62015TO0522_RO
Părţi
Motivele
Dizpozitiv
Părţi
În cauza T‑522/15 R,
CCPL – Consorzio Cooperative di Produzione e Lavoro SC, cu sediul în Reggio nellʼEmilia (Italia),
Coopbox group SpA,
cu sediul în Reggio nellʼEmilia,
Poliemme Srl,
cu sediul în Reggio nellʼEmilia,
Coopbox Hispania, SL,
cu sediul în Lorca (Spania),
Coopbox Eastern s.r.o.,
cu sediul în Nové Mesto nad Váhom (Slovacia),
reprezentate de S. Bariatti și de E. Cucchiara, avocați,
reclamante,
împotriva
Comisiei Europene, reprezentată inițial de F. Jimeno Fernandez, de A. Biolan și de P. Rossi, ulterior de F. Jimeno Fernandez, de P. Rossi și de L. Malferrari, în calitate de agenți,
pârâtă,
având ca obiect o cerere de suspendare a executării Deciziei C(2015) 4336 final a Comisiei din 24 iunie 2015 privind o procedură de aplicare a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE (AT.39563 – Ambalaje alimentare pentru vânzarea cu amănuntul), în măsura în care prin aceasta se impune reclamantelor obligația să furnizeze o garanție bancară sau să efectueze plata provizorie a cuantumului amenzilor aplicate drept condiție pentru evitarea recuperării imediate a acestui cuantum,
PREȘEDINTELE TRIBUNALULUI
dă prezenta
Motivele
Ordonanță (1)
Istoricul cauzei
1. Prezenta cauză privește anumite înțelegeri în sectorul ambalajelor alimentare de tip tăvi din polistiren și din polipropilenă, aceste produse fiind utilizate pentru ambalarea alimentelor proaspete, precum carnea și peștele, în vederea vânzării lor cu amănuntul. Zonele geografice acoperite de înțelegeri erau în special Italia, Europa de Sud‑Vest, precum și Europa Centrală și Orientală. Principalele obiective urmărite de acordurile anticoncurențiale erau menținerea unor prețuri ridicate, repercutarea coordonată a prețului în creștere al materiilor prime și menținerea statu quo‑ ului în ceea ce privește repartizarea istorică a clienților și a piețelor. Comisia Europeană reproșează reclamantelor CCPL – Consorzio Cooperative di Produzione e Lavoro SC, Coopbox group SpA, Poliemme Srl, Coopbox Hispania, SL și Coopbox Eastern s.r.o. că au participat la aceste înțelegeri.
2. Prin Decizia C(2015) 4336 final din 24 iunie 2015 privind o procedură de aplicare a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE (AT.39563 – Ambalaje alimentare pentru vânzarea cu amănuntul, denumită în continuare „decizia atacată”), notificată la 1 iulie 2015, Comisia a precizat că reclamantele făceau parte din grupul Coopbox, a cărui societate‑mamă controla societățile care aparțin departamentului ambalaje pentru alimente proaspete al grupului CCPL, acesta din urmă fiind un consorțiu compus din zece cooperative care deținea participații în diferite alte societăți și își desfășura activitatea în mai multe sectoare distincte, precum ambalaje pentru alimente proaspete prin intermediul Coopbox, materiale de construcții, servicii de antrepriză, energie și servicii imobiliare. Potrivit Comisiei, CCPL era societatea‑mamă a grupului CCPL. Reclamantelor li s‑au aplicat amenzi în sumă totală de 33 694 000 de euro, dintre care 22 137 000 de euro pentru încălcarea comisă în Italia, 10 955 000 de euro pentru cea comisă în Europa de Sud‑Vest și 602 000 de euro pentru cea comisă în Europa Centrală și Orientală.
3. Cuantumul acestor amenzi a fost stabilit după acordarea, ca măsură de clemență, a unei reduceri de 20 % din cuantumul amenzii care ar fi trebuit să fie aplicată reclamantelor pentru încălcarea comisă în Italia și a unei reduceri de 30 % din cuantumul amenzilor care ar fi trebuit să le fie aplicate pentru încălcările comise în Europa de Sud‑Vest și în Europa Centrală și Orientală, respectiv o reducere de aproximativ 14 milioane de euro, iar aceasta în aplicarea Comunicării Comisiei privind imunitatea la amenzi și reducerea cuantumului amenzilor în cauzele referitoare la înțelegeri (JO 2006, C 298, p. 17, Ediție specială, 08/vol. 5, p. 3). În plus, în temeiul punctului 35 din Orientările privind calcularea amenzilor aplicate în temeiul articolului 23 alineatul (2) litera (a) din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 (JO 2006, C 210, p. 2, Ediție specială, 08/vol. 4, p. 264, denumite în continuare „Orientările din 2006”), Comisia a admis în parte cererea reclamantelor prin care se invoca lipsa capacității acestora de a plăti și a redus cu [confidențial] (2), ceea ce corespundea sumei de aproximativ [confidențial] euro, cuantumul final al amenzilor pe care aceasta ar fi putut să li le aplice.
