62021CJ0608
EUROOPA KOHTU OTSUS (neljas koda)
25. mai 2023 (
*1
)
Eelotsusetaotlus – Õigusalane koostöö kriminaalasjades – Direktiiv 2012/13/EL – Õigus saada kriminaalmenetluses teavet – Artikkel 6 – Õigus saada teavet süüdistuse kohta – Artikkel 7 – Õigus tutvuda kohtuasja materjalidega – Kaitseõiguste tõhus kasutamine – Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikkel 6 – Õigus vabadusele ja turvalisusele – Kahtlustatavale või süüdistatavale kinnipidamise põhjuste teatamine eraldi dokumendis – Ajahetk, millal see teatamine peab toimuma
Kohtuasjas C‑608/21,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Sofiyski rayonen sadi (Sofia rajoonikohus, Bulgaaria) 17. septembri 2021. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse 29. septembril 2021 haldusõiguslikku laadi kriminaalmenetluses järgmise isiku suhtes:
XN,
menetluses osales:
Politseyski organ pri 02 RU SDVR,
EUROOPA KOHUS (neljas koda),
koosseisus: koja president C. Lycourgos (ettekandja) ning kohtunikud L. S. Rossi, J.‑C. Bonichot, S. Rodin ja O. Spineanu-Matei,
kohtujurist: P. Pikamäe,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–
XN, esindaja: advokat R. Rashkov,
–
Euroopa Komisjon, esindajad: M. Wasmeier ja I. Zaloguin,
olles 12. jaanuari 2023. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
otsuse
1
Eelotsusetaotlus puudutab küsimust, kuidas tõlgendada Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2012. aasta direktiivi 2012/13/EL, milles käsitletakse õigust saada kriminaalmenetluses teavet (ELT 2012, L 142, lk 1), artikli 6 lõiget 2 ja artikli 8 lõiget 1.
2
Taotlus on esitatud menetluses, mis puudutab XNi kinnipidamismääruse õiguspärasust.
Õiguslik raamistik
Liidu õigus
3
Direktiivi 2012/13 põhjendustes 14, 22, 27 ja 28 on märgitud:
„(14)
[…] Selleks et suurendada liikmesriikide vastastikust usaldust, kehtestatakse [käesoleva] direktiiviga ühised miinimumnõuded teabe kohta, mida antakse kuriteo toimepanemises kahtlustatavale või süüdistatavale nende õiguste ja süüdistuse kohta. Käesoleva direktiivi aluseks on [Euroopa Liidu põhiõiguste hartas (edaspidi „harta“)] ja eelkõige selle artiklites 6, 47 ja 48 sätestatud õigused [Roomas 4. novembril 1950 allkirjastatud Euroopa inimõiguste ja põhivabaduste kaitse] konventsiooni [(edaspidi „EIÕK“)] artiklite 5 ja 6 alusel, nagu neid tõlgendab Euroopa Inimõiguste Kohus.
[…]
(22)
Kahtlustatava või süüdistatava isiku vahistamise või kinnipidamise korral tuleks teavet kohaldatavate menetlusõiguste kohta anda lihtsasti arusaadavas kirjalikus vormis õiguste deklaratsioonina, et aidata sellel isikul mõista oma õigusi. Selline õiguste deklaratsioon tuleks viivitamata anda igale vahistatule, kui temalt võetakse vabadus õiguskaitseasutuste korraldusel seoses kriminaalmenetlusega. See peaks sisaldama ka põhiteavet siseriikliku õiguse kohaste võimaluste kohta vaidlustada vahistamise seaduslikkus, saavutada kinnipidamise läbivaatamine või taotleda ajutist vabastamist. […]
(27)
Kuriteo toimepanemises süüdistatavale isikule tuleks anda kogu teave süüdistuse kohta, et ta saaks ette valmistada enda kaitse ja et oleks tagatud õiglane menetlus.
(28)
Kahtlustatavale või süüdistatavale isikule tuleks kiiresti anda teavet kuriteo kohta, mille toimepanekus teda kahtlustatakse või süüdistatakse, ilma et see kahjustaks käimasolevat uurimist, ja hiljemalt enne seda, kui politsei või muu pädev asutus teda esimest korda ametlikult küsitleb. Selle kuriteoga seonduvate tegude kirjeldus, mille toimepanekus isikut kahtlustatakse või süüdistatakse, sealhulgas kuriteo väidetava toimumise aeg ja koht, kui need on teada, ning väidetava süüteo võimalik õiguslik liigitus tuleks esitada piisavalt üksikasjalikult, arvestades kriminaalmenetluse etappi, milles tegude kirjeldus esitatakse, et kaitsta menetluse õiglust ja võimaldada kaitseõiguse tõhusat kasutamist.“
4
Direktiivi 2012/13 artiklis 1 „Reguleerimisese“ on sätestatud:
„Käesolevas direktiivis sätestatakse eeskirjad, mis käsitlevad kahtlustatavate või süüdistatavate isikute õigust saada teavet nende õiguste ja nende vastu esitatud süüdistuse kohta kriminaalmenetluses. Selles sätestatakse ka eeskirjad, mis käsitlevad nende isikute, kelle suhtes kohaldatakse Euroopa vahistamismäärust, õigust saada teavet oma õiguste kohta.“
5
Direktiivi artikli 2 lõige 1 näeb ette:
„Käesolevat direktiivi kohaldatakse hetkest, mil liikmesriigi pädevad asutused on isikule teatavaks teinud, et teda kahtlustatakse või süüdistatakse kuriteo toimepanekus, kuni menetluse lõpetamiseni, mille all mõistetakse lõpliku otsuse tegemist küsimuses, kas kahtlustatav või süüdistatav isik on kuriteo toime pannud, sealhulgas kohtuotsuse tegemine ja edasikaebamisotsus, kui see on asjakohane.“
6
Direktiivi artikli 6 „Õigus saada teavet süüdistuse kohta“ lõigetes 1–3 on sätestatud:
„1.   Liikmesriik tagab, et kahtlustatavale või süüdistatavale isikule antakse teavet kuriteo kohta, mille toimepanemises teda kahtlustatakse või süüdistatakse. Seda teavet antakse viivitamata ja vajaliku üksikasjalikkusega, et tagada õiglane menetlus ning võimaldada tõhusalt kasutada kaitseõigust.
