62022CJ0337
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (ötödik tanács)
2026. február 5. (
*1
)
„Fellebbezés – Az APE TEES európai uniós ábrás védjegy bejelentése – Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királyságában oltalom alatt álló, majmot ábrázoló, korábbi, nem lajstromozott ábrás védjegyek – 207/2009/EK rendelet – A 8. cikk (4) bekezdése – Viszonylagos kizáró ok – Felszólalás – A fellebbezési tanácshoz benyújtott fellebbezés – Elutasítás – A Törvényszékhez benyújtott kereset – Az EUSZ 50. cikk (1) és (3) bekezdése – Az Egyesült Királyság Unióból való kilépése – A Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királyságának az Európai Unióból és az Európai Atomenergia‑közösségből történő kilépéséről szóló megállapodás 126. és 127. cikke – Átmeneti időszak – Lejárat – A vitatott határozat elfogadása előtti körülmények – Egy korábbi védjegy fennállásának értékelése szempontjából releváns időpont – A területiség elve – Az európai uniós védjegy oltalmának területi hatálya – Ütközés fennállása”
A C‑337/22. P. sz. ügyben,
az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO) (képviselik: D. Gája, D. Hanf, E. Markakis és V. Ruzek, meghatalmazotti minőségben)
fellebbezőnek,
támogatják:
a Németországi Szövetségi Köztársaság (képviselik: J. Möller, J. Heitz és M. Hellmann, meghatalmazotti minőségben),
az International Trademark Association (INTA) (székhelye: New York [Egyesült Államok]) (képviselik: A. Lubberger és A. Wenninger‑Lenz Rechtsanwälte, N. Parrotta avvocata, valamint M. Perraki dikigoros)
beavatkozó felek a fellebbezési eljárásban,
az Európai Unió Bírósága alapokmányának 56. cikke alapján 2022. május 23‑án benyújtott fellebbezés tárgyában,
a másik fél az eljárásban:
a Nowhere Co. Ltd (székhelye: Tokió [Japán], képviseli: R. Kunze Rechtsanwalt)
felperes az elsőfokú eljárásban,
A BÍRÓSÁG (ötödik tanács),
tagjai: M. L. Arastey Sahún tanácselnök, J. Passer, E. Regan, D. Gratsias (előadó) és B. Smulders bírák,
főtanácsnok: T. Ćapeta,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
a főtanácsnok indítványának a 2025. április 10‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Fellebbezésével az Európai Unió Szellemi Tulajdoni Hivatala (EUIPO) az Európai Unió Törvényszéke 2022. március 16‑iNowhere kontra EUIPO – Ye (TEES APE) ítéletének (T‑281/21, a továbbiakban: megtámadott ítélet, EU:T:2022:139) hatályon kívül helyezését kéri, amellyel a Törvényszék egyrészt hatályon kívül helyezte az EUIPO második fellebbezési tanácsának a Nowhere Co. Ltd és Junguo Ye közötti felszólalási eljárással kapcsolatban 2021. február 10‑én hozott határozatát (R 2474/2017‑2. sz. ügy) (a továbbiakban: vitatott határozat), másrészt pedig a keresetet ezt meghaladó részében elutasította.
Jogi háttér
A kilépésről rendelkező megállapodás
2
Az Európai Unió és az Európai Atomenergia‑közösség nevében a 2020. január 30‑i (EU) 2020/135 tanácsi határozattal (HL 2020. L 29., 1. o.) jóváhagyott és 2020. február 1‑jén hatályba lépett, a Nagy‑Britannia és Észak‑Írország de Egyesült Királyságának az Európai Unióból és az Európai Atomenergia‑közösségből történő kilépéséről szóló megállapodás (HL 2020. L 29., 7. o.; a továbbiakban: kilépésről rendelkező megállapodás) első és negyedik franciabekezdése kimondja:
„Figyelembe véve, hogy 2017. március 29‑én Nagy‑Britannia és Észak‑Írország Egyesült Királysága […] az Egyesült Királyságban tartott népszavazás eredményét és az Európai Unióból való kilépésre vonatkozó szuverén döntését követően bejelentette szándékát, miszerint kilép az [Unióból] [az EUSZ 50. cikkel] összhangban,
[…]
Emlékeztetve arra, hogy [az EUSZ 50. cikk] értelmében […] és az e megállapodásban megállapított rendelkezésekre is figyelemmel, az Unió […] jogának teljessége e megállapodás hatálybalépésétől kezdve már nem lesz alkalmazandó az Egyesült Királyságra”.
3
A kilépésről rendelkező megállapodás tartalmazza „A kilépéssel kapcsolatos rendelkezések” című harmadik részt. E harmadik rész „Szellemi tulajdon” című IV. címe tartalmazza többek között e megállapodás 54. és 59. cikkét. Ezen, „A lajstromozott és megadott jogok oltalmának fenntartása Egyesült Királyságban” című 54. cikk a következőket írja elő:
„1.   Az átmeneti időszak vége előtt lajstromozott vagy megadott, alább felsorolt szellemitulajdon‑jogok jogosultja a jogosultság bármilyen újbóli vizsgálata nélkül az Egyesült Királyság joga szerint egy hasonló, bejegyzett és érvényesíthető szellemitulajdon‑jog jogosultja lesz az Egyesült Királyságban:
(a)
[az európai uniós védjegyről szóló, 2017. június 14‑i (EU) 2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelettel [(HL 2017. L 154., 1. o.)] összhangban lajstromozott európai uniós védjegy jogosultja az Egyesült Királyságban az ugyanebből a megjelölésből álló védjegy jogosultjává válik ugyanazon áruk vagy szolgáltatások tekintetében;
[…]
3.   Az (1) bekezdés ellenére, ha az említett bekezdés szerinti szellemitulajdon‑jogot az Unióban az átmeneti időszak utolsó napján folyamatban lévő közigazgatási vagy bírósági eljárás eredményeként megsemmisítik vagy visszavonják […], akkor a megfelelő jogot az Egyesült Királyságban is megsemmisítik vagy visszavonják […]. A megsemmisítés, visszavonás, semmisnek nyilvánítás vagy törlés hatálybalépésének időpontja az Egyesült Királyságban és az Unióban megegyezik.
Az első albekezdéstől eltérve, az Egyesült Királyság nem köteles megsemmisíteni vagy visszavonni az Egyesült Királyságban fennálló megfelelő jogot, amennyiben az európai uniós védjegy […] semmisségének vagy visszavonásának oka az Egyesült Királyságban nem alkalmazható.
[…]”
4
A kilépésről rendelkező megállapodásnak az „Elsőbbségi jog az európai uniós védjegy, a közösségi formatervezési minta és a közösségi növényfajta‑oltalom iránti függőben lévő bejelentések tekintetében” című 59. cikke az (1) bekezdésében a következőképpen rendelkezik:
„Annak a személynek, aki az átmeneti időszak vége előtt az uniós jognak megfelelően európai uniós védjegybejelentést […] nyújtott be, és bejelentésének bejelentési napját elismerték, jogában áll, hogy ugyanazon védjegy tekintetében az Unióban benyújtott bejelentésében szereplő árukkal vagy szolgáltatásokkal azonos, vagy azok egy részével azonos árukra vagy szolgáltatásokra […] az átmeneti időszak végétől számított 9 hónapon belül bejelentést nyújtson be az Egyesült Királyságban. Az e [c]ikk alapján benyújtott valamely bejelentést úgy kell tekinteni, hogy annak bejelentési napja és elsőbbségi napja megegyezik az Unióban benyújtott megfelelő bejelentés bejelentési napjával és elsőbbségi napjával, és adott esetben az egyesült királysági védjegynek a [2017/1001] rendelet 39. vagy 40. [c]ikke alapján igényelt szenioritásával.”
5
E megállapodás „Átmenet” című negyedik része tartalmazza többek között annak 126. és 127. cikkét. E 126. cikk értelmében:
„Rendelkezésre áll egy átmeneti vagy végrehajtási időszak, amely e megállapodás hatálybalépésének napján kezdődik és 2020. december 31‑én ér véget.”
6
Az említett megállapodásnak „Az átmenet hatálya” című 127. cikke az (1), (3) és (6) bekezdésében a következőképpen rendelkezik:
„1.   Amennyiben e megállapodás másként nem rendelkezik, az uniós jog alkalmazandó az átmeneti időszak alatt az Egyesült Királyságra és az Egyesült Királyságban.
[…]
3.   Az átmeneti időszak alatt az (1) bekezdésnek megfelelően alkalmazandó uniós jog ugyanolyan joghatással bír az Egyesült Királyságra nézve és az Egyesült Királyságban, mint az Unióban és a tagállamokban, és annak rendelkezéseit az Unióban alkalmazandó módszerekkel és általános elvekkel megegyezően kell értelmezni és alkalmazni.
[…]
6.   Amennyiben e megállapodás másként nem rendelkezik, az átmeneti időszak alatt az (1) bekezdés szerint alkalmazandó uniós jogban szereplő – beleértve a tagállamok által végrehajtott és alkalmazott jogot is –, a tagállamokra vonatkozó hivatkozásokat úgy kell érteni, hogy azok magukban foglalják az Egyesült Királyságot is.”
7
A kilépésről rendelkező megállapodás 185. cikke negyedik bekezdésének szövege a következő:
„A második és harmadik rész […] az átmeneti időszak végétől alkalmazandó.”
A 40/94 rendelet
8
A 2004. február 19‑i 422/2004/EK tanácsi rendelettel (HL 2004. L 70., 1. o.) módosított, a közösségi védjegyről szóló, 1993. december 20‑i 40/94/EK tanácsi rendelet (HL 1994. L 11., 1. o.; a továbbiakban: 40/94 rendelet) „Viszonylagos kizáró okok” című 8. cikke a (4) bekezdésében a következőképpen rendelkezik:
„A nem lajstromozott védjegy, illetve a helyi jelentőségűt meghaladó mértékű kereskedelmi forgalomban használt bármely más megjelölés jogosultjának felszólalása alapján nem részesülhet védjegyoltalomban a megjelölés, ha – az irányadó közösségi vagy tagállami jogszabályok szerint –
a)
a megjelöléshez fűződő jogokat a közösségi védjegybejelentés bejelentési napjánál, illetve – elsőbbség igénylése esetén – az elsőbbség napjánál korábban szerezték meg;
b)
a megjelöléshez fűződő jogok alapján a jogosult megtilthatja a későbbi védjegy használatát.”
A 207/2009/EK rendelet
9
A közösségi védjegyről szóló, 2009. február 26‑i 207/2009/EK tanácsi rendelet (HL 2009. L 78., 1. o.) (2)–(4), (7), (8) és (10) preambulumbekezdése kimondta:
„(2)
Az ilyen piac létrehozása és minél egységesebb piaccá alakítása érdekében nemcsak az áruk szabad mozgásának és a szolgáltatásnyújtás szabadságának akadályait kell lebontani és a verseny torzítását kizáró intézkedéseket kell bevezetni, hanem ezen túlmenően olyan jogi feltételeket kell teremteni, amelyek lehetővé teszik, hogy a vállalkozások – akár az áruk előállítása és forgalmazása, akár a szolgáltatások nyújtása tekintetében – közösségi méretekhez igazítsák tevékenységeiket. E célok érdekében a vállalkozások rendelkezésére álló jogi eszközök között szerepelniük kell olyan védjegyeknek, amelyek lehetővé teszik termékeiknek és szolgáltatásaiknak a Közösség egész területén azonos eszközökkel történő, a határokra való tekintet nélküli megkülönböztethetőségét.
(3)
[…] [s]zükségesnek látszik a védjegyekre vonatkozó olyan közösségi rendelkezések megalkotása, amelyek révén a vállalkozások egyetlen eljárási rend keretében egységes oltalmat élvező, a Közösség területének egészére kiterjedő hatályú közösségi védjegyet szerezhetnek. A közösségi védjegy egységes jellegének az előbbiekben kifejtett elvét, ha e rendelet másként nem rendelkezik, alkalmazni kell.
(4)
A tagállamok jogszabályai által a védjegyjogosultak számára biztosított jogok területiségének korlátja nem szüntethető meg a jogszabályok közelítésével. Annak érdekében, hogy a vállalkozások számára a belső piac egészén megnyíljon a korlátozásoktól mentes gazdasági tevékenység lehetősége, olyan védjegyekre van szükség, amelyek valamennyi tagállamban közvetlenül alkalmazandó, egységes közösségi szabályozás hatálya alá tartoznak.
[…]
(7)
A közösségi védjegyoltalomból eredő jogok kizárólag lajstromozás útján szerezhetők meg, és a lajstromozásnak nem lehet helye különösen akkor, ha […] korábbi jogokkal ütközik.
(8)
[…] A közösségi védjegy által nyújtott oltalom […] rendeltetése különösen annak biztosítása, hogy a védjegyet hordozó áru vagy a védjegy alatt nyújtott szolgáltatás a védjegyjogosulttól származik […].
[…]
(10)
Csak akkor indokolt oltalomban részesíteni a közösségi védjegyet és a vele ütköző, korábban lajstromozott védjegyet, ha e védjegyeket ténylegesen használják.”
10
E rendeletnek „A közösségi védjegy” című 1. cikke a (2) bekezdésében így rendelkezik:
„A közösségi védjegyoltalom egységes, és a Közösség egész területén azonos hatállyal rendelkezik […]”
11
Az említett rendelet „A közösségi védjegyoltalom megszerzésének módja” című 6. cikke kimondta:
„A közösségi védjegyoltalom lajstromozással szerezhető meg.”
12
Ugyanezen rendelet „Viszonylagos kizáró okok” című 8. cikke az (1), (2) és (4) bekezdésében a következőket írta elő:
„(1)   A korábbi védjegy jogosultjának felszólalása alapján a megjelölés nem részesülhet védjegyoltalomban, ha
[…]
(2)   Az (1) bekezdés alkalmazásában »korábbi védjegy«:
a)
a következőkben felsorolt minden olyan védjegy, amelynek bejelentési napja korábbi, mint a közösségi védjegybejelentés bejelentési napja, figyelembe véve – ha ennek helye van – az igényelt elsőbbségek napját:
[…]
[…]
(4)   A nem lajstromozott védjegy, illetve a helyi jelentőségűt meghaladó mértékű kereskedelmi forgalomban használt bármely más megjelölés jogosultjának felszólalása alapján nem részesülhet védjegyoltalomban a megjelölés, ha az irányadó közösségi vagy tagállami jogszabályok szerint
a)
a megjelöléshez fűződő jogokat a közösségi védjegybejelentés bejelentési napjánál, illetve – elsőbbség igénylése esetén – az elsőbbség napjánál korábban szerezték meg;
b)
a megjelöléshez fűződő jogok alapján a jogosult megtilthatja a későbbi védjegy használatát.”