4. Articolul 2 ultimul paragraf din decizia atacată prevede că plata amenzilor trebuie să fie efectuată în termen de trei luni de la data notificării și că, la expirarea acestui termen, sunt datorate în mod automat dobânzi la rata aplicată de Banca Centrală Europeană (BCE) pentru principalele sale operaţiuni de refinanţare în prima zi a lunii în cursul căreia a fost adoptată decizia, majorată cu 3,5 puncte procentuale. În cazul în care o întreprindere sancționată introduce o acțiune, întreprinderea respectivă poate acoperi amenda la scadență fie prin furnizarea unei garanții bancare, fie prin plata provizorie a amenzii.
5. În această privință, scrisoarea de notificare a deciziei atacate precizează că, la expirarea termenului de plată, Comisia va proceda la recuperarea creanței, care va produce dobânzi de plin drept din ziua următoare expirării termenului de plată până la data plății efective inclusiv. Dobânzile se calculează la rata de bază de 0,05 %, majorată cu 3,5 puncte, respectiv la rata de 3,55 %. În cazul formulării unei acțiuni, reclamantele trebuie să prevadă acoperirea amenzii înainte de expirarea termenului, fie prin furnizarea unei garanții financiare acceptate de contabilul Comisiei, fie prin plata provizorie a amenzii. În cazul constituirii unei garanții financiare, cuantumul amenzii va produce dobânzi la rata de 1,55 %. Orice întârziere în plata amenzii sau în constituirea garanției financiare va determina aplicarea de dobânzi de întârziere calculate la rata de bază sus‑menționată, majorată cu 3,5 puncte procentuale.
Procedura și concluziile părților
6. Prin cererea introductivă depusă la grefa Tribunalului la 10 septembrie 2015, reclamantele au introdus o acțiune prin care au solicitat anularea amenzilor care le‑au fost aplicate prin decizia atacată sau, în subsidiar, reducerea cuantumului acestora. În susținerea acțiunii lor, reclamantele invocă printre altele încălcarea principiilor proporționalității și adecvării în stabilirea cuantumului amenzilor aplicate.
7. Prin act separat, depus la grefa Tribunalului la 29 septembrie 2015, reclamantele au introdus prezenta cerere de măsuri provizorii, în cadrul căreia solicită în esență președintelui Tribunalului:
– suspendarea executării deciziei atacate în măsura în care li se impune să furnizeze o garanție bancară sau să efectueze plata provizorie a cuantumului amenzilor drept condiție pentru evitarea recuperării imediate a acestui cuantum;
– obligarea Comisiei la plata cheltuielilor de judecată.
8. În observațiile depuse la grefa Tribunalului la 15 octombrie 2015, Comisia solicită președintelui Tribunalului:
– respingerea cererii de măsuri provizorii;
– obligarea reclamantelor la plata cheltuielilor de judecată.
9. Reclamantele au răspuns la observațiile Comisiei prin memoriul din 28 octombrie 2015. Comisia și‑a exprimat poziția cu privire la acesta prin memoriul din 6 noiembrie 2015, care a fost urmat de un schimb de scrisori la 18, la 23 și la 30 noiembrie 2015, precum și la 3 decembrie 2015.
În drept
Considerații generale
[ omissis ]
14. În împrejurările prezentei cauze, trebuie analizat mai întâi dacă este îndeplinită condiția referitoare la fumus boni iuris . În ceea ce privește întinderea precisă a acestei analize, reiese că, având în vedere articolul 2 din decizia atacată și scrisoarea de notificare a acestei decizii (a se vedea punctele 4 și 5 de mai sus), cererea de măsuri provizorii nu poate avea alt obiect util decât obținerea unei scutiri de obligația de constituire a unei garanții bancare, soluție mai puțin oneroasă decât plata provizorie a amenzilor aplicate, drept condiție necesară pentru evitarea recuperării imediate a acestora din urmă de către Comisie (a se vedea în acest sens Ordonanța din 29 octombrie 2009, Novácke chemické závody/Comisia, T‑352/09 R, EU:T:2009:422, punctul 19 și jurisprudența citată).
Cu privire la fumus boni iuris
[ omissis ]
16. În speță, în susținerea capătului de cerere prezentat cu titlu subsidiar în cadrul cauzei principale prin care se solicită reducerea cuantumului amenzilor care le‑au fost aplicate, reclamantele reproșează Comisiei în special că nu a ținut în mod suficient seama de lipsa capacității de a plăti a grupului CCPL, din care fac parte. Comisia, deși ar recunoaște criza financiară dramatică ce marchează acest grup, ar fi refuzat să acorde reclamantelor o reducere mai importantă a cuantumului amenzilor aplicate, care să poată să permită supraviețuirea lor economică.
