62021TJ0402_RES
T‑405/21. sz. ügy
UniCredit Bank AG
kontra
Egységes Szanálási Testület
A Törvényszék ítélete (kibővített nyolcadik tanács), 2024. július 17.
„Gazdasági és monetáris unió – Bankunió – A hitelintézetekre és bizonyos befektetési vállalkozásokra vonatkozó Egységes Szanálási Mechanizmus (ESZM) – Egységes Szanálási Alap (ESZA) – Az ESZT 2021. évi előzetes hozzájárulások kiszámításáról szóló határozata – Indokolási kötelezettség – A meghallgatáshoz való jog – Jogbiztonság – Hatékony bírói jogvédelem – Jogellenességi kifogás – Az ítélet időbeli hatályának korlátozása”
Intézmények jogi aktusai – Indokolás – Kötelezettség – Terjedelem – Az Egységes Szanálási Testületnek (ESZT) az Egységes Szanálási Alapba (ESZA) fizetendő előzetes hozzájárulások megállapításáról szóló határozata – Kockázati mutatók és almutatók figyelmen kívül hagyása e hozzájárulások kiszámítása során – Megengedhetőség
(2015/63 bizottsági rendelet, 20. cikk, (1) bekezdés)
(lásd: 97., 98., 100. pont)
Gazdaság‑ és monetáris politika – Gazdaságpolitika – A hitelintézetekre és bizonyos befektetési vállalkozásokra vonatkozó Egységes Szanálási Mechanizmus – Az Egységes Szanálási Alapba fizetendő előzetes hozzájárulások – Kockázati mutatók és almutatók figyelmen kívül hagyása e hozzájárulások kiszámítása során – Feltételek
(680/2014 bizottsági rendelet; 2015/63 bizottsági rendelet, 6., 7., 14. cikk és 20. cikk, (1) bekezdés; 2021/451 bizottsági rendelet; 2021/763 bizottsági rendelet; 2014/59 európai parlamenti és tanácsi irányelv)
(lásd: 254–258., 263., 264., 269., 271., 275–278., 283., 285. pont)
Összefoglalás
A Törvényszék, amelyhez megsemmisítés iránti keresetet nyújtottak be, amelynek helyt ad, megsemmisíti az Egységes Szanálási Testületnek (a továbbiakban: ESZT) az Egységes Szanálási Alapba (a továbbiakban: ESZA) fizetendő 2021. évi előzetes hozzájárulásoknak a felperes UniCredit Bank tekintetében való megállapításáról szóló határozatát az ESZT‑nek az éves célszint meghatározásával kapcsolatos indokolási kötelezettsége megsértése miatt.
Ítéletében a Törvényszék az ESZT‑t terhelő azon kötelezettség terjedelméről határoz, hogy ki kell fejtenie azokat az okokat, amelyek miatt a „nettó stabil forrásellátottsági ráta” (a továbbiakban: NSFR‑mutató) és „leírható, illetve átalakítható kötelezettségekre vonatkozó minimumkövetelményeken felül az intézmények által tartott szavatoló tőke, valamint leírható, illetve átalakítható kötelezettségek” (a továbbiakban: MREL‑mutató és MREL) kockázati mutatót, valamint az „összetettség” és a „szanálhatóság” kockázati almutatókat nem alkalmazták az előzetes hozzájárulások kiszámításához sem uniós, sem nemzeti alapon. (
1
) Hasonlóképpen, a Törvényszék első alkalommal határoz arról, hogy e kockázati mutatók és almutatók alkalmazásának mellőzése megfelel‑e a 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet (
2
) 6., 7. és 20. cikkének.
