62022CJ0328
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (siedma komora)
z 30. novembra 2023 (
*1
)
„Nesplnenie povinnosti členským štátom – Článok 258 ZFEÚ – Smernica 91/271/EHS – Zber a čistenie komunálnych odpadových vôd – Článok 4 ods. 1 a 3, články 5 a 15 – Oddiely B a D prílohy I – Sekundárne alebo ekvivalentné čistenie komunálnych odpadových vôd z aglomerácií určitých veľkostí – Náročnejšie čistenie vôd vypúšťaných v citlivých oblastiach – Monitorovanie vôd vypúšťaných z čističiek odpadových vôd“
Vo veci C‑328/22,
ktorej predmetom je žaloba o nesplnenie povinnosti podľa článku 258 ZFEÚ, podaná 16. mája 2022,
Európska komisia, v zastúpení: B. Rous Demiri a E. Sanfrutos Cano, splnomocnené zástupkyne,
žalobkyňa,
proti
Slovinskej republike, v zastúpení: A. Dežman Mušič, splnomocnená zástupkyňa,
žalovanej,
SÚDNY DVOR (siedma komora),
v zložení: predseda siedmej komory F. Biltgen, sudcovia J. Passer (spravodajca) a M. L. Arastey Sahún,
generálna advokátka: J. Kokott,
tajomník: M. Longar, referent,
so zreteľom na písomnú časť konania a po pojednávaní z 5. júla 2023,
so zreteľom na rozhodnutie prijaté po vypočutí generálnej advokátky, že vec bude prejednaná bez jej návrhov,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Svojou žalobou Európska komisia navrhuje, aby Súdny dvor určil, že Slovinská republika si tým, že neprijala opatrenia potrebné na zabezpečenie:
–
aby komunálne odpadové vody vstupujúce do zberných systémov prešli pred vypustením sekundárnym čistením alebo ekvivalentným čistením v aglomeráciách Kočevje, Trbovlje, Tržič a Ľubľana,
–
aby komunálne odpadové vody vstupujúce do zberných systémov prešli pred vypustením v citlivých oblastiach náročnejším čistením v aglomeráciách Kočevje, Trbovlje a Tržič, a
–
primeraného monitorovania vypúšťania z čističiek komunálnych odpadových vôd v aglomeráciách Ľubľana a Ptuj,
nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článkov 4, 5 a 15, ako aj z oddielov B a D prílohy I k smernici Rady 91/271/EHS z 21. mája 1991 o čistení komunálnych odpadových vôd (Ú. v. ES L 135, 1991, s. 40; Mim. vyd. 15/002, s. 26), zmenenej a doplnenej nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1137/2008 z 22. októbra 2008 (Ú. v. EÚ L 311, 2008, s. 1) (ďalej len „smernica 91/271“).
Právny rámec
Smernica 91/271
2
Podľa znenia článku 1 smernice 91/271:
„Táto smernica sa týka zberu, čistenia a vypúšťania komunálnych odpadových vôd a čistenia a vypúšťania odpadovej vody z určitých priemyselných odvetví.
Cieľom tejto smernice je chrániť životné prostredie pred nepriaznivými vplyvmi vyššie uvedeného vypúšťania odpadovej vody.“
3
Článok 2 tejto smernice stanovuje:
„Na účely tejto smernice:
1.
‚komunálne odpadové vody‘ sú odpadové vody z domácností alebo zmes odpadových vôd z domácností s priemyselnou odpadovou vodou a/alebo splaškovou dažďovou vodou;
2.
‚odpadová voda z domácností‘ je odpadová voda z oblastí obydlí a služieb, ktorá pochádza predovšetkým z ľudského metabolizmu a činností v domácnostiach;
3.
‚priemyselná odpadová voda‘ je každá odpadová voda pochádzajúca z výrobných činností obchodu a priemyslu, iného charakteru, ako je odpadová voda z domácností a splašková dažďová voda;
4.
‚aglomerácia‘ je oblasť, v ktorej sa osídlenie alebo hospodárska činnosť natoľko koncentrujú, že je opodstatnené odvádzať z nich komunálne odpadové vody do čističky komunálnych odpadových vôd alebo na miesto ich konečného vypúšťania;
5.
‚zberný systém je systém kanálov, ktoré zbierajú a odvádzajú komunálnu odpadovú vodu;
6.
‚1 p. k. (populačný koeficient)‘ je množstvo organického biologicky odbúrateľného znečistenia vyjadrené hodnotou ukazovateľa na biochemickú spotrebu kyslíka za prvých päť dní (BOD5) ekvivalentnou 60 g za deň;
7.
‚primárne čistenie‘ je spôsob čistenia odpadovej vody z domácností fyzikálnym alebo chemickým procesom, ktorý zahŕňa sedimentáciu nerozpustných látok alebo iné procesy s účinnosťou zníženia znečistenia oproti znečisteniu odpadových vôd pritekajúcich do čističky aspoň 20 % v ukazovateli päťdennej biochemickej spotreby kyslíka a 50 % v ukazovateli nerozpustených látok;
8.
‚sekundárne čistenie‘ je čistenie komunálnych odpadových vôd zahŕňajúce vo všeobecnosti biologické čistenie a sekundárne usadzovanie alebo iný proces, ktorý spĺňa požiadavky stanovené v tabuľke 1 prílohy 1;
…“
4
Článok 3 uvedenej smernice stanovuje:
„1.   Členské štáty zabezpečia, že všetky aglomerácie sú vybavené zbernými systémami pre komunálnu odpadovú vodu,
–
najneskôr do 31. decembra 2000 pre aglomerácie s populačným koeficientom (p. k.) viac ako 15000,
a
–
najneskôr do 31. decembra 2005 pre aglomerácie s p. k. od 2000 do 15000.
