62009CJ0331_LV
Puses
Sprieduma pamatojums
Rezolutīvā daļa
Puses
Lieta C‑331/09
par prasību sakarā ar valsts pienākumu neizpildi atbilstoši EKL 88. panta 2. punktam, ko 2009. gada 17. augustā cēla
Eiropas Komisija, ko pārstāv K. Gross [ K. Gross ] un A. Stobjecka‑Kuika [ A. Stobiecka‑Kuik ], pārstāvji, kas norādīja adresi Luksemburgā,
prasītāja,
pret
Polijas Republiku, ko pārstāv M. Krasnodembska‑Tomkela [ M. Krasnodębska‑Tomkiel ], pārstāve,
atbildētāja.
TIESA (pirmā palāta)
šādā sastāvā: palātas priekšsēdētājs A. Ticano [ A. Tizzano ], tiesneši M. Ilešičs [ M. Ilešič ], E. Levits, M. Safjans [ M. Safjan ] un M. Bergere [ M. Berger ] (referente),
ģenerāladvokāte E. Šarpstone [ E. Sharpston ],
sekretārs A. Kalots Eskobars [ A. Calot Escobar ],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokātes uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
Sprieduma pamatojums
1. Savā prasības pieteikumā Eiropas Kopienu Komisija lūdz Tiesu konstatēt, ka, neizpildot Komisijas 2007. gada 23. oktobra Lēmumā 2008/344/EK par valsts atbalsta pasākumu Nr. C 23/06 ( ex  NN 35/06), ko Polija īstenojusi tērauda ražotājam Technologie Buczek Group
(OV 2008, L 116, 26. lpp.), paredzētos pienākumus, Polijas Republika nav ievērojusi EKL 249. panta ceturtās daļas noteikumus, kā arī minētā lēmuma 3., 4. un 5. pantu.
Atbilstošās tiesību normas
2. Padomes 1999. gada 22. marta Regulas (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma [88]. panta piemērošanai (OV L 83, 1. lpp.), preambulas trīspadsmitajā apsvērumā ir noteikts:
“tā kā tādos nelikumīga atbalsta gadījumos, kurš nav saderīgs ar kopējo tirgu, būtu jāatjauno efektīva konkurence; tā kā šajā nolūkā atbalsts, ieskaitot procentus, ir nekavējoties jāatgūst; tā kā atgūšana ir jāveic saskaņā ar attiecīgo valstu likumos paredzētajām procedūrām; tā kā minēto procedūru piemērošana, kavējot attiecīgā Komisijas lēmuma tūlītēju un efektīvu izpildi, nedrīkstētu būt par traucēkli efektīvas konkurences atjaunošanai; tā kā, lai to panāktu, dalībvalstīm ir jāveic visi vajadzīgie pasākumi, lai nodrošinātu to, ka Komisijas lēmums ir efektīvs”.
3. Regulas Nr. 659/1999 14. panta 3. punktā ir noteikts:
“Neskarot nevienu Eiropas Kopienu Tiesas nolēmumu [rīkojumu] saskaņā ar Līguma [242.] pantu, atgūšanu īsteno tūlīt un saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts likumos paredzētajām procedūrām, ja vien tās nodrošina tūlītēju un efektīvu Komisijas lēmuma izpildi. Šajā nolūkā un gadījumā, ja ir sākts izskatīšanas process valsts tiesā, attiecīgās dalībvalstis, neskarot Kopienas tiesību aktus, veic visus vajadzīgos pasākumus, kas iespējami to attiecīgajās tiesību sistēmās, tostarp pagaidu pasākumus.”
4. Atbilstoši šīs pašas regulas 23. panta 1. punktam:
“Ja attiecīgā dalībvalsts nepilda nosacītus vai negatīvus lēmumus, jo īpaši gadījumos, kas minēti 14. pantā, Komisija var saskaņā ar Līguma [88]. panta 2. punktu sniegt attiecīgo lietu izskatīšanai tieši Eiropas Kopienu Tiesā.”
Tiesvedības priekšvēsture
5. Ar Lēmuma 2008/344, kas Polijas Republikai tika paziņots 2007. gada 24. oktobrī, 1. pantu Komisija atzina, ka pasākumi, kurus Polijas Republika ir veikusi par labu Technologie Buczek
grupai (turpmāk tekstā – “ GTB ”), ir uzskatāmi par valsts atbalstu, kas nav saderīgs ar kopējo tirgu (turpmāk tekstā – “aplūkojamais atbalsts”).
6. Šīs lietas faktu rašanās brīdī GTB
darbojās tērauda ražošanas nozarē kā cauruļu ražotāja un tās sastāvā ietilpa sabiedrība Technologie Buczek SA
(turpmāk tekstā – “ TB ”), kurai bija vairākas meitas sabiedrības, no kurām divas saskaņā ar Komisijas apgalvoto arī saņēma aplūkojamo atbalstu, proti, Buczek Automotive Sp. z o.o. (turpmāk tekstā – “ BA ”) un Huta Buczek Sp. z o.o . (turpmāk tekstā – “ HB ”).
7. Aplūkojamais atbalsts, kas tika piešķirts GTB, ietvēra vairākiem publiskajiem kreditoriem – tostarp sociālās nodrošināšanas iestādēm, Sosnovecas [ Sosnowiec ] pilsētas, kurā atradās GTB
juridiskā adrese, pašvaldībai un Valsts invalīdu rehabilitācijas fondam – atmaksājamo prasījumu nepiedzīšanu.
8. Lēmuma 2008/344 rezolutīvās daļas pirmajos piecos pantos ir noteikts:
“1. pants
Komisija secina, ka Polija nelikumīgi piešķīra valsts atbalstu PLN 20 761 643 apmērā [ GTB ], tādējādi pārkāpjot EK līguma 88. panta 3. punktu. Šis atbalsts nav saderīgs ar kopējo tirgu.
2. pants
Valsts atbalsts PLN 1 369 186 apmērā, ko Polija piešķīra [ GTB ] laikā no 1997. gada līdz 2003. gadam, netika pareizi izmantots saskaņā ar Pievienošanās līguma 8. protokola noteikumiem un tāpēc ir uzskatāms par nesaderīgu ar kopējo tirgu.
3. pants
1. Polijai jāatgūst šā lēmuma 1. pantā minētais valsts atbalsts, kas nelikumīgi kļuva pieejams [ GTB ], īpaši meitasuzņēmumiem [ HB ] un [ BA ] atbilstīgi faktiski saņemtajiem līdzekļiem. Līdz ar to Polijai jāpiedzen PLN 13 578 115 no [ HB ] un PLN 7 183 528 no [ BA ].
2. Polijai no [ TB ] jāatgūst 2. pantā minētais nepareizi izmantotais valsts atbalsts, kas tika piešķirts [ GTB ].
3. Atgūstamajai summai jāpieskaita procenti par laika posmu no dienas, kad tā tika piešķirta saņēmējam, līdz tās faktiskajam atgūšanas brīdim.
