62006CC0181
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
JÁN MAZÁK
prednesené 19. apríla 2007 (
1
)
Vec C-181/06
Deutsche Lufthansa AG
proti
ANA — Aeroportos de Portugal SA
„Letecká doprava — Letiská — Služby pozemnej obsluhy — Vyberanie poplatku za pozemnú administratívu a dozor“
1.
Prejednávaná vec sa týka leteckej dopravy, a to poplatkov za prístup na trh služieb pozemnej obsluhy na letiskách Spoločenstva — osobitne „poplatku za administratívnu obsluhu a dozor“. Služby pozemnej obsluhy zahŕňajú v podstate služby poskytované na letisku pre lietadlá, cestujúcich a nákladnú prepravu. Súdnemu dvoru bola položená otázka, či takýto poplatok stanovený vnútroštátnym právom môže byť považovaný za poplatok stanovený podľa relevantných, objektívnych, transparentných a nediskriminačných kritérií — ako to požaduje právna úprava Spoločenstva — a či je alebo nie je takýto poplatok v rozpore s voľným prístupom na trh služieb pozemnej obsluhy.
I — Právny rámec
A — Právna úprava Spoločenstva
2.
Odôvodnenia č. 4 a 5 preambuly smernice Rady 96/67/ES z 15. októbra 1996 o prístupe k trhu služieb pozemnej obsluhy na letiskách spoločenstva (
2
) (ďalej len „smernica“) stanovujú, že: „služby pozemnej obsluhy sú dôležité pre správne fungovanie leteckej dopravy“ a „otvorenie prístupu k trhu [na trh — neoficiálny preklad] služieb pozemnej obsluhy by malo pomôcť znížiť prevádzkové náklady leteckých spoločností a zvýšiť kvalitu služieb poskytovaných užívateľom leteckej dopravy“.
3.
Odôvodnenie č. 9 smernice znie: „voľný prístup k trhu s pozemnou obsluhou [na trh služieb pozemnej obsluhy — neoficiálny preklad] je konzistentný s efektívnou prevádzkou na letiskách spoločenstva“.
4.
Odôvodnenie č. 25 preambuly smernice stanovuje, že „… dodávateľom oprávneným poskytovať služby pozemnej obsluhy a užívateľom letiska, ktorí majú povolenú self-handlingovú činnosť, musí byť zaručený prístup k zariadeniam letiska v rozsahu potrebnom na zabezpečenie ich práv a v záujme umožnenia spravodlivej a skutočnej súťaže;… musí [však — neoficiálny preklad] byť možné, aby taký prístup bol podnetom na vyberanie poplatkov“ (
3
).
5.
Článok 6 smernice nazvaný „Pozemná obsluha pre tretie strany [pre tretie osoby — neoficiálny preklad]“ stanovuje toto:
„1.   Členské štáty prijmú nevyhnutné opatrenia v súlade s ustanoveniami článku 1 na to, aby zabezpečili voľný prístup dodávateľov služieb pozemnej obsluhy na trh služieb poskytovaných tretím stranám [Členské štáty prijmú nevyhnutné opatrenia v súlade s ustanoveniami článku 1 na to, aby zabezpečili voľný prístup dodávateľov služieb pozemnej obsluhy, aby mohli poskytovať služby pozemnej obsluhy tretím osobám — neoficiálny preklad]. Členské štáty majú právo požadovať, aby dodávatelia služieb pozemnej obsluhy boli usadení v spoločenstve.“
6.
Potom článok 16 smernice nazvaný „Prístup k zariadeniam“ znie:
„1.   Členské štáty prijmú potrebné opatrenia na to, aby zabezpečili, že dodávatelia služieb pozemnej obsluhy a užívatelia letiska, ktorý chcú využívať self-handling, mali prístup k zariadeniam letiska v rozsahu potrebnom na vykonávanie ich činností. Ak riadiaci orgán letiska alebo prípadne verejný orgán alebo iný riadiaci orgán stanoví podmienky týkajúce sa takého prístupu, tieto podmienky musia byť relevantné, objektívne, transparentné a nediskriminačné.
2.   Miesto vhodné pre pozemnú obsluhu na letisku musí byť rozdelené medzi rôznych dodávateľov pozemných služieb [dodávateľov služieb pozemnej obsluhy — neoficiálny preklad] alebo self-handlingových užívateľov letiska vrátane nových vstupných miest v rozsahu, ktorý je potrebný na uplatňovanie ich práv a ktoré umožňujú účinnú a spravodlivú hospodársku súťaž na základe relevantných, objektívnych, transparentných a nediskriminačných pravidiel a kritérií.
3.   Ak je prístup k zariadeniam podnetom k vyberaniu poplatkov, tieto sa stanovia podľa relevantných, objektívnych, transparentných a nediskriminačných kritérií.“
7.
V čase prijatia smernice Komisia do zápisnice uviedla toto vyhlásenie týkajúce sa uplatnenia článku 16 ods. 3:
„Komisia uvádza, že článok 16 ods. 3 oprávňuje letisko vyberať poplatok od dodávateľov služieb pozemnej obsluhy alebo self-handlingových užívateľov za prístup k jeho zariadeniam.
Komisia uvádza, že takýto poplatok v rozsahu, v akom je stanovený na základe relevantných, objektívnych, transparentných a nediskriminačných kritérií, môže byť chápaný ako obchodný poplatok a môže prispieť najmä k samofinancovaniu letiska.“
B — Vnútroštátna právna úprava
8.
