62015TO0207
ÜLDKOHTU PRESIDENDI MÄÄRUS
16. juuli 2015 (
*1
)
„Ajutiste meetmete kohaldamine — Ühine välis- ja julgeolekupoliitika — Iraani suhtes võetud piiravad meetmed, mille eesmärk on tõkestada tuumarelvade levikut — Rahaliste vahendite külmutamine — Kohaldamise peatamise taotlus — Fumus boni iuris — Huvide kaalumine — Kiireloomulisuse puudumine”
Kohtuasjas T‑207/15 R,
National Iranian Tanker Company, asukoht Teheran (Iraan), esindajad: T. de la Mare, QC, barrister M. Lester, barrister J. Pobjoy, solicitor R. Chandrasekera, solicitor S. Ashley ja solicitor C. Murphy,
hageja,
versus
Euroopa Liidu Nõukogu, esindajad: N. Rouam ja M. Bishop,
kostja,
mille ese on taotlus peatada nõukogu 12. veebruari 2015. aasta otsuse (ÜVJP) 2015/236, millega muudetakse otsust 2010/413/ÜVJP, mis käsitleb Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid (ELT L 39, lk 18), ja nõukogu 12. veebruari 2015. aasta rakendusmääruse (EL) nr 2015/230, millega rakendatakse määrust (EL) nr 267/2012, milles käsitletakse Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid (ELT L 39, lk 3), kohaldamine hagejat puudutavas osas,
ÜLDKOHTU PRESIDENT
on andnud järgmise
määruse (
1
)
Vaidluse taust
1
Käesolev kohtuasi puudutab piiravaid meetmeid, mis on kehtestatud selleks, et avaldada survet Iraani Islamivabariigile, et viimane lõpetaks tuumarelva leviku tõkestamise seisukohast tundliku tuumaenergiaalase tegevuse ja tuumarelva kandesüsteemide väljatöötamise.
[...]
7
Hageja, National Iranian Tanker Company, kes on toornafta ja maagaasi saadetiste transpordile spetsialiseerunud Iraani äriühing ning kellel on suur naftatankerite laevastik, pöördus liidu poole, et väljendada mitmes kirjas oma muret seoses negatiivse mõjuga, mida avaldavad tema laevastikule Iraani Islamivabariigi suhtes võetud piiravad meetmed. Sellega seoses eitas ta igasugust seotust Iraani tuumaprogrammiga ja väitis, et ta on erastatud 2000. aastal.
8
Sellest hoolimata kandis nõukogu 15. oktoobril 2012 hageja nime nende isikute ja üksuste loetellu, kellele kohaldatakse piiravaid meetmeid.
9
Nimelt võttis nõukogu esiteks vastu 15. oktoobri 2012. aasta otsuse 2012/635/ÜVJP, millega muudetakse otsust 2010/413 (ELT L 282, lk 58). Otsuse 2012/635 põhjenduses 16 on märgitud, et piiravad meetmed tuleks kehtestada eeskätt Iraani riigi omandis olevate nafta- ja gaasisektoris tegutsevate üksuste suhtes, kuna need on Iraani valitsuse oluline tuluallikas. Otsuse 2012/635 artikli 1 lõike 8 punktiga a muudeti seega otsuse 2010/413 artikli 20 lõike 1 punkti c nii, et isikud ja üksused, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, on „I lisas nimetamata muud isikud ja üksused, kes toetavad Iraani valitsust ning nende omanduses või kontrolli all olevad üksused või nendega seotud isikud ja üksused, kes on loetletud II lisas”. Otsuse 2012/635 artikliga 2 kanti hageja nimi otsuse 2010/413 II lisasse, mis sisaldab loetelu „[t]uuma- või ballistiliste rakettide alastes programmides osalevad isikud ja üksused ning Iraani valitsust toetavad isikud ja üksused”.
10
Teiseks võttis nõukogu 15. oktoobril 2012 vastu rakendusmääruse (EL) nr 945/2012, millega rakendatakse määrust nr 267/2012 (ELT L 282, lk 16). Määruse nr 945/2012 artikliga 1 kanti hageja nimi määruse nr 267/2012 IX lisasse, mis sisaldab nimede loetelu „[t]uuma- või ballistiliste rakettide alastes programmides osalevad isikud ja üksused ning Iraani valitsust toetavad isikud ja üksused”.
11
Hageja nimi kanti eespool nimetatud loeteludesse järgmise põhjendusega, mis oli mõlemal juhul ühesugune: „Tegelikult Iraani valitsuse kontrolli all. Toetab Iraani valitsust rahaliselt, kasutades selleks aktsionäre, kellel on sidemed valitsusega.”
12
Otsus 2012/635 ja määrus nr 945/2012 edastati hagejale 16. oktoobri 2012. aasta kirjaga.
13
Hageja esitas 27. detsembril 2012 Üldkohtule hagi, nõudes nende kahe õigusakti tühistamist teda puudutavas osas.
14
Üldkohus rahuldas oma 3. juuli 2014. aasta otsuses National Iranian Tanker Company vs. nõukogu (T‑565/12, EKL, edaspidi „kohtuotsus NITC”, EU:T:2014:608) nõude, mille kohaselt tegi nõukogu ilmse hindamisvea, kui kandis hageja nime eespool nimetatud loeteludesse. Hagi rahuldades tühistas Üldkohus seega otsuse 2012/635 ja määruse nr 945/2012 hagejat puudutavas osas.
