62015CC0313
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
esitatud 13. juulil 2016 (
1
)
Liidetud kohtuasjad C‑313/15 ja C‑530/15
Eco‑Emballages SA
versus
Sphère France,
Schweitzer SAS,
Carrefour Import SAS,
Tissue France SCA,
SCA Hygiène Products SAS,
WEPA Troyes SAS,
Industrie Cartarie Tronchetti SpA,
Industrie Cartarie Tronchetti Ibérica, SL,
Kimberly-Clark SAS,
Gopack SAS,
Delipapier,
CMC France SARL,
Paul Hartmann SA,
Wepa Lille SAS,
Industrie Cartarie Tronchetti France SAS,
Melitta France SAS,
Cofresco Frischhalteprodukte GmbH & Co. KG,
Scamark SAS,
Système U Centrale Nationale SAS
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Tribunal de commerce de Paris (Pariisi kaubanduskohus, Prantsusmaa))
ja
Melitta France SAS,
Cofresco Frischhalteprodukte GmbH & Co. KG,
Délipapier,
Gopack SAS,
Industrie Cartarie Tronchetti SpA,
Industrie Cartarie Tronchetti Ibérica, SL,
Kimberly-Clark SAS,
Lucart France,
Paul Hartmann AG,
SCA Hygiène Products,
SCA Tissue France,
Group’Hygiène syndicat professionnel
versus
Ministre de l’Écologie, du Développement durable et de l’Énergie
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Conseil d’État (kõrgeim halduskohus, Prantsusmaa))
„Keskkond — Direktiiv 94/62/EÜ — Pakendid ja pakendijäätmed — Mõiste „pakend“ — Südamikud (rullid, torud, silindrid) — Rakendusdirektiiv 2013/2/EL — Pakendinäidete muutmine — Komisjoni rakenduspädevus — Kehtivuse hindamise küsimus”
1.
Mõnikord võtab Euroopa Kohtule esitatud eelotsuse küsimuste suhtes tähelepanelik väline vaatleja need küsimused paremini kokku, kui võiksime teha meie, kes nendes sõna võtame. Nii on see käesoleval juhul. Omavahel seotud kohtuvaidluste raames eri Prantsuse kohtute esitatud eelotsusetaotlustes (üks tõlgendamise ja teine kehtivuse hindamise kohta) tõstatatud probleemi kirjeldus on esitatud järgmises sõnastuses, mida saaks vaevalt veel paremini väljendada, sellele ülesandele pühendatud blogis (
2
):
„Tualettpaberirulli sees on pappsüdamik. Kas see sisemine element kuulub tualettpaberi pakendi hulka? Selle küsimuse taha on toppama jäänud Prantsuse kohtud. Vastus sõltub sõnast „pakend“, mis esineb direktiivis 94/62/EÜ „Pakendid ja pakendijäätmed“. Kui vastus on, et pappsüdamik on pakend, siis on võimalikud Euroopa Kohtu otsuse tõttu kahju kannatanud isikud mitte üksnes Prantsuse tualettpaberitootjad, vaid ka Prantsusmaal köögi kuivatuspaberi, alumiiniumfooliumi või säilituskile tootjad. Kui vastus on, vastupidi, et ei ole, siis soovib Conseil d’État (kõrgeim halduskohus) teada, kas Euroopa Komisjon, kui ta kiitis heaks rakendusdirektiivi, millega laiendati mõistet „pakend“ ülemääraselt, toimis ultra vires. Mängus on miljonid eurod.“
2.
Euroopa Kohtul tuleb nimelt lahendada küsimus, kas rullid, torud ja silindrid, mille ümber on keritud painduv toode (näiteks plastkile, alumiiniumfoolium, paber) selle müügiks tarbijatele, on või ei ole direktiivi 94/62/EÜ (
3
) tähenduses pakendid. Kui need südamikud (
4
) liigitatakse pakenditeks, siis oleks nimetatud direktiiv neile kohaldatav ja neid turustavad ettevõtjad või neid sisaldavate toodete tarbijad peaksid kandma nende ringlusse võtmise kulud. (
5
) Kohtuvaidlus võib näida tavaline, kuid see kätkeb teatavat õiguslikku keerukust ja selle majanduslikud tagajärjed on olulised.
I. Õiguslik raamistik
A. Liidu õigus
3.
Direktiivi 94/62 artikli 3 punktis 1 on määratletud mõiste „pakend“:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
1)
pakend – mis tahes materjalist valmistatud mis tahes laadi toode, mida kasutatakse kaupade kaitseks, käitlemiseks, kättetoimetamiseks ja esitlemiseks, mis võib olla mis tahes toormaterjali või töödeldud tootena ja mis antakse tootjalt edasi kasutajale või tarbijale. Samal eesmärgil kasutatavaid tagastamatuid tooteid tuleb samuti lugeda pakenditeks.
Pakendite hulka kuuluvad üksnes järgmised:
a)
müügipakend või esmane pakend, mis on ette nähtud müügikohas lõppkasutajale või tarbijale müüdava kaubaüksuse pakendamiseks;
b)
rühmapakend või teisene pakend, mis on ette nähtud teatud hulga kaubaüksuste rühmitamiseks müügikohas, sõltumata sellest, kas see müüakse koos kaubaga lõppkasutajale või tarbijale või kasutatakse seda vaid riiulite täitmiseks müügikohas; selle eemaldamine tootelt ei põhjusta toote omaduste muutumist;
c)
veopakend või kolmandane pakend, mis on ette nähtud hulga kaubaüksuste või rühmapakendite käitlemise ja veo hõlbustamiseks, et vältida nende füüsilist käitlemist ja veokahjustusi. Veopakenditeks ei loeta maantee-, raudtee-, mere- ja õhuveokonteinereid“.
4.
Direktiivi 94/62 artiklit 3 muudeti direktiiviga 2004/12/EÜ (
6
), mille artiklis 1 on sätestatud:
„Direktiivi 94/62/EÜ muudetakse järgmiselt:
1)
Artikli 3 punkti 1 lisatakse järgmised punktid:
2)
„Määratlus „pakend“ põhineb edaspidi allpool sätestatud kriteeriumitel. I lisas loetletud materjalid on nende kriteeriumite rakendamise selgitavad näited.
i)
Tooted loetakse pakendiks, kui need täidavad eespool nimetatud määratluse, ilma et see piiraks muid funktsioone, mida pakend võib samuti täita, välja arvatud siis, kui pakend on toote lahutamatu osa ning peab sisaldama, toetama või säilitama toodet kogu selle kasutusea jooksul ja kui kõik pakendi osad on mõeldud kasutada, tarbida või koos kõrvaldada;
ii)
tooted, mis on kujundatud ja ette nähtud müügikohas täitmiseks ja ühekorratooted, mida müüakse, mis on täidetud või mis on ette nähtud müügikohas täitmiseks, loetakse pakendiks, kui need täidavad pakendi funktsiooni;
iii)
pakendi komponendid ja pakendiga liidetud lisaelemendid loetakse pakendiga liidetud pakendiosaks. Lisaelemendid, mis ripuvad vahetult toote küljes või on sinna kinnitatud ja kui need täidavad pakkimise funktsiooni, loetakse pakendiks, kui need ei ole tootega liidetud osa ja kõik elemendid on ette nähtud tarbida või koos kõrvaldada.
Komisjon kontrollib ja vaatab vajadusel läbi kooskõlas artiklis 21 sätestatud menetlusega I lisas antud pakendite määratluse selgitavad näited. Esmajärjekorras pöördutakse järgmiste toodete poole: CD- ja videokassettide karbid, lillepotid, elastsesse materjali mähitud torud ja silindrid lillede jaoks [täpsustatud tõlge: torud ja silindrid, mille ümber on keritud painduv materjal], kleebiste aluspaber ja pakkimispaber.“
5.
