločnosti, v ktorej
prevláda
pluralizmus,
nediskriminácia,
tolerancia,
spravodlivosť,
solidarita a rovnosť
medzi
ženami a mužmi.
530    Treba
teda
konštatovať,
že
tento
článok 2
vymedzuje
základné
hodnoty
Únie,
ktoré
sa
členské
štáty,
viazané
týmito
hodnotami v dôsledku
svojho
členstva
v Únii,
vzájomne
zaväzujú
rešpektovať,
zachovávať a podporovať.
531    Po
druhé,
pokiaľ
ide o kontext,
do
ktorého
patrí
uvedený
článok 2,
všeobecná
štruktúra
Zmluvy o EÚ
tiež
svedčí v prospech
takejto
záväznej
povahy
hodnôt
zakotvených v tomto
článku.
532    V tejto
súvislosti
už
preambula
Zmluvy o EÚ
obsahuje
všeobecný
odkaz
na
„univerzálne
hodnoty
nezrušiteľných a nescudziteľných práv
ľudskej
bytosti,
slobody,
demokracie,
rovnosti a právneho
štátu“,
teda
hodnoty,
ktoré
sa
aspoň
čiastočne
prekrývajú
so
spoločnými
hodnotami
zakotvenými v článku 2 ZEÚ.
Táto
preambula
však
nie
je
právne
záväzná.
Naopak,
vloženie
tohto
článku 2
do
samotného
textu
Zmluvy o EÚ v hlave
I
nazvanej
„Spoločné
ustanovenia“
podporuje
konštatovanie o záväznej
povahe
tohto
ustanovenia.
533    Článok 49 ZEÚ
ako
prvok
kontextu
tiež
podporuje
výklad
uvedeného
článku 2 v tom
zmysle,
že
toto
ustanovenie
má
pre
členské
štáty
právne
záväznú
povahu.
Ako
bolo
totiž
pripomenuté v bode 521
tohto
rozsudku, z článku 49 ZEÚ
vyplýva,
že
dodržiavanie
hodnôt
zakotvených v tom
istom
článku 2
predstavuje
podmienku
vstupu
do
Únie,
ktorú
musí
splniť
každý
európsky
štát,
ktorý
sa
chce
stať
členom
Únie
združujúcej
štáty,
ktoré
slobodne a dobrovoľne
pristúpili k týmto
hodnotám a ktoré
sa
zaväzujú
ich
neustále
podporovať.
534    To
isté
platí
pre
ostatné
ustanovenia
Zmluvy o EÚ,
ktoré
výslovne
odkazujú
na
hodnoty
Únie, a potvrdzujú
tak
právne
záväznú
povahu
článku 2 ZEÚ, a to
pre
článok 3
ods. 1 a 5,
článok 7
ods. 1 a 2,
článok 8
ods. 1,
článok 13
ods. 1,
článok 21
ods. 2 písm. a),
článok 32
prvý
odsek,
ako
aj
článok 42
ods. 5 ZEÚ.
535    Po
tretie
tento
výklad
potvrdzujú
prípravné
práce k tomuto
článku 2.
Ako
uviedla
generálna
advokátka v bode 169
svojich
návrhov,
Zmluva o EÚ v znení
pred
Lisabonskou
zmluvou
neodkazovala
na
„hodnoty“,
ale
na
„zásady“
stanovené v uvedenom
článku.
Pojem
„hodnoty“
bol
zavedený
Lisabonskou
zmluvou
prevzatím
formulácie
prijatej
Konventom o budúcnosti
Európy,
podľa
ktorého
európske
základné
hodnoty
„musia
mať
jasný,
nesporný právny
základ,
aby
členské
štáty
vedeli
rozlíšiť
povinnosti,
ktoré z nich
vyplývajú“
(Sekretariát
Európskeho
konventu,
CONV
528/03,
s. 11).
536    Z toho
vyplýva,
že
hodnoty
zakotvené v tom
istom
článku 2
majú
samy
osebe
právne
záväznú
povahu, z ktorej
vyplýva
povinnosť
členských
štátov a inštitúcií
Únie
rešpektovať
tieto
hodnoty,
ako
aj
povinnosť
zachovávať
ich a podporovať.
537    V druhom
rade,
pokiaľ
ide o tvrdenie
Maďarska,
podľa
ktorého
nesplnenie
takýchto
povinností
podľa
článku 2 ZEÚ
nemôže
byť
predmetom
žaloby o nesplnenie povinnosti
podľa
článku 258 ZFEÚ,
keďže
iba
postup
stanovený v článku 7 ZEÚ
umožňuje
konštatovať
nedodržanie
hodnôt
zakotvených v tomto
článku 2,
treba
pripomenúť,
že z judikatúry
vyplýva,
že
Únia
musí
byť
schopná
obhajovať
hodnoty
stanovené v uvedenom
článku 2 v medziach
svojich
právomocí,
ktoré
jej
priznávajú
Zmluvy
(rozsudky
zo
16. februára
2022,
Maďarsko/Parlament a Rada, C‑156/21,
EU:C:2022:97,
bod 127, a zo
16. februára
2022,
Poľsko/Parlament a Rada, C‑157/21,
EU:C:2022:98,
bod 145).
538    V tejto
súvislosti
Súdny
dvor
rozhodol,
že
na
zabezpečenie
základného
predpokladu,
na
ktorom
je
založený
takto
vytvorený
spoločný
právny
poriadok,
zaviedli
Zmluvy
súdny
systém
určený
na
zabezpečenie
súdržného a jednotného
výkladu
práva
Únie. V súlade s článkom 19
ods. 1
prvým
pododsekom ZEÚ
Súdny
dvor
zabezpečuje
dodržiavanie
práva
pri
výklade a uplatňovaní
Zmlúv v rámci
postupov,
ktoré
sú v nich
stanovené,
medzi
ktoré
patrí
žaloba o nesplnenie
povinnosti
upravená článkami 258
až
260 ZFEÚ
[pozri v tomto
zmysle
stanovisko
1/17
(Dohoda
CETA
medzi
EÚ a Kanadou) z 30. apríla
2019,
EU:C:2019:341,
bod 111 a citovanú
judikatúru].
539    Cieľom
tohto
konania o žalobe o nesplnenie povinnosti
podľa
článku 258 ZFEÚ
je
objektívne
zistenie,
že
členský
štát
si
nesplnil
povinnosti,
ktoré
mu
ukladá
právo
Únie
[rozsudok
zo
6. októbra
2020,
Komisia/Maďarsko
(Vysokoškolská
výučba), C‑66/18,
EU:C:2020:792,
bod 56 a citovaná
judikatúra].
540    Keďže
neexistuje
výnimka z pravidla
všeobecnej
právomoci,
ktorú
článok 19 ZEÚ
priznáva
Súdnemu
dvoru
na
zabezpečenie
dodržiavania
práva
pri
výklade a uplatňovaní
Zmlúv,
Súdny
dvor
má v rámci
konania o žalobe o nesplnenie povinnosti
podľa
článku 258 ZFEÚ
naďalej
právomoc
kontrolovať,
či
členské
štáty
dodržiavajú
povinnosti
vyplývajúce z článku 2 ZEÚ.
541    Nemôže
teda
uspieť
tvrdenie
Maďarska,
podľa
ktorého
možno
konštatovať
porušenie
hodnôt
uvedených v článku 2 ZEÚ
len
na
základe
postupu
stanoveného v článku 7 ZEÚ.