15
Mis puudutab eespool punktis viidatud kohtuotsuse NITC (EU:T:2014:608) ajalist mõju, siis leidis Üldkohus, et kõnealuste aktide kohese mõjuga tühistamine võimaldab hagejal viia kõik või osa oma varast liidust välja, ilma et nõukogu saaks vajaduse korral õigel ajal parandada väljatoodud vead, nii et on oht, et võidakse tõsiselt ja pöördumatult kahjustada nende rahaliste vahendite külmutamise meetmete tõhusust, mida nõukogu tulevikus hageja vastu võib võtta. Nimelt nentis Üldkohus, et kuna ei saa kohe välistada, et hageja nimi kantakse uuesti loeteludesse, on nõukogul selle uuesti läbivaatamise käigus võimalus õiguslikult piisavalt põhjendatud põhjustel hageja nimi uuesti loeteludesse kanda.
16
Seega jäeti eespool punktis14 viidatud kohtuotsuses NITC (EU:T:2014:608) otsusest 2012/635 ja rakendusmäärusest nr 945/2012 tulenevad tagajärjed hageja suhtes kehtima kuni Euroopa Liidu Kohtu põhikirja artikli 56 esimese lõigu kohaselt apellatsioonkaebuse esitamiseks ette nähtud tähtaja möödumiseni või kui selle tähtaja jooksul on otsus edasi kaevatud, siis selle kaebuse läbivaatamata jätmiseni.
17
Nõukogu ei esitanud eespool punktis 14 viidatud kohtuotsuse NITC (EU:T:2014:608) peale apellatsioonkaebust.
18
Seevastu pärast seda, kui nõukogu oli hagejat 23. oktoobri 2014. aasta kirjaga teavitanud oma kavatsusest kanda hageja nimi uuesti eespool nimetatud loeteludesse, ning pärast poolte vahel toimunud kirjavahetust, võttis nõukogu 12. veebruaril 2015 vastu otsuse (ÜVJP) 2015/236, millega muudetakse otsust 2010/413 (ELT L 39, lk 18), ja rakendusmääruse (EL) nr 2015/230, millega rakendatakse määrust (EL) nr 267/2012, milles käsitletakse Iraani vastu suunatud piiravaid meetmeid (ELT L 39, lk 3); nimetatud kahe õigusaktiga kanti hageja nimi uuesti nende isikute ja üksuste loetellu, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid (edaspidi „vaidlustatud aktid”).
19
Hageja uuesti loetellu kandmist põhjendati järgmise, mõlemal juhul ühesuguse põhjendusega:
„[Hageja] toetab Iraani valitsust rahaliselt, kasutades selleks aktsionäre Iraani riiklikku pensionifondi (Iranian State Retirement Fund), Iraani sotsiaalkaitseorganisatsiooni (Iranian Social Security Organization) ning naftatööstuse töötajate pensioni- ja hoiuste fondi (Oil Industry Employees Retirement and Savings Fund), kes on riigi kontrolli all olevad üksused. Lisaks sellele on [hageja] üks maailma toornaftatankerite suurimaid käitajaid ja üks Iraani toornafta peamisi vedajaid. Sellest tulenevalt annab [hageja] Iraani valitsusele Iraani nafta vedamisega logistilist tuge.”
20
Nõukogu edastas 16. veebruari 2015. aasta kirjaga hagejale vaidlustatud aktide koopia.
Menetlus ja poolte nõuded
21
Hageja nõuab Üldkohtu kantseleisse 24. aprillil 2015 saabunud hagiavalduses vaidlustatud aktide tühistamist teda puudutavas osas ning teise võimalusena ELTL artikli 277 alusel esitatud õigusvastasuse väitega otsuse 2010/413 (muudetud) artikli 20 lõike 1 punkti c ja määruse nr 267/2012 (muudetud) artikli 23 lõike 2 punkti d tunnistamist tema suhtes mittekohaldatavaks. Oma hagi põhjenduseks väidab hageja peamiselt, et kuna nõukogu kehtestas samade etteheidete põhjal, mis tunnistati eespool punktis 14 viidatud kohtuotsuses NITC (EU:T:2014:608) õigusvastaseks, tema suhtes uuesti piiravad meetmed, siis jättis ta hageja ilma tema õigusest tõhusale õiguskaitsevahendile Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikli 47 tähenduses, rikkudes seejuures kohtuotsuse seadusjõudu ja õiguskindluse põhimõtet. Lisaks tegi nõukogu ilmselgeid hindamisvigu ning rikkus hageja kaitseõigusi ja põhiõigust omandile.
22
Üldkohtu kantseleisse samal päeval esitatud eraldiseisva dokumendiga esitas hageja käesoleva ajutiste meetmete kohaldamise taotluse, milles ta palub Üldkohtu presidendil sisuliselt:
—
peatada vaidlustatud aktide kohaldamine teda puudutavas osas seni, kuni Üldkohus teeb otsuse põhimenetluses lahendatava hagi suhtes;
—
mõista kohtukulud välja nõukogult.
[...]
Õiguslik käsitlus
[...]
Fumus boni iuris
[...]
39
Sellega seoses tuleb rõhutada, et nõukogu viidatud väljakujunenud kohtupraktikas on leitud, et kui liidu institutsiooni õigusakt tühistatakse vormivigade või sisuliste puuduste tõttu, võib see institutsioon uuesti vastu võtta samasuguse akti, tingimusel et ta järgib uue akti vastuvõtmisel vorminõudeid ja seda, et uues aktis ei esine sama sisulist puudust (vt selle kohta kohtuotsus, 23.10.2008, People’s Mojahedin Organization of Iran vs. nõukogu, T‑256/07, EKL, EU:T:2008:461, punktid 65 ja 75 ja seal viidatud kohtupraktika, ja kohtuotsus, 13.12.2012, Kreeka vs. komisjon, T‑588/10, EU:T:2012:688, punktid 476 ja 478).
