A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (nyolcadik tanács)
2026. április 23.(*)
„ Előzetes döntéshozatal – Szellemi tulajdon – 2004/48/EK irányelv – A szellemitulajdon‑jogok érvényesítése – A 9. cikk (5) bekezdése – Ideiglenes intézkedések – Az érdemi határozathoz vezető eljárás megindításának hiánya – Az érdemi határozat joghatásait megelőlegező ideiglenes intézkedések hatályának fenntartását előíró nemzeti szabályozás ”
A C‑132/25. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Corte suprema di cassazione (semmítőszék, Olaszország) a Bírósághoz 2025. február 10‑én érkezett, ugyanazon a napon hozott határozatával terjesztett elő
az M. M. Ristorazione Srl
és
a Villa Ramazzini Srl
között folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (nyolcadik tanács),
tagjai: O. Spineanu‑Matei tanácselnök (előadó), S. Rodin és N. Piçarra bírák,
főtanácsnok: T. Ćapeta,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–        az M. M. Ristorazione Srl képviseletében B. Pasanisi avvocato,
–        a Villa Ramazzini Srl képviseletében M. Machetta avvocato,
–        az olasz kormány képviseletében S. Fiorentino, meghatalmazotti minőségben, segítői: F. Montanaro avvocato dello Stato, és I. Fresu procuratore dello Stato,
–        a holland kormány képviseletében A. Hanje és J. Langer, meghatalmazotti minőségben,
–        az Európai Bizottság képviseletében C. Biz, J. Samnadda és J. Szczodrowski, meghatalmazotti minőségben,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a szellemi tulajdonjogok érvényesítéséről szóló, 2004. április 29‑i 2004/48/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2004. L 157., 45. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 2. kötet, 32. o.) 9. cikke (5) bekezdésének az értelmezésére vonatkozik.
2        E kérelmet az M. M. Ristorazione Srl és a Villa Ramazzini Srl, a Mò Mò ábrás védjegy jogosultja között folyamatban lévő peres eljárásban terjesztették elő, amelynek tárgya az M. M. Ristorazione arra irányuló kérelme, hogy helyezzék hatályon kívül a számára a „Mò Mò Pizza, Sapori e Salute” megkülönböztető megjelölés, valamint a Mò Mò védjegyet tartalmazó minden más megkülönböztető megjelölés használatát megtiltó ideiglenes intézkedést elrendelő végzést.
Jogi háttér
A nemzetközi jog
3        A Kereskedelmi Világszervezet (WTO) létrehozásáról szóló Egyezmény 1. mellékletében található, a szellemi tulajdonjogok kereskedelmi vonatkozásairól szóló megállapodást (a továbbiakban: TRIPS‑megállapodás) 1994. április 15‑én Marrakeshben (Marokkó) írták alá, és a többoldalú tárgyalások uruguayi fordulóján (1986–1994) elért megállapodásoknak a Közösség nevében a hatáskörébe tartozó ügyek tekintetében történő megkötéséről szóló, 1994. december 22‑i 94/800/EK tanácsi határozattal (HL 1994. L 336., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 11. fejezet, 21. kötet, 80. o.; kihirdette: az 1998. évi IX. törvény) hagyták jóvá. A TRIPS‑megállapodásban részes felek a WTO tagjai, köztük az Unió összes tagállama, valamint maga az Unió.
4        E megállapodás III. részében szereplő 50. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)      A bíróságoknak legyen felhatalmazása azonnali és hatékony intézkedések elrendelésére:
a)      szellemi tulajdonjog megsértése bekövetkezte megelőzése érdekében, különösen pedig annak érdekében, hogy megelőzhető legyen, hogy az ilyen termékek a joghatóságuk területén kereskedelmi forgalomba kerüljenek, ideértve az importált árukat, közvetlenül vámkezelést követően;
b)      az állított jogsértésre vonatkozó bizonyítékok megóvása érdekében.
(2)      A bíróságnak álljon jogában ideiglenes intézkedések meghozatala inaudita altera parte (a másik fél meghallgatása nélkül) megfelelő esetben, nevezetesen akkor, ha a késedelem helyrehozhatatlan kárt okozna a jogtulajdonosnak vagy, ha bizonyíthatóan fennáll a bizonyíték megsemmisítésének kockázata.
[…]
(6)      A 4. pont sérelme nélkül az 1. és 2. pont alapján megtett ideiglenes intézkedést az alperes kérelmére hatálytalanítani kell, vagy azok egyébként is hatályukat vesztik, ha az ügyben történő határozathozatalt eredményező eljárás nem indul meg egy bizonyos, ésszerű határidőn belül. Ezt a határidőt az intézkedést elrendelő bírói szerv határozza meg, amennyiben ezt a tag joga megengedi; ennek hiányában nem lehet hosszabb 20 munkanapnál vagy 31 naptári napnál.
