HOTĂRÂREA CURȚII (Camera a treia)
30 aprilie 2026(*)
„ Trimitere preliminară – Concurență – Articolul 101 TFUE – Înțelegeri – Directiva 2014/104/UE – Articolul 3 alineatul (2) – Dreptul la despăgubiri integrale pentru prejudiciul cauzat printr‑o înțelegere de tip cartel – Plata de dobânzi – Articolul 22 alineatul (2) – Aplicarea în timp a dispozițiilor naționale de transpunere – Stabilirea datei de la care se datorează dobânda – Momentul producerii prejudiciului în cazul achiziționării de bunuri la prețuri supraevaluate ”
În cauza C‑191/25,
având ca obiect o cerere de decizie preliminară formulată în temeiul articolului 267 TFUE de Oberster Gerichtshof (Curtea Supremă, Austria), prin decizia din 27 februarie 2025, primită de Curte la 10 martie 2025, în procedura
Wenzel Logistics GmbH
împotriva
Mercedes‑Benz Group AG,
cu participarea:
Man Truck & Bus SE,
Man Truck & Bus Deutschland GmbH,
CURTEA (Camera a treia),
compusă din domnul C. Lycourgos (raportor), președinte de cameră, doamna O. Spineanu‑Matei și domnii S. Rodin, N. Piçarra și N. Fenger, judecători,
avocat general: doamna J. Kokott,
grefier: domnul A. Calot Escobar,
având în vedere procedura scrisă,
luând în considerare observațiile prezentate:
–        pentru Wenzel Logistics GmbH, de M. Pilz, Rechtsanwalt;
–        pentru Mercedes‑Benz Group AG, de J. Bottyanfy, C. von Köckritz, H. Weiß și H. Wollmann, Rechtsanwälte;
–        pentru MAN Truck & Bus SE și MAN Truck & Bus Deutschland GmbH, de F. Neumayr și M. Schifferl, Rechtsanwälte;
–        pentru Comisia Europeană, de B. Ernst și A. Keidel, în calitate de agenți,
având în vedere decizia de judecare a cauzei fără concluzii, luată după ascultarea avocatei generale,
pronunță prezenta
Hotărâre
1        Cererea de decizie preliminară privește interpretarea articolului 3 alineatul (2) și a articolului 22 alineatul (2) din Directiva 2014/104/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 noiembrie 2014 privind anumite norme care guvernează acțiunile în despăgubire în temeiul dreptului intern în cazul încălcărilor dispozițiilor legislației în materie de concurență a statelor membre și a Uniunii Europene (JO 2014, L 349, p. 1).
2        Această cerere a fost formulată în cadrul unui litigiu între Wenzel Logistics GmbH, pe de o parte, și Mercedes‑Benz Group AG, pe de altă parte, în legătură cu despăgubirile pentru prejudiciul care a rezultat dintr‑o încălcare a articolului 101 alineatul (1) TFUE.
Cadrul juridic
Dreptul Uniunii
3        În conformitate cu articolul 101 alineatul (1) TFUE:
„Sunt incompatibile cu piața internă și interzise orice acorduri între întreprinderi, orice decizii ale asocierilor de întreprinderi și orice practici concertate care pot afecta comerțul dintre statele membre și care au ca obiect sau efect împiedicarea, restrângerea sau denaturarea concurenței în cadrul pieței interne și, în special, cele care:
(a)      stabilesc, direct sau indirect, prețuri de cumpărare sau de vânzare sau orice alte condiții de tranzacționare;
[…]”
4        Considerentul (12) al Directivei 2014/104 are următorul cuprins:
„Prezenta directivă reafirmă acquis‑ul Uniunii privind dreptul la despăgubiri pentru prejudiciul cauzat de încălcări ale legislației Uniunii în materie de concurență, în special cu privire la capacitate și definiția prejudiciului, astfel cum sunt stabilite în jurisprudența Curții de Justiție, și nu exclude evoluțiile ulterioare ale acestuia. Orice persoană care a suferit un prejudiciu cauzat de o astfel de încălcare poate solicita despăgubiri pentru pierderea efectivă (damnum emergens), pentru câștigul de care a fost lipsită (pierderea de profit sau lucrum cessans) plus dobânda, indiferent dacă normele naționale prevăd aceste categorii separat sau în combinație. Plata dobânzii reprezintă o componentă esențială a despăgubirii pentru a repara prejudiciul suferit ținând cont de trecerea timpului și ar trebui să fie datorată de la momentul producerii prejudiciului și până la plata despăgubirii, fără a aduce atingere calificării acestei dobânzi drept daune interese sau penalitate în temeiul dreptului intern și luării în considerare a trecerii timpului drept categorie separată (dobândă) sau drept parte constitutivă a unei pierderi efective sau a unei pierderi de profit. Statelor membre le revine sarcina de a stabili normele care trebuie aplicate în acest scop.”
5        Articolul 3 din această directivă, intitulat „Dreptul la despăgubiri integrale”, prevede:
„(1)      Statele membre se asigură că orice persoană fizică sau juridică care a suferit un prejudiciu cauzat de o încălcare a legislației în materie de concurență poate solicita și obține despăgubiri integrale pentru prejudiciul respectiv.
(2)      Despăgubirile integrale plasează persoanele care au suferit un prejudiciu în poziția în care s‑ar fi aflat dacă încălcarea legislației în materie de concurență nu ar fi fost săvârșită. Prin urmare, acestea includ dreptul la despăgubiri pentru pierderea efectivă și pentru pierderea de profit plus plata dobânzii.