A felperes németországi székhelyű hitelintézet. 2021. április 14‑én az ESZT határozatot fogadott el, amelyben meghatározta (
3
) a hitelintézetek és bizonyos befektetési vállalkozások, köztük a felperes ESZA‑ba fizetendő 2021. évi előzetes hozzájárulásokat (a továbbiakban: megtámadott határozat). (
4
)
A Törvényszék álláspontja
Mindenekelőtt, ami a 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet (
5
) szerinti NSFR és MREL kockázati mutatók, illetve az „összetettség” és a „szanálhatóság” kockázati almutatók ESZT általi alkalmazásának mellőzését illeti az előzetes hozzájárulások 2021. évi hozzájárulási időszakra való kiszámítása során, a Törvényszék megállapítja, hogy a 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet 20. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy ha az e felhatalmazáson alapuló rendelet II. mellékletben említett specifikus mutatóhoz szükséges információ a referenciaévre vonatkozóan nem szerepel e rendelet 14. cikkében említett alkalmazandó felügyeleti jelentéstételi követelményben, akkor az adott kockázati mutató nem alkalmazandó addig, amíg az említett felügyeleti jelentéstételi követelmény alkalmazandó nem lesz.
A jelen ügyben az ESZT a megtámadott határozatban jelezte, hogy nem alkalmazta az NSFR‑ és MREL‑mutatókat, valamint az „összetettség” és a „szanálhatóság” almutatókat, mivel e határozat elfogadásának időpontjában az e mutatók és almutatók alapján megkövetelt információk nem álltak rendelkezésre harmonizált formában valamennyi intézmény számára.
Közelebbről, ami az NSFR‑mutatót illeti, az ESZT rámutatott, hogy az Unióban semmilyen kötelező erejű harmonizált NSFR‑szabványt nem alkalmaznak, az ESZT tehát nem tudott nemzeti szintű mutatókat azonosítani. Az MREL‑mutatót illetően az ESZT pontosította, hogy mivel az MREL‑re vonatkozó követelményeket összességében fokozatosan hajtották végre, az ESZT nem rendelkezik olyan adatokkal, amelyek lehetővé tennék számára, hogy ezt a mutatót az ESZA‑hoz hozzájáruló minden egyes intézmény szintjén alkalmazza. Ami az „összetettség” és a„szanálhatóság” almutatókat illeti, az ESZT kifejtette, hogy az ezen almutatókhoz szükséges adatok a 2019‑es referenciaévre vonatkozóan nem állnak rendelkezésre harmonizált formában a részt vevő tagállamok valamennyi intézménye számára.
Következésképpen a Törvényszék úgy ítéli meg, hogy az ilyen indokolás lehetővé teszi a felperes számára azon indokok megértését, amelyek miatt az ESZT nem alkalmazta az érintett kockázati mutatókat és almutatókat, és így megfelel az ítélkezési gyakorlatban megállapított követelményeknek.
Ami azokat az okokat illeti, amelyek miatt az ESZT nem alkalmazta az NSFR‑ és MREL‑mutatókat az előzetes hozzájárulás nemzeti alapon meghatározott százalékos arányának kiszámítása céljából, a Törvényszék úgy véli, hogy az ESZT elegendő indokolással szolgált arra vonatkozóan, hogy az e mutatók alkalmazásához szükséges adatok nemzeti szinten nem álltak rendelkezésre. Először is, ami az NSFR‑mutatót illeti, az ESZT kifejtette, hogy nem tudott nemzeti szintű mutatókat azonosítani, mivel úgy ítélte meg, hogy az e mutatóra vonatkozó prudenciális tájékoztatási követelmények nem megfelelőek. Másodszor, ami az MREL‑mutatót illeti, a megtámadott határozatból kitűnik, hogy az ESZT nem rendelkezett olyan nemzeti szinten összegyűjtött adatokkal, amelyek lehetővé tették volna számára e mutató alkalmazását, mivel a nemzeti szanálási hatóságok fokozatosan hajtották végre az említett mutatóra vonatkozó követelményeket.
Azon okokat illetően, amelyek miatt az „összetettség” és a „szanálhatóság” almutatókat nem alkalmazták az előzetes hozzájárulás nemzeti alapon meghatározott százalékos arányának kiszámítása céljából, a Törvényszék úgy véli, hogy körültekintő gazdasági szereplőként a felperes a megtámadott határozat szövegére és összefüggéseire tekintettel megérthette, hogy valamennyi, a német intézményre vonatkozóan kidolgozott szanálási terv hiányában az ESZT nem rendelkezett nemzeti szinten gyűjtött megfelelő adatokkal az „összetettség” és az „szanálhatóság” almutatók alkalmazása céljából.
