62023CJ0743
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (első tanács)
2025. december 11. (
*1
)
[A 2026. január 27‑i végzéssel kijavított szöveg]
„Előzetes döntéshozatal – Az egyrészről az Európai Közösség és tagállamai, másrészről a Svájci Államszövetség között létrejött, a személyek szabad mozgásáról szóló megállapodás – Migráns munkavállalók – Szociális biztonság – Alkalmazandó jog – 883/2004/EK rendelet – 11. cikk – A 13. cikk (1) bekezdése – 987/2009/EK rendelet – A 14. cikk (8) bekezdése – Munkavállaló, aki egyidejűleg több állam területén, köztük egy tagállam területén, a Svájci Államszövetségben és harmadik országok területén végez tevékenységet – A »tevékenység jelentős részének« fogalma – Harmadik országokban végzett tevékenység figyelembevétele”
A C‑743/23. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Landessozialgericht für das Saarland (szociális ügyek Saar‑vidéki felsőbírósága, Németország) a Bírósághoz 2023. december 4‑én érkezett, 2023. november 15‑i határozatával terjesztett elő az
A
és
a GKV‑Spitzenverband
között,
a Moguntia Food Group AG
részvételével folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (első tanács),
tagjai: F. Biltgen tanácselnök (előadó), T. von Danwitz, a Bíróság elnökhelyettese, az első tanács bírájaként eljárva, I. Ziemele, A. Kumin és S. Gervasoni bírák,
főtanácsnok: A. Rantos,
hivatalvezető: D. Dittert egységvezető,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2025. március 5‑i tárgyalásra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
A képviseletében M. Blum Rechtsanwältin,
–
a GKV‑Spitzenverband képviseletében C. Donus, meghatalmazotti minőségben,
–
a Moguntia Food Group AG képviseletében V. Ohlekopf és M. Schwind Rechtsanwälte,
–
a német kormány képviseletében J. Möller és P.‑L. Krüger, meghatalmazotti minőségben,
–
a belga kormány képviseletében S. Baeyens, C. Jacob és L. Van den Broeck, meghatalmazotti minőségben,
–
[A 2026. január 27‑i végzéssel kijavítva] a francia kormány képviseletében B. Fodda és T. Lechevallier, meghatalmazotti minőségben,
–
az Európai Bizottság képviseletében S. Delaude és B.‑R. Killmann, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2025. június 5‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a 2012. május 22‑i 465/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelettel (HL 2012. L 149., 4. o.) módosított, a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló, 2004. április 29‑i 883/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2004. L 166., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 5. kötet, 72. o.; a továbbiakban: módosított 883/2004 rendelet) 13. cikke (1) bekezdésének a 465/2012 rendelettel módosított, a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló 883/2004/EK rendelet végrehajtására vonatkozó eljárás megállapításáról szóló, 2009. szeptember 16‑i 987/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2009. L 284., 1. o.; a továbbiakban: 987/2009 rendelet) 14. cikkének (8) bekezdésével összefüggésben történő értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet az A és a GKV‑Spitzenverband (kötelező egészségbiztosítási pénztárak szövetségi szövetsége, Németország) között ez utóbbi azon határozata tárgyában folyamatban lévő jogvita keretében terjesztették elő, amelyben e szövetség A részére azt tanúsító A1 igazolást állított ki, hogy a 2015. december 1. és 2020. december 31. közötti időszakban a német szociális biztonsági rendszer hatálya alá tartozott.
Jogi háttér
A nemzetközi jog
3
1999. június 21‑én az Európai Közösség és a Svájci Államszövetség hét megállapodást kötött, köztük az egyrészről az Európai Közösség és tagállamai, másrészről a Svájci Államszövetség közötti, a személyek szabad mozgásáról szóló megállapodást (HL 2002. L 114., 6. o.), amelyet többek között az egyrészről az Európai Közösség és tagállamai, másrészről a Svájci Államszövetség közötti, a személyek szabad mozgásáról szóló megállapodással létrehozott vegyes bizottságnak a megállapodáshoz tartozó, a szociális biztonsági rendszerek koordinációjáról szóló II. melléklet cseréjéről szóló, 2012. március 31‑i 1/2012 határozata (HL 2012. L 103., 51. o.; a továbbiakban: személyek szabad mozgásáról szóló megállapodás) módosított.
4
A személyek szabad mozgásáról szóló megállapodásnak „A szociális biztonsági rendszerek összehangolása” című 8. cikke kimondja:
„A Szerződő Felek, a II. mellékletnek megfelelően, rendelkezéseket fogadnak el a szociális biztonsági rendszerek összehangolásáról, különösen az alábbiak érdekében:
[…]
b)
az alkalmazandó jogi előírások meghatározása;
[…]”
5
A személyek szabad mozgásáról szóló megállapodásnak „A szociális biztonsági rendszerek koordinációja” című II. melléklete az 1. cikkében a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A szerződő felek megállapodnak, hogy egymás között a szociális biztonsági rendszerek koordinációja végett az Európai Unió azon jogi aktusait, amelyekre e melléklet A. szakasza hivatkozik, az ott meghatározott módosításokkal alkalmazzák, vagy az ilyen jogi aktusokkal egyenértékű szabályokat alkalmaznak.
(2)   A »tagállam(ok)« kifejezést az e melléklet A. szakaszában hivatkozott jogi aktusokban úgy kell értelmezni, hogy abba az Európai Unió vonatkozó jogi aktusai által meghatározott államok mellett Svájc is beletartozik.”
6
A személyek szabad mozgásáról szóló megállapodás II. mellékletének „Hivatkozott jogi aktusok” című A. szakasza tartalmazza többek között a 883/2004 rendeletet és a 987/2009 rendeletet, amelyek a szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra és családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló, 1971. június 14‑i 1408/71/EGK tanácsi rendelet (HL 1971. L 149., 2. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 1. kötet, 35. o.) helyébe léptek.
Az uniós jog
A módosított 883/2004 rendelet
7
A módosított 883/2004 rendelet (1), (3) és (45) preambulumbekezdése kimondja:
„(1)
A nemzeti szociális biztonsági rendszerek összehangolására vonatkozó szabályok a személyek szabad mozgásának keretébe tartoznak, és hozzá kell járulniuk az életszínvonal és az alkalmazási feltételek javításához.