V Portugalsku bola smernica 96/67 prebraná inter alia zákonným dekrétom č. 275/99 z 23. júla 1999, (
4
) zatiaľ čo letiskové poplatky, o ktoré ide v prejednávanej veci, boli stanovené vykonávacím dekrétom č. 12/99 z 30. júla 1999. (
5
) Týmto vykonávacím dekrétom bolo stanovených spolu 11 poplatkov za služby pozemnej obsluhy. Pokiaľ ide o prvý z týchto poplatkov, vykonávací dekrét v podstate stanovuje, že poplatok za administratívnu obsluhu a dozor sa platí dodávateľmi služieb a vypočítava sa percentom z obratu. (
6
)
II — Skutkové a procesné okolnosti a prejudiciálne otázky
9.
Z návrhu na začatie prejudiciálneho konania vyplýva, že spoločnosť Deutsche Lufthansa Aktiengesellschaft („Lufthansa“), žalobca vo veci samej, založená podľa nemeckého práva, ktorá má organizačnú zložku v Portugalsku, so sídlom na letisku v Lisabone, podala žalobu proti vyrubeniu a výberu poplatkov za administratívnu obsluhu a dohľad, ktoré vykonala ANA — Aeroportos de Portugal, SA („ANA“ alebo „Riadiaci orgán letiska“), žalovaná vo veci samej.
10.
ANA poskytla Lufthanse koncesiu na výkon služieb pozemnej obsluhy na letisku Francisco Sá Carneiro v Porte. Sporný poplatok za poskytovanie administratívnej obsluhy a dozoru tretím osobám na letisku („sporný poplatok“), ktorý bol vybratý od Lufthansy, sa rovnal 18944 PTE a spolu so 17 % DPH vo výške 3220 PTE predstavoval 22164 PTE (110,55 EUR). Tento poplatok bol vyrubený podľa ustanovení článku 10 ods. 1 vykonávacieho dekrétu č. 12/99. Suma sporného poplatku, ktorý bola Lufthansa povinná zaplatiť v roku 2000, bola vypočítaná ako 3,5 % celkového obratu služieb pozemnej obsluhy dosiahnutého na letisku v Porte.
11.
Lufthansa v spore vo veci samej tvrdí, že ustanovenia vnútroštátneho práva, na základe ktorých bol vyrubený a vybratý uvedený poplatok, čiže článok 10 ods. 1 vykonávacieho dekrétu č. 12/99 a článok 18 ods. 2 zákonného dekrétu č. 102/90 z 21. marca 1990, zmeneného a doplneného zákonným dekrétom č. 280/99 z 26. júla 1999, sú v rozpore so smernicou 96/67, konkrétne s jej článkami 6 a 16 ods. 3.
12.
Podľa vnútroštátneho súdu vzhľadom na hodnotu predmetu konania nie je prípustný ďalší opravný prostriedok v súlade s článkom 280 ods. 4 CPPT (zákon o daňovom konaní). Preto v súlade s tretím odsekom článku 234 ES je nevyhnutné podať návrh na začatie prejudiciálneho konania vo veci súladu predmetných ustanovení s právom Spoločenstva.
13.
Uznesením zo 7. marca 2003 Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto, Tribunal Tributário de Primeira Instãncia do Porto (Portugalsko) prerušil konanie a položil Súdnemu dvoru nasledujúce prejudiciálne otázky:
„1.
Možno sumu vyžadovanú vo forme poplatku za administratívnu obsluhu a dozor v zmysle článku 10 ods. 1 vykonávacieho dekrétu č. 12/99 z 30. júla 1999 považovať za poplatok stanovený „podľa relevantných, objektívnych, transparentných a nediskriminačných kritérií“ v zmysle článku 16 ods. 3 smernice Rady Európskej únie 96/67 z 15. októbra 1996?
2.
Odporuje voľnému prístupu na trh služieb pozemnej obsluhy pre tretie osoby podľa článku 6 smernice Rady 96/67 [z 15. októbra 1996] alebo je s ním v rozpore požadovanie úhrady sumy vo forme poplatku za administratívnu obsluhu a dozor podľa článku 10 ods. 1 vykonávacieho dekrétu č. 12/99 z 30. júla 1999 a článku 18 ods. 2 zákonného dekrétu č. 102/90 z 21. marca 1990, zmeneného a doplneného zákonným dekrétom č. 280/99 z 26. júla 1999, a podľa iných ustanovení, ktoré sú základom pre stanovenie výšky uvedeného poplatku?
3.
Odporuje vytvoreniu vnútorného trhu a realizácii zásad zakotvených v článku 3 [ods. 1] písm. c) a článku 4 Zmluvy ES alebo je s nimi v rozpore požadovanie úhrady sumy vo forme poplatku za administratívnu obsluhu a dozor podľa článku 10 ods. 1 vykonávacieho dekrétu č. 12/99 z 30. júla 1999 a článku 18 ods. 2 zákonného dekrétu č. 102/90 z 21. marca 1990, zmeneného a doplneného zákonným dekrétom č. 280/99 z 26. júla 1999, a podľa iných ustanovení, ktoré sú základom pre stanovenie výšky uvedeného poplatku?
4.
Možno požadovanie úhrady sumy vo forme poplatku za administratívnu obsluhu a dozor podľa článku 10 ods. 1 vykonávacieho dekrétu č. 12/99 z 30. júla 1999 a článku 18 ods. 2 zákonného dekrétu č. 102/90 z 21. marca 1990, zmeneného a doplneného zákonným dekrétom č. 280/99 z 26. júla 1999, a podľa iných ustanovení, ktoré sú základom pre stanovenie výšky uvedeného poplatku, považovať za zneužitie dominantného postavenia v zmysle článku 82 Zmluvy ES?“
14.
