Predbežné znenie
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
ATHANASIOS RANTOS
prednesené 27. novembra 2025(1)
Vec C‑337/24 P
Dánske kráľovstvo
proti
Európskej komisii
„ Odvolanie – Štátna pomoc – Dánsko – Verejné financovanie pevného železničného a cestného spojenia cez Fehmarnskú úžinu – Opatrenia, ktoré Dánsko poskytlo verejnému podniku Femern – Rozhodnutie, ktorým sa opatrenia kvalifikovali ako ‚štátna pomoc‘ – Článok 107 ods. 1 ZFEÚ – Pojmy ‚podnik‘ a ‚hospodárska činnosť‘ – Výkon verejných právomocí – Činnosti výstavby a prevádzky pevného spojenia podľa obchodného modelu – Existencia konkurujúcich podnikov na trhu dopravných služieb po ceste alebo železnici cez Fehmarnskú úžinu “
Úvod
1.        Dánske kráľovstvo sa svojím odvolaním domáha zrušenia rozsudku Všeobecného súdu Európskej únie z 28. februára 2024, Dánsko/Komisia (T‑364/20, ďalej len „napadnutý rozsudok“, EU:T:2024:125), ktorým Všeobecný súd zamietol jeho žalobu o neplatnosť rozhodnutia Komisie C(2020) 1683 final z 20. marca 2020 o štátnej pomoci SA.39078 – 2019/C (ex 2014/N), ktorú Dánsko zaviedlo v prospech spoločnosti Femern A/S (ďalej len „sporné rozhodnutie“)(2), v rozsahu, v akom Komisia kvalifikovala ako „štátnu pomoc“ v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ kapitálové injekcie a kombináciu štátnych úverov a štátnych záruk v prospech spoločnosti Femern v rámci projektu pevného železničného a cestného spojenia cez Fehmarnskú úžinu. Tento projekt pozostáva jednak zo železničného a cestného tunela (ďalej len „pevné spojenie“)(3) a jednak z ďalších doplnkových infraštruktúr (ďalej spolu len „projekt“).
2.        Prejednávaná vec poskytuje Súdnemu dvoru príležitosť spresniť svoju judikatúru týkajúcu sa kvalifikácie „štátnej pomoci“ v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, v kontexte opatrení financovania veľkých projektov cestnej a železničnej infraštruktúry, a konkrétnejšie sa zaoberať otázkou, či výstavba a prevádzka rozsiahlej infraštruktúry, ktorú členský štát zveril subjektu kontrolovanému týmto štátom, predstavujú spolu alebo samostatne výkon verejných právomocí alebo prinajmenšom nehospodársku činnosť.
Okolnosti predchádzajúceho sporu
3.        Projektu schválenému zmluvou medzi Dánskym kráľovstvom a Spolkovou republikou Nemecko o pevnom spojení cez Fehmarnskú úžinu, ktorá bola podpísaná 3. septembra 2008 a ratifikovaná v roku 2009 (ďalej len „zmluva o Fehmarnskej úžine“), predchádzala plánovacia fáza, ktorej financovanie, pokiaľ ide najmä o pevné spojenie, bolo oznámené Komisii, ktorá ho následne schválila.(4)
4.        Po aktualizácii pôvodne vypočítaných súm sa celkové náklady na plánovanie a výstavbu pevného spojenia odhadovali na 52,6 miliardy dánskych korún (DKK) (približne 7,1 miliardy eur) a náklady na projekt vo výške 62,1 miliardy DKK (približne 8,4 miliardy eur).
5.        V súlade s uplatniteľnými medzinárodnými a vnútroštátnymi pravidlami(5) boli realizáciou projektu poverené dva verejné subjekty. Prvý subjekt, spoločnosť Femern, založená v roku 2005, bola zodpovedná za financovanie, výstavbu a prevádzku pevného spojenia,(6) ku ktorému následne nadobudne vlastníctvo, zatiaľ čo druhý subjekt, spoločnosť Femern Landanlæg A/S, založená v roku 2009, bola poverená riadením výstavby a prevádzky ďalších infraštruktúr.(7) Tento projekt financujú spoločnosti Femern a Femern Landanlæg prostredníctvom kapitálových injekcií, úverov so štátnou zárukou, ako aj úverov poskytnutých dánskymi orgánmi. Po uvedení pevného spojenia do prevádzky bude Femern vyberať poplatky od užívateľov, aby splatila svoj dlh, a bude tiež vyplácať spoločnosti Femern Landanlæg dividendy, ktoré táto spoločnosť použije na splatenie svojho vlastného dlhu.
6.        Uvedený projekt bol predmetom viacerých rozhodnutí Komisie, ako aj rozsudkov Všeobecného súdu a Súdneho dvora. Konkrétne po prijatí prvého rozhodnutia nevzniesť námietky voči opatreniam oznámeným dánskymi orgánmi(8), ktoré bolo čiastočne zrušené dvoma rozsudkami Všeobecného súdu(9) potvrdenými v odvolacom konaní rozsudkom Súdneho dvora(10), Komisia prijala sporné rozhodnutie(11). V tomto rozhodnutí Komisia na jednej strane konštatovala, že opatrenia spočívajúce v kapitálových injekciách a kombinácii štátnych úverov a štátnych záruk v prospech spoločnosti Femern, ktoré poskytlo Dánske kráľovstvo na účely plánovania, výstavby a prevádzky pevného spojenia, predstavujú „štátnu pomoc“ v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, a na druhej strane rozhodla, že tieto opatrenia sú zlučiteľné s vnútorným trhom na základe článku 107 ods. 3 písm. b) ZFEÚ.(12)
Konanie na Všeobecnom súde a napadnutý rozsudok
7.        Dánske kráľovstvo na podporu svojej žaloby o neplatnosť sporného rozhodnutia uviedlo dva žalobné dôvody, z ktorých prvý bol založený na tom, že Komisia nesprávne konštatovala, že financovanie spoločnosti Femern predstavuje štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ,(13) a druhý na tom, že Komisia sa dopustila nesprávneho posúdenia, keď konštatovala, že Femern vykonáva hospodársku činnosť v konkurenčnom vzťahu s tretími osobami ešte pred uvedením pevného spojenia do prevádzky.(14)
8.        Pokiaľ ide o tvrdenia, ktoré majú vylúčiť, že výstavba a prevádzka pevného spojenia spoločnosťou Femern sa považujú za výkon „hospodárskej činnosti“, a teda že túto spoločnosť možno kvalifikovať ako „podnik“ v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, Všeobecný súd, ktorý potvrdil posúdenie vykonané Komisiou v odôvodneniach 188 až 198 sporného rozhodnutia, v podstate dospel k záveru, že činnosti výstavby a prevádzky pevného spojenia spoločnosťou Femern nespadajú do výkonu verejných právomocí,(15) ale predstavujú hospodárske činnosti.(16)
9.        Pokiaľ ide konkrétne o činnosť výstavby pevného spojenia, Všeobecný súd podobne ako Komisia z rozsudku Mitteldeutsche Flughafen a Flughafen Leipzig‑Halle/Komisia(17) vyvodil, že ak je infraštruktúra predmetom hospodárskeho využívania a poplatky za používanie predstavujú hlavný zdroj financovania jej výstavby, treba konštatovať, že činnosti výstavby a prevádzky tejto infraštruktúry v zásade predstavujú hospodárske činnosti.
Konanie na Súdnom dvore a návrhy účastníkov konania
10.      Dňa 7. mája 2024 Dánske kráľovstvo podalo odvolanie proti napadnutému rozsudku. Navrhuje, aby Súdny dvor zrušil tento rozsudok a aby v prvom rade Súdny dvor zrušil článok 2 sporného rozhodnutia v rozsahu, v akom stanovuje, že „opatrenia pozostávajúce z kapitálových injekcií a kombinácie štátnych úverov a štátnych záruk v prospech spoločnosti [Femern], ktoré Dánsko aspoň čiastočne zaviedlo neoprávnene, predstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 [ZFEÚ]“, a uložil Komisii povinnosť nahradiť trovy konania; subsidiárne Dánske kráľovstvo navrhuje, aby Súdny dvor vrátil vec Všeobecnému súdu na ďalšie konanie a aby sa o trovách konania rozhodlo neskôr.
11.      Európska komisia navrhuje zamietnuť odvolanie a uložiť Dánskemu kráľovstvu povinnosť nahradiť trovy konania.
12.      Prednesy účastníkov konania a ich odpovede na otázky, ktoré im položil Súdny dvor, boli vypočuté na pojednávaní, ktoré sa konalo 9. septembra 2025.
Analýza
13.      Dánske kráľovstvo uvádza na podporu svojho odvolania tri odvolacie dôvody, ktorými v podstate spochybňuje kvalifikáciu financovania výstavby a prevádzky pevného spojenia ako „štátnej pomoci“, a konkrétnejšie kvalifikáciu spoločnosti Femern, verejnoprávneho subjektu zodpovedného najmä za výstavbu a prevádzku tohto spojenia, ako „podniku“ v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ.(18)
14.      Komisia bez toho, aby podala vzájomné odvolanie, vyjadruje pochybnosti o prípustnosti žaloby v prvostupňovom konaní z dôvodu, že sa týkala len zrušenia prvej vety článku 2 sporného rozhodnutia bez toho, aby akokoľvek spochybnila druhú vetu tohto článku, ktorá tým, že vyhlásila opatrenie pomoci za zlučiteľné s vnútorným trhom, obsahovala implicitné rozhodnutie konštatujúce, že dotknuté opatrenie predstavuje štátnu pomoc. Toto tvrdenie sa mi pritom na prvý pohľad zdá byť zjavne nedôvodné.(19)
15.      Pokiaľ ide o vec samu, na úvod chcem poznamenať, že hoci zvrchované rozhodnutie členského štátu o začatí a realizácii výstavby infraštruktúry – najmä v rámci dôležitých projektov spoločného európskeho záujmu (ďalej len „DPSEZ“) – v zásade patrí do právomoci a výlučných výsad členských štátov, ich financovanie verejnými orgánmi zvyčajne podlieha kontrole Komisie v oblasti štátnej pomoci v rozsahu, v akom sú tieto projekty určené na hospodárske využívanie. Táto kontrola sa týka tak otázky kvalifikácie štátneho zásahu ako „štátnej pomoci“ podľa článku 107 ods. 1 ZFEÚ, ako aj prípadnej zlučiteľnosti tohto zásahu s vnútorným trhom, najmä podľa článku 107 ods. 3 písm. b) ZFEÚ.(20)
16.      Pokiaľ ide o otázku, či Femern predstavuje „podnik“ v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ,(21) čo je otázka, ktorá je predmetom troch odvolacích dôvodov, pripomínam, že podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora je „podnikom“ každý subjekt vykonávajúci hospodársku činnosť, a to bez ohľadu na jeho právne postavenie a spôsob financovania,(22) a okrem toho „hospodárskou činnosťou“ je každá činnosť, ktorá pozostáva z ponuky tovaru alebo služieb na danom trhu(23) bez ohľadu na to, či táto činnosť prináša zisk.(24)
17.      Pojem „hospodárska činnosť“ je teda predpokladom pre uplatnenie článku 107 ods. 1 ZFEÚ. Judikatúra Súdneho dvora však doteraz nestanovila vyčerpávajúcu definíciu tohto pojmu,(25) ktorý sa neustále vyvíja a v každom prípade vyžaduje uplatnenie v každom jednotlivom prípade. Hospodársku povahu v zásade nemá činnosť, ktorá je svojou povahou, pravidlami, ktorými sa riadi, a svojím cieľom, spojená s výkonom verejných právomocí(26) alebo nepatrí do hospodárskej oblasti.(27)
18.      V nasledujúcich bodoch nižšie budem analyzovať odvolacie dôvody v poradí, v akom boli uvedené v odvolaní, teda najskôr tvrdenia týkajúce sa existencie verejných právomocí (prvý odvolací dôvod), ďalej tvrdenia týkajúce sa existencie hospodárskej činnosti (druhý odvolací dôvod), a napokon tvrdenia, ktoré sa konkrétne týkajú činnosti výstavby pevného spojenia ako hospodárskej činnosti (tretí odvolací dôvod).
O prvom odvolacom dôvode
19.      Prvý odvolací dôvod je založený na nesprávnom právnom posúdení pri výklade pojmu „výkon ‚verejných právomocí‘“ a na tom, že nebolo vykonané celkové posúdenie činností, ktoré dánsky štát zveril spoločnosti Femern.(28) Tento odvolací dôvod sa v podstate opiera o tri tvrdenia.
