62024CJ0445
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (desátého senátu)
13. listopadu 2025 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Sbližování právních předpisů – Směrnice (EU) 2015/2302 – Souborné cestovní služby a spojené cestovní služby – Článek 3 bod 6 – Pojem ‚cestující‘ – Právnická osoba, která uzavřela smlouvu o zájezdu pro své členy“
Ve věci C‑445/24,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Hof van Cassatie (Kasační soud, Belgie) ze dne 3. června 2024, došlým Soudnímu dvoru dne 24. června 2024, v řízení
MS Amlin Insurance SE
proti
(W)onderweg VZW,
SOUDNÍ DVŮR (desátý senát),
ve složení: J. Passer, předseda senátu, D. Gratsias a B. Smulders (zpravodaj), soudci,
generální advokátka: L. Medina,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–
za MS Amlin Insurance SE: J. Van Bellinghen a B. Vanlerberghe, advocaten,
–
za (W)onderweg VZW: Y. Teughels, advocaat,
–
za belgickou vládu: S. Baeyens, P. Cottin a C. Pochet, jako zmocněnci,
–
za řeckou vládu: C. Kokkosi a E.-E. Krompa, jako zmocněnkyně,
–
za italskou vládu: S. Fiorentino, jako zmocněnec, ve spolupráci s: M. F. Severi, avvocato dello Stato,
–
za Evropskou komisi: I. Rubene a F. van Schaik, jako zmocněnkyně,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generální advokátky, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 3 bodu 6 směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2302 ze dne 25. listopadu 2015 o souborných cestovních službách a spojených cestovních službách, o změně nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/83/EU a o zrušení směrnice Rady 90/314/EHS (Úř. věst. 2015, L 326, s. 1).
2
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi pojišťovnou MS Amlin Insurance SE a neziskovým sdružením (W)onderweg VZW, které pro své členy uzavřelo smlouvu o souborných službách pro cesty s cestovní kanceláří pojištěnou u MS Amlin Insurance, ve kterém jde o to, že posledně uvedená pojišťovna odmítá v návaznosti na úpadek této cestovní kanceláře vrátit sdružení (W)onderweg platby uskutečněné na základě smlouvy o zájezdu.
Právní rámec
Unijní právo
Směrnice 90/314/EHS
3
Bod 10 odůvodnění směrnice Rady 90/314/EHS ze dne 13. června 1990 o souborných službách pro cesty, pobyty a zájezdy (Úř. věst. 1990, L 158, s. 59; Zvl. vyd. 13/10, s. 132) uváděl:
„vzhledem k tomu, že spotřebitel musí využívat ochrany zaváděné touto směrnicí bez ohledu na to, zda je smluvní stranou, příjemcem nebo členem skupiny, na jejíž účet uzavřela smlouvu na souborné služby jiná osoba“.
4
Článek 2 této směrnice v bodě 4 stanovil:
„Pro účely této směrnice se rozumí:
[...]
4.
‚spotřebitelem‘ osoba, která si koupí nebo se zaváže, že si koupí, soubor služeb (‚hlavní smluvní strana‘) nebo jakákoli osoba, jejímž jménem se hlavní smluvní strana zavazuje ke koupi souboru služeb (‚ostatní příjemci‘) nebo jakákoli osoba, na kterou hlavní smluvní strana nebo ostatní příjemci převedou soubor služeb (‚příjemce‘)“.
Směrnice 2015/2302
5
Body 1 až 3, 7, 25 a 39 odůvodnění směrnice 2015/2302 znějí takto:
„(1)
Směrnice [90/314] stanoví řadu důležitých práv spotřebitelů, pokud jde o souborné služby pro cesty, zejména s ohledem na požadavky na informace, odpovědnost obchodníků ve vztahu k poskytování souborných služeb a ochraně pro případ platební neschopnosti pořadatele nebo prodejce. Legislativní rámec je však třeba přizpůsobit tržnímu vývoji, aby lépe vyhovoval vnitřnímu trhu, a odstranit nejasnosti a mezery v legislativě.
