62008CO0364
EUROOPA KOHTU MÄÄRUS (kaheksas koda)
24. oktoober 2008 (
*1
)
Kohtuasjas C-364/08,
mille ese on EÜ artikli 234 alusel Tribunal de première instance d’Arloni (Belgia) 24. juuli 2008. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse, menetluses
Marc Vandermeir
versus
Belgia riik – SPF Finances,
EUROOPA KOHUS (kaheksas koda),
koosseisus: koja esimees T. von Danwitz, kohtunikud R. Silva de Lapuerta (ettekandja) ja E. Juhász,
kohtujurist: M. Poiares Maduro,
kohtusekretär: R. Grass,
olles otsustanud lahendada asja põhistatud määrusega vastavalt kodukorra artikli 104 lõike 3 esimesele lõigule,
olles ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
annab käesoleva
määruse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb EÜ artikli 43 ja EÜ artikli 49 tõlgendamist.
2
Taotlus esitati vaidluses, mille poolteks olid ühelt poolt M. Vandermeir ja teiselt poolt Belgia riik (SPF Finances) ning mis puudutas Luxembourgis registreeritud ja liisitud mootorsõiduki maksustamist.
Õiguslik raamistik
3
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul reguleerivad põhikohtuasja vaidluse sisu järgmised siseriiklikud õigusnormid.
4
Code des taxes assimilées aux impôts sur les revenus (tulumaksuga võrdsustatud maksude seadustik, edaspidi „seadustik”) II jaotise (pealkirjaga „Mootorsõidukimaks”) artikkel 3 põhikohtuasjale kohaldatavas versioonis sätestab:
„Auru- ja mootorsõidukitele, mida kasutatakse kas isikute või kauba või mis tahes esemete veoks maanteedel, on kehtestatud maks.”
5
Seadustiku artikkel 6 näeb ette:
„Maksukohustuslane on igaüks, kes kasutab oma tarbeks […] ühte või enamat artiklites 3 ja 4 nimetatud sõidukit, mis on tema omandis või valduses või alalises või tavapärases kasutuses liisingu- või muu lepingu alusel.”
6
Seadustiku artikli 21 esimeses lõigus on sätestatud:
„Füüsiline või juriidiline isik, kes on või peab olema näidatud registreerimistunnistusel, on kohustatud tasuma maksu ajavahemikul, mil sõiduk on või peab olema registreeritud autoregistrit pidava asutuse registris selle isiku nimele.”
7
Seadustiku artikli 5 lõike 1 punkti 9 alusel on maksust vabastatud „välisriigis registreeritud mootorsõidukid, mille välisriigis asutatud tööandja on andnud Belgia residendi käsutusse.”
8
Seadustiku V jaotises pealkirjaga „Kasutusele võtmise maks” asuva artikli 94 esimese lõigu punkt 1 sätestab:
„Riigi kasuks kehtestatakse tulumaksuga võrdsustatud maks, mida makstakse:
1)
sõiduautodelt […], nagu neid sõidukeid on määratletud mootorsõidukite […] registreerimist käsitlevates õigusnormides, kuivõrd nimetatud sõidukitel on või peab olema nende õigusnormide kohaselt väljastatud registreerimismärk […].”
9
Seadustiku artikkel 99 näeb ette, et artikli 94 lõikes 1 märgitud sõidukite osas eeldatakse, et need on võetud Belgias liikluses kasutusse hetkest, kui need on registreeritud või tuleb registreerida maanteeameti registris.
10
VI jaotises pealkirjaga „Aktsiisi tasandav maks” on artiklis 108 sätestatud:
„Riigi kasuks kehtestatakse aktsiisi tasandav maks, mida makstakse sõidukitelt […], mille mootor töötab diislikütusega.”
11
Seadustiku I jaotises pealkirjaga „Üldsätted” asuva artikli 2 kohaselt on Belgia riigil õigus määrata maksumaksjale haldustrahve seadustiku sätete rikkumise eest.
12
Kuninga 20. juuli 2001. aasta dekreedi sõidukite registreerimise kohta artikkel 3 põhikohtuasjale kohaldatavas versioonis sätestab:
„1.   Belgias elavad isikud registreerivad mootorsõidukid, mida nad soovivad Belgias liikluses kasutada, artiklis 6 ette nähtud autoregistris, isegi kui need mootorsõidukid on juba välisriigis registreeritud.