Lufthansa, portugalská vláda, grécka vláda a Komisia predložili písomné pripomienky. Všetci títo účastníci konania takisto predložili pripomienky na pojednávaní, ktoré sa uskutočnilo 8. februára 2007.
III — Posúdenie
15.
Na úvod je potrebné poznamenať, že návrh na začatie prejudiciálneho konania nie je jasný, pokiaľ ide o časové vymedzenie sporu vo veci samej. Táto informácia je však relevantná na posúdenie, či okolnosti sporu patria do pôsobnosti smernice 96/67, alebo nie: inými slovami, či v danom čase letisko v Porte spĺňalo podmienky (pokiaľ ide o ročný objem prepravy) stanovené v článku 1 smernice. Komisia zdôrazňuje, že ich spĺňalo až od 1. januára 2006. V každom prípade tieto návrhy sú formulované s výhradou, že smernica je uplatniteľná.
16.
Ako vysvetlím nižšie, v prejednávanej veci je v podstate potrebné odpovedať na otázku, či poplatok za administratívnu obsluhu a dozor môže byť považovaný za „poplatok za prístup k zariadeniam“ a — ak je odpoveď kladná — či skutočne spĺňa kritériá stanovené v článku 16 ods. 3 smernice. Cieľom týchto kritérií takisto je, aby vnútroštátne ustanovenia preberajúce príslušnú právnu úpravu Spoločenstva a takisto akékoľvek rozhodnutie ukladajúce takéto poplatky mohli byť súdne preskúmateľné, pričom takýto cieľ by mal byť splnený konkrétnym spôsobom.
A — O prvých troch otázkach
17.
Prvými troma otázkami, na ktoré odpoviem súčasne, sa vnútroštátny súd v podstate pýta, či poplatky za administratívnu obsluhu a dozor stanovené článkom 10 ods. 1 vykonávacieho dekrétu č. 12/99 z 30. júla 1999 a článkom 18 ods. 2 zákonného dekrétu č. 102/90 z 21. marca 1990, zmeneného a doplneného zákonným dekrétom č. 280/99 z 26. júla 1999, sú v súlade so smernicou 96/67, najmä s jej článkom 6 a článkom 16 ods. 3, a s článkom 3 ods. 1 písm. c) ES a článkom 4 ES.
1. Hlavné tvrdenia účastníkov konania
18.
Lufthansa v podstate tvrdí, že odpoveď na prvú otázku má byť záporná, pretože sporný poplatok nemôže byť považovaný za poplatok za prístup k zariadeniam letiska, ako je stanovený v smernici, ktorý predstavuje jediný poplatok povolený judikatúrou Súdneho dvora. (
7
) Ak by aj išlo o takýto poplatok, čo Lufthansa pripúšťa iba ako domnienku, tvrdí, že poplatok nespĺňa kritériá stanovené v článku 16 ods. 3 smernice 96/67. V neposlednom rade to vyplýva zo skutočnosti, že sporným poplatkom sú spoplatnení len dodávatelia, kým self-handlingoví užívatelia letiska nie, ako aj zo skutočnosti, že výška poplatku sa stanovuje percentom z obratu. (
8
)
19.
Portugalská vláda v podstate tvrdí, že sporný poplatok spĺňa kritériá stanovené v článku 16 ods. 3 smernice a zodpovedá náhrade za poskytnutie letiskovej služby vo verejnom záujme a za používanie verejného majetku. ANA musí zabezpečiť, že tento majetok je v zodpovedajúcom stave a v ňom je aj udržovaný, čo dovoľuje Lufthanse uskutočňovať jej činnosť, a z tohto dôvodu ako odplatu ANA od nej požaduje zodpovedajúci poplatok za administratívnu obsluhu a dozor. Navyše percentá z dosiahnutého obratu napĺňajú požiadavku proporcionality. Pokiaľ ide o článok 6, portugalská vláda v podstate tvrdí, že liberalizácia trhu neznamená, že trh má byť prístupný bez poplatku a že trh je predsa otvorený pre všetkých poskytovateľov, ktorí majú záujem a ktorí sú schopní riadne vykonávať činnosti na trhu administratívnej obsluhy a dozoru. Lufthansa zakladá svoje tvrdenia na odôvodneniach č. 9 a 25 smernice a v podstate tvrdí, že na túto otázku je potrebné odpovedať kladne.
20.
Grécka vláda tvrdí, že sporný poplatok zahŕňa administratívne náklady za spracovanie žiadosti dodávateľa alebo self-handlingového užívateľa letiska o prístup na trh služieb pozemnej obsluhy na letisku, čo je odlišné od poplatku za prístup na trh (ako protiplnenie za poskytnutie obchodnej možnosti), ktorý je zakázaný Súdnym dvorom rozsudkom Flughafen Hannover-Langenhagen (
9
). Grécka vláda nakoniec tvrdí, že tento sporný poplatok je odôvodnený na základe povinnosti poskytovať súvislý dohľad a dozor nad súladom ponúkaných služieb.
21.
Komisia tvrdí, že článok 6 ods. 1 smernice bráni riadiacim orgánom letiska požadovať od dodávateľov platbu poplatku, ktorý nie je poplatkom za používanie zariadení letiska. V každom prípade spolu s gréckou vládou sú toho názoru, že nie je jasné, aké služby sú v spornom poplatku zahrnuté a takisto pokiaľ ide o metódu jeho výpočtu. Na druhej strane sú riadiace orgány letiska oprávnené vyberať poplatok za používanie zariadení letiska za podmienky, že spĺňa kritériá stanovené v článku 16 ods. 3 smernice.
2. Posúdenie
22.
