62006CC0296
DÁMASO RUIZ-JARABO COLOMER
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2007. október 25. (
1
)
C-296/06. sz. ügy
Telecom Italia SpA
és
Ministero dell’Economia e delle Finanze
kontra
Ministero delle Comunicazioni
„Távközlési szolgáltatások — 97/13/EK irányelv — 6., 11., 22. és 25. cikk — Az általános felhatalmazásokra és az egyedi engedélyekre vonatkozó illetékek és díjak — Kizárólagos jog korábbi birtokosát terhelő kötelezettség — Ideiglenes fenntartás”
I – Bevezetés
1.
A Tribunale amministrativo regionale del Lazio (Lazio regionális közigazgatási bírósága) által az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés a Bíróság által jól ismert témára vonatkozik, noha tartalmaz a már eldöntött ügyekben nem szereplő csekély eltéréseket. (
2
)
2.
A közösségi ítélkezési gyakorlatban öt alkalommal került kimondásra, hogy a távközlési szolgáltatások terén az általános felhatalmazásokra és az egyedi engedélyekre vonatkozó közös szabályozási keretről szóló, 1997. április 10-i 97/13/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (
3
) megtiltja a tagállamoknak, hogy az egyedi engedéllyel rendelkező vállalkozásokra a 11. cikkben nem szereplő illetékeket vessenek ki, és előírja, hogy az illetékeket az engedélyek kibocsátásával kapcsolatos igazgatási költségek függvényében kell kiszámítani.
3.
Első alkalommal az Albacom és Infostrada egyesített ügyekben 2003. szeptember 18-án hozott ítéletében (
4
) került sor erre, amelyben a Bíróság a Consiglio di Stato (Államtanács, Olaszország) részére nyújtott segítséget egy, a távközlési társaságok forgalma alapján számított hozzájárulásra vonatkozó jogvita eldöntésében, amely határozat a Telecom Italia Mobile és társai ügyben 2004. június 8-án hozott végzésben foglaltakkal azonos. (
5
)
4.
Az olasz jogrendszerre hivatkozással és ismét a Consiglio di Statónak választ adva a Nuova società di telecomunicazioni ügyben 2006. július 18-án hozott ítéletben (
6
) a Bíróság kimondta, hogy e 11. cikkel ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely valamely nyilvános távközlési hálózat biztosítására vonatkozó egyedi engedéllyel rendelkező jogosult számára a fenti hálózat magáncélú használatára vonatkozó kiegészítő díj megfizetését írja elő.
5.
Ezt követően az i-21 Germany és Arcor ügyben 2006. szeptember 19-én hozott ítéletben (
7
) a Bundesverwaltungsgerichtet (szövetségi legfelsőbb közigazgatási bíróság, Németország) tájékoztatták, hogy a 97/13 irányelv rendszerével ellentétes az az egyedi engedélyezés címén kiszabott igazgatási díj, amelyet a szabályozó szervezet általános igazgatási költségei alapján 30 év időtartamra számítanak ki.
6.
Tizenegy hónappal korábban az ISIS Multimedia és Firma 02 ügyben 2005. október 20-án hozott ítéletében (
8
) a Bíróság azt a választ adta a fent említett német bíróságnak, hogy az irányelvvel ellentétes annak előírása, hogy az új piaci szereplők a telefonszámok kiutalásáért a kibocsátással kapcsolatos költséget jóval meghaladó díjat kötelesek fizetni, ha az ugyanazon piacon domináns pozícióban lévő vállalkozás ingyenesen vett át egy rendkívül jelentős számállományt a korábbi monopolvállalkozástól, amelynek ő a jogutódja.
7.
Ennek az előzetes döntéshozatal iránti kérelemnek, amelyben a négy előzőhöz hasonlóan indítványt kell készítenem, egy kissé eltérőek a keretei; itt ugyanis arról a kérdésről van szó, hogy a tagállamok a 97/13 irányelv 22. cikke alapján meghosszabbíthatják-e 1999. január 1-jéig a korábbi kizárólagos koncessziós társaságokat terhelő pénzbeli ellenszolgáltatás fizetésének kötelezettségét, amely a fent említett irányelv 11. cikkével – senki által nem vitatottan – ellentétes.
II – Jogi háttér
A – A közösségi jog: a 97/13 irányelv
8.