Komisjon muutis direktiivi 94/62 I lisa direktiiviga 2013/2/EL (
7
). Nimetatud lisas on märgitud:
„I lisa
Artikli 3 lõikes 1 osutatud kriteeriumide selgitavad näited
Selgitavad näited kriteeriumi i kohta
Pakend
[…]
Elastsesse materjali (nt plastkilesse, alumiiniumfooliumi, paberisse) mähitud torud ja silindrid [täpsustatud tõlge: torud ja silindrid, mille ümber on keritud painduv materjal], v.a sellised torud ja silindrid, mis on ette nähtud kasutamiseks tootmisseadme osana ja mida ei kasutata toote esitamiseks kaubaüksusena.
[…]“.
6.
Direktiivi 2013/2 põhjenduses 2 on kinnitatud, et „[õ]iguskindluse ja mõiste „pakend“ ühtlustatud tõlgendamise huvides tuleks selgitavate näidete loetelu läbi vaadata ja seda muuta, et luua selgust juhtudel, kui piir selle vahel, mis on pakend ja mis mitte, on ähmane. Läbivaatamisega vastatakse liikmesriikide ja ettevõtjate üleskutsetele tõhustada direktiivi rakendamist ning luua siseturul võrdsed võimalused“.
7.
Direktiivi 2013/2 põhjenduses 4 on märgitud, et „[d]irektiivi 94/62/EÜ artikli 21 kohaselt loodud komitee ei ole käesolevas direktiivis sätestatud meetmete kohta oma arvamust avaldanud ning seepärast esitas komisjon kõnealuseid meetmeid käsitleva ettepaneku nõukogule ja edastas Euroopa Parlamendile. Nõukogu ei teinud otsust kahekuulise ajavahemiku jooksul, mis on ette nähtud nõukogu 28. juuni 1999. aasta otsuse 1999/468/EÜ (millega kehtestatakse komisjoni rakendusvolituste kasutamise menetlused) (
8
) artikliga 5a, ning seepärast esitas komisjon ettepaneku viivitamata Euroopa Parlamendile. Euroopa Parlament ei avaldanud ettepaneku edastamisest möödunud nelja kuu jooksul meetmele vastuseisu“.
B. Liikmesriigi õigus
8.
Direktiivi 94/62 sätted võeti Prantsuse õigusesse üle keskkonnaseadustikus (Code de l’environnement), mille artikli R. 543‑43 lõikes I on sätestatud:
„I.
Mõiste „pakend“ all on mõeldud iga eset, olenemata selle materjali laadist, mida kasutatakse kaupade hoidmiseks, kaitsmiseks ja käitlemiseks nende turustamiseks tootjalt tarbijale või kasutajale ning kaupade esitlemiseks. Samal eesmärgil kasutatavaid tagastamatuid tooteid tuleb samuti lugeda pakenditeks.
„Määratlus „pakend“ põhineb edaspidi allpool sätestatud kriteeriumidel.
1.
Tooted loetakse pakendiks, kui need vastavad eespool nimetatud määratlusele, ilma et see piiraks muid funktsioone, mida pakend võib samuti täita, välja arvatud siis, kui pakend on toote lahutamatu osa, ning peab sisaldama, toetama või säilitama toodet kogu selle kasutusea jooksul ja kui kõik pakendi osad on mõeldud kasutada, tarbida või kõrvaldada koos;
[…]
keskkonnavaldkonna eest vastutav minister koostab ministri määrusega neid kriteeriume selgitavate näidete loetelu“.
9.
Direktiiv 2013/2 võeti Prantsuse õigusesse üle ministri 6. augusti 2013. aasta määrusega, millega muudetakse ministri 7. veebruari 2012. aasta määrust mõistet „pakend“ täpsustavate, keskkonnaseadustiku artiklis R. 543‑43 määratletud kriteeriumide kohaldamise näidete kohta, (
9
) lisades pakendinäidete loetellu muu hulgas „rullid, torud ja silindrid, mille ümber keritakse painduv materjal (näiteks: plastkile, alumiiniumfoolium, paber), v.a rullid, torud ja silindrid, mis on tootmisseadmete osad ja mida ei kasutata toote esitlemiseks kaubaüksusena“.
10.
Keskkonnaseadustiku artikli L. 541‑10 lõikes II on kehtestatud kaupade tootjatele, importijatele ja turustajatele kohustus tagada kaupadest tekkivate jäätmete vältimine ja käitlemine või teha selleks koostööd. Selleks võivad nad valida luua eraldi jäätmekogumis- ja -käitlemissüsteemi või panna ühiselt käiku keskkonnaorganisatsiooni, mis täidab neid ülesandeid ja millele nad maksavad rahalist osamaksu. Need keskkonnaorganisatsioonid tegutsevad riigilt kuni kuueks aastaks saadud pikendatava tegevusloaga. Pakendiga müüdava kauba tootja, importija või esmaturustaja on artikli R. 543‑56 kohaselt kohustatud rahaliselt osalema tekitatud jäätmete kõrvaldamises.
II. Kohtuasjad liikmesriigi kohtus ja eelotsuse küsimused
11.
Kohtuasi C‑313/15 algatati nõuetega, mille esitas 2013. aasta jaanuaris Tribunal de commerce de Paris’le (Pariisi kaubanduskohus, Prantsusmaa) äriühing Eco-Emballages SA, kes tegeleb pakendijäätmete käitlemisega. (
10
) Nendes nõuetes (
11
) taotles ta 19‑lt äriühingult, kellega tal olid olnud lepingusuhted, alates 1. jaanuarist 2007 müügile lastud südamike eest osamaksude tasumist. Nõuded ulatuvad koos maksudega enam kui 42 miljoni euroni.
12.
Pakenditega tooteid turustavad ettevõtjad, kes on sõlminud lepingu organisatsiooniga Eco-Emballages, peavad maksma talle iga-aastast rahalist osamaksu, mis on välja arvutatud hinnakirja alusel olenevalt Prantsuse turul müüdavate pakendite materjalist, kaalust ja kogusest. Selleks peavad nad 60 päeva jooksul pärast kalendriaasta lõppu tegema tõese deklaratsiooni, milles on näidatud kõnealusel aastal turustatud olmepakendite materjali kaal ja pakendite kogus.
13.
Kostjatest ettevõtjad kinnitavad, et torud, rullid või õõnessüdamikud ei kuulu toodete ümbrise hulka ja et neid ei saa pidada pakendiks, mille suhtes kehtib direktiiviga 94/62 kehtestatud ringlussevõtukohustus. Seepärast ei märkinud nad neid oma aastadeklaratsioonidesse organisatsioonile Eco-Emballages ega tasunud rahalist osamaksu, mida see neilt nõuab.
14.
Nimetatud ettevõtjad väidavad liikmesriigi kohtus, et kui südamikud oleksid pakendid, võiks Eco-Emballages neilt nõuda osamakse alles alates direktiivi 2013/2 Prantsuse õigusesse ülevõtmise kuupäevast, s.o alates ministri 6. augusti 2013. aasta määrusest, mis jõustus nimetatud aasta 28. augustil, mitte alates 2007. aastast, nagu nõuab Eco-Emballages.
15.
Arvestades esitatud põhiseisukohti, kohtuasjale kohaldatavate direktiivide tõlgendamise raskust ja selle majanduslikke tagajärgi, otsustas Tribunal de commerce de Paris (Pariisi kaubanduskohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas direktiiviga 2004/12/EÜ muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. detsembri 1994. aasta direktiivi 94/62/EÜ pakendite ja pakendijäätmete kohta artiklis 3 määratletud pakendi mõiste hõlmab „südamikke“ (rullid, torud ja silindrid), mille ümber on keritud tarbijatele müüdav painduv materjal, nagu paber või plastkile vms?“
16.