Článok 6 smernice všeobecným spôsobom stanovuje zásady voľného prístupu dodávateľov na trh, aby mohli poskytovať služby pozemnej obsluhy tretím osobám. Článok 16 smernice obsahuje osobitné ustanovenia týkajúce sa podmienok, na základe ktorých dodávatelia musia mať prístup k zariadeniam, stanovujúc najmä: „ak je prístup k zariadeniam podnetom na vyberanie poplatkov, tieto sa stanovia podľa relevantných, objektívnych, transparentných a nediskriminačných kritérií“.
23.
V tejto súvislosti Súdny dvor už v rozsudku Flughafen Hannover-Langenhagen rozhodol, že riadiaci orgán letiska je skutočne oprávnený vyberať poplatok za používanie zariadení letiska, ktorého výška sa musí stanoviť v súlade s kritériami uvedenými v článku 16 ods. 3 smernice, ktoré zohľadňujú záujem tohto subjektu dosahovať zisk. Súdny dvor naopak rozhodol, že smernica nedovoľuje okrem poplatku za používanie zariadení letiska vyberať poplatok za prístup k poskytnutiu obchodnej možnosti. (
10
)
24.
Je potrebné pripomenúť, že Súdny dvor v uvedenom rozsudku rozhodol, že „odkaz na zariadenia sa zjavne týka infraštruktúr a vybavení prenechaných k dispozícii letiskom“. Podľa môjho názoru by sa však toto rozhodnutie nemalo vykladať veľmi striktne v tom zmysle, že takýto poplatok môže byť vyberaný iba za používanie fyzických zariadení. Skôr by sa mal pojem „prístup k zariadeniam letiska“ vykladať podľa môjho názoru aj v tom zmysle, že pokrýva služby poskytované riadiacim orgánom letiska týkajúce sa používania uvedených zariadení. (
11
)
25.
Je potrebné teda následne preskúmať, či sporný poplatok má byť považovaný za poplatok za prístup k zariadeniam, ako je to uvedené v danom rozsudku.
26.
V tejto súvislosti portugalská vláda v podstate tvrdí, že sporný poplatok zodpovedá náhrade za poskytovanie letiskovej služby vo verejnom záujme (ktorá podporuje civilné letectvo) a za používanie verejného majetku, a teda náhrade za prenechanie všeobecných zariadení k dispozícii, akými sú upratovanie, osvetlenie, údržba, bezpečnosť a podobne, ako aj umožňuje vláde rozvíjať činnosti pozemnej obsluhy.
27.
Lufthansa na druhej strane tvrdí, že poskytovanie administratívnej obsluhy a dozoru nevyžaduje ani používanie zariadení letiska, ani poskytovanie služieb riadiacim orgánom letiska a že sporný poplatok v podstate so zariadeniami letiska nesúvisí. Toto vyplýva zo samotného právneho režimu, keďže sa poplatok vzťahuje iba na dodávateľov a nie na iných užívateľov. Obe kategórie týchto užívateľov však zariadenia používajú. Táto skutočnosť preto potvrdzuje, že sporný poplatok sa netýka zariadení letiska. Lufthansa je však toho názoru, že poplatok je vyrubený skôr z dôvodu vykázať zisk, a preto je situácia v prejednávanej veci rovnaká ako situácia v rozsudku Flughafen Hannover-Langenhagen, v ktorom bol takýto poplatok zakázaný. (
12
)
28.
Komisia nakoniec tvrdí, že poskytovatelia služieb pozemnej obsluhy už podliehajú rôznym čiastočným poplatkom za používanie zariadení, ktoré potrebujú na výkon svojich činností (ktoré takisto musia byť udržované a v zodpovedajúcom stave), a že poplatok za administratívnu obsluhu a dozor sa tak javí ako poplatok za samotnú existenciu letiska a poskytovatelia musia zaň platiť ako celok, čo predstavuje dvojité spoplatnenie.
29.
Ako som uviedol vyššie, aby mohol byť poplatok vyberaný v súlade s článkom 16 ods. 3 smernice, musí byť vyrubovaný za používanie zariadení letiska a nie ako všeobecný poplatok za prístup alebo ako druh „koncesného poplatku“. Pokiaľ ide o tvrdenie portugalskej vlády, že poplatok sa vyberá za poskytnutie letiskovej služby vo verejnom záujme a za používanie verejného majetku, musím poznamenať, že tieto poskytované služby ako protihodnota poplatku sa mi zdajú celkovo všeobecné a vzdialené aktuálnemu používaniu zariadení letiska, takže poplatok podľa môjho názoru zodpovedá poplatku za prístup k poskytnutiu obchodnej možnosti. (
13
) Navyše, podľa môjho názoru, výpočet sporného poplatku nepodporuje záver, že je vyberaný za používanie zariadení letiska, pretože je určený ako fixné percento z celkového obratu služieb pozemnej obsluhy dosiahnutého na letisku. Ani odkaz vnútroštátneho súdu na „administratívnu obsluhu a dozor“ neumožňuje konečný záver, že sporný poplatok sa platí za používanie zariadení letiska.
30.
Hoci by som z tohto dôvodu navrhol, že poplatok, o ktorý ide v prejednávanej veci, sa neplatí za používanie zariadení letiska podľa článku 16 ods. 3 smernice, a preto nie je v súlade s touto smernicou, keďže Súdny dvor nemá viac konkrétnych informácií, je napokon na vnútroštátnom súde aby posúdil, či ide o tento prípad.
31.
V každom prípade, aby bol sporný poplatok v súlade so smernicou 96/67, musí takisto spĺňať podmienku, že je stanovený podľa relevantných, objektívnych, transparentných a nediskriminačných kritérií, ako to stanovuje článok 16 ods. 3 smernice, čo budem skúmať v nasledujúcich bodoch.
a) Zákaz diskriminácie
32.
