62023CJ0035_RES
Asia C-35/23 (
i
)
Isä
vastaan
Äiti
(Oberlandesgericht Frankfurt am Mainin esittämä ennakkoratkaisupyyntö)
Unionin tuomioistuimen tuomio (neljäs jaosto) 20.6.2024
Ennakkoratkaisupyyntö – Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa – Lapsen huolto – Asetus (EY) N:o 2201/2003 – 10 ja 11 artikla – Toimivalta lapsen luvatonta poisviemistä koskevissa tapauksissa – Lapsen asuinpaikka jäsenvaltiossa ennen luvatonta poisviemistä – Kolmannen maan ja jäsenvaltion välinen palauttamismenettely – Palauttamispyynnön käsite – Kansainvälisestä lapsikaappauksesta 25.10.1980 tehty yksityisoikeuden alaa koskeva Haagin yleissopimus
Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa – Tuomioistuimen toimivalta sekä tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa – Asetus N:o 2201/2003 – Toimivalta vanhempainvastuuta koskevissa asioissa – Toimivalta lapsikaappaustapauksissa – Sen jäsenvaltion tuomioistuinten toimivalta, jossa lapsen asuinpaikka oli ennen luvatonta poisviemistä – Soveltamisala – Kolmannen maan ja jäsenvaltion välillä aloitettu vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen mukainen tuloksettomaksi jäänyt palauttamismenettely ei vaikuta asiaan
(Neuvoston asetuksen N:o 2201/2003 2 artiklan 11 alakohta, 10 artiklan b alakohdan i alakohta, 11 artiklan 6 ja 7 kohta ja 60 artikla)
(ks. 50–62 kohta ja tuomiolauselman 1 kohta)
Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa – Tuomioistuimen toimivalta sekä tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa – Asetus N:o 2201/2003 – Toimivalta vanhempainvastuuta koskevissa asioissa – Toimivalta lapsikaappaustapauksissa – Sen jäsenvaltion tuomioistuinten toimivalta, jossa lapsen asuinpaikka oli ennen luvatonta poisviemistä – Edellytys – Palauttamispyyntö – Käsite – Hakemus lapsen palauttamisesta muuhun valtioon kuin siihen jäsenvaltioon, jossa lapsen asuinpaikka oli välittömästi ennen luvatonta poisviemistä, tai kyseisen jäsenvaltion tuomioistuimissa esitetty hakemus lapsen huollosta ei kuulu käsitteen alaan
(Neuvoston asetuksen N:o 2201/2003 johdanto-osan 17 perustelukappale, 8 artiklan 1 kohta, 10 artiklan b alakohdan i alakohta ja 11 artikla)
(ks. 66, 68–71, 73–79 ja 81 kohta sekä tuomiolauselman 2 kohta)
Oikeudellinen yhteistyö yksityisoikeudellisissa asioissa – Tuomioistuimen toimivalta sekä tuomioiden tunnustaminen ja täytäntöönpano avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa – Asetus N:o 2201/2003 – Hakemus lapsen palauttamisesta – Palauttamatta jättämistä koskeva ratkaisu – Ilmoitus- ja tiedottamisvelvollisuudet sekä ratkaisun, jolla lapsi määrätään palautettavaksi, täytäntöönpanokelpoisuus – Soveltamisala – Kolmannen maan ja jäsenvaltion välillä aloitettu vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen mukainen palauttamismenettely ei kuulu käsitteen alaan
(Neuvoston asetuksen N:o 2201/2003 11 artiklan 6–8 kohta)
(ks. 83–85 kohta ja tuomiolauselman 3 kohta)
Tiivistelmä
Unionin tuomioistuin, jolle Oberlandesgericht Frankfurt am Main (osavaltion ylioikeus, Frankfurt am Main, Saksa) on esittänyt ennakkoratkaisupyynnön, täsmentää tiettyjen sellaisten menettelysääntöjen soveltamisalaa, joita asetuksen N:o 2201/2003 (
1
) nojalla sovelletaan kansainvälisissä lapsikaappaustapauksissa, jotka liittyvät kolmanteen maahan.