[…]”
Az uniós jog
5        A 2004/48 irányelv (4), (5) és (22) preambulumbekezdése a következőket mondja ki:
„(4)      Nemzetközi szinten valamennyi tagállamot – csakúgy, mint a[z Európai] Közösséget a saját hatáskörébe tartozó kérdésekben – kötelezi [a TRIPS‑megállapodás] […].
(5)      A [TRIPS‑megállapodás] különösen a szellemi tulajdonjogok érvényesítésének hatékony eszközeiről tartalmaz rendelkezéseket, amelyek nemzetközileg alkalmazandó szabályok, és amelyeket valamennyi tagállam átültetett. Ez az irányelv nem érintheti a tagállamok nemzetközi kötelezettségeit, közöttük a [TRIPS‑megállapodás] szerinti kötelezettségeket sem.
[…]
(22)      Szintén elengedhetetlen az olyan ideiglenes intézkedések biztosítása, amelyek a jogsértések azonnali megszüntetését szolgálják az ügyre vonatkozó érdemi döntés bevárása nélkül, a védelem jogainak tiszteletben tartása mellett, biztosítva az ideiglenes intézkedések arányosságát a kérdéses ügy sajátosságainak megfelelően és azon garanciákat, amelyek szükségesek a megalapozatlan kérelemből adódóan az alperes oldalán felmerült költségek és okozott kár fedezésére. Ezen intézkedések különösen akkor indokoltak, ha a késedelem helyrehozhatatlan kárt okozna a szellemi tulajdonjog jogosultjának.”
6        Ezen irányelv „Hatály” című 2. cikkének (1) bekezdése az alábbiakat írja elő:
„A közösségi vagy tagállami jogszabályokban esetlegesen foglalt eszközök sérelme nélkül – amennyiben azok kedvezőbbek a jogosultak számára – az ebben az irányelvben foglalt intézkedéseket, eljárásokat és jogorvoslatokat a 3. cikkel összhangban alkalmazni kell a közösségi jogban és/vagy az érintett tagállam nemzeti jogában foglalt bármely szellemi tulajdonjog megsértése esetén.”
7        Az említett irányelv „Általános kötelezettség” című 3. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)      A tagállamok rendelkeznek azon intézkedésekről, eljárásokról és jogorvoslatokról, amelyek az ezen irányelv által szabályozott szellemi tulajdonjogok érvényesítésének biztosításához szükségesek. Ezen intézkedéseknek, eljárásoknak és jogorvoslatoknak méltányosnak és igazságosnak kell lenniük, és nem lehetnek indokolatlanul bonyolultak és költségesek és nem eredményezhetnek ésszerűtlen határidőket és indokolatlan késedelmeket.
(2)      Ezeknek az intézkedéseknek, eljárásoknak és jogorvoslatoknak ezen túlmenően hatásosnak, arányosnak és elrettentőnek kell lenniük, és úgy kell őket alkalmazni, hogy a jogszerű kereskedelemnek ne állítsanak korlátokat, és hogy az azokkal való visszaélés esetére biztosítékok rendelkezésre álljanak.”
8        Ugyanezen irányelv „Ideiglenes és biztosítási intézkedések” című 9. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)      A tagállamok biztosítják, hogy a bíróságok a felperes kérelmére:
a)      ideiglenes intézkedést rendelhessenek el a feltételezett jogsértő ellen a szellemi tulajdonjogot fenyegető sérelem megakadályozására, vagy ideiglenes jelleggel és szükség esetén – feltéve, hogy arról a nemzeti jogszabályok rendelkeznek – pénzbírság kiszabásával párhuzamosan a feltételezett jogsértés folytatásának megtiltására, vagy a jogsértés folytatásának olyan biztosíték nyújtásától való függővé tételére, amely a jogosult kártérítését szolgálja; ugyanazon feltételek mellett ideiglenes intézkedést rendelhessenek el olyan közvetítő ellen, akinek szolgáltatásait harmadik személy szellemi tulajdonjog megsértésére veszi igénybe; olyan közvetítő ellen, akinek szolgáltatásait harmadik személy szerzői jog vagy szomszédos jog megsértésére veszi igénybe elrendelhető ideiglenes intézkedések [az információs társadalomban a szerzői és szomszédos jogok egyes vonatkozásainak összehangolásáról szóló, 2001. május 22‑i 2001/29/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2001. L 167., 10. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 230. o.] hatálya alá tartoznak;
b)      elrendelhessék a szellemi tulajdonjogot feltehetően sértő áruk lefoglalását vagy kiadását, hogy forgalomba hozatalukat és forgalmazásukat megakadályozzák;
(2)      Üzletszerűen elkövetett jogsértés esetén a tagállamok biztosítják, hogy a bíróságok óvintézkedésként elrendelhessék a feltételezett jogsértő ingó és ingatlan vagyonának lefoglalását, beleértve bankszámláinak befagyasztását és egyéb vagyontárgyainak lefoglalását, amennyiben a sértett fél igazolja, hogy a kártérítési igényének teljesítése kétséges. E célból az illetékes hatóságok elrendelhetik a banki, pénzügyi vagy kereskedelmi iratok közlését, vagy a szóban forgó információhoz való megfelelő hozzáférést.
