Съединени дела C‑142/17 и C‑143/17
Manuela Maturi и др.срещу
Fondazione Teatro dell’Opera di Roma,
Fondazione Teatro dell’Opera di Romaсрещу
Manuela Maturi и др.
и
Catia Passeriсрещу
Fondazione Teatro dell’Opera di Roma
(Преюдициални запитвания,
отправени от Corte suprema di cassazione)
„Преюдициално запитване — Член 99 от Процедурния правилник на Съда — Социална политика — Равно третиране на мъжете и жените в областта на заетостта и професиите — Директива 2006/54/ЕО — Национална правна уредба, която предвижда временна възможност за работниците в сферата на спектаклите, навършили пенсионна възраст, да продължат да работят до предвидената по-рано възраст за придобиване на право на пенсия, определена на 47 години за жените и 52 години за мъжете“
Резюме — Определение на Съда (десети състав) от 7 февруари 2018 г.
Социална политика — Работници от мъжки и от женски пол — Достъп до заетост и условия на труд — Равно третиране — Директива 2006/54 — Национална правна уредба, която предвижда временна възможност за работниците в сферата на спектаклите, навършили пенсионна възраст, да продължат да работят до предвидената по-рано в предходната правна уредба възраст за придобиване на право на пенсия — Определяне на различни нива, според пола, на възрастта за придобиване на това право на пенсия — Пряка дискриминация, основана на пола — Недопустимост
(член 2, параграф 1, буква б) и член 14, параграф 1, буква в) от Директива 2006/54 на Европейския парламент и на Съвета)
Член 14, параграф 1, буква в) от Директива 2006/54/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 5 юли 2006 година за прилагането на принципа на равните възможности и равното третиране на мъжете и жените в областта на заетостта и професиите трябва да се тълкува в смисъл, че национална правна уредба като предвидената в член 3, параграф 7 от Декрет-закон № 64/2010 от 30 април 2010 г., преобразуван в Закон № 100 от 29 юни 2010 г., в редакцията му, действаща към момента на настъпване на фактите по главното производство, по силата на която работниците, наети на работа в качеството на танцьори, навършили възрастта за пенсиониране, определена в тази правна уредба на 45 години както за жените, така и за мъжете, имат възможността през преходен двугодишен период да направят избор, позволяващ им да продължат да упражняват своята професионална дейност до пределната възраст за оставане на работа, предвидена в действащата преди това правна уредба, определена на 47 години за жените и 52 години за мъжете, въвежда пряка дискриминация, основана на пола, забранена от тази директива.
В това отношение следва да се припомни, че Директива 2006/54 провежда разграничение между, от една страна, дискриминацията, пряко основана на пола, и от друга страна, дискриминацията, наречена „непряка“, в смисъл че първата не може да бъде обоснована от легитимна цел. Обратно, по силата на член 2, параграф 1, буква б) от посочената директива разпоредбите, критериите или практиките, които могат да представляват непряка дискриминация, биха могли да не бъдат квалифицирани като дискриминация, при условие че са „обективно обоснован[и] от легитимна цел и средствата за постигането на тази цел са подходящи и необходими“ (решение от 18 ноември 2010 г., Kleist, C‑356/09, EU:C:2010:703, т. 41).
Поради това разлика в третирането като разглежданата в делата по главното производство не може да бъде обоснована с желанието съответните работници да не се излагат на ненадейна промяна, в ограничителен смисъл, на предшестващия режим за оставане на работа.
(вж. т. 38—40 и диспозитива)