[…]”
6        Articolul 21 din directiva menționată, intitulat „Transpunere”, prevede la alineatul (1) primul paragraf:
„Statele membre asigură intrarea în vigoare a actelor cu putere de lege și a actelor administrative necesare pentru a se conforma prezentei directive până la 27 decembrie 2016. […]”
7        Articolul 22 din aceeași directivă, intitulat „Aplicarea în timp”, prevede:
„(1)      Statele membre se asigură că măsurile naționale adoptate în temeiul articolului 21 în vederea asigurării conformității cu dispozițiile de drept material din prezenta directivă nu se aplică retroactiv.
(2)      Statele membre se asigură că orice măsuri naționale adoptate în temeiul articolului 21, în afara celor menționate la alineatul (1), nu se aplică acțiunilor în despăgubire cu privire la care o instanță națională a fost sesizată înainte de 26 decembrie 2014.”
8        În temeiul articolului 23 din Directiva 2014/104, aceasta din urmă a intrat în vigoare în a douăzecea zi de la data publicării în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene, și anume la 26 decembrie 2014.
Dreptul austriac
9        Articolul 1000 alineatul 1 din Allgemeines bürgerliches Gesetzbuch (Codul civil general), în versiunea aplicabilă litigiului principal (denumit în continuare „ABGB”), prevede:
„Dacă legea nu prevede altfel, se aplică o rată de 4 % pe an dobânzilor stipulate fără indicarea cuantumului sau a dobânzilor legale.”
10      Potrivit articolului 1333 din ABGB:
„1.      Pentru repararea prejudiciului suferit de creditorul unei sume din cauza întârzierii plății, asupra sumei datorate se aplică dobânda legală (articolul 1000 alineatul 1).
2.      Pe lângă dobânzile legale, creditorul poate solicita repararea oricăror prejudicii suferite din culpa debitorului, în special cheltuielile necesare efectuate cu luarea măsurilor extrajudiciare de recuperare și încasare a creanței, în măsura în care sunt proporționale cu creanța.”
11      Articolul 37a alineatul 1 din Bundesgesetz gegen Kartelle und andere Wettbewerbsbeschränkungen (Kartellgesetz 2005) [Legea privind combaterea înțelegerilor de tip cartel și a altor restrângeri ale concurenței (Legea privind înțelegerile de tip cartel din 2005)] (BGBl. I, 61/2005, denumită în continuare „KartG”), în versiunea publicată în BGBl. I, 13/2013, prevedea:
„Oricine este vinovat de săvârșirea unei încălcări [a legislației în materie de concurență] este obligat să repare prejudiciul rezultat din aceasta. În cazul în care se cumpără un bun sau un serviciu la un preț excesiv, dreptul la despăgubiri nu se stinge prin vânzarea ulterioară a bunului sau a serviciului. Pentru determinarea cuantumului despăgubirii […] se poate ține seama în special de avantajul obținut de întreprindere în urma încălcării. Întreprinderea este obligată să plătească dobânzi în temeiul creanței de despăgubire datorate începând de la data producerii prejudiciului în aplicarea mutatis mutandis a articolului 1333 din ABGB.”
12      În conformitate cu articolul 86 din KartG, în versiunea publicată în BGBl. I, 13/2013, acest articol 37a se aplica încălcărilor legislației în materie de concurență săvârșite după 28 februarie 2013.
13      Pentru asigurarea transpunerii Directivei 2014/104 în ordinea sa juridică, legiuitorul austriac a modificat KartG în 2017. Articolul 37c alineatul 1 din KartG, în versiunea publicată în BGBl. I, 56/2017, prevede:
„Oricine este vinovat de săvârșirea unei încălcări a legislației în materie de concurență este obligat să repare prejudiciul rezultat din aceasta.”
14      Articolul 37d din KartG, în versiunea publicată în BGBl. I, 56/2017, are următorul conținut:
„1.      Despăgubirile pentru prejudiciu includ și pierderea de profit.
2.      Persoana obligată la despăgubiri pentru prejudiciu trebuie să plătească dobânzi în temeiul creanței de despăgubire începând de la data producerii prejudiciului în aplicarea mutatis mutandis a articolului 1333 din ABGB.”
15      În conformitate cu articolul 86 din KartG, în versiunea publicată în BGBl. I, 56/2017, dispozițiile menționate la cele două puncte precedente au intrat în vigoare la 27 decembrie 2016 și se aplică în cazul despăgubirilor pentru prejudiciile care s‑au produs după 26 decembrie 2016, în timp ce prejudiciile care s‑au produs înainte de 27 decembrie 2016 intră sub incidența dispozițiilor KartG, în versiunea publicată în BGBl. I, 13/2013, și, prin urmare, în special ale articolului 37a din această lege, în conformitate cu modalitățile menționate la punctele 11 și 12 din prezenta hotărâre.
16      Articolul 37a din KartG, în versiunea publicată în BGBl. I, 176/2021, prevede:
„1.      Dispozițiile prezentei secțiuni reglementează răspunderea civilă și exercitarea dreptului la despăgubire pentru prejudiciile cauzate prin încălcări ale legislației în materie de concurență.
2.      Scopul lor este de a transpune Directiva [2014/104].”
Litigiul principal și întrebările preliminare
17      La 19 iulie 2016, Comisia Europeană a adoptat Decizia C(2016) 4673 final referitoare la o procedură inițiată în temeiul articolului 101 [TFUE] și al articolului 53 din Acordul privind SEE (Cazul AT.39824 – Camioane). Un rezumat al acestei decizii a fost publicat în Jurnalul Oficial al Uniunii Europene la 6 aprilie 2017 (JO 2017, C 108, p. 6).