40
Mis puudutab iseäranis käesolevat kohtuasja, siis märkis Üldkohus eespool punktis 14 viidatud kohtuotsuse NITC (EU:T:2014:608) punktis 77 pärast seda, kui ta oli nentinud, et hageja nime kõnealustesse loeteludesse esialgse kandmise põhjendused ei olnud piisavad, et nõukogul on võimalus kanda hageja nimi uuesti loeteludesse õiguslikult piisavalt põhistatud põhjendustega.
41
Nõukogu jõuab selle põhjal sisuliselt järeldusele, et ta võis käesolevas asjas tugineda dokumentidele, mis pärinevad ajast, mis eelneb hageja esialgsele loeteludesse kandmisele, isegi kui nõukogu ei olnud neid dokumente esialgse kande põhjendamiseks esitanud, ning et ta võis neid „vanu” dokumente kasutada selleks, et toetada loeteludesse kandmiseks esitatud uusi põhjendusi, nagu Iraani valitsusele antud „logistiline tugi”, seda enam, et nõukogu tegutses sel viisil just selleks, et vastata eespool punktis 14 viidatud kohtuotsuses NITC (EU:T:2014:608) esitatud kriitikale, ning et ta esitas uued tõendid selleks, et näidata, et hageja osutab tõepoolest kõnealusele valitsusele „logistilist tuge”.
42
Seevastu hageja leiab, et käesoleval juhul ei saanud nõukogu ilma hageja põhiõigust tõhusale õiguskaitsevahendile rikkumata esitada selliseid loetellu kandmise põhjendusi, mida ta oleks võinud kasutada juba hageja esialgsel loetellu kandmisel 2012. Aastal, ega esitada tema käes juba esialgse kandmise ajal olnud tõendeid, seda enam, et hageja sõnul on need faktiväited, millel vaidlustatud aktid põhinevad, sisuliselt identsed nende faktiväidetega, millele tugineti tema esialgsel loetellu kandmisel ja mida kritiseeriti eespool punktis 14 viidatud kohtuotsuses NITC (EU:T:2014:608).
43
Ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik leiab, et pooltevahelisest vaidlusest ilmneb, et tekkinud on õiguslik vaidlus põhiõiguste harta artikli 47 ja 4. novembril 1950. aastal Roomas alla kirjutatud inimõiguste ja põhivabaduste kaitse konventsiooni artikli 13 kohaldamisala üle, mis mõlemad näevad ette õiguse tõhusale õiguskaitsevahendile, see tähendab tõhusa kohtuliku kaitse „nii praktikas kui ka õigusnormides” (Euroopa Inimõiguste Kohtu 13. novembri 2007. aasta otsus Ramadhi jt vs. Albaania, punkt 48). Kindlaks tuleb teha, kas nõukogu võib seda õigust tõhusale õiguskaitsele arvestades tugineda eespool punktides 39 ja 40 viidatud kohtupraktikale, et parandada kohtu tuvastatud, piiratud meetme tühistamise kaasa toonud õigusvastased puudused, võttes vastu uue meetme, millel on praktikas eelmise meetmega samasugune mõju, kusjuures faktilised asjaolud ei ole põhiosas muutunud.
44
Selle küsimuse delikaatsus seisneb nimelt asjaolus, et nõukogu poolt määruse vormis võetud piiravatel meetmetel on Euroopa Kohtu põhikirja artikli 60 teises lõigus sätestatud kaitse, see tähendab, et sellise määruse tühistamine jõustub alles apellatsioonkaebuse esitamise tähtaja möödumisel või kui selle tähtaja jooksul on otsus edasi kaevatud, siis selle kaebuse Euroopa Kohtu poolt läbivaatamata jätmise kuupäevast (vt edaspidi punktid 55–57). Järelikult kui nõukogu võib tegelikult tegutseda eespool punktis 43 kirjeldatud viisil, siis võiks ta – hoolimata iga üksteise järel vastu võetud määruse, millega kehtestatakse piiravad meetmed ühe ja sama ettevõtja suhtes, tühistamisest sel põhjusel, et loetellu kandmisel esitatud põhjendused on õigusvastased või puuduvad piisavad tõendid – hoida need meetmed apellatsioonkaebuste süstemaatilise esitamisega katkematult jõus, isegi kui nende meetmete ja tühistamiste aluseks olevad faktilised asjaolud ei ole põhiosas muutunud.
45
Seega tekib küsimus, kas selleks, et järgitud oleks põhiõigus tõhusale õiguskaitsevahendile, ei ole nõutud järgnevates kohtumenetlustes, mida võib algatada üks ja sama ettevõtja, sellise aegumistähtaja sisseviimine, mis paneks nõukogule kohustuse esitada oma esimeses piiravate meetmete toimikus kõik loetellu kandmise põhjendused ja süüstavad tõendid, mida nõukogu sai endale lihtsalt hankida toimiku koostamise ajal ja mis ei laseks nõukogul siis, kui Üldkohus ei pea neid põhjendusi ja tõendeid asjakohaseks, neid kasutada selleks, et õigustada ettevõtja kandmist uuesti loetellu. Sellega kaasneks tagajärg, et niisugune uuesti loetellu kandmine saaks toimuda ainult uute ja asjakohaste asjaolude või tõendite ilmnemisel, samas kui nõukogul oleks keelatud tugineda tulevastel uuesti loetellu kandmistel asjaoludele, millele ta küll ei ole varem viidanud, kuid mida ta oleks saanud juba teha esimese loetellu kandmise ajal.