542    V tomto
zmysle
treba
pripomenúť,
že
Súdny
dvor
rozhodol,
že
na
rozdiel
od
toho,
čo
tvrdí
tento
členský
štát,
okrem
postupu
stanoveného v článku 7 ZEÚ
mnohé
iné
ustanovenia
Zmlúv,
často
konkretizované
rôznymi
aktmi
sekundárneho
práva,
priznávajú
inštitúciám
Únie
právomoc
skúmať,
konštatovať a v prípade
potreby
sankcionovať
porušenia
hodnôt
obsiahnutých v článku 2 ZEÚ,
ku
ktorým
dôjde v členskom
štáte
(rozsudky
zo
16. februára
2022,
Maďarsko/Parlament a Rada, C‑156/21,
EU:C:2022:97,
bod 159,
ako
aj
zo
16. februára
2022,
Poľsko/Parlament a Rada, C‑157/21,
EU:C:2022:98,
bod 195).
543    Z toho
nevyhnutne
vyplýva,
že
uvedené
hodnoty
nemožno
považovať
za
hodnoty,
ktoré
Únia
môže
chrániť
len v rámci
postupu
stanoveného v článku 7 ZEÚ
(pozri v tomto
zmysle
rozsudky
zo
16. februára
2022,
Maďarsko/Parlament a Rada,
C‑156/21,
EU:C:2022:97,
bod 163,
ako
aj
zo
16. februára
2022,
Poľsko/Parlament a Rada,
C‑157/21,
EU:C:2022:98,
bod 199).
b)      O porušení povinností vyplývajúcich z článku 2 ZEÚ
544    Na
úvod
treba
pripomenúť,
že
okrem
porušení
ustanovení
práva
Únie
konštatovaných v bodoch 163,
204,
235,
311 a 416
tohto
rozsudku
Maďarsko
prijatím
novelizačného
zákona
porušilo
aj
články 1,
7,
11 a 21
Charty,
ako
vyplýva z bodov 422 a 493
tohto
rozsudku.
545    Súdnemu
dvoru
teda
prináleží
posúdiť,
či
všetky
tieto
porušenia
môžu
zakladať
porušenie
článku 2 ZEÚ.
546    V prvom
rade,
ako v podstate
vyplýva z úvah
uvedených v bode 536
tohto
rozsudku,
hodnoty
uvedené v tomto
článku 2
zakladajú v Únii
právne
záväzné
povinnosti
prierezovej
povahy a definujú
samotnú
identitu
Únie
ako
spoločného
právneho
poriadku.
547    Z právne
záväznej
povahy
článku 2 ZEÚ
však
nevyplýva,
že
každé
porušenie
ustanovenia
práva
Únie,
ktoré
tieto
hodnoty
priamo
alebo
nepriamo
konkretizuje,
nevyhnutne
znamená
porušenie
tohto
článku 2.
548    Je
pravda,
že
porušenie
viacerých
základných
práv
zaručených
Chartou,
ktoré
konkretizujú
hodnoty
zakotvené v článku 2 ZEÚ,
môže
naznačovať
porušenie
týchto
hodnôt.
549    Vzájomná
dôvera
medzi
členskými
štátmi
totiž
spočíva
na
uznávaní
hodnôt
zakotvených v tomto
článku 2,
čo
znamená,
že
od
pristúpenia
žiadny z týchto
štátov
nesmie
vykonávať
svoje
právomoci
spôsobom,
ktorý
by
bol v rozpore s týmito
hodnotami,
ktoré
definujú
samotnú
identitu
Únie
ako
spoločného
právneho
poriadku,
ktorý
členské
štáty
prijali
na
základe
reciprocity
[pozri v tomto
zmysle a analogicky
rozsudok z 29. apríla
2025,
Komisia/Malta
(Občianstvo
investorom),
C‑181/23,
EU:C:2025:283,
body 93 a 95]. V tejto
súvislosti
treba
zdôrazniť,
že
Únia
teda
združuje
štáty,
ktoré – ako
bolo
pripomenuté v bode 521
tohto
rozsudku – slobodne a dobrovoľne
pristúpili k uvedeným
hodnotám,
najmä k základným
právam
zakotveným v Charte,
rešpektujú
ich a zaväzujú
sa
ich
podporovať
[pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 5. júna
2023,
Komisia/Poľsko
(Nezávislosť a súkromný
život
sudcov), C‑204/21,
EU:C:2023:442,
bod 66 a citovanú
judikatúru].
550    Výklad
uvedeného
článku 2,
ktorý
by
išiel
nad
rámec
výkladu
uvedeného v bode 547
tohto
rozsudku,
by
však
mohol
viesť k tomu,
že
obmedzenia
stanovené
pre
pôsobnosť
iných
ustanovení
práva
Únie, a najmä
ustanovení
Charty,
ktoré
sú
určené
pre
členské
štáty
výlučne
vtedy,
ak
vykonávajú
právo
Únie v zmysle
článku 51
ods. 1
Charty,
budú
zbavené
akéhokoľvek
účinku.
551    V rámci
konania o žalobe o nesplnenie
povinnosti
možno
teda
porušenie
právne
záväzných
povinností
vyplývajúcich z tohto
článku 2
zo
strany
členského
štátu
konštatovať
iba v prípade
zjavného a obzvlášť
závažného
porušenia
jednej
alebo
viacerých
hodnôt
spoločných
členským
štátom,
keďže
takéto
porušenia
sú
nezlučiteľné
so
samotnou
identitou
Únie
ako
spoločného
právneho
poriadku
spoločnosti
vyznačujúcej
sa
pluralizmom.
552    Keďže
konštatovanie
porušenia
článku 2 ZEÚ
podlieha
osobitným
podmienkam
vyplývajúcim z vlastného
dosahu
tohto
ustanovenia a z povinností,
ktoré s ním
súvisia,
nemôže
uspieť
tvrdenie
Maďarska,
podľa
ktorého
by
porušenie
základných
práv
zakotvených v Charte a zároveň v tomto
článku 2
viedlo k uloženiu
dvojitej
sankcie
za
jedno
porušenie,
keďže
nič
nebráni
tomu,
aby
Súdny
dvor,
na
ktorý
bola
podaná
žaloba o nesplnenie
povinnosti,
mohol
konštatovať
samostatné
porušenia
povinností,
ktoré
pre
členské
štáty
vyplývajú z Charty a uvedeného
článku 2.
553    V druhom
rade
treba
zdôrazniť,
že v prejednávanej veci,
ako v podstate
uviedla
generálna
advokátka v bode 258
svojich
návrhov,
novelizačný
zákon
zavádza
ucelený
súbor
diskriminačných
opatrení,
ktorý
odráža
postoj
maďarského
zákonodarcu,
podľa
ktorého
je
akýkoľvek
obsah,
ktorý
popularizuje
alebo
znázorňuje
odklon od identity zodpovedajúcej
biologickému
pohlaviu,
zmenu
pohlavia
alebo
homosexualitu,
škodlivý
pre
telesný,
duševný a morálny
vývin
maloletých
osôb,
čo
odôvodňuje
obmedzenie
alebo
zákaz
sprístupnenia
takéhoto
obsahu
maloletým
osobám.
