62022CC0305(01)
JEAN RICHARD DE LA TOUR
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2024. december 12. (
1
)
C‑305/22. sz. ügy
C. J.
ellen folytatott büntetőeljárás
(a Curtea de Apel Bucureşti [bukaresti ítélőtábla, Románia] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – A szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség – Büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – 2002/584/IB kerethatározat – Szabadságvesztés‑büntetés végrehajtása céljából kibocsátott európai elfogatóparancs – Az európai elfogatóparancs végrehajtása megtagadásának mérlegelhető oka – A végrehajtó tagállam kötelezettségvállalása a keresett személlyel szemben kiszabott szabadságvesztés‑büntetés végrehajtására vonatkozóan – 2008/909/IB kerethatározat – Büntetőügyekben a bírósági határozatok kölcsönös elismerése egy másik tagállamban történő végrehajtásuk céljából – A kibocsátó tagállam hozzájárulásának hiánya – A kibocsátó tagállam azon joga, hogy maga hajtsa végre az ítéletet – Az európai elfogatóparancs fenntartása – A végrehajtó igazságügyi hatóság kötelezettsége az európai elfogatóparancs végrehajtására”
és
C‑595/23. sz. [Cuprea] (
i
) ügy
EDS
ellen folytatott büntetőeljárás;
a Procura generale presso la Corte d’appello di Napoli
részvételével
(a Corte d’appello di Napoli [nápolyi fellebbviteli bíróság, Olaszország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – A szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség – Büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – Európai elfogatóparancs – 2002/584/IB kerethatározat – Szabadságvesztés‑büntetés végrehajtása céljából kibocsátott európai elfogatóparancs – Az átadás megtagadása – A 4. cikk 6. pontja – Az európai elfogatóparancs végrehajtása megtagadásának mérlegelhető oka – 2008/909/IB kerethatározat – Büntetőügyekben a bírósági határozatok kölcsönös elismerése – 8. cikk, a 22. cikk (1) bekezdése, 25. cikk – Büntetőítélet végrehajtása európai elfogatóparancs alapján – A kibocsátó tagállam esetleges kötelezettsége arra, hogy ezen elfogatóparancsot visszavonja – (EU) 2018/1862 rendelet – Schengeni Információs Rendszer (SIS) – A 26. cikk (1) bekezdése, a 27. cikk (1) bekezdése, az 53. cikk (1) bekezdése, az 55. cikk (1) bekezdése, valamint az 59. cikk (1) és (3) bekezdése – A kibocsátó tagállam esetleges kötelezettsége arra, hogy a keresett személyre vonatkozó figyelmeztető jelzést a SIS‑ből törölje”
I. Bevezetés
1.
A C‑305/22. és a C‑595/23. sz. ügy közötti kapcsolatra tekintettel helyénvalónak tartom e két ügy vonatkozásában közös indítvány előterjesztését. Álláspontom szerint ez azért előnyös, mert rávilágít azon problémákra, amelyek az olasz igazságügyi hatóságok eltérő elképzeléseiből fakadhatnak a végrehajtás mérlegelhető megtagadására vonatkozóan az európai elfogatóparancsról és a tagállamok közötti átadási eljárásokról szóló, 2002. június 13‑i 2002/584/IB tanácsi kerethatározat (
2
) 4. cikke 6. pontjában meghatározott ok alkalmazása terén.
2.
A C‑595/23. sz. ügy tökéletesen szemlélteti azon működési zavarokat, amelyek abból eredhetnek, ha a végrehajtó igazságügyi hatóság a végrehajtás mérlegelhető megtagadása ezen okának alkalmazása során megsérti a kölcsönös elismerés elvének büntetőügyekben hozott, szabadságvesztés büntetéseket kiszabó vagy szabadságelvonással járó intézkedéseket alkalmazó ítéleteknek az Európai Unióban való végrehajtása céljából történő alkalmazásáról szóló, 2008. november 27‑i 2008/909/IB tanácsi kerethatározat (
3
) által előírt szabályokat.
A.
A C‑305/22. sz. ügyről
3.
A C‑305/22. sz. ügyben benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgya a 2002/584 kerethatározat 4. cikke 5. és 6. pontjának, valamint 8. cikke (1) bekezdése c) pontjának, továbbá a 2008/909 kerethatározat 4. cikke (2) bekezdésének, 22. cikke (1) bekezdésének és 25. cikkének értelmezése.
4.
E kérelmet egy olyan nemzeti eljárás keretében nyújtották be, amelyben a Curtea de Apel Bucureşti (bukaresti ítélőtábla, Románia) az Olaszországban lakó C.J.‑vel szemben kiszabott szabadságvesztés‑büntetés végrehajtása céljából kiadott nemzeti elfogatóparancs érvényességéről, valamint a rá vonatkozóan kibocsátott európai elfogatóparancs érvényességéről hivatott határozni. Az olasz igazságügyi hatóságok a 2002/584 kerethatározat 4. cikkének 6. pontjában előírt mérlegelhető megtagadási ok (
4
) alapján megtagadták az európai elfogatóparancs végrehajtását. E hatóságok egyidejűleg határozatot hoztak az ítélet elismeréséről és a C.J.‑vel szemben meghozott büntetőítélet végrehajtásáról, annak ellenére, hogy a román igazságügyi hatóságok ellenezték ezen ítélet Olaszországban történő végrehajtását.
5.
A Bíróság 2024. január 23‑án úgy határozott, hogy a C‑305/22. sz. ügyet az első tanács elé utalja. Tárgyalás tartására 2024. március 13‑án került sor, majd 2024. június 13‑án előterjesztettem a – Bíróság kérésére a Curtea de Apel Bucureşti (bukaresti ítélőtábla) által előzetes döntéshozatal céljából előterjesztett első, második és harmadik kérdésre összpontosító – indítványomat. (
5
)
6.
Az említett indítványban azt javasoltam, hogy a Bíróság az előterjesztő bíróság számára azt a választ adja, hogy a 2002/584/IB kerethatározat 4. cikkének 6. pontját és 8. cikke (1) bekezdésének c) pontját, valamint a 2008/909/IB kerethatározat 4. cikkének (2) és (5) bekezdését, 8. cikkének (1) bekezdését, 22. cikkének (1) bekezdését, valamint 25. cikkét úgy kell értelmezni, hogy valamely igazságügyi hatóság nem tagadhatja meg a szabadságvesztés‑büntetés végrehajtása céljából kibocsátott európai elfogatóparancs végrehajtását a végrehajtás mérlegelhető megtagadásának e rendelkezések közül az elsőben említett okára hivatkozva, amennyiben az elmarasztaló ítélet elismerése és végrehajtása a 2008/909 kerethatározatban meghatározott eljárás és feltételek megsértésével történik. Ilyen helyzetben a kibocsátó tagállam megőrzi az e büntetés végrehajtásához való jogát, és a végrehajtó igazságügyi hatóságnak az európai elfogatóparancsot végre kell hajtania a keresett személy e tagállamnak történő átadásával.
7.
2024. július 9‑én a Bíróság az első tanács által a Bíróság eljárási szabályzata 60. cikke (3) bekezdésének alkalmazásában előterjesztett kérelemre a C‑305/22. sz. ügynek a nagytanács elé utalásáról, valamint az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első, második és harmadik kérdésre összpontosító indítvány ismertetéséről határozott.
8.
Ennek megfelelően a Bíróság az eljárási szabályzata 83. cikkének megfelelően a 2024. szeptember 13‑i C.J. (Büntetőítélet végrehajtása európai elfogatóparancs alapján) végzésével (
6
) úgy határozott, hogy elrendeli az eljárás szóbeli szakaszának újbóli megnyitását és a feleket új tárgyalásra idézi. Az Európai Unió Bírósága alapokmányának 23. cikkében említett érdekelt feleket a Bíróság felkérte, hogy e tárgyaláson ismertessék az említett végzés mellékletében szereplő kérdésekkel kapcsolatos esetleges álláspontjukat.
9.
A 2024. október 14‑i tárgyaláson a román, a cseh, a francia és a holland kormány, valamint az Európai Bizottság vett részt.
10.
E tárgyaláson a résztvevők megismételték a 2024. március 13‑i tárgyaláson lényegében azonos érvek alapján kifejtett álláspontjukat.
11.
Így továbbra is két, gyökeresen ellentétes álláspont áll egymással szemben. Míg a holland kormány azt állítja, hogy a végrehajtás mérlegelhető megtagadásának a 2002/584 kerethatározat 4. cikkének 6. pontjában említett oka a 2008/909 kerethatározatban meghatározott kereteken kívül is alkalmazható, addig a jelen eljárás többi résztvevője ezzel ellentétes álláspontot képvisel. E többi résztvevő közül a román és a francia kormány, valamint a Bizottság álláspontjától a cseh kormányé abban különbözik, hogy láthatóan nem tartja szükségesnek az ítélethozatal szerinti tagállam hozzájárulását a végrehajtás mérlegelhető megtagadása ezen okának alkalmazásához, elfogadva ugyanakkor, hogy az ítélet elismerését és a büntetőítélet végrehajtását a 2008/909 kerethatározat előírásai szerint kell végezni.
