62002CC0294_HU
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
„
Választottbírósági kikötés
–
26927. sz. Esprit projekt
–
A Bíróság hatásköre
–
A felszámolt vagy fizetésképtelen vállalkozásokkal szembeni kereset elfogadhatósága
–
Szerződés, amelyre a német jog az irányadó
–
Szerződés felmondása
–
Előlegek visszafizetése
–
Adósok egyetemlegessége
”
Tartalomjegyzék
I –	Bevezetés
II –	A szerződés
A –	A szerződés (szűkebb értelemben)
B –	I. melléklet (a projekt ismertetése)
C –	II. melléklet (általános feltételek)
III –	A tényállás
IV –	A Bíróság előtti eljárás és a kérelmek
V –	A kereset elfogadhatósága
A –	A Bíróság hatásköre
B –	Az InterTeam ellei kereset elfogadhatósága
1.	A felek érvelése
2.	Jogi álláspont
C –	Az A-Consult és az Ision elleni kereset elfogadhatósága
1.	A felek érvelése
2.	Jogi álláspont
a)	Az elsődleges kérelemről
b)	A másodlagos kérelmekről
VI –	A kereset megalapozottsága
A –	Az egyetemleges felelősség
1.	A felek érvelése
a)	A Bizottság
b)	Az alperesek
2.	Jogi álláspont
B –	Az AMI-nak, az Intracomnak, az Euramnak és a Nordbanknak kifizetett előleg visszafizetése iránti követelés
1.	A szerződésből eredő jogok
a)	A szerződés 1. cikke (2) bekezdésének második mondatán alapuló követelés (felelősség valamelyik szerződő fél szerződésszegésében való közreműködésért)
b)	A II. melléklet 23.3 cikkén alapuló követelés (a túlfizetések visszafizetése)
i)	A szerződés megszüntetése
ii)	A Bizottság által teljesített kifizetések
iii)	Megtérítendő költségek
–	A hat hónapra vonatkozó jelentés Bizottság által történő elismerése
–	A Bizottság mérlegelési jogköre
–	A szerződő feleknek az ellenőrző csoport értékeléséhez való kötöttsége
–	Bizonyítási teher
2.	A jogalap nélküli gazdagodáson alapuló követelés
3.	Közbenső következtetés
VII –	A viszontkeresetről
VIII –	A költségekről
IX –	Végkövetkeztetések
I – Bevezetés
1. A Bizottság az EK 238. cikknek megfelelően szerződésben foglalt választottbírósági kikötés alapján keresetet nyújtott be
– az AMI Semiconductor Belgium BVBA, korábban Alcatel Microelektronics NV, Oudenaarde (Belgium), (a továbbiakban: AMI),
– az A-Consult EDV-Beratungstársaság mbH, Bécs (Ausztria), (a továbbiakban: A-Consult)(2),
– az Intracom SA Hellenic Telecommunications & Electronic Industry, Athén (Görögország), (a továbbiakban: Intracom),
– az Ision Sales & Services GmbH & Co. KG, Hamburg (Németország), (korábban AllCon Társaság für Kommunikationstechnologie mbH), (a továbbiakban: Ision),
– az Euram-KAMIno GmbH, Hallbergmoos, (Németország), (a továbbiakban: Euram),
– a felszámolás alatt álló InterTeam GmbH, Itzehoe (Németország), (a továbbiakban: InterTeam) és
– a HSH Nordbank, korábban Landesbank Kiel Girozentrale, Hamburg és Kiel (Németország), (a továbbiakban: Nordbank)
ellen 317 214 euró kamatokkal növelt összegének visszafizetése iránt.
2. Ez az összeg annak az előlegnek egy része, amelyet a Bizottság egy 1998-ban kötött szerződés alapján nyújtott az alpereseknek. A szerződés az információtechnológiákra vonatkozó egyedi kutatási, technológiafejlesztési és demonstrációs programba (KTF) (1994-1998) (a továbbiakban: Esprit-program)(3) illeszkedik, amely program a Közösség negyedik KTF-keretprogramjának(4) a része.
3. A szerződés tárgya az Electronic commerce fulfilment service for the electronics industry (ECFS/E) projekt – a 26927. sz. Esprit projekt (a továbbiakban: projekt) támogatása volt. A projekt lényegében az elektronikai alkatrészekkel való internet alapú kereskedés megalkotására és a piacra történő bevezetésére irányult.
4. Mivel a Bizottság az alperesek által nyújtott teljesítményt elégtelennek minősítette, a projektet idő előtt befejezte, és azt az igényt támasztja az alperesekkel szemben, hogy immár egyetemlegesen térítsék meg azokat az előlegeket, amelyek az el nem ismert részteljesítésekkel kapcsolatosak. Az eljárás során legelőször a Bíróság hatáskörére vonatkozó kérdést kell megvizsgálni, mivel a választottbírósági kikötés szövege kizárólag az Elsőfokú Bíróságot nevezte meg hatáskörrel rendelkező bíróságként. Az elfogadhatósággal kapcsolatos további problémák abból erednek, hogy a kereset olyan alperes ellen irányul, akit a kereset benyújtásakor már felszámoltak, valamint további két olyan alperes ellen, akiknek a vagyonával szemben ebben az időpontban a fizetésképtelenségi eljárás már megindult.
5. Az ügyben többek között vitatott, hogy a szolgáltatások mennyiben nem feleltek meg a szerződésben foglalt feltételeknek, továbbá hogy a Bizottság a szerződést jogosan mondta-e fel. Egyebekben a felek között vita van arról, hogy az alperesek egyetemlegesen felelnek-e a visszafizetésért. Ugyanis amennyiben nem lenne szó az adósok egyetemlegességről, és így a Bizottság minden alperestől csak részösszeget követelhetne, úgy a kereset eleve meghiusúlna, mivel az előleg főbb kedvezményezettjei fizetésképtelenek, illetve azokat már felszámolták.
II – A szerződés
6. Az 1998. június 8-án a Bizottság által képviselt Európai Közösség és az alperesek által kötött szerződésben ez utóbbiak kötelezettséget vállaltak arra, hogy a mikroelektronika terén elektronikus kereskedelemi platformot fejlesztenek ki és vezetnek be a piacra a fölösleges félvezetők elektronikai ipari vállalkozások közti cseréje, illetve forgalomba hozatala végett(5) . E platform a vállalkozások számára lehetővé tette volna raktárkészleteik csökkentését, fölösleges félvezetőik gyors forgalomba hozatalát, illetve a hiányzó alkatrészek beszerzését. Egyúttal a logisztikát, azaz a szóban forgó alkatrészek szállítását és a fizetési rendszert is integrálni kívánták a platformba.
7. A projektnek 1998. május 1-jével kezdődően 18 hónap alatt kellett volna megvalósulnia. A Közösség kötelezettséget vállalt az 1 080 000 ECU-re becsült összköltség felének átvállalására(6) .
8. Az angol nyelven megfogalmazott szerződés megegyezik a Bizottságnál a kutatás és technológiafejlesztés területén rendszeresen alkalmazott mintával(7) . A szerződés három részből áll: a tulajdonképpeni szerződésből (a továbbiakban: a szerződés), az I. mellékletből (a projekt megvalósításában részt vevő vállalkozásokra vonatkozó adatok és a projekt részletes leírása) és a II. mellékletből (általános feltételek) (a továbbiakban: I. melléklet, illetve II. melléklet).
A – A szerződés (szűkebb értelemben)
9. A szerződés 1. cikke a hatályt az alábbiak szerint határozza meg:
„1.1 	The Contractors shall carry out this contract jointly and severally towards the Commission for the work set out in Annex I up to the milestone at month 18 (the Project) .
1.2 Subject to force majeure [ (8) ]
(including strikes, lockouts and other events beyond the reasonable control of the Contractors ), the Contractors
shall use reasonable endeavours to achieve the results intended for the Project
and to fulfil the obligations of a defaulting Contractor . A Contractor
shall not be liable to take action beyond its reasonable control or to reimburse money due from a defaulting Contractor
unless it has contributed to the default. Measures to be taken in the event of force majeure shall be agreed between the contracting parties.”
10. A szerződés ezen túlmenően többek között rendelkezéseket tartalmaz a megtéríthető költségekről (3. cikk), a Közösség hozzájárulásának kifizetéséről (4. és 9.2.2. cikk), az alperesek költségkimutatásainak bemutatásáról és beszámolási kötelezettségéről (5. és 6. cikk). Végezetül a 10. cikkben rögzítik, hogy a német jog(9) irányadó a szerződésre.
B – I. melléklet (a projekt ismertetése)
11. Az I. melléklet két részből áll. Az első részben a projekt céljait foglalják össze elősz ör az alábbiak szerint:
– „integration of multiple key services for the electronics industry,
–
design of appropriate interfaces for an efficient brokerage system to be integrated into the professional IT‑environment of future users and service providers,
– stimulation of increased electronic commerce in the electronics industry, including developing means for rewarding usage (bonus component) and for quantitatively determining the cost‑efficiency gained through implementation of ECFS/E.”
12. Az I. melléklet első része ezen túlmenően részletesen, táblázatszerűen adatokat tartalmaz a projekt megvalósításában részt vevő vállalkozásokra vonatkozóan, beleértve a náluk előre láthatólag felmerülő költségeket is.
13. Az I. melléklet második része pontosabban leírja a projekt céljait. Ennek a résznek a központi elemét a projekt tervének kidolgozása képezi, amely nyolc munkaszakaszt (workpackages) foglal magában. Minden munkaszakasz meghatározott feladatokra (tasks) van felosztva. Minden feladat eredményeképpen bizonyos részszolgáltatást (deliverable) kell nyújtani. Ez állhat valamely jelentés, szoftver, műszaki előírás vagy más ehhez hasonló szolgáltatás nyújtásából. Minden egyes feladat vonatkozásában rögzítésre kerül, hogy azt mely időkeretben kell elvégezni, melyik fél milyen munkaerőlétszámmal (ember/hónap-ban kerül megadásra) működik közre, valamint melyik fél felelős a részszolgáltatás teljesítéséért. A tervezett munkaszakaszok a következők voltak:
Workpackage 1: Specification of relevant business procedures (Task 1.1–1.3), 0–2. hónap,
Workpackage 2:
Detailed definition of ECFS/E software (Task 2.1 – 2.5), 2–6. hónap,
Workpackage 3:
Server specification (Task 3.1 – 3.2), 2–3. hónap,
Workpackage 4:
Realisation of software (Task 4.1 – 4.6), 3–15. hónap,
Workpackage 5:
Field user tests (Task 5.1 – 5.4), 11–15. hónap,
Workpackage 6:
Cross border beta-test (Task 6.1 – 6.4), 15–18. hónap,
Workpackage 7:
Dissemination and acceptance activities (Task 7.1 – 7.4), 15–18. hónap és
Workpackage 8:
Project management (Task 8.1 – 8.3), 0–36. hónap.
14. Az alperesek részvételének jellege és mértéke azon szerepüknek felel meg, amelyet a rendszer jövőbeni lehetséges használójaként, a mellékszolgáltatásnak a rendszer keretében történő felkínálójaként vagy az információstechnikai eszköz (web-design, interfészek, adatbázisok és más szoftverek) fejlesztőjeként töltenek be.
15. Az AMI és az Intracom mint elektronikai alkatrészeket gyártásával és azok forgalomba hozatalával foglalkozó vállalkozások a felhasználók csoportjához tartoznak. Az Euram mint fuvarozó cég, amely az értékesített alkatrészek szállítását láthatná el, egyetemben a Nordbankkal, amely a fizetési forgalmat bonyolíthatná le, a második kategóriába tartozik. Az AMI, az Intracom, az Euram és a Nordbank feladata lényegében az, hogy a kezdeti szakaszban közreműködjenek a követelmények meghatározásában, majd egy későbbi szakaszban a prototípusokkal kapcsolatos tesztek lebonyolításában.
16. Az InterTeam, az Ision és az A-Consult mint az információstechnológiai ágazathoz tartozó kisebb vállalkozások feladata ezzel szemben a rendszer tényleges technikai kifejlesztése volt. Az InterTeam ezen túlmenően kordinátorként egyes különleges feladatokat is ellátott, így jelentéseket állított össze és intézkedéseket szervezett a termékek piacon történő értékesítése és forgalomba hozatala céljából.
17. Az I. melléklet második részének harmadik szakasza a projekt menedzselését foglalja magában. Itt különösen az InterTeamnek mint a projekt kordinátorának a szerepe és feladatai kerülnek meghatározásra. A negyedik szakasz az értékesítési projekt kidolgozásával foglalkozik. Az ötödik szakasz értelmében a projektben részt vevő felek az InterTeam vezetésével a szerződés 6. cikkének és a II. melléklet 10. cikkének megfelelően hathavonta egy-egy rövid jelentést, egy részletes, tizenkét hónapra vonatkozó jelentést, egy, a félidőre vonatkozó ellenőrzési jelentést és egy zárójelentést terjesztenek elő a Bizottság részére. Az utolsó szakaszok egyikében végezetül tervbe vették, hogy a projektben részt vevő felek a II. mellékletben foglalt szabályozást kiegészítendő egymás között konzorciumszerződést kötnek.
C – II. melléklet (általános feltételek)
18. A II. mellékletben foglalt általános feltételek szintén megegyeznek a Bizottság szerződésmintájával.
19. A II. melléklet 2.1 cikke az alábbiak szerint rendelkezik:
„The Coordinator shall:
(a) be the channel for submitting all documents and for general liaison between the Contractors and the Commission. All general communications with the Commission shall be through the Coordinator;
(b) subject to any special conditions in Article 9 of the contract, receive and distribute all payments which shall be made to the Coordinator in trust for the Contractors. The Coordinator shall immediately transfer the appropriate amount of each payment to each Contractor. The Coordinator shall not be the beneficial owner of any payment…”
20. Az 5. cikk (3) bekezdése az alábbi rendelkezést tartalmazza a szerződés Bizottság általi, azonnali hatállyal történő felmondására vonatkozóan:
„The Commission may immediately terminate the contract, or the participation of any Contractor, by written notice:
(a)(i) where remedial action to rectify non-performance within a reasonable period of time (being not less than one month) specified in writing has been requested by the Commission and has not been satisfactorily taken […]”
21. A felmondás következményeit az 5.4 cikk szabályozza:
„The Community contribution to costs, on termination, shall be paid if they relate to Project Deliverables accepted by the Commission and such other costs which are fair and reasonable, including expenditure commitments.
[…]
For termination under Article 5.3(a), interest may be added to any amount to be reimbursed, upon written request, at 2% above the rate applied by the European Monetary Institute for ECU operations […] for the period between the receipt of the funds and their reimbursement.”
22. A hatáskörrel rendelkező bíróságról a 7. cikk rendelkezik:
„The Court of First Instance of the European Communities, and in the case of appeal, the Court of Justice of the European Communities shall have exclusive jurisdiction in any dispute between the Commission and the Contractors concerning the validity, application and interpretation of this contract.”
23. A szerződő felek által előterjesztendő jelentéseket illetően a 10. cikk az alábbiak szerint rendelkezik:
„10.1 Submission of Reports
The Contractors shall submit to the Commission for approval the following reports […]:
(a) progress reports (the progress, resources employed, deviations to the work plan, and results). Each 12 months, or such other period specified in the contract, the information in the relevant report must enable the Commission to evaluate the progress and cooperation, within the Project and with any related project;
(b) a final report covering all the work, the objectives, the results and the conclusions, including a suitable summary of all these matters;
[…]
10.3 Each progress report shall be submitted within one month of the end of the relevant reporting period.
A final report shall be submitted within two months following the period specified in Article 2.1 of the contract, or the completion of the work, if earlier.
Unless there are observations by the Commission the final report shall be deemed to be approved within two months of its receipt and within one month in the case of other reports.”
24. A 23.2 és a 23.3 cikk a Bizottság átali kifizetésekkel összefüggésben a következő szabályozást tartalmazzák:
25. „23.2 Subject to Article 24 of this Annex, all payments shall be treated as advances until acceptance of the appropriate Project Deliverables, or, if none are specified, until acceptance of the final report.