46
Käesolev juhtum näitlikustab sellise aegumistähtaja sisseviimise vajadust: Iraani nafta vedamises seisnev hageja majandustegevus ei ole ajavahemikus alates tema algsest loetellu kandmisest 2012. aasta oktoobris kuni käesolevas asjas vaidlustatud aktide vastuvõtmiseni muutunud. Seega on ilmne, et tegemist on logistikateenusega, mida osutatakse sellist vedu tellinud klientidele. Samas ei nähtu toimikust, et nõukogu ei oleks saanud tugineda juba algsel loetellu kandmisel põhjendusele, milles viidatakse asjaolule „logistiline tugi”. Sama kehtib ka hageja aktsionäride koosseisu kohta, mis näib olevat püsinud aastatel 2012–2015 muutumatuna. Nõukogu, kes esitas aktsionäride täpse koosseisu eespool punktis 14 viidatud kohtuotsusega NITC (EU:T:2014:608, punkt 51) päädinud menetluses, ei väitnud, et logistilisele toele viitavat põhjendust, mis põhineb sellel aktsionäride koosseisul, ei olnud hageja esmakordsel loetellu kandmisel 2012. aasta oktoobris võimalik kasutada. Mis puudutab vaidlustatud aktide toetuseks esitatud tõendeid, siis mainis nõukogu oma seisukohtades konkreetselt ainult viit dokumenti (28. joonealune märkus). Neist dokumentidest neli on koostatud enne 2012. aasta oktoobrit, samas kui neist dokumentidest ainus hilisem dokument (2014. aasta veebruar) ei näi olevat asjakohase uudsusega, kuivõrd selles tuuakse esile hageja roll Iraani nafta vedajana ja selle rolli tähtsus Iraani majanduse jaoks, mida aga keegi ei ole vaidlustanud.
47
Olgu lisatud, et eespool punktis 14 viidatud kohtuotsus (EU:T:2014:608), millega tühistati hageja algne kandmine loetellu, on omandanud seadusjõu. Samas puudutab seadusjõud vaid asjaomase kohtulahendiga tegelikult või vältimatult ära otsustatud faktilisi ja õiguslikke asjaolusid ning sellele saab tugineda üksnes siis, kui see otsus tehti hagi kohta, mille pooled olid samad, ese oli sama ja mis põhines samadel alustel (vt selle kohta kohtuotsus, 25.2.2015, Walton vs. komisjon, T‑261/14 P, RecFP, EU:T:2015:110, punktid 35 ja 36 ja seal viidatud kohtupraktika). Seega ei saa hageja tugineda vaidlustatud aktidega seoses kohtuotsuse NITC seadusjõule selle sõna kitsas tähenduses, kuna need aktid käsitlevad hageja majandustegevuse teist perioodi kui see periood, mis oli kõnealuse kohtuotsusega tühistatud aktide ese. Siiski ei saa jätta tähelepanuta asjaolu, et hageja tegevus, mis seisneb Iraani nafta vedamises, ei ole põhiosas muutunud ning et viidatud tegevusperioodide erinevus tuleneb hageja uuesti loetellu kandmisest, mida nõukogu tegi samuti põhiosas muutumatuna püsinud faktiliste asjaolude põhjal. Käesoleval juhul võiks seega asuda seisukohale, et otsuse seadusjõu põhimõtte kohaldamine on välistatud ainult nõukogu tegevuse tõttu, mis seisneb hageja suhtes kehtestatud piiratud meetmete kunstlikus pikendamises, kuivõrd nõukogu toob nüüd esile asjaolusid, millele ta oleks saanud viidata hageja algsel loetellu kandmisel. Selline lähenemine võib – isegi kui seda ei peeta otsuse seadusjõu põhimõttega vastuolus olevaks – kaasa aidata hageja õiguse tõhusale õiguskaitsevahendile rikkumisele.
48
Eeltoodust tuleneb, et õigust tõhusale õiguskaitsevahendile arvestades võib osutuda vajalikuks tõlgendada eespool punktides 39 ja 40 viidatud kohtupraktikat kitsalt eespool punktis 45 märgitud tähenduses.
49
Sellisele kitsendavale tõlgendusele võib vastu vaielda, et õiguse tõhusale õiguskaitsevahendile – mille olemasolu on tunnustatud ettevõtjal, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid – ulatust ei või alusetult piirata ainult tühistamishagiga, millega koos on esitatud kohaldamise peatamise taotlus, isegi kui sellel ettevõtjal on võimalus viidata kehtestatud meetmete õigusvastasusele sellise kahju hüvitamise hagi raames, millega nõutakse nõukogult õigusvastasuse tõttu tekitatud kahju hüvitamist. Liidu kohus on nimelt hankemenetlustega seotud vaidluste kontekstis leidnud, et edutu pakkuja õigust tõhusale õiguskaitsevahendile on järgitud isegi siis, kui ta ei saa õiguspäraselt vaidlustada asjaomase hanke kaotamist sellise tühistamishagi esitamisega, millele on lisatud ajutiste meetmete kohaldamise taotlus, kui tal oli võimalus saada kahjuhüvitist kahju hüvitamise hagi esitamisega (vt selle kohta määrus, 23.4.2015, komisjon vs. Vanbreda Risk & Benefits, C‑35/15 P(R), EKL, EU:C:2015:275, punktid 34, 35 ja 38). Ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik on seisukohal, et asja sisuliselt arutav kohtunik peab vajaduse korral analüüsima, kas esinevad kohustuslikud alused, mis välistavad selle kohtupraktika laiendamise piiravate meetmetega seotud kohtuvaidlustele.
50
Eeltoodust nähtub, et siin esineb oluline õiguslik vaidlus, mille lahendus ei ole ilmselge ja mis vajab seega põhjalikku analüüsi, kusjuures analüüs peab toimuma kohtuasja sisulisel läbivaatamisel, mistõttu hagi ei ole esmapilgul arvestatava aluseta (vt selle kohta kohtumäärus, komisjon vs. Pilkington Group, EU:C:2013:558, punkt 67 ja seal viidatud kohtupraktika).
Huvide kaalumine
[...]
