62023CJ0431
EUROOPA KOHTU OTSUS (kolmas koda)
3. aprill 2025 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Sotsiaalpoliitika – Ettevõtte üleminek – Töötajate õiguste kaitse – Direktiiv 2001/23/EÜ – Artikli 5 lõige 1 – Mõiste „pankrotimenetlus“ – Ettevõtte üleminek pärast pankroti väljakuulutamist selle saneerimismenetluses ettevalmistamise järel
Kohtuasjas C‑431/23,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel tribunal du travail de Liège’i (Liège’i töökohus, Belgia) 26. mai 2023. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 11. juulil 2023, menetluses
AE,
CO,
DU ja teised
versus
BA, kes tegutseb WIBRA BELGIË SA pankrotihaldurina,
EP, kes tegutseb WIBRA BELGIË SA pankrotihaldurina,
RI, kes tegutseb WIBRA BELGIË SA pankrotihaldurina,
WIBRA BELGIË SRL,
menetluses osalesid:
VT,
HL,
MO ja teised,
EUROOPA KOHUS (kolmas koda),
koosseisus: koja president C. Lycourgos, kohtunikud S. Rodin (ettekandja), N. Piçarra, O. Spineanu-Matei ja N. Fenger,
kohtujurist: A. Rantos,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
AE, CO, DU ja teised, esindaja: avocat H. Deckers,
–
WIBRA BELGIË SRL, esindajad: avocats M. Duchesne ja O. Moureau,
–
Belgia valitsus, esindajad: A. De Brouwer, C. Pochet ja L. Van den Broeck,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: S. Delaude ja B.‑R. Killmann,
olles 24. oktoobri 2024. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1
Eelotsusetaotlus käsitleb küsimust, kuidas tõlgendada nõukogu 12. märtsi 2001. aasta direktiivi 2001/23/EÜ ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta (EÜT 2001, L 82, lk 16; ELT eriväljaanne 05/04, lk 98) artikli 5 lõiget 1.
2
Taotlus on esitatud kohtuvaidluses, milles AE, CO, DU ja veel 19 endist töötajat, kelle WIBRA BELGIË SA koondas, vaidlevad WIBRA BELGIË SA pankrotihaldurite BA, EP ja RI‑ga ning WIBRA BELGIË SRL‑iga selle üle, et need äriühingud on väidetavalt rikkunud töötajate esindajate teavitamise ja nendega konsulteerimise kohustust kollektiivse koondamise raames.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
3
Direktiivi 2001/23 põhjenduses 3 on märgitud:
„Tööandja vahetumise korral on vaja tagada töötajate kaitse, eriti nende õiguste kaitse.“
4
Selle direktiivi artikli 1 lõikes 1 on ette nähtud:
„a)
Käesolevat direktiivi kohaldatakse ettevõtja, ettevõtte või selle osa ülemineku suhtes teisele tööandjale lepingu alusel toimuva ülemineku või ühinemise tulemusena;
b)
kui punktist a ja käesoleva artikli järgmistest sätetest ei tulene teisiti, on üleminek käesoleva direktiivi tähenduses oma identiteedi säilitava majandusüksuse üleminek, mis tähendab ressursside organiseeritud koondamist, mille eesmärk on majandustegevus põhi- või kõrvaltegevusena;
[…]“.
5
Direktiivi artikli 3 lõikes 1 on sätestatud:
„Võõrandaja töölepingust või töösuhtest tulenevad õigused ja kohustused, mis kehtivad ülemineku kuupäeval, lähevad sellise ülemineku tagajärjel üle omandajale.
Liikmesriigid võivad näha ette, et pärast ülemineku kuupäeva vastutavad võõrandaja ja omandaja solidaarselt kohustuste eest, mis tulenevad ülemineku kuupäeval kehtivast töölepingust või -suhtest enne ülemineku kuupäeva.“
6
Sama direktiivi artikli 4 lõike 1 esimeses lõigus on ette nähtud:
„Ettevõtja, ettevõtte või nende osa üleminek ei saa iseenesest olla vallandamise põhjuseks võõrandaja või omandaja poolt. Käesolev säte ei takista sellist vallandamist, mis võib toimuda majanduslikel, tehnilistel või organisatsioonilistel põhjustel, mis toovad kaasa muudatusi tööjõus.“
7
Direktiivi 2001/23 artiklis 5 on sätestatud:
„1.   Kui liikmesriigid ei näe ette teisiti, ei kohaldata artikleid 3 ja 4 ettevõtte, äriühingu või ettevõtte või äriühingu osa ülemineku suhtes, kui võõrandaja vastu on algatatud pankrotimenetlus või analoogiline maksejõuetusmenetlus võõrandaja varade likvideerimiseks, mis toimub pädeva asutuse järelevalve all (kelleks võib olla pädeva asutuse määratud pankrotihaldur).