554    To znamená,
že
tento
zákon
vedie,
ako
vyplýva z bodov 487
až
491
tohto
rozsudku,
ku
stigmatizácii a marginalizácii osôb,
ktoré
nie
sú
cisrodové alebo
heterosexuálne,
len z dôvodu
ich
sexuálnej
identity
alebo
sexuálnej
orientácie,
pričom
tieto
dôsledky
sú
ešte
zhoršené
skutočnosťou,
že
uvedený
zákon
navyše
spája
skutočnosť,
že
niekto
nie
je
cisrodovou alebo
heterosexuálnou
osobou, s pedofilnou
trestnou
činnosťou,
čím
naznačuje,
že
osoby,
ktoré
nie
sú
cisrodové alebo
heterosexuálne,
predstavujú
zásadnú
hrozbu
pre
maďarskú a európsku
spoločnosť, v dôsledku
čoho
toto
spájanie
môže
podnecovať k nenávistnému
správaniu
voči
týmto
osobám.
555    Takáto
stigmatizácia a marginalizácia,
ktoré
vedú k vytvoreniu,
udržovaniu
alebo k posilneniu
sociálnej
„neviditeľnosti“
určitej
časti
spoločnosti,
sú v rozpore s hodnotami
úcty k ľudskej
dôstojnosti,
rovnosti a rešpektovania
ľudských
práv,
vrátane
práv
osôb
patriacich k menšinám v zmysle
článku 2 ZEÚ.
556    Za
týchto
podmienok
treba
konštatovať,
že
novelizačný
zákon
zjavne a obzvlášť
závažným
spôsobom
zasahuje
do
práv
osôb,
ktoré
nie
sú
cisrodové,
vrátane
transrodových osôb,
alebo
nie
sú
heterosexuálne,
ako
aj
do
hodnôt
úcty k ľudskej
dôstojnosti,
rovnosti a rešpektovania
ľudských
práv,
vrátane
práv
osôb
patriacich k menšinám v zmysle
tohto
článku 2,
takže
je v rozpore
so
samotnou
identitou
Únie
ako
spoločného
právneho
poriadku v spoločnosti
vyznačujúcej
sa
pluralizmom.
557    V treťom
rade
tento
záver
nemožno
spochybniť
argumentáciou
Maďarska,
podľa
ktorej
členské
štáty
disponujú
určitou
mierou
voľnej
úvahy
pri
určovaní
úrovne
ochrany
základných
záujmov
spoločnosti,
pokiaľ
ide o otázky
úzko
súvisiace s ich
národnou
identitou.
558    Podľa
tohto
článku 4
ods. 2
Únia
rešpektuje
rovnosť
členských
štátov
pred
Zmluvami,
ako
aj
ich
národnú
identitu,
obsiahnutú v ich
základných
politických a ústavných
systémoch
vrátane
regionálnych a miestnych
samospráv.
559    Podľa
judikatúry
Súdneho
dvora
platí,
že
hoci
je
Únia
povinná
rešpektovať
národnú
identitu
členských
štátov v súlade s uvedeným
článkom 4
ods. 2,
takže
tieto
štáty
disponujú
určitou
mierou
voľnej
úvahy
pri
zabezpečovaní
uplatňovania
hodnôt
uvedených v článku 2 ZEÚ a zásad
práva
Únie,
ktoré
ich
konkretizujú,
nijako z toho
nevyplýva,
že
povinnosti
vyplývajúce z tohto
článku 2
môžu
byť
odlišné v závislosti
od
členského
štátu
(pozri v tomto
zmysle a analogicky
rozsudky
zo
16. februára
2022,
Maďarsko/Parlament a Rada, C‑156/21,
EU:C:2022:97,
bod 233,
ako
aj
zo
16. februára
2022,
Poľsko/Parlament a Rada, C‑157/21,
EU:C:2022:98,
bod 265).
560    Členské
štáty
totiž
síce
majú
odlišnú
národnú
identitu,
obsiahnutú
vo
svojich
základných
politických a ústavných
systémoch,
ktorú
Únia
rešpektuje,
uznávajú
však
spoločné
hodnoty,
ktoré
zdieľajú
podľa
uvedeného
článku 2, a ktoré
sa
zaviazali
neustále
dodržiavať
(pozri v tomto
zmysle a analogicky
rozsudky
zo
16. februára
2022,
Maďarsko/Parlament a Rada, C‑156/21,
EU:C:2022:97,
bod 234,
ako
aj
zo
16. februára
2022,
Poľsko/Parlament a Rada, C‑157/21,
EU:C:2022:98,
bod 266).
561    Okrem
toho
článok 4
ods. 2 ZEÚ
treba
vykladať s prihliadnutím
na
ustanovenia
rovnakej
právnej
sily,
najmä
ten
istý
článok 2, a nemôže
zbaviť
členské
štáty
povinnosti
dodržiavať
požiadavky,
ktoré z týchto
ustanovení
vyplývajú
[pozri v tomto
zmysle
rozsudky z 19. novembra
2024,
Komisia/Česká
republika
(Zvoliteľnosť a členstvo v politickej
strane),
C‑808/21,
EU:C:2024:962,
bod 158,
ako
aj z 19. novembra
2024,
Komisia/Poľsko
(Zvoliteľnosť a členstvo v politickej
strane),
C‑814/21,
EU:C:2024:963,
bod 155,
ako
aj
citovanú
judikatúru].
562    Tento
článok 4
ods. 2
teda
chráni
len
koncepciu
národných
identít v zmysle
tohto
článku,
ktorá
je v súlade s hodnotami
zakotvenými v článku 2 ZEÚ.
563    Ako
však
vyplýva z bodu 556
tohto
rozsudku,
keďže
novelizačný
zákon
porušuje
hodnoty
úcty k ľudskej
dôstojnosti,
rovnosti a rešpektovania
ľudských
práv,
vrátane
práv
osôb
patriacich k menšinám v zmysle
tohto
článku 2,
Maďarsko
sa
nemôže
platne
odvolávať
na
svoju
národnú
identitu,
aby
odôvodnilo
prijatie
tohto
zákona.
564    Vzhľadom
na
vyššie
uvedené
úvahy
treba
dospieť k záveru,
že
šiesty
žalobný
dôvod
je
dôvodný.
C.      O štvrtom žalobnom dôvode založenom na porušení článku 10 GDPR a článku 8 ods. 2 Charty
1.      Argumentácia účastníkov konania
565    Vo
svojom
štvrtom
žalobnom
dôvode,
ktorý
treba
preskúmať
ako
posledný,
Komisia
vytýka
Maďarsku,
že
si
nesplnilo
povinnosti,
ktoré
mu
vyplývajú z článku 10
GDPR a článku 8
ods. 2
Charty.
566    Uvádza,
že § 67
ods. 1 písm. a)
až
d)
zákona o registri
trestov
ukladá
orgánu
zodpovednému
za
vedenie
registra
trestov
povinnosť
poskytnúť
akejkoľvek
„oprávnenej
osobe“
priamy
prístup k zaznamenaným
údajom,
na
žiadosť
poskytnúť
oprávnenej
osobe
údaje z tohto
systému,
na
žiadosť
oprávnenej
osoby
osvedčiť
údaje z tohto
systému a elektronicky
sprístupniť
oprávnenej
osobe
zaznamenané
údaje o osobách,
ktoré
sa
dopustili
trestných
činov v sexuálnej
oblasti
alebo
sexuálne
motivovaných
trestných
činov
spáchaných
na
deťoch.
567    Táto
inštitúcia
po
prvé
tvrdí,
že § 67
ods. 1 písm. d)
zákona o registri
trestov
neposkytuje
dostatočné
záruky
pre
práva a slobody
dotknutých
osôb,
pokiaľ
ide o podmienky
prístupu k ich
osobným
údajom,
keďže
toto
ustanovenie
nespresňuje,
ktoré
osoby
sú
„oprávnené“
mať
elektronický
prístup k údajom z registrov
trestov
(„rozhranie“).