Mitu käesolevas kohtuvaidluses kostjast ettevõtjat esitasid hiljem Conseil d’État’le (kõrgeim halduskohus, Prantsusmaa) kaebuse võimu kuritarvitamise kohta, et nõuda direktiivi 2013/2 Prantsuse õigusesse üle võtnud ministri 6. oktoobri 2013. aasta määruse tühistamist. Nad vaidlustasid selle kehtivuse, sest kuna nimetatud südamikud on arvatud pakendinäidete hulka, siis ei ole selle direktiiviga järgitud direktiivi 94/62 artikli 3 mõistet „pakend“, ületades sellega komisjonile tema rakendusvolituste piires antud volituse piire.
17.
Ministre de l’écologie, du développement durable et de l’énergie (keskkonna-, säästva arengu- ja energiaminister) palus Conseil d’État’l (kõrgeim halduskohus) kaebused rahuldamata jätta, sest vaidlustatud ministri määrusega oli direktiiv 2013/2, mille sätted on üksikasjalikud ja tingimusteta, üle võetud õigesti. Tema arvates ei ole tarvis eelotsuse küsimust esitada, sest see direktiiv ei tekita tõlgendamisraskusi ega riku ühtegi liidu õiguse üldpõhimõtet.
18.
Conseil d’État (kõrgeim halduskohus) siiski peatas menetluse, kuni Euroopa Kohus teeb otsuse kohtuasja C‑313/15 esemeks oleva eelotsusetaotluse kohta. Juhuks kui vastus nimetatud eelotsuse küsimusele on eitav, esitab ta Euroopa Kohtule järgmise küsimuse:
„Kas komisjoni 7. veebruari 2013. aasta direktiivis 2013/2/EL on seetõttu, et selles on „südamikud“ (rullid, torud ja silindrid), mille ümber keritakse painduv materjal, nagu paber, plastkile, vms, mida müüakse tarbijatele, arvatud pakendinäidete hulka, eiratud mõistet „pakend“, mis on määratletud 20. detsembri 1994. aasta direktiivi 94/62/EÜ artiklis 3, ja ületatud komisjonile tema rakendusvolituste raames antud volituse piire?“
19.
Euroopa Kohus liitis need kaks kohtuasja, milles esitasid oma kirjalikud seisukohad komisjon ja Prantsusmaa. Lisaks esitasid kohtuasjas C‑313/15 need Eco-Emballages, Système U Centrale Nationale SAS, Melitta France SAS koos äriühinguga Cofresco Frischhalteprodukte GmbH & Co. KG, Delipapier koos sektori 11 teise ettevõtjaga, nagu ka ettevõtjate ametiühing Group’Hygiène. Kohtuasjas C‑530/15 tegid seda Melitta France koos äriühingutega Cofresco Frischhalteprodukte, Delipapier koos sektori 10 teise ettevõtjaga ja ettevõtjate ametiühinguga Group’Hygiène.
20.
Kohtuistungil, mis peeti 4. mail 2016, osalesid Eco-Emballages, Melitta France, Delipapier, Système U Centrale Nationale, Prantsuse valitsus ja komisjon. Euroopa Kohtu taotlusel keskendusid nad oma seisukohtades direktiivi 94/62 mõiste „pakend“ moodustavatele eri elementidele, Euroopa Kohtu tulevase kohtuotsuse tagajärgede ajalisele piiramisele ja komisjoni pädevusele võtta vastu direktiiv 2013/2. Konkreetselt arutati ulatuslikult mõistele „pakend“ Euroopa Kohtu antava tõlgenduse ajalist kehtivust.
21.
Tuleb samuti märkida, et mõned ettevõtjatest, kes on kohtuasja C‑313/15 menetluse pooled, vaidlustasid Üldkohtus direktiivi 2013/2 kehtivuse. Nende hagid jäeti kaebeõiguse puudumise tõttu rahuldamata. (
12
)
III. Eelotsuse küsimuste analüüs
22.
Käesolev kohtuasi on Euroopa Kohtu praktikas mitte just tavaline juhtum, milles on ühendatud liikmesriigi kohtu (Tribunal de commerce de Paris (Pariisi kaubanduskohus)) tõstatatud eelotsuse küsimus tõlgendamise kohta kehtivuse hindamise küsimusega, mille esitas teine kohus (Conseil d’État (kõrgeim halduskohus)) sama vaidluse üle toimuvates tihedalt seotud eraldi kohtuvaidlustes.
23.
Analüüsin esimesena tõlgendamise küsimust, et seejärel käsitleda kehtivuse hindamise küsimust.
A. Eelotsuse küsimus tõlgendamise kohta: kas direktiivi 94/62 mõiste
„pakend
“ hõlmab südamikke?
24.
Tribunal de commerce de Paris’ (Pariisi kaubanduskohus) küsimus piirdub sellega, kas direktiiviga 2004/12 muudetud direktiivi 94/62 artikli 3 mõiste „pakend“ hõlmab südamikke. Vastusest sõltub organisatsiooni Eco-Emballages poolt turustusettevõtjate vastu esitatud maksenõuete lahendus.
25.
Esmapilgul võib küsimus näida nii lihtne kui ka kerge vastata: terve mõistus ütleb meile, et pakend on tarbijale müüdava kauba ümber panemiseks, pakkimiseks või kauba sees hoidmiseks. Sisemine toru, mis hoiab tualett- või köögipaberirulli koos, seda funktsiooni ei täida ja järelikult ei saa seda pakendiks nimetada.
26.
Meie, juristid, aga teame, et seadusandjad, ka liidu omad, ei rakenda õigusnormis sätestatud terminite kasutamisel mitte alati tervet mõistust, kas teatud terminitele „käesolevas seaduses“ uute tähenduste andmise tehnika abil või siis õigusnormides (
13
) üha sagedasema mõistete määratluste kasutamisega, mis ei ole vahel kooskõlas sõnaraamatutes antud määratlustega, kindel on aga, et õiguskeel on argikeelest eraldiseisev, vahel lausa selliste äärmusteni nagu käesoleval juhul.
27.
Direktiivi 94/62 mõiste „pakend“ ei lange kokku sellega, mida omistavad sellele terminile tarbijad, nii et selle selgitamiseks on vaja olnud kolme direktiivi. See seletab Prantsuse eelotsusetaotluse esitanud kohtutes algatatud kahte kohtuasja ja vastavaid Euroopa Kohtule esitatud eelotsuse küsimusi.
1. Poolte seisukohad
28.
Komisjon, Prantsusmaa ja Eco-Emballages väidavad, et vastavalt direktiiviga 2004/12 muudetud ja direktiiviga 2013/2 täiendatud direktiivi 94/62 artikli 3 punkti 1 esimesele lõigule hõlmab „pakendi“ legaaldefinitsioon südamikke. Need südamikud kaitsevad toodet transpordi ajal ja tarbijale esitlemiseks seestpoolt, võimaldavad seda koos hoida ja müügiks välja panna ja hiljem kasutada ning on äravisatavad. Direktiivis 94/62 ette nähtud laia tõlgendust arvestades ei oma tähtsust, et need ei esine välisümbrise kujul.
29.
Lisaks on komisjon, Prantsusmaa ja Eco-Emballages seisukohal, et südamikud on direktiivi 94/62 artikli 3 punkti 1 teise lõigu punkti a tähenduses „müügipakend või esmane pakend“, sest need on projekteeritud nii, et need moodustavad koos tootega, mida need koos hoiavad, tarbijale või lõppkasutajale mõeldud kaubaüksuse ja neid ei müüda eraldi.
30.
Lõpuks ei vasta südamikud kolmele mõistest „pakend“ direktiivi 94/62 artikli 3 punkti 1 kolmanda lõigu taandes i sätestatud väljajätmise kriteeriumile, mis lisati direktiiviga 2004/12. Need ei ole osa nende ümber keritud painduvast materjalist, mis tuleb kasutamiseks südamikust eraldada; need ei ole ka tingimata vajalikud toote sisaldamiseks, toetamiseks või säilitamiseks ja lõpuks ei kasutata ega tarbita ega kõrvaldata neid samal ajal koos nende peale keritud tootega, vaid need visatakse ära pärast selle toote täielikult ärakasutamist, erinevalt sellest, mis toimub näiteks teepakikesega.
