C‑431/24. sz. ügy [Multan](i)
W
kontra
Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid
(a Rechtbank Den Haag, zittingsplaats Roermond [Hollandia] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
A Bíróság ítélete (ötödik tanács), 2026. január 29.
„ Előzetes döntéshozatal – Menekültpolitika – 2013/32/EU irányelv – A nemzetközi védelem megadására és visszavonására vonatkozó közös eljárások – A 23. cikk (1) bekezdése – A nemzetközi védelmet kérelmező iratanyagában szereplő információkhoz való hozzáférés – 46. cikk – Hatékony jogorvoslathoz való jog – Az Európai Unió Alapjogi Chartája – 4. cikk, 18. cikk és a 19. cikk (2) bekezdése – A visszaküldés tilalmának elve – Az Alapjogi Charta 47. cikkének második bekezdése – A tisztességes eljáráshoz való jog – A kérelmező származási országában végzett vizsgálat – Nemzetközi védelem iránti kérelem elutasítása és kiutasítási határozat elfogadása – Az elsőfokú bíróság és a kérelmező hozzáférése a kérelmező származási országában lefolytatott vizsgálat módjára vonatkozó információkhoz – A védelemhez való jog és a hatékony jogorvoslathoz való jog terjedelme – A visszaküldés tilalmának elvével való kapcsolat ”
1.        Határellenőrzések, menekültügy és bevándorlás – Menekültpolitika – A nemzetközi védelem megadására és visszavonására vonatkozó eljárások – 2013/32/EU irányelv – Nemzetközi védelem iránti kérelmet elutasító határozattal szemben benyújtott jogorvoslati kérelem – Hatékony jogorvoslathoz való jog – Védelemhez való jog – Iratbetekintési jog – A kérelmező iratanyagában szereplő információk – Fogalom – A vizsgálatnak a fogadó tagállam hatóságai által a kérelmező származási országában való lefolytatásával kapcsolatos információk – Bennfoglaltság – Terjedelem – A visszaküldés tilalma elvének tiszteletben tartására vonatkozó bírósági értékelés
(Az Európai Unió Alapjogi Chartája, 47. cikk; 2013/32 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 23. cikk, (1) bekezdés, 30. és 46. cikk)
(lásd: 31–46. pont és rendelkező rész)
2.        Határellenőrzések, menekültügy és bevándorlás – Menekültpolitika – A nemzetközi védelem megadására és visszavonására vonatkozó eljárások – 2013/32 irányelv – Nemzetközi védelem iránti kérelmet elutasító határozattal szemben benyújtott jogorvoslati kérelem – Hatékony jogorvoslathoz való jog – Védelemhez való jog – Iratbetekintési jog – Kivétel – Bizonyos információk hozzáférhetővé tételének a kérelmezővel szemben való megtagadását igazoló jogszerű célok – A tagállamoknak a védelemhez való jog tiszteletben tartását biztosító eljárások bevezetésére vonatkozó kötelezettsége – Lehetőség arra, hogy a kérelmező biztonsági ellenőrzésen átesett jogi vagy egyéb tanácsadója számára biztosítsák az ezen információkhoz való hozzáférést
(Az Európai Unió Alapjogi Chartája, 47. cikk; 2013/32 európai parlamenti és tanácsi irányelv, 23. cikk, (1) bekezdés, második albekezdés)
(lásd: 49–54. pont)
Összefoglalás
A Bíróság a rechtbank Den Haag (hágai bíróság, Hollandia) által előterjesztett, előzetes döntéshozatal iránti kérelem alapján eljárva pontosítja azokat az információkat, amelyeket a nemzetközi védelmet kérelmező rendelkezésére kell bocsátani, és amelyeket az e kérelmező által a kérelmét elutasító határozattal, valamint a vele szemben hozott kiutasítási határozattal szemben benyújtott jogorvoslati kérelmet elbíráló bíróságnak figyelembe kell vennie.
2014‑ben az alapügy felperese, aki Pakisztánból származó keresztény, nemzetközi védelem iránti kérelmet nyújtott be Hollandiában, amelyet elutasítottak.