[…]
(3)
[Az 1408/71 rendeletet] többször módosították és tették naprakésszé abból a célból, hogy ne csak a közösségi szinten zajló fejleményeket vegye figyelembe – beleértve a Bíróság ítéleteit –, hanem a jogszabályokban nemzeti szinten bekövetkezett változásokat is. Ezek a tényezők szerepet játszottak a közösségi koordinációs szabályok összetetté és terjedelmessé válásában. Ezért fontos e szabályok felváltása, egyben korszerűsítése és egyszerűsítése a személyek szabad mozgására vonatkozó célkitűzés megvalósítása céljából.
[…]
(45)
Mivel a tervezett intézkedés céljait, nevezetesen a személyek szabad mozgására vonatkozó jog hatékony gyakorlását biztosító koordinációs intézkedéseket a tagállamok nem tudják kielégítően megvalósítani, és ezért a tervezett intézkedés terjedelme és hatásai miatt azok közösségi szinten jobban megvalósíthatók, a Közösség a Szerződés 5. cikkében meghatározott szubszidiaritás elvének megfelelően intézkedéseket hozhat. […]”
8
E rendeletnek „Az alkalmazandó jogszabályok meghatározása” című II. címe, amely az 1408/71 rendelet II. címe rendelkezéseinek helyébe lép, tartalmazza az említett rendelet 11–16. cikkét.
9
Az említett rendelet „Általános szabályok” című 11. cikke kimondja:
„(1)   Az e rendelet hatálya alá tartozó személyekre csak egy tagállam jogszabályai alkalmazandóak. E jogszabályokat e cím rendelkezései szerint kell meghatározni.
[…]
(3)   A 12–16. cikkre is figyelemmel:
a)
a munkavállalóként vagy önálló vállalkozóként egy tagállamban tevékenységet folytató személyek az adott tagállam jogszabályainak a hatálya alá tartoznak;
b)
a köztisztviselők azon tagállam jogszabályainak hatálya alá tartoznak, amely tagállam jogszabályainak hatálya alá az őket alkalmazó közigazgatási szerv tartozik;
c)
a 65. cikk értelmében a lakóhely szerinti tagállam jogszabályai alapján munkanélküli‑ellátásban részesülő személyek az adott tagállam jogszabályainak a hatálya alá tartoznak;
d)
egy tagállam fegyveres erőibe szolgálatra vagy polgári szolgálatra behívott vagy újból behívott személyek e tagállam jogszabályainak hatálya alá tartoznak;
e)
az a)‑d) pont hatálya alá nem tartozó bármely személyre a lakóhely szerinti tagállam jogszabályai vonatkoznak, e rendelet egyéb olyan rendelkezéseinek sérelme nélkül, amelyek szerint az ilyen személyeknek egy vagy több tagállam jogszabályai alapján ellátásokat biztosítanak.
(4)   E cím alkalmazásában a munkavállaló vagy önálló vállalkozó által szokásosan egy tagállam lobogója alatt közlekedő tengeri hajó fedélzetén végzett tevékenység az említett tagállamban végzett tevékenységnek minősül. Ugyanakkor az a személy, akit egy tagállam lobogója alatt közlekedő hajó fedélzetén alkalmaznak, és aki az e munkáért járó javadalmazást olyan vállalkozástól vagy személytől kapja, amelynek vagy akinek a székhelye vagy lakóhelye más tagállamban található, az utóbbi tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik, ha e tagállamban rendelkezik lakóhellyel. Az említett jogszabályok alkalmazásában a javadalmazást fizető vállalkozás vagy személy munkáltatónak tekintendő.”
10
Ugyanezen rendeletnek az „Különös szabályok” című 12. cikke értelmében:
„(1)   Az a személy, aki egy tagállamban munkavállalóként végzi tevékenységét olyan munkáltató nevében, aki tevékenységét szokásosan abban a tagállamban végzi, és akit az említett munkáltató egy másik tagállamba küld, hogy a munkáltató nevében ott munkát végezzen, továbbra is az elsőként említett tagállam jogszabályainak a hatálya alá tartozik, feltéve, hogy az ilyen munkavégzés várható időtartama nem haladja meg a huszonnégy hónapot, és a szóban forgó személy kiküldetése nem egy másik kiküldött személy felváltása céljából történik.
(2)   A tagállamok egyikében szokásosan önálló vállalkozóként tevékenykedő olyan személy, aki hasonló tevékenység végzése céljából egy másik tagállamba távozik, továbbra is az első tagállam jogszabályainak a hatálya alá tartozik, feltéve, hogy az ilyen tevékenység várható időtartama nem haladja meg a huszonnégy hónapot.”
11
A módosított 883/2004 rendelet „Tevékenység végzése két vagy több tagállamban” című 13. cikke az (1) és (2) bekezdésében a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A két vagy több tagállamban szokásosan munkavállalóként tevékenységet végző személy a következők hatálya alá tartozik:
a)
a lakóhely szerinti tagállam jogszabályai, ha tevékenységének jelentős részét abban a tagállamban végzi; vagy
b)
ha tevékenységének nem jelentős részét végzi a lakóhely szerinti tagállamban:
i.
annak a tagállamnak a jogszabályai, amelyben a vállalkozás vagy munkáltató bejegyzett székhelye vagy üzletviteli helye található, ha a személyt egyetlen vállalkozás vagy munkáltató alkalmazza; vagy
ii.
annak a tagállamnak a jogszabályai, amelyben a vállalkozások vagy munkáltatók bejegyzett székhelye vagy üzletviteli helye található, ha a személyt két vagy több vállalkozás vagy munkáltató alkalmazza, és e vállalkozások bejegyzett székhelye vagy üzletviteli helye egyetlen tagállamban található; vagy
iii.
annak a lakóhely szerinti tagállamtól eltérő tagállamnak a jogszabályai, amelyben a vállalkozás vagy munkáltató bejegyzett székhelye vagy üzletviteli helye található, ha a személyt két vagy több vállalkozás vagy munkáltató alkalmazza, amelyek bejegyzett székhelye vagy üzletviteli helye két tagállamban található, amelyek egyike a lakóhely szerinti tagállam; vagy
iv.
a lakóhely szerinti tagállam jogszabályai, ha a személyt két vagy több vállalkozás vagy munkáltató alkalmazza, amelyek közül legalább kettőnek a bejegyzett székhelye vagy üzletviteli helye a lakóhely szerinti tagállamtól eltérő tagállamokban található.
