Ideiglenes változat
A BÍRÓSÁG VÉGZÉSE (ötödik tanács)
2026. március 27.(*)
„ Előzetes döntéshozatal iránti kérelem – Sürgősségi előzetes döntéshozatali eljárás – A szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térség – A Bíróság eljárási szabályzatának 99. cikke – Büntetőügyekben folytatott igazságügyi együttműködés – (EU) 2016/343 rendelet – 8. cikk (1) és (2) bekezdés – A tárgyaláson való jelenlét joga – Kifejezett vagy hallgatólagos, de egyértelmű lemondás – Az akként értelmezett nemzeti szabályozás, hogy az a tárgyaláson való jelenlét joga tiszteletben tartásának biztosítása érdekében lehetővé teszi a büntetőeljárás alá vont személy további fogva tartását ”
A C‑68/26. PPU. sz. [Kilyanov](i) ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Sofiyski gradski sad (szófiai városi bíróság, Bulgária) a Bírósághoz 2026. február 9‑én érkezett, ugyanazon a napon hozott határozatával terjesztett elő a
DK
ellen folytatott,
a Sofiyska gradska prokuratura
részvételével folyamatban lévő büntetőeljárásban,
A BÍRÓSÁG (ötödik tanács),
tagjai: M. L. Arastey Sahún tanácselnök, J. Passer, E. Regan (előadó), D. Gratsias és B. Smulders bírák,
főtanácsnok: A. Rantos,
hivatalvezető: A. Calot Escobar,
tekintettel a kérdést előterjesztő bíróság 2026. február 9‑i, a Bírósághoz ugyanezen a napon érkezett kérelmére, hogy az előzetes döntéshozatal iránti kérelmet a Bíróság eljárási szabályzata 107. cikkének megfelelően sürgősségi eljárásban bírálják el,
tekintettel az ötödik tanács e kérelemnek helyt adó 2026. március 2‑i határozatára,
meghozta a következő
Végzést
1        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a büntetőeljárás során az ártatlanság vélelme egyes vonatkozásainak és a tárgyaláson való jelenlét jogának megerősítéséről szóló, 2016. március 9‑i (EU) 2016/343 európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 2016. L 65., 1. o.) 8. cikke (1) és (2) bekezdésének, az Európai Unió Alapjogi Chartája (a továbbiakban: Charta) 6. cikkének és 47. cikke második bekezdésének, valamint az arányosság elvének az értelmezésére vonatkozik.
2        E kérelem előterjesztésére a DK ellen a tárgyaláson való személyes megjelenésének biztosítása érdekében a fogva tartásának fenntartása tárgyában indított büntetőeljárás keretében került sor.
Jogi háttér
Az uniós jog
3        A 2016/343 irányelv (1), (33), (35) és (48) preambulumbekezdésének szövege a következő:
„(1)      A [Charta] 47. és 48. cikke, az emberi jogok és alapvető szabadságok védelméről szóló, [1950. november 4‑én Rómában aláírt,] európai egyezmény (a továbbiakban: EJEE) 6. cikke, a Polgári és Politikai Jogok Nemzetközi Egyezségokmányának 14. cikke és az Emberi Jogok Egyetemes Nyilatkozatának 11. cikke rögzítik az ártatlanság vélelmét és a tisztességes eljáráshoz való jogot.
[…]
(33)      A tisztességes eljáráshoz való jog a demokratikus társadalom egyik alapelve. A gyanúsítottaknak vagy a vádlottaknak a tárgyaláson való jelenlétre vonatkozó joga ezen a jogon alapul, és azt az egész Unióban biztosítani kell.
[…]
(35)      A gyanúsítottak és a vádlottak tárgyaláson való jelenlétének joga nem abszolút. Bizonyos feltételek esetén a gyanúsítottak és a vádlottak kifejezetten vagy hallgatólagosan, ugyanakkor egyértelműen lemondhatnak erről a jogról.
[…]
(48)      Mivel ezen irányelv minimumszabályokat határoz meg, a tagállamok kiterjeszthetik az ezen irányelvben meghatározott jogokat annak érdekében, hogy magasabb szintű védelmet nyújtsanak. A tagállamok által nyújtott védelem szintje sosem csökkenhet a Charta vagy az EJEE által biztosított, a Bíróság és az Emberi Jogok Európai Bírósága által értelmezett standardok alá.”
4        Ezen irányelv „Tárgy” című 1. cikke a következőket írja elő:
„Ez az irányelv az alábbiakra vonatkozó közös minimumszabályokat állapítja meg:
a)      a büntetőeljárás során az ártatlanság vélelmének egyes vonatkozásai;
b)      a büntetőeljárás során a tárgyaláson való jelenlét joga.”
5        Ugyanezen irányelvnek „A hallgatáshoz való jog és az önvádra kötelezés tilalma” című 7. cikkének (1) bekezdése kimondja:
„A tagállamok biztosítják, hogy a gyanúsítottaknak és a vádlottaknak jogukban áll hallgatni azzal a bűncselekménnyel kapcsolatosan, amelynek elkövetésével őket gyanúsítják vagy vádolják.”
6        Az említett irányelvnek „A tárgyaláson való jelenlét joga” című 8. cikkének (1) és (2) bekezdése a következőket írja elő:
„(1)      A tagállamok biztosítják, hogy a gyanúsítottaknak és a vádlottaknak joguk van a tárgyalásukon jelen lenni.