4. Procentus aprēķina saskaņā ar noteikumiem, kas paredzēti V nodaļā Komisijas 2004. gada 21. aprīļa Regulā (EK) Nr. 794/2004, ar kuru īsteno Padomes Regulu (EK) Nr. 659/1999, ar ko nosaka sīki izstrādātus noteikumus EK līguma [88.] panta piemērošanā [..].
4. pants
1. Lēmuma 1. un 2. pantā minēto atbalsta atgūšanu īsteno nekavējoties un efektīvi.
2. Polija nodrošina šā lēmuma īstenošanu četru mēnešu laikā pēc tā paziņošanas.
5. pants
1. Polija divu mēnešu laikā pēc šā lēmuma paziņošanas sniedz Komisijai šādu informāciju:
a) no atbalsta saņēmējiem atgūstamā kopsumma (pamatsumma un procenti);
b) sīks to pasākumu apraksts, kuri jau veikti un kurus plānots veikt, lai šo lēmumu ievērotu;
c) dokumenti, ar kuriem var pierādīt, ka iestādēs, kas atbild par nelikumīgā atbalsta atmaksāšanu, ir uzsākts atgūšanas process.
2. Polija informē Komisiju par veiktajiem valsts pasākumiem, lai īstenotu šo lēmumu līdz brīdim, kad pilnībā atgūts valsts atbalsts, kas minēts šā lēmuma 1. un 2. pantā. Polija pēc Komisijas pieprasījuma nekavējoties sniedz Komisijai informāciju par pasākumiem, kuri jau veikti un kurus plānots veikt, lai šo lēmumu ievērotu. Polija arī iesniedz Komisijai sīku aprakstu par atbalsta summām ar procentiem, kas jau atgūtas no saņēmējiem.”
9. Lēmuma 2008/344 pieņemšanas brīdī pret TB
tika uzsākta bankrota procedūra, un par tās maksātnespēju tika paziņots 2006. gada 16. augustā. Turpretim par BA
maksātnespēju tika paziņots 2008. gada 25. jūnijā un par HB
– 2009. gada 29. aprīlī, līdz ar to tas notika pēc minētā lēmuma 4. pantā paredzētā termiņa beigām.
10. 2008. gada 8. janvārī TB, BA
un HB cēla prasību Eiropas Kopienu Pirmās instances tiesā ar mērķi atcelt Lēmumu 2008/344 (šīs lietas ir reģistrētas attiecīgi ar numuriem T‑465/07, T‑1/08 un T‑440/07). Vienlaikus ar viņu prasībām HB
un BA
iesniedza minētās tiesas priekšsēdētājam lūgumu apturēt minētā lēmuma izpildi. 2008. gada 13. februārī Pirmās instances tiesas priekšsēdētājs izdeva rīkojumu par minētā lēmuma izpildes apturēšanu līdz brīdim, kad tiks pieņemts galīgais lēmums attiecībā uz pagaidu pasākumiem. Ar diviem 2008. gada 14. marta rīkojumiem, proti, lietā T‑1/08 R Buczek Automotive /Komisija un lietā T‑440/07 R Huta Buczek /Komisija, Pirmās instances tiesas priekšsēdētājs noraidīja pieteikumus par pagaidu pasākumiem, kurus bija iesniegušas attiecīgi BA
un HB .
11. 2008. gada 18. martā Polijas Republika iestājās lietā HB
un BA
prasījumu atbalstam un lūdza Pirmās instances tiesai atcelt Lēmumu 2008/344.
12. Attiecībā uz Polijas iestāžu veiktajiem izpildes pasākumiem pēc minētā lēmuma pieņemšanas Polijas Republika 2008. gada 25. janvāra vēstulē Komisijai norādīja uz dažām iestādēm, kurām bija jāuzsāk aplūkojamā atbalsta atgūšana no tā saņēmējiem, taču neprecizējot, kādas šī atbalsta summas var tikt atgūtas no HB
un BA . Atsaucoties uz grūtībām saistībā ar to, ka šis atbalsts saņēmējiem tika piešķirts pirms Polijas Republikas pievienošanās Eiropas Savienībai, pēdējā minētā it īpaši atsaucās uz nepieciešamību noteikt papildu termiņu aplūkojamā atbalsta atgūšanai saistībā ar nepieciešamību atrast un, iespējams, iesniegt atbilstošus dokumentus. Turklāt tajā pašā vēstulē minētās iestādes jautāja, vai saskaņā ar Lēmumu 2008/344 ir iespējams atgūt no TB lielāko daļu šī atbalsta maksātnespējas procesa laikā un pieprasīt HB
un BA
atmaksāt vienīgi atlikušo summu.
13. Savā 2008. gada 13. februāra atbildē uz minēto vēstuli Komisija iebilda pret šādu aplūkojamā atbalsta atgūšanas veidu, jo tas neesot saderīgs ar Lēmuma 2008/344 saturu.
14. Ar 2008. gada 22. februāra vēstuli Polijas iestādes no jauna atsaucās uz nopietnām juridiskām un praktiskām grūtībām aplūkojamā atbalsta atgūšanā un lūdza pagarināt minētā lēmuma izpildes termiņu līdz 2008. gada 30. jūnijam.
15. Šajā ziņā tās 2008. gada 7. marta vēstulē atsaucās uz tehniskām grūtībām saistībā ar to dokumentu oriģinālu atrašanu, uz kuru pamata tika piešķirts aplūkojamais atbalsts. No juridiskā viedokļa Polijas iestādes apgalvoja, ka TB
un tās meitas sabiedrībām pastāv “divkāršas atmaksas” risks. Šāds risks pēc Polijas Republikas domām pastāv tāpēc, ka nav juridiskā pamata, kas administratīvajām iestādēm ļautu atteikties no prasījumiem pret TB, kuras likvidatoram ir jāatmaksā šie parādi, tostarp summas, kas jāatgūst no TB
meitas sabiedrībām, kuras faktiski saņēma aplūkojamo atbalstu. Turklāt šo parādu atmaksas gadījumā saskaņā ar Polijas tiesību aktiem maksātnespējas jomā vairs neeksistētu juridiskais pamats, kas ļautu TB
vērsties pie tās meitas sabiedrībām, lai atgūtu samaksātās summas.
16. Savā 2008. gada 4. aprīļa atbildē Komisija, izsakot nožēlu par to, ka Polijas iestādes nav piedāvājušas nekādu risinājumu “divkāršas atmaksas” problēmai, ieteica provizoriski piemērot Lēmumu 2008/344, atverot iesaldēto bankas kontu, uz kuru faktiskajiem aplūkojamā atbalsta saņēmējiem būs jāpārskaita šajā lēmumā norādītās summas kopā ar piemērojamajiem procentiem; bet tā paredzēja šo iespēju ar nosacījumu, ja minētās iestādes garantē, ka TB likvidators cels pret HB pretprasību.