Az Európai Unióban a távközlési piac megnyitására 1998. január 1-jével (
9
) került sor, és a 97/13 irányelv bizonyult e tekintetben az egyik leghatékonyabb eszköznek. E szabályozás összhangba hozta e források elengedhetetlen, „felhatalmazások” formájában kifejeződő állami ellenőrzését, és az ágazat visszafordíthatatlan liberalizációját olyan feltételek megteremtése érdekében, amelyben a letelepedés és a szolgáltatásnyújtás szabadsága kedvező a verseny létrejöttéhez. E célból a 97/13 irányelv az arányosság, az átláthatóság és a hátrányos megkülönböztetés tilalmának elvén alapuló egységes keretet hoz létre, amelynek alapvető szabály a távközlési szolgáltatások nyújtásának szabadságát és az e szolgáltatások hálózatainak működtetését korlátozó megszorítások hiánya. A közösségi jogalkotás szándéka az, hogy e szolgáltatásokat korlátozás nélkül vagy „általános felhatalmazások” alapján nyújtsák és használják, illetve, hogy az „egyedi engedélyek” csak kivételes esetekben, vagy az általános felhatalmazások kiegészítéseként kerüljenek kiadásra. (
10
)
9.
A 97/13 irányelv 6. és 11. cikke ugyanebbe a logikába illeszkedik, amelynek célja a verseny előmozdítása a távközlési piacon, valamint az, hogy az arányosság elvének szem előtt tartásával ne rójon a szükségesnél nagyobb korlátozásokat és terheket a vállalkozásokra. (
11
) Ezek „az általános felhatalmazási eljárásokra vonatkozó illetékek és díjak” és „az egyedi engedélyekre vonatkozó illetékek és díjak”.
10.
A 97/13 irányelv 11. cikke a tagállamok számára megtiltja, hogy az egyéni engedélyek jogosultjaira az egyedi engedélyek kibocsátásával, intézésével, ellenőrzésével és végrehajtásával kapcsolatos igazgatási költségek fedezésére irányuló költségeken kívüli egyéb díjakat írjanak elő, ugyanakkor a fent említett irányelv 11. cikkének (2) bekezdése alapján szűkös erőforrások esetében a tagállamok kiszabhatnak megkülönböztetéstől mentes díjakat annak figyelembevétele céljából, hogy biztosítani kell ezen erőforrás optimális felhasználását.
11.
A 97/13 irányelv 25. cikke értelmében a tagállamoknak legkésőbb 1997. december 31-ig meg kell felelniük az irányelvnek.
12.
A 97/13 irányelv 22. cikke „A jelen irányelv hatálybalépésekor már meglévő felhatalmazások” cím alatt ugyanakkor előírja, hogy: (
12
)
„1.   A tagállamok minden szükséges intézkedést megtesznek annak érdekében, hogy a jelen irányelv hatálybalépésekor már meglévő felhatalmazásokat 1999. január 1-jéig a közösségi szabályozáshoz igazítsák.
2.   Ha a jelen irányelv rendelkezéseinek alkalmazása módosítja a már meglévő felhatalmazások feltételeit, a tagállamok a közösségi jog értelmében megszüntetett vagy megszüntetendő különleges vagy kizárólagos jogokat biztosító feltételek kivételével meghosszabbíthatják a feltételek érvényességi idejét, feltéve, hogy azok nem sértik más vállalkozásoknak a közösségi jog alapján fennálló jogait, a jelen irányelvet is ideértve. Hasonló esetben a tagállamok indokolás megjelölése mellett tájékoztatják a Bizottságot az e célból hozott intézkedésekről.
3.   A (2) bekezdésében foglalt rendelkezések sérelme nélkül a jelen irányelv hatálybalépésekor már meglévő felhatalmazásokat érintő, 1999. január 1-jéig a jelen irányelv rendelkezéseihez nem igazított kötelezettségek hatástalanokká válnak.
A Bizottság indokolt esetben – a tagállamok kérelemére – ezen határidőt eltolhatja.” [nem hivatalos fordítás]
B – Az olasz jogrendszer: az egyedi engedélyekkel kapcsolatos díjak
13.
A posta és távközlési kódex (Codice postale e delle telecomunicazioni) (
13
) a távközlést a közszféra számára tartotta fenn (1. cikk), noha elismerte, hogy az koncesszió útján közvetett módon is irányítható (4. cikk), a koncessziós társaság köteles a hálózat koncessziós társaságának kifizetett összegek levonása utáni bruttó bevétellel arányos, éves koncessziós díjat fizetni (188. cikk). (
14
)
14.
Amikor az Európai Unióban az ágazat liberalizációjának folyamata megkezdődött, az 1996. október 23-i 545. sz. rendelet (
15
) összhangba hozta az olasz jogszabályokat a közösségi joggal, ezt a rendeletet néhány módosítás után az 1996. december 23-i 650. sz. törvénybe ültették át. (
16
)
15.
