62002CC0366_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
„
Közös agrárpolitika
–
A szántóföldi növények termelőinek biztosított támogatási rendszer
–
Szántóföldinövény-termelés és földpihentetés esetén nyújtott kompenzációs támogatások
–
Az »állandó kultúrával« hasznosított földterületek kizártsága
–
Fogalom
”
1. Jelen ügy az „állandó kultúrával […] hasznosított földterületek” kifejezésnek az egyes szántóföldi növények termelői számára támogatási rendszer létrehozásáról szóló, 1992. június 30-i 1765/92/EGK tanácsi rendelet(2) és az egyes szántóföldi növények termelői számára támogatási rendszer létrehozásáról szóló, 1999. május 17-i 1251/1999/EK tanácsi rendelet alapján történő értelmezésére irányul(3) .
I – A jogi háttér
2. A közös agrárpolitika 1992-ben megvalósuló reformja keretében a közösségi jogalkotó új támogatási rendszert vezetett be a szántóföldi növénytermelők számára. E rendszer célja az ágazatban tapasztalt túltermelés kiküszöbölése, a közösségi és a világpiaci árak egymáshoz való közelítése révén jobb piaci egyensúly biztosítása és a közösségi árak csökkenéséből származó jövedelemvesztés termelőknek nyújtott kompenzációs támogatások általi kompenzálása(4) .
3. A szántóföldi növények után fizetendő támogatások folyósítását meghatározó alapelvek tehát megváltoztak. Így 1992 óta a kompenzációs támogatások nem a megtermelt termény mennyiségéhez, hanem a termőterület nagyságához és a Közösség különböző régióinak termőképességéhez kötődnek(5) . Ezen túlmenően a közösségi jogalkotó a kompenzációs támogatások kifizetését a termőterületek egy részének a termelők általi kötelező pihentetéséhez kötötte.
4. Az 1992. évi alaprendelet értelmében kompenzációs támogatásban részesíthetők a szántóföldi növények termelésére szolgáló, illetve a pihentetett földterületek. E jogszabály 9. cikke azonban bizonyos földeket kizár a kompenzációs támogatásokra való jogosultságból. Előírja ugyanis, hogy:
„Nem kérelmezhető kompenzációs támogatás olyan földterület után, amely 1991. december 31-én állandó legelő, állandó kultúra volt vagy erdők borították, vagy nem mezőgazdasági célokra használták.”
5. Az 1959/94/EK rendelettel(6) módosított 2780/92/EGK rendelet(7) az „állandó kultúra” kifejezést(8) a következőképpen határozza meg:
„A tartós legelőtől eltérő vetésforgón kívüli kultúrák, amelyek öt évig, illetve annál hosszabb ideig foglalják el a területet, és ismétlődő betakarításokat eredményeznek, a II. mellékletben megjelölt évelő szántóföldi kultúrák kivételével”
6. Az imént hivatkozott jogszabályt felváltotta a 658/96/EK rendelet(9), ugyanakkor az „állandó kultúra” kifejezés definíciója nem változott, mivel ez utóbbi rendelet a következőképpen határozza meg azt(10) :
„A tartós legelőtől eltérő vetésforgón kívüli kultúrák, amelyek öt évig, illetve annál hosszabb ideig foglalják el a területet, és ismétlődő betakarításokat eredményeznek, az évelő kultúrák kivételével”
7. A későbbiek során az 1992. évi alaprendeletet az 1251/1999/EK rendelet, a 658/96/EK rendeletet pedig a 2316/1999/EK rendelet(11) váltotta fel. E jogszabályok azonban továbbra is kizárták a kompenzációs támogatásokból azokat a földterületeket, amelyeken 1991. december 31-én állandó kultúra volt vagy nem mezőgazdasági célokra használták(12), és továbbra is hatályban tartották az „állandó kultúra” fogalmának jelen indítvány 6. pontjában idézett meghatározását(13) .
II – Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat
8. Jelen ügyben a Verwaltungsgericht Halle (Németország) kérte az „állandó kultúrával hasznosított […] vagy nem mezőgazdasági célokra használt […] földek” fogalmának pontosítását. Ugyanis a Gerd Gschoßmann gazdálkodó és az Amt für Landwirschaft und Flurneuordnung Süd (mezőgazdasági és földtagosítási hivatal)(14) közötti, kompenzációs támogatás visszatérítése iránti kérelemmel kapcsolatos jogvitát kellett eldöntenie.
9. A jogvita tétje annak eldöntése, hogy vajon Gschoßmann úr részesülhet-e kompenzációs támogatásban azon földek vonatkozásában, amelyeken korábban almafaültetvények voltak, és amelyeket gyümölcsösként hasznosítottak. Az előzetes döntéshozatalra utaló végzés szerint a szóban forgó földterületeket három kategóriába lehet sorolni:
– a földek első csoportján 1991. december 31-én még almafák voltak, amelyeket azonban már nem permeteztek és 1991-ben le sem szüreteltek. E földeken a gyümölcsfák kivágását már elhatározták, és később meg is valósították;
– a földek második csoportján lévő fákat már a referencia-időpont előtt kivágták. Miután azonban továbbra is a földeken maradtak, a föld művelése alkalmatlan volt. A fák csak később kerültek onnan elszállításra, végül
– a földek harmadik csoportján lévő fákat már kivágták és el is szállították, de a földet még nem vették újra művelés alá.
10. A kérdést előterjesztő bíró okfejtése szerint, ha az alaprendeletek értelmében e „földek 1991. december 31-én […] állandó kultúrával hasznosítottnak […] vagy nem mezőgazdasági célokra használtnak” minősülnek, akkor Gschoßmann úr elveszti a hivataltól kapott kompenzációs támogatásokat. Ellenben ha a referencia-időpontban e földek nem állandó kultúrával hasznosítottnak vagy nem mezőgazdasági célokra használtnak minősülnek, akkor Gschoßmann úr megtarthatja a számára kifizetett kompenzációs támogatásokat.
11. Miután azonban a szóban forgó rendelkezések értelmezésével kapcsolatban kétely merült fel, a Verwaltungsgericht Halle úgy határozott, hogy az alábbi előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdéseket teszi fel a Bíróság számára:
„1) A[z 1992.évi alap]rendelet 9. cikke, illetve a[z 1999. évi alap]rendelet 7. cikke értelmében kötelező-e az állandó kultúrával hasznosított földterületeken lévő növényi kultúrák – jelen esetben az almafák – tényleges művelése?
2) Állandó kultúrával hasznosítottnak tekinthetők-e azok a földek, amelyek tulajdonosa vagy haszonbérlője nem végzi el a növekedési időszakban a szükséges növényvédelmi tevékenységet, a későbbiekben pedig nem szüreteli le a termést?
3) A második kérdésre adott nemleges válasz esetében megszűnik-e a földek állandó kultúrával hasznosított minősége, ha tulajdonosuk vagy haszonbérlőjük úgy határoz, hogy rövid időn belül kivágja az almafákat, de döntését a referencia-időpont előtt nem hajtja végre? Más lenne-e a válasz, ha egy külső vállalkozást bízna meg a fák kivágásával a referencia-időpont előtt?
4) A harmadik kérdésre adott nemleges válasz esetében megszűnik-e a földek állandó kultúrával hasznosított minősége, ha tulajdonosuk vagy haszonbérlőjük úgy vágná ki az almafákat, hogy nem szándékozna új ültetvényt telepíteni; más szóval az 1991. december 31-i kivágási határidő azonos-e a támogatási rendszer kapcsán meghatározott határidővel?
5) A negyedik kérdésre adott nemleges válasz esetében megszűnik-e a földek állandó kultúrával hasznosított minősége, ha az azokról kivágott fákat a referencia-időpont előtt elszállítanák, és ezáltal a földek szántóként történő művelése lehetővé válna?
6) Felmerül a kérdés, hogy ha az imént felsorolt feltételek valamelyikének bekövetkezése miatt megszűnne a földek állandó kultúrával hasznosított minősége, akkor ezt követően – a fent említett két rendelet bármelyikének értelmében – a referencia-időpontban a földeket át kellene-e minősíteni nem mezőgazdasági célokra használt földterületekké; és az e kérdésre adott igenlő válasz esetén az imént felsorolt feltételek valamelyike alkalmas lenne-e ez utóbbi minősítés megszüntetésére?”
III – Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések vizsgálata
12. Véleményünk szerint a Verwaltungsgericht Halle által feltett kérdések három csoportba foglalhatók, amelyeket egymás után kell megvizsgálni.
13. A kérdések első csoportja
az „állandó kultúrával […] hasznosított földeken” végzett gazdálkodási tevékenységre vonatkozik. A kérdést előterjesztő bíró azt kérdezi, hogy e fogalom megköveteli-e a szóban forgó földek művelését, pontosabban haszonszerzési céllal történő művelését (első kérdés), a növényvédelem elvégzését, illetve a termés betakarítását (második kérdés).
14. Ebben a vonatkozásban az előzetes kérdést előterjesztő bíró idézte az Oberverwaltungsgericht Sachsen-Anhalt (Németország) egyik – 2001 szeptemberében hozott – ítéletét, amely kimondja, hogy az „állandó kultúrával […] hasznosított földek” fogalma tartalmazza a föld haszonszerzési célú megművelését, valamint azt, hogy valamely földterület állandó kultúrával hasznosított minősége – annak tényleges megművelése nélkül – nem elegendő az 1992. évi alaprendelet 9. cikkének alkalmazásához. Kérdéseinek első csoportja révén az előzetes kérdést előterjesztő bíró tehát arról szeretne megbizonyosodni, hogy saját fellebbviteli bírósága pontosan értelmezte-e a szóban forgó meghatározást.
15. E kérdés kapcsán – az Európai Közösségek Bizottságához hasonlóan – úgy véljük, hogy az „állandó kultúrával […] hasznosított földek” fogalma nem követeli meg a föld tényleges megművelését, és hogy a föld meg nem művelése – ami az általános karbantartási tevékenység hiányát jelenti – elegendő ahhoz, hogy az alaprendeletekben megfogalmazott kivételek alkalmazhatók legyenek.
16. Az 1992. évi alaprendelet 9. és az 1999. évi alaprendelet 7. cikke valójában csak azt követeli meg, hogy a föld a referencia-időpontban állandó kultúrával „hasznosított” legyen.
17. A „hasznosítani” ige szó szerint azt jelenti, hogy „(valamit) meghatározott használatra szánunk”(15) . A „hasznosított” jelző – amit az alaprendeletek is használnak – tehát megkívánja, hogy a földnek meghatározott használata vagy meghatározott rendeltetése legyen, ami jelen esetben az állandó kultúrával történő hasznosítást jelenti. Ezzel szemben e jelző nem fejezi ki azt, hogy a földet ezen túlmenően meghatározott módon kellene művelni vagy karbantartani.
18. Így tehát az „állandó kultúrával […] hasznosított földek” kifejezés adott időpontban a föld állandó kultúrával való beültetéséhez szükséges előkészületek megtételét és e földek ténylegesen ilyen jellegű kultúrával való hasznosítását követelheti meg. Ezzel szemben e kifejezés nem tartalmaz az állandó kultúrával hasznosított földek tényleges művelésére irányuló kötelezettséget. Egyébként a szóban forgó rendelkezések más nyelvi változatai is olyan kifejezéseket használnak, amelyek a föld konkrét művelési kötelezettségének hiányára, azaz a tevőleges karbantartási kötelezettség hiányára utalnak (spanyolul „tierras dedicadas” németül „Flächen genutzt wurden”, angolul „land which was under” és olaszul „terreni destinati”).