52
Piiravaid meetmeid käsitlevate vaidlustega seoses on kohus korduvalt otsustanud, et piiravate meetmete kohaldamise peatamine võib takistada nende täielikku mõju juhul, kui hagi põhimenetluses jäetakse rahuldamata, ja seega muuta olukorra tagasipööramise võimatuks. Nimelt võimaldaks selline kohaldamise peatamine üksusel, kelle suhtes piiravaid meetmeid kohaldatakse, enne sisulise otsuse tegemist viivitamatult kätte saada kõik rahalised vahendid, mis on hoiul pankades, mis on kohustatud tagama nende külmutamise, ja tühjendada oma pangakontod. Seega oleks tal võimalik kõrvale hiilida tema suhtes võetud piiravate meetmete eesmärgist, milleks on survestada Iraani Islamivabariiki, et viimane lõpetaks tuumaenergiaalase tegevuse, samas kui ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustavalt kohtunikult taotletud ajutised meetmed ei tohiks ennetavalt neutraliseerida hiljem põhimenetluses tehtava otsuse tagajärgi (vt selle kohta kohtumäärused, 14.6.2012, Qualitest FZE vs. nõukogu, C‑644/11 P(R), EU:C:2012:354, punktid 73–77, ja Iranian Offshore Engineering & Construction vs. nõukogu, EU:T:2013:118, punkt 34 ja seal viidatud kohtupraktika).
53
Käesolevas asjas tuleb tõdeda, et kuna nõukogu ei esitanud eespool punktis 14 viidatud kohtuotsuse NITC peale apellatsioonkaebust (EU:T:2014:608), siis andis ta ise hagejale võimaluse kasutada täies ulatuses ära tagajärgi, mis tekkisid selle tulemusel, et kõnealuse otsusega tühistati 15. oktoobril 2012 hageja suhtes kehtestatud piiravad meetmed (vt eespool punktid 9 ja 10), kuivõrd hageja võis 2014. aasta septembri keskpaigast kuni 2015. aasta veebruari keskpaigani pärast tema pangaarvate vabastamist vabalt kasutada oma vara. Seda olukorda arvestades ei ole nõukogul eriti võimalust viidata riskile, et võetud piiravate meetmete eesmärgist võidakse kõrvale hiilida.
54
See arutluskäik kehtib siiski ainult nende vanade piiravate meetmete suhtes, mille nõukogu võttis vastu 15. oktoobril 2012. Mis puudutab aga hageja suhtes vaidlustatud aktidega kehtestatud uusi piiravaid meetmeid, siis ei saa kohe välistada, et asja sisuliselt arutav kohtunik, kes keeldub eespool punktis 48 nimetatud kitsendavast tõlgendamisest, jätab hageja esitatud tühistamishagi rahuldamata. Sellises olukorras tuleb nende meetmete eesmärki uuesti arvesse võtta ja vältida seda, et hageja saaks asuda viivitamata välja võtma oma rahalisi vahendeid, mida ta on võibolla oma pangaarvetele kogunud nende viie kuu jooksul, kui piiravaid meetmeid ei kohaldatud.
55
Igal juhul sarnanevad väljakujunenud kohtupraktika kohaselt piiravaid meetmeid kehtestavad määrused nagu määrus nr 2015/230 (vt punkt 18 eespool) ühtaegu üldkohaldatavatele aktidele, sest need keelavad üldiselt ja abstraktselt määratletud adressaatide kategoorial anda rahalisi vahendeid nii nende isikute ja üksuste käsutusse, kelle nimed on ära toodud nende õigusaktide lisades, kui ka neile isikutele ja üksustele suunatud üksikotsuste kogumile (vt selle kohta kohtuotsused, 3.9.2008, Kadi ja Al Barakaat International Foundation vs. nõukogu ja komisjon, C‑402/05 P ja C‑415/05 P, EKL, EU:C:2008:461, punktid 241–243; 16.11.2011, Bank Melli Iran vs. nõukogu, C‑548/09 P, EKL, EU:C:2011:735, punkt 45, ja 23.4.2013, Gbagbo jt vs. nõukogu, C‑478/11 P – C‑482/11 P, EKL, EU:C:2013:258, punkt 56). See käsutusse andmise keeld on nimelt suunatud kõikidele isikutele, kes võiksid kõnealuseid rahalisi vahendeid hoida (vt selle kohta kohtuotsus, 22.1.2015, Bank Tejarat vs. nõukogu, T‑176/12, EU:T:2015:43, punkt 68). Asjaolu, et asjassepuutuvast õigusaktist tuleb individuaalselt teavitada neid, kelle rahalised vahendid külmutatakse, ei mõjuta sellise õigusakti üldkohaldatavust kõikide nende suhtes, kelle valduses võib olla niisuguseid rahalisi vahendeid (vt selle kohta kohtujuristi ettepanek, Sharpston, kohtuasjad nõukogu vs. Bank Mellat, C‑176/13 P, EKL, EU:C:2015:130, ja nõukogu vs. Bank Saderat Iran, C‑200/13 P, EKL, EU:C:2015:134, punkt 177).
