62023CJ0431
РЕШЕНИЕ НА СЪДА (трети състав)
3 април 2025 година (
*1
)
„Преюдициално запитване — Социална политика — Прехвърляния на предприятия — Гарантиране на правата на работниците и служителите — Директива 2001/23/ЕО — Член 5, параграф 1 — Понятие „производство по несъстоятелност“ — Прехвърляне на предприятие, подготвено в рамките на процедура по съдебно преструктуриране, след обявяване в несъстоятелност“
По дело C‑431/23
с предмет преюдициално запитване, отправено на основание член 267 ДФЕС от Tribunal du travail de Liège (Съд по трудови спорове Лиеж, Белгия) с акт от 26 май 2023 г., постъпил в Съда на 11 юли 2023 г., в рамките на производство по дело
AE,
CO,
DU и други
срещу
BA, действащ в качеството на синдик на WIBRA BELGIË SA,
EP, действащ в качеството на синдик на WIBRA BELGIË SA,
RI, действащ в качеството на синдик на WIBRA BELGIË SA,
WIBRA BELGIË SRL,
при участието на:
VT,
HL,
MO и други
СЪДЪТ (трети състав),
състоящ се от: C. Lycourgos, председател на състава, S. Rodin (докладчик), N. Piçarra, O. Spineanu-Matei и N. Fenger, съдии,
генерален адвокат: A. Rantos,
секретар: A. Calot Escobar,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
като има предвид становищата, представени:
–
за AE, CO, DU и други, от H. Deckers, адвокат,
–
за WIBRA BELGIË SRL, от M. Duchesne и O. Moureau, адвокати,
–
за белгийското правителство, от A. De Brouwer, C. Pochet и L. Van den Broeck, в качеството на представители,
–
за Европейската комисия, от S. Delaude и B.‑R. Killmann, в качеството на представители,
след като изслуша заключението на генералния адвокат, представено в съдебното заседание от 24 октомври 2024 г.,
постанови настоящото
Решение
1
Преюдициалното запитване се отнася до тълкуването на член 5, параграф 1 от Директива 2001/23/ЕО на Съвета от 12 март 2001 година относно сближаването на законодателствата на държавите членки във връзка с гарантирането на правата на работниците и служителите при прехвърляне на предприятия, стопански дейности или части от предприятия или стопански дейности (OВ L 82, 2001 г., стр. 16; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 6, стр. 20).
2
Запитването е отправено в рамките на спор между AE, CO, DU и 19 други бивши работници, уволнени от WIBRA BELGIË SA, от една страна, и BA, EP и RI, действащи в качеството на синдици на WIBRA BELGIË SA, както и WIBRA BELGIË SA, от друга страна, във връзка с твърдяно нарушение от страна на тези дружества на задълженията за информиране и консултиране с представителите на работниците във връзка с колективното им уволнение.
Правна уредба
Правото на Съюза
3
Съображение 3 от Директива 2001/23 гласи следното:
„Необходимо е да се осигури закрила на работниците и служителите при смяна на работодателя, в частност за да се гарантират техните права“.
4
Член 1, параграф 1 от същата директива гласи:
„а)
Настоящата директива се прилага към всички прехвърляния на предприятия, стопански дейности или обособени части от предприятия или стопански дейности на друг работодател в резултат на юридическо прехвърляне или сливане.
б)
[При спазване на] буква а) и следващите разпоредби на настоящия член по смисъла на настоящата директива прехвърляне е налице, когато има прехвърляне на стопански субект, който запазва своята идентичност, което означава организирано групиране на ресурси с цел извършване на стопанска дейност, независимо от това дали дейността е основна или спомагателна.
[…]“.
5
Съгласно член 3, параграф 1 от посочената директива:
„Правата и задълженията на прехвърлителя във връзка със съществуващите към датата на прехвърлянето трудови договори или трудови правоотношения се прехвърлят на приобретателя по силата на прехвърлителната сделка.
Държавите членки могат да приемат разпоредби, съгласно които след датата на прехвърлителната сделка прехвърлителят и приобретателят да бъдат солидарно отговорни за задълженията, възникнали преди датата на прехвърлянето във връзка със съществуващите към датата на прехвърлянето трудови договори или трудови правоотношения“.