18      Potrivit acestei decizii, 15 producători de camioane, și anume MAN SE, MAN Truck & Bus Deutschland GmbH, MAN Truck & Bus AG, Daimler AG, Fiat Chrysler Automobiles NV, CNH Industrial NV, Iveco SpA, Iveco Magirus AG, AB Volvo (publ), Volvo Lastvagnar AB, Renault Trucks SAS, Volvo Group Trucks Central Europe GmbH, PACCAR Inc., DAF Trucks Deutschland GmbH și DAF Trucks NV, au participat la o înțelegere de tip cartel interzisă, în special de articolul 101 TFUE, care a constat în încheierea unor acorduri coluzive privind stabilirea prețurilor și majorarea prețurilor brute ale camioanelor în Spațiul Economic European, precum și privind calendarul și repercutarea costurilor legate de introducerea tehnologiilor în materie de emisii pentru aceste camioane impuse de normele în vigoare (denumită în continuare „înțelegerea în cauză”). În ceea ce privește MAN SE, MAN Truck & Bus Deutschland GmbH și MAN Truck & Bus AG, această încălcare s‑a desfășurat între 17 ianuarie 1997 și 20 septembrie 2010 și, pentru celelalte 12 societăți participante, între 17 ianuarie 1997 și 18 ianuarie 2011.
19      Wenzel Logistics este o societate de transport cu sediul în Austria care, în aceste perioade ale înțelegerii în cauză, a cumpărat camioane de la distribuitori ai mai multor participanți la aceasta din urmă, printre care camioane având marca Mercedes‑Benz, a cărei titulară era Daimler AG, devenită Mercedes‑Benz Group.
20      La 13 ianuarie 2021, Wenzel Logistics a introdus la Landesgericht für Zivilrechtssachen Graz (Tribunalul Regional pentru Cauze Civile din Graz, Austria) o acțiune în despăgubire, având ca obiect obligarea Mercedes‑Benz Group la plata în favoarea sa a sumei de 848 357,92 euro pentru repararea prejudiciului pe care l‑ar fi suferit ca urmare a înțelegerii în cauză. Această sumă corespundea, în opinia sa, diferenței dintre prețurile de achiziționare a camioanelor plătite efectiv de Wenzel Logistics și cele pe care le‑ar fi plătit în lipsa înțelegerii în cauză, majorată cu dobânzi legale și cu cheltuieli.
21      În ceea ce privește dobânzile, Wenzel Logistics considera că acestea erau datorate, în temeiul articolului 37d din KartG, începând cu data producerii prejudiciului.
22      Mercedes‑Benz Group, susținută de MAN Truck & Bus SE și MAN Truck & Bus Deutschland GmbH, interveniente în litigiul principal, a arătat că înțelegerea în cauză nu a avut incidență asupra prețurilor nete facturate către Wenzel Logistics și că, în orice caz, aceasta din urmă a repercutat prețurile respective asupra clienților săi. Ea a susținut de asemenea că dreptul la despăgubiri pentru prejudiciile care au rezultate din înțelegeri de tip cartel este reglementat în dreptul austriac de KartG abia de la 1 martie 2013. Întrucât dreptul la despăgubiri pentru prejudiciul cauzat de înțelegerea în cauză s‑a născut înainte de această dată, dobânzile ar trebui, pe baza ABGB, să fie plătite de la data exigibilității lor. Această dată ar trebui stabilită nu în funcție de producerea prejudiciului, ci în funcție de notificarea acțiunii formulate de Wenzel Logistics.
23      Prin hotărârea din 2 aprilie 2024, Landesgericht für Zivilrechtssachen Graz (Tribunalul Regional pentru Cauze Civile din Graz) a decis, pe baza unei expertize, că Mercedes‑Benz Group era obligată să plătească societății Wenzel Logistics suma de 172 857,42 euro, această sumă incluzând dobânzi la rata legală de 4 % pe an. În conformitate cu articolul 1333 din ABGB coroborat cu alte dispoziții ale dreptului civil austriac, această instanță a considerat că aceste dobânzi sunt datorate de la data invocării unui cuantum cifric al despăgubirilor prin punere în întârziere sau prin introducerea unei acțiuni, și anume, în speță, începând de la 21 ianuarie 2021, care este data notificării către Mercedes‑Benz Group a acțiunii în despăgubire.
24      Apelul formulat de Wenzel Logistics împotriva acestei hotărâri a fost respins prin hotărârea din 10 octombrie 2024 a Oberlandesgericht Graz (Tribunalul Regional Superior din Graz, Austria).
25      În această hotărâre, instanța de apel a reamintit că articolul 3 alineatul (2) din Directiva 2014/104, care se referă la dreptul la despăgubiri integrale, cu dobânzi, pentru prejudiciul cauzat printr‑o încălcare a legislației în materie de concurență, a fost transpus în ordinea juridică austriacă prin articolul 37d din KartG, în versiunea publicată în BGBl. I, 56/2017, care se aplică, în conformitate cu articolul 86 din această lege, numai prejudiciilor survenite după 26 decembrie 2016. Această dispoziție ar fi, așadar, la fel ca articolul 37a din KartG, care a intrat în vigoare la 1 martie 2013, inaplicabilă ratione temporis acțiunii în despăgubire introduse de Wenzel Logistics. Prin urmare, instanța de prim grad de jurisdicție s‑ar fi întemeiat în mod corect pe normele generale ale dreptului civil austriac, fără a ține seama de normele specifice cuprinse în KartG.
26      Wenzel Logistics a sesizat Oberster Gerichtshof (Curtea Supremă, Austria), care este instanța de trimitere, cu un recurs împotriva respectivei hotărâri.