17. Ar 2008. gada 13. jūnija vēstuli Polijas iestādes informēja Komisiju, ka 2008. gada aprīlī par TB likvidāciju atbildīgais likvidators ir uzsācis noteiktu aktīvu sadali, kopējai summai, kas līdz šim datumam ir atgūta no šīs sabiedrības, veidojot PLN 13 miljonus, vēlreiz uzsverot, ka pienākums atmaksāt atbalstu, kuru ir saņēmusi TB, izriet no Polijas tiesību aktiem maksātnespējas jomā. Komisija tika informēta arī par papildu summām, kuras noteiktiem publiskajiem kreditoriem būtu jāatgūst no HB
un BA .
18. Savā 2008. gada 18. jūlija vēstulē Komisija prasīja iesniegt detalizētu ziņojumu par aplūkojamā atbalsta atgūšanas faktisko stāvokli, uzdodot vairākus precīzus jautājumus par dažādu kreditoru pieprasītajām summām. Attiecībā uz jautājumu par “divkāršo atmaksu” Komisija uzstāja uz to, ka, lai kādu risinājumu paredzētu Polijas iestādes, ar to nedrīkst tikt neievēroti pienākumi, kas ir skaidri definēti Lēmumā 2008/344, un informēja Polijas Republiku, ka, ja tā neizpildīs šo lēmumu, Komisija varētu uzsākt EKL 88. panta 2. punktā paredzēto procedūru.
19. Ar 2008. gada 5. septembra vēstuli Polijas iestādes informēja Komisiju par to, ka TB
maksātnespējas process ir apturēts pēc tam, kad tika celta prasība par [aktīvu] sadales plānu. Runājot par TB
meitas sabiedrībām, tikai viena iestāde esot cēlusi pret tām prasību tiesā, taču, tā kā šis pieteikums par [prasījumu] izpildi neatbilda formālajiem nosacījumiem, nekāds lēmums šajā ziņā nevarēja tikt pieņemts. Turklāt šajā vēstulē Polijas Republika izteica vēlmi noorganizēt tiešu tikšanos starp tās pārstāvjiem un Komisijas pārstāvjiem.
20. Savā 2008. gada 29. oktobra atbildē Komisija no jauna atgādināja minētajai dalībvalstij par iespēju uzsākt EKL 88. panta 2. punktā paredzēto procedūru. Uzdodot jaunus jautājumus, tā paredzēja šādas tikšanās iespēju ar nosacījumu, ka šī dalībvalsts pirms tam iesniegs priekšlikumu “divkāršas atmaksas” problēmas risinājumam.
21. Savā 2008. gada 22. decembra vēstulē Polijas iestādes informēja Komisiju, ka no TB
atgūstamā atbalsta summa ir lielāka nekā summa, kāda tika paziņota Komisijai Lēmuma 2008/344 sagatavošanas laikā, un ka tās plāno atgūt šo lielāko summu. Turklāt tās informēja Komisiju, ka Polijas tiesa ir pasludinājusi spriedumu par BA
maksātnespēju. Minētās iestādes paziņoja, pirmkārt, par sanāksmes organizēšanu ar dažādām iestādēm, kas bija piešķīrušas atbalstu, lai pārrunātu jautājumu par “divkāršo atmaksu”, un, otrkārt, par papildu informācijas sniegšanu šajā ziņā. Tās paziņoja par priekšlikuma nosūtīšanu 2009. gada janvārī, pievienojot kopijas visu kreditoru prasījumu pieteikumiem attiecībā uz TB
aktīvu kopumu.
22. Savā 2009. gada 30. janvāra vēstulē Polijas iestādes saskaņā ar valsts tiesību normām par valsts iestādēm atmaksājamo parāda maksājumu atlikšanu piedāvāja valsts iestādēm atmaksāt no TB
bankrota aktīviem 2004. gada 31. decembrī esošos TB
parādus, tostarp procentus, kas bija aprēķināti līdz 2006. gada 15. augustam, proti, dienu pirms TB
atzīšanas par maksātnespējīgu. Turpretim ne HB, ne BA neesot atbildīgas par minētajiem parādiem, bet pēdējās minētās atmaksāšot ekonomisko atbalstu, kāds tika saņemts saistībā ar parādu nepiedzīšanu, citiem vārdiem, “ekvivalentu atbalstu”, kas atbilst starpībai starp procentiem, ko faktiski samaksāja šīs sabiedrības, un procentiem, kādi no tām bija jāpieprasa tirgus apstākļos, it īpaši ņemot vērā to sarežģīto situāciju. Papildus “ekvivalentajam atbalstam” kā tādam HB
un BA
samaksāšot procentus attiecībā uz šo ekvivalentu, kas BA
gadījumā tiks aprēķināti par laika posmu no 2005. gada 1. janvāra līdz 2008. gada 24. jūnijam, proti, līdz dienai pirms tās atzīšanas par maksātnespējīgu, un HB
gadījumā – līdz samaksas datumam.
23. Saskaņā ar Polijas iestāžu teikto šis priekšlikums tādējādi paredzēja atgūt summu PLN 22 130 829 apmērā, tai skaitā kavējuma procentus, no kuras PLN 13 491 124,77 jau bija atmaksāti, kas nozīmē, ka vēl jāatgūst PLN 7 789 272,01; šīs summas, ņemot vērā HB
un BA
parādu lielumu, pārsniedz Lēmumā 2008/344 norādītās summas.
24. Komisija apstrīdēja šo aprēķinu un norādīja, ka, pēc tās domām, kopējā summa, kāda jāatgūst no TB, ir PLN 14 570 608,06. Runājot par divām pārējām sabiedrībām, no HB
un BA bija jāatgūst summa PLN 180 678,22 apmērā, no kuras PLN 118 163,55 bija jāpiedzen no HB
un PLN 62 514,67 – no BA ; visām šīm summām ir jāpieskaita procenti.
25. Tādējādi ar 2009. gada 27. februāra vēstuli Komisijas dienesti vēlreiz atgādināja Polijas Republikai, ka šie pasākumi ir pretrunā Lēmuma 2008/344 noteikumiem tiktāl, ciktāl galvenā atbildība par aplūkojamā atbalsta atmaksu joprojām ir uzlikta TB, nevis, kā tas ir paredzēts šajā lēmumā, HB
un BA . Turklāt šajā pašā vēstulē Komisija uzsvēra, ka tā jau ir noraidījusi iespēju atgūt no TB
to atbalsta daļu, kas jāatgūst no HB
un BA, kā rezultātā tiks veikti pasākumi, lai uzsāktu EKL 88. panta 2. punktā paredzēto procedūru.
26. 2009. gada 26. oktobrī Polijas iestādes nosūtīja Komisijai vēstuli, kurā tās informēja par maksātnespējas procedūras uzsākšanu pret HB
un par prasījumu pieteikumiem, kurus saskaņā ar Lēmumu 2008/344 bija iesnieguši visi kreditori, lai varētu apmierināt šos prasījumus HB
un BA
maksātnespējas procedūras ietvaros.
27. Šo vēstuļu un dažādu citu atgādinājumu apmaiņas rezultātā Komisija, uzskatot, ka Polijas Republika joprojām nav pareizi īstenojusi Lēmumu 2008/344, nolēma celt šo prasību.