Pre vypúšťanie komunálnych odpadových vôd do zberných vôd, ktoré sa považujú za ‚citlivé oblasti‘, ako sú definované podľa článku 5, členské štáty zabezpečia, že zberné systémy sa zabezpečia pre aglomerácie s viac ako 10000 p. k. najneskôr do 31. decembra 1998.
Tam, kde nie je vytvorenie zberného systému opodstatnené buď kvôli tomu, že by nepredstavoval prínos pre životné prostredie, alebo by vyžadoval rozsiahle náklady, použijú sa individuálne systémy alebo iné primerané systémy dosahujúce rovnakú úroveň ochrany životného prostredia.
2.   Zberné systémy uvedené v odseku 1 musia spĺňať požiadavky oddielu A prílohy I. …“
5
Článok 4 tej istej smernice znie:
„1.   Členské štáty zabezpečia, že komunálne odpadové vody vstupujúce do zberných systémov prejdú pred vypustením sekundárnym čistením alebo ekvivalentným čistením takto:
–
najneskôr do 31. decembra 2000 pre všetky vypúšťania z aglomerácií s p. k. viac ako 15000,
–
najneskôr do 31. decembra 2005 pre všetky vypúšťania z aglomerácií s p. k. od 10000 do 15000;
–
najneskôr do 31. decembra 2005 pre vypúšťania do sladkých vôd a estuárií z aglomerácií od 2000 do 10000 p. k.
2.   Vypúšťanie komunálnych odpadových vôd do vôd umiestnených vo vysokohorských oblastiach (viac ako 1500 m nadmorskej výšky), kde je ťažké použiť účinné biologické čistenie pre nízke teploty, môže prejsť menej náročným čistením ako tým, ktoré je uvedené v odseku 1, za predpokladu, že podrobné štúdie uvádzajú, že takéto vypúšťanie nepriaznivo neovplyvní životné prostredie.
3.   Vypúšťanie z čističiek komunálnych odpadových vôd uvedené v odsekoch 1 a 2 musí spĺňať príslušné požiadavky v oddiele B prílohy I. …
4.   Záťaž vyjadrená v p. k. sa vypočíta na základe maximálnej priemernej týždennej záťaže vstupujúcej do čističky v priebehu roka, s vylúčením neobvyklých situácií, ako sú napríklad tie spôsobené lejakom.“
6
Článok 5 smernice 91/271 stanovuje:
„1.   Na účely odseku 2 členské štáty identifikujú do 31. decembra 1993 citlivé oblasti podľa kritérií stanovených v prílohe II.
2.   Členské štáty zabezpečia, že komunálne odpadové vody vstupujúce do zberných systémov prejdú pred vypustením v citlivých oblastiach náročnejším čistením ako tým, ktoré je uvedené v článku 4, najneskôr do 31. decembra 1998 pre všetky vypúšťania z aglomerácií s viac ako 10000 p. k.
3.   Vypúšťanie z čističiek komunálnych odpadových vôd uvedené v odseku 2 musí spĺňať príslušné požiadavky v oddiele B prílohy I. …
4.   Alternatívne sa požiadavky pre jednotlivé zariadenia stanovené v odsekoch 2 a 3 nemusia použiť v citlivých oblastiach, kde sa dá preukázať, že minimálne percento zníženia celkovej záťaže vstupujúcej do všetkých čističiek komunálnych odpadových vôd v tejto oblasti je aspoň 75 % pre celkový obsah fosforu a aspoň 75 % pre celkový obsah dusíka.
5.   Vypúšťanie z čističiek komunálnych odpadových vôd, ktoré sú umiestnené v príslušných oblastiach povodia citlivých oblastí a ktoré prispievajú k znečisteniu týchto oblastí, podlieha odsekom 2, 3 a 4.
V prípadoch, kde sú vyššie uvedené oblasti povodia umiestnené celkove alebo čiastočne v inom členskom štáte, sa použije článok 9.
6.   Členské štáty zabezpečia, že identifikácia citlivých oblastí sa preskúma v intervaloch najviac každé štyri roky.
7.   Členské štáty zabezpečia, že oblasti identifikované ako citlivé po preskúmaní podľa odseku 6 musia spĺňať vyššie uvedené požiadavky do siedmich rokov.
8.   Členský štát nemusí identifikovať citlivé oblasti na účely tejto smernice, ak zavádza čistenie stanovené podľa odsekov 2, 3 a 4 na celom svojom území.“
7
Článok 15 tejto smernice stanovuje:
„1.   Príslušné orgány alebo subjekty monitorujú:
–
vypúšťanie z čističiek komunálnych odpadových vôd na overenie spĺňania požiadaviek prílohy I B v súlade s kontrolnými postupmi stanovenými v prílohe I D,
–
objemy a zloženie kalov likvidovaných do povrchových vôd.
2.   Príslušné orgány alebo subjekty monitorujú vody podliehajúce vypúšťaniu z čističiek komunálnych odpadových vôd a priamym vypúšťaniam, ako sú uvedené v článku 13, v prípadoch, kde sa môže očakávať, že zberné prostredie bude výrazne ovplyvnené.
…“
8
Príloha I k uvedenej smernici, nazvaná „Požiadavky na komunálne odpadové vody“, obsahuje najmä oddiel A, ktorá stanovuje požiadavky na zberné systémy, oddiel B, ktorá obsahuje požiadavky, ktoré musí spĺňať vypúšťanie z čističiek komunálnych odpadových vôd, ako aj oddiel D, ktorá stanovuje postupy monitorovania vypúšťania odpadových vôd.
Konanie pred podaním žaloby
9
Po tom, čo Komisia konštatovala, že Slovinská republika si tým, že nezabezpečila, aby viaceré z jej aglomerácií, vrátane aglomerácií Tržič, Ľubľana, Kočevje, Trbovlje a Ptuj, boli vybavené vhodnými zbernými systémami komunálnych odpadových vôd, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článkov 3 až 5, 10 a 15, ako aj z prílohy I k smernici 91/271, rozhodla, že jej 16. februára 2017 zašle výzvu, na ktorú slovinské orgány odpovedali listom z 15. júna 2017.