27      Instanța de trimitere observă că, potrivit jurisprudenței Curții, dreptul la despăgubiri integrale, cu dobânzi, pentru prejudiciul cauzat printr‑o înțelegere rezultă în mod direct din articolul 101 alineatul (1) TFUE și din principiul efectivității. Curtea ar fi precizat, de altfel, că articolul 3 alineatele (1) și (2) din Directiva 2014/104 reflectă această jurisprudență referitoare la articolul 101 alineatul (1) TFUE, astfel încât măsurile naționale de punere în aplicare a acestui articol 3 alineatele (1) și (2) ar trebui, în conformitate cu articolul 22 alineatul (2) din directiva menționată, să se aplice cu efect imediat oricărei acțiuni în despăgubire care intră în domeniul de aplicare al directivei în discuție.
28      Având în vedere această jurisprudență, nu se poate exclude, potrivit instanței de trimitere, ca articolul 37d din KartG, în versiunea publicată în BGBl. I, 56/2017, să trebuiască să se aplice în cauza principală. Acest lucru ar fi însă posibil numai în cazul în care articolul 86 din KartG ar fi lăsat neaplicat, în partea în care prevede că articolul 37d menționat se referă numai la despăgubiri pentru prejudiciile care s‑au produs după 26 decembrie 2016. Instanța menționată dorește să solicite Curții să se pronunțe cu privire la aspectul dacă articolul 3 alineatul (2) din Directiva 2014/104 coroborat cu articolul 22 alineatul (2) din aceasta trebuie interpretat în mod efectiv în sensul că o dispoziție națională precum articolul 37d din KartG se aplică unei acțiuni în despăgubire precum cea formulată de Wenzel Logistics.
29      Instanța menționată dorește, pe de altă parte, să afle care sunt criteriile care trebuie luate în considerare pentru a stabili, în temeiul articolului 3 alineatul (2) din Directiva 2014/104, data la care s‑a produs prejudiciul, această dată fiind, potrivit considerentului (12) al Directivei menționate, momentul de la care ar trebui plătite dobânzile. Aceasta ridică problema dacă, în cadrul unei acțiuni în despăgubire precum cea formulată de Wenzel Logistics, având ca obiect prejudiciul cauzat de o înțelegere de tip cartel care constă în vânzarea de bunuri la prețuri supraevaluate, dobânzile trebuie calculate de la data plății acestor bunuri la un preț supraevaluat sau de la o altă dată, cum ar fi cea la care prețul de cumpărare a acestor bunuri a devenit exigibil sau eventual cea a încheierii contractului de vânzare.
30      În aceste condiții, Oberster Gerichtshof (Curtea Supremă) a hotărât să suspende judecarea cauzei și să adreseze Curții următoarele întrebări preliminare:
„1)      Articolul 3 alineatul (2) coroborat cu articolul 22 alineatul (2) din Directiva [2014/104] trebuie interpretat în sensul că articolul 3 alineatul (2) referitor la plata de dobânzi pentru prejudiciul cauzat de o înțelegere de tip cartel se aplică acțiunilor în despăgubire cu privire la care o instanță națională a fost sesizată începând de la 26 decembrie 2014?
În cazul unui răspuns negativ la această întrebare: ce alt moment este determinant în scopul aplicării articolului 3 alineatul (2) din Directiva [2014/104]?
2)      Articolul 3 alineatul (2) din Directiva [2014/104] trebuie interpretat în sensul că data producerii prejudiciului cauzat de înțelegerea de tip cartel și de la care sunt exigibile dobânzile pentru acest prejudiciu este data la care partea prejudiciată a plătit prețul excesiv solicitat ca urmare a unei înțelegeri interzise în materie de prețuri?
În cazul unui răspuns negativ la această întrebare: ce altă dată este determinantă pentru producerea prejudiciului?”
Cu privire la întrebările preliminare
Cu privire la admisibilitate
31      Potrivit Mercedes‑Benz Group, susținută de MAN Truck & Bus SE și MAN Truck & Bus Deutschland GmbH, întrebările preliminare, care vizează interpretarea Directivei 2014/104, sunt în mod evident lipsite de relevanță pentru soluționarea litigiului principal, întrucât acțiunea în despăgubire formulată de Wenzel Logistics nu intră în domeniul de aplicare temporal al acestei directive. Articolul 3 alineatul (2) din directiva menționată ar constitui în mod evident o „dispoziție de drept material”, în sensul articolului 22 alineatul (1) din aceeași directivă. Prin urmare, având în vedere interzicerea aplicării retroactive prevăzută la articolul 22 alineatul (1), dispozițiile naționale de transpunere a articolului 3 alineatul (2) din Directiva 2014/104 nu se pot aplica acțiunii în despăgubire formulate de Wenzel Logistics, care vizează prejudicii produse înainte de intrarea în vigoare a Directivei 2014/104.
32      În această privință, trebuie amintit că, în cadrul procedurii instituite la articolul 267 TFUE, numai instanța națională care este sesizată cu litigiul și care trebuie să își asume răspunderea pentru hotărârea judecătorească ce urmează a fi pronunțată are competența să aprecieze, luând în considerare particularitățile cauzei, atât necesitatea unei decizii preliminare pentru a fi în măsură să pronunțe propria hotărâre, cât și pertinența întrebărilor pe care le adresează Curții. Întrebările referitoare la interpretarea dreptului Uniunii, adresate de instanța națională în cadrul normativ și factual pe care îl definește sub răspunderea sa și a cărui exactitate Curtea nu are competența să o verifice, beneficiază de o prezumție de pertinență. Curtea poate refuza să se pronunțe asupra unei cereri de decizie preliminară numai dacă este evident că interpretarea solicitată a dreptului Uniunii nu are nicio legătură cu realitatea sau cu obiectul litigiului principal, atunci când problema este de natură ipotetică sau atunci când Curtea nu dispune de elementele de fapt și de drept necesare pentru a răspunde în mod util la întrebările care i‑au fost adresate (Hotărârea din 7 septembrie 1999, Beck și Bergdorf, C‑355/97, EU:C:1999:391, punctul 22, precum și Hotărârea din 12 februarie 2026, Valora Effekten Handel, C‑864/24, EU:C:2026:94, punctul 28).