Másodszor, azzal kapcsolatban, hogy e kockázati mutatók és almutatók alkalmazásának mellőzése megfelel‑e a 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet rendelkezéseinek, a Törvényszék mindenekelőtt megállapítja, hogy e felhatalmazáson alapuló rendelet a kockázati mutató alkalmazása mellőzésének lehetőségét ahhoz a kettős feltételhez köti, hogy egyrészt az ilyen mutató alapján megkövetelt információk ne képezzék az e felhatalmazáson alapuló rendelet 14. cikkében említett prudenciális tájékoztatási követelmények részét, másrészt pedig, hogy e mutató szerepeljen az említett felhatalmazáson alapuló rendelet II. mellékletében, amelynek címe „A szanálási hatóságoknak benyújtandó adatok”.
Az első feltételt illetően a Törvényszék megjegyzi, hogy annak meghatározása érdekében, (
6
) hogy a valamely konkrét kockázati mutató alapján megkövetelt információk a prudenciális tájékoztatási követelmények részét képezik‑e, az ESZT‑nek meg kell vizsgálnia, hogy az intézmények kötelesek voltak‑e ezeket az információkat prudenciális célból bejelenteni a szóban forgó referencia‑időszak tekintetében az illetékes hatóságnak a 680/2014 végrehajtási rendeletnek (
7
) vagy a nemzeti jognak megfelelően. E referencia‑időszak (
8
) arra az évre vonatkozik, amelyre a hozzájárulási időszakot megelőző év december 31‑ig rendelkezésre álló jóváhagyott éves pénzügyi kimutatások vonatkoznak, vagyis a jelen ügyben a 2019‑es évre (a továbbiakban: releváns referencia‑időszak).
A második feltételt illetően a Törvényszék pontosítja, hogy a 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet 20. cikkének (1) bekezdése nemcsak akkor alkalmazandó, ha a rendelet II. mellékletében említett adatok önmagukban kockázati mutatóknak minősülnek, hanem akkor is, ha e melléklet olyan adatokra hivatkozik, amelyek anélkül, hogy önmagukban kockázati mutatóknak minősülnének, meghatározóak az ilyen, e mellékletben nem említett kockázati mutatók kiszámítása szempontjából. Így előfordulhat, hogy a kockázati mutató nem alkalmazandó, ha a számításához nélkülözhetetlen adatok szerepelnek az említett mellékletben.
E tekintetben a Törvényszék emlékeztet arra, hogy az uniós jogi rendelkezés értelmezéséhez nemcsak annak kifejezéseit kell figyelembe venni, hanem a szövegkörnyezetét, és annak a szabályozásnak a célkitűzéseit, amelynek az részét képezi, valamint annak hatékony érvényesülését is. E rendelkezés tekintetében a Törvényszék emlékeztet arra, hogy a prudenciális és a kapcsolódó adatszolgáltatási követelmények bevezetésére fokozatosan, időben elosztva kerül sor. Ezenfelül a Törvényszék megállapítja, hogy a 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendeletet olyan időpontban fogadták el, amikor e követelményeket még nem állapították meg véglegesen, vagy azok még kiigazítás tárgyát képezték. Ebből következik, hogy lehetséges, hogy legalábbis a kezdeti időszak egy részében az e mutatók közül némelyek kiszámításához szükséges ezen adatok nem álltak rendelkezésre valamennyi érintett intézmény, vagy legalábbis valamely tagállamban székhellyel rendelkező valamennyi intézmény vonatkozásában, mivel lehetséges, hogy ezeket az adatokat az uniós jog vagy adott esetben a nemzeti jog szerinti felügyeleti adatszolgáltatás keretében nem kellett szolgáltatni.
Ebben az összefüggésben a 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet 20. cikkének (1) bekezdése annak elkerülésére irányul, hogy az előzetes hozzájárulások kiszámítása során adott esetben aránytalan vagy hátrányosan megkülönböztető terheket rójanak az intézményekre, éppen a felügyeleti követelmények és az azokhoz kapcsolódó adatszolgáltatási követelmények fokozatos bevezetése miatt. Ilyen kockázat nemcsak akkor áll fenn, ha a szóban forgó adatok önmagukban kockázati mutatóknak minősülnek, hanem akkor is, ha – anélkül, hogy önmagukban ilyen mutatóknak minősülnének – szükségesek ezen adatok kiszámításához.
