62005CJ0275_ET
Pooled
Kohtuotsuse põhistus
Resolutiivosa
Pooled
Kohtuasjas C‑275/05,
mille esemeks on EÜ artikli 234 alusel Verwaltungsgericht Sigmaringeni (Saksamaa) 12. mai 2005. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 6. juulil 2005, menetluses
Alois Kibler jun.
versus
Land Baden-Württemberg,
menetluses osalesid:
Manfred Ott,
Konrad Leiprecht,
EUROOPA KOHUS (esimene koda),
koosseisus: koja esimees P. Jann, kohtunikud K. Schiemann ja M. Ilešič (ettekandja),
kohtujurist: C. Stix‑Hackl,
kohtusekretär: R. Grass,
arvestades kirjalikke märkusi, mille esitasid:
– Saksamaa valitsus, esindajad: M. Lumma ja C. Schulze-Bahr,
– Euroopa Ühenduste Komisjon, esindajad: C. Cattabriga ja F. Erlbacher,
olles 18. mai 2006. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
otsuse
Kohtuotsuse põhistus
1. Eelotsusetaotlus puudutab nõukogu 31. märtsi 1984. aasta määruse (EMÜ) nr 857/84 – millega võetakse vastu määruse (EMÜ) nr 804/68 (EÜT L 90, lk 13) artiklis 5c osutatud maksu üldised rakenduseeskirjad piima ja piimatoodete sektoris, muudetud nõukogu 26. veebruari 1985. aasta määrusega (EMÜ) nr 590/85 (EÜT L 68, lk 1; edaspidi „määrus 857/84”) – artikli 7 lõike 1 tõlgendamist ja komisjoni 3. juuni 1988. aasta määruse (EMÜ) nr 1546/88 – mis sätestab määruse (EMÜ) nr 804/68 artiklis 5c märgitud lisamaksu kohaldamise üksikasjalikud eeskirjad (EÜT L 139, lk 12) – artikli 7 esimese lõigu punktide 2, 3 ja 4 tõlgendamist.
2. Eelotsusetaotlus on esitatud A. Kibler jun. (edaspidi „põhikohtuasja hageja”), kes on K. Leiprechtiga (edaspidi „rendileandja”) sõlmitud põllumajandusmaa rendilepingu kohaselt rentnik, ja Land Baden-Württembergi (edaspidi „põhikohtuasja kostja”) vahelises kohtuvaidluses, mis puudutab pärast poolte kokkuleppel nimetatud rendilepingu lõpetamist piimakvoodi ülekandmist rendileandjale, kes ise ei ole piima ega piimatoodete tootja. Land Baden-Württembergi toetuseks menetlusse astujad on M. Ott, põhikohtuasja hageja allrentnik, ning rendileandja.
Õiguslik raamistik
Ühenduse õigusnormid
3. Määruse nr 857/84 artikkel 7 sätestab põhikohtuasja asjaolude ajal kehtinud redaktsioonis:
„1. Talumajapidamise müügil, rentimisel või pärimise teel üleminekul läheb vastav kvoot ostjale, rentnikule või pärijale üle täielikult või osaliselt vastavalt kehtestatavatele eeskirjadele.
Maa üleminekul riigiasutusele ja/või avalikuks kasutamiseks võivad liikmesriigid sätestada, ilma et see piiraks artikli 3 teise lõigu kohaldamist, et üleminevale talumajapidamisele või talumajapidamise osale vastav kvoot antakse täielikult või osaliselt üleandva tootja käsutusse juhul, kui ta kavatseb jätkata piimatoodete tootmist.
[…]”
[Siin ja edaspidi on osundatud määrust tsiteeritud mitteametlikus tõlkes]
4. Nimetatud määruse artikkel 12 sätestab:
„Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
d) talumajapidamine: tootja poolt hallatavad tootmisüksused, mis asuvad ühenduse geograafilisel territooriumil.”