2.   Liikmesriik tagab, et kahtlustatavale või süüdistatavale isikule, kes vahistatakse või peetakse kinni, teatatakse tema vahistamise või kinnipidamise põhjused, sealhulgas kuritegu, mille toimepanemises teda kahtlustatakse või süüdistatakse.
3.   Liikmesriik tagab, et hiljemalt süüdistuse asjaolude esitamisel kohtule antakse üksikasjalikku teavet süüdistuse kohta, sealhulgas kuriteo olemuse ja liigi ning süüdistatava isiku kuriteos osalemise laadi kohta.“
7
Sama direktiivi artikli 7, mis puudutab „[õ]igus[t] tutvuda kohtuasja materjalidega“, lõiked 1 ja 2 sätestavad:
„1.   Kui kriminaalmenetluse raames isik vahistatakse ja peetakse kinni, tagab liikmesriik, et vahistatud isikule või tema kaitsjale tehakse kättesaadavaks konkreetse kohtuasjaga seotud dokumendid, mis on pädevate asutuste valduses ning mis on olulised vahistamise või kinnipidamise seaduslikkuse tõhusaks vaidlustamiseks siseriiklike õigusaktide alusel.
2.   Liikmesriik tagab, et kahtlustatavale või süüdistatavale isikule või tema kaitsjale antakse juurdepääs vähemalt kõigile kahtlustatavat või süüdistatavat isikut toetavatele või tema vastu kogutud tõendusmaterjalidele, mis on pädevate asutuste valduses, et tagada õiglane menetlus ja ette valmistada kaitse.“
8
Direktiivi 2012/13 artikli 8 „Kontrollimine ja õiguskaitsevahendid“ lõikes 1 on ette nähtud:
„Liikmesriik tagab, et kui kahtlustatavat või süüdistatavat isikut teavitatakse artiklite 3–6 kohaselt, dokumenteeritakse see vastavalt asjaomase liikmesriigi õiguses sätestatud dokumenteerimiskorrale.“
Bulgaaria õigus
9
Haldusrikkumiste ja -karistuste seaduse (Zakon za administrativnite narushenia i nakazania; DV nr 92, 28.11.1969) artikkel 22 näeb ette:
„Haldusrikkumiste ennetamiseks ja lõpetamiseks ning nende kahjulike tagajärgede ennetamiseks ja kõrvaldamiseks võib võtta haldussunnimeetmeid.“
10
Seaduse artikkel 23 on sõnastatud järgmiselt:
„Juhud, mil võib võtta haldussunnimeetmeid, nende laad, neid rakendavad asutused ja nende kohaldamise viis ning edasikaebamise kord on kindlaks määratud asjaomases seaduses või määruses.“
11
27. juuni 2014. aasta siseministeeriumi seaduse (Zakon za ministerstvoto na vatreshnite raboti; DV nr 53, 27.6.2014) põhikohtuasjas kohaldatava redaktsiooni (edaspidi „siseministeeriumi seadus“) artiklis 72 on sätestatud:
„(1)   Politsei võib kinni pidada isiku:
1. kelle kohta on andmeid, mis viitavad sellele, et ta on toime pannud õigusrikkumise.
[…]
(4)   Kinni peetud isikul on õigus vaidlustada kinnipidamise õiguspärasus asutuse asukoha rayonen sadis [(rajoonikohus, Bulgaaria)]. Kohus lahendab kaebuse viivitamata ning otsuse peale võib haldusprotsessi seadustikus [(Administrativnoprotsesualen kodeks)] sätestatud korras esitada kassatsioonkaebuse pädevale administrativen sadile [(halduskohus)].
(5)   Alates kinnipidamise hetkest on isikul õigus kaitsjale, teda teavitatakse ka õigusest kaitsjast keelduda ja keeldumise tagajärgedest, ning kui kinnipidamise aluseks on lõike 1 punkt 1, siis ka õigusest keelduda ütluste andmisest.
[…]“.
12
Kõnealuse seaduse artikli 73 kohaselt ei või piirata seaduse artikli 72 lõike 1 punktides 1–4 sätestatud tingimustel kinni peetud isiku muid õigusi peale liikumisvabaduse. Sellisel juhul ei või kinnipidamise kestus ületada 24 tundi.
13
Siseministeeriumi seaduse artiklis 74 on sätestatud:
„(1)   Artikli 72 lõikes 1 nimetatud isiku kinnipidamiseks tehakse kirjalik kinnipidamismäärus.
(2)   Lõikes 1 nimetatud määruses märgitakse:
1.
kinnipidamismääruse teinud politseiametniku nimi, ametinimetus ja töökoht;
2.
kinnipidamise faktilised ja õiguslikud põhjused;
3.
kinni peetud isiku isikuandmed;
4.
kinnipidamise kuupäev ja kellaaeg;
5.
artiklis 73 sätestatud isiku õiguste piiramine;
6.
viimati nimetatud isiku õigus:
(a)
vaidlustada kinnipidamise õiguspärasus kohtus;
(b)
kaitsja abile alates kinnipidamise hetkest;
[…]
(3)   Kinni peetud isik täidab avalduse, milles ta kinnitab, et teda on teavitatud tema õigustest ja et ta kavatseb kasutada või mitte kasutada talle lõike 2 punkti 6 alapunktidega b–f tagatud õigusi. Kinnipidamismääruse allkirjastavad politseiametnik ning kinni peetud isik.
(4)   Kui kinni peetud isik keeldub kinnipidamismäärust allkirjastamast või kui ta ei ole võimeline seda tegema, kinnitab seda tunnistaja oma allkirjaga.
[…]
(6)   Kinni peetud isikule antakse allkirja vastu ärakiri kinnipidamismäärusest.“
14
Haldusprotsessi seadustiku (Administrativnoprotsesualen kodeks, DV nr 30, 11.4.2006) põhikohtuasjas kohaldatava redaktsiooni artikli 21 lõikes 1 on sätestatud:
„Halduse üksikakt on haldusasutuse või muu seadusest tuleneva pädevusega organi või asutuse, avalikke ülesandeid täitva isiku ja avalikke teenuseid osutava asutuse sõnaselge või tegevuses või tegevusetuses väljenduv tahteavaldus, mis tekitab teatud kodanikule või organisatsioonile õigusi või kohustusi või piirab otseselt nende õigusi, vabadusi või õiguspäraseid huve, samuti sellise akti andmisest keeldumine.“
15
Selle seadustiku artiklis 145 on sätestatud:
„(1)   Haldusakti õiguspärasuse võib kohtus vaidlustada.
