62019CJ0201_RES
Cauza C‑201/19 P
Servier SAS și alții
împotriva
Comisiei Europene
Hotărârea Curții (Camera întâi) din 27 iunie 2024
„Recurs – Concurență – Produse farmaceutice – Piața perindoprilului – Articolul 101 TFUE – Înțelegeri – Concurență potențială – Restrângere a concurenței prin obiect – Strategie privind întârzierea intrării pe piață a versiunilor generice ale perindoprilului – Acord de soluționare amiabilă a litigiilor în materie de brevete – Durata încălcării – Noțiunea de încălcare unică – Anularea sau reducerea amenzii”
Recurs – Motive – Apreciere eronată a faptelor și a elementelor de probă – Inadmisibilitate – Controlul exercitat de Curte cu privire la aprecierea faptelor și a elementelor de probă – Excludere, cu excepția cazurilor de denaturare – Controlul exercitat de Curte cu privire la calificarea juridică dată situației de fapt a litigiului – Admisibilitate
[art. 256 alin. (1) TFUE; Statutul Curții de Justiție, art. 58 primul paragraf]
(a se vedea punctele 58-61, 189, 269, 322, 326 și 335)
Recurs – Motive – Simplă repetare a motivelor și a argumentelor prezentate în fața Tribunalului – Inadmisibilitate – Contestarea interpretării sau a aplicării dreptului Uniunii efectuate de Tribunal – Admisibilitate
[art. 256 TFUE; Statutul Curții de Justiție, art. 58 primul paragraf; Regulamentul de procedură al Curții, art. 168 alin. (1) lit. (d) și art. 169 alin. (2)]
(a se vedea punctele 62 și 63)
Înțelegeri – Atingere adusă concurenței – Criterii de apreciere – Calificarea unei întreprinderi drept concurent potențial – Posibilități reale și concrete de intrare pe piață – Criterii – Intenție fermă și capacitate adecvată a întreprinderii de a intra pe piața relevantă – Inexistența unor obstacole insurmontabile – Apreciere – Sarcina probei – Existența unor brevete care oferă protecție unui medicament original sau unuia dintre procedeele de fabricare a acestuia – Calificare a unui producător de medicamente generice drept concurent potențial al producătorului de medicamente originale, titular de brevete
(art. 101 TFUE)
(a se vedea punctele 69-71, 79-82, 98-126, 191-195, 200-204 și 262-267)
Înțelegeri – Atingere adusă concurenței – Acorduri de soluționare amiabilă a unor litigii în materie de brevete – Acord încheiat între un producător de medicamente originale și un producător de medicamente generice – Acord care conține clauze de necontestare a brevetelor și de necomercializare a produselor de către producătorul de medicamente generice – Contraprestație care constă în transferuri de valori – Calificare drept restrângere prin obiect – Criterii – Grad de nocivitate a acordurilor în privința concurenței pe piața în cauză – Apreciere a efectului stimulativ al transferurilor de valoare asupra renunțării de către producătorul de medicamente generice de a intra pe piață – Necesitatea de a examina efectele comportamentului anticoncurențial asupra concurenței – Inexistență – Întreprinderi implicate care au acționat fără intenția de împiedicare, restrângere sau denaturare a concurenței – Împrejurare care nu este determinantă
[art. 101 alin. (1) TFUE]
(a se vedea punctele 72-77, 83-88, 143-146, 152-157, 163-168, 222-228, 272, 277, 282, 291-296, 307-310, 332-334 și 344-352)
Înțelegeri – Atingere adusă concurenței – Restricție accesorie – Noțiune – Restricție necesară realizării unei operațiuni principale care nu are caracter anticoncurențial – Operațiune principală care constituie o restrângere a concurenței prin obiect – Inaplicabilitatea teoriei restricțiilor accesorii
[art. 101 alin. (1) TFUE]
(a se vedea punctele 147-151 și 278)
Înțelegeri – Interzicere – Încălcări – Acorduri și practici concertate care constituie o încălcare unică – Stabilirea răspunderii în sarcina unei întreprinderi pentru întreaga încălcare – Condiții – Practici și acte ilicite care se înscriu într‑un plan de ansamblu – Apreciere – Criterii – Obiectiv comun urmărit de toți participanții – Necesitatea unei legături de complementaritate între practicile imputate – Inexistență
