62007CC0101
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
JÁN MAZÁK
esitatud 17. aprillil 2008 (
1
)
Liidetud kohtuasjad C-101/07 P ja C-110/07 P
Coop de France bétail et viande, varem Fédération nationale de la coopération bétail et viande (FNCBV) jt
versus
Euroopa Ühenduste Komisjon
„Apellatsioonkaebus — Konkurents — Veise- ja vasikalihaturg — Veisekasvatajate ja tapamajade ühenduste kokkulepe veise- ja vasikaliha impordi peatamise ja minimaalse ostuhinna kehtestamise kohta — Trahvid — Määrus nr 17 — Artikli 15 lõige 2 — Ühenduste liikmeteks olevate ettevõtjate käibe arvessevõtmine”
I. Sissejuhatus
1.
Käesolevas menetluses liidetud apellatsioonkaebustes vaidlustavad Coop de France Bétail et Viande, endise nimega Fédération nationale de la coopération bétail et viande (edaspidi „FNCBV”) (kohtuasi C-101/07 P) ning Fédération nationale des syndicats d’exploitants agricoles (edaspidi „FNSEA”), Fédération nationale bovine (edaspidi „FNB”), Fédération nationale des producteurs de lait (edaspidi „FNPL”) ja Jeunes agriculteurs (edaspidi „JA”) (kohtuasi C-110/07 P) (edaspidi koos nimetatuna „apellandid”) Esimese Astme Kohtu (esimene koda) 13. detsembri 2006. aasta otsuse liidetud kohtuasjades FNCBV ja FNSEA jt vs. komisjon (
2
) (edaspidi „vaidlustatud kohtuotsus”), milles kõnealune kohus jättis suures osas jõusse komisjoni 2. aprilli 2003. aasta otsuse nr 2003/600/EÜ EÜ artikli 81 alusel toimunud menetluses (juhtum COMP/C.38.279/F3 – Prantsuse veiseliha; (
3
) edaspidi „vaidlustatud otsus”), millega määrati trahvid muu hulgas apellantidele EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumise eest, kuna nad olid sõlminud kokkulepped, millega peatati veiseliha import Prantsusmaale ja kehtestati miinimumhinnad teatavatele veiseliha kategooriatele.
II. Apellatsioonkaebuse taust
A. Õiguslik raamistik
2.
Nõukogu määruse nr 17 (
4
) artikli 15 lõige 2 sätestab:
„Komisjon võib otsusega määrata ettevõtjatele või ettevõtjate ühendustele trahvi 1000–1000000 [eurot] või sellest suurema summa ulatuses, mis ei ületa 10% iga rikkumises osalenud ettevõtte eelneva aasta käibest, kui need tahtlikult või hooletusest:
a)
rikuvad [EÜ] artikli [81] lõiget 1 või artiklit [82]; […]
Trahvisummat määrates võetakse arvesse nii rikkumise raskusastet kui ka kestust.”
3.
Komisjoni suunised määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ja ESTÜ asutamislepingu artikli 65 lõike 5 kohaselt määratavate trahvide arvutamise meetodi kohta (
5
) (edaspidi „suunised”) kehtestavad mainitud trahvisummade kindlaksmääramise meetodi. Suuniste 5. jao punkt c näeb ette, et „[e]ttevõtjate ühendustega seotud juhtumite puhul tuleks otsuseid võimaluste piires suunata ja trahvid määrata üksikutele ettevõtjatele, kes kuuluvad ettevõtjate ühendusse. Kui see ei ole võimalik (nt kui sidusettevõtjaid on mitu tuhat), tuleks määrata ettevõtjate ühendusele üldtrahv, mis arvutatakse eespool kirjeldatud põhimõtete alusel, kuid mis on samaväärne üksikute trahvide kogusummaga, mis oleks määratud ettevõtjate ühenduse igale liikmele […]”.
B. Asjaolud ja menetlus
4.
Kohtuasja C-101/07 P apellandi FNCBV liikmed on Prantsuse 300 veise-, sea- ja lambakasvatajate ühistut, 30 tapamaja ja lihatööstuse ühistut või ettevõtjat. Kohtuasja C-110/07 P apellandid FNSEA, FNB, FNPL ja JA on Prantsuse õiguse alusel tegutsevad ameti- ja kutseliidud. FNSEA on suurim Prantsusmaa põllumajandustootjate ja talupidajate liit. FNSEA ühendab ka ameti- ja kutseliite, mis esindavad iga liiki tootjate (sh FNB ja FNPL-i) huve. JA ühendab kuni 35-aastaseid talupidajaid.
5.
Käesoleva apellatsioonimenetluse aluseks oleva konkurentsijuhtumi põhjustas teine„hullu lehma” kriis. Alates oktoobrist 2000 avastati mitmes liikmesriigis laiemalt „hullu lehma tõvena” tuntud veiste spongioosse entsefalopaatia uued juhtumid. Samal ajal puhkes Ühendkuningriigis lammaste suu- ja sõrataud. Juhtunu mõjutas lihatarbimist Euroopas ja põhjustas kriisi veiselihasektoris. Arvukatest ühenduse institutsioonide rakendatud kriisivastastest meetmetest hoolimata pidasid Prantsuse loomakasvatajad võetud abinõusid ebapiisavaks. 2001. aasta septembris ja oktoobris kujunesid loomakasvatajate ja tapamajade vahelised suhted Prantsusmaal eriti pingsaks. Kogunenud loomakasvatajad pidasid ebaseaduslikult kinni veoautosid, et kontrollida veetava liha päritolu, ning piirasid ümber tapamaju. Mõnikord lõppesid need juhtumid rajatiste ja liha hävitamisega. Vastutasuks tapamajade piiramise lõpetamise eest nõudsid meeleavaldajatest loomakasvatajad, et tapamajad lõpetaksid liha impordi ja kohaldaksid nn ühingu hinnaskaalat.
6.
2001. aasta oktoobris toimus mitu veisekasvatajate (
6
) ja tapamajade (
7
) ühenduste vahelist kohtumist. Prantsusmaa põllumajandusministri palvel korraldatud 24. oktoobri 2001. aasta kohtumise tulemusena sõlmisid kuus ühendust, nimelt FNSEA, FNB, FNPL, JA, FNCBV ja FNICGV kokkuleppe.
7.
Kokkulepe koosnes kahest osast. Esimene osa puudutas „ajutist [veiseliha] impordi peatamise kohustust”. Teine osa kehtestas „kohustuse rakendada tapaloomade puhul tapamaja sisseostu hinnaskaalat”. Kokkulepe sisaldas muu hulgas teatavate veiserümpade kategooriate kilohindade hinnakirja. Kokkulepe pidi jõustuma 29. oktoobril 2001 ning kehtima kuni 2001. aasta novembri lõpuni.
8.
Komisjon saatis 30. oktoobril 2001 Prantsusmaa ametiasutustele kirja, milles ta palus teavet 24. oktoobri 2001. aasta kokkuleppe kohta. Nimetatud ametiasutused vastasid komisjoni 30. oktoobri 2001. aasta teabenõudele 9. novembri 2001. aasta kirjaga. 9. novembril 2001 palus komisjon teavet ühendustelt FNSEA, FNB, FNPL, JA ja FNICGV vastavalt määruse nr 17 artiklile 11. Nimetatud viis ühendust vastasid teabenõuetele 15. ja 23. novembri 2001. aasta kirjadega. 26. novembril 2001 saatis komisjon ühendustele FNSEA, FNB, FNPL, JA, FNCBV ja FNICGV märgukirja, milles ta teatas, et temale teatavaks tehtud asjaolud viitavad ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumisele, ning palus asjaomastel ühendustel esitada oma märkused ja seisukohad hiljemalt 30. novembril 2001. Komisjon viis 17. detsembril 2001 läbi uurimise mitme ühenduse asukohas vastavalt määruse nr 17 artikli 14 lõikele 2. 24. juunil 2002 võttis komisjon vastu ühendustele FNSEA, FNB, FNPL, JA, FNCBV ja FNICGV adresseeritud vastuväiteteatise, mille kohta asjaomased ühendused esitasid oma kirjalikud märkused 23. septembril ja 4. oktoobril 2002. Kõnealused ühendused kuulati ära 31. oktoobril 2002.
C. Vaidlustatud otsus
9.
Komisjon võttis vaidlustatud otsuse vastu 2. aprillil 2003. Vaidlustatud otsus sedastas, et kuna apellandid ja FNICGV sõlmisid 24. oktoobril 2001 kirjaliku kokkuleppe, millega kehtestati minimaalne kokkuostuhind teatavatele veiseliha kategooriatele ja peatati veiseliha import Prantsusmaale, ning kuna nad sõlmisid 2001. aasta novembri lõpus ja detsembri alguses samasisulise suulise kokkuleppe, mis pidi jõustuma pärast kirjaliku kokkuleppe kehtivuse lõppemist, siis rikkusid nad EÜ artikli 81 lõiget 1.
10.
Lähtuvalt asjaomase turu olemusest ja geograafilisest ulatusest pidas komisjon rikkumist väga raskeks. Iga üksiku ühenduse vastutuse määra kindlakstegemiseks lähtus komisjon suurima põllumajandustootjate ühenduse FNSEA kogutud aasta liikmemaksu ja eraldi iga ühenduse kogutud aasta liikmemaksu suhtarvust. Kuna rikkumine oli kestnud lühikest aega, ei suurendanud komisjon põhisummat. Nimetatud kuue ühenduse puhul arvestas komisjon eraldi mitmete raskendavate ja kergendavate asjaoludega, mille alusel ta kohandas määratava trahvi põhisummat.
11.
Vaidlustatud otsuse artikli 1 resolutsioon sätestab:
„Kuna [FNSEA], [FNB], [FNPL], [JA], [FNICGV] ja [FNCBV] sõlmisid 24. oktoobril 2001 kokkuleppe, millega peatati veiseliha import Prantsusmaale ja kehtestati minimaalne kokkuostuhind seoses teatavate veiseliha kategooriatega, ning kuna nad sõlmisid 2001. aasta novembri lõpus ja detsembri alguses samasisulise suulise kokkuleppe, siis rikkusid nad [EÜ] artikli 81 lõiget 1.
Rikkumine algas 24. oktoobril 2001 ja kestis vähemalt 11. jaanuarini 2002.”
12.
Muu hulgas kohustas vaidlustatud otsuse resolutsiooni artikkel 2 artiklis 1 nimetatud ühendusi rikkumise viivitamata lõpetama. Vastavalt vaidlustatud otsuse resolutsiooni artiklile 3 määrati ühendustele FNSEA, FNB, JA, FNPL, FNICGV ja FNCBV trahv vastavalt 12 miljonit eurot, 1,44 miljonit eurot, 600000 eurot, 1,44 miljonit eurot, 720000 eurot ja 480000 eurot.
D. Menetlus Esimese Astme Kohtus
13.