Belgias elamine tähendab, et need isikud vastavad ühele järgmistest tingimustest:
a)
isik on kantud mõne Belgia omavalitsusüksuse rahvastikuregistrisse;
[…]
2.   Välisriigis registreeritud ja lõikes 1 loetletud isikute poolt liikluses kasutatavate sõidukite registreerimine ei ole Belgias kohustuslik järgmistel juhtudel:
[…]
2)
sõiduki puhul, mida füüsiline isik kasutab oma kutsetegevuses ja selle kõrvalt ka oma tarbeks ning mille on tema käsutusse andnud välismaine tööandja, kellega seda isikut seob tööleping; sel juhul peab sõidukis olema ametiasutuse poolt väljastatud tõend, mis näitab käibemaksu tasumist; rahandusministeerium kehtestab sellise sõiduki üksikasjalikud kasutustingimused;
[…]”
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
13
M. Vandermeir on Belgia resident.
14
Aastal 2004 tegutses ta füüsilise isikuna, sõltumatu ajakirjanikuna Luksemburgis, kus tal oli oma ametiruum ning ka tema kliendid olid peaaegu eranditult sellest liikmesriigist. Luksemburgi sotsiaalkindlustusinspektor on kontrollinud, et tema asukoht on tegelikult Luksemburgi Suurhertsogiriigis.
15
Sama aasta veebruaris liisis M. Vandermeir ühelt Luksemburgi äriühingult selle äriühingu nimele registreeritud sõiduki, mille registreerimisnumber oli FM7687.
16
Belgia toll viis 10. augustil 2004 läbi kontrollimise M. Vandermeiri juures ja koostas protokolli registreerimist käsitlevate õigusaktide rikkumise eest.
17
Protokoll edastati Belgia maksuametile, kes nõudis M. Vandermeirilt seejärel aasta 2004 osas mootorsõidukimaksu, kasutuselevõtmise maksu ja aktsiisi tasandava maksu ning haldustrahvi tasumist.
18
23. detsembril 2005 esitas M. Vandermeir nimetatud maksude ja trahvi peale vaide.
19
Kuna vaie jäeti direktoraadi 26. juuni 2007. aasta otsusega rahuldamata, esitas M. Vandermeir kaebuse eelotsusetaotluse esitanud kohtusse.
20
Neil asjaoludel otsustas Tribunal de première instance d’Arlon menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [EÜ] artikliga 43 ja/või artikliga 49 on vastuolus esimese liikmesriigi selliste siseriiklike õigusnormidega, nagu antud juhul käsitlusel, selle liikmesriigi residendist füüsilisest isikust ettevõtjale pandud kohustus registreerida oma sõiduk selles riigis, kuigi ta arendab oma kutsetegevust peaaegu eranditult teises liikmesriigis, kus tal on püsiv tegevuskoht, kui see sõiduk ei ole mõeldud alaliseks kasutamiseks peamiselt esimeses liikmesriigis ja seda tegelikult nii ka ei kasutata?”
Eelotsuse küsimus
21
Kodukorra artikli 104 lõike 3 esimene lõik näeb ette, et juhul, kui vastuse eelotsuse küsimusele võib selgelt tuletada olemasolevast kohtupraktikast, võib Euroopa Kohus igal ajal pärast kohtujuristi ärakuulamist lahendada asja põhistatud määrusega.
22
Esmalt tuleb meenutada, et arvestamata teatud erandeid, mis põhikohtuasja vaidluse seisukohast tähtsust ei oma, ei ole mootorsõidukite maksustamist ühenduse tasandil ühtlustatud. Seega on liikmesriigid vabad maksude üle otsustama, jäädes ühenduse õigusega sätestatud piiridesse (vt 21. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas C-451/99: Cura Anlagen, EKL 2002, lk I-3193, punkt 40; . aasta otsus kohtuasjas C-464/02: komisjon vs. Taani, EKL 2005, lk I-7929, punkt 74; . aasta otsus liidetud kohtuasjades C-151/04 ja C-152/04: Nadin ja Nadin-Lux, EKL 2005, lk I-11203, punkt 40; . aasta otsus kohtuasjas C-232/03: komisjon vs. Soome, punkt 46, ning . aasta määrused kohtuasjas C-242/05: van de Coevering, EKL 2006, lk I-5843, punkt 23, ja . aasta määrus kohtuasjas C-42/08: Ilhan, punkt 17).
