62005CC0359
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
M. POIARES MADURO
esitatud 26. oktoobril 2006 (
1
)
Kohtuasi C-359/05
Estager SA
versus
Receveur principal de la recette des douanes de Brive
„Majandus- ja rahanduspoliitika — Määrused (EÜ) nr 1103/97 ja nr 974/98 — Euro kasutuselevõtt — Riikide rahaühikute ja euroühikute vaheline ümberarvestamine — Liikmesriigi õigusnormid, mis puudutavad selle riigi õigusaktides omavääringus väljendatud teatud summade muutmist väärtuseks eurodes”
1.
Käesoleva eelotsusetaotlusega esitab Tribunal de grande instance de Brive-la-Gaillarde (Prantsusmaa) Euroopa Kohtule küsimuse nõukogu 17. juuni 1997. aasta määruse (EÜ) nr 1103/97 teatavate euro kasutuselevõtuga seotud sätete kohta (
2
) ja nõukogu 3. mai 1998. aasta määruse (EÜ) nr 974/98 euro kasutuselevõtu kohta (
3
) tõlgendamise kohta. Täpsemalt küsib nimetatud kohus, kas harilikust nisust püüli- ja lihtjahu ning tangude koguste suhtes kohaldatava maksu tõstmine, mis toimus euro kasutuselevõtmisega samal ajal ja mis otsustati määrusega, millega muudeti õigusaktides Prantsuse frankides väljendatud teatavad summad väärtuseks eurodes, on kooskõlas riigi rahaühiku eurodesse ümberarvestamist reguleerivate ühenduse määrustega.
I. Õiguslik raamistik, asjaolud ja eelotsuse küsimus
2.
Code général des impôts français (Prantsusmaa üldine maksukoodeks) artikkel 1618f kehtestab inimtoiduks tarnitud või kasutatud harilikust nisust püüli- ja lihtjahu ning tangude kogustele maksu (edaspidi „jahumaks”), mille summa enne euro kasutuselevõttu oli 100 Prantsuse franki ühe tonni püülijahu, lihtjahu või tangude kohta.
3.
Loi no 2000-517, du 15 juin 2000, portant habilitation du gouvernement à adapter par ordonnance la valeur en euros de certains montants exprimés en francs dans les textes législatifs (15. juuni 2000. aasta seadus nr 2000-517 valitsusele antud volituse kohta määrusega muuta õigusaktides frankides väljendatud teatud summad väärtuseks eurodes; JORF, 16.6.2000, lk 9063) annab valitsusele õiguse võtta määrusega eurole üleminekul vajalikke meetmeid õigusaktides Prantsuse frankides väljendatud teatud summade muutmiseks.
4.
Viimati nimetatud seaduse rakendamiseks vastu võetud ordonnance no 2000-916, du 19 septembre 2000, portant adaptation de la valeur en euros de certains montants exprimés en francs dans les textes législatifs (19. septembri 2000. aasta määrus nr 2000-916, mis puudutab õigusaktides frankides väljendatud teatud summade muutmist väärtuseks eurodes; JORF, 22.9.2000, lk 14877) määras alates 1. jaanuarist 2002 jahumaksuks 16 eurot.
5.
Nimetatud määruse artikkel 1 sätestab, et „[v]astavalt 3. mai 1998. aasta määruse […] artiklile 14 asendatakse õigusaktides esinevad frankides väljendatud summad […] 1. jaanuarist 2002 summadega eurodes, kohaldades ametlikku kurssi ja ühenduse ümardamisreegleid”.
6.
Määrusega nr 2000-916 seotud aruandes Vabariigi Presidendile (JORF, 22.9.2000, lk 14876) sedastatakse järgmist:
„[…]
[Määrusi nr 1103/97 ja nr 974/98] kohaldades saadud tulemus on teatud juhtudel raskesti loetav ja meeldejäetav, mis nii toob kaasa ohu, et need aktid, milles esinevad asjaomased viited rahaühikutele, võivad olla raskemini kohaldatavad.
Selleks et säilitada õigusaktide selgus ning kergendada nende nõuetekohast kohaldamist, näib olevat vajalik muuta teatud aktidega ette nähtud rahasummad eurodes väljendatud väärtusteks ilma kümnendkohtadeta või suuremateks summadeks.
[…]
Käesolev määrus, mis on antud sellise volituse alusel, toetub järgmistele põhimõtetele.
Esiteks, aktide ühtlustamine peab olema õigustatud nende loetavuse säilitamisest tulenevalt, muudetakse ainult rahasummad, mis selles osas on raskesti kohandatavad väärtusteks, millel on kaks kohta pärast koma.
Ühenduse ümberarvestus- ja ümardamisreeglite kohaldamine peab jääma reegliks ning muutmine erandiks. Sellest tuleneb, et juba santiimides väljendatud summasid üldjuhul ei muudeta.
[…]
Eespool toodud muudatused jõustuvad 1. jaanuaril 2002, mil frank euroga lõplikult ja täielikult asendatakse.