(2)   A két vagy több tagállamban szokásosan önálló vállalkozóként tevékenykedő személy a következők hatálya alá tartozik:
a)
a lakóhely szerinti tagállam jogszabályai, ha tevékenységének jelentős részét abban a tagállamban végzi;
vagy
b)
annak a tagállamnak a jogszabályai, amelyben a személy tevékenységeinek központi érdekeltsége található, ha nem azon tagállamoknak az egyikében rendelkezik lakóhellyel, amelyben a tevékenység jelentős részét végzi.”
12
E rendelet „Együttműködés” című 76. cikke a (4) bekezdésében a következőket mondja ki:
„Az e rendelet hatálya alá tartozó intézmények és személyek kötelesek egymást kölcsönösen tájékoztatni, és egymással együttműködni a rendelet helyes végrehajtásának biztosítása céljából.
[…]”
A 987/2009 rendelet
13
A 987/2009 rendelet 14. cikkének (5)–(11) bekezdése kimondja:
„(5)   [A 883/2004 rendelet] 13. cikke (1) bekezdésének alkalmazásában a »két vagy több tagállamban szokásosan munkavállalóként tevékenykedő személy« olyan személy, aki ugyanazon vállalkozás vagy munkáltató vagy több vállalkozás vagy munkáltató alkalmazásában, két vagy több tagállamban, egyidejűleg vagy váltakozva egy vagy több különálló tevékenységet folytat.
[…]
(6)   [A 883/2004 rendelet] 13. cikke (2) bekezdésének alkalmazásában a »két vagy több tagállamban szokásosan önálló vállalkozóként tevékenykedő személy« különösen olyan személy, aki két vagy több tagállamban egyidejűleg vagy váltakozva egy vagy több különálló, önálló vállalkozói tevékenységet folytat, tekintet nélkül ezen tevékenységek jellegére.
(7)   Az (5) és (6) bekezdés hatálya alá tartozó tevékenységeknek [a 883/2004 rendelet] 12. cikkének (1) és (2) bekezdése alá tartozóktól való megkülönböztetése érdekében az egy vagy több tagállam területén folytatott tevékenység időtartama (azaz állandó vagy esetleges, illetve átmeneti jellege) a meghatározó. E célból az összes releváns tényt, beleértve a munkavállalók esetében különösen a munkavégzés munkaszerződésben megjelölt helyét, meg kell vizsgálni.
(8)   [A 883/2004 rendelet] 13. cikke (1) és (2) bekezdésének alkalmazásában a »munkavállalói vagy önálló vállalkozói tevékenység lényeges része« valamely tagállamban való gyakorlása azt jelenti, hogy a munkavállaló vagy önálló vállalkozó tevékenységeinek mennyiségileg jelentős részét ott gyakorolja, anélkül, hogy szükségszerűen e tevékenységek főbb részéről lenne szó.
Annak meghatározásakor, hogy a tevékenységek jelentős része egy adott tagállamban zajlik‑e, az alábbi iránymutató jellegű ismérveket kell figyelembe venni:
a)
munkavállalói tevékenység esetén a munkaidőt és/vagy a díjazást; valamint;
[…]
A fent említett ismérvek tekintetében a 25%‑ánál kisebb arányú megfelelés – amit átfogó értékelés keretében kell megállapítani – azt jelzi, hogy a tevékenységek jelentős része nem az adott tagállamban folyik.
(9)   [A 883/2004 rendelet] 13. cikke (2) bekezdése b) pontjának alkalmazásában egy önálló vállalkozó »érdekeltségeinek központját« úgy kell meghatározni, hogy figyelembe veszik szakmai tevékenységei valamennyi elemét, különösen az üzletvitel rögzített és állandó helyét, a szokásos jelleget vagy a gyakorolt tevékenység időtartamát, a nyújtott szolgáltatások számát, valamint az érintett személynek az összes körülményből kikövetkeztethető szándékát.
[…]
(11)   Abban az esetben, ha egy személy a munkavállalói tevékenységét két vagy több tagállamban, az Unió területén kívül letelepedett munkáltató számára végzi, és amennyiben ez a személy valamely tagállamban rendelkezik lakóhellyel anélkül, hogy ott érdemi tevékenységet folytatna, akkor a lakóhelye szerinti tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik.”
14
A 987/2009 rendelet 16. cikkének (2) bekezdése értelmében:
„A tevékenységet végző személy lakóhelye szerinti kijelölt intézmény haladéktalanul meghatározza az érintett személyre alkalmazandó jogszabályokat, tekintettel [a 883/2004 rendelet] 13. cikkére és a [987/2009] rendelet 14. cikkére. […]”
15
E rendeletnek „Az érintett személyek és a munkáltatók tájékoztatása” című 19. cikke a (2) bekezdésében a következőképpen rendelkezik:
„Az érintett személy vagy a munkáltató kérésére azon tagállam illetékes intézménye, amelynek jogszabályai [a 883/2004 rendelet] II. címe szerint alkalmazandók, tanúsítja, hogy ezeket a jogszabályokat kell alkalmazni, és adott esetben jelzi, hogy mely időpontig és milyen feltételekkel.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
16
Az alapeljárás felperese, aki akkor Németországban rendelkezett lakóhellyel, a 2015. december 1. és 2020. december 31. közötti időszakban (a továbbiakban: vitatott időszak) teljes munkaidőben a Bázelben (Svájc) székhellyel rendelkező Moguntia Food Group AG társaság alkalmazásában állt.
17
Az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy e tevékenységet egyszerre végezte Svájcban negyedévente 10,5 napig, távmunkában Németországban negyedévente 10,5 napig, valamint harmadik országokban. Havi díjazása változott attól függően, hogy hol végezte a tevékenységét.
18
2015. november 19‑én az alapeljárás felperese a GKV‑Spitzenverbandhoz fordult, amely a 987/2009 rendelet 16. cikkének (2) bekezdése értelmében a németországi lakóhelye szerinti kijelölt intézmény az alkalmazandó jogszabályok meghatározására, ha az érintett személy a szakmai tevékenységét szokásosan két vagy több tagállamban végzi, és jelezte, hogy Svájcban a Moguntia Food Group számára dolgozik, és tevékenységének kevesebb mint 25%‑át végzi Németországban.
19
2016. február 22‑i levelében az Amt für Sozialbeiträge des Kantons Basel‑Stadt (Bázel város kanton járulékhivatala, Svájc) tudomásul vette, hogy 2015. december 1‑jén az alapeljárás felperese kötelező egészségbiztosítást kötött Svájcban.