Par prasību
Lietas dalībnieku argumenti
28. Komisija savu prasību pamato ar Lēmuma 2008/344 tūlītējas un efektīvas izpildes neesamību saskaņā ar tā 3. un 4. pantu, kuros ir paredzēts četru mēnešu termiņš, sākot no tā paziņošanas datuma, lai uzsāktu aplūkojamā atbalsta atgūšanu. Šajā ziņā tā apgalvo, ka vairāk nekā 21 mēnesi pēc tam, kad Polijas Republika bija saņēmusi minēto lēmumu, HB
un BA
nebija atmaksājušas nekādu atbalstu, un katrā ziņā Komisija saskaņā ar šī paša lēmuma 5. pantu netika informēta par šīs dalībvalsts veiktajiem pasākumiem. Pakārtoti Komisija izvirza faktu, ka TB ir atmaksājusi tikai daļu no kopējās summas, kāda tika prasīta no GTB . Visbeidzot, tā apgalvo, ka Polijas Republika nav norādījusi uz ārkārtas apstākļiem, kas kavētu pareizu minētā lēmuma izpildi.
29. Runājot par Lēmuma 2008/344 tūlītēju un pareizu izpildi Komisija uzsver, ka vairāk nekā 21 mēnesi pēc tam, kad Polijas Republika bija saņēmusi Lēmumu 2008/344, BA
un HB
piešķirtais atbalsts vēl nebija atgūts, kā rezultātā pēdējās minētās turpina izmantot ar šo atbalstu radītās priekšrocības. Lai Komisija varētu uzskatīt, ka BA
piešķirtais atbalsts ir ticis atgūts, ir nepieciešams, lai saskaņā ar pastāvīgo judikatūru, kā arī 2007. gada 15. novembra Komisijas paziņojuma “Ceļā uz Komisijas lēmumu efektīvu izpildi, kuros dalībvalstīm tiek uzdots atgūt nelikumīgu un nesaderīgu valsts atbalstu” (OV C 272, 4. lpp.; turpmāk tekstā – “2007. gada paziņojums”) 64. punktu valsts atbalsts, kas jāatmaksā BA, tiktu reģistrēts šīs sabiedrības maksātnespējas procedūras ietvaros, kas šajā gadījumā saskaņā ar Komisijas rīcībā esošo informāciju nav noticis.
30. Turklāt saskaņā ar Komisijas apgalvoto šķiet, ka noteiktas summas joprojām nav precizētas, kaut arī visas summas, kas jāatgūst no visiem atbalsta saņēmējiem, ir skaidri norādītās Lēmumā 2008/344, un to apmērs ticis noteikts, pamatojoties uz pašu Polijas iestāžu sniegto informāciju. Tā kā Komisija ir saņēmusi informāciju par kreditoru mēģinājumu tieši atgūt atbalstu no HB
un BA
tikai vienā gadījumā, nav ticis izpildīts pienākums par minētajā lēmumā noteikto summu atgūšanu no šīm sabiedrībām. Turklāt Komisijas dienesti esot saņēmuši pretrunīgu informāciju attiecībā uz prasījumu, kādi var tikt reģistrēti TB
maksātnespējas procedūras ietvaros, summu.
31. Visbeidzot, Komisija atgādina, ka, ceļot prasību atcelt tiesību aktu saskaņā ar EKL 230. panta otro daļu, netiek apturēts pienākums izpildīt Lēmumu 2008/344 un līdz ar to pienākums atgūt atbalstu, kas ir atzīts par nelikumīgu un nesaderīgu; šis lēmums ir jāizpilda neatkarīgi no minētās prasības arī tad, ja nav Vispārējās tiesas lēmuma, kas pieņemts saskaņā ar EKL 242. pantu un ar kuru tiek izdots rīkojums apturēt lēmuma, kurā ir paredzēts atgūt attiecīgo atbalstu, izpildi.
32. Attiecībā uz efektīvu Lēmuma 2008/344 izpildi Komisija, it īpaši atsaucoties uz 1978. gada 9. marta spriedumu lietā 106/77 Simmenthal
( Recueil, 629. lpp., 17., 18. un 21.–24. punkts), kā arī 2007. gada 18. jūlija spriedumu lietā C‑119/05 Lucchini
(Krājums, I‑6199. lpp., 60.–62. punkts), apgalvo, ka būtisku kavēšanos aplūkojamā atbalsta atgūšanā izraisīja Polijas tiesību akti maksātnespējas jomā, tādējādi kavējot nekavējoties izpildīt šo lēmumu. Kaut arī tā ir taisnība, ka Polijas iestādes sarakstē ar Komisiju procedūras agrīnā stadijā izvirzīja jautājumu par “divkāršu atmaksu”, tās tomēr neesot piedāvājušas risinājumu šai problēmai, kas ļautu nodrošināt efektīvu minētā lēmuma izpildi. Šo iestāžu priekšlikuma sekas esot bijušas tādas, ka atbildība par atbalsta atmaksu tika uzlikta galvenokārt TB, nevis HB
un BA, kas esot pretrunā Lēmuma 2008/344 noteikumiem par subjektu, kam jāuzņemas ekonomiskā atbildība par attiecīgā atbalsta atlīdzināšanu, un ar to netika atjaunoti konkurences nosacījumi.
33. Tāpat Komisija apgalvo, ka Polijas iestādes nav provizoriski izpildījušas lēmumu, dodot atbalsta saņēmējiem iespēju pārskaitīt atbilstošās summas uz iesaldēto bankas kontu, kā bija piedāvājusi Komisija. Līdz ar to, kaut arī Polijas Republika saskārās ar grūtībām Lēmuma 2008/344 izpildē, tā tomēr neizpildīja savu pienākumu piedāvāt alternatīvus pieņemamus risinājumus, neievēroja ieteikumu provizoriski izpildīt šo lēmumu un neatzina faktu, ka Komisija bija skaidri noraidījusi iespēju atgūt no TB
tās aplūkojamā atbalsta summas, kas jāatmaksā pēdējās minētās meitas sabiedrībām.
34. Attiecībā uz iebildumu par tādu ārkārtas apstākļu neesamību, kas būtu varējuši kavēt Polijas Republiku pareizi izpildīt Lēmumu 2008/344, Komisija atgādina, ka, lai pamatotu lēmuma, ar kuru likts atmaksāt atbalstu, neizpildi, attiecīgā dalībvalsts var atsaukties tikai uz tādiem argumentiem, kas pierāda absolūtu neiespējamību izpildīt šo lēmumu. Ja dalībvalstij rodas neparedzētas vai neparedzamas grūtības izpildīt šādu lēmumu vai tā saskata sekas, kuras Komisija nav ievērojusi, tai saskaņā ar 2007. gada paziņojuma 28. punktu šīs problēmas esot jānodod izskatīšanai Komisijai, piedāvājot atbilstošus grozījumus attiecīgajam lēmumam. Tādā gadījumā Komisijai un attiecīgajai dalībvalstij saskaņā ar lojālas sadarbības principu, kas it īpaši izriet no EKL 10. panta, esot labticīgi jāsadarbojas, lai pārvarētu grūtības, vienlaikus pilnībā ievērojot EK līguma noteikumus, it īpaši tos, kas attiecas uz atbalstu.
