62023CJ0329
HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a șaptea)
26 septembrie 2024 (
*1
)
„Trimitere preliminară – Lucrători migranți – Securitate socială – Legislație aplicabilă – Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 – Articolele 13 și 14a – Regulamentul (CE) nr. 883/2004 – Articolul 11 și articolul 13 alineatul (2) – Lucrător care desfășoară o activitate independentă simultan pe teritoriul a două sau mai multe state, dintre care un stat membru al Uniunii Europene, un stat al Asociației Europene a Liberului Schimb, parte la Acordul privind Spațiul Economic European, și Confederația Elvețiană – Articolul 87 alineatul (8) – Noțiunea de «situație relevantă» – Acordul privind Spațiul Economic European – Acord între Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Confederația Elvețiană, pe de altă parte, privind libera circulație a persoanelor”
În cauza C‑329/23,
având ca obiect o cerere de decizie preliminară formulată în temeiul articolului 267 TFUE de Verwaltungsgerichtshof (Curtea Administrativă, Austria), prin decizia din 9 mai 2023, primită de Curte la 25 mai 2023, în procedura
Sozialversicherungsanstalt der Selbständigen
împotriva
W M,
cu participarea:
Bundesminister für Soziales, Gesundheit, Pflege und Konsumentenschutz,
CURTEA (Camera a șaptea),
compusă din domnul F. Biltgen (raportor), președinte de cameră, domnul N. Wahl și doamna M. L. Arastey Sahún, judecători,
avocat general: domnul M. Szpunar,
grefier: domnul A. Calot Escobar,
având în vedere procedura scrisă,
luând în considerare observațiile prezentate:
–
pentru W M, de A. Wittwer, Rechtsanwalt;
–
pentru guvernul austriac, de A. Posch, J. Schmoll et E. Samoilova, în calitate de agenți;
–
pentru guvernul ceh, de J. Benešová, M. Smolek et J. Vláčil, în calitate de agenți;
–
pentru guvernul Principatului Liechtenstein, de A. Entner‑Koch și R. Schobel, în calitate de agenți;
–
pentru Comisia Europeană, de F. Clotuche‑Duvieusart și B.‑R. Killmann, în calitate de agenți;
–
pentru Autoritatea de Supraveghere AELS, de M. Brathovde, E. Gromnicka și M.‑M. Joséphidès, în calitate de agenți,
având în vedere decizia de judecare a cauzei fără concluzii, luată după ascultarea avocatului general,
pronunță prezenta
Hotărâre
1
Cererea de decizie preliminară privește interpretarea, pe de o parte, a Regulamentului (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității, în versiunea sa modificată și actualizată prin Regulamentul (CE) nr. 118/97 al Consiliului din 2 decembrie 1996 (JO 1997, L 28, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 4, p. 35), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 631/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 31 martie 2004 (JO 2004, L 100, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 32) (denumit în continuare „Regulamentul nr. 1408/71”), precum și, pe de altă parte, a Regulamentului (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială (JO 2004, L 166, p. 1, Ediție specială, 05/vol. 7, p. 82, și rectificare în JO 2004, L 200, p. 1), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) nr. 465/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 mai 2012 (JO 2012, L 149, p. 4) (denumit în continuare „Regulamentul nr. 883/2004”), și în special a articolului 13 alineatul (2) din acest regulament, precum și a articolului 87 alineatul (8) din acest regulament coroborat cu Regulamentul (CE) nr. 987/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 septembrie 2009 de stabilire a procedurii de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 883/2004 (JO 2009, L 284, p. 1), astfel cum a fost modificat prin Regulamentul nr. 465/2012.
2
Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Sozialversicherungsanstalt der Selbständigen (Casa de Asigurări Sociale pentru Lucrători Independenți, denumită în continuare „SVS”), pe de o parte, și W M, pe de altă parte, în legătură cu refuzul SVS de a-i elibera lui W M un certificat care să indice că, pentru perioada 1 ianuarie 2017-31 martie 2018 (denumită în continuare „perioada în cauză”), acesta era supus regimului de securitate socială austriac.
Cadrul juridic
Dreptul internațional
Acordul privind SEE
3
Acordul privind Spațiul Economic European din 2 mai 1992 (JO 1994, L 1, p. 3, Ediție specială, 11/vol. 53, p. 4), astfel cum a fost modificat prin Acordul privind participarea Republicii Bulgaria și a României la Spațiul Economic European (JO 2007, L 221, p. 15) (denumit în continuare „Acordul privind SEE”) are ca obiectiv, în conformitate cu articolul 1 din acesta, de a promova consolidarea continuă și echilibrată a relațiilor comerciale și economice dintre părțile contractante în condiții concurențiale egale și respectarea acelorași norme, în scopul creării unui Spațiu Economic European omogen, denumit în continuare „SEE”. În vederea atingerii acestor obiective, asocierea presupune, în conformitate cu dispozițiile Acordului privind SEE, printre altele, libera circulație a persoanelor.