Ezt követően, e megfontolásokra tekintettel a Törvényszék megvizsgálja, hogy az ESZT a 2021. évi hozzájárulási időszakra vonatkozó előzetes hozzájárulások kiszámítása során a 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet rendelkezéseinek megsértése nélkül tartózkodhatott‑e a két kockázati mutató, azaz az NSFR‑ és MREL‑mutató, valamint két kockázati almutató, azaz az „összetettség” és a „szanálhatóság” almutató alkalmazásától.
Ami az NSFR‑mutatót illeti, egyrészt a 2021/451 végrehajtási rendeletből (
9
) kitűnik, hogy az intézményeknek csak 2021. június 28‑tól, vagyis a releváns referencia‑időszakot követően kellett benyújtaniuk az illetékes hatóságnak az e mutatóra vonatkozó adatokat prudenciális célból és harmonizált alapon. Ezenkívül, anélkül hogy határozni kellene arról a kérdésről, hogy az NSFR‑mutatóhoz felügyeleti információk címén a nemzeti jogban megkövetelt információk bejelentésére vonatkozó kötelezettség esetleges fennállása kötelezi‑e az ESZT‑t arra, hogy ezt figyelembe vegye e mutató meghatározása során, legalábbis az előzetes hozzájárulás nemzeti alapon történő kiszámítása keretében, az ESZT kifejtette, hogy mindenesetre ilyen kötelezettség a releváns referencia‑időszakot illetően nem következik a felperes székhelye szerinti tagállam jogából. Így a Törvényszék megjegyzi, hogy az ügy iratainak egyetlen eleme sem támasztja alá, hogy a releváns referencia‑időszak tekintetében az NSFR‑mutatóra vonatkozó adatok a tagállami jog szerinti prudenciális tájékoztatási követelmények részét képezték volna. Másrészt az NSFR‑mutató a 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet II. mellékletében kifejezetten felsorolt adatok közé tartozik. A Törvényszék ebből azt a következtetést vonja le, hogy az ESZT nem sértette meg a 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet rendelkezéseit azáltal, hogy a 2021. évi hozzájárulási időszakra vonatkozó előzetes hozzájárulások kiszámításakor nem vette figyelembe az NSFR‑mutatót.
Ami az MREL‑mutatót illeti, a 680/2014 végrehajtási rendelet egyetlen rendelkezése sem írta elő, hogy az intézményeknek a vonatkozó referencia‑időszak tekintetében prudenciális adatszolgáltatásként információkat kell szolgáltatniuk az illetékes hatóságnak a leírható, illetve átalakítható kötelezettségeikről. Ilyen kötelezettséget csak 2021. június 28‑től vezetett be a 2021/763 végrehajtási rendelet. (
10
) A 2014/59 irányelv (
11
) 45. cikkének (1) bekezdése nem kérdőjelezi meg ezt a megállapítást, mivel nem ír elő a releváns referencia‑időszak során kötelezettséget bejelentés tételére prudenciális adatszolgáltatás címén. Ezenkívül, anélkül hogy határozni kellene arról a kérdésről, hogy a nemzeti jogban a leírható, illetve átalakítható kötelezettségek bejelentésére vonatkozó kötelezettség esetleges fennállása kötelezi‑e az ESZT‑t arra, hogy azt figyelembe vegye az MREL‑mutató meghatározása során, legalábbis az előzetes hozzájárulás nemzeti alapon történő kiszámítását illetően, az ESZT mindenesetre kifejtette, hogy ilyen kötelezettség nem következik a tagállam jogából a releváns referencia‑időszak tekintetében. Így a Törvényszék rendelkezésére álló iratokban semmi nem bizonyítja, hogy a német jog értelmében az MREL‑mutatóra vonatkozó információk a releváns referencia‑időszak során a prudenciális adatszolgáltatási követelmények hatálya alá tartoztak. Egyébiránt, bár a 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet II. melléklete önmagában nem említi az MREL‑mutatót, e melléklet a szanálási hatóságoknak benyújtandó adatok között említi a „leírható, illetve átalakítható kötelezettségeket”. E kötelezettségvállalások egyébként meghatározó adatoknak minősülnek e kockázati mutató kiszámítása szempontjából, amely többek között a saját tőkén, a leírható, illetve átalakítható kötelezettségeken és az MREL‑n alapul, tekintettel arra, hogy e mutató kiszámítása céljából az ESZT‑nek meg kell határoznia a saját tőke és a leírható, illetve átalakítható kötelezettségek MREL‑hez viszonyított többletét.