568    Také
široké a nepresné
označenie,
ako
je
uvedené v tomto
článku 67
ods. 1 písm. a)
až
d), v tejto
súvislosti
vedie k právnej
neistote,
pokiaľ
ide o osoby,
ktoré
majú k registrom
prístup,
čo
je v rozpore s článkom 10
GDPR.
569    Podľa
tohto
článku 10
sa
totiž
prístup k osobným
údajom
musí
uskutočňovať
na
základe
objektívnych
kritérií a len v prípade,
ak
je
odôvodnený a nevyhnutný.
Pokiaľ
však
ide o § 75/B
ods. 3 písm. a)
a
ab)
zákona o registri trestov,
za
osoby,
ktoré
majú s maloletou
osobou
úzku
väzbu, a teda
patria
do
pôsobnosti
tohto
ustanovenia,
sa
považujú
aj
osoby,
ktoré
zabezpečujú
starostlivosť o maloletú
osobu
len
krátko.
570    Vzhľadom
na
kritérium
nevyhnutnosti
prístupu k dotknutým
údajom
podľa
odseku
1
tohto § 75/B
tieto
osoby
môžu
mať
oprávnený
záujem
na
zabezpečení
ochrany
detí a predchádzaní
trestným
činom v sexuálnej
oblasti a sexuálne
motivovaným
trestným
činom
spáchaným
na
deťoch
alebo s využitím
detí.
571    Z rozsudku z 22. júna
2021,
Latvijas Republikas Saeima (Pokutové
body)
(C‑439/19,
EU:C:2021:504,
bod 110 a citovaná
judikatúra),
však
vyplýva,
že
kritérium
nevyhnutnosti
nie
je
splnené,
ak
cieľ
všeobecného
záujmu
možno
primeraným
spôsobom
rovnako
účinne
dosiahnuť
inými
menej
obmedzujúcimi
prostriedkami.
572    Po
druhé
Komisia
tvrdí,
že
kritériá
na
prístup k údajom
zaznamenaným v registri
trestov v rámci
zákona o registri
trestov
neposkytujú
„primerané
záruky
ochrany
práv a slobôd
dotknutých
osôb“ v zmysle
článku 10
GDPR,
keďže
tieto
kritériá
nemôžu
zaručiť,
že
spracúvanie
údajov o trestnej
činnosti
spĺňa
všeobecné
požiadavky
nevyhnutnosti a proporcionality.
573    V tejto
súvislosti
spresňuje,
že v súlade s článkami 5 a 6
GDPR
možno
prístup
verejnosti k osobným
údajom
obsiahnutým v úradných
dokumentoch
poskytnúť
len
vtedy,
ak
sa
preukáže
nevyhnutnosť
ich
sprístupnenia. V prejednávanej veci
však
nie
je
zavedený
žiadny
mechanizmus
na
posúdenie
nevyhnutnosti
prístupu
na
základe
objektívnych
kritérií.
574    Po
tretie
Komisia
tvrdí,
že
článok 86
GDPR,
ktorý
sa
týka
sprístupnenia
osobných
údajov v úradných
dokumentoch,
ktoré
má v držbe
orgán
verejnej
moci
alebo
verejnoprávny
či
súkromnoprávny
subjekt
na
účely
splnenia
úlohy
vo
verejnom
záujme,
tiež
nestanovuje
nijaké
výnimky a odchýlky z pravidiel v oblasti
ochrany
údajov.
575    Maďarsko
odpovedá,
že
záruky
vyžadované
článkami 10 a 86
GDPR
sú
zabezpečené
v § 67
ods. 1 písm. a)
až
d)
zákona o registri
trestov a sú
posilnené
opatreniami
týkajúcimi
sa
bezpečnosti
údajov,
ktoré
zodpovedajú
úrovni
ochrany
osobných
údajov
stanovenej v článku 5
ods. 1 písm. f),
ako
aj v článku 24
GDPR.
576    Ustanovenie § 67
ods. 1 písm. d)
zákona o registri
trestov
dostatočne
presne
určuje
osoby
oprávnené
na
prístup k údajom
osôb,
ktoré
sa
dopustili
trestných
činov v sexuálnej
oblasti a sexuálne
motivovaných
trestných
činov
spáchaným
na
deťoch.
577    Z ustanovenia § 75/B
ods. 3
tohto
zákona
vyplýva,
že
postup
sprístupňovania
osobných
údajov z registra
trestov
týkajúcich
sa
dotknutej
osoby
môže
iniciovať
len
dospelá
osoba,
ktorá
je s dotknutou
maloletou
osobou
príbuzná
alebo
ktorá
je
zodpovedná
za
výchovu,
výživu
alebo
dohľad
nad
touto
maloletou
osobou.
578    Maďarsko
tvrdí,
že
podľa § 8:1
ods. 1
bodu 2
maďarského
Občianskeho
zákonníka
pojem
„príbuzný“
zahŕňa
manželov a manželky,
predkov v priamej
línii,
osvojené
deti,
nevlastné
deti a deti v pestúnskej
starostlivosti,
osvojiteľov,
nevlastných
rodičov a pestúnov, a súrodencov,
ako
aj
partnerov,
manželov a manželky
predkov v priamej
línii,
predkov v priamej
línii a súrodencov
manželov a manželiek, a manželov a manželky
súrodencov.
579    Okrem
toho z § 4:146
ods. 1 a § 4:224
tohto
zákonníka
vyplýva,
že
maloleté
dieťa
podlieha
rodičovskej
zodpovednosti a poručníctvu,
pričom
rodičovská
zodpovednosť
umožňuje
okrem
iného
spravovať
jeho
majetok a zabezpečovať
jeho
právne
zastupovanie, a v rámci
toho
zahŕňa
právo
požiadať o prístup k údajom
podľa
zákona o registri
trestov.
580    Podľa
ustanovenia § 75/B
ods. 1
zákona o registri
trestov
prístup k predmetným
údajom
musí
byť
nevyhnutný,
pričom
nevyhnutnosť a primeranosť
prístupu k údajom
zaznamenaným v registri
trestov
je
založená
na
objektívnych a subjektívnych
kritériách.
581    Maďarsko
dodáva,
že
fungovanie
elektronického
rozhrania
používaného v súvislosti s prístupom k osobným
údajom z registra
trestov
týkajúcich
sa
dotknutej
osoby
poskytuje
primerané
záruky v súlade s článkom 10
GDPR.
Pred
podaním
žiadosti o údaje z registra
trestov
musí
žiadateľ
vykonať
vyhlásenie o účele
žiadosti
na
základe
„prísnych
podmienok
vyhľadávania“.
582    Z odôvodnenia
4
GDPR
tiež
vyplýva,
že
právo
na
ochranu
osobných
údajov
nie
je
absolútne
právo,
ale
musí
sa
posudzovať
vo
vzťahu k jeho
funkcii v spoločnosti a musí
byť
vyvážené s ostatnými
základnými
právami, a to v súlade
so
zásadou
proporcionality.
Zabezpečenie
práv
dieťaťa
zakotvených v článku 24
Charty
musí
mať
prednosť
pred
právom
na
ochranu
osobných
údajov.
Tento
cieľ
nemožno
dosiahnuť
inými
primeranými a rovnako
účinnými
prostriedkami,
ako
je
nevyhnutné a primerané
obmedzenie
práva
na
ochranu
osobných
údajov.