4
Articolul 2 din Acordul privind SEE prevede la litera (b) că, în sensul acordului menționat, termenul „țările [Asociației Europene a Liberului Schimb (AELS)]” înseamnă Islanda, Principatul Liechtenstein și Regatul Norvegiei și, la litera (c), că „părțile contractante” înseamnă, cu privire la Uniunea Europeană și la statele membre ale Uniunii Europene, Uniunea și statele membre ale Uniunii Europene ori Uniunea sau statele membre ale Uniunii Europene.
5
Partea III din Acordul privind SEE, intitulată „Libera circulație a persoanelor, a serviciilor și a capitalului”, cuprinde în capitolul 1, intitulat „Salariați și lucrători care desfășoară o activitate independentă”, articolele 28-30 din acest acord.
6
Articolul 28 alineatul (1) din Acordul privind SEE prevede că libera circulație a lucrătorilor este asigurată între statele membre ale Uniunii și statele AELS.
7
Articolul 29 din acest acord face trimitere la anexa VI la acordul menționat în ceea ce privește asigurarea liberei circulații a salariaților și a lucrătorilor care desfășoară o activitate independentă în domeniul securității sociale.
8
Anexa VI (Securitate socială) la Acordul privind SEE cuprinde, în temeiul Deciziei nr. 76/2011 a Comitetului mixt al SEE din 1 iulie 2011 de modificare a anexei VI (Securitate socială) și a Protocolului 37 la Acordul privind SEE (JO 2011, L 262, p. 33), intrată în vigoare la 1 iunie 2012, Regulamentul nr. 883/2004 și Regulamentul nr. 987/2009 ca „acte la care se face trimitere”. Anterior acestei date, Regulamentul nr. 1408/71 era cel care figura în anexa menționată.
9
Anexa VI la Acordul privind SEE menționează în plus că în sensul acestei anexe și fără a aduce atingere dispozițiilor Protocolului 1 al acestui acord, „termenul de «stat(e) membru/membre» care figurează în actele la care se face trimitere se interpretează ca incluzând, pe lângă înțelesul din actele UE relevante, și Islanda, Liechtenstein și Norvegia”.
ALCP
10
Articolul 8 din Acordul între Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Confederația Elvețiană, pe de altă parte, privind libera circulație a persoanelor, semnat la Luxemburg la 21 iunie 1999 (JO 2002, L 114, p. 6, Ediție specială, 11/vol. 74, p. 97, denumit în continuare „ALCP”), intitulat „Coordonarea sistemelor de securitate socială”, are următorul cuprins:
„Părțile contractante adoptă dispoziții, în conformitate cu anexa II, pentru coordonarea sistemelor de securitate socială în special în scopul:
(a)
[…]
(b)
de a determina legislația aplicabilă;
[…]”
11
Anexa II la ALCP, intitulată „Coordonarea sistemelor de securitate socială”, în versiunea aplicabilă începând cu 1 aprilie 2012, prevede la articolul 1:
„1.   Părțile contractante convin, în ceea ce privește coordonarea sistemelor de securitate socială, să aplice între ele actele juridice ale Uniunii Europene menționate în secțiunea A din prezenta anexă, astfel cum au fost modificate prin această secțiune, sau normele echivalente unor astfel de acte.
2.   Termenii «stat membru» sau «state membre» care figurează în actele juridice menționate la secțiunea A din prezenta anexă se interpretează ca incluzând Elveția, în plus față de statele prevăzute de actele juridice relevante ale Uniunii Europene.”
12
Secțiunea A din anexa II la ALCP, intitulată „Acte juridice menționate”, include printre altele Regulamentele nr. 883/2004 și nr. 987/2009, care au înlocuit Regulamentul nr. 1408/71.
Dreptul Uniunii
Regulamentul nr. 1408/71
13
Conform articolului 2 din acesta, intitulat „Domeniul de aplicare personal”, Regulamentul nr. 1408/71, care a fost abrogat și înlocuit, începând cu 1 mai 2010, de Regulamentul nr. 883/2004, se aplica cetățenilor unuia dintre statele membre, apatrizilor și refugiaților care au reședința într‑un stat membru și care s‑au supus sau fac obiectul legislației unuia sau mai multor state membre, precum și membrilor de familie ai acestora și urmașilor lor.
14
Titlul II din Regulamentul nr. 1408/71, intitulat „Stabilirea legislației aplicabile”, cuprindea printre altele articolele 13 și 14a din acest regulament.
15
Articolul 13 din regulamentul menționat, intitulat „Reguli generale”, prevedea:
„(1)   Sub rezerva articolelor 14c și 14f, persoanele cărora li se aplică prezentul regulament se află sub incidența legislației unui singur stat membru. Legislația respectivă este stabilită în conformitate cu dispozițiile prezentului titlu.