FNCBV esitas vaidlustatud otsuse peale hagiavalduse, mis saabus Esimese Astme Kohtu kantseleisse 19. juunil 2003 ja registreeriti numbri T-217/03 all. Ka FNSEA, FNB, FNPL ja JA esitasid vaidlustatud otsuse peale hagiavalduse, mis saabus Esimese Astme Kohtu kantseleisse 20. juunil 2003 ja registreeriti numbri T-245/03 all. Kohtuasjade T-217/03 ja T-245/03 hagejad palusid muu hulgas tühistada vaidlustatud otsuse ning teise võimalusena tühistada neile määratud trahvid või trahve vähemalt vähendada. Prantsusmaa esitas menetlusse astumise avalduse kohtuasjade T-217/03 ja T-245/03 hagejate nõuete toetuseks ning 6. novembril 2003 andis Esimese Astme Kohtu viienda koja president talle selleks loa. Pärast poolte ärakuulamist otsustas Esimese Astme Kohtu esimese koja president 3. aprillil 2006 kohtuasjad T-217/03 ja T-245/03 liita.
14.
Esimese Astme Kohus (esimene koda) tegi liidetud kohtuasjades T-217/03 ja T-245/03 otsuse 13. detsembril 2006. Esimese Astme Kohus lükkas tagasi kõik asjaomastes liidetud kohtuasjades esitatud hagejate väited, välja arvatud kaks. Seoses nende väidetega leidis Esimese Astme Kohus esiteks, et komisjon oli rikkunud põhjendamiskohustust, kuna ta ei teatanud vaidlustatud otsuses, et ta oli lähtunud hagejate üksikliikmete käibest, kui ta kontrollis, et trahvisummad ei ületaks määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 sätestatud 10% ülempiiri, ega toonud välja asjaolusid, mis võimaldasid tal lähtuda nimetatud käivete kogusummast. Kuna aga Esimese Astme Kohus leidis, et komisjon tegi õigesti, lähtudes ülempiiri arvutamisel hagejate üksikliikmete käibest tingimusel, et need liikmed tegutsesid turgudel, mida vaidlustatud otsusega karistatud rikkumised mõjutasid, siis asus kõnealune kohus seisukohale, et antud juhul puudub vajadus vaidlustatud otsuse tühistamiseks põhjendamiskohustuse rikkumise tõttu, sest kõnealuse otsuse tühistamise tagajärjel oleks tulnud teha tühistatud otsusega sisuliselt kattuv uus otsus, samuti ei oleks see muutnud trahve. Teiseks leidis Esimese Astme Kohus, et hagejatele määratud trahve tuleb suuniste 5. jao punkti b alusel vähendada 70% komisjoni rakendatud 60% asemel.
15.
Seega määras Esimese Astme Kohus trahvid järgmiselt: FNCBV-le 360000 eurot, FNSEA-le 9000000 eurot, FNB-le 1080000 eurot, FNPL-ile 1080000 eurot ja JA-le 450000 eurot ning jättis hagid ülejäänud osas rahuldamata.
III. Apellatsioonimenetlus
16.
FNSEA, FNB, FNPL ja JA esitasid 19. veebruaril 2007 vaidlustatud kohtuotsuse peale apellatsioonkaebuse, mis registreeriti numbriga C-110/07 P. 20. veebruaril 2007 esitas FNCBV sama kohtuotsuse peale numbri C-101/07 P all registreeritud apellatsioonkaebuse. Pärast poolte ärakuulamist otsustas Euroopa Kohtu president 18. aprillil 2007 kohtuasjad C-101/07 P ja C-110/07 P liita.
17.
Liidetud kohtuasjades C-101/07 P ja C-110/07 P paluvad apellandid Euroopa Kohtul:
—
tühistada vaidlustatud kohtuotsus;
—
tühistada neile määratud trahvid;
—
teise võimalusena vähendada neile määratud trahve;
—
mõista ajutiste meetmete kohaldamise menetlustega ning Esimese Astme Kohtus ja Euroopa Kohtus toimunud põhikohtumenetlustega seonduvad kohtukulud välja komisjonilt.
18.
Prantsuse valitsus palub Euroopa Kohtul:
—
tühistada vaidlustatud otsus;
—
mõista kohtukulud välja komisjonilt.
19.
Komisjon palub Euroopa Kohtul:
—
jätta mõlemad apellatsioonkaebused tervikuna rahuldamata;
—
mõista kohtukulud välja apellantidelt.
20.
Kohtuistungit ei taotletud ja istungit ei toimunud.
IV. Esialgsed märkused
21.
Kohtuasja C-101/07 P apellant FNCBV on apellatsioonkaebuse toetuseks esitanud viis väidet, millega ta taotleb vaidlustatud kohtuotsuse tühistamist, paludes kuuendale väitele tuginedes vähendada talle määratud trahvi. Esimese väite kohaselt on rikutud õigusnormi, mis seisneb selles, et Esimese Astme Kohus jättis tähelepanuta asjaolu, et komisjon oli vastuväiteteatisega rikkunud kaitseõigust. Teise väite kohaselt on Esimese Astme Kohus väidetavalt moonutanud järgmisi fakte: FNB direktori 29. novembri 2001. aasta kohtumise käsikirjalised märkmeid (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 169–174); FNB asepresidendi poolt 4. detsembril 2001 Vendée Agricole’ile antud intervjuud (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 176); Vendée federationi 5. detsembri 2001. aasta märgukirja (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 175–177); FNPL-i koostatud ja 10. detsembril 2001. aastal faksitud infolehte (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 179) ning FNB direktori 5. detsembri 2001. aasta kohtumise käsikirjalisi märkmeid (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 180). Kolmanda väitega leiab apellant, et Esimese Astme Kohus on rikkunud õigusnormi, kuna tema järeldus, et FNCBV osales 24. oktoobri 2001. aasta kokkuleppe pikendamises, tugines oletusel. Neljanda väitega leiab FNCBV teise võimalusena, et juhul kui Euroopa Kohus peaks tuvastama tema osalemise 24. oktoobri 2001. aasta kokkuleppe pikendamises, siis on Esimese Astme Kohus rikkunud õigusnormi, kui ta i) käsitas nimetatud kokkulepet konkurentsivastasena ning ii) jättis analüüsimata kokkuleppe mõju. Viienda väitega leiab FNCBV, et Esimese Astme Kohus on ebaõigesti kohaldanud määruse nr 17 artikli 15 lõiget 2, kuna ta i) on rikkunud põhjendamiskohustust, jättes selgitamata, miks ta lähtus FNCBV liikmete käibest, kontrollimaks, et asjaomases sättes nimetatud 10% ülempiiri ei ole ületatud, ning ii) tema arutluskäik on vastuoluline, sest ühest küljest rõhutas ta apellantide aktiivset ja vahetut osalust väidetavas tegevuses, kuid teisest küljest leidis ta, et apellandid olid kõigest oma liikmete töövahendid. Kuuenda väitega, millega apellant taotleb talle määratud trahvi vähendamist, leiab FNCBV, et Esimese Astme Kohus on ebaõigesti kohaldanud määruse nr 17 artikli 15 lõiget 2, kuna talle määratud trahvisumma ületas 10% tema käibest.
22.
Kohtuasja C-110/07 P apellandid FNSEA, FNB, FNPL ja JA esitavad apellatsioonkaebuse toetuseks neli väidet, millega nad taotlevad vaidlustatud kohtuotsuse tühistamist ja neile määratud trahvide vähendamist. Esimene väide põhineb faktide moonutamisel, kuna Esimese Astme Kohus jättis tähelepanuta kaks olulist tõendit, mis tõendavad, et 24. oktoobri 2001. aasta kokkulepet ei pikendatud pärast 30. novembrit 2001. Teise väite kohaselt on rikutud kaitseõigust, kuna Esimese Astme Kohus leidis, et komisjoni vastuväiteteatis oli piisavalt arusaadav ja täpne (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 210–225). Kolmas väide puudutab määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 rikkumist, kuna Esimese Astme Kohus lähtus apellantide liikmete käivetest kontrollimaks, et trahvisumma ei ületa õiguslikku ülempiiri. Neljandaks on väidetavalt rikutud mitmekordse karistamise keeldu ja proportsionaalse karistuse põhimõtet, kuna Esimese Astme Kohus määras trahvi igale apellatsioonkaebuse esitanud ühendusele, võttes arvesse selliste liikmete käibed, kes olid mitme ühenduse liikmed.
23.
Minu arvates tõusetub uus õigusküsimus üksnes FNCBV viienda ja kuuenda väite ning FNSEA, FNB, FNPL ja JA kolmanda väite puhul. Seetõttu käsitlen ma neid väiteid põhjalikult; apellantide ülejäänud väiteid käsitlen lühidalt.
24.
Kuna mitmed apellantide väited käesolevas menetluses on suurel määral kattuvad, siis käsitlen neid koos.
V. Kaitseõiguse rikkumine
25.
Esimese ja teise väitega leiavad apellandid vastavalt kohtuasjades C-101/07 P ja C-110/07 P, et Esimese Astme Kohus rikkus õigusnormi, kui ta jättis tähelepanuta, et komisjon oli rikkunud apellantide kaitseõigust. Apellantide sõnul seisneb kaitseõiguse rikkumine selles, et komisjon ei maininud vastuväiteteatises oma kavatsust lähtuda määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 sätestatud 10% ülempiiri arvutamisel asjaomaste ühenduste liikmete käibest. Apellandid leiavad, et kuna komisjon ei kasutanud vaidlustatud otsuses tavalist trahvide arvutamise meetodit, siis oli käesolevas asjas eriti oluline, et komisjon täidaks oma kohustust ja teataks oma kavatsusest lähtuda apellantide liikmete käibest.
26.
Komisjon leiab, et vastuväiteteatises on ta kohustatud teatama, et ta kaalub asjaomastele ettevõtjatele või ettevõtjate ühendustele trahvi määramist, ning märkima trahvi määramise aluseks olevad faktilised ja õiguslikud asjaolud. Komisjon väidab, et vastuväiteteatises ei ole ta kohustatud selgitama, millist meetodit ta kasutab võimaliku hilisema otsusega määratava trahvisumma arvutamiseks. Samuti märgib komisjon, et kohtupraktika ja suuniste 5. jao punkt c näevad ette võimaluse lähtuda ettevõtjate ühenduste liikmete käibest määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 sätestatud 10% ülempiiri arvutamisel.
A. Hinnang
27.
Esimese Astme Kohus leidis, et komisjon ei ole rikkunud apellantide kaitseõigust sellega, et ta jättis vastuväiteteatises mainimata, et ta kavatseb lähtuda apellantide liikmete käibest trahvide põhisumma arvutamisel ja määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 sätestatud 10% ülempiiri kontrollimisel. (
8
) Tuginedes Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale, leidis Esimese Astme Kohus, et viidete andmine komisjoni poolt ettenähtud trahvimäärade, sh 10% ülempiiri kohta enne, kui ettevõtja on saanud tema vastu esitatud etteheidete kohta omapoolseid märkusi esitada, võimaldaks komisjoni otsust ebakohasel viisil ette aimata. (
9
)
28.
Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale on kaitseõigus tagatud, kui komisjon teatab vastuväiteteatises, kas ta kaalub trahvi kohaldamist, ja märgib trahvi määramise aluseks olevad peamised faktilised ja õiguslikud asjaolud nagu väidetava rikkumise raskusastme ja kestuse ning selle, kas asjaomane rikkumine pandi toime tahtlikult või hooletusest. Mainitud üksikasjadest teavitamist peetakse piisavaks, et ettevõtjad ja ettevõtjate ühendused saaksid end tuvastatud rikkumise ja trahvi määramise vastu kaitsta. (
10
)
29.
Minu arvates on muu hulgas trahvi põhisumma kindlaksmääramine, põhisumma kohandamine raskendavate ja kergendavate asjaolude tõttu ning sellele järgnev kontrollimine, et trahv ei ületaks määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 sätestatud 10% ülempiiri, määratava trahvisumma arvutamise protsessi etapid, mis tagavad trahvi õigusliku ülempiiri järgimise. Euroopa Kohtu praktika põhjal on selge, et selleks, et ettevõtjad ja ettevõtjate ühendused saaksid oma huve kaitsta, ei pea komisjon esitama trahvi tegeliku arvutamise ja kontrollimise üksikasju vastuväiteteatises. Pealegi on Euroopa Kohus ja Esimese Astme Kohus nõustunud sellega, et ettevõtjate ühendusele trahvi määramisel võib määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 sätestatud 10% ülempiiri järgimise kontrollimiseks lähtuda asjaomaste ühenduste liikmete käibest. (
11
) Seega oleksid asjaomased ettevõtjate ühendused pidanud ette nägema, et komisjon võib lähtuda nende liikmete käibest, kui ta kontrollib, kas apellantidele määratavate trahvide õiguslikku ülempiiri on järgitud.
30.
Seega leian, et apellantide esimene väide kohtuasjas C-101/07 P ja teine väide kohtuasjas C-110/07 P tuleb põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
VI. Määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 ebaõige kohaldamine Esimese Astme Kohtus
A. Vaidlustatud kohtuotsus
31.
Apellandid väitsid Esimese Astme Kohtus, et komisjon on rikkunud määruse nr 17 artikli 15 lõiget 2, sest tema määratud trahvide summad ületasid 10% käibe ülempiiri. (
12
) Apellandid väitsid, et kohtupraktika kohaselt võib trahvi ülempiiri arvutamisel lähtuda ettevõtjate ühenduste liikmete käibest üksnes juhul, kui asjaomased ühendused saavad põhikirja järgi võtta oma liikmetele siduvaid kohustusi. Seoses sellega väitsid apellandid, et neil ei olnud õigust võtta asjaomastele liikmetele siduvaid kohustusi.
32.
Esimese Astme Kohus sedastab vaidlustatud kohtuotsuse punktides 317–319 järgmist:
„317 Vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale tuleb 10% käibe ülempiiri arvutamisel lähtuda iga kokkuleppes või kooskõlastatud tegevuses osalenud ettevõtja käibest või ettevõtjate ühenduse kõigi liikmete kogukäibest vähemalt siis, kui ühendus saab põhikirja järgi võtta oma liikmetele siduvaid kohustusi. Võimalus lähtuda mainitud eesmärgil ettevõtjate ühenduse liikmete kogukäibest on põhjendatud, kuna trahvisumma määramisel võib muu hulgas arvestada seda, kuidas ettevõtja võis turgu mõjutada, mis oleneb eeskätt tema suurusest ja majanduslikust jõust, mis võib väljenduda käibes, ning trahvi vajalikku hoiatavat mõju. See, kuidas ettevõtjate ühendus võis turgu mõjutada, ei sõltu mitte tema enda käibest, mis ei reeda tema suurust ega majanduslikku jõudu, vaid pigem liikmete käibest, mis väljendab ühenduse suurust ja majanduslikku jõudu […]
318
Ometi ei välista kõnealune kohtupraktika võimalust, et teatavatel juhtudel võib lähtuda ühenduse liikmete käibest ka juhul, kui ühendusel ei ole formaalselt õigust võtta oma liikmetele siduvaid kohustusi, sest põhikiri ei võimalda seda […]
319
[…] kohus leiab, et lisaks põhikirjale, mis võimaldab ühendusel võtta oma liikmetele siduvaid kohustusi, võib esineda muid erilisi asjaolusid, mille puhul on põhjendatud lähtumine asjaomase ühenduse liikmete käivete kogusummast. See puudutab eeskätt juhtumeid, kus ühenduse poolt toimepandud rikkumine on seotud tema liikmete tegevusega ning kus ühendus osaleb konkurentsivastases tegevuses koostöös oma liikmetega nende otsese kasu eesmärgil, kusjuures ühendusel endal puuduvad liikmete huvidest sõltumatud objektiivsed huvid. Kuigi teatavatel juhtudel võib komisjon lisaks asjaomase ühenduse karistamisele määrata trahvi igale liikmele eraldi, on see siiski keeruline, isegi võimatu, kui liikmeid on väga palju.”
33.
Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 320 ja 324 leidis Esimese Astme Kohus, et käesoleva juhtumi asjaolud õigustasid lähtumist apellantide üksikliikmete käibest määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 sätestatud trahvi ülempiiri arvutamisel, (
13
) kuna ennekõike oli apellantide peamine ülesanne kaitsta ja esindada üksikliikmete, nimelt põllumajandustootjate, ühistute ja tapamajade huve. (
14
) Teiseks ei puudutanud vaidlusalune kokkulepe mitte apellantide endi, vaid nende üksikliikmete tegevust, kuna asjaomased ühendused ise ei müü, osta ega impordi veiseliha. (
15
) Kolmandaks sõlmiti vaidlusalune kokkulepe apellantide üksikliikmete otsese kasu eesmärgil. (
16
) Neljandaks rakendati vaidlusalune kokkulepe muu hulgas apellantide liikmete vahel sõlmitud kohalike kokkulepetega. (
17
)
B. Argumendid
34.
Viienda ja kolmanda väitega leiavad vastavalt kohtuasjade C-101/07 P ja C-110/07 P apellandid, et Esimese Astme Kohus on ebaõigesti kohaldanud määruse nr 17 artikli 15 lõiget 2. FNCBV viies väide on jaotatud kahte ossa.
35.
FNSEA, FNB, FNPL ja JA (kolmas väide) ning Prantsuse valitsus ja FNCBV (viienda väite esimene osa) väidavad sisuliselt, et vastavalt Esimese Astme Kohtu praktikale (
18
), mida Euroopa Kohus on kinnitanud kohtuasjas C-298/98 P: Finnboard vs. komisjon tehtud otsuses (
19
), võib määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 sätestatud 10% ülempiiri arvutamisel lähtuda ühenduse liikmete käibest üksnes juhul, kui ühendus saab põhikirja järgi võtta oma liikmetele siduvaid kohustusi. Seoses sellega leiavad apellandid, et järelikult on Esimese Astme Kohus vaidlustatud kohtuotsusega kõnealuses küsimuses muutnud väljakujunenud kohtupraktikat, võttes 10% ülempiiri arvutamisel aluseks apellantide liikmete käibe hoolimata asjaolust, et asjaomased ühendused ei saanud võtta oma liikmetele siduvaid kohustusi. Oma vastuses leiavad FNSEA, FNB, FNPL ja JA, et kuigi mitmed varasemad kohtuotsused (
20
) on jäänud mõneti ebaselgeks, sest nendes on sedastatud, et 10% ülempiiri arvutamisel on lubatud lähtuda ühenduse liikmete käibest „vähemalt nendel juhtudel”, kui ühendus saab põhikirja järgi võtta oma liikmetele siduvaid kohustusi, kõrvaldas Euroopa Kohus mainitud ebaselguse otsusega kohtuasjas Finnboard vs. komisjon. Nimetatud kohtuotsuse punkti 66 sõnastusest – vastavalt millele „ei ole oluline, et ühenduse liikmed on tegelikult osalenud rikkumises, vaid ühendusel peab põhikirja järgi olema õigus võtta oma liikmetele siduvaid kohustusi” – ilmneb, et ühenduse õigus võtta oma liikmetele siduvaid kohustusi on oluline tingimus 10% ülempiiri arvutamiseks liikmete käibe alusel. FNCBV leiab samuti, et Esimese Astme Kohus jättis põhjendamata, miks ta otsustas senist kohtupraktikat muuta, ning et selline muutmine on vastuolus õiguskindluse põhimõttega.
36.
FNSEA, FNB, FNPL ja JA sõnul ei ole esimesed kolm neljast „erilisest asjaolust”, millele Esimese Astme Kohus viitas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 320–323, sugugi mitte erilised asjaolud, kuna need on ühenduste puhul täiesti „tavalised”, kuivõrd ühenduste esmane ülesanne on oma liikmete huvide kaitsmine ja esindamine. Liiatigi väidavad FNSEA, FNB, FNPL ja JA seoses neljanda asjaoluga, mis puudutab ühenduste liikmete osalemist rikkumises, et tõsiasi, et mitmed apellantide liikmed osalesid vaidlusaluse kokkuleppe tingimuste rakendamises, ei tähenda veel seda, et kõik ühenduste liikmed oleksid kaudselt rikkumises osalenud.
37.
Prantsuse valitsus märgib veel, et kuna peaaegu alati on täidetud kaks tingimust, mis Esimese Astme Kohus on kehtestanud seoses määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 sätestatud 10% ülempiiri arvutamisega lähtuvalt ühenduse liikmete käibest, siis võib see põhjustada ühenduse liikmete käibe süstemaatilise kasutamise asjaomase ülempiiri arvutamisel. Prantsuse valitsuse sõnul on nimetatud kaks tingimust, mis on peaaegu alati täidetud, järgmised: i) ühenduse poolt toimepandud rikkumine peab olema seotud tema liikmete tegevusega ning ii) ühendus peab konkurentsivastases tegevuses osalema koostöös oma liikmetega nende otsese kasu eesmärgil.
38.
Veel leiab FNCBV, et Esimese Astme Kohus kohaldas käesolevas asjas ebaõigesti määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 uut käsitlust. FNCBV tõdeb, et käesoleval juhul ei esinenud kahte neljast kumulatiivsest erilisest asjaolust, millele Esimese Astme Kohus viitas vaidlustatud kohtuotsuse punktides 320–323. Esiteks ei olnud 24. oktoobri 2001. aasta kokkulepe FNCBV liikmete huvides, kuna sellega kehtestati veiseliha kokkuostu miinimumhind. Liiatigi ei lõpetatud selle kokkuleppe sõlmimise tulemusena tapamajade ümberpiiramist. Teiseks tõendab FNCBV huvide sõltumatust oma liikmete huvidest mitte üksnes asjaolu, et ta ei saa võtta oma liikmetele siduvaid kohustusi, vaid ka tõsiasi, et pärast 24. oktoobri 2001. aasta kokkulepet sõlmiti kohapeal piiratud arv kokkuleppeid. Lisaks väidab FNCBV, et Esimese Astme Kohus on rikkunud õigusnormi, kuna ta ei ole tõendanud, et vaidlustatud otsuse adresseerimine FNCBV liikmetele ja trahvide määramine üksikliikmetele oli võimatu. FNCBV sõnul võib komisjon vastavalt suuniste 5. jao punktile c määrata ettevõtjate ühendusele trahvi, mis on võrdne ühenduse liikmetele määratud trahvide kogusummaga, üksnes sellisel juhul, kui komisjon tõendab, et trahvi määramine üksikliikmetele oli võimatu.