(2)   Kaebusega saab vaidlustada:
1. algse halduse üksikakti, sealhulgas sellise akti andmisest keeldumise;
[…]“.
16
28. detsembri 1963. aasta dekreedi nr 904, mis käsitleb pisihuligaansuste vastast võitlust (Ukaz no 904 za borba s drebnoto huliganstvo; DV nr 102, 31.12.1963), põhikohtuasjas kohaldatava redaktsiooni artiklis 1 on sätestatud:
„(1)   Vähemalt 16aastase isiku poolt toime pandud pisihuligaansuse eest karistatakse järgmiste halduskaristustega:
1. kinnipidamine kuni 15 päevaks siseministeeriumi valitsemisala asutuses;
2. trahv 100–500 Bulgaaria leevi (BGN) (ligikaudu 50–255 eurot).
(2)   Pisihuligaansusena käesoleva dekreedi tähenduses mõistetakse ebasündsat käitumist, mis väljendub sõimusõnade, solvangute või roppuste kasutamises avalikus kohas paljude inimeste ees ja millega kaasneb kodanikke, võimu või kogukonda solvav hoiak või käitumine, samuti tülitsemist, kaklemist või muud sarnast tegevust, mis häirib avalikku korda või avalikku rahu, ent mis ei ole sellega kaasneva vähese avaliku ohu tõttu käsitatav süüteona karistusseadustiku artikli 325 tähenduses.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
17
RK, kes on pealinna siseasjade direktoraadi (Bulgaaria) 2. rajooni komissariaadi politseiametnik, tegi 2. septembril 2020 kinnipidamismääruse, millega kohaldas XNi suhtes haldussunnimeedet, mis seisnes viimati nimetatu kinnipidamises kuni 24 tunniks seoses kahtlusega õigusrikkumise toimepanemises.
18
Kõnealuses kinnipidamismääruses, millel on RK allkiri, on XNi kinnipidamise õiguslikud ja faktilised põhjused esitatud järgmises sõnastuses: „siseministeeriumi seaduse artikli 72 lõike 1 punkt 1“ ja „avaliku korra rikkumine“. XN keeldus sellele määrusele alla kirjutamast. Kinnipidamismääruse tagaküljele oli märgitud, et XN vabastati 3. septembril 2020 kell 11.10, mida viimane on kinnitanud oma allkirjaga. Kohe pärast XNi kinnipidamist otsiti XN läbi, mille kohta koostati protokoll, ning talle anti täitmiseks avaldus, milles kirjeldati siseministeeriumi seaduse artiklites 72–74 nimetatud õigusi.
19
XN vaidlustas 3. septembril 2020 kinnipidamismääruse õiguspärasuse eelotsusetaotluse esitanud kohtus, Sofiyski rayonen sadis (Sofia rajoonikohus, Bulgaaria).
20
Selle kaebuse menetlemise käigus lisati toimikusse politsei 2., 3. ja 4. septembri 2020. aasta kirjalikud ettekanded, milles väideti, et osaledes Sofia linnas (Bulgaaria) Narodno Sabranie (Bulgaaria parlament) hoone ees toimunud meeleavaldusel, püüdis XN 2. septembril 2020 kella 11.20 paiku läbi murda politseinike rivist, lüües käte ja jalgadega vastu politseiametnike kaitsekilpe ning tehes nende suunas küünilisi märkusi, mistõttu oli vajalik ta kinni pidada.
21
Puuduvad tõendid selle kohta, et politseiametnike 2. ja 3. septembri 2020. aasta kirjalikke ettekandeid oleks XNile tutvustatud tema kinnipidamise hetkel.
22
Oma 2. septembri 2020. aasta kirjalikes seisukohtades avaldas XN, et ta viibis meeleavaldusel ning pinge kasvades tõukas rahvamass ta politseinike rivi suunas ja seejärel pidasid siseministeeriumi ametiisikud ta kinni, kasutades tema suhtes õigusvastaselt füüsilist vägivalda. Avaliku korra rikkumist ta eitas.
23
Vastavalt Sofia prokuratuuri prokuröri korraldusele koostas üks Sofia 2. rajooni komissariaadi politseiametnik 8. septembril 2020 XNi puudutava pisihuligaansuste tuvastamise ettekande, mille esitas läbivaatamiseks Sofiyski rayonen sadile (Sofia rajoonikohus) ja milles väideti, et käesoleva kohtuotsuse punktis 20 nimetatud tegudega pani XN toime 28. detsembri 1963. aasta dekreedi nr 904 põhikohtuasjas kohaldatava redaktsiooni artikli 1 lõikes 2 nimetatud haldusrikkumise.
24
Väidetava haldusrikkumise tõendamatuse tõttu leidis Sofiyski rayonen sad (Sofia rajoonikohus) 8. septembri 2020. aasta otsuses, et XN ei ole süüdi, ja mõistis ta õigeks. See kohtuotsus on jõustunud.
25
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et põhikohtuasjas tuleb tal hinnata, kas XNi kinnipidamise määrus on õiguspärane.
26
Ta täpsustab, et selliste isikute kinnipidamine, kelle kohta on andmeid, et nad on toime pannud õigusrikkumise, on haldusrikkumiste ja -karistuste seaduse artikli 22 mõistes haldussunnimeede, mis on oma laadilt halduse üksikakt, mille eesmärk on vältida asjaomase isiku põgenemist või tema poolt õigusrikkumise toimepanemist.
27
Riigisisese kohtupraktika kohaselt ei ole sellise meetme kohaldamiseks vaja, et kogutud oleks tõendeid, mida ei ole vaidlustatud ning mis selgelt ja ühemõtteliselt tõendavad, et asjaomane isik on toime pannud süüteo karistusseadustiku tähenduses, kuna need tõendid tuleb esitada kriminaalmenetluses, mitte haldusmenetluses. Piisab sellest, kui on olemas kirjalik või suuline „teave“, mis näitab, et toime on pandud õigusrikkumine, ja esineb põhjendatud kahtlus, et asjaomane isik selles tõenäoliselt osales.
