62021CJ0556_RES
Kohtuasi C‑556/21
Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
versus
E.NjaS.S.jaJ.Y.
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Raad van State (Madalmaad))
Euroopa Kohtu (esimene koda) 30. märtsi 2023. aasta otsus
Eelotsusetaotlus – Määrus (EL) nr 604/2013 – Rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest vastutava liikmesriigi kindlaksmääramine – Artikkel 27 – Kaebus varjupaigataotleja suhtes tehtud üleandmisotsuse peale – Artikkel 29 – Üleandmistähtaeg – Selle tähtaja peatamine edasikaebemenetluses – Haldusasutuste taotlus esialgse õiguskaitse kohaldamiseks
Piirikontroll, varjupaik ja sisseränne – Varjupaigapoliitika – Rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest vastutava liikmesriigi määramise kriteeriumid ja mehhanismid – Määrus nr 604/2013 – Vastuvõtmise ja tagasivõtmise menetlus – Rahvusvahelise kaitse taotleja üleandmise täideviimiseks ette nähtud tähtaeg – Esialgse õiguskaitse meetme võtmine üleandmistähtaja peatamiseks kohtu poolt, kellele on esitatud kaebus üleandmisotsust tühistava kohtuotsuse peale – Lubatavus – Tingimus – Üleandmisotsuse täitmise esialgne peatamine esimese astme kaebemenetluses
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 604/2013, artikli 27 lõige 3 ning artikli 29 lõiked 1 ja 2)
(vt punktid 23–29, 32–40 ja resolutsioon)
Piirikontroll, varjupaik ja sisseränne – Varjupaigapoliitika – Rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest vastutava liikmesriigi määramise kriteeriumid ja mehhanismid – Määrus nr 604/2013 – Vastuvõtmise ja tagasivõtmise menetlus – Õigus tõhusale kohtulikule kaitsele – Riigisisesed õigusnormid, milles on ette nähtud üleandmisotsust tühistava kohtuotsuse edasikaebamine – Lubatavus – Piirid – Võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtte järgimine – Määruse nr 604/2013 artikli 29 lõikest 1 kõrvalekaldumise puudumine
(Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artiklid 18 ja 47; Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 604/2013, artikli 27 lõige 1
(vt punktid 30 ja 31)
Kokkuvõte
E. N., S. S. ja J. Y. esitasid 2019. ja 2020. aastal Madalmaades rahvusvahelise kaitse taotlused. Ajavahemikus 2019. aasta oktoobrist 2021. aasta jaanuarini nõustusid teiste liikmesriikide ametiasutused taotlejad vastu või tagasi võtma. Neil asjaoludel otsustas Madalmaade pädev asutus jätta rahvusvahelise kaitse taotlused läbi vaatamata ja anda taotlejad Dublini III määruse (
1
) alusel neile liikmesriikidele üle. Esimese astme kohtud, kellele taotlejad olid esitanud kaebused üleandmisotsuste peale, tühistasid need otsused ja kohustasid Madalmaade pädevat ametiasutust tegema rahvusvahelise kaitse taotluste kohta uued otsused. Viimati nimetatud ametiasutus esitas kohtuotsuste peale apellatsioonkaebuse Raad van Statele (Madalmaade kõrgeima halduskohtuna tegutsev riiginõukogu). Ta lisas oma apellatsioonkaebustele esialgse õiguskaitse taotlused, milles ta palus esiteks vabastada ta uue otsuse tegemise kohustusest enne apellatsioonkaebuste kohta otsuse tegemist ja teiseks peatada üleandmistähtaeg.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu esialgse õiguskaitse kohaldamise üle otsustav kohtunik rahuldas need esialgse õiguskaitse kohaldamise taotlused kolme 2020. ja 2021. aasta otsusega. Eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekkis siiski küsimus, kas Dublini III määruse sätetega, mis käsitlevad üleandmisotsuse vaidlustamise võimalusi (
2
) ja üleandmistähtaegu (
3
), on vastuolus, kui rahuldada liikmesriigi pädeva asutuse esitatud esialgse õiguskaitse taotlus, milles palutakse peatada üleandmistähtaeg ja mis esitati koos apellatsioonkaebusega üleandmisotsuse tühistamise otsuse peale. Kui see peaks nii olema, siis tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtul tuvastada, et see tähtaeg on möödunud ja Madalmaade Kuningriik on seega muutunud vastutavaks põhikohtuasja vastustajate esitatud rahvusvahelise kaitse taotluste läbivaatamise eest. (
4
)
Euroopa Kohus asus oma otsuses seisukohale, et esialgse õiguskaitse meetme, mis võimaldab pädeval asutusel mitte teha uut otsust kuni üleandmisotsuse tühistava kohtuotsuse peale tema esitatud apellatsioonkaebuse kohta otsuse tegemiseni ning mille eesmärk või tagajärg on üleandmistähtaja peatamine, saab võtta ainult juhul, kui üleandmisotsuse täitmine peatati esimeses astmes esitatud kaebuse läbivaatamise ajal.