[art. 101 alin. (1) TFUE]
(a se vedea punctele 240-250)
Înțelegeri – Atingere adusă concurenței – Acorduri de soluționare amiabilă a unor litigii în materie de brevete – Acord încheiat între un producător de medicamente originale și un producător de medicamente generice – Acord care conține clauze de necontestare a brevetelor și de necomercializare a produselor de către producătorul de medicamente generice – Contraprestație care constă în transferuri de valori – Decizie a Comisiei de constatare a unei încălcări și de aplicare a unei amenzi – Decizie afectată de o incoerență de motivare în ceea ce privește data încetării înțelegerii pe diferite piețe naționale – Tribunalul, care a respins motivul de anulare întemeiat pe această incoerență a motivării – Eroare de drept
[art. 101 alin. (1) TFUE]
(a se vedea punctele 368-379)
Drepturi fundamentale – Carta drepturilor fundamentale – Principiul legalității infracțiunilor și a pedepselor – Conținut – Previzibilitatea caracterului ilicit al comportamentului sancționat – Acord de soluționare amiabilă în materia brevetelor încheiat între o companie farmaceutică producătoare de medicamente originale și o întreprindere producătoare de medicamente generice – Acord contrar dreptului concurenței – Societate producătoare de medicamente originale care nu poate ignora caracterul anticoncurențial al comportamentului său
[art. 101 alin. (1) TFUE; Carta drepturilor fundamentale a Uniunii Europene, art. 49 alin. (1)]
(a se vedea punctele 386-390)
Recurs – Competența Curții – Repunere în discuție, pentru motive de echitate, a aprecierii efectuate de Tribunal cu privire la cuantumul amenzilor aplicate unor întreprinderi care au încălcat normele de concurență din tratat – Excludere
(art. 256 și 261 TFUE; Statutul Curții de Justiție, art. 58; Regulamentul nr. 1/2003 al Consiliului, art. 31)
(a se vedea punctul 404)
Concurență – Amenzi – Cuantum – Stabilire – Control jurisdicțional – Competența de fond a instanței Uniunii – Conținut – Stabilirea cuantumului amenzii aplicate – Criterii de apreciere
[art. 101 alin. (1) și art. 261 TFUE; Regulamentul nr. 1/2003 al Consiliului, art. 23 alin. (3) și art. 31]
(a se vedea punctele 412-417)
Rezumat
Prin șapte hotărâri, Curtea respinge în esență recursurile formulate de mai mulți producători de medicamente împotriva hotărârilor Tribunalului (
1
) de respingere în parte a acțiunilor formulate de aceștia în anularea deciziei prin care Comisia Europeană le‑a aplicat amenzi pentru participarea lor la înțelegeri pe piața produsului farmaceutic perindopril și, în cazul unuia dintre ei, pentru săvârșirea unui abuz de poziție dominantă pe această piață (
2
). Procedând astfel, Curtea precizează linia de demarcație între demersurile legitime ale producătorilor de medicamente care constau în soluționarea amiabilă a unor veritabile litigii legate de brevete în sectorul farmaceutic, pe de o parte, și acordurile care întârzie în mod nelegal intrarea unor producători de medicamente generice pe piața unui produs farmaceutic sub acoperirea unei soluționări amiabile a litigiilor în materie de brevete, pe de altă parte.
Grupul farmaceutic Servier, a cărui societate‑mamă, Servier SAS, este stabilită în Franța (denumite în continuare, individual sau împreună, „Servier”), a pus la punct perindoprilul, medicament care se încadrează în clasa inhibitorilor enzimei de conversie (IEC), indicat în medicina cardiovasculară și destinat în principal combaterii hipertensiunii și a insuficienței cardiace. Brevetul referitor la molecula perindoprilului, depus la Oficiul European de Brevete (OEB) în anul 1981, a expirat în cursul anilor 2000.
Ingredientul farmaceutic activ al perindoprilului se prezintă sub forma unei sări, erbumina. În anul 1988, Servier a depus la OEB mai multe brevete referitoare la procedeele de fabricație a principiului activ menționat, care expirau la 16 septembrie 2008.