(2)
Cestovní ruch hraje v hospodářství [Evropské u]nie důležitou úlohu a souborné služby pro cesty, pobyty a zájezdy [...] mají na trhu cestovního ruchu velký podíl. Od přijetí směrnice [90/314] doznal tento trh značných změn. [...] Cílem této směrnice je přizpůsobit rozsah ochrany tomuto vývoji, zvětšit transparentnost a poskytnout cestujícím a obchodníkům větší právní jistotu.
(3)
Podle čl. 169 odst. 1 a čl. 169 odst. 2 písm. a) [SFEU] přispívá Unie k dosažení vysoké úrovně ochrany spotřebitele prostřednictvím opatření přijatých podle článku 114 [SFEU].
[...]
(7)
Většina cestujících, kteří si pořizují souborné služby nebo spojené cestovní služby, jsou spotřebitelé ve smyslu práva Unie na ochranu spotřebitele. Není ovšem vždy snadné rozlišit mezi spotřebiteli a zástupci malých podniků nebo profesionály, kteří si cesty pro účely svého podnikání či profese rezervují týmiž rezervačními prostředky jako běžní spotřebitelé. Tito cestující mnohdy vyžadují podobný stupeň ochrany. Naopak existují společnosti nebo organizace, které zařizují cesty na základě obecné smlouvy, která je často uzavírána pro řadu cestovních služeb na konkrétní období, například s cestovní agenturou. U cest tohoto typu se nevyžaduje týž stupeň ochrany jako u spotřebitelů. Neuskutečňuje-li se tedy cesta na základě obecné smlouvy, měla by se tato směrnice vztahovat na osoby na pracovních cestách, včetně osob vykonávajících svobodná povolání, osob samostatně výdělečně činných nebo jiných fyzických osob. S cílem zamezit záměně s definicí výrazu ‚spotřebitel‘ používaného v jiných právních předpisech Unie by se osoby chráněné podle této směrnice měly označovat jako ‚cestující‘.
[...]
(25)
Před zakoupením souborných služeb by se cestujícím mělo dostat veškerých nutných informací, ať už prodej probíhá na dálku, v obchodních prostorech či jiným způsobem. Obchodník by měl při poskytování těchto informací brát ohled na zvláštní potřeby cestujících zranitelnějších v důsledku svého věku nebo zdravotního stavu, mohl-li takové potřeby důvodně předpokládat.
[...]
(39)
Členské státy by měly zajistit, aby cestující, kteří si zakoupí souborné služby, byli plně chráněni proti platební neschopnosti pořadatele. Členské státy, v nichž jsou pořadatelé usazeni, by měly zajistit, aby tito pořadatelé poskytli záruku, že v případě jejich platební neschopnosti budou vráceny veškeré platby již provedené cestujícími nebo v jejich prospěch, a pokud souborné služby zahrnují přepravu osob, že bude zajištěna repatriace cestujících. Nicméně by měla existovat možnost nabídnout cestujícím pokračování poskytování souborných služeb. Členské státy si mohou samy zvolit, jakým způsobem má být poskytnuta ochrana pro případ platební neschopnosti, měly by však zajistit, aby tato ochrana byla účinná. Účinností je myšleno, že ochrana by měla být k dispozici, jakmile v důsledku platební neschopnosti pořadatele cestovní služby nejsou nebo nebudou poskytnuty nebo budou poskytnuty pouze částečně nebo jakmile poskytovatelé služeb požadují zaplacení po cestujících. Členské státy by měly mít možnost požadovat, aby pořadatelé cestujícím vystavili osvědčení dokládající přímý nárok vůči poskytovateli ochrany pro případ platební neschopnosti.“
6
Článek 2 směrnice 2015/2302, nadepsaný „Oblast působnosti“, stanoví:
„1.   Tato směrnice se vztahuje na souborné služby, které obchodníci nabízejí k prodeji nebo prodávají cestujícím, a na spojené cestovní služby, které obchodníci zprostředkovávají cestujícím.
2.   Tato směrnice se nepoužije na souborné služby a spojené cestovní služby:
a)
na dobu kratší než 24 hodin, jestliže nezahrnují nocleh;
b)
nabízené nebo zprostředkovávané příležitostně, na neziskovém základě a pouze omezené skupině cestujících;
c)
zakoupené na základě obecné smlouvy o pořádání pracovních cest mezi obchodníkem a jinou fyzickou či právnickou osobou, která jedná za účelem souvisejícím s její obchodní činností, podnikáním, řemeslem nebo povoláním.