[…]”.
7.
Äriühing Estager SA (edaspidi „Estager”) tasus alates 1. jaanuarist 2002 recette des douanes de Brive’ile (tollimaksude sissenõudmise amet) jahumaksu 16 eurot tonni eest. Estageri väitel oleks ta määruste nr 1103/97 ja nr 974/98 kohaselt pidanud tasuma maksu 15,24 eurot tonni eest. Prantsuse seadusandja poolt nimetatud summa muutmine 100 Prantsuse frangilt 16 euroks on maksu selline tõstmine, mis ei ole nimetatud määrustega kooskõlas.
8.
Määruse nr 1103/97 artikli 3 kohaselt:
„Euro kasutuselevõtt ei muuda õigusliku vahendi ühtki tingimust, ei vabasta ühegi õigusliku vahendi kohase kohustuse täitmisest ega anna poolele õigust sellist vahendit ühepoolselt muuta või lõpetada. Käesolevat sätet kohaldatakse juhul, kui pooled ei ole kokku leppinud teisiti.”
9.
Selle määruse artikli 1 kohaselt tähendavad „õiguslikud vahendid”„õigusnorme, haldusakte, kohtuotsuseid, lepinguid, ühepoolseid õigustoiminguid, maksevahendeid, välja arvatud pangatähed ja mündid, ning muid õigusliku toimega vahendeid”.
10.
Sama määruse artikkel 4 näeb ette:
„1.   Ümberarvestuskursid võetakse vastu nii, et üks euro on väljendatud iga osaleva liikmesriigi vääringu suhtes. Need võetakse vastu kuue tüvenumbriga.
2.   Ümberarvestuste tegemisel ümberarvestuskursse ei ümardata ega kärbita.
3.   Ümberarvestuskursse kasutatakse euroühiku ja riikide rahaühikute vahelisel ümberarvestamisel mõlemat pidi. Ümberarvestuskurssidest tuletatud pöördkursse ei kasutata.
4.   Ühe riigi rahaühikust teise riigi rahaühikusse ümberarvestatavad rahasummad arvestatakse kõigepealt ümber euroühikus väljendatud rahasummasse, mida võib ümardada kõige rohkem kolme kümnendkohani, ja seejärel teise riigi rahaühikusse. Ühtegi teist arvutusmeetodit ei või kasutada, kui see ei anna samu tulemusi.”
11.
Lisaks näeb sama määruse artikkel 5 ette:
„Rahasummad, mida makstakse või arvestatakse pärast vastavalt artiklile 4 euroühikusse ümberarvestamist ja sellele järgnevat ümardamist, ümardatakse üles- või allapoole lähima sendini. […] Kui ümberarvestuskursi kohaldamise tulemusena saadakse täpselt vahepealne tulemus, ümardatakse summa ülespoole.”
12.
Määruse nr 974/98 artikkel 7 näeb ette:
„Iga osaleva liikmesriigi vääringu asendamine euroga ei muuda iseenesest õiguslikes vahendites asendamiskuupäeval olevat rahaühikut.”
13.
Sama määruse artikkel 14 näeb ette:
„Kui üleminekuperioodi lõpul olemasolevates õiguslikes vahendites viidatakse riikide rahaühikutele, tõlgendatakse neid viiteid kui viiteid euroühikule vastavate ümberarvestuskursside kohaselt. Kohaldatakse määruses (EÜ) nr 1103/97 sätestatud ümardamisreegleid.”
14.
Lõpuks on nõukogu 31. detsembri 1998. aasta määruse (EÜ) nr 2866/98 euro ja euro kasutusele võtvate liikmesriikide valuutade vaheliste konverteerimiskursside kohta (
4
) artikli 1 kohaselt lõplikult fikseeritud konverteerimiskurss euro ja Prantsuse frangi vahel 6,55957 Prantsuse franki.
15.
Arvestades seda, et nende määruste kohaldamine oleks pidanud viima 15,24-eurose ja mitte 16-eurose jahumaksu kehtestamiseni, esitas Estager 12. märtsi 2002. aasta kirjaga recette des douanes de Brive’ile taotluse, et talle makstaks tagasi osa selle äriühingu poolt alates 1. jaanuarist 2002 tasutud maksust. Nimetatud ametiasutus lükkas 26. märtsil 2002 tagasimaksmise taotluse tagasi.
16.
24. mail 2002 kaebas Estager receveur principal de la recette des douanes de Brive’i Tribunal de grande instance de Brive-la-Gaillarde’i, kes otsustas menetluse peatada ning esitada Euroopa Kohtule järgmise eesotsuse küsimuse:
„Kas määruse nr 2000-916 […] sätted, millega harilikust nisust püüli- ja lihtjahu ning tangude tootmise suhtes kohaldatav […] maks arvestatakse 100 frangilt ümber 16 eurole, on kooskõlas euro kasutuselevõttu reguleerivate ühenduse määrustega?”
II. Analüüs
17.