Začínam s požiadavkou nediskriminácie uvedenou v smernici, kde som toho názoru, že sa zdá, že sporný poplatok prima facie nespĺňa túto požiadavku, pretože účastníci konania nespochybňujú skutočnosť, že sa vzťahuje iba na dodávateľov, a nie na self-handlingových užívateľov letiska. Dokumenty predložené Súdnemu dvoru navyše neuvádzajú, že na self-handlingových užívateľov letiska by sa vzťahoval iný porovnateľný poplatok. Nevidím objektívne odôvodnenie tohto nerovného zaobchádzania a žiadne odôvodnenie nebolo ani uvedené v písomných pripomienkach.
33.
Východiskovým bodom tohto môjho názoru je skutočnosť, že situácia Lufthansy (a vlastne akéhokoľvek iného dodávateľa) na jednej strane a self-handlingových užívateľov letiska na druhej strane je na účely súčasnej analýzy týkajúcej sa prístupu k zariadeniam letiska právne aj fakticky porovnateľná. Lufthansa aj Komisia potvrdzujú, že dodávatelia aj self-handlingoví užívatelia letiska používajú zariadenia letiska.
34.
Takéto rozdielne zaobchádzanie by muselo byť objektívne odôvodnené. To však nevyplýva ani z i) vnútroštátnej právnej úpravy; ani z ii) tvrdení účastníkov konania alebo vedľajších účastníkov konania; a iii) ani ja som nebol schopný nájsť akýkoľvek objektívny dôvod tohto rozdielneho zaobchádzania. Podľa ustálenej judikatúry týkajúcej sa zásady zákazu diskriminácie poznamenávam, že s porovnateľnými situáciami sa nemôže zaobchádzať rozdielne a s rozdielnymi situáciami rovnako. (
14
)
35.
Napriek tomu portugalská vláda na pojednávaní vysvetlila, že na self-handlingových užívateľov letiska sa sporný poplatok nevzťahuje, pretože sa na nich totiž vzťahuje iný poplatok (na ktorý sa odkazuje ako na „poplatok za leteckú dopravu“). Self-handlingový užívateľ letiska sa považuje za leteckého operátora (alebo prepravcu), ktorý poskytuje činnosti pozemnej obsluhy vo svojom mene, a portugalská vláda dodáva, že takýto poplatok sa vzťahuje vždy na leteckých operátorov (ktorí tak platia za existenciu, údržbu a používanie infraštruktúry letiska). Tvrdí, že tento poplatok zahŕňa rovnaké služby ako sporný poplatok, preto self-handlingoví užívatelia letiska sú od sporného poplatku oslobodení, inak by boli spoplatnení dvakrát.
36.
Podľa môjho názoru je však toto tvrdenie príliš všeobecné a musím pripustiť, že ma nepresvedčilo o tom, že je dostatočné na vyvrátenie zjavnej diskriminácie medzi týmito dvoma užívateľmi. Zatiaľ čo je stále nejasné, aké osobitné služby ktorýkoľvek z týchto dvoch poplatkov zahŕňa a či sú preto rovnaké, nie je takisto zďaleka jasné, ako sa vypočítava ich výška a ako vyjadrujú príslušné náklady, a následne v akom rozsahu sú porovnateľné.
b) Relevantnosť
37.
Na začiatok musím vysloviť nesúhlas so skutočnosťou, že príslušné vnútroštátne ustanovenie, osobitne článok 10 ods. 1 vykonávacieho dekrétu č. 12/99, sa vôbec nezmieňuje o tom, čo sporný poplatok vlastne zahŕňa.
38.
Navyše, ako vysvetlím nižšie, na účely odstránenia tohto problému — čiže na účely objasnenia, aké osobitné služby sú zahrnuté v tomto poplatku a v akom rozsahu spĺňa kritérium relevantnosti stanovené v článku 16 ods. 3 smernice, — sa mi písomné, ako aj ústne pripomienky portugalskej vlády takisto javia nepresvedčivé a nejasné.
39.
Aby poplatok spĺňal kritérium relevantnosti, musí nadväzovať na náklady, ktoré vznikli riadiacemu orgánu letiska pri sprístupňovaní tých zariadení, ktoré potrebuje poskytnúť dodávateľom a self-handlingovým užívateľom letiska. (
15
) Súhlasím však s názorom, ktorý vyjadril generálny advokát Léger vo svojich návrhoch vo veci Komisia/Nemecko, (
16
) že pri určovaní výšky poplatku je potrebné, aby bolo kritérium relevantnosti splnené takým spôsobom, že poplatok je skutočne vyrubovaný v súvislosti s prístupom k zariadeniam letiska. Ak by sa umožnilo, aby sa do tohto poplatku zahrnuli náklady, ktoré nesúvisia s nákladmi riadiaceho orgánu letiska za prístup k jeho infraštruktúram (napríklad náklady za údržbu infraštruktúr, ako to tvrdí portugalská vláda v prejednávanej veci), mohlo by to viesť k zmene týchto poplatkov na skryté poplatky za prístup na trh, čo by bolo v rozpore s článkom 16 ods. 3, ktorého výklad Súdny dvor uviedol vo svojom rozsudku Flughafen Hannover-Langenhagen. (
17
)
40.