3.   Touto směrnicí není dotčeno obecné vnitrostátní smluvní právo, například pravidla týkající se platnosti, vzniku nebo účinnosti smluv, pokud nejsou aspekty obecného smluvního práva upraveny touto směrnicí.“
7
Článek 3 této směrnice, nadepsaný „Definice“, v bodech 1 až 3 a 6 až 8 stanoví:
„Pro účely této směrnice se rozumí:
1)   ‚cestovní službou‘:
a)
přeprava osob;
b)
ubytování, které z podstaty není součástí přepravy cestujících a není k účelům bydlení;
[...]
2)   ‚soubornými službami‘ kombinace alespoň dvou rozdílných typů cestovních služeb pro účely téže cesty nebo pobytu, pokud:
a)
kombinaci těchto služeb provádí jeden obchodník, a to i na žádost nebo podle výběru cestujícího, ještě před uzavřením jediné smlouvy o veškerých službách; nebo
[...]
3)   ‚smlouvou o souborných službách pro cesty‘ smlouva o souborných službách jako celku [...]
[...]
6)   ‚cestujícím‘ každá osoba, která má v úmyslu uzavřít smlouvu v oblasti působnosti této směrnice nebo má právo cestovat na základě takovéto smlouvy;
7)   ‚obchodníkem‘ fyzická nebo právnická osoba, bez ohledu na to, zda je v soukromém nebo veřejném vlastnictví, která jedná, i prostřednictvím jiné osoby jednající jejím jménem nebo v její prospěch, za účelem, který lze považovat za její obchodní činnost, podnikání, řemeslo nebo povolání v souvislosti se smlouvami, na které se vztahuje tato směrnice, ať už vystupuje jako pořadatel, prodejce, obchodník zprostředkovávající spojené cestovní služby nebo poskytovatel cestovních služeb;
8)   ‚pořadatelem‘ obchodník, který kombinuje a prodává nebo nabízí k prodeji souborné služby, [...]“
8
Článek 4 uvedené směrnice, nadepsaný „Úroveň harmonizace“, stanoví:
„Členské státy nesmějí v rámci svého vnitrostátního práva ponechat v platnosti ani zavádět ustanovení odchylná od ustanovení této směrnice, včetně více či méně přísných ustanovení, za účelem zajištění odlišné úrovně ochrany cestujícího, pokud není v této směrnici stanoveno jinak.“
9
Článek 5 téže směrnice, nadepsaný „Informace před uzavřením smlouvy“, v odstavci 1 stanoví:
„Členské státy zajistí, aby předtím, než bude cestující vázán smlouvou o souborných službách pro cesty či odpovídající smluvní nabídkou, poskytl pořadatel a, prodávají-li se souborné služby prostřednictvím prodejce, rovněž prodejce cestujícímu [...] tyto informace:
a)
hlavní náležitosti cestovních služeb:
[...]
viii)
zda jsou cesta nebo pobyt obecně vhodné pro osoby s omezenou schopností pohybu, a na žádost cestujícího přesné informace o vhodnosti cesty nebo pobytu s ohledem na potřeby cestujícího;
[...]“
10
Článek 12 směrnice 2015/2302, nadepsaný „Ukončení smlouvy o souborných službách pro cesty a právo na odstoupení před zahájením poskytování souborných služeb“, v odstavcích 2 a 4 stanoví:
„2.   [...] [C]estující [má] právo ukončit smlouvu o souborných službách pro cesty před zahájením poskytování souborných služeb bez zaplacení storno poplatku, jestliže v destinaci nebo jejím bezprostředním okolí nastaly nevyhnutelné a mimořádné okolnosti, které mají výrazný dopad na poskytování souborných služeb nebo na přepravu osob do destinace. V případě ukončení smlouvy o souborných službách pro cesty podle tohoto odstavce má cestující nárok na vrácení veškerých uskutečněných plateb ve prospěch souborných služeb, avšak nemá nárok na dodatečné odškodnění.
[...]