(2)   Sub rezerva articolelor 14-17:
(a)
[…]
(b)
persoana care desfășoară o activitate independentă pe teritoriul unui stat membru se supune legislației statului respectiv, chiar dacă are reședința pe teritoriul altui stat membru;
[…]”
16
Articolul 14a din același regulament, intitulat „Reguli speciale aplicabile persoanelor, cu excepția marinarilor, care desfășoară activități independente”, prevedea:
„Articolul 13 alineatul (2) litera (b) se aplică având în vedere următoarele excepții și împrejurări:
[…]
2.
persoana care desfășoară în mod obișnuit o activitate independentă pe teritoriul a două sau mai multe state membre se supune legislației statului membru pe al cărui teritoriu are reședința dacă desfășoară o parte a activității sale pe teritoriul acelui stat membru; dacă persoana în cauză nu desfășoară nicio activitate pe teritoriul statului în care are reședința, ea se supune legislației statului membru pe teritoriul căruia își desfășoară activitatea principală; criteriile folosite pentru a stabili activitatea principală sunt prevăzute în regulamentul menționat la articolul 98;
[…]”
Regulamentul nr. 883/2004
17
Titlul II din Regulamentul nr. 883/2004, intitulat „Stabilirea legislației aplicabile”, cuprindea printre altele articolele 11 și 13 din acesta.
18
Articolul 11 alineatul (1) din acest regulament prevede:
„Persoanele cărora li se aplică prezentul regulament sunt supuse legislației unui singur stat membru. Această legislație se stabilește în conformitate cu prezentul titlu.”
19
Articolul 13 din regulamentul menționat, intitulat „Desfășurarea de activități în două sau mai multe state membre”, prevede la alineatul (2):
„Persoana care desfășoară în mod obișnuit o activitate independentă în două sau mai multe state membre se supune:
(a)
legislației statului membru de reședință, în cazul în care exercită o parte substanțială a activității sale în statul membru respectiv
sau
(b)
legislației statului membru în care este situat centrul de interes al activităților sale, în cazul în care nu își are reședința într‑unul din statele membre în care desfășoară o parte substanțială a activității sale.”
20
Articolul 87 din același regulament, referitor la dispozițiile tranzitorii, prevede la alineatul (8):
„În cazul în care, în urma aplicării prezentului regulament, o persoană este supusă legislației altui stat membru decât cel determinat în conformitate cu titlul II din Regulamentul [nr. 1408/71], legislația respectivă continuă să se aplice atât timp cât situația relevantă rămâne neschimbată și în orice caz pentru cel mult 10 ani de la data aplicării prezentului regulament, cu excepția cazului în care persoana în cauză solicită să i se aplice legislația aplicabilă în temeiul prezentului regulament. Solicitarea se transmite în termen de trei luni de la data aplicării prezentului regulament instituției competente a statului membru a cărui legislație este aplicabilă în temeiul prezentului regulament, în cazul în care persoana respectivă este supusă legislației statului membru respectiv de la data aplicării prezentului regulament. În cazul în care cererea este transmisă după termenul menționat, schimbarea legii aplicabile are loc din prima zi a lunii următoare.”
Regulamentul nr. 987/2009
21
Articolul 14 din Regulamentul nr. 987/2009:
„[…]
(5b)   Activitățile de mică anvergură nu se iau în considerare în scopul stabilirii legislației aplicabile în temeiul articolului 13 din [Regulamentul nr. 883/2004]. Articolul 16 din regulamentul de punere în aplicare se aplică tuturor cazurilor care fac obiectul prezentului articol.
[…]
(8)   În sensul aplicării articolului 13 alineatele (1) și (2) din [Regulamentul nr. 883/2004], o «parte semnificativă a activității salariate sau independente» desfășurată într‑un stat membru înseamnă că o proporție semnificativă a tuturor activităților persoanei salariate sau persoanei care desfășoară activități independente se desfășoară în statul respectiv, fără să fie neapărat partea cea mai importantă a activităților respective.
Pentru a stabili dacă o parte semnificativă a activităților este desfășurată într‑un stat membru, se ține seama de următoarele criterii orientative:
(a)
[…]
(b)
în cazul unei activități independente, cifra de afaceri, timpul de lucru, numărul serviciilor prestate și/sau venitul.
În cadrul unei evaluări globale, mai puțin de 25 % din criteriile menționate anterior indică faptul că o parte semnificativă a activităților nu se desfășoară în respectivul stat membru.
(9)   În sensul aplicării articolului 13 alineatul (2) litera (b) din [Regulamentul nr. 883/2004], «centrul de interes» al activităților unei persoane care desfășoară activități independente se stabilește ținând cont de toate aspectele referitoare la activitățile profesionale ale acelei persoane, în special de locul fix și permanent în care își desfășoară activitatea, de caracterul obișnuit sau durata activităților desfășurate, de numărul serviciilor prestate, precum și de intenția persoanei în cauză, astfel cum aceasta reiese din toate împrejurările.
[…]”
Litigiul principal și întrebările preliminare
22
La 14 aprilie 2020, W M, cetățean austriac și liechtensteinian, a solicitat SVS să îi elibereze, în temeiul Regulamentului nr. 1408/71, un formular E101 care să ateste că era supus securității sociale austriece în perioada în cauză, în care exercita simultan activități profesionale independente ca medic în Austria, în Liechtenstein și în Elveția, în proporție de aproximativ 19 %, 78 % și, respectiv, 3 % din veniturile sale.