10
V priebehu roka 2017 sa uskutočnilo niekoľko stretnutí medzi slovinskými orgánmi a útvarmi Komisie, ako aj stretnutie „balík“ z 23. februára 2018. Slovinské orgány zaslali Komisii aj priebežné správy o pokroku týkajúce sa dotknutých aglomerácií, a to 29. septembra 2017, 27. februára 2018 a 23. júla 2018.
11
Keďže Komisia po preskúmaní odpovedí uvedených v týchto správach a vzhľadom na všetky informácie poskytnuté slovinskými orgánmi dospela k záveru, že v niektorých bodoch si Slovinská republika napriek vynaloženému úsiliu stále nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú zo smernice 91/271, zaslala jej listom z 8. marca 2019 odôvodnené stanovisko v súlade s článkom 258 ZFEÚ.
12
V tomto stanovisku na jednej strane konštatovala, že Slovinská republika si tým, že nezabezpečila, aby okrem iného aglomerácie Tržič, Ľubľana, Kočevje, Trbovlje a Ptuj boli vybavené vhodnými zbernými systémami pre komunálne odpadové vody, nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z článkov 3 až 5, 10 a 15 smernice 91/271, ako aj z oddielov A, B a D prílohy I k tejto smernici, a na druhej strane nariadila tomuto členskému štátu, aby prijal opatrenia potrebné na dosiahnutie súladu s týmto stanoviskom v lehote dvoch mesiacov od jeho doručenia, t. j. najneskôr 8. mája 2019.
13
Slovinská republika odpovedala na toto odôvodnené stanovisko listom z 25. apríla 2019, po ktorom nasledovali ďalšie listy, a to z 2. septembra a 30. decembra 2019, ako aj zo 6. marca, 12. augusta a 15. decembra 2020.
14
Hoci Komisia mohla vzhľadom na odpoveď slovinských orgánov na odôvodnené stanovisko a informácie poskytnuté po stretnutí „balík“, ktoré sa konalo v Ľubľane 21. januára 2020, dospieť k záveru, že všetky aglomerácie uvedené v tomto stanovisku už spĺňali požiadavky článku 3 smernice 91/271, napriek tomu prijala záver, že ku dňu uplynutia lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku si Slovinská republika stále úplne nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú z tejto smernice.
15
V dôsledku toho sa Komisia rozhodla podať prejednávanú žalobu.
O žalobe
O prípustnosti
Argumentácia účastníkov konania
16
Slovinská republika na jednej strane v súvislosti so žalobným dôvodom založeným na nesplnení článku 4 smernice 91/271, pokiaľ ide o aglomerácie Kočevje, Trbovlje a Tržič, a na druhej strane v súvislosti so žalobným dôvodom založeným na nesplnení článku 15 tejto smernice, pokiaľ ide o aglomeráciu Ptuj, tvrdí, že nemala možnosť uplatniť svoje argumenty k meritu veci vo vzťahu k týmto výhradám v rámci konania pred podaním žaloby, čím bolo porušené jej právo na obranu.
17
Komisia vyvracia tieto tvrdenia. Rozdielna formulácia medzi výrokovou časťou odôvodneného stanoviska a návrhmi v žalobe nespôsobujú žiadnu zmenu predmetu sporu. Komisia vždy poukazovala na to, že Slovinská republika si nesplnila povinnosti vyplývajúce z toho istého ustanovenia v súvislosti s tými istými aglomeráciami a za to isté obdobie. Skutočnosť, že táto inštitúcia pôvodne vychádzala zo zásady hierarchie, podľa ktorej ak sa konštatuje, že požiadavky stanovené v článku 3 smernice 91/271 nie sú splnené, ani povinnosť stanovená v článku 4 tejto smernice nie je a fortiori splnená, nemôže mať za následok, že keď Slovinská republika splní povinnosť zberu stanovenú v tomto článku 3, uvedená inštitúcia už nemôže tomuto členskému štátu vytýkať, že si nesplnil povinnosti, ktoré mu vyplývajú z článku 4 smernice 91/271. Nebolo porušené ani právo Slovinskej republiky na obranu, keďže tento členský štát bol od začiatku informovaný o tom, že Komisia uplatňuje porušenie tohto článku 4 v súvislosti s dotknutými aglomeráciami.
18
Rovnako v rámci konania pred podaním žaloby Komisia okrem iného upriamila pozornosť uvedeného členského štátu na nesplnenie povinnosti týkajúce sa aglomerácie Ptuj, a to z dôvodu nedodržania požiadaviek článkov 3, 4 a 15, ako aj oddielov B a D prílohy I k smernici 91/271.
Posúdenie Súdnym dvorom
19
Podľa ustálenej judikatúry Súdneho dvora je účelom konania pred podaním žaloby poskytnúť dotknutému členskému štátu príležitosť, aby si jednak splnil povinnosti, ktoré mu vyplývajú z práva Únie a aby sa jednak mohol účinne brániť proti výhradám vzneseným Komisiou. Riadny priebeh tohto konania predstavuje základnú záruku požadovanú Zmluvou o FEÚ nielen pre ochranu práv predmetného členského štátu, ale aj pre zabezpečenie toho, že predmetom prípadného súdneho konania bude jasne vymedzený spor [rozsudok z 2. apríla 2020, Komisia/Poľsko, Maďarsko a Česká republika (Dočasný mechanizmus premiestnenia žiadateľov o medzinárodnú ochranu), C‑715/17, C‑718/17 a C‑719/17, EU:C:2020:257, bod 91, ako aj citovaná judikatúra].
