62022CJ0633_RES
Kohtuasi C‑633/22
Real Madrid Club de FútboljaAE
versus
EE ja Société Éditrice du Monde SA
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Cour de cassation (Prantsusmaa))
Euroopa Kohtu (suurkoda) 4. oktoobri 2024. aasta otsus
Eelotsusetaotlus – Vabadusel, turvalisusel ja õigusel rajanev ala – Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Kohtualluvus ning kohtuotsuste täitmine tsiviil- ja kaubandusasjades – Määrus (EÜ) nr 44/2001 – Artiklid 34 ja 45 – Kohtuotsuste tunnustamine ja täitmine – Otsuste täidetavaks tunnistamise tühistamine – Keeldumispõhjused – Selle liikmesriigi avalik kord, kus otsuste tunnustamist taotletakse – Ajalehelt ja ühelt selle ajakirjanikult hüvitise väljamõistmine spordiklubi maine kahjustamise eest – Kahjuhüvitis – Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikkel 11 – Ajakirjandusvabadus
Õigusalane koostöö tsiviilasjades – Kohtualluvus ning kohtuotsuste täitmine tsiviil- ja kaubandusasjades – Määrus nr 44/2001 – Kohtuotsuste tunnustamine ja täitmine – Keeldumispõhjused – Selle riigi, kus kohtuotsuse täitmist taotletakse, avaliku korra rikkumine – Ulatus – Ajalehelt ja ühelt selle ajakirjanikult hüvitise väljamõistmine spordiklubi maine kahjustamise eest – Sõnavabadus – Ajakirjandusvabadus – Ilmselge rikkumine – Hõlmamine
(Euroopa Liidu põhiõiguste harta, artikkel 11 ja artikli 51 lõige 1; nõukogu määrus nr 44/2001, artikli 34 punkt 1 ja artiklid 43–45)
(vt punktid 41–44, 49, 50, 53–61, 66, 67, 70, 73 ja 74 ning resolutsioon)
Kokkuvõte
Euroopa Kohtu suurkoda, kellele Cour de cassation (Prantsusmaa kassatsioonikohus) esitas eelotsusetaotluse, andis oma seisukoha selle kohta, kuidas käsitada avaliku korra tingimusele tuginemist selleks, et keelduda täitmast liikmesriigi kohtu otsust, mis riivab ajakirjandusvabadust.
Ajaleht Le Monde avaldas 2006. aasta detsembris artikli, mille oli kirjutanud selle ajalehe juures töötav ajakirjanik EE ja milles väideti, et Real Madrid Club de Fútbol (edaspidi „Real Madrid“) ja Fútbol Club Barcelona on kasutanud jalgrattaspordi ringkonnas tegutseva dopinguvõrgustiku eestvedaja teenuseid. Avaldatut kajastati mitmes meediaväljaandes, eriti Hispaanias. Ajaleht Le Monde avaldas samal kuul ilma kommentaarideta talle Real Madridi saadetud vastuväiteid sisaldava kirja.
Real Madrid ja tema meditsiinimeeskonna liige AE esitasid 2007. aasta mais ühele Hispaania esimese astme kohtule nende au teotamise tõttu Société éditrice du Monde SA ja EE vastu kahju hüvitamise hagi. Nimetatud kohus mõistis viimati nimetatutelt tekitatud mittevaralise kahju eest Real Madridi kasuks välja 300000 eurot ja AE kasuks 30000 eurot ning kohustas avaldama selle kohtuotsuse ajalehes Le Monde ning samuti ühes Hispaania ajalehes. See kohtuotsus jäeti teises kohtuastmes muutmata ja Tribunal Supremo (Hispaania kõrgeim kohus) jättis selle kohtuotsuse peale esitatud kassatsioonkaebuse rahuldamata.
Hispaania esimese astme kohus kohustas 2014. aastal kahe kohtumäärusega seda kõrgeima kohtu kohtuotsust täitma ning maksma lisaks nendele põhisummadele intressina ja kulude eest Real Madridile 90000 eurot ning AE‑le 3000 eurot.