Euroopa Kohtu hinnang
Kõigepealt tuletas Euroopa Kohus meelde, et Dublini III määruse artikli 29 lõikes 1 on ette nähtud, et puudutatud isik antakse vastutavale liikmesriigile üle kooskõlas palve esitanud liikmesriigi õigusega esimesel võimalusel ja hiljemalt kuue kuu jooksul ajast, mil teine liikmesriik rahuldas vastuvõtmis- või tagasivõtmispalve või tehti lõplik otsus uuesti läbivaatamise suhtes, kui sellel oli peatav toime vastavalt Dublini III määruse artikli 27 lõikele 3.
Sellest tuleneb, et liidu seadusandja nägi ette juhuks, kui üleandmisotsuse täitmine on peatatud, et üleandmistähtaeg hakkab kulgema alles hetkest, mil on jõustunud kohtuotsus üleandmisotsuse vaidlustamise kohta. Ta ei ole siiski täpsustanud, milliste menetlusnormide kohaselt tuleb seda normi kohaldada juhul, kui esitatakse kaebus teise astme kohtusse, ja eelkõige, kas nimetatud normi kohaldamine võib tähendada seda, et seda kaebust menetlev kohus kohaldab esialgset õiguskaitset.
Kuna selles valdkonnas puuduvad liidu õigusnormid, siis tuleb menetlusautonoomia põhimõtte alusel seega iga liikmesriigi õiguskorras otsustada, kas luua teise astme kohtumenetlus selle kohtuotsuse vaidlustamiseks, milles tehti lahend üleandmisotsuse peale esitatud kaebuse kohta, ning vajaduse korral reguleerida selle teise kohtuastme menetlust, sealhulgas võimalust võtta esialgse õiguskaitse meetmeid. Need menetlusnormid peavad siiski järgima võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtteid.
Sellega seoses, kuigi riigisisestes õigusnormides on ette nähtud, et teise astme kaebust lahendav kohus võib pädevate asutuste taotlusel kohaldada esialgset õiguskaitset, ei tohi need teha erandit Dublini III määruse artikli 29 lõikest 1, nähes ette, et selliste meetmete tagajärg on, et üleandmistähtaja kulgemist pikendatakse ja selle tähtaja möödumine lükkub seega edasi. Sellest sättest tuleneb, et üleandmistähtaeg saab hakata kulgema alates üleandmisotsuse peale esitatud kaebuse kohta tehtud lõpliku otsuse tegemisest üksnes juhul, kui üleandmisotsuse täitmine on esimese astme kaebemenetluses peatatud.