39.
FNCBV leiab viienda väite teises osas, et kui vaidlustatud kohtuotsuse punktis 320 jj rõhutas Esimese Astme Kohus asjaolu, et 24. oktoobri 2001. aasta kokkulepe ei olnud seotud apellantide tegevustega, siis sama otsuse punktis 341 toonitas kõnealune kohus, et apellandid olid allkirjastanud kõnealuse kokkuleppe, osalesid selles, kandsid vastutust, etendasid kokkuleppes omaette rolli ja olid kokkuleppe isegi täitnud. Järelikult oli Esimese Astme Kohtu arutluskäik vaidlustatud kohtuotsuses vastuoluline. Väites vaidlustatud kohtuotsuse punktis 341, et apellandid osalesid kokkuleppes, tunnustas Esimese Astme Kohus tegelikult vaikimisi, et ühenduste liikmete käibest lähtumine määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 alusel ei olnud põhjendatud. Nimetatud põhjustel leiavad apellandid, et vaidlustatud kohtuotsus tuleb tühistada.
40.
Tuginedes Esimese Astme Kohtu praktikale, väidab komisjon, et „10% käibe ülempiiri arvutamisel tuleb lähtuda iga kokkuleppes või kooskõlastatud tegevuses osalenud ettevõtja käibest või ettevõtjate ühenduse kõikide liikmete käibest vähemalt nendel juhtudel, kui ühendusel on põhikirja järgi õigus võtta oma liikmetele siduvaid kohustusi” (
21
). Ometi leiab komisjon, et kui ühendusel ei ole õigust võtta oma liikmetele siduvaid kohustusi, siis ei tähenda see veel, et tema liikmete käibest ei oleks lubatud lähtuda määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 sätestatud ühendusele määratava trahvi ülempiiri arvutamisel.
41.
Esimese Astme Kohus leidis vaidlustatud kohtuotsuses, et trahvi tõhususe tagamiseks väga väikese käibe, kuid arvuka liikmeskonnaga ettevõtjate ühenduse puhul on lubatud lähtuda liikmete käibest asjaomase trahvi ülempiiri arvutamisel juhul, kui on täidetud neli eritingimust. Seega leiab komisjon, et apellantide väide, et Esimese Astme Kohus ei ole vaidlustatud kohtuotsuses järginud asjaomast kohtupraktikat või on seda muutnud, tuleb lükata tagasi põhjusel, et ka varasema kohtupraktika eesmärk on trahvide tõhususe tagamine. Komisjon märgib, et isegi kui Esimese Astme Kohtu käsitlusviis täpsustab senist kohtupraktikat või laiendab selle ulatust, ei riku niisugune täpsustus või ulatuse laiendamine õigusnormi, kui asjaomane käsitlusviis on põhjendatud. Tõepoolest, varasem asjakohane kohtupraktika ei välista võimalust lähtuda ühenduse liikmete käibest juhul, kui ühendus ei saa põhikirja järgi võtta oma liikmetele siduvaid kohustusi. See nähtub kohtupraktikas kasutatud sõnastusest „vähemalt nendel juhtudel” (
22
), mis viitab sellele, et liikmete kohustamise võimalikkus on kõigest üks näide, mille puhul võib lähtuda ühenduse liikmete käibest määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 sätestatud trahvi ülempiiri arvutamisel. Komisjon argumenteerib oma vasturepliigis, et Euroopa Kohus leidis otsuses C-298/98 P: Finnboard vs. komisjon (
23
), et juhul kui ühendus saab võtta oma liikmetele siduvaid kohustusi, siis ei ole liikmete osalust rikkumises vaja tõendada selleks, et nende käivet arvesse võtta. Seega võiks Esimese Astme Kohus leida, minemata vastuollu mainitud kohtupraktikaga, et juhul kui ühenduse liikmed on rikkumises aktiivselt osalenud, siis võib lähtuda nende käibest 10% ülempiiri arvutamisel.
42.
Komisjon leiab, et kui jääda apellantide argumentide juurde, siis julgustaks see kõiki turul valitsevast kartellist huvitatud ettevõtjaid kokkuleppeid sõlmima, kasutades selleks ühendust, kes ei saa formaalselt oma liikmetele siduvaid kohustusi võtta. Veel leiab komisjon erinevalt FNCBV-st, et Esimese Astme Kohus ei ole täpsustanud, et need neli eritingimust, mille täitmisel on 10% ülempiiri arvutamisel lubatud lähtuda ühenduse liikmete käibest, oleksid kumulatiivsed. Selle asemel on Esimese Astme Kohus pelgalt loetlenud asjaolud, mis õigustasid kõnealust käsitlusviisi käesolevas asjas. Liiatigi eksib FNCBV, väites, et vaidlusalune kokkulepe ei olnud tema liikmete huvides. Hindade kehtestamises ja impordi peatamises lepiti kokku vastutasuks tapamajade ümberpiiramise lõpetamise eest. Asjaolu, et mõned ümberpiiramised kestsid edasi, ei muuda tuvastatud asjaolu. Komisjon märgib, et FNCBV ei ole suuteline tõendama, et tema huvid erineksid liikmete omadest. Pealegi ei ole FNCBV piiritlenud oma täpsemaid huve ega selgitanud, miks on tapamajasid esindav ühendus sõlminud hindu ja veiseliha importi puudutava kokkuleppe, kuigi ta sellega ei tegele. Tõepoolest, nagu Esimese Astme Kohus kordas vaidlustatud kohtuotsuse punktis 321, vaidlusalune kokkulepe ei seondunud mitte FNCBV, vaid tema liikmete tegevusega. Veel väidab komisjon, et FNSEA, FNB, FNPL ja JA viidatud tõigast, et Esimese Astme Kohtu sedastatud neljast asjaolust esinevad kolm juba loomulikult kõikide ühenduste puhul, ei saa järeldada, et Esimese Astme Kohus on rikkunud õigusnormi, kui arvestada vajadust tagada, et igasugune trahv oleks piisavalt hoiatav.
43.
Vastuseks FNCBV väitele, et komisjon ja Esimese Astme Kohus ei ole piisavalt põhjendanud, miks nad kaldusid kõrvale suuniste 5. jao punktist c, väidab komisjon, et kõnealune kohus ei tuginenud vaidlustatud kohtuotsuses kõnealusele sättele, kuigi ta oleks võinud seda teha, arvestades apellantide arvukat liikmeskonda.
44.
Veel leiab komisjon, et FNCBV väide, et Esimese Astme Kohus ei ole põhjendanud, miks ta muutis oma senist kohtupraktikat määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 osas, on põhjendamatu. Vaidlustatud kohtuotsuse punktides 312–334 selgitab Esimese Astme Kohus üksikasjalikult kõnealuse küsimuse analüüsi. Lisaks leiab komisjon, et vaidlustatud kohtuotsuse punkt 320 jj ning punkt 341 ei ole vastuolus. Asjaolu, et apellandid panid toime rikkumise, ei ole vastuolus asjaoluga, et nad tegid seda liikmete kasuks.
45.
Komisjon märgib, et apellandid ei vaidlusta Esimese Astme Kohtu järeldust vaidlustatud kohtuotsuse punktides 325 ja 327–333, et 10% üksikliikmete käibe ülempiiri ei ole ületatud.
C. Hinnang
46.
Vastavalt määruse nr 17 artikli 15 lõikele 2 võib komisjon määrata ettevõtjatele või ettevõtjate ühendustele trahvi, mis ei tohi ületada 10% iga rikkumises osalenud ettevõtte eelneva aasta käibest. Seejärel sätestab määruse nr 17 artikli 15 lõige 2, et trahvisummat määrates võetakse arvesse nii rikkumise raskusastet kui ka kestust.
47.
Esimese Astme Kohus on mitmel puhul sedastanud, et ettevõtjate ühendusele määratava trahvi ülempiiri arvutamisel vastavalt määruse nr 17 artikli 15 lõikele 2 tuleb lähtuda pigem asjaomase ühenduse liikmete kui ühenduse enda käibest juhul, kui ühendusel on õigus võtta oma liikmetele siduvaid kohustusi. (
24
)
48.
Seega tingimusel, et määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 kasutatud mõiste „rikkumine” hõlmab ühtmoodi nii ettevõtjate ühenduste kokkuleppeid, kooskõlastatud tegevust kui ka otsuseid, tuleb vastavalt Esimese Astme Kohtu väljakujunenud praktikale „käibe 10% ülempiiri arvutamisel lähtuda iga kokkuleppes või kooskõlastatud tegevuses osalenud ettevõtja käibest või kõikide ettevõtjate ühenduse liikmete käibest vähemalt nendel juhtudel, kui ühendusel on põhikirja järgi õigus võtta oma liikmetele siduvaid kohustusi” (
25
).
49.
Esimese Astme Kohus põhjendas sellise käsitlusviisi õigsust asjaoluga, et „[s]ee, kuidas ettevõtjate ühendus võis turgu mõjutada, ei sõltu mitte tema enda „käibest”, mis ei reeda ei tema suurust ega majanduslikku jõudu, vaid pigem liikmete käibest, mis väljendab ühenduse suurust ja majanduslikku jõudu” (
26
).
50.
Veel sedastas Euroopa Kohus kohtuasjas C-298/98 P: Finnboard vs. komisjon tehtud otsuse punktis 66, et „kui trahv määratakse ettevõtjate ühendusele, mille käive üldjuhul ei väljenda ei tema suurust ega turujõudu, saab trahvi hoiatava mõju tagada üksnes tema liikmete käibest lähtumisega (vt selle kohta otsus liidetud kohtuasjades 100/80–103/80: Musique Diffusion Française jt vs. komisjon (EKL 1983, lk 1825, punktid 120 ja 121). Oluline ei ole, et ühenduse liikmed on tegelikult osalenud rikkumises, vaid ühendusel peab põhikirja järgi olema õigus võtta oma liikmetele siduvaid kohustusi”.
51.
Nii Esimese Astme Kohtu kui ka Euroopa Kohtu praktika viitab sellele, et ettevõtjate ühenduse õigusvõime võtta liikmetele siduvaid kohustusi on piisav selleks, et lähtuda ühendusele määratud trahvi õigusliku ülempiiri järgimise kontrollimisel asjaomase ühenduse ettevõtjate käibest.
52.