20.      Svojím prvým tvrdením Dánske kráľovstvo vytýka Všeobecnému súdu, že nesprávne obmedzil pojem „výkon ‚verejných právomocí‘“ len na činnosti spojené so „základnými funkciami“ štátu,(29) zatiaľ čo štát môže vykonávať verejnú moc „pri akejkoľvek činnosti“(30).
21.      Chcem pripomenúť, že Všeobecný súd v napadnutom rozsudku dospel k záveru, že Komisia sa nedopustila nesprávneho právneho posúdenia, keď konštatovala, že subjekt koná ako orgán verejnej moci alebo pri výkone verejných právomocí, ak je jeho činnosť svojou povahou, účelom a pravidlami, ktorými sa riadi, spojená so základnými funkciami štátu,(31) a uviedol, že pojem „činnosť spojená s výkonom verejných právomocí“ sa podľa judikatúry Súdneho dvora týka najmä činnosti zahŕňajúcich využitie „právomocí, ktoré presahujú rámec všeobecného práva“, akými sú činnosti určené na zabezpečenie územnej celistvosti, udržiavanie verejného poriadku a ochrany národnej bezpečnosti.(32) Okrem toho Všeobecný súd odmietol tvrdenie, podľa ktorého členské štáty môžu slobodne určiť, ktoré činnosti patria do verejných právomocí, keďže pojmy „podnik“ a „hospodárska činnosť“ sú objektívnymi pojmami, ktoré vyplývajú priamo zo Zmluvy o FEÚ a ktoré závisia od skutkových okolností, a nie od rozhodnutí alebo subjektívnych posúdení vnútroštátnych orgánov.(33)
22.      V tejto súvislosti chcem zdôrazniť, že hoci podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora činnosti, ktoré spadajú do výkonu verejných právomocí, nemajú hospodársku povahu,(34) Súdny dvor doteraz neposkytol vyčerpávajúcu definíciu pojmu „výkon verejných právomocí“ ani podobného pojmu „(účasť na) výkone verejnej moci“.(35)
23.      Súdny dvor konštatoval výkon verejných právomocí najmä pri účasti na výkone verejnej moci,(36) zatiaľ čo takúto kvalifikáciu vylúčil v prípade opatrení, aj keď záväzných, prijatých regulačnými orgánmi určitých profesií vo vzťahu k ich členom.(37) Pokiaľ ide konkrétnejšie o financovanie infraštruktúry, Súdny dvor v rozsudku Aéroports de Paris/Komisia(38), ktorým zmenil ustálenú prax a judikatúru, potvrdil rozlíšenie, ktoré vykonal Všeobecný súd medzi čisto administratívnymi činnosťami vykonávanými subjektom spravujúcim letiskovú infraštruktúru, ktoré patrili medzi verejné právomoci (ako napríklad policajné úlohy), na jednej strane a činnosťami riadenia tejto infraštruktúry, ktoré nepatrili do takýchto právomocí, na strane druhej.(39) Okrem toho Súdny dvor v rozsudku Leipzig‑Halle spresnil, že rovnaké úvahy sa uplatnia na výstavbu vzletovej a pristávacej dráhy na letisku.(40)
24.      V bode 17 svojho oznámenia o pojme „štátna pomoc“ Komisia na základe tejto judikatúry usúdila, že subjekt možno považovať za subjekt konajúci pri výkone verejnej moci, ak predmetná činnosť tvorí súčasť „základných funkcií štátu“ alebo je spojená s týmito funkciami svojou povahou, cieľom a pravidlami, ktorým podlieha.(41)
25.      Podľa môjho názoru, hoci Súdny dvor zatiaľ výslovne neobmedzil pojem „verejné právomoci“ na pojem „základné funkcie štátu“, ako ho uplatňuje Komisia a ako ho preberá Všeobecný súd,(42) z vyššie uvedenej judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že na to, aby mohol byť dotknutý subjekt kvalifikovaný ako „subjekt vykonávajúci verejné právomoci“, musí mať zo zákona právomoci, ktoré presahujú kapacity bežne pripisované súkromnoprávnym subjektom a ktoré sú charakteristické pre orgány verejnej moci alebo verejnú správu, ako je najmä právo prijímať regulačné akty alebo rozhodnutia vo vzťahu k fyzickým alebo právnickým osobám, sankcionovať ich alebo prijímať povinné a záväzné osvedčenia. Zdá sa mi teda, že dotknutý pojem má vzhľadom na to, že odkazuje na verejnú moc, nevyhnutne „subjektívny“ význam v tom zmysle, ako správne uvádza Všeobecný súd v bode 53 napadnutého rozsudku, že tento pojem vyžaduje, aby mal dotknutý subjekt nezávisle od vykonávanej činnosti „právomoci, ktoré presahujú rámec všeobecného práva“.
26.      Okrem toho nemôžem súhlasiť s tvrdením Dánskeho kráľovstva, podľa ktorého činnosti treba považovať za činnosti patriace do výkonu verejných právomocí len preto, že sú takto kvalifikované v dotknutom členskom štáte.(43) Ako totiž správne zdôrazňuje Všeobecný súd v bode 62 napadnutého rozsudku, pojmy „podnik“ a „hospodárska činnosť“ (rovnako ako pojmy ostatných prvkov tvoriacich štátnu pomoc) sú objektívnymi pojmami, ktoré vyplývajú priamo zo Zmluvy a ktoré závisia od skutkových okolností, a nie od rozhodnutí alebo subjektívnych posúdení vnútroštátnych orgánov.(44) Samotná okolnosť, že členský štát vyhradzuje určité činnosti štátnym subjektom, preto neznamená ani to, že týmto subjektom udeľuje verejné právomoci v zmysle práva Únie.
27.      Za týchto okolností sa domnievam, že Všeobecný súd sa nedopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď v bodoch 50 až 57 napadnutého rozsudku dospel k záveru, čím potvrdil posúdenie Komisie v spornom rozhodnutí, že subjekt koná v rámci výkonu verejných právomocí, ak jeho činnosť svojou povahou, účelom a pravidlami, ktorými sa riadi, súvisí so „základnými funkciami štátu“.
28.      V každom prípade aj za predpokladu, že by si odkaz na „základné funkcie štátu“ vzhľadom na svoju veľmi všeobecnú povahu vyžadoval príliš reštriktívny výklad pojmu „výkon verejných právomocí“, treba konštatovať, že pokiaľ ide o činnosti výstavby a prevádzky pevného spojenia, Dánske kráľovstvo nepreukázalo (ani netvrdilo), že by Femern mala na základe dotknutej vnútroštátnej právnej úpravy osobitné právomoci, ktoré by ju mohli kvalifikovať ako subjekt vykonávajúci funkcie, ktoré, aj keď nepredstavujú „základné funkcie štátu“, jej prinajmenšom zverujú právomoci presahujúce právomoci akéhokoľvek iného verejného alebo súkromného podniku a typické pre orgány verejnej moci alebo verejnú správu.(45)
29.      Vo svojom druhom tvrdení Dánske kráľovstvo uvádza, že Všeobecný súd nepreskúmal metódu použitú Komisiou na účely určenia, či činnosti spoločnosti Femern môžu patriť do výkonu verejných právomocí, a že sa obmedzil na to, že len na základe skutočnosti, že v projekte sa stanovuje vyberanie poplatkov od používateľov, rozhodol, že Femern vykonáva hospodársku činnosť, pričom nepreskúmal, či Komisia vykonala celkové posúdenie činností spoločnosti Femern.(46)
30.      Chcem pripomenúť, že Komisia v spornom rozhodnutí najprv dospela k záveru, že tvrdenia dánskych orgánov týkajúce sa účelu skúmanej činnosti, jej povahy a pravidiel, ktorými sa riadi, nepostačujú na preukázanie, že Femern koná v rámci výkonu verejnej moci.(47) Ďalej sa opierala o dva ukazovatele, ktoré preukazovali existenciu „hospodárskej činnosti“, a to jednak skutočnosť, že samotné Dánske kráľovstvo sa rozhodlo pre ekonomický model založený na výbere poplatkov od používateľov pevného spojenia, a jednak okolnosť, že relevantným trhom je trh s prechodom cez Fehmarnskú úžinu, na ktorom pôsobí prevádzkovateľ trajektov.(48) Komisia napokon vylúčila, že by Femern získala osobitné verejné právomoci, keďže po prvé výstavba a komerčná prevádzka veľkých projektov infraštruktúry samy osebe nepredstavujú prejav verejnej moci, po druhé okolnosť, že Femern nesleduje maximalizáciu svojich ziskov, takisto nie je rozhodujúcim faktorom a v tomto prípade dánske orgány zaviedli trhový mechanizmus, a po tretie napriek úlohe ministerstva dopravy pri stanovení poplatkov za používanie pevného spojenia má Femern určitú voľnosť pri určovaní svojich cien.(49)
31.      Na rozdiel od tvrdenia Dánskeho kráľovstva sa mi nezdá, že Komisia vychádzala z predpokladu, že samotná platba poplatkov používateľmi svedčí o hospodárskej logike a hospodárskej povahe činnosti, a že preto by nebolo možné preukázať, že činnosti spoločnosti Femern majú napriek tomu charakteristiky činností verejného orgánu.(50)
32.      V tejto súvislosti Všeobecný súd v bodoch 77 až 89 napadnutého rozsudku preskúmal a odmietol tvrdenia Dánskeho kráľovstva, ktoré sa týkajú po prvé existencie prísnej kontroly vykonávanej zo strany orgánov verejnej moci,(51) po druhé skutočnosti, že Femern bola poverená plnením medzinárodných záväzkov,(52) po tretie okolnosti, že výstavba a prevádzka železničnej a cestnej infraštruktúry nie sú v Dánsku liberalizované,(53) a po štvrté skutočnosti, že Femern bola poverená funkciami cestného orgánu a správcu železničnej infraštruktúry, ako aj prípravou bezpečnostných plánov pre pevné spojenie.(54) Všeobecný súd v bode 90 svojho rozsudku dospel k záveru, že informácie, ktoré dánske orgány predložili Komisii počas konania vo veci formálneho zisťovania, nepredstavujú skutočnosti, ktoré by „samostatne alebo ako celok“ mohli viesť ku konštatovaniu, že všetky predmetné činnosti spoločnosti Femern, teda výstavba a prevádzka pevného spojenia, sú spojené s výkonom verejných právomocí.
33.      Aj keď sa Všeobecný súd v podstate obmedzil na odmietnutie dôkazov uvádzaných dánskymi orgánmi „samostatne alebo ako celku“(55) bez toho, aby pristúpil ku skutočnej celkovej analýze, táto analýza napriek tomu nie je poznačená nesprávnym právnym posúdením. Treba totiž zohľadniť, že Všeobecný súd po tom, čo uviedol, že verejná kontrola, ktorej podlieha Femern, a verejné povinnosti uložené tejto spoločnosti jej nepriznávajú verejné právomoci,(56) rozhodol, že tvrdenie založené na povinnostiach vyplývajúcich zo zmluvy o Fehmarnskej úžine nebolo relevantné, čo nie je v rámci odvolania spochybnené, a uviedol bez toho, aby to dánske orgány ďalej spochybnili, že neexistencia liberalizácie železničnej a cestnej infraštruktúry v Dánsku nesúvisí s trhom dotknutým činnosťou prevádzky pevného spojenia(57) a že ani verejné právomoci uvádzané Dánskym kráľovstvom sa netýkajú predmetného trhu.(58)
34.      Ak je teda jeho posúdenie každého z týchto tvrdení správne, čo sa mi zdá byť pravda, nenachádzam žiadnu chybu v „metóde“ analýzy súdu. Keďže totiž Všeobecný súd po individuálnom a podrobnom posúdení každého z tvrdení uvádzaných Dánskym kráľovstvom odmietol akúkoľvek relevantnosť alebo dôkaznú hodnotu každého z nich, celkové posúdenie týchto tvrdení, pokiaľ je to možné, nemôže viesť k inému výsledku, než je výsledok vyplývajúci z ich individuálnej analýzy.(59)
35.      Vo svojom treťom tvrdení Dánske kráľovstvo uvádza, že na rozdiel od posúdenia vykonaného Všeobecným súdom(60) výstavba a prevádzka dánskej cestnej a železničnej infraštruktúry nie sú liberalizované, a teda patria do výkonu verejných právomocí.
