62006CC0390
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
Г-Н JÁN MAZÁK
представено на 27 ноември 2007 година (
1
)
Дело C-390/06
Nuova Agricast Srl
срещу
Ministero delle Attività Produttive
„Държавни помощи — Схема за помощ, разрешена за определен период — Уведомление за изменената схема за помощ за нов период — Преходни мерки между двете последователни схеми — Решение на Комисията да не повдига възражения срещу тях — Сведения, с които Комисията е могла да разполага — Действителност на решението на Комисията — Равно третиране — Мотиви“
1.
Настоящото преюдициално запитване се отнася до действителността на Решение SG(2000)D/105754 на Комисията от 12 юли 2000 г., с което се обявява за съвместима с Договора схема за помощи за инвестиции в необлагодетелстваните райони на Италия (
2
) (наричано по-нататък „спорното решение“).
2.
Запитването е отправено в рамките на иск за обезщетение, предявен от италианското дружество Nuova Agricast срещу италианската държава. По същество Nuova Agricast поддържа, че е претърпяло вреди от това, че не е могло да се ползва от схема за държавни помощи, разрешена от Комисията със спорното решение, и желае да се установи до каква степен италианските власти могат да носят отговорност за това.
I — Относимото национално законодателство
А — Старата схема за помощи
3.
Със Закон № 488 от 19 декември 1992 г. (
3
) (наричан по-нататък „Закон № 488/92“) италианският законодател предвижда финансови мерки, предназначени да насърчат предприятията да развиват определени производствени дейности в необлагодетелстваните райони на страната.
4.
С решение от 21 май 1997 г. (
4
) (наричано по-нататък „решението от 1997 г.“) Комисията решава до 31 декември 1999 г. да не повдига възражения срещу схемата за държавни помощи (
5
), основаваща се на Закон № 488/92 и на различни разпоредби за неговото приложение.
5.
Основните особености на разрешената с решението от 1997 г. схема за помощи (наричана по-нататък „старата схема за помощи“) са, както следва:
a)
Финансовите средства за всяка година се разделят на две равни части, всяка от които се предоставя във връзка с отделна покана за представяне на заявления. В зависимост от финансовите възможности през годината, за която се отнасят средствата, правилата за разпределянето им могат да бъдат изменени с министерски декрет, в частност като се разреши тези средства да бъдат отпуснати посредством само една покана.
б)
Представените във връзка с дадена покана заявления се проучват от компетентните кредитни институции, които им дават определен брой точки в зависимост от нормативно установени критерии (на италиански „indicatori“, наричани по-нататък „индикаторите“).
в)
След това въз основа на получените в резултат на проучванията точки компетентното министерство прави класиране по райони и приема декрет за предоставяне на помощите по низходящ ред на заявленията, като се започне от първото, до изчерпване на средствата, отредени за съответния списък.
г)
Допустими са разходите, направени считано от първия ден след изтичане на срока на поканата, която предхожда тази, във връзка с която е представено заявлението за помощ (
6
).
д)
Предприятията, чиито заявления са включени в списъка за даден район, но които не успеят да се възползват от мерките за подпомагане, поради това че наличните средства са по-малко от общия размер на поисканите помощи, могат или да представят отново, и то само веднъж, същия проект при първата следваща подходяща покана, без да променят релевантните за оценяването индикатори (т.нар. механизъм за „автоматично включване“), или да се откажат от „автоматичното включване“ и да представят отново същия проект при следващата „подходяща покана“ (
7
), като променят някои от индикаторите за оценяване с оглед на това да направят заявлението по-конкурентоспособно (т.нар. „преформулиране“ на заявлението). И в двата случая за определяне на допустимостта на разходите продължават да действат условията, приложими към първоначалните заявления, което означава, че мерки за подпомагане могат да бъдат предоставени и за разходи, направени след датата на първото заявление.
Б — Новата схема за помощи
6.
На 18 ноември 1999 г. италианските власти уведомяват Комисията (
8
) за схема за помощи, която са приели на основание Закон № 488/92. Всъщност тя продължава действието на старата схема за помощи от 1 януари 2000 г. и същевременно я изменя.
7.
След някои извършени от италианските власти промени в схемата, на 12 юли 2000 г. Комисията приема спорното решение, с което заявява, че до 31 декември 2006 г. не възнамерява да повдига възражения срещу схемата, за която е уведомена.
8.
Спорното решение съдържа преходна разпоредба, която гласи следното:
„Само при първото прилагане на разглежданата схема, т.е. при първата покана за представяне на заявления, която ще бъде направена съгласно тази схема, и във всички случаи при условие че заявленията за помощ са подадени преди да е започнало изпълнението на инвестиционните проекти, по изключение ще бъдат допускани заявления, подадени във връзка с последната покана, направена при действието на предходната схема, одобрена от Комисията до 31 декември 1999 г., за които е било прието, че са допустими с оглед на предоставянето на помощи, но по които не е била предоставена никаква помощ, поради това че отредените за тази покана бюджетни средства са били ограничени.“
9.
В Италия спорното решение е последвано от приемането на Декрет от 14 юли 2000 г. (
9
) на Ministero dell’Industria, Commercio e d’Artigianato (Министерството на промишлеността, търговията и занаятите) (наричано по-нататък „MICA“) и на циркулярно писмо № 900315 от 14 юли 2000 г. (
10
), което установява реда и условията за привеждане в действие на схемата за помощи, разрешена със спорното решение (наричана по-нататък „новата схема за помощи“).
10.
Тези национални разпоредби предвиждат, че мерките за подпомагане могат да бъдат предоставяни въз основа на „разходите, за които в рамките на програмите, свързани с последната подходяща покана, е било прието, че са допустими, и е била дадена положителна оценка, но не са били субсидирани поради недостиг на средства“.
II — Фактически контекст
11.
Nuova Agricast подава заявление за получаване на държавна помощ при действието на старата схема за помощи, в отговор на третата подходяща покана, отнасяща се до първото шестмесечие на 1998 г. Това заявление е включено в списъка за област Пулия, одобрен с декрет на MICA от 14 август 1998 г.
12.