20
Z toho vyplýva, že predmet žaloby podanej podľa článku 258 ZFEÚ je vymedzený konaním pred podaním žaloby upraveným v uvedenom ustanovení. Preto musí byť žaloba založená na rovnakých žalobných dôvodoch a tvrdeniach ako odôvodnené stanovisko (rozsudok z 18. novembra 2010, Komisia/Portugalsko, C‑458/08, EU:C:2010:692, bod 43 a citovaná judikatúra).
21
V každom prípade táto požiadavka však nemôže viesť k povinnosti zachovať úplnú zhodu medzi znením výhrad vo výroku odôvodneného stanoviska a žalobnými návrhmi, pokiaľ sa predmet konania, ako je uvedený v odôvodnenom stanovisku, nerozšíril alebo nezmenil (rozsudok z 18. novembra 2010, Komisia/Portugalsko, C‑458/08, EU:C:2010:692, bod 44 a citovaná judikatúra).
22
V prejednávanej veci Komisia vytýka Slovinskej republike v rámci tejto žaloby nesplnenie povinností vyplývajúcich z ustanovení smernice 91/271, ktoré už boli uvedené, pokiaľ ide o dotknuté aglomerácie, tak vo výzve, ako aj v odôvodnenom stanovisku.
23
Treba však konštatovať, že v priebehu konania pred podaním žaloby Komisia vyvodila namietané nesplnenie povinnosti vyplývajúcej z článku 4 smernice 91/271 pre aglomerácie Kočevje, Trbovlje a Tržič len z údajného nesplnenia povinnosti vyplývajúcej z článku 3 tejto smernice a v tomto kontexte odkázala len na judikatúru Súdneho dvora, podľa ktorej ak sa konštatuje, že dotknuté aglomerácie nemajú systémy umožňujúce zber všetkých komunálnych odpadových vôd vypúšťaných týmito aglomeráciami, povinnosť podriadiť všetky vypúšťania sekundárnemu alebo rovnocennému čisteniu tiež nie je splnená (pozri v tomto zmysle rozsudok z 25. októbra 2007, Komisia/Grécko, C‑440/06, EU:C:2007:642, bod 25 a citovanú judikatúru).
24
Komisia až v rámci svojej žaloby po prvýkrát uviedla tvrdenie týkajúce sa údajného nesplnenia povinnosti Slovinskej republiky vyplývajúcej z článku 4 smernice 91/271, podľa ktorého z porovnania údajov týkajúcich sa na jednej strane celkovej záťaže dotknutých aglomerácií a na druhej strane maximálnej vyčistenej záťaže, tak ako boli oznámené slovinskými orgánmi, vyplýva, že celkové vypúšťanie komunálnych vôd v týchto aglomeráciách nepodlieha sekundárnemu čisteniu alebo ekvivalentnému čisteniu.
25
Je pravda, že v rozsahu, v akom sa Komisia v rámci konania pred podaním žaloby domnievala, že pokiaľ ide o dotknuté aglomerácie, Slovinská republika si nesplnila povinnosti vyplývajúce z článku 3 smernice 91/271, mohla sa v tomto štádiu konania a v súlade s judikatúrou uvedenou v bode 23 tohto rozsudku v dôsledku toho odvolávať aj na nesplnenie povinností vyplývajúcich z článku 4 tejto smernice.
26
Je tiež pravda, že skutočnosť, že členský štát dodržiava požiadavky článku 3 smernice 91/271, pokiaľ ide o vybavenie aglomerácií zbernými systémami pre komunálnu odpadovú vodu, nevyhnutne neznamená, že to isté platí, aj pokiaľ ide o požiadavky vyplývajúce z článku 4 tejto smernice. Podľa tohto posledného uvedeného článku totiž komunálne odpadové vody vstupujúce do zberných systémov musia pred vypustením prejsť sekundárnym čistením alebo ekvivalentným čistením, pričom toto vypúšťanie musí spĺňať príslušné požiadavky oddielu B prílohy I k uvedenej smernici. Okrem toho Súdny dvor už rozhodol, že na jednej strane požiadavky článku 4 ods. 1 smernice 91/271 nie sú dodržané, pokiaľ ide o aglomerácie, ktoré trpia nedostatočnou kapacitou zariadení na sekundárne čistenie alebo ekvivalentné čistenie komunálnych odpadových vôd, a na druhej strane, keďže vypúšťanie vôd, ktoré neboli vôbec čistené, nespĺňa požiadavky oddielu B prílohy I k smernici, čistenie komunálnych odpadových vôd zariadeniami s nedostatkom kapacity nemožno považovať za spĺňajúce článok 4 ods. 3 uvedenej smernice [pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. marca 2019, Komisia/Írsko (Systém zberu a čistenia odpadových vôd), C‑427/17, EU:C:2019:269, body 152 a 154].
27
Nič to však nemení na tom, že v rámci konania pred podaním žaloby Slovinská republika nemohla účinne uplatniť svoje dôvody obrany proti argumentácii Komisie uvedenej v bode 24 tohto rozsudku, keďže táto argumentácia bola prvýkrát sformulovaná touto inštitúciou v jej návrhu na začatie konania a opierala sa o úplne iný právny a skutkový základ, než je ten, ktorý táto inštitúcia uviedla v rámci konania pred podaním žaloby, pripomenutého v bode 23 tohto rozsudku.
28
Na rozdiel od toho, čo tvrdí Komisia vo svojej replike, na účely dodržania práva Slovinskej republiky na obranu stačilo zaslať tomuto členskému štátu doplňujúce odôvodnené stanovisko bez toho, aby bolo potrebné opätovne začať nové konanie o nesplnení povinnosti.
29
Pokiaľ ide o údajné nesplnenie povinnosti vyplývajúcej z článku 15 smernice 91/271 v súvislosti s aglomeráciou Ptuj, treba uviesť, že odôvodnené stanovisko zaslané Slovinskej republike neobsahovalo v tejto súvislosti žiadnu osobitnú argumentáciu.