36.      V tejto súvislosti je zrejmé, že okolnosť, že Dánske kráľovstvo neliberalizovalo svoju vnútroštátnu cestnú a železničnú infraštruktúru, neznamená, že činnosti výstavby a prevádzky pevného spojenia patria do výkonu verejných právomocí. Okrem toho by mala
Femern, bez ohľadu na svoju úlohu na trhoch súvisiacich s vnútroštátnou cestnou a železničnou sieťou, pôsobiť aj na medzinárodnom trhu s prechodom cez Fehmarnskú úžinu, ktorý je trhom posudzovaným Komisiou, pokiaľ ide o existenciu štátnej pomoci.(61)
37.      Vzhľadom na všetky vyššie uvedené úvahy navrhujem prvý odvolací dôvod zamietnuť.
O druhom odvolacom dôvode
38.      Druhý odvolací dôvod, uvedený subsidiárne, je založený na nesprávnych právnych posúdeniach Všeobecného súdu pri posudzovaní otázky, či činnosti výstavby a prevádzky pevného spojenia zverené spoločnosti Femern predstavujú úplne alebo čiastočne nehospodárske činnosti.(62) Týmto odvolacím dôvodom, ktorý sa skladá z piatich tvrdení, dánske orgány po tom, čo Všeobecnému súdu vytkli, že nevykonal celkové posúdenie tvrdení uvedených v rámci žaloby v prvostupňovom konaní,(63) kritizujú posúdenie Všeobecného súdu, pokiaľ ide o dva prvky, na ktorých sa v podstate zakladá posúdenie Komisie, a to jednak skutočnosť, že projekt pevného spojenia je založený na „hospodárskej logike“(64), a jednak existenciu trhu otvoreného hospodárskej súťaži.(65)
39.      Ako som pripomenul v bode 16 vyššie, judikatúra Súdneho dvora považuje za „podnik“ každý subjekt vykonávajúci hospodársku činnosť bez ohľadu na jeho právne postavenie a spôsob financovania, a vymedzuje „hospodársku činnosť“ ako každú činnosť, ktorá pozostáva z ponuky tovaru alebo služieb na danom trhu bez ohľadu na to, či táto činnosť prináša zisk. Hranice týchto pojmov sa však neustále vyvíjajú a môžu sa tiež výrazne líšiť v závislosti od dotknutých odvetví.
40.      Konkrétnejšie, uplatnenie pojmu „hospodárska činnosť“ v rámci rozvoja rozsiahlej infraštruktúry(66), akou je pevné spojenie, zostáva veľmi kontroverzné. Hoci sa výstavba a prevádzka infraštruktúry tradične nepovažovali za súčasť pravidiel štátnej pomoci(67), Súdny dvor uznal, že v dôsledku vývoja trhov a skutočnosti, že infraštruktúra, ktorá sa predtým využívala výlučne vo verejnom záujme, bola určená aj na komerčné využitie, tieto činnosti už vo väčšine prípadov podliehajú pravidlám štátnej pomoci. Platí to najmä pre letiskovú infraštruktúru v nadväznosti na rozsudky Aéroports de Paris a Leipzig‑Halle.(68)
41.      V prejednávanej veci Všeobecný súd pri posudzovaní existencie „hospodárskej činnosti“ potvrdil záver Komisie založený na dvoch vyššie uvedených ukazovateľoch, a to jednak na poskytovaní dopravnej služby za odplatu (inými slovami, ako uviedol Všeobecný súd, prevádzkovaní pevného spojenia podľa „hospodárskej logiky“) a jednak na existencii konkurenčného trhu pre tie isté služby.(69)
42.      V tejto súvislosti treba hneď na úvod odmietnuť prvé tvrdenie Dánskeho kráľovstva založené na tom, že Všeobecný súd nevykonal celkovú analýzu preskúmaných skutočností. Všeobecný súd totiž na jednej strane potvrdil posúdenie Komisie, pokiaľ ide o existenciu hospodárskej činnosti, založené na dvoch vyššie uvedených relevantných ukazovateľoch(70), a zároveň vylúčil, že by skutočnosti uvádzané Dánskym kráľovstvom a vedľajšími účastníkmi konania(71) mohli spochybniť toto posúdenie. Domnievam sa teda, že Všeobecnému súdu nemožno vytýkať, že nezohľadnil tieto tvrdenia ako celok.(72)
43.      Treba teda preskúmať, či je podľa druhého až piateho tvrdenia, ktoré uvádza Dánske kráľovstvo, posúdenie Všeobecného súdu poznačené nesprávnymi právnymi posúdeniami. Podľa môjho názoru sa toto preskúmanie, ktoré sa týka samotnej podstaty pojmu „hospodárska činnosť“, môže riadiť dvoma alternatívnymi prístupmi, pričom prvý spočíva v „objektívnom“ výklade tohto pojmu v súlade s nedávnou praxou Komisie a zodpovedajúcou judikatúrou Všeobecného súdu, a druhý v „pragmatickom“ výklade uvedeného pojmu, ktorý je podľa môjho názoru vhodnejší na rešpektovanie rovnováhy právomocí medzi členskými štátmi a Komisiou.
44.      Prvý navrhovaný prístup podporuje preskúmanie Komisie a Všeobecného súdu. Je založený na dvoch vyššie uvedených ukazovateľoch, a to na „hospodárskej logike“ projektu a na existencii konkurenčného trhu.
45.      V prvom rade, pokiaľ ide o „hospodársku logiku“ projektu, z ustálenej judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že služby, ktoré možno kvalifikovať ako „hospodárske činnosti“, predstavujú plnenia, ktoré sa bežne poskytujú za odplatu. Základná vlastnosť odplaty spočíva v skutočnosti, že táto odplata predstavuje hospodárske protiplnenie za dané poskytnutie služby.(73) V prejednávanej veci skutočnosť, že prístup k infraštruktúre je podmienený zaplatením poplatku, predstavuje, ako konštatoval Všeobecný súd, dôležitú indíciu toho, že táto infraštruktúra je hospodársky využívaná.(74) Naproti tomu okolnosť, že predmetné poplatky sú určené na financovanie výstavby pevného spojenia, ako aj vnútorných prepojení s vnútrozemím, a že v dôsledku toho Femern nebude môcť maximalizovať svoje zisky, nemôže v zásade spochybniť tento záver. Z ustálenej judikatúry Súdneho dvora uvedenej v bode 16 vyššie totiž vyplýva, že „hospodárskou činnosťou“ je každá činnosť, ktorá pozostáva z ponuky tovaru alebo služieb na danom trhu bez ohľadu na to, či táto činnosť prináša zisk.(75)
46.      V tejto súvislosti tvrdenia Dánskeho kráľovstva podľa všetkého nespochybňujú posúdenie Všeobecného súdu. V prvom rade totiž tvrdenie, podľa ktorého Femern pôsobí v uzavretom hospodárskom okruhu a v odvetví činnosti, ktoré nie je liberalizované ani privatizované, nemôže uspieť, pretože, ako som uviedol v bode 33 vyššie, Všeobecný súd správne a bez toho, aby to Dánske kráľovstvo spochybnilo vo svojom odvolaní, dospel k záveru, že neexistencia liberalizácie sa netýkala trhu dotknutého prevádzkou pevného spojenia, teda trhu dopravných služieb cez Fehmarnskú úžinu. Ďalej tvrdenie založené na úlohe ministerstva dopravy pri stanovovaní poplatkov tiež nemožno prijať, pretože skutočnosť, že subjekt podlieha cenám regulovaným štátom, nie je rozhodujúcim kritériom na účely určenia, či vykonáva hospodársku činnosť.(76) Napokon charakteristické znaky spojené s predmetnou odplatou – najmä skutočnosť, že poplatky za používanie pevného spojenia budú určované prostredníctvom ministerstva dopravy – nepostačujú na to, aby bola kvalifikovaná ako „verejný poplatok“ alebo konkrétnejšie ako „daň“, keďže platba sa uskutoční v prospech spoločnosti Femern ako protiplnenie za službu, ktorú poskytuje.(77)
47.      V druhom rade, pokiaľ ide o existenciu konkurenčného trhu, je nesporné, že prevádzkovaním pevného spojenia bude mať činnosť spoločnosti Femern, nezávisle od jej hospodárskeho cieľa, vplyv na dopravné služby poskytované trajektmi cez Fehmarnskú úžinu, čo tiež svedčí v prospech kvalifikácie prevádzky pevného spojenia ako „hospodárskej činnosti“.(78) Je pravda, že hoci sa členské štáty môžu rozhodnúť modernizovať alebo rozvíjať svoju dopravnú infraštruktúru, v prejednávanej veci nie je vylúčené, že výstavba novej infraštruktúry, akou je pevné spojenie, môže vylúčiť z trhu hospodárske subjekty, ako sú napríklad trajekty, ak sa ukáže, že ich infraštruktúra alebo spôsoby dopravy sú menej výhodné alebo efektívne. Skutočnosť, že dopravná služba využívajúca pevné spojenie môže úplne alebo čiastočne nahradiť služby trajektov, však sama osebe predstavuje indíciu preukazujúcu existenciu hospodárskej súťaže medzi týmito dvoma spôsobmi dopravy.(79) Konkrétnejšie, hospodárska súťaž sa netýka infraštruktúry ako takej, ale služieb, ktoré v rámci nej poskytuje Femern.(80) Je teda zrejmé, že z čisto ekonomického hľadiska bude Femern prevádzkovaním pevného spojenia poskytovať služby na trhu s prechodom cez Fehmarnský prieliv v konkurencii (alebo nahradením) súkromných prevádzkovateľov, ktorí v súčasnosti pôsobia na tomto trhu s cieľom dosiahnuť zisk.
48.      V treťom rade považujem za užitočné doplniť všeobecnejšiu úvahu. Pomerne široký výklad pojmu „hospodárska činnosť“ by mohol byť odôvodnený tým, že tento pojem je len predbežnou podmienkou uplatnenia pravidiel štátnej pomoci Únie a nemožno si ho zamieňať so základnými prvkami štátnej pomoci.(81) Preukázanie existencie „hospodárskej činnosti“ totiž vedie len k možnosti uplatnenia článku 107 ods. 1 ZFEÚ, pričom je možné, že po tomto posúdení skúmané opatrenia nemusia byť kvalifikované ako štátna pomoc.(82) Z tohto hľadiska sa tento prvotný prístup zakladá na „objektívnom“ chápaní pojmu „hospodárska činnosť“, ktorý zohľadňuje abstraktné charakteristiky činnosti a možnosť, že sa môže vykonávať podľa hospodárskej logiky bez ohľadu na konkrétnu situáciu subjektu, ktorý je príjemcom posudzovaných štátnych opatrení. Okrem toho sa takýto prístup zdá byť v súlade s „vyvíjajúcim sa“ výkladom pojmov „podnik“ a „hospodárska činnosť“ v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, ktorý je v súlade s praxou Komisie nadväzujúcou na rozsudky Aéroports de Paris a Leipzig‑Halle a potvrdenou judikatúrou Všeobecného súdu.(83)
49.      Na prvý pohľad sa preto nezdá, že by sa Všeobecný súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď potvrdil výklad Komisie týkajúci sa „hospodárskej činnosti“ na základe dvoch vyššie uvedených ukazovateľov.
50.      Domnievam sa však, že tento prvotný prístup, ktorý sa zdá, že je v súlade s judikatúrou Súdneho dvora, sa môže ukázať ako nedostatočný na riešenie podstaty prejednávanej veci, najmä pokiaľ ide o posúdenie údajne „hospodárskej“ logiky modelu prevádzky pevného spojenia zavedeného dánskymi orgánmi. Podľa môjho názoru totiž podrobnejšie preskúmanie ukazuje, že tento model sa len zdanlivo zakladá na hospodárskej logike, ale v skutočnosti sa opiera o klasický mechanizmus verejného plánovania infraštruktúry všeobecného záujmu.
51.      Najskôr chcem pripomenúť, že pevné spojenie predstavuje veľmi rozsiahlu dopravnú infraštruktúru navrhnutú v rámci medzinárodnej zmluvy medzi dvoma členskými štátmi, ktorá je neoddeliteľnou súčasťou európskych dopravných sietí a je spolufinancovaná z finančných prostriedkov Únie. Ako uvádza Komisia v spornom rozhodnutí, táto infraštruktúra by nikdy nebola vybudovaná bez verejného zásahu.(84) Realizácia strategickej dopravnej infraštruktúry na vnútroštátnej a transeurópskej úrovni totiž môže prináležať len verejným orgánom.