13
A 207/2009 rendelet „A közösségi védjegyoltalom tartalma” című 9. cikke ekként rendelkezett:
„(1)   A közösségi védjegyoltalom a jogosult számára kizárólagos jogokat biztosít. A kizárólagos jogok alapján a jogosult bárkivel szemben felléphet, aki engedélye nélkül gazdasági tevékenység körében használ
a)
a közösségi védjeggyel azonos megjelölést olyan árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban, amelyek azonosak a közösségi védjegy árujegyzékében szereplő árukkal, illetve szolgáltatásokkal;
b)
olyan megjelölést, amelyet a fogyasztók a közösségi védjeggyel összetéveszthetnek a megjelölés és a közösségi védjegy azonossága vagy hasonlósága, valamint a megjelölés és a közösségi védjegy árujegyzékében szereplő áruk, illetve szolgáltatások azonossága vagy hasonlósága miatt; az összetéveszthetőség magában foglalja azt az esetet is, ha a fogyasztók a megjelölést gondolati képzettársítás (asszociáció) útján kapcsolhatják a korábbi védjegyhez;
c)
a közösségi védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölést a közösségi védjegy árujegyzékében szereplő árukhoz, illetve szolgáltatásokhoz nem hasonló árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban, feltéve hogy a közösségi védjegy a Közösségben jó hírnevet élvez, és a megjelölés alapos ok nélkül történő használata sértené vagy tisztességtelenül kihasználná a közösségi védjegy megkülönböztető képességét vagy jó hírnevét.
[…]
(3)   A közösségi védjegyoltalomból eredő jogok alapján harmadik felekkel szemben a védjegy lajstromozása meghirdetésének napjától lehet fellépni. Megfelelő összegű kártérítés kérhető azonban a közösségi védjegybejelentés meghirdetését követő olyan cselekmények miatt, amelyekkel szemben a lajstromozás meghirdetését követően a meghirdetés folytán fel lehetne lépni. Az ügyben eljáró bíróság a lajstromozás meghirdetéséig az ügy érdemében nem határozhat.”
14
E rendelet „Felszólalás” című 41. cikke az (1) és (3) bekezdésében kimondta:
„(1)   A közösségi védjegybejelentés meghirdetésétől számított három hónapon belül a 8. cikk alapján a bejelentett megjelölés védjegyként való lajstromozásával szemben felszólalhat
[…]
c)
a 8. cikk (4) bekezdésében említett korábbi védjegy vagy megjelölés jogosultja és e védjegy vagy megjelölés használatára a jogosult által az irányadó nemzeti jogszabályok szerint feljogosított személy.
[…]
(3)   A felszólalást írásban kell benyújtani, és abban meg kell jelölni az annak alapjául szolgáló okokat. A felszólalást nem lehet szabályszerűen benyújtottnak tekinteni mindaddig, amíg a felszólalás díját meg nem fizetik. A [Belső Piaci Harmonizációs] Hivatal [(OHIM)] által megjelölt határidőn belül a felszólaló állításainak alátámasztására tényeket, bizonyítékokat és érveket terjeszthet elő.”
15
Az említett rendeletnek „A felszólalás vizsgálata” című 42. cikke a (2) és (3) bekezdésében a következőket írta elő:
„(2)   Ha a felszólalást korábbi közösségi védjegy jogosultja nyújtotta be, a bejelentő kérelmére igazolnia kell, hogy a közösségi védjegybejelentés meghirdetését megelőző öt évben a felszólalás alapjául szolgáló korábbi közösségi védjegy tényleges használatát az árujegyzékben szereplő és a felszólalásban hivatkozott árukkal, illetve szolgáltatásokkal kapcsolatban a Közösségben megkezdte, vagy kellőképpen igazolja a használat elmaradását, feltéve hogy a korábbi közösségi védjegyet a közösségi védjegybejelentés meghirdetésének napjánál legalább öt évvel korábban lajstromozták. Ilyen igazolás hiányában a felszólalást el kell utasítani. Ha a korábbi közösségi védjegyet csak az árujegyzékben szereplő áruk, illetve szolgáltatások egy részével kapcsolatban használták, a felszólalás vizsgálata során úgy kell tekinteni, mintha a védjegyet csak a szóban forgó áruk, illetve szolgáltatások tekintetében lajstromozták volna.
(3)   A 8. cikk (2) bekezdésének a) pontjában említett korábbi nemzeti védjegyre a (2) bekezdést kell alkalmazni, azzal az eltéréssel, hogy a Közösségben való használaton az abban a tagállamban való használatot kell érteni, amelyben a korábbi nemzeti védjegy oltalom alatt áll.”
16
Ugyanezen rendeletnek „A védjegyoltalom időtartama” című 46. cikke így rendelkezett:
„A közösségi védjegy oltalma a bejelentés napjától számított tíz évig tart. […]”
17
A 207/2009 rendeletet módosította a 2015. december 16‑i (EU) 2015/2424 európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2015. L 341., 21. o.), amely 2016. március 23‑án lépett hatályba. Ezt követően, a 207/2009 rendeletet 2017. október 1‑jei hatállyal hatályon kívül helyezte és felváltotta a 2017/1001 rendelet.
A 2017/1001 rendelet
18
A 2017/1001 rendelet (12) preambulumbekezdése kimondja:
„A jogbiztonság megteremtése érdekében és az elsőbbség elvével (amely szerint a lajstromozott korábbi védjegy elsőbbséget élvez a lajstromozott későbbi védjegyekkel szemben) való teljes összhang biztosítása érdekében elő kell írni, hogy az európai uniós védjegyoltalomból eredő jogok érvényesítése nem érintheti a jogosultaknak az európai uniós védjegy bejelentési napját vagy elsőbbségi napját megelőzően szerzett jogait. […]”
19
E rendelet 1. cikke (2) bekezdésének, 8. cikke (1) és (4) bekezdésének, 9. cikke (1) bekezdésének, valamint 46. cikke (1) és (4) bekezdésének szövege hasonló megfogalmazásokat tartalmaz a 207/2009 rendelet 1. cikke (2) bekezdésének, 8. cikke (1) és (4) bekezdésének, 9. cikke (1) bekezdése első mondatának, valamint 41. cikke (1) bekezdésének és 41. cikke (3) bekezdése utolsó mondatának szövegével. A 2017/1001 rendelet 9. cikkének (2) bekezdése, amely lényegében a 207/2009 rendelet 9. cikke (1) bekezdése második mondatának felel meg, pontosítja, hogy „[a] jogosultaknak az európai uniós védjegy bejelentési napját vagy elsőbbségi napját megelőzően szerzett jogait nem érintve” az európai uniós védjegy jogosultja bárkivel szemben felléphet, aki az engedélye nélkül gazdasági tevékenység körében az e 9. cikk (2) bekezdésében felsorolt megjelöléseket használ.
20
A 2017/1001 rendeletnek „A felszólalás vizsgálata” című 47. cikke, amelynek szövege hasonló a 207/2009 rendelet 42. cikkének szövegéhez, az (1) és (5) bekezdésében a következőket írja elő:
„(1)   A felszólalás vizsgálata során a[z EUIPO], ahányszor csak szükséges, felhívja a feleket, hogy az általa megjelölt határidőn belül nyújtsák be az ellenérdekű fél nyilatkozatával vagy a[z EUIPO] felhívásával kapcsolatos észrevételeiket.
[…]
(5)   Ha a felszólalás vizsgálata során megállapítást nyer, hogy a megjelölés az európai uniós védjegybejelentés árujegyzékében szereplő áruk, illetve szolgáltatások egésze vagy azok egy része tekintetében nem részesülhet oltalomban, a bejelentést ezen áruk, illetve szolgáltatások tekintetében el kell utasítani. Ellenkező esetben a felszólalást el kell utasítani.”
21
Ugyanezen rendelet „Lajstromozás” című 51. cikke az (1) bekezdésében a következőket mondja ki:
„Ha […] a felszólalási eljárás a felszólalás visszavonása vagy elutasítása miatt, vagy más módon jogerősen lezárult, a megjelölést – a 111. cikk (2) bekezdésében említett adatok lajstromba történő bejegyzésével együtt – európai uniós védjegyként lajstromozni kell. A lajstromozást meg kell hirdetni.”
22
E rendeletnek „A fellebbezés elbírálása” című 70. cikke (2) bekezdésének szövege a következő:
„A fellebbezés vizsgálata során a fellebbezési tanács, ahányszor csak szükséges, felhívja a feleket, hogy az általa megjelölt határidőn belül nyújtsák be az ellenérdekű fél nyilatkozatával vagy a fellebbezési tanács felhívásával kapcsolatos észrevételeiket.”
23
Ugyanezen rendeletnek „A fellebbezés tárgyában hozott határozat” című 71. cikke az (1) bekezdésében a következőképpen rendelkezik:
„A fellebbezési tanács a fellebbezés érdemi vizsgálatát követően határoz a fellebbezésről. A fellebbezési tanács eljár annak a szervezeti egységnek a hatáskörében, amelyik a fellebbezéssel megtámadott határozatot hozta, vagy az ügyet visszautalja ehhez a szervezeti egységhez új eljárásra.”
24
E rendeletnek „A nemzeti eljárás alkalmazására irányuló kérelem” című 139. cikke az (1)–(3) bekezdésében a következőképpen rendelkezik:
„(1)   Az európai uniós védjegybejelentés bejelentője, illetve az európai uniós védjegy jogosultja európai uniós védjegybejelentésének, illetve európai uniós védjegyének nemzeti védjegybejelentéssé való átalakítását kérheti, feltéve, hogy
a)
az európai uniós védjegybejelentést elutasították, visszavonták, vagy azt visszavontnak kell tekinteni;
[…]
(2)   Nincs helye átalakításnak, ha
[…]
b)
az európai uniós védjegybejelentés vagy az európai uniós védjegy tekintetében a lajstromozást kizáró, megszűnési vagy törlési okok állnak fenn a[z EUIPO] vagy a nemzeti bíróságok határozata alapján az abban a tagállamban való oltalomszerzés szempontjából, ahol az átalakítás iránt kérelmet nyújtottak be.
(3)   Az európai uniós védjegybejelentés vagy az európai uniós védjegy átalakításából származó nemzeti védjegybejelentés bejelentési napjának az érintett tagállam vonatkozásában az európai uniós védjegybejelentés, illetve az európai uniós védjegy bejelentési napja, illetve elsőbbség igénylése esetén az elsőbbség napja számít […]”
A 2868/95 rendelet
25
A 2005. június 29‑i 1041/2005/EK bizottsági rendelettel (HL 2005. L 172., 4. o.) módosított, a közösségi védjegyről szóló 40/94/EK tanácsi rendelet végrehajtásáról szóló, 1995. december 13‑i 2868/95/EK bizottsági rendeletnek (HL 1995. L 303., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 17. fejezet, 1. kötet, 189. o.; a továbbiakban: 2868/95 rendelet) „A felszólalás indoklása” című 19. szabálya az (1) és a (2) bekezdésében a következőket mondta ki:
„(1) Az [OHIM] lehetőséget ad a felszólalónak, hogy benyújtsa a felszólalása alátámasztására szolgáló tényeket, bizonyítékokat és érveket, vagy kiegészítse a 15. szabály (3) bekezdése alapján benyújtott bármely tényt, bizonyítékot vagy érvet az általa megadott határidőn belül, amely legalább 2 hónap attól a naptól kezdve, amelyen a felszólalási eljárást megkezdettnek tekintik a 18. szabály (1) bekezdésével összhangban.
(2) Az (1) bekezdésben említett határidőn belül a felszólaló benyújtja a korábbi védjegye vagy joga létezésének, érvényességének és az oltalom terjedelmének bizonyítékát, valamint a felszólalásra való jogosultságát igazoló bizonyítékot. A felszólaló különösen az alábbi bizonyítékokat nyújtja be:
[…]
d)
ha a felszólalás alapja a rendelet 8. cikke (4) bekezdése szerinti korábbi jog, az illető jog megszerzésének, folyamatos fennállásának és oltalmi hatályának bizonyítéka;
[…]”
26
A 2868/95 rendeletnek „A felszólalás vizsgálata” című 20. cikke a (1) bekezdésében előírta:
„Ha a 19. szabály (1) bekezdésében említett határidő lejártáig a felszólaló nem bizonyítja a korábbi védjegyének vagy jogának meglétét, érvényességét és oltalmi hatályát, valamint a felszólalásra való jogosultságát, a felszólalást elutasítják mint megalapozatlant.”
Az (EU) 2018/625 felhatalmazáson alapuló rendelet
27
Az európai uniós védjegyről szóló (EU) 2017/1001 európai parlamenti és tanácsi rendelet kiegészítéséről és az (EU) 2017/1430 felhatalmazáson alapuló rendelet hatályon kívül helyezéséről szóló, 2018. március 5‑i (EU) 2018/625 felhatalmazáson alapuló bizottsági rendelet (HL 2018. L 104., 1. o.) „Átmeneti intézkedések” című 80. cikkének szövege a következő:
„Azokra a folyamatban lévő eljárásokra, amelyekre ez a rendelet a 82. cikkével összhangban nem alkalmazandó, a 2868/95/EK […] rendelet rendelkezései a szóban forgó eljárások lezárultáig továbbra is alkalmazandók.”
28
E felhatalmazáson alapuló rendelet „Hatálybalépés és alkalmazás” című 82. cikke a (2) bekezdésében a következőképpen rendelkezik:
„Ezt a rendeletet a hatálybalépés (1) bekezdésben említett napjától kell alkalmazni, a következő kivételekkel:
[…]
b)
a 7. és a 8. cikk nem alkalmazandó azokra a felszólalási eljárásokra, amelyek kontradiktórius része 2017. október 1. előtt kezdődött meg;
[…]
j)
az V. cím nem alkalmazandó a 2017. október 1. előtt benyújtott fellebbezésekre;
[…]”
A jogvita előzményei
29
A jogvita alapjául szolgáló tényeket, amelyeket a megtámadott ítélet 1–15. és 22. pontja ismertet, a következőképpen lehet összefoglalni.