5. Vastavalt määruse nr 1546/88 artikli 7 esimesele lõigule:
„Selleks et kohaldada määruse (EMÜ) nr 857/84 artiklit 7 ja ilma, et see piiraks nimetatud artikli lõike 3 kohaldamist, lähevad tootjate ja ostjate kvoodid valemi A ja B raames ning otse tarbijatele müüvate tootjate kvoodid üle järgmistel tingimustel:
1) kogu talumajapidamise müügil ja rentimisel või pärimise teel üleminekul läheb vastav kvoot üle tootmist jätkavale tootjale;
2) talumajapidamise ühe või mitme osa müügil ja rentimisel või pärimise teel üleminekul jaotatakse vastav kvoot tootjate vahel, kes saavad talumajapidamise oma valdusse, piimatootmiseks kasutatavate pindade või liikmesriikide kehtestatud muude objektiivsete kriteeriumide alusel. Liikmesriigid võivad jätta arvestamata ülekantud osad, mille piimatootmiseks kasutatav pind on väiksem nende määratletud minimaalsest pindalast. Sellele pindalale vastava kvoodi osa võib täies ulatuses anda varudesse;
3) punktide 1 ja 2 ning neljanda lõigu sätteid kohaldatakse vastavalt erinevatele siseriiklikele õigusnormidele analoogselt muudele üleminekujuhtumitele, millel on tootjatele võrreldavad juriidilised tagajärjed;
4) kui kohaldatakse määruse (EMÜ) nr 857/84 artikli 7 lõike 1 teist lõiku ja lõiget 4, mis käsitleb maa üleminekut riigiasutusele ja/või avalikuks kasutamiseks ning juhtumeid, kui põllumajandusmaa rendilepingud lõppevad ja rendilepinguid samadel tingimustel ei pikendata, antakse talumajapidamise kvoot või talumajapidamise selle osa kvoot, mis antakse üle või mille rendilepingut ei pikendata, asjaomase tootja käsutusse täielikult või osaliselt, kui ta kavatseb jätkata piimatootmist tingimusel, et kvoot, mis talle antakse, ja kvoot, mille ta sai ülevõetavale talumajapidamisele või sellele, milles ta tootmist jätkas, ei oleks kokku suuremad kui kvoot, mis tal oli enne üleminekut või rendilepingu lõppemist.
Liikmesriigid võivad kohaldada punktide 1, 2 ja 4 sätteid viiteperioodi ajal ning sellest alates toimunud üleminekutele.
Liikmesriigid võivad määruse (EMÜ) nr 857/84 artikli 7 lõike 3 esimese lõigu kohaldamisel ja selle sättega määratletud piires muuta varusse lisatud kvoodi osa vastavalt kõnealuste talumajapidamiste suurust puudutavatele kriteeriumidele.
Talumajapidamisele või talumajapidamise ühele või mitmele osale vastava kvoodi, mida omandaja, rendilevõtja või pärija ei kavatse kasutada piimatoodete tootmiseks, võib anda varudesse.”
[mitteametlik tõlge]
6. Nõukogu 28. detsembri 1992. aasta määruse (EMÜ) nr 3950/92 (millega piima- ja piimatootesektoris kehtestatakse lisamaks, EÜT L 405, lk 1) artikli 7 lõige 1 sätestab:
„Talumajapidamise müümisel, rentimisel või pärandamisel kandub talumajapidamisele antud kvoot koos talumajapidamisega üle teisele tootjale vastavalt üksikasjalikele eeskirjadele, mille määramisel võtavad liikmesriigid arvesse piimatootmispiirkondi ja muid objektiivseid tunnuseid ning võimaluse korral pooltevahelisi kokkuleppeid. See osa kvoodist, mida ei kanta üle koos talumajapidamisega, antakse riigi varudesse.
[…]”
[mitteametlik tõlge]
Siseriiklikud õigusnormid
7. Milchgarantiemengenverordnungi (määrus tagatud piimakvootide kohta) artikkel 7 pealkirjaga Müük. Rendilandmine. Pärimine sätestab:
„Artiklis 1 märgitud õigusaktides sätestatud õigusnorme kvootide ülekandmiste kohta tuleb kohaldada ka ettevõtte rendileandmisel või müümisel tervenisti või osaliselt vanemate või abikaasade vahel, eelpärandi saamisel ja seaduse- või testamendijärgse pärimise korral ettevõtja talumajapidamise ülekandmisel tervenisti või osaliselt, kui ülekandmine leidis aset ajavahemikus 1. jaanuar 1983–1. aprill 1984.