Keegi kõnesolevas kohtuasjas menetlusse astujatest ei ole vaidlustanud, et ühenduse määrustes sätestatud euro ümberarvestus- ja ümardamisreeglite kohaldamisel peaks 100 Prantsuse frangi suuruse jahumaksu summa ümberarvestamise tulemus olema 15,24 eurot. Tegelikult oleks määrusega nr 2866/98 määratud euro ja Prantsuse frangi vahelise ametliku ja lõpliku ümberarvestuskursi kohaselt tulemus 15,244 eurot, mis määruse nr 1103/97 artikli 5 järgsel ümardamisel lähima sendini annab lõpliku tulemuse 15,24 eurot.
18.
Esitatud küsimusega soovitakse seega teada, kas liikmesriik võib korraga ja samas õiguslikus vahendis, millega ta asendab ametliku ümberarvestuskursi ja ühenduse määruste alusel maksusumma euroga, täiesti vabalt tõsta seda maksu ligi 5% võrra, ümardades 15,24-eurose maksu ülespoole lähima euroni, st 16 euroni.
19.
Euroopa Kohtul on juba olnud võimalus otsuses kohtuasjas Verbraucher-Zentrale Hamburg (
5
) analüüsida probleemi, mis puudutab varem riigi rahaühikus väljendatud summade eurodesse ümberarvestamist ja nende ümardamist. Selles kohtuasjas käsitleti mobiiltelefonivõrgu operaatori poolt telefonikõnede teatud minutihindade ümberarvestamist ja ümardamist Saksa markadest eurodesse.
20.
Euroopa Kohus tõi väga selgelt välja määruse nr 1103/97 eesmärgid ja aluspõhimõtted, millele see määrus toetub. (
6
) Eelkõige on eesmärk kindlustada majandussubjektidele ühisraha kasutuselevõtmisel õiguskindlus ja läbipaistvus tagatud lepingute ja muude õiguslike vahendite järjepidevuse põhimõttega ning eesmärgiga, et eurole üleminek peab olema neutraalne osas, mis puudutab õiguslikes vahendites riigi rahaühikus väljendatud summasid. Euroopa Kohus on nimelt nendele põhjendustele toetudes leidnud, et kuigi määruse nr 1103/97 kohaselt võib ettevõtja vabalt niisuguse tariifi nagu minutihinna ümber arvestada ja selle ühepoolselt lähima sendini ümardada, peab ümardamisviis vastama määruse artiklis 3 sätestatud lepingute ja muude õiguslike vahendite järjepidevuse põhimõttele ning selle määruse eesmärgile, et üleminek eurole oleks neutraalne. (
7
) Euroopa Kohtu kohaselt ei või ümardamisviis seega reaalselt mõjutada tarbija poolt tegelikult makstavaid hindu.
21.
Hoolimata ilmselgetest erinevustest kõnesoleva kohtuasja ja eespool viidatud kohtuasja Verbraucher-Zentrale Hamburg asjaolude vahel, on põhimõtted ja eesmärgid, mida Euroopa Kohus pidas kohtuasjas Verbraucher-Zentrale Hamburg määruse nr 1103/97 tõlgendamisel määravaks, kehtivad ka kõnesoleva kohtuasja kontekstis.
22.
Riigi rahaühikus väljendatud summade ümberarvestamisel eurodeks on alati teatav oht, et kõnealuse summa väärtus enne ja pärast ümberarvestamist erineb. Määrusest nr 1103/97 ja eelkõige selle artiklist 5 tuleneb aga, et õiguslike vahendite järjepidevuse ja eurole ülemineku neutraalsuse kohustuse järgimiseks on sellisel ümberarvestamisel kõige suurem lubatud ebatäpsus 0,005 eurot. Nagu Euroopa Kohus on rõhutanud eespool viidatud otsuses Verbraucher-Zentrale Hamburg, tähendab eurole ülemineku neutraalsuse eesmärk, et määruses nr 1103/97 kehtestatud ümberarvestusreeglid peavad tagama „suurema täpsuse” (
8
). Lisaks on nimetatud määrusega kehtestatud suurema täpsuse nõue miinimumnõue summade ümardamisel pärast nende ümberarvestamist. (
9
) Ka on selge, et juhul, kui ettevõtjad arvestavad summad eurodesse ümber ja ümardavad neid majandussubjektide kasuks, kes neid summasid peavad maksma, ei ole määrusega nr 1103/97 vastuolus see, kui täpsuse nõuet, so ümardamist lähima sendini ei ole järgitud. Vastupidi summade suurendamisele ei ole makstavate või arvestatavate summade vähendamine pärast ümberarvestamist vastuolus majandussubjektide, eriti tarbijate õiguskindluse ja usalduskaitse nõuetega, mis tulenevad määrustest nr 1103/97 ja nr 974/98.
23.