Două noi brevete referitoare la perindopril și la procedeul său de fabricație au fost depuse la OEB de Servier în anul 2001 și au fost eliberate în anul 2004 (denumite în continuare „brevetele 947 și 948”). În plus, Servier a obținut brevete naționale corespunzătoare brevetului 947 în mai multe state membre înainte ca acestea să fie părți la Convenția privind eliberarea brevetelor europene.
Începând cu anul 2003, între Servier și producători de medicamente generice care se pregăteau să comercializeze o versiune generică a perindoprilului au existat mai multe litigii. În acest context, zece producători de medicamente generice au formulat opoziție împotriva brevetului 947 la OEB, a cărui cameră de recurs tehnic a revocat brevetul contestat în luna mai 2009. Mai mulți producători de medicamente generice au contestat de asemenea validitatea brevetului 947 în fața unor instanțe naționale. La rândul său, Servier a introdus acțiuni în contrafacere, precum și cereri de somații provizorii împotriva producătorilor de medicamente generice în cauză.
Pentru a pune capăt litigiilor menționate, Servier a încheiat, între anii 2005 și 2007, acorduri de soluționare amiabilă cu mai mulți producători de medicamente generice, în special cu Niche Generics Ltd și cu societatea‑mamă a acesteia, Unichem Laboratories Ltd (denumit în continuare „acordul Niche”), cu Matrix Laboratories Ltd (denumit în continuare „acordul Matrix”), cu Teva UK Ltd (denumit în continuare „acordul Teva”), cu KRKA, tovarna zdravil, d.d. (denumite în continuare „acordurile Krka”) și cu Lupin Ltd (denumit în continuare „acordul Lupin”).
În conformitate cu acordurile menționate, producătorii de medicamente generice se angajau printre altele, după caz, să limiteze sau să înceteze fabricarea, furnizarea sau comercializarea formelor de perindopril protejate de brevetele Servier sus‑menționate și să nu mai conteste aceste brevete. În schimbul acestor angajamente, precum și al altor clauze prevăzute de acordurile citate anterior, Servier se angaja în special să efectueze plăți importante către întreprinderile menționate.
În acest context, Biogaran SAS, filială a Servier specializată în dezvoltarea unor medicamente generice, a încheiat, în plus, un acord de licență și de aprovizionare cu Niche Generics (denumit în continuare „acordul Biogaran”).
Prin decizia din 9 iulie 2014, Comisia a constatat că acordurile Niche, Matrix, Teva, Krka, Lupin și Biogaran constituiau restrângeri ale concurenței interzise de articolul 101 TFUE. În plus, a considerat că Servier săvârșise un abuz de poziție dominantă cu încălcarea articolului 102 TFUE, întrucât acordurile respective se înscriau într‑o strategie prin care se urmărea întârzierea intrării versiunilor generice pe piața perindoprilului, pe care această întreprindere deținea o poziție dominantă.
Astfel, Comisia a aplicat Servier amenzi în cuantum total de 289727200 de euro pentru încălcările articolului 101 TFUE, precum și o amendă de 41270000 de euro pentru încălcarea articolului 102 TFUE. Producătorilor de medicamente generice implicați li s‑au aplicat de asemenea amenzi importante pentru încălcarea articolului 101 TFUE prin participarea la acordurile în cauză.
Sesizat cu acțiuni introduse de Servier și de producătorii de medicamente generice în cauză, Tribunalul a anulat decizia Comisiei, în măsura în care aceasta a reținut o încălcare a articolului 101 alineatul (1) TFUE în legătură cu acordurile Krka, precum și o încălcare a articolului 102 TFUE, și a anulat amenzile aplicate Servier și, respectiv, Krka pentru aceste încălcări (
3
). În plus, a redus cuantumul amenzii aplicate Servier ca urmare a participării sale la acordul Matrix (
4
). În schimb, Tribunalul a validat toate celelalte amenzi aplicate.
Servier și producătorii de medicamente generice ale căror acțiuni fuseseră respinse au formulat recursuri împotriva hotărârilor Tribunalului.