Miután a származási országában fatvát adtak ki ellene, 2018‑ban újabb nemzetközi védelem iránti kérelmet nyújtott be. A minister van Buitenlandse Zaken (külügyminiszter, Hollandia) ezt követően Pakisztánban vizsgálatot folytatott annak megállapítása érdekében, hogy az alapügy felperese nemzetközi védelemre szorult‑e. E vizsgálat eredményeit a Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (igazságügyi és biztonsági államtitkár, Hollandia; a továbbiakban: államtitkár) részére továbbított egyedi hivatalos jelentésben rögzítették. Ezt az egyedi hivatalos jelentést, valamint az azt alátámasztó dokumentumok, köztük egy vizsgálati jelentés (a továbbiakban: alátámasztó dokumentumok) kitakart változatát ezt követően megküldték az alapügy felperesének.
2022‑ben az államtitkár elutasította az alapügy felperesének nemzetközi védelem iránti kérelmét, és vele szemben kiutasítási határozatot hozott.
A felperes az e határozatokkal szemben a hágai bírósághoz benyújtott keresetének alátámasztása érdekében többek között arra hivatkozott, hogy az államtitkár megsértette a védelemhez való jog tiszteletben tartásának uniós jogi elvét azáltal, hogy nem biztosított számára teljes körű hozzáférést az alátámasztó dokumentumokhoz.
A külügyminiszter benyújtotta a kitakarás nélküli alátámasztó dokumentumokat a hágai bírósághoz, és a nemzeti szabályozás(1) alapján kérelmezte, hogy kizárólag a kérdést előterjesztő bíróság férhessen hozzá e dokumentumok bizonyos részeihez, amely kérelemnek a Bíróság helyt adott. Ezt követően azonban az alapügy felperese – azzal az indokkal, hogy az említett nemzeti szabályozás véleménye szerint ellentétes az uniós joggal – megtagadta a hozzájárulását ahhoz, hogy a kérdést előterjesztő bíróság a nemzetközi védelem iránti kérelmét elutasító határozat elbírálása érdekében megismerje a kitakarás nélküli alátámasztó dokumentumok tartalmát.
A hágai bíróság, mivel kétségeket táplált az alátámasztó dokumentumokhoz való hozzáférést korlátozó ilyen szabályozásnak a 2013/32 irányelvvel(2) való összeegyeztethetőségét illetően, úgy határozott, hogy előzetes döntéshozatal iránti kérelmet terjeszt a Bíróság elé. Azt kívánja megtudni a Bíróságtól, hogy az arra vonatkozó információk, hogy a nemzetközi védelem iránti kérelem elbírálása keretében milyen módon folytattak vizsgálatot, a 2013/32 irányelv 23. cikkének (1) bekezdése(3) értelmében vett, „a kérelmező iratanyagában levő – a hozott vagy meghozandó határozat alapjául szolgáló – információk” fogalmába tartoznak‑e, és így a nemzetközi védelmet kérelmezőnek és a hatáskörrel rendelkező bíróságnak az ezen irányelv 23. cikke (1) bekezdése második albekezdésének a) és b) pontjában előírt módon hozzá kell tudnia férni ezekhez az információkhoz.
A Bíróság álláspontja
A Bíróság mindenekelőtt megállapítja, hogy a 2013/32 irányelv fő célja a nemzetközi védelem megadására és visszavonására alkalmazott eljárások szabályainak továbbfejlesztése többek között a visszaküldés tilalma elvének tiszteletben tartása mellett, amely elvet alapvető jogként biztosít az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: Charta) a menekültek helyzetére vonatkozó Genfi Egyezmény(4) 33. cikkével összefüggésben értelmezett 18. cikke, valamint a Charta 19. cikkének (2) bekezdése.
Amint azt azonban a 2013/32 irányelv 30. cikke(5) megerősíti, ezen elv megsértésének kockázata következhet abból a módból, ahogyan a vizsgálatot a nemzeti hatóság a nemzetközi védelmet kérelmező származási országában lefolytatja.
Márpedig a nemzetközi védelmet kérelmező személynek képesnek kell lennie arra, hogy a származási országában folytatott vizsgálat módjára vonatkozó releváns bizonyítékokra hivatkozva érvényesítse azon jogát, hogy védelmet élvezhet a kérelmére vonatkozó információknak a tagállamok által, az üldöztetés vagy a súlyos sérelem feltételezett elkövetője számára történő hozzáférhetővé tételével szemben. Hasonlóképpen, a nemzetközi védelem iránti kérelmet elutasító határozattal szembeni jogorvoslati kérelmet elbíráló nemzeti bíróságnak képesnek kell lennie annak ellenőrzésére, hogy a tagállamok tiszteletben tartották‑e a 2013/32 irányelv 30. cikkének a) pontjából eredő kötelezettségeiket.