30
2015. június 30‑án J. Ye európai uniós védjegybejelentést nyújtott be az EUIPO‑hoz.
31
A lajstromoztatni kívánt védjegy az alábbi ábrás megjelölés volt:
32
A lajstromozást a védjegyekkel ellátható termékek és szolgáltatások nemzetközi osztályozására vonatkozó, 1957. június 15‑i, később felülvizsgált és módosított Nizzai Megállapodás szerinti 3., 9., 14., 18., 25. és 35. osztályba tartozó áruk és szolgáltatások tekintetében kérték.
33
A bejelentést a Közösségi Védjegyértesítő2015. december 9‑i 234/2015. számában hirdették meg.
34
2016. március 8‑án a Nowhere, felperes az elsőfokú eljárásban, felszólalást nyújtott be a 207/2009 rendelet 41. cikke alapján a bejelentett védjegy lajstromozásával szemben, a jelen ítélet 32. pontjában említett áruk és szolgáltatások egésze tekintetében.
35
A felszólalás többek között az alábbi három, korábbi, nem lajstromozott ábrás védjegyen alapult, amelyeket a kereskedelmi forgalomban többek között az Egyesült Királyságban használtak:
36
E korábbi védjegyeket illetően a felszólalás alátámasztásaként hivatkozott jogalap a 207/2009 rendelet 8. cikkének (4) bekezdése volt.
37
2017. szeptember 20‑i határozatával a felszólalási osztály elutasította a felszólalást.
38
2017. november 17‑én a Nowhere fellebbezést nyújtott be e határozattal szemben.
39
2018. október 8‑i, elsőként hozott határozatával az EUIPO második fellebbezési tanácsa elutasította e fellebbezést.
40
A Törvényszék Hivatalához 2019. január 7‑én benyújtott beadványában a Nowhere keresetet indított ezen első határozat hatályon kívül helyezése iránt.
41
2019. július 17‑i határozatával (R 2474/2017‑2. [REV] ügy) az EUIPO második fellebbezési tanácsa az EUIPO‑nak betudható nyilvánvaló hiba miatt visszavonta az említett első határozatot.
42
A 2019. december 18‑iNowhere kontra EUIPO – Ye (APE TEES) végzéssel (T‑12/19, EU:T:2019:907) a Törvényszék megállapította, hogy a jelen ítélet 40. pontjában említett keresetről már nem szükséges határozni.
43
Egy második határozattal, nevezetesen a vitatott határozattal az EUIPO második fellebbezési tanácsa elutasította a jelen ítélet 38. pontjában említett ezen fellebbezést. Konkrétan, ami a jelen ítélet 35. pontjában említett korábbi védjegyeket illeti, a fellebbezési tanács lényegében úgy tekintette, hogy az Egyesült Királyságnak az Unióból való kilépését és az átmeneti időszak 2020. december 31‑i lejártát követően az Egyesült Királyságban esetlegesen fennálló jogok már nem képezhetik olyan felszólalási eljárás alapját, amely többek között a 207/2009 rendelet 8. cikkének (4) bekezdésén alapul. Úgy ítélte meg tehát, hogy a Nowhere a felszólalásának alátámasztásaként a 207/2009 rendelet 8. cikkének (4) bekezdése alapján már nem hivatkozhat az Egyesült Királyság joga szerinti jellegbitorlási keresetre („action for passing off”) vonatkozó szabályozásra. Ily módon, ami e korábbi védjegyeket illeti, az EUIPO második fellebbezési tanácsa helybenhagyta a felszólalás ezen egyetlen okból történő elutasítását.
A Törvényszékhez benyújtott kereset és a megtámadott ítélet
44
A Törvényszék Hivatalához 2021. május 21‑én benyújtott keresetlevelével a Nowhere keresetet indított, amelyben a vitatott határozat hatályon kívül helyezését és megváltoztatását kizárólag annyiban kérte, amennyiben az EUIPO második fellebbezési tanácsa e határozattal a jelen ítélet 38. pontjában említett ok miatt elutasította az annak 43. pontjában említett fellebbezést.
45
A Törvényszékhez benyújtott keresete alátámasztásaként a felperes egyetlen, a 207/2009 rendelet 8. cikke (4) bekezdésének megsértésére alapított jogalapra hivatkozik. E jogalap keretében a Nowhere lényegében arra hivatkozott, hogy az európai uniós védjegy lajstromozásával szembeni felszólalás alapjául szolgáló korábbi jog fennállásának megállapítása szempontjából az egyetlen releváns időpont a védjegybejelentés benyújtásának időpontja.
46
Az EUIPO a maga részéről arra hivatkozott, hogy az ilyen korábbi jognak nemcsak ebben az időpontban kell fennállnia, hanem a felszólalás tárgyában hozott végleges határozata meghozatalának időpontjában is, vagyis a jelen ügyben a vitatott határozat elfogadásának időpontjában is.
47
Először is, a megtámadott ítélet 24. pontjában a Törvényszék megállapította, hogy bár az EUSZ 50. cikk (3) bekezdésének megfelelően az uniós jog az EUSZ 50. cikk (2) bekezdése alapján kötött kilépésről rendelkező megállapodás hatálybalépésétől, azaz 2020. február 1‑jétől már nem alkalmazandó az Egyesült Királyságra, az EUSZ 126. és az EUSZ 127. cikk (1) bekezdése első mondatának együttes értelmezéséből az következik, hogy eltérő rendelkezés hiányában az uniós jog az említett megállapodás hatálybalépésének napján kezdődő és 2020. december 31‑én véget érő átmeneti időszak (a továbbiakban: átmeneti időszak) alatt továbbra is alkalmazandó ezen államra és annak területén. Ezenkívül ezen ítélet 25. pontjában rámutatott arra, hogy a kilépésről rendelkező megállapodás 54–61. cikkének rendelkezései, amelyek e megállapodás harmadik részének a szellemi tulajdonra vonatkozó IV. címében szerepelnek, „nem tettek említést” a kilépésről rendelkező megállapodás hatálybalépése előtt az Egyesült Királyságban oltalom alatt álló korábbi jog alapján benyújtott felszólalások sorsáról.
48
Másodszor, az említett ítélet 26. és 27. pontjában a Törvényszék megjegyezte, hogy a jelen ügyben az előtte folyamatban lévő ügy szempontjából releváns közigazgatási iratanyag egyetlen releváns eleme, amely az átmeneti időszak lejárta után keletkezett, a vitatott határozat volt, mivel a bejelentett védjegy lajstromozása iránti kérelem benyújtása óta az EUIPO előtti eljárásra vonatkozó összes többi jogi aktusra a kilépésről rendelkező megállapodás hatálybalépése előtt, tehát mindenképpen az átmeneti időszak lejárta előtt került sor.
49
Harmadszor, ugyanezen ítélet 28. pontjában mindenekelőtt megállapította, hogy a Bíróságnak a megtámadott ítélet 18. pontjában hivatkozott 2014. május 8‑iBimbo kontra OHIM ítéletéből (C‑591/12 P, EU:C:2014:305, 12. pont) és 2020. június 18‑iPrimart kontra EUIPO ítéletéből (C‑702/18 P, EU:C:2020:489, 2. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat) eredő ítélkezési gyakorlatához hasonlóan. amely szerint az alkalmazandó anyagi jog meghatározása szempontjából lényegében az azon európai uniós védjegy lajstromozása iránti kérelem benyújtásának időpontja a meghatározó, amellyel szemben felszólalást nyújtottak be, a Törvényszéknek a többek között a 2020. január 30‑iGrupo Textil Brownie kontra EUIPO – The Guide Association (BROWNIE) ítéletben (T‑598/18, a továbbiakban: Brownie ítélkezési gyakorlat, EU:T:2020:22, 19. pont) kimondott és azóta „már bevettnek tekinthető” ítélkezési gyakorlatából következik, hogy a viszonylagos kizáró okok fennállását azon európai uniós védjegy lajstromozása iránti kérelem benyújtásának időpontjában kell értékelni, amellyel szemben felszólalást nyújtottak be.
50
A megtámadott ítélet 29. pontjában a Törvényszék emlékeztetett arra, hogy a Brownie ítélkezési gyakorlat szerint az a körülmény, hogy a korábbi védjegy elveszítheti a valamely tagállamban lajstromozott státuszát az európai uniós védjegy bejelentését követő valamely időpontban, többek között az érintett tagállamnak az Unióból való esetleges kilépését követően, főszabály szerint nem releváns a felszólalás kimenetele szempontjából.
51
Ezt követően, szintén ezen ítélkezési gyakorlat alapján, az említett ítélet 30. pontjában a Törvényszék e megfontolásokból azt a következtetést vonta le, hogy az a körülmény, hogy a 207/2009 rendelet 8. cikkének (4) bekezdése szerinti felszólalás az Egyesült Királyságban a kereskedelmi forgalomban használt korábbi, nem lajstromozott védjegyeken és az Egyesült Királyság joga szerinti jellegbitorlásra vonatkozó jogon alapult, nem releváns a kilépésről rendelkező megállapodás hatálybalépésének és az átmeneti időszak lejártának időpontja előtt benyújtott európai uniós védjegybejelentéssel szemben benyújtott felszólalás tekintetében.
52
Végül ugyanezen ítélet 31. pontjában arra a következtetésre jutott, hogy mivel a jelen ügyben a bejelentett védjegy lajstromozása iránti kérelmet ezen időpontok előtt nyújtották be, e korábbi, nem lajstromozott védjegyek – amennyiben azokat az Egyesült Királyságban a kereskedelmi forgalomban használták – főszabály szerint megalapozhatják a felszólalást a jelen ügyben, amit az EUIPO második fellebbezési tanácsának az értékelése során figyelembe kellett volna vennie.
53
Negyedszer úgy ítélte meg, hogy az EUIPO által előtte hivatkozott érvek nem kérdőjelezhetik meg ezt a következtetést.
54
Először is, a megtámadott ítélet 34. pontjában a Törvényszék elutasította az EUIPO‑nak a 207/2009 rendelet 8. cikkének (4) bekezdésében szereplő kijelentő mód jelen idejű használatára alapított érvét, megjegyezve egyrészt, hogy önmagában a kijelentő módnak valamely rendelkezésben való használata nem teszi lehetővé semmilyen következtetés levonását annak értelmezését illetően, másrészt pedig, hogy a „nem lajstromozott védjegy jogosultjának felszólalása alapján” fordulatra tekintettel, amellyel e 8. cikk (4) bekezdése kezdődik, nem zárható ki, hogy e használat inkább a felszólalás benyújtásának időpontjára, mintsem a vitatott határozat elfogadásának időpontjára vonatkozik.
55
Másodszor, ami a 2868/95 rendelet 19. szabálya (2) bekezdése d) pontjának és 20. szabálya (1) bekezdésének az EUIPO által hivatkozott rendelkezéseit illeti, a Törvényszék ezen ítélet 36. pontjában rámutatott, hogy ez utóbbi szabály szövegéből kitűnik, hogy a korábbi jog fennállására, érvényességére és oltalmának terjedelmére vonatkozó bizonyítékot az e szabályokban említett határidő lejárta előtt kell benyújtani. Márpedig a Törvényszék megállapította, hogy a jelen ügyben e határidő a kilépésről rendelkező megállapodás hatálybalépését és az átmeneti időszak lejártát megelőző időpontban járt le. Az említett ítélet 37. pontjában a Törvényszék ebből azt a következtetést vonta le, hogy „legalábbis a jelen ügyben” e rendelkezések ellentétesek az EUIPO azon tézisével, amely szerint az érintett korábbi jogok fennállásának meghatározása szempontjából a vitatott határozat elfogadásának időpontja a releváns időpont.
56
Harmadszor, az EUIPO‑nak a 207/2009 rendelet 42. cikkének (2) és (3) bekezdésére alapított érvére válaszul a Törvényszék ugyanezen ítélet 38. és 39. pontjában hangsúlyozta, hogy a felszólalás vizsgálata nem foglalja magában szisztematikusan a korábbi védjegy tényleges használatának vizsgálatát, mivel ez utóbbi vizsgálatra csak a bejelentő kérelmére kerülhet sor, és hogy mindenesetre e rendelet 42. cikkének (2) bekezdése az európai uniós védjegybejelentés meghirdetését megelőző öt évre vonatkozik, nem pedig arra az időszakra, amely azon a napon ér véget, amikor az EUIPO a felszólalásról végleges határozatot hoz.
57
Negyedszer, a megtámadott ítélet 40. pontjában a Törvényszék elutasította az EUIPO‑nak a törlési kérelmekre vonatkozó rendelkezésekre és ítélkezési gyakorlatra való hivatkozásait, rámutatva, hogy azok nem feltétlenül relevánsak egy felszólalási eljárással kapcsolatos jogvita keretében.
58
Ötödször, az EUIPO azon érvére válaszul, amely szerint lényegében az átmeneti időszak végétől kezdve nem állhat fenn ütközés a bejelentett védjegy és az Egyesült Királyságban a kereskedelmi forgalomban használt korábbi, nem lajstromozott védjegyek között, a Törvényszék a megtámadott ítélet 41. pontjában rámutatott arra, hogy a 2017/1001 rendelet 51. cikkének megfelelően a bejelentett védjegyet akkor lajstromozták, ha felszólalás esetén az eljárás – többek között a felszólalás elutasításával – megszűnt, és hogy e rendelet 52. cikkéből kifejezetten kitűnik, hogy a lajstromozás a bejelentés benyújtásának napjától, és nem csak az esetleges felszólalás jogerős elutasításának napjától kezdve érvényes.
59
Ezen ítélet 42. pontjában a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy még ha el is ismerjük, hogy az átmeneti időszak lejártát követően a szóban forgó védjegyek között már nem állhat fenn ütközés, a bejelentett védjegy lajstromozása esetén mégis fennállhatott volna ilyen összeütközés az európai uniós védjegybejelentés benyújtásának napja és az átmeneti időszak lejárta közötti időszakban. Márpedig a Törvényszék megjegyezte, hogy nehezen érthető, hogy miért kellene megtagadni a Nowhere‑től az Egyesült Királyságban ezen időszak alatt a kereskedelmi forgalomban használt korábbi nem lajstromozott védjegyeinek oltalmát, és hogy el kell tehát ismerni, hogy a felperesnek jogos érdeke fűződött az említett időszak tekintetében a felszólalásának sikerességéhez.