26. 23.3 Where the total financial contribution due for the Project, including the result of any audit, is less than the payments made for the Project, the Contractors shall immediately reimburse the difference, in ECU, to the Commission.”
III – A tényállás
27. A projekt megvalósítása 1998. május 8-án kezdődött. 1998. június 8-án a Bizottság 270 000 euró összegben kifizette az első előleget az InterTeam részére.
28. Az 1998. december 15-i, hat hónapra vonatkozó jelentésben az alperesek kijelentették, hogy az 1., 2. és 3. munkaszakaszok egyes szolgáltatásai teljes mértékben megvalósultak.
29. 1999. március 29-én a Bizottság a Guida és Ouzounis urakból álló ellenőrző csoport (Review Team) alkalmazására tett javaslatot az InterTeamnek, egyben megküldte a részére e személyek életrajzait. 1999. április 8-i elektronikus levelében az InterTeam egyetértését fejezte ki a javasolt szakértők kijelölésével kapcsolatban.
30. Miután az alperesek a hat hónapra vonatkozó jelentést követően előterjesztették az ezen első időszakra vonatkozó költségkimutatást, a Bizottság 1999. május 6-án 191 394 euró összegben kifizette a következő előleget az 1998. május 6-tól október 31-ig terjedő időszakra, így ebben az időpontban a kifizetések teljes összege 461 394 eurót tett ki.
31. Az 1999. június 11-én Brüsszelben az alperesek és a Bizottság képviselői, valamint az ellenőrző csoport részvételével megtartott értekezleten az alperesek jelentést tettek a munkák állásáról. Mivel a projekt teljesítése az ellenőrző csoport véleménye szerint súlyos hiányosságokat mutatott, ezért bejelentette a projekt 1999. július 1-jéig való felfüggesztését, egyben felhívta a szerződő feleket, hogy ezen időpontig juttassanak el hozzá minden olyan kiegészítő információt, amelyből kitűnik, hogy a kifogásolt hiányosságokat megszüntették.
32. 1999. június 18-i levelében a Bizottság megküldte az 1999. június 11-i, a projekt előrehaladásával kapcsolatos kifogásokon alapuló első vizsgálati jelentést (Review Report), és újból összefoglalta az ellenőrzést végzők bírálatát. A levél ezenkívül az alábbi szövegrészt tartalmazta:
„These are the reasons why we agreed to suspend the project until 1 July 1999, during which time the consortium has agreed to deliver additional information… This information shall be assessed immediately after 1 July 1999, additional information and remedial actions to rectify non-performance will be taken into account in accordance with the period of time specified in Article 5.3 (a)(i) of Annex II to the contract, effective immediately. Please note that in accordance with the relevant Articles of Annex II to the contract (in particular Article 5) the Commission hereby has given termination notice.”
33. 1999. június 29-i levelében a Bizottság megküldte az InterTeamnek az első vizsgálati jelentés egy függelékkel kiegészített változatát, és ismételten kifogásolta a szerződés végrehajtását. A függelékben az ellenőrzést végzők értékelték az interneten szerepeltetett első platform prototípusát, amelyet – a szükséges hozzáférési jogok alperesek által történő átengedését követően – leteszteltek.
34. 1999. július 5-én az InterTeam kiegészítő – részben német nyelvű – információkat szolgáltatott, és rendelkezésre bocsátotta a projekt tizenkettedik hónapjában esedékes részszolgáltatásokat. Ezenkívül, nem sokkal ezután, előterjesztette a szerződésben előírt tizenkét hónapra vonatkozó jelentést.
35. 1999. július 23-i levelében a Bizottság átküldte az InterTeamnek a második, a július 5-án közölt adatok és a tizenkét hónapra vonatkozó jelentés figyelembevételével készített vizsgálati jelentést, egyben meghívta az alpereseket 1999. szeptember 8-ára Brüsszelbe egy további ülésre. Az ellenőrzést végzők a második vizsgálati jelentésben változatlanul fenntartották alapvető kifogásaikat minden részszolgáltatás vonatkozásában. Csupán a 2.4, 3.1, 4.1, 4.2, 4.3, 4.5 és 4.6 sz. részszolgáltatást hagyták jóvá annak ellenére, hogy azok minőségét rossznak értékelték. Az ellenőrzést végző csoport az alperesek 1999. szeptember 8-i ülésen adott magyarázatait követően sem tért el következtetésétől.
36. Az InterTeamnek címzett, 1999. december 21-i levélben a Bizottság 1999. szeptember 8-ra visszaható hatállyal felmondta a szerződést. A Bizottság ebben a levélben, amelyet a többi alperes másolatban kapott meg, jelezte egy 317 214 euróra vonatkozó fizetési felszólítás megküldését. Ez az összeg – a rendelkezésére álló adatok értelmében – a 461 394 euró összegű kifizetett előleg és az elismert szolgáltatások 144 180 euró összegű költségeinek a különbözetéből adódik. A Bizottság továbbá felosztotta, hogy e költégek mely részei illetik meg az egyes szerződő felekat.
37. Amennyiben az elismert költségeket összefüggésbe állítjuk a szerződő feleknek kifiztetett előlegekkel, úgy a Bizottság adatai alapján az alábbi táblázat állítható fel:
>lt>1
A: a szerződés szerinti legmagasabb támogatás; B: ténylegesen kifizetett összeg; C: elismert támogatás; D: visszafizetendő összeg (az Intracomnak követelése van).
38. A Bizottság további levélváltást követően végezetül 2000. július 17-i levelében felszólította az InterTeamet, hogy hét napon belül fizessen meg 317 214 eurót. Mivel a meghatározott határidőn belül nem került sor a fizetésre, a Bizottság 2001. június 18-i levelében a 317 214 euróra és annak kamataira vonatkozó igényét minden egyes alperessel szemben külön érvényesítette.
IV – A Bíróság előtti eljárás és a kérelmek
39. A Bizottság ezt követően 2002. augusztus 12-én benyújtotta keresetét az Elsőfokú Bírósághoz; a keresetlevelet azonban áttették a Bírósághoz. Ugyanis az Elsőfokú Bíróság Hivatalával történt megbeszélést követően a Bizottság 2002. augusztus 14-i levelében közölte, hogy a keresetet ténylegesen a Bíróság előtt terjeszti elő.
40. A Bizottság véleménye szerint a szerződés a II. melléklete 5. cikke (3) bekezdése a) pontjának i) alpontja értelmében érvényesen azért mondható fel, mivel az alperesek szolgáltatásai elégtelenek voltak, amint az az alperesek tekintetében kötelező erejű vizsgálati jelentésekből következik, és az alperesek a hiányosságokat az előírt határidőn belül nem orvosolták. A II. melléklet 23.3 cikke értelmében a Közösséget megilleti az előleg visszafizetéséhez való jog, amennyiben az nem elismert részszolgáltatásokra vonatkozik. A II. melléklet 5.4 cikke értelmében a követelés az előlegek kifizetésétől kezdődően kamatozik. A visszafizetés iránti igény ezen túl a Bürgerliches Gesetzbuch (német polgári törvénykönyv, a továbbiakban: BGB) 812. §-a szerinti jogalap nélküli gazdagodásból ered. A szerződés 1. cikke, valamint a BGB 420. és azt követő §-ai értelmében az alperesek egyetemlegesen felenek a visszafizetésért.
41. A Bizottság azt kéri, hogy a Bíróság
az alpereseket egyetemlegesen kötelezze arra, hogy fizessenek meg a Bizottság részére 317 214 eurót és annak kamatait úgy, hogy a kamatláb mértéke az Európai Monetáris Intézet által az euró-műveletekre alkalmazott kamatnál 2%-kal magasabb, és 125 820 euró vonatkozásában 1998. június 8-tól, míg 191 394 euró tekintetében 1999. május 6-tól esedékes.
A tárgyalás során a Bizottság ezenkívül, amennyiben a kereset az A-Consult és az Ision ellen irányul, másodlagosan kérte, hogy a Bíróság
állapítsa meg, hogy az A-Consult GmbH és az Ision GmbH a többi alperessel egyetemlegesen felel azért, hogy a Bizottság részére 317 214 eurót és annak kamatait megfizessék úgy, hogy a kamatláb mértéke az Európai Monetáris Intézet által az euró-műveletekre alkalmazott kamatnál 2%-kal magasabb, és 125 820 euró vonatkozásában 1998. június 8-tól, míg 191 394 euró tekintetében 1999. május 6-tól esedékes,
illetve harmadlagosan – amennyiben a Bíróság nem állapítja meg az alperesek egyetemleges felelősségét –,
állapítsa meg, hogy az A-Consult GmbH köteles 20 862 eurót és annak kamatait, míg az Ision GmbH 8 797 eurót és annak kamatait a Bizottság részére megfizetni.
A Bizottság kéri továbbá, hogy a Bíróság az alpereseket minden esetben kötelezze az eljárás költségeinek viselésére.
42. Az AMI, az Euram és az InterTeam azt kérik, hogy a Bíróság
– utasítsa el a kereset ellenük irányuló részét, és
– a Bizottságot kötelezze az eljárás költségeinek viselésére.
43. Az A-Consult azt kéri, hogy a Bíróság
– a keresetet utasítsa el, és
– a Bizottságot kötelezze az eljárás költségeinek viselésére.
44. Az Intracom azt kéri, hogy a Bíróság
– a keresetet utasítsa el,
– viszontkereset alapján kötelezze a Bizottságot 6 022 euró részére történő megfizetésére, és
– a Bizottságot kötelezze az eljárás költségeinek viselésére.
45. A Nordbank azt kéri, hogy a Bíróság
– utasítsa el a kereset ellene irányuló részét, és
– a Bizottságot kötelezze az eljárás költségeinek viselésére.
46. Az alperesek vitatják, hogy az általuk nyújtott szolgáltatások elégtelenek lettek volna, és állításuk alátámasztásául szakértői bizonyításra tesznek javaslatot. Szerintük az ellenőrző csoport álláspontja nem bír kötelező erővel. Mindenesetre a hat hónapra vonatkozó jelentésben rögzített részszolgáltatások nem kifogásolhatók, mivel ez a jelentés a Bizottság által határidőben emelt kifogások hiányában jóváhagyottnak minősül. A felmondás is érvénytelen, mivel azt nem minden alpereshez, hanem kizárólag az InterTeamhez intézték.
47. Úgy vélik, hogy az előlegek visszafizetése vonatkozásában nincs szó egyetemleges felelősségről, amint az szerintük a szerződés 1.2 cikkéből következik. Az Intracom és a Nordbank álláspontja szerint minden szerződő fél csak olyan mértékben felel, amilyen mértékben az esetleges hiányosságokért felelős. Ők azonban a saját részüket megfelelően teljesítették.
48. Mivel az Ision nem védekezett a keresettel szemben, a Bizottság válaszában az Isionnal szemben mulasztási ítélet meghozatalát kérte. Erre figyelemmel az Ision viszonválaszt terjesztett elő, és indítványozta e kérelem elutasítását.
49. A Bizottság válaszában az Intracom viszontkeresetének elutasítását is kérte.
50. A felek további érvei – amennyiben lényegesek – a jogi álláspont keretén belül kerülnek ismertetésre.
V – A kereset elfogadhatósága
A – A Bíróság hatásköre
51. A II. melléklet 7. cikke értelmében a felek minden, ebből a szereződésből eredő jogvita elbírálására az Elsőfokú Bíróságot jelölték meg elsőfokon hatáskörrel rendelkező bíróságként. A Bizottság ennek megfelelően a keresetet először az Elsőfokú Bíróságnál terjesztette elő.
52. Kérdéses, vajon ez a választottbírósági kikötés(10) értelmezhető-e úgy, hogy a Bizottság keresete esetében arra a Bíróság mint elsőfokú bíróság hatáskörét is alapozni lehet. Az EK 225. cikk (1) bekezdése szerint az Elsőfokú Bíróság többek között az EK 238. cikk értelmében hatáskörrel rendelkezik arra, hogy a Közösség által kötött szerződésekben foglalt választottbírósági kikötés alapján határozatot hozzon. Ez azonban csak a Bíróság alapokmányában található eltérő rendelkezésekre is figyelemmel érvényes, amelynek a Nizzai Szerződéssel módosított 51. cikke a Közösségek intézményei által benyújtott keresetek vonatkozásában a hatáskört a Bíróságra ruházza(11) .
53. Ezen az sem változtat semmit, ha nem a jelenleg hatályos szabályozást(12), hanem a kereset benyújtásakor hatályban lévő jogi szabályozást vesszük alapul. Akkoriban az EK 238. cikk alapján a Bíróság hatáskör elvben adott volt. Az Elsőfokú Bíróság létrehozásáról szóló határozat(13) 3. cikkének c) pontja értelmében csupán a választottbírósági kikötés alapján magánfelek által benyújtott kereseteket utalták az Elsőfokú Bíróság hatáskörébe; a Közösségek intézményei által benyújtott keresetek vonatkozásában a hatáskör a Bíróságnál maradt.
54. Csupán a kikötés szövegére támaszkodó nyelvtani értelmezés esetén a kikötés ellentmondana tehát a Közösségek bíróságainak hatáskörét szabályozó rendelkezéseknek. Ha emiatt a kikötést érvénytelennek tartanánk, úgy ezt a jogvitát az EK 240. cikk értelmében a nemzeti bíróságok előtt kellene lefolytatni.
55. Igaz, a felek egyike sem vitatta a Bíróság hatáskörét. A Bíróság erre vonatkozó kérdésére a felek kifejezetten megerősítették, hogy a jogvita szerintük a Bíróság hatáskörébe tartozik. Azonban adott esetben a Bíróság köteles lenne arra, hogy a választottbírósági kikötés érvénytelenségét, és ezzel együtt hatáskörének hiányát hivatalból megállapítsa(14) .
56. A felek némelyike arra utal, hogy a II. melléklet 7. cikke a szerződő felek egybehangzó írásos észrevételei révén, amelyekben a Bíróság hatáskörének fennállása
mellett érvelnek, utólagosan hallgatólagos módon módosításra került.
57. Kétséges azonban, hogy ez lehetséges-e. Hiszen egyrészt az eljárási szabályzat 38. cikkének 6. §-a alapján a felperesek már a keresetlevélhez kötelesek a választottbírósági kikötés egy példányát csatolni. Eltekintve az eljárási szabályzatban rögzített kötelező írásbeli formától(15), e megfogalmazásból az következik, hogy a megállapodást már a kereset benyújtása előtt meg kellett kötni. Másrészt a szerződés, annak 8. cikke értelmében, csupán a felek szabályszerűen meghatalmazott képviselői közötti „írásbeli megállapodás” által módosítható. Ez a kérdés azonban végeredményben nyitva maradhat, hiszen a választottbírósági kikötés jelenlegi szövegének értelmezéséből az következik, hogy a Bizottság keresetének elbíráslására a szerződésből eredően a Bíróság rendelkezik hatáskörrel.
58. A Bíróságnak a Feilhauer-ügyben(16) hozott ítéletéből következik, hogy a Bíróság választottbírósági kikötésen alapuló hatásköre kizárólag a közösségi jog és a kikötés alapján ítélendő meg. Ez megfelel annak az általánosan elismert elvnek, miszerint minden bíróság a saját eljárási szabályait – beleértve a hatásköri szabályokat is – alkalmazza(17) . A szerződésben található jogválasztás tehát csak az anyagi jogi szabályokra vonatkozik. Ennek következtében a választottbírósági kikötés értelmezéséhez, amelytől a Bíróság hatásköre függ, nem a német jognak a szerződések értelmezésére vonatkozó elvei, különösen a BGB 133. és 157. §-ába foglalt elvek alkalmazandók, még abban az esetben sem, ha a kikötést olyan szerződés tartalmazza, amelyre a német jog irányadó.
59. Szintén a közösségi jogi elvek szerint valamely szerzősés értelmezése során nem lehet kizárólag annak szövegére támaszkodni. A szerződő felek akaratát és a szerződést megkötésének körülményeit(18) szintén figyelembe kell venni.