20
Mindazonáltal a GKV‑Spitzenverband, miután megállapította, hogy az alapeljárás felperese szokásosan két vagy több tagállamban végez munkavállalói tevékenységet, és hogy e tevékenység jelentős részét Németországban végezte, ahol lakóhellyel rendelkezik, 2016. augusztus 18‑i határozatában megállapította, hogy a módosított 883/2004 rendelet értelmében a vitatott időszakban a német szociális biztonsági jogszabályok alkalmazandók, következésképpen A1 igazolást állított ki az alapeljárás felperese számára.
21
2020. december 18‑i határozatával a GKV‑Spitzenverband elutasította az alapeljárás felperese által a 2016. augusztus 18‑i határozattal szemben benyújtott panaszt, és megerősítette, hogy a módosított 883/2004 rendeletnek és a 987/2009 rendeletnek megfelelően a vitatott időszakban a német szociális biztonsági jogszabályok hatálya alá tartozott. E tekintetben a GKV‑Spitzenverband először is emlékeztetett arra, hogy a 883/2004 rendelet 13. cikkének (1) bekezdése szerint, amennyiben egy személy két vagy több tagállamban végez munkavállalóként tevékenységet, a lakóhely szerinti tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik, ha tevékenységének jelentős részét abban a tagállamban végzi. Ezt követően pontosította, hogy a 987/2009 rendelet 14. cikkének (8) bekezdése értelmében a munkavállalói vagy önálló vállalkozói tevékenység lényeges része akkor tekintendő úgy, hogy azt valamely tagállamban gyakorolják, ha az érintett személy helyzete egészének értékelése során megállapítást nyer, hogy a munkaidejének legalább 25%‑át a lakóhelye szerinti tagállamban tölti és /vagy a díjazása legalább 25%‑át ott kapja. Tekintettel arra, hogy e célból kizárólag a 883/2004 és a 987/2009 rendelet területi hatálya alá tartozó országokban végzett tevékenységek relevánsak, a GKV‑Spitzenverband az alapeljárás felperese által csak a Németországban és a Svájcban teljesített munkaidőt vette figyelembe, és ebből azt a következtetést vonta le, hogy e felperes a munkaidejének 50%‑át Németországban, azaz a lakóhelye szerinti államban töltötte, és ez a hányad a munkavállalói tevékenységének jelentős részét teszi ki.
22
2020. december 28‑án az alapeljárás felperese keresetet indított e határozattal szemben a Sozialgericht (szociális ügyek bírósága, Németország) előtt, arra hivatkozva, hogy a vitatott időszakban alkalmazandó szociális biztonsági jogszabályok meghatározása céljából nemcsak a Németországban és Svájcban szerzett szolgálati időszakait, hanem a harmadik országokban teljesített szolgálati időszakait is figyelembe kell venni, és hogy mindenesetre a vitatott időszakban már a svájci szociális biztonsági rendszer hatálya alá tartozott.
23
2022. augusztus 4‑i ítéletével e bíróság megsemmisítette a 2016. augusztus 18‑i és 2020. december 18‑i határozatot, és megállapította, hogy a módosított 883/2004 rendelet 13. cikke (1) bekezdése b) pontjának megfelelően, amely előírja, hogy az érintett személy azon tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik, amelyben az őt alkalmazó vállalkozás székhelye található, az alapeljárás felperese a vitatott időszakban a svájci szociális biztonsági jogszabályok hatálya alá tartozott. Úgy ítélte meg ugyanis, hogy az alapeljárás felperese tevékenységének jelentős részét nem a lakóhelye szerinti tagállamban végezte a 883/2004 rendelet 13. cikkének (1) bekezdése és a 987/2009 rendelet 14. cikkének (8) bekezdése értelmében véve, mivel negyedévente csupán 10,5 munkanapot, azaz teljes munkaidejének 16%‑át töltötte Németországban.
24
2022. szeptember 6‑án a GKV‑Spitzenverband fellebbezést nyújtott be ezen ítélettel szemben a Landessozialgericht für das Saarlandhoz (szociális ügyek Saar vidéki felsőbírósága, Németország), amely a kérdést előterjesztő bíróság.
25
A kérdést előterjesztő bíróság úgy véli, hogy a vitatott időszakban alkalmazandó szociális biztonsági jogszabályok azonosítása céljából felmerül a kérdés, hogy a módosított 883/2004 rendelet 13. cikkének (1) bekezdését a 987/2009 rendelet 14. cikkének (8) bekezdésével összefüggésben úgy kell‑e értelmezni, hogy annak meghatározásához, hogy az érintett személy a tevékenységének jelentős részét valamely tagállamban végzi‑e, kizárólag az e személy által a tagállamokban és a velük egy tekintet alá eső államokban végzett munkavállalói tevékenységet kell figyelembe venni, vagy a harmadik országokban végzett tevékenységet is. A Bíróság meglévő ítélkezési gyakorlata nem ad választ erre a kérdésre.
26
E bíróság megjegyzi, hogy a jelen ügyben, ha az alapeljárás felperese által a vitatott időszakban kizárólag a tagállamokban végzett tevékenységeket kellene figyelembe venni, úgy kellene tekinteni, hogy a munkaidejének 50%‑át – vagyis a munkavállalói tevékenységének a módosított 883/2004 rendelet 13. cikkének a 987/2009 rendelet 14. cikkének (8) bekezdésével összefüggésben értelmezett (1) bekezdése értelmében vett jelentős részét – a lakóhelye szerinti tagállamban töltötte. Ezzel szemben, ha az alapeljárás felperese által mind a tagállamokban, mind pedig a harmadik országokban végzett tevékenységek összességét figyelembe kellene venni, úgy kellene tekinteni, hogy a munkaidejének csupán 16%‑át töltötte a lakóhelye szerinti tagállamban, ami nem képezi a munkavállalói tevékenységének jelentős részét.
27
E körülmények között a Landessozialgericht für das Saarland (szociális ügyek Saar‑vidéki felsőbírósága) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
Úgy kell‑e értelmezni a [módosított 883/2004 rendelet] 13. cikkének (1) bekezdését a [987/2009 rendelet] 14. cikkének (8) bekezdésével összefüggésben, hogy annak vizsgálata során, hogy a tevékenységek jelentős részét valamely tagállamban végzik‑e, az érintett munkavállaló valamennyi tevékenységét, többek között a harmadik [országokban] végzett tevékenységeket is figyelembe kell venni?