28
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et vastavalt siseministeeriumi seaduse artikli 74 lõike 2 punktile 2 on kinnipidamise faktiliste ja õiguslike põhjuste märkimine politsei tehtud kinnipidamismääruse kehtivuse esmane nõue. Seejuures on Varhoven administrativen sad (Bulgaaria kõrgeim halduskohus) seda sätet aga tõlgendanud nii, et lubatud on see, kui see teave ei sisaldu isiku kinnipidamise kohta tehtavas kirjalikus määruses, vaid muudes (varasemates või hilisemates) sellele lisatavates dokumentides, olgugi et viimati nimetatud dokumente asjaomasele isikule tema liikumisvabaduse piiramise hetkel ei esitata.
29
Ent eelotsusetaotluse esitanud kohus leiab, et see Varhoven administrativen sadi (kõrgeim halduskohus) kohtupraktika ei ole kooskõlas direktiivi 2012/13 artikli 6 lõikega 2 ega artikli 8 lõikega 1 ega ka EIÕK artikli 5 lõike 1 punktiga c, nagu seda on tõlgendanud Euroopa Inimõiguste Kohus.
30
Nimelt tuleb eelotsusetaotluse esitanud kohtu hinnangul arvesse võtta seda, et Bulgaaria õigusesse ei ole üle võetud direktiivi 2012/13 artiklis 7 sisalduvat „kahtlustatava“ staatuses oleva isiku õigust tutvuda toimikuga ning seega ei ole see õigus neile isikutele tagatud. Selline tutvumise võimalus on tagatud üksnes „süüdistatavatele“ vastavalt kriminaalmenetluse seadustikule (Nakazatelno protsesualen kodeks).
31
Kui isikul, kes on kinni peetud ja keda kahtlustatakse süüteo toimepanemises, puudub konkreetne teave tema kinnipidamise faktiliste ja õiguslike põhjuste kohta, siis arvestades seda, et talle ei ole tagatud õigust tutvuda toimikuga, kus need põhjused sisalduvad, on ta ilma jäetud võimalusest korraldada sobival ja tõhusal viisil oma kaitseõiguste teostamist ning vaidlustada kohtus enda kinnipidamise kohta tehtud akti õiguspärasus.
32
Eelotsusetaotluse esitanud kohtul on lisaks tekkinud küsimus, millise ulatuse ja täpsusastmega peab olema süütegu – mille tõttu vahistatud isik on kinni peetud – puudutav teave, mis tuleb sellele isikule anda direktiivi 2012/13 artikli 6 kohaselt.
33
Neil asjaoludel otsustas Sofiyski rayonen sad (Sofia rajoonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas [direktiivi 2012/13] artikli 8 lõiget 1 koostoimes selle direktiivi artikli 6 lõikega 2 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus riigisisesed õigusnormid, mida asjaomases liidu liikmesriigis välja kujunenud kohtupraktika alusel kohaldatakse korrigeerivalt ja mille kohaselt ei pea kahtlustatavana kinnipidamise põhjused, sealhulgas õigusrikkumise kohta, mille toimepanemises isikut kahtlustatakse, olema esitatud kirjalikus aktis, millega otsustatakse isik kinni pidada, vaid need võivad sisalduda muudes (varasemates või hilisemates) sellele lisatud dokumentides, mida ei anta kätte viivitamata ja millest isik võib teada saada tagantjärele kinnipidamise võimaliku kohtus vaidlustamise korral?
2.
Kas [direktiivi 2012/13] artikli 6 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et teave süüteo kohta, milles kinni peetud isikut kahtlustatakse, peab selleks, et kaitseõiguste tõhus kasutamine oleks tagatud, sisaldama andmeid teo toimepanemise aja, koha ja viisi kohta, kõnealuse isiku konkreetse osalemise kohta selle toimepanemisel ning sellest johtuva karistusõigusliku kvalifikatsiooni kohta?“
Eelotsuse küsimuste analüüs
Direktiivi 2012/13 kohaldatavus
34
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et Bulgaaria õiguse kohaselt kujutab selline siseministeeriumi seaduse artikli 72 lõike 1 punkti 1 alusel toimuv kinnipidamine, nagu on kõne all põhikohtuasjas, endast haldussunnimeedet, mis on halduse üksikakti laadi. Lisaks täpsustab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et isiku vastutust õigusrikkumise eest, mille tõttu ta kinni peeti, analüüsitakse eraldiseisvalt kriminaalmenetluses. Neid asjaolusid arvestades tuleb kontrollida, kas direktiiv 2012/13 on põhikohtuasjas kohaldatav.
35
Direktiivi 2012/13 artikli 1 kohaselt sätestatakse selles eeskirjad, mis käsitlevad kahtlustatavate või süüdistatavate isikute õigust saada teavet nende õiguste ja nende vastu esitatud süüdistuse kohta kriminaalmenetluses.
36
Direktiivi 2012/13 artikli 2 lõike 1 kohaselt kohaldatakse seda direktiivi hetkest, mil liikmesriigi pädevad asutused on isikule teatavaks teinud, et teda kahtlustatakse või süüdistatakse kuriteo toimepanekus, kuni menetluse lõpetamiseni, mille all mõistetakse lõpliku otsuse tegemist küsimuses, kas kahtlustatav või süüdistatav isik on kuriteo toime pannud, sealhulgas kohtuotsuse tegemine ja edasikaebamisotsus, kui see on asjakohane.
37
Käesoleval juhul nähtub eelotsusetaotlusest, et põhikohtuasjas kõne all olevas kinnipidamismääruses on selle kinnipidamise faktilise ja õigusliku alusena nimetatud „siseministeeriumi seaduse artikli 72 lõike 1 punkti 1“ ja „avaliku korra rikkumist“. See säte näeb ette selliste isikute kinnipidamise, kelle kohta on andmeid, et nad on toime pannud õigusrikkumise. Lisaks ilmneb eelotsusetaotluse esitanud kohtu selgitustest, et õigusrikkumine, mille toimepanemises XNi kahtlustati, kuulub karistusseadustiku kohaldamisalasse.