60. A kikötés megfogalmazásából először is az következik, hogy a szerződő felek nem akarták kizárni a Bírósághoz fordulást. Sőt, jogorvoslati fórumként hatásköre kifejezetten említésre került. A felek ezenkívül a kikötéssel azt juttaták kifejezésre, hogy jogvitáikat semmi esetre sem a nemzeti bíróságok, hanem a közösségi bíróságok hatáskörének kívánják alávetni. A felek azt, hogy a szerződés megkötésekor az ő szándékuk ez volt, a Bírósághoz intézett észrevételeikben megerősítették.
61. Ráadásul az Elsőfokú Bíróság és a Bíróság közösen alkotják a „Bíróságot”, mint intézményt. Ez egyrészt abban mutatkozik meg, hogy az EK 7. cikk (1) bekezdésében, amelyben is a Közösség intézményei kerülnek felsorolásra, csupán a Bíróságról van szó, az Elsőfokú Bíróság nem került külön megnevezésre. Ezen túlmenően az EK‑Szerződés azon bekezdése, amely a Bíróságra és az Elsőfokú Bíróságra vonatkozó rendelekezéseket foglalja magában, a „Bíróság” címet viseli. Következésképpen nincs kizárva, hogy az Elsőfokú Bíróság megjelölés mintegy pars pro toto magában foglalja a Bíróságot is.
62. Végezetül figyelembe kell venni azt, hogy a szerződés megkötésére az Esprit-program keretében került sor. A megfelelő programok alapján történő támogatások juttatásával a Közösség kutatás- és iparpolitikai célokat követ. Logikus, hogy a közösségi bíróságoknak biztosítsanak hatáskört az e szerződésekkel összefüggő jogviták elbírálására. Így garantált, hogy ezek az egységes minta alapján kötött szerződések egységesen és a közösségi jogi összefüggések fényében kerülnek értelmezésre, már amennyire ezt a szerződésre alkalmazandó nemzeti jog megengedi.
63. Az itt képviselt állásponttal nem áll szemben a Bíróság azon megállapítása, miszerint választottbírósági kikötésen alapuló hatásköre szűken értelmezendő, mivel az a főszabálytól való eltérést(19) jelent. A Bíróság e kijelentése arra a kérdésre vonatkozik, hogy mely követelések azok, amelyek az EK 238. cikk alapján indított keresettel a „Bíróság” előtt érvényesíthetőek, nem pedig a Bíróság, illetve az Elsőfokú Bíróság hatáskörmegosztására.
64. Egyébként a Bíróságnak már több alkalommal foglalkoznia kellett a Közösség intézményeinek azonos vagy hasonló kikötések alapján indított kereseteivel(20) . Ezen esetek egyikében sem kérdőjelezte meg saját hatáskörét a kikötés megfogalmazása miatt, jóllehet – adott esetben hivatalból – köteles lett volna megállapítani hatáskörének hiányát. Ebből csak arra lehet következtetni, hogy a Bíróság a kikötést az itt ismertetett módon értelmezte.
65. Következésképpen a II. melléklet 7. cikkének a felek akarata és a szerződés megkötése körülményeinek figyelembevételével történő értelmezése azt eredményezi, hogy a Bizottság jelen szerződéssel összefüggő keresetének elbírálására a Bíróság rendelkezik hatáskörrel.
B – Az InterTeam ellei kereset elfogadhatósága
66. Az InterTeam közgyűlése 1999. december 22-én döntött a társasáság megszüntetéséről, ezt 2000. január 18-án jegyezték be a kereskedelmi nyilvántartásba. Ezt követően 2001. november 8-án jegyezték be a felszámolás befejezését és a társaság kereskedelmi nyilvántartásból történő törlését.
1. A felek érvelése
67. A Bizottság véleménye szerint az InterTeam elleni kereset elfogadható. A felperes azon állítása, miszerint az alperes rendelkezik még vagyontárgyakkal, megalapozná a kereset elfogadhatóságát. Ellenkező esetben az alperes ki tudná vonni magát a küszöbön álló jogvitából azáltal, hogy törölteti magát a kereskedelmi nyilvántartásból.
68. Ezzel szemben az AMI, az Euram és az InterTeam az InterTeam elleni keresetet nem tartják elfogadhatónak. Az InterTeam a tevékenységének beszüntetése és az abból eredő vagyontalanság miatt megszűnt működni. A kereskedelmi nyilvántartásból történt törlését követően perbeli jogképességgel már nem rendelkezik.
2. Jogi álláspont
69. Az InterTeam elleni kereset abban az esetben lenne elfogadhatatlan, ha az InterTeam a kereset benyújtásakor sem jogképességgel, sem perbeli jogképességgel nem rendelkezett volna. A Bíróság a Bizottság kontra Oder-Plan ügyben született ítéletben valamely társaság jogképességének és perbeli jogképességének kérdéséről a társaság székhelye szerinti jog alapján határozott(21) . Jelen esetben a társaság székhelye szerinti jog a német jog. A német jog szerint valamely korlátolt felelősségű társaság (a továbbiakban: GmbH) a felszámolás befejezését követően a kereskedelmi nyilvántartásból történő törlésével szűnik meg. Eljárásjogi szemszögből nézve valamely társaság teljes megszűnése azzal a következménnyel jár, hogy perbeli jogképességét is elveszíti; következésképpen az e társaság elleni kereset elfogadhatatlan(22) .
70. Jelen esettől eltérően a Bizottság kontra Oder-Plan ítéletben az alperes még felszámolás alatt állt, és még nem került sor a kereskedelmi nyilvántartásból való törlésére. Ezért ebből az ítéletből nem vezethető le az, hogy a kereset – miként azt a Bizottság állítja – a keresetbenyújtás előtt már teljes mértékben felszámolt és törölt InterTeammel szemben elfogadható.
71. Kivételes esetben természetesen még valamely felszámolt és törölt GmbH is perelhető, ha a felperes tényekkel alátámasztva azt állítja, hogy a GmbH még rendelkezik vagyonnal(23) . A perelt társaság ekkor ennek mértékéig jogilag létezik, és perbeli jogképességgel rendelkezik. Azonban ennek az a feltétele, hogy a felperes legalább az értékesíthető vagyon létezésének valószínűségét igazoló bizonyítékot szolgáltasson(24) . Az olyan alaptalan állítás, miszerint a GmbH még érvényesíthető követelésekkel bír, ezzel szemben nem elegendő az ilyen kereset elfogadhatóságához.(25)
72. A Bizottság azon érve, amely szerint annak egyszerű állítása, hogy az alperes még rendelkezik vagyonnal, elégséges kell hogy legyen valamely törölt GmbH elleni kereset elfogadhatóságához, mivel az alperes egyébként a kereskedelmi nyilvántartásból történő törlésével a kereset alól kivonhatná magát, nem meggyőző. Valamely társaság kereskedelmi nyilvántartásból való törlésére törvényben szabályozott eljárás lefolytatását követően kerül sor, amely biztosítja a hitelezők védelmét(26) . Felszámolt és törölt társaság elleni kereset elfogadhatatlanságának elve alóli kivételek a jogbiztonságra való tekintettel azzal a feltétellel engedhetőek meg, ha a felperes a vagyonértékek létezésének valószínűségét igazoló bizonyítékot szolgáltat.
73. Mivel a Bizottság csupán általánosságban állította, hogy az InterTeam még rendelkezik vagyonnal, azonban semmilyen közelebbi támpontot nem szolgáltatott ezzel kapcsolatban, a Bizottságnak az InterTeam elleni keresetét – mint elfogadhatatlant – el kell utasítani(27) .
C – Az A-Consult és az Ision elleni kereset elfogadhatósága
74. A Bizottság a keresetet 2002. augusztus 12-én nyújtotta be. Már ezt megelőzően, nevezetesen 2002. július 25-én megindult az osztrák jogszabályoknak megfelelően az A-Consult vagyonával kapcsolatos csődeljárás, illetve 2002. július 19-én a német jog alapján az Ision vagyonára vonatkozó fizetésképtelenségi eljárás.
1. A felek érvelése
75. Az A-Consult csődbiztosának érvelése szerint az A-Consulttal szemben előterjesztett kereset elfogadhatatlan. Az osztrák jogban a Konkursordnung (a csődről szóló osztrák törvény, a továbbiakban: KO) 6. §-a megtiltja valamennyi olyan peres eljárás indítását és lefolytatását, amely a csődeljárás alatt álló társaság vagyonát alkotó javakra vonatkozó jogok érvényesítésére irányul. A fizetésképtelenségi eljárásról szóló, 2000. május 29-i 1346/2000/EK tanácsi rendelet(28) (a továbbiakban: 1346/2000 rendelet) 16. és 17. cikke értelmében az Európai Unió valamely tagállamában megindult fizetésképtelenségi eljárást az összes többi tagállam elismeri, és bármely más tagállamban ugyanazzal a joghatással rendelkezik, mint az eljárást megindító állam jogszabályai szerint.
76. Az Ision is elfogadhatatlannak tartja a vele szemben előterjesztett keresetet. Akként érvel, hogy a fizetésképtelenségi eljárás 2002. július 19-i megindításával elvesztette azt a jogot, hogy pereljen, és perelhető legyen. Ettől az időponttól kezdve a fizetésképtelenségi eljárással érintett vagyonra vonatkozó minden jog perbeli érvényesítése és annak védelme az Insolvenzordnung (a fizetésképtelenségről szóló német törvény; a továbbiakban: InsO) 80. §-a értelmében a vagyonkezelő feladata. Azonban a keresetlevelet nem kézbesítették a vagyonkezelőnek. Így a vagyonkezelő nem lett fél a jogvitában.
77. A Bizottság álláspontja szerint a kereset elfogadható. Az, hogy a Bíróság kizárólagos hatáskörrel bír jelen jogvita elbírálására, az EK 238. cikkből és az ezzel együtt olvasott választottbírósági kikötésből következik. A Bíróság ítélkezési gyakorlata szerint e kizárólagos hatáskörrel nem állítható szembe a nemzeti jog. Az 1346/2000 rendelet csak a fizetésképtelenségi eljárás tagállamokon belüli joghatásaira vonatkozik, azonban semmilyen kihatása sincs valamely kereset Bíróság előtti elfogadhatóságára. Ezen túlmenően a Bizottságot – állítása szerint – először 2002. szeptember 23-án, azaz az A-Consult elleni csődeljárás megkezdése után két és fél hónappal értesítették ezen eljárás megindításáról. Ez az időbeli késedelem nem felel meg az 1346/2000 rendelet 40. cikke szerinti „haladéktalan” minősítésnek.
2. Jogi álláspont
a) Az elsődleges kérelemről
78. Az olyan társaságok elleni keresetek elfogadhatóságát, amelyek vagyona vonatkozásában a csőd-, illetve a fizetésképtelenségi eljárás már megindult, hasonlóan a felszámolás alatt lévő társaságok elleni keresetek elfogadhatóságához, a jogképesség és a perbeli jogképesség kérdése oldaláról is meg lehetne vizsgálni. Emellett szól az, hogy a fizetésképtelenségi eljárás megindítása közvetlen változást eredményez a társaság jogállásában, amely a saját szervei útján már nem járhat el. Vagyona egy vagyonkezelő által kezelt, elkülönített vagyonná (csődvagyon) alakul át. Ennélfogva a társaság székhelye szerinti jog, azaz az osztrák, illetve a német jog alkalmazására kerülne sor (29) .
79. Az elfogadhatóság kérdése azonban egyéb eljárásjogi kérdésként a lex fori jogának, azaz a Bíróság előtt alkalmazandó eljárásjogának a függvénye is lehet, amely azonban semmilyen erre az esetre vonatkozó kifejezett rendelkezést nem tartalmaz. Mindenesetre a Feilhauer-ügyben(30) hozott ítélet értelmében a Bírósággal szemben nem lehet hivatkozni a nemzeti eljárásjog olyan rendelkezéseire, amelyek hatáskörét kizárják.
80. Az elfogadhatóságnak a perbeli jogképesség kérdéseként vagy általános elfogadhatósági kérdésként történő eldöntése nem lenne fontos abban az esetben, ha a Bíróság előtt alkalmazandó eljárásjognak a 1346/2000 rendelet figyelembevételével történő értelemezésből az következne, hogy a bármely tagállamban megindított fizetésképtelenségi eljárás joghatásaira a Bíróság előtti eljárás során is figyelemmel kell lenni.
81. Az 1346/2000 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének f) pontja szerint a fizetésképtelenségi eljárást megindító állam jogszabályai határozzák meg a fizetésképtelenségi eljárásnak az egyéni hitelezők által indított eljárásokra gyakorolt hatásait. Így a tagállami bíróságok előtt indított ilyen eljárások elfogadhatósága a német vagy az osztrák jog szerint alakulna.
82. A német jog szerint az InsO 87. §-a értelmében a hitelezők követeléseiket az adós vagyonával összefüggő fizetésképtelenségi eljárás megindítása után kizárólag a fizetésképtelenségi eljárásra vonatkozó rendelkezések alapján érvényesíthetik. Az InsO 174. és az azt követő §-ai rendelkezéseinek megfelelően a polgári eljárásjog által szabályozott rendes kereset helyébe a bejelentési eljárás lép. Következésképpen az adós társaság vagy a vagyonkezelő ellen irányuló közvetlen jogérvényesítést – mint elfogadhatatlant – el kell utasítani(31) .
83. Az osztrák jogban a KO 6. §-ának (1) bekezdése is megtiltja a csődeljárás megindítása után valamennyi olyan peres eljárás indítását, amely a felszámolás alatt álló társaság vagyonát alkotó javakra vonatkozó jogok érvényesítésére vagy biztosítására irányul.
84. Következésképpen a nemzeti jog alkalmazása esetén az egyes keresetek ‑ mint elfogadhatatlanok ‑ elutasításra kerülnének.
85. A Bizottságnak annyiban ugyan igaza van, hogy az 1346/2000 rendelet nem tartalmaz olyan rendelkezést, amely kifejezetten a Bíróság előtti eljárás során történő alkalmazásra vonatkozik. A Bíróság eljárásjoga szintén nem utal a rendeletre. A rendelet céljára koncentráló teleologikus értelmezésből azonban az következik, hogy Bíróság előtti eljárások során az 1346/2000 rendeletben megfogalmazott elvektől nem lehet eltérni.
86. A fizetésképtelenségi eljárások célja az, hogy a rendelkezésre álló vagyoni eszközöket egyetlen eljárás során az abban részt vevő összes hitelező között egyenlően osszák szét. A nemzeti jog ezért kizárja az önálló igényérvényesítést a fizetésképtelenségi eljárás megindítását követően. A hitelezők nem indíthatnak közvetlenül keresetet eltérő jogcím érvényesítése végett, illetve nem eszközölhetnek fennálló jogcím alapján önálló végrehajtást sem(32) . Hiszen ezáltal egyes hitelezők a többinél jobb helyzetbe kerülhetnének. Az 1346/2000 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének f) pontja biztosítja azt, hogy ezt az elvet a kereset más tagállamban történő benyújtásával ne lehessen kijátszani.
87. A rendelet közvetlenül alkalmazandó minden tagállamban, és minden nemzeti bíróságra nézve kötelező. Nem világos, hogy a rendeletben megfogalmazott elveket a Közösség bíróságai előtti eljárások során miért ne kellene figyelembe venni. Amennyiben ezeket az elveket a Bizottság Bírósághoz benyújtott keresetére vonatkozóan értelemszerűen alkalmaznák, úgy a Bizottság jogtalanul kerülne előnyösebb helyzetbe azokkal a hitelezőkkel szemben, akik követelésüket csak fizetésképtelenségi eljárás keretében tudják érvényesíteni(33) . A rendelet hatékony érvényesülésének (effet utile) biztosítása végett nem kérdéses, hogy a Bizottságra nézve is kötelezően alkalmazandó az, hogy a hitelezők a szerződésből eredő követeléseiket a fizetésképtelenségi eljárás megindítását követően csak a nemzeti fizetésképtelenségi eljárás keretében érvényesíthetik.