(2)      A tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy az olyan tárgyalás, amelynek eredményeként határozat születhet a gyanúsított vagy a vádlott bűnösségéről vagy ártatlanságáról, az érintett személy távollétében is megtartható, feltéve, hogy:
a)      a gyanúsítottat vagy a vádlottat kellő időben tájékoztatták a tárgyalásról és a meg nem jelenés következményeiről; vagy
b)      a tárgyalásról értesített gyanúsítottat vagy vádlottat általa meghatalmazott vagy az állam által kirendelt védő képviseli.”
7        A 2016/343 irányelvnek „Az új tárgyaláshoz való jog” című 9. cikke kimondja:
„A tagállamok biztosítják, hogy ha a gyanúsított vagy a vádlott nem volt jelen a saját tárgyalásán és a 8. cikk (2) bekezdésében meghatározott feltételek nem teljesültek, az érintett személynek joga van egy új tárgyaláshoz, vagy más olyan jogorvoslathoz, amely lehetővé teszi az ügy érdemi részének új elbírálását, ideértve új bizonyíték megvizsgálását, és amely az eredeti határozat megváltoztatásához vezethet. E tekintetben a tagállamok biztosítják, hogy az érintett gyanúsítottnak vagy vádlottnak jogában áll jelen lenni, ténylegesen részt venni, a nemzeti jog szerinti eljárásoknak megfelelően, továbbá a védelemhez való jogokat gyakorolni.”
A bolgár jog
8        A Nakazatelno‑protsesualen kodeks (a büntetőeljárásról szóló törvénykönyv; a DV 2005. október 28‑i 86. száma) alapeljárásra alkalmazandó változatának (a továbbiakban: NPK) „A vádlott jogai” című 55. cikke az (1) bekezdésében a következőket írja elő:
„A vádlottnak joga van a következőkhöz: […] az ügyről felvilágosítást adni vagy ezt megtagadni; az ügy irataiba betekinteni […] bizonyítékokat előterjeszteni; a büntetőeljárásban részt venni; kérelmeket, észrevételeket és kifogásokat előterjeszteni; utolsóként felszólalni […]”.
9        Az NPK‑nak „A bírósági felügyeleti intézkedések célja” című 57. cikke a következőképpen rendelkezik:
„A bírósági felügyeleti intézkedéseket a vádlott szökésének megakadályozása érdekében rendelik el […]”
10      Az NPK‑nak „A bírósági felügyeleti intézkedések típusa” című 58. cikke kimondja:
„[…]
(4)      előzetes letartóztatás.”
11      Az NPK‑nak „A bírtósági felügyeleti intézkedésekkel kapcsolatos kötelezettségek be nem tartásának következményei” című 66. cikke az (1) bekezdésében előírja:
„Ha a vádlott alapos ok nélkül nem jelenik meg a hatáskörrel rendelkező hatóság előtt, lakóhelyét e hatóság tájékoztatása nélkül változtatja meg, vagy ha megsérti a meghozott intézkedést, felügyeleti intézkedést kell vele szemben elrendelni, vagy a már elrendelt intézkedést a jelen törvénykönyvben meghatározott eljárásnak megfelelően szigorúbb intézkedéssel kell felváltani.”
12      Az NPK‑nak „Az előzetes tárgyalás kitűzéséről szóló értesítés” című 247c. cikke az (1) bekezdésében kimondja:
„Az előadó bíró utasítására a vádirat másolatát kézbesítik a vádlottnak. A vádlottat a vádirat kézbesítése útján tájékoztatják az előzetes tárgyalásra kitűzött időpontról, […] arról, hogy jogában áll ügyvéddel megjelenni, valamint arról, hogy az ügy a vádlott távollétében is tárgyalható és elbírálható, feltéve hogy a 269. cikkben foglalt feltételek teljesülnek. […]”
13      Az NPK‑nak „A vádlott jelenléte a tárgyaláson” című 269. cikke értelmében:
„(1)      Amennyiben a vádlottat súlyos bűncselekmény miatt helyezték vád alá, a vádlott jelenléte a tárgyaláson kötelező.
[…]
(3)      Amennyiben ez nem akadályozza az objektív igazság megállapítását, az ügy akkor bírálható el a vádlott távollétében, ha:
[…]
(3)      szabályszerűen idézték, távolmaradásának kimentésére nem adott elő elfogadható indokokat, és az NPK 247c. cikkének (1) bekezdésében szabályozott eljárást betartották;
[…]”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés
14      2020. augusztus 28‑án a Sofiyska gradska prokuratura (a szófiai városi bíróság mellett működő ügyészség, Bulgária) a Sofiyski gradski sad (szófiai városi bíróság, Bulgária), a kérdést előterjesztő bíróság előtt büntetőeljárást kezdeményezett több személlyel, köztük DK‑val szemben amiatt, hogy 2017 június és 2019 augusztus hónapja között olyan bűnszervezet tevékenységét irányították, amelynek célja kábítószerek forgalmazásával, termesztésével, valamint tűzfegyverek birtoklásával kapcsolatos bűncselekmények elkövetése és/vagy az e tevékenységekben való részvétel volt. DK ellen is büntetőeljárás van folyamatban, mivel 2019. január 15‑én a bűnszervezet döntésének végrehajtásaként nagy mennyiségű kábítószert terjesztett.
15      Márpedig a gyanúsítottak elfogására irányuló, 2019 augusztusában indított rendőrségi művelet során DK‑t nem lehetett megtalálni, így a nyomozásra a távollétében került sor. Hivatalból ügyvédet rendeltek ki számára, de az ügyvéd sem tudott vele kapcsolatba lépni. Ennek következtében a kérdést előterjesztő bíróság előtti eljárás DK távollétében indult meg. Ez utóbbit a hivatalból kirendelt ügyvéd képviselte a 2020. augusztus 28. és 2021. május 19. között tartott tizenöt tárgyaláson, amelyeken számos tanút meghallgattak.