L syntyi Sveitsissä vuonna 2014, ja hänellä on Saksan ja Puolan kaksoiskansalaisuus. Hänen isänsä on asunut kesäkuusta 2013 lähtien Sveitsissä ammatillisista syistä, kun taas hänen äitinsä asui L:n kanssa tammikuusta 2015 huhtikuuhun 2016 Saksassa, jossa isä vieraili säännöllisesti heidän luonaan. Äiti ja L muuttivat huhtikuussa 2016 Puolaan, jossa isä vieraili aluksi heidän luonaan. Äiti kielsi huhtikuusta 2017 lähtien isää käyttämästä tapaamisoikeuttaan. Hän ilmoitti L:n Puolassa sijaitsevaan lastentarhaan ilman isän suostumusta ja ilmoitti isälle jäävänsä heidän tyttärensä kanssa Puolaan.
Isä esitti heinäkuussa 2017 Sveitsin keskusviranomaisen (
2
) välityksellä vuoden 1980 Haagin yleissopimukseen (
3
) perustuvan hakemuksen lapsen palauttamisesta Sveitsiin. Puolan tuomioistuin hylkäsi hakemuksen sillä perusteella, että isä oli antanut ajallisesti rajoittamattoman suostumuksensa äidin ja L:n muuttamiseen Puolaan. Isän tästä ratkaisusta tekemä valitus hylättiin.
Vaikka isä ei ollut pysyttänyt Saksassa tekemäänsä toista palauttamishakemusta, hän saattoi heinäkuussa 2018 Saksan tuomioistuimen käsiteltäväksi hakemuksen, jossa hän vaati lapsen yksinhuoltajuutta, oikeutta määrätä lapsen asuinpaikasta ja lapsen palauttamista hänen luokseen Sveitsiin. Tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi asia oli saatettu, hylkäsi hakemuksen kansainvälisen toimivallan puuttumisen vuoksi. Isä valitti tästä ratkaisusta ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen vedoten siihen, että Saksan tuomioistuinten toimivalta perustuu asetuksen N:o 2201/2003 10 ja 11 artiklaan.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii näiden säännösten sovellettavuutta, koska isä on pannut tuloksetta vireille lapsen palauttamista koskevan menettelyn vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen mukaisesti Sveitsin eli kolmannen maan, jota asetus N:o 2201/2003 ei sido, keskusviranomaisen välityksellä. Näin ollen se päätti esittää unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisupyynnön.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Unionin tuomioistuin ottaa kantaa ensinnäkin asetuksen N:o 2201/2003 10 artiklassa säädetyn erityistä toimivaltaa vanhempainvastuuta koskevissa asioissa koskevan säännön soveltamisalaan. Kyseisen artiklan mukaan kansainvälinen toimivalta säilyy lähtökohtaisesti ja tietyin edellytyksin sen jäsenvaltion tuomioistuimilla, jossa lapsen asuinpaikka oli ennen luvatonta poisviemistä tai palauttamatta jättämistä.
Unionin tuomioistuin katsoo ensinnäkin lapsen luvattomasta poisviemisestä tai palauttamatta jättämisestä, johon asetuksen N:o 2201/2003 10 artikla perustuu, että tämän käsitteen määritelmä (
4
) ei riipu siitä, aloittaako mahdollisesti lapsen huoltoa koskevan oikeuden haltija pakostikin myöhemmin vuoden 1980 Haagin yleissopimukseen perustuvan menettelyn lapsen palauttamiseksi.
Asetuksen N:o 2201/2003 10 artiklan b alakohdan i alakohdassa, jonka mukaan lapsen aikaisemman asuinpaikan tuomioistuimet eivät lähtökohtaisesti ole enää toimivaltaisia, jos palauttamishakemusta ei ole tehty yhden vuoden kuluessa siinä jäsenvaltiossa, jonne lapsi on viety tai josta lapsi on jätetty palauttamatta, ei täsmennetä, että palauttamishakemus olisi pitänyt tehdä vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen nojalla, eikä siinä suljeta pois sitä, että se on voitu tehdä kolmannen maan keskusviranomaisen välityksellä. Yhtäältä nimittäin asetuksen N:o 2201/2003 60 artiklan mukaan vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen määräykset eivät mene tämän asetuksen säännösten edelle jäsenvaltioiden välisissä suhteissa. Toisaalta ei ole olemassa velvollisuutta vedota kyseiseen yleissopimukseen lapsen palauttamista koskevan vaatimuksen tueksi, koska palauttamismenettely voi perustua muihin sääntöihin tai sopimusmääräyksiin, jotka voivat olla esimerkiksi kahdenvälisiä.