[…]
4.   Liikmesriigid võtavad asjakohased meetmed, et ära hoida maksejõuetusmenetluse väärkasutust, mille eesmärk on võtta töötajatelt ära käesoleva direktiiviga ettenähtud õigused.“
Belgia õigus
8
Direktiiv 2001/23 võeti Belgia õigusesse üle 7. juuni 1985. aasta kollektiivlepinguga nr 32 bis, mis käsitleb töötajate õiguste säilimist tööandja vahetumise korral ettevõtte tehingulise ülemineku tõttu ja millega reguleeritakse ülevõetud töötajate õigusi varade pankrotijärgse ülevõtmise korral (convention collective de travail no 32 bis, du 7 juin 1985, concernant le maintien des droits des travailleurs en cas de changement d’employeur du fait d’un transfert conventionnel d’entreprise et réglant les droits des travailleurs repris en cas de reprise de l’actif après faillite).
9
Selle kollektiivlepingu põhikohtuasjas kohaldatavas redaktsioonis (edaspidi „kollektiivleping nr 32 bis“) on artiklis 1 sätestatud:
„Käesoleva kollektiivlepingu eesmärk on […] tagada:
1°
esiteks töötajate õiguste kaitse kõikidel juhtudel, kui tööandja vahetub ettevõtte või selle osa tehingulise ülemineku tulemusena;
2°
teiseks ülevõetud töötajate teatavate õiguste kaitse pankroti järel varade ülevõtmise korral.“
10
Kollektiivlepingu nr 32 bis II peatükk sisaldab artikleid 6–10.
11
Kollektiivlepingu nr 32 bis artikli 6 esimeses lõigus on täpsustatud, et kollektiivlepingu II peatükki, mis käsitleb töötajate õigusi tööandja vahetumise korral pärast ettevõtte tehingulist üleminekut, „kohaldatakse tööandja vahetumise suhtes, mis tuleneb ettevõtja või selle osa tehingulisest üleminekust, välja arvatud kollektiivlepingu III peatükis nimetatud juhtudel“.
12
Kollektiivlepingu nr 32 bis artiklis 7 on ette nähtud:
„Õigused ja kohustused, mis on võõrandajal töölepingute kohaselt artikli 1 lõike 1 kohase ülemineku kuupäeval, lähevad selle ülemineku tulemusel üle omandajale.“
13
Kollektiivlepingu nr 32 bis artiklis 8 on sätestatud:
„Võõrandaja ja omandaja vastutavad solidaarselt kohustuste eest, mis eksisteerivad artikli 1 lõike 1 kohase ülemineku kuupäeval ja tulenevad sel kuupäeval kehtivatest töölepingutest […]“.
14
Kollektiivlepingu nr 32 bis artiklis 9 on sätestatud:
„Tööandja vahetumine ei ole iseenesest võõrandaja või omandaja jaoks töölepingu ülesütlemise põhjus.
Selliste töötajate töölepingu, kelle tööandja vahetub, võib siiski üles öelda mõjuvatel põhjustel või majanduslikel, tehnilistel või organisatsioonilistel kaalutlustel, mis toovad kaasa muutusi töökohtades.“
15
Vastavalt kollektiivlepingu nr 32 bis III peatükile ei toimu seevastu võõrandaja sotsiaalkindlustusmaksetega seotud võlgade üleminekut omandajale ning viimane ei ole võõrandajaga solidaarselt vastutav, kui ettevõtte üleminek toimub pärast pankrotti.
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
16
Tribunal de l’entreprise de Gand (Genti kaubanduskohus, Belgia) algatas 30. juulil 2020 WIBRA BELGIË SA avalduse alusel selle äriühingu saneerimismenetluse ja peatas viimase suhtes kohaldatavad meetmed kuni 30. oktoobrini 2020 vastavalt seda menetlust reguleerivatele majandusseadustiku (code de droit économique) sätetele põhikohtuasja asjaoludele kohaldatavas redaktsioonis. Nimetatud kohus määras samal päeval BA, EP ja RI saneerimisnõustajateks, tehes neile ülesandeks selle äriühingu kõigi või mõnede tegevuste korraldamise ja üleandmise.
17
Need kolm saneerimisnõustajat valisid 21. septembril 2020 WIBRA BELGIË SA emaettevõtja WIBRA NEDERLAND BV esitatud pakkumise võtta üle WIBRA BELGIË SA 36 äripinda ning 183 töötajat 439‑st.
18
30. septembril 2020 asutati WIBRA BELGIË SRL eesmärgiga võtta üle ja jätkata osa WIBRA BELGIË SA varasemast tegevusest.