Kõnesolevas kohtuasjas on Prantsuse seadusandja määrusega nr 2000-916 muutnud 15,24 euro suuruse jahumaksu lähima euroni, st 16 euroni. Selline toiming toob kaasa nimetud maksusumma niisuguse tõusu, mis ületab suurel määral ühenduse eurodeks ümberarvestamist reguleerivate määrustega lubatud muudatusi. Sellistel asjaoludel ei saa rääkida ühenduse määrustega kooskõlas olevast ümardamisest.
24.
Prantsuse valitsuse arvates võib liikmesriik vabalt tõsta maksusummat nii nagu on tehtud määruses 2000-916. Euroopa Ühenduste Komisjon jagab seda seisukohta.
25.
Ühelt poolt leiab Prantsuse valitsus, et määrused nr 1103/97 ja nr 974/98 ei mõjuta mingil viisil liikmesriikide maksualast pädevust ning nende õigust tõsta maksusummasid, kui nad seda vajalikuks peavad. Liikmesriigid võivad vabalt maksusummasid tõsta samades õiguslikes vahendites, milles nad arvestavad vastavad maksusummad ümber eurodeks.
26.
Teiselt poolt leiab Prantsuse valitsus, et määrusega nr 2000-916 muudetakse maksusummasid, mis erineb põhimõtteliselt eurodesse ümberarvestamisest. Ainult ümberarvestamise puhul tuleb järgida määrustes nr 1103/97 ja nr 974/98 ette nähtud reegleid. Summade muutmine, mis on eurodesse ümberarvestamisest erinev toiming, lubab Prantsuse seadusandjal eelkõige nende summade loetavuse ja meeldejäetavuse põhjustel tõsta muutmise esemeks olevaid makse. Määrusega nr 2000-916 seotud aruandes Vabariigi presidendile on märgitud, et „[n]eid [määrusi nr 1103/97 ja nr 974/98] kohaldades saadud tulemus on teatud juhtudel raskesti loetav ja meeldejäetav, mis nii toob kaasa ohu, et need aktid, milles esinevad asjaomased viited rahaühikutele, võivad olla raskemini kohaldatavad”. Lisaks leitakse, et „[s]elleks et säilitada õigusaktide selgus ning kergendada nende nõuetekohast kohaldamist, näib olevat vajalik muuta teatud aktidega ette nähtud rahasummad eurodes väljendatud väärtusteks ilma kümnendkohtadeta või suuremateks summadeks”. Samas aruandes nähakse ette, et õigusaktide loetavuse säilitamiseks muudetakse ainult rahasummad, mis on raskesti kohandatavad väärtusteks, millel on kaks kohta pärast koma. Prantsuse valitsuse väitel ei ole selline muudatus eelnimetatud ühenduse määruste ese. Need määrused ei takista seega liikmesriikidel muuta euro kasutuselevõtmisel summasid nii nagu on tehtud jahumaksuga, mille tulemusel kõnealune maks tõusis märkimisväärselt.
27.
Summade muutmise mõistel, mida Prantsuse valitsus eristab eurodesse ümberarvestamisest (mida määrused nr 1103/97 ja nr 974/98 ainsana hõlmavad), on tema väidetes keskne roll. Asjaolu, et määrusega nr 2000-916 muudetakse maksusummasid, eelkõige jahumaksu, ja asjaolu, et nimetatud määrused sellist toimingut ei hõlma, tõendab Prantsuse valitsuse väitel, et igasugune vastuolu nende määrustega puudub.
28.
Ma olen nõus Prantsuse valitsuse ja komisjoniga selles osas, et euroga ühinenud liikmesriigid võivad vabalt muuta oma maksusummasid, eriti loetavuse põhjustel, ja et loomulikult võivad nad neid makse vabalt tõsta, kui nad seda vajalikuks peavad. Liikmesriikidel säilib ulatuslik maksupädevus (
10
), sealhulgas eelkõige õigus tõsta niisuguseid parafiskaalseid makse, nagu on asjassepuutuvad kõnesolevas asjas. Nad peavad selle maksupädevuse kasutamisel siiski järgima ühenduse õigust. (
11
) On selge, et määrused nr 1103/97 ja nr 974/98 ei mõjuta ametiasutuste õigust määrata uus kõrgem maksusumma sellise maksu osas nagu on asjassepuutuv kõnesolevas asjas. (
12
)
29.
On tõsi, et määrusega nr 2000-916 soovis Prantsuse seadusandja selgelt kohaldada ühenduse määrusi Prantsuse frankides väljendatud summade ümberarvestamisel eurodesse. Selline eesmärk tuleneb selgelt esiteks nimetatud määruse artiklist 1. See artikkel sätestab, et „[v]astavalt […] määruse [nr 974/98] artiklile 14 asendatakse õigusaktides esinevad frankides väljendatud summad […] 1. jaanuarist 2002 summadega eurodes, kohaldades ametlikku kurssi ja ühenduse ümardamisreegleid” (
13
). On selge, et selle määruse sõnastuse kohaselt on määruse eesmärk asendada teatavates õigusaktides varem Prantsuse frankides väljendatud summad eurodega, kohaldades ametlikku ümberarvestuskurssi ja määrusi nr 1103/97 ja nr 974/98.