31.
Oma kirjalikud seisukohad esitanud ettevõtjad vaidlevad komisjoni, Prantsusmaa ja organisatsiooni Eco-Emballages põhiseisukohale vastu. Nende arvates tähistab termin „pakend“ tingimata elementi, mis – kui see ei ole ümbritsev – on vähemasti küll väline. Südamik ei sisalda toodet (näiteks tualettpaberit) ega ka kaitse seda, sest tegu ei ole välise ümbrisega, vaid sisekomponendiga.
32.
Need ettevõtjad leiavad, et südamikud ei vasta direktiivi 94/62 artikli 3 punkti 1 kolmandas lõigus nõutud tingimustele, selleks et artiklit loetaks pakendiks. Need ei ole mõeldud toodet sisaldama või kaitsma, sest need ei ümbritse toodet, ja neid ei kasutata toote hoidmiseks ega üleandmiseks tootjalt tarbijale. Südamikud ei taga ka toote esitlemist, sest nendele ei saa paigutada tarbijatele mõeldud teavet, mis on esitatud ümbrisel ja mida ei saa panna siseelemendile.
33.
Ettevõtjad väidavad samuti, et südamikud ei kuulu „müügipakendi“, „rühmapakendi“ või „veopakendi“ definitsiooni alla, sest need ei ole mõeldud eraldi kaubaüksuse moodustamiseks, kuna nende otstarve on hoida toodet koos; seepärast ei saa nende sisse panna või nendega rühmitada mitut toodet ega neid ei saa toodetest eraldada toote kvaliteeti rikkumata; ja sellepärast, et need ei hõlbusta toodete transportimist, sest need ei hoia tooteid enda sees ega ümbritse neid.
34.
Juhul kui südamikke võiks liigitada pakenditeks, leiavad ettevõtjad, et need ei vastaks kolmele direktiivi 94/62 artikli 3 punkti 1 kolmanda lõigu taandes i sätestatud tingimusele. Südamik on toote osa ja tarbija ei saa seda tootest eraldada ilma toodet rikkumata; seda on vaja kogu toote kasutusajal toote tarbimiseks; seda kasutatakse selle ümber keritud tootega samal ajal ja seda ei saa kõrvaldada seni, kuni nimetatud toode ei ole täielikult ära tarbitud.
2. Õiguslik hinnang
35.
Ennekõike pean tähelepanu juhtima direktiivi 94/62 artikli 3 punkti 1 „pakendi“ määratluse vähesele selgusele. Selle ebamäärasus on eriti murettekitav seepärast, et see on võtmeelement selleks, et täpsustada õiguslike kohustuste ulatust, mis on riikidele – ja kaudselt sektori ettevõtjatele – kehtestatud selle direktiiviga, mille eesmärk oli just nimelt ühtlustada pakendite ja pakendijäätmete käitlemist käsitlevad siseriiklikud meetmed. (
14
)
36.
Selguse puudumise tõttu oldi kümme aastat pärast direktiivi 94/62 vastuvõtmist sunnitud direktiiviga 2004/12 püüdma mõistet „pakend“ lahti seletada, nüüd kolme kriteeriumi ja „selgitavate näidetega“ lisa abil, volitades samas komisjoni vajaduse korral neid näiteid kontrollima ja läbi vaatama. Täpsemalt usaldati komisjonile ülesanne „esmajärjekorras käsitleda“ teatavaid elemente, mille hulgas olid torud ja silindrid, mille ümber keritakse painduvat materjali. (
15
) Seepärast võib täheldada, et aastal 2004 püsis nende artiklite pakenditeks liigitamise suhtes ebakindlus, mille komisjon pidi hajutama regulatiivmenetluse abil.
37.
Määrusega (EÜ) nr 219/2009 (
16
) muudeti meetodit, mida komisjon pidi oma ülesande täitmisel järgima. Ebakindlus südamike suhtes jätkus, sest direktiivi 94/62 artikli 3 punkti 1 neljanda lõigu uus redaktsioon kinnitas komisjoni mandaati otsustada torude ja silindrite üle, lisades, et selles õigusnormide rakendamise töös ei või ta nimetatud direktiivi olulisi sätteid muuta. (
17
)
38.
Komisjon võttis selle mandaadi täitmiseks vastu direktiivi 2013/2, mille põhjenduses 2 (mille ma eespool ära märkisin) (
18
) tugineb ta (muude esemete hulgas) südamike nimetatud pakendite „selgitavate näidete“ hulka arvamise põhjenduseks õiguskindluse ja ühtlustamise põhjustele termini „pakend“ tõlgendamisel. (
19
)
39.
Pärast kõiki neid muutmisi ja seadusandlikke keerdkäike (
20
) sätestati direktiivi 94/62 artikli 3 punkti 1 mõiste „pakend“ positiivselt ja negatiivselt. Positiivsetest komponentidest peab toode selleks, et seda pakendiks kvalifitseerida, vastama kahele kumulatiivsele nõudele, millele viitas Euroopa Kohus kohtuotsuses Plato Plastik Robert Frank, (
21
) nimelt:
—
ühelt poolt peab direktiivi 94/62 viidatud sätte esimese lause kohaselt tegu olema tootega, mida kasutatakse kaupade sisaldamiseks, kaitseks, käitlemiseks, tootjalt kasutajale või tarbijale kättetoimetamiseks ja esitlemiseks. Selle teises lauses on täpsustatud, et pakenditeks loetakse ka kõiki samal otstarbel kasutatavaid „äravisatavaid“ esemeid;
—
teiselt poolt peab toode kuuluma ühte direktiivi 94/62 artikli 3 punkti 1 teise lõigu punktides a–c loetletud ja määratletud kolmest pakendiklassist, s.o müügipakend, rühmapakend ja veopakend.
40.
Ilma et see piiraks minu eespool esitatud vastuväiteid, mis on inspireeritud heast keelekasutusest ja tervest mõistusest, ei jää mul muud üle, kui nõustuda, et südamikud vastavad esimesele direktiivis 94/62 nende pakenditeks liigitamiseks nõutud tingimustest. Tõlgendaja ülesanne ei ole õigusnorme diskvalifitseerida või eirata, kui need ei ole talle meele järele või kui need on keeleliselt puudulikud, vaid neid kohaldada vaatamata sellele, et need talle ei meeldi.
41.
Euroopa Kohus on tuvastanud, et pakendi võimalike funktsioonide loetelu direktiivi 94/62 artikli 3 punkti 1 esimeses lauses ei ole kumulatiivne, nii et ei ole vaja, et südamikke kasutataks samal ajal kaupade „sisaldamiseks, kaitsmiseks, käitlemiseks, kättetoimetamiseks ja esitlemiseks“, vaid piisab sellest, kui need täidavad ainult mõnda nendest funktsioonidest. (
22
) Teisisõnu, selles õigusnormis ei klassifitseerita pakenditeks ainult pakkematerjali, väliseid kaitseelemente või anumaid, millega kaupu turustatakse, nagu võiks esmase hinnangu põhjal arvata.
42.
Minu arvates ei saa eitada, et komisjonil, Prantsusmaal ja organisatsioonil Eco-Emballages on õigus nende põhiseisukohas, et südamikud „kaitsevad“ nende peale keritud kaupu seestpoolt. See kaitse hoiab toodet koos selle transportimise ajal ja tarbija jaoks müügile panemisel, sest see võimaldab toodet esitleda silindriliselt. Lisaks hõlbustab südamik hiljem tarbijal toote kasutamist.
43.
Südamik aitab ka eset tarbijale „esitleda“. Vastupidi turustavate ettevõtjate arvamusele ei toimu esitlemine ainult kirjaliku teabega, mis on märgitud kaupade pakkematerjalile või anumatele. Südamik võimaldab näiteks tualettpaberi-, alumiiniumfooliumi- või köögipaberirulli kohaselt tarbijale müügiks „esitleda“.