Az új szabályozás eltörölte a kizárólagos és különleges jogokat, és elismerte minden vállalkozás tekintetében a szolgáltatásnyújtás és a távközlési hálózatok létrehozásának lehetőségét, de azokat közigazgatási engedélytől tette függővé. Az 1997. július 31-i 249. sz. törvény 4. cikkének (1) és (2) bekezdése (
17
) azáltal, hogy létrehozta az Autorità per le garanzie nelle comunicazionit (távközlési felügyeleti hatóság), és előírta a rádiózásra, televíziózásra és a távközlésre vonatkozó szabályokat, megerősítette ezt a megközelítést.
16.
A 97/13 irányelvet átültető 1997. szeptember 19-i 318. sz. köztársasági elnöki rendelet (
18
) az olasz jogot a közösségi jogrend követelményeihez igazította. A fenti rendelet 2. cikkének (3) bekezdése 1998. január 1-jében rögzítette a különös és kizárólagos jogok eltörlésének határidejét, majd e cikk átvette a 97/13 irányelv 22. cikkét (2. cikk (4)–(6) bekezdés).
17.
A 318. sz. köztársasági elnöki rendelet 6. cikkének (20) bekezdése továbbá előírja, hogy az egyedi engedélyekkel kapcsolatban a vállalkozásokra kiszabott díjak kizárólag a kibocsátásukhoz kapcsolódó igazgatási költségek fedezésére irányulnak (
19
), ezáltal a postakódex 188. cikke hatályát vesztette.
18.
Mindazonáltal az átmenet megkönnyítése érdekében a postakódex e cikkének érvényességét az Autorità szabad mérlegelésére bízott időtartammal meghosszabbították (21. cikk (2) bekezdés). E szabályt a stabilizációs és fejlesztési közpénzügyi intézkedések bevezetéséről szóló, 1998. december 23-i 448. sz. törvény (1999-es költségvetési törvény) (
20
) 20. cikkének (4) bekezdése eltörölte, amely cikk a (3) bekezdésben megerősítette, hogy a postakódex említett 188. cikke 1999. január 1-jétől hatálytalan, következésképpen a rendelkezés 1998 folyamán hatályban volt.
III – A jogvita tényállása és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
19.
A Telecom Italia SpA (a továbbiakban: Telecom Italia), amely 1964 óta közhasználatra vonatkozó távközlési szolgáltatások kizárólagos koncessziós társasága, jelenleg az e szolgáltatásokkal összefüggő tevékenységek gyakorlására vonatkozó egyedi engedély birtokosa, és az 1998. évre 385896593 euró kamatokkal növelt díját fizette.
20.
Ezen összeg visszatérítése érdekében a felperes a Tribunale amministrativo regionale del Lazióhoz fordult, amely 2006. május 10-i határozatával és az Albacom és Infostrada ügyben hozott ítéletre támaszkodva a 97/13 irányelv 11., 22. és 25. cikkének „értelmezésére és hatályára”, és különösen azoknak az 1998. évi 448. sz. törvény 20. cikkének (3) bekezdésével való összeegyeztethetőségére vonatkozóan kérte a Bíróság döntését.
IV – A Bíróság előtti eljárás
21.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdést 2006. július 3-án vette nyilvántartásba a Bíróság Hivatala. Az alapeljárás felperese, az olasz kormány és az Európai Közösségek Bizottsága írásbeli észrevételeket nyújtott be, képviselőik a 2007. október 4-i tárgyaláson szóban ismertették érveiket.
V – Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés vizsgálata
A – A problémakör behatárolása
22.
A Tribunale amministrativo regionale del Lazio gyakran szokott előzetes döntéshozatalra kérdést terjeszteni a Bíróság elé, azonban jelenleg szűkszavúan fogalmaz, és olyan kérelmet terjeszt a Bíróság elé, amelynek mélyebb a tartalma, mint amennyit a megfogalmazása sugall.
23.
A kérdést előterjesztő bíróság annyira visszafogott, hogy kérdése – további részletek nélkül – a 97/13/EK irányelv 11., 22. és 25. cikkének értelmezésére és hatályára szorítkozik, az 1998. évi 448. sz. törvény 20. cikke (3) bekezdésével való összehasonlítás érdekében. E tömörség – és nem pontosság – elfedi az előzetes döntéshozatalra utalás valódi indokait, és bonyolítja a kérdés helyes megértését. A fenti előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés ugyanis az említett irányelv 22. cikkére összpontosít, a másik két – vitathatatlanul hasznos – cikk funkciója az előbbi körülhatárolása.
24.
Az alapügy arra a kérdésre kér választ, hogy a 97/13 irányelv 22. cikke alapján a 11. cikkel ellentétes fizetési kötelezettség hatályban maradhat-e egészen 1998. december 31-ig, vagyis a 97/13 irányelv 25. cikkében az átültetésre előírt határidőn (tehát 1997. december 31-én) túl. (
21
)
25.