16      2021. május 19‑én DK‑t letartóztatták. Az ugyanezen a napon tartott tárgyaláson az ügyész által előterjesztett, DK előzetes letartóztatásba helyezése iránti kérelem vizsgálata céljából a kérdést előterjesztő bíróság úgy ítélte meg, hogy nincsenek arra utaló jelek, hogy DK szökni próbálna. Következésképpen elutasította e kérelmet, és elrendelte DK szabadlábra helyezését. E bíróság ugyanakkor kifejezetten tájékoztatta őt az ellene felhozott vádakról, valamint arról, hogy a későbbi meg nem jelenés esetén az ügy a távollétében is elbírálható, anélkül hogy ezen okból új tárgyaláshoz való jogra hivatkozhatna.
17      2021. június 1‑jén DK megjelent a kérdést előterjesztő bíróság előtti tárgyaláson, ügyvédje kíséretében. E bíróságnak arról kellett döntenie, hogy DK kéri‑e a távollétében kihallgatott tanúk újbóli kihallgatását. Tekintettel azonban viselkedésére, amely arra utalt, hogy mentális zavarban szenved, a bíróság elhalasztotta döntését ebben a kérdésben, és pszichológiai és pszichiátriai szakértői vizsgálatot rendelt el DK állapotának felmérése céljából. DK sem e vizsgálaton, sem az azt követő, 2021. szeptember 27‑i és 2021. november 3‑i tárgyalásokon nem jelent meg.
18      Ez utóbbi tárgyaláson az említett bíróság úgy határozott, hogy DK‑t a pszichiátriai vizsgálat lehetővé tétele érdekében előzetes letartóztatásba helyezi. Ezt az intézkedést azonban nem lehetett végrehajtani, mivel DK megszökött, és nem tudták megtalálni.
19      2022. február 9‑én DK‑t ismét letartóztatták.
20      A 2022. február 14‑i tárgyaláson DK letartóztatását meghosszabbították annak érdekében, hogy lehetővé tegyék a belátási képességének értékelését célzó szakértői vélemény elkészítését. A 2022. március 23‑án készített szakértői vélemény megállapította, hogy DK rendelkezik belátási képességgel, így büntetőjogi felelőssége megállapítható, és a mentális zavart színlelte. A vele szemben indított büntetőeljárás tehát folytatódott.
21      2022. március 24‑én a kérdést előterjesztő bíróság azt kérdezte DK‑tól, hogy kéri‑e a távollétében kihallgatott tanúk újbóli kihallgatását. Az ügyvédjével folytatott konzultációt követően DK kifejezetten kijelentette, hogy nem kéri a jelenlétében történő ilyen kihallgatás tartását. DK‑t szabadlábra helyezték.
22      Az ezt követő hat tárgyaláson DK rendszeresen, majd szórványosan jelent meg, majd 2023. március 30‑tól teljesen felhagyott a megjelenéssel.
23      A 2024. január 25‑i tárgyaláson a kérdést előterjesztő bíróság megállapította, hogy DK véglegesen felhagyott az ügyvédjével való kapcsolattartással, és nem tudta őt közvetlenül megidézni, mivel nem tartózkodott az általa bejelentett címeken, és nem volt elérhető az általa megadott telefonszámon. A kérdést előterjesztő bíróság úgy ítélte meg, hogy DK a szökésével lehetetlenné tette e bíróság számára, hogy biztosítsa az NPK 55. cikkében előírt, a tárgyaláson való személyes részvételhez való jogának gyakorlását, elrendelte DK előzetes letartóztatásba helyezését, kizárólag e jog tényleges gyakorlásának biztosítása céljából, annak érdekében, hogy tájékoztassák a távollétében gyűjtött bizonyítékokról, és jelezze, hogy kéri‑e a már kihallgatott tanúk újbóli kihallgatását. Az említett bíróság azt is pontosította, hogy DK letartóztatásakor meghallgatja őt, és újraértékeli a további fogva tartás szükségességét. Az ezt követő tárgyalásokra azonban DK távollétében került sor, akit ekkor a hatóságok őrizetbe vétel céljából kerestek.
24      2025. július 21‑én DK‑t ismét letartóztatták és őrizetbe vették.
25      A 2025. november 20‑i tárgyaláson a kérdést előterjesztő bíróság hivatalból felvetette DK előzetes letartóztatása meghosszabbításának kérdését. E kérdésben azonban nem született döntés, mivel DK ismét olyan magatartást tanúsított, amely a mentális zavarban szenvedő személyekre jellemző. A 2026. január 30‑án készített szakértői vélemény azonban megállapította, hogy DK nem szenved ilyen zavarban, és belátási képességgel rendelkezik, így büntetőjogi felelősségre vonható.