583    Pokiaľ
ide o sprístupnenie
údajov o trestnej
činnosti
podľa
článku 86
GDPR,
Maďarsko
poznamenáva,
že v prejednávanej veci
nejde o sprístupnenie,
ani o zverejnenie
obsahu
úradného
dokumentu.
2.      Posúdenie Súdnym dvorom
584    Na
úvod
je
potrebné
pripomenúť,
že
cieľ
sledovaný
GDPR,
ktorý
vyplýva z jeho
článku 1,
ako
aj z jeho
odôvodnení
1 a 10,
spočíva
najmä v zabezpečení
vysokej
úrovne
ochrany
základných
práv a slobôd
fyzických
osôb,
najmä
ich
práva
na
súkromie v súvislosti
so
spracúvaním
osobných
údajov
zakotveného v článku 8
ods. 1
Charty a v článku 16
ods. 1 ZFEÚ
(rozsudok z 9. januára
2025,
Mousse, C‑394/23,
EU:C:2025:2,
bod 21 a citovaná
judikatúra].
585    V súlade s týmto
cieľom
musí
byť
každé
spracúvanie
osobných
údajov
najmä v súlade
so
zásadami
týkajúcimi
sa
spracúvania
takýchto
údajov
uvedenými v článku 5
tohto
nariadenia a musí
spĺňať
podmienky
zákonnosti
vymenované v článku 6
toho
istého
nariadenia
(rozsudok z 9. januára
2025,
Mousse, C‑394/23,
EU:C:2025:2,
bod 22 a citovaná
judikatúra).
586    Článok 5
ods. 1 písm. a)
GDPR
vyžaduje,
aby
boli
osobné
údaje
spracúvané
zákonným
spôsobom,
spravodlivo a transparentne
vo
vzťahu k dotknutej
osobe.
587    Pokiaľ
ide o podmienky
zákonnosti
spracúvania,
Súdny
dvor
rozhodol,
že
článok 6
ods. 1
prvý
pododsek GDPR
stanovuje
taxatívny a obmedzený
zoznam
prípadov, v ktorých
možno
spracúvanie
osobných
údajov
považovať
za
zákonné.
Na
to,
aby
sa
teda
spracúvanie
mohlo
považovať
za
zákonné,
musí
sa
naň
vzťahovať
jeden z prípadov
stanovených v tomto
ustanovení
(rozsudok z 9. januára
2025,
Mousse, C‑394/23,
EU:C:2025:2,
bod 25 a citovaná
judikatúra).
588    Súdny
dvor
tak
rozhodol,
že
ak
možno
konštatovať,
že
spracúvanie
osobných
údajov
je
nevyhnutné
vzhľadom
na
niektorý z dôvodov
stanovených v článku 6
ods. 1
prvom
pododseku písm. b)
až
f)
GDPR,
nie
je
potrebné
určiť,
či
sa
na
toto
spracúvanie
vzťahuje
aj
niektorý
iný z týchto
dôvodov
[rozsudok
zo
4. júla
2023,
Meta Platforms a i. (Všeobecné
podmienky
používania
sociálnej
siete), C‑252/21,
EU:C:2023:537,
bod 94,
ako
aj
citovaná
judikatúra].
589    V tomto
kontexte
odôvodnenia
stanovené v tomto
článku 6
ods. 1
prvom
pododseku písm. b)
až
f),
pokiaľ
umožňujú
zákonnosť
spracúvania
osobných
údajov
vykonávaného
bez
súhlasu
dotknutej
osoby,
sa
majú
vykladať
reštriktívne
(rozsudok z 9. januára
2025,
Mousse, C‑621/23,
EU:C:2025:2,
bod 27 a citovaná
judikatúra).
590    Podľa
článku 6
ods. 1
prvého
pododseku písm. e)
GDPR
je
spracúvanie
zákonné
iba
vtedy a iba v tom
rozsahu,
keď
je
potrebné
na
splnenie
úlohy
realizovanej
vo
verejnom
záujme
alebo
pri
výkone
verejnej
moci
zverenej
prevádzkovateľovi.
591    Treba
ešte
uviesť,
že v oblasti
prístupu
verejnosti k úradným
dokumentom
článok 86
GDPR,
stanovuje,
že
osobné
údaje v úradných
dokumentoch,
ktoré
má v držbe
orgán
verejnej
moci
alebo
verejnoprávny
či
súkromnoprávny
subjekt
na
účely
splnenia
úlohy
realizovanej
vo
verejnom
záujme,
môže
tento
orgán
alebo
subjekt
poskytnúť v súlade s právom
Únie
alebo
právom
príslušného
členského
štátu, s cieľom
zosúladiť
prístup
verejnosti k úradným
dokumentom s právom
na
ochranu
osobných
údajov.
592    Tento
článok
treba
vykladať
po
prvé s prihliadnutím
na
odôvodnenie
4
GDPR,
ktoré
najmä
uvádza,
že
právo
na
ochranu
osobných
údajov
nie
je
absolútnym
právom,
po
druhé
na
odôvodnenie
154
tohto
nariadenia, z ktorého
okrem
iného
vyplýva,
že
prístup
verejnosti k úradným
dokumentom
možno
považovať
za
verejný
záujem
[pozri v tomto
zmysle
rozsudok z 3. apríla
2025,
Ministerstvo
zdravotnictví (Údaje
týkajúce
sa
zástupcu
právnickej
osoby), C‑710/23,
EU:C:2025:231,
bod 39 a citovanú
judikatúru].
593    V prejednávanej veci § 67
ods. 1
zákona o registri
trestov
stanovuje,
že
orgán
zodpovedný
za
vedenie
registra
trestov
na
základe
informačného
systému
registrov
trestov v súlade s ustanoveniami
tohto
zákona
poskytuje
podľa
písmena
a)
oprávnenej
osobe
priamy
prístup k zaznamenaným
údajom,
podľa
písmena
b)
na
žiadosť
poskytuje
oprávnenej
osobe
údaje z tohto
systému,
podľa
písmena
c)
na
žiadosť
oprávnenej
osoby
osvedčuje
údaje z tohto
systému a podľa
písmena
d)
elektronicky
sprístupňuje
oprávnenej
osobe
zaznamenané
údaje o osobách,
ktoré
sa
dopustili
trestných
činov v sexuálnej
oblasti
alebo
sexuálne
motivovaných
trestných
činov
spáchaných
na
deťoch.
594    Na
spracúvanie
údajov
týkajúcich
sa
uznania
viny
za
trestné
činy
uvedené
najmä v § 67
ods. 1 písm. d)
tohto
zákona
sa
pritom
môže
vzťahovať
článok 6
ods. 1
prvý
pododsek písm. e)
GDPR.
595    Pokiaľ
však
ide o údaje
týkajúce
sa
uznania
viny
za
trestné
činy a priestupky,
článok 10
GDPR
podmieňuje
ich
spracúvanie
dodatočnými
obmedzeniami.
Podľa
tohto
článku
sa
spracúvanie
týchto
údajov
„vykonáva
len
pod
kontrolou
orgánu
verejnej
moci“,
pokiaľ
to
nie
je
„povolené
právom
Únie
alebo
právom
členského
štátu
poskytujúcim
primerané
záruky
ochrany
práv a slobôd
dotknutých
osôb“.
Každý
komplexný
register
uznania
viny
za
trestné
činy
sa
vedie
iba
pod
kontrolou
orgánu
verejnej
moci
(rozsudok
zo
7. marca 2024,
Endemol Shine Finland, C‑740/22,
EU:C:2024:216,
bod 47 a citovaná
judikatúra).
