Predbežné znenie
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (deviata komora)
zo 16. apríla 2026(*)
„ Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Ochrana spotrebiteľa – Smernica 93/13/EHS – Článok 7 ods. 1 – Nekalé podmienky v spotrebiteľských zmluvách – Účinky konštatovania nekalej povahy zmluvnej podmienky – Neplatnosť zmluvy o úvere – Žaloby o vrátenie plnenia – Premlčacia lehota týkajúca sa žaloby zo strany predajcu alebo dodávateľa – Okolnosti, ktoré môžu odôvodniť nezohľadnenie uplynutia premlčacej lehoty – Zásada efektivity – Zásada právnej istoty – Zásada proporcionality – Právo na prístup k súdu – Bezdôvodné obohatenie “
Vo veci C‑753/24 [Rzepacz](i),
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Sąd Okręgowy w Warszawie (Krajský súd Varšava, Poľsko) z 30. októbra 2024 a doručený Súdnemu dvoru v ten istý deň, ktorý súvisí s konaním:
Powszechna Kasa Oszczędności (PKO) Bank Polski S.A.
proti
MS a MS,
SÚDNY DVOR (deviata komora),
v zložení: predseda deviatej komory M. Condinanzi, sudcovia R. Frendo (spravodajkyňa) a A. Kornezov,
generálny advokát: R. Norkus,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–        Powszechna Kasa Oszczędności Bank Polski S.A., v zastúpení: P. Haiduk, M. Romanowski a M. Woźniak, adwokaci,
–        MS a MS, v zastúpení: W. Budzewski a M. Chęcińska, adwokaci,
–        poľská vláda, v zastúpení: B. Majczyna, splnomocnený zástupca,
–        Európska komisia, v zastúpení: P. Kienapfel a A. Stobiecka-Kuik, splnomocnení zástupcovia,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálneho advokáta, že vec bude prejednaná bez jeho návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1        Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 7 ods. 1 smernice Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách (Ú. v. ES L 95, 1993, s. 29; Mim. vyd. 15/002, s. 288), ako aj zásad efektivity, proporcionality a právnej istoty a práva na prístup k súdu.
2        Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi bankovou inštitúciou Powszechna Kasa Oszczędności Bank Polski S.A. (ďalej len „PKO Bank“), a MS a MS, dvomi spotrebiteľmi, vo veci uspokojenia pohľadávky vyplývajúcej z vyhlásenia zmluvy o hypotekárnom úvere za neplatnú z dôvodu nekalých podmienok, ktoré sú nej uvedené.
Právny ráme
Právo Únie
3        Článok 6 ods. 1 smernice 93/13 stanovuje:
„Členské štáty zabezpečia, aby nekalé podmienky použité v zmluvách uzatvorených so spotrebiteľom zo strany predajcu alebo dodávateľa podľa ich vnútroštátneho práva, neboli záväzné pre spotrebiteľa a aby zmluva bola podľa týchto podmienok naďalej záväzná pre strany, ak je jej ďalšia existencia možná bez nekalých podmienok.“
4        Článok 7 ods. 1 tejto smernice stanovuje:
„Členské štáty zabezpečia, aby v záujme spotrebiteľov a subjektov hospodárskej súťaže existovali primerané a účinné prostriedky, ktoré by zabránili súvislemu [ďalšiemu –
neoficiálny preklad] uplatňovaniu nekalých podmienok v zmluvách uzatvorených so spotrebiteľmi zo strany predajcov alebo dodávateľov.“
Poľské právo
5        Podľa článku 58 § 1 ustawa – Kodeks cywilny (Občiansky zákonník) z 23. apríla 1964 (Dz. U. z 2024, položka 1061), v znení uplatniteľnom na spor vo veci samej (ďalej len „Občiansky zákonník“):
„Právny úkon, ktorý je v rozpore so zákonom, alebo vedie k obchádzaniu zákona, je neplatný, pokiaľ relevantné ustanovenie nestanovuje inak, najmä ak stanovuje, že neplatné ustanovenia právneho úkonu sa nahrádzajú príslušnými ustanoveniami zákona.“
6        Článok 117 § 1 a 21
Občianskeho zákonníka stanovuje:
„1.      Majetkové nároky sú až na výnimky stanovené zákonom premlčateľné.