Aprecierea Curții
Cu privire la noțiunile de concurență potențială și de restrângere a concurenței prin obiect
Curtea examinează, în primul rând, motivele de anulare potrivit cărora Tribunalul a săvârșit erori de drept confirmând existența unei concurențe potențiale între Servier și producătorii de medicamente generice în cauză, precum și calificând acordurile în litigiu drept restrângeri ale concurenței prin obiect.
Cu titlu introductiv, Curtea arată că, în vederea examinării în raport cu articolul 101 alineatul (1) TFUE, a unor practici coluzive care iau forma unor acorduri de cooperare orizontală între întreprinderi, precum acordurile în cauză, este necesar să se stabilească, într‑un prim stadiu, dacă aceste practici pot fi calificate drept restrângere a concurenței de către întreprinderi care se află într‑o situație de concurență, fie și numai potențială.
În cazul în care există o asemenea situație, este necesar să se verifice, într‑un al doilea stadiu, dacă, având în vedere caracteristicile lor economice, practicile respective intră sub incidența calificării drept restrângere a concurenței prin obiect. În prezența unei restrângeri prin obiect, nu este necesar nici să se cerceteze, nici a fortiori să se demonstreze efectele acesteia asupra concurenței. În schimb, atunci când obiectul anticoncurențial al unui acord între întreprinderi sau al unei practici concertate nu este dovedit, trebuie examinate efectele acestuia.
În lumina acestor considerații, Curtea respinge, primo, criticile potrivit cărora Tribunalul ar fi aplicat o concepție extensivă a noțiunii de concurență potențială și ar fi operat o răsturnare a sarcinii probei care revine Comisiei.
Curtea începe prin a aminti că, în contextul specific al deschiderii pieței unui medicament către producătorii de medicamente generice, a statuat deja că, pentru a aprecia dacă unul dintre acești producători, deși absent de pe o piață, se află într‑un raport de concurență potențială cu un producător de medicamente originale prezent pe acea piață, trebuie să se stabilească dacă există posibilități reale și concrete ca primul să intre pe piața menționată și să îl concureze pe al doilea. În acest scop, este necesar să se aprecieze dacă producătorul de medicamente generice efectuase demersuri pregătitoare suficiente pentru a crea o presiune concurențială asupra producătorului de medicamente originale. În plus, trebuie să se verifice dacă intrarea pe piață a producătorului de medicamente generice nu întâmpină obstacole insurmontabile.
Cu privire la acest din urmă aspect, Curtea precizează că, deși existența unor brevete care protejează un medicament original sau unul dintre procedeele sale de fabricație face parte în mod incontestabil din contextul economic și juridic ce caracterizează raporturile de concurență dintre titularii acestor brevete și producătorii de medicamente generice, nu este mai puțin adevărat că existența unui brevet care protejează procedeul de fabricare a unui principiu activ intrat în domeniul public nu poate fi considerată în sine o barieră insurmontabilă la intrarea pe piață a unui producător de medicamente generice. Rezultă că existența unui asemenea brevet nu împiedică calificarea drept concurent potențial al producătorului medicamentului original în cauză a unui producător de medicamente generice care are efectiv intenția fermă, precum și capacitatea adecvată de a intra pe piață și care, prin demersurile sale, se arată pregătit să conteste validitatea acestui brevet și să își asume riscul de a se confrunta, la momentul intrării sale pe piață, cu o acțiune în contrafacere introdusă de titularul brevetului respectiv.
Pe de altă parte, deși percepția unui producător de medicamente generice cu privire la forța unui brevet constituie unul dintre factorii pertinenți printre alții, precum demersurile pregătitoare întreprinse în vederea unei intrări pe piață, pentru a aprecia intențiile acestui producător și, prin urmare, eventuala sa intenție fermă de a efectua o asemenea intrare, această percepție nu este în principiu pertinentă pentru a aprecia capacitatea adecvată a unui asemenea producător de a intra efectiv pe piață și nici, de altfel, existența obiectivă a unor bariere insurmontabile la o asemenea intrare.