(3)      Az (1) és (2) bekezdésben említett intézkedések vonatkozásában a bíróságok megkövetelik a felperestől bármely ésszerűen rendelkezésre álló bizonyíték szolgáltatását annak érdekében, hogy kellő bizonyossággal meggyőződhessenek arról, hogy a felperes a jogosult és hogy a felperes jogát megsértik, vagy ilyen jogsértés veszélye fennáll.
(4)      A tagállamok biztosítják, hogy az (1) és (2) bekezdésben említett ideiglenes intézkedéseket szükség estén az alperes meghallgatása nélkül hozhassák meg, különösen akkor, ha a késedelem a jogosult számára helyrehozhatatlan kárt okozna. Ilyen esetben a feleket erről legkésőbb az intézkedések végrehajtása után haladéktalanul értesíteni kell.
Az érintett felek kérelmére vizsgálatot kell lefolytatni, amely a véleménynyilvánítás jogát is magában foglalja annak érdekében, hogy az intézkedésekről szóló értesítést követő ésszerű időn belül dönteni lehessen az intézkedések módosításáról, visszavonásáról vagy megerősítéséről.
(5)      A tagállamok biztosítják, hogy az (1) és (2) bekezdésben említett ideiglenes intézkedéseket az alperes kérelmére visszavonják vagy egyéb módon hatályon kívül helyezzék, amennyiben a felperes kellő határidőn belül – ha azt a tagállam joga lehetővé teszi, az intézkedést elrendelő bíróság által meghatározott határidőn, ennek hiányában pedig legfeljebb 20 munkanapon, illetve 31 naptári napon belül, melyek közül a hosszabb határidő az irányadó – nem indít az ügy érdemi elbírálására irányuló eljárást az illetékes bíróság előtt.
[…]”
Az olasz jog
A CPI
9        A 2005. február 10‑i decreto legislativo n. 30. – A Codice della proprietà industriale, a norma dell’articolo 15 della legge 12 dicembre 2002, n. 273 (az ipari tulajdonról szóló törvénykönyvnek a 2002. december 12‑i 273. sz. törvény 15. cikke alapján történő jóváhagyásáról szóló, 2005. február 10‑i 30. sz. felhatalmazáson alapuló törvényerejű rendelet; a GURI 2005. március 4‑i 52. számának 28. sz. rendes melléklete) az alapügy tényállására alkalmazandó változatának (a továbbiakban: CPI) „Eltiltás” című 131. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)      Az iparjogvédelmi jog jogosultja jogsértéstől való eltiltást kérhet jogainak közvetlen megsértése, valamint a jogsértések folytatása vagy azok megismétlése ellen. Különösen kérheti a jogsértő termékek gyártásától, forgalmazásától és felhasználásától való eltiltást, valamint az ilyen termékek piacról való kivonásának elrendelését bármely olyan személlyel szemben, aki azokat birtokolja vagy azokhoz más módon hozzáfér, a polgári perrendtartás [(a továbbiakban: CPC)] biztosítási intézkedésekre vonatkozó rendelkezéseivel összhangban.
Az eltiltás és az ilyen áruk eltávolítását elrendelő végzés ugyanezen indokok alapján kérhető minden olyan személlyel szemben, akinek szolgáltatásait ipari tulajdonjog megsértése céljából veszik igénybe.
(2)      Az intézkedés elrendelésekor a bíróság megállapíthat egy összeget minden egyes később megállapított jogsértés vagy meg nem felelés, valamint az intézkedés végrehajtásának minden egyes késedelme után.”
10      A CPI‑nek „A biztosítási védelem előzetes elrendelése, valamint az ideiglenes intézkedés iránti eljárás és az érdemi eljárás közötti kapcsolat” című 132. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)      A 126., 128., 129., 131. és 133. cikkben említett intézkedések a szabadalmi vagy lajstromozási eljárás során is engedélyezhetők, feltéve, hogy a kérelmet meghirdették vagy azon személyek számára hozzáférhetővé tették, akikkel a bejelentést közölték.
(2)      Ha az ideiglenes intézkedést elrendelő bíróság nem állapít meg határidőt a felek számára az ügy érdemére vonatkozó eljárás megindítására, az eljárást húsz munkanapon vagy harminc naptári napon belül meg kell indítani, attól függően, hogy melyik határidő a hosszabb. A határidő – amennyiben a végzést a tárgyaláson hozzák – a végzés kihirdetésétől, vagy ennek hiányában annak közlésétől kezdődik. Amennyiben a leírást kiegészítő ideiglenes intézkedéseket kérnek a leírással egyidejűleg vagy másodlagosan, a határidő számításánál annak a kijelölt bíróságnak a végzését kell figyelembe venni, amely e kiegészítő intézkedésekről is határoz.