88. A Bíróságnak a Feilhauer-ügyben hozott fent hivatkozott ítéletben(34) tett megállapításai, valamint az az elv, miszerint valamely bíróság saját eljárásjogát alkalmazza, nem zárja ki az itt képviselt megoldást. Hiszen azok a nemzeti rendelkezések, amelyek a Bíróságnál előterjesztett kereset elfogadhatóságának akadályát képezik, közösségi jogi kollíziós rendelkezés (az 1346/2000 rendelet 4. cikke (2) bekezdésének f) pontja) alapján kerülnek alkalmazásra. A közösségi jog tehát elfogadja, sőt úgy rendelkezik, hogy a Bíróságnál előterjesztett kereset elfogadhatósága az alkalmazandó nemzeti rendelkezések alapján kerüljön korlátozásra.
89. Másodlagosan a Bizottság azzal érvel, hogy az A-Consult elleni kereset elfogadhatósága az 1346/2000 rendelet alkalmazása esetén is fennáll, mivel őt – szemben a rendelet 40. cikkével – először két és fél hónappal a fizetésképtelenségi eljárás megindítása után, azaz nem az említett rendelkezés szerint, „haladéktalanul” tájékoztatták.
90. Ez az érvelés nem fogadható el. Az 1346/2000 rendelet 40. cikke ugyanis nem tartalmaz olyan szankciót, amely szerint a nem haladéktalanul történő tájékoztatás esetén a fizetésképtelenségi eljárás megindításának hatásai csak azokkal a hitelezőkkel szemben érvényesülnek, akiket haladéktalanul tájlékoztattak. Egyébként a fizetésképtelenségi eljárás megindítását a kereskedelmi nyilvántartásba, illetve a cégjegyzékbe bejegyzik és közzéteszik, így a Bizottság erre vonatkozó tájékoztatás nélkül is értesülhetett az eljárás megindításáról.
91. Tehát végeredményképpen megállapítható, hogy az A-Consult és az Ision elleni kereset elfogadhatatlan, mivel az osztrák és a német fizetésképtelenségi eljárásra vonatkozó jog, amelyek itt irányadók, a csőd- illetve fizetésképtelenségi eljárás megindítását követően kizárják a hitelezők által indított egyéni eljárásokat.
b) A másodlagos kérelmekről
92. A szóbeli szakasz során a Bizottság az A-Consult és az Ision elleni marasztalási keresetét másodlagosan megállapítási keresetté alakította át. Ebben az időpontban az A-Consulttal szemben fennálló követelést a csődjegyzékbe még nem jelentették be. Ezzel szemben az Isionnal szembeni követelést a Bizottság és az Ision vagyonkezelőjének egybehangzó, a szóbeli szakaszban előterjesztett adatai szerint egy pontosabban nem megjelölt időpontban a fizetésképtelenségi táblázatba bejelentették, ezt a követelést pedig a vagyonkezelő vitatta.
93. Amennyiben a vagyonkezelő vagy a hitelező az igazolás időtartama alatt vitat egy, a bejelentési jegyzékbe bejelentett követelést, úgy a hitelező az osztrák jog értelmében a KO 110. §-a alapján megállapítási keresetet nyújthat be. Ennek a keresetnek az elbírálására a KO 111. §-a értelmében a csődbíróság rendelkezik hatáskörrel. Hasonló szabályok érvényesülnek a német jogban az InsO 179. és azt követő §-ai szerint.
94. Mindkét jogrendszerben a megállapítási kereseteket elbíráló csőd-, illetve fizetésképtelenségi bíróságok hatásköre nem képezi akadályát hasonló keresetek Bíróságon történő benyújtásának. A KO 110. §-ának (1) bekezdése értelmében a megállapítási kereset az (osztrák) csődbírósághoz csak akkor nyújtható be, ha a jogi út elfogadható. Hasonló szabályok érvényesülnek a német jogban is az InsO 185. §-a alapján. Mivel az EK 238. cikk szerint választottbírósági kikötés alapján kizárólag a Bíróság rendelkezik hatáskörrel, úgy a nemzeti bíróságok előtti perindítás elfogadhatatlan lenne. A német jogban ezenkívül elismert, hogy az adós vagyonával szemben támasztott vitatott követelések megállapítása iránti keresetet az InsO 180. §-ától eltérően valamely, a felek megegyezése szerinti választottbíróság előtt is be lehet nyújtani(35) .
95. A megállapítási keresetnek azonban minden esetben az az előfeltétele, hogy a követelést a jegyzékbe, illetve a táblázatba bejelentsék, illetve az vitatott legyen. Mindez az A-Consulttal szemben fennálló követelés esetében ezidáig nem teljesült. Ezáltal a másodlagos kereseti kérelem A-Consultra vonatkozó része elfogadhatatlan. Amíg nem biztos az, hogy a követelés vitatott, addig nincs szükség jogvédelemre. Amennyiben a követelést nem vitatják, úgy a Bizottságnak nem kell kereset útján érvényesítenie a megállapítás iránti igényét.
96. Kétségtelen, hogy az Isionnal szemben fennálló igényt bejelentették a fizetésképtelenségi táblázatba(36) . A másodlagos kérelmek ennek ellenére elfogadhatatlanok lehetnek, mivel azok nem a megfelelő alperesek ellen irányulnak, és/vagy azokat késve nyújtották be.
97. A fizetésképtelenségi táblázatba történő bejegyzés megalapozottságának megállapítása iránti keresetet az eredeti, a marasztalási kereset alperesétől eltérő alperessel szemben kell előterjeszteni, nevezetesen azzal szemben, aki vitatja az igény fennálltát. Ez lehet akár a vagyonkezelő vagy akár valamely másik hitelező is. Az Ision elleni másodlagos kereseti kérelem elfogadhatóságával kapcsolatos kétely abból ered, hogy a Bizottság nem kérte a keresetnek az igényt vitató vagyonkezelővel vagy más hitelezővel szembeni keresetté történő átalakítását. Ennek megfelelően a vagyonkezelőnek szabályszerűen nem is kézbesítették a keresetet.
98. Még ha a kérelmeket nagyvonalúan úgy értelmezzük is, hogy azokat a vagyonkezelővel szemben terjesztették elő, az elfogadhatóságuk ellen szól az, hogy előterjesztésükre először a szóbeli szakaszban került sor. Abból az elvből kell kiindulni, hogy valamely igény megállapítását már tartalmazza az ezzel kapcsolatos szolgáltatásra vonatkozó marasztaló döntés. Mivel a fizetésképtelenségi táblázatba történő bejegyzés megalapozottságának megállapítása iránti kereset a marasztalási kereset alperesétől eltérő alperes ellen irányul, nevezetesen az ellen, aki vitatja az igény fennálltát, itt keresetmódosítás szükséges.
99. Az eljárási szabályzat nem szabályozza kifejezetten, vajon lehetséges-e és mely időpontig lehetséges a kereset módosítása. Az eljárási szabályzat 42. cikkének 2. §-a értelmében az eljárás további részében semmilyen új jogalapot nem lehet felhozni, kivéve, ha az olyan jogi vagy ténybeli helyzetből származik, amely az eljárás során merült fel. Ez a rendelkezés megfelelően alkalmazandó jelen keresetmódosításra is, beleértve az ahhoz szükséges tényállítást is, így különösen a követelés fizetésképtelenségi táblázatba történő bejelentését és a követelés vagyonkezelő által történő vitatását.
100. Az Ision vagyonával szemben 2002. július 19-én indult meg a fizetésképtelenségi eljárás. Még ha a Bizottság a kereset 2002. augusztus 12-i benyújtásakor a közzététel ellenére nem is bírt tudomással az eljárás megindításáról, arról legkésőbb 2002. szeptember 26-án, az Ision vagyonkezelőjének jelen eljárásban előterjesztett beadványa részére történt kézbesítésekor értesült.
101. Azóta lehetősége volt arra, hogy bejelentse a követelést a fizetésképtelenségi táblázatba, és – miután a követelést a vagyonkezelő vitatta – a megállapítási kérelmét előterjessze. Azonban ezeket a kérelmeket valójában először a szóbeli szakasz során, 2004. július 8-án terjesztette elő anélkül, hogy e késedelmét indokolta volna. Mindez többek között ahhoz vezetett, hogy az Ision vagyonkezelőjét nem vonták be megfelelően a jelen eljárásba. A vagyonkezelőnek a követelés táblázatba való bejelentését és a kereset számára történő kézbesítését megelőzően semmiféle oka nem volt arra, hogy a Bíróság előtti eljárásban részt vegyen.
102. Következésképpen az A-Consult és az Ision elleni kereset annyiban is elfogadhatatlan, amennyiben abban a Bizottság másodlagosan a követeléseknek a bejelentési lajstomba, illetve a fizetésképtelenségi táblázatba való bejelentésének megállapítását kérte.
VI – A kereset megalapozottsága
103. A Bizottság az általa kifizetett előlegek visszafizetése iránti igényét az alperesekkel szemben egyetemlegesen érvényesíti a szerződésbeli rendelkezésekre, különösen a II. melléklet 23.3 cikkére, valamint a BGB 812. §-a alapján a jogalapnélküli gazdagodásra támaszkodva. Mivel az InterTeam, az A-Consult és az Ision elleni kereset elfogadhatatlan, már csak azt kell megvizsgálni, hogy az AMI-val, az Intracommal, az Eurammal és a Nordbankkal(37) szemben megalapozott-e.
104. A BGB 421. §-a értelmében az adósok egyetemlegessége annyit jelent, hogy az adósok mindegyike a szolgáltatás egészének teljesítéséért tartozik felelősséggel. Csak egy egyetemlegesség esetén lehetne a Bizottság keresete teljes egészében eredményes. Ellenkező esetben a Bizottság minden egyes szerződő féltől csupán a szolgáltatás arányos részét követelhetné.
A – Az egyetemleges felelősség
1. A felek érvelése
a) A Bizottság
105. A Bizottság lényegében azt adta elő, hogy az egyetemleges felelősség a szerződés 1. cikkéből és a II. melléklet 23.3 cikkéből következik. A feladatoknak a különböző szerződő felek közötti felosztása nem áll ellentétben az adósok egyetemlegességével, mivel az egyes részszolgáltatásoknak egy és ugyanazon szolgáltatás iránti igényt kell kielégíteniük.
106. A szerződésből továbbá az is következik, hogy a BGB 425. §-ának (1) bekezdése alapján mindegyik alperes felelősséggel tartozik a másik alperes mulasztásáért(38) . Valamely másik egyetemlegesen felelős adós mulasztásáért való ilyesfajta együttes felelősség a német jogban rendszeresen alkalmazásra kerül, amennyiben – mint jelen esetben is – több vállalkozó vállalt kötelezettséget valamely munka kivitelezésére (BGB 427. §).
107. A szerződés 1. cikkének (2) bekezdése nem erre az esetre vonatkozik, hanem azt szabályozza, hogy valamely szerződő félnek milyen terjedelemben kell helytállnia valamely másik szerződő fél mulasztásaiért harmadik személlyel (például alvállalkozók) szemben. Még ha itt a Bizottsággal szemben fennálló egyetemleges felelősség alóli kivételről lenne is szó, az alperesek nem tettek meg mindent annak érdekében, hogy a vizsgálati jelentésben rögzített mulasztásokat pótolják. Mindenesetre, mindegyik alperes megsértette az egymással való együtműködésre vonatkozó kötelezettségét, továbbá a II. melléklet 2. cikke (3) bekezdésének c) pontjával ellentétben nem tájékoztatták a Bizottságot arról, hogy a munkálatok nem haladnak megfelelően.
b) Az alperesek
108. Az A-Consult és az Intracom álláspontja szerint a szerződés 1. cikkének (1) bekezdése nem szolgál az egyetemlegesség alapjául a 23.3 cikken alapuló visszafizetési kötelezettség tekintetében. Ellenkezőleg, egyedül a szerződés 1. cikkének (2) bekezdése rendelkezik a járulékos szolgáltatásért való felelősségről.
109. Az Intracom az alapján zárja ki az egyetemlegesség fennforgását, hogy az adósoknak nem mindegyike rendelkezik a teljes szolgáltatás teljesítéséhez szükséges szakértelemmel. Egyébiránt a szerződésben található hivatkozott rendelkezés a BGB kétség esetén alkalamzandó 427. §-ával szemben elsőbbséget élvez.
110. Az AMI, az Euram és az InterTeam, akik közös észrevételeket terjesztettek elő, továbbá a Nordbank véleménye szerint a szerződés 1. cikkének (1) bekezdésébe foglalt, az adósoknak a főszolgáltatás iránti kötelezettség vonatkozásában szabályozott egyetemlegességét e rendelkezés (2) bekezdése jelentősen módosította.
111. Az alperesek továbbá előadják, hogy a Bizottság nem ismertette részletesen, hogy a szerződés 1. cikkének (2) bekezdése alapján az egyes szerződő feleknek mely mulasztások róhatóak fel. A Nordbank és az Intracom ezt azzal egészítik ki, hogy ők a munkák félbeszakításáig minden kötelezettségüknek eleget tettek. A munkák idő előtti befejezése miatt nem folytatták a ténylegesen az ő kötelezettségüket képező munkákat.
112. A Nordbank és az Intracom vitatják a tájékoztatási kötelezettség megsértését. A II. melléklet 2. cikke (3) bekezdésének c) pontja csupán azt a kötelezettséget írja elő, hogy a szerződő feleknek koordinátor közvetítésével fel kell hívniuk a Bizottság figyelmét a munkaterületükkel kapcsolatos nehézségekre. Mindenesetre számukra nem volt felismerhető, hogy más szerződő felek esetlegesen mulasztást követtek el.
113. A Nordbank véleménye szerint a szerződés támogatásnyújtási szerződés jellegéből következik, hogy minden szerződő fél csak annyiban köteles a visszafizetésre, amennyiben ténylegesen őt meg nem illető közpénzt kapott meg.
2. Jogi álláspont
114. Elsősorban magának a szerződésnek a rendelkezései alapján állapítandó meg, hogy adósok egyetemlegessége áll-e fenn. Az adósok egyetemlegessége egyrészt abból eredhet, hogy arról a szerződés közvetlenül rendelkezik. Másrészt abból is származhat a szerződő felek egyetemleges felelőssége, hogy esetleg ők a BGB 705. §-a értelmében polgári jogi társaságot (a továbbiakban: GbR) alkotnak, amely társaságnak a célját a projekt megvalósítása képezi(39) . Ugyanis a GbR-t alkotó minden egyes társaság főszabály szerint járulékosan felel a társaság kötelezettségeiért, éspedig az összes kötelezettségért, azaz nem csupán azért a részért, amely a társaságon belüli viszonyok alapján rá esik(40) .
115. Természetesen a tagok járulékos társasági felelőssége, mint ahogyan a szerződésben rögzített egyetemleges felelősség is, feltételezi azt, hogy a szerződés a társasággal (és nem csupán az egyes szerződő felekkel) szemben ténylegesen megalapozza az előlegek visszafizetése iránti igényt, illetve hogy a társaság tagjainak személyes felelőssége a szerződésben nem kerül korlátozásra.
116. A főszolgáltatásra irányuló kötelezettség, azaz a projekt megvalósítása vonatkozásában a szerződés 1. cikke (1) bekezdésének megfogalmazása egyértelműen az adósok egyetemlegességét látszik megalapozni. A szerződés szövegében alkalmazott jointly and severally fordulat az egyetemleges kötelezettségnek felel meg. A szóban forgó szövegrész tehát az alábbiak szerint hangzik a német nyelvű szerződésmintában: „Die Vertragspartner führen die in Anhang I dieses Vertrags genannten Arbeiten […] als Geamtschuldner […] aus.”
117. Amennyiben valamely oszthatatlan szolgáltatást – mint jelen esetben – nem minden szerződőtárs tud egyedül teljesíteni, úgy az egyetemleges kötelezettség helyett lehet, hogy együttes kötelezettséget kívántak kikötni, mivel nem lehet abból kiindulni, hogy a szerződő felek valami lehetetlen dologra akartak volna kötelezettséget vállalni(41) . Az együttes kötelezettség jellemzője az, hogy a hitelező nem minden egyes adóstól követelheti a szolgáltatás egészének teljesítését, hanem csupán a szolgáltatásnak az összes adós együttműködése által történő teljesítését követelheti(42) .