17. Reclamantele amintesc că grupul CCPL traversează în prezent o criză financiară foarte gravă, ceea ce l‑a determinat să elaboreze un plan de restructurare, al cărui conținut a fost comunicat Comisiei în cursul procedurii administrative. Elementele esențiale ale planului ar consta în raționalizarea portofoliului de participații, inclusiv cesiunea de participații în alte sectoare decât cel al ambalajelor alimentare. În conformitate cu acest plan, CCPL ar fi încheiat, la 8 august 2014, un acord de standstill cu băncile creditoare, a cărui durată de validitate era limitată la 30 iunie 2015 și care avea drept obiect un moratoriu asupra rambursării unor părți din capital, precum și angajamentul de a nu revoca creditele acordate. Acest acord de standstill ar fi urmărit să le permită continuarea activităților lor de punere în aplicare și de finalizare a planului de restructurare. Potrivit reclamantelor, veniturile care decurg din cesiunile prevăzute nu vor fi suficiente pentru rambursarea tuturor datoriilor bancare ale grupului CCPL în sumă de [confidențial] euro, aceste datorii trebuind astfel să fie renegociate cu băncile creditoare, refinanțate și rambursate dincolo de durata planului de restructurare. Întrucât planul de restructurare nu a fost încă aprobat de băncile creditoare, reclamantele consideră că grupul CCPL nu are disponibilități financiare în afara planului menționat pentru a face față amenzilor aplicate prin decizia atacată.
18. Reclamantele subliniază că Comisia recunoaște ea însăși, în anexa IV la decizia atacată și în aplicarea punctului 35 din Orientările din 2006 (a se vedea punctul 3 de mai sus), pericolul iminent al lichidării lor silite. În consecință, ar fi cu totul de neînțeles faptul că Comisia a putut să considere că ele ar fi capabile să facă față, anterior datei de 1 octombrie 2015, unor amenzi în sumă totală de 33 milioane de euro, cu atât mai mult cu cât niciuna dintre sursele de finanțare menționate de Comisie în anexa IV la decizia atacată nu s‑ar afla la dispoziția lor în acest scop.
19. Astfel, în măsura în care Comisia reproșează Coopbox faptul că planul de restructurare prevede venituri în sumă de [confidențial] euro, dar nu destinează plății amenzilor aplicate decât [confidențial] euro, deși Coopbox prevăzuse în acest scop [confidențial] euro în bugetul 2013, reclamantele subliniază că înscrierea provizionului de [confidențial] euro nu însemna în sine nicidecum că ar fi avut, la data adoptării deciziei atacate, lichiditățile necesare pentru a face față eventualei sancțiuni. Ele repetă că singurele resurse de care grupul CCPL ar putea dispune sunt cele rezultate din executarea planului de restructurare. Or, acesta din urmă nu ar fi fost încă aprobat de băncile creditoare. În orice caz, veniturile care provin din cesiunile prevăzute nu ar fi suficiente pentru rambursarea datoriilor bancare în sumă de [confidențial] euro.
20. Pe de altă parte, nu reclamantele ar fi cele care ar fi „ales” să nu destineze plății amenzilor decât [confidențial] euro, ci ar fi vorba de pragul de viabilitate stabilit de băncile creditoare în planul de restructurare. Astfel, aceste bănci ar fi dispuse să accepte planul cu singura condiție ca nivelul sancțiunii să nu depășească plafonul de [confidențial] euro. Reclamantele, în ceea ce le privește, pentru a evita falimentul, nu ar avea altă posibilitate decât să accepte planul în termenii impuși, în fapt, de băncile creditoare.
21. În măsura în care Comisia consideră că grupul CCPL ar putea genera resurse suplimentare în afara planului menționat, în special prin vânzarea de participații financiare minoritare, precum cele deținute la societățile Refincoop SpA, Erzelli Energia Srl, Smec Srl, Sagif SpA și Athenia Net Srl, sau grație unei eventuale susțineri financiare din partea asociaților lor, precum cooperativele CMB SC sau CCFS SC, reclamantele afirmă, pe de o parte, că faptul ca grupul să utilizeze veniturile obținute din vânzarea participațiilor pentru plata amenzilor, iar nu pentru rambursarea datoriilor sale, ar antrena lichidarea lor silită. În consecință, presupunând că vânzarea acestor participații ar genera venituri, acestea ar trebui să fie utilizate mai întâi pentru rambursarea datoriilor. Pe de altă parte, [confidențial] .
[ omissis ]
26. În ceea ce privește posibilitatea de a obține resurse suplimentare prin eventualul sprijin financiar al asociaților CCPL, reclamantele amintesc faptul că patru cooperative membre ale CCPL, și anume Coopsette SC, Unieco SC, Open Co SC și CEAP SC, se află într‑o situație financiară critică. În ceea ce le privește pe celelalte, în special cooperativele CMB și CCFS, ele susțin, pe de o parte, că CMB nu deține decât o participație de mai puțin de 20 % în CCPL și că această participație are un caracter pur instituțional. Astfel, CCPL ar fi un consorțiu de cooperative de nivelul unu, iar finalitatea sa principală ar consta în facilitarea obiectivelor mutualiste ale asociaților săi. Prin urmare, ar fi dificil să se identifice un interes concret, economic sau industrial, al CMB care să justifice angajamentul său financiar în sprijinul CCPL. Pe de altă parte, dispozițiile interne care reglementează activitatea financiară a CCFS ar stabili limite maxime de expunere în privința fiecărui asociat, și anume o șesime din patrimoniul net contabil din ultimul bilanț aprobat, pentru a evita concentrări ridicate ale riscului într‑o singură societate. Or, ținând seama de reducerea drastică a patrimoniului net al CCPL, din cauza pierderilor sale din anii 2013 și 2014, ar fi în afara oricărei discuții ca CCFS să îi admită o cerere de creditare.