Предвид мястото, на което заявлението е класирано в списъка за този район, и недостига на наличните средства, то не получава средствата, за които е кандидатствало.
13.
Публикувана е четвърта покана, отнасяща се до второто шестмесечие на 1998 г. Nuova Agricast решава да не се възползва във връзка с тази покана от правото си на автоматично включване на заявлението, а да изчака следващата подходяща покана, за да представи преформулирано заявление.
14.
До 31 декември 1999 г., когато изтича разрешението на Комисията във връзка със старата схема за помощи, не е публикувана подобна покана. Следващата подходяща покана, в отговор на която Nuova Agricast най-накрая успява да представи преформулираното си заявление, е публикувана едва на 14 юли 2000 г., към който момент вече е влязла в сила новата схема за помощи.
15.
Разрешената с обжалваното решение нова схема за помощи не предвижда продължаване на действието на приложимите към първоначалното заявление на Nuova Agricast условия във връзка с определянето на допустимостта на разходите. Преформулираното му заявление е отхвърлено и следователно не е включено в съответния списък за района.
III — Производството пред националната юрисдикция и отправеният въпрос
16.
Nuova Agricast предявява пред Tribunale ordinario di Roma (Районен съд в Рим) (Италия) иск срещу компетентното италианско министерство (Ministero delle Attività Produttive, което е поело функциите на MICA) за поправяне на вредите, които твърди, че е претърпяло вследствие на неплащането на държавната помощ, за която е кандидатствало.
17.
Във връзка с това Nuova Agricast счита, че като са приели новата схема за помощи, италианските власти не са защитили надлежно интересите на дружествата като Nuova Agricast, които не са се възползвали от правото си на автоматично включване в четвъртата покана, за да могат да представят същия по същество проект с някои изменения на „индикаторите за оценяване“ при следващата подходяща покана, но не са успели да го направят, тъй като четвъртата покана е била последната за съответния икономически сектор при действието на старата схема за помощи.
18.
Според акта за преюдициално запитване след изтичане на разрешението за старата схема за помощи е имало три категории предприятия: i) предприятията като Nuova Agricast, чието заявление за помощ е било включено в отнасящия се до третата покана списък за даден район и които не са се възползвали от правото си на автоматично включване в списъка, отнасящ се до четвъртата покана, за да представят „преформулирано“ заявление във връзка със следващата подходяща покана (наричани по-нататък „предприятията от първата категория“), ii) предприятията, чиито първи заявления са били представени във връзка с четвъртата покана и са били включени в отнасящия се до четвъртата покана списък за даден район, но които не са получили поисканата помощ, поради това че наличните средства са били недостатъчни, като тези предприятия са обхванати от преходната разпоредба на спорното решение (наричани по-нататък „предприятията от втората категория“), и iii) предприятията, които все още не са били представили заявление за помощ, въпреки че инвестиционният им проект е бил вече в ход (наричани по-нататък „предприятията от третата категория“).
19.
Според националната юрисдикция изглежда, че италианската държава е пропуснала да обърне внимание на Комисията, че предприятията от първата категория са придобили права съгласно старата схема за помощи. При действието на новата схема за помощи се покриват само направените след подаване на заявлението разходи. Дерогацията, за която се предвиждало да се прилага за определен период от време и по изключение, се отнасяла само до заявленията, подадени във връзка с четвъртата и последна покана при действието на старата схема. Според препращащата юрисдикция с приемането на толкова ограничено приложно поле на тази дерогация спорното решение нарушава оправданите правни очаквания на предприятията от първата категория.
20.
Препращащата юрисдикция счита, че за да прецени дали италианските власти носят отговорност, трябва да установи дали съществува причинно-следствена връзка между твърдяното неправомерно поведение на италианската държава и вредите, които Nuova Agricast претендира, че е претърпяло.
21.
Според препращащата юрисдикция спорното решение има отношение към тази причинно-следствена връзка, тъй като се вмества между поведението, за което Nuova Agricast упреква италианските власти, и претърпяната от Nuova Agricast вреда. Поради това препращащата юрисдикция счита, че трябва да определи как се е отразило поведението на италианските власти върху решението на Комисията. Препращащата юрисдикция намира, че за тази цел е необходимо да се установи дали съдържащата се в спорното решение преходна разпоредба би могла да бъде недействителна поради нарушение на правилата и принципите на общностния правен ред.
22.
Като се имало предвид, че правното положение на предприятията от първата и от втората категория било сходно, но поради преходната разпоредба те били третирани по различен начин с оглед на възможността да се ползват от новата схема за помощи, препращащата юрисдикция на първо място пита дали преходната разпоредба не нарушава принципа на равно третиране.
23.
На второ място препращащата юрисдикция изразява и съмнения относно действителността на преходната разпоредба поради неспазване на задължението за надлежно мотивиране във връзка с изключването на предприятията от първата категория.
24.
Поради това на 14 юни 2006 г. Tribunale ordinario di Roma решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Действително ли е решението на Комисията от 12 юли 2000 г., съобщено на италианското правителство с писмо SG(2000)D/105754 от 2 август 2000 г., що се отнася само до преходната разпоредба, която като изключение предвижда дерогация от принципа за „необходимост на помощта“ — при първото прилагане на въпросната схема — в полза само на заявленията, „подадени във връзка с последната покана, която е направена при действието на предходната схема, одобрена от Комисията до 31 декември 1999 г., за които е било прието, че са допустими, но за които не е предоставена никаква помощ, поради това че отредените за тази покана бюджетни средства са били ограничени“, вследствие на което — в нарушение на принципа на равно третиране и на задължението за мотивиране, предвидено в член 253 ЕО — необосновано не са приети заявления, които не са били удовлетворени, поради това че наличните средства са били недостатъчни, и които са били в изчакване на автоматично включване в непосредствено следващата покана или на преформулиране при първата „подходяща“ покана, отправена в приложение на новата схема?“
IV — Производства пред общностните юрисдикции, свързани с настоящото дело
25.
Освен иска, по който е образувано главното производство пред Tribunale ordinario di Roma, Nuova Agricast подава жалба и иск пред Първоинстанционния съд.
26.