23
Înainte de a începe, la 1 ianuarie 2017, o activitate profesională independentă suplimentară în Elveția, W M desfășura o activitate profesională independentă simultan în Liechtenstein și în Austria și era, datorită domiciliului său în Austria, supus legislației austriece în materie de securitate socială în temeiul articolului 14a punctul 2 din Regulamentul nr. 1408/71.
24
Întrucât Regulamentul nr. 883/2004 a înlocuit Regulamentul nr. 1408/71, SVS a recalificat cererea persoanei interesate ca urmărind obținerea unui formular A1 în temeiul Regulamentelor nr. 883/2004 și nr. 987/2009 și a respins‑o prin decizia din 21 octombrie 2020. Acest refuz era motivat de faptul că, desigur, în raporturile cu Principatul Liechtenstein, în temeiul Acordului privind SEE, și în raporturile cu Confederația Elvețiană, în temeiul ALCP, aceste regulamente s‑ar aplica celor trei state în cauză. Cu toate acestea, în speță, nu ar exista un acord care să acopere atât statele membre ale SEE, cât și Confederația Elvețiană, astfel încât activitățile W M în perioada în cauză ar trebui să fie supuse în mod separat legislațiilor fiecăruia dintre aceste state.
25
Bundesverwaltungsgericht (Tribunalul Administrativ Federal, Austria) a admis acțiunea formulată de W M împotriva acestei decizii și a statuat că persoanei interesate trebuia să i se elibereze un certificat care să indice că, în perioada în cauză, era supusă sistemului austriac de securitate socială.
26
Această instanță a apreciat că situația în discuție în litigiul principal trebuia examinată, în ceea ce privește activitățile desfășurate în Austria și în Liechtenstein, în temeiul Acordului privind SEE și, în ceea ce privește activitățile desfășurate în Austria și în Elveția, în temeiul ALCP și că, în această privință, trebuia să se stabilească dacă activitatea profesională desfășurată de W M în Elveția constituia o schimbare în sensul articolului 87 alineatul (8) din Regulamentul nr. 883/2004, astfel încât Regulamentul nr. 1408/71 nu ar mai avea vocația de a se aplica în speță.
27
În urma examinării sale, instanța menționată a considerat, pe de o parte, în ceea ce privește Acordul privind SEE, că W M era, în conformitate cu articolul 14a din Regulamentul nr. 1408/71, supus legislației austriece în materie de securitate socială pentru activitățile profesionale desfășurate în statele menționate. Potrivit acestei instanțe, exercitarea unei activități profesionale simultane suplimentare în Elveția nu era relevantă în raport cu acest acord și nu determina, așadar, o schimbare din punctul de vedere al situației relevante în sensul articolului 87 alineatul (8) din Regulamentul nr. 883/2004. Ea a considerat, pe de altă parte, în ceea ce privește ALCP, că W M era, în conformitate cu articolul 13 din Regulamentul nr. 883/2004, de asemenea supus legislației austriece în materie de securitate socială, din moment ce desfășura în Austria, unde își avea reședința, partea esențială a activităților sale profesionale.
28
Verwaltungsgerichtshof (Curtea Administrativă, Austria), instanța de trimitere, sesizată cu un recurs formulat de SVS împotriva acestei decizii, amintește că stabilirea legislației în materie de securitate socială aplicabile unui cetățean al Uniunii care desfășoară activități profesionale în mai multe state membre este reglementată de Regulamentul nr. 883/2004 coroborat cu Regulamentul nr. 987/2009. Potrivit acestei instanțe, aceste regulamente sunt aplicabile în relațiile cu alte state prin intermediul unor acorduri, în special cu statele SEE, printre care Principatul Liechtenstein, în temeiul Acordului privind SEE și, în temeiul ALCP, cu Confederația Elvețiană.
29
Instanța de trimitere exprimă îndoieli cu privire la faptul că abordarea care constă în a examina în mod separat, în cadrul Acordului privind SEE, pe de o parte, și în cadrul ALCP, pe de altă parte, care este, în conformitate cu normele prevăzute de Regulamentele nr. 1408/71 și nr. 883/2004, legislația în materie de securitate socială aplicabilă este conformă cu principiul unicității legislației aplicabile enunțat la articolul 13 alineatul (1) din Regulamentul nr. 1408/71 și la articolul 11 din Regulamentul nr. 883/2004. Astfel, nu s‑ar putea exclude că o asemenea examinare separată poată, în alte împrejurări decât cele în discuție în litigiul principal, să conducă la aplicarea unor legislații diferite concomitent pentru aceeași persoană și pentru aceeași perioadă. Prin urmare, această instanță consideră necesar să solicite Curții să se pronunțe cu privire la aspectul dacă Regulamentele nr. 1408/71 și nr. 883/2004 sunt aplicabile unei situații precum cea în discuție în litigiul principal și, în cazul unui răspuns afirmativ, cu privire la modul în care ar trebui să fie aplicate.