26      A 2026. február 5‑i tárgyaláson DK az ügyvédjével folytatott konzultációt követően kijelentette, hogy tudomást szerzett a távollétében tartott tárgyalások jegyzőkönyveiről, és semmilyen kérdést nem kíván feltenni a kihallgatott tanúknak és szakértőknek. Az előzetes letartóztatás fenntartásának kérdését vizsgálva a kérdést előterjesztő bíróság úgy ítélte meg, hogy DK korábbi magatartása alapján szabadon bocsátása esetén fennáll a szökés valós veszélye. Márpedig szökés esetén e bíróságnak nem áll módjában tájékoztatni a felperest az összegyűjtött új bizonyítékokról, sem pedig lehetőséget biztosítani számára arra, hogy előterjessze a bizonyításra vonatkozó kérelmeit, érdemben kifejtse álláspontját, és utolsóként felszólaljon. Az ilyen szökés így az eljárásban való személyes részvételhez való jogának sérelméhez vezetne. E körülmények között, tekintettel DK szökésének bizonyított veszélyére, és arra, hogy DK mentális zavart szimulált, az említett bíróság szükségesnek ítélte DK fogva tartásának határozatlan időre történő meghosszabbítását annak érdekében, hogy az NPK 55. cikkének megfelelően biztosítsa a tárgyaláson való személyes részvételhez való joga hatékony gyakorlását.
27      A kérdést előterjesztő bíróság a határozatában hangsúlyozza, hogy DK további fogva tartásának egyetlen indoka ezen alapvető jog biztosítása, így az NPK 269. cikke (3) bekezdésének 3. pontjában előírtnál magasabb szintű védelem biztosítása számára, amely rendelkezés a 2016/343 irányelv 8. cikkének (2) bekezdését kívánja átültetni a nemzeti jogba. Az e fogva tartás igazolására alkalmas egyéb indokok – mint például az objektív igazság DK részvételével végzett vizsgálati cselekmények révén történő megállapításának szükségessége vagy újabb bűncselekmény elkövetése vagy a büntetés végrehajtása akadályozásának a veszélye – nem állnak fent. Mivel DK két alkalommal is megszökött, a személyes megjelenése biztosításának, ennélfogva a tárgyaláson való részvételhez való joga tényleges gyakorlásának az egyetlen hatékony módja a fogva tartása.
28      A kérdést előterjesztő bíróság emlékeztet arra, hogy a tárgyaláson való jelenléthez fűződő, a 2016/343 irányelv 8. cikkének (1) bekezdésében biztosított jogot a 2022. december 8‑i HYA és társai (A vád tanúihoz kérdések intézésének lehetetlensége) ítéletnek (C‑348/21, EU:C:2022:965, 44. pont) megfelelően úgy kell értelmezni, mint az aktív részvételhez való jogot, amely ténylegesen lehetővé teszi az érintett személy számára, hogy kérdéseket tegyen fel a tanúknak és szakértőknek, hogy a hatáskörrel rendelkező bírósághoz kérelmet nyújtson be, és egyéb lépéseket tegyen a tárgyaláson általa választott álláspont védelme érdekében. Mindazonáltal a Bíróság a 2022. szeptember 15‑i HN (Kitoloncolt vádlott elleni eljárás) ítéletben (C‑420/20, EU:C:2022:679, 42. pont) hangsúlyozta, hogy e rendelkezés jogot, nem pedig kötelezettséget határoz meg. Ezen irányelv 8. cikke (2) bekezdésének és (35) preambulumbekezdésének megfelelően tehát az érintett személy számára lehetővé kell tenni, hogy lemondhasson e jog gyakorlásáról. Ahhoz, hogy érvényes legyen, e lemondásnak kellően világosnak és egyértelműnek kell lennie. Mindemellett e 8. cikk (2) bekezdése nem kötelezi a tagállamokat arra, hogy előírják a tárgyalás megtartásának lehetőségét azt követően, hogy az érintett személy lemondott a tárgyaláson való jelenlétről. E rendelkezés tehát nem biztosít az érintett személyek számára alanyi jogot a megjelenéstől való tartózkodásra.
29      Következésképpen e bíróság úgy véli, hogy a 2016/343 irányelv 8. cikke lehetővé teszi a tagállamok számára annak előírását, hogy a tárgyalást az érintett személy jelenlétében kell megtartani, e személy tárgyaláson való részvételhez fűződő jogának biztosítása érdekében. Ilyen esetben, mivel az érintett személynek a tárgyaláson való megjelenésének hiánya megakadályozná e tárgyalás lefolytatását, a nemzeti jognak elő kell írnia olyan kényszerítő intézkedések meghozatalát, amelyek alkalmasak e személy tárgyaláson való fizikai jelenlétének biztosítására, többek között a büntetőeljárás lefolytatásának és a büntetőítélet végrehajtásának akadályozása céljából történő szökésének megelőzése érdekében.
30      Ezen indokok alapján az említett bíróság úgy véli, hogy e 8. cikkel nem ellentétes valamely nemzeti szabályozás olyan értelmezése és alkalmazása, amely lehetővé teszi az érintett személy előzetes letartóztatását annak biztosítása érdekében, hogy személyesen vegyen részt a tárgyaláson. Tekintettel az említett irányelv által megvalósított harmonizáció minimális jellegére, e kérdés a nemzeti jog hatálya alá tartozik. Meg kell azonban vizsgálni, hogy az uniós jog korlátozza‑e a tagállamok azon lehetőségét, hogy ilyen kényszerítő intézkedést fogadjanak el.
31      E tekintetben a kérdést előterjesztő bíróság először is megjegyzi, hogy a 2016/343 irányelv (48) preambulumbekezdése szerint ezen irányelv, mivel minimumszabályokat állapít meg, lehetővé teszi a tagállamok számára, hogy nemzeti szinten magasabb szintű védelmet nyújtsanak. Így a tagállamok nemcsak hogy mellőzhetik az említett irányelv 8. cikke (2) bekezdésének átültetését, hanem – amennyiben ezt a rendelkezést átültetik – annak szigorúbb alkalmazását is előírhatják. A tárgyaláson való személyes részvétel ugyanis az ugyanezen irányelv 8. cikkének (1) bekezdésében biztosított jog magasabb szintű védelmének minősül, mint a tárgyaláson való jelenlétről való lemondás, függetlenül attól, hogy e lemondás milyen körülmények között történik.