На 15 март 2004 г. Nuova Agricast Srl и др. подават пред Първоинстанционния съд жалба за отмяна. С Определение от 15 юни 2005 г. Първоинстанционният съд отхвърля тази жалба като недопустима, поради това че е просрочена (
11
).
27.
Освен това Nuova Agricast предявява пред Първоинстанционния съд и иск за обезщетение (
12
). То претендира поправяне на вредите, които твърди, че е претърпяло вследствие на приемането на спорното решение. Този иск, производството по който все още е висящо, се отнася до известна степен до същите вреди, които са предмет на иска, разглеждан от препращащата юрисдикция в главното производство.
V — Производство пред Съда
28.
Пред Съда становища представят Nuova Agricast, Комисията и италианското правителство. Съдебното заседание е проведено на 11 септември 2007 г.
VI — Доводи на страните
А — Nuova Agricast
29.
Nuova Agricast изтъква, че въпросите на препращащата юрисдикция относно действителността на спорното решение с оглед на принципа на равенство се основават на предпоставката, че предприятията от първата категория са имали оправдани правни очаквания, че техните преформулирани заявления ще бъдат включени в списъка, отнасящ се до следващата подходяща покана, която е била първата покана при действието на новата схема за помощи.
30.
Поради това то счита, че за да се установи обосноваността на тази предпоставка, е необходимо Съдът предварително да определи дали старата схема за помощи, одобрена с решението от 1997 г., е породила в полза на предприятията от първата категория защитено от общностния правен ред право да получат помощ дори след изтичане на периода, за който старата схема е одобрена. В това отношение Nuova Agricast счита, че с одобряването на старата схема Комисията е признала, че предприятията от първата категория имат законово защитено право да преформулират заявленията си при следващата подходяща покана, и същевременно е запазила изискванията за допустимост, приложими към поканата, във връзка с която е подадено първоначалното заявление. Това право не се изгубва при изтичане на срока, за който старата схема за помощи е разрешена.
31.
Що се отнася до възможното нарушение на принципа на равно третиране, Nuova Agricast счита, че предприятията от първата и втората категория са били в сходно положение, тъй като са били получили право да участват в първата подходяща покана при действието на новата схема за помощи. Поради това те следвало да се ползват при равни условия от преходната разпоредба на спорното решение.
32.
Що се отнася до задължението за мотивиране на Комисията в съответствие с член 253 ЕО, Nuova Agricast поддържа, че в спорното решение не е посочено защо се отнема правната закрила, получена от предприятията от първата категория при действието на старата схема за помощи. Разпоредба, която причинява подобни вреди за голям брой предприятия, налага излагане на нарочни мотиви.
Б — Италианското правителство
33.
На първо място италианското правителство счита, че спорното решение не нарушава принципа на равно третиране, тъй като предприятията от първата и от втората категория не са в едно и също положение. Италианските административни съдилища били потвърдили, че предприятията от първата категория не могат да се позовават на оправдани правни очаквания относно възможността при действието на новата схема за помощи да кандидатстват за получаване на помощи при условията, приложими към поканите, публикувани при действието на старата схема за помощи.
34.
На второ място, спорното решение било достатъчно мотивирано, като се има предвид размяната на писма между Италия и Комисията в хода на предварителната фаза на проучване на схемата за помощи, за която Италия уведомила Комисията, в които писма се уточнявали причините за приемане на преходната разпоредба. Освен това според практиката на Съда мотивите във връзка с общоприложима мярка, засягаща голям брой случаи, можели да се изчерпват с излагане на общото положение, обосновало приемането им, и на преследваните общи цели.
В — Комисията
35.
Най-напред Комисията повдига въпроса за допустимостта на отправения въпрос. Тя счита, че проблемът за действителността на спорното решение очевидно няма връзка с иск за отговорност на италианската държава и определено не е необходим за разрешаване на спора пред препращащата юрисдикция.
36.
По съществото Комисията най-напред поддържа, че решение, с което тя одобрява схема за помощи за определен период от време, не би могло да е основание за пораждането на каквито и да било очаквания или законово защитени права, що се отнася до възможността за предоставяне или получаване на помощ след изтичане на срока, за който схемата е разрешена. Следователно когато разглежда нова схема, за която е уведомена и която всъщност представлява продължение на разрешена преди това схема за помощи, Комисията не била длъжна да предвиди в разрешението за новата схема преходен режим, за да даде възможност на определени предприятия, които твърдят, че са придобили права при действието на предходната схема, да продължат след влизане в сила на новия режим да получават помощи въз основа на стария режим.
37.
Комисията посочва, че държавата-членка я уведомява за дадена схема за държавни помощи и че Комисията не може да променя тази схема. След започване на официалната процедура по разследване Комисията можела да налага условия, но дори и тогава държавата-членка имала право да реши да не приложи тези условия, като се откаже от схемата за помощи. Ако Комисията достигнела до извода, че критериите за предоставяне на помощта нарушават други разпоредби на Договора, което би могло да доведе до несъвместимост на схемата за помощи с общия пазар, Комисията можела само да обяви помощта за несъвместима, но не и да преодолее несъвместимостта, например като измени групата на бенефициерите по тази схема.
38.
Що се отнася до твърдението за нарушение на принципа на равно третиране Комисията поддържа на първо място, че италианските власти свободно са избрали да приемат разглежданата преходна разпоредба. Следователно спорното решение не нарушавало принципа на равно третиране по отношение на различните категории предприятия, тъй като Комисията само потвърдила избора на италианската държава и одобрила като цяло схемата, за която била уведомена.
39.
На второ място Комисията напомня, че според постоянната съдебна практика законосъобразността на решение в областта на държавните помощи трябва да се преценява въз основа на информацията, с която Комисията разполага към момента на приемането му. В настоящия случай италианските власти не споменали особения случай на предприятията от първата категория, поради което обстоятелството, че преходната разпоредба не предвижда нищо за тях, не можело да доведе до недействителност на спорното решение.
40.
На трето място Комисията счита, че принципът на равно третиране при всяко положение не е нарушен, тъй като предприятията от първата и от втората категория не са в едно и също положение.
41.