2)
Vagy úgy kell értelmezni a [módosított] 883/2004 rendelet 13. cikkének (1) bekezdését a 987/2009 rendelet 14. cikkének (8) bekezdésével összefüggésben, hogy annak vizsgálata során, hogy a tevékenységek jelentős részét valamely tagállamban végzik‑e, csak e munkavállaló tagállamokban végzett tevékenységeit kell figyelembe venni?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
28
Először is meg kell állapítani, hogy a személyek szabad mozgásáról szóló megállapodás 8. cikkének és II. mellékletének megfelelően az Unió és a Svájci Államszövetség egymás között alkalmazza a 883/2004 és a 987/2009 rendeletet, és ebben az összefüggésben az e rendeletekben szereplő „tagállam” kifejezést úgy kell tekinteni, hogy az a Svájci Államszövetségre is vonatkozik.
29
Így az előzetes döntéshozatalra előterjesztett két kérdésével, amelyeket célszerű együttesen vizsgálni, az előterjesztő bíróság lényegében arra vár választ, hogy a módosított 883/2004 rendelet 13. cikkének (1) bekezdését a 987/2009 rendelet 14. cikkének (8) bekezdésével összefüggésben úgy kell‑e értelmezni, hogy annak meghatározásához, hogy valamely személy, aki több tagállamban, köztük a lakóhelye szerinti tagállamban, valamint több harmadik országban végez munkavállalói tevékenységet, e 13. cikk (1) bekezdése értelmében véve e tevékenység jelentős részét a lakóhelye szerinti tagállamban végzi‑e, az e személy által kizárólag a tagállamokban végzett munkavállalói tevékenységet kell figyelembe venni, vagy a harmadik országokban végzett tevékenységet is.
30
Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a 883/2004 rendelet „Az alkalmazandó jogszabályok meghatározása” című II. címének rendelkezései, amelyek közé e rendelet 11-16. cikke is tartozik, teljes és egységes kollíziós szabályrendszert képeznek, amelyek célja nemcsak több nemzeti szabályozás egyidejű alkalmazásának és az esetlegesen ebből eredő bonyodalmaknak az elkerülése, hanem annak megakadályozása is, hogy az e rendelet hatálya alá tartozó személyek – rájuk nézve irányadó szabályozás hiányában – a szociális biztonsági rendszer nyújtotta védelem nélkül maradjanak (lásd ebben az értelemben: 2023. november 16‑iZakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Toruniu ítélet, C‑422/22, EU:C:2023:869, 50. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
31
Amint az a 883/2004 rendelet (1), (3) és (45) preambulumbekezdéséből következik, e rendelet az 1408/71 rendeletben foglalt szabályokat korszerűsíti és egyszerűsíti, miközben megőrzi ez utóbbi rendelet célkitűzéseit, köztük azt, hogy biztosítsa a tagállamok nemzeti szociális biztonsági rendszerei közötti koordinációt a személyek szabad mozgása hatékony gyakorlásának biztosítása érdekében, és ezáltal hozzájáruljon az Unión belül mozgó személyek életszínvonalának és alkalmazási feltételeinek javításához (lásd ebben az értelemben: 2014. június 5‑iI ítélet, C‑255/13, EU:C:2014:1291, 41. pont; 2025. szeptember 4‑iHakamp ítélet, C‑203/24, EU:C:2025:662, 38. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
32
Ezt a célt a módosított 883/2004 rendelet 11. cikke valósítja meg, amely az (1) bekezdésében előírja, hogy az e rendelet hatálya alá tartozó személyekre a szociális biztonság területén csak egy tagállam szabályozása alkalmazható, amelyet az említett rendelet II. címével összhangban kell meghatározni.
33
Ezenkívül e rendelet 11. cikke a (3) bekezdésének a) pontjában megfogalmazza azt az elvet, amely szerint a munkavállalóként egy tagállamban tevékenységet folytató személy e tagállam jogszabályainak a hatálya alá tartozik.
34
Ez az elv ugyanakkor a módosított 883/2004 rendelet „[a] 12–16. cikk[é]re is figyelemmel” került megfogalmazásra, mivel bizonyos különleges helyzetekben az említett elv puszta és egyszerű alkalmazása azzal a veszéllyel járna, hogy nem az elkerülését eredményezné az olyan, mind a munkavállalót, mind a munkáltatót és a szociális biztonsági intézményeket érintő adminisztrációs nehézségeknek, amelyek hatásuknál fogva akadályozhatják az e rendelet hatálya alá tartozó személyek szabad mozgásának gyakorlását, hanem épp ellenkezőleg: a létrehozását (lásd ebben az értelemben: 2020. július 16‑iAFMB és társai ítélet, C‑610/18, EU:C:2020:565, 43. pont).
35
E különleges helyzetek között szerepel az a helyzet, amelyet a módosított 883/2004 rendelet 13. cikkének (1) bekezdése említ, amely az arra a személyre alkalmazandó szabályozás meghatározására vonatkozik, aki két vagy több tagállamban szokásosan munkavállalóként tevékenységet végez.
36
Ezen (1) bekezdés a) pontja szerint az így érintett személy a lakóhely szerinti tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik, ha „tevékenységének jelentős részét” ott végzi. Ezzel szemben, ha a személy nem ott végzi a „tevékenységének jelentős részét”, az említett (1) bekezdés b) pontja szerint – amennyiben egy vállalkozás vagy egyetlen munkáltató alkalmazza – azon tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik, amelyben a vállalkozás vagy munkáltató bejegyzett székhelye vagy üzletviteli helye található (lásd ebben az értelemben: 2025. szeptember 4‑iHakamp ítélet, C‑203/24, EU:C:2025:662, 43. pont).
37
Így a módosított 883/2004 rendelet 13. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontjában előírt kollíziós szabályok a szociális biztonság területén védelmet biztosítanak a két vagy több tagállamban munkavállalóként tevékenységet végző személyek számára az egyik érintett tagállam, azaz vagy az e személy lakóhelye szerinti tagállam, vagy a munkáltatója székhelye szerinti tagállam jogszabályainak alkalmazása révén.