33      În speță, așa cum reiese din indicațiile furnizate de instanța de trimitere cu privire la prima întrebare, aceasta are îndoieli cu referire la aspectul dacă articolul 37d din KartG, dispoziție de drept austriac care transpune articolul 3 alineatul (2) din Directiva 2014/104, face obiectul interzicerii aplicării retroactive prevăzute la articolul 22 alineatul (1) din directiva menționată.
34      Această întrebare nu este nici ipotetică, nici vădit lipsită de legătură cu realitatea sau cu obiectul litigiului principal. Este, într‑adevăr, cert că Wenzel Logistics solicită aplicarea, în cadrul acțiunii sale în despăgubire, a articolului 37d din KartG în locul normelor generale ale dreptului civil austriac, care au fost aplicate acestei acțiuni de către Landesgericht für Zivilrechtssachen Graz (Tribunalul Regional pentru Cauze Civile din Graz) și de către Oberlandesgericht Graz (Tribunalul Regional Superior din Graz). În cazul aplicării acestui articol 37d, dobânzile ar fi calculate începând cu data producerii prejudiciului, în timp ce, în cazul aplicării normelor generale ale dreptului civil austriac, dobânzile ar fi datorate, potrivit informațiilor cuprinse în decizia de trimitere, abia de la data notificării acțiunii menționate către Mercedes‑Benz Group. Dispozițiile Directivei 2014/104 menționate la prima întrebare sunt, în consecință, relevante pentru a se stabili dacă articolul 37d din KartG este aplicabil în cauza principală, iar Curtea dispune de elementele de fapt și de drept necesare pentru a răspunde la această întrebare.
35      Rezultă că prima întrebare este admisibilă.
36      A doua întrebare se întemeiază pe premisa, a cărei exactitate va fi verificată în cadrul examinării primei întrebări, că o dispoziție națională de transpunere a articolului 3 alineatul (2) din Directiva 2014/104, precum articolul 37d din KartG, este menită să se aplice unei acțiuni în despăgubire privind prejudicii care s‑au produs înainte de intrarea în vigoare a acestei directive. În cazul în care s‑ar dovedi că această premisă este corectă, ar fi necesar să se răspundă la această a doua întrebare, care vizează a stabili ce concluzii decurg din articolul 3 alineatul (2) din directiva menționată pentru a se identifica, în scopul calculării dobânzilor, momentul la care s‑a produs prejudiciul.
37      Întrucât a doua întrebare nu este, așadar, nici ipotetică, nici vădit lipsită de legătură cu realitatea sau cu obiectul litigiului principal, iar Curtea dispune de elementele de fapt și de drept necesare pentru a da un răspuns util instanței de trimitere, această întrebare este de asemenea admisibilă. În plus, argumentul invocat de Mercedes‑Benz Group, susținută de MAN Truck & Bus SE și MAN Truck & Bus Deutschland GmbH, potrivit căruia Directiva 2014/104 nu ar conține, contrar celor sugerate de instanța de trimitere prin formularea întrebării menționate, nicio normă obligatorie care să se refere la data producerii prejudiciului, privește fondul cauzei.
Cu privire la fond
Cu privire la prima întrebare
38      Prin intermediul primei întrebări, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 3 alineatul (2) și articolul 22 alineatul (2) din Directiva 2014/104 trebuie interpretate în sensul că o dispoziție națională care pune în aplicare dreptul la despăgubiri integrale pentru prejudiciul cauzat printr‑o încălcare a legislației în materie de concurență, care prevede că dobânzile datorate în cadrul acestor despăgubiri integrale trebuie calculate începând de la data producerii prejudiciului, trebuie să se aplice cu efect imediat tuturor acțiunilor în justiție care vizează astfel de despăgubiri și care au fost introduse începând de la 26 decembrie 2014, data intrării în vigoare a acestei directive.
39      În ceea ce privește aplicarea în timp a dispozițiilor naționale de punere în aplicare a Directivei 2014/104, trebuie să se distingă după cum norma din această directivă pusă în aplicare prin dispoziția națională în discuție codifică jurisprudența Curții referitoare la articolul 101 TFUE, caz în care această dispoziție națională trebuie să se aplice cu efect imediat, sau rezultă numai din directiva menționată, ceea ce impune atunci examinarea aplicabilității în timp a dispoziției naționale menționate în raport cu articolul 22 din aceeași directivă (a se vedea în acest sens Hotărârea din 16 februarie 2023, Tráficos Manuel Ferrer, C‑312/21, EU:C:2023:99, punctul 33).
40      În ceea ce privește norma, prevăzută la articolul 3 alineatul (2) din Directiva 2014/104, potrivit căreia despăgubirea integrală a prejudiciului cauzat printr‑o încălcare a legislației în materie de concurență trebuie să cuprindă despăgubiri pentru pierderea efectivă și pentru pierderea de profit plus plata dobânzii, Curtea a constatat deja că această normă codifică, după cum reiese din considerentul (12) al acestei directive, jurisprudența referitoare la articolul 101 alineatul (1) TFUE rezultată în special din Hotărârea din 13 iulie 2006, Manfredi ș.a. (C‑295/04-C‑298/04, EU:C:2006:461, punctul 95), astfel încât măsurile naționale de transpunere a acestui articol 3 alineatul (2) trebuie să se aplice cu efect imediat tuturor acțiunilor în despăgubire care intră în domeniul de aplicare al directivei menționate, așa cum confirmă articolul 22 alineatul (2) din aceasta (a se vedea în acest sens Hotărârea din 16 februarie 2023, Tráficos Manuel Ferrer, C‑312/21, EU:C:2023:99, punctele 34 și 35).
