ROZSUDOK SÚDU PRE VEREJNÚ SLUŽBU (druhá komora)
z 29. novembra 2007
Vec F‑52/06
Mike Pimlott
proti
Európskemu policajnému úradu (Europol)
„Verejná služba – Zamestnanci Europolu – Obnovenie pracovnej zmluvy zamestnanca Europolu – Článok 6 Služobného poriadku zamestnancov Europolu – Maximálna doba pracovných zmlúv zamestnancov“
Predmet: Žaloba podaná podľa článku 40 ods. 3 Dohovoru o zriadení Európskeho policajného úradu (Dohovor o Europole) vypracovaného na
základe článku K.3 Zmluvy o Európskej únii a článku 93 ods. 1 Služobného poriadku zamestnancov Europolu, ktorou M. Pimlott
navrhuje zrušiť rozhodnutie Europolu z 25 januára 2006 o zamietnutí jeho sťažnosti, ako aj uložiť Europolu povinnosť obnoviť
jeho zmluvu na dobu štyroch rokov, ktorá začne plynúť 1. januára 2006
Rozhodnutie: Žaloba sa zamieta. Každý účastník konania znáša svoje vlastné trovy konania.
Abstrakt
1.      Úradníci – Žaloba – Akt spôsobujúci ujmu – Pojem
(Dohovor o Europole, článok 40 ods. 3; Služobný poriadok zamestnancov Europolu, článok 92 ods. 2 a článok 93 ods. 1)
2.      Právo Spoločenstva – Výklad – Texty vo viacerých jazykoch
(Služobný poriadok zamestnancov Europolu, článok 6)
1.      Akty alebo rozhodnutia, ktoré môžu byť predmetom žaloby o neplatnosť, sú len akty so záväznými právnymi účinkami, ktoré môžu
priamo a bezprostredne ovplyvniť záujmy žalobcu tým, že podstatným spôsobom menia jeho právne postavenie. To nie je prípad
listu Europolu, z ktorého iba vyplýva zámer administratívy preskúmať žiadosť o obnovenie pracovnej zmluvy zamestnanca bez
toho, aby bolo v tomto štádiu prijaté akékoľvek rozhodnutie. Na základe jednoduchého prejavu budúceho zámeru totiž nemôžu
dotknutej osobe vzniknúť práva a povinnosti, ktoré by menili jej právne postavenie. List od danej administratívy, ktorým sa
zamestnancovi oznamuje rozhodnutie predložiť mu návrh o obnovení zmluvy na určitú stanovenú dobu, tým, že vylučuje možnosť
predĺženia jeho zmluvy na dlhšiu dobu, predstavuje naopak akt spôsobujúci tomuto zamestnancovi ujmu, proti ktorému môže dotknutá
osoba podať administratívnu sťažnosť za podmienok stanovených v článku 92 ods. 2 a článku 93 Služobného poriadku zamestnancov
Europolu bez toho, aby musel čakať na podpis zmluvy.
(pozri body 48, 50, 52, 53)
Odkaz:
Súdny dvor: 21. októbra 1986, Fabbro a i./Komisia, 269/84 a 292/84, Zb. s. 2983, body 10 až 11; 21. januára 1987, Stroghili/Dvor
audítorov, 204/85, Zb. s. 389, bod 6
Súd prvého stupňa: 26. septembra 2002, Borremans a i./Komisia, T‑319/00, Zb. VS s. I‑A‑171, II‑905, body 30 až 33; 7. septembra
2005, Krahl/Komisia, T‑358/03, Zb. VS s. I‑A‑215, II‑993, bod 38
Súd pre verejnú službu: 13. decembra 2006, Aimi a i./Komisia, F‑47/06, Zb. VS s. I‑A-1-165, II‑A-1-639, bod 58
2.      Nevyhnutnosť jednotného uplatňovania, a teda jednotného výkladu ustanovení práva Spoločenstva vylučuje, aby sa znenie ustanovenia
posudzovalo v jednej z jeho verzií izolovane, a naopak si vyžaduje, aby sa vykladalo v závislosti od skutočnej vôle jeho autora
a ním sledovaného cieľa, s prihliadnutím najmä na verzie vyhotovené vo všetkých jazykoch Spoločenstva. Ak sa niektoré preklady
ustanovenia líšia od jeho pôvodného znenia, nemôžu mať samé osebe prednosť pred ostatnými jazykovými verziami.
V súlade s touto zásadou sa článok 6 Služobného poriadku zamestnancov Europolu v znení účinnom v marci 2001 má vykladať v tom
zmysle, že maximálna doba pracovného pomeru je šesť rokov (druhá zarážka) alebo osem rokov (tretia zarážka) vrátane doby prvej
zmluvy.
(pozri body 61 – 63)
Odkaz:
Súdny dvor: 12. novembra 1969, Stauder, 29/69, Zb. s. 419, bod 3; 12. júla 1979, Koschniske, 9/79, Zb. s. 2717, bod 6; 17. júla
1997, Ferriere Nord/Komisia, C‑219/95 P, Zb. s. I‑4411, bod 15
Súd prvého stupňa: 29. septembra 1999, Neumann a Neumann‑Schölles/Komisia, T‑68/97, Zb. VS s. I‑A‑193, II‑1005, bod 79