Що се отнася до твърдението за нарушение на задължението за надлежно мотивиране в съответствие с член 253 ЕО, Комисията поддържа, че не е било необходимо да се излагат мотиви по отношение на положението на предприятията от първата категория, тъй като то не ѝ е било представено от националните власти. Освен това преходната разпоредба била резултат от свободно упражнен избор на италианската държава, която е адресат на спорното решение.
VII — Преценка
А — Допустимост
42.
Според постоянната съдебна практика в рамките на сътрудничеството между Съда и националните юрисдикции, въведено с член 234 ЕО, само националният съд, който е сезиран със спора и трябва да поеме отговорността за последващото му съдебно решаване, може да прецени — предвид особеностите на делото — както необходимостта от преюдициално заключение, за да може да постанови решението си, така и релевантността на въпросите, които поставя на Съда. Следователно след като поставените въпроси се отнасят до тълкуването на общностното право, Съдът по принцип е длъжен да се произнесе (
13
).
43.
Съдът обаче е приел също така че при изключителни обстоятелства може да разгледа условията, при които е сезиран от националния съд, за да провери собствената си компетентност. Отказ на Съда да се произнесе по отправен от национална юрисдикция преюдициален въпрос е възможен само когато е съвсем очевидно, че исканото тълкуване на общностното право няма никаква връзка с действителността или с предмета на спора по главното производство, когато проблемът е от хипотетично естество или когато Съдът не разполага с необходимите фактически и правни елементи, за да бъде полезен с отговора на поставените му въпроси (
14
).
44.
В главното производство препращащата юрисдикция иска да установи дали съществува причинно-следствена връзка между евентуално противоправното поведение на италианските власти в хода на предварителното разглеждане на новата схема за помощи от Комисията и вредата, а именно неплащането на помощ, която Nuova Agricast твърди, че е претърпяло поради приложното поле на преходната разпоредба на спорното решение.
45.
Изглежда, че със своето запитване препращащата юрисдикция по същество иска да се установи дали неотчитането на положението на предприятията от първата категория, макар да се дължи на липсата на точна информация, предоставена от италианските власти, опорочава спорното решение до такава степен, че го прави недействително. Произнасянето по този въпрос щяло да допринесе за отграничаване на отговорността на италианските власти по отношение на приемането на спорното решение.
46.
Следователно въпросът на националната юрисдикция относно действителността на спорното решение на Комисията не е очевидно без никаква връзка с предмета на спора пред препращащата юрисдикция и в това отношение възражението за недопустимост трябва да се отхвърли.
47.
Вторият свързан с допустимостта въпрос се повдига във връзка с обстоятелството, че Nuova Agricast вече е предявило жалба за отмяна на спорното решение пред Първоинстанционния съд на Европейските общности. Както беше посочено по-горе, по дело Nuova Agricast и др. Първоинстанционният съд е отхвърлил тази жалба като недопустима, поради това че е просрочена (
15
). В светлината на практиката на Съда в Решение по дело TWD Textilwerke Deggendorf (
16
) следва да се определи дали жалбата за отмяна на Nuova Agricast е била приета за недопустима само поради това че е предявена след установения срок, в който случай настоящото преюдициално запитване относно действителността на спорното решение на Комисията би било недопустимо пред Съда.
48.
При обстоятелствата, довели до постановяване на Решение по дело TWD Textilwerke Deggendorf, е било в голяма степен очевидно, че жалба за отмяна, подадена срещу спорното решение в установения в член 230 ЕО срок, би била допустима (
17
). За разлика от това в настоящия случай спорното решение с адресат Италианската република се отнася до схема за държавни помощи, предвидена за определени по общ начин категории лица, а не за изрично посочени получатели. Нещо повече, Първоинстанционният съд е приел, че жалбоподателите, които са били само трети лица във фазата на предварителното разглеждане, не е било възможно да бъдат лично засегнати от решение, одобряващо схема за помощи (
18
). Поради това изглежда съмнително дали Nuova Agricast би било легитимирано да подаде жалба на основание член 230 ЕО срещу спорното решение.
49.
Следователно за разлика от обстоятелствата, с оглед на които е постановено решението по дело TWD Textilwerke Deggendorf, не е ясно дали жалбата за отмяна на Nuova Agricast би била допустима, ако беше подадена в установения в член 230 ЕО срок.
50.
Поради това считам, че преюдициалното запитване е допустимо.
Б — По същество
51.
В светлината на предоставените от препращащата юрисдикция сведения изглежда, че тя по същество иска да се установи дали поради това че не отчело положението на предприятията от първата категория, решението на Комисията може да бъде недействително като нарушаващо принципа на равно третиране и задължението на Комисията за надлежно мотивиране в съответствие с член 253 ЕО.
52.
За да се отговори на този въпрос, е важно да се разгледа накратко видът на разглежданите в настоящото производство помощ и решение, както и обхватът на съдебния контрол, който Съдът може да упражни в този контекст.
1. Определяне на вида на разглежданата помощ и на разглежданото решение
53.
Съгласно член 87, параграф 1 ЕО държавните помощи са по общо правило забранени в Общността. Изключения от този принцип се предвиждат в член 87, параграф 2 ЕО, според който определени видове помощ се считат за съвместими с общия пазар, и в член 87, параграф 3 ЕО, според който ограничен брой други категории помощи могат да се приемат за съвместими с общия пазар.
54.
Според установената практика на Съда преценката за съвместимостта с общия пазар на мерки за помощ или на схеми за помощи е от изключителната компетентност на Комисията и подлежи на контрол от страна на Съда (
19
).
55.
За целите на контрола за съвместимост на държавната помощ с общия пазар Комисията трябва в съответствие с първото изречение на член 88, параграф 3 ЕО да бъде уведомявана за „новите помощи“ преди прилагането на такива планове. „Нови помощи“ са всички мерки, които предоставят или изменят помощи, когато измененията се отнасят до съществуващи помощи или до първоначални планове, за които Комисията е била уведомена (
20
) Настоящото дело се отнася до нови помощи, след като те изменят предходен режим, разрешението за който е изтекло на 31 декември 1999 г.
56.
Следва също така да се посочи, че разглежданата в спорното решение мярка е схема за помощи, различаваща се от индивидуална помощ. Използването на схеми за помощи позволява на държавите-членки да получат едно-единствено разрешение от Комисията въз основа на общите характеристики на схемата (
21
).
