62024CJ0282_RES
Cauza C‑282/24
PolismyndighetenîmpotrivaKonkurrensverket
(cerere de decizie preliminară formulată de Högsta förvaltningsdomstolen)
Hotărârea Curții (Camera a treia) din 16 octombrie 2025
„Trimitere preliminară – Achiziții publice – Directiva 2014/24/UE – Articolul 72 – Modificarea unui acord‑cadru pe perioada executării sale – Valoare a modificării inferioară valorilor prevăzute la articolul 72 alineatul (2) – Modificare a modelului de remunerare dintr‑un acord‑cadru – Modificare substanțială a unui acord‑cadru – Aducerea unei atingeri caracterului general al unui acord‑cadru”
Apropierea legislațiilor – Proceduri de atribuire a contractelor de achiziții publice de servicii, de bunuri și de lucrări – Directiva 2014/24 – Executarea contractului – Modificare a contractului în cursul perioadei sale de valabilitate fără o nouă procedură de achiziții – Valoare a modificării inferioară valorilor prevăzute la articolul 72 alineatul (2) – Atingere adusă caracterului general al acordului‑cadru – Noțiune – Modificare a modelului de remunerare din acordul‑cadru care nu determină decât o modificare marginală a valorii totale a acestui acord‑cadru – Excludere – Excepție – Transformare fundamentală a echilibrului acestui acord‑cadru
[Directiva 2014/24 a Parlamentului European și a Consiliului, art. 72 alin. (2)]
(a se vedea punctele 21-23, 26-30, 34-37, 41 și 46-49 și dispozitivul)
Rezumat
În cadrul unui litigiu privind o amendă aplicată unei autorități contractante întrucât adusese modificări de valoare redusă unor acorduri‑cadru pe perioada executării lor fără să fi inițiat o nouă procedură de achiziții, Curtea interpretează noțiunea de „atingere adusă caracterului general al unui contract” care figurează la articolul 72 alineatul (2) din Directiva 2014/24 (
1
), care implică inițierea unei noi proceduri de achiziții.
După lansarea unei cereri de ofertă pentru un contract de servicii de remorcare de vehicule, Polismyndigheten (Autoritatea de poliție, Suedia) a încheiat, în 2021, un acord‑cadru cu Lidköpings Biltjänst Hyr AB. Cererea de ofertă prevedea un preț fix pentru prestațiile de colectare a vehiculului pe o rază de 10 kilometri de la locul în care trebuia să fie adus înapoi vehiculul, precum și un preț suplimentar pe kilometru pentru restul traseului.
În același an, Autoritatea de Poliție a convenit cu Lidköpings Biltjänst Hyr AB modificarea condițiilor de remunerare prevăzute în acordul‑cadru în scopul de a echilibra repartizarea costurilor între diferitele departamente regionale ale poliției. Modificarea adusă a avut ca efect schimbarea ponderii dintre prețurile fixe și cele variabile, adaptând în același timp nivelurile prețurilor astfel încât valoarea totală a contractului să nu sufere decât o modificare marginală.
Konkurrensverket (Autoritatea de concurență, Suedia) a sesizat Förvaltningsrätten i Stockholm (Tribunalul Administrativ cu sediul în Stockholm) cu o cerere având ca obiect obligarea Autorității de poliție la plata unei amenzi întrucât modificase acest acord‑cadru fără să fi inițiat o nouă procedură de achiziții. Această instanță a admis cererea respectivă, apreciind că modificările în cauză trebuiau considerate ca fiind substanțiale și că aduceau atingere caracterului general al acordului‑cadru încheiat cu Lidköpings Biltjänst Hyr.
Întrucât apelul formulat de Autoritatea de poliție a fost respins, aceasta a formulat recurs la Högsta förvaltningsdomstolen (Curtea Administrativă Supremă, Suedia), care este instanța de trimitere. Curtea Administrativă Supremă constată că, potrivit calculului efectuat de Autoritatea de poliție, valoarea modificărilor aduse acestui acord‑cadru este inferioară valorilor prevăzute la articolul 72 alineatul (2) din Directiva 2014/24. Prin urmare, ar fi necesar să se stabilească dacă se poate considera că modificările au adus atingere caracterului general al acordului‑cadru.