(1a) Kui ettevõte on müügi- või rendilepingu alusel tervenisti üle antud, loovutatud või tagastatud, on ülekantav kvoot, juhul kui see määrati vastavalt määruse (EMÜ) nr 857/84 artikli 3a lõike 1 viimasele lõigule ja lõike 3 esimese lause teisele võimalusele, vabanenud Saksamaa Liitvabariigi kasuks, kui ülekandmine leidis aset enne artiklis 1 osutatud õigusaktides selleks ettenähtud tähtaja lõppemist.
[…]
(2) Kui ettevõtte osad, mida kasutatakse piimatootmises, antakse üle või loovutatakse müügi- või rendilepingu alusel pärast 1. aprilli 1984, siis – ilma et see piiraks lõike 3 kohaldamist – kantakse ostjale või rentnikule üle ka ülekantava või loovutatava osaga proportsionaalne kvoodi osa, mis ei ületa ühe hektari kohta 12 000 kg.
[…]
(3a) Kui ettevõtte osad, mida kasutatakse piimatootmises, tagastatakse rendileandjale enne 2. aprilli 1984 sõlmitud rendilepingu kohaselt pärast 30. septembrit 1984, ei kanta kvooti üle kuni 5 hektari suurusele loovutatud pindalale vastavas osas; […] Esimese lause kohane kvoodi ülekandmine ei hõlma Milchaufgabevergütungsgesetzi artikli 2a lõike 4 viienda lause ja artikli 2a lõike 3 sätete koosmõju alusel vabanenud ja rentnikule tasu eest määratud kvoote.
(3b) Kui ettevõtte osad tagastatakse rendileandjale pärast 1. aprilli 1984 sõlmitud rendilepingu kohaselt pärast 30. juunit 1986, kandub kvoot – mille ülekandmine rendileantud pinna üleandmisel on artikli 9 lõike 2 esimese lause punkti 3 kohaselt kinnitatud – üle, kui piimatootmise lõplikuks üleandmiseks ei ole kvooti muudetud ja see ei ole enne rendileantud pinna tagasiandmist tasu eest vabanenud; ülekantud kvoot on siiski piiratud ulatuses, millele rendileandjal oli õigus enne tagasiandmist.
(4) Lõikeid 1–3 kohaldatakse ka võrreldavaid õiguslikke tagajärgi tekitavates õigussuhetes.”
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
8. Rendileandja andis 1980. aastal põhikohtuasja hageja isale piimatootmise eesmärgil rendile 4,01 hektarit heinamaad. Põhikohtuasja hageja, kellest vahepeal sai oma isa pärija, lõpetas 30. novembril 1992 põllumajandusmaa rendilepingu.
9. Pärast seda andis rendileandja heinamaa rendile kolmandale isikule, kes ei tegelenud piima tootmisega.
10. Rendileandja palus 2002. aastal Ravensburgi Amt für Landwirtschaft, Landschafts- und Bodenkulturilt (põllumajandusamet; edaspidi „ALLB”) väljastada talle kinnitus 1992. aasta novembris kinnisasja tagastamise tõttu talle tagasi antud piimakvoodi osa kohta. Ta täpsustas oma taotluses, et ei olnud ise piimatootja, ja lisas, et tal ei ole kavas taolist tegevust alustada.
11. ALLB väljastas 2003. aastal rendileandjale kinnituse, milles esiteks märgiti, et piimatootmiseks kasutatava 4,0166 hektari suuruse heinamaa tagastamise tõttu oli alates 1. aprillist 2003 talle määratud kvoot hektari kohta 4391,28 kg ja teiseks kinnitati ajutiseks tarnekvoodiks 11 817 kg koos rasvasisalduse viitemääraga 4,08%.
12. Põhikohtuasja hageja ja rendileandja esitasid nimetatud kinnituse kohta eraldi kaebused, samas kui M. Ott saatis ALLB‑le kirja, milles teatas viimasele, et viiterasvasisalduse määr on ebaõigesti määratletud.