12.
A magam részéről a jelen eljárás résztvevői által kifejtett álláspontok ismételt meghallgatását követően változatlanul úgy vélem, hogy csakis a 2024. június 13‑én előterjesztett indítványomban foglalt elemzés teszi lehetővé egyrészt a büntetlenség elleni küzdelemnek a 2002/584 kerethatározat által követett célkitűzése, másrészt az elítélt személy társadalomba való visszailleszkedésének elősegítésére irányuló, mind az említett kerethatározat 4. cikkének 6. pontja, mind a 2008/909 kerethatározat által követett célkitűzése biztosítását. Álláspontom szerint különösen ezen kerethatározat 25. cikke nem értelmezhető oly módon, hogy aláássa az érintett személy büntetlenségének elkerülésére irányuló célkitűzést, amely a büntetés hatékony végrehajtását feltételezi mind a büntetés jellege, mind időtartama tekintetében. (
7
) Egyébiránt fontos kiemelni, hogy a 25. cikk vége kifejezetten megemlíti e célkitűzést.
13.
Következésképp a Bíróság figyelmét a korábbi indítványomra irányítom, amelyet teljes egészében megerősítek és megismétlek.
B.
A C‑595/23. sz. ügyről
14.
A C‑595/23. sz. ügyben előterjesztett előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgya a 2002/584 kerethatározat 4. cikke 6. pontjának, valamint a 2008/909 kerethatározat 22. cikke (1) bekezdésének és 25. cikkének, továbbá a 2022. július 6‑i (EU) 2022/1190 európai parlamenti és tanácsi rendelettel módosított, a rendőrségi együttműködés és a büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés terén a Schengeni Információs Rendszer (SIS) létrehozásáról, működéséről és használatáról, a 2007/533/IB tanácsi határozat módosításáról és hatályon kívül helyezéséről, valamint az 1986/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet és a 2010/261/EU bizottsági határozat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2018. november 28‑i (EU) 2018/1862 európai parlamenti és tanácsi rendelet (
8
) (46) preambulumbekezdésének, 24., 25. és 26. cikkének és 55. cikke (1) bekezdésének értelmezése. (
9
)
15.
E kérelmet a román hatóságok által EDS vonatkozásában szabadságvesztés‑büntetés végrehajtása céljából kiadott európai elfogatóparancs Olaszországban történő végrehajtásával kapcsolatos eljárás keretében nyújtották be.
16.
A jelen ügy és a C‑305/22. sz. ügy háttere megegyezik: e háttér a román és az olasz igazságügyi hatóságok eltérő megközelítése a végrehajtás mérlegelhető megtagadására vonatkozóan a 2002/584 kerethatározat 4. cikkének 6. pontjában említett ok alkalmazásához teljesítendő feltételek tekintetében.
17.
Ezen eltérő megközelítésből ered a jelen ügy középpontjában álló probléma, nevezetesen azon hatóság meghatározása, amely illetékes a SIS‑ből az arra a személyre vonatkozó figyelmeztető jelzés (
10
) törlésére, aki ellen európai elfogatóparancsot bocsátottak ki, amelynek végrehajtását a végrehajtó igazságügyi hatóság az említett rendelkezés alapján, ám a 2008/909 kerethatározatban meghatározott eljárás és feltételek megsértésével megtagadja.
II. Az alapeljárás tényállása és a C‑595/23. sz. ügyben előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
18.
EDS‑t 2017. július 10‑én Romániában öt év hat hónap szabadságvesztés‑büntetésre ítélték.
19.
2019. február 8‑án a Curtea de Apel București (bukaresti ítélőtábla) európai elfogatóparancsot bocsátott ki EDS ellen az említett ítélet végrehajtása céljából. Ezzel egyidejűleg ezen európai elfogatóparancs alapján az illetékes román hatóságok figyelmeztető jelzést vittek be a SIS‑be EDS Romániának történő átadása céljából való letartóztatása érdekében.
20.
EDS‑t 2020. január 13‑án Olaszországban fogták el.
21.
A kérdést előterjesztő bíróság, vagyis a Corte d’appello di Napoli (nápolyi fellebbviteli bíróság, Olaszország) 2020. szeptember 15‑i ítéletében egyfelől a végrehajtás megtagadásának a 2002/584 kerethatározat 4. cikkének 6. pontjában foglalt oka alapján megtagadta EDS átadását a Romániában kiszabott büntetés végrehajtása céljából. Másrészt e bíróság elismerte a román igazságügyi hatóság által 2017. július 10‑én hozott, az európai elfogatóparancs alapjául szolgáló ítéletet, és elrendelte a büntetés Olaszországban, annak belső jogával összhangban történő végrehajtását. (
11
) Az ítélet végrehajtása 2022. július 15‑én megkezdődött. (
12
)
22.
A román kormány írásbeli észrevételeiből kiderül, hogy a Corte d’appello di Napoli (nápolyi fellebbviteli bíróság) a keresett személy kérelmére 2022. szeptember 20‑án megkérdezte a román hatóságokat, hogy a Curtea Constituțională (alkotmánybíróság, Románia) (
13
) a büntethetőség elévülésére vonatkozó ítélkezési gyakorlata szerint a büntetés végrehajthatósága elévült‑e. A román hatóságok 2022. szeptember 29‑én jelezték, hogy nem született a büntethetőség elévülését megállapító jogerős bírósági határozat.
23.
2022. október 11‑én az előterjesztő bíróság a Curtea Constituțională (alkotmánybíróság) 297/2018. és 358/2022. sz. ítéletére hivatkozással a büntetés végrehajtását befejezettnek nyilvánította, és visszavonta a román ítélet elismerését azzal az indokkal, hogy az ítélet végrehajthatósága megszűnt.
24.
2022. augusztus 24‑én a Ministero della Giustizia (igazságügyi minisztérium, Olaszország) megkérte a román hatóságokat, hogy töröljék a figyelmeztető jelzést a SIS‑ből. A román hatóságok 2022. augusztus 30‑án azt válaszolták, hogy az európai elfogatóparancsot nem vonták vissza, tekintettel az előzetes döntéshozatal iránti kérelem előterjesztésére, és ily módon az eljárás felfüggesztésére.
25.
A Curtea de Apel București (bukaresti ítélőtábla) 2023. február 2‑i ítéletével visszavonta az AR ügyben (C‑179/22) a Bíróság elé terjesztett kérelmét, és elutasította az EDS által a rá vonatkozó európai elfogatóparancs visszavonása és a figyelmeztető jelzés SIS‑ből való törlése iránt benyújtott kérelmet.
26.
Ennek eredményeképpen az olasz igazságügyi minisztérium ezután 2023. március 9‑én, illetve 2023. május 9‑én ismételt kérelmet intézett a Curtea de Apel București (bukaresti ítélőtábla) és a Ministerului Justiţiei (igazságügyi minisztérium, Románia) felé, amelyben arra kérte a román hatóságokat, hogy vonják vissza az európai elfogatóparancsot és töröljék a figyelmeztető jelzést a SIS‑ből.
27.
Az Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (legfelsőbb semmítő- és ítélőszék, Románia) 2023. március 11‑i ítéletével elutasította az EDS részéről a Curtea de Apel București (bukaresti ítélőtábla) 2023. február 2‑i ítélete ellen benyújtott jogorvoslatot, megállapítva, hogy amennyiben Olaszországban elismerik a román büntetőítéletet annak végrehajtása céljából, az e végrehajtással kapcsolatos minden kérdés kizárólag az olasz végrehajtási bíró, mint az elismert ítéletet végrehajtó tagállam bírájának hatáskörébe tartozik.
28.
Ilyen körülmények között EDS jogorvoslattal fordult az előterjesztő bírósághoz többek között azzal érvelve, hogy a román jog alapján rendelkezésére álló valamennyi jogorvoslati lehetőséget kimerítette, és hogy e ténybeli helyzet a személyes szabadságának és a szabad mozgáshoz való jogának jogellenes korlátozásával jár, mivel a figyelmeztető jelzés SIS‑ből való törléséig nem utazhat más tagállam területére a letartóztatás valós veszélye nélkül.
29.
