62024CC0286
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
MACIEJ SZPUNAR
esitatud 12. juunil 2025 (
1
)
Kohtuasi C‑286/24
Meliá Hotels International, S.A.
versus
Associação Ius Omnibus
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Supremo Tribunal de Justiça (Portugali kõrgeim kohus))
Eelotsusetaotlus – Liikmesriikide õiguse kohased kahju hüvitamise hagid liikmesriikide ja Euroopa Liidu konkurentsiõiguse rikkumise korral – Dokumentide avaldamise kohustamise hagi – Kahju usutav tõendamine – Portugalis elavate tarbijate huvide kahjustamine – Actio popularis’e esitamise õiguse kasutamine
I. Sissejuhatus
1.
Käesolev kohtuasi annab Euroopa Kohtule võimaluse selgitada konkurentsiõiguse eraõiguslikku jõustamist, mis on praegu reguleeritud direktiiviga 2014/104/EL. (
2
)
2.
Supremo Tribunal de Justiça (Portugali kõrgeim kohus) esitatud küsimused puudutavad sisuliselt esiteks seda, kas tõendite avaldamise taotluse suhtes, mis on esitatud enne kahju hüvitamise hagi, on kohaldatavad direktiivi 2014/104 artikli 5 lõikest 1 tulenevad nõuded, selles osas, milles see säte puudutab selle hagi usutavuse tõendamist, mida hageja peab kinnitama selleks, et tema tõendite avaldamise taotlust saaks rahuldada, ning teiseks seda, millisel määral on selle sätte kohaselt usutavuse tõendamine nõutav.
3.
Euroopa Kohtu palvel piirdub käesolev ettepanek teisena tõstatatud küsimuste analüüsimisega.
II. Õiguslik raamistik
A.
Liidu õigus
4.
Määruse (EÜ) nr 1/2003 (
3
) artikli 16 lõige 2 sätestab:
„Kui siseriiklikud kohtud teevad [ELTL artiklite 101 või 102] alusel otsuseid kokkulepete, otsuste või tegevuse kohta, mille kohta on juba olemas komisjoni otsus, ei tohi nende otsused olla vastuolus komisjoni otsusega.“
5.
Direktiivi 2014/104 artikli 5 lõigetes 1–3 on ette nähtud:
„1.   Liikmesriigid tagavad, et liidus toimuvas kahju hüvitamise hagiga seotud menetluses osaleva hageja taotlusel, kes on esitanud põhjendatud selgituse, mis sisaldab mõistlikult kättesaadavaid fakte ja piisavaid tõendeid, mis kinnitavad usutavalt tema kahju hüvitamise nõuet, on liikmesriikide kohtutel võimalik nõuda kostjalt või kolmandalt isikult tema käsutuses olevate asjakohaste tõendite avaldamist vastavalt käesolevas peatükis sätestatud tingimustele. Liikmesriigid tagavad, et nende kohtutel on võimalik nõuda kostja taotlusel asjakohaste tõendite avaldamist ka hagejalt või kolmandalt isikult.
[…]
2.   Liikmesriigid tagavad, et liikmesriikide kohtud saavad nõuda, et avaldataks üksikud tõendid või tõendite asjakohased kategooriad, mis on määratletud nii täpselt ja kitsalt, kui see on põhjendatud selgituses esitatud mõistlikult kättesaadavate faktide põhjal võimalik.
3.   Liikmesriigid tagavad, et liikmesriikide kohtud nõuavad tõendite avaldamist üksnes proportsionaalsel määral. Selle hindamisel, kas teatava poole nõutav tõendite avaldamine on proportsionaalne, võtavad liikmesriikide kohtud arvesse kõikide asjaomaste poolte ja kolmandate isikute õigustatud huve. Nad võtavad eelkõige arvesse järgmist:
a)
millises ulatuses kinnitavad nõuet või vastuväidet kättesaadavad faktid ja tõendid, mis põhjendavad tõendite avaldamise taotlust;
b)
avaldamise ulatus ja kulu, eelkõige asjaomastele kolmandatele isikutele, sealhulgas sellise teabe mittespetsiifilise otsingu vältimine, mis tõenäoliselt ei ole menetluse poolte jaoks asjakohane;
c)
kas tõendid, mille avaldamist taotletakse, sisaldavad konfidentsiaalset teavet, eelkõige kolmandaid isikuid puudutavat konfidentsiaalset teavet, ja sellise konfidentsiaalse teabe kaitsmise kord.“
B.
Portugali õigus
6.
Direktiiv 2014/104 võeti Portugali õigusesse üle 5. juuni 2018. aasta seadusega nr 23/2018, mis käsitleb õigust kahju hüvitamisele konkurentsiõiguse rikkumise korral (Lei n.o 23/2018, referente ao Direito a indemnização por infração ao direito da concorrência) (
4
) (edaspidi „seadus nr 23/2018). (
5
)
7.
Seaduse nr 23/2018 artikli 12 „Tõendite avaldamine kahju hüvitamise hagi raames“ lõigetes 1–4 on sätestatud:
„1 –   Kohus võib kahju hüvitamise hagi iga osapoole taotlusel nõuda teiselt poolelt või kolmandalt isikult, sealhulgas avalik-õiguslikult üksuselt, tema käsutuses olevate tõendite avaldamist, käesolevas peatükis sätestatud piirides.
2 –   Eelmises lõikes viidatud taotlus peab põhinema mõistlikult kättesaadavatel faktilistel andmetel ja tõenditel, mis on piisavad selleks, et kinnitada usutavalt tema kahju hüvitamise nõuet või vastuväidet, ning selles peab nimetama tõendamisele kuuluvad asjaolud.
3 –   Taotluses tuleb selle aluseks olevate faktiliste andmete põhjal määratleda nii täpselt ja kitsalt kui võimalik need tõendid või tõendite kategooriad, mille avaldamist taotletakse.
4 –   Kohus määrab tõendite avaldamise juhul, kui ta leiab, et see on proportsionaalne ja kohtuasjas otsuse tegemiseks asjakohane; valimatut teabe otsimist eeldavad taotlused jäetakse rahuldamata.“
8.
Selle seaduse artiklis 13 „Tõenditega tutvumine enne kahju hüvitamise hagi esitamist“ on ette nähtud:
„1 –   Igaüks, kes soovib vastavalt tsiviilseadustiku artiklitele 573–576 teavet või tõendite avaldamist, sealhulgas selle teabe või nende tõendite, mida neid valdav isik ei soovi talle anda, võib, kui ta tõendab meetme vajalikkust ja kui muudest käesolevas peatükis sätestatud piirangutest ei tulene teisiti, taotleda pädevalt kohtult, et see kohustaks keeldujat avaldama selle teabe või tõendid kohtu määratud kuupäeval, kellaajal ja kohas, tsiviilmenetlusseadustiku artiklites 1045–1047 ette nähtud tingimustel.
2 –   Eelmise artikli lõigete 2–9 sätted on mutatis mutandis kohaldatavad eelmises lõikes käsitletud teabega tutvumise taotluste suhtes.“
III. Põhikohtuasja aluseks olevad asjaolud, menetlus Euroopa Kohtus ja eelotsuse küsimused
9.