32      A jelen ügyben az NPK 269. cikke (3) bekezdése 3. pontjának elfogadásával a nemzeti jogalkotó a 2016/343 irányelv 8. cikkének (2) bekezdését kívánta átültetni, ugyanakkor két tekintetben is eltért attól. Egyrészt az ügy ismeretében való további lemondási okot írt elő, amely azon alapul, hogy a hatáskörrel rendelkező bíróság szerint az érintett személy távolléte nem képezi akadályát az objektív igazság megállapításának. Másrészt a hatáskörrel rendelkező bíróság az NPK 66. cikkének (1) bekezdése alapján elrendelheti e személy fogva tartását, ha e személy nem jelenik meg, ideértve azt az esetet is, amikor az ügy ismeretében lemondott a megjelenésről. Ebből következik, hogy az érintett személynek az ezen irányelv 8. cikkének (1) bekezdésében biztosított, a tárgyaláson való részvételhez fűződő jogát nemzeti szinten az említett irányelvben előírtnál magasabb szintű védelemmel biztosítják.
33      Másodszor, e bíróság megjegyzi, hogy az érintett személy fogva tartása sértheti a Charta 6. cikkében biztosított szabadsághoz való jogot, amely cikk alkalmazandó, mivel a jelen ügy a 2016/343 irányelv 8. cikke (1) és (2) bekezdésének értelmezésére vonatkozik. Meg kell tehát vizsgálni, hogy teljesülnek‑e azok a feltételek, amelyektől a Charta 52. cikkének (1) bekezdése a szabadsághoz való jog korlátozását függővé teszi. E feltételekre tekintettel különösen az a kérdés merül fel, hogy az ilyen kényszerintézkedés arányos‑e a kitűzött célokra, vagyis az érintett személynek a tárgyaláson való részvételhez fűződő jogára és az objektív igazság megállapítására tekintettel.
34      Harmadszor, az említett bíróság hangsúlyozza, hogy az érintett személynek joga van a Charta 47. cikkének második bekezdése értelmében vett tisztességes eljáráshoz, ezért meg kell vizsgálni, hogy az érintett személynek a tárgyaláson való részvételhez fűződő jogának biztosítása érdekében elrendelt fogva tartása tiszteletben tartja‑e az e cikkben biztosított tisztességes eljáráshoz való jogot, figyelembe véve az Emberi Jogok Európai Bíróságának ítélkezési gyakorlatát. A „méltányos eljárás” uniós jogi fogalma ugyanis megfelel az EJEE 6. cikkének (1) bekezdésében szereplő fogalomnak. Kétségtelen, hogy e bíróságnak még nem kellett foglalkoznia ezzel a kérdéssel. Mindazonáltal az Emberi Jogok Európai Bírósága a vádlottnak a tárgyaláson való jelenlétét a tárgyalás tisztességes jellege szempontjából „elsődleges jelentőségűnek” minősítette.
35      Negyedszer és utolsósorban a kérdést előterjesztő bíróság a 2016/343 irányelv 7. cikkének (1) bekezdésében előírt hallgatáshoz való jogra hivatkozik. Úgy véli azonban, hogy a Bíróság ítélkezési gyakorlatából, különösen a 2021. február 2‑i Consob ítéletből (C‑481/19, EU:C:2021:84, 41. pont) kitűnik, hogy e jog nem igazolhatja az illetékes hatóságokkal való együttműködés bármely hiányát, mint például az e hatóságok által elrendelt meghallgatáson való részvétel megtagadását vagy a meghallgatás elhalasztását célzó halogató magatartásokat. Az uniós joggal tehát nem ellentétes, hogy szankciókat szabjanak ki a megjelenés egyszerű megtagadása esetén, amennyiben a megjelenési kötelezettség objektív igazoláson alapul, amely többek között az objektív igazság bizonyításának szükségességéből ered. Még inkább lehetőség van kényszerintézkedés elrendelésére e megjelenés biztosítása érdekében.
36      E körülmények között a Sofiyski gradski sad (szófiai városi bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Lehetővé teszi‑e [a 2016/343 irányelv] 8. cikkének (1) és (2) bekezdése, valamint [ezen irányelv] (48) preambulumbekezdése, a Charta 6. cikke és 47. cikkének második bekezdése, valamint az arányosság elve a nemzeti szabályozás olyan értelmezését és alkalmazását, amely szerint az a vádlott, aki élt az e szabályozás által biztosított azon lehetőséggel, hogy ne jelenjen meg a tárgyalásokon, miután a tények ismeretében lemondott a tárgyalásról (azaz azt követően, hogy tájékoztatták az ellene felhozott vádról, a tárgyalás időpontjáról és helyéről, valamint arról, hogy távolmaradása miatt nem lehet megtámadni az érdemi ítéletet, és annak ellenére, hogy őt a védekezésével megbízott ügyvéd képviseli), kizárólag a tárgyaláson való személyes részvételhez való jogának magasabb szintű védelme érdekében (azaz a büntetés‑végrehajtási intézettől a tárgyalásra való átvitele céljából) letartóztatható és határozatlan ideig fogva tartható?”
A sürgősségi előzetes döntéshozatali eljárás alkalmazása iránti kérelemről
37      A kérdést előterjesztő bíróság az Európai Unió Bírósága alapokmánya 23a. cikkének első bekezdése és a Bíróság eljárási szabályzata 107. cikkének (1) bekezdése alapján kérte a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelem sürgősségi előzetes döntéshozatali eljárásban történő elbírálását.