Instanța de trimitere ridică astfel problema dacă modificarea metodei de remunerare prevăzute într‑un acord‑cadru care a fost atribuit pe baza criteriului prețului cel mai scăzut, care schimbă ponderea dintre prețurile fixe și cele variabile, adaptând în același timp nivelurile prețurilor astfel încât valoarea totală a acestui acord‑cadru să nu sufere decât o modificare marginală, trebuie considerată că aduce atingere caracterului general al acordului‑cadru menționat, în sensul articolului 72 alineatul (2) din Directiva 2014/24.
Curtea concluzionează că o astfel de modificare nu trebuie să fie considerată ca aducând atingere caracterului general al acordului‑cadru menționat, cu excepția cazului în care conduce la o transformare fundamentală a echilibrului său.
Aprecierea Curții
Pentru a determina conținutul noțiunii de „atingere adusă caracterului general al unui acord‑cadru”, care figurează la articolul 72 alineatul (2) din Directiva 2014/24, Curtea ține seama de formularea acestei dispoziții, de contextul său și de obiectivele urmărite de această directivă.
În primul rând, prin termenii săi, luați în sensul lor obișnuit, această noțiune vizează exclusiv modificările acordurilor‑cadru de o asemenea amploare încât conduc la transformarea contractului sau a acordului‑cadru în ansamblul său. În plus, articolul 72 alineatul (2) din Directiva 2014/24 precizează că se aplică „fără a exista nevoia de a verifica dacă sunt îndeplinite condițiile prevăzute la alineatul (4) literele (a)-(d)”. Or, o modificare care îndeplinește una dintre aceste condiții trebuie, conform articolului 72 alineatul (4) din această directivă, să fie considerată ca având un caracter substanțial. În consecință, aspectul dacă o modificare a unui acord‑cadru este sau nu este substanțială nu a fost privit de legiuitorul Uniunii ca fiind decisiv pentru a stabili dacă această modificare aduce atingere „caracterului general” al acestui acord‑cadru, în sensul articolului 72 alineatul (2) din Directiva 2014/24.
În al doilea rând, în ceea ce privește contextul în care se înscrie această din urmă dispoziție, Curtea arată că, având în vedere articolul 72 alineatul (5) din Directiva 2014/24, aceasta constituie o derogare de la principiul potrivit căruia un acord‑cadru nu trebuie să sufere modificări fără a se urma o nouă procedură de achiziții, astfel încât posibilitatea de modificare prevăzută la articolul 72 alineatul (2) trebuie să facă obiectul unei interpretări stricte. În această privință, desigur, primul paragraf al considerentului (107) al Directivei 2014/24 se referă în mod implicit la jurisprudența Curții referitoare la situații anterioare aplicării Directivei 2014/24, potrivit căreia, în esență, este obligatoriu să se desfășoare o nouă procedură de achiziție în cazul în care sunt aduse modificări semnificative contractului inițial, precum modificări de natură să repună în discuție atribuirea contractului.
Cu toate acestea, prevăzând, la al doilea paragraf al acestui considerent, că „[m]odificările contractului având ca rezultat o modificare minoră a valorii contractului ar trebui să fie întotdeauna posibile până la o anumită valoare, fără să fie necesară derularea unei noi proceduri de achiziție”, legiuitorul Uniunii a dorit să nuanțeze această jurisprudență. Acesta consacră astfel o posibilitate extinsă de a opera, în mod simplificat, modificări care ar impune în mod normal recurgerea la o asemenea nouă procedură de achiziții, cu condiția ca aceste modificări să rămână sub anumite praguri valorice, chiar dacă o asemenea posibilitate nu rezulta din jurisprudența Curții referitoare la situații anterioare aplicării Directivei 2014/24.