41      Pe lângă faptul că a clarificat astfel că dispozițiile de drept național de punere în aplicare a articolului 3 alineatul (2) din Directiva 2014/104 trebuie să se aplice cu efect imediat acțiunilor în despăgubire având ca obiect despăgubiri pentru prejudiciul cauzat printr‑o încălcare a legislației în materie de concurență, Curtea a arătat de asemenea, la punctul 35 din Hotărârea din 16 februarie 2023, Tráficos Manuel Ferrer (C‑312/21, EU:C:2023:99), că această aplicabilitate imediată privește acțiunile care intră în domeniul de aplicare al directivei menționate în conformitate cu articolul 22 alineatul (2) din aceasta.
42      Așa cum reiese din această din urmă dispoziție, acțiunile introduse înainte de 26 decembrie 2014, care este data intrării în vigoare a Directivei 2014/104, sunt excluse din domeniul de aplicare al acestei directive, iar statele membre trebuie să se asigure că dispozițiile naționale menite să transpună directiva menționată în ordinile lor juridice interne nu se aplică acestor acțiuni.
43      În această privință, Curtea a precizat că, atunci când o dispoziție națională menționată la articolul 22 alineatul (2) din Directiva 2014/104 intră în vigoare la o dată cuprinsă între 26 decembrie 2014 și 27 decembrie 2016, care este data expirării termenului de transpunere a acestei directive, statul membru în cauză are posibilitatea de a considera că toate acțiunile în despăgubire introduse înainte de data intrării în vigoare a acestei dispoziții naționale, sau chiar înainte de 27 decembrie 2016, sunt excluse din domeniul de aplicare al acesteia (a se vedea în acest sens Hotărârea din 28 martie 2019, Cogeco Communications, C‑637/17, EU:C:2019:263, punctele 28 și 29).
44      În speță, din decizia de trimitere reiese că Wenzel Logistics a introdus acțiunea în daune interese, având ca obiect despăgubiri pentru prejudiciul cauzat de înțelegerea în cauză, la 13 ianuarie 2021. Rezultă de asemenea că articolul 37d din KartG, care prevede în special că dobânzile sunt datorate de la data producerii prejudiciului, urmărește să pună în aplicare, în ordinea juridică austriacă, articolul 3 alineatul (2) din Directiva 2014/104. În aceste circumstanțe, a căror exactitate Curtea nu are competența să o verifice, articolul 37d din KartG trebuie să se aplice situației în discuție în litigiul principal.
45      În acest sens, nu este necesar să se examineze dacă articolul 3 alineatul (2) din Directiva 2014/104 constituie o „dispoziție de drept material” în sensul articolului 22 alineatul (1) din această directivă. Într‑adevăr, după cum reiese din cuprinsul punctelor 33 și 35 din Hotărârea din 16 februarie 2023, Tráficos Manuel Ferrer (C‑312/21, EU:C:2023:99), al căror conținut a fost amintit la punctele 39-41 din prezenta hotărâre, aplicarea în timp a dispozițiilor naționale de punere în aplicare a articolului 3 alineatul (2) din Directiva 2014/104 nu poate, cu riscul de a se aduce atingere efectului util al articolului 101 alineatul (1) TFUE, a cărui interpretare este codificată la acest articol 3 alineatul (2), să fie supusă limitărilor aduse de articolul 22 din această directivă, cu singura excepție a celei care decurge din alineatul (2) al acestui articol, potrivit căreia dispozițiile naționale de punere în aplicare a directivei menționate nu se pot aplica, în orice caz, acțiunilor introduse înainte de intrarea în vigoare a acesteia.
46      În consecință, o dispoziție națională precum articolul 86 din KartG, care limitează aplicabilitatea articolului 37d din această lege la acțiunile având ca obiect plata de despăgubiri pentru prejudiciile produse după 26 decembrie 2016 și care conduce, în cazul unei acțiuni precum cea formulată de Wenzel Logistics, care vizează despăgubiri pentru un prejudiciu produs înainte de 27 decembrie 2016, la plata dobânzilor începând nu de la data producerii acestui prejudiciu, ci de la data notificării acțiunii, trebuie considerată ca aducând atingere efectului util al articolului 101 alineatul (1) TFUE.
47      Este necesar să se observe în această privință că, la momentul adoptării Directivei 2014/104, Curtea statuase deja, la punctele 95 și 97 din Hotărârea din 13 iulie 2006, Manfredi ș.a. (C‑295/04-C‑298/04, EU:C:2006:461), în esență, că despăgubirile integrale pentru prejudiciul cauzat printr‑o încălcare a legislației în materie de concurență nu poate, cu riscul ca aceste despăgubiri să devină inefective, să facă abstracție de elemente precum trecerea timpului, susceptibile să reducă, în fapt, valoarea acestor despăgubiri. În această ultimă privință, la punctul 97 din hotărârea menționată, Curtea s‑a referit prin analogie la jurisprudența sa anterioară, rezultată din Hotărârea din 2 august 1993, Marshall (C‑271/91, EU:C:1993:335, punctul 31). Așa cum rezultă din considerentul (12) al Directivei 2014/104, aceasta din urmă urmărește printre altele să codifice această jurisprudență a Curții, potrivit căreia despăgubirile integrale pentru prejudiciul cauzat de o încălcare a legislației în materie de concurență implică plata unor dobânzi de la data producerii acestui prejudiciu.