Tribunal de grande instance de Paris (Pariisi esimese astme kohus, Prantsusmaa) tunnistas Tribunal Supremo kohtuotsuse ja need kohtumäärused Prantsusmaal täidetavaks. Cour d’appel de Paris (Pariisi apellatsioonikohus, Prantsusmaa) aga tühistas need täitmismäärused põhjendusega, et kahjuhüvitised välja mõistnud lahendite täitmine oleks lubamatult vastuolus Prantsusmaa rahvusvahelise avaliku korraga, sest sellega riivataks sõnavabadust.
Cour de cassation (kassatsioonikohus), kellele Real Madrid ja AE esitasid kassatsioonkaebuse, soovis teada, millistel tingimustel tuleb sellise kohtuotsuse täitmisest, millega – nagu käesolevas asjas – mõistetakse ajalehe väljaandjast äriühingult ja ühelt tema ajakirjanikult välja mittevaralise kahju eest hüvitis, keelduda Brüsseli I määruse (
1
) alusel sel põhjusel, et see kujutab endast Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artikliga 11 tagatud ajakirjandusvabaduse ilmselget rikkumist.
Euroopa Kohtu hinnang
Kõigepealt tuletas Euroopa Kohus meelde Brüsseli I määruse artikli 34 punktis 1 ette nähtud avaliku korra tingimusele tuginemise erandlikkust, sest selline tuginemine on lubatud üksnes juhul, kui teises liikmesriigis tehtud otsuse tunnustamine või täitmine kahjustaks lubamatult taotluse saanud liikmesriigi õiguskorda, riivates mõnda selle liikmesriigi riigisisese või liidu õiguse aluspõhimõtet. Liikmesriigi kohus peab tagama sama tõhusalt nii riigisisese õiguskorraga kui ka liidu õiguskorraga antud õiguste kaitse.
See on nii eelkõige hartas tunnustatud põhiõiguste puhul, mida liikmesriigi kohus peab järgima, kui ta kohaldab Brüsseli I määrust ja seega liidu õigust (
2
). Kuid vastastikuse usalduse põhimõtte põhjapanevat tähtsust arvestades võivad liikmesriigid olla kohustatud eeldama – välja arvatud juhul, kui esineb erandlikke asjaolusid –, et teised liikmesriigid järgivad liidu põhiõigusi. Järelikult on liikmesriigi kohus ainult juhul, kui kohtuotsuse täitmine taotluse saanud liikmesriigis tooks kaasa sellise hartas tunnustatud põhiõiguse ilmselge rikkumise, kohustatud keelduma selle kohtuotsuse täitmisest või sõltuvalt asjaoludest tühistama kohtuotsuse täidetavaks tunnistamise.
Konkreetselt sõnavabaduse kohta täpsustas Euroopa Kohus, et see on demokraatliku ja pluralistliku ühiskonna üks alustaladest ning kuulub väärtuste hulka, millel liit ELL artikli 2 kohaselt rajaneb. Sõnavabaduse riived, näiteks ajakirjanikke, kirjastajaid ja meediakanaleid puudutavad riived peavad seega piirduma rangelt vajalikuga.
Ka Euroopa Inimõiguste Kohtu praktikast (
3
) tuleneb, et EIÕK ei jäta mingit ruumi sõnavabaduse piiramiseks eelkõige üldist huvi (
4
) pakkuvate küsimuste valdkonnas, mille hulka kuuluvad elukutselise spordiga seotud küsimused. Selles kontekstis tuleb siis, kui on vaja kindlaks teha, kas kõnealune riive on proportsionaalne taotletava õiguspärase eesmärgiga, omistada suurt tähtsust demokraatliku ühiskonna huvile tagada ja säilitada ajakirjandusvabadus. Seega peab iga otsusega, millega mõistetakse maine kahjustamise eest välja kahjuhüvitis, leidma mõistliku proportsionaalse suhte väljamõistetud summa ja asjaomase rikkumise vahel.