6
Член 4, параграф 1, първа алинея от същата директива предвижда:
„Прехвърлянето на предприятието, стопанската дейност или частта от предприятието или стопанската дейност само по себе си не представлява основание за уволнения от прехвърлителя или приобретателя. Тази разпоредба не засяга уволненията по икономически, технически или организационни причини, които налагат промени в работната сила“.
7
Член 5 от Директива 2001/23 гласи:
„1.   Освен ако държавите членки не предвидят друго, членове 3 и 4 не се прилагат към прехвърлянето на предприятие, стопанската дейност или частта от предприятието или стопанската дейност, когато прехвърлителят е в производство по несъстоятелност или е обявено сходно производство за неплатежоспособност с оглед на ликвидацията на активите на прехвърлителя под надзора на компетентен публичен орган (който може да бъде синдик, упълномощен от компетентния публичен орган).
[…]
4.   Държавите членки предприемат подходящи мерки с оглед на предотвратяването на злоупотреби с производствата по неплатежоспособност, които водят до лишаване на работниците и служителите от правата, предвидени в настоящата директива“.
Белгийското право
8
В белгийското право Директива 2001/23 е транспонирана с Колективен трудов договор № 32 bis от 7 юни 1985 г. относно гарантирането на правата на работниците и служителите при промяна на работодателя в резултат на договорно прехвърляне на предприятие и за уреждане на правата на поетите работници и служители в случай на придобиване на активите след обявяване в несъстоятелност.
9
Съгласно член 1 от този колективен трудов договор в редакцията му, приложима към спора в главното производство (наричан по-нататък „КТД № 32 bis“):
„Настоящият колективен трудов договор има за цел […] да гарантира:
1°
от една страна, правата на работниците и служителите във всички случаи на промяна на работодателя поради договорно прехвърляне на предприятие или на част от предприятие;
2°
от друга страна, някои права на работниците и служителите, поети при придобиване на активите след обявяване в несъстоятелност“.
10
В глава II от КТД № 32 bis се включват членове 6—10.
11
Член 6, първа алинея от КТД № 32 bis уточнява, че глава II, отнасяща се до правата на работниците и служителите при промяна на работодателя в резултат на договорно прехвърляне на предприятие, е „приложима към всяка промяна на работодателя в резултат на договорно прехвърляне на предприятие или на част от предприятие, с изключение на случаите по глава III от този колективен трудов договор“.
12
В член 7 от КТД № 32 bis се предвижда следното:
„Правата и задълженията на прехвърлителя във връзка със съществуващите към датата на прехвърлянето трудови договори по смисъла на член 1, 1° се прехвърлят на приобретателя по силата на прехвърлителната сделка“.
13
Съгласно член 8 от КТД № 32 bis:
„Прехвърлителят и приобретателят отговарят in solidum за плащането на задълженията, съществуващи към датата на прехвърлянето по смисъла на член 1, 1° и произтичащи от действащите към тази дата трудови договори […]“.
14
Член 9 от КТД № 32 bis гласи:
„Промяната на работодателя сама по себе си не е основание за извършване на уволнения от прехвърлителя или приобретателя.
Работниците и служителите, които променят работодателя си, могат обаче да бъдат уволнени поради сериозни причини или по икономически, технически или организационни причини, които налагат промени в областта на работната сила“.
15
Съгласно глава III от КТД № 32 bis обаче не е налице прехвърляне на дружествените задължения от прехвърлителя на приобретателя, нито солидарна отговорност на последния с прехвърлителя, когато прехвърлянето на предприятието се извършва след обявяване в несъстоятелност.
Спорът в главното производство и преюдициалният въпрос
16
На 30 юли 2020 г. Tribunal de l’entreprise de Gand (Търговски съд Гент, Белгия) образува процедура по съдебно преструктуриране на WIBRA BELGIË SA по искане на това дружество, на което се дава отсрочка до 30 октомври 2020 г. в съответствие с разпоредбите на Code de droit économique (Кодекс на стопанското право) (наричан по-нататък „КСП“), които уреждат тази процедура, в редакцията им, приложима към фактите по делото в главното производство. Същия ден този съд назначава BA, EP и RI за съдебни пълномощници със задачата да организират и прехвърлят всички дейности на това дружество или част от тях.
17
На 21 септември 2020 г. тези трима съдебни пълномощници одобряват офертата за поемане на WIBRA BELGIË SA, представена от дружеството майка на последното — WIBRA NEDERLAND BV, която се отнася за 36 търговски обекта и за 183 служители от общо 439 служители на WIBRA BELGIË SA.