38
Ily módon e rendelkezés a jelen ítélet 30. és 31. pontjában hivatkozott célkitűzésbe illeszkedik, amennyiben – miközben egyszerűsíti a korábbi szabályozás által bevezetett szabályokat – az e rendelet 11. cikke (3) bekezdésének a) pontjában foglalt szabálytól eltérő szabályokat ír elő, pontosan azon bonyodalmak elkerülése érdekében, amelyek egyébként ezen utóbbi szabálynak a két vagy több tagállamban végzett tevékenységet érintő helyzetekre történő alkalmazásából eredhetnek (lásd ebben az értelemben: 2025. szeptember 4‑iHakamp ítélet, C‑203/24, EU:C:2025:662, 45. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
39
Ebben az összefüggésben a módosított 883/2004 rendelet 13. cikke (1) bekezdésének a) és b) pontjával bevezetett, eltérést engedő szabályok célja annak biztosítása, hogy a jelen ítélet 32. pontjában felidézett, az egy tagállam jogszabályai alkalmazása szabályának megfelelően a két vagy több tagállamban munkavállalóként tevékenységet végző munkavállalók csak egyetlen tagállam jogszabályainak a hatálya alá tartozzanak azzal, hogy ennek érdekében olyan kapcsolódási kritériumokat határoznak meg, amelyek figyelembe veszik e munkavállalók objektív helyzetét szabad mozgásuk megkönnyítése érdekében (2025. szeptember 4‑iHakamp ítélet, C‑203/24, EU:C:2025:662, 46. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
40
A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság a módosított 883/2004 rendelet 13. cikke (1) bekezdésének és a 987/2009 rendelet 14. cikke (8) bekezdésének értelmezésére kérdez rá, különösen arra vonatkozóan, hogy a „tevékenységnek” a személy „lakóhely szerinti tagállamban végzett tevékenység[ének] jelentős része” kifejezésben szereplő fogalma kizárólag az e személy által a tagállamokban végzett munkavállalói tevékenységre utal‑e, vagy a harmadik országokban végzett tevékenységre is.
41
Az állandó ítélkezési gyakorlat értelmében valamely uniós jogi rendelkezés értelmezéséhez nemcsak annak kifejezéseit, hanem annak szövegkörnyezetét, és annak a szabályozásnak a célkitűzéseit is figyelembe kell venni, amelynek az említett rendelkezés részét képezi (1982. október 6‑iCilfit ítélet, 283/81, EU:C:1982:335, 20. pont; 2025. szeptember 4‑iKwizda Pharma II ítélet, C‑451/24, EU:C:2025:663, 55. pont).
42
A módosított 883/2004 rendelet 13. cikke (1) bekezdése a) pontjának a kifejezéseit illetően, e rendelkezés értelmében az olyan személy, aki szokásosan két vagy több tagállamban tevékenykedik munkavállalóként, csak akkor tartozik a lakóhely szerinti tagállam szabályozásának a hatálya alá, ha e személy a tevékenységének jelentős részét e tagállamban végzi.
43
A 987/2009 rendelet 14. cikkének (8) bekezdése pedig pontosítja először is, hogy a módosított 883/2004 rendelet 13. cikke (1) és (2) bekezdésének alkalmazásában a munkavállalói vagy önálló vállalkozói tevékenység lényeges részének valamely tagállamban való végzése azt jelenti, hogy a munkavállaló vagy önálló vállalkozó tevékenységeinek mennyiségileg jelentős részét ott végzi, anélkül hogy szükségszerűen e tevékenységek főbb részéről lenne szó. Ezt követően e 14. cikk (8) bekezdése pontosítja, hogy annak meghatározásakor, hogy a tevékenységek jelentős részét valamely tagállamban végzik‑e, a munkavállalói tevékenység tekintetében a munkaidőt és/vagy a díjazást kell figyelembe venni. Végezetül ugyanezen 14. cikk (8) bekezdéséből az is következik, hogy ezen ismérvek tekintetében a 25%‑nál kisebb arányú megfelelés – amit átfogó értékelés keretében kell megállapítani – azt jelzi, hogy a tevékenységek jelentős részét nem az adott tagállamban végzik.
44
Meg kell tehát állapítani, hogy a módosított 883/2004 rendelet 13. cikkének (1) bekezdése és a 987/2009 rendelet 14. cikkének (8) bekezdése kizárólag a szövegét tekintve nem korlátozza kifejezetten az érintett személy által végzett munkavállalói vagy önálló vállalkozói tevékenységek figyelembevételét a csak a tagállamokban végzett tevékenységekre. Erről tanúskodik különösen az alábbi kifejezéseknek a 987/2009 rendelet 14. cikke (8) bekezdésének francia változatában történő használata: „ensemble des activités du travailleur salarié ou non salarié [a munkavállaló vagy önálló vállalkozó tevékenységeinek]” és „dans le cadre d’une évaluation globale [átfogó értékelés keretében]”; e kifejezések megfelelője lényegüket tekintve megtalálhatók e rendelkezés számos más nyelvi változatában, köztük a bolgár, a cseh, a dán, a görög, az angol, a spanyol, a finn, az ír, a horvát, az olasz, a lett, a máltai, a román, a szlovák, a szlovén és a svéd változatban.
45
E nyelvi változatokban ugyanis a következő kifejezések szerepelnek: „от всички дейности на заето или самостоятелно заето лице” és „ В рамките на цялостната оценка” a bolgár nyelvi változatban; „všech činností zaměstnané osoby nebo osoby samostatně výdělečné činné” és „v rámci celkového hodnocení” a cseh nyelvi változatban; „af alle arbejdstagerens eller den selvstændige erhvervsdrivendes aktiviteter” és „I forbindelse med en samlet vurdering” a dán nyelvi változatban; „του συνόλου των δραστηριοτήτων του μισθωτού ή μη” és „Στο πλαίσιο συνολικής αξιολόγησης” a görög nyelvi változatban; „of all the activities of the employed or self-employed person” és „In the framework of an overall assessment” az angol nyelvi változatban; „del conjunto de sus actividades por cuenta propia o ajena” és „En el contexto de una evaluación global” a spanyol nyelvi változatban; „palkkatyötä tekevän tai itsenäisen ammatinharjoittajan kaikesta toiminnasta” és „kokonaisarvioinnissa” a finn nyelvi változatban, „de ghníomhaíochtaí uile an duine fhostaithe nó fhéinfhostaithe” és „I réim measúnaithe foriomláin” az ír nyelvi változatban; „svih djelatnosti zaposlene osobe ili samozaposlene osobe” és „Ako je u okviru opće ocjene utvrđeno” a horvát nyelvi változatban; „dell’insieme delle attività del lavoratore subordinato o autonomo” és „Nel quadro di una valutazione globale” az olasz nyelvi változatban; „ka nodarbināta vai pašnodarbināta persona veic kvantitatīvi būtisku visu darbību daļu” és „Saskaņā ar vispārēju novērtējumu” a lett nyelvi változatban; „tal-attivitajiet kollha tal-persuna impjegata jew li taħdem għal rasha” és „Fil-qafas ta’ evalwazzjoni globali » a máltai nyelvi változatban; „a tuturor activităților persoanei salariate sau persoanei care desfășoară activități independente” és „În cadrul unei evaluări globale” a román nyelvi változatban; „všetkých činností zamestnanca alebo samostatne zárobkovo činnej osoby vykonáva v tomto členskom štáte” és „V rámci celkového posúdenia” a szlovák nyelvi változatban; „vseh dejavnosti zaposlene ali samozaposlene osebe” és „Če je delež, ugotovljen med splošno presojo” a szlovén nyelvi változatban, valamint „allt arbete som anställd eller av all verksamhet som egenföretagare” és „Inom ramen för en samlad bedömning” a svéd nyelvi változatban.