19
Tribunal de l’entreprise de Gand (Genti kaubanduskohus) jättis 8. oktoobril 2020 rahuldamata nende saneerimisnõustajate taotluse käesoleva kohtuotsuse punktis 17 nimetatud ülevõtmispakkumuse kinnitamiseks. See kohus leidis nimelt, et pakkumus on vastuolus 5. oktoobri 2011. aasta kollektiivlepinguga nr 102 töötajate õiguste kaitse kohta tööandja vahetumise korral kohtu järelevalve all toimuva saneerimismenetluse tulemusena (convention collective de travail no 102, du 5 octobre 2011, concernant le maintien des droits des travailleurs en cas de changement d’employeur du fait d’une réorganisation judiciaire par transfert sous autorité de justice) ja direktiiviga 2001/23 osas, milles see pakkumus nägi ette, et WIBRA BELGIË SA töötajate puhkusetasu ja aastalõpupreemia maksmisega seotud kohustused, mis võetakse üle, jäävad kuni nimetatud pakkumuse kinnitamise kuupäevani pro rata temporis WIBRA BELGIË SA kanda.
20
Sama päeva teise kohtuotsusega kuulutas tribunal de l’entreprise de Gand (Genti kaubanduskohus) välja WIBRA BELGIË SA pankroti ning määras pankrotihalduriteks BA, EP ja RI. Eelotsusetaotlusest nähtub, et selle äriühingu töötajatele teatati otsekohe sellest kohtuotsusest ja otsusest lõpetada nende töölepingud nii, et neile makstakse hüvitist töölepingu ette teatamata ülesütlemise eest.
21
9. oktoobril 2020 võõrandasid pankrotihaldurid osa WIBRA BELGIË SA materiaalsest ja immateriaalsest vallasvarast WIBRA BELGIË SRL‑ile. Kõigist koondatud 439 töötajast võttis WIBRA BELGIË SRL üle 183. Kirjas, mis saadeti 2021. aastal teatavate WIBRA BELGIË SA endiste töötajate nõustajale, täpsustasid pankrotihaldurid, et saneerimismenetluse ajal ei viidud üle ühtegi töötajat ega tegevust.
22
Põhikohtuasja 22 hagejat, kes on WIBRA BELGIË SA endised töötajad, keda WIBRA BELGIË SRL uuesti tööle ei võtnud, esitasid 21. juunil 2021 nende kahe äriühingu vastu hagi tribunal du travail de Liège’ile (Liège’i töökohus, Belgia), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus. Veel 38 töötajat, kes olid samas olukorras, esitasid 30. juunil 2021 põhikohtuasjas menetlusse astumise avalduse.
23
Need 60 töötajat väidavad, et WIBRA BELGIË SA saneerimismenetluses toimunud kollektiivse koondamise käigus ei järgitud töötajate esindajate teavitamise ja nendega konsulteerimise kohustust, see aga kujutab endast lepingu rikkumist, mis annab neile õiguse hüvitisele. Lisaks leiavad need töötajad, et WIBRA BELGIË SRL tuleb tunnistada selle hüvitise maksmise eest solidaarselt vastutavaks.
24
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et kuigi Belgia õigus välistab konkreetselt kollektiivse koondamise puhul vajaduse täita töötajate esindajate teavitamise ja nendega konsulteerimise kohustusi asjaomase äriühingu pankroti korral, ei ole sellist välistamist ette nähtud saneerimismenetluse korral. Seega leiab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et WIBRA BELGIË SA-l oli enne pankrotiotsuse kuulutamist ja vaatamata saneerimismenetlusele kohustus viia läbi töötajate esindajate teavitamise ja nendega konsulteerimise menetlus enne põhikohtuasjas kõne all olevat kollektiivset koondamist, mida ta aga ei teinud. Järelikult on WIBRA BELGIË SA kohustatud maksma 60 töötajale hüvitist kollektiivsele koondamisele eelneva teavitamise ja konsulteerimise kohustuse rikkumise eest.
25
Selles kontekstis on eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekkinud küsimus, kas WIBRA BELGIË SRL‑i saab pidada vastutavaks ka selle hüvitamiskohustuse eest.
26
Ta märgib sellega seoses esiteks, et sellel äriühingul ei olnud mingit vastutust WIBRA BELGIË SA toimimise eest. Seega saab WIBRA BELGIË SRL‑i pidada WIBRA BELGIË SA toime pandud rikkumise eest vastutavaks vaid niivõrd, kuivõrd teda saab pidada WIBRA BELGIË SA õiguste ja kohustuste omandajaks ettevõtte tehingulise ülemineku raames kollektiivlepingu nr 32 bis artiklite 7 ja 8 tähenduses.