30
În cazul în care Curtea ar considera că aceste regulamente se aplică în speță, instanța de trimitere ridică în plus problema interpretării dispoziției tranzitorii prevăzute la articolul 87 alineatul (8) din Regulamentul nr. 883/2004 într‑o situație precum cea în discuție în litigiul principal.
31
Instanța de trimitere arată că, înainte de perioada în cauză și de începerea activității sale profesionale suplimentare în Elveția, W M, care desfășura o activitate independentă simultan în Austria și în Liechtenstein, era, datorită domiciliului său în Austria, supus legislației austriece, în conformitate cu articolul 14a punctul 2 din Regulamentul nr. 1408/71. Or, Regulamentul nr. 883/2004, care a înlocuit Regulamentul nr. 1408/71, prevede la articolul 13 alineatul (2) că, în cazul activităților independente desfășurate în mai multe state membre, legislația statului membru de reședință se aplică numai dacă o parte substanțială a activităților se desfășoară de asemenea în statul respectiv și că, în caz contrar, se aplică legislația statului membru în care este situat centrul de interes al activităților persoanei interesate. Astfel, legislația din Liechtenstein ar trebui să i se aplice lui W M în perioada în cauză datorită desfășurării unei părți substanțiale a activităților sale în Liechtenstein. Cu toate acestea, în temeiul articolului 87 alineatul (8) din Regulamentul nr. 883/2004, legislația austriacă în materie de securitate socială ar fi continuat să i se aplice persoanei interesate, întrucât situația sa ar fi rămas neschimbată după intrarea în vigoare a acestui regulament.
32
Instanța de trimitere ridică în esență problema dacă împrejurarea că W M, care desfășoară deja o activitate profesională în două state, dintre care un stat membru al Uniunii și un stat AELS, parte la Acordul privind SEE, începe o activitate profesională suplimentară de importanță redusă într‑un al treilea stat, și anume Confederația Elvețiană, constituie o schimbare a „situației relevante” în sensul articolului 87 alineatul (8) din Regulamentul nr. 883/2004.
33
În aceste condiții, Verwaltungsgerichtshof (Curtea Administrativă) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)
Într‑o situație de fapt în care un cetățean al Uniunii își desfășoară simultan activitatea profesională într‑un stat membru al Uniunii Europene, într‑un stat AELS, parte la Acordul privind SEE, (Liechtenstein) și în Elveția se aplică normele dreptului Uniunii privind determinarea dreptului aplicabil în domeniul securității sociale în conformitate cu [Regulamentul nr. 883/2004] coroborat cu [Regulamentul nr. 987/2009]?
În cazul unui răspuns afirmativ la prima întrebare:
2)
Într‑o asemenea situație, [Regulamentul nr. 883/2004] coroborat cu [Regulamentul nr. 987/2009] se aplică în așa fel încât aplicabilitatea dispozițiilor privind securitatea socială trebuie apreciată separat, pe de o parte, în raportul dintre statul membru al Uniunii Europene și statul AELS, parte la Acordul privind SEE, și, pe de altă parte, în raportul dintre statul membru al Uniunii și Confederația Elvețiană, cu consecința că este necesar să se emită de fiecare dată un certificat separat privind dispozițiile aplicabile?
3)
În situația în care se începe o activitate profesională într‑un alt stat în care se aplică [Regulamentul nr. 883/2004], se produce o schimbare a «situației relevante» în sensul articolului 87 alineatul (8) din regulamentul menționat, în condițiile în care nici din [Regulamentul nr. 883/2004], nici din [Regulamentul nr. 1408/71] nu rezultă că această activitate ar determina o modificare a dispozițiilor aplicabile, iar activitatea este atât de nesemnificativă ca amploare încât venitul obținut este de numai aproximativ 3 % din veniturile totale?
În acest sens, este relevant dacă, în înțelesul celei de a doua întrebări, coordonarea în raporturile bilaterale trebuie să aibă loc separat între, pe de o parte, statele în cauză de până acum și, pe de altă parte, între unul dintre statele în cauză până acum și «celălalt» stat?”
Cu privire la întrebările preliminare
34
Prin intermediul celor trei întrebări, care trebuie analizate împreună, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă Regulamentul nr. 1408/71 și Regulamentul nr. 883/2004 coroborat cu Regulamentul nr. 987/2009 trebuie interpretate în sensul că se aplică unei situații în care un cetățean al Uniunii care desfășoară activități profesionale independente simultan într‑un stat membru al Uniunii și într‑un stat AELS, parte la Acordul privind SEE, începe o activitate profesională independentă suplimentară în Elveția. În cazul unui răspuns afirmativ, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă trebuie să se determine legislația în materie de securitate socială aplicabilă în temeiul acestor regulamente unei astfel de situații în mod separat, și anume, pe de o parte, în temeiul Acordului privind SEE în ceea ce privește raporturile dintre statul membru și statul AELS, parte la Acordul privind SEE, și, pe de altă parte, în temeiul ALCP în ceea ce privește raporturile dintre statul membru al Uniunii și Confederația Elvețiană.