52.      V tejto súvislosti povinnosť spoločnosti Femern použiť príjmy z prevádzky pevného spojenia na splatenie pôžičiek čerpaných na plánovanie a výstavbu tohto spojenia, ako aj vnútorných prepojení preukazuje, že neexistuje „obchodná súvislosť“ medzi výškou poplatkov platených používateľmi tohto spojenia a výškou služieb, ktoré sa im poskytujú,(85) čo vylučuje komerčnú prevádzku uvedeného spojenia. Okrem toho, hoci je pravda, že skutočnosť, že určitá činnosť nevyhnutne nevytvára zisk, v zásade nie je relevantná pre jej kvalifikáciu ako hospodárskej činnosti, je ťažké si predstaviť, že by sa určitá činnosť považovala za „hospodársku“, ak aspoň z dlhodobého hľadiska neprináša príjmy umožňujúce vytvárať zisk alebo aspoň pokryť vynaložené náklady.(86)
53.      Okrem toho úloha verejných orgánov (v tomto prípade ministerstva dopravy) pri stanovovaní poplatkov, ktorá značne obmedzuje manévrovací priestor, ktorým disponuje Femern pri určovaní týchto poplatkov, smeruje k posilneniu tejto myšlienky.
54.      Okrem toho, hoci v súlade s funkčnou povahou pojmu „štátna pomoc“ nie je kvalifikácia činnosti ako „hospodárskej“ alebo nehospodárskej na vnútroštátnej úrovni rozhodujúca pre jej kvalifikáciu v zmysle práva Únie,(87) konkrétne spôsoby výkonu, podľa ktorých je určitá činnosť upravená vnútroštátnym zákonodarcom, nemôžu byť v tejto súvislosti úplne irelevantné.(88)
55.      Je pravda, že pokiaľ ide o druhý ukazovateľ uvádzaný Komisiou na podporu svojho záveru o existencii „hospodárskej činnosti“, je zrejmé, že nová infraštruktúra po dokončení umožní spoločnosti Femern poskytovať dopravné služby na prechod cez Fehmarnskú úžinu, čo trajektom spôsobí značné ťažkosti, alebo dokonca vylúčenie z tohto trhu.(89) Vzhľadom na osobitné aspekty a vlastnosti prijatého modelu však existencia potenciálneho vplyvu na hospodárske subjekty a určitej formy hospodárskej súťaže na trhu s prechodom cez Fehmarnskú úžinu sama osebe nestačí na spochybnenie predchádzajúceho záveru.(90)
56.      V konečnom dôsledku na rozdiel od prvého prístupu, ktorý spočíva na „objektívnom“ chápaní pojmu „hospodárska činnosť“(91), tento druhý výklad vychádza z chápania tohto pojmu, ktoré by sa dalo definovať ako „pragmatické“. Inými slovami, pri skúmaní existencie „hospodárskej činnosti“ je podľa mňa dôležité zohľadniť nie (alebo skôr nielen) abstraktnú povahu alebo potenciálne charakteristické činnosti, ale (aj) charakteristické znaky subjektu, ktorý túto činnosť vykonáva, a konkrétne spôsoby jej výkonu.
57.      Vzhľadom na vyššie uvedené navrhujem vyhovieť druhému odvolaciemu dôvodu, a v dôsledku toho zrušiť napadnutý rozsudok bez toho, aby bolo potrebné v druhom slede preskúmať tretí odvolací dôvod.(92)
O treťom odvolacom dôvode
58.      Tretí odvolací dôvod, uvedený neskôr subsidiárne,(93) je založený na nesprávnom právnom posúdení Všeobecného súdu, keď nesprávne konštatoval, že výstavba pevného spojenia predstavuje hospodársku činnosť otvorenú hospodárskej súťaži podobne ako prevádzkovanie tohto spojenia.(94)
59.      V tejto súvislosti chcem poznamenať, že v odôvodnení 198 sporného rozhodnutia Komisia po tom, čo dospela k záveru, že prevádzka pevného spojenia predstavuje hospodársku činnosť, iba dodala, že z rozsudku Freistaat Sachsen a Land Sachsen‑Anhalt/Komisia(95) vyplýva, že výstavba infraštruktúry prevádzkovanej spoločnosťou Femern predstavuje takisto hospodársku činnosť, pričom v tejto súvislosti neposkytla ďalšie vysvetlenia. Komisia teda založila svoje posúdenie výlučne na analogickom uplatnení zásad stanovených Súdnym dvorom v tomto rozsudku.
60.      Všeobecný súd, ktorý sa opieral o tú istú judikatúru, dospel k záveru, že ak existuje trh dopravných služieb, na ktorom už pôsobia hospodárske subjekty, ktorých cieľom je dosahovanie zisku, môže výstavba novej dopravnej infraštruktúry určenej na hospodárske využívanie narušiť hospodársku súťaž na tomto trhu rovnako ako rozšírenie už existujúcej infraštruktúry.(96) Taktiež konštatoval, že hoci Femern ešte nebola prítomná na relevantnom trhu počas fázy výstavby pevného spojenia, táto činnosť bola neoddeliteľná od budúceho hospodárskeho využívania infraštruktúry na trhu, na ktorom pôsobí hospodársky subjekt, ktorého cieľom je dosahovanie zisku.(97)
61.      Na úvod chcem poznamenať, že výstavba infraštruktúry je sama osebe hospodárskou činnosťou. V prejednávanej veci však Femern nestavia pevné spojenie, ale v podstate koná ako sprostredkovateľ pre dánske orgány, keď zadáva stavebné práce podnikom na tejto zákazke prostredníctvom verejného obstarávania. Stavebná činnosť riadená spoločnosťou Femern by teda podľa posúdenia Komisie, ktorú potvrdil Všeobecný súd, predstavovala hospodársku činnosť len ako činnosť neoddeliteľne spojená s prevádzkou pevného spojenia v súlade s rozsudkom Leipzig‑Halle.(98)
62.      V tejto súvislosti sa domnievam, že okolnosti prejednávanej veci majú podľa všetkého určité podobnosti s okolnosťami, ktoré viedli k rozsudkom Freistaat Sachsen a
Land Sachsen‑Anhalt/Komisia(99), ako aj Leipzig‑Halle. Konkrétne v rozsahu, v akom prvý záver uvedený v rámci druhého odvolacieho dôvodu konštatuje, že prevádzka pevného spojenia predstavuje výkon hospodárskej činnosti a že výstavba tohto spojenia nie je spojená s výkonom verejných právomocí, by bolo možné vzhľadom na neoddeliteľnú povahu činností výstavby a prevádzky a na to, že pevné spojenie je určené výlučne na (hospodársku) činnosť prevádzky prostredníctvom poskytovania dopravných služieb spoločnosťou Femern, sa domnievať, že výstavba tohto spojenia predstavuje tiež hospodársku činnosť.(100)
63.      Tieto podobnosti však nestačia na prekonanie zásadného rozdielu medzi týmito dvoma prípadmi. Novú dráhu letiska Lipsko‑Halle mala totiž prevádzkovať súkromná spoločnosť DHL pre minimálne 90 % svojej leteckej prepravy, ako to stanovovala dohoda uzavretá medzi touto spoločnosťou a správcami letiska.(101) Komerčná úloha tejto infraštruktúry bola teda úplne zrejmá a tento prípad spadal do praxe Komisie týkajúcej sa „vyhradenej infraštruktúry“.(102) Výstavba pevného spojenia sleduje pritom inú logiku v tom, že sa podieľa na rozvoji vnútroštátnych a transeurópskych dopravných sietí a v zásade nie je určená na konkrétnu hospodársku činnosť.
64.      Domnievam sa teda, že Komisia použila na posúdenie stavebnej činnosti zverenej spoločnosti Femern ako „hospodárskej činnosti“ nesprávny parameter.(103)
65.      Vzhľadom na vyššie uvedené navrhujem vyhovieť tretiemu odvolaciemu dôvodu, a v dôsledku toho zrušiť napadnutý rozsudok.
O žalobe v prvostupňovom konaní
66.      Podľa článku 61 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, ak Súdny dvor zruší rozhodnutie Všeobecného súdu, môže sám vydať konečný rozsudok, ak to stav konania dovoľuje.
67.      V tejto súvislosti sa domnievam, že v prípade, ak Súdny dvor rozhodne, že napadnutý rozsudok treba zrušiť, má k dispozícii všetky informácie potrebné na rozhodnutie o tretej časti prvého žalobného dôvodu v prvostupňovom konaní založenej na údajne nesprávnom konštatovaní, že Femern je subjektom, ktorý sa riadi obchodnou logikou, ako aj o druhej časti druhého žalobného dôvodu v tomto konaní založenej na tom, že Komisia nesprávne konštatovala, že činnosti výstavby a prevádzky pevného spojenia sú neoddeliteľné.
68.      Konkrétnejšie, ak by sa Súdny dvor riadil výkladom navrhovaným v bodoch 49 až 56 vyššie, bude potrebné vyhovieť tretej časti prvého žalobného dôvodu v prvostupňovom konaní a zrušiť článok 2 sporného rozhodnutia. Alternatívne, ak by Súdny dvor zamietol druhý odvolací dôvod, ale vyhovel tretiemu odvolaciemu dôvodu, bude potrebné vyhovieť druhej časti druhého žalobného dôvodu v prvostupňovom konaní, a v dôsledku toho takisto zrušiť článok 2 tohto rozhodnutia.(104)
Návrh
69.      Vzhľadom na predchádzajúce úvahy navrhujem, aby Súdny dvor vyhovel odvolaniu a zrušil rozhodnutie Komisie C(2020) 1683 final z 20. marca 2020 o štátnej pomoci SA.39078 – 2019/C (ex 2014/N), ktorú Dánsko zaviedlo v prospech spoločnosti Femern A/S.
1      Jazyk prednesu: francúzština.
2      Ú. v. EÚ L 339, 2020, s. 1.
3      Konkrétne ide o podmorský tunel pod Baltským morom medzi mestom Rødby na ostrove Lolland (Dánsko) a obcou Puttgarden (Nemecko) s dĺžkou približne 19 km, ktorý bude zahŕňať elektrifikovanú železničnú trať, ako aj diaľnicu.
4      Rozhodnutím z 13. júla 2009 vo veci N 157/2009 – Financovanie plánovacej fázy pevného spojenia cez Fehmarnskú úžinu (Ú. v. EÚ C 202, 2009, s. 2), Komisia dospela k záveru, že na jednej strane opatrenia súvisiace s financovaním plánovania projektu nemusia predstavovať štátnu pomoc, keďže Femern konala ako orgán verejnej moci, a na druhej strane, že aj keby z týchto opatrení mohol mať prospech budúci prevádzkovateľ pevného spojenia, v každom prípade sú zlučiteľné s vnútorným trhom. Rozhodla sa teda nevzniesť námietky v zmysle článku 4 ods. 2 a 3 nariadenia Rady (ES) č. 659/1999 z 22. marca 1999 ustanovujúceho podrobné pravidlá na uplatňovanie článku [108 ZFEÚ] (Ú. v. ES L 83, 1999, s. 1; Mim. vyd. 08/001, s. 339).
5      Konkrétne článok 6 zmluvy o Fehmarnskej úžine a lov no 575 om anlæg og drift af en fast forbindelse over Femern Bælt med tilhørende landanlæg i Danmark (zákon č. 575 o výstavbe a prevádzke pevného spojenia cez Fehmarnskú úžinu a spojení s dánskym vnútrozemím) zo 4. mája 2015 (ďalej len „zákon o výstavbe z roku 2015“).
6      Práce spojené s výstavbou pevného spojenia vykonáva Femern na základe zmlúv o výstavbe, na ktoré sa vzťahujú postupy verejného obstarávania.
7      Femern Landanlæg je dcérskou spoločnosťou spoločnosti Sund & Bælt Holding A/S, ktorú vlastní dánsky štát. Femern sa po založení spoločnosti Femern Landanlæg stala jej dcérskou spoločnosťou.
8      Rozhodnutie Komisie C(2015) 5023 final z 23. júla 2015 o štátnej pomoci SA.39078 (2014/N) (Dánsko) na financovanie projektu pevného spojenia cez Fehmarnskú úžinu (Ú. v. EÚ C 325, 2015, s. 5) (ďalej len „rozhodnutie o výstavbe“). V tomto rozhodnutí Komisia predovšetkým konštatovala, že aj keď opatrenia poskytnuté spoločnosti Femern na plánovanie, výstavbu a prevádzku pevného spojenia, predstavovali štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, boli zlučiteľné s vnútorným trhom podľa článku 107 ods. 3 písm. b) ZFEÚ.