Komisjon leidis 21. veebruari 2020. aasta otsusega (
6
), et selle adressaat Meliá Hotels International, S. A. (edaspidi „Meliá“) on rikkunud ELTL artiklit 101 ja Euroopa Majanduspiirkonna (EMP) lepingu artiklit 53 ajavahemikul 1. jaanuar 2014 kuni31. detsember 2015, teostades lepingute kaudu vertikaalset tegevust, millega tehti tarbijate vahel vahet sõltuvalt nende kodakondsusest või elukohariigist. Selle tegevusega piirati Meliá hotellimajutuse aktiivset ja passiivset müüki nii, et seda võimaldati vaid tarbijatele, kes olid selle riigi kodanikud või kelle elukoht oli liikmesriikides. Arvestades, et Meliá tegi koostööd, vähendati talle määratud trahvi summat. Seda otsust ei kaevatud edasi ning see on lõplik.
10.
Tarbijakaitseühing Ius Omnibus esitas pädevale esimese astme kohtule Meliá käsutuses olevate dokumentide avaldamise kohustamise hagi, mis on tema hinnangul vajalik selleks, et teha kindlaks ja tõendada esiteks komisjoni tuvastatud konkurentsivastase tegevuse ulatust ja mõju, ning teiseks tarbijatele selle tegevusega põhjustatud kahju ja selle suurust. See hagi eelneb võimalikule kahju hüvitamise kollektiivhagi esitamisele. Nimelt rõhutas Ius Omnibus, et ta kavatses selle esitada, kasutades kahju saanud Portugalis elavate kahju kannatanud tarbijate nimel actio popularis’e esitamise õigust, juhul kui ta saab taotletud dokumentide põhjal leida kinnitust Portugalis põhiseadusega kaitstud üldiste huvide ja Portugalis elavate tarbijate ühesuguste individuaalsete huvide kahjustamisele, mille põhjuseks on Meliá konkurentsivastane tegevus, mille on komisjon tuvastanud.
11.
Esimese astme kohus rahuldas Ius Omnibusi hagi. Meliá apellatsioonkaebuse raames jättis Tribunal da Relação (apellatsioonikohus, Portugal) esimese astme kohtu otsuse täies ulatuses muutmata.
12.
Supremo Tribunal de Justiça (kõrgeim kohus) otsustas võtta Meliá esitatud kassatsioonkaebuse menetlusse.
13.
Neil asjaoludel otsustaski Supremo Tribunal de Justiça (Portugali kõrgeim kohus) 4. märtsi 2024. aasta otsusega, mis saabus Euroopa Kohtusse 23. aprillil 2024, menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas [direktiivi 2014/104] artikli 5 lõige 1 on kohaldatav tõenditele juurdepääsu hagile, mis esitatakse enne kahju hüvitamise hagi [nimetatud] direktiivi artikli 2 punkti 4 mõistes?
Kui vastus eelmisele eelotsuse küsimusele on jaatav, siis
2.
kas [direktiivi 2014/104] artikli 5 lõikest 1 tulenev kahju usutava tõendamise nõue tähendab alati, et taotleja tõendaks, et käesoleval juhul on tõenäolisem see, et esindatavatele tarbijatele, kes elavad käesoleval juhul Portugalis, on kahju põhjustatud, kui see, et seda ei ole tehtud;
3.
kas liikmesriigi kohtud saavad vastavalt [direktiivi 2014/104] artikli 5 lõikele 1 tugineda kahju usutava tõendamise kriteeriumile üksnes juhul, kui pädev konkurentsiasutus on teinud otsuse[?] Täpsemalt, kuidas mõjutab seda analüüsi asjaolu, et tegemist on kokkuleppemenetluse raames tehtud otsusega, mis käsitleb oma eesmärgilt liidu konkurentsiõiguse vertikaalset rikkumist?“
14.
Põhikohtuasja pooled, Portugali valitsus ja komisjon esitasid kirjalikud seisukohad. Kohtuistungit ei toimunud.
IV. Õiguslik analüüs
A.
Sissejuhatavad märkused
15.
Enne teise ja kolmanda eelotsuse küsimusega tõstatatud õiguslike probleemide käsitlemist analüüsin esiteks eelotsusetaotluse vastuvõetavust (1. jagu) ning teiseks esimese küsimusega seotud eeldust, millel põhinevad teine ja kolmas küsimus (2. jagu). (
7
)
1. Eelotsusetaotluse vastuvõetavus
16.
Ius Omnibus märgib, et eelotsusetaotlus on vastuvõetamatu, sest Euroopa Kohtu kodukorra artikli 94 nõuded ei ole täidetud. Ta väidab, et see, kuidas eelotsusetaotluse esitanud kohus kirjeldas kõiki asjakohaseid faktilisi asjaolusid, Portugali õigusnormide sisu, põhjuseid, mille tõttu tal tekkisid liidu õigusnormide tõlgendamise küsimused, ning seost, mille ta loob nende õigusnormide ja põhikohtuasja vahel, ei ole piisav. Peale selle ei esitanud see kohus teise ja kolmanda küsimuse asjakohasuse põhjusi. Ius Omnibus palub sellegipoolest, et Euroopa Kohus loeks kõnesoleva eelotsusetaotluse vastuvõetavaks.
17.
Ma ei nõustu Ius Omnibusi argumentidega, et käesolev eelotsusetaotlus ei vasta kodukorra artikli 94 nõuetele. Nagu ma allpool tõendan, sisaldab see eelotsusetaotlus kõiki asjaolusid, mis on vajalikud selleks, et Euroopa Kohus saaks selle taotluse kohta otsuse teha.
18.
Lisaks, kuigi eelotsusetaotluse esitanud kohus ei esita selgelt põhjusi, miks ta esitas teise ja kolmanda eelotsuse küsimuse, ega seda, miks nendele küsimustele vastamine omab põhikohtuasjas tähtsust, on tema põhjused siiski nende küsimuste sisu arvestades ilmselged. Nimelt on selle kohtu eesmärk teha oma teise küsimusega kindlaks, kas kahju hüvitamise hagi usutavust tuleb tõendada selle alusel, et „on tõenäolisem see, et […] tarbijatele[…] on kahju põhjustatud, kui see, et seda ei ole tehtud“, ning teha kolmanda küsimusega kindlaks, kas niisuguse konkurentsiasutuse otsuse nagu 21. veebruari 2020. aasta otsuse põhjal on võimalik tõendada nõutava usutavuse määra.
19.
Järelikult on teine ja kolmas küsimus vastuvõetavad.
2. Tõendite avaldamise taotluse esitamine enne sisulise hagi esitamist
20.
Teine ja kolmas küsimus – mille analüüsimisega käesolev ettepanek Euroopa Kohtu palvel piirdub – on esitatud juhuks, kui Euroopa Kohus vastab esimesele küsimusele jaatavalt. Minu analüüs nende küsimuste kohta peab seega põhinema eeldusel, et vastus esimesele küsimusele on jaatav.
21.
Ammendavuse huvides ja kuivõrd vastus esimesele küsimusele on järgmiste küsimuste analüüsimise lähtepunktiks, esitan mõned lühimärkused selles küsimuses viidatud probleemistiku kohta.
22.
Vastavalt esimese küsimuse sõnastusele soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus kindlaks teha, kas direktiivi 2014/104 artikli 5 lõige 1 on kohaldatav tõendite avaldamise taotluse suhtes, mis on esitatud enne kahju hüvitamise hagi esitamist. Paistab, et selle küsimusega soovitakse tegelikult teada saada, kas kõnealuse sättega ette nähtud nõuded kahju hüvitamise hagi usutavuse kinnitamise kohta, mida taotleja peab tõendama, on kohaldatavad selle tõendite avaldamise taotluse suhtes.