Lopuksi on todettava, että sillä perusteella, että asetuksessa N:o 2201/2003 ei säädetä asiasta, ei voida katsoa, että kyseisen asetuksen 10 artiklan soveltaminen riippuisi kyseisen asetuksen 11 artiklan (
5
) 6 ja 7 kohdassa säädettyjen kaltaisten menettelysääntöjen soveltamisesta; viimeksi mainittujen sääntöjen pääasiallisena tarkoituksena on säännellä tietojen toimittamista ja menettelytapoja niiden toimittamisessa. (
6
)
Toiseksi unionin tuomioistuin toteaa erityisesti asetuksen N:o 2201/2003 tavoitteiden valossa, että hakemus lapsen palauttamisesta muuhun valtioon kuin siihen jäsenvaltioon, jossa lapsen asuinpaikka oli välittömästi ennen luvatonta poisviemistä tai palauttamatta jättämistä, ja kyseisen jäsenvaltion tuomioistuimissa esitetty hakemus lapsen huollosta eivät kuulu asetuksen N:o 2201/2003 10 artiklan b alakohdan i alakohdassa tarkoitetun palauttamispyynnön käsitteen alaan.
Lopuksi unionin tuomioistuin täsmentää, että asetuksen N:o 2201/2003 11 artiklan sanamuodosta ilmenee selvästi, että tätä säännöstä sovelletaan ainoastaan jäsenvaltioiden välillä yhdessä vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen kanssa. Näin ollen asetuksen 11 artiklan 6 ja 7 kohdassa säädettyjä tiedottamis- ja tiedoksiantovelvollisuuksia sekä kyseisen 11 artiklan 8 kohdassa tarkoitetun tuomion täytäntöönpanokelpoisuutta ei sovelleta palauttamismenettelyssä, joka on pantu täytäntöön mainitun yleissopimuksen nojalla kolmannen maan ja sen jäsenvaltion välillä, jossa lapsi on luvattoman poisviemisen tai palauttamatta jättämisen seurauksena.
(
i
)	Tämän asian nimi on kuvitteellinen nimi. Se ei vastaa menettelyn minkään osapuolen todellista nimeä.
(
1
)	Tuomioistuimen toimivallasta sekä tuomioiden tunnustamisesta ja täytäntöönpanosta avioliittoa ja vanhempainvastuuta koskevissa asioissa ja asetuksen (EY) N:o 1347/2000 kumoamisesta 27.11.2003 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 2201/2003 (EUVL 2003, L 338, s. 1).
(
2
)	Office fédéral de la justice (liittovaltion oikeusvirasto), Bern (Sveitsi).
(
3
)	Haagissa 25.10.1980 kansainvälisestä lapsikaappauksesta tehty yksityisoikeuden alaa koskeva yleissopimus (jäljempänä vuoden 1980 Haagin yleissopimus).
(
4
)	Ks. asetuksen N:o 2201/2003 2 artiklan 11 alakohta.
(
5
)	Asetuksen 11 artiklassa on täydentäviä säännöksiä vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen mukaisen palauttamismenettelyn täytäntöönpanosta.
(
6
)	Kyse on vuoden 1980 Haagin yleissopimuksen 13 artiklan nojalla tehtyyn palauttamatta jättämistä koskevaan ratkaisuun liittyvistä tiedoista, jotka on ilmoitettava sen jäsenvaltion toimivaltaiselle tuomioistuimelle, jossa lapsen asuinpaikka oli ennen luvatonta poisviemistä tai palauttamatta jättämistä.