Contrar susținerilor anumitor recurente, Tribunalul nu a răsturnat, în acest context, sarcina probei considerând că, întrucât Comisia a stabilit, pe baza unei serii de indicii concordante, existența unei concurențe potențiale între Servier și producătorii de medicamente generice în cauză, revenea acestora sarcina de a contesta existența unei asemenea concurențe prin prezentarea dovezilor contrare. Pe de altă parte, o asemenea sarcină a probei nu constituie nici o probatio diabolica, întrucât este suficient ca întreprinderile în cauză să dovedească un fapt pozitiv, și anume existența unor dificultăți tehnice, de reglementare, comerciale sau financiare, care constituie obstacole insurmontabile la intrarea uneia dintre ele pe piață.
Secundo, Curtea respinge motivele potrivit cărora Tribunalul ar fi calificat acordurile în litigiu drept restrângeri ale concurenței prin obiect pe baza unor criterii eronate.
După ce a arătat că această calificare drept restrângeri ale concurenței prin obiect nu poate fi înlăturată pentru motivul lipsei unei practici decizionale anterioare a Comisiei în acest domeniu, Curtea respinge criticile prin care se contestă neluarea în considerare de către Tribunal a pretinselor efecte pozitive ale acordurilor în litigiu asupra concurenței, întrucât examinarea efectelor acestor acorduri nu era necesară și nici măcar pertinentă pentru a se stabili dacă ele pot fi calificate drept restrângere a concurenței prin obiect.
Tribunalul nu a săvârșit o eroare nici atunci când a înlăturat aplicarea jurisprudenței în temeiul căreia o restricție accesorie unui acord legitim nu intră în sfera principiului interdicției prevăzut la articolul 101 alineatul (1) TFUE dacă este în mod obiectiv necesară pentru punerea în aplicare a acordului legitim și proporțională cu obiectivele acestuia. Într‑adevăr, această jurisprudență impune ca acordul principal să nu aibă caracter anticoncurențial, ceea ce nu este cazul acordurilor în litigiu.
Răspunzând la criticile potrivit cărora Tribunalul ar fi refuzat să ia în considerare intenția recurentelor de a pune capăt unor litigii legate de brevete, Curtea amintește că, deși scopurile obiective în privința concurenței ale acordurilor sunt pertinente pentru aprecierea eventualului lor obiect anticoncurențial, împrejurarea că întreprinderile implicate ar fi acționat fără a avea intenția de a restrânge concurența și faptul că ele ar fi urmărit anumite obiective legitime nu sunt determinante în vederea aplicării articolului 101 alineatul (1) TFUE. Astfel, faptul că negocierea acordurilor în litigiu reflectă eventual o strategie economic rațională din punctul de vedere al recurentelor nu demonstrează nicidecum că o continuare a acestei strategii poate fi justificată din punctul de vedere al dreptului concurenței.
Curtea înlătură, în sfârșit, argumentele privind importanța care trebuie acordată plăților inverse prevăzute de acordurile în litigiu, și anume cele efectuate de Servier în beneficiul producătorilor de medicamente generice, pentru a califica aceste acorduri drept restrângere a concurenței prin obiect.
În această privință, Curtea amintește că, deși un acord de soluționare amiabilă a unui litigiu referitor la un brevet poate, în anumite condiții, să fie încheiat în deplină legalitate în temeiul recunoașterii de către părți a validității brevetului respectiv, calificarea unui asemenea acord drept restrângere a concurenței prin obiect depinde și de alte caracteristici ale acordului și de împrejurările în care s‑a încheiat, permițând, dacă este cazul, să se considere că acest acord prezintă un grad suficient de nocivitate în privința concurenței.
Astfel, prezența unor clauze de necontestare și de necomercializare într‑un acord de soluționare amiabilă poate conduce la calificarea drept restrângere a concurenței prin obiect atunci când rezultă că obligarea producătorului de medicamente generice de a respecta clauzele respective nu se întemeiază pe recunoașterea de către acesta a validității brevetului producătorului de medicamente originale, ci pe plata efectuată de acesta din urmă în favoarea sa.