35
Trebuie amintit de la bun început că Acordul privind SEE prevede, la articolele 28-30, precum și în anexa VI (Securitate socială), că Regulamentele nr. 883/2004 și nr. 987/2009 se aplică în situațiile care implică statele membre ale Uniunii și Principatul Liechtenstein. De asemenea, ALCP și în special articolul 8 și anexa II la acesta prevăd că aceste regulamente se aplică în situațiile care implică statele membre ale Uniunii și Confederația Elveția.
36
Rezultă că Regulamentele nr. 883/2004 și nr. 987/2009 se aplică unei situații precum cea în discuție în litigiul principal, în care un cetățean al Uniunii care desfășoară o activitate profesională independentă simultană în Austria și în Liechtenstein începe o activitate profesională independentă suplimentară în Elveția.
37
Orice interpretare contrară ar însemna ca cetățeanul Uniunii să fie împiedicat să beneficieze de drepturile care îi sunt conferite de Regulamentele nr. 883/2004 și nr. 987/2009 și, pe cale de consecință, să fie dezavantajat pentru simplul motiv că și‑a exercitat dreptul la liberă circulație nu numai în Liechtenstein, ci și în Elveția.
38
Or, reiese din jurisprudența Curții că libera circulație a persoanelor garantată de ALCP ar fi împiedicată în cazul în care un resortisant al unei părți contractante ar suferi un dezavantaj în statul său de origine pentru simplul motiv că și‑a exercitat dreptul la liberă circulație (Hotărârea din 26 februarie 2019, Wächtler, C‑581/17, EU:C:2019:138, punctul 53). O astfel de interpretare nu ar respecta nici faptul că Acordul privind SEE permite cetățenilor islandezi, liechtensteinieni și celor norvegieni să invoce pe teritoriul Uniunii drepturile rezultate din Regulamentul nr. 883/2004 și din Regulamentul nr. 987/2009, ci profită în același timp și resortisanților statelor membre, care se pot prevala de aceste drepturi în statele menționate (Hotărârea din 26 septembrie 2013, Regatul Unit/Consiliul, C‑431/11, EU:C:2013:589, punctul 55).
39
Pe de altă parte, trebuie arătat că aplicarea Regulamentelor nr. 883/2004 și nr. 987/2009 unei situații precum cea în discuție în litigiul principal, care privește trei state diferite, reduce riscul ca persoana interesată să fie supusă simultan legislației în materie de securitate socială a mai multor state, întrucât, în conformitate cu principiul unicității legislației aplicabile urmărit de aceste regulamente, persoanele cărora le sunt aplicabile aceste regulamente trebuie supuse legislației unui singur stat membru, pentru a evita complicațiile care pot rezulta din aplicarea simultană a mai multor legislații naționale și pentru a elimina complicațiile care, pentru persoanele care se deplasează în interiorul Uniunii, în statele AELS, parte la Acordul privind SEE, și în Elveția, ar fi consecința unui cumul parțial sau total al legislațiilor aplicabile [a se vedea în acest sens Hotărârea din 6 iunie 2019, V, C‑33/18, EU:C:2019:470, punctul 42, precum și Hotărârea din 13 octombrie 2022, Raad van bestuur van de Sociale verzekeringbank (Intervale între misiuni de muncă temporară), C‑713/20, EU:C:2022:782, punctul 39].
40
În ceea ce privește modalitățile de aplicare a Regulamentelor nr. 883/2004 și nr. 987/2009 într‑o situație precum cea în discuție în litigiul principal, trebuie să se constate că, în măsura în care aceste regulamente se aplică pe baza a două temeiuri juridice distincte, și anume Acordul privind SEE și ALCP, stabilirea legislației în materie de securitate socială aplicabilă persoanei interesate în perioada în cauză trebuie, în mod logic, să reflecte această distincție.
41
Astfel, în speță, este necesar să se aplice regulamentele menționate în mod separat, și anume, pe de o parte, în ceea ce privește raporturile dintre Republica Austria și Principatul Liechtenstein, în temeiul Acordului privind SEE, astfel cum era deja cazul înainte ca W M să înceapă să desfășoare o activitate profesională independentă suplimentară în Elveția și, pe de altă parte, în ceea ce privește raporturile dintre Republica Austria și Confederația Elvețiană, în temeiul ALCP.