În plus, din compararea alineatelor (1), (2) și (4) ale articolului 72 din Directiva 2014/24 reiese că legiuitorul Uniunii a ales să utilizeze expresii distincte pentru a viza, pe de o parte, modificările care aduc atingere caracterului general al unui acord‑cadru și, pe de altă parte, modificările substanțiale ale acestuia.
În cele din urmă, având în vedere structura articolului 72 din Directiva 2014/24, o interpretare a acestei dispoziții care ar asimila noțiunile de modificări substanțiale și de modificări care aduc atingere caracterului general al unui contract sau al unui acord‑cadru ar lipsi de orice efect util articolul 72 alineatul (1) literele (a) și (c), precum și alineatul (2) din această directivă. Astfel, în măsura în care aceste dispoziții nu sunt aplicabile unor modificări care aduc atingere caracterului general al contractului sau al acordului‑cadru în cauză, o asemenea asimilare ar însemna că aceste dispoziții nu permit decât adoptarea unor modificări lipsite de caracter substanțial, care ar putea, în orice caz, să fie efectuate în temeiul articolului 72 alineatul (1) litera (e) din Directiva 2014/24, fără a fi necesară desfășurarea unei noi proceduri de achiziții.
În ultimul rând, în ceea ce privește obiectivele Directivei 2014/24, Curtea arată că articolul 72 din această directivă urmărește să asigure respectarea principiilor egalității de tratament și al transparenței, permițând autorităților contractante să adopte o abordare pragmatică pentru a face față unor împrejurări neprevăzute care impun adaptarea unui contract public în cursul executării.
Pe baza tuturor acestor elemente, Curtea consideră că noțiunea de aducere a unei atingeri caracterului general al unui acord‑cadru este distinctă de cea de modificare substanțială a acestuia. Această primă noțiune nu vizează astfel decât modificările substanțiale cele mai importante, care implică o schimbare fundamentală a obiectului acordului‑cadru sau a tipului de acord‑cadru vizat sau o transformare fundamentală a echilibrului său, astfel încât pot fi privite ca fiind de o asemenea amploare încât conduc la transformarea acordului‑cadru în ansamblul său.
Rezultă că simpla împrejurare că o modificare ar fi fost de natură să influențeze rezultatul procedurii inițiale de încheiere a acordului‑cadru în cauză, astfel cum este prevăzută la articolul 72 alineatul (4) litera (a) din Directiva 2014/24, nu poate fi suficientă, ca atare, pentru a stabili că această modificare aduce atingere caracterului general al acestui acord‑cadru.
În acest context, Curtea subliniază că o modificare a metodei de remunerare a unui acord‑cadru care determină o modificare marginală a valorii sale totale nu poate, în orice caz, să implice o schimbare fundamentală a obiectului acestui acord‑cadru sau a tipului de acord‑cadru în cauză.
În schimb, nu se poate exclude în totalitate ca o astfel de modificare să poată conduce, în împrejurări excepționale, la o transformare fundamentală a echilibrului acestui acord‑cadru și, prin urmare, la o schimbare a naturii sale globale. Aceasta va fi situația dacă revizuirea metodei de remunerare a acordului‑cadru în cauză implică o bulversare a economiei sale care conduce la plasarea ofertantului câștigător sau a ofertanților câștigători ai acestui acord‑cadru într‑o situație net mai favorabilă decât cea care ar fi rezultat din aplicarea metodei de remunerare convenite inițial.
(
1
)	Directiva 2014/24/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 februarie 2014 privind achizițiile publice și de abrogare a Directivei 2004/18/CE (JO 2014, L 94, p. 65). În esență, articolul 72 alineatul (2) din această directivă prevede posibilitatea de a aduce modificări de valoare limitată unui contract de achiziții publice sau unui acord‑cadru fără a fi necesară o nouă procedură de achiziții, cu condiția totuși ca aceste modificări să nu aducă atingere caracterului general al contractului sau al acordului‑cadru.