23.
Olgu täpsustatud, et esimest küsimust ei tule mõista nii, et eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib teada, kas direktiivi 2014/104 artikli 5 lõike 1 kohaselt on liikmesriik kohustatud nägema ette võimaluse esitada tõendite avaldamise taotlus enne kahju hüvitamise hagi esitamist. Portugali seadusandja on nimelt niisuguse võimaluse ette näinud.
24.
Lisaks paistab, et Portugali seadusandja tõlgendas seda direktiivi nii, et see kohustab liikmesriike kehtestama võimaluse esitada selle direktiivi artiklis 5 sätestatud tõendite avaldamise taotlus ainuüksi kahju hüvitamise hagi raames. See säte võeti Portugali siseriiklikku õiguskorda üle seaduse nr 23/2018 artikliga 12.
25.
Vastavalt Portugali seadusandja antud direktiivi 2014/104 tõlgendusele võib liikmesriik siiski näha ette võimaluse esitada see taotlus enne sisulise hagi esitamist. Nagu Portugali valitsus märgib, kasutas selle liikmesriigi seadusandja seda võimalust ja nägi selle võimaluse ette seaduse nr 23/2018 artiklis 13. Põhikohtuasi paistab käsitlevat sellist taotlust.
26.
Selles osas olgu märgitud, et ettepanekus, mille ma esitasin kohtuasjas PACCAR jt, (
8
) käsitlesin enne sisulist hagi esitatavate tõendite avaldamise taotluste küsimust direktiivi 2014/104 kohaldamisala analüüsimise kontekstis. Seega analüüsisin, kas seda direktiivi võis kohaldada asjaomases põhikohtuasjas, et hajutada kõik võimalikud kahtlused selle kohta, kas Euroopa Kohus on pädev vastama eelotsuse küsimustele, mis käsitlevad kõnealuse direktiivi sätete tõlgendamist.
27.
Rõhutan, et selles kohtuasjas ei olnud eelotsusetaotluse esitanud kohus seda probleemistikku tõstatanud. Eelotsusest ei ilmnenud aga selgelt, kas tõendite avaldamise taotlus oli esitatud kahju hüvitamise hagi raames või enne selle hagi esitamist. Seega analüüsisin seda, kas, ja vajaduse korral millistel tingimustel, kuulub see taotlus direktiivi 2014/104 kohaldamisalasse.
28.
Selle küsimuse analüüsimise tulemusena tõdesin tõendite avaldamise taotluste kohta, et isegi kui eeldada, et direktiivis 2014/104 viidatakse üksnes kahju hüvitamise hagi raames esitatud taotlustele, võib see taotlus, mis on esitatud tehniliselt enne kahju hüvitamise nõude esitamist, kuuluda kõnealuse direktiivi kohaldamisalasse. Nimelt võib järeldada, et vähemalt teatavatel juhtudel on tõendite avaldamise taotlus esitatud kahju hüvitamise hagi raames või toob tingimuslikult kaasa niisuguse hagi esitamise. Ma leidsin, et sellise olukorraga on tegemist siis, kui kahju hüvitamise hagi tuleb karistuse ähvardusel esitada lühikese aja jooksul pärast seda, kui on esitatud tõendite avaldamise taotlus, mille raames on tõendatud kahju hüvitamise nõude usutavus, või olenevalt olukorrast lühikese aja jooksul pärast seda, kui see taotlus on rahuldatud.
29.
Kui tõendite avaldamise taotlusel on niisugused tunnused, siis esiteks on tema suhtes kohaldatavad direktiivi 2014/104 artikli 5 lõikes 1 ette nähtud nõuded ning teiseks on Euroopa Kohus pädev vastama selle sätte tõlgendamist puudutavale küsimusele, mille on esitanud kohus, kellele selline taotlus on esitatud.
30.
Paistab, et Portugali õiguses ette nähtud tõendite saamise hagil ei ole käesoleva ettepaneku punktis 28 mainitud tunnuseid. Sellegipoolest võivad direktiivi 2014/104 artikli 5 lõikes 1 ette nähtud nõuded olla selle hagi suhtes kohaldatavad ja Euroopa Kohus olla pädev selle sätte tõlgendamise küsimusele vastama.
31.
Nimelt on direktiivi 2014/104 artikli 5 lõikes 8 liikmesriikidel lubatud, ilma et see piiraks artikli 5 lõigete 4 ja 7 ning artikli 6 kohaldamist, näha ette eeskirju, millega kaasneks tõendite ulatuslikum avaldamine. Seega võiks liikmesriik näha ette võimaluse esitada tõendite avaldamise taotlus enne kahju hüvitamise hagi esitamist ning ta võiks isegi näha ette, et see taotlus kuulub kõnealuse direktiivi artiklis 5 ette nähtud korra kui terviku (
9
) alla.
32.
Sellisel juhul oleks Euroopa Kohus pädev vastama direktiivi 2014/104 artikli 5 lõiget 8 käsitlevatele eelotsuse küsimustele, mille on esitanud kohus, kelle poole on sellise taotlusega pöördutud, vastavalt Euroopa Kohtu praktikale, mis käsitleb olukordi, kus liidu õigusnormid on kohtuvaidluses kohaldatavad riigisiseses õiguses tehtud otsese ja tingimusteta viite alusel, mille tagajärjeks on liidu õiguse kohaldamisala laienemine. (
10
)
33.
Sellega seoses on võimalik, et Portugali seadusandja tahtis, et enne sisulist hagi esitatud tõendite saamise nõude suhtes oleks kohaldatav direktiivi 2014/104 artiklis 5 kehtestatud kord. Nimelt, vastavalt seaduse nr 23/2018 artikli 13 lõikele 2 on selle seaduse artiklis 12 – ning seega kõnealuse direktiivi artiklis 5 – ette nähtud kord mutatis mutandis kohaldatav selle seaduse artiklis 13 viidatud hagide suhtes.
34.
Olenemata Portugali õiguses ette nähtud tõendite saamiseks esitatava hagi tunnustest, on Euroopa Kohus seega pädev vastama eelotsuse küsimustele, mis käsitlevad direktiivi 2014/104 artikli 5 lõiget 1 ja mille on esitanud liikmesriigi kohus, kellele on see hagi esitatud seaduse nr 23/2018 artikli 13 alusel.
B.
Sisulised küsimused
35.
Kõigepealt olgu märgitud, et teise ja kolmanda küsimuse sõnastuses on viidatud direktiivi 2014/104 artikli 5 lõikes 1 mainitud kahju usutavat tõendamist. Ent selle sätte kohaselt võib hageja taotleda liikmesriigi kohtult, et see kohustaks kostjat või kolmandat isikut avaldama asjakohaseid tõendeid, tingimusel, et ta on oma kahju hüvitamise nõuet usutavalt kinnitanud mõistlikult kättesaadavate ja piisavate faktide ning tõenditega. (
11
)
36.
Selle kohta olgu meenutatud, et kahju tekkimine on üks konkurentsiõiguse rikkumise eest vastutuse tekkimise tingimustest. Selle vastutuse tekkimiseks peavad olema täidetud kolm tingimust, nimelt tegelik kahju tekkimine, põhjuslik seos kahju ja väidetud tegevuse vahel ning etteheidetava tegevuse õigusvastasus. (
12
) Selle vastutusega seoses võib esitada nõude kahju hüvitamise hagi teel. Direktiivi 2014/104 artikli 5 lõiget 1 tuleb seega tõlgendada nii, et hageja on kohustatud usutavalt tõendama nende kolme tingimuse täitmist.