60
Hatodszor, az említett ítélet 44. és 45. pontjában a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy el kell utasítani az EUIPO arra alapított érvét is, hogy a 2017/1001 rendelet 139. cikke alapján a szóban forgó európai uniós védjegy bejelentője az európai uniós védjegybejelentését az Unió valamennyi tagállamában nemzeti védjegybejelentésekké alakíthatja át, és így ugyanazon a területen ugyanazon védjegy oltalmát nehézkes és költséges módon megszerezheti, miközben a lajstromozás akadálya már nem áll fenn az Unióban. Ugyanis a Törvényszék egyrészt rámutatott arra, hogy e megfontolások lényegében minden felszólalási eljárásra érvényesek, másrészt arra, hogy a 2017/1001 rendelet 139. cikkének (3) bekezdése alapján az európai uniós védjegybejelentés átalakításából eredő nemzeti védjegybejelentés az érintett tagállamban az európai uniós védjegybejelentés napjától részesül oltalomban, és így összeütközés állhat fenn az európai uniós védjegybejelentés napja és az átmeneti időszak lejárta közötti időszakban.
61
A fentiekre tekintettel, a megtámadott ítélet 46. pontjában a Törvényszék megállapította, hogy az EUIPO által felhozott érvek egyike sem volt alkalmas arra, hogy alátámassza azon álláspontját, amely szerint a megtámadott határozat elfogadásának időpontja, amely „a jelen ügy egyetlen, az átmeneti időszak lejárta után bekövetkezett eleme”, a jelen jogvita megoldása szempontjából a releváns időpont lett volna, és úgy ítélte meg, hogy helyt kell adni a Nowhere egyetlen jogalapjának és hatályon kívül kell helyezni a vitatott határozatot. Ugyanakkor az ezen ítélet 47. és 48. pontjában kifejtett indokok alapján a keresetet ezt meghaladó részében elutasította.
A Bíróság előtti eljárás és a fellebbezők kérelmei
62
2022. május 23‑án benyújtott beadványával az EUIPO a Bíróság eljárási szabályzata 170a. cikkének (1) bekezdése alapján kérte, hogy az Európai Unió Bírósága alapokmánya 58a. cikkének harmadik bekezdése alapján a fellebbezését nyilvánítsa megengedhetővé.
63
A Bíróság a 2022. november 16‑iEUIPO kontra Nowhere végzéssel (C‑337/22 P, EU:C:2022:908) megengedhetővé nyilvánította a fellebbezést.
64
A Bíróság elnöke 2023. március 21‑i határozatával megengedte a Németországi Szövetségi Köztársaságnak, hogy az EUIPO kérelmeinek támogatása végett beavatkozzon.
65
A Bíróság elnöke a 2023. április 27‑iEUIPO kontra Nowhere végzésével (C‑337/22 P, EU:C:2023:409) megengedte az International Trademark Association (INTA) számára, hogy az EUIPO kérelmeinek támogatása végett beavatkozzon.
66
A Bíróság elnöke 2023. október 3‑i határozatával a jelen ügyben az eljárást a 2024. június 20‑iEUIPO kontra Indo European Foods ítélet (C‑801/21 P, EU:C:2024:528) kihirdetéséig felfüggesztette. E kihirdetést követően a Bíróság elnökének 2024. június 20‑i határozatával elrendelték az eljárás folytatását.
67
Fellebbezésében az EUIPO azt kéri, hogy a Bíróság:
–
teljes egészében helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet;
–
teljes egészében utasítsa el a Nowhere által a vitatott határozattal szemben benyújtott keresetet, és
–
a Nowhere‑t kötelezze a jelen eljárás, valamint a Törvényszék előtti eljárás költségeinek viselésére.
68
A Nowhere azt kéri, hogy a Bíróság:
–
utasítsa el a fellebbezést, és
–
az EUIPO‑t kötelezze a fellebbezés költségeinek viselésére.
69
A Németországi Szövetségi Köztársaság támogatja az EUIPO kérelmeit.
70
Az INTA azt kéri, hogy a Bíróság:
–
helyezze hatályon kívül a megtámadott ítéletet, és
–
őt kötelezze saját költségeinek viselésére.
A fellebbezésről
71
Az EUIPO fellebbezése alátámasztásaként egyetlen jogalapra hivatkozik. E jogalappal lényegében azt állítja, hogy a Törvényszék azon következtetése, amely szerint az EUIPO második fellebbezési tanácsa a szóban forgó felszólalás értékelése keretében köteles lett volna figyelembe venni a korábbi, nem lajstromozott védjegyeket, amennyiben azokat az Egyesült Királyságban a kereskedelmi forgalomban használták, elégtelen indokolást és téves jogalkalmazást tartalmaz. E jogalap három részből áll, amelyek közül az első azon alapul, hogy a Törvényszék megsértette az indokolási kötelezettségét, mivel nem fejtette ki jogilag megkövetelt módon azokat az okokat, amelyek miatt e következtetéssel eltért az állandó ítélkezési gyakorlatától, a második a 207/2009 rendelet 8. cikke (4) bekezdésének értelmezésével kapcsolatos téves jogalkalmazáson, a harmadik pedig az EUSZ 50. cikk (3) bekezdéséből, valamint a kilépésről rendelkező megállapodás 126. és 127. cikkéből eredő jogkövetkezmények figyelmen kívül hagyásán, valamint a 207/2009 rendelet 1. cikkének (2) bekezdésében foglalt területiség elvének megsértésén alapul.
72
Az e fellebbezésben foglalt kérelmek támogatása végett a Németországi Szövetségi Köztársaság szintén arra hivatkozik, hogy a Nowhere Törvényszékhez benyújtott keresetét az eljáráshoz fűződő érdek hiánya miatt el kellett volna utasítani, mivel e korábbi védjegyek oltalma az EUIPO előtti fellebbezési eljárás során megszűnt.
Az elfogadhatóságról
73
A Nowhere vitatja a fellebbezés elfogadhatóságát, lényegében azzal az indokkal, hogy az nem vet fel az uniós jog egységessége, koherenciája vagy fejlődése szempontjából az Európai Unió Bírósága alapokmányának 58a. cikke értelmében vett jelentős kérdést, mivel a vitatott határozat megsértette az Európai Unió Alapjogi Chartájának (a továbbiakban: Charta) 41. cikkében rögzített megfelelő ügyintézés elvét, és e körülmények között azt mindenképpen hatályon kívül kell helyezni, mivel a megtámadott ítélet rendelkező részét erre az indokra kell alapítani.
74
E tekintetben egyrészt meg kell jegyezni, hogy a Bíróság teljes egészében helyt adott a fellebbezésnek, megállapítva, hogy az EUIPO által az eljárási szabályzat 170a. cikke (1) bekezdésének megfelelően benyújtott, a fellebbezés megengedhetővé nyilvánítása iránti kérelem a jogilag megkövetelt módon bizonyítja, hogy a fellebbezés az uniós jog egységessége, koherenciája és fejlődése szempontjából jelentős kérdést vet fel (2022. november 16‑iEUIPO kontra Nowhere végzés, C‑337/22 P, EU:C:2022:908, 41. és 42. pont).
75
Másrészt az a kérdés, hogy a megtámadott ítélet rendelkező része alapulhat‑e az ezen ítéletben szereplő indokoktól eltérő jogi indokokon, nincs hatással a fellebbezés elfogadhatóságára.
76
A Nowhere érvelését ezért el kell vetni.
A Németországi Szövetségi Köztársaságnak a Nowhere Törvényszék előtti eljáráshoz fűződő érdekének hiányára vonatkozó érveléséről
77
Emlékeztetni kell arra, hogy az a fél, amelynek az Európai Unió Bírósága előtti jogvitába való beavatkozását ezen intézmény alapokmányának 40. cikke alapján megengedték, nem módosíthatja a jogvita tárgyát, amelyet a felperes és az alperes kérelmei és jogalapjai határolnak körül. Következésképpen a beavatkozónak csupán azon érvei elfogadhatók, amelyek e kérelmek és jogalapok által kijelölt keretbe illeszkednek (2016. november 10‑iDTS Distribuidora de Televisión Digital kontra Bizottság ítélet, C‑449/14 P, EU:C:2016:848, 114. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
78
Mindazonáltal a beavatkozó fél nem lépi túl az Európai Unió Bírósága előtt folyamatban lévő jogvita kereteit azáltal, hogy egy imperatív jogalapra hivatkozik, amelyre az uniós bíróság hivatalból hivatkozhat, sőt köteles is arra hivatkozni (lásd ebben az értelemben: 2009. december 2‑iBizottság kontra Írország és társai ítélet, C‑89/08 P, EU:C:2009:742, 34. és 35. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). A fellebbezés keretében imperatív jogalapnak minősül minden olyan körülmény, amely a Törvényszékhez benyújtott hatályon kívül helyezés iránti kereset elfogadhatóságával, és különösen az e keresetet benyújtó félnek a megtámadott jogi aktus hatályon kívül helyezéséhez fűződő érdekével kapcsolatos (lásd ebben az értelemben: 2023. június 15‑iSilver és társai kontra Tanács ítélet, C‑499/21 P, EU:C:2023:479, 38. és 40. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
79
A jelen ügyben a fellebbezési kérelmeket támogató beavatkozási beadványában a Németországi Szövetségi Köztársaság többek között arra hivatkozik, hogy a Nowhere által a Törvényszékhez benyújtott keresetet az eljáráshoz fűződő érdek hiánya miatt el kellett volna utasítani, mivel a fellebbezési tanács előtti fellebbezési eljárás során a felszólalás alátámasztásaként hivatkozott korábbi védjegy oltalmának „megszűnése” miatt a Nowhere‑nek e keresetéből már semmilyen előnye nem származhatott.
80
Márpedig a jelen ítélet 78. pontjában megállapítottakra tekintettel, még ha fellebbezésében az EUIPO nem is hivatkozott a Nowhere vitatott határozattal szembeni eljáráshoz fűződő érdekének hiányára, a Németországi Szövetségi Köztársaság erre vonatkozó érvelése elfogadható.
81
Az ügy érdemét illetően emlékeztetni kell arra, hogy a hatályon kívül helyezés iránti eljáráshoz fűződő érdek fennállása azt feltételezi, hogy a keresetnek az eredményénél fogva alkalmasnak kell lennie arra, hogy az azt benyújtó személy számára előnnyel járjon. Az ilyen előny fennállásának kérdését konkrétan, az e kereset tárgyát képező határozat esetleges jogellenességének megállapításából esetlegesen eredő következmények összességére és az állítólagosan elszenvedett kár jellegére tekintettel kell értékelni (lásd ebben az értelemben: 2024. június 20‑iEUIPO kontra Indo European Foods ítélet, C‑801/21 P, EU:C:2024:528, 80. és 81. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
82
Márpedig a vitatott határozat helybenhagyja a felszólalási osztály azon határozatát, amely elutasította a Nowhere felszólalását azzal az indokkal, hogy ez utóbbi az átmeneti időszak lejártának napjától e felszólalás alátámasztásaként már nem hivatkozhatott az Egyesült Királyságban nem lajstromozott korábbi védjegyei által biztosított előnyökre. A Nowhere‑nek tehát előnye származhatott volna ezen indok jogellenességének megállapításából és a vitatott határozat hatályon kívül helyezéséből.
83
A Németországi Szövetségi Köztársaságnak a Nowhere Törvényszék előtti eljáráshoz fűződő érdekének hiányára vonatkozó érvelését tehát mint megalapozatlant el kell utasítani.
Az ügy érdeméről
84
Elöljáróban meg kell jegyezni, hogy mivel a jelen jogvita tárgyát képező európai uniós védjegy lajstromozása iránti kérelmet 2015. június 30‑án nyújtották be, e jogvitára egyrészt a 207/2009 rendeletnek az ezen időpontban hatályos anyagi jogi rendelkezései, másrészt pedig a 2017/1001 rendelet eljárási rendelkezései irányadók (lásd analógia útján: 2024. június 20‑iEUIPO kontra Indo European Foods ítélet, C‑801/21 P, EU:C:2024:528, 50. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
Az egyetlen jogalapnak a 207/2009 rendelet 8. cikke (4) bekezdésének értelmezésével kapcsolatos téves jogalkalmazásra alapított, második részéről
– A felek érvei
85
Egyetlen jogalapjának elsőként vizsgálandó második részében az EUIPO, amelyet a Németországi Szövetségi Köztársaság és az INTA is támogat, arra hivatkozik, hogy mind a felszólalási, mind pedig a törlési eljárások keretében a korábbi jog jogosultjának nemcsak az érintett európai uniós védjegybejelentés bejelentési vagy elsőbbségi időpontjában kell bizonyítania e jog fennállását, érvényességét és terjedelmét annak megállapítása érdekében, hogy az említett jog e bejelentéshez képest korábbi, hanem abban az időpontban is, amikor az EUIPO határozatot hoz, annak érdekében, hogy megállapítsa, hogy e jog továbbra is fennáll. Ugyanezen jognak az EUIPO előtti eljárás során történő ex nunc hatályú megszűnése, különösen lejárat, megszűnés vagy lemondás esetén, szükségszerűen az érintett felszólalás vagy törlési kérelem elutasítását vonja maga után. Ilyen általános szabályokat ismert el korábban a Törvényszék a 2006. szeptember 13‑iMIP Metro kontra OHIM –Tesco Stores (METRO) ítéletének (T‑191/04, a továbbiakban: Metro ítélet, EU:T:2006:254) 30–34. pontjában, amelyeket későbbi ítélkezési gyakorlatával is megerősített.
86
Az EUIPO szerint e szabályok levezethetők a 207/2009 rendelet 8. cikke (4) bekezdésének szövegéből, különösen e szöveg jelen idejű kijelentő módjának és nyelvtani szerkezetének alkalmazásából, kontextusából, különösen a 2868/95 rendelet 19. szabálya (2) bekezdése d) pontjának és 20. szabálya (1) bekezdésének, valamint a 207/2009 rendelet 42. cikke (2) és (3) bekezdésének megfogalmazásából, valamint a felszólalási eljárás általános céljából, amely a korábbi jogok jogosultjai érdekeinek védelmében áll, megőrizve e jogok alapvető funkcióját az európai uniós védjegyekkel való, két érvényes és érvényesíthető jog egyidejű fennállásából eredő ütközésekkel szemben.