596    Súdny
dvor
už
rozhodol,
že
ani
článok 6
ods. 1
prvý
pododsek písm. e)
GDPR,
ani
článok 10
tohto
nariadenia
všeobecne a úplne
nezakazujú,
aby
bol
orgán
verejnej
moci
oprávnený
alebo
dokonca
nútený
oznámiť
osobné
údaje
osobám,
ktoré o to
požiadajú
(rozsudok
zo
7. marca 2024,
Endemol Shine Finland, C‑740/22,
EU:C:2024:216,
bod 48 a citovaná
judikatúra).
597    GDPR
teda v zásade
nebráni
tomu,
aby
boli
osobné
údaje
sprístupnené
oprávnenej
osobe,
ak
je
toto
sprístupnenie
nevyhnutné
na
splnenie
úlohy
realizovanej
vo
verejnom
záujme
alebo
pri
výkone
verejnej
moci v zmysle
článku 6
ods. 1
prvého
pododseku písm. e)
tohto
nariadenia.
To
isté
platí
aj v prípade,
keď
sa
na
predmetné
údaje
vzťahuje
tento
článok 10,
pokiaľ
právne
predpisy
povoľujúce
toto
sprístupnenie
poskytujú
primerané
záruky
pre
práva a slobody
dotknutých
osôb
(rozsudok
zo
7. marca 2024,
Endemol Shine Finland, C‑740/22,
EU:C:2024:216,
bod 49 a citovaná
judikatúra).
598    V prejednávanej veci
teda
Súdnemu
dvoru
prináleží
overiť,
či § 67
ods. 1 písm. d)
zákona o registri
trestov,
najmä
označenie
„oprávnená
osoba“ v zmysle
tohto
ustanovenia,
spĺňa
požiadavky
stanovené v tomto
článku 10 s prihliadnutím
na
zásadu
proporcionality, a to
na
základe
zváženia
práva
na
prístup k uvedeným
údajom
zo
strany
uvedenej
„oprávnenej
osoby“ a práva
na
ochranu
osobných
údajov
zakotveného v článku 8
Charty.
599    V tejto
poslednej
uvedenej
súvislosti
treba
pripomenúť,
že
základné
práva
na
rešpektovanie
súkromného
života a ochranu
osobných
údajov
nie
sú
absolútnymi
výsadami,
ako
sa
uvádza v odôvodnení
4
GDPR,
ale
musia
sa
vnímať
vo
vzťahu k ich
úlohe v spoločnosti a musia
byť v rovnováhe s inými
základnými
právami.
Obmedzenia
tak
možno
zaviesť,
pokiaľ
sú v súlade s článkom 52
ods. 1
Charty
ustanovené
zákonom a rešpektujú
podstatu
základných
práv,
ako
aj
zásadu
proporcionality.
Podľa
poslednej
uvedenej
zásady
možno
obmedzenia
zaviesť
len
vtedy,
ak
sú
nevyhnutné a skutočne
zodpovedajú
cieľom
všeobecného
záujmu
uznaným
Úniou,
alebo
ak
je
to
potrebné
na
ochranu
práv a slobôd
iných.
Obmedzenia
musia
pôsobiť v rámci
toho,
čo
je
striktne
nevyhnutné, a právna
úprava
obsahujúca
zásah
musí
stanoviť
jasné a presné
pravidlá
upravujúce
rozsah a uplatnenie
predmetného
opatrenia
(rozsudok
zo
7. marca 2024,
Endemol Shine Finland, C‑740/22,
EU:C:2024:216,
bod 52 a citovanú
judikatúru).
600    Článok 8
ods. 2
Charty v tejto
súvislosti
uvádza,
že
osobné
údaje
musia
byť
okrem
iného
riadne
spracované
„na
určené
účely
na
základe
súhlasu
dotknutej
osoby
alebo
na
inom
oprávnenom
základe
ustanovenom
zákonom“.
601    Preto
na
účely
určenia,
či
sprístupnenie
osobných
údajov
týkajúcich
sa
uznania
viny
za
trestné
činy
je
nevyhnutné
na
splnenie
úlohy
vo
verejnom
záujme
alebo
úlohy
patriacej
do
výkonu
verejnej
moci v zmysle
článku 6
ods. 1
prvého
pododseku písm. e)
GDPR, a či
vnútroštátna
právna
úprava
povoľujúca
takéto
sprístupnenie
stanovuje
primerané
záruky
pre
práva a slobody
dotknutých
osôb v zmysle
článku 10
tohto
nariadenia,
treba
najmä
posúdiť,
či
vzhľadom
na
závažnosť
zásahu
do
základných
práv
na
rešpektovanie
súkromného
života a ochranu
osobných
údajov,
ktorý
dotknuté
spracúvanie
spôsobuje,
sa
tento
zásah
zdá
byť
odôvodnený, a najmä
primeraný
na
účely
dosiahnutia
sledovaných
cieľov
(pozri
analogicky
rozsudok
zo
7. marca 2024,
Endemol Shine Finland, C‑740/22,
EU:C:2024:216,
bod 53 a citovaná
judikatúra).
602    Pokiaľ
ide o závažnosť
zásahu
do
týchto
práv,
Súdny
dvor
už
rozhodol,
že
spracúvanie
údajov
týkajúcich
sa
uznania
viny
za
trestné
činy a priestupky
alebo
súvisiacich
bezpečnostných
opatrení
môže z dôvodu
osobitnej
citlivosti
týchto
údajov
predstavovať
obzvlášť
závažný
zásah
do
základných
práv
na
rešpektovanie
súkromného
života a na
ochranu
osobných
údajov
zaručených
článkami 7 a 8
Charty.
Vzhľadom
na
to,
že
takéto
údaje
sa
týkajú
takých
druhov
správania,
ktorých
dôsledkom
je
nesúhlas
spoločnosti,
poskytnutie
prístupu k takýmto
údajom
môže
dotknutú
osobu
stigmatizovať a predstavovať
tak
závažný
zásah
do
jej
súkromného
alebo
profesijného
života
(rozsudok
zo
7. marca 2024,
Endemol Shine Finland, C‑740/22,
EU:C:2024:216,
bod 54 a citovaná
judikatúra).
603    Vzhľadom
na
judikatúru
uvedenú v bode 601
tohto
rozsudku
treba v prvom
rade
konštatovať,
ako
uviedla
generálna
advokátka v bode 348
svojich
návrhov,
že
cieľ
sledovaný § 67
ods. 1 písm. d)
zákona o registri trestov, a to
ochrana
maloletých
osôb a predchádzanie
trestným
činom v sexuálnej
oblasti a sexuálne
motivovaných
trestných
činov
spáchaných
na
maloletých
osobách
alebo s využitím
maloletých
osôb,
predstavuje
cieľ
všeobecného
záujmu
uznávaný
Úniou v zmysle
judikatúry
pripomenutej v bode 599
tohto
rozsudku,
ktorý
môže
odôvodniť
splnenie
úlohy
realizovanej
vo
verejnom
záujme
podľa
článku 6
ods. 1
prvého
pododseku písm. e)
GDPR.