27
Teiseks rõhutab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et vaatamata sellele, et saneerimismenetluses esitatud ülevõtmispakkumus jäeti kohtulikult kinnitamata, täitsid selle menetluse käigus ettevalmistatud WIBRA BELGIË SA osalise võõrandamise kava lõpuks pankrotiotsuse väljakuulutamisele järgneval päeval samad saneerimisnõustajad, kes olid varem taotlenud sellele kavale vastava ülevõtmispakkumuse kinnitamist, tegutsedes nüüd pankrotihalduritena.
28
Kolmandaks tuleb selline tehing eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul kvalifitseerida „pre-pack-võõrandamiseks“, mis peaks võimaldama omandajal tugineda direktiivi 2001/23 artiklis 5 ette nähtud erandile, kui see tehing on reguleeritud õigus- või haldusnormidega. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul põhikohtuasja asjaolude asetleidmise ajal selliseid õigusnorme Belgia õiguses ei olnud.
29
Seega, kuigi WIBRA BELGIË SA võõrandamist ettevalmistav etapp toimus saneerimismenetluses pädeva kohtu määratud saneerimisnõustajate järelevalve all ja seda võib seega pidada õigusnormide alusel toimunuks, järgnes selle tehingu teine etapp, st vara ja töötajate üleminek, vahetult sellele, et kohus keeldus kinnitamast saneerimismenetluse raames välja töötatud ülevõtmispakkumust.
30
Eelotsusetaotlusest nähtub siiski veel, et põhikohtuasjas kõne all oleva ülemineku toimumise ajal ei olnud jõus ühtegi seda reguleerivat õigusnormi, kuna vastav norm lisati majandusseadustikku alles 21. märtsi 2021. aasta seadusega.
31
Neil asjaoludel otsustas tribunal du travail de Liège (Liége’i töökohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas [direktiivi 2001/23] artikli 5 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selles ette nähtud tingimus, et selle direktiivi artikleid 3 ja 4 ei kohaldata ettevõtte ülemineku suhtes, kui võõrandaja vastu on algatatud pankrotimenetlus või analoogiline maksejõuetusmenetlus võõrandaja varade likvideerimiseks, ei ole täidetud, kui kogu ettevõtte või selle ühe osa üleminek on valmistatud ette enne, kui algatatakse pankrotimenetlus, mille eesmärk on võõrandaja varade likvideerimine, käsitletaval juhul kohtuliku saneerimismenetluse raames, mis lõpeb võõrandamiskokkuleppega, mille kinnitamisest pädev kohus keeldub ja mis viiakse seejärel ellu otsekohe pärast pankroti väljakuulutamist väljaspool ükskõik missuguste riigisiseste õigus- või haldusnormide kohaldamist?“
Eelotsuse küsimuse analüüs
32
Oma ainsa küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt teada, kas direktiivi 2001/23 artikli 5 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et see on kohaldatav olukorras, kus pankrotimenetlus järgneb saneerimismenetlusele, mille käigus koostati asjaomase ettevõtte osalise ülemineku kokkulepe, kuid pädev kohus ei kinnitanud seda enne pankroti väljakuulutamist.
33
Kõigepealt tuleb märkida, et nagu nähtub direktiivi 2001/23 põhjendusest 3, on selle direktiivi eesmärk kaitsta töötajaid, eelkõige tagades nende õiguste kaitse tööandja vahetumise korral (22. juuni 2017. aasta kohtuotsus Federatie Nederlandse Vakvereniging jt, C‑126/16, EU:C:2017:489, punkt 38).
34
Selleks on direktiivi artikli 3 lõike 1 esimeses lõigus ette nähtud, et võõrandaja töölepingust või töösuhtest tulenevad õigused ja kohustused, mis kehtivad ettevõtte ülemineku kuupäeval, lähevad sellise ülemineku tagajärjel üle omandajale. Direktiivi artikli 4 lõige 1 aga kaitseb töötajaid selle eest, et võõrandaja või omandaja nende töölepingu ainuüksi ülemineku tõttu üles ütleb (22. juuni 2017. aasta kohtuotsus Federatie Nederlandse Vakvereniging jt, C‑126/16, EU:C:2017:489, punkt 39).
35
Erandina on direktiivi 2001/23 artikli 5 lõikes 1 sätestatud, et artiklite 3 ja 4 kaitsekorda ei kohaldata ettevõtte ülemineku suhtes, mis toimub selles sättes täpsustatud tingimustel, kui liikmesriigid ei näe ette teisiti (22. juuni 2017. aasta kohtuotsus Federatie Nederlandse Vakvereniging jt, C‑126/16, EU:C:2017:489, punkt 40).