42
În primul rând, în ceea ce privește Acordul privind SEE, care reglementează în special situațiile care implică Republica Austria și Principatul Liechtenstein, articolul 13 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul nr. 883/2004 prevede că persoana în cauză se supune legislației statului membru de reședință numai în cazul în care exercită o parte substanțială a activității sale în statul membru respectiv. Articolul 14 alineatul (8) din Regulamentul nr. 987/2009 precizează că, în sensul aplicării articolului 13 alineatele (1) și (2) din Regulamentul nr. 883/2004, o „parte semnificativă a activității salariate sau independente” desfășurată într‑un stat membru înseamnă că o proporție semnificativă a tuturor activităților persoanei salariate sau persoanei care desfășoară activități independente în cauză se desfășoară în statul respectiv, fără să fie neapărat partea cea mai importantă a activităților respective. Pentru a stabili dacă o parte semnificativă a activităților se desfășoară într‑un stat membru, se ține seama, în cazul unei activități independente, de cifra de afaceri, de timpul de lucru, de numărul de servicii prestate și/sau de venit. În cadrul unei evaluări globale, mai puțin de 25 % din aceste criterii indică faptul că o parte semnificativă a activităților nu se desfășoară în respectivul stat membru.
43
Din decizia de trimitere reiese că, în perioada în cauză, W M și‑a exercitat activitățile profesionale simultan în Austria și în Liechtenstein în proporție de 19 % și, respectiv, de 78 % din veniturile sale. Prin urmare, activitatea profesională exercitată de persoana interesată în perioada în cauză în statul membru în care avea reședința, și anume Austria, reprezenta mai puțin de 25 % din veniturile sale. Prin urmare, nu se poate considera că acesta desfășura, la acea dată, o parte substanțială a activităților sale în acest stat membru.
44
Articolul 13 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul nr. 883/2004 prevede că, în cazul în care persoana în cauză nu își are reședința în statul membru în care desfășoară o parte substanțială a activității sale, aceasta se supune legislației statului membru în care este situat centrul de interes al activităților sale. Potrivit articolului 14 alineatul (9) din Regulamentul nr. 987/2009, „centrul de interes” al activităților unei persoane care desfășoară activități independente, în sensul articolului 13 alineatul (2) litera (b), se stabilește ținând cont de toate aspectele referitoare la activitățile profesionale ale acelei persoane, în special de locul fix și permanent în care își desfășoară activitatea, de caracterul obișnuit sau durata activităților desfășurate, de numărul serviciilor prestate, precum și de intenția persoanei în cauză, astfel cum aceasta reiese din toate împrejurările.
45
Dat fiind că, în perioada în cauză, W M își desfășura cea mai mare parte a activităților sale profesionale în Liechtenstein, centrul de interes al activităților sale aflându‑se în acest stat, acesta trebuia, în temeiul articolului 13 alineatul (2) litera (b) din Regulamentul nr. 883/2004 coroborat cu articolul 14 alineatul (9) din Regulamentul nr. 987/2009, să fie supus legislației în materie de securitate socială din Liechtenstein în perioada în cauză.
46
În consecință, în această perioadă, W M intra, în principiu, sub incidența legislației unui alt stat membru decât cel a cărui legislație i se aplica în temeiul titlului II din Regulamentul nr. 1408/71, și anume legislația austriacă în materie de securitate socială.
47
Cu toate acestea, trebuie remarcat faptul că, într‑o astfel de situație, articolul 87 alineatul (8) din Regulamentul nr. 883/2004 prevede că legislația în materie de securitate socială aplicabilă în temeiul titlului II din Regulamentul nr. 1408/71 continuă să se aplice în cazul în care situația relevantă a rămas neschimbată și în orice caz pentru cel mult 10 ani de la data aplicării Regulamentului nr. 883/2004.
48
Prin urmare, este important să se verifice dacă, în perioada în cauză, situația relevantă a rămas neschimbată întrucât, în caz afirmativ, legislația în materie de securitate socială austriacă ar trebui să continue să i se aplice lui W M. În acest scop, trebuie în special să se stabilească dacă împrejurarea că acesta din urmă, care desfășura deja activități profesionale independente simultan într‑un stat membru al Uniunii, și anume Republica Austria, și într‑un stat membru al AELS, parte la Acordul privind SEE, și anume Principatului Liechtenstein, a început, tot în mod simultan, o activitate profesională independentă suplimentară în proporție de 3 % din veniturile sale totale în Elveția, constituie o „schimbare a situației relevante”, în sensul articolului 87 alineatul (8) din Regulamentul nr. 883/2004.
49
În această privință, este suficient să se constate, astfel cum a procedat Comisia Europeană în observațiile sale scrise, că în cadrul Acordului privind SEE, care reglementează printre altele relațiile dintre Republica Austria și Principatul Liechtenstein, Confederația Elvețiană constituie un stat terț. În consecință, exercitarea de către persoana interesată a unei activități profesionale în Elveția este lipsită de relevanță în cadrul verificării care trebuie efectuată.
50
Rezultă că, deși W M a desfășurat o activitate profesională independentă suplimentară în Elveția în perioada în cauză, situația relevantă înainte de intrarea în vigoare a Regulamentului nr. 883/2004 a rămas neschimbată. Persoana interesată trebuia, așadar, în temeiul articolului 87 alineatul (8) din acest regulament să fie supusă în continuare legislației austriece în materie de securitate socială.