35. Komisija, atsaucoties, pirmkārt, uz Tiesas pastāvīgo judikatūru un, otrkārt, uz 2007. gada paziņojuma 29. punktu, apgalvo, ka, lai gan tā ir taisnība, ka Polijas iestādes saskārās ar tehniskām un juridiskām grūtībām, tās tomēr nav atsaukušās uz “absolūtu neiespējamību” izpildīt Lēmumu 2008/344. Absolūtas neiespējamības kritērijs nav izpildīts, ja dalībvalsts atsaucas uz juridiskiem, politiskiem vai praktiskiem apstākļiem, kas traucē izpildīt attiecīgo lēmumu, nemēģinot ne atgūt atbalstu, ne arī iesniedzot Komisijai tādus pieņemamus alternatīvus risinājumus šī lēmuma izpildei, kas ļautu pārvarēt grūtības. Šajā gadījumā Polijas iestādes neesot piedāvājušas nekādu apmierinošu risinājumu, lai atrisinātu “divkāršas atmaksas” problēmu.
36. Polijas Republika vispirms apgalvo, ka sava iebildumu raksta sagatavošanas brīdī attiecībā pret visiem aplūkojamā atbalsta debitoriem, proti, TB, HB
un BA, bija uzsākts maksātnespējas process un ka visi kreditori, kuriem bija prasījumi attiecībā uz Lēmumā 2008/344 definēto valsts atbalstu, bija deklarējuši savus prasījumus, lai tie tiktu apmierināti šajās dažādajās procedūrās. Šī dalībvalsts apgalvo, ka tā ir nosūtījusi Komisijai visu nepieciešamo informāciju saistībā ar minētajām maksātnespējas procedūrām, kā rezultātā varot likumīgi apgalvot, ka minētais lēmums jau ir ticis pilnībā izpildīts saskaņā ar tā saturu.
37. Polijas Republika apgalvo, ka šādu secinājumu, ņemot vērā, ka visi prasījumi tikuši deklarēti attiecībā uz visu to Komisijas minēto debitoru aktīvu kopumu, pret kuriem ir uzsākta maksātnespējas procedūra, nekādi neietekmē fakts, ka nav tikusi atgūta visa Lēmumā 2008/344 norādītā summa; aplūkojamā atbalsta atgūšana ir jāveic saskaņā ar valsts tiesībām notiekošo maksātnespējas procedūru ietvaros. Šis arguments esot balstīts uz Regulas Nr. 659/1999 14. panta 3. punktu, saskaņā ar kuru atgūšanu īsteno saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts likumos paredzētajām procedūrām.
38. Turklāt Polijas iestādes atzīmē, ka, pat ja līdz šim jau veiktie pārskaitījumi netiktu uzskatīti par aplūkojamā atbalsta atmaksu, tas neietekmētu secinājumu, ka Lēmums 2008/344 ir izpildīts, jo kreditori iesniedza prasījumu pieteikumus dažādu notiekošo maksātnespējas procedūru ietvaros, un šo secinājumu apstiprina 2007. gada paziņojuma 64. punkts.
39. Tāpat Polijas Republika apstrīd Komisijas nostāju attiecībā uz “divkāršu atmaksu”, uzsverot, ka tā uz problēmām saistībā ar Lēmuma 2008/344 izpildi ir norādījusi nevis kā uz neiespējamību atgūt aplūkojamo atbalstu, bet gan, lai parādītu, ka tas tiktu atmaksāts divreiz, kā rezultātā varētu tiktu uzsākta maksātnespējas procedūra attiecībā pret uzņēmumiem, kas par iegūtajiem aktīviem ir samaksājuši tirgus cenu un kuri tādējādi nav guvuši nekādu labumu no valsts atbalsta, kas tika piešķirts TB . Šis pats jautājums tiekot izskatīts tiesvedībā Vispārējā tiesā, kuras ietvaros Polijas Republika detalizēti ir izklāstījusi iemeslus, kāpēc, pēc tās domām, Komisija ir pieļāvusi kļūdu, paplašinot atbildību par atbalsta atmaksu uz trešajām personām, proti, uz HB
un BA .
40. Pēc Polijas Republikas domām, Komisijai 2008. gada 25. janvārī nosūtītā priekšlikuma mērķis bija izvairīties no situācijas, kurā, pirmkārt, TB
aktīvu kopuma likvidators, viņa rīcībā esot pietiekamiem līdzekļiem, lai pilnībā apmierinātu pieteiktos prasījumus, nevarētu atteikt apmierināt prasījumus, kas pieteikti šīs sabiedrības maksātnespējas procedūras ietvaros, kaut arī šī samaksa nekādi neietekmētu pienākumu atgūt šīs pašas summas no HB
un BA . Šī dalībvalsts šajā ziņā atsaucas uz iepriekš minēto rīkojumu lietā Huta Buczek /Komisija, kurā visupirms ir apstiprināta iespēja, ņemot vērā Savienības tiesības, izpildīt Lēmumu 2008/344 saskaņā ar minēto Polijas iestāžu priekšlikumu.
41. Turklāt Polijas Republika uzskata par nepamatotu Komisijas iebildumu attiecībā uz Lēmuma 2008/344 neizpildi šī lēmuma 4. panta 2. punktā paredzētajā termiņā, jo Komisija neesot noteikusi termiņu šī lēmuma izpildei. Nevarot tikt uzskatīts, ka četru mēnešu termiņš, kas aprēķināts no minētā lēmuma pieņemšanas dienas, ir šī lēmuma izpildes termiņš. Minētais termiņš, kas ir noteikts 2007. gada paziņojuma 42. punktā, patiešām norāda uz nepieciešamību izpildīt šādu Komisijas lēmumu pēc iespējas ātrāk, bet tas nevar būt saistošs. Ņemot vērā šīs lietas īpašos apstākļus, Komisijai esot bijis jānosaka cits termiņš, kuru varētu uzskatīt par saistošu, kas šajā gadījumā nav noticis.
42. Atbildot uz šiem argumentiem, Komisija savā replikā ir saglabājusi visus savā prasības pieteikumā minētos argumentus. Turklāt tā apgalvo, ka ikviens dokuments, kas ticis iesniegts Tiesai vai Komisijai pēc prasības celšanas, proti, pēc 2009. gada 17. augusta, katrā ziņā nav atbilstošs, novērtējot Polijas Republikai noteikto pienākumu neizpildi.
43. Turklāt Komisija apstrīd Polijas Republikas argumentu, saskaņā ar kuru tā neesot noteikusi termiņu Lēmuma 2008/344 izpildei. Atsaucoties uz 2006. gada 14. decembra sprieduma apvienotajās lietās no C‑485/03 līdz C‑490/03 Komisija/Spānija (Krājums, I‑11887. lpp.) 53. punktu, Komisija apgalvo, ka termiņi skaidri izriet no šī lēmuma un ka tie bija atbilstoši, novērtējot pienākumu neizpildi.