Siiski tõusetub küsimus, kas kõnealune pädevus on absoluutne eeltingimus selleks, et lähtuda ettevõtjate ühendusele kohaldatud trahvi õigusliku ülempiiri arvutamisel ühenduse liikmete käibest vastavalt määruse nr 17 artikli 15 lõikele 2. Sellega seoses leiavad apellandid ja Prantsuse valitsus, et sõna „peab” kasutamine Euroopa Kohtu kohtuasjas C-298/98 P: Finnboard vs. komisjon tehtud otsuse punktis 66 rõhutab seda, et ettevõtjate ühenduse pädevus oma liikmeid kohustada on imperatiivne. Leian, et apellantide ja Prantsuse valitsuse argumendid tuleb tagasi lükata.
53.
Kõigepealt tuleks märkida, et kohtuasjas C-298/98 P: Finnboard vs. komisjon tehtud otsuse punktis 66 leidis Euroopa Kohus, et üldiselt ei väljenda ettevõtjate ühenduse käive ei ühenduse suurust ega selle turujõudu. Pealegi leian, et kohtuasjas C-298/98 P: Finnboard vs. komisjon tehtud otsuse punkti 66 sõnastusest nähtub, et kui ühenduse liikmed ei ole rikkumises osalenud, siis peab ühendusel olema oma liikmete kohustamise pädevus selleks, et saaks lähtuda nende käibest. Minu arvates eeldab Euroopa Kohtu esitatud liikmete kohustamise pädevuse nõue järelikult seda, et liikmed ei osalenud rikkumises.
54.
Seetõttu leian, et Euroopa Kohtu otsuse arutluskäigust kohtuasjas C-298/98 P: Finnboardvs. komisjon on ilmne, et juhul kui ühenduse liikmed on tegelikult osalenud rikkumises, siis ei ole välistatud, et ettevõtjate ühendusele määratud trahvi õiguslik ülempiir võib põhineda liikmete käibel, kuigi ühendusel ei ole õigust võtta oma liikmetele siduvaid kohustusi.
55.
Minu arvates peaks määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 õige kohaldamine ettevõtjate ühenduse suhtes tagama, et ühendusele määratud trahvimäär on proportsionaalne majandusliku mõjuga, mida see ühendus turule avaldab, kaitstes nii trahvide tõhusust, mille eesmärk on karistada ebaseadusliku tegevuse eest ja ennetada sellise tegevuse kordumist.
56.
Hiljutises trahvimäära käsitlevas konkurentsiasjas rõhutas Euroopa Kohus just vajadust hinnata ettevõtjat ümbritsevate asjaolude majanduslikku reaalsust ja seega tegelikku mõju, mida ta turule avaldab. Kohtuotsuses Britannia Alloys vs. komisjon (
27
) märkis Euroopa Kohus, et määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 eesmärk on vältida ettevõtja suurusega võrreldes ebaproportsionaalseid trahve. (
28
) Samuti rõhutas Euroopa Kohus tõsiasja, et määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 eesmärk on anda komisjonile pädevus määrata trahve, et ta saaks täita ühenduse õigusega talle antud järelevalveülesannet. See ülesanne hõlmab eeskätt nii karistamist ebaseadusliku tegevuse eest kui ka sellise tegevuse kordumise ennetamist. Nii leidis Euroopa Kohus kõnealuses kohtuasjas, et kui asjaomasel ettevõtjal puudus komisjoni otsuse vastuvõtmisele eelnenud majandusaastal käive, siis võib komisjon tugineda mõnele teisele majandusaastale, et hinnata õigesti kõnealuse ettevõtja rahalisi vahendeid ja tagada trahvi piisavalt hoiatav mõju.
57.
Samuti rõhutas Euroopa Kohus oma hiljutises otsuses Autorità Garante della Concorrenza e del Mercato vs. ETI SpA jt nii ühenduse konkurentsieeskirjade rikkumise eest määratava trahvi hoiatava mõju eesmärki kui ka vajadust tagada, et ettevõtjate ümberkujundamine ei ohustaks ega häiriks mainitud eesmärgi saavutamist. (
29
)
58.
Vaidlustatud kohtuotsuses leidis Esimese Astme Kohus, et juhul kui ühenduse poolt toimepandud rikkumine on seotud tema liikmete tegevusega ja ühendus osaleb konkurentsivastases tegevuses koostöös oma liikmetega nende otsese kasu eesmärgil, kusjuures ühendusel endal puuduvad liikmete huvidest sõltumatud objektiivsed huvid, siis on ühenduse liikmete käibest lähtumine määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 kohaldamiseks põhjendatud. (
30
)
59.
Leian, et Esimese Astme Kohtu sedastatud asjaoludest või kriteeriumidest nähtub – kui need on täidetud –, et konkurentsieeskirjade rikkumine ettevõtjate ühenduse poolt on paratamatult seotud liikmete tegevuse ja huvidega ning et liikmed toetavad seda rikkumist. Seetõttu leian, et Esimese Astme Kohtu kriteeriumid on kohased ettevõtjate ühenduse tegeliku majandusliku jõu või turule avaldatava mõju tuvastamiseks. Minu arvates tagab Esimese Astme Kohtu käsitlusviis selle, et ettevõtjate ühendustele EÜ konkurentsiõiguse rikkumise eest määratud trahvi tõhusus säilib juhul, kui ühenduse käive ei väljenda majanduslikku mõju, mida ühendus turule avaldab. Üldjuhul ei saa ettevõtjate ühendus sellisel juhul kõrvale hiilida nimetatud karistusest üksnes põhjendusel, et ta ei saa formaalselt oma liikmetele võtta siduvaid kohustusi, kuigi tegelikult saab ta vajadusel tugineda majanduslikule survele, mida liikmed turule avaldavad, et rikkuda EÜ konkurentsiõigust.
60.
Kõnealust järeldust ei sea kahtluse alla FNSEA, FNB, FNPL, JA ning Prantsuse valitsuse (
31
) argumendid selle kohta, et paljudel ettevõtjate ühendustega seotud juhtudel esinevad Esimese Astme Kohtu sedastatud „erilised” asjaolud või on täidetud nimetatud kriteeriumid. Minu arvates on Esimese Astme Kohtu valitud kriteeriumid õiged ja järjepidevad lähtuvalt nende eesmärgist teha kindlaks ettevõtjate ühenduse tegelik mõju turule. Esimese Astme Kohtu sedastatud kriteeriumide kehtivust ei sea kahtluse alla tõsiasi, et võib-olla paljudel või isegi kõigil juhtudel ei väljenda ettevõtjate ühenduse käive ühenduse mõju turule.
61.
Pealegi leian, et FNCBV argument, et tegelikult ei olnud kokkulepe tema liikmete huvides, puudutab faktilist asjaolu, mida ei saa apellatsioonimenetluses vaidlustada. Igatahes nähtub käesoleva kohtuasja toimikust, nagu on märkinud komisjon, et FNCBV nõustus kehtestama hindu ja peatama impordi vastutasuks muu hulgas tema liikmeks olevate tapamajade ümberpiiramise lõpetamise eest. Repliigi korras märgin, et arvestades rikkumise toimepanemise konkreetseid asjaolusid, ei sea antud järeldust kahtluse alla tõsiasi, et „tavaliselt” ei ole sellised kokkulepped tapamajade huvides. Lisaks on FNCBV esitatud tõik – et kokkuleppe tulemusena ei lõpetatud tapamajade ümberpiiramist – käesoleva asja raames täiesti asjakohatu.
62.
Samuti puudutab faktilist asjaolu Esimese Astme Kohtu järeldus, et kokkulepe ei ole seotud mitte apellantide endi, vaid nende üksikliikmete tegevusega, kuna asjaomased ühendused ise ei müü, osta ega impordi veiseliha, (
32
) ning et seetõttu ei saa seda järeldust apellatsiooni korras vaidlustada. Igatahes ei ole FNCBV esitanud ühtegi argumenti, mis oleks seadnud mainitud järelduse kahtluse alla.
63.
Seoses FNSEA, FNB, FNPL ja JA väitega, et ühte Esimese Astme Kohtu sedastatud erilistest asjaoludest ei esinenud, kuna pole tõendatud, et kõik apellantide liikmed oleksid rikkumises osalenud, (
33
) leian, et seda ei saa nõuda. (
34
) Selleks et lähtuda ühendusele määratava trahvi 10% ülempiiri arvutamisel määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 kohaselt ühenduse liikmete käibest, piisab nimetatud kriteeriumi puhul sellest, kui tõendada ettevõtjate ühenduse liikmete osalemist konkurentsiõiguse rikkumises. (
35
) Vaidlustatud kohtuotsuse põhjal on selge, et apellantidel oli kokkuleppe täitmiseks võimalik tugineda oma liikmetele. (
36
)
64.
Seoses FNCBV väitega, et Esimese Astme Kohus ei ole õigesti kohaldanud suuniste 5. jao punkti c, (
37
) leian, et nimetatud säte on käesolevas menetluses asjakohatu, kuna vaidlustatud kohtuotsusest ilmneb, et EÜ artikli 81 lõiget 1 on rikkunud apellandid, mitte nende üksikliikmed. Pealegi ei leia ma, et Esimese Astme Kohtu arutluskäik vaidlustatud kohtuotsuse punktides 320 jj ning 341 oleks vastuoluline, kuna sisuliselt on kohus nimetatud punktides sedastanud, et vaidlusaluse kokkuleppe sõlmisid apellandid oma liikmete kasuks ning liikmed rakendasid seda kohalikul tasandil.
65.
Lisaks esitas FNCBV argumendi, et Esimese Astme Kohus ei ole põhjendanud, miks ta määruse nr 17 artikli 15 lõikega 2 ja ettevõtjate ühendustega seotud senist kohtupraktikat muutis. (
38
) Leian, et FNCBV seab oma märkustes kahtluse alla pigem määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 kohaldamiseks Esimese Astme Kohtu poolt tuvastatud asjaolude õigsuse kui et kohaldamise põhjendamata jätmise. Igatahes tuleb märkida, et Esimese Astme Kohus on vaidlustatud kohtuotsuses ulatuslikult põhjendanud, miks ta lähtus määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 sätestatud 10% ülempiiri arvutamisel apellantide üksikliikmete käibest. Samuti ei saa minu arvates nõustuda FNCBV argumendiga, et senise kohtupraktika muutmine Esimese Astme Kohtu poolt on vastuolus õiguskindluse põhimõttega. Leian, et Esimese Astme Kohus on vaidlustatud kohtuotsuses asunud seisukohale, mis on täies kooskõlas senise Esimese Astme Kohtu ja Euroopa Kohtu praktikaga. (
39
) Tasub rõhutada, et Euroopa Kohus on kohtuasjas Finnboard vs. komisjon tehtud otsuse punktis 66 sedastanud, et üldjuhul ei väljenda ettevõtjate ühenduse käive ei ühenduse suurust ega selle turujõudu.
66.