E körülmények között az ESZT a 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet megsértése nélkül mellőzhette az MREL‑mutató alkalmazását.
Az „összetettség” és a „szanálhatóság” kockázati almutatót illetően a 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendeletből (
12
) kitűnik, hogy az ESZT az „összetettség” kockázati mutató meghatározása során köteles figyelembe venni, hogy az érintett intézmény üzleti modelljét és szervezeti felépítését milyen mértékben tekintik összetettnek. (
13
) Ehhez hasonlóan, amikor az ESZT meghatározza a „szanálhatóság” kockázati almutatót, figyelembe kell vennie, hogy ez az intézmény milyen mértékben szanálható gyorsan és jogi akadályok nélkül. A 2014/59 irányelv (
14
) szerint az intézmény szanálhatóságának értékelését a szanálási hatóságnak a szanálási terv elkészítésével és naprakésszé tételével egyidejűleg és annak céljából kell elvégeznie. Ezenkívül valamely intézmény szanálhatóságának értékeléséhez figyelembe kell venni az intézmény szerkezetének összetettségét. E körülmények között az összetettség értékelését a szanálási terv kidolgozása során is elvégzik, amely tehát előfeltétele annak, hogy az ESZT meghatározza az „összetettség” és a „szanálhatóság” kockázati almutatókat. Ezenkívül az intézmények szanálási tervének kidolgozása során a szanálási hatóságnak figyelembe kell vennie legalább az említett irányelvben előírt elemeket. (
15
) E tényezők között figyelembe kell vennie az intézmény belső feltőkésítésére felhasználható források összegét, valamint azok típusát. Márpedig az említett források a 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet értelmében vett „leírható, illetve átalakítható kötelezettségeknek” felelnek meg, amelyek olyan adatot képeznek, amely szükséges ahhoz, hogy az ESZT meg tudja határozni az „összetettség” és a „szanálhatóság” kockázati almutatókat.
E tekintetben kitűnik egyrészt, hogy az intézmények a 680/2014 végrehajtási rendelet értelmében nem voltak kötelesek prudenciális célból bejelenteni az illetékes hatóságnak a leírható, illetve átalakítható kötelezettségeket a releváns referencia‑időszak tekintetében. Másrészt, anélkül hogy határozni kellene arról a kérdésről, hogy a leírható, illetve átalakítható kötelezettségekre vonatkozó ilyen bejelentési kötelezettség esetleges fennállása arra kötelezte‑e az ESZT‑t, hogy azokat figyelembe vegye az „összetettség” és a „szanálhatóság” kockázati almutatók meghatározása céljából, legalábbis az előzetes hozzájárulás nemzeti alapon történő kiszámítását illetően, a Törvényszék rendelkezésére álló egyetlen bizonyíték sem igazolja, hogy ilyen kötelezettség állt fenn a nemzeti jogban.
Következésképpen a 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet 20. cikkének (1) bekezdésében előírt első feltétel e kockázati almutatók tekintetében teljesül. Ami az ugyanezen cikkben előírt második feltételt illeti, bár ezek az almutatók mint olyanok nem szerepelnek a 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet II. mellékletében, a leírható, illetve átalakítható kötelezettségek, amelyek a meghatározásukhoz szükséges adatok, ott kifejezetten említésre kerülnek.