36
Ent kuna artikli 5 lõike 1 alusel muutub töötajate kaitsekord teatavate ettevõtte üleminekute korral põhimõtteliselt kohaldamatuks ja selles kaldutakse niisiis kõrvale direktiivi 2001/23 aluseks olevast põhieesmärgist, tuleb seda tingimata tõlgendada kitsalt (vt selle kohta 22. juuni 2017. aasta kohtuotsus Federatie Nederlandse Vakvereniging jt, C‑126/16, EU:C:2017:489, punkt 41 ja seal viidatud kohtupraktika).
37
Selles sättes on märgitud, et kui liikmesriigid ei näe ette teisiti, ei kohaldata direktiivi 2001/23 artikli 3 kohast võõrandajaga sõlmitud töölepingutest tulenevate õiguste ja kohustuste samaaegset üleminekut ning artiklis 4 ette nähtud põhimõttelist koondamise keeldu ettevõtte ülemineku suhtes, kui võõrandaja vastu on algatatud pankrotimenetlus või analoogiline maksejõuetusmenetlus võõrandaja varade likvideerimiseks, mis toimub pädeva asutuse järelevalve all.
38
Kuigi direktiivi 2001/23 artikli 5 lõike 1 esimese lauseosa sõnastusest endast nähtub, et liikmesriigid võivad selle sätte kohaldamist põhjendavatel asjaoludel rakendada direktiivi artiklites 3 ja 4 kehtestatud töötajate kaitsekorda, tuleb tõdeda, et põhikohtuasjas ei ole Belgia Kuningriik seda võimalust kasutanud.
39
Sellest järeldub, et direktiivi 2001/23 artikli 5 lõige 1 on osas, milles see võimaldab teha erandi töötajate kaitsekorrast, sellise kohtuasja suhtes nagu põhikohtuasi kohaldatav, kuid seda siiski tingimusel, et toimuv menetlus vastab selles sättes kehtestatud tingimustele.
40
Sellega seoses on direktiivi 2001/23 artikli 5 lõikes 1 ette nähtud kolm kumulatiivset tingimust: esiteks peab võõrandaja vastu olema algatatud pankrotimenetlus või analoogiline maksejõuetusmenetlus, teiseks peab see menetlus olema algatatud võõrandaja varade likvideerimiseks ja kolmandaks peab see menetlus toimuma pädeva asutuse järelevalve all (vt selle kohta 22. juuni 2017. aasta kohtuotsus Federatie Nederlandse Vakvereniging jt, C‑126/16, EU:C:2017:489, punkt 44).
41
Mis esimesena puudutab tingimust, mille kohaselt peab võõrandaja vastu olema algatatud pankrotimenetlus või analoogiline maksejõuetusmenetlus, siis ei saa käesoleva kohtuotsuse punktis 36 meenutatud kitsa tõlgendamise nõuet arvestades seda laiendada tehingule, millega pankrotti ette valmistatakse, kuid mis selleni ei vii. Seevastu võõrandamistehing, mis on küll ette valmistatud enne pankroti väljakuulutamist, kuid mis viiakse ellu pärast pankroti väljakuulutamist, on tegelikult seotud pankrotiga ja võib seega kuuluda mõiste „pankrotimenetlus“ alla direktiivi 2001/23 artikli 5 lõike 1 tähenduses (vt selle kohta 22. juuni 2017. aasta kohtuotsus Federatie Nederlandse Vakvereniging jt, C‑126/16, EU:C:2017:489, punktid 45 ja 46).
42
Sellega seoses näib Euroopa Kohtule esitatud toimikust ilmnevat ühelt poolt, et saneerimismenetlust Belgia õiguse tähenduses ei saa pidada pankrotimenetluseks, ja teiselt poolt, et kuigi see esimene menetlus võib viia asjaomase ettevõtja pankrotini, ei ole selline tagajärg automaatne ega kindel. Sellistel asjaoludel ei tundu see menetlus kui selline vastavat direktiivi 2001/23 artikli 5 lõikes 1 sätestatud esimesele tingimusele (vt selle kohta 16. mai 2019. aasta kohtuotsus Plessers, C‑509/17, EU:C:2019:424, punktid 42, 43 ja 48).
43
Samas nähtub Euroopa Kohtule esitatud toimikust ka see, et käesoleval juhul töötati ettevõtte ülemineku tingimused välja kavas, mis esitati WIBRA BELGIË SA pankroti väljakuulutamisele eelnenud saneerimismenetluses, ning et üleminek, mis toimus pärast pankroti väljakuulutamist, viidi läbi vastavalt nendele tingimustele.