Következésképpen az arra vonatkozó információk – mint például az az alapügy tárgyát képező alátámasztó dokumentumok és az azok közé tartozó vizsgálati jelentés –, hogy a fogadó tagállam hatóságai ezen állampolgár származási országában milyen módon folytattak vizsgálatot a kérelme megalapozottságának ellenőrzése érdekében, a 2013/32 irányelv 23. cikkének (1) bekezdése értelmében vett, „a kérelmező iratanyagában levő – a hozott vagy meghozandó határozat alapjául szolgáló – információk” fogalmába tartoznak, amennyiben azok relevánsak lehetnek a visszaküldés tilalma elve tiszteletben tartásának e bíróság általi értékelése szempontjából.
A Bíróság hozzáteszi, hogy a jelen ügyben az, hogy a nemzetközi védelem iránti kérelem megvizsgálásáért felelős, eljáró hatóságnak az alátámasztó dokumentumokhoz nem volt teljes körű és közvetlen hozzáférése, nem érinti az említett információknak az e kérelmet elutasító határozattal szemben benyújtott jogorvoslati kérelem hatékonyságának biztosítása, illetve a visszaküldés tilalma elve tiszteletben tartásának a kérdést előterjesztő bíróság általi értékelésének lehetővé tétele szempontjából fennálló relevanciáját.
Ezt az értelmezést megerősíti egyrészt a 2013/32 irányelv 46. cikkének (3) bekezdése, amely pontosítja, hogy az a bíróság, amely előtt a nemzetközi védelem iránti kérelemre vonatkozó határozatot vitatják, mind a tények, mind a jogi szempontok teljes körű és ex nunc vizsgálatát végzi el. Márpedig az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a „teljes körű” melléknév megerősíti, hogy a bíróság köteles megvizsgálni többek között azokat a tényezőket, amelyeket az eljáró hatóság figyelembe vett, vagy amelyeket figyelembe kellett volna vennie.
Másrészt az iratbetekintési jog a védelemhez való, a Charta 47. cikkének második bekezdésében biztosított jog tényleges gyakorlásának szükséges feltétele. Márpedig a Bíróság megállapította, hogy a sérelmet okozó aktussal érintett személy jogosult a vizsgálati iratok között található valamennyi olyan dokumentum megvizsgálására, amely releváns lehet a védelme szempontjából, és nem lehet egyedül az e jogi aktust elfogadó hatóságnak a feladata, hogy meghatározza az említett védekezéshez hasznos dokumentumokat.(6)
Következésképpen a nemzetközi védelmet kérelmezőnek és a hatáskörrel rendelkező bíróságnak a 2013/32 irányelv 23. cikke (1) bekezdése második albekezdésének a) és b) pontjában előírt módon hozzá kell tudnia férni ezekhez az információkhoz. E cikk szövegéből kitűnik, hogy a bíróságnak hozzá kell tudnia férni minden olyan információhoz, amely a határozata szempontjából releváns lehet, jóllehet a kérelmező esetében ezen információk némelyikének hozzáférhetővé tétele korlátozott lehet.
A tagállamok ugyanis a kérelmező iratbetekintési joga alóli kivételeket állapíthatnak meg, ha az információknak vagy azok forrásainak a hozzáférhetővé tétele veszélyeztetné többek között a nemzetbiztonságot vagy a források biztonságát. Amennyiben egy vagy több jogszerű cél igazolja az információknak a kérelmező számára való hozzáférhetővé tételének a megtagadását – amit a kérdést előterjesztő bíróságnak kell megvizsgálnia –, a tagállamok hozzáférést biztosítanak ezen információkhoz vagy forrásokhoz az ilyen jogorvoslati kérelem tárgyában eljáró bíróságok számára, és biztosítják, hogy az érintett személy védelemhez való jogát tiszteletben tartsák.
Mivel a 2013/32 irányelv nem írja elő, hogy a tagállamoknak ezt milyen módon kell biztosítaniuk, az utóbbiaknak kell meghatározniuk az e célból szükséges eljárások konkrét részletes szabályait, feltéve azonban, hogy tiszteletben tartják többek között a hatékony jogorvoslathoz való, a Charta 47. cikkében biztosított jogot. A 2013/32 irányelv 23. cikkének (1) bekezdése értelmében a tagállamok különösen hozzáférést biztosíthatnak a releváns információkhoz a kérelmezőnek a biztonsági ellenőrzésen átesett jogi vagy egyéb tanácsadója számára.
i      A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.