A Telecom Italia által lerótt díjak (valamint az ezek kivetése alapjául szolgáló nemzeti szabályok) és a 97/13 irányelv, különösen a 11. cikkének rendszere közötti ellentmondás vizsgálata előfeltétele egy ilyen kérdésnek. A nemzeti bírónak kell ezt felismerni, mivel a Bíróságnak a közösségi jog releváns értelmezési szabályairól való tájékoztatásra kell szorítkoznia, amelyet már megtett az Albacom és Infostrada ügyben, az ISIS Multimedia és Firma 02 ügyben, a Nuova Società di telecomunicazioni ügyben és az i-21 Germany és Arcor ügyben hozott ítéletekben.
26.
Mindenesetre könnyű választ adni, tekintettel arra, hogy ezen ítélkezési gyakorlat szerint a kérdéses 11. cikk alapján a távközlési egyedi engedéllyel rendelkező vállalkozások által fizetendő pénzügyi terhek célja a kibocsátásukkal és végrehajtásukkal kapcsolatos igazgatási költségek fedezése, kivéve, ha szűkös erőforrásokra vonatkoznak, amely esetben az optimális felhasználást biztosító díj megengedett. Ezen elvnek megfelelően az engedélyeket kibocsátó szabályozó szervezetnek az általános igazgatásiköltség-előrejelzése alapján 30 éves időtartamra kiszámított díja (az i-21 Germany és Arcor ügyben hozott ítélet), a jogosult forgalma alapján számított díj (az Albacom és Infostrada ügyben hozott ítélet) és a fent említett 11. cikkben nem szereplő kritériumok szerint rögzített, az engedélyesnek biztosított nyilvános távközlési hálózat magáncélú használatára vonatkozó kiegészítő díj előírása (a Nuova società di telecomunicazioni ügyben hozott ítélet) nem felel meg e rendszernek.
27.
Kétségtelen (legalábbis a kérdést előterjesztő bíróság és az előzetes döntéshozatali eljárásban érintett felek számára), hogy ugyanez a sorsa az 1998-ban a Telecom Italiától az engedélyéért kért díjnak, amelynek összegét a tevékenységéből származó bruttó jövedelem alapján számították ki.
28.
E megállapításon túl azonban felmerül a kérdés, hogy bár a díj ellentétes a 97/13 irányelvvel, nem kellene-e a díj érvényességét egy évvel meghosszabbítani a 22. cikk alapján, amelynek megfogalmazását az irányelv huszonhatodik és huszonhetedik preambulumbekezdése előrevetíti.
B – A 97/13 irányelv 22. cikkének célja
29.
E cikk címe (A jelen irányelv hatálybalépésekor már meglévő felhatalmazások) együttesen értelmezve a huszonhatodik preambulumbekezdés kezdetével (
22
) az első utalás arra, hogy célja a harmonizált rendszerben még hatályos korábbi koncessziók védelme a jogállamokban fennálló értékek, nevezetesen a jogviszonyok stabilitásának és folytonosságának védelme érdekében. E célból a 97/13 irányelv 22. cikkének (2) bekezdése lehetővé teszi, hogy a tagállamok az új szabályozás által érintett engedélyek (
23
) érvényességének meghosszabbítása mellett döntsenek.
30.
Mindazonáltal a múlt megőrzésének e szándéka (
24
) körülhatárolt. A 97/13 irányelv 22. cikkének (1) bekezdése rögtön egy határidőt rögzít, (
25
) mivel a nemzeti jogalkotókat arra kötelezi, hogy ezen engedélyeket 1999. január 1-jéig az irányelv feltételeihez igazítsák, ezen időpontot a (3) bekezdés első albekezdése megismétli, és ettől az időponttól kezdve az engedélyekből eredő azon kötelezettségek, amelyek nincsenek összhangban az irányelvvel, hatálytalanná válnak. Egyéb anyagi korlátozásokat is előír az irányelv ezen cikke; maga a (2) bekezdés nagyon világos e tekintetben, amikor megakadályozza azon feltételek megőrzését, amelyek különleges vagy kizárólagos jogokat biztosítanak, valamint amelyek harmadik személyeknek kárt okoznak.
31.