(3)      Ha az ügy érdemére vonatkozó eljárást nem indították meg a (2) bekezdésben előírt kötelező határidőn belül, vagy ha az eljárást annak megindítását követően megszüntetik, az ideiglenes intézkedés hatályát veszti.
(4)      A (3) bekezdés rendelkezései nem alkalmazandók sem a [CPC] 700. cikke szerinti sürgős intézkedésekre, sem az érdemi határozat joghatásait előrevetítő, más ideiglenes intézkedésekre (a továbbiakban: előzetes intézkedések). Ebben az esetben bármelyik fél kezdeményezheti az ügy érdemére vonatkozó eljárást.
[…]”
A CPC
11      A CPC 700. cikke a következőképpen rendelkezik:
„A jelen fejezet előző szakaszai által szabályozott eseteken kívül bárki, akinek alapos oka van attól tartani, hogy joga rendes úton történő érvényesítéséhez szükséges ideig azt közvetlen és helyrehozhatatlan kár fenyegeti, a bírósághoz fordulhat azon sürgős intézkedések meghozatala érdekében, amelyek a körülményektől függően a legmegfelelőbbnek tűnnek az ügy érdemében hozott határozat joghatásainak ideiglenes biztosításához.”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
12      A Villa Ramazzini, egy olaszországi székhelyű vállalkozás, a Mò Mò ábrás védjegy jogosultja.
13      Az M. M. Ristorazione, egy szintén Olaszországban székhellyel rendelkező vállalkozás, a „Mò Mò Pizza, Sapori e Salute” megkülönböztetésre alkalmas megjelölést használta.
14      2018. március 22‑i ideiglenes intézkedés tárgyában hozott végzésével a Tribunale di Roma (római bíróság, Olaszország) helyt adott a Villa Ramazzini által benyújtott biztosítási intézkedés iránti kérelemnek. E bíróság többek között megtiltotta az M. M. Ristorazione számára a „Mò Mò Pizza, Sapori e Salute” megjelölés, valamint a Mò Mò védjegyet tartalmazó minden más megkülönböztető megjelölés használatát, elrendelte e megjelölésnek az M. M. Ristorazione cégjelzéséből való törlését, és ez utóbbira a határozat végrehajtásában bekövetkező késedelem minden egyes napja után a határozat végrehajtható formában történő kézbesítésétől számított kényszerítő bírságot szabott ki.
15      Az M. M. Ristorazione a Tribunale di Roma (római bíróság) előtt a 2018. március 22‑i ideiglenes intézkedés tárgyában hozott végzés hatálytalanságának megállapítása iránti kérelmet terjesztett elő. Arra hivatkozott, hogy e végzés a CPI 132. cikkének (3) bekezdése és a 2004/48 irányelv 9. cikkének (5) bekezdése értelmében hatályát vesztette, mivel a Villa Ramazzini nem indított érdemi eljárást a jogának megállapítása érdekében.
16      2020. július 8‑i ítéletével a Tribunale di Roma (római bíróság) elutasította a hatálytalanság megállapítása iránti ezen kérelmet a CPI 132. cikkének (4) bekezdése alapján, amely szerint az ideiglenes intézkedésnek az érdemi eljárás megfelelő időben történő megindításának elmulasztása miatti hatályvesztésének jogkövetkezménye nem alkalmazandó az olyan előzetes intézkedésekre, mint az M. M. Ristorazionéval szembeni, eltiltó végzés. Az említett bíróság szerint a 2004/48 irányelv 9. cikke kizárólag a jellegüknél fogva ideiglenes intézkedésekre vonatkozik, nem pedig azokra, amelyek előrevetítik az érdemi határozat joghatásait.
17      Az M. M. Ristorazione fellebbezést nyújtott be ezen ítélettel szemben a Corte d’appello di Romához (római fellebbviteli bíróság, Olaszország), amely helybenhagyta az elsőfokú ítéletet. E bíróság, miután a CPI 131. cikkében említett eltiltó intézkedéseket előzetes intézkedésnek minősítette, úgy ítélte meg, hogy amennyiben ezek az intézkedések jogerőre emelkednek, önmagukban alkalmasak a felperes jogának végleges védelmére. E tekintetben az említett intézkedéseket meg kell különböztetni a 2004/48 irányelv 9. cikkében említett intézkedésektől, amelyeket a tények rögzítésére irányuló szándék jellemez annak érdekében, hogy az alaphatározat a jövőre nézve fejthesse ki joghatásait. Az említett bíróság szerint az előzetes intézkedések szabályozása az ezen irányelv 3. cikkében szabályozott pergazdaságosság elvének tiszteletben tartására irányul.