44. Tāpat Komisija uzskata, ka Polijas Republika atsaucas uz informāciju un notikumiem pēc prasības celšanas, kas, starp citu. pierāda tikai prasījumu pieteikumu esamību attiecībā uz TB
maksātnespējas aktīviem, nevis to apmierināšanu.
45. Visbeidzot, šī iestāde apgalvo, ka saskaņā ar pastāvīgo praksi, kas ir balstīta uz 2007. gada paziņojuma 66. un 67. punktu, gadījumā, kad atbalsts tiek atgūts no maksātnespējīga saņēmēja, valsts iestādēm, kas ir atbildīgas par lēmuma atgūt atbalstu izpildi, ir jāpārsūdz ikviens maksātnespējas administratora vai maksātnespējas tiesas lēmums, lai saņemtu atļauju turpināt maksātnespējīgā atbalsta saņēmēja darbību pēc lēmumā, ar kuru tiek likts atgūt šo atbalstu, noteiktā termiņa beigām. Valsts tiesām, saskaroties ar šādu situāciju, būtu jāņem vērā nepieciešamība nodrošināt attiecīgā lēmuma tūlītēju un efektīvu izpildi. Tādējādi Komisija uzskata, ka valsts tiesām nav jāatļauj maksātnespējīgiem atbalsta saņēmējiem turpināt darbību, ja nav atmaksāta visa attiecīgā atbalsta summa. Turklāt, ja kreditoru komitejai tiek piedāvāts atbalsta saņēmēja darbības turpināšanas plāns, minētās iestādes var akceptēt šo plānu tikai tad, ja tas ir izstrādāts tā, ka atbalsts tiek pilnībā atmaksāts termiņā, kāds noteikts lēmumā, ar kuru ir likts atgūt [atbalstu].
46. Polijas Republika savā atbildes rakstā uz repliku būtībā saglabā savus argumentus, saskaņā ar kuriem Komisijas prasība ir pilnībā jānoraida.
47. Turklāt šī dalībvalsts atkārto, ka tā Komisijai ir nosūtījusi visu vajadzīgo informāciju, pat ja tā to darījusi, izmantojot iebildumu rakstu. Tā kā Komisija savā replikā nav apgalvojusi, ka noteikta informācija, tostarp paziņojums par HB
maksātnespēju, ietver jaunus apstākļus vai faktus, kas iepriekš nebija zināmi, tās apgalvojums, saskaņā ar kuru nosūtītā informācija nav atbilstoša šīs lietas atrisināšanā, jo tā tikusi paziņota pēc prasības celšanas dienas, neesot pamatots, jo šī informācija Komisijai šajā dienā jau esot bijusi zināma.
48. Turklāt minētā dalībvalsts apgalvo, ka ar datumu – 2009. gada 17. augusts –, proti, datumu, kuru Komisija ir norādījusi kā dienu, kad beidzās Lēmuma 2008/344 izpildes termiņš, absolūti netiek ņemti vērā īpašie apstākļi, kas ir saistīti ar šī lēmuma izpildi, jo par šādu datumu drīzāk ir jāuzskata diena, kad Komisija bija pabeigusi sava prasības pieteikuma sagatavošanu.
Tiesas vērtējums
Par Lēmuma 2008/344 3. un 4. panta pārkāpumu
49. Polijas Republika uzskata, ka Komisija nebija noteikusi termiņu Lēmuma 2008/344 izpildei. Tā kā četru mēnešu termiņš, kas tika aprēķināts, sākot no lēmuma paziņošanas dienas, nevar būt saistošs, šāda termiņa beigas nevar uzskatīt par šī lēmuma izpildes termiņu.
50. Šajā ziņā ir jāatgādina, ka par atbilstošu datumu tādas pienākumu neizpildes esamības novērtēšanai, par ko ir celta prasība saskaņā ar EKL 88. panta 2. punkta otro daļu, – pretēji Polijas Republikas apgalvojumiem un tāpēc, ka šajā tiesību normā, atšķirībā no EKL 226. panta, nav paredzēta pirmstiesas stadija un tāpēc Komisija neizdod argumentētu atzinumu, ar kuru dalībvalstīm tiek noteikts termiņš, kādā jānodrošina atbilstība tās lēmumam, – var būt tikai tāds datums, kas ir paredzēts lēmumā, kura izpilde tiek apstrīdēta, vai vajadzības gadījumā datums, kuru Komisija ir noteikusi vēlāk (2001. gada 3. jūlija spriedums lietā C‑378/98 Komisija/Beļģija, Recueil, I‑5107. lpp., 26. punkts; 2002. gada 2. jūlija spriedums lietā C‑499/99 Komisija/Spānija, Recueil, I‑6031. lpp., 28. punkts; 2006. gada 1. jūnija spriedums lietā C‑207/05 Komisija/Itālija, 31. punkts, un 2006. gada 5. oktobra spriedums lietā C‑232/05 Komisija/Francija, Krājums, I‑10071. lpp., 32. punkts).
51. Šajā gadījumā Lēmuma 2008/344 4. panta 2. punktā ir noteikts četru mēnešu termiņš, sākot no šī lēmuma paziņošanas dienas, lai ļautu Polijas Republikai veikt visus nepieciešamos pasākumus aplūkojamā atbalsta atgūšanai. Tāpēc, tā kā Komisija nav noteikusi jaunu termiņu, šis termiņš ir jāuzskata par atbilstošu, lai novērtētu pārmesto pienākumu neizpildi.
52. Tomēr Vispārējās tiesas priekšsēdētājs ar 2008. gada 13. februāra rīkojumiem un pēc BA
un HB
lūguma ir apturējis Lēmuma 2008/344 izpildi, līdz tiks pieņemti rīkojumi, ar kuriem tiks izbeigtas pagaidu noregulējuma tiesvedības. Ar diviem iepriekš minētajiem rīkojumiem lietā Buczek Automotive /Komisija un lietā Huta Buczek /Komisija Vispārējās tiesas priekšsēdētājs ir noraidījis BA
un HB
iesniegtos pieteikumus par pagaidu noregulējumu, kas ļauj pagarināt Lēmuma 2008/344 4. panta 2. punktā noteikto termiņu attiecībā uz BA
un HB .
53. Ņemot vērā iepriekš precizēto, tomēr ir jākonstatē, ka, beidzoties minētajam termiņam, Polijas iestāžu veikto darbību rezultātā no atbalsta saņēmējiem nebija atgūts aplūkojamais atbalsts.
54. Šajā ziņā ir jāatgādina, ka nelikumīgi piešķirta atbalsta atgūšana, kā to apgalvo arī Komisija, ir loģisks iznākums konstatējumam par tā nelikumību un ka šādas sekas nevar būt atkarīgas no formas, kādā atbalsts ticis piešķirts (it īpaši skat. 1993. gada 10. jūnija spriedumu lietā C‑183/91 Komisija/Grieķija, Recueil, I‑3131. lpp., 16. punkts; 2000. gada 27. jūnija spriedumu lietā C‑404/97 Komisija/Portugāle, Recueil, I‑4897. lpp., 38. punkts, un 2010. gada 22. decembra spriedumu lietā C‑507/08 Komisija/Slovākija, Krājums, I‑0000. lpp., 42. punkts).