18
На 30 септември 2020 г. е учредено дружество WIBRA BELGIË SRL, за да поеме и продължи част от дейностите, извършвани по-рано от WIBRA BELGIË SA.
19
С решение от 8 октомври 2020 г. Tribunal de l’entreprise de Gand (Търговски съд Гент) отхвърля искането на посочените съдебни пълномощници за одобряване на офертата за поемане, посочена в точка 17 от настоящото решение. Всъщност този съд приема, че тя противоречи на Колективен трудов договор № 102 от 5 октомври 2011 г. за гарантиране на правата на работниците и служителите в случай на промяна на работодателя в резултат на съдебно преструктуриране чрез прехвърляне под съдебен надзор и на Директива 2001/23, доколкото тази оферта предвижда, че задълженията, свързани с плащането на „добавката за платен годишен отпуск“ и на „премията в края на годината“ на работниците и служителите на WIBRA BELGIË SA, които ще бъдат поети, във връзка с положения от тях труд до датата на одобряване на посочената оферта, ще се поемат от WIBRA BELGIË SA prorata temporis.
20
С друго решение, постановено същия ден, Tribunal de l’entreprise de Gand (Търговски съд Гент) обявява WIBRA BELGIË SA в несъстоятелност и назначава като синдици BA, EP и RI. От акта за преюдициално запитване е видно, че членовете на персонала на това дружество са уведомени незабавно за това съдебно решение и за решението за прекратяване на трудовите им договори посредством изплащането на обезщетение за неспазване на срока на предизвестието.
21
На 9 октомври 2020 г. синдиците прехвърлят част от движимите материални и нематериални активи на WIBRA BELGIË SA на WIBRA BELGIË SRL. От всички уволнени работници и служители, а именно 439, 183 са преназначени от WIBRA BELGIË SRL. В писмо, изпратено през 2021 г. до адвоката на някои бивши служители на WIBRA BELGIË SA, посочените синдици уточняват, че по време на процедурата по съдебно преструктуриране не е бил(а) прехвърлен(а) никакъв персонал или дейност.
22
На 21 юни 2021 г. жалбоподателите в главното производство, 22-ма на брой, които са бивши служители на WIBRA BELGIË SA и не са били повторно наети на работа от WIBRA BELGIË SRL, предявяват иск срещу тези две дружества пред запитващата юрисдикция, Tribunal du travail de Liège (Съд по трудови спорове Лиеж, Белгия). На 30 юни 2021 г. 38 други работници, които се намират в същото положение, искат да встъпят по делото в главното производство.
23
Тези 60 работници поддържат, че задълженията за информиране и консултиране на представителите на работниците и служителите в случай на колективно уволнение не са били спазени в хода на процедурата по съдебно преструктуриране на WIBRA BELGIË SA, което представлявало договорно нарушение, даващо им право на обезщетение. Освен това тези работници считат, че WIBRA BELGIË SRL трябва да бъде обявено за солидарно отговорно за това обезщетение.
24
Запитващата юрисдикция отбелязва, че макар белгийското право да изключва конкретно спазването на задълженията за информиране и консултиране на представителите на работниците и служителите в случай на колективно уволнение в хипотезата на несъстоятелност на съответното дружество, такова изключение не е предвидено в рамките на процедурата по съдебно преструктуриране. Ето защо запитващата юрисдикция счита, че преди постановяването на съдебното решение за обявяване в несъстоятелност и независимо от процедурата по съдебно преструктуриране WIBRA BELGIË SA е било длъжно да приложи процедурата за информиране и консултиране с представителите на работниците и служителите преди разглежданото в главното производство колективно уволнение, което то не е направило. Следователно WIBRA BELGIË SA дължало на засегнатите 60 работници и служители обезщетение за вреди поради нарушение на задълженията си за информиране и консултиране преди колективното уволнение.
25
В този контекст запитващата юрисдикция иска да се установи дали WIBRA BELGIË SRL може също да бъде отговорно за това задължение за поправяне на вредите.
26
В това отношение тя отбелязва, на първо място, че това дружество не носело никаква отговорност за функционирането на WIBRA BELGIË SA. Следователно WIBRA BELGIË SRL можело да носи отговорност за допуснатото от WIBRA BELGIË SA нарушение само доколкото то трябва да се счита за приобретателя на правата и задълженията на WIBRA BELGIË SA в рамките на договорно прехвърляне на предприятия по смисъла на членове 7 и 8 от КТД № 32 bis.