E tekintetben EDS jelzi, hogy a Corte d’appello di Napoli (nápolyi fellebbviteli bíróság) átadást elutasító ítéletét követően és az elismert büntetés letöltésének megkezdése előtt, 2021 augusztusában Görögországba utazott nyaralni, ahol Míkonosz szigetének rendőrsége a Curtea de Apel București (bukaresti ítélőtábla) által 2019. február 8-án kibocsátott európai elfogatóparancs végrehajtása céljából letartóztatta.
30.
Ezért az előterjesztő bíróságtól EDS a figyelmeztető jelzés SIS‑ből való törlésének és a rá vonatkozó európai elfogatóparancs visszavonásának elrendelését kéri.
31.
E kérelem elbírálása érdekében az előterjesztő bíróság ismerteti az olasz jog állását ezen a területen.
32.
Így a 2005. április 22-i legge n. 69 – Disposizioni per conformare il diritto interno alla decisione quadro 2002/584/GAI del Consiglio, del 13 giugno 2002, relativa al mandato d'arresto europeo e alle procedure di consegna tra Stati membri (a belső jognak a [2002/584] kerethatározattal való összhangba hozatalát célzó rendelkezésekről szóló 69. sz. törvény) (
14
) az alapeljárásra alkalmazandó változatában „Az átadás mérlegelhető megtagadásának okai” című 18 bis. cikkből következik, hogy amennyiben az európai elfogatóparancsot szabadságvesztés‑büntetés vagy szabadságelvonással járó intézkedés végrehajtása céljából bocsátották ki, a Corte d’appello (fellebbviteli bíróság) megtagadhatja az átadást, ha a keresett személy olasz állampolgár vagy másik tagállam olyan állampolgára, aki jogszerűen és ténylegesen Olaszországban lakik vagy tartózkodik, feltéve, hogy e bíróság elrendeli, hogy ezen büntetést vagy szabadságelvonással járó intézkedést Olaszországban hajtsák végre, a belső jogának megfelelően.
33.
A 2010. szeptember 7-i decreto legislativo n. 161 – Disposizioni per conformare il diritto interno alla Decisione quadro 2008/909/GAI relativa all’applicazione del principio del reciproco riconoscimento alle sentenze penali che irrogano pene detentive o misure privative della libertà personale, ai fini della loro esecuzione nell’Unione europea (a belső jognak a [2008/909] kerethatározattal való összhangba hozatalát célzó rendelkezésekről szóló 161. sz. törvényerejű rendelet) (
15
) 16. cikke előírja, hogy a külföldi bírósági határozat elismerése esetén a büntetést az olasz joggal összhangban kell végrehajtani, ideértve a büntetés elengedésére és a kegyelemre vonatkozó rendelkezéseket.
34.
Egyébiránt e törvényerejű rendelet 24. cikkéből következik, hogy ha a Corte d’appello (fellebbviteli bíróság) megtagadja a büntetőítéleten alapuló európai elfogatóparancs útján kért átadást, és elrendeli a büntetés olasz területen történő végrehajtását, egyúttal – a szükséges feltételek teljesülése esetén – el kell ismernie az európai elfogatóparancs alapjául szolgáló büntetőítéletet az Olaszországban történő végrehajtása céljából.
35.
Az előterjesztő bíróság kifejti, hogy mivel az EDS javára szóló feltételek teljesültek, az elismert büntetés, vagyis az öt év hat hónap szabadságvesztés‑büntetés a 2006. július 31‑i legge n. 241 – Concessione di indulto (a kegyelemben részesítésről szóló 241. sz. törvény) (
16
) által biztosítható elengedés alapján három év szabadságvesztés elteltével megszűnik.
36.
E bíróság úgy véli, hogy EDS a román hatóságoknak való átadásának megtagadása, a büntetőítéletnek az Olaszországban történő végrehajtása céljából való elismerése, továbbá az elismert büntetés Olaszországban történő végrehajtásának megkezdése következtében jogosult a vele szemben kibocsátott európai elfogatóparancs visszavonására, és az elfogatóparanccsal egyidejűleg a SIS-be bevitt figyelmeztető jelzés törlésére.
37.
E bíróság rámutat ugyanakkor, hogy az olasz jog nem hatalmazza fel a végrehajtó tagállam bírájaként eljáró olasz bírót arra, hogy elrendelje a más tagállam által kibocsátott európai elfogatóparancs visszavonását és a SIS‑be bevitt figyelmeztető jelzésnek a kibocsátó tagállam általi törlését. Ebből következik, hogy kizárólag az olasz jog alapján EDS kérelmének nem lehet helyt adni.
38.
Következésképpen az előterjesztő bíróság álláspontja szerint meg kell határozni, hogy az uniós jog értelmében a végrehajtó tagállam bírája jogosult‑e arra, hogy elrendelje a másik tagállam által kibocsátott európai elfogatóparancs visszavonását és a SIS‑be bevitt figyelmeztető jelzésnek a kibocsátó tagállam általi törlését.
39.
E tekintetben e bíróság a SIS‑rendelet 55. cikkének (1) bekezdésére hivatkozik, amely előírja, hogy „[a] 26. cikk szerinti, átadási, illetve kiadatási letartóztatásra vonatkozó figyelmeztető jelzéseket törölni kell, amikor az adott személyt átadták vagy kiadták a figyelmeztető jelzést kiadó tagállam illetékes hatóságainak. E figyelmeztető jelzések[et] abban az esetben is törölni kell, ha az illetékes igazságügyi hatóság a nemzeti joggal összhangban visszavonta a figyelmeztető jelzés alapjául szolgáló bírósági határozatot. A figyelmeztető jelzéseket ugyancsak törölni kell érvényességi idejük leteltekor az 53. cikkel összhangban.”
40.
Az említett bíróság rámutat, hogy e rendelkezés nem írja elő a SIS‑be bevitt figyelmeztető jelzés törlését, amennyiben az átadást a 2002/584 kerethatározat 4. cikkének 6. pontja alapján megtagadták és elrendelték a büntetés végrehajtását a végrehajtó tagállam területén, annak belső joga szerint, miután a büntetőítéletet a 2008/909 kerethatározat 25. cikke értelmében elismerték. Márpedig ilyen helyzetben úgy kell tekinteni – csakúgy, mint a keresett személy átadását követően –, hogy az európai elfogatóparancs kifejtette hatásait, így az érintett személy az elfogatóparancs keretében már nem körözhető és nem fogható el. Továbbá a figyelmeztető jelzés törlése mellett szól a SIS‑rendelet (46) preambulumbekezdése, mivel kimondja, hogy „a figyelmeztető jelzés csak annyi ideig őrizhető meg, amennyi idő a bevitele céljának eléréséhez szükséges.”
41.
Az előterjesztő bíróság szerint e rendelet tehát olyan joghézagot tartalmaz, amelyet a Bíróságnak értelmezés útján kell kitöltenie, hogy a figyelmeztető jelzés a keresett személy átadásának végrehajtása miatti kötelező törlésének helyzete kiterjeszthető legyen a végrehajtás mérlegelhető megtagadásának a 2002/584 kerethatározat 4. cikkének 6. pontjában előírt oka alkalmazásának esetére.
42.
Következésképpen e bíróság úgy véli, hogy amennyiben a SIS‑rendelet 26. cikke alapján a SIS‑be figyelmeztető jelzést bevivő, kibocsátó tagállam nem törli e jelzést az említett rendelet ekként értelmezett 55. cikke (1) bekezdésének megfelelően, a végrehajtó tagállam kérheti a törlést a kibocsátó tagállam SIRENE irodájától. (
17
) E tekintetben e bíróság az említett rendelet 24. és 25. cikkére hivatkozik, amelyek lehetőséget biztosítanak arra, hogy valamely tagállam a figyelmeztető jelzést kiadó tagállamtól kérje, hogy megjelölést csatoljon a figyelmeztető jelzéshez. (
18
)
43.
E körülmények között a Corte d’appello di Napoli (nápolyi fellebbviteli bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„Az alábbi cikkek egymással összefüggő rendelkezéseit:
–
a [2002/584] kerethatározat 4. cikkének 6. pontja;
–
a [2008/909] kerethatározat 22. cikkének (1) bekezdése és 25. cikke;
–
a [SIS]‑rendelet 24., 25. és 26. cikke, valamint 55. cikkének (1) bekezdése;
–
a [SIS]‑rendelet (46) preambulumbekezdése,
úgy kell‑e értelmezni, hogy:
a)
ha a végrehajtó állam megtagadta a személy átadását, amelyet a kibocsátó állam büntetőítélet végrehajtása céljából kibocsátott európai elfogatóparancs alapján kért, és elismerte az ítéletet, elrendelte a büntetésnek a területén saját nemzeti joga alapján történő végrehajtását, és a végrehajtás megkezdődött, a kibocsátó állam köteles törölni a SIS‑be bevitt figyelmeztető jelzést és visszavonni az európai elfogatóparancsot;
b)
mindaddig, amíg a kibocsátó állam a törlést és a visszavonást nem hajtotta végre, a végrehajtó állam igazságügyi hatósága jogosult arra, hogy a kibocsátó állam SIRENE irodáját kérje a figyelmeztető jelzés SIS‑ből való törlésére, és a SIRENE iroda köteles ezt megtenni?”