38
Olenemata teabest, mille liikmesriigi politsei XNile tegelikult andis, tuleb asuda seisukohale, et XNi vahistamise ja kinnipidamise tõttu teavitati XNi sellest, et teda kahtlustatakse süüteo toimepanemises, mistõttu on täidetud see direktiivi 2012/13 kohaldamise tingimus, mis on sätestatud selle direktiivi artikli 2 lõikes 1.
39
Nendest kaalutlustest tuleneb, et kõnealune direktiiv on põhikohtuasjas kohaldatav.
Esimene küsimus
40
Esimese küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2012/13 artikli 6 lõiget 2 ja artikli 8 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et nendega on vastuolus selliste riigisiseste õigusnormide kohaldamine, mille kohaselt ei pea kuriteo toimepanemises kahtlustatava või süüdistatava isiku kinnipidamise põhjused, sealhulgas teave kuriteo kohta, mille toimepanemises teda kahtlustatakse või süüdistatakse, olema esitatud kinnipidamise aktis, vaid need võivad sisalduda ka muudes dokumentides, millega asjaomane isik saab tutvuda alles siis, kui ta kinnipidamise õiguspärasuse vaidlustamiseks kohtule kaebuse esitab.
41
Kõigepealt väärib märkimist, et selle küsimuse eset arvestades ei ole vaja tõlgendada direktiivi 2012/13 artikli 8 lõiget 1. Selles sättes on nimelt nõutud, et kui kahtlustatavat või süüdistatavat isikut teavitatakse artiklite 3–6 kohaselt, dokumenteeritakse see vastavalt asjaomase liikmesriigi õiguses sätestatud dokumenteerimiskorrale. Eelotsusetaotlusest aga ei nähtu, et teabe dokumenteerimiskohustus oleks kõnealusele küsimusele vastamisel üldse asjakohane.
42
Direktiivi 2012/13 artikli 6 lõike 2 tõlgendamisel ei tule arvesse võtta mitte üksnes selle sätte sõnastust, vaid ka konteksti ning selle õigusaktiga taotletavat eesmärki, mille osa see säte on (2. märtsi 2023. aasta kohtuotsus Staatsanwaltschaft Graz (Düsseldorfi maksusüütegusid menetlev maksuamet) (C‑16/22, EU:C:2023:148, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika)).
43
Mis puudutab esiteks artikli 6 lõike 2 sõnastust, siis selles on sätestatud, et liikmesriik tagab, et kahtlustatavale või süüdistatavale isikule, kes vahistatakse või peetakse kinni, teatatakse tema vahistamise või kinnipidamise põhjused, sealhulgas kuritegu, mille toimepanemises teda kahtlustatakse või süüdistatakse. See säte ei anna seega mingit viidet ajahetke kohta, millal tuleb teatada kinnipidamise põhjused.
44
Mis puudutab teiseks direktiivi 2012/13 artikli 6 lõike 2 konteksti, siis tuleb märkida, et sama artikli lõike 1 esimeses lauses on ette nähtud liikmesriikide kohustus anda kahtlustatavale või süüdistatavale isikule teave kuriteo kohta, mille toimepanemises teda kahtlustatakse või süüdistatakse. Sätte teises lauses on täpsustatud, et seda teavet antakse „viivitamata“ ja vajaliku üksikasjalikkusega, et tagada õiglane menetlus ning võimaldada tõhusalt kasutada kaitseõigusi.
45
Sellega seoses tuleneb direktiivi põhjendusest 28, et sellele isikule tuleks anda teavet kuriteo kohta, mille toimepanemises teda kahtlustatakse või süüdistatakse, „kiiresti“ ja hiljemalt enne seda, kui politsei või muu pädev asutus teda esimest korda ametlikult küsitleb.
46
Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 41 märkis, on direktiivi 2012/13 artikli 6 lõikes 1 sätestatud kuriteo kohta teabe andmise üldine kohustus, millele lisandub selle direktiivi artikli 6 lõikes 2 ette nähtud täiendav teavitamiskohustus juhul, kui kahtlustatav või süüdistatav vahistatakse või peetakse kinni, ning mis puudutab tema vahistamise või kinnipidamise põhjusi. Nende kahe sätte omavaheline suhe võimaldab järeldada, et artikli 6 lõikes 1 ette nähtud ajaline nõue, mille kohaselt tuleb kahtlustatavale või süüdistatavale anda „viivitamata“ teave kuriteo kohta, mille toimepanemises teda kahtlustatakse või süüdistatakse, on kohaldatav ka vahistamise või kinnipidamise korral sama artikli 6 lõike 2 tähenduses.
47
Mis puudutab kolmandaks direktiiviga 2012/13 taotletud eesmärki, siis tuleneb selle direktiivi artikli 1 ning põhjenduste 14 ja 27 koostoimes tõlgendamisest, et direktiivi eesmärk on – kehtestades ühised miinimumnõuded teabe kohta, mida antakse kuriteo toimepanemises kahtlustatavale või süüdistatavale – võimaldada viimati nimetatutel ette valmistada enda kaitse ja tagada õiglane menetlus (vt selle kohta 28. jaanuari 2021. aasta kohtuotsus Spetsializirana prokuratura (õiguste deklaratsioon), C‑649/19, EU:C:2021:75, punkt 58).
48
Viivitamata teabe andmine kuriteo kohta, mille toimepanemises kahtlustatavat või süüdistatavat isikut kahtlustatakse või süüdistatakse, nagu on ette nähtud direktiivi 2012/13 artikli 6 lõikes 1, aitab tagada nimetatud eesmärgi saavutamist, kuna see võimaldab neil isikutel tõhusalt oma kaitset ette valmistada.