44.
Lõpuks on südamikud element, mis visatakse ära, tekitab jäätmeid ja tuleb ringlusse võtta. Südamikke ei kasutata ära samal ajal koos nende peale keritud tootega, vaid need vabanevad, kui toode on täielikult ära kasutatud.
45.
Pakendi lai määratlus direktiivis 94/62 lubab seega selle sisse arvata südamikud, kooskõlas Euroopa Kohtu praktikaga, mis on sedastatud kohtuotsuses Plato Plastik Robert Frank, mille alusel võis järeldada, et klientidele kauplustes tasuta või tasu eest antavad sangadega kilekotid on samuti pakendid. (
23
)
46.
Vahest tuleks lahendust otsida direktiivi 94/62 eesmärgist, mis on vältida või vähendada pakendite ja pakendijäätmete mõju [keskkonnale], et tagada nii keskkonnakaitse kõrge tase. (
24
) See kohustab konkreetselt liikmesriike kehtestama süsteemi, mis võimaldab neid kokku koguda ja taaskasutada, ehkki jättes neile teatava tegutsemisruumi selle süsteemi liigendamisel. (
25
) Kui direktiiv 94/62 on vastavalt selle põhjendusele 5 ja artikli 2 lõikele 1 (
26
) kohaldatav laialt kõikidele ühenduses turustatavatele pakenditele, läheks mõiste „pakend“ kitsalt tõlgendamine, mis välistaks südamike sissearvamise, selle eesmärgiga vastuollu.
47.
Teleoloogilise ja süstemaatilise tõlgendamise kriteeriumid toetavad seega direktiivi 94/62 artikli 3 punkti 1 niisugust käsitlust. Arvestades südamike üldlevinud kasutust laiatarbe olmekaupades, tähendaks nende pakenditeks mittetunnistamine tekitatud jäätmete ringlusse võtmata jätmist direktiivi 94/62 ajendiks oleva keskkonnakaitse eesmärgi kahjuks.
48.
Vähem argumenteerimist nõuab direktiiviga 94/62 pakendite puhul nõutava teise (positiivse) tingimuse analüüsimine. Nimelt kuuluvad südamikud selle direktiivi artikli 3 punkti 1 teise lõigu punktides a–c loetletud ja määratletud kolmest klassist (müügipakend, rühmapakend ja veopakend) esimesse, sest need on ette nähtud toote „müügikohas lõppkasutajale või tarbijale müüdava kaubaüksuse pakendamiseks“. Toru, mille ümber on tualettpaber keritud, müüakse tarbijale paberirulliga moodustatud kaubaüksusena, millest see ei saa eraldi eksisteerida ja millest seda ei saa müügi ajal eraldada.
49.
Ühes nende positiivsete joontega on mõiste „pakend“ määratletud direktiivi 94/62 artikli 3 punkti 1 järgi negatiivselt. Selleks lisati direktiivi 2004/12 direktiivi 94/62 artikli 3 punkti 1 kolmanda lõigu uus redaktsioon, nii et mõiste „pakend“ määratlus põhineb lisaks kolmel täiendaval taanetes i–iii sätestatud „kriteeriumil“, mille kohaldamise selgitavad näited on I lisas loetletud esemed.
50.
Käesolevas kohtuasjas on kohaldatav taande i kriteerium, nii et toodet, mis vastab direktiivi 94/62 mõiste „pakend“ määratlusele, ei käsitata sellena, kui see vastab kumulatiivselt kolmele järgmisele eranditingimusele:
—
on toote lahutamatu osa;
—
sisaldab, toetab või säilitab toodet kogu selle kasutusea jooksul, ja
—
on mõeldud kasutamiseks, tarbimiseks või kõrvaldamiseks koos tootega.
51.
Minu arvates ei vasta südamikud esimesele nendest kolmest (negatiivsest) tingimusest selleks, et nende puhul erandit teha. Konkreetselt ei ole need selle toote „lahutamatu osa“, mida need koos hoiavad, sest nendele keritav painduv materjal eraldatakse selle kasutamiseks südamikust. Näiteks toidusäilituskile rull sisaldab kilet, mida kasutatakse toidu kaitsmiseks, aga selle keskel olev südamik iseenesest seda otstarvet ei täida ega ole nimetatud toote lahutamatu osa, kuigi südamiku vabanemiseks peab toode enne olema täielikult ära kasutatud.
52.
Seevastu vastavad südamikud küll teisele tingimusele, sest need on tingimata vajalikud toote „toetamiseks“ selle kasutusea jooksul, nii et kui need enne toote täielikult ära kasutamist ära võtta, on toode rikutud ja selle kasutamine raskendatud või võimatu.
53.
Kolmas tingimus ei ole südamike puhul samuti täidetud, sest need ei ole mõeldud „kasutada, tarbida või koos kõrvaldada“ koos nendele keritud tootega. Õõnessüdamikku, mille peale on rullitud köögipaber, ei tarbita ega kasutata samal ajal koos järgemööda kasutatavate paberiportsjonitega. Kui paber otsa saab, jääb selle keskel olnud õõnessüdamik alles ja muutub jäätmeks, mis tuleb ringlusse võtta, välja arvatud juhul, kui see on tehtud biolagunevast materjalist. Erinevus on selge võrreldes niisuguste esemetega nagu teepakikesed, kohvikapslid või lahustuvad pesuvahendikotid, mis kasutatakse, tarbitakse ja kõrvaldatakse samal ajal tootega, mida need ümbritsevad. (
27
)
54.
Kui südamikud ei vasta seega kumulatiivselt kolmele direktiivi 94/62 artikli 3 punkti 1 kolmanda lõigu taandes i ette nähtud eranditingimusele, leiab nende esialgne käsitamine samas artiklis antud määratlusest tulenevalt pakenditena kinnitust. ELi seadusandja kinnitas seda tõlgendust, võttes vastu direktiivi 2013/2, muutes direktiivi 94/62 I lisa ja lisades südamikud eespool ära toodud sõnastuses selgitavate müügipakendinäidete hulka. (
28
)
55.
Kui Euroopa Kohus nõustub direktiivi 94/62 artikli 3 punkti 1 selle käsitusviisiga, on vaja kindlaks teha, nagu taotlesid vaidluses osalevad ettevõtjad, millisest hetkest alates peavad liikmesriikide kohtud selle tõlgendamist arvesse võtma. Nagu ma eespool märkisin, on ajategur määrav selleks, et saada teada, millisest kuupäevast alates võib Eco-Emballages seda tüüpi tooteid turustavatelt ettevõtjatelt (kes on temaga lepinguga seotud) südamike ringlussevõtu eest osamaksu nõuda. Selle aspekti üle on põhikohtuasjas märkimisväärselt vaieldud ja Euroopa Kohus ise tegi pooltele ettepaneku esitada oma seisukohad selle kohta kohtuistungil, nagu tegelikult toimus.
56.
Euroopa Kohtu väljakujunenud praktika kohaselt tõlgendus, mille Euroopa Kohus talle ELTL artikliga 267 antud pädevust kasutades liidu õigusnormile annab, selgitab ja täpsustab selle sätte tähendust ja ulatust, nagu seda peab või oleks pidanud mõistma ja kohaldama alates selle jõustumise hetkest. Eespool öeldust järeldub, et kohus võib kohaldada ja peab kohaldama õigusnormi selles tõlgenduses isegi õigussuhetele, mis on tekkinud enne eelotsusetaotlust, kui peale selle on täidetud nimetatud normi kohaldamise pädevusega kohtutele hagi esitamise tingimused. (
29
)
57.