118. A szerződés 1. cikkének (2) bekezdéséből következik, hogy – ellentétben az (1) bekezdés szövegével – valójában együttes kötelezettségben állapodtak meg. Az 1. cikk (2) bekezdése ugyanis csak azt a kötelezettséget rója a szerződő felekre, hogy megteszik a tőlük telhető erőfeszítéseket a projekt céljainak elérése és a mulasztó szerződő fél kötelezettségeinek teljesítése végett. Továbbá egyik szerződő fél sem felel azokért az eseményekért, amelyek a rendes hatókörén kívül esnek. Mivel egyik szerződő fél sem köteles a szolgáltatás egészét egyedül teljesíteni, így nincs szó egyetemleges kötelezettségről.
119. Azonban jelen ügyben már nem a főszolgáltatásról, azaz a projekt teljesítéséről és az elektronikai alkatrészek kereskedelmi piacterének létrehozásáról van szó. A Bizottság inkább azon előlegek visszafizetését követeli, amelyek véleménye szerint az alpereseket nem illetik meg. Az a tény, hogy a főszolgáltatás tekintetében nem áll fenn az adósok egyetemlegessége, jelzi azt, miként akarták a szerződő felek általánosságban felosztani a kockázatokat. Azonban mégsem következik ebből egyértelműen az, hogy a visszafizetési kötelezettség tekintetében ne lenne szó egyetemleges kötelezettségről.
120. Az előlegek visszafizetése osztható szolgáltatás, amelyre a jogszabályi rendelkezések alapján a következő elvek vonatkoznak. Amennyiben több adós kötelezett valamely osztható szolgáltatás, mint a vitatott visszafizetés teljesítésére, úgy ők kétség esetén a BGB 420. §-a alapján csak részarányosan felelnek. Ettől eltérően rendelkezik a BGB 427. §-a, amely szerint kétség esetén osztható szolgáltatás esetén is egyetemleges a felelősség, amennyiben több adós egy szerződésben együttesen vállal kötelezettséget valamely szolgáltatás nyújtására. Ez az értelmező rendelkezés azonban azzal a fenntartással érvényesül, hogy nincs ettől eltérő szerződéses szabályozás, amit a továbbiakban kell megvizsgálni. Egyetemleges lehet a kötelezettség abban az esetben is, amennyiben valamely GbR olyan kötelezettségéről van szó, amelyért a társaság tagjai járulékosan, mint egyetemlegesen kötelezettek felelnek.
121. Az elismert költségeket meghaladó előlegek visszafizetésére vonatkozó fő szerződéses szabály a II. melléklet 23.3 cikke. Ez a rendelkezés nem rendelkezik kifejezetten minden szerződő fél egyetemleges felelősségéről. A Bizottság visszafizetés iránti igényt támaszthat azonban valamely – feltételezett – társasággal vagy a szerződő felek összsségével szemben, amely kötelezettségéért minden szerződő fél egyetemlegesen felel. Éppen így elképzelhető az is, hogy minden egyes szerződő fél csak az általa megkapott összegért felel.
122. A 23.3 cikkben visszafizetésre kötelezettekként a the contractors (a szerződő felek) kerültek megnevezésre. Ebből nem lehet egyértelműen az együttes kötelezettségre és ezzel az adósok egyetemlegességre következtetni. Ez a megfogalmazás úgy is értelmezhető, hogy minden szerződő félnek mindenkor azt az összeget kell visszafizetnie, amely meghaladja az őt megillető költségtérítést.
123. A to reimburse (visszafizetni) ige alkalmazása arra enged következtetni, hogy a szerződő feleknek csak azokat az összegeket kell visszafizetniük, amelyeket korábban ténylegesen meg is kaptak. Lényegében a jogalap nélküli gazdagodás egy különleges szerződéses szabályozásáról van szó. A jogalap nélküli gazdagodáson alapuló igények a BGB 812. §-a értelmében annak a visszaszolgáltatására irányulnak, amit az ember (saját maga) megkapott. Általános esetben tehát ez alapján nem áll fenn több szerződő fél között egyetemleges kötelezettség annnak visszafizetéséért, amit ők például valamely semmis szerződés alapján kaptak(43) . Azonban eltérő eredményre juthatunk, ha a gazdagodás valamely osztatlan társasági vagyonközösség, így például valamely GbR-nél következett be(44) .
124. A visszafizetési kötelezettség megértésénél tehát az a döntő, hogy kinek a javára történt a kifizetés. Ugyanis a visszafizetésre csak az kötelezett, aki a kifizetés címzettje volt.
125. Lehetséges, hogy a Bizottság az összegeket a szerződés alapján a szerződő feleknek közösen, különösen valamely általuk létrehozott GbR-nek fizette ki. Első látásra emellett szól az a tény, hogy a Bizottság a kordinátornak fizet, és nem részarányosan, minden szerződő félnek.
126. A II. melléklet 2.1 cikkéből azonban az következik, hogy a kordinátor megbízottként a kifizetéseket átveszi, majd azokat azonnal továbbítani köteles a szerződő feleknek anélkül, hogy ő maga a pénzek rendelkezési jogosultsággal bíró tulajdonosává válna. Ezáltal a kifizetett összegek nem a szerződő felek által alakított társaság vagyonába vagy valamely más osztatlan társasági vagyonközösségbe folynak be. Azaz a kifizetések tényleges kedvezményezettje így minden egyes szerződő fél önállóan, éspedig a támogatás őket mindenkor megillető részének mértékében, amely a szerződésben foglalt költségtervezet alapján előre meghatározott. A kordinátornak csupán közvetítő szerepe van, akit a Bizottság a támogatottak nagy száma miatt vesz igénybe.
127. Ennélfogva a II. melléklet 23.3 cikke alapján minden szerződő fél csak az előlegek azon részének visszafizetéséért felel, amelyet ő maga megkapott. Mivel a társaság vagyona nem gyarapodott, úgy a szerződő felek esetleges társasági tagi minősége alapján egyetemleges felelősségről nem lehet szó.
128. Ezt a következtetést erősíti az, ha a II. melléklet 23.3 cikkét a szerződés 1. cikke (2) bekezdésének második mondatával összefüggésben olvassuk. A szerződés 1. cikke (2) bekezdésének második mondata értelmében egyik szerződő fél sem köteles valamely más mulasztó szerződő fél tartozásának összegét visszafizetni, kivéve, ha a mulasztáshoz maga is hozzájárult.
129. A Bizottság álláspontja szerint ez a rendelkezés csak az egyes szerződő feleket terhelő kötelezettségeket érinti, azaz például alvállalkozókkal szemben fennálló adósságokra vagy más szerződő felekkel szembeni – egymás között fennálló belső kapcsolatán belüli – fizetési kötelezettségekre vonatkozik. Ellenben a minden szerződő féllel szemben közösen támasztott igényre a szerződés 1. cikke (2) bekezdésének második mondata a Bizottság szerint egyáltalán nem alkalmazható.
130. Azonban ez az értelmezés nem meggyőző. Az 1. cikk mint a szerződés elvi jelentőségű rendelkezése szabályozza az alperesek kötelezettségeit a Bizottsághoz fűződő viszonyon belül. Az (1) bekezdés kifejezetten a Bizottság felé
teljesítendő munkákról szól, a (2) bekezdés arra az esetre tartalmaz intézkedéseket, ha e kötelezettségek teljesítése során zavar támad. Eszerint a szerződő feleknek kell bizonyos határokon belül a mulasztó szerződő félért helytállni (a (2) bekezdés első mondata). Ezeket a határokat a (2) bekezdés második mondata tovább pontosítja. Azonban még mindig arról van szó, hogy milyen terjedelműek a szerződő felek Bizottsággal szembeni kötelezettségei.
131. Amennyiben a szerződés 1. cikke (2) bekezdésének második mondatát úgy kellene értelmezni, mint ahogyan azt a Bizottság javasolja, úgy ez a szövegrész a szerződő felek egymás közötti vagy harmadik személyekkel szemben fennálló kötelezettségeire vonatkozna. Ezáltal e rendelkezés teljes mértékben kikerülne a szerződés 1. cikkének összefüggéséből. Az ilyen szabályozás inkább az alperesek egymás közötti konzorciumszerződésébe, mint egy, a Bizottsággal kötött szerződésbe illene.
132. Megfelelő értelmezés esetén az 1. cikk (2) bekezdésének második mondata, összefüggésben a II. melléklet 23.3 cikkével, úgy értelmezendő, hogy valamely szerződő fél nem kötelezhető azoknak az előlegeknek a visszafizetésére, amelyeket valamely másik szerződő fél jogosulatlanul kapott, akár mivel ez az általa teljesítendő szolgáltatásokat egyáltalán nem, illetve nem megfelelően teljesítette, akár mivel a nála felmerülő költségeket nem szabályszerűen igazolta.
133. Mindamellett a szerződő fél felelőssé tehető annyiban, amennyiben maga is hozzájárult a szerződésszegéshez. Ebben a körben a szerződés 1. cikke (2) bekezdésének második mondata a Bizottságot felhatalmazza olyan előlegeknek valamely szerződő féltől történő visszakövetelésére is, amelyet ő maga nem kapott meg. Ennek az a feltétele, hogy az adós a hibás teljesítésnek vagy a teljesítés elmulasztásának részben okozója volt. Ez a rendelkezés azonban a visszafizetés iránti igény tekintetében nem keletkeztet egyetemleges kötelezettséget. Valójában minden egyes esetben meg kell vizsgálni, hogy kell-e és adott esetben milyen körben kell valamely szerződő félnek kivételesen azokat az előlegeket visszafizetnie, amelyeket ő maga nem kapott meg(45) .
134. Amennyiben a fenti 119–125. pontban foglalt fejtegetések ellenére a társasági kötelezettség fennállásából indulnánk ki, úgy azt kell figyelembe venni, hogy a társasági tagok személyes felelőssége a társaság harmadik személyekkel szemben fennálló adósságaiért a harmadik személyekkel kötött szerződésben korlátozható(46) . A szerződés 1. cikkének (2) bekezdését ilyen felelősségkorlátozó kikötésnek kell tekinteni, ezért a társasági tagság alapján fennálló egyetemleges felelősség ezen oknál fogva is kizárt.
135. A szerződés átfogó vizsgálata megerősíti, hogy a visszafizetés tekintetében nem állapodtak meg egyetemleges kötelezettségben. Az egyes szerződő felek részei jelentősen különböznek egymástól mennyiségben és minőségben egyaránt. Különösen az Euramnak és a Nordbanknak kellett alárendelet hozzájárulást nyújtania, amelynek során ők a kiegészítő szolgáltatásoknak a rendszerbe (logisztikai, illetve fizetési rendszer) történő beillesztését biztosították. Ennek megfelelően csekély mértékben részesedtek a támogatási pénzekből. Ezért nem feltételezhető, hogy egyes vállalkozások egyetemleges felelősséget akartak volna válalni, noha nekik a támogatási pénzeknek csak csekély része jutott, a projekt megvalósításában pedig alig vettek részt, és ezért csak kis mértékben befolyásolták a projekt eredményét.(47)
136. Figyelembe kell venni a szerződés kutatások támogatására irányuló jellegét, amire a Bizottság a szóbeli szakasz során – habár más összefüggésben is – nyomatékosan rámutatott. A kutatás és fejlesztés támogatása nagy kockázattal párosul(48) . Éppen azért, mivel a magánberuházók rendszerint nem készek ennek a kockázatnak az átvállalására, közpénzekből kell támogatást nyújtani. Az, hogy a kutatás és fejlesztés területén tevékenykedő kisebb vállalkozások gazdaságilag esetlegesen nem tudnak túlélni, egyike azoknak a kockázatoknak, amelyet a Bizottság a támogatási szerződések megkötésekor tudatosan elfogadott. Méltánytalan lenne, ha ilyen esetekben a veszteség kockázatát teljes egészében a többi szerződő félre hárítaná át. A Bizottságnak számolnia kellene azzal, hogy egyes vállalkozások a továbbiakban nem fognak részt venni a Közösség által támogatott kutatási tervekben, ha ők ezáltal olyan terjedelmű kötelezetségeket vállalnak, amilyeneket a Bizottság a mintaszerződéséből ki szeretne olvasni.
137. Végül a Bizottság a szerződés általa javasolt értelmezésének alátámasztásaként a Bíróságnak az egyetemleges kötelezettség fennállását kimondó, a Bizottság kontra Oder-Plan ügyben(49) és a Bizottság kontra Manuel Pereira Roldão & Filhos és társai ügyben(50) hozott ítéletekben tett megállapításaira utal. Ezek a megállapítások azonban nem alkalmazhatók a jelen ügyre, mivel azokban az ügyekben az eljárás tárgyát képező szerződés teljesen másként került megszövegezésre, mint a jelen ügyben vitatott szerződés.
138. Először is a Bizottság kontra Oder-Plan, valamint a Bizottság kontra Manuel Pereira Roldão & Filhos és társai ügyekben nem volt kétséges a főszolgáltatás nem teljesítéséért való felelősség vonatkozásában, hogy egyetemleges felelősségről van szó(51) . Ezenkívül valamely szerződő fél a nem igazolt kifizetések visszafizetésének egyetemleges kötelezettsége alól akkor mentesühetett, ha bizonyította, hogy nem járult hozzá a teljesítés elmulasztásához, és eleget tett a szerződésből eredő tájékoztatási kötelezettségének. E kikötés értelmében az egyetemleges kötelezettség olyan szabály, amely alól az a szerződő fél, akivel szemben valamilyen igényt támasztanak, csak kivételesen mentesülhet, és e körben a bizonyítási teher rá hárul.
139. Ezzel szemben jelen szerződés esetén valamelyik szerződő fél csak kivételes esetben felel idegen adósságok visszafizetéséért, nevezetesen akkor, ha közreműködött a szerződésszegésben. Emellett a Bizottsággal szemben fennálló tájékoztatási kötelezettség szabályszerű teljesítése nem előfeltétele az együttes felelősség kizárásának. Ezért helytelen jelen esetben az, ha a Bizottság a Bizottság kontra Oder-Plan ügyben hozott ítéletre támaszkodva a tájékoztatási kötelezettség megsértéséből együttes felelősséget akar levezetni.
140. Függetlenül az előbbi megfontolásoktól, a szerződés szövegében számos olyan zavaros elem van, miként arra rámutattunk, amelyek az egyetemleges kötelezettség fennállása vonatkozásában komoly kétségeket ébresztenek. Ezek a kétségek a Bizottság hátrányára értelmezendők.
141. A Bizottság a szerződésmintát, a II. melléklettel együtt, ügyek sokaságára szövegezte meg előre, és azt szerződő felekkel szemben alkalmazta. Azaz a Gesetz zur Regelung des Rechts der Allgemeinen Geschäftsbedingungen (általános szerződési feltételek szabályozásáról szóló törvény, a továbbiakban: AGB-Gesetz) 1. §-a értelmében általános szerződési feltételekről van szó. Az AGB-Gesetz 5. §-a szerint, amelyet az AGB-Gesetz 24. §-a értelmében a vállalkozásokkal szemben használt szerződési feltételekre is alkalmazni kell, az általános szerződési feltételek értelmezése során felmerülő kételyeket az azt alkalmazó terhére kell figyelembe venni. Az egyetemleges felelősség a Bizottság számára előnyös, azonban az alperesek számára hátrányos. Ahhoz, hogy a Bizottság az egyetemleges felelősséget megalapozó szerződési rendelkezésekre hivatkozhasson, az egyetemleges felelősségnek egyértelműen következnie kell a szerződési rendelkezésből. Amint azt a fenti fejtegetések mutatják, ez az egyértelműség hiányzik az eljárás alapjául szolgáló szerződési rendelkezésekből.