27
На второ място, тази юрисдикция подчертава, че независимо от отказа за съдебно одобряване на офертата за поемане, представена в рамките на процедурата по съдебно преструктуриране, изготвеният в хода на тази процедура проект за частично прехвърляне на WIBRA BELGIË SA в крайна сметка е изпълнен в деня след постановяването на решението за обявяване в несъстоятелност от същите съдебни пълномощници, които преди това са поискали одобряване на офертата за поемане, съответстваща на този проект, които действат вече в качеството си на синдици.
28
На трето място, посочената юрисдикция счита, че подобна сделка трябва да се квалифицира като „прехвърляне prе-pack“, което трябвало да позволи на приобретателя да се позове на изключението, предвидено в член 5 от Директива 2001/23, при условие че тази сделка е уредена със законови или подзаконови разпоредби. Според запитващата юрисдикция обаче такива разпоредби не са съществували в белгийското право към момента на настъпване на фактите по главното производство.
29
Така, макар подготвителната фаза на прехвърлянето на WIBRA BELGIË SA да се е осъществила под надзора на съдебните пълномощници, назначени от компетентния съд в рамките на процедурата по съдебно преструктуриране, и следователно да може да се счита за уредена от законови разпоредби, втората фаза на тази сделка, а именно прехвърлянето на активи и персонал, следва непосредствено отказа на този съд да одобри офертата за поемане, изготвена в рамките на тази процедура по съдебно преструктуриране.
30
От акта за преюдициално запитване обаче е видно още, че никакво правно уреждане не е било в сила към датата на извършване на разглежданото в главното производство прехвърляне, тъй като то е въведено в този кодекс едва със Закона от 21 март 2021 г.
31
При тези обстоятелства Tribunal du travail de Liège (Съд по трудови спорове, Лиеж) решава да спре производството и да постави на Съда следния преюдициален въпрос:
„Трябва ли член 5, параграф 1 от Директива [2001/23] да се тълкува в смисъл, че предвиденото в него условие — съгласно което членове 3 и 4 от тази директива не се прилагат към прехвърлянето на предприятие, когато прехвърлителят е в производство по несъстоятелност или е обявено сходно производство за неплатежоспособност с оглед на ликвидацията на активите на прехвърлителя — не е изпълнено, ако прехвърлянето на цялото предприятие или на част от него е подготвено преди откриването на производство по несъстоятелност, насочено към ликвидация на активите на прехвърлителя, в случая в рамките на процедура по съдебно преструктуриране, която приключва със споразумение за прехвърляне, чието одобряване е отказано от компетентния съд, и се извършва веднага след обявяването в несъстоятелност, без да се прилагат каквито и да било законови или подзаконови разпоредби на вътрешното право?“.
По преюдициалния въпрос
32
С единствения си въпрос запитващата юрисдикция по същество иска да се установи дали член 5, параграф 1 от Директива 2001/23 трябва да се тълкува в смисъл, че се прилага в положение, при което производство по несъстоятелност е образувано след процедура по съдебно преструктуриране, в хода на която е изготвено споразумение за частично прехвърляне на съответното предприятие, но не е било одобрено от компетентния съд, преди да бъде изпълнено след обявяването на несъстоятелността.
33
Следва в началото да се посочи, че както следва от съображение 3 от Директива 2001/23, тя има за цел да осигури закрила на работниците и служителите по-специално като се гарантират техните права при прехвърляне на предприятия (решение от 22 юни 2017 г., Federatie Nederlandse Vakvereniging и др., C‑126/16, EU:C:2017:489, т. 38).
34
За целта член 3, параграф 1, първа алинея от тази директива предвижда, че правата и задълженията, които произтичат за прехвърлителя от трудови договори или от трудови правоотношения, съществуващи към датата на прехвърлянето на предприятие, се прехвърлят на приобретателя по силата на прехвърлителната сделка. Що се отнася до член 4, параграф 1 от посочената директива, той закриля работниците от уволнения от прехвърлителя или приобретателя, извършвани на основание единствено на това прехвърляне (решение от 22 юни 2017 г., Federatie Nederlandse Vakvereniging и др., C‑126/16, EU:C:2017:489, т. 39).