Euroopa Kohus võib erandina sellest reeglist, kohaldades liidu õiguskorrale olemuslikku õiguskindluse üldpõhimõtet, piirata asjaomaste isikute võimalust tugineda mõnele tema tõlgendatud õigusnormile, et vaidlustada heauskselt loodud õigussuhteid. Sellise piiramise otsustamiseks peab olema täidetud kaks peamist tingimust, s.o huvitatud isikute heausksus ja oluliste häirete oht. Euroopa Kohus on kasutanud seda lahendust vaid täpselt määratletud asjaoludel, kui ühelt poolt on olemas raskete majanduslike tagajärgede tekkimise oht, mis tuleneb eelkõige arvatavalt seaduslikult kehtivate õigusnormide baasil heas usus loodud õigussuhete suurest arvust, ja kui teiselt poolt ilmneb, et objektiivne ja märkimisväärne ebakindlus liidu õigusnormide reguleerimisala suhtes, mis võib olla tingitud ka teiste liikmesriikide või komisjoni käitumisest, viib selleni, et eraõiguslikud isikud ja siseriiklikud ametiasutused tegutsevad liidu õigusnormide vastaselt. (
30
)
58.
Kui kasutada eelotsusetaotlustes tõlgendamise kohta Euroopa Kohtu tehtud kohtuotsuste ex tunc õigusmõju üldreeglit, tuleks südamikud lugeda direktiivi 94/62 tähenduses pakenditeks: a) kas alates hetkest, millal lõppes liikmesriikidele selle direktiivi oma siseõigusesse ülevõtmiseks antud tähtaeg (s.o alates 30. juunist 1996); b) või siis alates siseriikliku ülevõtmisnormi jõustumisest, kui see toimus hiljem, eraõiguslike isikute vaheliste kohtuvaidluste puhul.
59.
Arvan siiski, et on põhjuseid, et Euroopa Kohus piiraks oma kohtuotsuse õigusmõju ajaliselt. Ühelt poolt on kohtulahendil olulised majanduslikud tagajärjed, (
31
) mis mõjutavad õigussuhteid, mis on põhimõtteliselt sõlmitud heauskselt. Mõned kohtuvaidluses osalevatest ettevõtjatest väitsid kohtuistungil lisaks, et ebakindluse tõttu selles, kas südamikke arvesse võtta või mitte (millele lisaks ei olnud Prantsusmaal eri ametiasutused selle üle otsustanud ühetaoliselt), ei olnud osamaksu keskkonnaorganisatsioonidele nagu Eco-Emballages makstud ega mõistagi seda müügihinnas tarbijatele kajastatud. Kui need maksed tuleks nüüd tasuda tagasiulatuvalt, oleksid südamikega olmekaupu turustavad ettevõtjad juba kaotanud võimaluse seda majanduslikku koormust üle kanda lõpptarbijatele (õiguspärane ülekandmine) ja oleksid sunnitud selle kulud tervikuna ise kandma. (
32
)
60.
Teiselt poolt ja eriti olulise tegurina on liidu institutsioonid ise aastaid õigusaktides püsinud kahemõttelisuse ajal oma tegevusega tekitanud kõhklusi südamike pakenditeks kvalifitseerimise suhtes.
61.
Direktiiv 2004/12 võeti vastu muude eesmärkide hulgas selleks, et selgitada direktiivi 94/62 artikli 3 punkti 1 esimese ja teise lõigu mõistet „pakend“. Seda tehti aga ebakindlust hajutamata. Veelgi enam, tunnistati, et on esemeid, mille pakendiks kvalifitseerimine tekitab vaidlusi, sealhulgas „elastsesse materjali mähitud torud ja silindrid“ [torud ja silindrid, mille ümber on keritud painduv materjal]. (
33
) Selle asemel, et nende konkreetsete esemete õiguslik kvalifitseerimine lõplikult lahendada (milleks oleks piisanud nende lisamisest I lisasse), eelistati teha komisjonile ülesandeks kontrolliga regulatiivmenetluse teel selgitavad pakendite näited läbi vaadata (direktiivi 94/62 artikli 21 lõige 3).
62.
Komisjon täitis selle mandaadi alles direktiiviga 2013/2, milles ta nimetas juba sõnaselgelt südamikke pakendite näidetena, olles eelnevalt tunnistanud, et on kahtlusi „juhtudel, kui piir selle vahel, mis on pakend ja mis mitte, on ähmane“. Direktiivi 2013/2 koostamise menetluses esinesid lisaks ebatüüpilised asjaolud, mida ma eespool nimetasin (direktiivi 94/62 artikli 21 komitee ei esitanud arvamust, nõukogu ei teinud otsust otsuse 1999/468 artiklis 5a ette nähtud kahekuulise tähtaja jooksul). (
34
)
63.
Seda liidu seadusandjate „teadlikult vaikimist“ südamike pakendiks kvalifitseerimise suhtes arvestades leian, et Euroopa Kohus peaks oma kohtuotsuse mõju ajaliselt piirama. Soovitan anda sellele tagasiulatuva mõju alates 1. oktoobrist 2013, s.o direktiivis 2013/2 selle liikmesriikide õigusesse ülevõtmiseks antud tähtaja lõpule järgnevast päevast. Alles sellest hetkest (selleks ajaks oli Prantsuse riik juba vastu võtnud ministri 6. augusti 2013. aasta määruse, millega võeti direktiiv tema õiguskorda üle) hajutati kahtlused südamike kvalifitseerimise suhtes.
B. Eelotsuse küsimus kehtivuse hindamise kohta: kas direktiiv 2013/2 on direktiiviga 94/62 kooskõlas?
64.
Kui Euroopa Kohus vastab Tribunal de commerce de Paris’ (Pariisi kaubanduskohus) eelotsuse küsimusele jaatavalt, s.o, kui ta leiab, et südamikud on direktiivi 2013/2 kohaselt pakendid, siis ei oleks Conseil d’État (kõrgeim halduskohus) esitatud eelotsuse küsimust kehtivuse kohta tarvis käsitleda. See esitati ainult juhuks, kui Euroopa Kohus vastab esimesele küsimusele eitavalt. Analüüsin seda siiski lühidalt, öeldes juba ette, et ma ei leia mingit põhjust tunnistada direktiiv 2013/2 kehtetuks.
65.
Conseil d’État (kõrgeim halduskohus) küsib Euroopa Kohtult, kas kuna direktiivis 2013/2 on südamikke nimetatud pakendinäidete hulgas, on see direktiiv järginud direktiivis 94/62 määratletud mõistet „pakend“. Ta soovib samuti teada, kas komisjon ületas talle tema rakendusvolituste raames antud volitusi.
66.
Vastavalt Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale on reguleeritava valdkonna põhinormide kehtestamine üksnes liidu seadusandja pädevuses, kes peab need sätestama alusaktis. Nende sätete kehtestamist, millega määratakse kindlaks alusakti põhinormid, mille vastuvõtmiseks on vaja teha liidu seadusandja vastutusalasse kuuluvaid poliitilisi valikuid, ei saa delegeerida ega esitada rakendusaktides. (
35
) Rakendusaktid ei või alusakti olulisi sätteid muuta ega seda uute oluliste sätetega täiendada. (
36
)
67.
Euroopa Kohus on samuti selgitanud, et valdkonna „oluliste“ sätete kindlakstegemine peab põhinema objektiivsetel teguritel, mida saab kohtulikult kontrollida, ja selleks on vaja arvestada asjaomase valdkonna omadusi ja eripära. (
37
)
68.
Rakendusdirektiivi 2013/2 võttis komisjon vastu, kasutades volitusi, mis on sätestatud direktiivi 94/62 artikli 3 punktis 1 in fine (muudetud direktiiviga 2004/12 ja määrusega nr 219/2009). Kui selle volituse kohaselt võis komisjon vastu võtta „[meetmeid] mille eesmärk on muuta“ direktiivi „vähemolulisi sätteid“, usun, et nimetatud vältimisest on käesoleval juhul kinni peetud. Lisades direktiiviga 2013/2 südamikud direktiivi 94/62 I lisa pakendinäidete hulka, ei toiminud komisjon minu arvates alusakti ultra vires, vaid talle liidu seadusandjate antud volituste piires.