44
Seega on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne kindlaks teha, kas arvestades eelkõige tol ajal kehtinud Belgia õigust tuleb ühelt poolt WIBRA BELGIË SA ülevõtmiskava koostamist saneerimismenetluse käigus ja teiselt poolt selle kava elluviimist selle äriühingu pankrotimenetluses pidada üheks ja samaks tehinguks, mis eeldab algusest peale, et enne ettevõtte üleminekut kuulutatakse välja selle äriühingu pankrot, kuna ta on maksejõuetu. Sellisel juhul võiks kogu seda tehingut käsitada pankrotimenetluse või analoogilise maksejõuetusmenetlusena direktiivi 2001/23 artikli 5 lõike 1 tähenduses. Vastupidisel juhul saaks selle sätte kohaldamisalasse kuuluda üksnes WIBRA BELGIË SA pankrotimenetlus.
45
Teisena olgu märgitud, et direktiivi 2001/23 artikli 5 lõige 1 nõuab, et pankrotimenetlus või analoogiline maksejõuetusmenetlus peab olema algatatud võõrandaja varade likvideerimiseks.
46
Sellega seoses tuleb esiteks märkida, et menetlus, mille eesmärk on asjaomase ettevõtte tegevuse jätkumine, ei vasta sellele nõudele (22. juuni 2017. aasta kohtuotsus Federatie Nederlandse Vakvereniging jt, C‑126/16, EU:C:2017:489, punkt 47 ja seal viidatud kohtupraktika).
47
Euroopa Kohtul on juba olnud võimalus täpsustada seoses erinevustega menetluse, mille eesmärk on ettevõtte tegevuse jätkumine, ja menetluse vahel, mille eesmärk on likvideerida tema varad tema maksejõuetuks muutumise tõttu, et esimese menetluse eesmärk on säilitada ettevõtte või tema elujõuliste üksuste tegevus, samas kui teise menetluse eesmärk on maksimeerida võlausaldajate nõuete kollektiivset rahuldamist. Kuigi konkreetses menetluses ei ole välistatud nende kahe eesmärgi teatav kattumine, jääb ettevõtte tegevuse jätkamiseks läbiviidava menetluse põhieesmärgiks igal juhul asjaomase ettevõtte säilitamine (vt selle kohta 22. juuni 2017. aasta kohtuotsus Federatie Nederlandse Vakvereniging jt, C‑126/16, EU:C:2017:489, punkt 48).
48
Nii võib pankrotimenetluse või analoogilise maksejõuetusmenetluse eesmärk olla maksimeerida võlausaldajate nõuete kollektiivset rahuldamist isegi siis, kui selle menetluse eesmärk on võõrandada tegutsev ettevõte, säilitades töökohad nii palju kui võimalik (vt selle kohta 28. aprilli 2022. aasta kohtuotsus Federatie Nederlandse Vakbeweging (pre-pack-menetlus), C‑237/20, EU:C:2022:321, punkt 55).
49
Euroopa Kohtu praktikast nähtub veel, et peab olema tõendatud nii see, et pankrotimenetluse või analoogilise maksejõuetusmenetluse peamine eesmärk on rahuldada võlausaldajate nõuded parimal võimalikul viisil, kui ka see, et sellise võõrandamise elluviimine võimaldab tegelikult selle põhieesmärgi saavutada (vt selle kohta 28. aprilli 2022. aasta kohtuotsus Federatie Nederlandse Vakbeweging (pre-pack-menetlus), C‑237/20, EU:C:2022:321, punkt 53).
50
Seega peab eelotsusetaotluse esitanud kohus kõiki asjasse puutuvaid asjaolusid arvesse võttes kontrollima, kas põhikohtuasjades kõne all olevate järjestikuste menetluste – eraldi või tervikuna – eesmärk oli maksimeerida võlausaldajate nõuete kollektiivset rahuldamist ja kas need võimaldasid saavutada selle eesmärgi eelmises punktis viidatud kohtupraktika tähenduses, või vastupidi, kas nende menetluste peamine eesmärk oli säilitada ettevõtte või selle elujõuliste üksuste tegevus.
51
Sellega seoses tuleb ühelt poolt märkida, et Euroopa Kohtule esitatud toimikust näib ilmnevat, et erinevalt pankrotimenetlusest ei ole Belgia õiguse kohaselt saneerimismenetluse põhieesmärk võlausaldajate nõuete maksimaalse rahuldamise tagamine. Lisaks nähtub eelotsusetaotlusest, et käesolevas asjas tehti kohtuotsusega, millega määrati saneerimisnõustajad pärast WIBRA BELGIË SA esitatud saneerimistaotlust, neile ülesandeks korraldada ja üle anda kogu selle äriühingu tegevus või osa sellest.