[ omissis ]
32. În această privință, trebuie arătat, mai întâi, că argumentația cu caracter general și de principiu prin care Comisia susține că nu este obligată ca, la determinarea cuantumului unei amenzi, să ţină seama de situaţia financiară deficitară a întreprinderii vizate, în caz contrar conferindu‑se un avantaj concurenţial nejustificat întreprinderilor care sunt cel mai puţin adaptate condiţiilor pieţei, este lipsită de pertinență în prezentul context. Astfel, este cert că Comisia a ținut efectiv seama, în anexa IV la decizia atacată și în aplicarea punctului 35 din Orientările din 2006, de situația financiară deficitară a reclamantelor.
33. Astfel, Comisia a considerat, în anexa menționată, că [confidențial] . În opinia Comisiei, [confidențial], această situație fiind datorată în principal unei [confidențial], ceea ce afectează semnificativ îndatorarea Coopbox, [confidențial] . Tot potrivit Comisiei, nimic din situația actuală a Coopbox nu indică faptul că ar exista [confidențial] . Comisia identifică, așadar, [confidențial] .
34. În speță, nu este necesar, așadar, să se soluționeze chestiuni de principiu, precum cele abordate de Comisie, ci să se examineze dacă aceasta, atunci când nu a acordat decât o reducere a cuantumului amenzii de [confidențial] pentru a ține seama de lipsa capacității de a plăti a „Coopbox”, a luat în mod suficient în considerare criza financiară pe care o traversa grupul CCPL la data adoptării deciziei atacate. În acest context, există mai multe elemente care indică faptul că Comisia pare să fi subestimat efectiv, în decizia atacată, gravitatea situației financiare deficitare a reclamantelor în contextul grupului CCPL din care fac parte.
35. Astfel, în primul rând, acordând „Coopbox” o reducere a cuantumului amenzii de doar [confidențial], Comisia pare să nu fi apreciat la justa valoare puterea financiară a grupului CCPL. În această privință, se cuvine arătat că, în cadrul prezentei proceduri de măsuri provizorii, părțile sunt de acord cu faptul, susținut de înscrisurile din dosar, că grupul CCPL traversează o criză financiară care a făcut necesară elaborarea unui plan de restructurare care, în versiunea inițială din 2014, era legat de un acord de standstill cu băncile creditoare ale grupului și care a fost actualizat în aprilie 2015. Elementele esențiale ale planului constau în restructurarea datoriilor grupului CCPL și în cesionarea de participații în anumite societăți, veniturile din aceste cesiuni fiind destinate relansării activităților economice ale grupului, permițându‑i în același timp să își ramburseze datoriile bancare.
36. Reclamantele insistă, fără să fi fost în mod util contrazise de Comisie, asupra necesității unei puneri eficace în aplicare a planului de restructurare, care pare să fie decisiv pentru supraviețuirea financiară a grupului, situația precară a acestuia din urmă fiind amplificată de împrejurarea că planul respectiv nu a fost încă definitiv aprobat de băncile creditoare, iar aceasta tocmai din cauza cuantumului considerabil, potrivit băncilor respective, al amenzilor aplicate reclamantelor. În acest context, deși Comisia a exprimat un anumit scepticism în această privință, nu pare să fie surprinzător, prima facie, că aceste bănci încearcă să impună grupului CCPL recuperarea cu prioritate a creanțelor lor bancare, născute înainte de adoptarea deciziei atacate, nepreconizând – în cadrul unui plan elaborat tot înaintea acestei decizii – decât o plată condiționată de viitoarea sancțiune. În ceea ce privește faptul de a nu prevedea decât suma de [confidențial] euro în acest scop, el pare să reflecte caracterul incert al cuantumului veniturilor așteptate din restructurarea grupului, în special din vânzarea de active, cu privire la care băncile au îndoieli, nu lipsite de motive, că pot să se dovedească insuficiente chiar și pentru recuperarea – cu prioritate – a creanțelor lor.
[ omissis ]
39. În al treilea rând, afirmând că reclamantele ar fi în măsură să acopere amenzile aplicate prin recurgerea la resursele anumitor cooperative acționare ale CCPL, în special CMB și CCFS, Comisia pare să nu țină seama de structura cooperativă a grupului CCPL. Astfel, contrar unui grup economic care, în cadrul unei organizări verticale integrate, este condus de o societate‑mamă care identifică și determină strategia economică și interesele comune ale tuturor membrilor grupului, cu consecința unei răspunderi financiare reciproce, asociații care compun o cooperativă păstrează, ca regulă generală, o mai mare independență economică și financiară. Întemeiată pe principiul cooperării, cooperativa nu are alt obiectiv decât să servească interesele asociaților săi, în special prin furnizarea de servicii către aceștia, organizând vânzarea centralizată a produselor lor, procedând la cumpărarea în comun de materii prime sau furnizând oportunități de muncă. Rezultă de aici că un asociat nu are decât un interes obiectiv foarte limitat să susțină financiar un alt asociat din cadrul aceleiași cooperative. În ceea ce privește interesul unui asociat de a asigura supraviețuirea financiară a cooperativei „sale” în caz de amenințare cu lichidare silită, el ar fi de asemenea limitat, întrucât va depinde de avantajele concrete pe care le obține din afilierea sa, de posibilitățile de aderare la o altă cooperativă, eventual nou creată, în caz de dispariție a vechii cooperative, precum și de costurile aferente unei asemenea noi aderări.