49
Kahtlustatava või süüdistatava isiku vahistamise või kinnipidamise korral nõuab eesmärk tagada menetluse õiglus ja kaitseõiguste tõhus teostamine ühtlasi seda, nagu nähtub direktiivi 2012/13 põhjendusest 22, et kõnealustel isikutel peaks olema võimalik tõhusalt vaidlustada oma vahistamise või kinnipidamise seaduslikkus, saavutada kinnipidamise läbivaatamine või taotleda ajutist vabastamist, juhul kui asjaomases liikmesriigis on õigus sellisele vabastamisele olemas ja sellisel määral, nagu see õigus olemas on. Selleks peavad nad viivitamata teada saama oma vahistamise või kinnipidamise põhjused. Sel põhjusel on direktiivi 2012/13 artikli 6 lõikes 2 ette nähtud nende põhjuste teatavakstegemine ning direktiivi artikli 7 lõike 1 kohaselt tuleb vahistatud või kinni peetud isikule või tema kaitsjale teha kättesaadavaks dokumendid, mis on olulised vahistamise või kinnipidamise seaduslikkuse tõhusaks vaidlustamiseks.
50
Peale selle ei reguleeri direktiiv 2012/13 korda, mille kohaselt tuleb direktiivi artiklis 6 nimetatud teave kahtlustatavale või süüdistatavale edastada. Siiski ei tohi see kord kahjustada selles artiklis silmas peetud eesmärki (vt selle kohta 23. novembri 2021. aasta kohtuotsus IS (eelotsusetaotluse õigusvastasus), C‑564/19, EU:C:2021:949, punkt 128 ja seal viidatud kohtupraktika), eelkõige kõnealuse lõike 2 aluseks olevat eesmärki, mida on meenutatud käesoleva kohtuotsuse eelmises punktis.
51
Sellest järeldub, et kui direktiivi 2012/13 artikli 6 lõikega 2 taotletud eesmärk on tagatud, võib teabe kahtlustatava või süüdistatava isiku vahistamise või kinnipidamise põhjuste kohta, sealhulgas kuriteo kohta, mille toimepanemises teda kahtlustatakse või süüdistatakse, anda talle ka muudes dokumentides kui kinnipidamise akt.
52
Nimelt ei takista asjaolu, et see akt ei sisalda piisavalt teavet kinnipidamise põhjuste kohta, iseenesest seda, et vahistatud või kinni peetud isikud saaksid tõhusalt vaidlustada nende vahistamise või kinnipidamise õiguspärasuse, tingimusel et muudes pädevate asutuste koostatud ja nendele isikutele edastatud dokumentides sisalduvad andmed võimaldavad neil mõista neid põhjuseid.
53
Lisaks ilmneb juba eelkõige käesoleva kohtuotsuse punktides 46 ja 49 esitatud kaalutlustest, et direktiivi 2012/13 artikli 6 lõikes 2 nimetatud teave tuleb vahistatud või kinni peetud isikule edastada viivitamata, et saavutada selle sättega taotletud eesmärk. Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 44 sisuliselt märkis, tuleneb sellest, et neile isikutele tuleb teatada nende vahistamise või kinnipidamise põhjused võimalikult kiiresti, st vabaduse võtmise hetkel või kohe pärast selle algust.
54
Seetõttu on oluline, et kinnipidamise akt või muud dokumendid, mis sisaldavad vajalikku teavet vahistamise või kinnipidamise põhjuste kohta, edastatakse vahistatud või kinni peetud isikule võimalikult kiiresti. Selle teavitamise täpse ajahetke saab siiski kindlaks määrata vastavalt vabaduse võtmisega seotud konkreetsetele asjaoludele.
55
Direktiivi 2012/13 artikli 6 lõike 2 sellist tõlgendamist toetab EIÕK artiklit 5 puudutav Euroopa Inimõiguste Kohtu praktika, mida on sõnaselgelt nimetatud direktiivi 2012/13 põhjenduses 14. Nimelt on see kohus juba leidnud, et igaühel on õigus esitada kaebus, taotledes kiiresti otsuse tegemist enda kinnipidamise õiguspärasuse kohta – seda õigust ei saa isik aga tõhusalt kasutada, kui talle ei tehta viivitamata ja piisavas ulatuses teatavaks temalt vabaduse võtmise põhjusi (EIK 12. aprilli 2005. aasta kohtuotsus Chamaïev jt vs. Gruusia ja Venemaa, CE:ECHR:2005:0412JUD003637802, punkt 413).
56
Lisaks otsustas see kohus, et EIÕK artikli 5 lõikes 2 on sätestatud elementaarsed tagatised, mille kohaselt peab iga vahistatu teadma tema vahistamise põhjusi. Osana kõnealuse artikliga pakutavast kaitsesüsteemist nõutakse selle artikli lõikes 2, et sellele isikule teatatakse lihtsas ja talle arusaadavas keeles temalt vabaduse võtmise õiguslikud ja faktilised põhjused, et ta saaks vabaduse võtmise õiguspärasuse sama artikli lõike 4 alusel kohtus vaidlustada. Sellele isikule tuleb see teave anda „viivitamata“, kuid ametnikud, kes võtavad temalt vabaduse, ei pruugi seda teavet talle kohe täies ulatuses anda. Selleks, et teha kindlaks, kas ta on saanud piisavalt vara vajalikul määral teavet, tuleb arvesse võtta juhtumi eripära (EIK 15. detsembri 2016. aasta kohtuotsus Khlaifia jt vs. Itaalia, CE:ECHR:2016:1215JUD001648312, punkt 115).
57
Mis puudutab põhikohtuasja konkreetseid asjaolusid, siis tuleb märkida, et eesmärki, mida on taotletud direktiivi 2012/13 artikli 6 lõikes 2 ette nähtud kohustusega teavitada kahtlustatavaid ja süüdistatavaid nende kinnipidamise põhjustest, nii et puudutatud isikul on võimalus tõhusalt vaidlustada temalt vabaduse võtmise õiguspärasus, ei ole võimalik saavutada juhul, kui teave kinnipidamise põhjuste kohta antakse alles siis, kui isik on esitanud kaebuse enda kinnipidamise õiguspärasuse vaidlustamiseks. Nimelt tuleb vältida olukorda, kus nimetatud isik on kohustatud vaidlustama kinnipidamismääruse õiguspärasuse selleks, et tal oleks võimalik saada teada kinnipidamise põhjuseid, kuna sellisel juhul ei saa ta oma kaebust tõhusalt ette valmistada ega hinnata selle eduvõimalusi.