18      Az M. M. Ristorazione ezt követően felülvizsgálati kérelmet nyújtott be a Corte suprema di cassazionéhoz (semmítőszék, Olaszország), amely a kérdést előterjesztő bíróság. Kérelmének alátámasztásaként két jogalapra hivatkozik, amelyek közül az első többek között a 2004/48 irányelv 9. cikkének és a CPI 132. cikkének megsértésén alapul. Az M. M. Ristorazione szerint e 9. cikk olyan előzetes intézkedéseket foglal magában, mint a jogsértések megelőzésére vagy megszüntetésére irányuló eltiltó intézkedések. Ezenkívül ezen irányelv 3. cikkével nem ellentétes, hogy az előzetes intézkedések joghatásai megszűnjenek.
19      A kérdést előterjesztő bíróság először is megjegyzi, hogy bár a CPI 132. cikkének (3) bekezdése kimondja azt az általános szabályt, amely szerint az ideiglenes intézkedés hatályát veszti, ha az érdemi eljárást nem indítják meg az előírt határidőn belül, a CPI 132. cikkének (4) bekezdése akként rendelkezik, hogy ez a szabály nem alkalmazandó a CPC 700. cikke alapján hozott sürgős intézkedésekre és az érdemi határozat joghatásait előrevetítő, más ideiglenes intézkedésekre, mivel bármelyik fél indíthat érdemi eljárást.
20      E bíróság hozzáteszi, hogy a 2004/48 irányelv 9. cikkének (5) bekezdéséből kitűnik, hogy az e cikk (1) és (2) bekezdésében említett ideiglenes intézkedéseket az alperes kérelmére hatályon kívül kell helyezni vagy a joghatásaikat más módon meg kell szüntetni, ha a felperes észszerű határidőn belül nem indított érdemi határozathoz vezető eljárást.
21      Az említett bíróság pontosítja, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint a 2004/48 irányelv 9. cikkének (5) bekezdésében említett intézkedések az uniós jogalkotó által előírt azon jogi eszközök közé tartoznak, amelyek lehetővé teszik azon kockázat átfogó csökkentését, hogy az alperest az ideiglenes intézkedések következtében kár érje, és ezáltal védjék őt.
22      Ugyanezen bíróság megjegyzi, hogy a 2004/48 irányelv 9. cikke (1) bekezdésének a) pontjában említett intézkedések között szerepel a közbenső meghagyás, amely egybeesik a CPI 131. cikkének (1) bekezdésében említett eltiltással, valamint a kényszerítő bírság megfizetésével, amely a CPI 131. cikkének (2) bekezdésében említett „minden egyes később megállapított jogsértés vagy meg nem felelés és az intézkedés végrehajtásának minden egyes késedelme után fizetendő összeg” megállapításával egyenértékű.
23      Másodszor, a kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy nemzeti szinten sem az ítélkezési gyakorlat, sem a jogtudomány nem ad egyértelmű választ arra a kérdésre, hogy a CPI 132. cikkének (4) bekezdése sérti‑e a 2004/48 irányelv rendelkezéseit.
24      E körülmények között a Corte suprema di Cassazione (semmítőszék) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Úgy kell‑e értelmezni a [2004/48] irányelv 9. cikkének (5) bekezdését, hogy azzal ellentétes a [CPI] 132. cikkének (4) bekezdésében foglalt nemzeti rendelkezésben szereplő olyan előírás, amelynek értelmében az [ideiglenes] intézkedés az ügy érdemében lefolytatandó eljárás jogvesztő határidőn belüli megindításának elmaradása esetén történő hatályvesztésének a [CPI] 132. cikkének (3) bekezdésében foglalt előírása nem vonatkozik a [CPC] 700. cikke alapján hozott [sürgős] intézkedésekre és az érdemi ítélet joghatásainak előrehozására alkalmas többi [ideiglenes] intézkedésre, jóllehet ezekben az esetekben bármelyik fél megindíthatja az ügy érdemében lefolytatandó eljárást?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
25      Egyetlen kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében arra szeretne választ kapni, hogy a 2004/48 irányelv 9. cikkének (5) bekezdését úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti rendelkezés alkalmazása, amely lehetővé teszi bizonyos ideiglenes intézkedések – mint például az érdemi határozat joghatásait előrevetítő ideiglenes intézkedések – fenntartását annak ellenére, hogy a felperes az ezen 9. cikk (5) bekezdésében előírt határidőn belül nem indított ilyen határozathoz vezető keresetet, és az alperes ezen ideiglenes intézkedések hatályon kívül helyezését vagy joghatásaik más módon történő megszüntetését kéri.