Som rozhodne toho názoru, že riadiaci orgán letiska nesmie vyrubovať druh „koncesného poplatku“ z dôvodu, že služby pozemnej obsluhy boli v celom Spoločenstve liberalizované, pričom takýto poplatok by bol v jasnom rozpore so smernicou 96/67, ako aj s jej výkladom podaným Súdnym dvorom. Súhlasím preto s názorom, že letiská by nemali vyrubovať poplatky, ktoré nezahŕňajú iba náklady a ktoré namiesto toho predstavujú formu nejakého koncesného poplatku. Navyše, ako bolo zdôraznené, režim stanovený smernicou má za cieľ stanoviť voľný prístup na trh služieb pozemnej obsluhy a má v skutočnosti smerovať k zníženiu nákladov leteckých spoločností a nie naopak.
41.
Moja odpoveď na nasledujúce vedľajšie tvrdenie portugalskej vlády by mohla byť uvedená pod prvým, druhým aj tretím podnadpisom týchto návrhov — konkrétne pod podnadpismi a) zákaz diskriminácie; b) relevantnosť alebo c) objektívnosť.
42.
Táto vláda tvrdí, že zaviedla na letisku rozdielne zaobchádzanie s užívateľmi a poskytovateľmi, pretože je toho názoru, že takýto rozdiel skutočne existuje, odvolávajúc sa na jeden z hlavných cieľov smernice, ktorým je znížiť náklady leteckým operátorom (alebo prepravcom), čo sa môže dosiahnuť inter alia zvýšením počtu poskytovateľov služieb na trhu. Následne však dodáva, že Lufthansa nemá právny základ, na ktorý môže odkazovať vo svojich tvrdeniach, pretože smernica nikde neuvádza, že jej cieľom je zníženie nákladov poskytovateľom služieb pozemnej obsluhy, keďže tento cieľ nikdy neexistoval.
43.
S takýmto výkladom nemôžem súhlasiť.
44.
Cieľom smernice 96/67 bolo postupné otvorenie trhu služieb pozemnej obsluhy v Spoločenstve konkurencii, tak doplňujúc tretí krok v liberalizácii prístupu na trh leteckej dopravy ES. To prirodzene vedie k tomu, že trh služieb pozemnej obsluhy a aj jeho účastníci budú per se výkonnejší. Je pravda, že odlíšenie poskytovateľov služieb pozemnej obsluhy — v tom, že „nebolo cieľom zníženie“ ich nákladov (môžem dodať osobitne tých, ktoré sú neodôvodnené,) — sa zdá byť v rozpore so všeobecným zámerom smernice. Napokon kritériá stanovené v článku 16 ods. 3, ktorými sa tu už dlhšie zaoberám, hrajú osobitnú úlohu v umožnení voľného prístupu na trh poskytovateľom a zabezpečení, že infraštruktúra leteckej dopravy sa používa účelne.
45.
Podľa môjho názoru sporný poplatok by mohol byť odôvodnený za podmienky, že riadiaci orgán letiska by ho vyruboval ako náhradu za administratívne náklady týkajúce sa spracovania žiadostí predložených eventuálnymi dodávateľmi, ako to v podstate tvrdí grécka vláda. To však očividne nie je tento prípad. Lufthansa navyše dodáva, že namiesto toho sú vyrubované tri iné takéto administratívne poplatky Národným inštitútom pre civilné letectvo: i) jeden za získanie koncesie; ii) iný za vydanie koncesie a iii) tretí poplatok za akúkoľvek zmenu koncesie.
46.
V tejto súvislosti po prvé nevidím dôvod, ako môže byť sporný poplatok považovaný za stanovený na základe relevantného kritéria, ak nezahŕňa náklady — to znamená, ak nie je založený na nákladoch, ktoré vznikli riadiacemu orgánu letiska, — a po druhé, ak je vypočítavaný na základe percenta (3,5 %) z obratu dodávateľa, čo sa podobá dani a skôr pripomína situáciu vo veci Flughafen Hannover-Langenhagen (
18
), v ktorej bol poplatok založený na možnosti mať prospech z prístupu na trh služieb pozemnej obsluhy a bol Súdnym dvorom zakázaný. Poznamenávam, že portugalská vláda nebola schopná dostatočným spôsobom vysvetliť, ako bola táto konkrétna percentuálna hodnota stanovená a prečo na ňu nemožno hľadieť ako na svojvoľnú.
47.
Na základe dostupných informácií Súdnemu dvoru sa mi toto kritérium relevantnosti nezdá splnené.
c) Objektívnosť
48.
Okrem toho posúdenie uvedené v bodoch vyššie, pokiaľ ide o otázku, či sporný poplatok a spôsob jeho výpočtu (3,5 % z obratu dodávateľa) môže byť považovaný za stanovený na základe kritéria relevantnosti alebo nie, môže byť uplatnený mutatis mutandis aj na kritérium objektivity.
49.
Na to, aby sporný poplatok mohol byť považovaný za objektívny, musel by byť založený na príslušných zariadeniach a ich povahe, ako aj na ich skutočnom použití, ktoré poskytovateľ vykonal.
50.
Súhlasím navyše s Lufthansou, že skutočnosť, že percentuálna hodnota použitá na stanovenie výšky sporného poplatku sa vypočítava z jej celkového obratu pozemnej obsluhy — to znamená, že v skutočnosti zahŕňa všetky služby pozemnej obsluhy, — tiež nerobí dojem, že je postavená na objektivite, iba ak by bola náležite odôvodnená riadiacim orgánom letiska.
51.
V skutočnosti nemám žiadnu vedomosť o nejakom dokumente alebo skutočnosti, ktorá by vyjadrovala to, ako bola výška poplatku stanovená, a preto nemôžem prísť k záveru, že je založená na akýchkoľvek nákladoch, ktoré vznikli riadiacemu orgánu letiska. Skôr, ako je uvedené vyššie, môže byť tento poplatok správne vykladaný v tom zmysle, že odráža príjem, ktorý chce riadiaci orgán letiska dosiahnuť.