58
Eeltoodud kaalutlustest tulenevalt tuleb esimesele küsimusele vastata, et direktiivi 2012/13 artikli 6 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et sellega ei ole vastuolus selliste riigisiseste õigusnormide kohaldamine, mille kohaselt võivad kuriteo toimepanemises kahtlustatava või süüdistatava isiku kinnipidamise põhjused, sealhulgas teave kuriteo kohta, mille toimepanemises teda kahtlustatakse või süüdistatakse, olla esitatud muudes dokumentides kui kinnipidamise akt. Seevastu on selle sättega vastuolus, kui seda teavet ei anta sellele isikule mitte vabaduse võtmise hetkel või kohe pärast selle algust, vaid alles siis, kui ta esitab kinnipidamise õiguspärasuse vaidlustamiseks kohtule kaebuse.
Teine küsimus
59
Teise küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2012/13 artikli 6 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et kinnipidamise põhjused, mis tehakse kuriteo toimepanemises kahtlustatavale või süüdistatavale isikule teatavaks, peavad sisaldama andmeid teo toimepanemise aja, koha ja viisi kohta, kõnealuse isiku konkreetse osalemise kohta selle toimepanemisel ning sellest tuleneva õigusliku kvalifikatsiooni kohta.
60
Sarnaselt käesoleva kohtuotsuse punktis 46 esitatud hinnanguga tuleb märkida, et direktiivi 2012/13 artikli 6 lõikes 1 ette nähtud kvalitatiivset kriteeriumi, mille kohaselt tuleb teavet anda „vajaliku üksikasjalikkusega“, tuleb kohaldada ka vahistamise või kinnipidamise korral artikli 6 lõike 2 tähenduses.
61
Kõnealuse direktiivi põhjenduses 28 on täpsustatud, et selle kuriteoga seotud tehiolude kirjeldus, sealhulgas teo väidetava toimepanemise aeg ja koht, kui need on teada, ning väidetava süüteo võimalik õiguslik liigitus, tuleks esitada piisavalt üksikasjalikult, arvestades kriminaalmenetluse etappi, milles tegude kirjeldus esitatakse, et kaitsta menetluse õiglust ja võimaldada kaitseõiguste tõhusat kasutamist.
62
Seega tuleb direktiivi 2012/13 artikli 6 lõikega 2 taotletud eesmärgi saavutamiseks edastada kinni peetud isikule kogu vajalik teave, et tal oleks võimalik tõhusalt vaidlustada oma kinnipidamise õiguspärasus.
63
Eelkõige tuleb talle esiteks esitada nende tehiolude kirjeldus, mis on pädevatele asutustele teada ja mis on seotud kuriteoga, mille toimepanemises seda isikut kahtlustatakse või süüdistatakse. Nagu kohtujurist oma ettepaneku punktis 58 märkis, peab see kirjeldus lisaks asjaolude teadaolevale ajale ja kohale sisaldama infot selle kohta, kuidas asjaomane isik selle süüteo toimepanemises osales.
64
Teiseks tuleb kinni peetud isikule koos kirjeldusega samuti esitada õiguslik kvalifikatsioon, mille pädevad asutused on esialgu andnud kuriteole, mille toimepanemises asjaomast isikut kahtlustatakse või süüdistatakse, kuna see kvalifikatsioon võimaldab sellel isikul või tema kaitsjal paremini mõista kinnipidamise põhjuseid ja vajaduse korral tõhusalt vaidlustada selle õiguspärasus pädevas kohtus.
65
Siiski väärib märkimist, et nagu nähtub direktiivi 2012/13 põhjendusest 28, tuleb kahes eelmises punktis nimetatud teabe detailsuse määra kohandada vastavalt kriminaalmenetluse staadiumile, et mitte kahjustada käimasolevat uurimist, tagades samas vahistatud või kinni peetud isikule piisava teabe, et ta mõistaks enda vahistamise või kinnipidamise põhjusi ja saaks vajaduse korral tõhusalt vaidlustada selle õiguspärasuse.
66
EIÕK artiklit 5 käsitlev Euroopa Inimõiguste Kohtu praktika, millele on viidatud käesoleva kohtuotsuse punktides 55 ja 56, kinnitab direktiivi 2012/13 artikli 6 lõike 2 sellist tõlgendust, kuna selles kohtupraktikas on nõutud, et vahistamise või kinnipidamise põhjused tehtaks teatavaks piisavas ulatuses (EIK 12. aprilli 2005. aasta kohtuotsus Chamaïev jt vs. Gruusia ja Venemaa, CE:ECHR:2005:0412JUD003637802, punkt 413) ning et need peavad sisaldama vabaduse võtmise õiguslikke ja faktilisi põhjuseid, selleks et puudutatud isik saaks endalt vabaduse võtmise õiguspärasuse kohtus artikli 5 lõike 4 alusel vaidlustada (EIK 15. detsembri 2016. aasta kohtuotsus Khlaifia jt vs. Itaalia, CE:ECHR:2016:1215JUD001648312, punkt 115).
67
Euroopa Inimõiguste Kohus leiab lisaks, et EIÕK artikli 5 lõike 1 punkti c kontekstis on kinnipidamise otsuse põhjendus tähtis tegur selle kindlakstegemisel, kas isiku kinnipidamist tuleb pidada meelevaldseks või mitte. Seoses selle sätte esimese osaga, mis võimaldab seaduslikult kinni pidada isikut, keda on piisav alus kahtlustada õigusrikkumises, leidis see kohus, et artikli 5 lõikes 1 sätestatud omavoli eest kaitsmise põhimõttega on vastuolus, kui kohtu otsuseid, millega antakse luba isik pikemaks ajaks kinni pidada, ei ole üldse põhjendatud. Euroopa Inimõiguste Kohus on seevastu otsustanud, et kaebaja eelvangistus ei saa olla meelevaldne, kui pädev kohus on välja toonud konkreetsed põhjused, mis õigustavad asjaomase isiku kinnipidamist, välja arvatud juhul, kui esitatud põhjused on äärmiselt lakoonilised ega sisalda ühtegi viidet õigusnormidele, mis on vaidlusaluse kinnipidamise aluseks (EIK 22. oktoobri 2018. aasta otsus S., V. ja A. vs. Taani, CE:ECHR:2018:1022JUD003555312, punkt 92 ja seal viidatud kohtupraktika).