40. Situația este, în principiu, aceeași în privința structurii grupului CCPL, cu privire la care reclamantele indică în esență, fără a fi contrazise de Comisie, că este vorba de un consorțiu de cooperative de nivelul unu, care are drept finalitate principală facilitarea obiectivelor mutualiste ale cooperativelor sale membre, printre care CMB, ale cărei participații au un caracter pur instituțional. Este permis să se concluzioneze că CMB – pusă în fața alegerii de a utiliza resursele sale aparent considerabile (a se vedea punctul 28 de mai sus) pentru susținerea unei structuri cooperative puternic îndatorate și expuse, tocmai din cauza amenzilor aplicate, riscului unei lichidări silite sau de a investi, dacă este cazul, într‑o nouă structură cooperativă – nu are niciun interes obiectiv să se angajeze să furnizeze societății‑mamă CCPL sau cooperativelor surori un sprijin financiar de anvergură. Acest interes apare ca fiind, pentru aceleași motive, minim pentru cooperativa de finanțare CCFS, a cărei activitate este, în plus, supusă unor norme bancare stricte și care este deja creditorul bancar cel mai important al grupului CCPL, fiind precizat faptul că, în temeiul regimului său intern, creanța sa a trebuit să fie acoperită prin garanții adecvate. Or, din cauza situației financiare dificile, acest grup nu apare deloc ca fiind în măsură să furnizeze CCFS garanții suplimentare, ceea ce pare să excludă, prima facie, orice posibilitate rezonabilă de finanțare de către CCFS a amenzilor aplicate prin decizia atacată.
41. Astfel, argumentația reclamantelor prin care se urmărește să se demonstreze că Comisia a subestimat situația financiară deficitară a grupului CCPL nu apare, la prima vedere, ca fiind lipsită de temei serios. În orice caz, judecătorul delegat cu luarea măsurilor provizorii nu poate decât să constate că aprecierea elementelor care tocmai au fost evocate merită o examinare aprofundată care trebuie efectuată de instanța de fond în cadrul procedurii principale. În consecință, există un fumus boni iuris în ceea ce privește acordarea în favoarea reclamantelor a unei reduceri a cuantumului amenzilor aplicate mai importante decât cea acordată de Comisie prin decizia atacată.
42. Trebuie adăugat că, potrivit articolului 261 TFUE și articolului 31 din Regulamentul (CE) nr. 1/2003 al Consiliului din 16 decembrie 2002 privind punerea în aplicare a normelor de concurență prevăzute la articolele [101 TFUE] și [102 TFUE] (JO 2003, L 1, p. 1, Ediție specială, 08/vol. 1, p. 167), Tribunalul are competență de fond cu privire la acțiunile introduse împotriva deciziilor prin care Comisia a stabilit o amendă sau o penalitate cu titlu cominatoriu. În speță, există o probabilitate suficientă ca, făcând uz de această competență atunci când se va pronunța cu privire la acțiunea principală, Tribunalul să reducă și mai mult cuantumul amenzilor aplicate reclamantelor (a se vedea în acest sens Ordonanța din 13 aprilie 2011, Westfälische Drahtindustrie și alții/Comisia, T‑393/10 R, Rep., EU:T:2011:178, punctul 60). Astfel, instanța de fond, atunci când își exercită puterea de reformare, poate ține seama de situația de drept și de fapt care prevalează la data la care se pronunță (a se vedea în acest sens Hotărârea din 6 martie 1974, Istituto Chemioterapico Italiano și Commercial Solvents/Comisia, 6/73 și 7/73, Rec., EU:C:1974:18, punctele 51 și 52, Hotărârea din 14 iulie 1995, CB/Comisia, T‑275/94, Rec., EU:T:1995:141, punctul 61, și Hotărârea din 5 octombrie 2011, Romana Tabacchi/Comisia, T‑11/06, Rep., EU:T:2011:560, punctele 282-285). Or, la punctele 3 și 42 din memoriul lor din 28 octombrie 2015, reclamantele subliniază, fără să fie în mod util contrazise de Comisie, că situația economică și financiară a grupului CCPL, în special cea a cooperativelor Coopsette și Open, s‑a deteriorat și mai mult în cel de al treilea trimestru al anului 2015 în raport cu cea luată în considerare în decizia atacată.
43. La capătul examinării fumus boni iuris, judecătorul delegat cu luarea măsurilor provizorii consideră, astfel, că există, prima facie, o probabilitate suficient de mare ca instanța de fond să acorde reclamantelor o reducere substanțială a cuantumului amenzilor aplicate de Comisie prin decizia atacată.
Cu privire la urgență
[ omissis ]
48. Astfel cum reiese din articolul 2 din decizia atacată și din scrisoarea prin care această decizie a fost notificată (a se vedea punctele 4 și 5 de mai sus), Comisia a autorizat reclamantele să recurgă la o garanție bancară care să le permită să se achite în mod provizoriu de obligația de plată a amenzilor aplicate, fără să trebuiască să plătească sumele reclamate la data exigibilității.