13. Regierungspräsidium Tübingen jättis 27. aprilli 2004. aasta otsusega rahuldamata põhikohtuasja hageja kaebuse, milles viimane vaidlustas rendileandjale väljastatud kinnituse. Oma otsuse toetuseks märkis see kohus, et esiteks tuleks antud asja hinnata 30. novembril 1992 kehtinud ühenduse õigusnormide, st määruse nr 857/84 põhjal. Peale selle täpsustas ta, et 20. juuni 2002. aasta otsus kohtuasjas C‑401/99: Thomsen (EKL 2002, lk I‑5775) ei käsitle määruse nr 857/84 tõlgendamist ja seega ei ole see antud asjas kohaldatav.
14. Põhikohtuasja hageja esitas selle otsuse peale kaebuse Verwaltungsgericht Sigmaringenile. Ta väitis oma hagi toetuseks, et kõnealuse heinamaa tagastamise hetkel ei olnud ei rendileandja ega põhikohtuasja hageja pärija piimatootjad. Hageja arvates tuleb määruse nr 857/84 artikli 7 lõiget 1 tõlgendada koos eespool viidatud kohtuotsusega Thomsen, kuna piima täiendavat maksustamist puudutavate õigusnormide üldisest mõttest ja eesmärgist tuleneb, et kvooti saab põllumajandustootjale määrata üksnes siis, kui tegemist on tootjaga. Kuigi eespool viidatud kohtuotsus Thomsen puudutas määruse nr 3950/92 tõlgendamist, ei erine selles kasutatud „tootja” mõiste määruses nr 857/84 kasutatud mõistest. Viimasena taotleb ta ALLB ja Regierungspräsidium Tübingeni otsuste tühistamist.
15. Põhikohtuasja kostja palub jätta kaebuse rahuldamata. Ta täpsustab, et määruse nr 857/84 kohaselt ei ole rendilepingu lõppemise korral määrav see, kas kvoodi saaja on piimatootja või mitte. Seos, mis eeldab, et kvoodi saaja oleks piimatootja, nähtub esmakordselt alles määruse nr 3950/92 artikli 7 lõikest 2. Euroopa Kohtu ja Bundesverwaltungsgerichti asjaomase kohtupraktika kohaselt peavad põllumajandustootjad olema piimatootjad üksnes kvoodi esmakordse määramise ajal.
16. Neil asjaoludel otsustas Verwaltungsgericht Sigmaringen menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1. Kas […] määruse (EMÜ) nr 857/84 […] artikli 7 lõikega 1 ning määruse (EMÜ) nr 1546/88 […] artikli 7 esimese lõigu punktidega 2, 3 ja 4 on kooskõlas siseriiklikud õigusnormid, mille kohaselt saab rendileandja talumajapidamise rendileantud osa tagastamise korral koos talumajapidamise osaga tagasi ka rentniku piimatootmiseks kasutatud talumajapidamise pinnale vastava kvoodi isegi siis, kui ta polnud tagastamise hetkel piimatootja, kui ta ei kavatse enam piimatootmist jätkata ja kui tal ei ole plaanis ettevõtet mõnele teisele piimatootjale rendile anda?
2. Kui vastus esimesele küsimusele on eitav, siis kas määruse […] (EMÜ) nr 857/84 […] artikli 7 lõikega 1 ja määruse (EMÜ) nr 1546/88 […] artikli 7 esimese lõigu punktiga 4 on kooskõlas siseriiklikud õigusnormid, mis kehtestavad, et rendilepingu lõppemisel jääb kvoot täies ulatuses talumajapidamise osa rentnikule, isegi kui rendileping lõpetati poolte kokkuleppel?”
Esimene küsimus
17. Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib esimese küsimusega sisuliselt seda, kas määruse nr 857/84 artikli 7 lõike 1 ja määruse nr 1546/88 artikli 7 esimese lõigu punktide 2, 3 ja 4 kohaselt võib rendileandja talumajapidamise rendileantud osa tagastamise korral saada tagasi selle osaga seotud kvoodi, isegi kui rendileandja ei ole enam piimatootja, ta ei kavatse seda tegevust jätkata ning tal polnud plaanis ettevõtet mõnele teisele piimatootjale rendile anda.
