62023TJ0239_RES
Kohtuasi T‑239/23
Comité interprofessionnel du vin de ChampagnejaInstitut national de l’origine et de la qualité (INAO)
versus
Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet
Üldkohtu (kaheksas koda laiendatud koosseisus) 25. juuni 2025. aasta otsus
Euroopa Liidu kaubamärk – Vastulausemenetlus – Euroopa Liidu sõnamärgi NERO CHAMPAGNE taotlus – Varasem kaitstud päritolunimetus „Champagne“ – Suhteline keeldumispõhjus – Määruse (EL) 2017/1001 artikli 8 lõige 6 – Määruse (EL) nr 1308/2013 artikli 103 lõike 2 punktid a ja c – Kaitstud päritolunimetust sisaldav kaubamärk – Kaitstud päritolunimetuse tootespetsifikaadile vastavad tooted – Põhjendamiskohustus – Määruse 2017/1001 artikkel 94
Põllumajandus – Ühtsed õigusaktid – Põllumajandustoodete ja toiduainete geograafiliste tähiste ja päritolunimetuste kaitse – Määrus nr 1308/2013 – Kaubamärk, mis sisaldab kaitstud päritolunimetust või koosneb kaitstud päritolunimetusest – Sellise kaubamärgi registreerimist takistavad põhjused – Puudumine
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 1308/2013, artikli 102 lõige 1 ja artikli 103 lõige 2)
(vt punktid 31–34)
Põllumajandus – Ühine turukorraldus – Vein – Veinide kirjeldamine ja esitlemine – Kaitstud päritolunimetused ja kaitstud geograafilised tähised – Kaitstud päritolunimetuse maine ärakasutamine – Kaitstud päritolunimetuse tootespetsifikaadile vastavad kaubad ja teenused – Ümberlükkamatu eeldus, et kaitstud päritolunimetuse mainet ei kasutata ära – Välistamine
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 1308/2013, artikli 103 lõike 2 punkti a alapunkt ii)
(vt punktid 47–52, 58–60, 64–66 ja 69)
Põllumajandus – Ühine turukorraldus – Vein – Veinide kirjeldamine ja esitlemine – Kaitstud päritolunimetused ja kaitstud geograafilised tähised – Kaitstud päritolunimetuse maine ärakasutamine – Mõiste – Kaitstud päritolunimetuse kasutamine eesmärgiga selle mainest alusetult kasu saada
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 1308/2013, artikli 103 lõike 2 punkti a alapunkt ii)
(vt punkt 52)
Põllumajandus – Ühine turukorraldus – Vein – Veinide kirjeldamine ja esitlemine – Kaitstud päritolunimetused ja kaitstud geograafilised tähised – Kaitsmine valede või eksitavate märgete eest – Ulatus
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 1308/2013, artikli 103 lõike 2 punkt c)
(vt punkt 75)
Euroopa Liidu kaubamärk – Euroopa Liidu kaubamärgi mõiste ja Euroopa Liidu kaubamärgi omanikuks saamine – Suhtelised keeldumispõhjused – Registreerimata kaubamärgi või mõne muu kaubanduses kasutatava tähise omaniku vastulause – Geograafilised tähised ja päritolunimetused – Sõnamärk NERO CHAMPAGNE – Kaitstud päritolunimetus „Champagne“
(Euroopa Parlamendi ja nõukogu määrus nr 1308/2013, artikli 103 lõike 2 punktid a ja c ning määrus 2017/1001, artikli 8 lõige 6)
(vt punktid 80–84)
Kokkuvõte
Üldkohus võttis oma otsuses seisukoha esiteks määruse nr 1308/2013 (
1
) artikli 103 lõike 2 punkti a alapunkti ii kohta seoses seni käsitlemata küsimusega kaitstud päritolunimetuse maine võimaliku ärakasutamise kohta juhul, kui seda kaitstud päritolunimetust sisaldava kaubamärgi registreerimine piirdub asjaomase kaitstud päritolunimetuse tootespetsifikaadile vastava kaubaga ja sellega seotud teenustega, ning teiseks määruse nr 1308/2013 artikli 103 lõike 2 punkti c kohta seoses võimalusega, et kaitstud päritolunimetust sisaldav kaubamärk võib edastada vale või eksitavat teavet.