49. În această privință, trebuie amintit că, deși posibilitatea de a impune constituirea unei garanții bancare corespunde unei linii de conduită generale și rezonabile a Comisiei, doar în prezența unor împrejurări excepționale reclamantele pot fi scutite de obligația de a furniza o asemenea garanție drept condiție pentru nerecuperarea imediată a amenzilor aplicate [a se vedea în acest sens Ordonanța din 23 martie 2001, FEG/Comisia, C‑7/01 P(R), Rec., EU:C:2001:183, punctul 44 și jurisprudența citată, și Ordonanța Fapricela/Comisia, punctul 46 de mai sus, EU:T:2011:395, punctul 22 și jurisprudența citată].
50. Pentru a stabili existența unor asemenea împrejurări excepționale, reclamantele trebuie, în principiu, să facă dovada fie că le este în mod obiectiv imposibil să constituie o garanție bancară, fie că asemenea constituire le‑ar periclita existența (a se vedea în acest sens Ordonanța Westfälische Drahtindustrie și alții/Comisia, punctul 42 de mai sus, EU:T:2011:178, punctul 23 și jurisprudența citată, și Ordonanța Fapricela/Comisia, punctul 46 de mai sus, EU:T:2011:395, punctul 23 și jurisprudența citată).
51. Aceste două împrejurări excepționale sunt alternative, iar nu cumulative. În consecință, dacă reclamantele pot stabili, la un standard juridic corespunzător, că le este obiectiv imposibil să constituie o garanție bancară pentru amenzile aplicate, se cuvine, conform jurisprudenței citate la punctul anterior, să se recunoască urgența suspendării executării solicitate.
[ omissis ]
56. În speță, reiese din dosar că grupul CCPL s‑a adresat, în luna iulie 2015, către 13 instituții financiare – Unicredit, Intesa SanPaolo, Monte dei Paschi di Siena, Banca Nazionale del Lavoro, Unipol Banca, Banca Popolare di Milano, Banco Popolare, BPER, Cariparma, Carige, CCFS, Coopfond și Carisbo – în vederea obținerii unei garanții bancare care să acopere amenzile care fuseseră aplicate reclamantelor prin decizia atacată. Toate aceste cereri au fost respinse.
[ omissis ]
61. La citirea acestor înscrisuri, trebuie să se constate că marea majoritate a instituțiilor financiare solicitate și‑au justificat refuzul prezentând argumente detaliate referitoare la situația economică și financiară incertă a grupului CCPL, care nu le‑ar permite să acorde garanția bancară solicitată. Astfel, ele s‑au întemeiat în special pe documentele contabile patrimoniale și financiare pertinente ale grupului CCPL, pe planul elaborat în vederea restructurării acestui grup și pe cuantumul important al amenzilor aplicate.
62. În ceea ce privește contextul cererilor de garanție bancară corespunzătoare, reiese din dosar că, la începutul lunii iulie 2015, un cabinet de consiliere în strategie care reprezenta grupul CCPL a contactat, prin e‑mail, instituțiile financiare solicitate, printre care băncile creditoare privilegiate ale grupului CCPL, precum și mai mulți avocați. Cu acea ocazie, cabinetul menționat le‑a transmis un document conținând „ipoteze de scenarii alternative” pentru grup și identificând două parcursuri alternative: fie introducerea unei acțiuni împotriva deciziei atacate, inclusiv acordarea unei garanții bancare, și depunerea unui acord de restructurare a datoriilor grupului vizând să evite falimentul, fie deschiderea unei proceduri de faliment în scopul lichidării. Acest document a expus printre altele avantajele unei restructurări cu acordarea unei garanții bancare în termeni de valoare de lichidare a activelor și de recuperare a creanțelor, în raport cu ipoteza unui concordat. În acest context, au fost prezentate modalitățile de repartizare între bănci a părților din garanția bancară, în sensul că opt bănci, printre care băncile creditoare privilegiate, furnizau garanții parțiale, al căror cuantum individual corespundea creanței bancare deținute împotriva grupului.
63. Având în vedere tot ceea ce precedă, judecătorul delegat cu luarea măsurilor provizorii nu identifică un motiv rezonabil să se îndoiască de faptul că documentul tocmai menționat – pe care Comisia îl califică drept simplu document pregătitor discuției cu băncile creditoare – a fost efectiv unul dintre elementele pe care instituțiile financiare solicitate și‑au întemeiat refuzul de acordare a garanției bancare solicitate. Prin urmare, acest refuz a privit și ipotezele unor garanții eșalonate în rate.
64. În consecință, reclamantele, în calitate de membre ale grupului CCPL, s‑au străduit la timp și în mod serios să obțină o garanție bancară care să acopere amenzile care le‑au fost aplicate. Aceste eforturi au rămas zadarnice, întrucât instituțiile financiare contactate au refuzat cererile de garanție după ce au examinat situația financiară și economică a grupului CCPL în mod aprofundat, după cum indică cvasitotalitatea scrisorilor lor de refuz, care demonstrează că aceste instituții erau pe deplin informate despre situația întregului grup. În aceste împrejurări, este lipsit de relevanță faptul că doar societatea Unipol Banca și‑a justificat refuzul invocând, de manieră lapidară, „o examinare aprofundată a cererii”.