În consecință, atunci când un acord de soluționare amiabilă a unui litigiu în materie de brevete, care cuprinde clauze de necontestare și de necomercializare, este însoțit de transferuri de valoare de la producătorul de medicamente originale în beneficiul producătorului de medicamente generice, este necesar să se verifice, într‑o primă etapă, dacă soldul net pozitiv al acestor transferuri se poate justifica integral prin necesitatea de a compensa costurile sau neplăcerile legate de litigiul vizat de acord sau prin necesitatea de a remunera furnizarea efectivă și dovedită de bunuri sau de servicii ale acestuia producătorului medicamentului original. Dacă situația este diferită, este necesar să se examineze, într‑o a doua etapă, dacă aceste transferuri se explică numai prin interesul comercial al acestor producători de medicamente de a nu concura pe baza meritelor. În vederea acestei examinări, trebuie să se aprecieze dacă soldul pozitiv net al transferurilor respective era suficient de important pentru a stimula efectiv producătorul de medicamente generice să renunțe la intrarea pe piața în cauză, fără a fi obligatoriu ca acest sold pozitiv net să fie în mod necesar superior beneficiilor pe care le‑ar fi realizat dacă ar fi obținut câștig de cauză în procedura în materie de brevete.
În acest cadru, Curtea precizează, în plus, că Tribunalul nu a săvârșit nicio eroare de drept atunci când a apreciat că anumite cheltuieli rambursate de Servier, precum despăgubirile eventual datorate unor terți de producătorii de medicamente generice, nu puteau fi considerate ca fiind inerente soluționării amiabile a litigiului. Nici în această privință Tribunalul nu a răsturnat sarcina probei impunând părților la acordurile în litigiu să demonstreze că acele cheltuieli erau inerente soluționării amiabile în discuție.
Cu privire la aplicarea articolului 101 alineatul (1) TFUE acordurilor în litigiu
Confirmând astfel interpretarea noțiunilor de concurență potențială și de restrângere a concurenței prin obiect reținută de Tribunal, Curtea examinează, în al doilea rând, în detaliu acordurile în litigiu în lumina acestor concluzii.
A. Acordurile Niche și Matrix
În ceea ce privește acordurile Niche și Matrix, Curtea amintește că Niche Generics (denumită în continuare „Niche”), societatea‑mamă a acesteia, Unichem Laboratories (denumită în continuare „Unichem”), și Matrix Laboratories (denumită în continuare „Matrix”), aveau ca strategie comună dezvoltarea unei versiuni generice a perindoprilului și comercializarea acesteia pe teritoriul Uniunii. În acest cadru, Matrix era însărcinată să producă principiul activ, în timp ce Unichem asigura producția, pornind de la acest principiu activ, de comprimate ale unei versiuni generice a perindoprilului. Comercializarea acestui medicament, inclusiv în ceea ce privește aspectele sale normative, era încredințată Niche.
În ceea ce privește Matrix, Curtea precizează în plus că societatea Mylan Inc a majorat participația sa la capitalul Matrix la 71,5 % în ianuarie 2007 și la peste 97 % în anul 2011. De la 5 octombrie 2011, Matrix este denumită Mylan Laboratories.
Având în vedere cele ce precedă, Curtea arată că Tribunalul nu a săvârșit nicio eroare de drept constatând că transferurile de valoare efectuate de Servier în punerea în aplicare a acordurilor Niche și Matrix urmăreau să stimuleze Niche, Unichem și Matrix să renunțe la intrarea pe piața perindoprilului în Uniune. În plus, din moment ce obstacolele determinate de brevete la intrarea producătorilor de medicamente generice menționați pe piața perindoprilului nu erau insurmontabile, aceste obstacole nu pot repune în discuție caracterul stimulativ al transferurilor de valoare constatate. Pe de altă parte, pretinsa lipsă a unei intenții anticoncurențiale a părților la acordurile Niche și Matrix nu este determinantă în vederea aplicării articolului 101 alineatul (1) TFUE.
Curtea respinge de asemenea criticile potrivit cărora Tribunalul ar fi săvârșit o eroare de drept confirmând că Niche și Matrix nu au participat la o încălcare unică, ci la două încălcări distincte, în privința cărora Comisia a putut aplica amenzi individuale. Astfel, întrucât calificarea drept încălcare unică impune ca fiecare dintre comportamentele anticoncurențiale în cauză să se înscrie în cadrul aceluiași plan de ansamblu, din cauza obiectului lor anticoncurențial identic, Tribunalul a făcut o aplicare exactă a acestui criteriu considerând că, având în vedere lipsa unui plan comun între Niche și Matrix, acordurile Niche și Matrix constituiau două încălcări distincte.