69.
Sisulisest aspektist ei muuda südamike lisamine pakendinäidete hulka alusakti ühtegi olulist sätet. Täpsemalt ei muuda see direktiiviga 2004/12 täiendatud direktiivi 94/62 mõistet „pakend“. Direktiiviga 2013/2 täitis komisjon sõnaselget liidu seadusandjate mandaati, kes olid talle usaldanud ülesande lisada I lisasse teisi pakendinäiteid, et selgitada ettevõtjate ja liikmesriikide võimalikke kahtlusi.
70.
Vormilisest aspektist toimus südamike direktiivi 94/62 I lisasse lisamine vastavalt menetlusele, mis oli selle vastu võtmiseks sõnaselgelt alusaktides ette nähtud. Konkreetselt nägi direktiivi 94/62 artikli 21 lõige 3 ette kontrolliga regulatiivmenetluse kasutamise, mida reguleerib otsus 1999/468, nagu seda on muudetud otsusega 2006/512/EÜ (
38
) ja määrusega nr 219/2009, mis jäeti ajutiselt jõusse otsuse nr 1999/468 kehtetuks tunnistanud määruse (EL) nr 182/2011 (
39
) artikliga 12. Arvestades, et direktiiv 2013/2 võeti vastu kontrolliga regulatiivmenetluse korras, oli liidu seadusandjatel (parlament ja nõukogu) ja regulatiivkomiteel võimalus ettepaneku sisu vaidlustada, mida nad aga ei teinud.
71.
Seepärast ei näe ma mingit põhjust direktiiv 2013/2 kehtetuks tunnistada.
IV. Ettepanek
72.
Esitatud põhjendusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Tribunal de commerce de Paris’ (Pariisi kaubanduskohus, Prantsusmaa) ja Conseil d’État’ (kõrgeim halduskohus, Prantsusmaa) esitatud eelotsuse küsimustele järgmiselt:
1.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta direktiiviga 2004/12/EÜ muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. detsembri 1994. aasta direktiivi 94/62/EÜ pakendite ja pakendijäätmete kohta artikli 3 punktis 1 määratletud mõiste „pakend“ hõlmab „südamikke“ (rullid, torud ja silindrid), mille ümber on keritud painduv materjal ja mida müüakse sellisena tarbijatele.
2.
Nimetades komisjoni 7. veebruari 2013. aasta direktiivis 2013/2/EL, millega muudeti direktiivi 94/62 I lisa, südamikke selgitava pakendinäitena, ei ületatud komisjonile tema rakendusvolitustega antud volituse piire.
3.
Selle kohtuotsuse mõju tuleb ajaliselt piirata, muutes selle tagasiulatuvaks alates 1. oktoobrist 2013, s.o direktiivis 2013/2 selle liikmesriikide õigusesse ülevõtmiseks antud tähtaja lõpule järgnevast päevast.
(
1
)	Algkeel: hispaania.
(
2
)	Eu Law Radar. Monitoring References to the Court of Justice of the European Union. Kättesaadav aadressil http://eulawradar.com/case-c-53015-melitta-france-card-core-hardcore-packaging-law.
(
3
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 20. detsembri 1994. aasta direktiiv pakendite ja pakendijäätmete kohta (EÜT 1994, L 365, lk 10; ELT eriväljaanne 13/13, lk 349).
(
4
)	Real Academia Española (Hispaania Kuningliku Akadeemia) sõnaraamatus on sõna südamik (mandril), aga mitte tööstuses kasutatud ja käesolevas asjas asjassepuutuvas tähenduses. Tööstuses kasutatakse üldterminit „südamik“, et tähistada torusid, rulle, silindreid või õõnessüdamikke, millele on keritud müügile pandud tooted.
(
5
)	On suur hulk tarbijatele müüdavaid kaupu, millesse on tootjad sisse pannud südamikud, et tooted püsiksid koos ja neid oleks lihtne käidelda: tualettpaber, köögipaber, toidusäilituskile, toiduga kasutatav alumiiniumfoolium, küpsetuspaber, niidi- või lõngarullid, spinningurullid, küpsetusniidirullid, majapidamistraadirullid, plaastrirullid, elektrijuhtme-, tefloni-, vasktraadipoolid, igat tüüpi kleeplindi rullid jms.
(
6
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. veebruari 2004. aasta direktiiv, millega muudetakse direktiivi 94/62/EÜ pakendite ja pakendijäätmete kohta (ELT 2004, L 47, lk 26; ELT eriväljaanne 13/34, lk 3).
(
7
)	7. veebruari 2013. aasta direktiivi, millega muudetakse Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiivi 94/62/EÜ pakendite ja pakendijäätmete kohta (ELT 2013, L 37, lk 10) I lisa.
(
8
)	EÜT 1999, L 184, lk 23.
(
9
)	Arrêté du 6 août 2013 modifiant l’arrêté du 7 février 2012 relatif aux exemples d’application des critères précisant la notion d’„emballage“ définis à l’article R. 543 43 du code de l’environnement (JORF nr 198, 27.8.2013, lk 14487).
(
10
)	Eco-Emballages on mittetulunduslik erasektori keskkonnaorganisatsioon, mis tegutseb Prantsusmaal alates 1993. aastast valitsuse vastava tegevusloaga olmepakendijäätmete ringlussevõtu alal. Ta sõlmib liitumislepinguid tootjatega, kes kasutavad oma toodete turustamiseks olmepakendeid, ja kogub rahalist osamaksu, mida need peavad tasuma ringlussevõtu eest. Eco-Emballages kannab kogutud rahalised vahendid üle kohalikele ettevõtjatele, kes korraldavad pakendite kogumist, sorteerimist ja käitlemist, osa nende kulude katmiseks.
(
11
)	Eco-Emballages põhjendas oma nõuet kohtus argumendiga, et südamikud kuuluvad keskkonnaseadustiku artikli R. 543‑43 mõiste „pakend“ määratluse alla. Vt punkt 8 eespool.
(
12
)	Kohtuasjad, 7.7.2014, Cofresco Frischhalteprodukte vs. komisjon (T‑223/13, ei avaldata, EU:T:2014:635); Melitta France vs. komisjon (T‑224/13, ei avaldata, EU:T:2014:636); Group’Hygiène vs. komisjon (T‑202/13, EU:T:2014:664); Wepa Lille vs. komisjon (T‑231/13, ei avaldata, EU:T:2014:640); SCA Hygiène Products vs. komisjon (T‑232/13, ei avaldata, EU:T:2014:632); Paul Hartmann vs. komisjon (T‑233/13, ei avaldata, EU:T:2014:641); Lucart France vs. komisjon (T‑234/13, ei avaldata, EU:T:2014:633); Gopack vs. komisjon (T‑235/13, ei avaldata, EU:T:2014:637); CMC France vs. komisjon (T‑236/13, ei avaldata, EU:T:2014:638); SCA Tissue France vs. komisjon (T‑237/13, ei avaldata, EU:T:2014:634); Delipapier vs. komisjon (T‑238/13, ei avaldata, EU:T:2014:643); ICT vs. komisjon (T‑243/13, ei avaldata, EU:T:2014:639), ja Industrie Cartarie Tronchetti Ibérica vs. komisjon (T‑244/13, ei avaldata, EU:T:2014:644).
(
13
)	Seadusandja on unustanud Javolenusele omistatud vana mõttetera Rooma õigusest: „omnis definitio in iure civili periculosa est: parum est enim, ut non subverti posset (igasugune definitsioon õiguses on ohtlik, sest on vaevalt võimalik, et seda ei oleks vaja muuta)“.