46
E különböző nyelvi változatok tehát azt a következtetést erősítik, hogy 987/2009 rendelet 14. cikke (8) bekezdésének szövege értelmében annak meghatározásakor, hogy valamely uniós polgár, aki egy tagállamban rendelkezik lakóhellyel és több államban, köztük a lakóhelye szerinti tagállamban, egy másik tagállamban és harmadik országokban végez munkavállalói tevékenységet, e tevékenység jelentős részét a lakóhelye szerinti tagállamban végzi‑e, az e személy által végzett valamennyi munkavállalói tevékenységet figyelembe kell venni, ideértve a harmadik országokban végzett tevékenységeket is.
47
E szó szerinti értelmezést megerősíti az a szövegkörnyezet, amelybe a módosított 883/2004 rendelet 13. cikkének (1) bekezdése és a 987/2009 rendelet 14. cikkének (8) bekezdése illeszkedik, valamint az e rendelkezések által követett cél is.
48
Emlékeztetni kell ugyanis arra, hogy a munkavégzés helye szerinti tagállam nemzeti jogszabályainak alkalmazása minősül a 883/2004 rendelet által létrehozott rendszerre irányadó általános szabálynak (lásd analógia útján: 2012. szeptember 27‑iPartena ítélet, C‑137/11, EU:C:2012:593, 49. és 57. pont), és hogy az érintett személy lakóhelye szerinti tagállam jogszabályainak alkalmazása járulékos szabály, amely csak abban az esetben érvényesül, ha e jogszabályok a munkaviszonyhoz kötődnek (lásd analógia útján: 2015. március 19‑iKik ítélet, C‑266/13, EU:C:2015:188, 58. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Márpedig a tevékenység „végzésének helye” fogalmát úgy kell érteni, hogy az azt a helyet jelöli, ahol az érintett személy az e tevékenységhez kapcsolódó cselekményeket ténylegesen végzi (lásd analógia útján: 2012. szeptember 27‑iPartena ítélet, C‑137/11, EU:C:2012:593, 57. pont).
49
E körülmények között, amint arra a főtanácsnok indítványának 36. pontjában rámutatott, annak meghatározása érdekében, hogy a munkavállaló melyik szociális biztonsági szabályozás hatálya alá tartozik, meg kell vizsgálni a munkavállaló tényleges helyzetét, és figyelembe kell venni az általa végzett valamennyi tevékenységet, beleértve a harmadik országokban végzett tevékenységeket is, mivel a csak a tagállamokban végzett tevékenységek figyelembevétele a lakóhely szerinti tagállamban végzett tevékenység konkrét valóságától elrugaszkodott jogi fikciót állítana fel.
50
Ezenkívül a Bíróság kimondta, hogy annak vizsgálatához, hogy valamely munkavállaló a módosított 883/2004 rendelet 13. cikkének (1) bekezdése értelmében vett, az „[a] két vagy több tagállamban szokásosan munkavállalóként tevékenységet végző személy” fogalma alá tartozik‑e, tekintetbe kell venni, hogy esetlegesen eltérés mutatkozik egyfelől a szóban forgó munkaszerződésekben szereplő információk és másfelől aközött, hogy a gyakorlatban ténylegesen hogyan teljesítették e szerződéses kötelezettségeket. Ha a szerződéses iratokból következőktől eltérő releváns tényezőkből az tűnik ki, hogy a munkavállaló helyzete valójában eltér ezen iratokban leírt helyzettől, az érintett intézménynek a 883/2004 rendelet helyes alkalmazása érdekében a szerződéses iratok szövegétől függetlenül a munkavállaló tényleges helyzetére kell alapoznia a megállapításait (lásd ebben az értelemben: 2020. július 16‑iAFMB és társai ítélet, C‑610/18, EU:C:2020:565, 57–59. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
51
Márpedig kizárólag az érintett személy által a tagállamokban végzett munkavállalói tevékenység annak meghatározása céljából történő figyelembevétele, hogy e személy a tevékenységének jelentős részét a lakóhelye szerinti tagállamban végzi‑e, annak figyelmen kívül hagyását jelentené, hogy – amint az a jelen ítélet 41. és 48. pontjában felidézett ítélkezési gyakorlatból következik – az alkalmazandó jogszabályoknak a többek között a módosított 883/2004 rendelet 13. cikkének (1) bekezdésében előírt kollíziós szabályok alapján történő meghatározása nem a munkavállaló, a vállalkozások vagy az illetékes nemzeti hatóságok szabad választásától, hanem e munkavállaló objektív helyzetétől függ.
52
Következésképpen a 987/2009 rendelet 14. cikkének (8) bekezdése által előírt átfogó értékelés keretében az érintett személy által harmadik országokban végzett munkavállalói tevékenységet ugyanúgy figyelembe kell venni, mint a tagállamokban végzett tevékenységet az e személy által az összes olyan tagállamban és harmadik országban teljesített teljes munkaidő meghatározása során, ahol munkavállalói tevékenységét végezte, következésképpen pedig annak ezt követő ellenőrzése céljából, hogy e munkaidő 25%‑át e személy lakóhelye szerinti tagállamban töltötték‑e el, vagy sem.