9      Rozsudky z 13. decembra 2018, Scandlines Danmark a Scandlines Deutschland/Komisia (T‑630/15, EU:T:2018:942), a Stena Line Scandinavia/Komisia (T‑631/15, EU:T:2018:944). Týmito rozsudkami Všeobecný súd zrušil rozhodnutie o výstavbe v rozsahu, v akom Komisia rozhodla nevzniesť námietky voči opatreniam, ktoré Dánsko priznalo spoločnosti Femern na plánovanie, výstavbu a prevádzku pevného spojenia.
10      Rozsudok zo 6. októbra 2021, Scandlines Danmark a Scandlines Deutschland/Komisia (C‑174/19 P a C‑175/19 P, EU:C:2021:801).
11      Toto rozhodnutie, uverejnené v Úradnom vestníku Európskej únie 5. júla 2019 (Ú. v. EÚ C 226, 2019, s. 5), bolo prijaté na konci formálneho vyšetrovacieho konania podľa článku 108 ods. 2 ZFEÚ, ktoré bolo začaté listom zo 14. júna 2019, adresovaným dánskym orgánom.
12      Pozri článok 2 sporného rozhodnutia. Naopak, v článku 1 tohto rozhodnutia Komisia uviedla, že ďalšie opatrenia, ktoré sú predmetom uvedeného rozhodnutia (a to odpisovanie aktív, prenos daňových strát, spoločný daňový režim, železničné poplatky, bezplatné využívanie štátneho majetku a štátne záruky za deriváty), nepredstavujú štátnu pomoc v prospech spoločnosti Femern.
13      Prvý žalobný dôvod v prvostupňovom konaní sa delil na štyri časti založené na tom, že Komisia v spornom rozhodnutí nesprávne konštatovala, že: (i) činnosti spoločnosti Femern nie sú spojené s výkonom verejných právomocí; (ii)
Femern ponúka dopravné služby na trhu v konkurenčnom vzťahu s inými hospodárskymi subjektmi; (iii)
Femern je hospodárskym subjektom, ktorý sa riadi obchodnou logikou, a (iv) financovanie spoločnosti Femern narúša hospodársku súťaž a ovplyvňuje obchod medzi členskými štátmi.
14      Svojím druhým žalobným dôvodom v prvostupňovom konaní Dánske kráľovstvo v podstate spochybnilo skutočnosť, že činnosti spoločnosti Femern možno považovať za činnosti hospodárskej povahy pred uvedením pevného spojenia do prevádzky. Všeobecný súd najprv preskúmal prvé tri časti prvého žalobného dôvodu a druhý žalobný dôvod, ktoré sa týkali kvalifikácie činností spoločnosti Femern ako činností hospodárskej povahy, a následne sa zaoberal štvrtou časťou prvého žalobného dôvodu, ktorá sa týkala podmienok súvisiacich s narušením hospodárskej súťaže a ovplyvnením obchodu medzi členskými štátmi, ktoré sú stanovené v článku 107 ods. 1 ZFEÚ.
15      Podľa Všeobecného súdu subjekt koná ako orgán verejnej moci alebo pri výkone verejných právomocí, ak je jeho činnosť svojou povahou, cieľom a pravidlami, ktorými sa riadi, spojená so základnými funkciami štátu.
16      Všeobecný súd sa rovnako ako Komisia v tejto súvislosti opieral o dva prvky, a to skutočnosť, že prístup k pevnému spojeniu bude podmienený platením poplatkov a to, že Femern bude ponúkať dopravné služby na prechod cez Fehmarnskú úžinu v konkurenčnom vzťahu so subjektom, ktorého cieľom je dosahovanie zisku.
17      Rozsudok z 19. decembra 2012 (C‑288/11 P, ďalej len „rozsudok Leipzig‑Halle“, EU:C:2012:821).
18      Prvý z týchto odvolacích dôvodov je založený na nesprávnom právnom posúdení pri výklade pojmu „výkon verejných právomocí“ a na tom, že Všeobecný súd nevykonal celkové posúdenie činností, ktoré dánsky štát zveril spoločnosti Femern, druhý odvolací dôvod, uvedený subsidiárne, na nesprávnom právnom posúdení, keď Všeobecný súd nepreskúmal, či Komisia vykonala požadované celkové posúdenie toho, či činnosti spoločnosti Femern predstavujú úplne alebo čiastočne nehospodárske činnosti, a tretí, uvedený neskôr subsidiárne, na nesprávnom právnom posúdení, keď Všeobecný súd nesprávne konštatoval, že Femern vykonávala hospodársku činnosť otvorenú hospodárskej súťaži od fázy výstavby pevného spojenia.
19      Článok 2 sporného rozhodnutia totiž znie: „Opatrenia pozostávajúce z kapitálových injekcií a kombinácie štátnych úverov a štátnych záruk v prospech spoločnosti [Femern], ktoré Dánsko aspoň čiastočne zaviedlo neoprávnene, predstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 [ZFEÚ]. Po úprave týchto opatrení, ako sa uvádza v revidovanej notifikácii, sú zlučiteľné s vnútorným trhom na základe článku 107 ods. 3 písm. b) [ZFEÚ]“. Cieľom žaloby v prvostupňovom konaní, ktorá bola podaná Dánskym kráľovstvom, bolo zrušiť „článok 2 [sporného] rozhodnutia… v rozsahu, v akom uvádza, že opatrenia… predstavujú štátnu pomoc v zmysle článku 107 ods. 1 [ZFEÚ]“. Podľa môjho názoru zdá sa zrejmé, že ak sa Dánskemu kráľovstvu podarí preukázať, že na rozdiel od záveru Komisie uvedeného v rámci prvej vety tohto článku sporné opatrenia nepredstavujú štátnu pomoc, vyplýva z toho, že sporné rozhodnutie bude musieť byť zrušené v celom rozsahu, keďže rozhodnutie o zlučiteľnosti týchto opatrení s vnútorným trhom obsiahnuté v druhej vete tohto ustanovenia už nebude mať žiadny základ.
20      Opatrenia financovania na podporu realizácie DPSEZ sú konkrétne predmetom oznámenia Komisie z 30. decembra 2021 o kritériách pre analýzu zlučiteľnosti štátnej pomoci na podporu vykonávania DPSEZ s vnútorným trhom (Ú. v. EÚ C 528, 2021, s. 10).
21      Zo znenia tohto ustanovenia vyplýva, že zákaz štátnej pomoci sa uplatňuje len vtedy, ak je príjemcom opatrenia „podnik“.
22      Pozri najmä rozsudky z 23. apríla 1991, Höfner a Elser (C‑41/90, EU:C:1991:161, bod 21), ako aj z 12. júla 2012, Compass‑Datenbank (C‑138/11, ďalej len „rozsudok Compass‑Datenbank“, EU:C:2012:449, bod 35 a citovaná judikatúra). Z tohto dôvodu samotný štát alebo štátny subjekt teda môže konať ako podnik (pozri najmä rozsudok z 25. októbra 2001, Compass‑Datenbank, bod 35 a citovanú judikatúru). Vo všeobecnosti, ako uviedol generálny advokát Cosmas v návrhoch, ktoré predniesol vo veci Diego Calì & Figli (C‑343/95, EU:C:1996:482, bod 32, ako aj citovaná judikatúra), Súdny dvor ustálene vykladá pojem podnik extenzívne. Ani priznanie štátom osobitných alebo výlučných práv určitému subjektu nemá vplyv na postavenie tohto subjektu ako „podniku“ (pozri najmä rozsudok z 18. marca 1997, Diego Calì & Figli, C‑343/95, EU:C:1997:160, bod 17, ako aj citovanú judikatúru).
23      Pozri rozsudok Compass‑Datenbank (bod 35 a citovaná judikatúra).
24      Rozsudok v tomto zmysle z 29. októbra 1980, van Landewyck a i./Komisia (209/78 až 215/78 a 218/78, EU:C:1980:248, bod 88); zo 16. novembra 1995, Fédération française des sociétés d’assurance a i. (C‑244/94, EU:C:1995:392, bod 21), ako aj z 1. júla 2008, MOTOE (C‑49/07, EU:C:2008:376, body 27 a 28, ako aj citovaná judikatúra). Napríklad okolnosť, že tovary alebo služby nie sú ponúkané s cieľom zisku, nebráni tomu, aby sa subjekt vykonávajúci tieto činnosti na trhu považoval za podnik, pokiaľ táto ponuka konkuruje ponuke iných subjektov, ktorých cieľom je zisk (pozri rozsudok z 27. júna 2017, Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania, C‑74/16, EU:C:2017:496, bod 46).
25      Ako uviedol generálny advokát Poiares Maduro v návrhoch, ktoré predniesol vo veci FENIN/Komisia (C‑205/03 P, EU:C:2005:666, bod 26), „Súdny dvor vstupuje do nebezpečného terénu, keď sa pokúša rozhodnúť, či má činnosť vykonávaná štátom alebo štátnym subjektom hospodársku povahu, pretože musí hľadať rovnováhu medzi potrebou chrániť nenarušenú hospodársku súťaž na spoločnom trhu a rešpektovaním právomoci členských štátov“.
26      Pozri najmä rozsudky z 19. februára 2002, Wouters a i. (C‑309/99, EU:C:2002:98, bod 57, ako aj citovaná judikatúra), a z 10. júla 2025, INTERZERO a i. (C‑254/23, EU:C:2025:569, bod 49, ako aj citovaná judikatúra).
27      Hoci sa v prvých rozsudkoch v tejto oblasti zdalo, že Súdny dvor jednoducho rozlišuje medzi činnosťami, ktoré patria do pôsobnosti orgánu verejnej moci na jednej strane, a hospodárskymi činnosťami na strane druhej (pozri najmä rozsudky zo 16. júna 1987, Komisia/Taliansko, 118/85, ďalej len „rozsudok Komisia/Taliansko“, EU:C:1987:283, bod 7, a z 18. marca 1997, Diego Calì & Figli, C‑343/95, EU:C:1997:160, bod 16), v súčasnosti je už v judikatúre ustálené, že oblasť činností, ktoré nemajú hospodársku povahu, nie je obmedzená na činnosti patriace do pôsobnosti orgánu verejnej moci, ale zahŕňa aj iné nehospodárske činnosti, akými sú činnosti vykonávané v rámci solidarity, ktoré nespočívajú v ponúkaní produktov alebo služieb na trhu za odplatu (pozri v tomto zmysle najmä rozsudok z 11. júna 2020, Komisia a Slovenská republika/Dôvera zdravotná poisťovňa, C‑262/18 P a C‑271/18 P, EU:C:2020:450, body 30 až 50, ako aj citovanú judikatúru).
28      Tento odvolací dôvod zodpovedá prvej výhrade prvej časti prvého žalobného dôvodu v prvostupňovom konaní (ktorou sa zaoberajú body 44 až 65 napadnutého rozsudku), založenej na údajne príliš reštriktívnom výklade pojmu „činnosť patriaca do výkonu verejnej moci alebo činnosť spojená s výkonom verejných právomocí“, a prvej čiastkovej výhrade tretej výhrady tohto žalobného dôvodu (ktorou sa zaoberajú body 75 až 91 tohto rozsudku), založenej na tom, že Komisia nesprávne dospela k záveru, že činnosti výstavby a prevádzky pevného spojenia ako také nepatria do výkonu verejnej moci.
29      Pozri body 50 až 57 napadnutého rozsudku.
30      Dánske kráľovstvo sa odvoláva najmä na rozsudok Komisia/Taliansko (bod 7).
31      Pozri bod 57 napadnutého rozsudku. V odôvodnení 194 sporného rozhodnutia Komisia vylúčila, že Femern získala osobitné verejné právomoci, a to z dôvodu, že výstavba a komerčné využívanie veľkých projektov infraštruktúry v podstate samy osebe nepredstavujú výkon verejných právomocí a že výstavba a prevádzka pevného spojenia sa riadia hospodárskou logikou, keďže sú do veľmi veľkej miery financované z poplatkov za používanie. Konštatovala tiež, že činnosti spoločnosti Femern boli veľmi odlišné od činností, ktoré sa v minulosti považovali za činnosti patriace do plnenia úloh vo verejnom záujme.