604    Hoci
prístup
verejnosti k úradným
dokumentom v zmysle
článku 86
GDPR,
akým
je
systém
registrov
trestov
upravený v prejednávanej veci
zákonom o registri
trestov,
do
ktorého
sa
zaznamenávajú
uznania
viny
za
trestné
činy,
predstavuje,
ako
vyplýva z odôvodnenia
154
tohto
nariadenia,
verejný
záujem,
ktorý
môže
legitimizovať
oznámenie
osobných
údajov
uvedených v takýchto
dokumentoch,
tento
prístup
musí
byť v súlade
so
základnými
právami
na
rešpektovanie
súkromného
života a na
ochranu
osobných
údajov,
ako
to
navyše
výslovne
vyžaduje
článok 86
GDPR
(rozsudok
zo
7. marca 2024,
Endemol Shine Finland, C‑740/22,
EU:C:2024:216,
bod 55 a citovaná
judikatúra).
605    V druhom
rade
treba
teda
overiť,
či
je
sprístupnenie
týchto
údajov
na
základe § 67
ods. 1 písm. d)
zákona o registri trestov
nevyhnutné
na
splnenie
tejto
úlohy
vo
verejnom
záujme v súlade s článkom 6
ods. 1
prvým
pododsekom písm. e)
GDPR,
teda
či
sa
toto
sprístupnenie
zdá
byť
odôvodnené, a najmä
primerané.
606    Komisia
tvrdí,
že
tento § 67
ods. 1 písm. d)
neposkytuje
dostatočné
záruky
pre
práva a slobody
dotknutých
osôb,
pokiaľ
ide o podmienky
prístupu k ich
osobným
údajom,
keďže
toto
ustanovenie
jasne
nespresňuje
osoby,
ktoré
sú
oprávnené
mať
prístup k údajom z registrov
trestov.
607    Maďarsko
však
zastáva
názor,
že
uvedené
ustanovenie
tieto
oprávnené
osoby s dostatočnou
presnosťou
určuje.
608    Ako
teda
vyplýva z judikatúry
Súdneho
dvora,
na
účely
splnenia
požiadavky
proporcionality
musí
vnútroštátna
právna
úprava
poskytujúca
prístup k osobným
údajom
stanoviť
jasné a presné
pravidlá,
ktoré
budú
upravovať
rozsah a uplatnenie
dotknutého
opatrenia a ukladať
minimálne
požiadavky
tak,
aby
osoby,
ktorých
osobné
údaje
sú
dotknuté,
mali
dostatočné
záruky
umožňujúce
účinne
chrániť
tieto
údaje
pred
rizikami
zneužitia.
Táto
právna
úprava
musí
vymedziť
okolnosti a podmienky,
za
akých
možno
prijať
opatrenie
upravujúce
spracúvanie
takýchto
údajov,
čím
zaručí,
aby
zásah
nešiel
nad
rámec
toho,
čo
je
prísne
nevyhnutné
[pozri v tomto
zmysle
rozsudky z 2. marca 2021,
Prokuratuur (Podmienky
prístupu k údajom
týkajúcim
sa
elektronických
komunikácií),
C‑746/18,
EU:C:2021:152,
bod 48 a citovanú
judikatúru a z 5. apríla
2022,
Commissioner of
An Garda
Síochána a i.,
C‑140/20,
EU:C:2022:258,
bod 54,
ako
aj
citovanú
judikatúru].
609    Po
prvé § 67
ods. 1 písm. d)
zákona o registri trestov
však
nemožno
považovať
za
ustanovenie,
ktoré
takéto
jasné a presné
pravidlá
stanovuje.
Konkrétne
pojem
„oprávnená
osoba“ v zmysle
tohto
ustanovenia,
ktorý
sa
vzťahuje
na
osoby
oprávnené
podať
žiadosť o prístup
na
základe
tohto
ustanovenia,
nie
je
dostatočne
vymedzený
ani
zákonom o registri
trestov,
ani
maďarským
Občianskym
zákonníkom.
610    Tieto
zákony
totiž
nemožno
vykladať
tak,
že s dostatočnou
presnosťou
vymedzujú
osobu,
ktorú
možno v zmysle
tohto § 67
ods. 1 písm. d)
považovať
za
„oprávnenú
osobu“.
611    Podľa § 75/B
ods. 3 písm. a)
zákona o registri
trestov v spojení s § 8:1
ods. 1
bodom 2
maďarského
Občianskeho
zákonníka
môže o sprístupnenie
údajov
požiadať
dospelá
osoba,
ktorá
je s maloletou
osobou
príbuzná
alebo
ktorá
je
zodpovedná
za
výchovu,
výživu a dohľad
nad
touto
maloletou
osobou.
612    Takáto
definícia
však
nespĺňa
požiadavku
obmedziť
zásah
do
základných
práv
na
rešpektovanie
súkromného
života a na
ochranu
osobných
údajov
na
to,
čo
je
prísne
nevyhnutné,
ako
to
vyplýva z judikatúry
citovanej v bode 608
tohto
rozsudku,
keďže
okruh
osôb
potenciálne
oprávnených
podať
žiadosť o prístup k údajom
podľa § 67
ods. 1 písm. d)
zákona o registri
trestov
má príliš
široký rozsah,
najmä
pokiaľ
ide o dospelé
osoby
zodpovedné
za
výchovu,
výživu a dohľad
nad
maloletou
osobou v zmysle § 75/B
ods. 3 písm. a)
tohto
zákona.
613    Ako v podstate
zdôraznila
generálna
advokátka v bode 354
svojich
návrhov,
treba
uviesť,
že
spracúvanie
osobných
údajov
týkajúcich
sa
uznania
viny
za
trestné
činy a priestupky
podľa
článku 10
GDPR
musí
byť
predvídateľné.
Túto
požiadavku
však v prejednávanej veci
vnútroštátna
právna
úprava
nespĺňa, a to
vzhľadom
na
definíciu
pojmu
„oprávnená
osoba“ v zmysle
tohto § 67
ods. 1 písm. d).
614    Po
druhé
ani
hmotnoprávne
podmienky
prístupu k týmto
údajom
nemožno
považovať
za
dostatočne
presné
na
to,
aby
bola
dodržaná
požiadavka
„primeraných
záruk
ochrany
práv a slobôd
dotknutých
osôb“
podľa
článku 10
GDPR,
pričom
tieto
záruky
zodpovedajú
všeobecným
požiadavkám
nevyhnutnosti a proporcionality.
615    V prejednávanej veci § 75/B
ods. 3 písm. b)
zákona o registri
trestov v spojení s odsekom
1
tohto
ustanovenia
upravuje
sprístupňovanie
uvedených
údajov,
ak
je
prístup
potrebný
na
účely
ochrany
detí a predchádzania
trestným
činom v sexuálnej
oblasti a sexuálne
motivovaným
trestným
činom
spáchaným
na
deťoch
alebo s využitím
detí.
616    Treba
teda
konštatovať,
ako
uviedla
generálna
advokátka v bode 357
svojich
návrhov,
že
tento § 75/B
ods. 3 písm. b)
zveruje
posúdenie
nevyhnutnosti a primeranosti
takéhoto
prístupu
len
žiadateľovi o prístup
prostredníctvom
jednoduchého
vyhlásenia, a nie
príslušnému
orgánu
zodpovednému
za
dohľad
nad
prístupom k záznamom
vedeným v registri
trestov.
617    Vzhľadom
na
citlivosť
údajov
týkajúcich
sa
uznania
viny
za
trestné
činy a závažnosť
zásahu
do
základných
práv
na
rešpektovanie
súkromného
života a na
ochranu
osobných
údajov
dotknutých
osôb,
ku
ktorému
dochádza v dôsledku
sprístupnenia
týchto
údajov,
treba
pritom
konštatovať,
že
takéto
vlastné
vyhlásenie
žiadateľa o nevyhnutnosti
žiadosti o prístup k uvedeným
údajom
zjavne
nemôže
obmedziť
tento
zásah
na
to,
čo
je
prísne
nevyhnutné.