51
În al doilea rând, în ceea ce privește ALCP, care reglementează în special situațiile care implică Republica Austria și Confederația Elvețiană, trebuie arătat că, în speță, W M desfășura simultan în perioada în cauză activități profesionale independente în Austria și în Elveția în proporție de aproximativ 19 % și, respectiv, de 3 % din veniturile sale. Deși activitatea profesională desfășurată de persoana interesată în Austria, unde avea reședința, era majoritară, aceasta reprezenta mai puțin de 25 % din veniturile sale. Prin urmare, lui W M nu i se putea aplica, conform articolului 14 alineatul (8) din Regulamentul nr. 987/2009, articolul 13 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul nr. 883/2004, ci trebuia, conform articolului 13 alineatul (2) litera (b) din acest regulament, să fie supus legislației statului membru în care se afla centrul de interes al activităților sale.
52
Dat fiind că, în perioada în cauză, W M avea reședința în Austria și desfășura în acest stat, din punctul de vedere al ALCP, cea mai mare parte a activităților sale, centrul de interes al activităților persoanei interesate era în Austria. Prin urmare, W M trebuia să fie supus legislației austriece în materie de securitate socială.
53
Această concluzie nu poate fi repusă în discuție de împrejurarea că, în perioada în cauză, persoana interesată desfășura de asemenea, în paralel, o activitate profesională independentă în proporție de 78 % din veniturile sale în Liechtenstein. Astfel, după cum a subliniat Comisia în observațiile sale scrise, această împrejurare nu este relevantă în raport cu ALCP, întrucât, în cadrul acestui acord, Principatul Liechtenstein constituie un stat terț.
54
Rezultă că, în conformitate cu dispozițiile relevante ale Regulamentelor nr. 1408/71 și nr. 883/2004, care sunt aplicabile situației în discuție în litigiul principal în temeiul Acordului privind SEE și al ALCP, care trebuie examinate separat, lui W M i se aplică în perioada în cauză una și aceeași legislație în materie de securitate socială, și anume legislația austriacă, astfel încât trebuie să fie eliberat un singur certificat de către autoritățile competente.
55
Prin urmare, trebuie să se răspundă la întrebările adresate că Regulamentul nr. 1408/71 și Regulamentul nr. 883/2004 coroborat cu Regulamentul nr. 987/2009 trebuie interpretate în sensul că, în temeiul Acordului privind SEE și al ALCP, sunt aplicabile unei situații în care un cetățean al Uniunii care desfășoară activități profesionale independente simultan într‑un stat membru al Uniunii și într‑un stat AELS, parte la Acordul privind SEE, începe o activitate profesională independentă suplimentară în Elveția. În conformitate cu dispozițiile relevante ale acestor regulamente, este necesar să se stabilească separat, pe de o parte, în cadrul Acordului privind SEE și, pe de altă parte, în cadrul ALCP legislația în materie de securitate socială aplicabilă.
Cu privire la cheltuielile de judecată
56
Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a șaptea) declară:
Regulamentul (CEE) nr. 1408/71 al Consiliului din 14 iunie 1971 privind aplicarea regimurilor de securitate socială în raport cu lucrătorii salariați, cu lucrătorii care desfășoară activități independente și cu membrii familiilor acestora care se deplasează în cadrul Comunității, în versiunea sa modificată și actualizată prin Regulamentul (CE) nr. 118/97 al Consiliului din 2 decembrie 1996, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (CE) nr. 631/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 31 martie 2004, și Regulamentul (CE) nr. 883/2004 al Parlamentului European și al Consiliului din 29 aprilie 2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) nr. 465/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 mai 2012 coroborat cu Regulamentul (CE) nr. 987/2009 al Parlamentului European și al Consiliului din 16 septembrie 2009 de stabilire a procedurii de punere în aplicare a Regulamentului (CE) nr. 883/2004 privind coordonarea sistemelor de securitate socială, astfel cum a fost modificat prin Regulamentul (UE) nr. 465/2012 al Parlamentului European și al Consiliului din 22 mai 2012,
trebuie interpretate în sensul că,
în temeiul Acordului privind Spațiul Economic European din 2 mai 1992, astfel cum a fost modificat prin Acordul privind participarea Republicii Bulgaria și a României la Spațiul Economic European, și al Acordului între Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Confederația Elvețiană, pe de altă parte, privind libera circulație a persoanelor, semnat la Luxemburg la 21 iunie 1999, sunt aplicabile unei situații în care un cetățean al Uniunii care desfășoară activități profesionale independente simultan într‑un stat membru al Uniunii și într‑un stat al Asociației Europene a Liberului Schimb, parte la Acordul privind SEE, începe o activitate profesională independentă suplimentară în Elveția. În conformitate cu dispozițiile relevante ale acestor regulamente, este necesar să se stabilească separat, pe de o parte, în cadrul Acordului privind Spațiul Economic European și, pe de altă parte, în cadrul Acordului între Comunitatea Europeană și statele membre ale acesteia, pe de o parte, și Confederația Elvețiană, pe de altă parte, privind libera circulație a persoanelor, legislația în materie de securitate socială aplicabilă.
Semnături
(
*1
)	Limba de procedură: engleza.