52.
Z tohto dôvodu, pokiaľ ide o požiadavku, že poplatok má byť stanovený na základe relevantných a objektívnych kritérií, z uvedeného vyššie jasne vyplýva, že sporný poplatok sa platí len ako percento z obratu užívateľa a nemá žiadny súvis so skutočnými nákladmi riadiaceho orgánu letiska, ktoré vznikli v súvislosti s poskytovaním administratívnej obsluhy a dozoru, a ani ich nezahŕňa. Musím tu preto takisto prísť k záveru, že sporný poplatok nespĺňa kritériá stanovené v článku 16 ods. 3 smernice.
d) Transparentnosť
53.
Sporný poplatok môže byť charakterizovaný ako transparentný pod podmienkou, že existuje transparentný vzťah medzi spôsobom, akým bola stanovená jeho výška (konkrétne 3,5 % z obratu služieb pozemnej obsluhy Lufthansy), a skutočne poskytnutými službami, za ktoré je zaplatený.
54.
Pokiaľ ide o transparentnosť zavedenia poplatku, vnútroštátne ustanovenia neuvádzajú, aké skutočné služby sú tu spoplatňované, a ani portugalská vláda na túto otázku neposkytla presvedčivú odpoveď. Keď bola požiadaná o vysvetlenie, o aké služby v skutočnosti ide, vysvetlila iba to, že poplatok predstavuje quid pro quo náhradu za prenechanie všeobecných zariadení letiska k dispozícii, akými sú upratovanie, osvetlenie, údržba, bezpečnosť a podobne.
55.
Lufthansa navyše tvrdí, že riadiaci orgán letiska jej nedal žiadne verejné vysvetlenie, prečo sa sporný poplatok vyberá a ako bol vypočítaný, napriek skutočnosti, že Výbor užívateľov letiska vydal niekoľko za sebou nasledujúcich záporných stanovísk k tejto veci. Lufthansa zároveň dodáva, že nepozná určenie jeho výťažku, aby mohla vyvodiť jeho odôvodnenie, nehovoriac o jeho zákonnosti.
56.
V takom prípade podľa môjho názoru vzťah medzi príslušnými službami a spôsobom výpočtu nie je vôbec jasný a transparentný. Navyše pojednávanie túto otázku takisto neobjasnilo.
57.
Vzhľadom na všetko, čo bolo uvedené vyššie, som toho názoru, že poplatok, akým je poplatok opísaný vnútroštátnym súdom, nie je v súlade so smernicou, najmä s jej článkami 6 a 16 ods. 3, pretože nie je dokázané, že predstavuje poplatok platený v súvislosti s používaním zariadení letiska a že je stanovený podľa relevantných, objektívnych, transparentných a nediskriminačných kritérií. Je však na vnútroštátnom súde, ktorý na rozdiel od Súdneho dvora má k dispozícii všetky relevantné okolnosti veci, aby posúdil, či na základe týchto okolností spĺňa sporný poplatok uvedené kritériá.
58.
Pokiaľ ide o odkaz vnútroštátneho súdu na článok 3 ods. 1 písm. c) ES a článok 4 ES, stačí pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry tieto články neobsahujú definitívnu a úplnú hmotnoprávnu úpravu, ale obmedzujú sa na stanovenie všeobecných cieľov, ktoré Spoločenstvo a členské štáty musia dosiahnuť. (
19
) Môžu byť preto použité na účel výkladu v súvislosti s ostatnými ustanoveniami, ktoré vykonávajú ich obsah, ale nemôžu ako také spochybniť platbu sporného poplatku.
59.
Navrhujem preto odpovedať na prvé tri otázky tak, že poplatky, akým je poplatok za administratívnu obsluhu a dozor stanovený článkom 10 ods. 1 vykonávacieho dekrétu č. 12/99 z 30. júla 1999 a článkom 18 ods. 2 zákonného dekrétu č. 102/90 z 21. marca 1990, zmeneného a doplneného zákonným dekrétom č. 280/99 z 26. júla 1999, nie sú v súlade so smernicou 96/67, najmä s jej článkom 6 a článkom 16 ods. 3, pokiaľ sú platené skôr ako poplatky za všeobecný prístup než konkrétne v súvislosti s používaním zariadení letiska a pokiaľ nie sú stanovené podľa relevantných, objektívnych, transparentných a nediskriminačných kritérií. Je však na vnútroštátnom súde, aby na základe okolností veci s ohľadom na skutočné stanovenie a cieľ sporného poplatku posúdil, či je v skutočnosti platený v súvislosti s používaním zariadení letiska a či kritériá, na základe ktorých je poplatok stanovený, sú, ako je stanovené v článku 16 ods. 3 smernice, relevantné, objektívne, transparentné a nediskriminačné.
B — O štvrtej otázke
60.
V kontexte prejednávanej veci vnútroštátny súd takisto v podstate chce zistiť, či požadovanie zaplatenia sumy vo forme sporného poplatku, ako je stanovený príslušnými ustanoveniami, môže byť považované za zneužitie dominantného postavenia v zmysle článku 82 ES.
61.
Vnútroštátny súd však neposkytol Súdnemu dvoru skoro žiadne informácie, aby mohol na túto otázku odpovedať. V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry Súdny dvor nie je oprávnený odpovedať na prejudiciálnu otázku položenú vnútroštátnym súdom, ak nemá k dispozícii skutkové a právne okolnosti veci, ktoré Súdny dvor potrebuje na to, aby mohol užitočne odpovedať otázku, ktorá mu bola položená. (
20
)
IV — Návrh
62.