142. Összegezve megállapítható, hogy a szerződésből nem következik kétséget kizáróan az, hogy az alperesek felelőssége az előlegeknek a Közösség számára történő visszafizetése vonatkozásában egyetemleges. Nem tartoznak továbbá egyetemleges felelősséggel a szerződő felek egy, esetlegesen a projekt megvalósítása céljából alapított GbR kötelezettségeiért sem.
B – Az AMI-nak, az Intracomnak, az Euramnak és a Nordbanknak kifizetett előleg visszafizetése iránti követelés
143. Mivel nem áll fenn egyetemleges kötelezettség, azt kell vizsgálni, hogy a Bizottságot az előlegek egy része vonatkozásában megilleti-e a visszafizetés iránti jog az AMI-val, az Intracommal, az Eurammal és a Nordbankkal szemben. Ez a jog a szerződésen, különöen a II. melléklet 23.3 cikkén, valamint a BGB 812. §-a szerinti jogalap nélküli gazdagodáson alapulhat.
1. A szerződésből eredő jogok
144. A II. melléklet 23.3 cikke értelmében a visszafizetés iránti jognak az az előfeltétele, hogy a total financial contribution due for the Project (a projekttel összefüggésben [Bizottság részéről] járó összes pénzügyi hozzájárulás) a már megvalósult előlegkifizetéseknél alacsonyabb legyen. A jogkövetkezmény ezen esetben az lenne, hogy a nevezett alperesek mindegyikének az általuk megkapott előleg és a náluk felmerülő költségek különbözetét vissza kellene térítenie. Ezen túlmenően a szerződés 1. cikke (2) bekezdésének második mondata alapján kötelezhetőek lehetnek az alperesek a többi szerződő félhez befolyt előlegek visszafizetésére is. Mindenekelőtt ezt kell vizsgálni.
a) A szerződés 1. cikke (2) bekezdésének második mondatán alapuló követelés (felelősség valamelyik szerződő fél szerződésszegésében való közreműködésért)
145. A szerződés 1. cikke (2) bekezdésének második mondatán alapuló követelés akkor lenne megalapozott, ha valamely másik szerződő fél, akivel szemben az igényt érvényesítik, közreműködött valamely másik alperes olyan szerződésszegésében (így például a nem megfelelő szolgáltatás vagy a teljesítés elmulasztása), amely visszafizetés iránti igényt von maga után.
146. A „kivéve” megfogalmazásból az következik, hogy ennél a követelésnél a szerződés általános felelősségi szabályai alóli kivételről van szó. A Közösség ilyen követelésének alapjául szolgáló tények tekintetében – azaz, hogy valamely szerződő fél közreműködött valamely másik szerződő fél szerződésszegésében – a bizonyítási teher a Bizottságra, mint az igény érvényesítőjére hárul(52) .
147. A Bizottság a vizsgálati jelentésre támaszkodva előadta ugyan, hogy az alperesek nem kellően működtek együtt, valamint nem gyakoroltak befolyást a mulasztó szerződő felekre. A II. melléklet 2.3 cikke c) pontjából eredő kötelezettségüknek sem tettek eleget, azaz a Bizottságot nem tájékoztatták a fejlemények nem megfelelő alakulásáról. Ez az általános érvelés azonban nem elegendő valamely szerződő félnek valamely más szerződő féllel szemben a Bizottság által érvényesíteni kívánt visszafizetési követelése vonatkozásában fennálló felelősségének a bizonyításához. A Bizottságnak állításait inkább az egyes szerződő felek vonatkozásában kellett volna konkretizálnia. Ezenfelül az AMI, az Euram, az Intracom és a Nordbank ezeket az állításokat részletes adatokkal kétségbe vonta, oly módon, hogy a Bizottságnak az ezeket alátámasztó bizonyítékokat kellett volna felsorakoztatnia, amit azonban nem tett meg.
148. Így a Bizottságnak a szerződés 1. cikke (2) bekezdésének második mondatára alapított visszafizetés iránti követelése nem megalapozott.
b) A II. melléklet 23.3 cikkén alapuló követelés (a túlfizetések visszafizetése)
149. A II. melléklet 23.3 cikke alapján meg kell vizsgálni, hogy az AMI, az Euram, az Intracom és a Nordbank számára teljesített kifizetések meghaladják-e az őket megillető költségtérítés összegét. Ezen túlmenően a megfelelő visszafizetés iránti követelésnek esedékesnek kell lennie.
150. A II. melléklet 23.3 cikkéből az következik, hogy az elszámolásra akkor kerül sor, ha minden költséget, amelyhez a Bizottságnak hozzá kell járulnia, megállapítottak. A ténylegesen felmerült költségeket ugyanis először a projekt befejezését vagy a projekt megvalósításának egyéb módon bekövetkező végét követően lehet pontosan meghatározni(53) . Mivel a projekt befejezésére nem került sor, a visszafizetési követelések csak akkor válnának esedékessé, ha a projektet más módon befejezték. Ugyanis, ameddig a projekt befejezésére nem kerül sor, addig további megtérítendő költségek merülhetnek még fel.
i) A szerződés megszüntetése
151. A projekt a szerződésnek a Bizottság által 1999. szeptember 8-án történt felmondásával befejeződhetett volna. A felek között azonban erősen vitatott, vajon érvényes volt-e a felmondás. Az alperesek álláspontja szerint hiányzik mind az érvényes felmondási nyilatkozat, mind a felmondási ok. A 23.3 cikken alapuló követelés tekintetében ezeknek a kérdéseknek nincs jelentősége, és függőben maradhatnak, ha a szerződés megszüntetésére más módon került sor.
152. A II. melléklet 5.4 cikke csupán a II. melléklet 23.3 pontját kiegészítve tisztázza azt, hogy felmondás esetén a szerződő felek a projekttel összefüggésben felmerülő költségek részarányos megtérítésére továbbra is igényt tarthatnak. A II. melléklet 5.4 cikke nem tartalmaz a II. melléklet 23.3 cikkétől eltérő rendelkezést a szerződés joghatásai megszüntetésének vonatkozásában. Felmondás esetén is el kell számolni a II. melléklet 23.3 cikke alapján.
153. E szempontból nem szükséges a BGB 320. és azt követő §-aiban található, a szerződés nem- vagy hibás teljesítésére vonatkozó rendelkezésekre, illetve vállalkozási szerződésekre vonatkozó különös szabályokra hivatkozni, mivel a szerződés teljesítése a 23.3 cikkben és ahhoz kapcsolódóan a II. melléklet 5.4 cikkében kimerítően szabályozásra került. Csupán az ezt meghaladó kártérítési igények tekintetében hiányzik a szerződési szabályozás. Ilyen jellegű követelést azonban egyik fél sem érvényesített a jelen eljárásban.
154. Mindenesetre a Bizottság kamatokra vonatkozó esetleges igénye miatt – amelyet is a II. melléklet 5.4 cikke alapján felmondás esetén kérhet – kell vizsgálni a felmondás érvényességét. Az a kérdés, hogy a Bizottságnak lehet-e joga a kamatokra, akár háttérbe is szorítható annak megállapításáig, hogy a Bizottságnak egyáltalán van-e joga visszafizetést követelni az alperesektől.
155. Mindenesetre a szerződés – függetlenül a felmondástól – időmúlás folytán okafogyottá vált. A szerződés 2.1 cikke értelmében a projektet 18 hónap alatt kellett volna megvalósítani. A felmondástól függetlenül a projekt teljesítésére előírt határidő 1999. november 30-án lejárt. A szerződés ugyan – 2.2 cikke értelmében – csak a Bizottság utolsó kifizetésével ér véget. A II. melléklet 18.1 cikke szerint azonban a szerződő felek csupán azoknak a költségeknek a megtérítését követelhetik, amelyek a 18 hónapos, a projekt teljesítésére előírt határidő alatt keletkeztek. Ezt követően csak a szerződésben foglalt jelentéstételi és értékelési kötelezettséggel kapcsolatban felmerült költségeiket érvényesíthetik. Nem tűnik úgy, hogy az alperesek ennek megfelelő költségeket érvényesítenek. A szerződés 5.2 cikke értelmében(54) – annak jelen esetre történő értelemszerű alkalmazásával – a szerződő felek az utolsó részszolgáltatás teljesítését követő három hónapon belül jelenthettek volna be további költségeket. Ezen túlmenően további kifizetések a Bizottság részéről sem várhatóak már. Következésképpen mindenesetre ebből az okból elkészíthető a végső elszámolás.
156. A projektnek a vizsgálat során kinyilvánított „felfüggesztése” ezen nem változtat semmit. Egyrészt a szerződésben nem szabályozták a felfüggesztést, és arról a felek szerződésmódosításához előírt írásos formában sem rendelkeztek. Másrészt a projekt felfüggesztése jelen esetben legfeljebb a szerződés felmondásáig tartott. Még ha a felfüggesztés időtartamát hozzáadjuk is a 18 hónapos időtartamhoz, a szerződés végrehajtása 2000-ben akkor is befejeződött.
157. A szerződésben előírt teljesítési határidő a kutatási és fejlesztési projektek támogatásáról szóló szerződéseknél központi jelentőséggel bír. A technikai fejlődés miatt ezeket a projekteket csak meghatározott határidőn belül lehet hasznosan végrehajtani. Ehhez párosul az, hogy a Bizottság által biztosított költségvetési eszközök csak meghatározott időszakban állnak rendelkezésre.
158. Végeredményben a felek is egyetértenek abban, hogy a szerződés okafogyottá vált. Az alperesek ugyan érvénytelennek tartják a Bizottság felmondását. Azonban abból a vállalkozások egyike sem jutott arra a következtetésre, hogy a projekt még folytatható lenne. A projekt folytatása már csak amiatt is meghiúsulna, hogy a fő felelősséggel bíró vállalkozások már nem léteznek. Ezenkívül figyelemmel kell lenni arra is, hogy a projekt technikai és gazdasági alapjai mára meghaladottá váltak.
159. Mivel a szerződés időmúlás miatt okafogyottá vált, ezért a II. melléklet 23.3 cikke alapján el kell végezni az elszámolást. A Bizottság által teljesített kifizetések és a ténylegesen járó közösségi hozzájárulás közötti esetleges különbözet esedékessé válik.
ii) A Bizottság által teljesített kifizetések
160. A Bizottság köteles azoknak az adatoknak a szolgáltatására, amelyek alapján meghatározhatóak azok az összegek, amelyeket az egyes szerződő felek megkaptak, és amelyek a II. melléklet 23.3 cikke szerinti elszámolás során szóba jönnek. Mivel az egyetemleges kötelezettség elutasítandó(55), az lenne logikus, ha ebben az esetben azokat a pénzeket tekintenék kifizetéseknek, amelyeket az InterTeam a II. melléklet 2. cikke (1) bekezdésének b) pontja alapján a többi szerződő fél részére átvett. E rendelkezés szerint az már lényegtelen lenne, hogy az InterTeam ténylegesen milyen mértékben továbbította a szóban forgó összegeket a szerződő felek részére.
161. A Bizottság azonban semmilyen adatot nem szolgáltatott arról, hogy az InterTeam által átvett kifizetéseket milyen mértékben kell a szerződő felek részére beszámítani a szerződésben foglalt költségtervnek megfelelően. Inkább csak azokat az összegeket adta meg felenkénti bontásban, amelyeket a szerződő feleknek „az egyetemleges felelősség sérelme nélkül”, belső viszonyaikban viselniük kellene(56) . Ennek alapjául a Bizottság azokat az összegeket vette, amelyeket az InterTeam ténylegesen továbbított a szerződő feleknek. Egyedül ezeket az összegeket veheti a Bíróság is alapul, mivel a Bizottság egyetlen ezt meghaladó követelését sem támasztotta alá tényekkel. Következésképpen az elszámolás keretében az egyes alperesek vonatkozásában az alábbi kifizetéseket kell figyelembe venni: AMI: 26 743 euró, Euram: 21 606 euró és Intracom: 10 362 euró. Mivel a Nordbank semmit sem kapott, ezzel az alperessel szembeni bármilyen visszafizetés iránti kereset eleve kizárt.
iii) Megtérítendő költségek
162. A kifizetéseket a Bizottság által megtérítendő költségekkel kell szembeállítani. A Bizottság vita nélkül ismerte el az AMI költségeit 26 214,55 euró összegben, illetve az Intracom költségeit 16 384,09 euró összegben. Az Intracom vonatkozásában a vállalkozás javára pozitív egyenleg mutatkozik, így a Bizottság nem érvényesíthet vele szemben visszafizetés iránti igényt. Az AMI-nak 528,45 euró különbözetetet (26 743­26 214,55) kellene visszafizetnie. Az Euramnak a teljes előleget (26 606 euró) vissza kellene fizetnie, mivel a Bizottság az Euram által érvényesített költségeket összességükben nem ismerte el. Egyedül az a jogvita tárgya, hogy a Bizottság jogosan tekinti-e az AMI által érvényesített költségeket részben, az Euram költségeit pedig teljes egészben nem megtérítendő költségeknek.
163. A költségek el nem ismerése azon alapul, hogy a Bizottság azokat a részszolgáltatásokat, amelyek kapcsán a költségek felmerültek, nem ismerte el szerződésszerű szolgáltatásoknak. A Bizottság ezzel kapcsolatban a vizsgálati jelentésekre támaszkodik. Az utolsó vizsgálat tárgya a projekt megvalósításának félbeszakításakor a tizenkét hónapra vonatkozó jelentésben dokumentált részszolgáltatásokat voltak, nevezetesen: 1.1, 1.2, 1.3, 2.1, 2.2, 2.4, 2.5, 3.1, 3.2, 4.1, 4.2, 4.3, 4.5, 4.6, 5.1. Ezen részszolgáltatások közül csak azoknak van jelentősége, amelyek megvalósításában az Euram és az AMI a szerződésben rögzített munkaterv szerint közreműködött; az Euram tekintetében ezek a részszolgáltatások az 1.2 és az 1.3, míg az AMI vonatkozásában ezek a részszolgáltatások az 1.1, az 1.2, az 1.3, a 4.3 és a 4.5. Tekintettel arra, hogy a 4.3 és a 4.5 szolgáltatásokat a Bizottság elismerte, a jogvita az 1.1, az 1.2 és az 1.3 részszolgáltatásokkal összefüggésben felmerülő költségekre összpontosul.
164. A Bizottság az előlegek visszakövetelését csak a részszolgáltatások állítólagos hiányosságaira alapítja. Ezzel szemben nem emelt kifogást azokkal a költségigazolásokkal szemben, amelyekkel az alperesek a náluk felmerült költségeket támasztották alá.
165. Mielőtt azt vizsgálnánk, vajon jogos-e, hogy a Bizottság a részszolgáltatásokat nem ismerte el, tisztázni kell néhány alapvető, a felek közti vitás kérdést.
– A hat hónapra vonatkozó jelentés Bizottság által történő elismerése
166. Az alperesek álláspontja szerint a Bizottság azokat a részszolgáltatásokat, amelyekre a hat hónapra vonatkozó jelentés vonatkozik (így többek között az 1.1., az 1.2 és az 1.3 szolgáltatások), már elismerte, mivel határidőn belül nem élt kifogással a jelentéssel szemben.
167. Igaz ugyan, hogy a II. melléklet 10.3 cikke értelmében az időszakos jelentések elfogadottnak minősülnek, ha a Bizottság egy hónapon belül nem él kifogással. A Bizottság a jelentéssel szemben tényleg nem emelt kifogást a megszabott határidőn belül.
168. Ez azonban nem jelenti a hat hónapra vonatkozó jelentésben szereplő részszolgáltatások elismerését. Mint az ugyanis a II. melléklet 10.1 cikkéből következik, az előrehaladási jelentések célja csupán az, hogy áttekintést adjanak a Bizottság számára a projekt megfelelő lefolyásáról. A Bizottság ezen jelentéseknek alapján dönt különösen arról, hogy a további előlegek kifizethetők-e, vagy sem(57) . Túlzott mértékű igazgatási terhet eredményezne, ha a Bizottságnak minden egyes időszakos előrehaladási jelentés előterjesztése alkalmával – adott esetben szakértők bevonásával – döntenie kellene az azokban szereplő részszolgáltatások átvételéről.