48      Având în vedere jurisprudența menționată și acest considerent al Directivei 2014/104, care sunt relevante pentru interpretarea articolului 3 alineatul (2) din această directivă, o dispoziție națională precum articolul 86 din KartG, a cărei aplicare ar conduce, pentru prejudiciile produse înainte de 27 decembrie 2016, la un calcul al dobânzilor care nu ține seama de trecerea timpului între momentul la care s‑a produs prejudiciul și momentul la care persoana prejudiciată își revendică dreptul la despăgubire, nu garantează deplina efectivitate a articolului 101 alineatul (1) TFUE. Acest lucru este valabil cu atât mai mult cu cât specificitățile cauzelor care țin de dreptul concurenței necesită, în principiu, realizarea unei analize factuale și economice complexe (a se vedea în acest sens Hotărârea din 20 aprilie 2023, Repsol Comercial de Productos Petrolíferos, C‑25/21, EU:C:2023:298, punctul 60 și jurisprudența citată). Aceste particularități au în general ca efect trecerea unui interval lung de timp între producerea prejudiciului cauzat printr‑o înțelegere de tip cartel și constatarea acesteia de către autoritatea de concurență competentă. Astfel, înțelegerea în discuție în litigiul principal, care a avut loc, în ceea ce privește participarea societății Daimler, devenită Mercedes‑Benz Group, între 17 ianuarie 1997 și 18 ianuarie 2011, a fost constatată de Comisie abia la 19 iulie 2016.
49      În măsura în care trebuie să se considere că o dispoziție națională precum articolul 86 din KartG aduce atingere efectului util al articolului 101 alineatul (1) TFUE, trebuie amintit că această dispoziție de drept primar al Uniunii produce efecte directe în relațiile dintre particulari și conferă justițiabililor drepturi pe care instanțele naționale trebuie să le protejeze (Hotărârea din 30 ianuarie 1974, BRT și Société belge des auteurs, compositeurs et éditeurs, 127/73, EU:C:1974:6, punctul 16, și Hotărârea din 4 septembrie 2025, Nissan Iberia, C‑21/24, EU:C:2025:659, punctul 50).
50      Trebuie amintit de asemenea că instanța națională are obligația să interpreteze dreptul național, în cea mai mare măsură posibilă, în lumina textului și a finalității articolului 101 alineatul (1) TFUE, luând în considerare ansamblul dreptului intern și aplicând metodele de interpretare recunoscute de acesta, pentru a garanta efectivitatea deplină a dispoziției de drept primar al Uniunii în discuție și pentru a identifica o soluție conformă cu finalitatea urmărită de aceasta. În cazul în care instanța națională nu se consideră în măsură să rețină o interpretare conformă, ca urmare a anumitor limite legate de exemplu de interzicerea reținerii unei interpretări contra legem a dreptului național, ea are obligația să înlăture dispoziția națională și să aplice în mod direct articolul 101 alineatul (1) TFUE în litigiul cu care este sesizată (a se vedea în acest sens Hotărârea din 6 octombrie 2021, Sumal, C‑882/19, EU:C:2021:800, punctele 71-73).
51      Având în vedere toate motivele menționate anterior, trebuie să se răspundă la prima întrebare că articolul 3 alineatul (2) și articolul 22 alineatul (2) din Directiva 2014/104 coroborate cu articolul 101 alineatul (1) TFUE trebuie interpretate în sensul că o dispoziție națională care pune în aplicare dreptul la despăgubiri integrale pentru prejudiciul cauzat de o încălcare a legislației în materie de concurență și care prevede că dobânzile datorate în cadrul acestor despăgubiri integrale trebuie calculate începând cu data – care poate, eventual, să fie anterioară intrării în vigoare a acestei directive –, a producerii prejudiciului respectiv, trebuie să se aplice cu efect imediat tuturor acțiunilor în justiție care vizează asemenea despăgubiri și care au fost introduse după intrarea în vigoare a acestei dispoziții naționale sau, în cazul în care această intrare în vigoare este ulterioară expirării termenului de transpunere a directivei menționate, tuturor acțiunilor în despăgubire care au fost introduse după expirarea acestui termen.
Cu privire la a doua întrebare
52      Prin intermediul celei de a doua întrebări, instanța de trimitere solicită în esență să se stabilească dacă articolul 3 alineatul (2) din Directiva 2014/104 trebuie interpretat în sensul că, în scopul despăgubirii integrale pentru prejudiciul cauzat de o înțelegere de tip cartel ce a constat în încheierea unor acorduri coluzive care au condus la vânzarea de bunuri la prețuri supraevaluate, data producerii acestui prejudiciu, de la care se datorează dobânzile, este cea la care aceste prețuri au fost achitate de persoana prejudiciată.
53      Astfel cum s‑a arătat la punctele 40 și 47 din prezenta hotărâre, legiuitorul Uniunii a codificat, la articolul 3 alineatul (2) din Directiva 2014/104, jurisprudența anterioară a Curții potrivit căreia dreptul la despăgubiri integrale pentru prejudiciul cauzat printr‑o încălcare a legislației în materie de concurență implică printre altele plata unor dobânzi începând de la data producerii acestui prejudiciu.
54      Această obligație se reflectă în chiar definiția noțiunii de „despăgubiri integrale” prevăzute la articolul 3 alineatul (2) din directiva menționată, potrivit căreia astfel de despăgubiri „plasează persoanele care au suferit un prejudiciu în poziția în care s‑ar fi aflat dacă încălcarea legislației în materie de concurență nu ar fi fost săvârșită”.
55      Producerea prejudiciului dă naștere unei situații care este fundamental diferită de cea în care s‑ar fi aflat persoana în discuție în lipsa încălcării în cauză, astfel încât toate componentele despăgubirii, inclusiv dobânzile destinate să compenseze trecerea timpului, trebuie să se întemeieze pe data la care s‑a produs prejudiciul.