57.
Спорното решение е „решение да не се повдигат възражения“ (
22
) и следователно Комисията го е приела, без да открива официална процедура по разследване (
23
).
2. Упражняваният от Съда контрол по отношение на решенията в областта на държавните помощи
58.
Според практиката на Съда Комисията разполага с широко право на преценка при прилагането на член 88, параграф 3 ЕО, като неговото упражняване предполага оценки от икономическо и социално естество, които трябва да се правят в общностен контекст (
24
).
59.
Следователно при упражняването на контрола си за законосъобразност на решения на Комисията относно държавни помощи Съдът трябва да се ограничи до това да определи дали Комисията не е надхвърлила пределите на своето право на преценка, било като е изопачила фактите или е допуснала явна грешка при преценката им, било като е злоупотребила с власт или с процесуални права (
25
). Това означава и че Съдът не може да замени оценката на Комисията за съвместимостта на помощта със своята собствена (
26
).
3. Твърдението за нарушение на принципа на равно третиране
60.
Първото изтъкнато основание за недействителност по същество повдига въпроса дали е възможно решението на Комисията да е недействително, поради това че нарушава принципа на равно третиране на предприятията от първата и от втората категория, що се отнася до приложното поле на неговата преходна разпоредба.
61.
Правомощията на Комисията по отношение на държавните помощи се ограничават до разглеждане на въпроса за съвместимостта на държавната помощ с общия пазар. Що се отнася до обхвата на това разглеждане, Съдът последователно приема, че член 87 ЕО не би могъл да пречи на прилагането на други разпоредби от Договора (
27
). Следователно при разглеждане на съвместимостта на схема за държавна помощ с общия пазар Комисията има право да отчете възможността за нарушаване на други разпоредби и на основни принципи на Договора (
28
). Тези принципи включват принципа на равно третиране (
29
).
62.
Въпреки че е овластена да проверява дали държавната помощ е съвместима с общия пазар, Комисията не планира и не определя съдържанието на схемите за държавни помощи, нито предоставя самите помощи. Нещо повече, тя не може да принуди държава-членка да плати държавна помощ. Тя е овластена само да разпореди на държава-членка да не плаща помощ, за която счита, че е несъвместима с общия пазар. Държавата-членка е тази, която осигурява финансиране за помощта, определя съдържанието на схемата за помощи и уведомява Комисията за нея. Държавата-членка си запазва правото да оттегли уведомлението за схемата за помощи и да не я прилага.
63.
От изложеното следва, че преходна разпоредба, евентуално съдържаща се в схема за помощи, за която държавата-членка уведомява Комисията, е предложена от държавата-членка като част от схемата, за която тя уведомява Комисията с оглед на получаване на разрешение. Следователно тази разпоредба се преценява от Комисията като част от схемата за помощи, за да се определи дали схемата като цяло е съвместима с общия пазар.
64.
От това, което Първоинстанционният съд (първи състав) е приел по дело, свързано с настоящото, следва, че редакцията на преходната разпоредба на спорното решение е в резултат на свободно извършен от италианските власти избор (
30
). Докато не бъде открита официална процедура по разследване, Комисията няма правомощия да задължи държава-членка да измени схема за помощи. По време на неофициалната фаза на процедурата Комисията може само или да приеме решение да не повдига възражения, или да реши да открие официалната процедура по разследване (
31
).
65.
Следователно трябва да се определи дали в настоящия случай Комисията е превишила дискреционните си правомощия, като въпреки че предприятията от първата категория са изключени от приложното поле на преходната разпоредба на спорното решение, след предварителното разглеждане е приела новата схема за помощи за съвместима с общия пазар и поради това не е открила официалната процедура по разследване.
66.
Според мен съществува на първо място формална причина, която изглежда сочи, че случаят не е такъв. В действителност няма доказателство, че Комисията по някакъв начин е била осведомена за съществуването или най-малкото за особеното положение на предприятията от първата категория, към която спада Nuova Agricast.
67.
Според постоянната съдебна практика обаче законосъобразността на решение относно държавни помощи трябва да се преценява с оглед на информацията, с която Комисията е могла да разполага към момента, в който го е приела (
32
). В настоящия случай това би означавало, че от Комисията не би могло да се изисква да вземе предвид положението на Nuova Agricast и на другите предприятия, спадащи към първата категория.
68.
Преди да се стигне до този извод, трябва все пак да се отбележи, че до посочената съдебна практика се е достигнало и тя е била прилагана само по дела, в които са се оспорвали решения, приети от Комисията след официална процедура по разследване. Този подход изглежда обоснован, когато става въпрос за такива решения, тъй като „заинтересованите страни“ по смисъла на член 88, параграф 2 ЕО имат възможност да предоставят на Комисията цялата относима информация, дори ако някои от тях не се възползват от тази възможност (
33
). Поради това тези страни носят до голяма степен отговорност за информацията, с която Комисията е можело да разполага при вземането на решението. Ако в един по-късен момент тези „заинтересовани страни“ поддържат, че решението на Комисията е недействително, логично е те да могат да оспорват неговата действителност само въз основа на информацията, с която Комисията е разполагала при приемането му.
69.
Този начин на разсъждение не може да се приложи по отношение на решение да не се повдигат възражения, с което се приключва предварителното разглеждане на държавна помощ, когато изобщо не е откривана официална процедура по разследване. Такова решение по принцип (
34
) се взема въз основа на информацията, предоставена от уведомяващата държава-членка. Процедурата не предвижда изрична възможност за трети страни да встъпят и да предоставят на Комисията информация, която тя би могла да вземе предвид, за да прецени дали помощта, за която е уведомена, е съвместима с общия пазар. Дори не е задължително предприятия като потенциалните бенефициери на помощта или техните конкуренти да са в течение на това, че е извършено уведомяване за схема за помощи, която би могла да представлява интерес за тях, тъй като Комисията е длъжна да публикува обявление, че е уведомена за помощ, едва когато се открие официалната процедура по разследване (
35
). Следователно когато Комисията приеме решение да не повдига възражения, първият акт, който се публикува в Официален вестник на Европейския съюз, е съобщението за това решение.