32      Pozri body 52 až 54 napadnutého rozsudku. Okrem toho v bode 56 tohto rozsudku Všeobecný súd vylúčil, že pojem „právomoci“ sa všeobecnejšie vzťahuje na úlohy verejnej služby alebo orgánu verejnej moci v súlade s tým, čo Súdny dvor uviedol v rozsudku Compass‑Datenbank, (bod 40), z ktorého vyplýva, že činnosť, o ktorú išlo v tejto veci, bola spojená s výkonom verejných právomocí z dôvodu, že zhromažďovanie údajov sa zakladalo na zákonnej povinnosti uloženej podnikom, ktorej dodržiavanie bolo možné zabezpečiť použitím donucovacích právomocí.
33      Pozri body 58 až 63 napadnutého rozsudku.
34      Pozri najmä rozsudky z 19. januára 1994, SAT Fluggesellschaft (C‑364/92, EU:C:1994:7, bod 30), a z 10. júla 2025, INTERZERO a i. (C‑254/23, EU:C:2025:569, bod 49 a citovaná judikatúra). Súdny dvor tiež spresnil, že v rozsahu, v akom verejný subjekt vykonáva hospodársku činnosť, ktorú možno oddeliť od výkonu jeho verejných právomocí, koná tento subjekt v prípade tejto činnosti ako podnik, zatiaľ čo v prípade, že je uvedená hospodárska činnosť od výkonu jeho verejných právomocí neoddeliteľná, zostávajú všetky činnosti vykonávané uvedeným subjektom činnosťami, ktoré sú spojené s výkonom týchto právomocí (pozri rozsudok Compass‑Datenbank, bod 38 a citovanú judikatúru).
35      V bode 17 svojho oznámenia o pojme „štátna pomoc“ uvedenom v článku 107 odsek 1 [ZFEÚ] (Ú. v. EÚ C 262, 2016, s. 1) (ďalej len „oznámenie o pojme štátna pomoc“) Komisia stotožňuje oba pojmy, pričom najprv odkazuje na prípad, keď „verejné subjekty konajú ‚ako verejné orgány‘“, a potom na „činnosti, ktoré sú neoddeliteľnou súčasťou právomocí úradnej moci a ktoré vykonáva štát“. Podľa generálneho advokáta Mayrasa v návrhoch, ktoré predniesol vo veci Reyners (2/74, EU:C:1974:59, 665), pojem „orgán verejnej moci“ „vyplýva zo zvrchovanosti, impéria štátu“ a „zahŕňa pre toho, kto ho zastáva, možnosť využiť právomoci presahujúce rámec všeobecného práva, výsady verejnej moci, donucovacie právomoci, ktoré sa uplatňujú na občanov“. Pozri v tomto zmysle tiež návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Jacobs vo veci Höfner a Elser (C‑41/90, EU:C:1991:14, body 22 a 23), a návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Cosmas vo veci Diego Calì & Figli (C‑343/95, EU:C:1996:482, bod 37, ako aj poznámka pod čiarou 24).
36      Pozri najmä rozsudky z 19. januára 1994, SAT Fluggesellschaft (C‑364/92, EU:C:1994:7, body 29 a 30), a z 26. marca 2009, SELEX Sistemi Integrati/Komisia (C‑113/07 P, EU:C:2009:191, bod 76), pokiaľ ide o kontrolu a bezpečnosť letovej prevádzky; rozsudok z 18. marca 1997, Diego Calì & Figli (C‑343/95, EU:C:1997:160, bod 23), pokiaľ ide o dohľad na účely boja proti znečisťovaniu, ako aj rozsudky Compass‑Datenbank, (bod 40), a zo 7. novembra 2019, Aanbestedingskalender a i./Komisia (C‑687/17 P, EU:C:2019:932, bod 40), pokiaľ ide o správu databázy a platformy pre elektronické zadávanie verejných zákaziek, ktorých používanie je založené na zákonnej povinnosti. Okrem toho v prípade certifikačných alebo akreditačných činností Súdny dvor rozlišoval podľa toho, či sa činnosť poskytuje za odplatu a výlučne na základe dopytu na trhu (pozri rozsudok z 12. decembra 2013, SOA Nazionale Costruttori, C‑327/12, EU:C:2013:827, bod 29, ako aj citovanú judikatúru) alebo či príslušné orgány majú rozhodovaciu právomoc, ako aj kontrolnú a sankčnú právomoc (pozri rozsudok zo 6. mája 2021, Analisi G. Caracciolo, C‑142/20, EU:C:2021:368, bod 58).
37      Pozri rozsudky z 19. februára 2002, Wouters a i. (C‑309/99, EU:C:2002:98, bod 58); z 28. februára 2013, Ordem dos Técnicos Oficiais de Contas (C‑1/12, EU:C:2013:127, bod 46); z 18. júla 2013, Consiglio Nazionale dei Geologi (C‑136/12, EU:C:2013:489, bod 44), a z 18. januára 2024, Lietuvos notarų rūmai a i. (C‑128/21, EU:C:2024:49, bod 63).
38      Rozsudok z 24. októbra 2002 (C‑82/01 P, ďalej len „rozsudok Aéroports de Paris“, EU:C:2002:617, body 76 až 78).
39      Komisia, ako vysvetľuje v bode 209 svojho oznámenia o pojme „štátna pomoc“, konštatovala, že vzhľadom na neistotu, ktorá existovala pred rozsudkom Aéroports de Paris, orgány verejnej moci mohli legitímne usúdiť, že verejné financovanie infraštruktúry poskytnuté pred vyhlásením uvedeného rozsudku nepredstavovalo štátnu pomoc a že takéto opatrenia sa teda nemuseli Komisii oznamovať.
40      Pozri rozsudku Leipzig‑Halle (body 40 až 42). Všeobecný súd uplatnil tieto zásady, keď ustálene zastával názor, že komerčné využívanie a výstavba dopravnej infraštruktúry na účely takéhoto komerčného využívania predstavujú hospodárske činnosti (pozri najmä rozsudok z 20. septembra 2019, Le Port de Bruxelles a Région de Bruxelles‑Capitale/Komisia, T‑674/17, EU:T:2019:651, bod 62, ako aj citovanú judikatúru).
41      Komisia tiež spresnila, že – vo všeobecnosti a pokiaľ sa dotknutý členský štát nerozhodol zaviesť trhové mechanizmy – súčasťou verejných právomocí sú tieto činnosti: armáda alebo polícia, bezpečnosť a riadenie letovej prevádzky, riadenie a bezpečnosť námornej dopravy, dohľad na účely boja proti znečisťovaniu, organizácia, financovanie a výkon trestov odňatia slobody, rozvoj a revitalizácia pôdy vo verejnom vlastníctve orgánmi verejnej moci, zber údajov, ktoré sa použijú na verejné účely na základe zákonnej povinnosti dotknutých podnikov zverejniť tieto údaje. Tieto príklady samozrejme predstavujú neúplný zoznam inšpirovaný judikatúrou Súdneho dvora a praxou Komisie.
42      Pozri v príslušnom poradí odôvodnenia 190 a 191 sporného rozhodnutia a bod 57 napadnutého rozsudku.
43      V tejto súvislosti je potrebné rozlišovať medzi udelením právomocí dotknutým členským štátom, ktoré podľa práva Únie predstavujú verejné právomoci, a na druhej strane kvalifikáciou týchto právomocí ako verejných právomocí.
44      Ak by sa totiž činnosti mali považovať za činnosti spojené s výkonom verejnej právomoci len z toho dôvodu, že v príslušnom členskom štáte sa typicky vzťahujú na výkon verejnej právomoci, zbavilo by to pojem „štátna pomoc“ jeho objektívneho charakteru a priznalo by členským štátom možnosť „vyberať“ činnosti, ktoré podľa nich predstavujú výkon takýchto právomocí. Okrem toho, ako správne uvádza Komisia vo svojich písomných pripomienkach, rozsudok zo 16. júna 1987, Komisia/Taliansko (bod 7), na ktorý sa odvoláva Dánske kráľovstvo, nepodporuje jeho argumentáciu, ale len spresňuje, že štát môže konať buď prostredníctvom výkonu verejnej moci, alebo prostredníctvom vykonávania činností priemyselnej alebo obchodnej povahy spočívajúcich v ponúkaní tovarov a služieb na trhu a že „na to, aby bolo možné vykonať takéto rozlišovanie, je… nevyhnutné v každom prípade preskúmať činnosti vykonávané štátom a určiť, do ktorej kategórie tieto činnosti patria“ (kurzívou zvýraznil generálny advokát). Z tejto pasáže teda nevyplýva, že štát môže vykonávať verejnú moc „pri akejkoľvek konkrétnej činnosti“.
45      Okrem toho Všeobecný súd v bodoch 87 až 89 napadnutého rozsudku správne uviedol, pričom Dánske kráľovstvo to nespochybnilo, že verejné právomoci, ktoré Dánske kráľovstvo uvádza (a to funkcie delegované na Femern ako cestný orgán a správcu železničnej infraštruktúry, ako aj skutočnosť, že jej prináležalo vypracovať bezpečnostné plány pevného spojenia), sa netýkali činností súvisiacich s výstavbou a prevádzkou pevného spojenia.
46      Pozri body 78 až 90 napadnutého rozsudku. Podľa Dánskeho kráľovstva sa Všeobecný súd na jednej strane obmedzil na potvrdenie taxatívneho výpočtu činností zahŕňajúcich výkon verejných právomocí, ktorý vykonala Komisia na základe judikatúry Súdneho dvora, a na druhej strane podľa vzoru Komisie individuálne preskúmal každý z dôkazov predložených dánskymi orgánmi, aby konštatoval, že žiadny z nich sám osebe nestačí na vyvodenie záveru, že išlo o záležitosť verejnej moci.
47      Pozri odôvodnenie 191 sporného rozhodnutia. Ako je to zhrnuté v odôvodnení 190 tohto rozhodnutia, dánske orgány počas správneho konania najprv tvrdili, že ciele pevného spojenia sú omnoho širšie ako len vykonávanie verejnej moci, pretože pevným spojením by sa vytvorili potrebné podmienky na intenzívnejšiu kultúrnu a hospodársku spoluprácu v prospech Európskej únie, dvoch štátov a regiónov susediacich s Fehmarnskou úžinou, ďalej uviedli, že povaha plánovania, výstavby a prevádzky pevného spojenia je spojená s vykonávaním verejnej moci, keďže ide o vykonávanie medzivládnej dohody Dánskym kráľovstvom a o vykonávanie významného verejného rozhodnutia o plánovaní, ktoré prijal dánsky štát (takže povaha týchto činností je porovnateľná s činnosťami medzinárodných a vnútroštátnych orgánov dopravy, akými sú Eurocontrol alebo dánska správa ciest a železníc), a napokon, že Femern podlieha osobitným pravidlám, napríklad sa na ňu nevzťahuje norma maximalizácie zisku, čím sa predchádza riziku, že jej financovanie bude použité na dotovanie činností nesúvisiacich s osobitnými činnosťami, na ktorých plnenie bola Femern zriadená.
48      Pozri odôvodnenia 192 a 193 sporného rozhodnutia.
49      Pozri odôvodnenia 194 až 197 sporného rozhodnutia.
50      Komisia navyše predtým, ako preskúmala prvky, na ktorých potom založila svoj záver o existencii hospodárskej činnosti, riadne preskúmala (a odmietla) všetky tvrdenia dánskych orgánov týkajúce sa výkonu verejných právomocí (pozri v tomto zmysle poznámku pod čiarou 47 vyššie).
51      V bode 80 napadnutého rozsudku Všeobecný súd dospel k záveru, že skutočnosť, že Femern podlieha prísnej kontrole zo strany orgánov verejnej moci a musí dodržiavať pravidlá týkajúce sa prístupu k dokumentom alebo k auditu účtov, nemôže stačiť na vyvodenie záveru, že jej činnosti sú spojené s výkonom verejných právomocí, a tiež uviedol, že táto okolnosť navyše sama osebe neumožňuje považovať Femern za orgán verejnej správy.
52      V bode 82 napadnutého rozsudku Všeobecný súd dospel k záveru, že Dánske kráľovstvo sa v priebehu konania vo veci formálneho zisťovania neodvolávalo na žiadne konkrétne ustanovenie zmluvy o Fehmarnskej úžine, ktoré by Komisii umožnilo konštatovať, že táto zmluva zveruje spoločnosti Femern činnosti spojené s výkonom verejných právomocí.
53      V bode 86 napadnutého rozsudku Všeobecný súd dospel k záveru, že neexistencia liberalizácie odvetvia činnosti nepredstavuje nepriamy dôkaz umožňujúci dospieť k záveru, že činnosť je v zásade spojená s výkonom verejných právomocí.