– A Bizottság mérlegelési jogköre
169. A Bizottság a szerződésnek – amelynek tárgya a Közösség egyoldalú támogatásának nyújtása kutatási és fejlesztési projekt keretében – a különleges jellegét hangsúlyozza. Ebből vezeti le azt, hogy a teljesített szolgáltatások elfogadása az ő mérlegelési jogkörébe tartozik. Álláspontja szerint a Bíróság legfeljebb azt vizsgálhatja, hogy a Bizottság mérlegelési jogkörét túllépte-e, és önkényesen járt-e el.
170. A Bizottság ezen álláspontját el kell utasítani. Ilyen széles körű egyoldalú döntési jogkörnek az egyik szerződő félre való átruházása ellentmond a szerződések joga alapeszméjének. Éppen ellenkezőleg, egy szerződés sokkal inkább két vagy több azonos szinten álló fél akarategyezségén alapul. A BGB 315. §-a szerint ugyan elfogadható, hogy a felek egyike a nyújtandó szolgáltatást annak teljesítése előtt pontosabban meghatározza. Ez azonban nem jelenti azt, hogy a már teljesített szolgáltatás minőségének utólagos megítélése vonatkozásában valamelyik fél mérlegelési jogkörrel rendelkezik.
171. Még ha elfogadjuk is azt, hogy elméletileg ilyen messzemenő egyoldalú jogok biztosítása lehetséges, akkor ehhez mindenképpen erre vonatkozó kifejezett szerződéses rendelkezésre van szükség. A szóban forgó szerződés különböző utalásokat tartalmaz arra vonatkozóan, hogy a költségek megtérítése a szolgáltatások Bizottság által történő elismerésétől függ. Nem következik a szerződésből a szükséges egyértelműséggel az, hogy a szolgáltatások végleges megítélése vonatkozásában a Bizottság mérlegelési jogkörrel rendelkezik. Ezzel kapcsolatban arra kell emlékeztetni, hogy az általános szerződési feltételek egyértelműségének hiányát a Bizottság – mint azt alkalmazó fél – hátrányára kell értelmezni(58) .
172. Az, hogy itt támogatásra vonatkozó szerződésről van szó, a Bizottság egyoldalú mérlegelési jogkörét nem indokolja. Nem világos, hogy ezen szerződésekre miért lennének érvényesek különleges feltételek(59) . Ha a Bizottság a támogatások nyújtása céljából szerződési formát választ, akkor alá van vetve a szerződésekre vonatkozó alapelveknek is.
173. Ezenkívül azt is figyelembe kell venni, hogy a kutatási és fejlesztési projekt megvalósításához nyújtott, szerződésben meghatározott támogatások címzettje jelentős gazdasági előkészületeket tesz a közösségi hozzájárulásokra számítva. Erre vonatkozó megállapodás hiányában elvárja, hogy a szerződés alapján teljesítendő szolgáltatás értékelése és ezáltal a részéről felmerült költségek megtérítése ne a Bizottság mérlegelési jogkörébe tartozzon.
– A szerződő feleknek az ellenőrző csoport értékeléséhez való kötöttsége
174. A Bizottság álláspontja szerint az ellenőrző csoport következtetése köti az alpereseket, mivel egyetértettek az ellenőrzést végzők kijelölésével.
175. Messze ható következményei miatt egy megfelelő válastottbírósági megállapodás kifejezett szabályozást igényelne. Sem a szerződés, sem a felek későbbi levélváltása nem tartalmaz támpontot arra vonatkozóan, hogy a szerződő felek harmadik személy szolgáltatásukra vonatkozó kötelező erejű értékelésének akarták alávetni magukat. A szakértők Bizottság átal történő bevonása egyedül a II. melléklet 8. cikkében kerül szóba, a szerződő felek által közölt információk bizalmas jellegének megóvására figyelemmel. Ebbe az összefüggésbe illeszkedik az ellenőrző csoport felállítását megelőzően a Bizottság és az InterTeam közötti elektronikus levélváltás is. Az InterTeam ebben kinyilvánítja a szakértők Bizottság által történő kijelölésével való egyetértését. A szakértők megállapításaihoz való kötöttség egyáltalán nem került szóba.
– Bizonyítási teher
176. Mivel a szolgáltatások értékelése nem a Bizottság mérlegelési jogkörébe tartozik, és mivel a szerződő felek nem vetették alá magukat kötelező erővel az ellenőrző csoport megállapításainak, a bizonyítási teherrel kapcsolatos általános elvek érvényesülnek. Ezért a bizonyítási teher a kérelmet alátámasztó tények vonatkozásában az igény érvényesítőjére hárul(60) .
177. A Bizottság az előlegek visszafizetése iránti jogot érvényesít. Ezért meggyőzően kell bemutatnia és vita esetén bizonyítania, hogy a kifizetések meghaladják a fizetendő pénzügyi hozzájárulást.
178. A Bizottság csak a megvalósított, szerződésszerű részszolgáltatások költségeihez köteles hozzájárulásokat adni annyiban, amennyiben a költségeket szabályszerűen igazolták. Amennyiben valamelyik szerződő fél teljesített valamely részszolgáltatást, és előterjesztette az arra vonatkozó költséglistát, a bizonyítási teher a Bizottságé abban a vonatkozásban, hogy a részszolgáltatással kapcsolatban a költségek megtérítésére nem köteles, mivel a szolgáltatás hibás volt, vagy a költséglisták pontatlanok.
179. A szolgáltatás hiányosságával kapcsolatos bizonyítási teher előírása nem áll ellentétben az Elsőfokú Bíróságnak a Toditec-ügyben hozott ítéletében tett megállapításaival(61), amelyekre a Bizottság hivatkozik. Ebben az ítéletében az Elsőfokú Bíróság abból indult ki, hogy a Bizottság szerződő feleinek kell bizonyítaniuk a teljesített kiadások valódiságát és a szerződésben meghatározott alakszerűségek megtartását, amennyiben a Bizottságtól a költségek megtérítését követelik. Jelen helyzettől eltérően a Toditec-ügyben a szerződő felek és nem a Bizottság voltak az igény érvényesítőjének szerepében. Ennek megfelelően nekik kellett a Bizottsággal szemben bizonyítaniuk a költségek megtérítése iránti joguk fennállásának feltételeit.
180. Vizsgálni kell, hogy a Bizottság meggyőzően bemutatta-e azt, hogy nem tartozik hozzájárulással az 1.1, az 1.2 és az 1.3 részszolgáltatások költségeihez, mivel ezek a szolgáltatások nem voltak megfelelőek.
181. Mivel e részszolgáltatások bemutatása részben nagyon rövidnek és felszínesnek tűnik, szükséges lenne utánajárni, vajon ténylegesen több ember/hónap ráfordításra került-e sor. A szóbeli szakasz során a Bizottság ugyan különösen a csak egy oldalon ismertetett 1.3 részszolgáltatást illetően a személyi ráfordítás és a részszolgáltatás csekély terjedelme közötti eltérésre utalt. Azonban ebből nem arra a következtetésre jutott, hogy a költségek szabályszerűtlenül kerültek igazolásra, csupán arra, hogy a szolgáltatás nem kielégítő. Mindenesetre ha a Bizottság ezzel közvetetten a költséglistát akarta volna kétségbe vonni, már elkésett volna.
182. A Bizottság a munkák hiányosságainak ismertetésekor messzemenően az ellenőrző csoport jelentéseire hivatkozik. A második vizsgálati jelentésében, amely itt mint utolsó jelentés meghatározó, az ellenőrzést végzők az első munkaszakasz mindhárom részszolgáltatását struktúrálatlannak és hiányosnak ítélték. Részletesen kifejtették ezt azon pontok vonatkozásában, amelyeket a szerződő feleknek ki kellett volna dolgozniuk. Végső véleményükben még addig is elmennek, hogy az 1.2 és az 1.3 részszolgáltatást nem létezőnek tekintik, mivel az előterjesztett dokumentumok a szerződő felek nyilatkozatai szerint maguknak a tényleges szolgáltatásoknak csak az összefoglalását jelentették.
183. Az 1.2 részszolgáltatás a szerződés értelmében a szoftver interfész meghatározásából áll, amely a bankok fizetési forgalomba történő és a logisztikai vállalkozások szállítási munkákba való bekapcsolódásához szükséges. Ez a részszolgáltatás volt az interfész -funkciók részletes meghatározásának, azaz a 2.4 részszolgáltatás tárgyának előfeltétele. Ez utóbbi szolgáltatást az ellenőrzést végzők második vizsgálati jelentésükben elismerték. A Bizottság meggyőzően nem indokolta meg, miként volt lehetséges a 2.4 részszolgáltatást elfogadható módon teljesíteni, jóllehet az annak alapját képező 1.2 részszolgáltatás nem volt megfelelő, sőt hiányzott. Különösen azt nem vette figyelembe, hogy a szerződő felek az 2.4 részszolgáltatás megvalósítása keretében – amelyre az 1.2 szolgáltatás bemutatásában kifejezetten hivatkoznak – a korábban el nem végzett munkákat esetlegesen pótolhatták.
184. A Bizottság azt sem ismertette, miként oszlanak meg a különböző részszolgáltatások között az Euram és az Alcatel által visszafizetendő összegek. Ezért igényei egészének elutasításához elegendő azt megállapítani, hogy a Bizottság nem indokolta meggyőzően azon részszolgáltatások valamelyikének hiányosságát, amelynek megvalósításában ezek a szerződő felek közreműködtek.
185. Következésképpen, mivel a Bizottság nem bizonyította, hogy az AMI és az Euram által kapott kifizetések és a Közösség pénzügyi hozzájárulása között különbség van, a II. melléklet 23.3 cikkén alapuló visszafizetés iránti igény jogilag nem megalapozott.
186. Főkövetelés hiányában mindenképpen el kell utasítani a II. melléklet 5.4 pontján alapuló kamatkövetelést is.
2. A jogalap nélküli gazdagodáson alapuló követelés
187. A BGB 812. §-án alapuló, a jogalap nélküli gazdagodás visszatérítésére irányuló követelés ugyanabból az okból kifolyólag hiúsul meg, mint a szerződésen alapuló visszafizetés iránti igény. A Bizottság ugyanis nem bizonyította, hogy a kifizetések meghaladják a szerződő felek követeléseit. Ezáltal hiányzik a jogalap nélküli gazdagodás bizonyítéka.
3. Közbenső következtetés
188. Amennyiben a kereset elfogadható, az nem megalapozott, mivel az alperesek nem felelnek egyetemlegesen, és mivel a Bizottság nem bizonyította meggyőzően, hogy az egyes szerződő felekkel szembeni részarányos visszafizetés iránti követelése jogos.
VII – A viszontkeresetről
189. Az Intracom 6 022 euró megtérítése iránt viszontkeresetet nyújtott be a Bizottsággal szemben. Ez az összeg az InterTeam részéről az Intracomnak fizetett 10 362 euró előleg és az elismert szolgáltatásokkal kapcsolatos költségeknek az Intracom által viselt 16 384,09 euró összegű része közötti különbözetből adódik.
190. A Bizottság véleménye szerint az Intracom egyedül semmilyen igényt nem érvényesíthet, csupán az összes szerződő fél együtt, mint „egyetemleges hitelezők”. A Bizottság a kérdéses öszeget a minden alperessel, mint egyetemleges felelősökkel szemben érvényesített követeléséből már levonta.
191. Az Intracom arra hivatkozik, hogy a hitelezők egyetemlegessége esetén a BGB 428. §-a alapján minden hitelező éppen egyedül követelheti a szolgáltatás egészét. Mindenesetre a szerződéses viszony megszűnte után minden szerződő fél jogosult követeléseinek egyedül történő behajtására.
192. Először is azt kell hangsúlyozni, hogy a Bizottság nem kérte kifejezetten a viszontkereset elutasítását. Azonban válaszában a Bizottság az érvényesített követelést érdemben vitatta, és kifejtette, hogy a viszontkeresetet el kell utasítani. Ez az érvelés ráutaló módon elutasítás iránti kérelmet is tartalmaz.
193. A viszontkereset csak akkor lenne megalapozott, ha a Bizottság által kifizetett összes előleg nem lett volna elegendő arra, hogy fedezze az Intracomra eső részarányos költségeket. Ha ezzel szemben a Bizottság kellően nagy előleget fizetett ki az InterTeamnek mint kordinátornak, azonban ezt követően az InterTeam elmulasztotta a pénzeket a költségtervezetnek megfelelően a szerződő felek közt szétosztani, akkor az Intracomnak az InterTeamhez kellett volna fordulnia.
194. Az Intracom által igényelt pénzöszeg azokra a költségekre vonatkozik, amelyek a 4.3 és a 4.5 részszolgáltatással összefüggésben keletkeztek, az egyedüliek, amelyeket a Bizottság elismert, és amelyekhez az Intracom lényeges hozzájárulást nyújtott(62) . A 4.3 részszolgáltatás nyújtása a hatodik hónapig, míg a 4.5 részszolgáltatás nyújtása a tizenkettedik hónapig volt esedékes. Az I. mellékletben szereplő költségáttekintésből (a szerződés 28. oldala) az tűnik ki, hogy az Intracom az első tizenkét hónapban tervezett 28 500 euró összköltség egy részére lett volna jogosult. Nem vitatott azonban, hogy az Intracom csak 10 362 eurót kapott.
195. Az Intracom további kifizetéseket csak akkor követelhetne a Bizottságtól, ha az első tizenkét hónapos időszak végéig a Bizottság által az InterTeam részére kifizetett előlegek nem lettek volna elegendőek arra, hogy fedezzék a szerződő feleknek a költségtervezetben az eddig az időpontig előirányzott költségeit, beleértve ezen költségekbe az Intracom részét is.
196. Itt azonban nem ez az eset forog fenn. A Bizottság első tizenkét hónapra eső hozzájárulásának 646 940 euró 50%-át, azaz 323 470 eurót(63) kellett volna kitennie. A Bizottság 1999. május 6-ig ténylegesen 461 394 euró összegű előleget fizetett ki az InterTeam, mint kordinátor részére. A II. melléklet 2. cikke (1) bekezdésének b) pontja értelmében az InterTeamnek azonnal és részarányosan továbbítania kellett volna a szerződő felek részére a Bizottság általi kifizetéseket. Az a rész, amelyet az Intracom akkor megkapott volna, több mint elegendő lett volna a tizenkét hónapra tervezett költségeinek fedezésére.
197. Nem lehet a Bizottság terhére róni azt, hogy az InterTeam a pénzeket a szerződéssel ellentétes módon részben visszatartotta. Az Intracom ezért ma további kifizetéseket nem követelhet a Bizottságtól. Az Intracomnak sokkal inkább az InterTeamen kellene behajtania a Bizottság által teljesített előlegek őt megillető részét, ami az InterTeam felszámolását követően kétségtelenül reménytelennek tűnik.
198. Következésképpen a viszontkeresetet el kell utasítani.
VIII – A költségekről
199. Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §-a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. A Bizottságot, mivel pervesztes lett, kötelezni kell a költségek viselésére. Az Intracom a viszontkereset vonatkozásában szintén pervesztes lett. A Bizottság azonban e tekintetben nem kérte, hogy a Bíróság az Intracomot kötelezze a költségek viselésére. Következésképpen e tekintetben a felek maguk viselik saját költségeiket.
IX – Végkövetkeztetések
200. Végkövetkeztésként azt javaslom a Bíróságnak, hogy a következőképpen határozzon:
„1. A Bíróság a keresetet elutasítja.
2. A Bíróság az Európai Közösségek Bizottságát kötelezi a költségek viselésére.
3. A Bíróság a viszontkeresetet elutasítja.
4. A viszontkereset tekintetében az Intracom SA Hellenic Telecommunications & Electronic Industryt és a Bizottság maguk viselik saját költségeiket.”
(1) .