19. Úgy tűnik, hogy ezt a nyelvtani értelmezést támasztja alá az 1992. évi alaprendelet 9. cikkének és az 1999. évi alaprendelet 7. cikkének belső rendszere is. Tudjuk ugyanis, hogy az állandó kultúrával hasznosított földek kategóriáján kívül más művelési ágba tartozó földek – nevezetesen az állandó legelőként és erdőként hasznosított földek – is ki vannak zárva a kompenzációs támogatásokból. Márpedig – mint ahogy azt a Bizottság is kiemelte – az állandó legelők és az erdők földjét nem kell feltétlenül megművelni, miután azokon minden külső beavatkozástól mentes fűtermelés (a legelők esetén) vagy fatermelés (az erdők esetén) is folyhat(16) . Így nem lenne tehát logikus ilyen követelményt támasztani az állandó kultúrákkal szemben, amelyek az állandó legelőkhöz és az erdőkhöz hasonlóan egyébként is ki vannak zárva a kompenzációs támogatásokból.
20. Végül pedig a föld megművelésének követelménye – meglátásunk szerint – nehezen egyeztethető össze az 1992. évi alaprendelet 9. cikkében és az 1999. évi alaprendelet 7. cikkében meghatározott célokkal.
21. E rendelkezések célja ugyanis annak elkerülése, hogy azokat a földeket amelyeken az 1992. évi alaprendelet hatályba lépése előtt nem folyt szántóföldi növénytermelés, a kompenzációs támogatásokból történő részesülés érdekében a későbbiekben ilyen módon hasznosítsák(17) . Ha ezt a vitás ügy alapjául fogadjuk el, akkor azokra a földekre, amelyeken csak 1991. december 31-ét követően termeltek szántóföldi növényeket, nem vonatkozna az 1992. évi alaprendelet 9. cikkében és az 1999. évi alaprendelet 7. cikkében meghatározott kizárás azon az alapon, hogy nem meghatározott módon művelik vagy tartják azokat karban. Más szóval olyan földek is részesülhetnének a támogatásokból, amely ek az alaprendeletek értelmében arra nem lennének jogosultak, mégpedig azon az alapon, hogy e földeket nem haszonszerzési céllal művelik, azokon nem végzik el a növényvédelmet, illetve azokról a termést nem takarítják be.
22. A kérdések második csoportja
azokra a körülményekre vonatkozik, amelyek képesek megszüntetni a földek állandó kultúrával hasznosított minőségét. A kérdést előterjesztő bíró azt kérdezi, hogy az ilyen minősítés akkor szűnik-e meg, amikor a gazda úgy határoz, hogy kivágja az almafákat, illetve e munkálattal megbíz egy vállalkozót (harmadik kérdés), amikor ténylegesen kivágásra kerülnek az almafák (negyedik kérdés) vagy amikor a kivágott fák elszállításra kerülnek (ötödik kérdés).
23. E kérdések megválaszolása nem vethet fel különösebb nehézséget. Amennyiben ugyanis az 1992. évi alaprendelet 9. cikke és az 1999. évi alaprendelet 7. cikke a szóban forgó földeken csak az állandó kultúra jelenlétét, nem pedig annak művelését követeli meg, a helyzet úgy értelmezhető, hogy azok a földek, amelyekről végérvényesen eltűnik az állandó kultúra, többé nem tartoznak az ilyen módon hasznosított kategóriába. A fák kivágásának egyszerű elhatározása tehát – a döntés kivitelezése nélkül – nem elegendő feltétel. Megjegyzendő azonban, hogy a kivágott fákat nem kell elszállítani, miután a kivágást követően azok biológiailag már nem életképesek.
24. Végül az utolsó kérdés
arra vonatkozik, hogy a korábban állandó kultúrával hasznosított földek e minősítés megszűnése után milyen kategóriába sorolhatók. A kérdést előterjesztő bíró azt kérdezi, hogy ha a fák kivágásra kerültek és már a föld sem minősül állandó kultúrával hasznosítottnak, akkor az 1992. évi alaprendelet 9. cikke és az 1999. évi alaprendelet 7. cikke értelmében ezt a földet „nem mezőgazdasági célra” hasznosítottnak kell-e tekinteni (hatodik kérdés).
25. Köznapi értelemben a „mezőgazdaság” kifejezés a növénytermelő és állattenyésztő tevékenységek összességét jelenti(18) . A mezőgazdasági használatra szánt föld tehát olyan föld, amelyet állattenyésztés vagy növénytermelés keretében hasznosítanak. Jelen esetben azonban tudjuk, hogy a jogvita tárgyát képező földeket – az almafák kivágását követően – nem hasznosították semmilyen konkrét módon. Miután tehát a szóban forgó földeket sem állattenyésztéssel, sem növénytermeléssel nem hasznosították, az alaprendeletek értelmében azokat „nem mezőgazdasági célúnak” kell tekinteni.