Nero Lifestyle Srl esitas 19. veebruaril 2019 Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ametile (EUIPO) taotluse sõnamärgi NERO CHAMPAGNE registreerimiseks mitme kauba ja teenuse jaoks (
2
). Mõni kuu hiljem, 2. augustil 2019, esitasid hagejad Comité interprofessionnel du vin de Champagne ja Institut national de l’origine et de la qualité (INAO) taotletava kaubamärgi registreerimisele vastulause, tuginedes kaitstud päritolunimetusele „Champagne“, mis on Euroopa Liidus registreeritud veini jaoks alates 18. septembrist 1973.
EUIPO apellatsioonikoda rahuldas määruse nr 1308/2013 artikli 103 lõike 2 punkti c alusel osaliselt vastulause teatud teenuste osas ning lükkas vastulause ülejäänud kaupade ja teenuste osas tagasi.
EUIPO apellatsioonikoda, kellele hagejad esitasid kaebuse, tühistas 17. veebruari 2023. aasta otsusega vastulausete osakonna otsuse osas, milles lükati vastulause tagasi teatud teenuste osas, ja rahuldas seoses sellega vastulause nende teenuste osas (edaspidi „vaidlustatud otsus“). Ta lükkas aga vastulause tagasi ülejäänud kaupade ja teenuste osas, mis vastavad kaitstud päritolunimetuse „Champagne“ tootespetsifikaadile.
Selles kontekstis esitati Üldkohtule nõue tühistada ja muuta apellatsioonikoja otsust osas, millega vastulause tagasi lükati.
Üldkohtu hinnang
Üldkohus märkis esiteks, et määruse nr 1308/2013 artikli 102 lõikest 1 tuleneb, et põhimõtteliselt ei keela see säte, et kaubamärk võib sisaldada kaitstud päritolunimetust või sellest koosneda. Sellist kaubamärki ei registreerita või see tühistatakse üksnes kahe olukorra puhul – nimelt kui kaitstud päritolunimetus ei vasta asjaomase kauba tootespetsifikaadile või kui selle kasutamine on hõlmatud sama määruse artikli 103 lõikega 2. Viimati nimetatud artikkel näeb ette ammendava loetelu tegevustest, mille eest kaitstud päritolunimetused on kaitstud. Täpsemalt, artikli 103 lõike 2 punkti a alapunktiga ii soovitakse kaitsta kaitstud päritolunimetusi otsese või kaudse kaubanduslikul eesmärgil kasutamise eest, kui sellise kasutamisega kaasneb kaitstud päritolunimetuse maine ärakasutamine.
Seega nähtub määruse nr 1308/2013 artikli 102 lõikest 1 koostoimes artikli 103 lõikega 2, et need sätted ei takista kaitstud päritolunimetust kui sellist sisaldava või sellest koosneva kaubamärgi registreerimist, välja arvatud juhul, kui selline registreerimine on vastuolus ühega selleks sõnaselgelt ette nähtud olukordadest.
Teiseks tegi Üldkohus otsuse EUIPO apellatsioonikoja vaidlustatud otsuses kohaldatud „piiramise teooria“ (
3
) kohta. Selle teooria kohaselt eeldatakse sisuliselt, et kaubamärgiga, mis sisaldab kaitstud päritolunimetust, ei saa põhimõtteliselt selle kaitstud päritolunimetuse mainet ära kasutada, kui see kaubamärk on registreeritud üksnes sellise kauba jaoks, mis vastab selle kaitstud päritolunimetuse tootespetsifikaadile, ja sellise kaubaga seotud teenuste jaoks.
Üldkogus rõhutas siiski, et vaidlustatud otsusest ei selgu, kuidas kohaldati „piiramise teooriat“ konkreetselt kõnealusele eeldusele, et kaitstud päritolunimetuse mainet ei ole ära kasutatud. Seega esitas Üldkohus oma arutluskäigus kaks võimalust: esiteks, et tegemist on ümberlükkamatu eeldusega, ja teiseks, et tegemist on ümberlükatava eeldusega.