26      Elöljáróban emlékeztetni kell arra, hogy az uniós jogrend szerves részét képező TRIPS‑megállapodás kötelező az Unióra nézve, és ennélfogva elsőbbséget élvez a másodlagos uniós jogi aktusokkal szemben, mivel ez utóbbiakat, amennyire lehetséges, az említett megállapodás rendelkezéseivel összhangban kell értelmezni (lásd ebben az értelemben: 2024. február 27‑i EUIPO kontra The KaiKai Company Jaeger Wichmann ítélet, C‑382/21 P, EU:C:2024:172, 70. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
27      E tekintetben a 2004/48 irányelv (4) és (5) preambulumbekezdése kimondja, hogy ez az irányelv nem érintheti a tagállamoknak a TRIPS‑megállapodásból eredő kötelezettségeit, amely megállapodás valamennyi tagállamra, valamint magára az Unióra nézve is kötelező. Egyébiránt az említett irányelv 9. cikke e megállapodás 50. cikkének szövegét tükrözi. Ebből következik, hogy ugyanezen irányelvet, amennyire lehetséges, az Uniónak az említett megállapodásból eredő nemzetközi kötelezettségeivel összhangban kell értelmezni.
28      Az állandó ítélkezési gyakorlatnak megfelelően valamely uniós jogi rendelkezés helyes értelmezéséhez nemcsak annak szövegét, hanem azt a szövegkörnyezetet is figyelembe kell venni, amelybe illeszkedik, valamint azon jogi aktus céljait is, amelynek az a részét képezi (lásd: 1983. november 17‑i Merck ítélet, 292/82, EU:C:1983:335, 12. pont; 2025. június
19‑i CeramTec ítélet, C‑17/24, EU:C:2025:455, 33. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
29      Először is, a 2004/48 irányelv 9. cikkének (5) bekezdése értelmében a tagállamok biztosítják, hogy a többek között e 9. cikk (1) és (2) bekezdésében említett ideiglenes intézkedéseket az alperes kérelmére visszavonják vagy egyéb módon hatályon kívül helyezzék, amennyiben a felperes kellő határidőn belül – ha azt a tagállam joga lehetővé teszi, az intézkedést elrendelő bíróság által meghatározott határidőn, ennek hiányában pedig legfeljebb 20 munkanapon, illetve 31 naptári napon belül, melyek közül a hosszabb határidő az irányadó – nem indít az ügy érdemi elbírálására irányuló eljárást az illetékes bíróság előtt.
30      A 2004/48 irányelv 9. cikke (5) bekezdésének szövegéből az következik, hogy mindenekelőtt az ezen irányelv 9. cikke (1) bekezdése a) pontjának hatálya alá tartozó ideiglenes intézkedésekről van szó. Az ideiglenes intézkedés tárgyában hozott végzésben elrendelet ezen intézkedések többek között arra irányulnak, hogy – ideiglenesen – megakadályozzák a szellemi tulajdonjogot fenyegető bármely jogsértést, és ha a nemzeti jog ezt lehetővé teszi, kényszerítő bírság fizetése mellett, megtiltsák, hogy e jog feltételezett megsértése folytatódjon, vagy azok folytatását olyan biztosítékok nyújtásától tegyék függővé, amelyek célja a jogosult kárai megtérítésének biztosítása.
31      Ezt követően az említett irányelv 9. cikke (1) bekezdése b) pontjának hatálya alá tartozó ideiglenes intézkedésekről van szó, nevezetesen azon áruk lefoglalásának vagy átadásának elrendeléséről, amelyek feltehetően szellemi tulajdonjogot sértenek annak megakadályozása érdekében, hogy bekerüljenek a kereskedelmi forgalomba, illetve hogy ott forgalmazásra kerüljenek.
32      Végül az ugyanezen irányelv 9. cikke (2) bekezdésének hatálya alá tartozó, a feltételezett jogsértő ingó és ingatlan vagyona zárolásának elrendelésére irányuló biztosítási intézkedésekről van szó, beleértve a bankszámláinak és egyéb vagyoni eszközeinek zárolását is.
33      Így a 2004/48 irányelv 9. cikke (5) bekezdésének az e cikk (1) és (2) bekezdésével összefüggésben értelmezett szövege az ideiglenes intézkedések széles körére vonatkozik, és nem zárja ki az érdemi határozat joghatásait előrevetítő ideiglenes intézkedéseket.
34      Másodszor, abból a szövegkörnyezetből, amelybe a 2004/48 irányelv 9. cikkének (5) bekezdése illeszkedik, az következik, hogy e rendelkezés célja, hogy az ideiglenes intézkedés címzettje számára biztosítsa az ezen intézkedés megszüntetéséhez való jogot, amennyiben úgy tűnik, hogy a felperes nem indítja meg az előírt határidőn belül az érdemi határozat meghozatala iránti keresetet (lásd, analógia útján: 2001. szeptember 13‑i Schieving‑Nijstad és társai ítélet, C‑89/99, EU:C:2001:438, 42. pont).