30
Za týchto podmienok treba návrhy Komisie na určenie nesplnenia povinnosti podľa článku 4 smernice 91/271, pokiaľ ide o aglomerácie Kočevje, Trbovlje a Tržič, ako aj článku 15 tejto smernice, pokiaľ ide o aglomeráciu Ptuj, Slovinskou republikou zamietnuť ako neprípustné.
31
Napokon v rozsahu, v akom sa Komisia vo svojej žalobe obmedzuje na tvrdenie, pokiaľ ide o aglomerácie Kočevje, Trbovlje a Tržič, že existencia nesplnenia povinností podľa článku 4 smernice 91/271 spôsobuje nesplnenie povinností vyplývajúcich z jej článku 5, treba zamietnuť ako neprípustné aj návrhy Komisie smerujúce k určeniu nesplnenia povinnosti vyplývajúcej z tohto posledného uvedeného ustanovenia.
32
Pre úplnosť možno dodať, že pokiaľ ide o aglomeráciu Ptuj, Komisia v každom prípade na pojednávaní pripustila, že informácie poskytnuté Slovinskou republikou v prílohe jej dupliky preukazujú, pokiaľ ide o predmetné roky, súlad tejto aglomerácie s požiadavkami článku 15 smernice 91/271.
O veci samej
Argumentácia účastníkov konania
33
Komisia tvrdí, že pokiaľ ide o aglomeráciu Ľubľana, Slovinská republika si nesplnila požiadavky vyplývajúce z článkov 4 a 15 smernice 91/271.
34
Uvádza, že Slovinská republika vo svojej odpovedi z 25. apríla 2019 na odôvodnené stanovisko uviedla, že v systémoch čistenia odpadových vôd sa vykonajú zmeny s cieľom zabezpečiť súlad situácie aglomerácie Ľubľana s článkom 4 smernice 91/271, a spresnila, že komunálne odpadové vody tejto aglomerácie boli k tomuto dátumu čistené dvoma čističkami a že jediná, a to menšia, v obci Brod, nespĺňala požiadavky tohto článku 4. Tento členský štát teda v tejto súvislosti nespochybňuje porušenie požiadaviek tohto článku 4 z dôvodu nedostatku infraštruktúry. Naopak potvrdzuje, že porušovanie tohto ustanovenia bolo napravené uzavretím čističiek Brod a Rakova Jelša a zaradením zvyšnej záťaže do čističky odpadových vôd Zalog v rámci projektu „Odvádzanie a čistenie odpadových vôd vo vodonosných vrstvách Ľubľanskej planiny“ spolufinancovaného Kohéznym fondom. V tej istej odpovedi Slovinská republika uviedla, pokiaľ ide o aglomeráciu Ľubľana a čističku odpadových vôd Brod, že fáza výstavby tohto projektu sa mala skončiť v decembri 2020 a že prevádzková fáza sa mala začať v nasledujúcom roku. Tento členský štát však vo svojom liste zo 6. marca 2020 spresnil, že uvedený projekt bude dokončený až na konci roka 2023.
35
Požiadavky článku 15 smernice 91/271 tiež nie sú splnené, pretože z informácií poskytnutých Slovinskou republikou vyplýva, že pokiaľ ide o čističku Brod, ktorá čistí komunálne odpadové vody aglomerácie Ľubľana, štyri vzorky (z celkového počtu dvanástich) vykazovali hodnoty koncentrácie BOD5 a/alebo COD, ktoré sú vyššie ako limitné hodnoty stanovené v tabuľke 1 nachádzajúcej sa v oddiele D prílohy I k smernici 91/271. V troch vzorkách boli hodnoty koncentrácie BOD5 prekročené o viac ako 100 % a v jednej vzorke bola hodnota koncentrácie COD prekročená o viac ako 100 %. Počet nevyhovujúcich vzoriek tiež prekračoval hranice stanovené touto smernicou.
36
Podľa Slovinskej republiky sú obe výhrady Komisie nedôvodné.
37
Slovinská republika sa vo svojich odpovediach na výzvu a odôvodnené stanovisko riadila tvrdením Komisie, podľa ktorého k porušeniu článku 4 smernice 91/271 dochádza, ak hodnoty pochádzajúce z čističky prekračujú prahové hodnoty stanovené touto smernicou. To je napokon dôvod, pre ktorý Slovinská republika pripustila porušenie článku 4 smernice 91/271 počas konania pred podaním žaloby. Z judikatúry Súdneho dvora však vyplýva, že povinnosť podľa článku 4 smernice 91/271 je splnená, ak dotknutý členský štát môže predložiť vzorku spĺňajúcu požiadavky oddielu B prílohy I k tejto smernici. Pokiaľ ide o čističku komunálnych odpadových vôd Brod, ktorá disponuje technológiou sekundárneho čistenia vôd, z výsledkov monitorovania, ktorého predmetom boli vody čistené touto čističkou, poskytnutých Slovinskou republikou v jej odpovedi na výzvu a odôvodnené stanovisko vyplýva, že vzorky odobraté v tomto kontexte boli viackrát v súlade s požiadavkami oddielu B prílohy I k smernici 91/271. Slovinská republika tak predložila šesť vyhovujúcich vzoriek, pokiaľ ide o rok 2016, a osem vzoriek, pokiaľ ide o rok 2018.
38
Pokiaľ ide o čističku komunálnych odpadových vôd Brod, o ktorú ide v bode 34 tohto rozsudku, Slovinská republika tvrdí, že jej modernizácia nie je vhodná alebo ekonomicky odôvodnená, pretože bude uzavretá v rámci realizácie projektu „Odvádzanie a čistenie odpadových vôd vo vodonosných vrstvách Ľubľanskej planiny“ financovaného z prostriedkov Kohézneho fondu. Záťaž čističky odpadových vôd Brod tak bude odklonená do verejného zberného systému, ktorý je napojený na čističku komunálnych odpadových vôd Zalog.