70.
Въпреки това считам, че Комисията би трябвало да има право да се довери на информацията, с която разполага към момента на приемане на решението, дори когато страна, която не е участвала в предварителното разглеждане, каквато е Nuova Agricast в настоящия случай, оспорва решението да не се повдигат възражения.
71.
От разпоредбите на първичното и вторичното общностно право, и по-конкретно от Регламент № 659/1999, следва, че предварителното разглеждане протича предимно между Комисията и съответната държава-членка (
36
). Вследствие на това Комисията не разполага с правомощия за провеждане на разследване, които да ѝ позволяват да търси информация извън предоставената основно от съответната държава-членка в хода на предварителното разглеждане. Такива ограничения на правомощията на Комисията задължително предполагат, че законосъобразността на нейните решения не би могла да се оспорва въз основа на информация, различна от тази, с която е разполагала към момента на приемане на решението. Нещо повече, ако трети страни можеха да оспорват действителността на решенията на Комисията въз основа на информация, различна от тази, с която тя е разполагала към момента на приемане на решението, за да избегне такава опасност, Комисията по всяка вероятност би започнала системно да открива официална процедура по разследване, с което да позволява на всички „заинтересовани страни“ по смисъла на член 88, параграф 2 ЕО да предоставят относимата информация. Такова разрешение обаче трудно би могло да се съгласува със съществуващата процедура за упражняване на контрол върху държавните помощи, която съгласно Договора за ЕО и Регламент № 659/1999 се състои от две фази.
72.
Следователно действителността на решение на Комисията да не повдига възражения трябва да се преценява въз основа на информацията, с която Комисията е разполагала при приемането му.
73.
Тъй като по настоящото дело няма доказателства, че Комисията е била информирана за особеното положение на предприятията от първата категория, спорното решение не може да се приеме за недействително, поради това че, както се твърди, нарушава принципа на равно третиране, що се отнася до правата, за които се твърди, че са придобити от тези предприятия.
74.
При всяко положение следва да се напомни, че според постоянната съдебна практика при разглеждане на съвместимостта на схема за помощи с общия пазар Комисията може да се ограничи до разглеждане на общите характеристики на съответната схема и не е длъжна да разглежда всеки отделен случай, към който тя се прилага (
37
).
75.
Освен това трябва да се посочи, че настоящият случай не е сред изключителните случаи, в които Комисията може да бъде задължена да осигури включването на преходна разпоредба в решението си относно държавни помощи и да гарантира нейното съответствие с принципа на равно третиране. Такова задължение може да възникне само при твърде особени обстоятелства, по-конкретно когато предходните действия на общностните органи обосновават оправдани правни очаквания, които трябва да бъдат защитени (
38
).
76.
В настоящия случай обаче Комисията никога не е действала по начин, който да породи оправдани правни очаквания, че старата схема за помощи, чийто срок изтича на 31 декември 1999 г., ще продължи да действа и след тази дата.
77.
Разрешението за старата схема за помощи, което е ограничено във времето и чийто срок е изтекъл на 31 декември 1999 г., по самото си естество не е акт, който би могъл да породи такива оправдани правни очаквания. Правилото, че дерогациите от общия принцип за забрана на държавните помощи трябва да се тълкуват стриктно, изключва възможността за такова разширяване на прилагането във времето на одобрена схема за помощи (
39
). Освен това, ако позоваването на права, за които се твърди, че са придобити при действието на предходна схема за помощи, беше възможно след изтичане на срока на разрешението, би била поставена под въпрос самата цел на ограничаването на действието на подобни разрешения във времето, което позволява преценката на държавните помощи да се съобрази с променящите се икономически условия.
78.
Не е възможно позоваване на оправдани правни очаквания срещу Комисията, тъй като тя прилага принципа на „необходимост на помощта“, който между другото предполага, че е нормално искането за получаване на помощ да бъде направено преди започване на дейността, обхваната от помощта. Този принцип по правило се използва от Комисията при преценката за съвместимост на помощта (
40
). Противно на това, което препращащата юрисдикция като че ли намеква в акта за препращане, прилагането на този принцип не е започнало едва след включването му през 1998 г. в насоките на Комисията за регионалните държавни помощи (
41
). Това е достатъчно, за да се отхвърлят всякакви доводи, че „внезапното“, както се твърди, прилагане на този принцип може да е нарушило създадените от Комисията оправдани правни очаквания по отношение на възможността да се кандидатства за получаване на помощ при действието на новата схема за помощи, като се прилагат условията, приложими към поканите за подаване на заявления, публикувани при действието на старата схема за помощи.
79.
Евентуално създадените от националните органи оправдани правни очаквания относно възможността за запазване на някои последици на схема за държавни помощи, чийто срок е изтекъл, също не могат да обосноват задължение на Комисията за установяване на преходна разпоредба. Членове 87 ЕО и 88 ЕО биха загубили в голяма степен своето полезно действие, ако страна може да се основава на създадени от държавите-членки оправдани правни очаквания, за да оспорва действителността на общностен акт (
42
).
80.
От изложеното следва, че при обстоятелствата в настоящия случай Комисията не е била длъжна да се увери, че спорното решение съдържа преходна мярка, включваща предприятията от първата категория. Поради това тя не е превишила дискреционните си правомощия, като не е повдигнала срещу мярката, за която е била уведомена, възражения, обосновани с това, че приложното поле на преходната разпоредба противоречи, както се твърди, на принципа на равно третиране. Следователно спорното решение не може да се разглежда като недействително на това основание.
4. Твърдението за липса на мотиви
81.
Препращащата юрисдикция иска също да се установи дали в съответствие с член 253 ЕО Комисията е изложила в обжалваното решение достатъчно мотиви за изключването на предприятията от първата категория от приложното поле на преходната разпоредба.
82.