30.
Pärast euro kasutuselevõttu määruse nr 2000-916 IV lisas kehtestatud 16 euro suurune jahumaks tuleneb samal ajal eurodesse ümberarvestamisest (ametliku kursi ja ühenduse ümberarvestamisreeglite alusel) ja selle maksu tõstmisest. Kui määruse nr 2000-916 artikkel 2 näeb ette, et „õigusaktide kohaldamise lihtsustamiseks on peatükkide II kuni IV sätete eesmärk muuta teatavad artiklis 1 nimetatud ümberarvestamist reguleerivate [ühenduse] reeglite alusel eurodes saadud summad”, tähendab see ka seda, et selline muutmine ja ühenduse reeglite kohane eurodesse ümberarvestamine ja ümardamine viiakse läbi samal ajal ja samas õiguslikus vahendis.
31.
Kõnesoleva asja teeb keeruliseks just mõlema määrusega nr 2000-916 rakendatud toimingu, so jahumaksu eurodesse ümberarvestamise ja ümberarvestatud summa tõstmise samaaegsus.
32.
Määrustega nr 1103/97 ja nr 974/98 ei ole vastuolus see, kui ühes ja samas õiguslikus vahendis on summad eurodesse ümber arvestatud ja neid summasid tõstetud. Seetõttu leian, et need ühenduse määrused ei jäta liikmesriiki ilma õigusest arvestada korraga ja samas õiguslikus vahendis maksusumma ümber eurodesse ja seda ka tõsta.
33.
Siiski asjaolu, et liikmesriik otsustab maksusumma eurodesse arvestamisel kohaldada ühenduse ümberarvestamist ja ümardamist reguleerivaid ühenduse määrusi ja samal ajal tõsta seda maksu, eeldab, et oma pädevuse teostamisel järgib ta teatavaid nõudeid, mis tulenevad ühenduse määruste kohaldamisest, mida ta samal ajal teeb.
34.
Tuleb meenutada, et kõnesolevas asjas käsitletav maksusumma on kahtlemata määruse nr 1103/97 artikli 3 mõttes „õigusliku vahendi” kindlaksmääratud „tingimus”. Tegemist on summaga, mis eurole üleminekul tuli igal juhul ümber arvestada. Ametliku kursi ja ühenduse ümberarvestusreeglite alusel saab sellise ümberarvestamise tulemuseks olla vaid 15,24 eurot. Selles osas ei jaga ma seega komisjoni seisukohta, et määrused nr 1103/97 ja nr 974/98 määravad kindlaks riigi rahaühikute eurodesse ümberarvestamise reeglid ainult siis, kui väljendatud väärtused peaksid jääma muutumatuks, mis aga ei käi kõnesolevas asjas käsitletava jahu eest makstava parafiskaalse maksu kohta, mida võib ametiasutuste otsusega lihtsalt muuta. Nende määruste sõnastus ega eesmärk ei anna alust väita, et nende kohaldamine peaks olema välistatud selliste maksude puhul nagu jahumaks või veel teatavate hindade puhul, mis samuti muutuvad tihti või suhteliselt tihti.
35.
Määruses nr 1103/97 ette nähtud reeglid, mis põhinevad lepingute ja muude õiguslike vahendite järjepidevuse põhimõttel ja eesmärgil, et eurole üleminek peab olema neutraalne, on kohaldatavad sellise summa suhtes nagu kõnesolevas asjas käsitletav jahumaks. Need reeglid, mille eesmärk on suurema täpsuse saavutamine, ei luba tulenevalt oma sõnastusest ega oma eesmärgist, et summa ümardatakse ülespoole lähima euroni, nagu on tehtud kõnesolevas asjas ja mis tõi kaasa selle maksu märkimisväärse, ligi 5% tõusu.
36.
Õigusakti „tingimusena” käsitletava jahumaksu summa suhtes kohaldatakse kõnesolevas asjas lepingute ja muude õiguslike vahendite järjepidevuse põhimõtet, mis on ette nähtud määruse nr 1103/97 artiklis 3, mille kohaselt „[e]uro kasutuselevõtt ei muuda õigusliku vahendi ühtki tingimust”. Lepingute ja muude õiguslike vahendite järjepidevuse põhimõte ja eesmärk, et eurole üleminek peab olema neutraalne, eeldavad minu arvates, et majandussubjektidel ei teki väärarusaama, et jahumaksu tõus tuleneb euro kasutuselevõtust. Ei piisa sellest, et tegelikkuses ei ole euro kasutuselevõtt jahumaksu tõusu otsene põhjus. See peab olema majandussubjektidele lihtsalt arusaadav.
37.