39
Slovinská republika v tejto súvislosti zdôrazňuje, že časť aglomerácie Ľubľana, ktorá je napojená na čističku odpadových vôd Brod, nespôsobuje nekontrolované vypúšťanie neočistených vôd do životného prostredia. Merania vykonané na úrovni čističky Brod preukazujú, že väčšina odpadových vôd sa čistí, pričom iba štyri vzorky neboli v súlade s požiadavkami v roku 2018 a len dve v roku 2016.
40
Z rovnakých dôvodov povinnosť Slovinskej republiky dbať na to, aby vypúšťanie spĺňalo normy kvality uvedené v článku 15 smernice 91/271 a v oddiele D prílohy I k tejto smernici, je pre časť aglomerácie Ľubľana napojenej na čističku Brod neuskutočniteľná. Slovinská republika však až do konečného vykonania projektu uvedeného v bode 38 tohto rozsudku dbala na to, aby odpadové vody časti aglomerácie Ľubľana boli čistené v čističke odpadových vôd Brod, ktorá je pravidelne monitorovaná kontrolnými orgánmi, pričom v tejto súvislosti sa každoročne vykonáva dvanásť meraní. V rámci týchto pravidelných kontrol boli získané vyhovujúce výsledky, pokiaľ ide o roky 2016 a 2018, uvedené v bode 39 tohto rozsudku.
Posúdenie Súdnym dvorom
– Úvodné pripomienky
41
Treba pripomenúť, že v rámci konania o nesplnenie povinnosti začatého podľa článku 258 ZFEÚ síce je úlohou Komisie, aby dokázala existenciu údajného nesplnenia povinnosti formou predloženia Súdnemu dvoru všetkých potrebných informácií, na základe ktorých môže Súdny dvor preskúmať existenciu takéhoto porušenia bez toho, aby sa opieral len o domnienky, avšak treba zohľadniť skutočnosť, že pokiaľ ide o overenie toho, či sa vnútroštátna právna úprava určená na zabezpečenie účinného vykonania smernice v praxi správne uplatňuje, Komisia, ktorá nedisponuje vhodnými právomocami na šetrenie v tejto oblasti, je v značnej miere odkázaná na dôkazy poskytnuté prípadnými sťažovateľmi, ako aj dotknutým členským štátom (rozsudok z 2. decembra 2010, Komisia/Portugalsko, C‑526/09, EU:C:2010:734, bod 21 a citovaná judikatúra).
42
Z uvedeného predovšetkým vyplýva, že pokiaľ Komisia poskytla dostatok informácií pre domnienku, že vnútroštátne ustanovenia preberajúce smernicu neboli na území žalovaného členského štátu v praxi správne uplatnené, prináleží tomuto štátu, aby vecne a podrobne napadol predložené informácie a z nich vyplývajúce dôsledky (rozsudok z 2. decembra 2010, Komisia/Portugalsko, C‑526/09, EU:C:2010:734, bod 22 a citovaná judikatúra).
43
Treba tiež pripomenúť, že existencia nesplnenia povinnosti sa musí posudzovať podľa situácie v členskom štáte ku dňu uplynutia lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku a Súdny dvor nemôže prihliadať na neskoršie zmeny (rozsudok z 28. januára 2016, Komisia/Portugalsko, C‑398/14, EU:C:2016:61, bod 49 a citovaná judikatúra).
44
V predmetnej veci odôvodnené stanovisko z 8. marca 2019 stanovilo Slovinskej republike lehotu dvoch mesiacov od doručenia tohto stanoviska na to, aby dosiahla súlad s povinnosťami vyplývajúcimi najmä z článkov 4 a 15 smernice 91/271. Lehota stanovená na uvedené dosiahnutie súladu teda uplynula 8. mája 2019.
– O výhrade založenej na porušení povinností podľa článku 4 smernice 91/271
45
Článok 4 ods. 1 smernice 91/271 stanovuje, že všetky komunálne odpadové vody vstupujúce do zberných systémov musia pred vypustením prejsť sekundárnym čistením alebo ekvivalentným čistením.
46
Podľa článku 4 ods. 3 tejto smernice toto sekundárne alebo ekvivalentné čistenie musia zabezpečovať čističky, ktorých vypúšťanie spĺňa požiadavky uvedené v oddiele B prílohy I k smernici 91/271.
47
Konkrétne z oddielu B ods. 4 prílohy I k tejto smernici vyplýva, že vypúšťanie z čističiek komunálnych odpadových vôd musí spĺňať požiadavky uvedené v tabuľke 1 tejto smernice.
48
Podľa prílohy XIII k Aktu o podmienkach pristúpenia Českej republiky, Estónskej republiky, Cyperskej republiky, Lotyšskej republiky, Litovskej republiky, Maďarskej republiky, Maltskej republiky, Poľskej republiky, Slovinskej republiky a Slovenskej republiky a o úpravách zmlúv, na ktorých je založená Európska únia (Ú. v. EÚ L 236, 2003, s. 33), boli tieto požiadavky od 1. januára 2011 uložené Slovinskej republike, pokiaľ ide o aglomerácie s p. k. viac ako 15000.
49
V tejto súvislosti z judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že ak sa preukáže, že normy BOD/COD stanovené v oddiele B prílohy I k smernici 91/271, ako aj v tabuľke 1 tejto prílohy nie sú dodržané, treba konštatovať, že odpadové vody dotknutej aglomerácie nie sú pred vypustením primerane vyčistené, takže výhradu založenú na nesúlade s článkom 4 ods. 3 smernice 91/271 v spojení s oddielom B prílohy I k tejto smernici a tabuľkou 1 tejto prílohy treba považovať za dôvodnú, pokiaľ ide o takúto aglomeráciu [pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. marca 2019, Komisia/Írsko (Systém zberu a čistenia odpadových vôd), C‑427/17, EU:C:2019:269, body 155 a 157].