44.
A kérdést előterjesztő bíróság az eljárási szabályzat 107. cikkében előírt sürgősségi előzetes döntéshozatali eljárás megindítását kérte. A Bíróság 2023. október 9‑i határozatával e kérelmet elutasította.
45.
A kérdést előterjesztő bíróság 2023. október 18‑án a Bíróság Hivatalához benyújtott külön kérelmében az eljárási szabályzat 105. cikkében előírt gyorsított eljárás alkalmazását is kérte, amelyet a Bíróság elnöke 2023. december 5‑i határozatával elutasított. (
19
)
46.
A Bíróság elnöke 2024. április 24‑i határozatával az előterjesztő bírósághoz tájékoztatás iránti kérelmet intézett annak megállapítására, hogy az EDS‑re vonatkozó figyelmeztető jelzés az eltelt idő ellenére továbbra is szerepel‑e a SIS‑ben, és ha e kérdésre nemleges a válasz, e bíróság fenn kívánja‑e tartani az előzetes döntéshozatal iránti kérelmét.
47.
Az említett tájékoztatás iránti kérelemre e bíróság által 2024. május 3‑án adott válasz alapján a Bíróság előtti eljárás folytatódott.
48.
A Bíróság a jelen ügyben az eljárást 2024. június 17‑én az eljárási szabályzat 55. cikke (1) bekezdésének b) pontja alapján felfüggesztette a C‑305/22. sz. ügyben az eljárást befejező határozat meghozataláig.
49.
Miután az első tanács a határozatában az eljárási szabályzat 60. cikkének (3) bekezdése alapján a C‑305/22. sz. ügynek a nagytanács elé utalását, valamint annak 83. cikkével összhangban a szóbeli eljárás újbóli megnyitását kérte, a Bíróság 2024. július 18‑án a felfüggesztés megszüntetéséről és a jelen ügy tárgyalásának folytatásáról határozott.
50.
EDS, az olasz és a román kormány, valamint a Bizottság írásbeli észrevételeket nyújtott be, és részt vett a 2024. október 14‑i tárgyaláson, amelyen többek között válaszolt a Bíróság által szóbeli válasz céljából feltett kérdésekre.
III. Elemzés
51.
A C‑595/23. sz. ügyben benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelmében az előterjesztő bíróság két kérdést intéz a Bírósághoz.
52.
Egyfelől e bíróság lényegében azt kérdezi, hogy amennyiben valamely tagállam igazságügyi hatósága a 2002/584 kerethatározat 4. cikkének 6. pontja alapján megtagadta a szabadságvesztés‑büntetés végrehajtása céljából kibocsátott európai elfogatóparancs végrehajtását, elismerte az e büntetést kiszabó ítéletet, és e büntetés végrehajtása megkezdődött az említett tagállamban, a kibocsátó tagállam köteles‑e törölni a SIS‑be bevitt figyelmeztető jelzést és visszavonni az említett európai elfogatóparancsot.
53.
Másfelől e bíróság azt kérdezi, hogy mindaddig, amíg a kibocsátó tagállam az európai elfogatóparancsot nem vonta vissza és a figyelmeztető jelzést nem törölte, a végrehajtó tagállam jogosult‑e kérni a kibocsátó tagállamtól a figyelmeztető jelzés SIS‑ből való törlését, és e kérésnek az említett tagállam köteles‑e eleget tenni.
A.
Az [előzetes döntéshozatal iránti kérelem] elfogadhatóságáról
54.
Először is a Bizottság megjegyzi, hogy amennyiben a jelen ügy tárgya a román hatóságok által kibocsátott európai elfogatóparancs és figyelmeztető jelzés, az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdés az adott esetben a román hatóságokat terhelő kötelezettségre vonatkozik, az olasz bíróságnak pedig e tekintetben nincs semmilyen hatásköre. E kérdés tehát az olasz bíróság előtt folyamatban lévő ügy keretében elvont és hipotetikus, és kizárólag az előterjesztő bíróság által feltett második kérdés viszonyában vizsgálható.
55.
Véleményem szerint az a körülmény, hogy az első kérdés tárgya a kibocsátó tagállamnak a figyelmeztető jelzés SIS‑ből való törlésére az alapügyben szereplőhöz hasonló helyzetben vonatkozó esetleges kötelezettsége, nem enged arra következtetni, hogy e kérdés hipotetikus jellegű lenne. Mivel ugyanis EDS a román igazságügyi hatóságoknál nem érte el a figyelmeztető jelzés törlését, az előterjesztő bírósághoz fordult, amely jogosan kérdezi a Bíróságot az ilyen kötelezettség fennállásáról az e téren őt megillető hatáskör körvonalainak meghatározása érdekében, így álláspontom szerint nincs ok az első kérdés elfogadhatatlannak tekintésére. Ennek megjegyzését követően helyénvalónak tartom az előterjesztő bíróság által felvetett két kérdés együttes vizsgálatát, amennyiben e kérdések az európai elfogatóparancs végrehajtásának a 2002/584 kerethatározat 4. cikkének 6. pontja alapján történő megtagadását követően a kibocsátó tagállam és a végrehajtó tagállam illetékes hatóságainak a figyelmeztető jelzés törlésére vonatkozó kötelezettségei és hatáskörei meghatározására irányulnak.
56.
Másodszor megjegyzem, hogy az EDS‑re vonatkozó európai elfogatóparancs kibocsátása 2019. február 8‑án, a figyelmeztető jelzés SIS‑be való, a SIS‑rendelet 26. cikkének (1) bekezdése alapján történő bevitele pedig 2019. február 11‑én történt.
57.
Márpedig az említett rendelet 53. cikkének (2) bekezdése szerint az alapügyben szereplőhöz hasonló figyelmeztető jelzés legfeljebb öt évig érvényes – kivéve a meghosszabbítás esetét –, és a figyelmeztető jelzés fenntartásának szükségességét az említett öt éven belül felül kell vizsgálni. A SIS‑rendelet 53. cikkének (7) bekezdése szerint a figyelmeztető jelzést az e cikk (2), (3) és (4) bekezdésében említett felülvizsgálati időtartam elteltével automatikusan törölni kell, kivéve, ha a figyelmeztető jelzést az említett cikk (6) bekezdésének megfelelően meghosszabbították.
58.
Az előterjesztő bíróságot megkérdezték arról, hogy az EDS‑re vonatkozó figyelmeztető jelzés még mindig aktív‑e, vagy 2024 februárjában automatikusan törlődött, és ezáltal az előzetes döntéshozatal iránti kérelem okafogyottá vált. E bíróságot arról is kérdezték, hogy abban az esetben is fenn kívánja‑e tartani az előzetes döntéshozatal iránti kérelmét, ha a SIS‑ben nincs aktív figyelmeztető jelzés EDS vonatkozásában.
59.
Az említett bíróság 2024. május 3‑i levelében megerősítette, hogy fenn kívánja tartani az előzetes döntéshozatal iránti kérelmét. Az előterjesztő bíróság a Bíróságtól kapott információkérést követően ugyanis megkereste Olaszország SIRENE osztályát annak ellenőrzése céljából, hogy a 2019. február 11‑i figyelmeztető jelzés szerepel‑e még a SIS‑ben, érvényes‑e, meghosszabbították‑e, és hogy Románia SIRENE osztálya bevitt‑e az ugyanezen európai elfogatóparancsra vonatkozó más figyelmeztető jelzéseket.
60.
Olaszország SIRENE osztálya 2024. május 2‑i feljegyzésében e bíróságnak azt válaszolta, hogy „a figyelmeztető jelzés továbbra is szerepel a SIS II adatbázisban. A keresett személy letartóztatását követően e figyelmeztető jelzéshez megjelölést (flag) csatoltak”.
61.
Ilyen körülmények között – amint arra az előterjesztő bíróság rámutat – helyénvaló abból kiindulni, hogy az EDS‑re vonatkozó figyelmeztető jelzés még aktív. Ezt a román kormány a tárgyaláson megerősítette és jelezte, hogy a figyelmeztető jelzést meghosszabbították.
62.
E tényezők fényében úgy vélem, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelem elfogadható.
B.
Az ügy érdeméről
63.