53
Hozzá kell tenni, hogy az érintett személy által harmadik országokban végzett munkavállalói tevékenység egészének figyelembevétele egyáltalán nem mond ellent az egy tagállam jogszabályai alkalmazása módosított 883/2004 rendelet 11. cikkének (1) bekezdésében előírt szabályának, amely szerint az a munkavállaló, aki valamely tagállamban rendelkezik lakóhellyel, és két vagy több tagállamban végez munkavállalói tevékenységet, csak egy tagállam szociális biztonsági jogszabályainak hatálya alá tartozhat.
54
Ugyanis, még ha feltételezzük is, hogy e munkavállaló a munkavállalói tevékenységének jelentős részét nem a lakóhelye szerinti tagállamban, hanem egy harmadik országban végzi, e munkavállaló egyetlen szociális biztonsági szabályozás hatálya alá fog tartozni, amely a módosított 883/2004 rendelet 13. cikkének (1) bekezdése értelmében a munkáltatója székhelye szerinti tagállam szociális biztonsági szabályozása. Amennyiben bebizonyosodik, hogy e munkáltató valamely harmadik országban rendelkezik székhellyel, e munkavállaló csak egy tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik, mivel a 987/2009 rendelet 14. cikkének (11) bekezdése előírja, hogy abban az esetben, ha egy személy a munkavállalói tevékenységét két vagy több tagállamban, az Unió területén kívül letelepedett munkáltató számára végzi, és amennyiben ez a személy valamely tagállamban rendelkezik lakóhellyel anélkül, hogy ott érdemi tevékenységet folytatna, akkor a lakóhelye szerinti tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik.
55
Ezenkívül, ha – mint az alapügyben is – a munkáltató székhelye olyan államban található, amelyben a 883/2004 rendelet alkalmazandó, a munkavállaló által harmadik országokban végzett tevékenységre vonatkozó, annak értékeléséhez szükséges információk, hogy a munkavállaló tevékenységének jelentős részét a lakóhelye szerinti tagállamban végzi‑e, könnyen megszerezhetők, így a harmadik országokban végzett tevékenység figyelembevétele a GKV‑Spitzenverband, valamint a német és a belga kormány állításával ellentétben nem eredményezi a „visszaélés fokozott kockázatát”.
56
Amint ugyanis a főtanácsnok az indítványának 45. pontjában hangsúlyozta, a Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy a 883/2004 rendelettel létrehozott rendszer megfelelő működése megköveteli mind a különböző tagállamok illetékes intézményei közötti, mind az ezen intézmények és az e rendelet hatálya alá tartozó személyek közötti eredményes és szoros együttműködést (2023. november 16‑iZakład Ubezpieczeń Społecznych Oddział w Toruniu ítélet, C‑422/22, EU:C:2023:869, 53. pont). Ennélfogva a lakóhely szerinti tagállam illetékes intézménye az általa a 987/2009 rendelet 14. cikkének (8) bekezdése alapján elvégzendő átfogó értékelés keretében kérheti a munkáltató székhelye szerinti tagállam intézményét arra, hogy ellenőrizze a munkáltatónál a munkavállaló által harmadik országokban nyújtott szolgáltatások ténylegességét, többek között olyan bizonyítékok szolgáltatását kérve, mint a menetjegyek vagy a számlák.
57
Ami a GKV‑Spitzenverband, valamint a német és a belga kormány által kifejtett aggodalmakat illeti, amelyek azon alapulnak, hogy az érintett személy által harmadik országokban végzett munkavállalói tevékenységnek a módosított 883/2004 rendelet 13. cikkének (1) bekezdése alapján történő figyelembevétele nem lehetséges, mivel az önálló vállalkozók esetében az ilyen figyelembevétel e rendelet 13. cikkének (2) bekezdése alapján nem képzelhető el, elegendő megjegyezni, amint azt a főtanácsnok is tette indítványának 44. pontjában, hogy a munkavállalókra és az önálló vállalkozókra alkalmazandó szabályok nem minden tekintetben hasonlók, így az előbbiek esetében elfogadott megoldás nem alkalmazható analógia útján az utóbbiakra.
58
A jelen ügyben az előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, hogy az alapeljárás felperese által a lakóhelye szerinti tagállamban a vitatott időszakban végzett tevékenység aránya a tagállamokban és a harmadik országokban végzett összes tevékenységének 16%‑át teszi ki. Ha valóban ez a helyzet – aminek vizsgálata a kérdést előterjesztő bíróság feladata –, akkor úgy kell tekinteni, hogy az alapeljárás felperese a munkavállalói tevékenységének jelentős részét nem a lakóhelye szerinti tagállamban végezte, és következésképpen a módosított 883/2004 rendelet 13. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében azon tagállam, azaz a Svájci Államszövetség szociális biztonsági jogszabályainak hatálya alá tartozik, amelyben munkáltatója bejegyzett székhelye található.
59
A fenti megfontolások összességére tekintettel a feltett kérdésekre azt a választ kell adni, hogy a módosított 883/2004 rendelet 13. cikkének (1) bekezdését a 987/2009 rendelet 14. cikkének (8) bekezdésével összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy annak meghatározásához, hogy valamely személy, aki több tagállamban, köztük a lakóhelye szerinti tagállamban, valamint több harmadik országban végez munkavállalói tevékenységet, e 13. cikk (1) bekezdése értelmében véve e tevékenység jelentős részét a lakóhelye szerinti tagállamban végzi‑e, nemcsak az e személy által a tagállamokban végzett munkavállalói tevékenységet kell figyelembe venni, hanem a harmadik országokban végzett tevékenységet is.
A költségekről
60
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
A 2012. május 22‑i 465/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelettel módosított, a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló, 2004. április 29‑i 883/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet 13. cikkének (1) bekezdését a 465/2012 rendelettel módosított, a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló 883/2004/EK rendelet végrehajtására vonatkozó eljárás megállapításáról szóló, 2009. szeptember 16‑i 987/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet 14. cikkének (8) bekezdésével összefüggésben
a következőképpen kell értelmezni:
annak meghatározásához, hogy valamely személy, aki több tagállamban, köztük a lakóhelye szerinti tagállamban, valamint több harmadik országban végez munkavállalói tevékenységet, e 13. cikk (1) bekezdése értelmében véve e tevékenység jelentős részét a lakóhelye szerinti tagállamban végzi‑e, nemcsak az e személy által a tagállamokban végzett munkavállalói tevékenységet kell figyelembe venni, hanem a harmadik országokban végzett tevékenységet is.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: német.