54      V bode 87 napadnutého rozsudku Všeobecný súd dospel k záveru, že okolnosť, že subjekt má pri výkone časti svojich činností verejné právomoci, sama osebe nebráni tomu, aby bol kvalifikovaný ako „podnik“ v zmysle ustanovení Zmluvy o FEÚ týkajúcich sa pravidiel hospodárskej súťaže, pokiaľ ide o jeho ostatné hospodárske činnosti.
55      Pozri bod 90 napadnutého rozsudku.
56      Pozri v tomto zmysle poznámku pod čiarou 51 vyššie.
57      Aj keby pojem „výkon verejných právomocí“, ako tvrdí Dánske kráľovstvo, závisel aspoň do určitej miery od okolností existujúcich v každom členskom štáte, treba pripustiť, že Dánske kráľovstvo zakladá svoju argumentáciu výlučne na okolnosti, že trhy s výstavbou a prevádzkovaním dánskej cestnej a železničnej infraštruktúry nie sú liberalizované, zatiaľ čo Všeobecný súd potvrdil posúdenie Komisie a konštatoval, že činnosť prevádzky pevného spojenia spočívala v poskytovaní služieb na zabezpečenie prechodu cez Fehmarnskú úžinu, čo je – bez toho, aby to Dánske kráľovstvo spochybnilo – liberalizovaný trh, na ktorom už pôsobia aj prevádzkovatelia trajektov (pozri najmä body 113 a 200 napadnutého rozsudku).
58      Pozri v tomto zmysle bod 87 napadnutého rozsudku.
59      Dánske kráľovstvo sa navyše obmedzilo na to, že Všeobecnému súdu vytýkalo, že nevykonal (jasnú) celkovú analýzu, pričom nepreukázalo, že by sa tento súd dopustil nesprávneho právneho posúdenia, keď zamietol každé z týchto tvrdení, ani nevysvetlilo, ako by celková analýza mohla viesť k odlišnému záveru. Naproti tomu záver by mohol byť odlišný, ak by Súdny dvor zamietol každé (alebo niektoré) z týchto tvrdení z dôvodu, že samo osebe (alebo samy osebe) nebolo (alebo neboli) dostatočné na podporu stanoviska dánskych orgánov. Okrem toho skutočnosť, že Komisia v odôvodnení 194 sporného rozhodnutia vymenúva ako príklad činnosti, ktoré sú podľa judikatúry Súdneho dvora a jeho praxe uznané za činnosti spadajúce do výkonu verejných právomocí, neznamená, že Komisia konštatovala, ani že Všeobecný súd potvrdil, že činnosti spojené s výstavbou a prevádzkou pevného spojenia nespadajú do výkonu verejných právomocí, pretože neboli zahrnuté do tohto zoznamu.
60      Pozri bod 86 napadnutého rozsudku.
61      Pozri bod 30 a poznámku pod čiarou 57 vyššie. Všeobecnejšie sa domnievam, že Dánske kráľovstvo si zrejme zamieňa pojem „výkon verejných právomocí“ so širším pojmom „(ne)hospodárska činnosť“, ako aj s odlišným pojmom „(ne)liberalizovaná činnosť“. Tieto dva posledné uvedené pojmy sú naproti tomu relevantné v rámci analýzy druhého a tretieho odvolacieho dôvodu.
62      Druhý odvolací dôvod zodpovedá tretej časti prvého žalobného dôvodu v prvostupňovom konaní (ktorou sa zaoberajú body 141 až 164 napadnutého rozsudku) založenej na údajne nesprávnom konštatovaní, že Femern je subjektom, ktorý sa riadi obchodnou logikou. Hoci sa tento odvolací dôvod týka tak činnosti výstavby, ako aj činnosti prevádzky pevného spojenia, moja analýza bude zameraná len na činnosť prevádzky, pretože k činnosti výstavby sa pristupuje len ako k doplnkovej činnosti vo vzťahu k činnosti prevádzky a budem sa ňou konkrétnejšie a podrobnejšie zaoberať v rámci tretieho odvolacieho dôvodu.
63      Čo je prvé tvrdenie uvádzané Dánskym kráľovstvom v rámci tohto odvolacieho dôvodu.
64      Podľa dánskych orgánov Všeobecný súd rovnako ako Komisia nesprávne usúdil, že projekt pevného spojenia sa riadi obchodnou logikou, čím pripísal rozhodujúci význam poplatkom plateným používateľmi infraštruktúry (druhé tvrdenie uvádzané v rámci tohto odvolacieho dôvodu), ktoré nepredstavujú protiplnenie za výkon hospodárskej činnosti, ale príspevky platené štátu (piate tvrdenie), a nesprávne neuznal relevantnosť podmienok, ktorým Femern podlieha pri výkone svojich činností, a najmä skutočnosť, že táto spoločnosť koná na základe pokynov ministra dopravy (štvrté tvrdenie).
65      Dánske orgány sa domnievajú, že Všeobecný súd nesprávne rozhodol, že existuje trh, hoci pevné spojenie nekonkuruje trajektom, ale predstavuje skôr rozvoj nemeckej, ako aj dánskej cestnej a železničnej infraštruktúry cez Fehmarnskú úžinu (tretie tvrdenie uvádzané v rámci tohto odvolacieho dôvodu).
66      Keďže pojem „infraštruktúra“ je veľmi široký, treba spresniť, že táto vec sa týka fyzickej dopravnej infraštruktúry, a to najmä cestnej a železničnej infraštruktúry [pozri najmä nariadenie Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2024/1679 z 13. júna 2024 o usmerneniach Únie pre rozvoj transeurópskej dopravnej siete, o zmene nariadenia (EÚ) 2021/1153 a nariadenia (EÚ) č. 913/2010 a o zrušení nariadenia (EÚ) č. 1315/2013 (Ú. v. EÚ L 1679/2024, s. 1)]. Pozri v súvislosti s etymológiou tohto pojmu RUECHARDT, C.: EU State Aid Control of Infrastructure Funding. Alphen aan den Rijn: Kluwer Law International, 2018, s. 19 – 30.
67      Čo navyše uznala aj samotná Komisia v bode 201 svojho oznámenia o pojme „štátna pomoc“.
68      Podľa Komisie sa zásady vyvodené z týchto rozsudkov uplatňujú aj v prípade výstavby iných typov infraštruktúry, ktoré sú neoddeliteľne spojené s hospodárskou činnosťou (pozri bod 202 oznámenie o pojme „štátna pomoc“).
69      Pozri odôvodnenia 192 a 193 sporného rozhodnutia. V napadnutom rozsudku Súdny dvor v podstate dospel na jednej strane k záveru, že Femern bude vykonávať hospodársku činnosť, keďže bude poskytovať dopravné služby za odplatu na trhu s prechodom cez Fehmarnskú úžinu (pozri body 145 až 153 napadnutého rozsudku), a na druhej strane odmietol tvrdenia Dánskeho kráľovstva, Spolkovej republiky Nemecko a Luxemburského veľkovojvodstva založené v podstate na tom, že Femern nesleduje maximalizáciu svojich ziskov a koná na základe pokynov ministerstva dopravy, a to aj pri stanovení poplatkov za používanie pevného spojenia (pozri body 154 až 162 tohto rozsudku).
70      Konkrétne na hospodárskej logike projektu pevného spojenia, ako aj existencii trhu a konkurentov pre tie isté služby, ktoré ponúka Femern.
71      A to neexistencia maximalizácie zisku a úloha ministerstva dopravy.
72      Dánske kráľovstvo navyše vytýka Všeobecnému súdu neexistenciu celkovej analýzy bez toho, aby vysvetlilo, ako sa táto analýza mala vykonať a ako mohla viesť k odlišnému záveru.
73      Pozri rozsudok z 27. júna 2017, Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania (C‑74/16, EU:C:2017:496, bod 47 a citovaná judikatúra). Naproti tomu okolnosť, že tovary alebo služby nie sú ponúkané s cieľom zisku, nemôže brániť tomu, aby sa subjekt vykonávajúci tieto činnosti na trhu považoval za „podnik“, pokiaľ táto ponuka konkuruje ponuke iných subjektov, ktorých cieľom je zisk (pozri tiež bod 46 a citovanú judikatúru).
74      Pozri v tomto zmysle rozsudok z 27. júna 2017, Congregación de Escuelas Pías Provincia Betania (C‑74/16, EU:C:2017:496, body 45 až 50).
75      Okrem toho podľa tiež ustálenej judikatúry Súdneho dvora služby, ktoré členský štát vyžaduje od podniku v rámci povinností poskytovať služby vo verejnom záujme, si zachovávajú svoj hospodársky charakter, aj keď sa príjemcom ponúkajú za nižšiu cenu, než je ich trhová hodnota, alebo bezplatne (pozri napríklad návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Biondi vo veci Staten genom Sjöfartsverket, C‑401/24, EU:C:2025:415, bod 16 a citovanú judikatúru).
76      Okrem toho v súlade s ustálenou judikatúrou Súdneho dvora uvedenou v bode 16 vyššie je verejnoprávne alebo súkromné postavenie dotknutého subjektu irelevantné na účely posúdenia postavenia ako „podniku“ v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ, takže samotný štát alebo štátny subjekt môžu konať ako podnik.
77      Komisia v bode 169 sporného rozhodnutia uvádza aj skutočnosť, že sadzby pre cestnú dopravu sa určia extrapoláciou cien trajektov uplatňovaných v roku 2007. Okrem toho rozsudok Compass‑Datenbank, na ktorý sa odvoláva Dánske kráľovstvo, nie je v tomto ohľade relevantný, pretože sa týkal služby poskytovanej verejnoprávnym subjektom a súvisel s výkonom verejných právomocí týmto subjektom (pozri najmä bod 39 tohto rozsudku), čo sa Dánskemu kráľovstvu nepodarilo v rámci prvého odvolacieho dôvodu preukázať.
78      Súdny dvor okrem iného rozhodol, že aj banková nadácia, ktorá sama pôsobí v oblastiach verejného záujmu a sociálnej prospešnosti, sa musí považovať za subjekt vykonávajúci hospodársku činnosť, bez ohľadu na skutočnosť, že tovary alebo služby neponúka s cieľom zisku, pokiaľ táto ponuka konkuruje ponuke subjektov, ktoré sledujú takýto cieľ (pozri rozsudok z 10. januára 2006, Cassa di Risparmio di Firenze a i., C‑222/04, EU:C:2006:8, body 122 a 123). Okrem toho vo veciach, ktoré boli predmetom rozsudkov z 13. decembra 2018, Scandlines Danmark a Scandlines Deutschland/Komisia (T‑630/15, EU:T:2018:942), ako aj Stena Line Scandinavia/Komisia (T‑631/15, EU:T:2018:944), potvrdených rozsudkami zo 6. októbra 2021, Scandlines Danmark a Scandlines Deutschland/Komisia (C‑174/19 P a C‑175/19 P, EU:C:2021:801), ako aj Scandlines Danmark a Scandlines Deutschland/Komisia (C‑174/19 P a C‑175/19 P, EU:C:2021:801), Všeobecný súd nespochybnil prípustnosť žalôb podaných žalujúcimi podnikmi, prevádzkovateľmi trajektov a konkurentmi spoločnosti Femern, ktorí napadli sporné rozhodnutia vedúce k týmto rozsudkom.
79      V takom prípade by nástup efektívnejšieho spôsobu dopravy prípadne znamenal, ako zdôraznila Komisia na pojednávaní, nahradenie monopolu iným monopolom podľa logiky hospodárskej súťaže.
80      K hospodárskej súťaži totiž nedochádza s predmetnou infraštruktúrou, ani medzi podobnými konkurenčnými infraštruktúrami, ale medzi službami poskytovanými prostredníctvom prevádzkovania tejto infraštruktúry (t. j. prechod cez Fehmarnskú úžinu po ceste alebo železnici cez pevné spojenie) a nahraditeľnými službami poskytovanými podľa odlišného obchodného modelu (t. j. prechod cez úžinu trajektmi).