În ceea ce privește răspunderea Mylan pentru încălcarea care decurge din acordul Matrix și răspunderea Unichem pentru încălcarea care decurge din acordul Niche, Curtea apreciază că Tribunalul a considerat în mod corect că răspunderea pentru comportamentele Matrix și Niche putea fi stabilită în sarcina Mylan și, respectiv, în sarcina Unichem, în calitatea lor de societăți‑mamă, din moment ce Matrix și Niche nu își stabileau în mod autonom comportamentul pe piață, ci aplicau în esență instrucțiunile care le erau date de societățile lor mamă, având în vedere în special legăturile economice, organizatorice și juridice care le unesc.
În ceea ce privește Unichem, Curtea subliniază, în plus, că din constatările efectuate de Tribunal reiese că atât Unichem, cât și filiala sa Niche au participat în mod direct la încălcarea care decurge din acordul Niche. Întrucât Unichem nu a contestat în mod valabil, în fața Tribunalului, elementele care dovedesc această participare directă, elementele respective erau suficiente, în conformitate cu principiul răspunderii personale, pentru a se stabili în sarcina sa răspunderea pentru această încălcare.
Pe de altă parte, nici faptul că Unichem este situată într‑un stat terț nu se opune aplicării articolului 101 TFUE în privința sa, din moment ce acordul Niche a fost pus în aplicare în Uniune atât de Servier, cât și de Niche.
B. Acordurile Teva și Lupin
În ceea ce privește aplicarea articolului 101 alineatul (1) TFUE acordului Teva, Curtea confirmă aprecierea Tribunalului potrivit căreia soldul net pozitiv al transferurilor de valoare prevăzute de acest acord a stimulat Teva UK să renunțe la intrarea pe piața perindoprilului, ceea ce justifică calificarea acordului menționat drept restrângere a concurenței prin obiect. Pe de altă parte, argumentația potrivit căreia acordul Teva avea ca obiectiv legitim să permită Teva să intre pe piață în Regatul Unit prin comercializarea unei versiuni generice a perindoprilului furnizate de Servier nu este susceptibilă să repună în discuție această calificare, din moment ce împrejurarea că aceste întreprinderi ar fi acționat fără intenția de a împiedica, de a restrânge sau de a denatura concurența sau ar fi urmărit anumite obiective legitime nu este determinantă în vederea aplicării articolului 101 alineatul (1) TFUE.
În ceea ce privește acordul Lupin, Curtea admite, în schimb, critica formulată de Servier, în termenii căreia Tribunalul a săvârșit erori de drept confirmând concluzia Comisiei potrivit căreia încălcarea referitoare la acest acord ar fi continuat pe piețele belgiană, cehă, irlandeză și maghiară după comercializarea unei versiuni generice a perindoprilului de către producătorul de medicamente Sandoz, cu toate că introducerea aceleiași versiuni generice pe piața franceză fusese reținută de Comisie ca marcând încetarea încălcării care decurge din acordul Lupin pe această piață națională.
C. Acordul Biogaran
Potrivit acordului Biogaran, Niche s‑a angajat printre altele să transfere Biogaran dosarele de autorizare a introducerii pe piață pentru trei medicamente, altele decât perindoprilul, precum și o autorizație de introducere pe piață obținută în Franța pentru unul dintre aceste trei medicamente. Drept contraprestație, Biogaran trebuia să plătească Niche suma de 2,5 milioane lire sterline (GBP), care nu era rambursabilă, nici chiar în cazul în care nu erau obținute aceste autorizații de introducere pe piață.
Considerând că acordul Biogaran constituise un stimulent suplimentar destinat să convingă Niche să renunțe la intrarea pe piața perindoprilului și că evidențiase participarea directă a Biogaran la încălcarea săvârșită de Servier, Comisia a aplicat Servier și Biogaran, în solidar, o amendă importantă pentru încălcarea articolului 101 TFUE.