18. Kõigepealt tuleb meenutada, et 30. novembril 1992, s.o põhikohtuasjas kõne all oleva rendilepingu lõpetamise kuupäeval, ei olnud rendileandja enam piimatootja, ta ei kavatsenud seda tegevust jätkata ning tal polnud plaanis ettevõtet mõnele teisele piimatootjale rendile anda.
19. Järelikult tuleb uurida, kas neil asjaoludel võib kõnealuse talumajapidamisega seotud kvoot põhikohtuasja asjaolude ajal kohaldatavate ühenduse õigusnormide alusel sellegipoolest üle minna rendileandjale.
20. Tuleb meenutada, et määrus nr 1546/88 on määruse nr 857/84 rakendamismeede, mida tuleb tõlgendada viimasest lähtudes, kuigi määruse nr 857/84 artikli 7 lõike 1 mõttes on selle rakendamine ette nähtud „vastavalt kehtestatavatele eeskirjadele”. Selle kohta tuleb märkida, et määruse nr 857/84 artikli 7 lõike 1 esimene lõik ei maini „tootja” mõistet, samas kui määruse nr 1546/88 artikli 7 esimese lõigu punktides 2, 3 ja 4 on see mõiste märgitud.
21. Lisaks tuleb esiteks märkida, et tulenevalt piima lisamaksu käsitlevate ühenduse õigusnormide üldisest loogikast, mille lahutamatu osa on määrus nr 857/84, võis põllumajandustootjale kvoodi määrata üksnes siis, kui viimase puhul oli tegemist tootjaga (15. jaanuari 1991. aasta otsus kohtuasjas C‑341/89: Ballmann, EKL 1991, lk I‑25, punkt 9) ja teiseks, et Euroopa Kohus on kinnitanud seda põhimõtet pärast määruse nr 857/84 muudatusi tehtud kohtuotsustes, milles ta on korduvalt leidnud, et juba määratud kvoodi ülekandmise korral peab ülevõtja, kes saab maad tagasi, olema tootja selleks, et talle saaks sellega seotud kvooti üle kanda (vt eelkõige 17. aprilli 1997. aasta otsus kohtuasjas C‑15/95: EARL de Kerlast, EKL 1997, lk I‑1961, punkt 24, ja eespool viidatud kohtuotsus Thomsen, punkt 33). Järelikult ei saa nõuda otsest viidet määruse nr 857/84 artikli 7 lõike 1 esimeses lõigus märgitud mõistele „tootja”.
22. Sellist tõlgendust ei kummuta ka Saksamaa valitsuse argumendid, mille kohaselt esiteks läheb kvoot üle alati koos talumajapidamisega, isegi kui rendileandja ei ole ise piimatootja, välja arvatud juhul, kui liikmesriigid kasutasid õigust määrata määruse nr 857/84 artikli 7 lõike 4 tähenduses kogu kvoodi või osa sellest üleandvale rentnikule, ja teiseks, et 13. juuli 1989. aasta kohtuotsuse 5/88: Wach auf (EKL 1989, lk 2609) aluseks olevas asjas ei olnud talumajapidamise üle võtnud rendileandja tootja. Niisiis tuleneb määruse nr 857/84 artikli 12 lõike 1 punktis d märgitud mõistest „talumajapidamine”, mida Euroopa Kohus on muu hulgas tõlgendanud eespool viidatud kohtuotsuse Wachauf punktis 11, et nimetatud määruse tähenduses on talumajapidamine tootja poolt hallatavate tootmisüksuste kogum. Kuna sama mõiste on märgitud määruse nr 857/84 artikli 7 lõikes 1 ning määruse nr 1546/88 artikli 7 esimese lõigu punktides 2, 3 ja 4, siis tuleb nimetatud sätteid tõlgendada ühetaoliselt. Pealegi, kuivõrd neil sätetel on sama eesmärk ja kuna teine säte on esimese rakendamismeede, tuleb sedastada, et õiguskindluse huvides peab nimetatuid sätteid tõlgendama ühetaoliselt.
23. Seega, kuna määrused nr 857/84 ja 1546/88 näevad ette, et kvoodi ülekandmine peab alati toimuma tootjate vahel ning puudutama piimatootmisega tegelevat talumajapidamist, ei saa arvestada määruse nr 857/84 artikli 7 lõike 1 sõnaselget erandit, mille pakkus välja Saksamaa valitsus ja mis näeb ette kvoodi ülekandmise riigi varudesse või muule isikule kui rendileandja.