35
Като изключение член 5, параграф 1 от Директива 2001/23 предвижда, че режимът на закрила, предвиден в посочените членове 3 и 4, не се прилага към прехвърляне на предприятия, извършено при условията, уточнени в тази разпоредба, освен ако държавите членки не предвиждат друго (решение от 22 юни 2017 г., Federatie Nederlandse Vakvereniging и др., C‑126/16, EU:C:2017:489, т. 40).
36
Посоченият член 5, параграф 1 обаче, доколкото по принцип изключва прилагането на режима на закрила на работниците в някои случаи на прехвърляне на предприятия и така се отклонява от основата цел на Директива 2001/23, трябва непременно да бъде предмет на стриктно тълкуване (вж. в този смисъл решение от 22 юни 2017 г., Federatie Nederlandse Vakvereniging и др., C‑126/16, EU:C:2017:489, т. 41 и цитираната съдебна практика).
37
Съгласно тази разпоредба, освен ако държавите членки не предвидят друго, предвиденото в член 3 от Директива 2001/23 едновременно прехвърляне на права и задължения, произтичащи от трудови договори, сключени с прехвърлителя, и предвидената в член 4 от същата директива принципна забрана за уволнения, не се прилагат към прехвърлянето на предприятие, когато прехвърлителят е в производство по несъстоятелност или е обявено сходно производство за неплатежоспособност с оглед на ликвидацията на активите му под надзора на компетентен публичен орган.
38
Макар от самия текст на първата част от изречението на член 5, параграф 1 от Директива 2001/23 да следва, че държавите членки имат възможност при обстоятелства, които оправдават прилагането на тази разпоредба, да приложат режима на закрила на работниците, предвиден в членове 3 и 4 от тази директива, следва да се констатира, че по делото в главното производство Кралство Белгия не се е възползвало от тази възможност.
39
От това следва, че доколкото позволява изключение от режима за закрила на работниците, член 5, параграф 1 от Директива 2001/23 е приложим по дело като разглежданото в главното производство, при условие обаче че съответното производство отговаря на условията, изложени в тази разпоредба.
40
В това отношение член 5, параграф 1 от Директива 2001/23 предвижда три кумулативни условия, а именно, първо, прехвърлителят трябва да бъде в производство по несъстоятелност или в сходно производство за неплатежоспособност, второ, това производство трябва да е образувано за целите на ликвидацията на активите на прехвърлителя и трето, посочената процедура да е под надзора на компетентен публичен орган (вж. в този смисъл решение от 22 юни 2017 г., Federatie Nederlandse Vakvereniging и др., C‑126/16, EU:C:2017:489, т. 44).
41
Що се отнася, на първо място, до условието, съгласно което прехвърлителят трябва да бъде в производство по несъстоятелност или в сходно производство за обявяване в неплатежоспособност, това условие не може да се разпростре, с оглед на изискването за стриктно тълкуване, припомнено в точка 36 от настоящото съдебно решение, по отношение на процедура, свързана с подготовката за обявяване в несъстоятелност, но която не води до обявяване в несъстоятелност. За сметка на това сделка по прехвърляне, която, макар да се подготвя преди обявяването в несъстоятелност, се изпълнява след него, реално предполага обявяване в несъстоятелност и следователно може да попада в обхвата на понятието „производство по несъстоятелност“ по смисъла на член 5, параграф 1 от Директива 2001/23 (вж. в този смисъл решение от 22 юни 2017 г., Federatie Nederlandse Vakvereniging и др., C‑126/16, EU:C:2017:489, т. 45 и 46).
42
В това отношение от представената на Съда преписка става ясно, от една страна, че процедура по съдебно преструктуриране по смисъла на белгийското право не може да се счита за производство по несъстоятелност, и от друга страна, че макар тази първа процедура да може да доведе до обявяване в несъстоятелност на съответното предприятие, настъпването на подобна последица не се явява нито автоматично, нито сигурно. При тези обстоятелства тази процедура сама по себе си явно не отговаря на първото от условията, предвидени в член 5, параграф 1 от Директива 2001/23 (вж. в този смисъл решение от 16 май 2019 г., Plessers, C‑509/17, EU:C:2019:424, т. 42, 43 и 48).
43
При това положение от представената на Съда преписка е видно също, че в случая условията за прехвърляне на предприятие са били определени в проект, представен в рамките на процедурата по съдебно преструктуриране на WIBRA BELGIË SA, която предхожда обявяването му в несъстоятелност, и че прехвърлянето, осъществено след обявяването му в несъстоятелност, е извършено в съответствие с тези условия.