35      A 2004/48 irányelv 9. cikkének (5) bekezdése ugyanis nem kötelezi a tagállamokat arra, hogy előírják az érintett ideiglenes intézkedések joghatásainak automatikus megszűnését az érdemi határozat meghozatala iránti kereset benyújtására a felperes számára előírt határidő lejárta miatt, mivel e rendelkezés kifejezetten előírja, hogy e célból az alperes kérelmére van szükség (lásd, analógia útján: 2001. szeptember 13‑i Schieving‑Nijstad és társai ítélet, C‑89/99, EU:C:2001:438, 60. pont).
36      Egyébként ezen irányelv 9. cikkének (4) bekezdése úgy rendelkezik, hogy még ha az ideiglenes intézkedéseket az alperes meghallgatása nélkül is rendelték el, azokat csak az alperes kérelmére lehet felülvizsgálni.
37      Harmadszor, ami a 2004/48 irányelv céljait illeti, hangsúlyozni kell, hogy az irányelv a szellemitulajdon‑jogok azon vonatkozásainak szabályozására irányul, amelyek egyrészről e jogok tiszteletben tartásával, másrészről azok megsértésével kapcsolatosak, az arra szolgáló hatékony jogorvoslati eljárások meglétének előírásával, hogy valamennyi fennálló szellemitulajdonjog‑sértés megszűnjön vagy orvoslásra kerüljön (2022. április 28‑i Phoenix Contact ítélet, C‑44/21, EU:C:2022:309, 39. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ezen irányelv 3. cikke (1) bekezdésének megfelelően az e jogok tiszteletben tartásának biztosításához szükséges intézkedéseknek, eljárásoknak és jogorvoslatoknak többek között tisztességesnek és méltányosnak kell lenniük.
38      Továbbá, az említett irányelv 3. cikkének (2) bekezdése szerint ezeknek az intézkedéseknek, eljárásoknak és jogorvoslatoknak hatásosnak, arányosnak és visszatartó hatásúnak kell lenniük, és úgy kell őket alkalmazni, hogy a jogszerű kereskedelemnek ne állítsanak korlátokat, és hogy az azokkal való visszaélés esetére biztosítékok álljanak rendelkezésre. E rendelkezés tehát azt írja elő a tagállamok és végső soron a nemzeti bíróságok számára, hogy nyújtsanak biztosítékokat többek között arra vonatkozóan, hogy a 2004/48 irányelv 9. cikkében említett intézkedéseket és eljárásokat ne lehessen visszaélésszerűen alkalmazni (2022. április 28‑i Phoenix Contact ítélet, C‑44/21, EU:C:2022:309, 43. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
39      Egyébiránt a 2004/48 irányelv 9. cikkének (5) bekezdése által követett cél – amint az ezen irányelv (22) preambulumbekezdéséből is kitűnik – annak biztosítása, hogy az érintett ideiglenes intézkedések ne maradjanak határozatlan ideig hatályban anélkül, hogy érdemi döntés születne. Az említett irányelv 3. cikkével összefüggésben értelmezett 9. cikke (5) bekezdésének célja tehát az ideiglenes intézkedések aránytalan vagy visszaélésszerű alkalmazásának megelőzése, valamint a jogszerű kereskedelem akadályozásának elkerülése azáltal, hogy biztosítja az alperes számára annak lehetőségét, hogy ezen intézkedések hatályon kívül helyezését kérje, ha a felperes nem indít eljárást az ügy érdemét illetően.
40      A 2004/48 irányelv 9. cikkének (5) bekezdése, amely semmilyen kivételt nem enged az abban foglalt szabály alól, az alperes számára egy olyan biztosítékot képez, amelyekről az uniós jogalkotó szükségesnek tartotta rendelkezni, azon gyors és hatékony ideiglenes intézkedések ellenpárjaként, amelyek létéről rendelkezett és amelyek sértik az alperes érdekeit (lásd ebben az értelemben: 2022. április 28‑i Phoenix Contact ítélet, C‑44/21, EU:C:2022:309, 43–48. pont).
41      Márpedig bizonyos ideiglenes intézkedések hatályban tartása anélkül, hogy a felperesnek meg kellene indítania az eljárást az ügy érdemében, olyan helyzetekhez vezethet, amelyekben a sürgős eljárásban indokoltnak tűnő, de később indokolatlannak bizonyuló ideiglenes intézkedés az ügy érdemére vonatkozó bírósági vizsgálata hiányában továbbra is kihatással van az alperesre, és a szellemi tulajdonjogok érvényesítésére irányuló intézkedések alkalmazása során sértheti a 2004/48 irányelv 9. cikkének (5) bekezdése által követett célt, valamint az ezen irányelv 3. cikkének (2) bekezdésében foglalt arányosság elvét.
42      Egyébiránt a kérdést előterjesztő bíróság által hivatkozott pergazdaságosság elve nem élvezhet elsőbbséget a másodlagos uniós jog azon kifejezett rendelkezéseivel szemben, amelyek a 2004/48 irányelvnek a TRIPS‑megállapodás 50. cikkével, valamint az Európai Unió Alapjogi Chartájának 47. és 48. cikkével összefüggésben értelmezett 3. és 9. cikkében foglalt, a védelemhez való jog védelmét lehetővé tevő biztosítékok bevezetését írják elő.