38      E kérelem alátámasztására e bíróság arra hivatkozott, hogy DK jelenleg meg van fosztva szabadságától, és további fogva tartása közvetlenül a Bíróság által az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésre adott választól függ. Kifejti különösen, hogy abban az esetben, ha a Bíróság e kérdésre nemleges választ adna, DK fogva tartása azonnal véget érne, és szabadon bocsátanák. Ezzel szemben, igenlő válasz esetén DK fogva tartása mindaddig fennmaradna, amíg adott esetben új körülmények nem merülnek fel.
39      E tekintetben először is emlékeztetni kell arra, hogy az előzetes döntéshozatalra utalás többek között az EUMSZ 82. cikk (2) bekezdése alapján elfogadott 2016/343 irányelv 8. cikke (1) és (2) bekezdésének értelmezésére irányul, amely irányelv az EUM‑Szerződés harmadik részének a szabadságon, a biztonságon és a jog érvényesülésén alapuló térségre vonatkozó V. címe alá tartozik. Az említett előzetes döntéshozatalra utalás tehát sürgősségi előzetes döntéshozatali eljárás tárgya lehet.
40      Másodszor, a sürgősségre vonatkozó feltételt illetően az állandó ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy e feltétel teljesül, ha az alapügyben érintett személy az előzetes döntéshozatal iránti kérelem előterjesztésekor meg van fosztva szabadságától, és további fogva tartása az alapeljárás kimenetelétől függ, pontosítva, hogy e személy helyzetét a sürgősségi előzetes döntéshozatali eljárás alkalmazása iránti kérelem vizsgálatának időpontjában fennálló helyzet alapján kell értékelni (lásd különösen: 2026. február 12‑i Rastoshev ítélet, C‑712/25 PPU, EU:C:2026:101, 24. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
41      A jelen ügyben a kérdést előterjesztő bíróság által szolgáltatott információkból kitűnik, hogy DK 2025. július 21. óta, következésképpen pedig az előzetes döntéshozatal iránti kérelem sürgősségi eljárásban történő elbírálására irányuló kérelem vizsgálatának időpontjában ténylegesen meg van fosztva szabadságától. Ezenkívül az e bíróság által feltett kérdés lényegében annak meghatározására irányul, hogy az uniós jog e bíróság által hivatkozott rendelkezéseit úgy kell‑e értelmezni, hogy azokkal nem ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amely az említett bíróság által elfogadott értelmezés szerint lehetővé teszi az érintett személy további fogva tartását kizárólag a tárgyaláson való jelenlét jogának biztosítása céljából. A Bíróság e kérdésre adott válasza tehát főszabály szerint befolyásolhatja az alapügy kimenetelét, amelytől végeredményben DK fogva tartása függ.
42      E körülmények között az eljárási szabályzat 108. cikkének (1) bekezdése alapján helyt kell adni a kérdést előterjesztő bíróság azon kérelmének, hogy a jelen előzetes döntéshozatal iránti kérelmet sürgősségi előzetes döntéshozatali eljárásban bírálják el.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésről
43      Eljárási szabályzatának 99. cikke értelmében a Bíróság, ha az előzetes döntéshozatalra terjesztett kérdésre a válasz egyértelműen levezethető az ítélkezési gyakorlatból, vagy ha az előzetes döntéshozatalra elé terjesztett kérdésre adandó válasz nem enged teret semmilyen észszerű kétségnek, az előadó bíró javaslatára és a főtanácsnok meghallgatását követően az eljárás során bármikor indokolt végzéssel határozhat.
44      A jelen előzetes döntéshozatali eljárás keretében e rendelkezést kell alkalmazni.
45      Kérdésével a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keres választ, hogy a 2016/343 irányelv 8. cikkének (1) és (2) bekezdését a Charta 6. cikkével, 47. cikkének második bekezdésével és 52. cikkének (1) bekezdésével összefüggésben úgy kell‑e értelmezni, hogy azzal ellentétes az olyan nemzeti szabályozás, amelynek értelmében az e bíróság által elfogadott értelmezés szerint a büntetőeljárás alá vont személy, miután élt az e szabályozás által biztosított azon lehetőséggel, hogy nem jelenik meg a tárgyalásokon, fogva tartható kizárólag a tárgyaláson való jelenléthez való joga tényleges gyakorlásának biztosítása céljából.
46      Emlékeztetni kell arra, hogy a 2016/343 irányelv célja az 1. cikkének megfelelően, hogy minimumszabályokat állapítson meg a büntetőeljárás egyes elemeire, nevezetesen „az ártatlanság vélelmének egyes vonatkozásaira” – amelyeket ezen irányelv 3–7. cikke szabályoz –, valamint az említett irányelv 8. és 9. cikkének tárgyát képező, „a tárgyaláson való jelenlét jogára” vonatkozóan, annak érdekében, hogy ezen eljárásokban erősítse a tisztességes eljáráshoz való jogot, megerősítve a tagállamok egymás büntető igazságszolgáltatási rendszereibe vetett bizalmát, és ezáltal megkönnyítse a büntetőügyekben hozott határozatok kölcsönös elismerését (lásd ebben az értelemben: 2025. január 16‑i VB II [Az új tárgyaláshoz való joggal kapcsolatos tájékoztatás] ítélet, C‑400/23, EU:C:2025:14, 52. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat). Ahogyan az az (1) preambulumbekezdéséből kitűnik, a 2016/343 irányelv célja tehát a Charta 47. és 48. cikkében biztosított alapvető jogok tiszteletben tartásának biztosítása.