Seetõttu teen Euroopa Kohtule ettepaneku lükata põhjendamatuse tõttu tagasi apellantide viies ja kolmas väide vastavalt kohtuasjades C-101/07 P ja C-110/07 P.
VII. Mitmekordse karistamise keelu ja proportsionaalse karistuse põhimõtte rikkumine
67.
Neljanda väite kohaselt leiavad kohtuasja C-110/07 P apellandid, keda toetab Prantsuse valitsus, et Esimese Astme Kohus on rikkunud õigusnormi, kuna ta eiras mitmekordse karistamise keeldu ja proportsionaalse karistuse põhimõtet, kui ta määras trahvid igale ühendusele, lähtudes ühendustele kohaldatava trahvi ülempiiri arvutamisel määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 kohaselt nende ühiste liikmete käivete kogusummast. Sellega seoses märgivad kohtuasja C-110/07 P apellandid muu hulgas, et FBN, FNPL ja JA on FNSEA liikmed, mistõttu neil on ühiseid liikmeid.
68.
Komisjon väidab, et apellantide liikmete käivete kogusumma ei ole vaidlustatud otsusega määratud trahvide aluseks. Trahvisumma arvutamisel lähtuti ühest küljest rikkumise raskusastmest, mida hinnati omakorda lähtuvalt rikkumise olemusest, rikkumise geograafilisest ulatusest ja mõõdetavast mõjust ning teisest küljest rikkumise kestusest. Ühenduste liikmete käivet arvestati üksnes selleks, et kontrollida, et määruse nr 17 artikli 15 lõikes 2 sätestatud ülempiiri ei ületataks.
A. Hinnang
69.
Vaidlustatud kohtuotsuses on Esimese Astme Kohus sedastanud:
„340.
Vastavalt kohtupraktikale on mitmekordse karistamise keeld ühenduse õiguse üldpõhimõte, mida ühenduse kohtud järgivad. Ühenduse konkurentsiõiguse valdkonnas välistab kõnealune põhimõte selle, et komisjon karistab ettevõtjat teist korda või kutsub teda teist korda kostjana menetlusse seoses konkurentsivastase tegevusega, mille eest teda on juba karistatud või seoses millega ta on õigeks mõistetud komisjoni eelmise otsusega, mis ei kuulu vaidlustamisele. […] Mitmekordse karistamise keeldu kohaldatakse, kui on täidetud kolm tingimust: asjaolud on samad, õigusrikkumise toime pannud isik on sama ja kaitstav õigushüve on sama. Niisiis ei saa vastavalt kõnealusele põhimõttele karistada sama isikut mitu korda sama ebaseadusliku teo eest sama õigushüve kaitsmise eesmärgil […]
341.
[…] komisjon trahvis õigustatult iga üksikut kõnealuses kokkuleppes osalenud [ühendust] vastavalt igaühe osale kokkuleppe allkirjastamisel ja rakendamisel ning igaühe puhul esinenud kergendavatele ja raskendavatele asjaoludele.
342.
[…] Kõnealust järeldust ei kummuta ka asjaolu, et FNB, FNPL ja JA on FNSEA liikmed. Tegelikult on mainitud [ühendused] sõltumatud juriidilised isikud, neil on eraldi eelarved ning nende eesmärgid ei pruugi alati kattuda. Sellest tulenevalt korraldavad nad ühenduse tegevust neile omaste huvide kaitseks. […] Tõsiasi, et käesolevas asjas koordineerisid asjaomased [ühendused] ühiste eesmärkide nimel suurel määral nii endi kui ka oma liikmete tegevust, ei vähenda üksiku [ühenduse] vastutust rikkumise toimepanemise eest.
343.
Enamgi veel, vastupidi hagejate väitele ei karistatud vaidlustatud otsusega nende üksikliikmeid ei otseselt ega kaudselt. Kui 10% ülempiiri arvutamisel võetakse aluseks ettevõtjate ühenduste liikmete käibed, siis ei tähenda see veel neile trahvi määramist. […]
344.
Järelikult ei ole käesolevas asjas õigusrikkumise toimepannud isikud samad, kuna vaidlustatud otsusega ei karistatud samu isikuid mitu korda sama teo eest. Seega ei ole rikutud mitmekordse karistamise keeldu. Täpselt samuti ei ole rikutud ka proportsionaalse karistuse põhimõtet, kuna vastupidiselt Prantsuse valitsuse väitele ei trahvitud hagejate liikmeid ei otseselt ega kaudselt kaks korda ühe ja sama rikkumise eest.” (
40
)
70.
Minu arust selgub eespool osundatud vaidlustatud kohtuotsuse lõikudest, et vaidlustatud otsusega määrati trahv igale apellandile EÜ artikli 81 lõike 1 individuaalse rikkumise eest. (
41
) Kohus ei leidnud, et apellantide liikmed oleksid rikkunud EÜ artikli 81 lõiget 1, ning neile ei määratud trahvi. Seega ilmneb, et ühendusi FNSEA, FNB, FNPL ja JA ei karistatud mitu korda.
71.
Seoses väitega, et ühendustele FNSEA, FNB, FNPL ja JA määratud trahvisummad olid ebaproportsionaalsed, kuna asjaomastele ühendustele määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 alusel kohaldatava trahvimäära arvutamisel arvestati nimetatud ühenduste ühiste liikmete käivet, leian, et sellega ei saa nõustuda.
72.
Keegi ei ole vaidlustanud asjaolu, et ühendustel FNSEA, FNB, FNPL ja JA on ühiseid liikmeid.
73.
Siiski on Esimese Astme Kohus minu arvates õigesti rõhutanud asjaolu, et apellandid on eraldi eelarvetega sõltumatud juriidilised isikud, kelle eesmärgid ei pruugi alati kattuda. See, et apellandid otsustasid koordineerida oma käitumist turul, ei tähenda mingil juhul veel seda, et neil on ühised huvid. Pealegi ei pruugi tõsiasi, et asjaomastel ühendustel on ühiseid liikmeid, minu arvates tingimata vähendada mõju, mida iga ühendus võib turule avaldada. Igatahes tundub, et kohtuasja C-110/07 P apellandid ei ole vaidlustanud Esimese Astme Kohtu järeldust vaidlustatud kohtuotsuse punktis 331, et 10% käibe ülempiiri järgimist kontrollides selgub, et neljale asjaomasele apellandile määratud trahvide kogusumma ei ületa 10% selliste põllumajandustootjate käibest, kes on FNB-d, FNPL-i ja JA-d koondava ühenduse FNSEA üksikliikmed. Seega leian, et kohtuasja C-110/07 P apellandid ei ole piisavalt tõendanud neile määratud trahvide ebaproportsionaalsust.
74.
Sellest tulenevalt teen Euroopa Kohtule ettepaneku lükata kohtuasja C-110/07 P apellantide esitatud neljas väide põhjendamatuse tõttu tagasi.
VIII. Trahvi vähendamine
75.
Kuuenda ja kolmanda väite kohaselt leiavad vastavalt kohtuasjade C-101/07 P ja C-110/07 P apellandid, et juhul kui Euroopa Kohus ei peaks tühistama vaidlustatud kohtuotsust, siis peaks ta vähemalt tuvastama, et Esimese Astme Kohus rikkus määruse nr 17 artikli 15 lõiget 2, ja sellest tulenevalt vähendama neile määratud trahvisummasid. FNCBV märgib, et temale määratud trahv moodustas peaaegu 20% kõigist laekumistest. Järelikult peaks Euroopa Kohus vähendama FNCBV-le määratud trahvi summani, mis ei ületa 360000 eurot, mis võrdub 10%-ga tema käibest.
76.
Komisjon leiab, et kõnealune väide tuleb tagasi lükata, arvestades eespool punktides 40–45 esitatud komisjoni märkusi. Samuti väidab komisjon teise võimalusena, et juhul kui Euroopa Kohus peaks nõustuma apellantide väidetega määruse nr 17 artikli 15 lõike 2 rikkumise osas, siis tuleks määratava trahvi aluseks võtta pigem muud ühendustele laekuvad summad kui liikmemaksud.
A. Hinnang
77.
Lähtuvalt eespool punktides 46–66 esitatud järeldusest, et Esimese Astme Kohus ei ole määruse nr 17 artikli 15 lõiget 2 ebaõigesti kohaldanud, teen ettepaneku lükata tagasi kohtuasjade C-101/07 P ja C-110/07 P apellantide vastavalt kuuendana ja kolmandana esitatud väide, millega nad taotlevad neile määratud trahvide vähendamist põhjendusel, et Esimese Astme Kohus on rikkunud kõnealust sätet.
IX. Tõendite moonutamine Esimese Astme Kohtu poolt seoses 24. oktoobri 2001. aasta kokkuleppe pikendamisega pärast 30. novembrit 2001
78.
Apellandid väidavad kohtuasjas C-101/07 P teise väitega ja kohtuasjas C-110/07 P esimese väitega, et Esimese Astme Kohus on tõendeid moonutanud.
79.
Kohtuasjas C-101/07 P väidab FNCBV, et Esimese Astme Kohus on moonutanud järgmisi faktilisi asjaolusid: FNB direktori 29. novembri 2001. aasta kohtumise käsikirjalisi märkmeid (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 169–174), FNB asepresidendi 4. detsembril 2001 Vendée Agricole’ile antud intervjuud (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 176); Vendée federationi 5. detsembri 2001. aasta märgukirja (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 175–177), FNPL-i väljaantud ja 10. detsembri 2001. aasta faksiga edastatud infolehte (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 179) ning FNB direktori 5. detsembri 2001. aasta kohtumise käsikirjalisi märkmeid (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 180). Sisuliselt väidab FNCBV, et Esimese Astme Kohus on loetletud dokumentidele või tõenditele andnud uue tähenduse ning seepärast on kõnealune kohus tõendeid õiguslikult ebaõigesti hinnanud.
80.
Kohtuasjas C-110/07 P väidavad FNSEA, FNB, FNPL ja JA, et Esimese Astme Kohus on faktilisi asjaolusid moonutanud, kuna ta jättis tähelepanuta kaks olulist tõendit, mis tõendavad, et 24. oktoobri 2001. aasta kokkulepet ei pikendatud pärast 30. novembrit 2001. Esimene tõend on 11. detsembri 2001. aasta faks, mille FNB direktor edastas piirkondlikule ühendusele, ning teine Fédération régionale des syndicats d’exploitants agricoles’i (edaspidi „FRSEA”) 12. detsembri 2001. aasta märgukiri.
81.
Vastavalt EÜ artiklile 225 ja Euroopa Kohtu põhikirja artiklile 58 saab edasi kaevata ainult õigusküsimuses. Välja arvatud juhul, kui kohtule esitatud tõendeid on moonutatud, ei ole kõnealuste faktiliste asjaolude hindamine ja tõendite analüüs seega niisugune õigusküsimus, mis kuuluks Euroopa Kohtu poolt apellatsiooni korras läbivaatamisele. (
42
) Tuleb meelde tuletada, et moonutamisega on tegemist juhul, kui ilma uusi tõendeid uurimata ilmneb, et olemasolevatele tõenditele antud hinnang on ilmselgelt väär. (
43
)
82.