Siinkohal tuleb vahet teha rikkumist tuvastaval kohtuotsusel juriidilise isiku kasuks ja füüsilise isiku kasuks, kusjuures füüsilise isiku maine kahjustamisel võivad olla tagajärjed füüsilise isiku väärikusele, samas kui juriidilise isiku mainel sellist moraalset mõõdet ei ole. Mis puudutab sanktsiooni proportsionaalsust, siis sõnavabaduse mis tahes põhjendamatu piiramisega kaasneb oht, et see võib tulevikus takistada või halvata sarnaste küsimuste kajastamist meedias. Eelkõige tuleb Euroopa Inimõiguste Kohtu praktika kohaselt ilmutada äärmist ettevaatlikkust siis, kui võetud meetmed või määratud sanktsioonid võivad pärssida ajakirjanduse soovi osaleda õiguspärast üldist huvi pakkuvate küsimuste arutamisel ja seega avaldada heidutavat mõju ajakirjandusvabaduse teostamisele niisugustes küsimustes.
Nende kaalutluste põhjal järeldas Euroopa Kohus, et sellise kohtuotsuse täitmisest, millega mõistetakse ajalehelt ja ühelt selle ajakirjanikult välja hüvitis mittevaralise kahju eest, mis tekitati spordiklubile ja ühele selle meditsiinimeeskonna liikmele nende maine kahjustamise tõttu, tuleb keelduda, kui see täitmine tooks kaasa harta artikli 11 ilmselge rikkumise. Nimelt puudutab selline ilmselge rikkumine taotluse saanud liikmesriigi avalikku korda ja kujutab endast seega täitmisest keeldumise alust, millele on osutatud Brüsseli I määruse artikli 34 punktis 1 koostoimes selle määruse artikliga 45. (
5
)
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on juhtumi kõiki asjaolusid arvestades – mille hulka kuuluvad nii nende isikute vahendid, kellelt kahjuhüvitis välja mõisteti, kui ka nende toime pandud rikkumise raskus ja kahju ulatus, nagu need on tuvastatud põhikohtuasjades kõne all olevates otsustes – hinnata, kas nende otsuste täitmine tooks kaasa sellise ilmselge rikkumise. Selleks peab ta kontrollima, kas nendes otsustes välja mõistetud kahjuhüvitis on ilmselgelt ebaproportsionaalne asjaomase maine kahjustamisega ja võib seega taotluse saanud liikmesriigis avaldada tulevikus heidutavat mõju sarnaste küsimuste kajastamisele meedias või üldisemalt harta artiklis 11 tunnustatud ajakirjandusvabaduse teostamisele.
Kontrolli käigus võib ta arvesse võtta taotluse saanud liikmesriigis võrreldava rikkumise eest välja mõistetud summasid. Ent võimalik erinevus nende summade ja põhikohtuasjas käsitletavates otsustes välja mõistetud kahjuhüvitise suuruse vahel ei ole iseenesest piisav, et asuda seisukohale, et see kahjuhüvitis on ilmselgelt ebaproportsionaalne kõnealuse maine kahjustamisega. Lisaks ei saa selle kontrolli käigus kontrollida otsused teinud liikmesriigi kohtute sisulisi hinnanguid, mis on Brüsseli I määruse artikliga 36 ja artikli 45 lõikega 2 sõnaselgelt keelatud. Lõpuks, kui see kohus tuvastab ajakirjandusvabaduse ilmselge rikkumise, peaks ta nende otsuste täitmisest keeldumisel piirduma väljamõistetud kahjuhüvitise selle osaga, mis on taotluse saanud liikmesriigis ilmselgelt ebaproportsionaalne.
(
1
)	Nõukogu 22. detsembri 2000. aasta määrus (EÜ) nr 44/2001 kohtualluvuse ja kohtuotsuste täitmise kohta tsiviil‑ ja kaubandusasjades (EÜT 2001, L 12, lk 1; ELT eriväljaanne 19/04, lk 42; edaspidi „Brüsseli I määrus“).
(
2
)	Harta artikli 51 lõike 1 tähenduses.
(
3
)	Roomas 4. novembril 1950 alla kirjutatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsioon (edaspidi „EIÕK“).
(
4
)	Vt EIÕK artikli 10 lõige 2.
(
5
)	Sellise kaebuse puhul nagu käesolevas asjas, mille ese on täidetavaks tunnistamise peale esitatud kaebuse kohta tehtud otsus, viitab Brüsseli I määruse artikkel 45 tunnustamisest keeldumise põhjustele, mis on sätestatud eelkõige selle määruse artiklis 34.