52
Teiselt poolt, kui eelotsusetaotluse esitanud kohus peaks leidma – nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktis 44 –, et WIBRA BELGIË SA saneerimismenetlus ja pankrotimenetlus kujutasid endast koos pankrotimenetlust või analoogilist maksejõuetusmenetlust direktiivi 2001/23 artikli 5 lõike 1 tähenduses, siis peab ta analüüsima, kas selline menetlus vastab iseenesest käesoleva kohtuotsuse punktis 45 nimetatud tingimusele, mis tähendab, et selle menetluse peamine eesmärk tervikuna oli saavutada võõrandaja kõigile võlausaldajatele võimalikult suur tagasimaksmine (vt selle kohta 28. aprilli 2022. aasta kohtuotsus Federatie Nederlandse Vakbeweging (pre-pack-menetlus), C‑237/20, EU:C:2022:321, punktid 52 ja 53).
53
Selleks et analüüsida, kas käesoleva kohtuotsuse punktis 45 mainitud tingimus on täidetud, võib eelotsusetaotluse esitanud kohus eelkõige arvesse võtta asjaolu, et WIBRA BELGIË SRL asutati eesmärgiga võtta üle ja jätkata osa WIBRA BELGIË SA varasemast tegevusest ning et päev pärast selle äriühingu pankroti väljakuulutamist WIBRA avaldatud pressiteates teatati, et pankroti väljakuulutamise järel määratud pankrotihaldurid „kiitsid […] pärast konsulteerimist heaks WIBRA ülevõtmiskava“, mis puudutab WIBRA BELGIË SA Belgia peakontori ja 36 kaupluse üleminekut ning 183 töötaja uuesti töölevõtmist, märkides, et „[s]ee taaskäivitamine lõpetab ebakindluse seoses WIBRA tegevuse jätkamisega Belgias“.
54
Teiseks tuleb veel tagada, et põhikohtuasjas kõne all olev pankrotimenetlus või analoogiline maksejõuetusmenetlus oleks reguleeritud õigus- või haldusnormidega, mis võimaldavad tagada, et selle rakendamine ei tekita õiguslikku ebakindlust (vt selle kohta 28. aprilli 2022. aasta kohtuotsus Federatie Nederlandse Vakbeweging (pre-pack-menetlus), C‑237/20, EU:C:2022:321, punktid 54 ja 55).
55
Sellega seoses ei ilmne Euroopa Kohtule esitatud toimikust – eeldusel et eelotsusetaotluse esitanud kohtu kontrolli tulemusel ei ilmne vastupidist –, et Belgia õigusega kehtestatud kohtulikul saneerimismenetlusel või pankrotimenetlusel puuduks piisav õigus‑ või haldusnormide raamistik, et täita eelmises punktis nimetatud tingimus.
56
Seevastu juhul, kui eelotsusetaotluse esitanud kohus peaks jõudma järeldusele, et põhikohtuasjas võivad WIBRA BELGIË SA saneerimismenetlus ja pankrotimenetlus üheskoos endast kujutada pankrotimenetlust või analoogilist maksejõuetusmenetlust direktiivi 2001/23 artikli 5 lõike 1 tähenduses, peab ta kindlaks tegema, kas kahe esimese menetluse järjestikku kombineerimine on piisavalt reguleeritud õigus- või haldusnormidega.
57
Mis kolmanda ja viimasena puudutab tingimust, et direktiivi 2001/23 artikli 5 lõikes 1 sätestatud menetlus peab toimuma pädeva asutuse järelevalve all, siis tuleb ühelt poolt rõhutada, et Euroopa Kohtu praktikast tuleneb, et see ei ole nii juhul, kui saneerimisnõustaja vastutab võlgniku nimel ja arvel ettevõtte ülemineku korraldamise ja läbiviimise eest ning kui ta peab küsima pakkumusi, hoolitsedes eelkõige selle eest, et ettevõtja tegevus jätkub tervikuna või osaliselt, ja võtma seejuures arvesse võlausaldajate õigusi, nagu see näib olevat Belgia õiguses kujundatud kohtuliku saneerimismenetluse puhul (vt selle kohta 16. mai 2019. aasta kohtuotsus Plessers, C‑509/17, punktid 46 ja 47).