Asutamisvabaduse ja teenuste osutamise vabaduse piirangute esinemine
23
EÜ artikli 43 kohaselt on keelatud piirangud, mis kitsendavad liikmesriigi kodaniku asutamisvabadust teise liikmesriigi territooriumil.
24
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt tuleb niisuguse piiranguna käsitleda mis tahes meetmeid, mis keelavad või takistavad nimetatud vabaduse kasutamist või muudavad selle vähem atraktiivseks (vt 30. novembri 1995. aasta otsus kohtuasjas C-55/94: Gebhard, EKL 1995, lk I-4165, punkt 37; . aasta otsus kohtuasjas C-442/02: CaixaBank France, EKL 2004, lk I-8961, punkt 11, ja . aasta otsus kohtuasjas C-289/05: Columbus Container Services, EKL 2007, lk I-10451, punkt 34).
25
Isegi kui EÜ asutamislepingus sisalduvate asutamisvabadust käsitlevate sätete eesmärk nende sõnastuse kohaselt on tagada vastuvõtvas liikmesriigis välismaiste kodanike ja ettevõtjate võrdne kohtlemine selle riigi kodanike ja ettevõtjatega, keelavad nad samas päritoluriigil takistada oma kodanike või vastavalt selle liikmesriigi õigusnormidele asutatud äriühingute teise liikmesriiki asumist (vt 16. juuli 1998. aasta otsus kohtuasjas C-264/96: ICI, EKL 1998, lk I-4695, punkt 21; . aasta otsus kohtuasjas C-196/04: Cadbury Schweppes ja Cadbury Schweppes Overseas, EKL 2006, lk I-7995, punkt 42, ja . aasta otsus kohtuasjas C-414/06: Lidl Belgium, EKL 2008, lk I-3601, punkt 19).
26
Niisugune Belgias elavate füüsilisest isikust ettevõtjate registreerimiskohustus nagu see, mis tuleneb põhikohtuasjas käsitletavatest õigusnormidest, takistab nende isikute tegutsemist füüsilisest isikust ettevõtjana teistes liikmesriikides ning seega võib see takistada neil kasutada asutamisvabadust või siis muuta selle vähem atraktiivseks (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsused komisjon vs. Taani, punkt 46; Nadin ja Nadin-Lux, punktid 36 ja 37, ja komisjon vs. Soome, punkt 40).
27
Järelikult kujutab selline kohustus endast niisugust asutamisvabaduse piirangut, mis on EÜ artikli 43 kohaselt põhimõtteliselt keelatud.
28
EÜ artikli 49 kohaselt on teenuste osutamise vabaduse piirangud Euroopa Ühenduse piires keelatud.
29
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt on selle sättega vastuolus mis tahes siseriiklikud õigusnormid, mis takistavad ilma objektiivse põhjenduseta teenuseosutaja võimalust seda vabadust tegelikult kasutada või mille toimel muutub liikmesriikidevaheline teenuste osutamine keerulisemaks kui teenuste osutamine ainult ühe liikmesriigi siseselt (vt eespool viidatud kohtuotsus Cura Anlagen, punktid 29 ja 30, ning 30. mai 2006. aasta määrus kohtuasjas C-435/04: Leroy, EKL 2006, lk I-4835, punkt 11, ja eespool viidatud määrus van de Coevering, punktid 19 ja 20).
30
Niisugune registreerimiskohustus nagu põhikohtuasjas käsitletu raskendab piiriülest liisingutegevust (vt eespool viidatud kohtuotsus Cura Anlagen, punkt 37, ja eespool viidatud määrus Leroy, punkt 12).
31
Seega kujutab niisugune kohustust endast piirangut EÜ artikli 49 mõttes.