…
21.      Po uplynutí premlčacej lehoty už nie je možné uplatniť pohľadávku voči spotrebiteľovi.“
7        Článok 1171 § 1 a 2 toho istého zákonníka stanovuje:
„1.      Vo výnimočných prípadoch môže súd po zvážení záujmov účastníkov konania nezohľadniť uplynutie premlčacej lehoty týkajúcej sa pohľadávky voči spotrebiteľovi, ak to vyžaduje spravodlivosť.
2.      Pri výkone právomoci uvedenej v § 1 musí súd zohľadniť najmä:
(1)      dĺžku premlčacej lehoty,
(2)      dĺžku doby, ktorá uplynula od uplynutia premlčacej lehoty do podania návrhu,
(3)      povahu okolností, ktoré viedli k tomu, že veriteľ svoju pohľadávku neuplatnil, vrátane vplyvu správania dlžníka na omeškanie veriteľa pri uplatňovaní svojho nároku.“
8        Článok 118 tohto istého zákonníka stanovuje:
„Ak osobitné ustanovenie neustanovuje inak, premlčacia lehota je šesť rokov a v prípade pohľadávok z pravidelných platieb a pohľadávok súvisiacich s výkonom podnikateľskej činnosti tri roky. Koniec premlčacej lehoty však pripadá na posledný deň kalendárneho roka, pokiaľ premlčacia lehota nie je kratšia ako dva roky.“
9        Článok 3851 § 1 Občianskeho zákonníka stanovuje:
„Ustanovenia zmluvy uzatvorenej so spotrebiteľom, ktoré neboli dohodnuté individuálne, nie sú pre spotrebiteľa záväzné, ak jeho práva a povinnosti upravujú takým spôsobom, ktorý je v rozpore s dobrými mravmi a ktorý zjavne porušuje jeho záujmy (nedovolené zmluvné podmienky). Uvedené neplatí pre zmluvné podmienky, ktoré vymedzujú hlavné plnenia strán, vrátane ceny alebo odmeny, ak boli jednoznačne formulované.“
10      Článok 405 tohto zákonníka stanovuje:
„Každý, kto bez právneho dôvodu získal majetkový prospech na úkor inej osoby, je povinný tento prospech vrátiť v naturáliách, a ak to nie je možné, poskytnúť náhradu zodpovedajúcu hodnote tohto prospechu.“
11      Podľa článku 410 § 1 a 2 uvedeného zákonníka:
„1.      Ustanovenia predchádzajúcich článkov sa uplatňujú najmä v prípade bezdôvodného plnenia.
2.      Plnenie je bezdôvodné, ak osoba, ktorá plnenie poskytla, nebola povinná ho vôbec poskytnúť alebo nebola povinná ho poskytnúť osobe, ktorej ho poskytla, alebo ak dôvod plnenia zanikol, alebo ak sa nedosiahol účel plnenia, alebo ak právny úkon, na základe ktorého bolo potrebné plnenie poskytnúť, bol neplatný a po poskytnutí plnenia nenadobudol platnosť.“
Spor vo veci samej a prejudiciálna otázka
12      V novembri 2007 uzavreli MS a MS s právnym predchodcom bankovej inštitúcie PKO Bank zmluvu o úvere poskytnutom vo švajčiarskych frankoch (CHF), na základe ktorej im banka vyplatila sumu 333 000 poľských zlotých (PLN) (približne 76 000 eur).
13      V roku 2017 títo dvaja spotrebitelia podali proti bankovej inštitúcii PKO Bank sťažnosť, po ktorej nasledovala žaloba, pričom tvrdili, že zmluva je neplatná z dôvodu nekalých podmienok, ktoré sú v nej uvedené. Rozsudkom z 30. júna 2023 Sąd Okręgowy w Warszawie (Krajský súd Varšava, Poľsko) vyhlásil zmluvu za neplatnú a uložil bankovej inštitúcii PKO Bank povinnosť vrátiť sumu zodpovedajúcu všetkým splátkam, ktoré zaplatili spotrebitelia, zvýšenú o zákonné úroky z omeškania, t. j. 241 416,34 PLN (približne 55 591 eur).
14      Dňa 29. decembra 2021 PKO Bank podala na Sąd Okręgowy w Warszawie (Krajský súd Varšava), ktorý je vnútroštátnym súdom predkladajúcim návrh na začatie prejudiciálneho konania, žalobu, ktorou sa domáhala, aby sa v prípade, že zmluva o úvere bude vyhlásená za neplatnú v rámci zatiaľ prebiehajúceho konania o žalobe, ktorú podali spotrebitelia, týmto spotrebiteľom uložila povinnosť vrátiť jej istinu poskytnutého úveru, zvýšenú o zákonné úroky z omeškania.