56      Totuși, legiuitorul Uniunii s‑a abținut să precizeze criteriile în lumina cărora trebuie să se identifice elementul de fapt ce caracterizează producerea prejudiciului. Întrucât această modalitate concretă de punere în aplicare a dreptului la despăgubiri integrale pentru prejudiciul cauzat printr‑o încălcare a legislației în materie de concurență nu a fost armonizată, statele membre dispun de o marjă de apreciere în această privință.
57      Această libertate nu afectează însă obligația fiecăruia dintre statele membre de a adopta toate măsurile necesare pentru a asigura efectul deplin al directivei vizate, conform obiectivului pe care aceasta îl urmărește (a se vedea în acest sens Hotărârea din 10 aprilie 1984, von Colson și Kamann, 14/83, EU:C:1984:153, punctul 15, precum și Hotărârea din 1 august 2025, Alace și Canpelli, C‑758/24 și C‑759/24, EU:C:2025:591, punctul 62).
58      Obligația de a asigura „despăgubiri integrale” pentru prejudiciu, în sensul articolului 3 alineatul (2) din Directiva 2014/104, obligație ce decurge din articolul 101 alineatul (1) TFUE, presupune ca orice autoritate a unui stat membru să se întemeieze pe criterii care permit identificarea faptului ce caracterizează în mod preponderent momentul la care persoana prejudiciată a început să sufere prejudiciul provocat de încălcarea legislației în materie de concurență. Deși mai multe fapte caracterizează, în mod tot atât de pertinent, producerea acestui prejudiciu, este necesar să se identifice, ca punct de plecare al calculului dobânzilor, acela dintre faptele respective care s‑a produs mai întâi.
59      Pe de altă parte, atunci când prejudiciul este compus din părți distincte, este necesar să se asigure că aprecierea, pe baza indicațiilor furnizate la punctul anterior, referitoare la momentul producerii acestui prejudiciu, este efectuată separat pentru fiecare parte a prejudiciului respectiv.
60      În speță, având în vedere că, pe de o parte, din decizia de trimitere reiese că prejudiciul invocat de Wenzel Logistics rezultă din achiziționarea de camioane la prețuri supraevaluate ca urmare a înțelegerii în cauză și că, pe de altă parte, după cum reiese din articolul 3 alineatul (2) din Directiva 2014/104, al cărui conținut decurge din articolul 101 alineatul (1) TFUE, care, așa cum s‑a amintit la punctul 49 din prezenta hotărâre, are efect direct între particulari, prejudiciul vizat de această directivă acoperă nu numai pierderea efectivă, ci și pierderea de profit, rezultă, sub rezerva verificărilor care trebuie efectuate de instanța de trimitere în lumina tuturor elementelor pertinente, că momentul la care fondurile au devenit indisponibile în vederea achitării acestor prețuri ar putea caracteriza producerea prejudiciului.
61      Având în vedere motivele menționate anterior, trebuie să se răspundă la a doua întrebare că articolul 3 alineatul (2) din Directiva 2014/104 coroborat cu articolul 101 alineatul (1) TFUE trebuie interpretat în sensul că, în scopul despăgubirilor integrale pentru prejudiciul cauzat de o înțelegere de tip cartel ce a constat în încheierea unor acorduri coluzive care au condus la vânzarea de bunuri la prețuri supraevaluate, data producerii acestui prejudiciu de la care se datorează dobânzile este cea la care s‑a produs faptul ce caracterizează în mod preponderent momentul la care persoana prejudiciată a început să sufere o pierdere efectivă sau o pierdere de profit din cauza acestei înțelegeri.
Cu privire la cheltuielile de judecată
62      Întrucât, în privința părților din litigiul principal, procedura are caracterul unui incident survenit la instanța de trimitere, este de competența acesteia să se pronunțe cu privire la cheltuielile de judecată. Cheltuielile efectuate pentru a prezenta observații Curții, altele decât cele ale părților menționate, nu pot face obiectul unei rambursări.
Pentru aceste motive, Curtea (Camera a treia) declară:
1)      Articolul 3 alineatul (2) și articolul 22 alineatul (2) din Directiva 2014/104/UE a Parlamentului European și a Consiliului din 26 noiembrie 2014 privind anumite norme care guvernează acțiunile în despăgubire în temeiul dreptului intern în cazul încălcărilor dispozițiilor legislației în materie de concurență a statelor membre și a Uniunii Europene coroborate cu articolul 101 alineatul (1) TFUE
trebuie interpretate în sensul că
o dispoziție națională care pune în aplicare dreptul la despăgubiri integrale pentru prejudiciul cauzat de o încălcare a legislației în materie de concurență și care prevede că dobânzile datorate în cadrul acestor despăgubiri integrale trebuie calculate începând cu data – care poate, eventual, să fie anterioară intrării în vigoare a acestei directive –, a producerii prejudiciului respectiv, trebuie să se aplice cu efect imediat tuturor acțiunilor în justiție care vizează asemenea despăgubiri și care au fost introduse după intrarea în vigoare a acestei dispoziții naționale sau, în cazul în care această intrare în vigoare este ulterioară expirării termenului de transpunere a directivei menționate, tuturor acțiunilor în despăgubire care au fost introduse după expirarea acestui termen.
2)      Articolul 3 alineatul (2) din Directiva 2014/104 coroborat cu articolul 101 alineatul (1) TFUE
trebuie interpretat în sensul că,
în scopul despăgubirilor integrale pentru prejudiciul cauzat de o înțelegere de tip cartel ce a constat în încheierea unor acorduri coluzive care au condus la vânzarea de bunuri la prețuri supraevaluate, data producerii acestui prejudiciu de la care se datorează dobânzile este cea la care s‑a produs faptul ce caracterizează în mod preponderent momentul la care persoana prejudiciată a început să sufere o pierdere efectivă sau o pierdere de profit din cauza acestei înțelegeri.
Semnături
*      Limba de procedură: germana.