A SIS az a mechanizmus, amelyen keresztül a nemzeti hatóságok információt továbbítanak egymásnak a büntetőügyekben folytatott rendőrségi és igazságügyi együttműködés céljából. A SIS‑rendelet 1. cikke szerint „[a] SIS célja, hogy az e rendszeren keresztül szolgáltatott információk felhasználásával biztosítsa a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló uniós térségen belül a biztonság magas szintjét, beleértve a közbiztonság és a közrend fenntartását, valamint a biztonság védelmét a tagállamok területén, továbbá biztosítsa az EUMSZ harmadik része V. címének 4. és 5. fejezetében foglalt, a személyeknek a tagállamok területén való mozgására vonatkozó rendelkezések alkalmazását.”
64.
A SIS-rendelet 4. cikkének (1) bekezdésével összhangban a SIS különösen egy központi rendszerből és az egyes tagállamok nemzeti rendszereiből áll, amely rendszerek egymással kommunikálnak. E rendelet 4. cikkének (2) bekezdéséből következik, hogy a tagállamok a saját nemzeti rendszerükön keresztül viszik be, frissítik, törlik és kérdezik le a SIS‑adatokat.
65.
Az egész információcsere‑mechanizmus a személyekre és tárgyakra vonatkozó figyelmeztető jelzéseken alapul.
66.
Fontos kiemelni a figyelmeztető jelzést a SIS‑be bevivő tagállam központi szerepét, amely a SIS‑rendelet 3. cikkének 9. pontja értelmében a „figyelmeztető jelzést kiadó tagállam”.
67.
E rendelet 26. cikkének (1) bekezdése szerint „[a]z európai elfogatóparancs alapján átadási letartóztatás céljából kiadott, körözött személyekre vonatkozó figyelmeztető jelzéseket, illetve a kiadatási letartóztatás céljából kiadott, körözött személyekre vonatkozó figyelmeztető jelzéseket a figyelmeztető jelzést kiadó tagállam igazságügyi hatóságának megkeresésére be kell vinni.” Továbbá az említett rendelet 27. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy „[h]a egy személy európai elfogatóparancs alapján átadási letartóztatás céljából áll körözés alatt, a figyelmeztető jelzést kiadó tagállam az európai elfogatóparancs egy eredeti példányát is beviszi a SIS‑be.”
68.
A SIS-rendelet 59. cikkének (1) bekezdése szerint „[a] figyelmeztető jelzést kiadó tagállam felel az adatok pontosságáért, naprakészségéért, valamint a SIS‑be való bevitelük és az abban történő tárolásuk jogszerűségéért.”
69.
E rendelet 59. cikkének (3) bekezdése továbbá kimondja, hogy „[k]izárólag a figyelmeztető jelzést kiadó tagállam jogosult az általa a SIS‑be bevitt adatok módosítására, kiegészítésére, helyesbítésére, frissítésére és törlésére.”
70.
E rendelkezésekből következik, hogy a figyelmeztető jelzést kiadó tagállam kizárólagos felelőssége a figyelmeztető jelzés fenntartása vagy törlése. Bár a végrehajtó tagállam kérheti a figyelmeztető jelzést kiadó tagállam SIRENE irodáját a figyelmeztető jelzés törlésére, és az érintett személyek a SIS‑rendelet 67. cikkének (1) bekezdésében és 68. cikkének (1) bekezdésében (
20
) előírtakkal összhangban a kiadó tagállam illetékes hatóságaihoz fordulhatnak, a végső döntést e tekintetben a kiadó tagállam hozza meg a konkrét eset körülményeinek vizsgálatát követően. Arra is rá kell mutatni, hogy a kiadó tagállam kizárólagos felelőssége a figyelmeztető jelzés fenntartását vagy törlését illetően összhangban áll az ugyanezen tagállam kibocsátó igazságügyi hatóságának az ilyen figyelmeztető jelzés alapjául szolgáló európai elfogatóparancs fenntartását vagy visszavonását illető kizárólagos felelősségével.
71.
Azon helyzetekkel kapcsolatban, amikor a figyelmeztető jelzést kiadó tagállamnak esetleg törölnie kell az általa a SIS‑be bevitt figyelmeztető jelzést, felhívom a figyelmet arra, hogy a SIS‑rendelet 53. cikkének (1) bekezdése szerint „[a] személyekre vonatkozó figyelmeztető jelzéseket csak annyi ideig lehet tárolni, amennyi azon céloknak az eléréséhez szükséges, amelyek érdekében a figyelmeztető jelzéseket bevitték.” (
21
) E cikk rögzíti a figyelmeztető jelzések felülvizsgálati időtartamát is, és konkrétan úgy rendelkezik, hogy különösen a SIS‑rendelet 26. cikkének alkalmazásában bevitt figyelmeztető jelzés ötéves időtartamú. A tagállamok mindenesetre a nemzeti joguknak megfelelően rövidebb felülvizsgálati időtartamokat is megállapíthatnak. (
22
) A figyelmeztető jelzést kiadó tagállam a felülvizsgálati időtartamon belül átfogó egyedi elbírálás alapján úgy határozhat, hogy a személyre vonatkozó figyelmeztető jelzést az eredeti időtartamon túl is a rendszerben tartja, amennyiben ez a figyelmeztető jelzés bevitelének célja miatt szükségesnek és arányosnak bizonyul. (
23
)
72.
Emlékeztetek továbbá arra, hogy a SIS 55. cikkének (1) bekezdése szerint „[a] 26. cikk szerinti, átadási, illetve kiadatási letartóztatásra vonatkozó figyelmeztető jelzéseket törölni kell, amikor az adott személyt átadták vagy kiadták a figyelmeztető jelzést kiadó tagállam illetékes hatóságainak. E figyelmeztető jelzések[et] abban az esetben is törölni kell, ha az illetékes igazságügyi hatóság a nemzeti joggal összhangban visszavonta a figyelmeztető jelzés alapjául szolgáló bírósági határozatot. A figyelmeztető jelzéseket ugyancsak törölni kell érvényességi idejük leteltekor az 53. cikkel összhangban.”
73.
Miként az előterjesztő bíróság helyesen rámutat, e rendelkezés nem írja elő kifejezetten a SIS‑be bevitt figyelmeztető jelzés törlését, amennyiben a 2002/584 kerethatározat 4. cikkének 6. pontja alapján megtagadták az átadást, és a büntetőítéletnek a 2008/909 kerethatározat szerinti elismerését követően elrendelték a büntetés végrehajtását a végrehajtó tagállam területén, annak nemzeti jogával összhangban.
74.
Mindenesetre úgy vélem, hogy amennyiben a végrehajtó tagállam a végrehajtás mérlegelhető megtagadásának a 2002/584 kerethatározat 4. cikkének 6. pontjában előírt okát alkalmazza, a SIS‑rendelet 53. cikkének (1) bekezdéséből következően a figyelmeztető jelzést kiadó tagállam feladata ellenőrizni, hogy megvalósult‑e az a cél, amelynek érdekében a keresett személyre vonatkozó figyelmeztető jelzést a SIS‑be bevitték. Ha megvalósult, akkor a figyelmeztető jelzést kiadó tagállam köteles törölni a figyelmeztető jelzést. (
24
) E tagállam határozata ekkor nagymértékben függ a kibocsátó igazságügyi hatóság azon értékelésétől, hogy szükséges‑e az adott személy tekintetében az európai elfogatóparancs fenntartása.
75.
E tekintetben a Bíróság a 2024. július 29‑i Breian ítéletében (
25
) megállapította, hogy „[a] 2002/584 kerethatározat egyetlen rendelkezése sem zárja ki annak lehetőségét, hogy a kibocsátó hatóság fenntartsa az európai elfogatóparancson alapuló átadás iránti megkeresést akkor, ha valamely tagállam végrehajtó hatósága megtagadta ezen elfogatóparancs végrehajtását”, (
26
) ugyanakkor éberségre kell hogy ösztönözze ez utóbbi hatóságot. (
27
)
76.
Közelebbről, az európai elfogatóparancs kibocsátó igazságügyi hatóság általi fenntartása szükségesnek bizonyulhat, különösen azt követően, hogy a korábbi átadás iránti megkeresés elutasításához vezető tényezők elhárultak, vagy ha az elutasító határozat nem felelt meg az uniós jognak, annak érdekében, hogy a keresett személy átadására irányuló eljárást lefolytassák, ily módon elősegítve az említett kerethatározat által követett, a büntetlenség elleni küzdelemre irányuló célkitűzés megvalósítását. (
28
)
77.
Márpedig álláspontom szerint az igazságügyi hatóság nem tagadhatja meg a szabadságvesztés‑büntetés végrehajtása céljából kibocsátott európai elfogatóparancs végrehajtását a végrehajtás mérlegelhető megtagadásának a 2002/584 kerethatározat 4. cikkének 6. pontjában említett okára hivatkozva, amennyiben a büntetőítélet elismerése és végrehajtása a 2008/909 kerethatározatban meghatározott eljárás és feltételek megsértésével történik. Ilyen helyzetben a kibocsátó igazságügyi hatóság fenntarthatja ezen európai elfogatóparancsot, a kibocsátó tagállam megőrzi az e büntetés végrehajtásához való jogát, és a végrehajtó igazságügyi hatóságnak végre kell hajtania az említett európai elfogatóparancsot a keresett személy kibocsátó tagállamnak történő átadásával.