37.
Sellegipoolest, vaatamata teise ja kolmanda küsimuse sõnastuse ning direktiivi 2014/104 artikli 5 lõike 1 sõnastuse erinevusele, puudutavad need küsimused konkurentsiõiguse rikkumise eest vastutuse tekkimise kolme tingimuse täitmise usutavust. Seda kinnitab eriti teine küsimus, millega eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib teada, kas nõutavat usutavuse määra tuleb tõendada selle kriteeriumi alusel, mille puhul tehakse kindlaks, kas „on tõenäolisem see, et […] tarbijatele[…] on kahju põhjustatud, kui see, et seda ei ole tehtud“. See kriteerium puudutab nii kahju kui ka selle kahju ja väidetud tegevuse vahelist seost. Seega teen ettepaneku sõnastada teine küsimus ümber nii, et sellega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus teada, kas kahju hüvitamise hagi usutavaks kinnitamiseks vastavalt direktiivi 2014/104 artikli 5 lõikele 1 tuleb tõendada, et on tõenäolisem see, et konkurentsiõiguse rikkumise eest vastutuse tekkimise tingimused on täidetud, kui see, et need ei ole täidetud.
38.
Samuti märgin alustuseks, et teist ja kolmandat küsimust tuleb analüüsida vastupidises järjekorras.
39.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib oma teise küsimusega, kas direktiivi 2014/104 artikli 5 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selle sätte kohaselt tuleb nõutava usutavuse määra kindlaks tegemiseks võtta aluseks kriteerium, kas on tõenäolisem see, et konkurentsiõiguse rikkumise eest vastutuse tekkimise tingimused on täidetud, kui see, et need ei ole täidetud; ning kolmanda küsimusega, kas seda sätet tuleb tõlgendada nii, et kahju hüvitamise nõude usutavust saab tõendada ainuüksi komisjoni otsuse põhjal, milles on tuvastatud see rikkumine.
40.
Teine küsimus on üldisemat laadi kui kolmas ja kui sellele tuleb vastata jaatavalt, siis langeb ära vajadus vastata teisele küsimusele. Seega alustan oma analüüsi kolmanda küsimusega.
1. Kolmas küsimus
41.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib oma kolmanda küsimusega sisuliselt teada, kas otsusest, milles on tuvastatud konkurentsiõiguse rikkumine, piisab sellest rikkumisest tekkinud kahju hüvitamise hagi usutavaks tõendamiseks. See kohus küsib eelkõige, kas sellist hagi on võimalik vastavalt direktiivi 2014/104 artikli 5 lõikele 1 usutavalt tõendada ainuüksi selle põhjal, et on olemas pädevate konkurentsiasutuste otsus (a jagu). Peale selle soovib ta teada, kas asjaolu, et niisugune otsus puudutab vertikaalset eesmärgil põhinevat piirangut (b jagu) ning tehti kokkuleppemenetluse raames, mõjutab vastust sellele küsimusele.
a) Kas rikkumise tuvastamise otsusest piisab kahju hüvitamise hagi usutavaks tõendamiseks?
42.
Kolmanda küsimusega on soovitud sisuliselt teada, kas direktiivi 2014/104 artikli 5 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et liikmesriigi kohus, kuhu on pöördutud tõendite avaldamise taotlusega, võib hinnata kahju hüvitamise hagi usutavust ainuüksi komisjoni otsuse põhjal, milles on tuvastatud konkurentsiõiguse rikkumine.
43.
Märgin kohe, et minu arvates ei ole rikkumise tuvastamise otsus kahju hüvitamise hagi usutavaks tõendamiseks piisav.
44.
Nagu nähtub määruse nr 1/2003 artikli 16 lõikest 2, ei tohi liikmesriigi kohus teha otsuseid, mis on vastuolus komisjoni otsusega, milles on tuvastatud ELTL artikli 101 rikkumine. Lisaks peab liikmesriigi kohus, kes teeb otsuse samasuguse rikkumise kohta, nagu see, mida käsitleb 21. veebruari 2020. aasta otsus, tunnistama selle rikkumise toimepanemist. Seevastu kahju ja otsese põhjusliku seose olemasolu selle kahju ning asjaomase rikkumise vahel jääb siiski liikmesriigi kohtu hinnata. (
13
)
45.
Järelikult ei pea kohus, kellele on esitatud tõendite avaldamise taotlus, enam uurima, kas rikkumise toimepanemine on kättesaadavaid faktilisi asjaolusid ja tõendeid arvestades usutavalt tõendatud. Ent ette heidetud tegevuse ebaseaduslikkus on vaid üks konkurentsiõiguse rikkumise eest vastutuse tekkimise tingimustest. Nagu ma eespool märkisin, (
14
) seisneb kahju hüvitamise nõude usutav tõendamine selles, et tuleb tõendada nõutaval määral usutavalt nende kolme tingimuse täitmist, mille puhul see vastutus tekib. Seega ei piisa kõnealuse hagi usutavaks tõendamiseks ainuüksi rikkumise toimepanemise nentimisest.
b) Otsus eesmärgil põhineva vertikaalse konkurentsi piirava tegevuse kohta
46.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib Euroopa Kohtult, kas asjaolu, et otsus, millega on tuvastatud konkurentsiõiguse rikkumine, puudutab vertikaalset eesmärgil põhinevat piirangut, võib oluliselt muuta vastust kolmandale küsimusele.
47.
Minu arvates ei ole see nii ning liikmesriigi kohus ei saa võtta kahju hüvitamise hagi usutavuse hindamisel aluseks ainuüksi niisuguse otsuse olemasolu.
48.
Selle kohta märgin esiteks, et direktiivi 2014/104 artikli 17 lõikes 2 on kehtestatud ümberlükatav eeldus, et kartellikokkuleppealased õigusrikkumised tekitavad kahju. See eeldus, nii nagu liidu seadusandja on selle ette näinud, ei hõlma siiski vertikaalseid konkurentsipiiranguid.
49.
Nimelt on direktiivi 2014/104 põhjenduses 47 märgitud, et artikli 17 lõikes 2 ette nähtud ümberlükatavat eeldust tuleb kasutada üksnes kartellide puhul, võttes arvesse kartellide salajasust, mis suurendab ebavõrdsust andmete valdamisel ja raskendab hagejal kahju tõendamiseks vajalike tõendite kogumist. Peale selle on mõiste „kartell” selle direktiivi artikli 2 punktis 14 määratletud sisuliselt kui kahe või enama konkurendi vahel sõlmitud kokkulepe või kooskõlastatud tegevus, mille eesmärk on koordineerida turul oma konkureerivat käitumist või mõjutada asjakohaseid konkurentsiparameetreid teatud tegevuse kaudu. See määratlus ei vasta vertikaalse tegevuse määratlusele, mis hõlmab ettevõtjaid, kes tegutsevad tootmis- või tarneahela eri tasanditel ega ole seega konkurendid.
50.