Määruse nr 1103/97 artiklis 3 sätestatud lepingute ja muude õiguslike vahendite järjepidevuse põhimõtet tuleb seega tõlgendada nii, et see paneb ettevõtjatele kohustuse tagada läbipaistvus, kui nad arvestavad õiguslikes vahendites kindlaksmääratud summad ümber eurodesse samal ajal nende summade tõstmisega. Läbipaistvuse nõue, millele viitab selgelt määruse nr 1103/97 põhjendus 7, tuleneb samuti ümberarvestamise suurema täpsuse nõudest, mida samal ajal eeldavad määrusega nr 2866/98 kindlaksmääratud lõplik euro ümberarvestuskurss, kus on kuus tüvenumbrit, ja määrusega nr 1103/97 ette nähtud eurodesse ümberarvestamise ja ümardamise täpsed reeglid. (
14
) Läbipaistvuse tagamise kohustus on ka liikmesriikidel, eriti kui nad otsustavad samas õiguslikus vahendis vastavate ühenduse reeglite alusel eurodesse ümber arvestada sellise maksusumma, nagu on asjassepuutuv kõnesolevas asjas, ja samal ajal seda summat tõsta.
38.
Teiste sõnadega eeldab määrus nr 1103/97, et kui liikmesriik otsustab tõsta maksu korraga ja samas õiguslikus vahendis, millega nähakse ette selle maksusumma asendamine ühenduse reeglite kohaselt, peavad majandussubjektid saama lihtsalt eristada ühelt poolt toimingut, mis on seotud ühisrahale üleminekul maksusumma eurodesse ümberarvestamisega, ja teiselt poolt selle riigi suveräänset otsust nimetatud maksu muuta ja tõsta. See puudutab majandussubjektidele tagatavat läbipaistvust — väärtust, mida ühenduse seadusandja on sõnaselgelt väljendanud määruse nr 1103/97 põhjenduses 7 — kahe täiesti erineva olukorra vahel: esiteks jahumaksu eurodesse ümberarvestamine ja teiseks selle maksu tõstmine. Selline läbipaistvus on vajalik ka selleks, et Euroopa kodanikud saaksid õigesti aru poliitilise vastutuse jagunemisest ühenduse ja liikmesriikide vahel. Liikmesriik ei või kanda maksu tõstmisega seotud poliitilist vastutust üle ühendusele, tõstes maksu ühenduse ümberarvestamist ja ümardamist sätestavate reeglite sildi all. Selline käitumine oleks vastuolus ka liikmesriikide ja ühenduse vahelise hea koostöö ja lojaalsuse põhimõttega.
39.
Määruse nr 2000-916 artikkel 1 loob otsese seose uute eurodes väljendatud summade ja lihtsa ümberarvestamise vahel, „kohaldades ametlikku kurssi ja ühenduse ümardamisreegleid” (
15
). Kui jahumaksu võiks seda eristamata tõsta, st summade eurodega asendamise sildi all vastavalt ühenduse ümberarvestamise reeglitele, rikuks see määruse nr 1103/97 artiklis 3 selgelt väljendatud lepingute ja muude õiguslike vahendite järjepidevuse põhimõtet ning eesmärki, et eurole üleminek peab olema neutraalne. Tuleb meenutada, et järjepidevuse ja neutraalsuse nõuete säilitamine on oluline majandussubjektidele euroga seonduva usalduse loomisel. Selline usaldus toetub sellele, et tagatakse, et summade eurodesse ümberarvestamine ühisrahale üleminekul ei too iseenesest kaasa nende summade tõstmist.
40.
Kui liikmesriik võiks vabalt samal ajal maksusummade ühenduse vastavate reeglite alusel eurodesse ümberarvestamisega tõsta neid summasid ilma seda eristamata, muutuksid määrustes nr 1103/97 ja nr 974/98 sätestatud reeglid, mis näevad ette suurema täpsuse, lõpuks liikmesriikidele üksnes vabatahtlikeks reegliteks. Eurodesse ümberarvestamist ja ümardamist reguleerivaid ühenduse määrusi ei kohaldata aga üksnes eraõiguslike ettevõtjate tegevusele. Need ühenduse reeglid on kohaldatavad ka liikmesriikide suhtes, kui nad arvestavad eurodesse ümber selliseid maksusummasid nagu kõnesolevas asjas käsitletav jahumaks. Asjaolu, et liikmesriigil on samuti pädevus tõsta neid summasid, samuti nagu ettevõtjal on põhimõtteliselt õigus tõsta turul pakutavate kaupade või teenuste hindu, ei tähenda, et liikmesriik võiks jätta täitmata ühenduse reeglid, mis puudutavad summade ümberarvestamist eurodesse.
41.