A 97/13 irányelv 22. cikkének (2) bekezdése ugyanis utal a korábbi felhatalmazásokra alkalmazandó „feltételekre”, amelyek érvényességét meg lehetett hosszabbítani, kivéve azokat, amelyek 1997. december 31-én lejáró „különleges vagy kizárólagos jogokat” biztosítottak. A cikk (3) bekezdése utal ezen felhatalmazásokra vonatkozó „kötelezettségekre”, a felhatalmazások 1998. decemberi 31-ig hatályban maradhatnak. E „kötelezettségek” az említett feltételeknek – amelyek jogokat és kötelezettségeket is tartalmazhatnak – egy alcsoportja. Mivel a (3) bekezdés a „(2) bekezdés sérelme nélkül” mondattal kezdődik, a „különleges vagy kizárólagos jogokhoz” kapcsolódó „kötelezettségeket” nem lehet 1998. december 31-ig meghosszabbítani. A 22. cikk szövegének e szisztematikus megközelítése aláássa az elméletet, amelyet az olasz kormány képviselője adott elő az ezen előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre vonatkozó tárgyaláson, a két rendelkezés elkülönített értelmezését javasolva, mintha elszigetelt rekeszekről lenne szó.
32.
Következésképpen a tagállamok kötelessége, hogy 1997. december 31-ig a 97/13 irányelvhez igazítsák jogrendszerüket, bár a korábbi engedélyeket egy évvel meghosszabbíthatták, még akkor is, ha azok ellentétesek az irányelvvel, amennyiben nem biztosítottak kizárólagos jogot és harmadik fél jogát sem sértették, ez utóbbi esetben ugyanis 1998. december 31. volt a végső határidő.
33.
A 97/13 irányelv huszonhatodik preambulumbekezdése megerősíti e nézetet, mivel kimondja, hogy „a közösségi joggal ellentétes felhatalmazások, különösen amelyek különleges vagy kizárólagos jogot biztosítanak a jogosultnak, […] hatálytalanná válnak a vonatkozó közösségi intézkedésben meghatározott időponttól kezdődően; […] azon jogok érvényességét, amelyek nem sértik a többi vállalkozás érdekeit, […] a tagállamok – a kártérítési igények elkerülése érdekében – meghosszabbíthatják”.
34.
Következésképpen, amint azt a Telecom Italia képviselője javasolta, világos, hogy a jogalkotó hosszabb határidőt akart biztosítani a szabad versenyre nem káros koncessziók és felhatalmazások közösségi joghoz való igazítására, mivel ezek nem veszélyeztetik a közösségi harmonizáció céljait.
C – A korábbi koncesszió áráról
35.
A Telecom Italia által fizetett díjat – amelynek a visszafizetését kéri az alapeljárásban – vizsgálni kell, mivel ha megállapítást nyerne, hogy kizárólagos vagy különleges jogokat hozott létre, vagy a fenntartása harmadik felek érdekeit sértette, nem lehetett volna kivetni 1998-ban.
36.
Elsőként a második lehetőséget félre lehet tenni, ugyanis a korábbi monopólium számára a fizetési kötelezettség ideiglenes meghosszabbítása távolról sem sérti „más vállalkozások érdekeit”, azok helyzetét megkönnyíti, mivel a korábbi koncessziós társaság számára kiegészítő terhet ír elő.
37.
Az első lehetőséggel ugyanez lehet a helyzet, mivel a vitatott intézkedés nem ad „különleges vagy kizárólagos jogokat”, hanem e jogok tekintetében díjazás előírására szorítkozik; azonban képtelenség lenne itt lezárni a vitát, mivel a a fizetés szorosan kapcsolódik e kiváltságos helyzethez, amelyet az új szabályozás meg kíván szüntetni. Más szavakkal a 97/13 irányelv 22. cikke tiltja, hogy 1997. december 31-ét követően egyetlen vállalkozás, vagy több, különleges jogokat birtokló vállalkozás nyújtson távközlési szolgáltatást, és e tilalom szükségszerűen kihat az e körülmények között fizetett ellenértékre.
38.
Következésképpen a Telecom Italia – jogosan – úgy ítéli meg, hogy mivel 1998. január 1-jétől már nem az egyetlen távközlési szolgáltató volt Olaszországban, ettől az időponttól kezdve megszűnt a koncesszió díjának megfelelő összeg Kincstárba történő fizetésének kötelezettsége, miközben semmi nem igazolja de lege data vagy de lege ferenda annak meghosszabbítását. Sem az irányelv szövege, sem a szelleme nem támogat egy ezzel ellentétes feltevést.
39.
A 97/13 irányelv a Közösség elektronikus hírközlési piacának liberalizációja érdekében tett intézkedések közé illeszkedik, úgy ösztönözve a versenyt, hogy megtiltja, hogy a gazdasági szereplőkre a szükségesnél nagyobb korlátozást vagy terhet rójanak, (
26
) korlátozva a tagállamok pénzügyi jogkörét, amelyek így a közösségi jogalkotó által előírt pénzügyi terheken kívüli kötelezettségeket nem írhatnak elő. (
27
) Annak érdekében, hogy – az átláthatóság, a hátrányos megkülönböztetés tilalma és az arányosság alapelveinek köszönhetően – valamennyi versenytárs egyenlő bánásmódban részesüljön a legérzékenyebb időpontban, nevezetesen az ágazatba való belépés idején, és így felboruljon a múltból örökölt status quo, (
28
) csak abban az esetben lehetett volna a Telecom Italiától a korábbi koncessziónak megfelelő díjat követelni 1998-ban, ha e vállalkozás olyan előnyt élvezett volna, amelyet ki kellett egyenlíteni, és egyedül e fizetés lett volna alkalmas az ellensúlyozásra.