78.
A jelen ügyben megjegyzem, hogy az olasz jogból eredően az átadásnak a 2002/584 kerethatározat 4. cikkének 6. pontja szerinti megtagadása együtt jár az európai elfogatóparancs alapjául szolgáló ítélet elismerésével, anélkül, hogy az ítélethozatal szerinti tagállam hozzájárulása szükséges lenne. Ebből következik, hogy a végrehajtó tagállam egyoldalúan úgy dönthet, hogy az ítéletet végrehajtja a területén, még akkor is, ha az ítélethozatal szerinti tagállam kifejezetten tiltakozik. A C. J. ügyre (Büntetőítélet végrehajtása európai elfogatóparancs alapján) vonatkozóan 2024. június 13‑án előterjesztett és ezúton hivatkozott indítványomban (
29
) részletesen kifejtettem azon okokat, amelyek miatt úgy vélem, hogy – ellentétben az olasz jogból és az olasz igazságügyi hatóságok által követett gyakorlatból következőkkel –a végrehajtás mérlegelhető megtagadására vonatkozóan az említett rendelkezésben előírt ok alkalmazása keretében a büntetőítéletnek a végrehajtó tagállam igazságügyi hatóságai általi elismerését és végrehajtását a 2008/909 kerethatározatban meghatározott eljárás és feltételek szerint kell elvégezni, ami megköveteli az ítélethozatal szerinti tagállam hozzájárulását a büntetésnek a végrehajtó tagállam általi végrehajtásához.
79.
Egyebekben komoly kétségeim vannak afelől, hogy összeegyeztethető‑e a 2008/909 kerethatározat 22. cikkének (1) bekezdésével a szociális szolgálatoknak való átadás alternatív intézkedése, amelyet EDS‑sel szemben 2022. július 15‑től 2022. október 11‑ig alkalmaztak, amikor is a Corte d’appello di Napoli (nápolyi fellebbviteli bíróság) megállapította a büntetés végrehajtásának befejezését és a büntetőítéletet elismerő határozat visszavonásáról határozott.
80.
A kerethatározat e rendelkezése bevezeti azon szabályt, hogy a kibocsátó állam nem folytathatja azon büntetés végrehajtását, amelynek végrehajtása a végrehajtó államban már megkezdődött. E szabály alkalmazásához véleményem szerint két feltételnek kell teljesülnie.
81.
Egyrészt a büntetés végrehajtását a végrehajtó tagállamban a 2008/909 kerethatározatban meghatározott szabályoknak megfelelően kellett végezni. Márpedig nem ez a helyzet akkor, ha a büntetőügyben hozott ítélet elismerésére az e kerethatározatban meghatározott eljárás és feltételek megsértésével került sor, különösen akkor, ha a kibocsátó tagállam nem küldte meg az említett kerethatározatban előírt ítéletet a tanúsítvánnyal együtt. Ilyen helyzetben az ugyanezen kerethatározatban foglalt szabályok megkerülésére adna ugyanis lehetőséget annak elfogadása, hogy a büntetés végrehajtásának a végrehajtó tagállamban történő megkezdése a kibocsátó tagállamot megfoszthatja az e büntetés végrehajtására vonatkozó hatáskörétől.
82.
Másrészt a büntetés végrehajtásának megkezdése a 2008/909 kerethatározat 22. cikkének (1) bekezdése értelmében azt feltételezi, hogy a végrehajtó tagállamban az ítélethozatal szerinti tagállam illetékes igazságügyi hatósága által kiszabott büntetést hajtják végre, mind annak jellegét, mind annak időtartamát tekintve. Márpedig az EDS‑re Romániában kiszabott szabadságvesztés‑büntetés végrehajtását Olaszországban 2022. július 15‑ig felfüggesztették, noha nem próbaidőre felfüggesztett büntetésről volt szó. Továbbá ezen időponttól kezdve nem e szabadságvesztés‑büntetést hajtották végre, hanem a szociális szolgálatoknak való átadás alternatív intézkedését, egészen 2022. október 11‑ig, amikor az előterjesztő bíróság kimondta a büntetés végrehajtásának befejezését, és visszavonta a román ítélet elismerését. Mind a büntetés végrehajtásának felfüggesztése, mind a büntetés jellegének megváltoztatása – a büntetés átalakításának a 2008/909 kerethatározat 8. cikkének (2)‑(4) bekezdésében (
30
) előírtakon kívüli esetben – számomra összeegyeztethetetlennek tűnik azon állítással, hogy az EDS‑re Romániában kiszabott szabadságvesztés‑büntetés végrehajtását Olaszországban az említett kerethatározat 22. cikkének (1) bekezdésében előírtak szerint megkezdték.
83.
Hangsúlyozom, hogy e két feltétel tiszteletben tartása kulcsfontosságú annak érdekében, hogy ne csak papíron létezzen azon szabály, (
31
) miszerint az európai elfogatóparancs végrehajtásának a 2002/584 kerethatározat 4. cikkének 6. pontja alapján történő megtagadása a végrehajtó tagállam valódi kötelezettségvállalását feltételezi a keresett személlyel szemben kiszabott szabadságvesztés‑büntetés végrehajtására vonatkozóan. (
32
)
84.
Azt is fontos tisztázni, hogy a keresett személlyel szemben kiszabott szabadságvesztés‑büntetés tényleges végrehajtása érdekében a végrehajtó tagállamtól mind annak jellege, mind annak időtartama tekintetében megkövetelt kötelezettségvállalás összeegyeztethetetlen az említett tagállam igazságügyi hatósága részéről a kibocsátó tagállamban hozott ítélet elismerését azzal az indokkal visszavonó határozattal, hogy az ítélet elveszítette végrehajthatóságát. Hozzátenném, hogy a Bíróság által a 2023. január 31‑i Puig Gordi és társai ítéletben (
33
) kimondottak analógiájára a végrehajtó igazságügyi hatóság azon megállapítása, hogy a büntethetőség a kibocsátó tagállamban elévült, noha ez utóbbi tagállam jelezte, hogy e tekintetben nem született bírósági határozat, ellentétes a 2002/584 kerethatározat (6) preambulumbekezdése értelmében az igazságügyi együttműködés sarokkövét jelentő kölcsönös elismerés elvével. (
34
)
85.
Mindezen tényezők alapján – a kérdést előterjesztő bíróság által elvégzendő vizsgálatok fenntartása mellett – kizártnak tűnik számomra, hogy az alapügy körülményei között a figyelmeztető jelzést kiadó tagállam az EDS‑re vonatkozó figyelmeztető jelzés SIS‑ből való törlésére kötelezettnek tekinthető azon az alapon, hogy a végrehajtó igazságügyi hatóság a végrehajtás mérlegelhető megtagadásának a 2002/584 kerethatározat 4. cikkének 6. pontjában említett okát alkalmazza.
IV. Végkövetkeztetés
86.
A fentiekre tekintettel azt javaslom a Bíróságnak, hogy a Curtea de Apel Bucureşti (bukaresti ítélőtábla, Románia) által a C‑305/22. sz. ügyben előzetes döntéshozatal céljából előterjesztett első, második és harmadik kérdésre a következőképpen válaszoljon:
Az európai elfogatóparancsról és a tagállamok közötti átadási eljárásokról szóló, 2002. június 13‑i 2002/584/IB tanácsi kerethatározat 4. cikkének 6. pontját és 8. cikke (1) bekezdésének c) pontját, valamint a kölcsönös elismerés elvének büntetőügyekben hozott, szabadságvesztés büntetéseket kiszabó vagy szabadságelvonással járó intézkedéseket alkalmazó ítéleteknek az Európai Unióban való végrehajtása céljából történő alkalmazásáról szóló, 2008. november 27‑i 2008/909/IB tanácsi kerethatározat 4. cikkének (2) és (5) bekezdését, 8. cikkének (1) bekezdését, 22. cikkének (1) bekezdését és 25. cikkét
a következőképpen kell értelmezni:
valamely igazságügyi hatóság nem tagadhatja meg a szabadságvesztés‑büntetés végrehajtása céljából kibocsátott európai elfogatóparancs végrehajtását a végrehajtás mérlegelhető megtagadásának e rendelkezések közül az elsőben említett okára hivatkozva, amennyiben a büntetőítélet elismerése és végrehajtása a 2008/909 kerethatározatban meghatározott eljárás és feltételek megsértésével történik. Ilyen helyzetben a kibocsátó igazságügyi hatóság fenntarthatja ezen európai elfogatóparancsot, a kibocsátó tagállam megőrzi az e büntetés végrehajtásához való jogot, és a végrehajtó igazságügyi hatóságnak végre kell hajtania az említett európai elfogatóparancsot a keresett személy kibocsátó tagállamnak történő átadásával.