Sellist järeldust kinnitavad just nimelt kohtuistungil komisjoni viidatud aruanded, mille kohaselt „avaliku sektori kaal majanduses annab tema valikutele eeskuju väärtuse. Suurem osa avalik-õiguslikest asutustest soovib näidata eeskuju, korraldades tariifide eurole ülemineku üldiselt neutraalselt või kodanike jaoks soodsamalt ja vältides nende tõstmist üleminekuperioodil” (
16
). Ka ühe teise teatise kohaselt, millele komisjon samuti kohtuistungil viitas, kardavad, „kodanikud üha enam, et üleminekuperioodi kasutatakse ära hindade tõstmiseks ja et mitmes riigis on sellesisulisi kaebusi nii avaliku kui erasektori hindade tõusu suhtes. Liikmesriigid on kohustatud viima avaliku sektori hindade ümberarvestamise läbi neutraalselt või kodanike suhtes soodsamalt” (
17
).
42.
Prantsuse valitsuse ja komisjoni väitel on Prantsuse seadusandja järginud õiguslike vahendite tingimuste järjepidevuse põhimõtet ja eesmärki, et eurole üleminek peab olema neutraalne, kuna ta on järginud üldist neutraalsust. Ilmselt võimaldab üldine neutraalsus komisjoni arvates liikmesriigil otsustada samas õiguslikus vahendis sisalduvate erinevate tariifide või maksude osas tõsta oma äranägemise järgi teatavad summad 15,24 eurolt 16 euroni ja vähendada teisi summasid 15,24 eurolt 15 euroni. (
18
) Nii ebamäärane üldine neutraalsus võimaldab igasuguseid strateegiaid summade tõstmiseks ja vähendamiseks. See on kaugel ühenduse seadusandja nõutud eurodesse ümberarvestamise suuremast täpsusest, samuti määruses nr 1103/97 väljendatud õiguslike vahendite tingimuste järjepidevuse põhimõttest ja eesmärgist, et eurole üleminek peab olema neutraalne. Jahumaksule vastav summa on iseenesest väga erinev õigusliku vahendi „tingimus” võrreldes samas õiguslikus vahendis nimetatud muude maksusummadega. Jahumaksu tasuvad majandussubjektid ei saa kasu samas õiguslikus vahendis sätestatud muude eurodesse ümberarvestatud maksude võimalikust vähendamisest. Järjepidevuse ja neutraalsuse nõudeid tuleb kohaldada jahumaksu enda suhtes, mitte arvestada seda koos kõikide muude määruses nr 2000-916 sätestatud maksusummadega, mis on samuti eurodesse ümber arvestatud.
43.
Eriti nendes liikmesriikides, kus on otsustamisel võimalik ühisrahaga ühinemine, võib majandussubjektide usaldust ühisraha kasutuselevõtu suhtes mõjutada negatiivselt see, kui lubada, et riik võib vabalt teatavad tariifid või maksud eurodesse ümber arvestada ja neid summasid ümberarvestamise sildi all tõsta. Nende majandussubjektide arvates oleks maksutõusu põhjuseks euro kasutuselevõtt, kuigi sellise tõusu eest saavad vastutada üksnes riigi ametiasutused, kellel on maksude niisuguse tõstmise ainupädevus.
44.
Lepingute ja muude õiguslike vahendite järjepidevuse põhimõte ja eesmärk, et eurole üleminek peab ümberarvestatavate summade osas olema neutraalne, eeldavad seega, et sellise maksu, nagu on asjassepuutuv kõnesolevas asjas, tõstmine korraga ja samas õiguslikus vahendis kui selle summa eurodesse ümberarvestamine, peab toimuma majandussubjektide jaoks täiesti läbipaistvalt. Sellest tuleneb, et kui maksusumma tõstmine toimub samal ajal selle summa eurodesse ümberarvestamisega, siis peab õigusakt, mis sätestab samaaegse ümberarvestamise ja tõstmise, eristama selgelt ja läbipaistvalt iga summa osas, mida samal ajal ümber arvestati ja tõsteti, milline on selle maksu eurodesse ümberarvestamise tulemus ja milline on ametiasutuste otsuse tulemus, millega seda maksu tõsteti. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on eeltoodud kaalutluste põhjal kindlaks teha, kas määrus nr 2000-916 tagas sellise läbipaistvuse osas, mis puudutab konkreetselt jahumaksu ümberarvestamist eurodesse ja selle maksu tõstmist.
III. Ettepanek
45.
Eeltoodut arvestades leian, et Euroopa Kohus peaks Tribunal de grande instance de Brive-la-Gaillarde’i esitatud küsimusele vastama järgmiselt:
Nõukogu 17. juuni 1997. aasta määruse (EÜ) nr 1103/97 teatavate euro kasutuselevõtuga seotud sätete kohta tuleb tõlgendada nii, et kui niisuguse parafiskaalse maksu tõstmine, nagu on inimtoiduks tarnitud või kasutatud harilikust nisust püüli- ja lihtjahu ning tangude koguste suhtes kehtestatud maks, toimub samal ajal selle maksu eurodesse ümberarvestamisega, siis peab õigusakt, mis sätestab samaaegse ümberarvestamise ja tõstmise, eristama selgelt ja läbipaistvalt iga summa osas, mida samal ajal ümber arvestati ja tõsteti, milline on selle maksu eurodesse ümberarvestamise tulemus ja milline on ametiasutuste otsuse tulemus, millega seda maksu tõsteti. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kindlaks teha, kas 19. septembri 2000. aasta määrus nr 2000-916, mis puudutab õigusaktides frankides väljendatud teatud summade muutmist väärtuseks eurodes, tagas sellise läbipaistvuse osas, mis puudutab konkreetselt kõnesolevas asjas käsitletava jahumaksu ümberarvestamist eurodesse ja selle maksu tõstmist.