4.   Pořadatel [...] vrátí veškeré platby uskutečněné cestujícím nebo v jeho prospěch na souborné služby, snížené o přiměřené storno poplatky. [...]“
11
Článek 17 této směrnice, nadepsaný „Účinek a rozsah ochrany pro případ platební neschopnosti“, v odstavcích 1, 3 a 5 stanoví:
„1.   Členské státy zajistí, aby pořadatelé usazení na jejich území poskytli záruku vrácení veškerých plateb uskutečněných cestujícími nebo v jejich prospěch, nejsou-li příslušné služby poskytnuty v důsledku platební neschopnosti pořadatele. Je-li součástí smlouvy o souborných službách pro cesty i přeprava osob, poskytnou pořadatelé záruku rovněž pro repatriaci cestujících. Lze nabídnout pokračování souborných služeb.
[...]
3.   Ochrana pro případ platební neschopnosti pořadatele se na cestující musí vztahovat bez ohledu na jejich bydliště, místo odjezdu nebo místo, kde byly souborné služby prodány, a bez ohledu na členský stát, ve kterém se subjekt poskytující ochranu pro případ platební neschopnosti nachází.
[...]
5.   Uskutečněné platby za cestovní služby, jež nebyly poskytnuty, musí být na žádost cestujícího bez zbytečného prodlení vráceny.“
12
Článek 23 uvedené směrnice, nadepsaný „Kogentní povaha směrnice“, v odstavci 2 stanoví:
„Cestující se nemohou vzdát práv, která jim přiznávají vnitrostátní předpisy, jimiž se provádí tato směrnice.“
Belgické právo
13
V souladu s čl. 2 bodem 6 Wet betreffende de verkoop van pakketreizen, gekoppelde reisarrangementen en reisdiensten (zákon o prodeji souborných cestovních služeb, spojených cestovních služeb a cestovních služeb) ze dne 21. listopadu 2017 (Belgisch Staatsblad ze dne 1. prosince 2017, s. 106673) (dále jen „zákon o souborných cestovních službách“) se „cestujícím“ rozumí každá osoba, která má v úmyslu uzavřít smlouvu v oblasti působnosti tohoto zákona nebo má právo cestovat na základě takovéto smlouvy.
14
Podle článku 4 zákona o souborných cestovních službách se tento zákon nevztahuje zaprvé na souborné služby pro cesty a spojené cestovní služby pokrývající období kratší než 24 hodin, nezahrnují-li ubytování, zadruhé souborné služby pro cesty nabízené nebo zprostředkované příležitostně a na neziskovém základě pouze omezenému počtu cestujících a zatřetí na souborné služby pro cesty, spojené cestovní služby a cestovní služby prodávané samostatně na základě obecné smlouvy o pořádání pracovních cest mezi obchodníkem a jinou fyzickou či právnickou osobou, která jedná za účelem souvisejícím s její obchodní činností, podnikáním, řemeslem nebo povoláním.
15
Článek 2 bod 3 Koninklijk besluit betreffende de bescherming tegen insolventie bij de verkoop van pakketreizen, gekoppelde reisarrangementen en reisdiensten (královská vyhláška o ochraně pro případ platební neschopnosti při prodeji souborných cestovních služeb, spojených cestovních služeb a cestovních služeb) ze dne 29. května 2018 (Belgisch Staatsblad ze dne 11. června 2018, s. 48438), stanoví, že pro účely použití této vyhlášky se „oprávněnou osobou“ rozumí každý cestující ve smyslu čl. 2 bodu 6° zákona o souborných cestovních službách, v jehož prospěch jsou sjednána pojistná plnění uvedená v kapitole 4 této vyhlášky.
Spor v původním řízení a předběžná otázka
16
(W)onderweg je neziskové sdružení, které se angažuje ve prospěch osob s poruchou autistického spektra pocházejících z rodin s nízkými příjmy.
17
Dne 18. ledna 2020 uzavřelo toto sdružení pro některé své členy smlouvu o zájezdu zvaném „citytrip“ do Lyonu (Francie), která zahrnovala vlakové jízdenky a ubytování v hotelu. Zájezd byl naplánován na období od 21. do 24. dubna 2020. Sdružení za tuto soubornou službu zaplatilo částku 9165,14 eura.