81      V súlade s judikatúrou Súdneho dvora sa výpočet základných prvkov štátnej pomoci v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ líši v závislosti od okolností, keďže niektoré z týchto základných prvkov sú predmetom spoločného posúdenia. Podľa najpodrobnejšieho výpočtu treba rozlíšiť tieto prvky: pripísateľnosť opatrenia štátu a použitie štátnych zdrojov (pozri najmä rozsudok z 2. marca 2021, Komisia/Taliansko a i., C‑425/19 P, EU:C:2021:154, bod 58, ako aj citovanú judikatúru), ekonomická výhoda pre príjemcu (pozri najmä rozsudok z 24. júla 2003, Altmark Trans a Regierungspräsidium Magdeburg, C‑280/00, EU:C:2003:415, bod 84 a citovanú judikatúru), selektívnosť opatrenia (pozri najmä rozsudok z 10. septembra 2024, Komisia/Írsko a i., C‑465/20 P, EU:C:2024:724, bod 75, ako aj citovanú judikatúru), narušenie hospodárskej súťaže (pozri najmä rozsudok z 19. septembra 2000, Nemecko/Komisia, C‑156/98, EU:C:2000:467, bod 33 a citovanú judikatúru), ako aj prekážka obchodu medzi členskými štátmi (pozri najmä rozsudok zo 7. marca 2024, Fallimento Esperia a GSE, C‑558/22, EU:C:2024:209, bod 64, ako aj citovanú judikatúru).
82      Skúmané opatrenia by napríklad nemuseli príjemcovi poskytovať výhodu alebo by nemuseli viesť k narušeniu hospodárskej súťaže. Tieto aspekty, ktoré niekedy uvádzajú účastníci konania, sa netýkajú predbežného posúdenia hospodárskej povahy danej činnosti, ale konkrétneho posúdenia základných prvkov štátnej pomoci.
83      Pozri napríklad rozsudok z 20. septembra 2019, Le Port de Bruxelles a Région de Bruxelles‑Capitale/Komisia (T‑674/17, EU:T:2019:651, body 61 až 89, ako aj citovaná judikatúra). Na ilustráciu chcem pripomenúť, že Komisia rozhodla, že zlučiteľnú pomoc predstavuje financovanie infraštruktúry úplne podobnej predmetnému pevnému spojeniu, akou je výstavba železničného spojenia v tuneli pod Lamanšským prielivom (Ú. v. ES C 130, 2002, s. 5), ako aj výstavba a prevádzka pevného spojenia cez Øresund (Ú. v. EÚ C 418, 2014, s. 8). Pokiaľ ide najmä o projekt pevného spojenia cez Øresund, Komisia na základe preskúmania vo viacerých etapách, potvrdeného rozsudkom z 19. septembra 2018, HH Ferries a i./Komisia (T‑68/15, EU:T:2018:563), nedávno dospela k záveru, že niektoré opatrenia poskytnuté dánskymi orgánmi na výstavbu a prevádzku pevného spojenia cez Øresund predstavujú protiprávnu štátnu pomoc, ktorá je predmetom vymáhania zo strany týchto orgánov [pozri rozhodnutie Komisie z 13. februára 2024, C(2024)959 final, štátna pomoc SA.52162 a SA.52617 vykonané Dánskom a Švédskom pre konzorcium Øresundsbro Konsortiet]. Okrem toho vo veci samej Komisia prijala prvé rozhodnutie o nevznesení námietok (pričom okrem iného vyhlásila štátnu pomoc v prospech spoločnosti Femern na verejné financovanie pevného spojenia za zlučiteľnú s vnútorným trhom), ktoré bolo zrušené rozsudkami z 13. decembra 2018, Scandlines Danmark a Scandlines Deutschland/Komisia (T‑630/15, EU:T:2018:942), ako aj z 13. decembra 2018, Stena Line Scandinavia/Komisia (T‑631/15, EU:T:2018:944). Hoci otázka existencie pomoci nebola výslovne riešená, nič to nemení na tom, že počas celého tohto zdĺhavého správneho a súdneho konania (ktoré ešte nebolo ukončené), sa existencia pomoci v podstate považovala za danú. Napríklad v rozsudku zo 6. októbra 2021, Scandlines Danmark a Scandlines Deutschland/Komisia (C‑174/19 P a C‑175/19 P, EU:C:2021:801), boli aj opatrenia na financovanie vnútornej infraštruktúry, v prípade ktorých Komisia konštatovala neexistenciu štátnej pomoci, preskúmané nie z hľadiska neexistencie „hospodárskej činnosti“, ale skôr z hľadiska neexistencie narušenia hospodárskej súťaže a ovplyvnenia obchodu medzi členskými štátmi.
84      V odôvodneniach 306 až 308 sporného rozhodnutia Komisia na základe správy o nákladoch a prínosoch z roku 2000 a prieskumu obchodného záujmu o projekt z roku 2001, ktoré vykonali dánske orgány, uviedla, že napriek značnému záujmu, ktorý prieskum vyvolal, žiadny racionálny súkromný investor nebol pripravený podieľať sa na financovaní takéhoto projektu za bežných trhových podmienok.
85      Pozri analogicky rozsudok z 11. júna 2020, Komisia a Slovenská republika/Dôvera zdravotná poisťovňa (C‑262/18 P a C‑271/18 P, EU:C:2020:450, bod 59).
86      Napríklad podľa právnej teórie činnosť, ktorá, aj keď dokáže pokryť všetky svoje náklady, nevedie k vyplácaniu dividend akcionárom a neposkytuje investorom výnosy, nie je hospodárskou činnosťou (pozri v tomto zmysle NICOLAIDES, P: Not Even the Church Is Absolved from State Aid Rules: The Essence of Economic Activity. In: European State Aid Law Quarterly. 2017,
vol. 16, no 4, s. 527 – 536, najmä s. 534 – 536). Okrem toho neexistencia akéhokoľvek záujmu zo strany súkromných investorov v prejednávanej veci by mohla byť indíciou, ktorá preukazuje potrebu verejných investícií do danej činnosti (pozri v tomto zmysle WILSON, T: Infrastructure Financing and State Aid Post Leipzig‑Halle. In: European State Aid Law Quarterly. 2014,
vol. 13, no 1, s. 24 – 27, najmä s. 26).
87      Pozri v tomto zmysle rozsudok Komisia/Taliansko (body 10 a 11).
88      Existujú najmä činnosti v špecifických oblastiach, ako je vzdelávanie, zdravotná starostlivosť alebo sociálne zabezpečenie, ktorých označenie ako „hospodárskych“ závisí v podstate od spôsobu organizácie týchto oblastí v dotknutom členskom štáte. Takéto činnosti v zásade nemajú hospodársky charakter, ak sú súčasťou univerzálneho verejného systému riadeného štátom, ktorý vychádza z nekomerčných, ale sociálnych a solidárnych mechanizmov a prostredníctvom ktorého štát plní svoje poslanie v daných oblastiach (pozri v tomto zmysle najmä rozsudok z 11. júna 2020, Komisia a Slovenská republika/Dôvera zdravotná poist’ovňa, C‑262/18 P a C‑271/18 P, EU:C:2020:450, body 58 až 65, a návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Biondi vo veci Staten genom Sjöfartsverket, C‑401/24, EU:C:2025:415, bod 8 a citovanú judikatúru).
89      Pozri bod 47 vyššie.
90      Napríklad v oblasti verejného zdravia Súdny dvor rozhodol, že zavedenie súťažného prvku do systému, ktorý uplatňuje zásadu solidarity, s cieľom podnietiť subjekty, aby vykonávali svoju činnosť podľa zásad riadneho spravovania, nemení povahu tohto systému (pozri rozsudok z 27. apríla 2023, Casa Regina Apostolorum della Pia Società delle Figlie di San Paolo/Komisia, C‑492/21 P, EU:C:2023:354, bod 104). Pozri tiež BUTS, C., CYNDECKA, M. A., DE COCK, W.,
SKOVGAARD ØLYKKE, G., SEGURA, M.: Review of EU Case Law on State Aid – 2023 Part One: Notion of State Aid. In: European State Aid Law Review Quarterly. 2024, vol. 23, 2024, n° 2, s. 173 – 199, najmä s. 174.
91      Pozri bod 48 vyššie.
92      Ak totiž Súdny dvor dospeje k záveru, že prevádzkovanie pevného spojenia v prejednávanej veci nepredstavuje hospodársku činnosť, tento záver bude platiť o to viac pre jeho výstavbu, ktorej údajne hospodárska povaha vyplýva z jej doplnkovej povahy vo vzťahu k činnosti prevádzky.
93      Tento odvolací dôvod sa totiž bude javiť ako neúčinný v prípade, že Súdny dvor v nadväznosti na druhý prístup navrhnutý v rámci druhého odvolacieho dôvodu rozhodne, že činnosti spoločnosti Femern ako celok nemajú „hospodársku“ povahu.
94      Tento odvolací dôvod zodpovedá druhej časti druhého žalobného dôvodu v prvostupňovom konaní (ktorou sa zaoberajú body 176 až 207 napadnutého rozsudku) založenej na tom, že Komisia nesprávne konštatovala, že činnosti výstavby a prevádzky pevného spojenia sú neoddeliteľné.
95      Rozsudok z 24. marca 2011 (T‑443/08 a T‑455/08, EU:T:2011:117), potvrdený v odvolacom konaní rozsudkom Leipzig‑Halle.
96      Pozri body 188 až 191 napadnutého rozsudku.
97      Pozri body 192 až 198 napadnutého rozsudku. Okrem toho v ďalších bodoch tohto rozsudku, ktoré nie sú predmetom tohto odvolania, Všeobecný súd odmietol tvrdenia odvolateľa založené na tom, že samotné činnosti výstavby a prevádzky pevného spojenia nie sú liberalizované (body 199 až 202 uvedeného rozsudku), ďalej na oddeliteľnej povahe činností výstavby a prevádzky pevného spojenia (v súlade s rozsudkom z 30. apríla 2019, UPF/Komisia, T‑747/17, EU:T:2019:271) (body 203 a 204 tohto rozsudku), na možnosti vykonať zmeny podmienok prevádzky pevného spojenia (bod 205 napadnutého rozsudku) a na potrebe vykladať pojem „podnik“ v zmysle článku 107 ods. 1 ZFEÚ reštriktívne (body 206 a 207 uvedeného rozsudku).
98      V skutočnosti, keďže činnosti výstavby a prevádzky pevného spojenia sú súčasťou jediného projektu, ktorý je predmetom opatrení financovania v prospech spoločnosti Femern, nemožno vylúčiť, že financovanie výstavby prinesie spoločnosti Femern hospodársku výhodu, aj keď je to možné len formou presahu („spill‑over“) tohto financovania do jej hospodárskej činnosti, teda dopravných služieb cez Fehmarnskú úžinu. Podľa môjho názoru z tejto logiky vychádza záver Všeobecného súdu v bode 196 napadnutého rozsudku, podľa ktorého, ak by sa činnosť výstavby považovala za oddeliteľnú od činnosti prevádzky, a teda za nehospodársku, Femern by mala vo fáze prevádzky pevného spojenia možnosť prevádzkovať dotovanú infraštruktúru vďaka zvýhodnenému financovaniu získanému na výstavbu tohto spojenia. Tieto úvahy však nevyplývajú z odôvodnenia sporného rozhodnutia, ktoré je založené výlučne na „neoddeliteľnej povahe“ činností výstavby a prevádzky uvedeného spojenia.
99      Rozsudok z 24. marca 2011 (T‑443/08 a T‑455/08, EU:T:2011:117).
100      Pozri rozsudok Leipzig‑Halle (body 40 až 44 a citovaná judikatúra).
101      Pozri rozsudok Leipzig‑Halle (bod 3).
102      Pozri najmä definíciu Komisie v jej oznámení „Schválenie obsahu návrhu oznámenia Komisie – Usmernenia o štátnej pomoci v odvetví pozemnej a multimodálnej dopravy“ (Ú. v. EÚ 2024/C 5046, s. 1) v bode 54 písm. f), podľa ktorého „vyhradená infraštruktúra“ je „infraštruktúra, ktorá je vybudovaná pre vopred identifikovateľný podnik (podniky) a ktorá je prispôsobená jeho (ich) potrebám“.
103      Podľa môjho názoru zostáva diskutabilná aj dostatočnosť odôvodnenia Komisie, keďže v podstate len odkázala na analógiu so situáciou, ktorá bola predmetom rozsudku Leipzig‑Halle bez toho, aby uviedla akékoľvek spresnenie, pokiaľ ide o relevantnosť zásad stanovených Súdnym dvorom v tomto rozsudku pre prejednávanú vec.
104      Tento záver bude viesť k zrušeniu článku 2 sporného rozhodnutia v celom rozsahu, pretože na jednej strane posúdenie Komisie týkajúce sa existencie štátnej pomoci vychádza zo spoločného posúdenia činností výstavby a prevádzky pevného spojenia a na druhej strane preskúmanie zlučiteľnosti oznámených opatrení zjavne závisí od ich kvalifikácie ako „štátnej pomoci“.