(
1
)	Algkeel: portugali.
(
2
)	EÜT L 162, lk 1; ELT eriväljaanne 10/01, lk 81.
(
3
)	EÜT L 139, lk 1; ELT eriväljaanne 10/01, lk 111.
(
4
)	EÜT L 359, lk 1.
(
5
)	14. septembri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-19/03: Verbraucher-Zentrale Hamburg (EKL 2004, lk I-8183).
(
6
)	Vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsus Verbraucher-Zentrale Hamburg, punkt 31.
(
7
)	Vt eespool viidatud kohtuotsus Verbraucher-Zentrale Hamburg, punkt 57 ja resolutiivosa punkt 2.
(
8
)	Punkt 32.
(
9
)	Nagu kinnitas Euroopa Kohus eespool viidatud kohtuotsuses Verbraucher-Zentrale Hamburg, punkt 34, sätestab määrus nr 1103/97 __ainult miinimumreeglid teatavate summade ümardamiseks ja jätab siseriiklike ametiasutuste otsustada, kas jätta kehtima või võtta vastu normid, mis võimaldaksid paremini saavutada ühisrahale ülemineku neutraalsuse eesmärki. Vt ka määruse nr 1103/97 põhjendus 11.
(
10
)	Vt üldiselt 27. veebruari 1985. aasta otsus kohtuasjas 55/83: Itaalia vs. komisjon (EKL 1985, lk 683, punkt 11).
(
11
)	Vt eelkõige 14. veebruari 1995. aasta otsus kohtuasjas C-279/93: Schumacker (EKL 1995, lk I-225, punkt 21); 8 märtsi 2001. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-397/98 ja C-410/98: Metallgesellschaft jt (EKL 2001, lk I-1727, punkt 37); 7. septembri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-319/02: Manninen (EKL 2004, lk I-7477, punkt 19); 13. detsembri 2005. aasta otsus kohtuasjas C-446/03: Marks & Spencer (EKL 2005, lk I-10837, punkt 29) ja 12. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-196/04: Cadbury Schweppes et Cadbury Schweppes Overseas (EKL 2006, lk I-7995, punkt 40). Vt samas tähenduses ka 27. oktoobri 1993. aasta otsus kohtuasjas C-72/92: Scharbatke (EKL 1993, lk I-5509) ja 23. aprilli 2002. aasta otsus kohtuasjas C-234/99: Nygård (EKL 2002, lk I-3657).
(
12
)	Ma ei keskenduks sellele Prantsuse kohtute ainupädevusse kuuluvale küsimusele, kas Prantsuse valitsus on määruses nr 2000-916 jahumaksu ligi 5-% tõstmisega tegutsenud talle määrusega nr 2000-517 antud pädevuse piires. Just Prantsuse valitsus eristab oma kirjalikes märkustes rahasummade muutmist ja tõstmist, väites, et asjaolu, et määrusega nr 2000-916 „on samal ajal muudetud maks eurodesse ja tõstetud selle summat, ei oma tähtsust”.
(
13
)	Kohtujuristi kursiiv.
(
14
)	Vt selles osas eespool viidatud kohtuotsus Verbraucher-Zentrale Hamburg, punkt 32.
(
15
)	Isegi määrusega nr 2000-916 seotud aruandes Vabariigi Presidendile piirduti märkusega, et eurodes väljendatud summade kindlaksmääramist ilma kümnendkohtadeta või suuremateks summadeks võib õigustada eesmärk säilitada õigusaktide selgus ja lihtsustada selle kohaldamist. Mingit viidet ei ole tehtud selliste maksude samaaegse tõstmise eesmärgile.
(
16
)	Komisjoni 3. aprilli 2001. aasta teatis nõukogule, Euroopa Parlamendile, Euroopa Majandus- ja Sotsiaalkomiteele, Regioonide Komiteele, Euroopa Keskpangale, „Euro rahatähtedele ja müntidele ülemineku ettevalmistamise aruanne”, KOM(2001) 190 (lõplik), lk 45. Kohtujuristi kursiiv.
(
17
)	Komisjoni teatis Euroopa Liidu Nõukogule, „Euro rahatähtedele ja müntidele ülemineku ettevalmistamise teine aruanne”, KOM(2001) 561 (lõplik), lk 3. Kohtujuristi kursiiv.
(
18
)	Vt sarnase väite tagasilükkamise kohta minu ettepanek eespool viidatud kohtuasjas Verbraucher-Zentrale Hamburg, punkt 57 jj.