Peale selle on õiguskirjanduse uurimuste kohaselt (
15
) direktiivi 2014/104 artikli 17 lõiget 2 liikmesriigiti erinevalt üle võetud. Nimelt on teatud liikmesriigid otsustanud määratleda mõistet „kartell“ laiemalt kui direktiivi 2014/104 artikli 2 punktis 14 ette nähtud määratluses või siis lausa laiendada sõnaselgelt selle eelduse kohaldamisala nii, et see hõlmab vertikaalseid konkurentsipiiranguid. See liikmesriigiti erinev ülevõtmine, mille puhul osad riigid soovivad selgelt selles direktiivis ette nähtud „kartelli“ mõistet laiendada, kinnitab tõlgendust, mille kohaselt kõnealune eeldus, nii nagu liidu seadusandja on selle ette näinud, hõlmab ainuüksi kartelle, mis vastavad selle direktiivi artikli 2 punktis 14 ette nähtud määratlusele.
51.
Selles kontekstis märgin veel, et eelotsusetaotluse esitanud kohtul tuleb kindlaks teha, kas Portugali seadusandja otsustas, et direktiivi 2014/104 artikli 17 lõikes 2 ette nähtud eeldus on kohaldatav vertikaalsete piirangute suhtes. Mitte miski ei viita, et see nii oleks.
52.
Teiseks, asjaolu, et otsus, milles on tuvastatud konkurentsiõiguse rikkumine, puudutab mitte tagajärjel, vaid eesmärgil põhinevat vertikaalset piirangut, ei saa samuti kõigutada järeldust, et liikmesriigi kohus ei või tugineda direktiivi 2014/104 artikli 5 lõikes 1 sõnastatud kahju hüvitamise hagi usutava tõendamise kriteeriumi täitmise järeldamiseks ainuüksi selle otsuse olemasolule.
53.
Liidu konkurentsiõiguses tehakse selget vahet mõistetel „eesmärgil põhinev konkurentsipiirang“ ja „tagajärjel põhinev konkurentsipiirang“, millest kummagi suhtes kehtib erinev tõendamiskord. (
16
) Esimesena nimetatud piirangu raames ei ole enam vajalik analüüsida asjaomase tegevuse piiravaid tagajärgi. (
17
) Niisuguse piirangu tuvastamine ei tähenda siiski seda, et kahju tekitati konkreetsele isikule, ega seda, et selle piirangu ja asjaomase kahju vahel on põhjuslik seos. Nende konkurentsiõiguse rikkumise eest vastutuse tekkimise tingimuste täitmine peab olema tõendatud kohtus, kuhu on kahju hüvitamise hagiga pöördutud.
54.
Samamoodi peab direktiivi 2014/104 artikli 5 lõikes 1 käsitletud tõendite avaldamise taotluse puhul taotleja seda ka vajalikul määral usutavalt tõendama selles osas, mis puudutab neid kahte tingimust, nimelt kahju tekkimist ja otsese põhjusliku seose olemasolu selle kahju ning asjaomase rikkumise vahel.
55.
Ammendavuse huvides olgu märgitud, et ei asjaolu, et vertikaalsed piirangud ei kuulu direktiivi 2014/104 artikli 17 lõikes 2 ette nähtud eelduse alla, (
18
) ega asjaolu, et eesmärgil põhinevate piirangute suhtes ei kehti eriline tõendamiskord selles osas, mis puudutab konkurentsiõiguse rikkumise eest vastutuse tekkimise kolme tingimust, (
19
) ei tähenda, et otsus, milles on tuvastatud eesmärgil põhineva vertikaalse piirangu olemasolu, ei ole üldse asjakohane kahju hüvitamise hagi usutavuse hindamiseks.
56.
Nimelt, ühelt poolt peab liikmesriigi kohus, kuhu on pöördutud tõendite avaldamise taotlusega, tõdema selles otsuses käsitletud konkurentsiõiguse rikkumise toimepanemist, mistõttu üks vastutuse tekkimise tingimustest ei ole mitte üksnes usutav, vaid ka tõendatud. (
20
)
57.
Teisalt puudutab mõiste „eesmärgil põhinev konkurentsipiirang“ tegevust, mis on suurel määral konkurentsile kahjulik, see tähendab et otsene või kaudne kahju, mida see võib põhjustada kasutajatele ja tarbijatele erinevates asjaomastes sektorites või turgudel, on suur. (
21
) See, millisel määral niisugune tegevus võib kahju põhjustada, on koostoimes teiste hagejale mõistlikult kättesaadavate asjaolude ja tõenditega asjakohane tegur selleks, et kahju hüvitamise hagi direktiivi 2014/104 artikli 5 lõike 1 kohaselt usutavalt tõendada.
c) Kokkuleppemenetluse raames tehtud otsus
58.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus juhib tähelepanu asjaolule, et 21. veebruari 2020. aasta otsus võeti vastu kokkuleppemenetluse raames, ning küsib Euroopa Kohtult, kas see asjaolu võib mõjutada vastust kolmandale küsimusele.
59.
Minu arvates mitte.
60.
Nimelt on kokkuleppemenetluses tehtud 21. veebruari 2020. aasta otsus määruse nr 1/2003 artiklitele 7 või 23 alusel tehtud lõplik otsus. (
22
) Erinevalt kõnealuse määruse artikli 9 alusel vastu võetud otsusest kohustuste võtmise kohta, (
23
) sisaldab kokkuleppemenetluse raames vastu võetud otsus järeldust, et on tuvastatud ELTL artiklite 101 või 102 rikkumine. Asjaolu, et ettevõtja, kelle suhtes see otsus tehtud on, trahvisummat vähendatakse, ei muuda selle rikkumise tuvastamise kohta tehtud järelduse laadi.
61.
Asjaolu, et komisjoni otsus, milles on tuvastatud konkurentsiõiguse rikkumine, võeti vastu kokkuleppemenetluse raames, ei mõjuta seega – arvestades käesoleva ettepaneku punktis 45 esitatud kaalutlusi – küsimust, kas liikmesriigi kohus võib tugineda direktiivi 2014/104 artikli 5 lõike 1 kohase kahju usutava tõendamise kriteeriumi täitmise järeldamiseks ainuüksi pädeva konkurentsiasutuse otsuse olemasolule.
d) Vahekokkuvõte
62.
Kolmandale küsimusele tuleb vastata nii, et direktiivi 2014/104 artikli 5 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et otsusest, milles on tuvastatud konkurentsiõiguse rikkumine, ei piisa kahju hüvitamise hagi usutavaks tõendamiseks. Asjaolu, et see otsus käsitleb vertikaalset eesmärgil põhinevat piirangut ning tehti kokkuleppemenetluse raames, ei kõiguta seda järeldust.
2. Teine küsimus
a) Teise küsimuse ulatus
63.
Teise küsimusega soovib eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtult sisuliselt teada, kas kahju hüvitamise hagi tõendamiseks vastavalt direktiivi 2014/104 artikli 5 lõikele 1 tuleb tõendada, et on tõenäolisem see, et konkurentsiõiguse rikkumise eest vastutuse tekkimise tingimused on täidetud, kui see, et need ei ole täidetud.
64.
See kohus ei selgita, mida see teises küsimuses kirjeldatud kriteerium hõlmab. Peale selle ei ole selge ka põhikohtuasja alamates kohtuastmetes kasutatud kriteerium.
65.
Ius Omnibusi väitel ei saa välistada, et eelotsusetaotluse esitanud kohus ei teadnud alamates kohtuastmetes kasutatud kriteeriumi, ning leidis, et võib vaidlustatud kohtuotsuse põhjendamatuse tõttu tühistada. Eelotsusetaotluse esitanud kohus sooviks seega saada selgust selle kohta, millist kriteeriumi kohaldada, et ta saaks seda oma tulevases otsuses alama astme kohtutele selgitada.