87.
A fentiekre tekintettel azt javaslom a Bíróságnak, hogy a Corte d’appello di Napoli (nápolyi fellebbviteli bíróság, Olaszország) által a C‑595/23. sz. ügyben előzetes döntéshozatal céljából előterjesztett kérdésekre a következőképpen válaszoljon:
A 2022. július 6‑i (EU) 2022/1190 európai parlamenti és tanácsi rendelettel módosított, a rendőrségi együttműködés és a büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés terén a Schengeni Információs Rendszer (SIS) létrehozásáról, működéséről és használatáról, a 2007/533/IB tanácsi határozat módosításáról és hatályon kívül helyezéséről, valamint az 1986/2006/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet és a 2010/261/EU bizottsági határozat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2018. november 28‑i (EU) 2018/1862 európai parlamenti és tanácsi rendelet 26. cikkének (1) bekezdését, 27. cikkének (1) bekezdését, 53. cikkének (1) bekezdését, 55. cikkének (1) bekezdését, valamint 59. cikkének (1) és (3) bekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
amennyiben a végrehajtó igazságügyi hatóság a 2002/584 kerethatározat 4. cikkének 6. pontja alapján megtagadja a szabadságvesztés‑büntetés végrehajtása céljából kibocsátott európai elfogatóparancs végrehajtását, a figyelmeztető jelzést kiadó tagállam kizárólagos feladata annak vizsgálata, hogy megvalósult‑e az a cél, amelynek érdekében a keresett személyre vonatkozó figyelmeztető jelzést a SIS‑be bevitték, és ha megvalósult, a figyelmeztető jelzést törölni kell.
Az említett tagállam jogosult úgy tekinteni, hogy e cél nem valósult meg, és hogy ezért e figyelmeztető jelzést fenn kell tartani, ha a végrehajtás mérlegelhető megtagadására vonatkozóan az említett rendelkezésben meghatározott ok végrehajtó igazságügyi hatóság általi alkalmazása keretében a büntetőítélet elismerése és végrehajtása a 2008/909 kerethatározatban meghatározott eljárás és feltételek megsértésével történik. Ilyen helyzetben ugyanis a kibocsátó igazságügyi hatóság szükségesnek tarthatja a keresett személyre vonatkozó figyelmeztető jelzés alapjául szolgáló európai elfogatóparancs fenntartását.
(
1
)	Eredeti nyelv: francia.
(
i
)	A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.
(
2
)	HL 2002. L 190., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás: 19. fejezet, 6. kötet, 34. o.
(
3
)	HL 2008. L 327., 27. o.
(
4
)	E rendelkezés kimondja, hogy a végrehajtó igazságügyi hatóság megtagadhatja az európai elfogatóparancs végrehajtását, „ha az európai elfogatóparancsot szabadságvesztés‑büntetés vagy szabadságelvonással járó intézkedés végrehajtása céljából bocsátották ki, amennyiben a keresett személy a végrehajtó tagállamban tartózkodik, amelynek állampolgára vagy lakosa [helyesen: amennyiben a keresett személy a végrehajtó tagállamban tartózkodik, vagy annak állampolgára vagy lakosa], és ez az állam vállalja, hogy saját hazai joga szerint végrehajtja a büntetést vagy a szabadságelvonással járó intézkedést”.
(
5
)	A C. J. (Büntetőítélet végrehajtása európai elfogatóparancs alapján) ügyre vonatkozó indítvány (C‑305/22, EU:C:2024:508).
(
6
)	C‑305/22, nem tették közzé, EU:C:2024:783.
(
7
)	Lásd ebben az értelemben különösen: 2021. április 15‑iAV (Összbüntetési ítélet) ítélet (C‑221/19, EU:C:2021:278, 35. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Álláspontom szerint a 2018. december 13‑iSut ítélet (C‑514/17, EU:C:2018:1016) 48. pontját a Bíróságnak pontosítania kell annak egyértelmű kimondása érdekében, hogy a végrehajtás mérlegelhető megtagadására vonatkozóan a 2002/584 kerethatározat 4. cikkének 6. pontjában foglalt ok alkalmazása nem mehet az érintett személy büntetlenségének elkerülésére irányuló célkitűzés rovására, ami a 2008/909 kerethatározatban előírt eljárás és feltételek betartását feltételezi.
(
8
)	HL 2018. L 312., 56. o.; helyesbítés: HL 2019. L 316 I, 4. o.
(
9
)	HL 2022. L 185., 1. o., a továbbiakban: SIS‑rendelet.
(
10
)	A SIS‑rendelet 3. cikkének 1. pontja szerint a figyelmeztető jelzés „a SIS‑be bevitt adatállomány, amely az illetékes hatóságok számára lehetővé teszi, hogy egy foganatosítandó egyedi intézkedés céljából valamely személyt vagy tárgyat azonosítsanak.”
(
11
)	A román kormány írásbeli észrevételeiben kifejtette, hogy a román hatóságok az olasz hatóságok számára jelezték egyrészt azt, hogy nem adták hozzájárulásukat a Romániában hozott jogerős büntetőítélet olasz hatóságok általi elismeréséhez, másrészt pedig azt, hogy mindaddig, amíg a román hatóságokat nem tájékoztatják a büntetés olaszországi végrehajtásának megkezdéséről, Románia fenntartja a jogot az ítélet saját területén történő végrehajtására.
(
12
)	A román kormány írásbeli észrevételeiben kijelentette, hogy EDS nem a vele szemben kiszabott szabadságvesztés‑büntetés végrehajtását kezdte meg, hanem a szociális szolgálatoknak átadás alternatív intézkedését.
(
13
)	A hivatkozott ítélkezési gyakorlatot a Curtea Constituțională (alkotmánybíróság) a Monitorul Oficial al României 2018. június 25‑i 518. számában közzétett 297/2018. sz. ítélete és a Monitorul Oficial al României 2022. június 9‑i 565. számában közzétett 358/2022. sz. ítélete képezi, amelyek a Codul penal (büntető törvénykönyv) 155. cikke (1) bekezdésének alkotmányellenességére vonatkozó kifogással kapcsolatosak. Lásd az Európai Unió pénzügyi érdekeit sértő bűncselekményekkel kapcsolatos ügyekben a büntethetőség elévülésének megszakadásáról: 2023. július 24‑iLin ítélet (C‑107/23 PPU, EU:C:2023:606).
(
14
)	A GURI 2005. április 29‑i 98. száma, 6. o.
(
15
)	A GURI 2010. október 1‑jei 230. száma, 1. o.
(
16
)	A GURI 2006. július 31‑i 176. száma, 4. o.
(
17
)	A SIS része a nemzeti irodák, az úgynevezett „SIRENE irodák” egyetlen hálózata; ezen irodák napi 24 órán keresztül, heti 7 napon át teljeskörűen működnek, és különösen az összes kiegészítő információ cseréjét és rendelkezésre állását biztosítják (lásd: a SIS‑rendelet (5) preambulumbekezdése és 7. cikke).
(
18
)	Ez a helyzet különösen akkor, ha egy tagállam úgy véli, hogy a figyelmeztető jelzés végrehajtása nemzeti jogával, nemzetközi kötelezettségeivel vagy alapvető nemzeti érdekeivel nem egyeztethető össze (24. cikk (1) bekezdés), vagy ha a végrehajtó igazságügyi hatóság a végrehajtás megtagadásának valamely indoka alapján megtagadta az európai elfogatóparancs végrehajtását (25. cikk (1) bekezdés). A SIS‑rendelet 3. cikkének 8. pontja értelmében a megjelölés meghatározása: „a figyelmeztető jelzés érvényességének nemzeti szinten való felfüggesztése, amely csatolható letartóztatásra vonatkozó figyelmeztető jelzésekhez, eltűnt vagy különleges bánásmódot igénylő személyekre vonatkozó figyelmeztető jelzésekhez, valamint rejtett ellenőrzésre, kikérdezésre vagy célzott ellenőrzésre vonatkozó figyelmeztető jelzésekhez”.
(
19
)	Lásd: a Bíróság elnökének 2023. december 5‑iCuprea végzése (C‑595/23, EU:C:2023:955).