Sellest järeldub, et esialgse õiguskaitse meetme, mille tulemusel peatatakse üleandmistähtaeg kuni teise astme kaebemenetluse lõppemiseni, saab võtta ainult juhul, kui üleandmisotsuse täitmine peatati selle määruse artikli 27 lõigete 3 või 4 alusel kuni esimese astme kaebemenetluse lõppemiseni. Ühelt poolt võimaldab üleandmistähtaja kulgemise pikendamine kuni teise astme kaebemenetluse lõppemiseni sellises olukorras tagada poolte võrdsuse ja kaebemenetluste tõhususe. See tagab nimelt, et see tähtaeg ei lõpe sel ajal, kui üleandmisotsuse peale kaebuse esitamine on muutnud selle otsuse täitmise võimatuks. Teiselt poolt, kui otsustada, et teise astme kaebemenetluses tuleb kohaldada esialgset õiguskaitset, sest vastasel korral ei pikene üleandmistähtaja kulgemist peatav toime, mis tuleneb üleandmisotsuse peale kaebuse esitamisest esimese astme kaebemenetluses, siis võimaldab see vältida seda, et teise astme kaebuse esitamine üleandmisotsuse tühistanud kohtuotsuse peale toob süstemaatiliselt kaasa üleandmistähtaja kulgemise pikendamise, mis võib edasi lükata asjaomase isiku rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise.
Selline norm soodustab järelikult Dublini III määruse eesmärkide saavutamist, milleks on kehtestada selge ja toimiv menetlus, mis põhineb nii liikmesriikide kui ka asjaomaste isikute seisukohast erapooletutel ja õiglastel alustel, selleks et kiiresti määrata rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest vastutav liikmesriik.
Seevastu juhul, kui üleandmisotsuse täitmist ei ole kuni esimese astme kaebemenetluse lõppemiseni peatatud, võimaldaks võimalus taotleda teise astme kaebemenetluses sellist esialgse õiguskaitse meedet, nagu on kõne all põhikohtuasjas, pädevatel asutustel, kes ei kasutanud ei Dublini III määruses (
5
) ette nähtud võimalust üleandmisotsuse täitmine omal algatusel peatada ega pööranud üleandmisotsust selle kaebuse menetlemise ajal täitmisele, pikendada üleandmistähtaega, mis on ette nähtud selles määruses (
6
), ning vältida nii, et vastutus nende isikute taotluste läbivaatamise eest läheks nimetatud määruse (
7
) alusel üle palve esitanud liikmesriigile. See pikendaks rahvusvahelise kaitse menetlust põhjendamatult ja kahjustaks määruse eespool nimetatud eesmärke.
(
1
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. juuni 2013. aasta määrus (EL) nr 604/2013, millega kehtestatakse kriteeriumid ja mehhanismid selle liikmesriigi määramiseks, kes vastutab mõnes liikmesriigis kolmanda riigi kodaniku või kodakondsuseta isiku esitatud rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest (ELT 2013, L 180, lk 31; edaspidi „Dublini III määrus“).
(
2
)	Dublini III määruse artikkel 27 käsitleb üleandmisotsuse vaidlustamise võimalusi. Selle lõikes 3 on nõutud, et liikmesriigid peavad tagama asjaomaste isikute jaoks sellise õiguskaitsevahendi olemasolu, mis võib viia nende suhtes tehtud üleandmisotsuse täitmise peatamiseni.
(
3
)	Dublini III määruse artikkel 29 käsitleb puudutatud isikute rahvusvahelise kaitse taotluse läbivaatamise eest vastutavale liikmesriigile üleandmise korda ja tähtaegu.
(
4
)	Vastavalt Dublini III määruse artikli 29 lõikele 2, kui üleandmine ei toimu kuue kuu jooksul, vabaneb vastutav liikmesriik üldjuhul kohustusest asjaomane isik vastu või tagasi võtta ning vastutus läheb üle palve esitanud liikmesriigile.
(
5
)	Dublini III määruse artikli 27 lõige 4 lubab liikmesriikidel ette näha, et pädevad asutused võivad omal algatusel otsustada peatada üleandmisotsuse täideviimise juhtudel, kus otsuse peatamine ei tulene ei seadusest ega kohtuotsusest, kui täitmisega seotud asjaolud viitavad sellele, et asjaomasel isikul peab tema tõhusa kohtuliku kaitse tagamiseks olema lubatud jääda üleandmisotsuse teinud liikmesriigi territooriumile kuni selle otsuse peale esitatud kaebuse kohta lõpliku otsuse tegemiseni.
(
6
)	Dublini III määruse artikli 29 lõige 1.
(
7
)	Dublini III määruse artikli 29 lõige 2.