66.
Teise võimalusena võiks eelotsusetaotlust mõista nii, et Meliá ei nõustu alama astme kohtutes kasutatud kriteeriumiga ning väidab, et need kohtud oleksid pidanud kohaldama rangemat kriteeriumi, mida on kirjeldatud teises küsimuses. Nagu märgib Ius Omnibus, tuleks sellisel juhul mõista teist küsimust nii, et selle eesmärk on teha kindlaks, kas direktiivi 2014/104 artikli 5 lõiget 1 tuleb tõlgendada nii, et selle ülevõtmisel liikmesriigi õigusesse ei või liikmesriik kehtestada selles küsimuses kirjeldatud kriteeriumist leebemat kriteeriumi.
67.
Esimese astme kohtu otsusega, mis jäeti apellatsiooniastmes muutmata, nõudsid alama astme kohtud nimelt, et Meliá avaldaks Ius Omnibusi taotletud dokumendid. Eelotsusetaotluse esitanud kohus lahendab asja kassatsioonkaebuse raames, mille Meliá selle kohtuotsuse peale esitas.
68.
Meliá väidab oma kirjalikes seisukohtades, et direktiivi 2014/104 artikli 5 lõige 1 kehtestab sellises ulatuses tõenäosuse nõude, mis läheb kaugemale lihtsalt kahju tekkimise võimalusest. Meliá leiab konkreetsemalt, et seda sätet tuleb tõlgendada nii, et see eeldab mitte niisugust pelka võimalust, vaid pigem seda, et kahju tekkimine on tegelikult tõenäoline, see tähendab, et asjaomast faktilist, õiguslikku ja majanduslikku konteksti arvestades peab kahju tekkimine olema tõenäolisem kui selle puudumine, või vähemalt olema väga tõenäoline, see tähendab põhjendatud.
69.
Peale selle märgib Meliá, et Portugali kohtud on leidnud teistes üldist tsiviilõigust käsitlevates kohtuasjades, et usutavuse mõiste eeldab niisugust kindluse määra, mis ületab pelka võimalikkust ja on suurem kui 50%.
70.
Seda seisukohta kinnitab osaliselt Ius Omnibus, kes märgib, et Portugali õiguskorras toetatakse ka seisukohta, et üldine tõendamiskriteerium tsiviilmenetluses on see, et „on rohkem tõenäolisem kui ebatõenäolisem“. Ius Omnibus väidab siiski, et seda kriteeriumi tuleb kohandada sõltuvalt selle rakendamise kontekstist. Niisugust kohandamist on tema sõnul nõutud seaduse nr 23/2018 artikli 13 lõikes 2, mille kohaselt selle seaduse artikli 12 lõigetes 2–9 sätestatud tingimused on mutatis mutandis kohaldatavad tõendite avaldamise taotluse suhtes, mis on esitatud enne kahju hüvitamise hagi esitamist.
71.
Sõltumata eelotsusetaotluse esitanud kohtu lahendatavale olukorrale eriomastest tunnustest, (
24
) on selle kohtu eesmärk selge: teada, kas direktiivi 2014/104 artikli 5 lõikes 1 on kehtestatud kriteerium, mis eeldab sedavõrd suurt usutavuse määra, nagu on kirjeldatud teises küsimuses, nimelt seda, et on tõenäolisem, et konkurentsiõiguse rikkumise eest vastutuse tekkimise tingimused on täidetud, kui see, et need ei ole täidetud.
72.
Selle kohta on oluline lisada, et direktiivi 2014/104 artikli 5 lõikes 1 viidatud usutavuse määr on kõige suurem sellest, mida on võimalik nõuda. Vastavalt selle direktiivi artikli 5 lõikele 8 võib liikmesriik, ilma et see piiraks selle direktiivi artikli 5 lõigete 4 ja 7 ning artikli 6 kohaldamist, näha ette eeskirju, millega kaasneks tõendite ulatuslikum avaldamine. Tõenditega tutvumise hõlbustamiseks võib liikmesriik otsustada kehtestada vähema usutavuse määra kui see, mida on nõutud kõnealuse direktiivi artikli 5 lõikes 1. Liikmesriik ei saa seevastu kehtestada kriteeriumi, mis eeldab suuremat usutavuse määra kui see, mille on kehtestanud liidu seadusandja.
73.
Teisele küsimusele vastamiseks tuleb seega kindlaks teha, kas direktiiv 2014/104 kehtestab kriteeriumi, mis eeldab niisugust usutavuse määra, mille kohaselt on tõenäolisem, et vastutuse tekkimise tingimused on täidetud, kui see, et need ei ole täidetud, või piisab selleks vähemast usutavuse määrast kui see, mida on selles küsimuses kirjeldatud.
b) Hinnang
74.
Teises küsimuses kirjeldatud kriteerium paistab põhinevat tõenäosuse kaalumisel. Vastavalt selliselt tõlgendatud kriteeriumile peab taotleja tõendama, et on usutavam, et esindatavatele tarbijatele, kes elavad käesoleval juhul Portugalis, on kahju põhjustatud, kui see, et seda ei ole tehtud.
75.
Olen arvamusel, et direktiivi 2014/104 artikli 5 lõikes 1 nõutav tõendatuse tase tõendite avaldamise taotluse põhjendamiseks on madalam kui niisugusel tõenäosuse kaalumisel.
76.
Esiteks ei paista, et direktiivi 2014/104 artikli 5 lõike 1 erinevates keeleversioonides kasutatud sõnastus eeldaks liiga rangeid nõudmisi. Nagu komisjon märgib, on selle direktiivi portugalikeelse (plausibilidade), saksakeelse (Plausibilität), ingliskeelse (plausibility) ja prantsuskeelse (plausibilité) versiooni sõnastuses, millele mina lisan veel poolakeelse versiooni (uprawdopodobnienie), vastavalt nende sõnade määratlusele viidatud olukorrale, kus väide on või tundub olevat mõistlik või vastuvõetav. (
25
) Nende sõnadega on seega mõista antud, et tõendite avaldamise kohta otsust tegevat kohust on vaja veenda, et võimalus, et vastutuse tekkimise kolm kumulatiivset tingimust on täidetud, on tema menetluses oleva juhtumi puhul mõistlikult vastuvõetav.
77.
Teiseks tuleb märkida, et lisaks direktiivi 2014/104 artikli 5 lõike 1 erinevates keeleversioonides kasutatud sõnastuse leksikaalsetele määratlustele on selle sätte riigisisese ülevõtmisega vähemalt teatud liikmesriikides järgitud sama loogikat. See on nõnda eelkõige Saksa (
26
) ja Poola õiguses (
27
). Nendes liikmesriikides kehtivates ülevõtmise sätetes on piirdutud sellega, et nõutava usutavuse määra kohta on ette nähtud, et see peab olema mõistlikult vastuvõetaval määral tõenäoline.
78.
Kolmandaks ei saa tähelepanuta jätta, et võimalus dokumentidega tutvuda on funktsionaalselt seotud konkurentsiõiguse rikkumise eest täieliku hüvitise saamise õiguse kasutamisega.
79.
Direktiivi 2014/104 põhjendused räägivad niisuguse tõlgendamise kasuks.
80.