618    Za
týchto
podmienok § 67
ods. 1 písm. d) v spojení s § 75/B
ods. 3 písm. b)
zákona o registri
trestov
nestanovuje
primerané
záruky
pre
práva a slobody
dotknutých
osôb v zmysle
článku 10
GDPR, a nemôže
teda
odôvodniť
spracúvanie
osobných
údajov
dotknutých
osôb
uvedených v registri
trestov
tým,
že
toto
spracúvanie
je
nevyhnutné
na
splnenie
úlohy
realizovanej
vo
verejnom
záujme v zmysle
článku 6
ods. 1 písm. e)
GDPR.
619    Vzhľadom
na
vyššie
uvedené
úvahy
treba
dospieť k záveru,
že
štvrtý
žalobný
dôvod
je
dôvodný.
IV.    O trovách
620    Podľa
článku 138
ods. 1
Rokovacieho
poriadku
Súdneho
dvora
účastník
konania,
ktorý
vo
veci
nemal
úspech,
je
povinný
nahradiť
trovy
konania,
ak
to
bolo v tomto
zmysle
navrhnuté.
Keďže
Maďarsko
nemalo
úspech
vo
svojich
dôvodoch,
je
opodstatnené
rozhodnúť,
že
znáša
svoje
vlastné
trovy
konania, a uložiť
mu
povinnosť
nahradiť
trovy
konania
Komisie v súlade s jej
návrhmi.
621    Podľa
článku 140
ods. 1
tohto
rokovacieho
poriadku
členské
štáty a inštitúcie,
ktoré
vstúpili
do
konania
ako
vedľajší
účastníci
konania,
znášajú
svoje
vlastné
trovy
konania. V dôsledku
toho
Belgické
kráľovstvo,
Dánske
kráľovstvo,
Spolková
republika
Nemecko,
Estónska
republika,
Írsko,
Helénska
republika,
Španielske
kráľovstvo,
Francúzska
republika,
Luxemburské
veľkovojvodstvo,
Maltská
republika,
Holandské
kráľovstvo,
Rakúska
republika,
Portugalská
republika,
Slovinská
republika,
Fínska
republika,
Švédske
kráľovstvo,
ako
aj
Európsky
parlament
znášajú
svoje
vlastné
trovy
konania.
Z týchto
dôvodov
Súdny
dvor
(plénum)
rozhodol
takto:
1.      Maďarsko si tým, že vložilo § 6/A do a gyermekek védelméről és a gyámügyi igazgatásról szóló 1997.
évi XXXI.
törvény (zákon č. XXXI z roku 1997 o ochrane detí a poručníctve) z 8. mája 1997, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 3 ods. 2 smernice 2000/31/ES Európskeho parlamentu a Rady z 8. júna 2000 o určitých právnych aspektoch služieb informačnej spoločnosti, najmä o elektronickom obchode (smernica o elektronickom obchode), článkov 16 a 19 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2006/123/ES z 12. decembra 2006 o službách na vnútornom trhu, a z článkov 1, 7, 11 a 21 Charty základných práv Európskej únie.
2.      Maďarsko si tým, že vložilo § 8 ods. 1a do a gazdasági reklámtevékenység alapvető feltételeiről és egyes korlátairól szóló 2008.
évi XLVIII.
törvény (zákon č. XLVIII z roku 2008 o základných podmienkach a určitých obmedzeniach činností obchodnej reklamy), z 28. júna 2008, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 9 ods. 1 písm. c) bodu ii) smernice Európskeho parlamentu a Rady 2010/13/EÚ z 10. marca 2010 o koordinácii niektorých ustanovení upravených zákonom, iným právnym predpisom alebo správnym opatrením v členských štátoch týkajúcich sa poskytovania audiovizuálnych mediálnych služieb (smernica o audiovizuálnych mediálnych službách), zmenenej smernicou Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2018/1808 zo 14. novembra 2018, článku 3 ods. 2 smernice 2000/31, článkov 16 a 19 smernice 2006/123, ako aj z článkov 1, 7, 11 a 21 Charty základných práv.
3.      Maďarsko si tým, že vložilo § 9 ods. 6 do a médiaszolgáltatásokról és a tömegkommunikációról szóló 2010.
évi CLXXXV.
törvény (zákon č. CLXXXV z roku 2010 o mediálnych službách a masovej komunikácii) z 31. decembra 2010, ako aj tým, že prijalo § 32 ods. 4a tohto zákona, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 6a ods. 1 smernice 2010/13, ako aj z článkov 1, 7, 11 a 21 Charty základných práv.
4.      Maďarsko si tým, že zmenilo § 179 ods. 2 zákona č. CLXXXV z roku 2010 o mediálnych službách a masovej komunikácii, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 2 a článku 3 ods. 1 smernice 2010/13.
5.      Maďarsko si tým, že zmenilo § 9 ods. 12 a nemzeti köznevelésről szóló 2011. évi CXC. törvény (zákon č. CXC z roku 2011 o národnom verejnom vzdelávaní) z 29. decembra 2011, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článkov 16 a 19 smernice 2006/123, ako aj z článkov 1, 7, 11 a 21 Charty základných práv.
6.      Maďarsko si tým, že prijalo ustanovenia a pedofil bűnelkövetőkkel szembeni szigorúbb fellépésről, valamint a gyermekek védelme érdekében egyes törvények módosításáról szóló 2021. évi LXXIX. törvény (zákon č. LXXIX z roku 2021, ktorým sa prijímajú prísnejšie opatrenia proti pedofilným páchateľom trestných činov a menia niektoré zákony na ochranu detí) z 15. júna 2021, ktorými boli vykonané legislatívne zmeny uvedené v bodoch 1 až 5 tohto výroku, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 2 ZEÚ.
7.      Maďarsko si tým, že zmenilo § 67 ods. 1 písm. a) až d) a bűnügyi nyilvántartási rendszerről, az Európai Unió tagállamainak bíróságai által magyar állampolgárokkal szemben hozott ítéletek nyilvántartásáról, valamint a bűnügyi és rendészeti biometrikus adatok nyilvántartásáról szóló 2009. évi XLVII. törvény (zákon č. XLVII z roku 2009 o registri trestov, registri rozsudkov vydaných súdmi členských štátov Európskej únie proti maďarským štátnym príslušníkom a zaznamenávaní biometrických údajov v trestnej a policajnej oblasti) z 19. júna 2009, nesplnilo povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 10 nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2016/679 z 27. apríla 2016 o ochrane fyzických osôb pri spracovaní osobných údajov a voľnom pohybe týchto údajov, ktorým sa zrušuje smernica 95/46/ES (všeobecné nariadenie o ochrane údajov), ako aj z článku 8 ods. 2 Charty základných práv.
8.      Maďarsko znáša svoje vlastné trovy konania a je povinné nahradiť trovy konania, ktoré vznikli Európskej komisii.
9.      Belgické kráľovstvo, Dánske kráľovstvo, Spolková republika Nemecko, Estónska republika, Írsko, Helénska republika, Španielske kráľovstvo, Francúzska republika, Luxemburské veľkovojvodstvo, Maltská republika, Holandské kráľovstvo, Rakúska republika, Portugalská republika, Slovinská republika, Fínska republika, Švédske kráľovstvo, ako aj Európsky parlament znášajú svoje vlastné trovy konania.
Podpisy
*      Jazyk
konania:
maďarčina.