87
Márpedig az EUIPO egyrészt azt rója fel a Törvényszéknek, hogy a megtámadott ítélet 28–31. pontjában olyan új általános szabályt „teremtett”, amely szerint a korábbi védjeggyel kapcsolatos, az európai uniós védjegybejelentés benyújtásának időpontját követően bekövetkező események nem relevánsak az e lajstromozással szembeni felszólalás kimenetele szempontjából. E tekintetben a Törvényszék az időbeli hatályánál fogva alkalmazandó anyagi jogra és a viszonylagos kizáró oknak a bejelentett európai uniós védjegy bejelentése időpontjában való fennállásának értékelésére vonatkozó megfontolásokra, valamint a Törvényszék olyan ítélkezési gyakorlatára támaszkodott, amelyek nem relevánsak. Ebből tévesen következtetett arra, hogy az EUIPO köteles figyelembe venni az átmeneti időszak lejárta előtt benyújtott európai uniós védjegybejelentéssel szemben hivatkozott, Egyesült Királyságban oltalom alatt álló korábbi jogokat.
88
Másrészt az EUIPO azt állítja, hogy a Törvényszék ezen ítélet 34–42. pontjában e rendelkezés szövegét, összefüggéseit és céljait figyelmen kívül hagyva értelmezte a 207/2009 rendelet 8. cikkének (4) bekezdését, amikor elutasította az e rendelkezésekre vonatkozó érveket, amelyeket a jelen ítélet 85. pontjában említett szabályok fennállásának megállapítása érdekében terjesztett elé.
89
Először is, ami a 207/2009 rendelet 8. cikke (4) bekezdésének szövegét illeti, a Törvényszék a megtámadott ítélet 34. pontjában tévesen értelmezte az érvelését, és tévesen értelmezte az említett rendelkezés nyelvtani szerkezetét.
90
Másodszor, ami ugyanezen rendelkezés kontextusát illeti, ezen ítélet 36. és 37. pontjában a Törvényszék minimalizálta szerepét, amikor úgy ítélte meg, hogy a 2868/95 rendelet 19. szabályának (1) bekezdése és 20. szabályának (1) bekezdése nem a felszólalás tárgyában hozott határozat meghozatalának időpontjára utal. Ezenkívül szerinte a Törvényszék az említett ítélet 38. és 39. pontjában tévesen utasította el az EUIPO‑nak a korábbi védjegy tényleges használatának feltételeire vonatkozó érvelését, noha azok egy olyan mechanizmus meglétét szemléltetik, amely megakadályozza az európai uniós védjegybejelentés elutasítását, ha nem áll fenn ütközés a felszólalás tárgyában hozott határozat meghozatalának időpontjában. Végül a Törvényszék szerinte ugyanezen ítélet 40. pontjában tévesen vetette el azt, hogy relevánsnak tekintse az uniós jog rendelkezéseinek alkalmazását és a törlési eljárásokra vonatkozó gyakorlatot.
91
Harmadszor, ami a felszólalási eljárások céljait illeti, az EUIPO azt állítja, hogy téves megfontolásokon alapul a Törvényszéknek a megtámadott ítélet 42. pontjában szereplő azon következtetése, amely szerint a Nowhere‑nek jogos érdeke fűződött felszólalásának sikeréhez. Egyrészt a Törvényszék azon megállapítása, hogy lajstromozás esetén potenciális ütközés áll fenn, az európai uniós védjegybejelentés bejelentési vagy elsőbbségi napja – amelynek alapvető szerepe a jogok időrendi sorrendjének az elsőbbség elvével összhangban történő meghatározása – és e védjegy lajstromozása meghirdetésének időpontjának, illetve annak az időpontnak az összekeverésén alapul, amelytől kezdve az európai uniós védjegyekre harmadik személyekkel szemben hivatkozni lehet. Másrészt többek között a Bíróság ítélkezési gyakorlatából következik, hogy a bitorlási keresetek és a közigazgatási eljárások tárgyuk és hatásaik tekintetében különböznek egymástól. Következésképpen, a Törvényszék állításaival ellentétben, az EUIPO álláspontja nem egyenértékű azzal, mintha megtagadná a Nowhere‑től a vitatott védjegybejelentés benyújtásának időpontja és az átmeneti időszak lejárta közötti időszakban az Egyesült Királyságban nem lajstromozott korábbi védjegyeinek oltalmát.
92
A Nowhere úgy véli, hogy az EUIPO érvelése nem megalapozott.
93
E tekintetben egyrészt arra hivatkozik, hogy az Egyesült Királyság Unióból való kilépése nincs hatással a korábbi jogait megillető oltalomra, mivel az általa benyújtott felszólalás vizsgálata szempontjából az egyetlen releváns időpont a bejelentett védjegy lajstromozása iránti kérelem benyújtásának időpontja, amely időpontban az Egyesült Királyság még az Unió tagállama volt.
94
Ezenkívül azt állítja, hogy felszólalása benyújtásának időpontjában az érintett korábbi védjegy az Unión belül a védjegyjog alapján területi védelemben részesült.
95
Másrészt azt állítja, hogy az EUIPO olyan előfeltevésből indul ki, amelyet a 207/2009 rendelet releváns rendelkezései egyáltalán nem támasztanak alá, miszerint a felszólalásról szóló végleges határozatot megelőzően a felszólalási eljárás során bekövetkező bármely korábbi jog megszűnésének a felszólalás elutasítását kell eredményeznie.
96
Ugyanis, először is azt állítja, hogy a Törvényszék helyesen állapította meg, hogy a 207/2009 rendelet 8. cikkének (4) bekezdésében szereplő kijelentő mód jelen idejű használata önmagában nem támasztja alá ezt az előfeltevést.
97
Másodszor, a 207/2009 rendelet releváns rendelkezéseiből, különösen annak 41. cikkéből nem következik, hogy a vitatott határozat meghozatalának időpontjában az érintett korábbi jogokat továbbra is ilyeneknek lehetne minősíteni. Csak az számít, hogy a szóban forgó európai uniós védjegybejelentés benyújtásának vagy elsőbbségének időpontjában az érintett korábbi védjegyek „korábbi jogoknak” minősültek‑e.
98
Harmadszor, az EUIPO‑nak a Metro ítéletre való hivatkozása a jelen jogvita tárgyát képező esettől eltérő esetre utal, amint azt a Törvényszék a megtámadott ítélet 35. pontjában hangsúlyozta, mivel a védjegyoltalom megújítása nem hasonlítható a felektől független politikai eseményhez.
99
Negyedszer, az EUIPO‑nak a 207/2009 rendelet 42. cikkének (2) és (3) bekezdéséből eredő követelményekre vonatkozó érvelése figyelmen kívül hagyja azt a számos esetet, amikor – amiatt, hogy a korábbi védjegy lajstromozása óta még nem telt az öt év – nem veszik figyelembe e védjegy tényleges használatát.
– A Bíróság álláspontja
100
Annak a megtámadott ítélet 31. pontjában szereplő megállapításához, hogy a Nowhere által a 207/2009 rendelet 8. cikkének (4) bekezdése alapján hivatkozott, az Egyesült Királyságban nem lajstromozott korábbi védjegyek főszabály szerint megalapozhatják felszólalását, a Törvényszék az ezen ítélet 28–30. pontjában felidézett Brownie ítélkezési gyakorlatára támaszkodott.
101
Ez az ítélkezési gyakorlat azon az előfeltevésen alapul, amely szerint, mivel az európai uniós védjegy lajstromozásával szembeni felszólalás alátámasztásaként hivatkozott viszonylagos kizáró ok fennállását az e lajstromozásra vonatkozó kérelem benyújtásának időpontjában kell értékelni, az a tény, hogy az e felszólalás alátámasztásaként hivatkozott korábbi védjegy ezen időpontot követően elveszíti a valamely tagállamban lajstromozott vagy ott alatt álló védjegy jogállását, főszabály szerint nem befolyásolja az említett felszólalás kimenetelét.
102
Márpedig, amint azt az EUIPO lényegében az egyetlen jogalapjának második részében állítja, ezen előfeltevésnek nincs alapja sem a 207/2009 rendelet 8. cikke (4) bekezdésének szövegében és összefüggéseiben, sem általánosabban a felszólalási eljárás célkitűzéseiben.
103
E tekintetben először is a 207/2009 rendelet 8. cikkének (4) bekezdése értelmében „a megjelölés nem részesülhet védjegyoltalomban”, „[a] nem lajstromozott védjegy, illetve a helyi jelentőségűt meghaladó mértékű kereskedelmi forgalomban használt bármely más megjelölés jogosultjának felszólalása alapján”, „ha” a megjelölés az alkalmazandó uniós vagy tagállami jogszabályokkal összhangban két feltételnek felel meg, nevezetesen egyrészt e 8. cikk (4) bekezdésének a) pontja szerint. „az e megjelöléshez fűződő jogokat az [európai uniós] védjegybejelentés bejelentési napjánál, illetve – elsőbbség igénylése esetén – az elsőbbség napjánál korábban szerezték meg”, másrészt pedig az említett 8. cikk (4) bekezdésének b) pontja szerint azt, hogy „a megjelölés alapján a jogosult megtilthatja a későbbi védjegy használatát”.
104
Ami az e rendelet 8. cikke (4) bekezdésének a) pontjában foglalt feltételt illeti, amint azt a közeli múltidő és a „korábbi” kötőszó használata hangsúlyozza, az kifejezetten a felszólalás alátámasztásaként hivatkozott megjelöléshez fűződő jogok korábbi megszerzésének időbeli kritériumára vonatkozik, tekintettel az érintett európai uniós védjegybejelentés benyújtásának időpontjára vagy adott esetben az annak alátámasztására hivatkozott elsőbbség időpontjára.
105
Ezzel szemben, noha az említett rendelet 8. cikke (4) bekezdésének b) pontjában előírt feltétel ezt a történeti szempontot is alkalmazza annak megkövetelésével, hogy a felszólalás alátámasztásaként hivatkozott megjelölés a rá alkalmazandó jogszabályok értelmében biztosítsa jogosultja számára „a későbbi védjegy használatának megtiltásához való jogot”, meg kell állapítani, hogy e feltétel jelen idejű kijelentő módban került megfogalmazásra, és nem utal egyetlen olyan időpontra sem, amikor annak teljesülnie kellene.
106
Hasonlóképpen hangsúlyozni kell, hogy e 8. cikk (4) bekezdésében a „bejelentett védjegy nem részesülhet védjegyoltalomban” kifejezés, amely az EUIPO‑nak a felszólalásnak helyt adó és az európai uniós védjegybejelentést elutasító határozatára utal, szintén jelen idejű kijelentő módban szerepel.
107
E rendelkezés szövegéből az következik, hogy kétségtelen, hogy az említett rendelkezésen alapuló felszólalás alátámasztásaként hivatkozott korábbi jog megszerzését az érintett európai uniós védjegybejelentés bejelentési időpontjára vagy adott esetben az elsőbbség napjára tekintettel kell értékelni. Ebből azonban az is következik, hogy ahhoz, hogy e felszólalásnak helyt lehessen adni, az szükséges, hogy e korábbi jog a jogosult számára biztosítsa „a későbbi védjegy használatának megtiltásához való jogot” valamely tagállam vagy az Unió jogszabályai alapján, nemcsak ebben az időpontban, hanem e felszólalás benyújtását követő időpontban is, egészen addig az időpontig, amikor határozatot hoznak arról, hogy „a bejelentett védjegy nem részesülhet védjegyoltalomban”.
108
Másodszor, ezt az értelmezést erősíti meg az a kontextus is, amelybe a 207/2009 rendelet 8. cikkének (4) bekezdése illeszkedik.
109
Egyrészt meg kell jegyezni, hogy e rendelkezés szövegéhez hasonlóan e rendelet 8. cikke (1) és (2) bekezdésének szövege, amelynek szerkezete hasonló, arra utal, hogy az olyan korábbi lajstromozott védjegyeken alapuló felszólalásokat illetően, amelyekre ez utóbbi rendelkezés alkalmazandó, ha az európai uniós védjegybejelentés benyújtásának napja releváns e korábbi lajstromozott védjegyek korábbi mivoltának értékelése szempontjából, e korábbi védjegyek oltalmának egészen a felszólalás elbírálásáig fenn kell állnia ahhoz, hogy e felszólalásnak helyt lehessen adni. Így, míg e 8. cikk (2) bekezdése az említett 8. cikk (1) bekezdésének alkalmazásában a „korábbi védjegy” fogalmát úgy határozza meg, mint amely többek között „olyan védjegy[re vonatkozik], amelynek bejelentési napja korábbi, mint az [európai uniós] védjegybejelentés bejelentési napja, figyelembe véve adott esetben az igényelt elsőbbségi jogot”, ugyanezen 8. cikk (1) bekezdése előírja, hogy „[a] korábbi védjegy jogosultjának felszólalása alapján a megjelölés nem részesülhet védjegyoltalomban”, ha az utóbbi rendelkezésben foglalt feltételek teljesülnek.
110
Másrészt a Bíróság ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy a fellebbezési tanácsok feladata annak vizsgálata, hogy a 40/94 rendelet 8. cikkének (4) bekezdése alapján hivatkozott korábbi jog nem került‑e már érvénytelenítésre jogerős és fellebbezéssel meg nem támadható bírósági határozattal abban az időpontban, amikor az érintett fellebbezési tanács a felszólalási osztály határozata elleni fellebbezésről határoz, annak biztosítása érdekében, hogy e jog továbbra is az e rendelkezés által megkövetelt joghatásokkal rendelkezzen (lásd ebben az értelemben: 2011. március 29‑iAnheuser‑Busch kontra Budějovický Budvar ítélet, C‑96/09 P, EU:C:2011:189, 95–97. és 205. pont).
111
Ezenkívül ezen ítélkezési gyakorlatból kitűnik, hogy ilyen jogerős bírósági határozat hiányában, és mivel a szóban forgó korábbi jog továbbra is fennáll abban az időpontban, amikor az EUIPO véglegesen határoz a felszólalásról, az EUIPO feladata annak vizsgálata, hogy a felszólaló bizonyította‑e, hogy a szóban forgó megjelölés a hivatkozott tagállam jogának hatálya alá tartozik, és lehetővé teszi‑e a későbbi védjegy használatának megtiltását (lásd ebben az értelemben: 2011. március 29‑iAnheuser‑Busch kontra Budějovický Budvar ítélet, C‑96/09 P, EU:C:2011:189, 95–97. és 205. pont).