[ omissis ]
66. Întrucât reclamantelor le‑a fost refuzată acordarea unei garanții bancare în total de 12 instituții financiare, care și‑au întemeiat refuzul pe motivele tocmai expuse, ele au demonstrat la un standard juridic corespunzător că le era în mod obiectiv imposibil să obțină această garanție, cu atât mai mult cu cât, în situații comparabile, jurisprudența a considerat deja că două sau trei refuzuri sunt suficiente (Ordonanța din 13 iulie 2006, Romana Tabacchi/Comisia, T‑11/06 R, Rec., EU:T:2006:217, punctele 102 și 103, și Ordonanța 1. garantovaná/Comisia, punctul 44 de mai sus, EU:T:2011:63, punctul 56).
67. Niciunul dintre argumentele invocate de Comisie pentru a repune în discuție această concluzie nu poate fi admis.
68. În primul rând, Comisia reproșează reclamantelor faptul că nu au exploatat în mod suficient resursele grupului CCPL, adresându‑se cooperativelor acționare ale CCPL, în special CMB și CCFS, care dețin fiecare câte 19,42 % din capitalul său și care dispun de resurse suficiente (a se vedea punctul 28 de mai sus), pentru a obține un sprijin financiar susceptibil să servească drept susținere pentru eventuale garanții bancare.
69. În această privință, trebuie amintit că luarea în considerare a puterii unui grup căruia îi aparține o parte care solicită acordarea unor măsuri provizorii se întemeiază pe ideea că interesele obiective ale acelei părți nu prezintă un caracter autonom față de cele ale persoanelor care o controlează sau care sunt membre ale aceluiași grup, precizat fiind că această abordare se aplică, ținând seama de structura acționariatului grupului, chiar și acționarilor minoritari care dețin 50, 40, chiar 30 % din capitalul societății în cauză (a se vedea în acest sens Ordonanța Westfälische Drahtindustrie și alții/Comisia, punctul 42 de mai sus, EU:T:2011:178, punctul 38, Ordonanța din 21 iunie 2011, MB System/Comisia, T‑209/11 R, EU:T:2011:297, punctul 35, și Hotărârea din 26 septembrie 2013, Tilly‑Sabco/Comisia, T‑397/13 R, EU:T:2013:502, punctul 41).
70. Cu toate acestea, astfel cum s‑a arătat la punctele 39 și 40 de mai sus, nu există convergență suficient de strânsă a intereselor în cadrul grupului CCPL, în special între cooperativele CMB și CCFS, pe de o parte, și reclamante, societatea‑mamă și cooperativele surori, pe de altă parte. În consecință, conceptul de grup, astfel cum este vizat la punctul 69 de mai sus, nu își găsește aplicare în mediul cooperativ, astfel că nu se poate ține seama de resursele financiare ale CMB și ale CCFS în prezentul context. În aceste împrejurări, nu este necesar să se determine dacă o participație minoritară care nu reprezintă decât 19,42 % din capital poate fi considerată suficient de importantă pentru declanșarea aplicării conceptului de grup.
[ omissis ]
75. Rezultă din tot ceea ce precedă că reclamantele au demonstrat la un standard juridic corespunzător urgența măsurii provizorii pe care o solicită.
Cu privire la evaluarea comparativă a intereselor
[ omissis ]
77. În speță, reclamantele au demonstrat nu numai urgența măsurilor provizorii pe care le solicită, făcând proba că le‑a fost în mod obiectiv imposibil să obțină o garanție bancară care să acopere amenzile lor, ci și fumus boni iuris
al cererii lor subsidiare, care are ca obiect reducerea cuantumul acestor amenzi. Prin urmare, trebuie să se recunoască faptul că reclamantele au un interes legitim în suspendarea executării obligației impuse de constituire a unei garanții bancare pentru aceste amenzi (a se vedea în acest sens Ordonanța Westfälische Drahtindustrie și alții/Comisia, punctul 42 de mai sus, EU:T:2011:178, punctul 63). În cazul în care nu s‑ar admite cererea lor de măsuri provizorii, Comisia ar putea, astfel, să efectueze o recuperare imediată a amenzilor, ceea ce ar conduce, după toate aparențele, la lichidarea silită a reclamantelor, cu privire la care Comisia însăși a indicat, în anexa IV la decizia atacată, că ar trebui să fie evitată. În plus, este cert că grupul CCPL are în prezent 822 de salariați, dintre care 647 în sectorul ambalajelor de alimente proaspete. Astfel, în cazul unei lichidări silite, nivelul șomajului ar crește, ceea ce Comisia a recunoscut de altfel în mod expres în anexa IV la decizia atacată.
78. În măsura în care Comisia invocă interesul public pentru menținerea eficacității normelor de concurență ale Uniunii Europene și pentru efectul disuasiv al amenzilor pe care le aplică, este necesar să se constate că acest interes nu se opune principiului unei reduceri, chiar substanțiale, a cuantumului amenzilor pe care le impune. Astfel, după cum reiese din punctul 35 din Orientările din 2006, Comisia își rezervă în mod expres dreptul de a acorda reduceri ale amenzilor pentru a ține seama de absența capacității de plată a întreprinderilor vizate. Dreptul de a acorda o scutire de obligația de a constitui o garanție bancară nu poate, așadar, să fie negat judecătorului delegat cu luarea măsurilor provizorii, care va fi chemat să găsească, pe durata procedurii principale, un echilibru între efectul disuasiv al amenzii aplicate și situația financiară a întreprinderii sancționate.