Ennélfogva a Törvényszék úgy ítéli meg, hogy az ESZT nem sértette meg a 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet 6., 7. és 20. cikkét azáltal, hogy a 2021. évi hozzájárulási időszak tekintetében nem vette figyelembe az „összetettség” és a „szanálhatóság” kockázati almutatókat.
(
1
)	A „nemzeti alap” alatt az értendő, ami az érintett részt vevő tagállam területén engedélyezett intézmények által közölt adatokon alapul. Ami a „bankuniós alapot” illeti, az az Egységes Szanálási Mechanizmusban (ESZM) részt vevő valamennyi tagállam területén engedélyezett valamennyi intézmény által közölt adatokat jelöli.
(
2
)	A 2014/59/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvnek a szanálásfinanszírozási rendszerhez való előzetes hozzájárulás tekintetében történő kiegészítéséről szóló, 2014. október 21‑i (EU) 2015/63 felhatalmazáson alapuló bizottsági rendelet (HL 2015. L 11., 44. o.; helyesbítés: HL 2017. L 156., 38. o.).
(
3
)	A hitelintézeteknek és bizonyos befektetési vállalkozásoknak az Egységes Szanálási Mechanizmus keretében történő szanálására vonatkozó egységes szabályok és egységes eljárás kialakításáról, valamint az Egységes Szanálási Alap létrehozásáról és az 1093/2010/EU rendelet módosításáról szóló, 2014. július 15‑i 806/2014/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2014. L 225., 1. o.; helyesbítés: HL 2014. L 372., 9. o.) 70. cikke (2) bekezdésének megfelelően.
(
4
)	Az Egységes Szanálási Testület 2021. április 14‑i SRB/ES/2021/22 határozata az Egységes Szanálási Alapba fizetendő 2021. évi előzetes hozzájárulások kiszámításáról.
(
5
)	A 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet 6. cikke (5) bekezdése első albekezdésének a) pontja.
(
6
)	A 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet 20. cikke (1) bekezdésének megfelelően.
(
7
)	Az intézmények 575/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet szerinti felügyeleti adatszolgáltatása tekintetében végrehajtás‑technikai standardok megállapításáról szóló, 2014. április 16‑i 680/2014/EU bizottsági végrehajtási rendelet (HL 2014. L 191., 1. o.).
(
8
)	A 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet 4. cikke (1) bekezdésének és 14. cikke (1)–(4) bekezdésének együttes olvasata alapján.
(
9
)	Az 575/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletnek az intézmények felügyeleti adatszolgáltatása tekintetében történő alkalmazására vonatkozó végrehajtás‑technikai standardok megállapításáról és a 680/2014/EU végrehajtási rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2020. december 17‑i (EU) 2021/451 bizottsági végrehajtási rendelet (HL 2021. L 97., 1. o.).
(
10
)	Az 575/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendeletnek és a 2014/59/EU európai parlamenti és tanácsi irányelvnek a szavatolótőkére és [az MREL] felügyeleti adatszolgáltatása és nyilvánosságra hozatala tekintetében történő alkalmazására vonatkozó végrehajtás‑technikai standardok megállapításáról szóló, 2021. április 23‑i (UE) 2021/763 bizottsági végrehajtási rendelet (HL 2021. L 168., 1. o.).
(
11
)	A hitelintézetek és befektetési vállalkozások helyreállítását és szanálását célzó keretrendszer létrehozásáról és a 82/891/EGK tanácsi irányelv, a 2001/24/EK, 2002/47/EK, 2004/25/EK, 2005/56/EK, 2007/36/EK, 2011/35/EU, 2012/30/EU és 2013/36/EU irányelv, valamint az 1093/2010/EU és a 648/2012/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet módosításáról szóló, 2014. május 15-i 2014/59/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2014. L 173., 190. o.).
(
12
)	A 2015/63 felhatalmazáson alapuló rendelet 6. cikke (6) bekezdésének a) pontja iv. alpontja szerint.
(
13
)	A 2014/59 irányelv II. címe II. fejezetének megfelelően.
(
14
)	A 2014/59 irányelv 15. cikkének (3) bekezdése szerint.
(
15
)	A 2014/59 irányelv mellékletének C. szakaszában foglaltak szerint.