56
Kuid nagu eespool punktis 44 juba märgitud, siis mis puudutab piiravaid meetmeid kehtestava määruse tühistamise ajalist mõju, on Euroopa Kohtu põhikirja artikli 60 teises lõigus sätestatud, et sellist õigusakti tühistavad Üldkohtu otsused jõustuvad alles apellatsioonkaebuse esitamise tähtaja möödumisel või kui selle tähtaja jooksul on otsus edasi kaevatud, siis selle kaebuse Euroopa Kohtu poolt läbivaatamata jätmise kuupäevast. Niisuguste meetmete kehtivuse jätkamist, mis on õigustatud vajadusega anda nõukogule võimalus kõrvaldada tuvastatud õigusvastasus uute meetmete võtmisega, on süstemaatiliselt laiendatud piiravaid meetmeid kehtestavatele otsustele ja seda ELTL artikli 264 teise lõigu alusel, mis annab Üldkohtule õiguse märkida, milliseid tühiseks tunnistatud õigusakti tagajärgi loetakse kehtivaks, kuna erinevus nende kuupäevade vahel, millal jõustub konkreetset piiravat meedet kehtestava määruse tühistamine ja millal jõustub identset meedet kehtestava otsuse tühistamine, võib õiguskindlust oluliselt kahjustada (vt selle kohta kohtumäärus Iranian Offshore Engineering & Construction vs. nõukogu, punkt 51 eespool, EU:T:2013:118, punktid 37 ja 38 ja seal viidatud kohtupraktika).
57
Järelikult juhul, kui Üldkohus tühistab põhimenetluse lõpus määruse nr 2015/230 Euroopa Kohtu põhikirja artikli 60 teises lõigus ette nähtud peatava mõjuga, siis tühistab ta samuti otsuse 2015/236 (vt punkt 18 eespool), seades suure tõenäosusega selle tühistamise jõustumise ELTL artikli 264 teise lõigu alusel määruse nr 2015/230 tühistamise järgi. Igal juhul, isegi kui otsuse 2015/236 tühistamise ajaline mõju ei ole seatud määruse nr 2015/230 tühistamise järgi, kehtiksid hageja suhtes selle määruse alusel võetud piiravad meetmed siiski Euroopa Kohtu põhikirja artikli 60 teise lõigu kohaselt kohustuslikus korras kauem kui tühistamisotsuse kuulutamise kuupäev, mistõttu ei kustutataks selle otsuse alusel hageja nime mingil juhul viivitamata.
58
Samas on väljakujunenud kohtupraktikas leitud, et ajutiste meetmete kohaldamise menetlus on põhimenetluse suhtes, millele see lisandub, puhtalt täiendavat laadi ja selle eesmärk on üksnes tagada tulevikus sisulistes küsimustes tehtava otsuse täielik toime (vt kohtumäärused, 16.11.2012, Akzo Nobel jt vs. komisjon, T‑345/12 R, EKL, EU:T:2012:605, punkt 25 ja seal viidatud kohtupraktika, ja 16.6.2015, Alcogroup ja Alcodis vs. komisjon, T‑274/15 R, EU:T:2015:389, punkt 20 ja seal viidatud kohtupraktika) ning et ajutiste meetmete üle otsustava kohtuniku määratud iga ajutise meetme mõju lõpeb automaatselt kodukorra artikli 158 lõike 3 alusel sellise kohtuotsuse kuulutamisest, millega menetlus lõpetatakse. Järelikult puudutab hageja huvi oma rahaliste vahendite ajutiseks vabastamiseks võimalust saada sellist kasu, mida ta ei saaks isegi tühistava kohtuotsusega. Nimelt kaasneks sellise kohtuotsusega hageja soovitud praktiline tagajärg – tema nime kustutamine nende üksuste loetelust, kelle rahalised vahendid külmutatakse – nimetatud kohtuotsuse kuulutamisest hilisemal kuupäeval, samas kui sellel kuupäeval ei ole esimeses astmes ajutiste meetmete üle otsustaval kohtunikul enam mingit pädevust ratione temporis, ning hageja nimi võib igal juhul jääda nimetatud loetellu tänu uuele piiravale meetmele, mis Euroopa Kohtu põhikirja artikli 60 teises lõigus ette nähtud tähtajal asendab tühistatud meetmed. Neil asjaoludel ei saa ka ajutiste meetmete üle otsustav kohtunik kaitsta hageja huvi saavutada ajutiste meetmete kohaldamise kaudu oma rahaliste vahendite ajutine vabastamine (vt selle kohta kohtumäärus Iranian Offshore Engineering & Construction vs. nõukogu, punkt 51 eespool, EU:T:2013:118, punkt 40).
59
Eeltoodust tuleneb, et käesolevas asjas esinevate erinevate huvide kaalumisel ei kaldu kaalukauss hageja kasuks.
Kiireloomulisus
[...]
63
Käesolevas asjas tuleb kõigepealt tuvastada, et – nagu nähtub hageja täpsustustest tema 4. juuni 2015. aasta menetlusdokumendis – väidetav kahju on rahalist laadi. Kuigi aga hageja esitas selles menetlusdokumendis tema majandustegevusega seotud arvandmed, ei esitanud ta ühtegi dokumentaalset tõendit nende arvude kinnitamiseks.
[...]
66
Mis puudutab selle kahju korvamatust, siis ei saa väljakujunenud kohtupraktika kohaselt rahalist kahju, välja arvatud erandjuhtudel, pidada korvamatuks ega isegi raskesti korvatavaks, kui seda on hiljem võimalik rahaliselt hüvitada. Sellisel juhul on taotletud ajutine meede õigustatud juhul, kui ilma selle meetmeta satuks meetme kohaldamist taotlenud pool olukorda, mis võib ohustada tema rahalist jätkusuutlikkust enne põhimenetlust lõpetava lahendi tegemist või kui tema turuosa, arvestades eelkõige tema ettevõtte suurust, seetõttu pöördumatult ja olulisel määral muudetakse (vt selle kohta kohtumäärus Iranian Offshore Engineering & Construction vs. nõukogu, punkt 51 eespool, EU:T:2013:118, punkt 20 ja seal viidatud kohtupraktika).