40.
Noha olyan kérdésről van szó, amelyet a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megvilágítania, nem nyert megállapítást, hogy a pontos időpontban (vagyis 1998. január 1-jén) a korábbi olasz monopóliumot birtokló vállalkozás fölényben volt a versenytársaihoz képest. Ráadásul, véleményem szerint, ha ez az eset állna fenn, az erőviszonyok kiegyenlítésének legjobb módja nem a közösségi jogrend által tiltott intézmény (a kizárólagos koncesszió) egyik elemének (a hozzájárulás fizetésének) megőrzése volna, (
29
) hanem ellenkezőleg, e jogrend által létrehozott egyéb eszközökre kellene támaszkodni az egyenlőség elérése érdekében azáltal, hogy sajátos (a Telecom Italia képviselője által ezen előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre vonatkozó tárgyalás során használt kifejezés szerint „aszimmetrikus”) kötelezettségeket írnak elő az erőfölényben lévő vállalkozásokra. E javaslat érzékeltetésére a 96/19 irányelv által módosított 90/388 irányelv 4a. cikke jó példa, mivel előírja, hogy a tagállamok ügyelnek arra, hogy a különleges vagy kizárólagos jogokkal rendelkező vállalkozások biztosítsanak összekapcsolódást a távbeszélő szolgáltatásuk és a közcélú hálózatuk és valamennyi más, ilyen szolgáltatás vagy hálózat biztosítására jogosult vállalkozás között. (
30
)
VI – Végkövetkeztetések
41.
A fenti megfontolások alapján azt javasolom a Bíróságnak, hogy a Tribunale amministrativo regionale del Lazio kérdésére a következő választ adja:
A távközlési szolgáltatások terén az általános felhatalmazásokra és az egyedi engedélyekre vonatkozó közös szabályozási keretről szóló, 1997. április 10-i 97/13/EK európai parlamenti és a tanácsi irányelv 6., 11., 22. és 25. cikkével ellentétes, ha a tagállamok egy korábban kizárólagos joggal vagy már lejárt különleges joggal, jelenleg egyedi engedéllyel rendelkező koncessziós társaságtól az említett irányelv 11. cikkében előírtakon kívüli illetékek és díjak 1998. december 31-ig történő fizetését írják elő.
(
1
)	Eredeti nyelv: spanyol.
(
2
)	A főtanácsnok, aki évek óta a közösségi rendelkezések értelmezésével foglalkozik az előzetes döntéshozatali kérelmek alapján, amelyek eredete és ténybeli alapja nagyon különböző, arra a festőre hasonlít, aki miután felvitt egy képet a vászonra, újra megfesti más részletekkel és tónusokkal, mert más a fény, megváltozott a környezet, vagy a lelkiállapota nem ugyanolyan. Francisco de Goya és az ő „majái”, a felöltözött és a meztelen maja ennek jó példája. A legnyilvánvalóbb különbséget félretéve, a felöltözött „maja” ecsetvonásai sűrűek és gazdagok, mintha a festő sietett volna a vásznat befesteni, mindenben az ellentéte az akadémiai tökéletességű meztelen „majának”, amelyet a pillanat által követelt nagy precizitással és kifinomultsággal festett, ez észrevehető a karosszék, a párna és a lepedő rajzán; minden bizonnyal a mesternek Cayetana de Silva y Álvarez de Toledo Alba XIII. hercegnője iránti vonzalmát tükrözi.
(
3
)	HL L 117., 15. o.
(
4
)	A C-292/01. és C-293/01. sz. egyesített ügyek (EBHT 2003., I-9449. o.).
(
5
)	A C-250/02–C-253/02. és C-256/02. sz. egyesített ügyekben hozott végzés, az EBHT-ban nem tették közzé.
(
6
)	A C-339/04. sz. ügy (EBHT 2006., I-6917. o.)
(
7
)	A C-392/04. és C-422/04. sz. egyesített ügyekben hozott ítélet (EBHT 2006., I-8559. o.).
(
8
)	A C-327/03. és C-328/03. sz. egyesített ügyekben hozott ítélet (EBHT 2005., I-8877. o.).