Lähtuvalt nimetatud kriteeriumist ja olles uurinud eespool kirjeldatud tõendeid, (
44
) leian ma kohtuasjas C-101/07 P, et Esimese Astme Kohus ei ole asjaomaseid tõendeid moonutanud.
83.
FNSEA, FNB, FNPL ja JA väidavad kohtuasjas C-110/07 P, et Esimese Astme Kohus on jätnud tähelepanuta kaks tõendit, kuigi ta taasavas suulise menetluse liidetud kohtuasjades T-217/03 ja T-245/03 just nimelt kõnealuste tõendite toimikusse lisamiseks. (
45
) See väide tugineb sisuliselt tõsiasjal, et Esimese Astme Kohus ei ole vaidlustatud kohtuotsuses kõnealuseid tõendeid maininud, ning asjaolul, et kohus on punktis 187 sedastanud, et üksnes FNICGV märgukirja põhjal ei saa välistada 24. oktoobri 2001. aasta kokkuleppe pikendamist.
84.
Arvestades nende asjaolude erilisust, mille raames Esimese Astme Kohus lisas FNB direktori 11. detsembri 2001. aasta faksi ja FRSEA 12. detsembri 2001. aasta märgukirja toimikusse liidetud kohtuasjade T-217/03 ja T-245/03, ning pelka tõsiasja, et Esimese Astme Kohus ei tuginenud vaidlustatud kohtuotsuses konkreetselt asjaomastele tõenditele, leian, et kohtuasja C-110/07 P apellandid ei ole suutnud tõendada, et kõnealune kohus ei uurinud vaidlusaluseid tõendeid.
85.
Igatahes leian, olles uurinud vaidlusaluseid tõendeid, et kohtuasja C-110/07 P apellandid ei ole tõendanud, et Esimese Astme Kohus on peamisi tõendeid, mis puudutavad 24. oktoobri 2001. aasta kokkuleppe pikendamist pärast 30. novembrit 2001, moonutanud, välja või tähelepanuta jätnud.
86.
Sellest tulenevalt teen ma Euroopa Kohtule ettepaneku lükata kohtuasjas C-101/07 P teine väide ja kohtuasjas C-110/07 P esimene väide põhjendamatuse tõttu tagasi.
X. Esimese Astme Kohtu järeldus, et FNCBV osales 24. oktoobri 2001. aasta kokkuleppe pikendamises, sisaldab õigusnormi rikkumist
87.
Kahest osast koosneva kolmanda väite kohaselt leiab FNCBV esiteks, et Esimese Astme Kohus on teatavaid tõendeid hinnanud ebaõigesti ning eksinud oma järelduses vaidlustatud kohtuotsuse punktis 185, kus see kohus leidis, et komisjon oli vaidlustatud otsuses õiguslikult piisavalt tõendanud, et FNCBV jätkas 24. oktoobri 2001. aasta kokkuleppe täitmist pärast 2001. aasta novembri lõppu suuliste ja salajaste kokkulepete alusel. Teiseks leiab FNCBV, et vaidlustatud kohtuotsus on vastuoluline, kuna Esimese Astme Kohus on ühest küljest möönnud, et loomakasvatajad avaldasid tapamajadele ühepoolset survet, et tagada veiseliha miinimumhindade järgimine ja impordi peatamine, kuid teisest küljest leidnud, et FNCBV osales 24. oktoobri 2001. aasta kokkuleppe pikendamises.
88.
Kõnealuse väite esimese osaga väidab FNCBV sisuliselt, et Esimese Astme Kohus on ebaõigesti tõlgendanud FNB direktori 29. novembri 2001. aasta käsikirjalisi märkmeid (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 172); FRSEA esindaja Brittany poolt sama piirkonna FDSEA presidentidele 6. detsembril 2001 edastatud e-kirja (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 178); FNPL-i väljaantud ja 10. detsembri 2001. aasta faksiga edastatud infolehte (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 179); FNB direktori käsikirjalisi märkmeid (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 180); Vendée’ FDSEA 18. detsembri 2001. aasta märgukirja (vaidlustatud kohtuotsuse punkt 182) (
46
) ja kohalikku tegevust puudutavaid kirjalikke dokumente (vaidlustatud kohtuotsuse punktid 183 ja 184).
89.
Minu arvates ei ole Esimese Astme Kohus eelnimetatud dokumente ebaõigesti hinnanud ega eksinud järeldusega, et kõnealused dokumendid koostoimes vaidlustatud kohtuotsuse punktides 164–184 viidatud muude tõenditega tõendavad FNCBV osalemist 24. oktoobri 2001. aasta kokkuleppe pikendamises.
90.
Kõnealuse väite teises osas nendib FNCBV, et Esimese Astme Kohus ei saa endaga vastuollu minemata asuda ühest küljest seisukohale, et FNCBV osales 24. oktoobri 2001. aasta kokkuleppe pikendamises ning teisest küljest möönda vägivalda tapamajade vastu. Sellega seoses rõhutab FNCBV, et Esimese Astme Kohtu arvates oli komisjonil õigus, kui ta pidas vägivalla kasutamist FNSEA, FNB ja JA puhul raskendavaks asjaoluks ning suurendas neile määratud trahve 30% võrra. (
47
) Esimese Astme Kohus nõustus samuti sellega, et komisjon vähendas FNCBV trahvi 60% võrra selliste kergendavate asjaolude tõttu nagu näiteks FNCBV liikmete hoonete ebaseaduslik ümberpiiramine. (
48
) FNCBV leiab, et Esimese Astme Kohus oleks pidanud tuvastama FNCBV selgelt väljendatud tahet pikendada loomakasvatajate pakutud kokkulepet.
91.
Kokkuvõttes püüab FNCBV tõendada, et ta ei osalenud 24. oktoobri 2001. aasta kirjaliku kokkuleppe pikendamises ning et loomakasvatajate rühmade tegevus oli ühepoolne pärast kõnealuse kokkuleppe ametliku kehtivuse lõppemist 30. novembril 2001.
92.
Selge on see, et 24. oktoobri 2001. aasta kirjalik kokkulepe sõlmiti Prantsuse veiselihasektori jaoks äärmiselt pingelisel ajal, kui algas teine „hullu lehma” kriis, ning et loomakasvatajad avaldasid tapamajadele märkimisväärset survet muu hulgas tapamajade ümberpiiramisega. Ometi ei vaidlusta FNCBV 24. oktoobri 2001. aasta kokkuleppe õiguslikku liigitamist kokkuleppeks EÜ artikli 81 lõike 1 tähenduses hoolimata asjaoludest, mis esinesid kokkuleppe sõlmimise ajal. Pealegi, nagu viitasin eespool, (
49
) ei kummuta asjaolu, et „tavaliselt” ei ole tapamajade jaoks majanduslikult kasulik sõlmida või pikendada kokkulepet, millega kehtestatakse miinimumhinnad ja peatatakse import, Esimese Astme Kohtu järeldust, et FNCBV osales 24. oktoobri 2001. aasta kokkuleppe pikendamises. Käesoleva juhtumi asjaolusid arvestades leian, et tapamajadele mõningase surve või sunni avaldamine ei välista FNCBV tegelikku osalust vaidlusaluse kokkuleppe pikendamises.
93.
Nagu eespool mainitud, (
50
) leian, et Esimese Astme Kohus on vaidlustatud kohtuotsuse punktides 164–184 esitanud arvukalt tõendeid FNCBV osalemise kohta 24. oktoobri 2001. aasta kokkuleppe pikendamises. Liiatigi ei kummuta Esimese Astme Kohtu järeldust, et FNCBV osales tegelikult kokkuleppe pikendamises, tõsiasi, et kõnealuse kohtu arvates toimis komisjon õigesti, kui ta arvestas kohaldatavate trahvide suuruse määramisel majanduslikke ja muid faktilisi asjaolusid, mis esinesid 24. oktoobri 2001. aasta kokkuleppe sõlmimise ja pikendamise ajal.
94.
Minu arvates ei ole FNCBV tõendanud, et Esimese Astme Kohus on rikkunud õigusnormi, järeldades, et FNCBV osales 24. oktoobri 2001. aasta kokkuleppe pikendamises.
95.
Seetõttu teen Euroopa Kohtule ettepaneku lükata kohtuasjas C-101/07 P kolmas väide põhjendamatuse tõttu tagasi.
XI. Esimese Astme Kohus rikkus õigusnormi, kui liigitas 24. oktoobri 2001. aasta kokkuleppe konkurentsivastaseks ja jättis asjaomase kokkuleppe mõju hindamata
96.
Kahest osast koosneva neljanda väitega leiab FNCBV teise võimalusena, et juhul kui Euroopa Kohus peaks tuvastama tema osalemise 24. oktoobri 2001. aasta kokkuleppe pikendamises, siis peaks kõnealune kohus kaaluma võimalust, et asjaomane kokkulepe ei ole konkurentsivastane ja et Esimese Astme Kohus ei oleks tohtinud jätta uurimata kõnealuse kokkuleppe mõju.
97.
Kõnealuse väite esimese osaga väidab FNCBV sisuliselt, et 24. oktoobri 2001. aasta kokkulepet selle õiguslikus ja majanduslikus kontekstis analüüsides oleks Esimese Astme Kohus pidanud järeldama, et kokkuleppe piiravat olemust ei saa tuletada üksnes selle tekstist. Vaidlusalune kokkulepe võeti vastu eesmärgiga korvata ühenduse ametkondade tegematajätmisi. Samuti märgib FNCBV, et 24. oktoobri 2001. aasta kokkulepe oli kasulik tarbijatele.
98.
Kõnealuse väite teise osaga väidab FNCBV, et vaidlusalune kokkulepe ei avaldanud märkimisväärset mõju impordile, tarbijahindadele ega ka loomakasvatajate ja tapamajade vahelistele suhetele.
99.
Minu arvates oli 24. oktoobri 2001. aasta kokkuleppe ja selle suulise pikendamise eesmärk peatada veiseliha import Prantsusmaale ja kehtestada teatavate veiselihakategooriate miinimumhinnad. Hoolimata asjaoludest, mis põhjustasid mainitud kokkuleppe sõlmimise ja mida Esimese Astme Kohus uuris, leian ma, et kõnealune kohus ei rikkunud õigusnormi, kui ta liigitas 24. oktoobri 2001. aasta kokkuleppe konkurentsivastaseks.
100.
Seetõttu teen ma Euroopa Kohtule ettepaneku lükata kohtuasjas C-101/07 P neljas alternatiivne väide põhjendamatuse tõttu tagasi.
101.
Olles uurinud FNSEA, FNB, FNPL-i ja JA esitatud nelja väidet ning FNCBV esitatud kuut väidet, leian, et mitte ükski neist ei ole põhjendatud ja et kohtuasjades C-101/07 P ja C-110/07 P esitatud apellatsioonkaebused tuleb jätta rahuldamata.
102.