Întrucât Tribunalul a confirmat această analiză, precum și amenda aplicată de Comisie, Curtea arată că este indispensabil să se examineze toate aranjamentele contractuale în cauză ca formând un întreg. Având în vedere în special transferurile de valoare inexplicabile din punct de vedere economic ce rezultă din acordul Biogaran în beneficiul Niche, Curtea constată astfel că Tribunalul nu a săvârșit nicio eroare de drept considerând că acordul Biogaran era un acord accesoriu acordului Niche prin care se urmărea plata către Niche a unei remunerații suplimentare pentru a o stimula să renunțe la intrarea pe piața perindoprilului prin intermediul acordului Niche.
Cu privire la aplicarea amenzilor
În ultimul rând, Curtea respinge diferitele critici referitoare la aplicarea și la calcularea amenzilor, cu excepția criticilor formulate de Servier cu privire la durata încălcării care decurge din acordul Lupin. În special, Curtea respinge argumentele potrivit cărora, în prezența unei situații noi precum cea din speță, caracterizată prin lipsa unor decizii și a unei jurisprudențe anterioare, și complexe, Comisia nu putea aplica amenzi fără a încălca principiul legalității infracțiunilor și a pedepselor.
În această ultimă privință, Curtea amintește că principiul legalității infracțiunilor și pedepselor impune, desigur, ca legea să definească în mod clar infracțiunile și pedepsele pentru acestea, dar că nu interzice clarificarea progresivă a normelor privind răspunderea penală prin interpretarea judiciară de la o cauză la alta, cu condiția ca rezultatul să fie previzibil în mod rezonabil la momentul săvârșirii încălcării. Or, ținând seama de domeniul de aplicare al interdicției prevăzute la articolul 101 alineatul (1) TFUE, Servier nu putea ignora că, remunerând producătorii de medicamente generice pentru ca aceștia să nu intre pe piața perindoprilului, adopta un comportament interzis de această dispoziție. Invers, producătorii de medicamente generice se puteau aștepta în mod rezonabil că, acceptând să fie plătiți de Servier pentru a rămâne în afara pieței perindoprilului, adoptau un comportament care intra în sfera interdicției prevăzute la articolul 101 alineatul (1) TFUE. Rezultă că, în pofida complexității acordurilor în litigiu și a contextului acestora, întreprinderile implicate nu puteau ignora caracterul ilicit al acestor acorduri.
Concluzie
Având în vedere cele ce precedă, Curtea respinge în totalitate diferitele recursuri introduse de producătorii de medicamente, cu excepția celui formulat de Servier, care este respins doar în parte. În ceea ce privește acest din urmă recurs, Curtea admite îndeosebi criticile prin care se urmărește contestarea duratei încălcării referitoare la acordul Lupin, precum și, prin urmare, criticile referitoare la calculul amenzii aplicate Servier pentru participarea sa la acordul menționat. Considerând, în plus, că această cauză este în stare de judecată cu privire la criticile menționate, Curtea constată, pe de o parte, că încălcarea referitoare la acordul Lupin a luat sfârșit pe piețele belgiană, cehă, irlandeză și maghiară la momentul apariției versiunii generice a perindoprilului produse de Sandoz pe piața franceză și stabilește, pe de altă parte, amenda aplicată Servier pentru participarea sa la acordul menționat la 34745100 de euro.
(
1
)	Hotărârile din 12 decembrie 2018, Servier și alții/Comisia (T‑691/14, EU:T:2018:922), Niche Generics/Comisia (T‑701/14, EU:T:2018:921), Unichem Laboratories/Comisia (T‑705/14, EU:T:2018:915), Teva UK și alții/Comisia (T‑679/14, EU:T:2018:919), Lupin/Comisia (T‑680/14, EU:T:2018:908), Mylan Laboratories și Mylan/Comisia (T‑682/14, EU:T:2018:907) și Biogaran/Comisia (T‑677/14, EU:T:2018:910).
(
2
)	Decizia C(2014) 4955 final a Comisiei din 9 iulie 2014 privind o procedură inițiată în temeiul articolelor 101 și 102 [TFUE] [cazul AT.39612 – Perindopril (Servier)].
(
3
)	Hotărârile din 12 decembrie 2018, Krka/Comisia (T‑684/14, EU:T:2018:918) și Servier și alții/Comisia (T‑691/14, EU:T:2018:922).
(
4
)	Hotărârea din 12 decembrie 2018, Servier și alții/Comisia (T‑691/14, EU:T:2018:922).