Asutamisvabaduse ja teenuste osutamise vabaduse piirangute põhjendus
32
Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, et liikmesriik võib kehtestada registreerimiskohustuse niisuguse mootorsõiduki osas, mille on selles liikmesriigis elav töötaja liisinud mõnes teises liikmesriigis asutatud äriühingult, kui see sõiduk on mõeldud alaliseks kasutamiseks peamiselt esimesena nimetatud liikmesriigi territooriumil või kui seda tegelikult niimoodi kasutatakse (vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsused Cura Anlagen, punkt 42; komisjon vs. Taani, punktid 75–78; Nadin ja Nadin-Lux, punkt 41, ja komisjon vs. Soome, punkt 47).
33
Seevastu juhul, kui need tingimused ei ole täidetud, on teises liikmesriigis registreeritud sõiduki side esimesena nimetatud liikmesriigiga väiksem ning seetõttu on kõnealuse piirangu põhjendamiseks vaja muud õigustust (vt eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Taani, punkt 79; eespool viidatud kohtuotsus komisjon vs. Soome, punkt 48, ja eespool viidatud määrus van de Coevering, punkt 26).
34
Euroopa Kohus on põhikohtuasjas käsitletava registreerimiskohustuse võimaliku õigustuse küsimuses juba varem asunud seisukohale, et esiteks on EÜ artikliga 43 vastuolus see, kui esimesena nimetatud liikmesriigi õigusnormidega on selles liikmesriigis elavale füüsilisest isikust ettevõtjale pandud kohustus selles riigis registreerida äriühingule kuuluv sõiduk, mille tema tööandjaks olev teises liikmesriigis asutatud äriühing andis tema käsutusse, kui selle äriühingu sõiduk ei ole mõeldud alaliseks kasutamiseks peamiselt esimesena nimetatud liikmesriigi territooriumil ning kui seda tegelikult niimoodi ei kasutata (vt eespool viidatud kohtuotsus Nadin ja Nadin-Lux, punkt 55, ja eespool viidatud määrus Leroy, punkt 13), ning teiseks on EÜ artikliga 49 vastuolus see, kui esimesena nimetatud liikmesriigi õigusnormidega kohustatakse selles liikmesriigis elavat isikut registreerima seal sõidukit, mida liisitakse teises liikmesriigis asutatud liisinguettevõttelt, kui see sõiduk ei ole mõeldud alaliseks kasutamiseks peamiselt esimeses liikmesriigis ning kui seda tegelikult nii ka ei kasutata (vt eespool viidatud määrus Leroy, punkt 14).
35
Sellest järeldub, et kuna M. Vandermeir ei kasuta oma sõidukit käesoleva määruse punktis 32 nimetatud tingimustel, siis ei saa niisugust registreerimiskohustust nagu põhikohtuasjas käsitletu õigustada ei asjaoluga, et M. Vandermeir tegutseb Luksemburgis füüsilisest isikust ettevõtjana, omades seal püsivat tegevuskohta, mitte selles liikmesriigis asutatud äriühingu juhataja või tegevdirektorina, ega asjaoluga, et ta on liisinud sõiduki Luksemburgi äriühingult ise, mitte tööandja kaudu, kes oleks seejärel andnud sõiduki tema käsutusse.
36
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et EÜ artiklit 43 ja EÜ artiklit 49 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus niisugused siseriiklikud õigusnormid nagu põhikohtuasjas käsitlusel, mille kohaselt on liikmesriigis elav füüsilisest isikust ettevõtja kohustatud registreerima seal sõiduki, mille ta on liisinud teises liikmesriigis asutatud äriühingult, kui see sõiduk ei ole mõeldud alaliseks kasutamiseks peamiselt esimese liikmesriigi territooriumil ja kui seda tegelikult nii ka ei kasutata.
Kohtukulud
37
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kaheksas koda) määrab:
EÜ artiklit 43 ja EÜ artiklit 49 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus niisugused siseriiklikud õigusnormid nagu põhikohtuasjas käsitlusel, mille kohaselt on liikmesriigis elav füüsilisest isikust ettevõtja kohustatud registreerima seal sõiduki, mille ta on liisinud teises liikmesriigis asutatud äriühingult, kui see sõiduk ei ole mõeldud alaliseks kasutamiseks peamiselt esimese liikmesriigi territooriumil ja kui seda tegelikult nii ka ei kasutata.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: prantsuse.