1      Az Algemene wet bestuursrecht (a közigazgatási jogról szóló törvénykönyv, Hollandia) az alapügyre alkalmazandó változatában a 8:29. cikkének (1) bekezdésében a következőket írja elő: „[a]z információk szolgáltatására vagy iratok benyújtására köteles felek, ha alapos okuk van erre, megtagadhatják az információk szolgáltatását vagy az iratok benyújtását, vagy közölhetik a közigazgatási bírósággal, hogy kizárólag ő ismerheti meg ezen információkat vagy ezen iratok tartalmát. […]”
2      A nemzetközi védelem megadására és visszavonására vonatkozó közös eljárásokról szóló, 2013. június 26‑i 2013/32/EU európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2013. L 180., 60. o.; helyesbítés: HL 2016. L 198., 50. o.).
3      A 2013/32 irányelv 23. cikkének (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik: „A tagállamok kötelesek biztosítani, hogy az a nemzeti jogszabályok alapján a kérelmezőt segítő vagy képviselő – a nemzeti jog szerint jogosultsággal vagy engedéllyel rendelkező jogi vagy egyéb tanácsadó hozzáférhessen a kérelmező iratanyagában levő – a hozott vagy meghozandó határozat alapjául szolgáló – információkhoz. A tagállamok ez alól kivételeket állapíthatnak meg, ha az információ vagy forrásának hozzáférhetővé tétele feltehetően veszélyeztetné a nemzetbiztonságot, az információt szolgáltató szervezetek, illetve személyek vagy az érintett személy biztonságát, vagy veszélyeztetné az illetékes tagállami hatóságok nemzetközi védelem iránti kérelem vizsgálatához fűződő nyomozati érdekeit vagy a tagállamok nemzetközi kapcsolatait. Ilyen esetekben a tagállamok: a) biztosítják a kérdéses információkhoz vagy forrásokhoz való hozzáférést az V. fejezetben említett hatóságok részére; b) a nemzeti jogban olyan eljárásokat alakítanak ki, amelyek garantálják a kérelmező védelemhez való jogának a tiszteletben tartását. A b) pont tekintetében a tagállamok hozzáférést biztosíthatnak különösen a szóban forgó információkhoz vagy forrásokhoz a biztonsági ellenőrzésen átesett jogi vagy egyéb tanácsadó számára, amennyiben az információk relevánsak a kérelem vizsgálata vagy a nemzetközi védelem visszavonásáról szóló határozat meghozatala tekintetében.”
4      A menekültek helyzetére vonatkozó, 1967. január 31‑én New Yorkban aláírt jegyzőkönyvvel módosított, a menekültek helyzetére vonatkozó, Genfben, 1951. július 28‑án aláírt egyezmény (Recueil des traités des Nations unies [1954], 189. kötet, 150. o., 2545. sz.; kihirdette: az 1989. évi 15. tvr.).
5      A 2013/32 irányelv 30. cikkének b) pontja előírja, hogy az információgyűjtés keretében a tagállamok számára tilos „az állítólagos üldöző(k)től vagy a súlyos sérelem állítólagos elkövetőjétől (elkövetőitől) oly módon megszerezni bármely információt, amely azt eredményezné, hogy az említettek közvetlen tájékoztatást kapnak arról, hogy az érintett kérelmező nemzetközi védelemért folyamodott, továbbá amely a kérelmező vagy eltartottjai testi épségét, vagy a még a származási országban élő családtagjainak szabadságát és biztonságát veszélyeztetné.” Ugyanebből a szempontból e cikk a) pontja úgy rendelkezik, hogy az egyedi esetekben történő információgyűjtés során a tagállamok számára tilos „a nemzetközi védelem megadására vonatkozó egyedi kérelemmel kapcsolatos információnak vagy a kérelem benyújtása tényének kiszolgáltatása az állítólagos üldöző[…] (üldöző[k]) vagy a súlyos sérelem állítólagos elkövetője (elkövetői) számára”.
6      Lásd ebben az értelemben: 2022. december 1‑jei Bundesrepublik Deutschland [A menekültügyi iratokba való betekintés] ítélet, C‑564/21, EU:C:2022:951, 38. és 39. pont).