Според постоянната практика на Съда задължението за мотивиране зависи от естеството на разглеждания акт, а когато става въпрос за акт, предназначен за общо приложение, какъвто е схемата за помощ, мотивирането може да се ограничи до посочване, от една страна, на цялостното положение, довело до приемането му, а от друга страна, на общите цели, които следва да постигне (
43
). Следователно не би било разумно да се изисква от Комисията специално да излага мотиви във връзка с точното приложно поле на преходна разпоредба, съдържаща се в решение да не повдига възражения срещу дадена схема за помощи, и най-вече когато в решението си Комисията само потвърждава решение на италианските власти във връзка с подходящото приложно поле на преходната разпоредба, както е в настоящия случай.
83.
Поради изложеното считам, че Комисията не е нарушила задължението си за надлежно мотивиране, като не е изложила мотиви за изключването на предприятията от първата категория от приложното поле на преходната разпоредба на спорното решение.
VIII — Заключение
84.
В светлината на гореизложените съображения считам, че на поставения въпрос трябва да се отговори по следния начин:
„Разглеждането на поставения въпрос не разкрива никакво обстоятелство от естество да засегне действителността на Решение SG(2000)D/105754 на Комисията от 12 юли 2000 г., с което е обявена за съвместима с Договора предвидена от италианското законодателство схема за помощи под формата на помощи за инвестиции в необлагодетелстваните райони на Италия.“
(
1
)	Език на оригиналния текст: английски.
(
2
)	ОВ C 278, 2000 г., стр. 26.
(
3
)	GURI № 299, 21 декември 1992 г., стр. 3.
(
4
)	ОВ С 242, 1997 г., стр. 4.
(
5
)	Това означава, че след предварителна проверка на схемата Комисията е приела, че няма никакво основание да повдига възражения срещу схемата за помощи, за която е била уведомена от държавата-членка.
(
6
)	С изключение на разходите за инженерни и други проучвания, както и за придобиването и приспособяването на терена на предприятието, които са допустими, считано от дванадесетия месец преди датата на представяне на заявлението.
(
7
)	„Подходяща“ е поканата, отнасяща се до мерки за подпомагане в същия икономически сектор.
(
8
)	Схемата е регистрирана от Комисията под № N715/99.
(
9
)	GURI № 166, 18 юли 2000 г.
(
10
)	GURI № 175, 28 юли 2000 г.
(
11
)	Определение на Първоинстанционния съд от 15 юни 2005 г. по дело Nuova Agricast и др./Комисия, T-98/04; съобщение, публикувано в ОВ С 299, 17.9.2005 г., стр. 22.
(
12
)	Дело T-362/05, висящо пред Първоинстанционния съд.
(
13
)	Вж. по-конкретно Решение от 15 декември 1995 г. по дело Bosman (C-415/93, Recueil, стр. I-4921, точка 59), Решение от 13 март 2001 г. по дело PreussenElektra (C-379/98, Recueil, стр. I-2099, точка 38) и Решение от 17 май 2001 г. по дело TNT Traco (C-340/99, Recueil, стр. I-4109, точка 30).
(
14
)	Вж., наред с други, посочените по-горе в бележка под линия 13 Решение по дело Bosman, точка 61 и Решение по дело PreussenElektra, точка 39.
(
15
)	Посочено в бележка под линия 11.
(
16
)	Решение от 9 март 1994 г. (C-188/92, Recueil, стр. I-833, точки 17 и 18). От това решение следва, че в общностната система от способи за защита допустимостта на непряко оспорване посредством преюдициално запитване на акт на общностна институция от страна на физическо или юридическо лице зависи от това дали това лице има или е имало възможност пряко да оспори този акт пред Първоинстанционния съд на основание член 230, четвърта алинея ЕО.
(
17
)	Решението на Комисията с адресат съответната държава-членка изрично посочвало бенефициера на въпросната индивидуална помощ и тази държава-членка съобщила решението на бенефициера, като уточнила, че той може да подаде жалба за отмяната му.
(
18
)	Вж. в този смисъл Решение от 5 юни 1996 г. по дело Kahn Scheppvaart/Комисия (T-398/94, Recueil, стр. II-477, точка 39). По това дело, отнасящо се до решение да не се повдигат възражения срещу схема за помощи, състояща се в секторни данъчни мерки, Първоинстанционният съд приема, че по отношение на потенциалните бенефициери на тези мерки спорното решение изглежда представлява общоприложима мярка, обхващаща обективно определени случаи, както и че то поражда правно действие по отношение на общо и абстрактно посочена категория лица. Следователно тези потенциални бенефициери не са легитимирани да подават жалба за отмяна на основание член 230 ЕО. Трябва да се прави разлика между тази съдебна практика и съдебната практика във връзка с решенията да не се повдигат възражения срещу приета без откриване на официално производство по разследване мярка, представляваща индивидуална помощ, с оглед на които Съдът установява смекчени изисквания относно легитимацията на трети лица да подават жалби за отмяна (вж. Решение от 19 май 1993 г. по дело Cook/Комисия (C-198/91, Recueil, стр. I-2487) и Решение от 15 юни 1993 г. по дело Matra/Комисия (C-225/91, Recueil, стр. I-3203).
(
19
)	Решение от 21 ноември 1991 г. по дело Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires и Syndicat national des négociants et transformateurs de saumon (C-354/90, Recueil, стр. I-5505, точка 14), Решение от 11 юли 1996 г. по дело SFEI и др. (C-39/94, Recueil, стр. I-3547, точка 42) и Решение от 17 юни 1999 г. по дело Piaggio (C-295/97, Recueil, стр. I-3735, точка 31).
(
20
)	Вж. например Решение по дело Piaggio, посочено по-горе в бележка под линия 19, точка 48. Член 1, буква в) от Регламент (ЕО) № 659/1999 на Съвета от 22 март 1999 година за установяване на подробни правила за прилагането на член 93 от Договора за ЕО (ОВ L 83, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 8, том 1, стр. 41, наричан по-нататък „процедурния регламент“) гласи, че „нова помощ“ означава всяка помощ, т.е. схеми за помощ и индивидуална помощ, които не са съществуваща помощ, включително измененията на съществуваща помощ.
(
21
)	Индивидуалните мерки за предоставяне на помощ само прилагат общата схема за помощи. Тъй като факторите, които Комисията трябва да отчете при преценката на тази помощ, са същите като взетите предвид при разглеждането на общата схема, не е необходимо индивидуалните мерки за предоставяне на помощ да бъдат разглеждани от Комисията.