15      Spotrebitelia navrhujú tento návrh zamietnuť, pričom tvrdia, že žaloba PKO Bank je premlčaná vzhľadom na uplynutie trojročnej premlčacej lehoty stanovenej v článku 118 Občianskeho zákonníka. Zastávajú názor, že táto lehota začína plynúť odo dňa, keď bola bankovej inštitúcii PKO Bank doručená sťažnosť alebo žaloba o vyhlásenie zmluvy o úvere za neplatnú, v dôsledku čoho je jej pohľadávka premlčaná najneskôr od 31. decembra 2020.
16      Predkladajúci vnútroštátny súd vysvetľuje, že existencia pohľadávky bankovej inštitúcie PKO Bank nie je sporná, keďže neplatnosť zmluvy o úvere má za následok najmä povinnosť zmluvných strán vzájomne si vrátiť všetky poskytnuté plnenia.
17      Pýta sa však, či v prejednávanej veci okolnosti sporu vo veci samej môžu odôvodniť nezohľadnenie uplynutia premlčacej lehoty týkajúcej sa pohľadávky bankovej inštitúcie PKO Bank podľa pravidla spravodlivosti uvedeného v článku 1171 Občianskeho zákonníka.
18      Podľa tohto súdu veľmi všeobecná formulácia tohto ustanovenia, ktorá priznáva súdu širokú mieru voľnej úvahy pri rozhodovaní o tom, či možno vyhovieť návrhu predajcu alebo dodávateľa založenému na premlčanej pohľadávke, vyvoláva na jednej strane pochybnosti o jeho súlade s článkom 7 ods. 1 smernice 93/13 v spojení so zásadami efektivity a právnej istoty. Spotrebitelia by sa totiž ocitli v neistote, pokiaľ ide o otázku, či by vnútroštátny súd považoval pohľadávku predajcu alebo dodávateľa za premlčanú, alebo ak by to tak nebolo, či by im mohla byť uložená povinnosť zaplatiť úroky z omeškania a trovy konania. Títo spotrebitelia by tak mohli byť nútení vzdať sa uplatnenia práv, ktoré im priznáva smernica 93/13.
19      Na druhej strane nemožnosť predajcu alebo dodávateľa získať späť celú istinu vyplatenú na základe zmluvy o úvere, ktorá je neplatná z toho dôvodu, že obsahuje nekalé podmienky, mu spôsobuje nadmernú a neprimeranú stratu vo vzťahu k cieľu ochrany spotrebiteľa a možno ju považovať za porušenie práva tohto predajcu alebo dodávateľa na prístup k súdu, ako je stanovené v článku 47 Charty základných práv Európskej únie.
20      Pokiaľ ide o okolnosti, ktoré môže vnútroštátny súd vziať do úvahy pri rozhodovaní, či je potrebné nezohľadniť uplynutie premlčacej lehoty podľa článku 1171 § 2 Občianskeho zákonníka, predkladajúci vnútroštátny súd zdôrazňuje, že súdne konanie začaté na návrh spotrebiteľov trvalo niekoľko rokov, a to od roku 2017 do roku 2024, čím sa PKO Bank dostala do situácie neistoty, pokiaľ ide o jeho výsledok. Okrem toho PKO Bank mohla do roku 2019 očakávať, že zmluva o úvere, o ktorú ide vo veci samej, zostane v platnosti aj po odstránení nekalej podmienky, pretože až po vyhlásení rozsudku Súdneho dvora z 3. októbra 2019, Dziubak (C‑260/18, EU:C:2019:819), sa vo vnútroštátnej judikatúre dospelo k záveru, že zmluvná podmienka týkajúca sa kurzového rizika, uvedená v zmluve o úvere indexovanom na cudzej mene, definuje jej hlavný predmet, v dôsledku čoho jej zrušenie má za následok neplatnosť zmluvy o úvere ako celku.