(2)
–	A Bizottság keresetének benyújtása előtt indították meg az A-Consult GmbH-val szemben a felszámolási eljárást, és E. Roehlich ügyvédet nevezték ki csődbiztosnak. Az osztrák jog értelmében vele szemben kellett volna benyújtani a keresetet. Ugyanakkor a Bizottság e tényekről tudomást szerezve sem módosította keresetét. Ezért kezeljük továbbra is félként a következőkben az A-Consultot.
(3)
–	Az egyedi kutatási, technológiafejlesztési és demonstrációs programról az információtechnológiák terén (1994-1998) szóló, 1994. november 23-i 94/802/EK tanácsi határozat (HL L 334., 24. o.)
(4)
–	Az Európai Közösség kutatási, technológiafejlesztési és demonstrációs tevékenységekre vonatkozó negyedik keretprogramjáról (1994–1998) szóló, 1994. április 26-i 1110/94/EK európai parlamenti határozat (HL L 126., 1. o.).
(5)
–	Időközben egy hasonló platform a gyakorlatban is megvalósult: www. excessportal.com.
(6)
–	Az euró bevezetésével kapcsolatos egyes rendelkezésekről szóló, 1997. június 17-i 1103/97/EK tanácsi rendelet (HL L 162., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 10. fejezet, 1. kötet, 81. o.) 2. cikkének (1) bekezdése alkalmazásával az ECU-re való hivatkozásokat 1 euró = 1 ECU arányban felváltja az euróra való hivatkozás; következésképpen az idézetek kivételével mi is kizárólag az euró elnevezést alkalmazzuk a továbbiakban.
(7)
–	A szerződésminta francia, angol és német változata az interneten a http://europa.eu.int/comm/research/modelc.html link alatt található.
(8) – Az angol nyelven nem egészen világosan megfogalmazott „Subject to force majeure […]” kifejezés akkor válik egyértelművé, ha kiegészítésképpen a francia és német szerződésminta is megtekintésre kerül. Itt a következőket olvashatjuk: „Vorbehaltlich höherer Gewalt […]”, illetve „Sous réserve des cas de force majeure […]”.
(9) –		 Az itt hivatkozott rendelkezéseknek a szerződés megkötésének időpontjában alkalmazandó szövegét kell figyelembe venni. Ezáltal különösen a kötelmi jog korszerűsítéséről szóló törvény által 2001. november 26-tól bevezetett módosítások maradnak figyelmen kívül. (Vö. a Bürgerliches Gesetzbuchot hatályba beléptető törvény 229. cikkének 5. §-ával).
(10)
–	Az EK 238. cikk terminológiájának megfelelően a továbbiakban ezt a fogalmat alkalmazzuk, jóllehet jelen esetben hatáskörre vonatkozó kikötésről van szó, mivel a közösségi bíróságok tágabb értelemben véve állami bíróságok, amelyek hatáskörét az EK‑Szerződés szabályozza, és ezek nem magán választottbíróságok.
(11)
–	Időközben az 51. cikket a Bíróság alapokmányáról szóló jegyzőkönyv 51. és 54. cikkének módosításáról szóló, 2004. április 26-i 2004/407/EK, Euratom tanácsi határozat (HL L 132., 5. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 5. kötet, 85. o.) módosította a tekintetben, hogy az Elsőfokú Bíróság immár hatáskörrel rendelkezik a Közösségek intézményei által benyújtott keresetek tekintetében is választottbírósági kikötés alapján. A határozat 2. cikkében foglalt átmeneti rendelkezés értelmében azonban a Bíróság előtt már folyamatban lévő eljárások nem kerülnek áttételre az Elsőfokú Bírósághoz, amennyiben a határozat hatálybalépésekor az eljárás írásbeli szakasza – mint jelen esetben – már lezárásra került.
(12)
–	Azzal az elvvel kapcsolatban, hogy a határozathozatalkor hatályos eljárásjogi szabályok alkalmazandók, lásd a 212/80‑217/80. sz., Salumi és társai egyesített ügyekben 1981. november 12-én hozott ítélet (EBHT 1981., 2735. o.) 9. pontját és a Tsapalos és Diamantakis egyesített ügyekben 2004. július 1-jén hozott ítélet (EBHT 0000. o.) 19. pontját.
(13)
–	Az Európai Közösségek Elsőfokú Bíróságának létrehozásáról szóló, 1988. október 24-i 88/591/ESZAK, EGK, Euratom tanácsi határozatnak (HL L 319., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 1. kötet, 181. o.) az 1999. április 26-i 1999/291/EK, ESZAK, Euratom tanácsi határozattal (HL L 114. 52. o.) módosított szövege. A Nizzai Szerződés 10. cikke hatályon kívül helyezte ezt a határozatot.
(14) –		Mayras főtanácsnok 1976. október 27-i indítványa a 23/76. sz., Pellegrini kontra Bizottság ügyben (EBHT 1976., 1807. és 1824. o.).
(15) –		Az írásbeli forma vonatkozásában (eltérő szerződéses szabályozás hiányában) nincsenek szigorú feltételek lefektetve. Így a Bíróság érvényesnek fogadta el azt a kikötést, amelyet egy aláírással el nem látott szerződéstervezet tartalmazott, amelyre is később a felek egybehangzó levelükben hivatkoztak (a 26/76. sz., Pellegrini kontra Bizottság ügyben 1976. december 7-én hozott ítélet [EBHT 1976., 1807. o.] 9. és 10. pontja).
(16) –		A C‑209/90. sz., Bizottság kontra Feilhauer ügyben 1992. április 8-án hozott ítélet (EBHT 1992., I‑2613. o.) 13. pontja.
(17) –		Lenz főtanácsnok a Bizottság kontra Feilhauer ügyben 1991. október 22-én ismertetett indítványának (EBHT 1992., I‑2622. o.) 18. pontja. Lásd a Bíróság ítélkezési gyakorlatát is az EuGVÜ 17. cikkével összefüggésben (a C‑214/89. sz. Powell Duffryn-ügyben 1992. március 10-én hozott ítélet [EBHT 1992., I‑1745. o] 37. pontja és a C‑269/95. sz. Benincasa-ügyben 1997. július 3-án hozott ítélet [EBHT 1997., I‑3767. o.] 31. pontja).
(18) –		Valamely szerződés közösségi jogi összefüggések figyelembevételével történő értelmezésének kötelezettségével kapcsolatban lásd a C‑69/97. sz., Bizottság kontra SNUA ügyben 1999. április 27-én hozott ítélet (EBHT 1999., 2363. o.) 19. pontját.
(19) –		A 426/85. sz., Bizottság kontra Zoubek ügyben 1986. december 18-án hozott ítélet (EBHT 1986., 4057. o.) 11. pontja és a C‑337/96. sz., Bizottság kontra Industrial Refuse & Coal Energy ügyben 1998. december 3-án hozott ítélet (EBHT 1998., I‑7943. o.) 49. pontja.
(20) –		A C‑167/99. sz., Parlament kontra SERS és társai ügyben 2003. április 10-én hozott ítélet (EBHT 2003., I‑3269. o.), a C‑29/03. sz., Bizottság kontra ITEC ügyben 2003. október 16-án hozott ítélet (EBHT 0000. o.) és a C‑127/03. sz., Bizottság kontra Trendsoft ügyben 2004. július 8-án hozott ítélet (EBHT 0000. o.) 7. és 21. pontja.
(21) –		A C‑77/99. sz., Bizottság kontra Oder-Plan Architektur és társai ügyben 2001. október 11-én hozott ítélet (EBHT 2001., I‑7355. o.) 28. pontja. Lásd az 50/84. sz., Bensider és társai kontra Bizottság ügyben 1984. november 27-én hozott ítélet (EBHT 1984., 3991. o.) 7. pontját is. Az C‑208/00. sz., Überseering-ügyben 2002. november 5-én hozott ítélet (EBHT 2002., I‑9919. o.) szerint a társaság alapításának helye szerinti ország jogát kell figyelembe venni. Mivel jelen esetben az alapítás helye és a székhely egybeesik, így nem szükséges ezt a kérdést mélyebben tárgyalni.
(22) –		Vö. Lutter/Hommelhoff, Gmbh-Gesetz: Kommentar, 15. kiadás (2000.), 74. §, 17. pontjával.
(23) –		Vö. a Bundesarbeitsgericht 10 AZR 449/02. sz. ügyben hozott 2003. június 4-i ítéletével, Neue Zeitschrift für Arbeitsrecht, 2003, 1049. o.
(24) –		A Bundesgerichtshof
jelenleg ezt kifejezetten megköveteli (a VIII ZR 112/98. sz. ügyben 1999. június 2-án hozott ítélet, Neue Juristische Wochenschrift, 1999. 2972. o.), régebbi ítélkezési gyakorlata során elegendőnek tartotta a vagyon létére vonatkozó puszta állítást (V ZR 40/66. sz. ügyben 1967. szeptember 29-én hozott ítélet, BGHZ 48, 303, 307).
(25) –		Vö. Schmidt in: Scholz, Kommentar zum GmbH-Gesetz, 9. kiadás (2002), 60. §, 62. pontjával.
(26) –		Így többek között a GmbH megszüntetésének ténye a korlátolt felelősségű társaságra vonatkozó törvény (a továbbiakban: GmbHG) 65. §-ának (1) bekezdése értelmében a kereskedelmi nyilvántartásba bejegyzésre kerül, és ezt a GmbHG 65. §-ának (2) bekezdése alapján a felszámolók által három alkalommal közzéteszik. Ugyanakkor a hitelezőket felhívják, hogy a felszámolóknál jelentkezzenek. Az utolsó közzétételt felszámolási év követi, amely során a társaság semmilyen vagyonértéke nem osztható fel.
(27) –		Mintegy 150 000 euró holléte, amely összeget az InterTeamnek haladéktalanul továbbítania kellett volna a többi szerződő félnek vagy legalább megbízottként saját vagyonától elkülönítve el kellett volna megőriznie, nem tisztázott. Esetleg a Bizottság igényt érvényesíthetett volna az InterTeam felelős személyeivel szemben, ahelyett hogy a felszámolt társasággal szemben jár el.
(28)
–	HL L 160., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 19. fejezet, 1. kötet, 191. o.
(29) –		Vö. a Bizottság kontra Oder-Plan ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 21. lábjegyzetben) 28. pontjával.
(30) –		Az ítélet (hivatkozás a 16. lábjegyzetben) 13. pontja.
(31) –		Vö. Hess/Weis/Wienberg, Kommentar zur Insolvenzordnung, 2. kiadás (2001.), 87. §, 6. és 7. pontjával.
(32) –		Vö. az InsO 89. §-ával.
(33) –		A Bíróság a 221/88. sz., EGKS kontra Acciaierie e Ferrierie Busseni SPA in Konkurs ügyben 1999. február 22-én hozott ítéletének (EBHT 1990., I‑459. o.) 26. pontjában már úgy határozott, hogy valamely EGKS-ajánlás nem értelmezhető úgy, hogy az EGKS előjogot élvez az együttes végrehajtási eljáráson belül a magánhitelezőkkel szemben.
(34) –		Lásd a fenti 78. pontot.
(35) –		Hess/Weis/Wienberg, 180. §, 2. pontja.
(36) –		Azonban írásos dokumentáció hiányában nem világos, hogy a táblázatba történt bejelentés az első másodlagos kérelemben érvényesített követelésre, vagy harmadlagosan érvényesített követelésre vonatkozik. Továbbá arról sincsen semmilyen információ, hogy csak a vagyonkezelő vagy más hitelezők is vitatták azt a követelést, amellyel szemben a megállapítási keresetet adott esetben másodlagosan elő kellett volna terjeszteni.
(37) –		Amennyiben a továbbiakban alpereseket említünk, úgy ez alatt csak a négy vállalkozást kell érteni.
(38)
–		A Bizottság ebben az összefüggésben a Bizottság kontra Oder-Plan ügyben hozott ítélet (hivatkozás a 21. lábjegyzetben) 61. pontjára utal).
(39) –		A I. melléklet 2. részének 6. pontja (a szerződés 70. oldala) értelmében konzorciumszerződés-kötéséről van szó. Ha ez nem történt volna meg, akkor a társasági szerződés a szerződő felek között ráutaló magatartással is létrejöhet.
(40) –		Sprau in: Palandt Bürgerliches Gesetzbuch, 62. kiadás, (2003.), 714. §, 12. pontja.
(41) –		Bydlindski in: Münchener Kommentar zum Bürgerlichen Gesetzbuch, Bd. 2a, 4. kiadás, (2003.)_431. §, 3. pontja; Noack in: Staudinger, Kommentar zum Bürgerlichen Gesetzbuch, 1999., előzetes megjegyzések a 420. és az azt követő §-okhoz, 24. pont; más szemszögből: Heinricgs in: Palandt, 420. és az azt követő §-ok, 9. pont.
(42) –		Noack in: Staudinger, előzetes megjegyzések a 420. és az azt követő §-okhoz, 26. pont.
(43) –		Vö. Noack in: Staudinger, 427. §, 74. pontjával.
(44) –		Noack in: Staudinger, 427. §, 76. pontja; Sprau in: Palandt, 718. §, 9. pontja.
(45) –		Lásd a lenti 143-146. pontot.
(46) –		Sprau in: Palandt, 714. §, 18. pontja.
(47) –		Hasonló következtetésre jutott a Bíróság a T‑340/00. sz., Valnerina kontra Bizottság ügyben 2003. március 13-án hozott ítélete (EBHT 2003., II‑811. o.) 65. pontjában. A közösségi támogatás visszafizetéséért való egyetemleges felelősséget aránytalannak tekintette. Abban az esetben a támogatást egy határozat és nem egy szerződés biztosította.
(48) –		Egyes, a tervvel kapcsolatos kockázatok a I. melléklet 2. részének 2.1 pontjában (a szerződés 37. oldala) kifejezetten felsorolásra kerülnek.
(49) –		Hivatkozás a fenti 21. lábjegyzetben.
(50) –		A C‑59/99. sz. 2001. november 13-i ügyben hozott ítélet (EBHT 2001., I‑8499. o.).
(51) –		Vö. a szerződés 2. cikkével, részletezve Alber főtanácsnok 2001. január 25-i Bizottság kontra Oder-Plan Architektur és társai ügyben hozott indítványa (EBHT 2001. I-7355. és 7356. o.) 3. pontjában.
(52) –		Lásd a kapcsolódó, a bizonyítási teherre vonatkozó általános szabályt (hivatkozás a 174. pontban).
(53) –		Ennek megfelelően a Bizottság a szerződés 4. cikk harmadik franciabekezdése szerint a különbözet esetleges kifizetését az utolsó részszolgáltatás teljesítését, illetve a költséglista előterjesztését követően teljesíti.
(54) –		Ez a rendelkezés a következőképpen szól: „The cost statements for the final period, incorporating adjustments for previousBeweislastregel u periods, shall be submitted not later than three months after the approval of the last report, document or other Project Deliverable following which no further costs shall be allowable for payments”.
(55)
–	Lásd különösen a 124. és 125. pontokat.
(56)
–	Lásd a fenti 35. pontot.
(57)
–		Vö.a szerződés 4. cikkének második franciabekezdésével.
(58)
–	Lásd a fenti 139. pontot.
(59)
–	A Bíróság a T‑68/99. sz., Toditec kontra Bizottság ügyben 2001. május 16-án hozott ítéletének (EBHT 2001., II‑1443. o.) 77. pontjában hasonlóképpen elutasította azt, hogy e szerződések jellegéhez különleges következményeket kapcsoljon.
(60)
–	Ehhez az elvhez lásd például a Bundesgerichtshof (német Szövetségi Törvényszék) II ZR 190/89. sz. ügyben 1991. január 14-én hozott ítéletét BGHZ 113, 222, 226 és Greger in: Zöller, Zivilp rozessordnung,
23. kiadás (2002.), 284. §, 17. pontját.
(61)
–	95. pont (hivatkozás az 59. lábjegyzetben)
(62)
–	Lásd az Intracom részesedését a különböző részszolgáltatásokból az I. mellékletben (a szerződés 55. oldala).
(63)
–	Vö. az I. mellékletben szereplő táblázattal (szerződés 30. o.).