Direktiivi 2014/104 põhjenduses 14, mis on selle direktiivi artikli 5 lõike 1 ratio legis’e osas iseäranis informatiivne, (
28
) on nimelt märgitud: „[k]ahju hüvitamise nõude tõendamiseks vajalikud tõendid on tihti ainuüksi vastaspoole või kolmandate isikute valduses ega ole hagejale piisavalt teada või kättesaadavad“, mistõttu võivad „hagejate suhtes kehtestatud ranged õigusnõuded, mille kohaselt nad peavad menetluse alguses esitama kõik nende hagi käsitlevad üksikasjad ja üksikasjalikult täpsustatud toetavad tõendid“, põhjendamatult takistada EL toimimise lepinguga tagatud kahju hüvitamise õiguse tõhusat kasutamist. Peale selle on selle direktiivi põhjenduses 15 märgitud, et selleks, et leevendada osapoolte vahelist ebavõrdsust andmete valdamisel, „on asjakohane tagada, et hagejatele antakse õigus nõuda nende nõude jaoks oluliste tõendite avaldamist, ilma et nad peaksid üksikuid tõendeid täpsustama“.
81.
Konkurentsiõiguse rikkumist käsitlevate tõenditega tutvumise võimaluse, mis on tagatud direktiivi 2014/104 artikli 5 lõikes 1, eesmärk on seega leevendada osapoolte vahelist ebavõrdsust andmete valdamisel selles direktiivis nimetatud hagide puhul. Selle ebavõrdsuse kaotamine ei ole siiski eesmärk omaette. Tõendite saamine peab võimaldama kahju kannatanud isikul tõhusalt kasutada oma õigust nõuda kahju hüvitamist ning aitab seega kaudselt kaasa konkurentsieeskirjade maksimaalsele tõhususele. (
29
)
82.
Sellest tulenevalt ei saa esmalt ajada omavahel segamini sisulise hagi rahuldamiseks nõutavat tõendatuse taset ja tõendite avaldamise kohustamiseks nõutava usutava tõendamise määra saavutamiseks ette nähtud tõendatuse taset. Teisalt ei saa direktiivi 2014/104 artikli 5 lõikes 1 nõutav usutavuse määr olla liiga range, kuna see nõrgendaks konkurentsieeskirjade tõhusust.
83.
Neil asjaoludel märgin, niisamuti nagu komisjon, et tõenäosuste kaalumisel põhinev kriteerium paistab vastavat common law süsteemide tsiviilmenetlustes kohaldatavale kriteeriumile. (
30
) Kuigi tõenäosuste kaalumist on loetud kahju hüvitamise nõuete suhtes kohaldatavaks ühes direktiivi 2014/104 kohaldatavatest common law kohtutest, nimelt Ühendkuningriigi kohtutes, ei rakendata seda siiski universaalselt tõendite avaldamise taotluste kontekstis. (
31
)
84.
Neljandaks nähtub direktiivi 2014/104 artikli 5 lõikest 1, et selleks, et liikmesriigi kohus kohustaks kostjat või kolmandat isikut avaldama asjakohaseid tõendeid, tuleb hagejal oma kahju hüvitamise nõuet usutavalt kinnitada mõistlikult kättesaadavate piisavate faktide ja tõenditega. (
32
) Seda tüüpi olukorras peab hageja seega olema võimeline oma kahju hüvitamise nõuet usutavalt tõendama faktide ja tõendite põhjal, mis on tema käsutuses või mida ta võib saada ilma ülemääraste kulude või raskusteta. Minu arvates töötas seadusandja selles sättes kehtestatud tõenäosuse kriteeriumi tingimata välja sellest eeldusest lähtuvalt. Üldreeglina peaks see kriteerium olema seega täidetud isegi osalise või ebatäieliku teabe põhjal.
85.
Viimasena ehk viiendaks paistab, et tõenäosuste kaalumist käsitleva kriteeriumi kohaldamine nõuab, et kohus, kuhu on pöördutud tõendite avaldamise taotlusega, peab püstitama kaks hüpoteesi: selle, kui kahju hüvitamise hagi rahuldamine on tõenäoline, ning selle, kui see ei ole tõenäoline, ning ta peab neid hüpoteese võrdlema.
86.
Teises küsimuses käsitletud kriteerium, mis eeldab nende kahe hüpoteesi niisugust analüüsimist, ei tundu sobivat rolliga, mis on direktiivi 2014/104 artikli 5 lõikega 1 tagatud õigusel saavutada asjakohaste tõendite avaldamine. Nimelt peaks liikmesriigi kohtu hinnang tõendite avaldamise nõudmiseks menetluse esialgses etapis või isegi enne selle menetluse algatamist olema oma olemuselt lihtsustatud. Peale selle, kui hageja võib oma kahju hüvitamise hagi usutavalt tõendada isegi osalise või ebatäieliku teabe abil, (
33
) siis peab asja arutav kohus keskenduma oma analüüsis ainult ühe hüpoteesi usutavusele: nimelt selle hüpoteesi, et vastutuse tekkimise tingimused on täidetud.
87.
Neil asjaoludel tuleb järeldada, et selleks, et järgida direktiivi 2014/104 artikli 5 lõikes 1 nõutavat usutavuse määra, peab taotleja veenma kohust selles, et väide, mille kohaselt kolm kumulatiivset vastutuse tekkimise tingimust on täidetud, on kõnealuses olukorras mõistlikult vastuvõetav. Seega tuleb teisele küsimusele vastata, et direktiivi 2014/104 artikli 5 lõikes 1 ette nähtud kriteerium eeldab vähemal määral usutavust kui see, mis on nõutav kriteeriumiga, mille kohaselt peab olema tõenäolisem see, et vastutuse tekkimise tingimused on täidetud, kui see, et need ei ole täidetud.
V. Ettepanek
88.
Kõiki eespool esitatud kaalutlusi arvestades teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Supremo Tribunal de Justiça (Portugali kõrgeim kohus) esitatud teisele ja kolmandale küsimusele järgmiselt:
1.
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. novembri 2014. aasta direktiivi 2014/104/EL teatavate eeskirjade kohta, millega reguleeritakse liikmesriikide õiguse kohaseid kahju hüvitamise hagisid liikmesriikide ja Euroopa Liidu konkurentsiõiguse rikkumise korral, artikli 5 lõiget 1
tuleb tõlgendada nii, et
otsusest, milles on tuvastatud konkurentsiõiguse rikkumine, ei piisa kahju hüvitamise hagi usutavaks tõendamiseks. Asjaolu, et see otsus käsitleb vertikaalset eesmärgil põhinevat piirangut ning tehti kokkuleppemenetluse raames, ei kõiguta seda järeldust.
2.
Direktiivi 2014/104 artikli 5 lõikes 1 ette nähtud kriteerium eeldab vähemal määral usutavust kui see, mis on nõutav kriteeriumiga, mille kohaselt peab olema tõenäolisem see, et vastutuse tekkimise tingimused on täidetud, kui see, et need ei ole täidetud.
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
2
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 26. novembri 2014. aasta direktiiv teatavate eeskirjade kohta, millega reguleeritakse liikmesriikide õiguse kohaseid kahju hüvitamise hagisid liikmesriikide ja Euroopa Liidu konkurentsiõiguse rikkumise korral (ELT 2014, L 349, lk 1).