43      Végül a 2004/48 irányelv 2. cikkének (1) bekezdése, amelyből kitűnik, hogy ezen irányelv többek között a nemzeti szabályozásban előírt vagy előírható eszközök sérelme nélkül alkalmazandó, amennyiben ezek az eszközök kedvezőbbek a jogosultak számára (2022. április 28‑i Phoenix Contact ítélet, C‑44/21, EU:C:2022:309, 37. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), nem értelmezhető úgy, hogy az lehetővé teszi bizonyos ideiglenes intézkedések hatályban tartását anélkül, hogy a szellemi tulajdonjogra hivatkozó kérelmező köteles lenne eljárást indítani az ügy érdemében. Ugyanis, még ha az ilyen fenntartást előíró nemzeti szabály kedvezőbb is lehet a szellemi tulajdonjogok jogosultjai számára, az uniós jogalkotó az említett irányelv 3. és 9. cikkében meghatározta az ideiglenes intézkedések alkalmazásának feltételeit a TRIPS‑megállapodás 50. cikkével összhangban, ügyelve a szellemi tulajdonjogok jogosultjának jogai és az Alapjogi Charta 47. és 48. cikke szerinti védelemhez való jog közötti egyensúly biztosítására. Az ilyen alkalmazási feltételek ennélfogva nem tartoznak a tagállamok eljárási autonómiájának körébe.
44      Negyedszer, a kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy a jogirodalom egy része szerint a CPI 132. cikkének (4) bekezdésében említett előzetes intézkedések nem tartoznak a 2004/48 irányelv 9. cikkének (5) bekezdésében említett ideiglenes intézkedések körébe. Ezen intézkedéseket – a szigorú értelemben vett ideiglenes intézkedésektől eltérően – szerinte úgy kell tekinteni, mint amelyek a szellemitulajdon‑jogok védelmére irányulnak, ugyanúgy, mint egy jogerős határozat. Az érdemi határozat megelőlegezésével, atipikus ideiglenes intézkedéseket képeznek.
45      E tekintetben a nemzeti bíróság feladata annak meghatározása, hogy az alapügyben elfogadott előzetes intézkedések a 2004/48 irányelv 9. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében vett ideiglenes intézkedéseknek minősülnek‑e.
46      Mindazonáltal kiemelhető egyrészt, hogy nem vitás, hogy mind a felperes, mind az alperes indíthat eljárást az ügy érdemét illetően, így úgy tűnik, hogy az ilyen előzetes intézkedéseket a jogalkotó nem szánta jogilag véglegeseknek, mivel azokat maga is ideiglenes intézkedéseknek minősítette (lásd analógia útján: 1998. június 16‑i Hermès ítélet, C‑53/96, EU:C:1998:292, 38. pont).
47      Másrészt emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlatából kitűnik, hogy „a felek azon esetleges szándéka, hogy az ideiglenes intézkedés tárgyában hozott ítéletet a vitájuk »végleges« megoldásaként fogadják el, nem módosíthatja a [TRIPS] megállapodás 50. cikke értelmében »ideiglenesnek« minősített intézkedés jogi jellegét” (1998. június 16‑i Hermès ítélet, C‑53/96, EU:C:1998:292, 44. pont).
48      A fenti megfontolások egészére tekintettel az előterjesztett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2004/48 irányelv 9. cikkének (5) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti rendelkezés alkalmazása, amely lehetővé teszi bizonyos ideiglenes intézkedések – mint például az érdemi határozat joghatásait előrevetítő ideiglenes intézkedések – fenntartását annak ellenére, hogy a felperes az e 9. cikk (5) bekezdésében előírt határidőn belül nem indított ilyen határozat iránti keresetet, és az alperes ezen ideiglenes intézkedések hatályon kívül helyezését vagy joghatásaik más módon történő megszüntetését kéri.
A költségekről
49      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (nyolcadik tanács) a következőképpen határozott:
A szellemi tulajdonjogok érvényesítéséről szóló, 2004. április 29‑i 2004/48/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 9. cikkének (5) bekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
azzal ellentétes az olyan nemzeti rendelkezés alkalmazása, amely lehetővé teszi bizonyos ideiglenes intézkedések – mint például az érdemi határozat joghatásait előrevetítő ideiglenes intézkedések – fenntartását annak ellenére, hogy a felperes az e 9. cikk (5) bekezdésében előírt határidőn belül nem indított ilyen határozat iránti keresetet, és az alperes ezen ideiglenes intézkedések hatályon kívül helyezését vagy joghatásaik más módon történő megszüntetését kéri.
Aláírások
*      Az eljárás nyelve: olasz.