112
A fenti megfontolásokból tehát az következik, hogy azt a kérdést, hogy továbbra is létezik‑e érvényes, oltalom alatt álló korábbi jog, abban az időpontban kell értékelni, amikor az EUIPO véglegesen határoz a felszólalásról, annak eldöntése érdekében, hogy „a bejelentett védjegy nem részesülhet‑e oltalomban”, a fellebbezési tanács előtti fellebbezési szakaszt is beleértve. Olyan előzetes kérdésről van szó, amelyet e hivatalnak még azelőtt kell eldöntenie, hogy megvizsgálná, hogy a felszólaló bizonyította‑e, hogy e korábbi jog egyébként megfelel a 207/2009 rendelet 8. cikkének (4) bekezdésében előírt anyagi jogi feltételeknek, és különösen azt, hogy biztosítja a jogosultja számára azt a jogot, hogy megtiltsa a későbbi védjegy használatát.
113
Harmadszor, ezt az értelmezést a felszólalási eljárás célkitűzései is megerősítik.
114
E tekintetben meg kell jegyezni, hogy a korábbi védjegyek tekintetében a 207/2009 rendelet 8. cikke (2) bekezdésének a) pontjában, a nem lajstromozott védjegyek tekintetében pedig e rendelet 8. cikkének (4) bekezdésében foglalt történeti szempontok az elsőbbség elvét alkalmazzák, amelyre a 2017/1001 rendelet (12) preambulumbekezdése emlékeztet.
115
Ezen elv értelmében az e rendeletek által az európai uniós védjegy jogosultjának biztosított kizárólagos jog azt a személyt illeti meg, aki az érintett védjegyet elsőként lajstromoztatta vagy szerezte meg. E tekintetben, amint az a 207/2009 rendelet 46. cikkéből kitűnik, az e védjegyre vonatkozó lajstromozás iránti kérelem benyújtásának időpontja vagy adott esetben az e kérelem alátámasztásaként hivatkozott elsőbbség napja a meghatározó. Két védjegy ütközése esetén vélelmezni kell, hogy az elsőként megszerzett vagy lajstromozott védjegyet kell olyannak tekinteni, amely teljesíti az ahhoz szükséges feltételeket, hogy a másodikként lajstromozott európai uniós védjegy előtt oltalom alatt álljon (lásd ebben az értelemben: 2013. február 21‑iFédération Cynologique Internationale ítélet, C‑561/11, EU:C:2013:91, 39. és 40. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
116
Ebből a szempontból a felszólalási eljárás, amely az európai uniós védjegyek lajstromozására irányuló eljárás keretében rendelkezésre álló előzetes ellenőrzési mechanizmusok közé tartozik, megfelel az olyan európai uniós védjegyek lajstromozásának elkerülésére irányuló megelőzési célnak, amelyek ütközhetnek más védjegyekkel vagy a gazdasági tevékenység körében használt más megjelölésekkel, lehetővé téve a korábbi védjegy jogosultja számára, hogy megakadályozza az e védjegyet esetlegesen sértő megjelölés lajstromozását. e jogosultnak a 207/2009 rendelet szerinti azon lehetőségének sérelme nélkül, hogy a későbbi védjegy használata miatt védjegybitorlási keresetet, illetve annak lajstromozását követően törlési kérelmet nyújtson be (lásd ebben az értelemben: 2013. február 21‑iFédération Cynologique Internationale ítélet, C‑561/11, EU:C:2013:91, 42., 43., 45. és 48. pont).
117
Ezenkívül a 207/2009 rendelet általános célja, hogy egyensúlyt teremtsen egyrészt a védjegyjogosultnak a védjegy alapvető funkciójának biztosításához fűződő érdeke között, amely abban áll, hogy biztosítsa a fogyasztó vagy a végső felhasználó számára az e védjeggyel jelölt áru vagy szolgáltatás származásának azonosíthatóságát, lehetővé téve számára, hogy az összetévesztés veszélye nélkül megkülönböztesse ezen árut vagy szolgáltatást a máshonnan származó áruktól vagy szolgáltatásoktól, másrészt pedig a többi gazdasági szereplő ahhoz fűződő érdekét, hogy olyan megjelölések álljanak rendelkezésükre, amelyek alkalmasak áruik és szolgáltatásaik jelölésére (lásd ebben az értelemben: 2018. május 30‑iTsujimoto kontra EUIPO ítélet, C‑85/16 P és C‑86/16 P, EU:C:2018:349, 90. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2020. július 16‑iACTC kontra EUIPO ítélet, C‑714/18 P, EU:C:2020:573, 35.pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
118
Így annak érdekében, hogy e védjegy betölthesse a védjegy alapvető funkcióját, a 207/2009 rendelet a jogosult számára jogok összességét biztosítja, és azokat az e rendeltetés funkció betöltéséhez feltétlenül szükséges mértékre korlátozza, többek között az e rendelet 42. cikke (2) bekezdésének első mondata értelmében vett „tényleges használatra” vonatkozó szabályok alkalmazása révén (lásd ebben az értelemben: 2020. július 16‑iACTC kontra EUIPO ítélet, C‑714/18 P, EU:C:2020:573, 36. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
119
E tekintetben a 207/2009 rendelet 42. cikke (2) és (3) bekezdésének a jelen jogvitára alkalmazandó változata úgy rendelkezik, hogy az európai uniós védjegy bejelentője kérheti a lajstromozott korábbi védjegy jogosultjától annak igazolását, hogy e korábbi védjegy a felszólalás tárgyát képező védjegy bejelentésének meghirdetését megelőző öt évben az Unióban „tényleges használat” tárgyát képezte. Ezenfelül, ha a korábbi közösségi védjegyet csak az árujegyzékben szereplő áruk, illetve szolgáltatások egy részével kapcsolatban használták, „a felszólalás vizsgálata során úgy kell tekinteni, mintha a védjegyet” csak a szóban forgó áruk, illetve szolgáltatások e része tekintetében lajstromozták volna. Így e rendelkezések a felszólalási eljárások sajátos összefüggésében tükrözik e rendeletek azon általános célját, hogy egyensúlyt teremtsenek a korábbi védjegy jogosultjának biztosított kizárólagos jogok fenntartása és védelme, valamint e jogok korlátozása között, harmadik személyek érdekeinek figyelembevétele érdekében (lásd ebben az értelemben: 2020. július 16‑iACTC kontra EUIPO ítélet, C‑714/18 P, EU:C:2020:573, 33., 38. és 39. pont).
120
Ennek megállapítását követően, amint az a jelen ítélet 101. pontjában megállapításra került, a megtámadott ítélet 28–30. pontjából kitűnik, hogy a Brownie ítélkezési gyakorlat szerint, ha valamely korábbi védjegy a releváns területen az európai uniós védjegybejelentés benyújtását követő időpontban – tehát azt megelőzően is, hogy az EUIPO az ez utóbbi védjegy lajstromozásával szembeni felszólalásról határozna – a felszólalási eljárás vagy a fellebbezési eljárás szakaszában már nem részesül oltalomban, e hivatalnak e körülményt nem kell figyelembe vennie annak meghatározása során, hogy e felszólalásnak helyt kell‑e adni. Ez az értelmezés szükségszerűen azzal a következménnyel jár, hogy az EUIPO‑nak egy korábbi védjeggyel való esetleges ütközés miatt meg kell tagadnia az európai uniós védjegy lajstromozását, jóllehet ezen elutasító határozat meghozatalának időpontjában ez utóbbi védjegy e területen már nem részesül oltalomban a rá alkalmazandó jogszabályok vagy szerződéses rendelkezések alapján.
121
Ugyanakkor olyan helyzetben, amikor a korábbi védjegy már nem élvez ilyen oltalmat, e védjegy alapvető funkcióját már nem veszélyeztetheti az európai uniós védjegy lajstromozása, mivel az ilyen korábbi védjegy már nem alkalmas ezen alapvető funkciójának betöltésére. Következésképpen a 207/2009 rendelet azon értelmezése, amelyen a megtámadott ítélet 31. pontjában szereplő következtetés alapul, ellentétes e rendelet azon általános céljával, hogy egyensúlyba hozza a korábbi védjegy jogosultjának és harmadik személyeknek az áruik és szolgáltatásaik jelölésére alkalmas megjelölések rendelkezésre állásához fűződő érdekeit.
122
A fentiek összességéből az következik, hogy a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot, amikor a megtámadott ítélet 28–30. pontjában arra az előfeltevésre támaszkodott, amely szerint az európai uniós védjegy lajstromozásával szembeni felszólalás alátámasztásaként hivatkozott viszonylagos kizáró ok fennállását csak az e lajstromozásra vonatkozó kérelem benyújtásának időpontja vonatkozásában kell értékelni.
123
Ami a megtámadott ítélet 42. pontját illeti, amelyben a Törvényszék az EUIPO‑nak a Nowhere korábbi védjegyei és a bejelentett védjegy közötti, az átmeneti időszak lejárta utáni ütközés hiányára vonatkozó érvére válaszul úgy ítélte meg, hogy legalábbis az európai uniós védjegybejelentés benyújtásának időpontja és az átmeneti időszak lejárta közötti időszakban ütközés állhat fenn, és így e társaságnak jogos érdeke fűződött felszólalásának sikeréhez, először is meg kell jegyezni, hogy a törlési és a felszólalási eljárások tárgyukat és hatásukat tekintve különböznek a védjegybitorlási eljárásoktól.
124
Így az ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy a korábbi európai uniós védjegy jogosultjának azon lehetősége, hogy védjegybitorlási keresetet indítson valamely későbbi európai uniós védjegy jogosultjával szemben, nem foszthatja meg értelmétől sem a törlési kérelem EUIPO‑hoz történő benyújtását, sem pedig az uniós védjegyek lajstromozási eljárása keretében rendelkezésre álló előzetes ellenőrzési mechanizmusokat, ideértve a felszólalási eljárásokat is (lásd ebben az értelemben: 2013. február 21‑iFédération Cynologique Internationale ítélet, C‑561/11, EU:C:2013:91, 48. pont).
125
Szimmetrikusan, egy olyan felszólalás benyújtása, amelyet az EUIPO érdemi vizsgálat nélkül elutasíthat, nem fosztja meg céljától a korábbi védjeggyel azonos vagy ahhoz hasonló megjelölések gazdasági tevékenység körében történő használatának megtiltására irányuló védjegybitorlási keresetet, ideértve a későbbi európai uniós védjegy tekintetében benyújtott ilyen keresetet is (lásd analógia útján: 2013. február 21‑iFédération Cynologique Internationale ítélet, C‑561/11, EU:C:2013:91, 45., 46. és 52. pont), és így még inkább az olyan megjelölés tekintetében benyújtott kereseteket, amely a jelen ügyben szóban forgó megjelöléshez hasonlóan még függőben lévő európai uniós védjegybejelentés tárgyát képezi
126
Ez az érvelés mutatis mutandis alkalmazandó a 207/2009 rendelet 8. cikkének (4) bekezdésében említett, korábbi, nem lajstromozott védjegyre is, amely rendelkezés értelmében „annak jogosultja megtilthatja a későbbi védjegy használatát”.
127
Következésképpen, ellentétben azzal az előfeltevéssel, amelyen a Törvényszéknek a megtámadott ítélet 42. pontjában szereplő érvelése alapul, a Nowhere felszólalásának azzal az indokkal történő elutasítása, hogy a szóban forgó védjegyek között semmilyen ütközés nem merülhet fel az átmeneti időszak lejártát követően, nem jár azzal a következménnyel, hogy e társaságtól meg kellene tagadni az Egyesült Királyságban ezen időpontot megelőzően a kereskedelmi forgalomban használt korábbi, nem lajstromozott védjegyeinek oltalmát, többek között valamely európai uniós védjegy használatához kapcsolódó esetleges ütközést illetően.
128
Ugyanis, amennyiben a Nowhere az Egyesült Királyság jogszabályai értelmében ténylegesen rendelkezett a 207/2009 rendelet 8. cikkének (4) bekezdése értelmében vett azon joggal, hogy megtiltsa a későbbi védjegy használatát, e társaság ezen időszak alatt jogosult volt arra, hogy jogainak megsértése miatt keresetet indítson az Egyesült Királyság bíróságai előtt a szóban forgó védjegybejelentés tárgyát képező európai uniós védjegy használata ellen, anélkül hogy ez utóbbi védjegy későbbi lajstromozása mindenképpen akadályát képezhetné e keresetnek.
129
Másodszor meg kell jegyezni, hogy a védjegybitorlási eljárásoktól eltérően a felszólalási eljárások nem a védjegyek gazdasági tevékenység körében történő tényleges használatával összefüggő ütközésre vonatkoznak, hanem a bejelentéstől függő és két egymással versengő, szintén érvényes és érvényesíthető szellemi tulajdonjog párhuzamos fennállásához köthető esetleges ütközésre.
130
Ebben az összefüggésben, amint arra a Törvényszék a megtámadott ítélet 41. pontjában emlékeztetett, a 207/2009 rendelet 46. cikkének megfelelően az európai uniós védjegy oltalmi ideje a bejelentés napjától számított tíz év.
131
Ugyanakkor, ellentétben azzal, amit a Törvényszék ezen ítélet 42. pontjában láthatóan levezet, ebből nem következik, hogy az e védjegy és a korábbi védjegy közötti összeütközés veszélye ettől az időponttól kezdve áll fenn. A 207/2009 rendelet 9. cikke (3) bekezdésének első mondata értelmében ugyanis az európai uniós védjegyoltalom harmadik személyekkel szemben csak ez utóbbi védjegy lajstromozása meghirdetésének napjától kezdve érvényesíthető. Következésképpen az európai uniós védjegy által a jogosultjának biztosított kizárólagos jog, mely többek között lehetővé teszi számára, hogy a 207/2009 rendelet 9. cikke (1) és (2) bekezdésének címén az érintett védjegy használatát egy bitorlási per keretében harmadik személyeknek megtiltsa, csak a harmadik személyek által e védjegy lajstromozásának meghirdetését követően elkövetett cselekményekre vonatkozhat (lásd ebben az értelemben: 2016. június 22‑iNikolajeva ítélet, C‑280/15, EU:C:2016:467, 37. pont).