21      Za týchto podmienok Sąd Okręgowy w Warszawie (Krajský súd Varšava) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Majú sa článok 7 ods. 1 smernice [93/93] a zásady efektivity, proporcionality, právnej istoty a práva na spravodlivý proces vykladať v tom zmysle, že bránia vnútroštátnej právnej úprave, ktorá umožňuje vnútroštátnemu súdu vyhovieť premlčanému nároku predajcu alebo dodávateľa voči spotrebiteľovi na vrátenie plnení poskytnutých bez právneho dôvodu na základe zmluvy, ktorá bola vyhlásená za neplatnú v dôsledku nekalých zmluvných podmienok v nej obsiahnutých, ak to vyžadujú dôvody spravodlivosti alebo zásady spoločenského spolunažívania?“
O prejudiciálnej otázke
22      Svojou otázkou sa predkladajúci vnútroštátny súd v podstate pýta, či sa článok 7 ods. 1 smernice 93/13 a zásada efektivity v spojení s právom na prístup k súdu a zásadami proporcionality a právnej istoty majú vykladať v tom zmysle, že bránia pravidlu vnútroštátneho práva, ktoré umožňuje vnútroštátnemu súdu za výnimočných okolností a ak to vyžaduje spravodlivosť, vyhovieť návrhu predajcu alebo dodávateľa na to, aby spotrebiteľ vrátil plnenia, ktoré mu boli poskytnuté na základe zmluvy o úvere, ktorá je neplatná z dôvodu nekalých podmienok, ktoré sú v nej uvedené, hoci premlčacia lehota týkajúca sa uplatnenia nároku tohto predajcu alebo dodávateľa na vrátenie týchto plnení už uplynula.
23      Článok 7 ods. 1 smernice 93/13 ukladá členským štátom povinnosť zabezpečiť v ich vnútroštátnych právnych poriadkoch, aby existovali primerané a účinné prostriedky, ktoré by zabránili ďalšiemu uplatňovaniu nekalých podmienok v zmluvách uzatvorených so spotrebiteľmi zo strany predajcov alebo dodávateľov.
24      V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry v prípade neexistencie právnej úpravy Únie v danej oblasti patria podmienky uplatnenia ochrany spotrebiteľov stanovenej v smernici 93/13 do pôsobnosti vnútroštátneho právneho poriadku členských štátov na základe zásady ich procesnej autonómie. Tieto podmienky však nesmú byť menej priaznivé než podmienky upravujúce podobné vnútroštátne situácie (zásada ekvivalencie), ani byť upravené tak, aby výkon práv priznaných právnym poriadkom Únie v praxi znemožňovali alebo nadmerne sťažovali (zásada efektivity) [rozsudok zo 14. decembra 2023, Getin Noble Bank (Premlčacia lehota v prípade nárokov na vrátenie plnenia) C‑28/22, EU:C:2023:992, bod 60 a citovaná judikatúra].
25      Z ustálenej judikatúry tiež vyplýva, že zmluvnú podmienku, ktorá bola vyhlásená za nekalú, treba v zásade považovať za podmienku, ktorá nikdy neexistovala, takže nemôže voči spotrebiteľovi vyvolávať účinky. Určenie nekalej povahy tejto podmienky súdnym rozhodnutím v zásade musí viesť k navráteniu právnej a skutkovej situácie spotrebiteľa, v ktorej by sa nachádzal, ak by uvedená podmienka neexistovala, najmä tým, že založí nárok na vrátenie výhod, ktoré podnikateľ neoprávnene prijal na základe uvedenej nekalej podmienky na ujmu spotrebiteľa [rozsudok z 15. júna 2023, Bank M. (Dôsledky vyhlásenia zmluvy za neplatnú), C‑520/21, EU:C:2023:478, bod 65 a citovaná judikatúra]. To isté platí v prípade, keď nekalá povaha podmienok zmluvy uzavretej medzi spotrebiteľom a podnikateľom nevedie len k neplatnosti týchto zmluvných podmienok, ale aj k neplatnosti tejto zmluvy v celom rozsahu [pozri v tomto zmysle rozsudok z 15. júna 2023, Bank M. (Dôsledky vyhlásenia zmluvy za neplatnú), C‑520/21, EU:C:2023:478, bod 66 a citovanú judikatúru].
26      Tento cieľ navrátenia právnej a skutkovej situácie, v ktorej by sa spotrebiteľ nachádzal v prípade neexistencie jednej alebo viacerých nekalých podmienok, treba sledovať v súlade so zásadou proporcionality, ktorá predstavuje všeobecnú zásadu práva Únie vyžadujúcu, aby vnútroštátna právna úprava vykonávajúca toto právo nešla nad rámec toho, čo je nevyhnutné na dosiahnutie sledovaného cieľa (rozsudok z 23. novembra 2023, Provident Polska, C‑321/22, EU:C:2023:911, bod 85 a citovaná judikatúra).