67
Käesolevas asjas on eespool juba tuvastatud, et hageja kaotas tema suhtes piiravate meetmete kohaldamise tulemusel kogu oma turuosa liidu meretranspordi sektoris. See kaotus on aga just üks nende meetmetega taotletud eesmärkidest ja annab pigem tunnistust nende tõhususest. Sellest aspektist vaadatuna saab niisugune kaotus olla piiravate meetmetega seotud vaidluses oluline vaid siis, kui tõendatud on kaotuse pöördumatus. Hageja ei ole selle kohta oma arvamust avaldanud. Ta ei ole nimelt tõendanud, et struktuurilist või õiguslikku laadi takistused ei võimalda tal tagasi võita märkimisväärset osa kaotatud turuosast. Seega ei saa kahju, mille tekkimist sellega seoses väidetakse, käsitada korvamatuna (vt selle kohta kohtumäärus, 24.3.2009, Cheminova jt vs. komisjon, C‑60/08 P(R), EU:C:2009:181, punkt 64).
68
Olgu lisatud, et hageja ei väida, et tema rahaline jätkusuutlikkus on ohus. Vastupidi, ta väidab oma 4. juuli 2015. aasta menetlusdokumendis, et ta tegeleb praegu äritegevusega, mis seisneb Iraani nafta vedamises Hiinasse, Indiasse, Lõuna-Koreasse, Taiwanile ja Türki, et tema kogukäive oli 2013. aastal ligikaudu 895 miljonit USA dollarit ja et tema hinnangul saab jooksva aasta kogukäive olema sarnane.
69
Samuti väidab hageja, et tal on keeruline ette tõendada vaidlustatud aktide tõttu otseselt tekkivat kahju, kuna tehniliselt on raske eristada vanade õigusaktide või laiaulatuslikemate rahvusvaheliste sanktsioonidega tekitatud kahju vaidlustatud aktidega tekitatud kahjust. Hageja sõnul on selleks vaja teostada üksikasjalik tehniline ekspertiis, mida ei saa teha eelnevalt ja prognooside põhjal. Kui selles staadiumis nõutakse nende tõendite esitamist, siis kujutab see endast hageja sõnul ajutiste meetmete kohaldamise saamiseks ületamatut takistust. Seega on vaidlustatud aktidega hagejale tekitatud kahju vähemalt osaliselt korvamatu, kuna seda ei saa adekvaatselt arvudes väljendada. Hageja märgib, et järelikult ei võimalda kahju hüvitamise hagi talle tõhusat kohtulikku kaitset põhiõiguste harta artikli 47 tähenduses.
70
Selle kohta olgu meenutatud, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt võib rahalist kahju pidada korvamatuks siis, kui seda ei saa, isegi kui see tekib, arvudes väljendada (kohtumäärused komisjon vs. Pilkington Group, punkt 30 eespool, EU:C:2013:558, punkt 52, ja EDF vs. komisjon, EU:C:2013:157, punkt 60 ja seal viidatud kohtupraktika).
71
Õige on küll see, et rahalise kahju hüvitamisega seotud ebakindlust ei saa võimaliku kahju hüvitamise hagi raames pidada iseenesest asjaoluks, mis näitaks sellise kahju hüvitamatust. Nimelt on ajutiste meetmete kohaldamise staadiumis see võimalus, et hiljem saadakse rahalise kahju eest hüvitist võimaliku kahju hüvitamise hagi raames, mis võib olla esitatud pärast vaidlustatud aktide tühistamist, paratamatult ebakindel. Samas ei ole ajutiste meetmete kohaldamise menetluse eesmärk asendada sellist kahju hüvitamise hagi, et kõrvaldada see ebakindlus, kuna selle menetluse eesmärk on üksnes tagada sisulises menetluses, millele lisandub ajutiste meetmte kohaldamise menetlus, lahendatava hagi suhtes (käesoleval juhul tühistamishagi) tehtava tulevase lõpliku otsuse täielik tõhusus (vt selle kohta kohtumäärused komisjon vs. Pilkington Group, punkt 30 eespool, EU:C:2013:558, punkt 53, ja 14.12.2011, Alcoa Trasformazioni vs. komisjon, C‑446/10 P(R), EU:C:2011:829, punktid 55–57).
72
Seevastu on olukord erinev siis, kui ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustava kohtuniku analüüsi käigus ilmneb selgelt, et võttes arvesse viidatud kahju olemust ja selle tekkimise ettenähtavust, ei saa kahju selle tekkimise korral adekvaatselt tuvastada ja arvudes väljendada, ja kui praktikas ei saa seda järelikult kahju hüvitamise hagi abil hüvitada (kohtumäärus komisjon vs. Pilkington Group, punkt 30 eespool, EU:C:2013:558, punkt 54).
73
Käesoleval juhul ei nähtu, et hagejal ei oleks võimalik saada vaidlustatud aktide tühistamise korral rahalist hüvitist rahalise kahju eest, mis talle on vaidlustatud aktidega tekitatud, kui ta esitab nõukogu vastu ELTL artiklite 268 ja 340 alusel kahju hüvitamise hagi, arvestades, et selle hagi ainsa esitamise võimaluse jaoks piisab tõendamisest, et asjaomane rahaline kahju on põhimõtteliselt hüvitatav (vt selle kohta kohtumäärus, 14.12.2001, komisjon vs. Euroalliages jt, C‑404/01 P(R), EKL, EU:C:2001:710, punktid 70–75).
74
Ajutiste meetmete kohaldamise üle otsustav kohtunik ei mõista, miks hageja ei saaks kokku arvutada talle vaidlustatud aktidega tekitatud rahalist kahju nii, et ta arvutab välja hageja poolt liidus tema majandustegevusest saadud tulu selle aasta jooksul, mis eelneb esimeste piiravate meetmete kohaldamisele, ja võrdleb seda tulu vaidlustatud aktide järgsel ajal saadud tuluga, kusjuures olgu täpsustatud, et kui see tulu oli vähenenud nullini juba nende õigusaktide vastuvõtmisele eelnenud aastatel, siis seisneks nende aktidega tekitatud kahju selle olukorra edasikestmises ja seda saaks seega arvutada aasta keskmist aluseks võttes.