55. Līdz ar to dalībvalstij, kas ir lēmuma par nelegālā atbalsta atgūšanu adresāte, atbilstoši EKL 249. pantam ir jāveic visi atbilstošie pasākumi, lai nodrošinātu minētā lēmuma izpildi (skat. 2002. gada 12. decembra spriedumu lietā C‑209/00 Komisija/Vācija, Recueil, I‑11695. lpp., 31. punkts, 2003. gada 26. jūnija spriedumu lietā C‑404/00 Komisija/Spānija, Recueil, I‑6695. lpp., 21. punkts, un iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/Francija, 42. punkts). Ir jānotiek efektīvai pienākošos summu atgūšanai (it īpaši skat. 2005. gada 12. maija spriedumu lietā C‑415/03 Komisija/Grieķija, Krājums, I‑3875. lpp., 44. punkts, un iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/Francija, 42. punkts).
56. Turklāt saskaņā ar pastāvīgo judikatūru dalībvalsts pienākuma atgūt atbalstu, kuru Komisija uzskata par nesaderīgu ar kopējo tirgu, mērķis ir atjaunot agrāko situāciju Savienības tirgū (1995. gada 4. aprīļa spriedums lietā C‑350/93 Komisija/Itālija, Recueil, I‑699. lpp., 21. punkts, kā arī 1999. gada 17. jūnija spriedums lietā C‑75/97 Beļģija/Komisija, Recueil, I‑3671. lpp., 64. punkts). Kamēr atbalsts vēl nav atgūts, tā saņēmējs var paturēt līdzekļus, kas saņemti no atbalsta, kurš ir atzīts par nesaderīgu, un gūt no tā radušos nepamatotu konkurences priekšrocību (iepriekš minētā sprieduma lietā Komisija/Francija 47. punkts).
57. Tādējādi dalībvalsts, kam saskaņā ar šādu Komisijas lēmumu ir pienākums atgūt prettiesisku atbalstu, var brīvi izvēlēties līdzekļus, ar kādiem tā šo pienākumu izpildīs, ar nosacījumu, ka izvēlētie pasākumi neapdraud Savienības tiesību piemērojamību un efektivitāti (iepriekš minētais spriedums lietā Komisija/Vācija, 34. punkts; 2010. gada 20. maija spriedums lietā C‑210/09 Scott un Kimberly Clark, Krājums, I‑4613. lpp., 21. punkts, kā arī iepriekš minētais spriedums lietā Komisija/Slovākija, 51. punkts).
58. Tāpat Tiesa ir atzinusi, ka dalībvalsts būs izpildījusi šo atgūšanas pienākumu tikai tad, ja tās noteiktie pasākumi spēs atjaunot parastos konkurences apstākļus, kuri tika izjaukti ar nelikumīgā atbalsta, kura atgūšana ir noteikta saskaņā ar Komisijas lēmumu, piešķiršanu (iepriekš minētie spriedumi lietā Komisija/Vācija, 35. punkts, kā arī lietā Scott un Kimberly Clark, 22. punkts).
59. Turklāt saskaņā ar Regulas Nr. 659/1999 14. panta 3. punktu nelikumīga atbalsta atgūšana, kas ir noteikta ar Komisijas lēmumu, ir jāveic tūlīt un saskaņā ar attiecīgās dalībvalsts likumos paredzētajām procedūrām, ja vien tās nodrošina tūlītēju un efektīvu minētā lēmuma izpildi.
60. Turpretim ir jāatgādina, ka saskaņā ar judikatūru attiecībā uz tādiem uzņēmumiem, kas ir saņēmuši ar kopējo tirgu nesaderīgu atbalstu un kas ir bankrotējuši, agrākās situācijas atjaunošana un konkurences izkropļošanas, kas radusies nelikumīgā atbalsta piešķiršanas dēļ, izbeigšana principā var tikt panākta, reģistrējot prasījumu sarakstā tādu prasījumu, kas attiecas uz attiecīgā atbalsta atgūšanu (1986. gada 15. janvāra spriedums lietā 52/84 Komisija/Beļģija, Recueil, 89. lpp., 14. punkts; 1990. gada 21. marta spriedums lietā C‑142/87 Beļģija/Komisija, saukts par “Tubemeuse”, Recueil, I‑959. lpp., 60.–62. punkts, un 2004. gada 29. aprīļa spriedums lietā C‑277/00 Vācija/Komisija, Recueil, I‑3925. lpp., 85. punkts).
61. Polijas Republikas argumentācija ir jāizvērtē, ņemot vērā šos principus.
62. Pirmkārt, minētā dalībvalsts apgalvo, ka attiecībā pret visiem aplūkojamā atbalsta debitoriem ir uzsākta maksātnespējas procedūra un visi kreditori, kuriem ir prasījumi attiecībā uz minēto atbalstu, ir iesnieguši prasījumu pieteikumus, lai tos apmierinātu šo dažādo procedūru ietvaros. Polijas iestādes esot informējušas Komisiju par paziņojumiem par šo debitoru maksātnespēju un par attiecīgajiem prasījumu pieteikumiem, kā rezultātā Lēmums 2008/344 saskaņā ar tā saturu esot ticis pilnībā izpildīts.
63. Šajā ziņā, runājot par maksātnespējas procedūrām, ir jākonstatē, ka dienā, kad beidzās Lēmuma 2008/344 4. panta 2. punktā noteiktais termiņš, un ņemot vērā šī termiņa pagarināšanu, ar Vispārējās tiesas priekšsēdētāja lēmumu apturot minētā lēmuma izpildi, tikai attiecībā pret TB
tika uzsākta maksātnespējas procedūra, bet paziņojums par maksātnespēju tika sagatavots 2006. gada 16. augustā. Paziņojumi par AB
un HB
maksātnespēju tika sagatavoti 2008. gada 25. jūnijā un 2009. gada 29. aprīlī, proti, pēc minētā termiņa beigām.
64. No minētā izriet, ka Polijas Republika, beidzoties minētajam termiņam, nebija iesniegusi dokumentus, kas ļautu Komisijai secināt, ka GTB ir maksātnespējīga un galīgi un pilnīgi ir izbeigusi savu darbību, kā rezultātā ar vienkāršu prasījumu attiecībā uz atbalsta atgūšanu reģistrēšanu prasījumu sarakstā attiecībā uz šīs grupas sabiedrībām varēja būt pietiekami, lai nodrošinātu atbilstību Lēmumam 2008/344.
65. Tāpēc BA
un HB
gadījumā judikatūra attiecībā uz tādiem atbalsta saņēmējiem, kas ir atzīti par maksātnespējīgiem, nav piemērojama, kā rezultātā minēto prasījumu reģistrācija pēc minētā termiņa beigām nav uzskatāma par pienākumu, kas Polijas Republikai ir paredzēti Lēmuma 2008/344 4. un 5. pantā, pareizu izpildi.
66. Attiecībā uz TB
ir jākonstatē, ka ar 2008. gada 13. jūnija vēstuli Polijas Republika ir informējusi Komisiju, ka 2008. gada aprīlī, atgūšanu veicot saskaņā ar Lēmumu 2008/344, no TB ir atgūta summa 13 miljonu PLN apmērā.