44
При това положение запитващата юрисдикция трябва да определи дали, като се има предвид по-специално приложимото за съответния период белгийско право, изготвянето на план за поемане в рамките на процедурата по съдебно преструктуриране на WIBRA BELGIË SA, от една страна, и изпълнението на този план в хода на производството по несъстоятелност на това дружество, от друга страна, трябва да се считат за една и съща операция, която от самото начало предполага посоченото дружество да бъде обявено в несъстоятелност поради установената си неплатежоспособност, преди да бъде извършено прехвърлянето на предприятието. В такъв случай цялата операция би могла да се счита за производство по несъстоятелност или за сходно производство за неплатежоспособност по смисъла на член 5, параграф 1 от Директива 2001/23. В противен случай тази разпоредба би могла да се приложи само по отношение на производството по несъстоятелност на WIBRA BELGIË SA.
45
На второ място, член 5, параграф 1 от Директива 2001/23 изисква производството по несъстоятелност или сходното производство за неплатежоспособност да бъдат образувани с цел ликвидацията на активите на прехвърлителя.
46
В това отношение е важно да се отбележи, първо, че процедура, която има за цел продължаването на дейността на съответното предприятие, не отговаря на това изискване (решение от 22 юни 2017 г., Federatie Nederlandse Vakvereniging и др., C‑126/16, EU:C:2017:489, т. 47 и цитираната съдебна практика).
47
Съдът вече е имал повод да уточни, що се отнася до различията между производство, което има за цел продължаване на дейността на предприятието, и производство, насочено към ликвидация на неговите активи поради установената му неплатежоспособност, че първото производство се стреми да запази оперативния характер на предприятието или на неговите жизнеспособни подразделения, докато второто производство има за цел колективното удовлетворяване в максимална степен на кредиторите. Макар да не е изключена възможността за известно припокриване между двете цели, които преследва дадено производство, основната цел на производство, с което се цели продължаване на дейността на предприятието, във всички случаи остава запазването на съответното предприятие (вж. в този смисъл решение от 22 юни 2017 г., Federatie Nederlandse Vakvereniging и др., C‑126/16, EU:C:2017:489, т. 48).
48
Така производство по несъстоятелност или сходно производство за неплатежоспособност може да има за предмет колективното удовлетворяване в максимална степен на кредиторите, дори когато преследва като акцесорна цел прехвърлянето на предприятието в експлоатация със запазване, доколкото е възможно, на работните места (вж. в този смисъл решение от 28 април 2022 г., Federatie Nederlandse Vakbeweging (Процедура pre-pack), C‑237/20, EU:C:2022:321, т. 55).
49
От практиката на Съда следва също, че трябва да се установи не само че основната цел на производство по несъстоятелност или на сходно производство за неплатежоспособност е да се удовлетворят в най-голяма степен кредиторите, но и че осъществяването на такова прехвърляне позволява да се постигне действително тази основна цел (вж. в този смисъл решение от 28 април 2022 г., Federatie Nederlandse Vakbeweging (Процедура pre-pack), C‑237/20, EU:C:2022:321, т. 53).
50
Ето защо запитващата юрисдикция трябва да провери, като вземе предвид всички релевантни обстоятелства, дали разглежданите в главното производство последователни производства, взети поотделно или като цяло, са имали за цел колективното удовлетворяване в максимална степен на кредиторите и дали са позволили постигането на тази цел по смисъла на цитираната в предходната точка съдебна практика, или напротив, са били насочени главно към запазване на оперативния характер на предприятието или на неговите жизнеспособни подразделения.
51
В това отношение, от една страна, от представената на Съда преписка става ясно, че в белгийското право, за разлика от производството по несъстоятелност, процедурата по съдебно преструктуриране няма за цел главно да гарантира максималното удовлетворяване на кредиторите. Впрочем от акта за преюдициално запитване е видно, че в случая съдебното решение, с което са назначени съдебни пълномощници вследствие на подадената от WIBRA BELGIË SA молба за преструктуриране, им е възложило задачата да организират и прехвърлят всички дейности на това дружество или част от тях.