Navrhujem preto, aby Súdny dvor odpovedal na otázky položené Tribunal Administrativo e Fiscal do Porto v prejednávanej veci takto:
Poplatky, akým je poplatok za administratívnu obsluhu a dozor stanovený článkom 10 ods. 1 vykonávacieho dekrétu č. 12/99 z 30. júla 1999 a článkom 18 ods. 2 zákonného dekrétu č. 102/90 z 21. marca 1990, zmeneného a doplneného zákonným dekrétom č. 280/99 z 26. júla 1999, nie sú v súlade so smernicou Rady 96/67/ES z 15. októbra 1996 o prístupe k trhu služieb pozemnej obsluhy na letiskách spoločenstva, najmä s jej článkom 6 a článkom 16 ods. 3, pokiaľ sú platené skôr ako poplatky za všeobecný prístup než konkrétne v súvislosti s používaním zariadení letiska a pokiaľ nie sú stanovené podľa relevantných, objektívnych, transparentných a nediskriminačných kritérií.
Je však na vnútroštátnom súde, aby na základe okolností veci s ohľadom na skutočné stanovenie a cieľ sporného poplatku posúdil, či je v skutočnosti platený v súvislosti s používaním zariadení letiska a či kritériá, na základe ktorých je poplatok stanovený, sú, ako je stanovené v článku 16 ods. 3 smernice, relevantné, objektívne, transparentné a nediskriminačné.
(
1
)	Jazyk prednesu: angličtina.
(
2
)	Ú. v. ES L 272, s. 36; Mim. vyd. 07/002, s. 496.
(
3
)	Pokiaľ ide o definíciu niektorých pojmov, ktoré budem používať v texte, článok 2 smernice inter alia stanovuje, že: „c) ‚riadiaci orgán letiska‘ znamená orgán, ktorý… má podľa vnútroštátnych právnych predpisov za cieľ správu a riadenie infraštruktúry letiska a koordináciu a kontrolu činností rôznych prevádzkovateľov na príslušnom letisku alebo v systéme letísk;… f) ‚self-handling‘ znamená situáciu, v ktorej užívateľ letiska sám pre seba zabezpečuje jednu alebo viaceré kategórie služieb pozemnej obsluhy a neuzatvára žiadnu zmluvu akéhokoľvek charakteru s treťou stranou [treťou osobou — neoficiálny preklad] na poskytovanie takých služieb;… g) ‚dodávateľ služieb pozemnej obsluhy‘ znamená akúkoľvek fyzickú alebo právnickú osobu poskytujúcu tretím stranám [tretím osobám — neoficiálny preklad] jednu alebo viaceré kategórie pozemnej obsluhy“ (kurzívou zvýraznil generálny advokát).
(
4
)	Diário da República I, Séria A, č. 170, 23. júla 1999, s. 4588.
(
5
)	Diário da República I, Séria B, č. 176, 30. júla 1999, s. 4922.
(
6
)	Pôvodný text znie takto: „A taxa de assistência administrativa em terra e supervisão é devida pelos prestadores de serviços e será definida em função do volume de negócios realizado, por aplicação de um valor percentual.“
(
7
)	Konkrétne rozsudok zo 16. októbra 2003, Flughafen Hannover-Langenhagen, C-363/01, Zb. s. I-11893. Lufthansa tvrdí, že sporný poplatok sa má pokladať za poplatok za prístup na trh.
(
8
)	Na rozlíšenie medzi tými, ktorí poskytujú služby pozemnej obsluhy tretím osobám, a užívateľmi letiska, ktorí sami pre seba zabezpečujú self-handling, budem používať pojmy dodávatelia a self-handlingoví užívateľia letiska. V každom prípade tieto pojmy sú detailnejšie vysvetlené v poznámke pod čiarou 3 vyššie.
(
9
)	Už citovaný v poznámke pod čiarou 7.
(
10
)	Tamže, bod 63.
(
11
)	Tamže, bod 40.
(
12
)	Už citovaný v poznámke pod čiarou 7.
(
13
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok Flughafen Hannover-Langenhagen, už citovaný v poznámke pod čiarou 7, body 42 a 43.
(
14
)	Pozri inter alia rozsudky zo 17. júla 1997, National Farmers’ Union a i., C-354/95, Zb. s. I-4559, bod 61, a z 2. októbra 2003, Garcia Avello, C-148/02, Zb. s. I-11613, bod 31.
(
15
)	Pozri návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Léger vo veci Komisia/Nemecko (rozsudok zo 14. júla 2005, C-386/03, Zb. s. I-6947), bod 72, a návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Mischo vo veci Flughafen Hannover-Langenhagen, už citovanej v poznámke pod čiarou 7, bod 24.
(
16
)	Už citované v poznámke pod čiarou 15, bod 74.
(
17
)	Už citovaný v poznámke pod čiarou 7.
(
18
)	Už citovanej v poznámke pod čiarou 7.
(
19
)	V tejto súvislosti pozri inter alia rozsudky z 21. septembra 1999, Wijsenbeek, C-378/97, Zb. s. I-6207, a z 3. októbra 2000, Échirolles Distribution, C-9/99, Zb. s. I-8207.
(
20
)	Pozri inter alia rozsudky z 15. decembra 1995, Bosman a i., C-415/93, Zb. s. I-4921, bod 61; z 9. marca 2000, Wein & Co, C-437/97, Zb. s. I-1157, bod 52, a z 13. júla 2000, Idéal tourisme, C-36/99, Zb. s. I-6049, bod 20.