132
Márpedig az EUIPO által a Törvényszék előtt hivatkozott és a megtámadott ítélet 42. pontjában felvázolt esetben, vagyis amikor az Egyesült Királyságban oltalom alatt álló korábbi védjegyek az átmeneti időszak végétől kezdve már nem részesülnek oltalomban az Unióban, kétségtelen, hogy fennáll az e korábbi védjegyek és az európai uniós védjegy közötti esetleges összeütközés veszélye abban az esetben, ha ez utóbbi védjegyet ezen időszak lejárta előtt lajstromozzák.
133
Mindazonáltal, mivel a jelen ügyben ebben az időpontban a Nowhere felszólalása függőben volt, és az EUIPO második fellebbezési tanácsa még nem fogadta el a vitatott határozatot, az említett időpontig e felszólalás lehetővé tette a Nowhere számára, hogy a szóban forgó korábbi védjegyek alapvető funkcióját védje azzal, megakadályozza e lajstromozást.
134
Ezzel szemben, még ha feltételezzük is, hogy a jelen ítélet 132. pontjában említett eset bebizonyosodik, mivel az átmeneti időszak lejártakor a bejelentett európai uniós védjegy még nem volt lajstromozva, és azt egyébként sem lehetett volna lajstromozni mindaddig, amíg e korábbi védjegyek oltalma meg nem szűnik.
135
Következésképpen lajstromozás esetén ezen európai uniós védjegy csak abban az időpontban válna érvényessé és érvényesíthetővé, amikor már nem állna fenn az említett korábbi védjegyekkel való semmiféle – akár potenciális – ütközés veszélye. Következésképpen a felszólalási eljárásnak a jelen ítélet 116. pontjában említett céljára tekintettel, amely éppen az ilyen potenciális ütközés felmerülésének elkerülése, nem állapítható meg – ellentétben azzal, ami a megtámadott ítélet 42. pontjából következik –, hogy a Nowhere megőrizte volna a bejelentett védjegy lajstromozásának megtagadásához fűződő „jogos érdekét” ebben az esetben.
136
Ebből következik, hogy a megtámadott ítélet e pontjában a Törvényszék téves előfeltevésekre támaszkodva vetette el az EUIPO arra vonatkozó érvelését, hogy az átmeneti időszak lejárta után nem áll fenn ütközés a korábbi védjegyek és a bejelentett védjegy között.
137
Ami a Törvényszék által a megtámadott ítélet 34–40. pontjában állítólagosan vétett téves jogalkalmazásokat illeti, amely pontokban a Törvényszék elutasította az EUIPO azon érveit, amelyek először is a 207/2009 rendelet 8. cikke (4) bekezdésének szövegére, másodszor a 2868/95 rendelet 19. szabálya (2) bekezdése d) pontjának és 20. szabálya (1) bekezdésének relevanciájára, harmadszor a valamely korábbi védjegy tényleges használatára vonatkozó feltételeknek tulajdonítandó jelentőségre vonatkoztak, negyedszer a Törvényszéknek a törlési eljárásokra vonatkozó ítélkezési gyakorlatára tekintettel elegendő rámutatni arra, hogy a jelen ítélet 102–136. pontjában tett megállapításokra tekintettel e téves jogalkalmazás fennállása vagy annak hiánya nem lehet kihatással az egyetlen jogalap második részének megítélésére.
138
A fentiek összességére tekintettel, és anélkül, hogy meg kellene vizsgálni az EUIPO által az egyetlen jogalapja második részének alátámasztására felhozott többi érvet, meg kell állapítani, hogy e második résznek helyt kell adni.
139
A Nowhere által hivatkozott érvek, amelyek lényegében ugyanazon az előfeltevésen alapulnak, mint a Törvényszéknek a megtámadott ítélet 28–31. pontjában szereplő álláspontja, amelyet a Bíróság a jelen ítélet 102–122. pontjában elutasított, nem alkalmasak e következtetés megkérdőjelezésére.
140
Ezenkívül, ami az EUIPO Metro ítéletre való, Nowhere által vitatott hivatkozásának relevanciáját illeti, meg kell állapítani egyrészt, hogy – amint arra e hivatal a válaszban rámutatott – a megtámadott ítéletben a Törvényszék a jelen jogvita tényállására a korábbi jogok fennállásának értékelése szempontjából releváns időpontra vonatkozó általános elveket alkalmazott, anélkül hogy figyelembe vette volna azt a tényt, hogy az Egyesült Királyság kilépése – többek között a korábbi védjegy oltalma megújításának elmaradásával ellentétben – a felek szándékától független körülménynek minősül. Másrészt, amint az különösen a jelen ítélet 121. pontjából kitűnik, az a kérdés, hogy a felszólalás vizsgálata szempontjából releváns‑e az a tény, hogy a korábbi jog a jogosult szándékától független körülmény miatt nem részesül már az uniós jog által biztosított oltalomban, nem meghatározó, mivel ilyen esetben e korábbi jog alapvető funkcióját már nem veszélyeztetheti a bejelentett védjegy lajstromozása.
Az egyetlen jogalapnak az EUSZ 50. cikk (3) bekezdéséből, valamint a kilépésről rendelkező megállapodás 126. és 127. cikkéből eredő jogkövetkezmények figyelmen kívül hagyására, valamint a 207/2009 rendelet 1. cikkének (2) bekezdésében említett területiség elvének megsértésére alapított, harmadik részről
– A felek érvei
141
Egyetlen jogalapjának másodikként vizsgálandó harmadik részében az EUIPO elöljáróban arra hivatkozik, hogy a jelen ítélet 85. pontjában említett általános szabályok abban az esetben alkalmazandók, ha a korábbi védjegy az átmeneti időszak lejártával az Egyesült Királyságnak az Unióból való tényleges kilépése miatt már nem érvényes és nem érvényesíthető az Unióban.
142
Ezen állítás alátámasztásaként először is megjegyzi, hogy a kilépésről rendelkező megállapodás nem tartalmaz olyan kifejezett rendelkezést, amely ezen általános szabályoktól eltérve előírná az Egyesült Királyságban oltalom alatt álló korábbi jogok és védjegyek oltalma megszűnésének a bármely korábbi jogra alkalmazandó bánásmódtól eltérő kezelését.
143
Ebből következik, hogy a megtámadott ítélet 25. pontjában a Törvényszék hiába mutatott rá arra, hogy a kilépésről rendelkező megállapodás nem tartalmaz az Egyesült Királyságban a kilépésről rendelkező megállapodás hatálybalépésének időpontját megelőzően oltalom alatt álló korábbi jog alapján benyújtott felszólalás sorsát szabályozó rendelkezéseket, mivel e körülmény nem igazolhatja, hogy a Törvényszék eltérjen az említett általános szabályoktól.
144
Ezenkívül nincs jelentősége annak, hogy – amint azt a Törvényszék ezen ítélet 26. és 27. pontjában megállapította – a vitatott határozat az egyetlen olyan releváns tényező, amelynek időpontja későbbi, mint az átmeneti időszak lejárta.
145
Másodszor, az EUIPO véleménye szerint a 207/2009 rendelet 9. cikke (3) bekezdésének második mondata alapján nem követelhető semmiféle méltányos kártérítés az Egyesült Királyságban bekövetkezett tények alapján valamely bejelentett európai uniós védjegy alapján, mivel ez utóbbi e védjegy lajstromozása meghirdetésének időpontjában már nem volt tagállam. Ez a körülmény szintén amellett szól, hogy az átmeneti időszak lejártát követően nem áll fenn a potenciális ütközés veszélye, és megerősíti, hogy a megtámadott ítélet 42. pontja e tekintetben téves jogalkalmazáson alapul.
146
Harmadszor, az EUIPO arra hivatkozik, hogy a bejelentett európai uniós védjegy lajstromozása esetén az érvényes és érvényesíthető lesz az Unió jelenlegi 27 tagállamában, az e védjegy lajstromozása iránti kérelem elsőbbségi napjának elismerésével. Márpedig a lajstromozás megtagadása esetén, és abban az esetben, ha e bejelentést 27 nemzeti védjegybejelentéssé alakítják át, a bejelentő e tagállamok mindegyikében oltalmat szerezhet nemzeti védjegyekre, szintén ezen időpont elismerésével. Ráadásul e bejelentőnek később lehetősége lenne új európai uniós védjegybejelentést benyújtani, a 2017/1001 rendelet 139. cikke alapján az így megszerzett nemzeti védjegyekre való hivatkozással, és következésképpen a jelen ügyben bejelentett európai uniós védjegyhez hasonló, uniós szintű egységes védjegyoltalmat szerezni. A Nowhere‑nek tehát semmilyen érdeke nem fűződik az érintett európai uniós védjegybejelentés elutasításához, amely bejelentés ugyanezen joghatásokkal járó átalakítása révén „jogszerűen megkerülhető”.
147
Ami az Egyesült Királyság területét illeti, a Nowhere‑nek adott esetben továbbra is lehetősége van arra, hogy az ezen államban nem lajstromozott korábbi védjegyei alapján vitassa azon védjegybejelentés esetleges lajstromozását, amelyet az érintett védjegybejelentő az átmeneti időszak lejártától számított kilenc hónapon belül a kilépésről rendelkező megállapodás 59. cikkének (1) bekezdése alapján az Egyesült Királyságban benyújt. Ez a lehetőség azonban elválik az EUIPO előtti felszólalási eljárástól.
148
Következésképpen az EUIPO azt állítja, hogy a megtámadott ítélet 45. pontjában szereplő megállapításokkal ellentétben az általa a Törvényszék előtt a szóban forgó európai uniós védjegybejelentés nemzeti védjegybejelentésekké történő átalakításával kapcsolatban kifejtett megfontolások nem érvényesek minden felszólalási eljárásra, mivel „normál” esetben, amelyben a korábbi jog az Unió valamely tagállamának joga alapján részesül védelemben, az európai uniós védjegy bejelentője átalakítás esetén nem részesülne ugyanolyan oltalomban, mint amelyet a jelen jogvita tárgyát képező bejelentett védjegy lajstromozása biztosítana.
149
Egyébiránt az EUIPO arra hivatkozik, hogy ellentétben azzal, amit a Törvényszék e pontban állít, a szellemi tulajdonjogok területiségének a 2017/1001 rendelet (5) preambulumbekezdésében említett elve miatt semmilyen ütközés nem állhat fenn az ilyen átalakításból származó nemzeti védjegy és az átmeneti időszak lejártát megelőző időszakban az Egyesült Királyságban nem lajstromozott korábbi védjegy között. Végül az EUIPO azt állítja, hogy a Törvényszék figyelmen kívül hagyja az uniós jogalkotónak a 40/94 rendelet első preambulumbekezdésében kimondott azon szándékát, hogy a nemzeti védjegyek alternatívájaként uniós szinten egységes szellemi tulajdonjogot hozzon létre.
150
A Nowhere úgy véli, hogy az EUIPO érvelése nem megalapozott.
151
Egyrészt előadja, hogy az események időbeli sorrendjét figyelembe kell venni az arányosság elvének a Charta 17. cikke (2) bekezdésének és 52. cikke (1) bekezdésének megfelelő vizsgálata során, az Egyesült Királyság Unióból való kilépését megelőzően, sőt az e kilépésről szóló népszavazás megtartását megelőzően, vagyis egy olyan időpontban indított eljárás keretében, amikor még nem lehetett előre látni az említett kilépést.
152
Másrészt rámutatva arra, hogy a kilépésről rendelkező megállapodás nem tartalmaz semmilyen kifejezett rendelkezést az Egyesült Királyságban oltalom alatt álló jogok Unión belüli megszűnésére vonatkozóan, a European Union (Withdrawal) Act 2018 (az Európai Unióból való kilépésről szóló 2018. évi törvény) 6. cikke (3) bekezdésének a) pontjára hivatkozik, amelynek értelmében az Egyesült Királyságban működő védjegybíróságoknak az uniós joggal összhangban az átmeneti időszak végén fennálló uniós jogból eredő másodlagos nemzeti jogot kell alkalmazniuk.
153
Ezenkívül a Trade Marks (Amendment etc.) (EU Exit) Regulations 2019 [a védjegyekről szóló 2019. évi rendeletek (módosítások stb.) (az EU‑ból való kilépés)] átmeneti rendelkezéseinek rendszere alapján szerinte el kell ismerni, hogy a felszólalási eljárás formális alapját képező európai uniós védjegy lajstromozása ezen eljárás keretében továbbra is a releváns jog. Így az Egyesült Királyság szellemi tulajdoni hivatala köteles az érintett felszólalásról a bejelentés időpontjában hatályos jog alapján határozni. A Nowhere ebből azt a következtetést vonja le, hogy az arányosság elve és a törvénynek a viszonosság biztosítására vonatkozó elve alapján figyelembe kellene venni e rendelkezéseket, amelyek lehetővé tehetnék az Egyesült Királyságban oltalom alatt álló jogok Unión belüli megszűnése következményeinek enyhítését.
– A Bíróság álláspontja
154
Először is emlékeztetni kell arra, hogy az EUSZ 50. cikk (3) bekezdése értelmében a kilépésről rendelkező megállapodás 2020. február 1‑jei hatálybalépésének időpontjától a Szerződések már nem alkalmazhatók az Egyesült Királyságra, így ezen időponttól kezdve ez az állam már nem tagállam (2022. június 9‑iPréfet du Gers és Institut national de la statistique et des études économiques ítélet, C‑673/20, EU:C:2022:449, 55. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Mindazonáltal e megállapodás negyedik preambulumbekezdése kimondja, hogy az uniós jog egésze e megállapodás hatálybalépésének napjától már nem alkalmazható erre az államra, az abban „meghatározott részletes szabályokra is figyelemmel”.
155
Márpedig az említett megállapodás 126. és 127. cikke olyan átmeneti időszakot ír elő, amely e megállapodás hatálybalépésének napján kezdődik és 2020. december 31‑én ér véget, amelynek során, ha ugyanezen megállapodás másként nem rendelkezik, az uniós jog továbbra is alkalmazandó az Egyesült Királyságra és az Egyesült Királyságban, és az e jogban a tagállamokra való hivatkozásokat úgy kell értelmezni, hogy azok magukban foglalják ezt az államot is.