(
22
)	Вж. член 4, параграф 3 от Процедурния регламент.
(
23
)	Официалната процедура по разследване може да бъде открита, когато Комисията има съмнения по отношение на съвместимостта с общия пазар на мярката, за която е отправено уведомление (вж. член 4, параграф 4 от Процедурния регламент).
(
24
)	Вж., наред с други, Решение от 21 март 1991 г. по дело Италия/Комисия (C-303/88, Recueil, стр. I-1433, точка 34).
(
25
)	Вж. Решение по дело Matra/Комисия, посочено по-горе в бележка под линия 18, точка 25.
(
26
)	Вж. като пример Определение от 24 юли 2003 г. по дело Sicilcassa и др. (C-297/01, Recueil, стр. I-7849, точка 47).
(
27
)	Вж. в този смисъл Решение от 21 май 1980 г. по дело Комисия/Италия (73/79, Recueil, стр. 1533, точка 11), Решение по дело Matra/Комисия, посочено по-горе в бележка под линия 18, точка 41 и Решение от 19 септември 2000 г. по дело Германия /Комисия (C-156/98, Recueil, стр. I-6857, точка 78).
(
28
)	Вж. заключението на генералния адвокат Fennelly от 13 април 2000 г. по дело Италия и Sardegna Lines/Комисия (Решение от, C-15/98 и C-105/99, Recueil, стр. I-8855, точка 78).
(
29
)	Във връзка с това следва да се напомни, че в миналото Съдът е обявил за недействително решение на Комисията, прието на основание член 88 ЕО, поради това че неговата преходна разпоредба нарушава принципа на оправданите правни очаквания и принципа на равно третиране (Решение от по дело Белгия и Forum 187/Комисия, C-182/03 и C-217/03, Recueil, стр. I-5479, точки 168—174).
(
30
)	Определение от 21 ноември 2005 г. по дело Tramarin/Комисия (T-426/04, Recueil, стр. II-4765).
(
31
)	Разбира се, съществува и възможността да реши, че мярката, за която е уведомена, не представлява помощ.
(
32
)	Вж. Решение от 10 юли 1986 г. по дело Белгия/Комисия (234/84, Recueil, стр. 2263, точка 16), Решение от 26 септември 1996 г. по дело Франция/Комисия (C-241/94, Recueil, стр. I-4551, точка 33) и Решение от 24 септември 2002 г. по дело Falck и Acciaierie di Bolzano/Комисия (C-74/00 P и C-75/00 P, Recueil, стр. I-7869, точки 168—171).
(
33
)	Вж. в този смисъл например Решение по дело Falck и Acciaierie di Bolzano/Комисия, посочено по-горе в бележка под линия 32, точка 169.
(
34
)	Всъщност нищо не препятства потенциално засегнатите страни да представят информация на Комисията в хода на предварителното разглеждане, като в този случай Комисията трябва да вземе предвид тази информация (вж. в този смисъл Решение от 3 май 2001 г. по дело Португалия/Комисия, C-204/97, Recueil, стр. I-3175, точка 35).
(
35
)	Вж. в този смисъл Решение от 20 март 1984 г. по дело Германия/Комисия (84/82, Recueil, стр. 1451, точка 13) и Решение от 9 октомври 1984 г. по дело Heineken Brouwerijen (91/83 и 127/83, Recueil, стр. 3435, точка 15).
(
36
)	Вж. в този смисъл Решение от 6 октомври 2005 г. по дело Scott/Комисия (C-276/03 P, Recueil, стр. I-8437, точка 33).
(
37
)	Вж. в този смисъл Решение по дело Италия и Sardegna Lines/Комисия, посочено по-горе в бележка под линия 28, Решение от 14 октомври 1987 г. по дело Германия/Комисия (248/84, Recueil, стр. 4013, точка 18) и Решение от 17 юни 1999 г. по дело Белгия/Комисия (C-75/97, Recueil, стр. I-3671, точка 48).
(
38
)	Такъв е бил случаят по дело Белгия и Forum 187/Комисия, посочено по-горе в бележка под линия 29, точки 168—174. По това дело Комисията е била приела отрицателно решение във връзка със съществуваща схема за помощи относно координационни центрове, създадени съгласно приложимото белгийско законодателство. За по-близко във времето прилагане на същия начин на разсъждение вж. Решение от 12 септември 2007 г. по дело Koninklijke Frieslands Food/Комисия (T-348/03, Сборник, стр. II-101*, резюме).
(
39
)	Вж. в този смисъл Решение от 14 януари 2004 г. по дело Fleuren Compost/Комисия (T-109/01, Recueil, стр. II-127, точка 75).
(
40
)	Наистина Съдът последователно приема, че за да може да се ползва от някоя от предвидените в член 87, параграф 3 ЕО дерогации, държавната помощ трябва не само да отговаря на някоя от целите, посочени в член 87, параграф 3, буква a), б), в) или г) ЕО, но също така да бъде необходима за постигането на тези цели (вж. Решение от 17 септември 1980 г. по дело Philip Morris/Комисия, 730/79, Recueil, стр. 2671, точка 17).
(
41
)	ОВ С 74, 1998 г., стр. 9. Точка 4.2, трета алинея от Насоките гласи, че „схемите за помощи трябва да предвиждат заявлението за получаване на помощ да бъде представено преди започване на изпълнението на проектите“.
(
42
)	Вж. по аналогия съдебната практика, според която членове 87 ЕО и 88 ЕО биха загубили до голяма степен полезното си действие, ако държавите-членки можеха да се позовават на собственото си противоправно поведение, което е могло да създаде оправдани правни очаквания на потенциалните бенефициери на дадена помощ, за да лишат от всякакво действие решенията на Комисията, приети въз основа на разпоредбите на Договора (вж. например Решение от 20 септември 1990 г. по дело Комисия/Германия, C-5/89, Recueil, стр. I-3437, точка 17).
(
43
)	След Решение от 13 март 1968 г. по дело Beus (5/67, Recueil, стр. 125, 143). Вж. например Решение от 19 ноември 1998 г. по дело Испания/Съвет (C-284/94, Recueil, стр. I-7309, точка 28).