Esimese võimaluse kohta tõdes Üldkohus, et apellatsioonikoda märkis, et määruse nr 1308/2013 artikli 103 lõige 2 ei ole kohaldatav, kuna taotletav kaubamärk hõlmab kaitstud päritolunimetuse tootespetsifikaadile vastavat kaupa ja selle kaubaga seotud teenuseid. Selle määruse artikli 103 lõikes 2 loetletud olukorrad ei puuduta siiski kaupa, mis ei vasta tootespetsifikaadile. Nimelt ei ole artikli 103 lõike 2 punkti a alapunktis ii täpsustatud, et seda kohaldataks üksnes asjaomase kaitstud päritolunimetuse kasutamisele sarnastel toodetel või kaupadel ja teenustel, mis ei vasta selle kaitstud päritolunimetuse tootespetsifikaadile. Seega ei viita miski selle määruse artikli 103 lõike 2 punkti a alapunktis ii ja punktides b–d sellele, et nendes ette nähtud olukorrad ei ole kohaldatavad kaitstud päritolunimetuse kasutamisele selle tootespetsifikaadile vastava kauba jaoks.
Seetõttu asus Üldkohus seisukohale, et määruse nr 1308/2013 artikli 103 lõike 2 punkti a alapunktile ii võib tugineda selleks, et keelduda kaitstud päritolunimetust sisaldava või sellest koosneva kaubamärgi registreerimisest, hoolimata asjaolust, et taotletava kaubamärgiga tähistatud kaup ja sellega seotud teenused vastavad asjaomase kaitstud päritolunimetuse spetsifikaadile. Apellatsioonikoda oleks pidanud läbi viima sellekohase analüüsi, et hinnata, kas taotletavat kaubamärki kasutatakse eesmärgiga selle mainest alusetult kasu saada.
Seega leidis Üldkohus, et ümberlükkamatu eelduse kohaldamisega rikkus apellatsiooninõukogu määruse nr 1308/2013 artikli 103 lõike 2 punkti a alapunkti ii tõlgendamisel õigusnormi.
Seoses võimalusega, et kaitstud päritolunimetuse maine ärakasutamise puudumine on ümberlükatav eeldus, märkis Üldkohus, et võib eeldada, et kaitstud päritolunimetust sisaldav või sellest koosnev kaubamärk, mis on registreeritud üksnes selle kaitstud päritolunimetuse tootespetsifikaadile vastava kauba või sellega seotud teenuste jaoks, ei kasuta põhjendamatult ära selle kaitstud päritolunimetuse mainet määruse nr 1308/2013 artikli 103 lõike 2 punkti a alapunkti ii tähenduses, kuna see on ette nähtud kasutamiseks turul üksnes selle kaitstud päritolunimetuse kvaliteedinõuetele vastava kauba või sellega seotud teenuste jaoks. Selle eelduse võib siiski ümber lükata, kui konkreetsete, põhjendatud ja ühtelangevate tõendite alusel on võimalik tõendada, et konkreetne kaubamärk võib kaitstud päritolunimetuse mainet alusetult ära kasutada, isegi kui see tähistab üksnes kaupa, mis vastab selle kaitstud päritolunimetuse tootespetsifikaadile, või sellega seotud teenuseid. Seega peavad EUIPO talitused kontrollima, kas need asjaolud võimaldavad selle eelduse ümber lükata.
Seetõttu sedastas Üldkohus, et osas, milles vaidlustatud otsust tõlgendatakse nii, et sellega kehtestatakse ümberlükatav eeldus, ei ole sellega rikutud õigusnormi. Tuleb aga kontrollida, kas apellatsioonikoda põhjendas õiguslikult piisavalt, miks tema arvates ei ole seda eeldust käsitletud juhul ümber lükatud.
Üldkohus märkis, et haldusmenetluses viidati mitmele asjaolule, millega sooviti tõendada, et taotletav kaubamärk võib kaitstud päritolunimetuse „Champagne“ mainet ära kasutada. Nende hulgas on kaitstud päritolunimetuse „Champagne“ kõrge maine, asjaolu, et taotletav kaubamärk on sõnamärk, mida saab turul kasutada mitmel erineval viisil, sealhulgas kaitstud päritolunimetuse eesmärkidega vastuolus oleval viisil, või ka argumentidega Nero Lifestyle’i turustatavate toodete märgistamise kohta.