(
9
)	E piac Közösségen belüli fejlődésének pontosabb elemzéséhez az ISIS Multimedia és Firma 02. ügyben 2004. december 9-én ismertetett indítványom 3–5. pontjára és a Nuova Società di telecomunicazioni ügyben 2005. október 27-én ismertetett indítványom 3–6. pontjára utalok; a C-64/06. sz. Telefonica 02 Cseh Köztársaság ügyben 2007. február 27-én ismertetett indítványom 4–7. pontjára is utalok (a Bíróság 2007. június 14-i ítélete, EBHT 2007., I-4887. o.), valamint a Bíróság előtt függőben lévő C-262/06. sz. Deutsche Telekom ügyben 2007. június 28-án ismertetett indítványom 5. és 6. pontjára (a Bíróság 2007. november 22-i ítélete, EBHT 2007., I-10057).
(
10
)	Az Albacom és Infostrada ügyben 2002. december 12-én ismertetett indítvány 2–4. pontja; a Nuova Società di telecomunicazioni ügyben ismertetett indítvány 7–10. pontja; az ISIS Multimedia és Firma 02 ügyben ismertetett indítvány 7–8. pontja és az i-21 Germany és Arcor ügyben 2006. március 16-án ismertetett indítvány 6–9. pontja.
(
11
)	Az Albacom és Infostrada ügyre vonatkozó indítvány 5. pontja; az ISIS Multimedia és Firma 02 ügyre vonatkozó indítvány 9. pontja; a Nuova Società di telecomunicazioni ügyre vonatkozó indítvány 11. pontja, valamint az i-21 Germany és Arcor ügyre vonatkozó indítvány 10. és 11. pontja.
(
12
)	A magyar változat szempontjából nem releváns lábjegyzet.
(
13
)	Az 1973. március 29-i, 156. sz. köztársasági elnöki rendelet hagyta jóvá (a Gazzetta Ufficiale della Repubblica Italiana [a továbbiakban: GURI] 1973. május 3-i 13. száma, állandó melléklet, 2. o.).
(
14
)	A díjak kiszámítására vonatkozó információk szerepelnek az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban (6. és 7. o.).
(
15
)	Disposizioni urgenti per l’esercizio dell’attività radiotelevisiva (a GURI 1996. október 23-i 249. száma, 33. o).
(
16
)	A GURI 1996. december 23-i 300. száma, 16. o.
(
17
)	Istituzione dell’Autorità per le Garanzie nelle Comunicazioni e norme sui sistemi delle telecomunicazioni e radiotelevisivo (a GURI 1997. július 31-i 177. száma, állandó melléklet, 5. o.).
(
18
)	Regolamento per l’attuazione di direttive comunitarie nel settore delle telecomunicazioni (a GURI 1997. szeptember 22-i 221. száma, állandó melléklet, 5. o.).
(
19
)	A Kincstárért, a költségvetésért és a gazdasági tervezésért felelős miniszter az 1998. február 5-i miniszteri rendelettel (a GURI 1998. március 17-i 63. száma, 27. o.) az 1997. évi 318. sz. köztársasági elnöki rendelet 6. cikkére támaszkodva az egyedi engedélyek jogosultjait arra kötelezte, hogy a következő összegeket fizessék az államkasszába: a) az engedély kibocsátása és megadása költségeinek megtérítését célzó hozzájárulás, a kérelem időpontjában (3. cikk); b) a szolgáltatás intézése ellenőrzésének fedezését biztosító éves díj (4. cikk); c) a ritka források felhasználásáért fizetendő szintén éves díj (5. cikk), és d) a működéshez megkívánt számok elosztásáért fizetendő éves díj (6. cikk).
(
20
)	Misure di finanza pubblica per la stabilizzazione e lo sviluppo (a GURI 1998. december 29-i 302. száma, állandó melléklet, 5. o.).
(
21
)	Ez az időpont logikus, figyelemmel a közösségi jogalkotó azon szándékára, hogy 1998. január 1-jével liberalizálja a távközlési piacot; e szándékot fejezi ki az 1996. március 13-i 96/19/EK bizottsági irányelvvel (HL L 74., 13. o.) módosított, a távközlési szolgáltatások piacának versenyéről szóló, 1990. június 28-i 90/388/EGK bizottsági irányelv (HL L 192., 10. o.). A 97/13 irányelv első preambulumbekezdése e kötelezettségvállalást tükrözi, amit a Bíróság (az Albacom és Infostrada ügyben hozott ítélet 35. pontja) és jómagam is (a Nuova Società di telecomunicazioni ügyre vonatkozó indítvány 45. és 46. pontja) kiemeltem.