27      Táto zásada proporcionality by však bola porušená, ak by uvedenie do pôvodného stavu malo byť vo vzťahu k predajcovi alebo dodávateľovi vylúčené. Povinnosť vrátiť plnenie, vyplývajúca z vyhlásenia zmluvy obsahujúcej nekalé podmienky za neplatnú, tak musí byť vzájomná, avšak banka nemôže požadovať od spotrebiteľa náhradu presahujúcu vrátenie istiny poskytnutej v rámci plnenia tej istej zmluvy a zaplatenie úrokov z omeškania v zákonnej sadzbe od okamihu výzvy na zaplatenie [pozri v tomto zmysle rozsudok zo 7. decembra 2023, mBank (Vyhlásenie spotrebiteľa), C‑140/22, EU:C:2023:965, bod 62 a citovanú judikatúru].
28      Okrem toho reštitučný účinok spojený s vyhlásením zmluvy o úvere obsahujúcej nekalé podmienky za neplatnú, ktorý odôvodňuje aj návrh bankovej inštitúcie uvedený v bode 27 vyššie, umožňuje zabezpečiť, aby ochrana práv zaručených právnym poriadkom Únie nemala za následok bezdôvodné obohatenie spotrebiteľa (pozri analogicky rozsudok z 13. júla 2006, Manfredi a i., C‑295/04 až C‑298/04, EU:C:2006:461, bod 94).
29      V prejednávanej veci predkladajúci vnútroštátny súd uvádza, že dlhé trvanie konania začatého na návrh spotrebiteľov, ktorým sa títo snažia dosiahnuť vyhlásenie zmluvy o úvere za neplatnú a zmenu vnútroštátnej judikatúry, pokiaľ ide o vplyv zrušenia nekalej zmluvnej podmienky týkajúcej sa kurzového rizika v prípade zmluvy o úvere indexovanom na cudziu menu na platnosť tejto zmluvy ako celku, by mohla viesť k porušeniu práva predajcu alebo dodávateľa na prístup k súdu, a teda môže podľa pravidla spravodlivosti uvedeného v článku 1171 Občianskeho zákonníka predstavovať výnimočné okolnosti, ktoré mu umožňujú vyhovieť návrhu bankovej inštitúcie PKO Bank na vrátenie plnenia, a to bez zohľadnenia uplynutia premlčacej lehoty týkajúcej sa tejto pohľadávky.
30      V tomto kontexte a vzhľadom na judikatúru uvedenú v bodoch 25 až 28 vyššie pravidlo spravodlivosti uvedené v článku 1171 Občianskeho zákonníka v rozsahu, v akom umožňuje vyhnúť sa bezdôvodnému obohateniu spotrebiteľa, nemožno ako také považovať za nezlučiteľné s právom Únie.
31      Je pravda, že a priori by uplatňovanie tohto pravidla spravodlivosti mohlo poškodiť predvídateľnosť právnych situácií a vzťahov, keďže dlžník napriek uplynutiu premlčacej lehoty týkajúcej sa pohľadávky predajcu alebo dodávateľa zostáva v neistote, pokiaľ ide o možnosť, že túto pohľadávku možno napriek uplynutiu tejto lehoty výnimočne považovať za nepremlčanú.
32      Zásadu právnej istoty však nemožno vykladať tak, že bráni pravidlu vnútroštátneho práva, podľa ktorého prináleží vnútroštátnemu súdu, aby za výnimočných okolností a ak to vyžaduje spravodlivosť, zvážil záujmy účastníkov konania s cieľom rozhodnúť, že nezohľadní uplynutie premlčacej lehoty, pokiaľ sa toto zváženie vykoná na základe objektívnych kritérií stanovených zákonom, ktoré je vnútroštátny súd povinný zohľadniť, akými sú v prejednávanej veci dĺžka premlčacej lehoty, dĺžka obdobia medzi uplynutím premlčacej lehoty a podaním návrhu a povaha okolností, ktoré viedli k tomu, že veriteľ svoju pohľadávku neuplatnil, vrátane vplyvu správania dlžníka na omeškanie veriteľa pri uplatňovaní svojho nároku.