(
3
)	Nõukogu 16. detsembri 2002. aasta määrus asutamislepingu artiklites 81 ja 82 sätestatud konkurentsieeskirjade rakendamise kohta (EÜT 2003, L 1, lk 1; ELT eriväljaanne 08/02, lk 205).
(
4
)	Diário da República, 1. seeria, nr 107, 5.6.2018.
(
5
)	Olgu märgitud, et eelotsusetaotluse esitanud kohus piirdus eelotsusetaotluses sellega, et nimetas selle seaduse asjassepuutuvad sätted, esitamata nende teksti. Seevastu sisaldub see tekst Portugali valitsuse ja Euroopa Komisjoni kirjalikes seisukohtades.
(
6
)	Otsus C(2020) 893 (final) [ELTL] artiklis 101 ja EMP lepingu artiklis 53 sätestatud menetluse kohta ((Juhtum AT. 40528 – Meliá (Holiday Pricing)), mille kokkuvõte avaldati 2. juuni 2020. aastaEuroopa Liidu Teatajas (ELT 2020, C 182, lk 9) (edaspidi „21. veebruari 2020. aasta otsus“).
(
7
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 20.
(
8
)	C‑163/21, EU:C:2022:286.
(
9
)	Sellisel juhul ei oleks tõendite avaldamise taotluse suhtes järelikult kohaldatavad mitte ainult direktiivi 2014/104 artikli 5 lõigetes 4 ja 7 ette nähtud nõuded, vaid kõik selles artiklis kehtestatud nõuded.
(
10
)	Vt hiljuti tehtud 22. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus Kolin Inşaat Turizm Sanayi ve Ticaret (C‑652/22, EU:C:2024:910, punkt 53).
(
11
)	Vt 10. novembri 2022. aasta kohtuotsus PACCAR jt (C‑163/21, EU:C:2022:863, punkt 43).
(
12
)	Vt eelkõige 20. aprilli 2023. aasta kohtuotsus Repsol Comercial de Productos Petrolíferos (C‑25/21, EU:C:2023:298, punkt 39).
(
13
)	Vt selle kohta 6. novembri 2012. aasta kohtuotsus Otis jt (C‑199/11, EU:C:2012:684, punkt 65).
(
14
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 44.
(
15
)	Võrdlevad uurimused: Hornkohl, L., „The Presumption of Harm in EU Private Enforcement of Competition Law – Effectiveness vs Overcompensation“, EU and Comparative Law Issues and Challenges Series, 2021, lk 34–36, ning Malinauskaite, J., Cauffman, C., „The Transposition of the Antitrust Damages Directive in the Small Member States of the EU – A Comparative perspective“, Journal of European Competition Law & Practice, 2018, vol. 9, nr 8, lk 509 ja 511.
(
16
)	Vt 30. jaanuari 2020. aasta kohtuotsus Generics (UK) jt (C‑307/18, EU:C:2020:52, punkt 63).
(
17
)	Vt a contrario18. novembri 2021. aasta kohtuotsus Visma Enterprise (C‑306/20, EU:C:2021:935, punkt 71).
(
18
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 50.
(
19
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 53.
(
20
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 44.
(
21
)	Vt selle kohta 4. oktoobri 2024. aasta kohtuotsus FIFA (C‑650/22, EU:C:2024:824, punkt 150).
(
22
)	Vt analoogia alusel komisjoni teatise, mis käsitleb kokkuleppemenetluse läbiviimist kartellidega seotud otsuste puhul, mis on võetud vastu vastavalt nõukogu määruse (EÜ) nr 1/2003 artiklitele 7 ja 23 (ELT 2008, C 167, lk 1), punkt 28.
(
23
)	Vt selle kohta 29. juuni 2010. aasta kohtuotsus komisjon vs. Alrosa (C‑441/07 P, EU:C:2010:377, punkt 48) ja 28. jaanuari 2025. aasta kohtuotsus ASG 2 (C‑253/23, EU:C:2025:40, punkt 44).
(
24
)	Vt käesoleva ettepaneku punktid 65 ja 66.
(
25
)	Seda saab öelda ka poolakeelses versioonis kasutatud mõiste kohta (uprawdopdobnienie), mis tähistab vastavalt sõnaraamatule „Słownik języka polskiego PWN (Polskie Wydawnictwo Naukowe)“, https://sjp.pwn.pl/slowniki/uprawdopodobnienie, oletuse tõenäolisuse näitamist muutmist (sprawić, że coś staje się prawdopodobne).
(
26
)	See säte võeti Saksa õigusesse üle 26. juuni 2013. aasta konkurentsipiirangutevastase seaduse (Gesetz gegen Wettbewerbsbeschränkungen) (BGBl. 2013 I, lk 1750) § 33g lõikega 1, mille kohaselt taotleja peab tõendama, et tema kahju hüvitamise nõue on tõenäoline (der glaubhaft macht, einen solchen Schadensersatzanspruch zu haben). Bundesgerichtshof (liitvabariigi kõrgeim üldkohus, Saksamaa) selgitas oma 4. aprilli 2023. aasta kohtuotsuses KZR 20/21, et piisab, kui konkreetsete tõendite põhjal on teatud tõenäosus, et taotleja on esitanud kahju hüvitamise hagi, ning ülekaalukas tõenäosus ei ole nõutav.
(
27
)	See säte võeti Poola õigusesse üle 21. aprilli 2017. aasta seaduse, mis käsitleb konkurentsiõiguse rikkumise tõttu tekitatud kahju hüvitamist (ustawa o roszczeniach o naprawienie szkody wyrządzonej przez naruszenie prawa konkurencji), § 17 lõikega 1. Selles on kehtestatud kahju hüvitamise hagi tõenäosuse (uprawdopodobnienie) kriteerium. Õiguskirjanduse autorid on märkinud, et selles seaduses on viidatud tsiviilmenetluse üldeeskirjadele. Selle sättega ette nähtud kriteeriumi tuleb tõlgendada nii, et selleks, et seda hagi loetaks usutavaks, peab väide selle hagi olemasolu kohta olema mõistlikult vastuvõetav ning see peab olema esitatud tõendeid arvestades märkimisväärselt usutav. Selle hagi hindamine on lihtsustatud ning põhineb prima facie hindamisel, mitte detailsel analüüsil. Vt selle kohta Machnikowski, P., teoses Lis-Zarrias, K., Machnikowski, P. (toim), Ustawa o roszczeniach o naprawienie szkody wyrządzonej przez naruszenie prawa konkurencji. Komentarz, CH BECK, Varssavi, 2018, punkt 16.
(
28
)	Vt 10. novembri 2022. aasta kohtuotsus PACCAR jt (C‑163/21, EU:C:2022:863, punkt 44).
(
29
)	Vt selle kohta 16. veebruari 2023. aasta kohtuotsus Tráficos Manuel Ferrer (C‑312/21, EU:C:2023:99, punktid 42–44).
(
30
)	Vt Smith, M., „Civil liability and the 50%+ standard of proof“, The International Journal of Evidence & Proof, 2021, vol. 25, nr 3, lk 183.
(
31
)	Vt Rodger, B., „United Kingdom“, teoses Rodger, B., Sousa Ferro, M., Marcos, F. (toim), The EU Antitrust Damages Directive: Transposition in the Member States, op. cit., lk 382.
(
32
)	Vt 10. novembri 2022. aasta kohtuotsus PACCAR jt (C‑163/21, EU:C:2022:863, punkt 43).
(
33
)	Vt käesoleva ettepaneku punkt 84.