(
14
)	Direktiivi artikli 1 lõike 1 kohaselt on direktiivi eesmärk „pakendite ja pakendijäätmete käitlemist käsitlevate siseriiklike meetmete ühtlustamine, et ühelt poolt vältida või leevendada pakendite ja pakendijäätmete mõju keskkonnale kõikides liikmesriikides ja tagada keskkonnakaitse kõrge tase ning teiselt poolt tagada siseturu toimimine ja vältida kaubandustõkkeid ning konkurentsi moonutamist ja piiramist ühenduses“.
(
15
)	Direktiivi 2004/12 artikli 1 kohaselt „[k]omisjon kontrollib ja vaatab vajadusel läbi kooskõlas artiklis 21 sätestatud menetlusega I lisas antud pakendite määratluse selgitavad näited. Esmajärjekorras pöördutakse järgmiste toodete poole: CD- ja videokassettide karbid, lillepotid, elastsesse materjali mähitud torud ja silindrid [lillede jaoks] [täpsustatud tõlge: torud ja silindrid, mille ümber on keritud painduv materjal], kleebiste aluspaber ja pakkimispaber“.
(
16
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 11. märtsi 2009. aasta määrus, millega kohandatakse teatavaid asutamislepingu artiklis 251 sätestatud menetluse kohaseid õigusakte otsusega 1999/468/EÜ kontrolliga regulatiivmenetluse osas (ELT 2009, L 87, lk 109).
(
17
)
(
18
)	Vt punkt 6.
(
19
)	Direktiivi 2013/2 põhjendus 4 on antud ülevaade sellest, kuidas selle vastuvõtmise menetlus toimus. Komisjon koostas ettepaneku, direktiivi 94/62 artiklis 21 ette nähtud komitee ei väljastanud mingit arvamust ja komisjon saatis ettepaneku nõukogule, kes edastas selle Euroopa Parlamendile. Nõukogu ei teinud otsust otsuse 1999/468 artiklis 5a ette nähtud kahekuulise tähtaja jooksul ja järelikult saatis komisjon viivitamata ettepaneku Euroopa Parlamendile, kes ei avaldanud neljakuulise tähtaja jooksul meetmetele vastuseisu, millest tulenevalt võetigi direktiiv 2013/2 vastu.
(
20
)	Hiljem täiendati direktiivi 94/62 artikli 3 punkti 1 Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2015. aasta direktiiviga (EL) 2015/720, millega muudetakse direktiivi 94/62/EÜ seoses õhukeste plastkandekottide tarbimise vähendamisega (ELT 2015, L 115, lk 11). Lisati erisätted nende plastkottide kohta, kuna need on väga saastavat tüüpi pakendid, mille jaoks on vaja erinorme.
(
21
)	Kohtuotsus, 29.4.2004, C‑341/01, EU:C:2004:254, punktid 47–51.
(
22
)	Kohtuotsus, 29.4.2004, Plato Plastik Robert Frank (C‑341/01, EU:C:2004:254, punkt 49) ja kohtujuristi ettepanek, Léger, sama kohtuasi (EU:C:2003:454, punkt 41).
(
23
)	Kohtuotsus, 29.4.2004, Plato Plastik Robert Frank (C‑341/01, EU:C:2004:254, punktid 54–59).
(
24
)	Euroopa Kohus on käsitlenud direktiivi 94/62 eri aspekte kohtuotsustes, 12.12.2015, Visnapuu (C‑198/14, EU:C:2015:751) ja 14.12.2004, Radlberger Getränkegesellschaft ja S. Spitz (C‑309/02, EU:C:2004:799) ning komisjon vs. Saksamaa (C‑463/01, EU:C:2004:797).
(
25
)	Kohtumäärus, 16.2.2006, Plato Plastik Robert Frank (C‑26/05, ei avaldata, C:2006:114, punkt 33).
(
26
)	Direktiivi 94/62 artikli 2 lõikes 1 selle kohaldamisala kohta on ette nähtud: „Käesolev direktiiv hõlmab kõiki ühenduse turule viidavaid pakendeid ja kõiki pakendijäätmeid, mida kasutatakse või visatakse ära tööstuses, kaubanduses, asutustes, kauplustes, teeninduses, majapidamistes või mujal neis kasutatud materjalidest olenemata“.
(
27
)	Seepärast on need direktiivi 94/62 I lisas nimetatud selgitavate näidetena toodetest, mis kuuluvad selle artikli 3 punkti 1 kolmanda lõigu taandes i ette nähtud erandi alla. Joogiautomaatide kapslid (nt kohvi-, kakao-, piimakapslid), mis kasutamise käigus tühjenevad, on direktiivi 94/62 I lisas siiski kvalifitseeritud pakenditeks.
(
28
)	Vt punkt 5. Tuletan meelde, et direktiiviga 2013/2 lisati direktiivi 94/62 I lisasse „Elastsesse materjali (nt plastkilesse, alumiiniumfooliumi, paberisse) mähitud torud ja silindrid [täpsustatud tõlge: torud ja silindrid, mille ümber on keritud painduv materjal], v.a sellised torud ja silindrid, mis on ette nähtud kasutamiseks tootmisseadme osana ja mida ei kasutata toote esitamiseks kaubaüksusena“.
(
29
)	Kohtuotsus, 27.2.2014, Transportes Jordi Besora (C‑82/12, EU:C:2014:108, punkt 40 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
30
)	Kohtuotsused, 27.2.2014, Transportes Jordi Besora (C‑82/12, EU:C:2014:108, punktid 42 ja 43); 3.6.2010, Kalinchev (C‑2/09, EU:C:2010:312, punktid 50 ja 51) ning 10.5.2012, Santander Asset Management SGIIC jt (C‑338/11–C‑347/11, EU:C:2012:286, punktid 59 ja 60).
(
31
)	Ainuüksi kohtuvaidluses äriühingu Eco-Emballages ja temaga lepinguliselt seotud ettevõtjate vahel on mängus ligikaudu 42 miljonit eurot südamike ringlussevõtu eest.
(
32
)	Kohtuistungil kinnitas Eco-Emballages, et teised ettevõtjad olid osamaksed südamike ringlussevõtu eest tasunud. Selle faktilise küsimuse ja selle mõju kohta kohtuvaidluses osalevate ettevõtjate heausksusele tuleb otsustada põhikohtuasja menetleval kohtul.
(
33
)	Direktiivi 2004/12 vastuvõtmise menetluses pooldas Euroopa Parlament esimesel ja teisel lugemisel seisukohta südamike lisamisest I lisasse nende artiklite näidetena, mis ei ole pakendid (Dokument EP-PE_TC-COD(2001) 291, 2.7.2003).
(
34
)	Vt punkt 7 eespool.
(
35
)	Kohtuotsused, 5.9.2012, Parlament vs. nõukogu (C‑355/10, EU:C:2012:516, punktid 64 ja 65 ning seal viidatud kohtupraktika) ja 10.9.2015, Parlament vs. nõukogu (C‑363/14, EU:C:2015:579, punkt 46).
(
36
)	Kohtuotsus, 5.9.2012, Parlament vs. nõukogu (C‑355/10, EU:C:2012:516, punk 66).
(
37
)	Kohtuotsused, 5.9.2012, Parlament vs. nõukogu (C‑355/10, EU:C:2012:516, punktid 67 ja 68 ning seal viidatud kohtupraktika) ja 10.9.2015, Parlament vs. nõukogu (C‑363/14, EU:C:2015:579, punkt 47).
(
38
)	See menetlus sätestati otsuse 1999/468 artiklis 5a, mis lisati nõukogu 17. juuli 2006. aasta otsusega 2006/512/EÜ, millega muudetakse otsust 1999/468/EÜ, millega kehtestatakse komisjoni rakendusvolituste kasutamise menetlused (ELT 2006, L 200, lk 11).
(
39
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. veebruari 2011. aasta määrus, millega kehtestatakse eeskirjad ja üldpõhimõtted, mis käsitlevad liikmesriikide läbiviidava kontrolli mehhanisme, mida kohaldatakse komisjoni rakendamisvolituste teostamise suhtes (ELT 2011, L 55, lk 13).