47      A tárgyaláson való jelenlét jogát illetően, amely a jelen előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdés tárgyát képezi, meg kell állapítani, hogy a 2016/343 irányelv 8. cikkének (1) bekezdése előírja, hogy a tagállamok biztosítják, hogy a gyanúsítottak és a vádlottak e joggal rendelkezzenek.
48      A tárgyaláson való jelenlét joga ugyanis a védelemhez való jog alapvető eleme, és általánosabban meghatározó jelentőséggel bír a tisztességes eljáráshoz való, a Charta 47. és 48. cikkében előírt jog tiszteletben tartása tekintetében (2023. március 23‑i Minister for Justice and Equality [Felfüggesztés megszüntetése] ítélet, C‑514/21 és C‑515/21, EU:C:2023:235, 60. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat), amelynek szerves részét képezi, ahogyan az ezen irányelv (33) preambulumbekezdéséből kitűnik (2025. május 20‑i Kachev ítélet, C‑135/25 PPU, EU:C:2025:366, 31. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
49      E 8. cikk (1) bekezdésének szövegéből tehát egyértelműen kitűnik, hogy a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy a gyanúsítottak és a vádlottak jelen legyenek a tárgyaláson. Ezzel szemben e rendelkezés nem pontosítja, hogy a tagállamok előírhatják‑e, hogy e jelenlét kötelező legyen (2022. szeptember 15‑i HN [Kitoloncolt vádlott elleni eljárás] ítélet, C‑420/20, EU:C:2022:679, 32. és 33. pont).
50      Ezenkívül a 2016/343 irányelv 8. cikkének (2) bekezdése kimondja, hogy a tagállamok rendelkezhetnek úgy, hogy az olyan tárgyalás, amelynek eredményeként határozat születhet a gyanúsított vagy a vádlott bűnösségéről vagy ártatlanságáról, az érintett személy távollétében is megtartható, amennyiben bizonyos feltételek teljesülnek.
51      Mivel ugyanis a tárgyaláson való személyes megjelenéshez való jog nem abszolút jog, az érintett személy e jogról önként, kifejezetten vagy hallgatólagosan lemondhat, feltéve, hogy a lemondás egyértelműen megállapítható (lásd ebben az értelemben különösen: 2013. február 26‑i Melloni ítélet, C‑399/11, EU:C:2013:107, 49. pont; 2022. május 19‑i Spetsializirana prokuratura [Szökésben lévő vádlottal szembeni eljárás] ítélet, C‑569/20, EU:C:2022:401, 35. pont).
52      Ugyanakkor e 8. cikk (2) bekezdésének szövegéből, különösen a „rendelkezhetnek” ige használatából szintén egyértelműen kitűnik, hogy e rendelkezés nem kötelezi a tagállamokat arra, hogy nemzeti jogukban előírják a tárgyalásnak az érintett személy távollétében történő megtartásának lehetőségét, hanem e tekintetben pusztán lehetőséget biztosít számukra (lásd ebben az értelemben: 2022. szeptember 15‑i HN [Kitoloncolt vádlott elleni eljárás] ítélet, C‑420/20, EU:C:2022:679, 34. és 37. pont).
53      A fenti megfontolásokból tehát az következik, hogy a 2016/343 irányelv 8. cikkének (1) és (2) bekezdése a gyanúsítottak és vádlottak tárgyaláson való jelenléthez való jogának, valamint az e jog alóli kivételeknek a meghatározására és szabályozására szorítkozik, anélkül azonban, hogy előírná vagy megtiltaná a tagállamok számára, hogy vezessék be minden gyanúsítottra vagy vádlottra vonatkozóan a tárgyaláson való jelenlét kötelezettségét (2022. szeptember 15‑i HN [Kitoloncolt vádlott elleni eljárás] ítélet, C‑420/20, EU:C:2022:679, 40. pont).
54      Következésképpen a Bíróság már kimondta, hogy ezen irányelv nem szabályozza azt a kérdést, hogy a tagállamok megkövetelhetik‑e a gyanúsított vagy vádlott tárgyaláson való megjelenését, így az ilyen kérdés az említett irányelv által megvalósított harmonizáció korlátozott hatályára tekintettel kizárólag a nemzeti jog hatálya alá tartozik (lásd ebben az értelemben: 2022. szeptember 15‑i HN [Kitoloncolt vádlott elleni eljárás] ítélet, C‑420/20, EU:C:2022:679, 42. pont).
55      Ez még inkább igaz azokra a részletszabályokra, amelyekkel valamely tagállam – mint a jelen ügyben is – bizonyos körülmények között az érintett személy személyes megjelenését kívánja előírni, többek között olyan kényszerintézkedés elfogadásával, mint e személynek a tárgyalása előtt és alatt történő fogva tartása.
56      E tekintetben hangsúlyozni kell, hogy a 2016/343 irányelvnek nem az a célja, hogy meghatározza azon feltételeket, amelyek mellett a büntetőeljárás alá vont személyeket megfoszthatják a Charta 6. cikkében biztosított szabadsághoz való jogtól, hanem – amint az a jelen végzés 46. és 48. pontjából kitűnik – kizárólag az a célja, hogy olyan közös minimumszabályokat állapítson meg, amelyek biztosítják e személyek számára a Charta 47. és 48. cikkében biztosított alapvető jogok, különösen a tisztességes eljáráshoz való jog tiszteletben tartását.