(
22
)	„[…] ez az irányelv kiterjed mind a jelenlegi, mind a jövőbeli engedélyekre; […] bizonyos engedélyeket olyan időszakra adtak ki, amely túlterjed a 1999. január 1-jei dátumon. […].”
(
23
)	A 97/13 irányelv 2. cikke (1) bekezdésének a) pontja úgy határozza meg a felhatalmazást, mint „olyan engedély, amely meghatározza a távközlési ágazatban a sajátos jogokat és kötelezettségeket és lehetővé teszi a vállalkozások számára távközlési szolgáltatások biztosítását, adott esetben pedig engedélyezi az e szolgáltatások nyújtásához szükséges távközlési hálózatok létrehozását és üzemeltetését, »általános felhatalmazás« vagy »egyedi engedély« formájában […]”.
(
24
)	E múlt utáni vágyakozás arra a mondatra emlékeztet, amellyel Thomas Mann indítja a József és testvérei című tetralógiáját: „Mélységes mély a múltnak kútja. Ne mondjuk inkább feneketlennek […] akkor, ha […] az ember az, akinek múltjáról kérdés és szó esik: ez a rejtélyes lény, aki a magunk természeti-gyönyörűséges és természetfeletti-nyomorúságos létének tartálya, s akinek titka érthető módon minden kérdésünk és szavunk alfája és ómegája, s minden szavunkat hévvel és szorongással és minden kérdésünket izgatott sürgetéssel telíti.”
(
25
)	Amely a 22. cikk (3) bekezdésének második albekezdése értelmében elhalasztható.
(
26
)	A Nuova Società di telecomunicazioni ügyre vonatkozó indítvány 11. pontja, az ISIS Multimedia és Firma 02 ügyre vonatkozó indítvány 9. pontja és az i-21 Germany és Arcor ügyre vonatkozó indítvány 10. pontja.
(
27
)	Az Albacom és Infostrada ügyben hozott ítélet 38. pontja és az ezen ügyben ismertetett indítványom 52. pontja.
(
28
)	Az ISIS Multimedia és Firma 02 ügyre vonatkozó indítvány 25. és 26. pontja.
(
29
)	Ezért a Bizottság érvei hatástalanok, a Bizottság ugyanis úgy véli, hogy el kell vonatkoztatni azoktól az esetektől, amelyekben a nemzeti bíróság megállapítja egy olyan vállalkozás erőfölényét, amely a 97/13 irányelvet megelőzően kizárólagos vagy különleges jogokkal rendelkezett. A C-544/03. és C-545/03. sz., Mobistar és a Belgacom Mobile ügyben 2005. szeptember 8-án hozott ítéletnek (EBHT 2005., I-7723. o.) nincs jelentősége ebből a szempontból, mivel a távközlési infrastruktúrára (mobiltávközlés szórásának céljára szolgáló oszlopokra, póznákra és antennákra) kivetett helyi adóra utal, amely elvben jogszerű a közösségi jogban, de bizonyos körülmények között korlátozhatja a versenyt, és következésképpen ellentétes lehet az 1996. január 16-i 96/2/EK bizottsági irányelv (HL L 20., 59. o.) 3c. cikkével, ugyanakkor a jelen esetben a Bíróság az Európai Unió jogával nyilvánvalóan ellentétes díjjal áll szemben.
(
30
)	A Közösségben a távközlés említett „új szabályozási kerete” (az elektronikus hírközlő hálózatokhoz és kapcsolódó eszközökhöz való hozzáférésről, valamint azok összekapcsolásáról szóló, 2002. március 7-i 2002/19/EK európai parlamenti és tanács irányelv (Hozzáférési irányelv) (HL L 108, 2002.4.24., 7. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 29. kötet, 323. o); az elektronikus hírközlő hálózatok és az elektronikus hírközlési szolgáltatások engedélyezéséről szóló, 2002. március 7-i 2002/20/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (Engedélyezési irányelv) (HL L 108., 2002.4.24., 21. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 29. kötet, 337. o.); az elektronikus hírközlő hálózatok és elektronikus hírközlési szolgáltatások közös keretszabályozásáról szóló, 2002. március 7-i 2002/21/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (Keretirányelv) (HL L 108., 2002.4.24., 33. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 29. kötet, 349. o.); az egyetemes szolgáltatásról, valamint az elektronikus hírközlő hálózatokhoz és elektronikus hírközlési szolgáltatásokhoz kapcsolódó felhasználói jogokról szóló, 2002. március 7-i 2002/22/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (Egyetemes szolgáltatási irányelv) (HL L 108., 2002.4.24., 51. o.; magyar nyelvű különkiadás 13. fejezet, 29. kötet, 367. o.) különleges kötelezettségeket ír elő a piacon erőfölényben lévő társaságokra, beleértve a korábbi monopóliumok jogutódjait is.