68
EIÕK artikli 5 lõige 2 ei kohusta aga pädevaid asutusi esitama puudutatud isikule tema vahistamisel täielikku loetelu kõigist tema vastu esitatud süüdistustest (EIK 19. aprilli 2011. aasta otsus Gasiņš vs. Läti, CE:ECHR:2011:0419JUD006945801, punkt 53).
69
Käesoleval juhul selgitab eelotsusetaotluse esitanud kohus, et siseministeeriumi seaduse artikli 74 lõike 2 punktide 2–4 kohaselt peavad kinnipidamismääruses olema muu hulgas kinnipidamise faktilised ja õiguslikud põhjused, kinni peetud isiku isikuandmed ning kinnipidamise kuupäev ja kellaaeg.
70
Tuleb tõdeda, et need andmed võivad a priori tagada kinni peetud isiku piisava teavitamise, kuna need võimaldavad tal mõista tema kinnipidamise põhjuseid ja vajaduse korral tõhusalt vaidlustada kinnipidamise õiguspärasust.
71
Liikmesriigi kohtu ülesanne on siiski kontrollida, kas igal konkreetsel juhul esitatud teave on piisavalt täielik, nagu on märgitud käesoleva kohtuotsuse punktides 63–65.
72
Sellega seoses ilmneb eelotsusetaotluse esitanud kohtu esitatud infost, et XNi suhtes tehtud kinnipidamismääruses on kinnipidamise õiguslikud ja faktilised põhjused toodud järgmises sõnastuses: „[siseministeeriumi seaduse] artikli 72 lõike 1 punkt 1“ ja „avaliku korra rikkumine“. Üksnes see teave ei näi aga olevat piisav, et täita direktiivi 2012/13 artikli 6 lõikest 2 tulenevaid nõudeid, kuna see ei võimaldanud XNil selle määruse õiguspärasust tõhusalt vaidlustada.
73
Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib ka täiendavalt, et Bulgaaria õiguses on direktiivi 2012/13 artiklis 7 ette nähtud õigus tutvuda toimikuga tagatud üksnes isikutele, kellel on „süüdistatava“ staatus. Seega ei saa vahistatud või kinni peetud isik, kellel seda staatust ametlikult ei ole, tutvuda kõnealuse kohtuasjaga seotud dokumentidega, mis on pädevate asutuste valduses.
74
Sellega seoses tuleb märkida, et artikli 7 lõige 1 näeb ette kohustuse teha vahistatud või kinni peetud isikule või tema kaitsjale kättesaadavaks dokumendid, mis on olulised vahistamise või kinnipidamise seaduslikkuse tõhusaks vaidlustamiseks, ning see kohustus täiendab seega direktiivi 2012/13 artikli 6 lõikes 2 sätestatud teavitamiskohustust. Seejuures on artikli 7 lõige 1 kohaldatav kõigi vahistatud või kinni peetud isikute suhtes olenemata kriminaalmenetluse staadiumist ja seega sõltumata sellest, milline õiguslik seisund sellel isikul riigisisese õiguse kohaselt on.
75
Kui kinnipidamismääruses ei ole piisavalt teavet kinnipidamise põhjuste kohta, mis on nõutud direktiivi 2012/13 artikli 6 lõikes 2, ja kui isikul ei ole võimalik tutvuda dokumentidega, mis on olulised tema vahistamise või kinnipidamise õiguspärasuse tõhusaks vaidlustamiseks, mis on ette nähtud selle direktiivi artikli 7 lõikes 1, siis ei ole sellisel isikul nagu XN, kes on kinni peetud õigusrikkumise toimepanemise kahtluse tõttu, piisavalt teavet, et ta saaks tõhusalt vaidlustada oma kinnipidamise õiguspärasust.
76
Eeltoodud kaalutlustest tuleneb, et direktiivi 2012/13 artikli 6 lõiget 2 tuleb tõlgendada nii, et kuriteo toimepanemises kahtlustatava või süüdistatava isiku kinnipidamise põhjused peavad sisaldama kogu vajalikku teavet, selleks et ta saaks tõhusalt vaidlustada oma kinnipidamise õiguspärasuse. See teave peab – võttes arvesse kriminaalmenetluse staadiumi, et mitte kahjustada käimasolevat uurimist – sisaldama pädevatele asutustele teadaolevate tehiolude kirjeldust, sealhulgas teo toimepanemise teadaolevat aega ja kohta, selle isiku väidetavas kuriteos konkreetse osalemise laadi ja esialgset õiguslikku kvalifikatsiooni.
Kohtukulud
77
Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse liikmesriigi kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (neljas koda) otsustab:
1.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2012. aasta direktiivi 2012/13/EL, milles käsitletakse õigust saada kriminaalmenetluses teavet, artikli 6 lõiget 2
tuleb tõlgendada nii, et
sellega ei ole vastuolus selliste riigisiseste õigusnormide kohaldamine, mille kohaselt võivad kuriteo toimepanemises kahtlustatava või süüdistatava isiku kinnipidamise põhjused, sealhulgas teave kuriteo kohta, mille toimepanemises teda kahtlustatakse või süüdistatakse, olla esitatud muudes dokumentides kui kinnipidamise akt. Seevastu on selle sättega vastuolus, kui seda teavet ei anta sellele isikule mitte vabaduse võtmise hetkel või kohe pärast selle algust, vaid alles siis, kui ta esitab kinnipidamise õiguspärasuse vaidlustamiseks kohtule kaebuse.
2.
Direktiivi 2012/13 artikli 6 lõiget 2
tuleb tõlgendada nii, et
kuriteo toimepanemises kahtlustatava või süüdistatava isiku kinnipidamise põhjused peavad sisaldama kogu vajalikku teavet, selleks et ta saaks tõhusalt vaidlustada oma kinnipidamise õiguspärasuse. See teave peab – võttes arvesse kriminaalmenetluse staadiumi, et mitte kahjustada käimasolevat uurimist – sisaldama pädevatele asutustele teadaolevate tehiolude kirjeldust, sealhulgas teo toimepanemise teadaolevat aega ja kohta, selle isiku väidetavas kuriteos konkreetse osalemise laadi ja esialgset õiguslikku kvalifikatsiooni.
Allkirjad
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: bulgaaria.