(
20
)	E rendelet 67. cikkének (1) bekezdése értelmében „[a]z érintettek számára lehetővé kell tenni, hogy gyakorolhassák a [természetes személyeknek a személyes adatok kezelése tekintetében történő védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról, valamint a 95/46/EK rendelet hatályon kívül helyezéséről {általános adatvédelmi rendelet} szóló, 2016. április 27‑i] (EU) 2016/679 rendelet [(HL 2016. L 119., 1. o., helyesbítések: HL 2016. L 314., 72. o.; HL 2018. L 127., 2. o.; HL 2021. L 74., 35. o.)] 15., 16. és 17. cikkében, valamint a [személyes adatoknak az illetékes hatóságok által a bűncselekmények megelőzése, nyomozása, felderítése, a vádeljárás lefolytatása vagy büntetőjogi szankciók végrehajtása céljából végzett kezelése tekintetében a természetes személyek védelméről és az ilyen adatok szabad áramlásáról, valamint a 2008/977/IB tanácsi kerethatározat hatályon kívül helyezéséről szóló, 2016. április 27‑i] (EU) 2016/680 irányelv (HL 2016. L 119., 89. o.; helyesbítések: HL 2018. L 127., 7. o.; HL 2021. L 74., 39. o.)] 14. cikkében és 16. cikkének (1) és (2) bekezdésében megállapított jogokat. Továbbá a SIS‑rendelet 68. cikkének (1) bekezdése úgy rendelkezik, hogy „[a] [2016/679] rendeletben és a [2016/680] irányelvben foglalt jogorvoslati lehetőségek sérelme nélkül, bármely személy kérelmet nyújthat be bármely illetékes hatósághoz – valamely bíróságot is beleértve – bármely tagállam nemzeti joga értelmében, hogy a rá vonatkozó figyelmeztető jelzéssel kapcsolatos adatokhoz hozzáférjen, azok helyesbítését, törlését kérje vagy e figyelmeztető jelzéssel kapcsolatban információkat szerezzen, illetve kártérítést kapjon.”
(
21
)	Lásd továbbá az említett rendelet (46) preambulumbekezdését. Ezenkívül megjegyzendő, hogy a Schengeni Információs Rendszer második generációja (SIS II) további végrehajtási intézkedéseinek elfogadásáról szóló 2013/115/EU végrehajtási határozat mellékletének felváltásáról szóló, 2015. január 29‑i (EU) 2015/219 bizottsági végrehajtási határozat (HL 2015. L 44., 75. o.; helyesbítés: HL 2015. L 199., 46. o.) mellékletében foglalt SIRENE‑kézikönyv 2.9. pontja szerint „[a]mint a figyelmeztető jelzés fenntartására vonatkozó feltételek már nem teljesülnek, a figyelmeztető jelzést kiadó tagállam késedelem nélkül törli a figyelmeztető jelzést.”
(
22
)	Lásd a SIS‑rendelet 53. cikkének (5) bekezdését.
(
23
)	Lásd a SIS‑rendelet 53. cikkének (6) bekezdését.
(
24
)	Lásd analógia útján: 2022. december 15‑iLietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerija (A figyelmeztető jelzés tárgyát képező gépjárművek nyilvántartásba vétele) ítélet (C‑88/21, EU:C:2022:982, 46. és 47. pont). Megjegyzem egyúttal, hogy a SIS‑rendelet 55. cikke (1) bekezdésének utolsó mondata e rendelet 53. cikkére utal, ami alátámasztja ezen értelmezést.
(
25
)	C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658.
(
26
)	2024. július 29‑iBreian ítélet (C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658, 48. pont).
(
27
)	2024. július 29‑iBreian ítélet (C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658, 49. pont).
(
28
)	Lásd: 2024. július 29‑iBreian ítélet (C‑318/24 PPU, EU:C:2024:658, 51. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). A Bíróság ezen ítéletben ugyanakkor az ítélkezési gyakorlatából következően kifejtette, hogy mivel az olyan európai elfogatóparancs fenntartása, amelynek végrehajtását valamely tagállamban megtagadták, a keresett személynek egy másik tagállamban történő letartóztatását eredményezheti, és ennélfogva sértheti e személy egyéni szabadságát, a kibocsátó igazságügyi hatóság feladata annak vizsgálata, hogy az adott eset sajátosságaira tekintettel ennek fenntartása arányos‑e. E vizsgálat keretében ezen hatóságnak többek között figyelembe kell vennie a keresett személy elleni büntetőeljárás alapjául szolgáló bűncselekmény jellegét és súlyát, a vele szemben kibocsátott európai elfogatóparancs fenntartásának e személyre gyakorolt következményeit, valamint az említett elfogatóparancs végrehajtásával kapcsolatos kilátásokat (54. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
29
)	C‑305/22, EU:C:2024:508.
(
30
)	A Bíróság ítélkezési gyakorlatából következik, hogy „[a] 2008/909 kerethatározat 8. cikkének (2)‑(4) bekezdése […] szigorú feltételeket szab a kibocsátó államban kiszabott büntetésnek a végrehajtó tagállam illetékes hatósága által történő átalakításához, amely feltételek így az említett hatóságot az említett kerethatározat 8. cikkének (1) bekezdése alapján terhelő azon alapvető kötelezettség alóli egyetlen kivételt képezik, amely kötelezettség értelmében a tagállamnak a részére továbbított ítéletet el kell ismernie, és haladéktalanul meg kell tennie a büntetés végrehajtásához szükséges intézkedéseket, és a büntetés időtartama és jellege meg kell feleljen a kibocsátó államban hozott ítéletben meghatározottaknak.” Lásd különösen: 2021. április 15‑iAV (Összbüntetési ítélet) ítélet (C‑221/19, EU:C:2021:278, 35. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). A 2008/909 kerethatározat 12. cikke (1) bekezdésének, 13. cikkének és 21. cikke e) pontjának együttes olvasatából továbbá az következik, hogy egyrészt a végrehajtó tagállam illetékes hatósága köteles tájékoztatni a kibocsátó tagállamot a büntetés átalakításáról az említett kerethatározat 8. cikkének (2) és (3) bekezdésével összhangban hozott bármely határozatról, másrészt, hogy amennyiben ez utóbbi tagállam nem ért egyet az ilyen átalakítási határozattal, mindaddig, amíg a büntetés végrehajtása a végrehajtó tagállamban meg nem kezdődött, visszavonhatja a tanúsítványt ezen államtól (ami azt feltételezi, hogy a tanúsítványt a kibocsátó tagállam illetékes hatósága az említett kerethatározat 4. cikkének (2) bekezdésével összhangban előzetesen továbbította). Hozzáteszem, hogy a büntetés átalakításának a 2008/909 kerethatározat 8. cikkének (2)‑(4) bekezdésében előírt eseteit meg kell különböztetni az e büntetésre vonatkozó végrehajtási szabályoktól, amelyeket az említett kerethatározat 17. cikkének (1) bekezdésével összhangban a végrehajtó tagállam joga szabályoz. E tekintetben a Bíróság különösen azt tette egyértelművé, hogy ez utóbbi rendelkezés a szabadságvesztés‑büntetés materiális végrehajtásának biztosítását célzó intézkedéseket foglalja magában. Lásd: 2021. április 15‑iAV (Összbüntetési ítélet) ítélet (C‑221/19, EU:C:2021:278, 39. pont). E megkülönböztetés áll a jelenleg folyamatban lévő Fira ügy (C‑215/24) középpontjában, amelynek tárgya a kibocsátó tagállam igazságügyi hatósága által kiszabott szabadságvesztés‑büntetés végrehajtásának a végrehajtó tagállam igazságügyi hatósága általi felfüggesztése.
(
31
)	A büntetőítéletnek a végrehajtó tagállam általi elismerése azt is maga után vonja, hogy a 2008/909 kerethatározat 19. cikkének (2) bekezdésével összhangban „[a]z ezen kerethatározat értelmében végrehajtásra kerülő, büntetéseket kiszabó ítélet felülvizsgálatára irányuló kérelmek tárgyában kizárólag a kibocsátó állam határozhat.”
(
32
)	Lásd különösen: 2023. június 6‑iO. G. (Harmadik állambeli állampolgárral szemben kibocsátott európai elfogatóparancs) ítélet (C‑700/21, EU:C:2023:444, 48. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Egyébiránt az európai elfogatóparancs végrehajtásának mindennemű megtagadását meg kell, hogy előzze a végrehajtó igazságügyi hatóság által azzal kapcsolatban folytatott vizsgálat, hogy a büntetésnek a saját belső joga szerinti végrehajtása ténylegesen lehetséges‑e. Lásd különösen: 2019. június 19‑iPopławski ítélet (C‑573/17; EU:C:2019:530, 88. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
(
33
)	C‑158/21, EU:C:2023:57.
(
34
)	Lásd: 2023. január 31‑iPuig Gordi és társai ítélet (C‑158/21, EU:C:2023:57, 88. pont). A jelen ügyben egyébiránt az említett elévülés bekövetkeztét a román kormány a tárgyaláson részletesen vitatta.