50
Okrem toho Súdny dvor už rozhodol, že požiadavky článku 4 ods. 1 smernice 91/271 nie sú dodržané, pokiaľ ide o aglomerácie, ktoré trpia nedostatočnou kapacitou zariadení na sekundárne čistenie alebo ekvivalentné čistenie komunálnych odpadových vôd. Keďže vypúšťanie vôd, ktoré neboli predmetom žiadneho čistenia, nezodpovedá požiadavkám oddielu B prílohy I k smernici 91/271, čistenie komunálnych odpadových vôd zariadeniami s nedostatkom kapacity nemožno považovať za vyhovujúce článku 4 ods. 3 tejto smernice [pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. marca 2019, Komisia/Írsko (Systém zberu a čistenia odpadových vôd), C‑427/17, EU:C:2019:269, body 152 a 154].
51
Slovinská republika pritom vo svojej odpovedi na odôvodnené stanovisko nespochybnila tvrdenie Komisie, podľa ktorého čistička Brod nespĺňala požiadavky článku 4 smernice 91/271, keďže viackrát boli konštatované nevyhovujúce hodnoty koncentrácie BOD5. Predovšetkým pripustila, že výsledky monitorovania uvedeného v bode 37 tohto rozsudku preukazujú, že čistička Brod „skutočne nezaruč[ovala] odstránenie živín (terciálne čistenie)“.
52
Rovnako vo svojom vyjadrení k žalobe v odpovedi na tvrdenie Komisie uvedené v jej žalobe, podľa ktorého Slovinská republika nespochybňovala nesplnenie požiadaviek článku 4 smernice 91/271 z dôvodu nedostatočnej infraštruktúry, tento členský štát pripúšťa existenciu „ťažkostí spojených s aglomeráciou Ľubľana“, pričom dodáva, že budú odstránené v rámci realizácie projektu „Odvádzanie a čistenie odpadových vôd vo vodonosných vrstvách Ľubľanskej planiny“.
53
Za týchto podmienok treba konštatovať, že pokiaľ ide o aglomeráciu Ľubľana, nesplnenie povinností vyplývajúcich z článku 4 smernice 91/271 je preukázané.
54
Toto konštatovanie nemožno spochybniť skutočnosťou, ktorú Slovinská republika uviedla vo svojom vyjadrení k žalobe, že výsledky monitorovania, ktorého predmetom boli vody čistené čističkou Brod a ktoré tento členský štát uviedol vo svojej odpovedi na výzvu a odôvodnené stanovisko, „preukazujú, že vzorky boli viackrát vyhovujúce, a teda zodpovedali požiadavkám oddielu B prílohy I k smernici [91/271]“.
55
Súdny dvor už samozrejme rozhodol, že pokiaľ členský štát môže predložiť vzorku spĺňajúcu požiadavky oddielu B prílohy I k smernici 91/271, povinnosti vyplývajúce z článku 4 tejto smernice sa musia považovať za splnené [rozsudok z 2. septembra 2021, Komisia/Švédsko (Čističky odpadových vôd), C‑22/20, EU:C:2021:669, bod 49 a citovaná judikatúra].
56
Táto judikatúra sa však týka situácií, keď Komisia nespochybnila existenciu dostatočných kapacít na čistenie komunálnych odpadových vôd v dotknutom členskom štáte, a tak Súdny dvor odmietol tvrdenie tejto inštitúcie, podľa ktorého na preukázanie súladu jeho situácie s požiadavkami článku 4 smernice 91/271 je tento členský štát ešte povinný zabezpečiť odber vzoriek zavedený počas obdobia dvanástich mesiacov (pozri v tomto zmysle najmä rozsudok z 10. marca 2016, Komisia/Španielsko, C‑38/15, EU:C:2016:156, body 24 a 35 až 39).
57
V prejednávanej veci, ako bolo uvedené v bode 52 tohto rozsudku, Slovinská republika pripúšťa nedostatok existujúcich kapacít čistenia komunálnych odpadových vôd v aglomerácii Ľubľana.
58
Treba dodať, že Súdny dvor tiež rozhodol, že zariadenia nemožno považovať za zariadenia vyhovujúce pojmu a v súlade s „najlepšími technickými vedomosťami, nenesúcimi so sebou rozsiahle náklady“ v zmysle oddielu A prílohy I k smernici 91/271, keď na jednej strane sa dotknutý členský štát zaviazal k veľkému programu modernizačných prác, ktorý preukazuje, že technologické riešenia zamerané na riešenie problému nadmerného vypúšťania odpadových vôd existujú, ale neuplatňujú sa, a na druhej strane, keď sa tento členský štát rozhodol financovať takéto práce, a tak súvisiace náklady nemožno považovať za nadmerné [rozsudok z 28. marca 2019, Komisia/Írsko (Systém zberu a čistenia odpadových vôd), C‑427/17, EU:C:2019:269, bod 120 a citovaná judikatúra].
59
Z toho vyplýva, že Slovinská republika sa v prejednávanej veci nemôže účinne odvolávať ani na pojem „najlepšie technické vedomosti, ktoré nenesú so sebou rozsiahle náklady“, keďže na jednej strane sa tento členský štát zaviazal v rámci projektu „Odvádzanie a čistenie odpadových vôd vo vodonosných vrstvách Ľubľanskej planiny“ modernizovať infraštruktúru čistenia komunálnych odpadových vôd, ale ku dňu uplynutia lehoty uvedenej v odôvodnenom stanovisku to tak nebolo, a na druhej strane, keďže tento členský štát sa nesnažil preukázať prípadnú neprimeranú povahu nákladov na uvedenie zariadení na čistenie komunálnych odpadových vôd tejto aglomerácie do súladu s právnymi predpismi, keďže uvádza, že toto financovanie bude zabezpečené „z jeho vlastných zdrojov, ako aj z európskych zdrojov“ [pozri analogicky rozsudok z 28. marca 2019, Komisia/Írsko (Systém zberu a čistenia odpadových vôd), C‑427/17, EU:C:2019:269, bod 177].