57      Ebből következik, hogy azokat a feltételeket, amelyek mellett a büntetőeljárás alá vont személy a tárgyalása előtt és alatt fogva tartható, kizárólag a nemzeti jog szabályozza, nem pedig a 2016/343 irányelv 8. cikkének (1) és (2) bekezdése, amelyre a kérdést előterjesztő bíróság az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésében hivatkozik, vagy ezen irányelv más rendelkezése.
58      Egyébiránt, ami a Chartának a szabadsághoz való jogra, a tisztességes eljáráshoz való jogra és az arányosság elvére vonatkozó 6. cikkét, 47. cikkének második bekezdését és 52. cikkének (1) bekezdését illeti, amelyekre a kérdést előterjesztő bíróság az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésében szintén hivatkozik, emlékeztetni kell arra, hogy a Charta alkalmazási körét az 51. cikkének (1) bekezdése határozza meg, amelynek értelmében rendelkezéseinek a tagállamok csak annyiban címzettjei, amennyiben az Unió jogát hajtják végre.
59      E tekintetben az „uniós jog végrehajtása” ez utóbbi rendelkezés szerinti fogalmának előfeltétele az érintett területek közötti közelséget, illetve az egyik terület által a másikra gyakorolt közvetett hatásokat meghaladó, valamely uniós jogi aktus és a szóban forgó nemzeti intézkedés közötti bizonyos fokú kapcsolat fennállása (2014. július 10‑i Julián Hernández és társai ítélet, C‑198/13, EU:C:2014:2055, 34. pont; 2025. június 12‑i Tallinna linn ítélet, C‑219/24, EU:C:2025:442, 50. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
60      Ebből következik az állandó ítélkezési gyakorlat szerint, hogy az uniós jogrendben biztosított alapvető jogokat az uniós jog által szabályozott valamennyi tényállásra, de nem az ilyen tényállásokon kívül kell alkalmazni (2013. február 26‑i Åkerberg Fransson ítélet, C‑617/10, EU:C:2013:105, 19. pont; 2025. június 12‑i Tallinna linn ítélet, C‑219/24, EU:C:2025:442, 51. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
61      Így a Bíróság többek között megállapította, hogy amiatt nem lehet az uniós alapvető jogokat valamely nemzeti szabályozásra alkalmazni, hogy az érintett területre vonatkozó uniós jogi rendelkezések nem írtak elő semmiféle kötelezettséget a tagállamokra nézve egy adott helyzet tekintetében (2014. július 10‑i Julián Hernández és társai ítélet, C‑198/13, EU:C:2014:2055, 35. pont; 2025. június 12‑i Tallinna linn ítélet, C‑219/24, EU:C:2025:442, 52. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
62      Ilyen esetben a tagállamok által egy ilyen helyzet tekintetben előírt nemzeti szabályozás kívül esik a Charta hatályán, következésképpen e helyzet nem értékelhető ez utóbbi rendelkezéseire tekintettel (lásd ebben az értelemben: 2025. június 12‑i Tallinna linn ítélet, C‑219/24, EU:C:2025:442, 53. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
63      Márpedig a jelen végzés 46–57. pontjából az következik, hogy nem tartozik a 2016/343 irányelv hatálya alá az olyan nemzeti szabályozás, amely a büntetőeljárás alá vont személynek a tárgyalás előtti és alatti fogva tartását szabályozza. Az ilyen nemzeti szabályozás tehát nem minősül az uniós jog Charta 51. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „végrehajtásának”.
64      Ebből következik, hogy mivel az előzetes döntéshozatalra utaló határozat nem utal az uniós joghoz való egyéb kapcsolódásra, az alapügyben szereplőhöz hasonló nemzeti szabályozás, amely a kérdést előterjesztő bíróság által elfogadott értelmezés szerint lehetővé teszi a büntetőeljárás alá vont személy további fogva tartását a tárgyaláson való megjelenésének biztosítása érdekében, nem tartozik a Charta hatálya alá, következésképpen nem értékelhető a Charta rendelkezéseire tekintettel.
65      Következésképpen a kérdést előterjesztő bíróság által feltett kérdésre azt a választ kell adni, hogy a 2016/343 irányelv 8. cikkének (1) és (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az nem alkalmazandó az olyan nemzeti szabályozásra, amelynek értelmében az e bíróság által elfogadott értelmezés szerint a büntetőeljárás alá vont személy, miután élt az e szabályozás által biztosított azon lehetőséggel, hogy nem jelenik meg a tárgyalásokon, fogva tartható kizárólag a tárgyaláson való jelenléthez való joga tényleges gyakorlásának biztosítása céljából.
A költségekről
66      Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről.
A fenti indokok alapján a Bíróság (ötödik tanács) a következőképpen határozott:
A büntetőeljárás során az ártatlanság vélelme egyes vonatkozásainak és a tárgyaláson való jelenlét jogának megerősítéséről szóló, 2016. március 9‑i (EU) 2016/343 európai parlamenti és tanácsi irányelv 8. cikkének (1) és (2) bekezdését
a következőképpen kell értelmezni:
az nem alkalmazandó az olyan nemzeti szabályozásra, amelynek értelmében – a Sofiyski gradski sad (szófiai városi bíróság, Bulgária) által elfogadott értelmezés szerint – a büntetőeljárás alá vont személy, miután élt az e szabályozás által biztosított azon lehetőséggel, hogy nem jelenik meg a tárgyalásokon, fogva tartható kizárólag a tárgyaláson való jelenléthez való joga tényleges gyakorlásának biztosítása céljából.
Aláírások
*      Az eljárás nyelve: bolgár.
i      A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.