58
Teiselt poolt, kui eelotsusetaotluse esitanud kohus jõuab järeldusele, et pankrotimenetlus või analoogiline maksejõuetusmenetlus direktiivi 2001/23 artikli 5 lõike 1 tähenduses koosneb käesoleval juhul WIBRA BELGIË SA saneerimis- ja pankrotimenetluste kombinatsioonist, peab ta kindlaks tegema, kas selline kombinatsioon tervikuna toimub pädeva asutuse järelevalve all. Euroopa Kohtu praktika kohaselt annavad sellisest järelevalvest tunnistust kõigepealt asjaolu, et kohus määrab kindlaks saneerimisnõustaja ülesanded selle kombineeritud saneerimis- ja pankrotimenetluse ettevalmistavas etapis ja kontrollib nende ülesannete täitmist vormikohase pankrotimenetluse algatamise korral, seejärel asjaolu, et ettevõtte üleminek toimub alles pärast pankrotimenetluse algatamist, mis võimaldab pankrotihalduril sellele vastu vaielda, ning lõpuks asjaolu, et ettevalmistavas etapis tegutsevad saneerimisnõustajad vastutavad oma tegevuse eest samadel tingimustel kui pankrotihaldurid. Seevastu selleks, et teha kindlaks, kas selline menetlus toimub pädeva asutuse järelevalve all, ei saa omistada otsustavat tähtsust asjaolule, et võõrandamislepingu allkirjastamine toimub veidi aega pärast pankrotimenetluse algatamist, ega asjaolule, et selle menetluse ettevalmistavas etapis tegutsevatel saneerimisnõustajatel ei ole mingit seadusest tulenevat pädevust (vt selle kohta 28. aprilli 2022. aasta kohtuotsus Federatie Nederlandse Vakbeweging (pre-pack-menetlus), C‑237/20, EU:C:2022:321, punktid 59 ja 62–64).
59
Lõpuks tuleb selleks, et anda eelotsusetaotluse esitanud kohtule kõik põhikohtuasja lahendamiseks vajalikud juhised, meenutada, et direktiivi 2001/23 artikli 5 lõike 4 kohaselt võtavad liikmesriigid asjakohased meetmed, et ära hoida maksejõuetusmenetluse väärkasutust, mille eesmärk on võtta töötajatelt ära käesoleva direktiiviga ettenähtud õigused.
60
Käesoleval juhul esitas WIBRA BELGIË SA taotluse, et algatataks saneerimismenetlus, mida reguleerib Belgia õigus ja mis annab töötajatele tagatised, et valmistada ette selle äriühingu kogu või osa tegevuse üleminek. Eelotsusetaotlusest nähtub, et pärast seda, kui tribunal de l’entreprise de Gand (Genti kaubanduskohus) keeldus kinnitamast ülevõtmispakkumust, millele olid andnud nõustumuse menetluse raames määratud saneerimisnõustajad, taotles nimetatud äriühing sellelt kohtult pankroti väljakuulutamist ja seega sellise menetluse algatamist, mis annab Belgia õiguse kohaselt töötajatele teistsugused tagatised kui need, mis on ette nähtud saneerimismenetluses.
61
Eelotsusetaotlusest nähtub aga ka see, et ülevõtmispakkumus pärines ühelt WIBRA BELGIË SA‑ga seotud äriühingult, ilma et oleks antud mingit teavet teiste potentsiaalsete ülevõtjate otsimise kohta, ning et pakkumuse kinnitamisest keeldumist põhjendati asjaoluga, et nimetatud pakkumus oli vastuolus mitme imperatiivse sättega, mis käsitlevad kavandatavast ettevõtte üleminekust potentsiaalselt puudutatud töötajate kaitset.
62
Neil asjaoludel on eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne kõiki asjakohaseid asjaolusid arvestades kontrollida, kas käesoleval juhul ei ole väärkasutatud maksejõuetusmenetlust põhikohtuasjas kõne all olevate töötajate direktiivist 2001/23 tulenevatest õigustest ilmajätmise eesmärgil.
63
Kõiki eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 2001/23 artikli 5 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et see on kohaldatav olukorras, kus pankrotimenetlus järgneb saneerimismenetlusele, mille käigus koostati asjaomase ettevõtte osalise ülemineku kokkulepe, kuid pädev kohus ei kinnitanud seda enne pankroti väljakuulutamist, juhul kui algatatud pankrotimenetlus või analoogiline maksejõuetusmenetlus on tegelikult algatatud võõrandaja varade likvideerimiseks, et see menetlus toimub pädeva asutuse järelevalve all ja et selle menetluse kasutamist ei saa pidada väärkasutuseks.
Kohtukulud
64
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kolmas koda) otsustab:
Nõukogu 12. märtsi 2001. aasta direktiivi 2001/23/EÜ ettevõtjate, ettevõtete või nende osade üleminekul töötajate õigusi kaitsvate liikmesriikide õigusaktide ühtlustamise kohta artikli 5 lõiget 1
tuleb tõlgendada nii, et
see on kohaldatav olukorras, kus pankrotimenetlus järgneb saneerimismenetlusele, mille käigus koostati asjaomase ettevõtte osalise ülemineku kokkulepe, kuid pädev kohus ei kinnitanud seda enne pankroti väljakuulutamist, juhul kui algatatud pankrotimenetlus või analoogiline maksejõuetusmenetlus on tegelikult algatatud võõrandaja varade likvideerimiseks, et see menetlus toimub pädeva asutuse järelevalve all ja et selle menetluse kasutamist ei saa pidada väärkasutuseks.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: prantsuse.