60
Preto treba konštatovať, že ku dňu uplynutia lehoty stanovenej v odôvodnenom stanovisku nebolo zabezpečené sekundárne čistenie alebo ekvivalentné čistenie všetkých komunálnych odpadových vôd vstupujúcich do zberných systémov aglomerácie Ľubľana a že požiadavky stanovené článkom 4 smernice 91/271 v spojení s oddielom B prílohy I k tejto smernici neboli teda splnené.
– O výhrade založenej na porušení povinností podľa článku 15 smernice 91/271
61
V súlade s článkom 15 ods. 1 prvou zarážkou smernice 91/271 príslušné orgány alebo subjekty dotknutého členského štátu monitorujú vypúšťanie z čističiek komunálnych odpadových vôd na overenie spĺňania požiadaviek oddielu B prílohy I k tejto smernici v súlade s kontrolnými postupmi stanovenými v oddiele D prílohy I k tejto smernici.
62
Konkrétne z oddielu D ods. 4 prílohy I k smernici 91/271 vyplýva, že očistená odpadová voda sa pokladá za vyhovujúcu príslušným ukazovateľom, ak pre každý jednotlivý parameter posudzovaný jednotlivo ukážu odobraté vzorky vody, že vyhovujú príslušným hodnotám nasledujúcim spôsobom: na jednej strane pre ukazovatele uvedené v článku 2 ods. 7 tejto smernice a v tabuľke 1 tejto prílohy povolený počet vzoriek, ktoré môžu nevyhovieť ukazovateľom vyjadreným v koncentráciách a/alebo percentuálnom znížení, ktoré sú tam uvedené, neprekročí maximum spresnené v tabuľke 3 uvedenej prílohy, teda dve pre celkový počet dvanástich odobratých vzoriek. Na druhej strane pre ukazovatele tabuľky 1 tej istej prílohy a vyjadrené v koncentráciách sa maximálny počet vzoriek odobratých v normálnych prevádzkových podmienkach nesmie odlišovať od parametrických hodnôt o viac ako 100 %.
63
Slovinská republika sa však obmedzuje na konštatovanie, že iba dve z dvanástich vzoriek odobratých z čističky Brod v roku 2016 nespĺňali tieto požiadavky a že v roku 2018 ich nespĺňali iba štyri, bez toho, aby spochybnila tvrdenia Komisie, podľa ktorých tieto štyri vzorky navyše vykazovali hodnoty koncentrácie BOD5 a/alebo COD, ktoré boli vyššie ako limitné hodnoty stanovené v tabuľke 1 nachádzajúcej sa v prílohe I k smernici 91/271. Okrem toho pripúšťa, že až do konečného vykonania projektu „Odvádzanie a čistenie odpadových vôd vo vodonosných vrstvách Ľubľanskej planiny“ povinnosť, ktorá jej prináleží, dbať o to, aby vypúšťanie spĺňalo normy kvality uvedené v článku 15 a oddiele D prílohy I k tejto smernici, je „neuskutočniteľná“ pre časť aglomerácie Ľubľana napojenú na čističku Brod. Za týchto podmienok treba konštatovať, že nesplnenie týchto ustanovení je tiež preukázané.
64
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba konštatovať, že Slovinská republika si tým, že neprijala potrebné opatrenia, ktoré by v súvislosti s aglomeráciou Ľubľana zabezpečili:
–
že komunálne odpadové vody vstupujúce do zberných systémov prejdú pred vypustením sekundárnym čistením alebo ekvivalentným čistením, a
–
primerané monitorovanie vypúšťania z čističiek komunálnych odpadových vôd,
nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú, v uvedenom poradí, z článku 4 ods. 1 a 3 smernice 91/271 v spojení s oddielom B prílohy I k tejto smernici a z článku 15 ods. 1 prvej zarážky uvedenej smernice v spojení s oddielom D prílohy I k tejto smernici.
65
V zostávajúcej časti je potrebné žalobu zamietnuť.
O trovách
66
Podľa článku 138 ods. 3 Rokovacieho poriadku Súdneho dvora, ak mali účastníci konania úspech len v časti predmetu konania, každý z nich znáša svoje vlastné trovy konania.
67
Keďže v prejednávanej veci Komisia a Slovinská republika nemali úspech v niektorých dôvodoch, znášajú svoje vlastné trovy konania.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (siedma komora) rozhodol takto:
1.
Slovinská republika si tým, že neprijala potrebné opatrenia, ktoré by v súvislosti s aglomeráciou Ľubľana zabezpečili:
–
že komunálne odpadové vody vstupujúce do zberných systémov prejdú pred vypustením sekundárnym čistením alebo ekvivalentným čistením, a
–
primerané monitorovanie vypúšťania z čističiek komunálnych odpadových vôd,
nesplnila povinnosti, ktoré jej vyplývajú, v uvedenom poradí, z článku 4 ods. 1 a 3 smernice Rady 91/271/EHS z 21. mája 1991 o čistení komunálnych odpadových vôd, zmenenej a doplnenej nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 1137/2008 z 22. októbra 2008, v spojení s oddielom B prílohy I k tejto smernici, v znení zmien, a z článku 15 ods. 1 prvej zarážky uvedenej smernice, v znení zmien, v spojení s oddielom D prílohy I k tejto smernici.
2.
V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.
3.
Európska komisia a Slovinská republika znášajú svoje vlastné trovy konania.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: slovinčina.