[ omissis ]
80. Rezultă din tot ceea ce precedă că, având în vedere împrejurările particulare care caracterizează situația factuală și juridică a reclamantelor, în special imposibilitatea obiectivă a acestora de a constitui, la ora actuală, o garanție bancară care să acopere amenzile aplicate, este necesar ca interesele acestora din urmă să prevaleze asupra celor invocate de Comisie.
81. Este totuși necesar să se arate, pe de o parte, că un fumus boni iuris
nu a fost recunoscut decât pentru capătul de cerere subsidiar, prin care se solicită reducerea cuantumului amenzilor aplicate, și, pe de altă parte, că reclamantele s‑au declarat, în memoriile lor din 28 octombrie 2015, precum și din 18 și din 30 noiembrie 2015, dispuse să întreprindă demersuri pentru plata eșalonată a amenzilor. În această privință, ele au amintit că planul de restructurare a grupului CCPL – supus spre aprobare băncilor creditoare – ar permite, pentru moment, să destineze plății amenzilor suma de [confidențial] euro. În plus, ele și‑au exprimat disponibilitatea – sub rezerva aprobării de către aceleași bănci – să destineze plății menționate eventualele venituri, care pot atinge sau chiar depăși suma de [confidențial] euro, care ar putea fi obținute din cesiunea preconizată a participațiilor în Refincoop, Erzelli Energia și Smec.
82. În memoriul lor din 30 noiembrie 2015, reclamantele au adăugat că, atunci când vor fi cesionate participațiile deținute la Refincoop, Erzelli Energia și Smec, singurul activ de care vor mai dispune va fi participația la [confidențial] . Pentru ca Comisia să nu procedeze la acte de executare a deciziei atacate în privința lor și în vederea acoperirii întregului cuantum al amenzilor aplicate, reclamantele intenționează să cedeze unor terți [confidențial], a cărui valoare contabilă se ridică la mai mult de [confidențial] euro. În acest caz, ar fi imposibil să se prevadă data acestei cesiuni și termenul în care veniturile care rezultă din aceasta ar putea fi utilizate pentru plata amenzilor. În plus, posibilitatea reclamantelor de a proceda la cesionarea [confidențial] ar fi condiționată de aprobarea de către băncile creditoare.
[ omissis ]
85. În aceste împrejurări, pentru a ține seama de interesele financiare ale Uniunii, precum și de efectul disuasiv al amenzilor aplicate, este necesar să se lege acordarea scutirii solicitate de condiția ca reclamantele:
– să transmită Comisiei, cu scadență trimestrială, informații periodice și detaliate cu privire la punerea în aplicare a planului de restructurare a grupului CCPL și la cuantumul veniturilor obținute din vânzarea de active ale acestuia, atât în executarea, cât și în „afara” acestui plan;
– să plătească Comisiei:
– suma de 5 milioane de euro, de îndată ce ele o vor fi obținut din vânzarea menționată,
– toate veniturile obținute din cesiunea preconizată a participațiilor în Refincoop, Erzelli Energia și Smec, de îndată ce aceste venituri vor fi fost realizate.
[ omissis ]
(1) .
(1)
–	Nu sunt reproduse decât punctele din prezenta ordonanță a căror publicare este considerată utilă de Tribunal.
(2)
– Date confidențiale ocultate.
Dizpozitiv
Pentru aceste motive,
PREȘEDINTELE TRIBUNALULUI
dispune:
1) Suspendă obligația reclamantelor, CCPL – Consorzio Cooperative di Produzione e Lavoro SC, Coopbox group SpA, Poliemme Srl, Coopbox Hispania, SL și Coopbox Eastern s.r.o., de constituire în favoarea Comisiei Europene a unei garanții bancare pentru evitarea recuperării imediate a amenzilor care le‑au fost aplicate prin articolul 2 din Decizia C(2015) 4336 final a Comisiei din 24 iunie 2015 privind o procedură de aplicare a articolului 101 TFUE și a articolului 53 din Acordul privind SEE (AT.39563 – Ambalaje alimentare pentru vânzarea cu amănuntul), cu condiția ca:
– în termen de o lună de la notificarea prezentei ordonanțe, iar ulterior din trei în trei luni până la pronunțarea deciziei în cauza principală, precum și cu ocazia fiecărui eveniment care ar putea avea o influență asupra capacității lor viitoare de a plăti amenzile aplicate, reclamantele să transmită în scris Comisiei un raport detaliat cu privire la punerea în aplicare a planului de restructurare a grupului CCPL și la cuantumul veniturilor obținute din vânzarea de active ale acestuia, atât în executarea, cât și în „afara” acestui plan;
– reclamantele să plătească Comisiei suma de 5 milioane de euro, de îndată ce ele o vor fi obținut din vânzarea menționată, precum și toate veniturile obținute din cesiunea preconizată a participațiilor în Refincoop, Erzelli Energia și Smec, de îndată ce aceste venituri vor fi fost realizate.
2) Cererea privind cheltuielile de judecată se soluționează odată cu fondul.
Luxemburg, 15 decembrie 2015.