67. Šajā ziņā, pat pieņemot, ka šo summu var uzskatīt par aplūkojamā atbalsta atgūšanu, izpildot Lēmumu 2008/344, tomēr ir skaidrs, ka tā neatbilst šajā lēmumā noteiktajām atgūstamajām summām.
68. Otrkārt, attiecībā uz apstākļiem, uz kuriem Polijas Republika atsaucas, lai pamatotu Lēmuma 2008/344 neizpildi un tāpēc nelikumīgā atbalsta, kas bija piešķirts GTB, neatgūšanu, šī dalībvalsts apgalvo, ka kavēšanās ar aplūkojamā atbalsta atgūšanu būtībā ir notikusi Polijas procesuālo tiesību normu attiecībā uz maksātnespēju un šī lēmuma noteikumu kopīgas piemērošanas dēļ, un tas esot radījis prasījumu divkāršas atmaksas risku. Turklāt tā atsaucas arī uz citām juridiskām, politiskām un praktiskām grūtībām, kas radās, izpildot minēto lēmumu.
69. Šajā ziņā ir jāatgādina pastāvīgā judikatūra, saskaņā ar kuru vienīgā aizsardzība, uz kuru var atsaukties dalībvalsts tādas prasības par pienākumu neizpildi gadījumā, kuru ir cēlusi Komisija, pamatojoties uz EKL 88. panta 2. punktu, ir absolūta neiespējamība pareizi izpildīt lēmumu par atbalsta atgūšanu (skat. 2008. gada 13. novembra spriedumu lietā C‑214/07 Komisija/Francija, Krājums, I‑8357. lpp., 44. punkts, kā arī iepriekš minēto spriedumu lietā Komisija/Slovākija, 43. punkts).
70. Tāpat no šīs pašas judikatūras izriet, ka nosacījums par absolūtu izpildes neiespējamību nav izpildīts, ja dalībvalsts atbildētāja Komisiju tikai informē par juridiskajām, politiskajām vai praktiskajām grūtībām lēmuma izpildē, neveicot nekādas reālas darbības, lai atgūtu atbalstu no attiecīgajiem uzņēmumiem, un nepiedāvājot Komisijai nekādus alternatīvus lēmuma īstenošanas risinājumus, ar kuriem šīs grūtības varētu pārvarēt (it īpaši skat. 2006. gada 14. decembra spriedumu apvienotajās lietās Komisija/Spānija, 74. punkts, un 2008. gada 13. novembra spriedumu lietā Komisija/Francija, 46. punkts).
71. Šajā tiesvedībā ir jākonstatē, ka Polijas Republika, kaut arī tā atsaucas uz “nopietnām grūtībām”, “problēmām” un “ievērojamiem šķēršļiem”, ar kuriem tā ir saskārusies, izpildot Lēmumu 2008/344, savos rakstveida apsvērumos pati ir paskaidrojusi, ka tā neuzskata pastāvošās problēmas par tādām, kas padara aplūkojamā atbalsta atgūšanu par neiespējamu.
72. Turklāt attiecībā uz minētās dalībvalsts argumentu par to, ka pastāv “divkāršas atmaksas” risks, ir jāatgādina, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru bažas par iekšējām grūtībām, īstenojot lēmumu par tāda valsts atbalsta atgūšanu, kas ir atzīts par nesaderīgu ar kopējo tirgu, nevar pamatot, ka dalībvalsts neievēro pienākumus, ko tai uzliek Savienības tiesības (šajā ziņā it īpaši skat. 1995. gada 7. decembra spriedumu lietā C‑52/95 Komisija/Francija, Recueil, I‑4443. lpp., 38. punkts; 1997. gada 9. decembra spriedumu lietā C‑265/95 Komisija/Francija, Recueil, I‑6959. lpp., 55. punkts; 1998. gada 29. janvāra spriedumu lietā C‑280/95 Komisija/Itālija, Recueil, I‑259. lpp., 16. punkts, un 2007. gada 18. oktobra spriedumu lietā C‑441/06 Komisija/Francija, Krājums, I‑8887. lpp., 43. punkts).
73. No iepriekš minētā izriet, ka ir jākonstatē, ka – beidzoties Lēmuma 2008/344 4. panta 2. punktā noteiktajam termiņam, kā arī BA
un HB
gadījumā ņemot vērā šī termiņa pagarināšanu saistībā ar Vispārējās tiesas priekšsēdētāja pagaidu noregulējuma tiesvedībā izdoto rīkojumu apturēt minētā lēmuma izpildi – Polijas iestāžu veikto darbību rezultātā netika efektīvi atgūts aplūkojamais atbalsts un līdz ar to parasti konkurences apstākļi šajā termiņā netika atjaunoti.
Par Lēmuma 2008/344 5. panta pārkāpumu
74. Tiesai nav jāizvērtē prasījumu daļa, kura ir pamatota ar Lēmuma 2008/344 5. pantu un ar kuru tiek prasīts piemērot Polijas Republikai sankciju par to, ka tā nav informējusi Komisiju par veiktajiem un veicamajiem pasākumiem, lai izpildītu šo lēmumu, jo šī dalībvalsts nav precīzi izpildījusi šos pienākumus noteiktajā termiņā (it īpaši skat. 2007. gada 20. septembra spriedumu lietā C‑177/06 Komisija/Spānija, Krājums, I‑7689. lpp., 54. punkts, un iepriekš minēto 2008. gada 13. novembra spriedumu lietā Komisija/Francija, 67. punkts).
75. Rezultātā ir jākonstatē, ka, noteiktajā termiņā neveicot pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu Lēmuma 2008/344 īstenošanu, Polijas Republika nav izpildījusi EKL 249. panta ceturtajā daļā, kā arī minētā lēmuma 3. un 4. pantā paredzētos pienākumus.
Par tiesāšanās izdevumiem
76. Saskaņā ar Reglamenta 69. panta 2. punktu lietas dalībniekam, kuram spriedums ir nelabvēlīgs, piespriež atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, ja to ir prasījis lietas dalībnieks, kuram spriedums ir labvēlīgs. Tā kā Komisija ir prasījusi piespriest Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus un tā kā šai dalībvalstij spriedums ir nelabvēlīgs, tad jāpiespriež Polijas Republikai atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Rezolutīvā daļa
Ar šādu pamatojumu Tiesa (pirmā palāta) nospriež:
1) noteiktajā termiņā neveicot pasākumus, kas vajadzīgi, lai nodrošinātu Komisijas 2007. gada 23. oktobra Lēmuma 2008/344/EK par valsts atbalsta pasākumu Nr. C 23/06 ( ex
NN 35/06), ko Polija īstenojusi tērauda ražotājam Technologie Buczek Group, īstenošanu, Polijas Republika nav izpildījusi EKL 249. panta ceturtajā daļā, kā arī minētā lēmuma 3. un 4. pantā paredzētos pienākumus;
2) Polijas Republika atlīdzina tiesāšanās izdevumus.