52
От друга страна, ако запитващата юрисдикция приеме, както е посочено в точка 44 от настоящото решение, че процедурата по съдебно преструктуриране и производството по несъстоятелност на WIBRA BELGIË SA заедно образуват производство по несъстоятелност или сходно производство за неплатежоспособност по смисъла на член 5, параграф 1 от Директива 2001/23, тя трябва да провери дали такова производство само по себе си отговаря на условието, посочено в точка 45 от настоящото решение, което означава основната цел на това производство, взето в неговата цялост, да се състои в постигането на възможно най-високо изплащане на вземанията на всички кредитори на прехвърлителя (вж. в този смисъл решение от 28 април 2022 г., Federatie Nederlandse Vakbeweging (Процедура pre-pack), C‑237/20, EU:C:2022:321, т. 52 и 53).
53
За да провери дали условието, припомнено в точка 45 от настоящото решение, е изпълнено в случая, запитващата юрисдикция може по-специално да вземе предвид факта, че WIBRA BELGIË SRL е учредено с цел да поеме и да продължи част от дейността, извършвана по-рано от WIBRA BELGIË SA, и че прессъобщение от деня след обявяването на това дружество в несъстоятелност, което произхожда от „WIBRA“, съобщава, че назначените след обявяването в несъстоятелност синдици „са одобрили […] след съгласуване плана за поемане на WIBRA“ относно преместването на белгийското седалище на WIBRA BELGIË SA и на 36 магазина, както и относно повторно наемане на работа на 183 служители, като уточнява, че „[т]ова рестартиране слага край на несигурността относно продължаването на дейността на WIBRA в Белгия“.
54
Второ, следва също да се увери, че производство по несъстоятелност или сходно производство за неплатежоспособност, разглеждано в главното производство, се урежда от законови или подзаконови разпоредби, които позволяват да се гарантира, че прилагането му не поражда правна несигурност (вж. в този смисъл решение от 28 април 2022 г., Federatie Nederlandse Vakbeweging (Процедура pre-pack), C‑237/20, EU:C:2022:321, т. 54 и 55).
55
В това отношение, освен ако запитващата юрисдикция не установи друго, от представената на Съда преписка не е видно, че процедурата по съдебно преструктуриране или производството по несъстоятелност, така както са установени в белгийското право, са лишени от достатъчна законова или подзаконова уредба, за да се изпълни посоченото в предходната точка условие.
56
За сметка на това, ако запитващата юрисдикция стигне до извода, че в делото по главното производство процедурата по съдебно преструктуриране и производството по несъстоятелност на WIBRA BELGIË SA, взети заедно, могат да съставляват производство по несъстоятелност или сходно производство за неплатежоспособност по смисъла на член 5, параграф 1 от Директива 2001/23, тя трябва да провери дали последователното съчетаване на първите две производства е достатъчно уредено от законови или подзаконови разпоредби.
57
На трето и последно място, що се отнася до условието, че производството по член 5, параграф 1 от Директива 2001/23 трябва да се намира под надзора на компетентен публичен орган, следва да се подчертае, от една страна, че от практиката на Съда следва, че това не е така, когато назначеният съдебен пълномощник е натоварен с организирането и извършването на прехвърлянето на предприятие от името и за сметка на длъжника и трябва да събира оферти, давайки предимство на пълното или частично запазване на дейността на предприятието, като същевременно се съобразява с правата на кредиторите, какъвто, изглежда, е случаят в рамките на процедурата по съдебно преструктуриране по смисъла на белгийското право (вж. в този смисъл решение от 16 май 2019 г., Plessers, C‑509/17, EU:C:2019:424, т. 46 и 47).
58
От друга страна, ако запитващата юрисдикция стигне до извода, че производството по несъстоятелност или сходно производство за неплатежоспособност по смисъла на член 5, параграф 1 от Директива 2001/23 в случая се състои от съчетанието на процедурата по съдебно преструктуриране и производството по несъстоятелност на WIBRA BELGIË SA, тя трябва да определи дали такова съчетание, разгледано в неговата цялост, подлежи на надзора на компетентен публичен орган. Съгласно практиката на Съда за такъв надзор свидетелства, най-напред, фактът, че юрисдикция определя функциите на пълномощниците в предварителната фаза на това съчетание от процедура по съдебно преструктуриране и производство по несъстоятелност, и контролира упражняването на тези функции при откриването на самото производството по несъстоятелност, по-нататък, обстоятелството, че прехвърлянето на предприятието се осъществява едва след откриването на производството по несъстоятелност, което позволява на синдика да му се противопостави, и накрая, фактът, че пълномощниците, действащи в рамките на подготвителната фаза, носят отговорност за действията си при същите условия като тези, приложими за синдиците. За сметка на това, за да се определи дали такова производство е под надзора на компетентен публичен орган, не следва да се отдава решаващо значение на обстоятелството, че споразумението за прехвърляне се подписва малко след откриването на производството по несъстоятелност, нито на факта, че действащите по време на подготвителната фаза на това производство пълномощници не разполагат с никакви законово регламентирани правомощия (вж. в този смисъл решение от 28 април 2022 г., Federatie Nederlandse Vakbeweging (Процедура pre-pack), C‑237/20, EU:C:2022:321, т. 59 и 62—64).