24. Arvestades eeltoodud kaalutlusi, tuleb küsimusele vastata, et määruse nr 857/84 artikli 7 lõiget 1 ja määruse nr 1546/88 artikli 7 esimese lõigu punkte 2, 3 ja 4 tuleb tõlgendada nii, et talumajapidamise rendileantud osa tagastamise korral ei saa sellega seotud kvoot üle minna rendileandjale, kui viimane ei ole piimatootja, ta ei kavatse seda tegevust jätkata ning tal ei ole plaanis ettevõtet mõnele teisele piimatootjale rendile anda.
Teine küsimus
25. Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib teise eelotsuse küsimusega teada, kas määruse nr 857/84 artikli 7 lõikega 1 ja määruse nr 1546/88 artikli 7 esimese lõigu punktiga 4 on vastuolus see, kui kvoot jääb põllumajandusmaa rendilepingu lõppemisel rentnikule, kuigi leping lõpetati poolte kokkuleppel.
26. Nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus sedastas, ei saa põhikohtuasja hagejale anda määruse nr 1546/88 artikli 7 esimese lõigu punktis 4 sätestatud kaitset, kuna rendileping lõpetati poolte kokkuleppel. Nagu kohtujurist märkis oma ettepaneku punktis 32, ei ole antud juhul kohaldatav ka ükski muu kõnealuste määruste sätetest, mis võimaldavad kvoodi jätmist rendilepingu lõppemisel rentnikule. Kuna kõnealust kvooti ei saa määrata, siis tuleb see, nagu märkisid Saksamaa valitsus ja komisjon, anda riigi varudesse.
27. Nagu märgib ka eelotsusetaotluse esitanud kohus, ei ole selline lahendus vastuolus põhiõigusega omandile, kuna ühenduse õiguskorras tagatud omandiõigus ei hõlma õigust müüa kasumi saamiseks teatud eelist, nagu seda on ühise turukorralduse raames määratud kvoodid, mis ei tulene ei huvitatud isiku isiklikust varast ega kutsetegevusest (24. märtsi 1994. aasta otsus kohtuasjas C‑2/92: Bostock, EKL 1994, lk I‑955, punkt 19).
28. Arvestades eeltoodud kaalutlusi, tuleb teisele küsimusele vastata, et määruse nr 857/84 artikli 7 lõikega 1 ja määruse nr 1546/88 artikli 7 esimese lõigu punktiga 4 on vastuolus see, kui kvoot jääb põllumajandusmaa rendilepingu lõppemisel rentnikule, kuigi leping lõpetati poolte kokkuleppel.
Kohtukulud
29. Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus poolelioleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse siseriiklik kohus. Euroopa Kohtule märkuste esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Resolutiivosa
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:
1. Nõukogu 31. märtsi 1984. aasta määruse (EMÜ) nr 857/84 – millega võetakse vastu määruse (EMÜ) nr 804/68 artiklis 5c osutatud maksu üldised rakenduseeskirjad piima ja piimatoodete sektoris, muudetud nõukogu 26. veebruari 1985. aasta määrusega (EMÜ) nr 590/85 – artikli 7 lõiget 1 ja komisjoni 3. juuni 1988. aasta määruse (EMÜ) nr 1546/88 – mis sätestab määruse (EMÜ) nr 804/68 artiklis 5c märgitud lisamaksu kohaldamise eeskirjad – artikli 7 esimese lõigu punkte 2, 3 ja 4 tuleb tõlgendada nii, et talumajapidamise rendileantud osa tagastamisel ei saa sellega seotud kvoot üle minna rendileandjale, kui viimane ei ole piimatootja, ta ei kavatse seda tegevust jätkata ning tal ei ole plaanis ettevõtet mõnele teisele piimatootjale rendile anda.
2. Määruse nr 857/84 artikli 7 lõikega 1 ja määruse nr 1546/88 (muudetud määrusega nr 590/85) artikli 7 esimese lõigu punktiga 4 on vastuolus see, kui kvoot jääb põllumajandusmaa rendilepingu lõppemisel rentnikule, kuigi leping lõpetati poolte kokkuleppel.