33      Treba však spresniť, že uplatňovanie tohto pravidla spravodlivosti v oblasti nekalých zmluvných podmienok príslušným vnútroštátnym súdom sa musí vykonávať v súlade so zásadou efektivity, aby výkon práv, ktoré spotrebiteľovi priznáva smernica 93/13, nebol nadmerne sťažený alebo prakticky znemožnený.
34      V tejto súvislosti Súdny dvor už rozhodol, že procesné podmienky, ktoré spôsobujú príliš vysoké náklady pre spotrebiteľa, by mohli mať za následok to, že spotrebiteľ by bol odrádzaný od užitočného vystupovania na obranu svojich práv pred súdom, na ktorý sa obrátil predajca alebo dodávateľ (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 7. apríla 2022, Caixabank, C‑385/20, EU:C:2022:278, bod 54).
35      Tak by to bolo okrem iného v prípade, keď by bol spotrebiteľ v rámci postupu, ktorým predajca alebo dodávateľ uspokojuje svoju pohľadávku, ktorej premlčacia lehota márne uplynula, povinný znášať náklady, ako sú trovy konania alebo odmeny advokátov v takom rozsahu, že by mohlo zabrániť účinnému výkonu práv, ktoré mu priznáva smernica 93/13, alebo tento výkon nadmerne sťažiť.
36      V tejto súvislosti treba pripomenúť, že zásada konformného výkladu vnútroštátneho práva s právom Únie vyžaduje, aby vnútroštátne súdy urobili všetko, čo je v ich právomoci, pričom zohľadnia vnútroštátne právo ako celok a uplatnia výkladové metódy, ktoré toto právo uznáva, s cieľom zaručiť plnú účinnosť dotknutej smernice a dospieť k riešeniu, ktoré je v súlade s účelom sledovaným touto smernicou (rozsudok z 27. novembra 2025, Gryczara, C‑746/24, EU:C:2025:925, bod 60).
37      Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na položenú otázku odpovedať tak, že článok 7 ods. 1 smernice 93/13 a zásada efektivity sa v spojení s právom na prístup k súdu a zásadami proporcionality a právnej istoty majú vykladať v tom zmysle, že v zásade nebránia pravidlu vnútroštátneho práva, ktoré umožňuje vnútroštátnemu súdu za výnimočných okolností a ak to vyžaduje spravodlivosť, vyhovieť návrhu predajcu alebo dodávateľa na to, aby spotrebiteľ vrátil plnenia, ktoré mu boli poskytnuté na základe zmluvy o úvere, ktorá je neplatná z dôvodu nekalých podmienok, ktoré sú v nej uvedené, hoci premlčacia lehota týkajúca sa uplatnenia nároku tohto predajcu alebo dodávateľa na vrátenie týchto plnení už uplynula, a to pod podmienkou, že pri uplatňovaní tohto pravidla tento súd prijme všetky opatrenia potrebné na zabezpečenie toho, aby výkon práv priznaných spotrebiteľovi touto smernicou nebol nadmerne sťažený alebo prakticky znemožnený.
O trovách
38      Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred predkladajúcim vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (deviata komora) rozhodol takto:
Článok 7 ods. 1 smernice Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách a zásada efektivity v spojení s právom na prístup k súdu a zásadami proporcionality a právnej istoty
sa majú vykladať v tom zmysle, že:
v zásade nebránia pravidlu vnútroštátneho práva, ktoré umožňuje vnútroštátnemu súdu za výnimočných okolností a ak to vyžaduje spravodlivosť, vyhovieť návrhu predajcu alebo dodávateľa na to, aby spotrebiteľ vrátil plnenia, ktoré mu boli poskytnuté na základe zmluvy o úvere, ktorá je neplatná z dôvodu nekalých podmienok, ktoré sú v nej uvedené, hoci premlčacia lehota týkajúca sa uplatnenia nároku tohto predajcu alebo dodávateľa na vrátenie týchto plnení už uplynula, a to pod podmienkou, že pri uplatňovaní tohto pravidla tento súd prijme všetky opatrenia potrebné na zabezpečenie toho, aby výkon práv priznaných spotrebiteľovi touto smernicou nebol nadmerne sťažený alebo prakticky znemožnený.
Podpisy
*      Jazyk konania: poľština.
i      Názov tejto veci je fiktívny. Nezodpovedá skutočnému menu ani názvu žiadneho z účastníkov konania.