59
Накрая, за да се предоставят на запитващата юрисдикция всички полезни насоки за разрешаването на спора в главното производство, следва да се припомни, че съгласно член 5, параграф 4 от Директива 2001/23 държавите членки предприемат подходящи мерки с оглед на предотвратяването на злоупотреби с производствата за установяване на неплатежоспособност, които водят до лишаване на работниците и служителите от правата, предвидени в тази директива.
60
В случая WIBRA BELGIË SA иска да бъде открита процедура по съдебно преструктуриране, уредена от белгийското право, която предоставя гаранции на работниците и служителите с оглед на подготовката за прехвърляне на цялата дейност на това дружество или на част от нея. От акта за преюдициално запитване е видно, че именно след като Tribunal de l’entreprise de Gand (Търговски съд Гент) отказва да одобри офертата за поемане, приета от назначените в рамките на тази процедура съдебни пълномощници, посоченото дружество иска от този съд да го обяви в несъстоятелност, като по този начин открива производство, което съгласно белгийското право предоставя на работниците и служителите гаранции, различни от предвидените в рамките на процедурата по съдебно преструктуриране.
61
От акта за преюдициално запитване обаче следва също, от една страна, че тази оферта за поемане е направена от дружество, свързано с WIBRA BELGIË SA, без да е дадено никакво указание относно търсенето на други потенциални купувачи, и че отказът за одобрение е мотивиран от факта, че посочената оферта противоречи на няколко императивни разпоредби, свързани със закрилата на работниците и служителите, потенциално засегнати от предвиденото прехвърляне на предприятие.
62
При тези условия запитващата юрисдикция следва да провери, с оглед на всички релевантни обстоятелства, дали в случая не е налице евентуална злоупотреба с производство за установяване на неплатежоспособност, което води до лишаване на работниците и служителите в главното производство от правата, които произтичат от Директива 2001/23.
63
С оглед на всички изложени по-горе съображения на поставения въпрос следва да се отговори, че член 5, параграф 1 от Директива 2001/23 трябва да се тълкува в смисъл, че се прилага в положение, при което производство по несъстоятелност е образувано след процедура по съдебно преструктуриране, в хода на която е изготвено споразумение за частично прехвърляне на съответното предприятие, но не е било одобрено от компетентния съд, преди да бъде изпълнено след обявяването на несъстоятелността, при условие че образуваното производство по несъстоятелност или сходно производство за неплатежоспособност е действително открито за целите на ликвидацията на активите на прехвърлителя, че посоченото производство се намира под надзора на компетентен публичен орган и че използването му не може да се квалифицира като злоупотреба.
По съдебните разноски
64
С оглед на обстоятелството, че за страните по главното производство настоящото дело представлява отклонение от обичайния ход на производството пред запитващата юрисдикция, последната следва да се произнесе по съдебните разноски. Разходите, направени за представяне на становища пред Съда, различни от тези на посочените страни, не подлежат на възстановяване.
По изложените съображения Съдът (трети състав) реши:
Член 5, параграф 1 от Директива 2001/23/ЕО на Съвета от 12 март 2001 година относно сближаването на законодателствата на държавите членки във връзка с гарантирането на правата на работниците и служителите при прехвърляне на предприятия, стопански дейности или части от предприятия или стопански дейности
трябва да се тълкува в смисъл, че
се прилага в положение, при което производство по несъстоятелност е образувано след процедура по съдебно преструктуриране, в хода на която е изготвено споразумение за частично прехвърляне на съответното предприятие, но не е било одобрено от компетентния съд, преди да бъде изпълнено след обявяването на несъстоятелността, при условие че образуваното производство по несъстоятелност или сходно производство за неплатежоспособност е действително открито за целите на ликвидацията на активите на прехвърлителя, че посоченото производство се намира под надзора на компетентен публичен орган и че използването му не може да се квалифицира като злоупотреба.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: френски.