IV – Végkövetkeztetések
26. A fenti megállapításokra való tekintettel azt javasoljuk a Bíróságnak, hogy a következők szerint válaszoljon a Verwaltungsgericht Halle által feltett előzetes döntéshozatal iránti kérdésekre:
„Az 1994. január 24-i 231/94/EGK tanácsi rendelettel módosított, az egyes szántóföldi növények termelői számára támogatási rendszer létrehozásáról szóló, 1992. június 30-i 1765/92/EGK tanácsi rendelet 9. cikkének első bekezdése és az egyes szántóföldi növények termelői számára támogatási rendszer létrehozásáról szóló, 1999. május 17-i 1251/1999/EK tanácsi rendelet 7. cikkének első bekezdése a következőképpen értelmezendő:
– az »állandó kultúrával […] hasznosított földek« kifejezés nem foglalja magában az ilyen földek megművelését, különösen annak haszonszerzési céllal történő művelését, a növényvédelem elvégzését valamint a termés betakarítását;
– e rendeletek értelmében az állandó kultúrával hasznosított földek ilyen irányú besorolása a kérdéses földeken ültetett növények kivágása után megszűnik, és
– a fent említett rendeletek értelmében azokat a földeket, amelyeken az előbbiekben részletezett növények kivágása után nem termelnek más növényt, vagy nem tartanak állatot, »nem mezőgazdasági célokra […] használt földeknek« kell tekinteni.”
(1) .
(2)
–	HL L 181., 12. o. (a továbbiakban: az 1992. évi alaprendelet).
(3)
–	HL L 160., 1. o., magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 25. kötet, 322. o. (a továbbiakban: az 1999. évi alaprendelet).
(4)
–	Lásd különösen az 1992. évi alaprendelet második preambulumbekezdését.
(5)
–	Lásd ugyanott (az ötödik preambulumbekezdésben és a 2. cikk (2) bekezdésének első albekezdésében).
(6)
–	Az egyes szántóföldi növények termelői számára létrehozott támogatási rendszer keretében történő kiegészítő támogatások folyósításának feltételeiről szóló, 1992. szeptember 24-i bizottsági rendelet (HL L 281., 5. o.).
(7)
–	Az 1994. július 27-i bizottsági rendelet (HL L 198., 93. o.).
(8)
–	Lásd az I. melléklet II. pontját.
(9)
–	Az egyes szántóföldi növények termelői számára létrehozott támogatási rendszer keretében történő kiegészítő támogatások folyósításának meghatározott feltételeiről szóló, 1996. április 9-i bizottsági rendelet (HL L 91., 46. o.).
(10)
–	Lásd az I. melléklet 2. pontját.
(11)
–	Az 1999. október 22-i bizottsági rendelet (HL L 280., 43. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 26. kötet, 362. o.).
(12)
–	Az 1999-es alaprendelet 7. cikkének első bekezdése.
(13)
–	A 2316/1999/EK rendelet I. mellékletének 2. pontja.
(14)
–	A továbbiakban: a hivatal.
(15)
–	Lásd Le Petit Robert, Dictionnaire de la langue française, Éditions Dictionnaires Le Robert, Párizs, 1999.
(16)
–	A „tartós legelő” kifejezés meghatározását lásd az 1959/94/EK bizottsági rendelettel (I. melléklet I. pontja), a 658/96/EK bizottsági rendelettel (I. melléklet 1. pontja) és a 2316/1999/EK bizottsági rendelettel (I. melléklet 1. pontja) módosított 2780/92/EGK bizottsági rendeletben.
(17)
–	Lásd különösen az 1992. évi alaprendelet tizenhetedik preambulumbekezdését és az 1999-es alaprendelet huszonhatodik preambulumbekezdését.
(18)
–	Lásd a már idézett Le Petit Robert, Dictionnaire de la langue française -t.