Euroopa Kohtu kodukorra artikli 122 esimene lõik sätestab, et kui apellatsioonkaebus on põhjendamatu, siis otsustab kohus kohtukulude jaotuse. Vastavalt Euroopa Kohtu kodukorra artikli 69 lõikele 2 on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Kuna komisjon on nõudnud kohtukulude hüvitamist apellantide poolt ja apellandid on kohtuvaidluse kaotanud, siis minu arvates tuleb kohtukulud mõista välja apellantidelt. Leian, et Prantsuse Vabariik peaks kodukorra artikli 69 lõike 4 kohaselt kandma oma kohtukulud ise.
XII. Ettepanek
103.
Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku:
1)
jätta apellatsioonkaebused rahuldamata;
2)
mõista kohtukulud välja FNCBV-lt kohtuasjas C-101/07 P ja ühendustelt FNSEA, FNB, FNPL ja JA kohtuasjas C-110/07 P;
3)
jätta Prantsuse Vabariigi kulud tema enda kanda.
(
1
)	Algkeel: inglise.
(
2
)	13. detsembri 2006. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-217/03 ja T-245/03 (EKL 2006, lk II-4987).
(
3
)	ELT 2003, L 209, lk 12.
(
4
)	Nõukogu 6. veebruari 1962. aasta määrus nr 17, esimene määrus [EÜ] artiklite [81] ja [82] rakendamise kohta (EÜT 1962, 13, lk 204; ELT eriväljaanne 08/01, lk 3). Vaidlustatud otsus võeti vastu enne seda, kui jõustus nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määrus (EÜ) nr 1/2003 asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205) ning võeti vastu komisjoni uute suuniste määrus (EÜ) nr 1/2003 artikli 23 lõike 2 punkti a kohaselt kohaldatavate trahvide arvutamise meetodi kohta (ELT 2006, C 210, lk 2). Määruse nr 1/2003 artikli 23 lõige 2 sätestab, et „[k]omisjon võib oma otsusega määrata ettevõtjatele ja ettevõtjate ühendustele trahve, kui need tahtlikult või ettevaatamatuse tõttu: a) rikuvad asutamislepingu artiklit 81 või 82; […] Ühegi rikkumises osalenud ettevõtja ja ettevõtjate ühenduse puhul ei tohi trahv ületada 10% selle eelmise majandusaasta kogukäibest. Kui ettevõtjate ühenduse rikkumine on seotud selle liikmete tegevusega, ei tohi trahv ületada 10% nende liikmete kogukäivete summast, kes tegutsevad turul, mida ettevõtjate ühenduse rikkumine mõjutab” (kohtujuristi kursiiv).
(
5
)	EÜT 1998, C 9, lk 3; ELT eriväljaanne 08/01, lk 171.
(
6
)	FNSEA, FNB, FNPL ja JA.
(
7
)	Fédération nationale de l’industrie et des commerces en gros des viandes (edaspidi „FNICGV”) ja FNCBV. FNICGV ei ole käesoleva kohtuasja pool ning Esimese Astme Kohus jättis 9. novembri 2004. aasta määrusega tema hagi vastuvõetamatuse tõttu läbi vaatamata.
(
8
)	Vt vaidlustatud kohtuotsuse punkt 224.
(
9
)	Vt vaidlustatud kohtuotsuse punkt 222. Vt 7. juuni 1983. aasta otsus liidetud kohtuasjades 100/80–103/80: Musique Diffusion française jt vs. komisjon (EKL 1983, lk 1825, punkt 21) ja 20. märtsi 2002. aasta otsus kohtuasjas T-31/99: ABB Asea Brown Boveri vs. komisjon (EKL 2002, lk II-1881, punkt 66).
(
10
)
(
11
)	Vt näiteks 23. veebruari 1994. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-39/92 ja T-40/92: CB ja Europay vs. komisjon (EKL 1994, lk II-49); 21. veebruari 1995. aasta otsus kohtuasjas T-29/92: SPO jt vs. komisjon (EKL 1995, lk II-289); 14. mai 1998. aasta otsus kohtuasjas T-338/94: Finnboard vs. komisjon (EKL 1998, lk II-1617) ja 16. novembri 2000. aasta otsus kohtuasjas C-298/98 P: Finnboard vs. komisjon (EKL 2000, lk I-10157).
(
12
)	Vt vaidlustatud kohtuotsuse punkt 301. Vaidlustatud otsuse artiklist 1 selgub, et otsus on adresseeritud muu hulgas ettevõtjate ühendustele, mitte nende liikmetele. Pealegi määrati vaidlustatud otsuse artikli 3 kohaselt trahvid vahemikus 480000–12 miljonit eurot EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumise eest apellantidele, mitte nende liikmetele. Vaidlustatud kohtuotsusega vähendati apellantidele vaidlustatud otsusega määratud trahve, misjärel trahvid jäid vahemikku 360000–9 miljonit eurot. Igatahes ei tekita vaidlust asjaolu, et komisjon lähtus ettevõtjate ühendustele EÜ artikli 81 lõike 1 rikkumise eest kohaldatava trahvi ülempiiri arvutamisel vastavalt määruse nr 17 artikli 15 lõikele 2 mitte asjaomaste ettevõtjate ühenduste, vaid nende liikmete käivetest. Esimese Astme Kohus kiitis sellise käsitluse heaks. Vt eeskätt vaidlustatud kohtuotsuse punktid 312–334. Apellandid väitsid Esimese Astme Kohtus, ilma et komisjon oleks sellele vastu vaielnud, et vaidlustatud otsusega neile määratud trahvid ületasid 10% nende käibest. Seoses sellega leiab vaidlustatud kohtuotsuse punktis 301 märkimist apellantide väide, et määratud trahvid ületasid 25% FNCBV käibest, 200% FNSEA, 240% FNB, 80% FNPL-i ja 200% JA kogutud aasta liikmemaksust. Kuigi Esimese Astme Kohus vähendas vaidlustatud kohtuotsusega apellantidele määratud trahvisummasid, jäid korrigeeritud trahvid suuremaks kui 10% asjaomaste ettevõtjate ühenduste käibest. Nii väidab FNCBV oma märkustes Euroopa Kohtule, et vaidlustatud kohtuotsusega talle määratud trahv moodustab peaaegu 20% kõigist laekumistest.
(
13
)	Vt vaidlustatud kohtuotsuse punkt 324.
(
14
)	Vt vaidlustatud kohtuotsuse punkt 320.
(
15
)	Vt vaidlustatud kohtuotsuse punkt 321.
(
16
)	Vt vaidlustatud kohtuotsuse punkt 322.
(
17
)	Vt vaidlustatud kohtuotsuse punkt 323.
(
18
)	Vt 11. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsused CB ja Europay vs. komisjon, punkt 136; SPO jt vs. komisjon, punkt 385, ja otsus kohtuasjas T-338/94: Finnboard vs. komisjon, punkt 270.
(
19
)	Viidatud 11. joonealuses märkuses, punkt 66.
(
20
)	Vt 18. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjad.
(
21
)	Vt 11. joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus SPO jt vs. komisjon, punkt 385; vt selle kohta ka 22. oktoobri 1997. aasta otsus liidetud kohtuasjades T-213/95 ja T-18/96: SCK ja FNK vs. komisjon (EKL 1997, II-1739, punkt 252).
(
22
)	Vt 18. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjad.
(
23
)	Viidatud 11. joonealuses märkuses.
(
24
)	Vt 18. joonealuses märkuses viidatud kohtuasjad.
(
25
)	11.joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus T-338/94: Finnboard vs. komisjon, punkt 270.
(
26
)	11.joonealuses märkuses viidatud kohtuotsus T-338/94: Finnboard vs. komisjon, punkt 270.
(
27
)	7. juuni 2007. aasta otsus kohtuasjas C-76/06 P: Britannia Alloys & Chemicals vs. komisjon (EKL 2007, lk I-4405, punkt 22).
(
28
)	Ibid, punkt 24.
(
29
)	11. detsembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-280/06: ETI jt (EKL 2007, lk I-10893, punktid 38–42). Mainitud kohtuasi ei tuginenud mitte määruse nr 17 artikli 15 lõikele 2, vaid EÜ artiklile 81 ning puudutas nimetatud sätte rikkumise eest karistatava isiku kindlakstegemist.
(
30
)	Vt vaidlustatud kohtuotsuse punkt 319.
(
31
)	Vt eespool vastavalt punktid 36 ja 37.
(
32
)	Vt eespool punkt 36 ning mh vaidlustatud kohtuotsuse punktid 319, 321 ja 323.
(
33
)	Vt FNSEA, FNB, FNPL-i ja JA argumendid eespool punktis 36.
(
34
)	Selline nõue oleks liigne ja selle täitmine keeruline, kui mitte võimatu olukorras, kus näiteks ettevõtjate ühendusel on palju liikmeid.
(
35
)	Minu arvates on Esimese Astme Kohtu poolt vaidlustatud kohtuotsuse punktis 319 ja järgnevates punktides mainitud kriteeriumide eesmärk pigem kindlaks määrata ettevõtjate ühenduste mõju turule, kui et tuvastada, kas nad tegelikult oma mõju ka täielikult kasutasid.
(
36
)	Vt vaidlustatud kohtuotsuse punktid 112 jj.
(
37
)	Vt eespool punkt 38.
(
38
)	Vt eespool punkt 35.
(
39
)	Vt 11. joonealuses märkuses viidatud kohtupraktika.
(
40
)	Vt vaidlustatud kohtuotsuse punktid 340–344.
(
41
)	Vt eespool punkt 12.
(
42
)	Vt 15. septembri 2005. aasta otsus kohtuasjas C-37/03 P: BioID vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (EKL 2005, lk I-7975, punktid 43 ja 53).
(
43
)	Vt 18. jaanuari 2007. aasta otsus kohtuasjas C-229/05 P: PKK ja KNK vs. nõukogu (EKL 2007, lk I-439, punkt 37) ja 6. aprilli 2006. aasta otsus kohtuasjas C-551/03 P: General Motors vs. komisjon (EKL 2006, lk I-3173, punkt 54).
(
44
)	Vt eespool punkt 79.
(
45
)	Vt vaidlustatud kohtuotsuse punkt 40.
(
46
)	FNCBV väidab, et asjaomaseid dokumente ei ole võimalik vaidlustatud kohtuotsuses kindlaks teha. Leian, et need dokumendid on kindlaks tehtavad ning komisjon on neile viidanud vaidlustatud otsuse punktis 93. Dokumendid, millele Esimese Astme Kohus on tuginenud, esitas kõnealusele kohtule komisjon kohtuasjas T-245/03 oma kostja vastuse lisana ning komisjon mainis neid selles kohtuasjas esitatud kostja vastuse punktis 76.
(
47
)	Vt vaidlustatud kohtuotsuse punkt 289.
(
48
)	Vt vaidlustatud kohtuotsuse punkt 294.
(
49
)	Vt eespool punkt 61.
(
50
)	Vt eespool punkt 89.