Seega leidis Üldkohus, et kuna apellatsioonikoda ei selgitanud piisavalt, miks esitatud tõendid ei suuda käesoleval juhul kõnealust eeldust ümber lükata, rikkus ta oma põhjendamiskohustust.
Seetõttu tühistas Üldkohus apellatsioonikoja otsuse osas, millega jäeti rahuldamata talle esitatud kaebus.
Lõpuks analüüsis Üldkohus, kas taotletavat kaubamärki, mille nimetus sisaldab kaitstud päritolunimetust „Champagne“, võib tajuda nii, et see on vale või annab eksitavat teavet määruse nr 1308/2013 artikli 103 lõike 2 punkti c tähenduses (
4
). Ühelt poolt rõhutas ta, et sõna „nero“ esineb mitme tuntud Itaalia viinamarjasordi nimetuses ja paljude veinisortide nimedes. Asjaomane avalikkus võidakse seega viia eksiarvamusele, et taotletav kaubamärk viitab asjaomase šampanja viinamarjasordile.
Üldkohus tõi teiselt poolt esile, et itaalia keelt kõnelev avalikkus mõistab sõna „nero“ nii, et see tähendab „must“. Nii võib asjaomase avalikkuse viia eksitusse ka taotletava kaubamärgi all turustatava Champagne’i veini värvusega, lastes tal arvata, et tegemist on uut liiki šampanjaga, nimelt „musta šampanjaga“, samas kui kaitstud päritolunimetuse tootespetsifikaadi kohaselt saab šampanja olla üksnes valge või roosa.
Seetõttu leidis Üldkohus, et EUIPO apellatsioonikoda tegi hindamisvea, kui ta leidis, et taotletav kaubamärk ei kuulu määruse nr 1308/2013 artikli 103 lõike 2 punkti c kohaldamisalasse.
Sellest tulenevalt kasutas Üldkohus oma muutmispädevust ja rahuldas vastulause asjaomaste teenuste ja kaupade, sealhulgas klassi 33 kuuluvate kaupade „kaitstud päritolunimetuse „Champagne“ tehnospetsifikaadile vastavad veinid“ osas.
(
1
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. detsembri 2013. aasta määrus (EL) nr 1308/2013, millega kehtestatakse põllumajandustoodete ühine turukorraldus ning millega tunnistatakse kehtetuks nõukogu määrused (EMÜ) nr 922/72, (EMÜ) nr 234/79, (EÜ) nr 1037/2001 ja (EÜ) nr 1234/2007 (ELT 2013, L 347, lk 671).
(
2
)	Täpsemalt oli tegemist kaupade ja teenustega, mis kuuluvad märkide registreerimisel kasutatava kaupade ja teenuste rahvusvahelise klassifikatsiooni 15. juuni 1957. aasta Nizza kokkuleppe (uuesti läbi vaadatud ja parandatud kujul) klassidesse 33, 35 ja 41.
(
3
)	See teooria tuleneb EUIPO Euroopa Liidu kaubamärkide kontrollimise suunistest (C osa (Vastulause), 6. jagu (Geograafilised tähised), punkt 3.1.3 (Geograafiliste tähiste kaitse ulatus suhteliste keeldumispõhjuste esinemisel)). Neis suunistes on märgitud, et „kui [kaubamärgi]taotluse kaupade loetelus on ainult [kaitstud päritolunimetuse või] kaitstud geograafilise tähise tootekirjeldusega kaubad, on [kaitstud päritolunimetuse või] kaitstud geograafilise tähise otstarve nende toodete suhtes kaitstud. [Kaubamärgi]taotlus hõlmab ainult konkreetse geograafilise päritoluga ja sellega seotud eriomadustega tooteid. Järelikult tuleb tagasi lükata vastulause nõuetega piirduva ühenduse kaubamärgi taotluse kohta“.
(
4
)	Määruse nr 1308/2013 artikli 103 lõike 2 punkt c kaitseb kaitstud päritolunimetusi ja geograafilisi tähiseid kõigi „toote lähtekohta, päritolu, laadi või olulisi omadusi käsitlevate valede või eksitavate märgete eest, mis esitatakse asjaomase veinitoote sise- või välispakendil, reklaammaterjalides või tootega seotud dokumentides, ning selliste pakendite kasutamise eest, mis võivad jätta toote päritolust vale mulje“.