75
Selles kontekstis tuleb meenutada, et hageja esitas need arvandmed ise oma 4. juuni 2015. aasta menetlusdokumendis. Ta esitas seega kogutulu, mille ta oli saanud oma tegevusest liidus, see tähendab tema ärisuhetest liidu kõige suuremate naftaettevõtete ja liidu naftakauplejatega aastatel 2009–2013. Sellest nähtub, et need tulud on pidevalt vähenenud: 500 miljonilt USA dollarilt (2009) 160 miljoni USA dollarini (2010), seejärel 100 miljoni USA dollarini (2011), 40 miljoni USA dollarini (2012) ja jõudnud nullini (2013).
76
Samas on Üldkohtul hilisemas kahju hüvitamise vaidluses õigus arvutada abstraktselt hinnates hagejale vaidlustatud aktidega tekitatud kahju, võttes seejuures aluseks selle, kuidas oleks asjade tavapärase käigu juures, see tähendab kui õigusvastast tegu, milles nõukogu süüdistatakse, ei oleks toime pandud, hageja turuosad ja tulu tõenäoliselt arenenud (vt selle kohta kohtumäärus, 5.6.2013, Rubinum vs. komisjon, T‑201/13 R, EU:T:2013:296, punkt 50). Mis puudutab nimelt kahju arvudes väljendamist, siis võib Üldkohus iseseisvalt hinnata faktilisi asjaolusid ja tal on kaalutlusruum hüvitise suuruse kindlaksmääramiseks kasutatava meetodi valikul (vt selle kohta kohtuotsus, 21.2.2008, komisjon vs. Girardot, C‑348/06 P, EKL, EU:C:2008:107, punktid 72, 74 ja 76). Käesolevas asjas võiks Üldkohus isegi piirduda keskmiste statistiliste väärtuste põhjal tehtud hinnangutega, eeldades, et hageja peab tõendama nende hinnangute aluseks olnud andmeid (vt selle kohta kohtuotsus, 28.4.2010, BST vs. komisjon, T‑452/05, EKL, EU:T:2010:167, punkt 168 ja seal viidatud kohtupraktika).
77
Igal juhul võib Euroopa Kohtu presidendi kohtupraktikast ilmselt järeldada, et ettevõtja, kelle suhtes kohaldatakse piiravaid meetmeid, ei saa õiguspäraselt väita, et talle on tekitatud korvamatut kahju, kui ta võib tugineda rahaliste vahendite või majandusressursside külmutamist ette nägevate liidu eeskirjade spetsiifilistele sätetele, mis võimaldavad pädevatel riigisisestel asutustel lubada erandkorras teatavate rahaliste vahendite vabastamist, kuivõrd need sätted võimaldavad katta põhikulusid ja -vajadusi või täita enne nimetatud külmutamise jõustumist võetud lepingulisi kohustusi (kohtumäärus, 11.3.2013, North Drilling vs. nõukogu, T‑552/12 R, EU:T:2013:120, punkt 21; vt selle kohta ka kohtumäärused Qualitest FZE vs. nõukogu, punkt 52 eespool, EU:C:2012:354, punktid 41, 42 ja 44, ja 25.10.2012, Hassan vs. nõukogu, C‑168/12 P(R), EU:C:2012:674, punkt 39).
78
Need erandit sätestavad normid tagavad tasakaalu ühelt poolt piiravate meetmetega taotletud eesmärgi vahel vähendada Iraanis tuumarelva leviku ohtu ning teiselt poolt vajaduse vahel tagada loetellu kantud ettevõtja püsimajäämine. Järelikult sõltub piiravate meetmete kohaldamise peatamise taotluse tulemus sellest, kuidas konkreetsel juhul kohaldatakse neid erandeid, mis võimaldavad teatavate külmutatud rahaliste vahendite vabastamist (vt selle kohta kohtumäärus Qualitest FZE vs. nõukogu, punkt 52 eespool, EU:C:2012:354, punktid 45 ja 66).
79
Käesolevas asjas on otsuse 2010/413 (muudetud) artikli 20 lõigetes 3–4a, 6 ja 7 ning määruse nr 267/2012 (muudetud) artiklites 24–28b sätestatud teatav arv erandeid, mis võimaldab hageja rahaliste vahendite vabastamist teatavatel konkreetsetel asjaoludel. Samas vaidles hageja üksnes vastu sellele, et need erandi tegemise võimalused võiksid omada käesolevas asjas tähtsust, kuid ei võtnud seisukohta Euroopa Kohtu presidendi eespool viidatud kohtupraktika suhtes. Hageja jättis eelkõige märkimata, kas ta esitas pädevatele riigisisestele asutustele taotlused, et talle antaks luba külmutatud rahaliste vahendite kasutamiseks, või kas tal tekkisid seejuures takistused või kas need asutused keeldusid talle sellise loa andmisest.
80
Seega ei ole kiireloomulisuse tingimus täidetud.
81
Kõigi eelnevate kaalutluste põhjal tuleb ajutiste meetmete kohaldamise taotlus jätta rahuldamata.
Esitatud põhjendustest lähtudes
ÜLDKOHTU PRESIDENT
määrab:
1.
Jätta ajutiste meetmete kohaldamise taotlus rahuldamata.
2.
Kohtukulude kandmine otsustatakse edaspidi.
Luxembourg, 16. juuli 2015
Kohtusekretär
E. Coulon
President
M. Jaeger
(
*1
)	Kohtumenetluse keel: inglise.
(
1
)	Esitatud on üksnes käesoleva kohtumääruse need punktid, mille avaldamist peab Üldkohus otstarbekaks.