156
Ezzel szemben, amint azt a Törvényszék a megtámadott ítélet 25. pontjában lényegében megállapította, a kilépésről rendelkező megállapodás 54–61. cikke, amely e megállapodás harmadik részének „Szellemi tulajdon” című IV. címében szerepel, és amely e megállapodás 185. cikke negyedik bekezdésének megfelelően az átmeneti időszak végétől alkalmazandó, nem jelöli meg, hogy milyen módon kell eljárni az említett megállapodás hatálybalépése előtt az Egyesült Királyságban oltalom alatt álló korábbi jog alapján benyújtott és ezen időszak végén függőben lévő felszólalás esetében.
157
Ugyanakkor, miután megállapította, hogy nincsenek erre utaló jelek, a Törvényszék úgy ítélte meg, hogy ez a megállapítás amellett szól, hogy az Egyesült Királyságban oltalom alatt álló olyan védjegyekre, amelyek alapján a kilépésről rendelkező megállapodás hatálybalépésének időpontját megelőzően felszólalást nyújtottak be, az átmeneti időszak lejártát követően nem lehet hivatkozni, ami az e megállapításnak a megtámadott ítélet 24–31. pontjában kifejtett érvelésbe való beillesztéséből is következik. Ekképpen eljárva a Törvényszék tévesen alkalmazta a jogot.
158
Egyrészt ugyanis, amint az a jelen ítélet 154. pontjában megállapításra került, a kilépésről rendelkező megállapodás negyedik preambulumbekezdéséből kitűnik, hogy az e megállapodásban meghatározott részletes szabályokra is figyelemmel az uniós jog az említett megállapodás hatálybalépésének időpontjától kezdve nem alkalmazandó az Egyesült Királyságra. Másrészt a 207/2009 rendelet 8. cikkének (4) bekezdése értelmében a védjegynek vagy az e rendelkezésben említett korábbi jognak különösen „az adott védjegyre vagy jogra irányadó tagállami jogszabályok szerint” kell biztosítania a jogosult számára, hogy „megtilthassa a későbbi védjegy használatát”. Márpedig az átmeneti időszak lejártától kezdve az Egyesült Királyság joga, amelyre a Nowhere a felszólalásának alátámasztása érdekében hivatkozott, a kilépésről rendelkező megállapodás ezzel ellentétes rendelkezésének hiányában már nem minősült „valamely tagállam jogának”.
159
A Törvényszék tehát a megtámadott ítélet 25. pontjában tévesen állapította meg, hogy a kilépésről rendelkező megállapodás nem tartalmaz kifejezett rendelkezéseket az e megállapodás hatálybalépésének időpontját megelőzően benyújtott felszólalás sorsára vonatkozóan, anélkül azonban, hogy abból megfelelő jogi következtetéseket vont volna le az Egyesült Királyságban oltalom alatt álló, e felszólalás alapjául szolgáló korábbi védjegyekre az átmeneti időszak végét követően való hivatkozás lehetőségét illetően.
160
Másodszor, a 207/2009 rendelet (2)–(4) preambulumbekezdésében említett és az európai uniós védjegy tekintetében e rendelet 1. cikke (2) bekezdésének második mondatában alkalmazott területiség elve értelmében a védjegyoltalom hatálya arra a területre korlátozódik, ahol a védjegy oltalom alatt áll (lásd ebben az értelemben: 1994. június 22‑iIHT Internationale Heiztechnik és Danzinger ítélet, C‑9/93, EU:C:1994:261, 22. pont; 2012. december 19‑iLeno Merken ítélet, C‑149/11, EU:C:2012:816, 38., 40. és 41. pont). Így ezen elvnek megfelelően az említett rendelet 8. cikke (4) bekezdésének alkalmazásában az alkalmazandó jog csak az érintett megjelölés oltalmának területén biztosít e megjelölésnek olyan kizárólagos jogokat, amelyek ütközhetnek valamely európai uniós védjeggyel (lásd ebben az értelemben: 2011. március 29‑iAnheuser‑Busch kontra Budějovický Budvar ítélet, C‑96/09 P, EU:C:2011:189, 162. pont).
161
Márpedig a kilépésről rendelkező megállapodás 54–61. cikkéből nem következik, hogy az e megállapodásban részes felek a területiség említett elvétől eltérve azt írták volna elő, hogy az átmeneti időszak lejártának időpontját követően lajstromozott európai uniós védjegynek oltalmat kell biztosítani az Egyesült Királyság területén, ideértve e védjegynek az ezen időpontot megelőző érvényességi időszakát is. Közelebbről, e cikkek semmilyen kapcsolatot nem állapítanak meg az említett időpontban folyamatban lévő európai uniós védjegybejelentés kimenetele és az Egyesült Királyság hatóságaihoz az e megállapodás 59. cikkének (1) bekezdése alapján benyújtott hasonló kérelem elbírálása között.
162
Ebből következik, hogy – amint azt az EUIPO az egyetlen jogalapjának harmadik része keretében lényegében kifejtette – nem állhat fenn ütközés az Egyesült Királyságban oltalom alatt álló korábbi védjegyek és valamely európai uniós védjegy között abban az esetben, ha ez utóbbi védjegyet az átmeneti időszak lejártát követően lajstromozzák, mivel ez utóbbi védjegy ebben az esetben egy eltérő terület vonatkozásában fog joghatásokat kiváltani, mint amelyen e korábbi védjegyek oltalom alatt állnak.
163
Ugyanakkor a Törvényszék, amikor a megtámadott ítélet 42. és 45. pontjában egyrészt az Egyesült Királyságban oltalom alatt álló korábbi védjegyek, másrészt a bejelentett európai uniós védjegy, vagy adott esetben ez utóbbi lajstromozásának megtagadása esetén az európai uniós védjegybejelentés átalakításából eredő nemzeti védjegybejelentés közötti esetleges ütközésre hivatkozott, hallgatólagosan, de szükségszerűen abból az előfeltevésből kiindulva, hogy amennyiben valamely európai uniós védjegy lajstromozása iránti kérelmet az átmeneti időszak lejárta előtt nyújtottak be, ez utóbbi védjegy, amelyet ezen időpontot követően lajstromoztak, vagy legalábbis az utóbbi bejelentés átalakításából származó nemzeti védjegy joghatásokat válthat ki az Egyesült Királyság területén. Márpedig egy ilyen előfeltevés a kilépésről rendelkező megállapodásban olyan kifejezett rendelkezések létét vonná maga után, amelyek a védjegyek területiségének elvétől eltérve lehetővé teszik az ilyen joghatásoknak az említett időpontot követő meghosszabbítását, ami nem áll fenn.
164
Ebből következik, hogy a Törvényszék azáltal, hogy a megtámadott ítélet 42. és 45. pontjában ilyen potenciális ütközés fennállására támaszkodott, tévesen alkalmazta a jogot, mivel nem vette megfelelően figyelembe az átmeneti időszak lejártának és a védjegyek területiségének a jelen jogvita tárgyát képező felszólalásra gyakorolt jogkövetkezményeit.
165
Következésképpen az egyetlen jogalap harmadik részének helyt kell adni, anélkül hogy meg kellene vizsgálni az EUIPO által annak alátámasztására felhozott többi érvet.
166
E következtetést nem kérdőjelezik meg a Nowhere‑nek az arányosság és a viszonosság elvére vonatkozó érvei. Ugyanis, mivel a Törvényszék a megtámadott ítéletben nem ezekre az elvekre támaszkodott, azok nem támaszthatják alá az ezen ítélet alapjául szolgáló érvelést sem.
167
Még ha feltételezzük is, hogy ezekkel az érvekkel a Nowhere azt kívánja kérni a Bíróságtól, hogy az ezen ítélet alapjául szolgáló indokokat más indokokkal helyettesítse, egyrészt elegendő rámutatni arra, hogy nincs jelentősége annak a körülménynek, hogy a felszólalást olyan időpontban nyújtották be, amikor az Egyesült Királyság kilépése nem volt előre látható, mivel – amint az a jelen ítélet 102–122. pontjából kitűnik – ahhoz, hogy valamely felszólalásnak helyt lehessen adni, az uniós jog alapján oltalom alatt álló korábbi védjegy oltalmának az e felszólalás tárgyában hozott végleges határozat kihirdetéséig fenn kell állnia.
168
Másrészt, ami azt illeti, hogy a Nowhere az Egyesült Királyság jogának az európai uniós védjegyeken alapuló felszólalásokra vonatkozó rendelkezéseire hivatkozik, amelyeket ezen állam Unióból való kilépése céljából fogadtak el, először is emlékeztetni kell arra, hogy az európai uniós védjegyszabályozás szabályok együtteséből álló, sajátos célokat követő önálló rendszer, amelynek alkalmazása független a nemzeti rendszerektől (2018. június 6‑iApcoa Parking Holdings kontra EUIPO ítélet, C‑32/17 P, EU:C:2018:396, 31. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Másodszor, amint az a jelen ítélet 161. pontjában megállapításra került, a kilépésről rendelkező megállapodás 54–61. cikkéből nem következik, hogy az e megállapodásban részes felek a területiség elvétől eltérve azt írták volna elő, hogy az átmeneti időszak lejártának időpontját követően lajstromozott európai uniós védjegyeknek oltalmat kell biztosítani az Egyesült Királyság területén. E körülmények között, még ha el is fogadjuk, hogy a viszonosság elve a jelen ügyben releváns, az semmi esetre sem vezetheti az EUIPO‑t annak elismerésére, hogy az Egyesült Királyságban oltalom alatt álló korábbi jogra továbbra is hivatkozni lehet az ilyen védjegy lajstromozásával szemben ezen időpontot követően benyújtott felszólalás keretében.
169
A fentiek összességére tekintettel, és anélkül, hogy az egyetlen jogalap első részét vizsgálni kellene, a fellebbezésnek helyt kell adni, és a megtámadott ítéletet hatályon kívül kell helyezni.
A Törvényszékhez benyújtott keresetről
170
Az Európai Unió Bírósága alapokmánya 61. cikkének első bekezdése értelmében, ha a Bíróság a Törvényszék határozatát hatályon kívül helyezi, és ha a per állása megengedi, az ügyet maga a Bíróság is érdemben eldöntheti, illetve határozathozatalra visszautalhatja a Törvényszékhez.
171
A jelen esetben a per állása lehetővé teszi a határozathozatalt.
172
E tekintetben, amint az a jelen ítélet 45. pontjában megállapításra került, a Nowhere keresetének alátámasztásaként egyetlen, a 207/2009 rendelet 8. cikke (4) bekezdésének megsértésére alapított jogalapra hivatkozott, amelynek keretében lényegében azt állítja, hogy az európai uniós védjegy lajstromozásával szembeni felszólalás alapjául szolgáló korábbi jog fennállásának meghatározása szempontjából az egyetlen releváns időpont az e védjegy lajstromozása iránti kérelem benyújtásának időpontja.
173
Márpedig a jelen ítélet 102–137. pontjában kifejtett okokból e jogalapot el kell utasítani, mivel e korábbi jognak mindaddig fenn kell állnia, amíg az EUIPO nem határoz az említett jogra alapított felszólalásról, ideértve a fellebbezési tanács előtti fellebbezési szakaszt is, ami a Nowhere által a felszólalása alátámasztására hivatkozott védjegy esetében nem állt fenn.
174
A jelen fellebbezés keretében a Nowhere azt állítja, hogy ő ezenkívül a Charta 41. cikkében rögzített megfelelő ügyintézés elvének megsértésére alapított jogalapra is hivatkozott.
175
Mindazonáltal, amint az a keresetlevél tartalmából kitűnik, noha a Nowhere azt állította, hogy mivel a vitatott határozatban nem vették figyelembe az Egyesült Királyságban oltalom alatt álló korábbi jogait, olyan kárt szenvedett, amelyért kizárólag az EUIPO felelős, tekintettel többek között az EUIPO második fellebbezési tanácsának a jelen ítélet 39. pontjában említett, 2018. október 8‑i első határozatának visszavonására, ezt az érvelést a 207/2009 rendelet 8. cikke (4) bekezdésének megsértésére alapított egyetlen jogalapjának alátámasztásaként fejti ki, nem pedig a megfelelő ügyintézés elvének megsértésére alapított, különálló és önálló jogalap alátámasztásaként.
176
Ebből következik, hogy a Nowhere keresetét el kell utasítani.
A költségekről
177
Az eljárási szabályzat 184. cikkének (2) bekezdése értelmében, ha a fellebbezés megalapozott, és a Bíróság maga hoz a jogvita kapcsán végleges határozatot, a Bíróság határoz a költségekről.
178
Ugyanezen szabályzat 138. cikkének (1) bekezdése alapján, amelyet ugyanezen szabályzat 184. cikkének (1) bekezdése értelmében a fellebbezési eljárásban is alkalmazni kell, a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte.
179
A jelen ügyben a Nowhere‑t, mivel pervesztes lett, az EUIPO kérelmének megfelelően kötelezni kell a saját költségein felül az EUIPO részéről a jelen fellebbezés és az elsőfokú eljárás során felmerült költségek viselésére.
180
A Bíróság eljárási szabályzata 140. cikke (1) bekezdésének megfelelően – amelyet e szabályzat 184. cikkének (1) bekezdése értelmében a fellebbezési eljárásban is alkalmazni kell – a fellebbezési eljárásba beavatkozó fél, jelen esetben a Németországi Szövetségi Köztársaság maga viseli saját költségeit.
181
E szabályzat 140. cikkének (3) bekezdése, amelyet e szabályzat 184. cikkének (1) bekezdése értelmében a fellebbezési eljárásban is alkalmazni kell, úgy rendelkezik, hogy a Bíróság elrendelheti, hogy a tagállamokon vagy intézményeken kívüli beavatkozó felek maguk viseljék saját költségeiket.
182
A jelen ügyben úgy kell határozni, hogy az INTA maga viseli saját költségeit.
A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:
1)
A Bíróság az Európai Unió Törvényszékének 2022. március 16‑iNowhere kontra EUIPO – Ye (APE TEES) ítéletét (T‑281/21, EU:T:2022:139) hatályon kívül helyezi.
2)
A Bíróság a Nowhere Co. Ltd keresetét elutasítja.
3)
A Bíróság a Nowhere Co. Ltd‑et kötelezi saját költségein felül az Európai Unió Szellemi Tulajdonjogi Hivatala (EUIPO) részéről a jelen fellebbezési eljárással és az elsőfokú eljárással kapcsolatban felmerült költségek viselésére.
4)
A Németországi Szövetségi Köztársaság és az International Trademark Association (INTA) maga viseli saját költségeit.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: angol.