18
Dne 16. března 2020 požádalo sdružení (W)onderweg cestovní kancelář, aby s ohledem na opatření k omezení volného pohybu osob, jež byla přijata v souvislosti s pandemií covidu-19, uvedený zájezd odložila na září 2020 s tím, že hotel a cena zůstanou stejné.
19
Vzhledem k tomu, že se takový odklad ukázal jako nemožný, informovalo se uvedené sdružení u této cestovní kanceláře na možnost odložit cestu o jeden rok, a sice na 20. duben 2021. V rámci těchto jednání byla rovněž zmíněna možnost, že by sdružení (W)onderweg obdrželo jako kompenzaci poukaz platný po dobu jednoho roku s tím, že vrácení plateb uskutečněných tímto sdružením by podle uvedené cestovní kanceláře bylo v zásadě možné až po uplynutí platnosti takového poukazu.
20
Dne 7. září 2020 vyzvalo sdružení (W)onderweg cestovní kancelář, aby mu vrátila částku zaplacenou na základě smlouvy o souborných službách pro cesty.
21
Vzhledem k tomu, že dne 22. září 2020 byl prohlášen úpadek této cestovní kanceláře, obrátilo se sdružení (W)onderweg s žádostí o vrácení uvedené částky na pojišťovnu MS Amlin Insurance, která pojistila rizika spojená s platební neschopností uvedené cestovní kanceláře.
22
Poté, co společnost MS Amlin Insurance tuto žádost zamítla, podalo sdružení (W)onderweg žalobu k rechtbank van eerste aanleg Antwerpen, afdeling Antwerpen (soud prvního stupně v Antverpách, oddělení v Antverpách, Belgie), kterou se domáhalo, aby byla této pojišťovně uložena povinnost vrátit mu částku představující cenu zájezdu z důvodu nesplnění smlouvy o zájezdu.
23
Uvedený soud žalobu zamítl z důvodu, že zájezd byl stornován ještě před tím, než byla cestovní kancelář prohlášena za platebně neschopnou.
24
Na základě odvolání podaného sdružením (W)onderweg uložil hof van beroep te Antwerpen (odvolací soud v Antverpách, Belgie) společnosti MS Amlin Insurance povinnost zaplatit částku 9165,14 eura navýšenou o úroky a náklady řízení.
25
Společnost MS Amlin Insurance podala kasační opravný prostředek k Hof van Cassatie (Kasační soud, Belgie), který je předkládajícím soudem.
26
V tomto ohledu společnost MS Amlin Insurance tvrdí, že na rozdíl od toho, co rozhodl hof van beroep te Antwerpen (odvolací soud v Antverpách), nemůže být sdružení (W)onderweg považováno za cestujícího ve smyslu vnitrostátní právní úpravy, kterou se provádí směrnice 2015/2302, ani nemůže vyvozovat práva z této právní úpravy. Pojem „cestující“, který je v této úpravě definován, totiž zahrnuje pouze cestujícího jakožto fyzickou osobu, tj. v projednávaném případě členy (W)onderweg, pro které toto sdružení zájezd zakoupilo, a nikoli samotné sdružení (W)onderweg, které je právnickou osobou.
27
Předkládající soud uvádí, že proto musí posoudit, zda taková právnická osoba, jako je neziskové sdružení, která od obchodníka příležitostně nakupuje souborné služby pro cesty pro své členy, může být považována za cestujícího ve smyslu čl. 3 bodu 6 směrnice 2015/2302, přičemž soudy rozhodující ve věci samé měly za to, že právnická osoba pod tento pojem „cestující“ skutečně spadat může.
28
Za těchto podmínek se Hof van Cassatie (Kasační soud) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Musí být pojem ‚cestující‘ ve smyslu čl. 3 bodu 6 směrnice [2015/2302] vykládán v tom smyslu, že zahrnuje i takovou právnickou osobu, jako je neziskové sdružení, které pro své členy od obchodníka příležitostně nakupuje souborné služby pro cesty?“
K předběžné otázce
29
Úvodem je třeba zaprvé upřesnit, že položená otázka vychází z předpokladu, že se smlouva o zájezdu dotčená ve věci v původním řízení týká souborných služeb ve smyslu čl. 3 bodu 2 směrnice 2015/2302, a spadá tedy v zásadě do působnosti této směrnice, jak je vymezena v jejím čl. 2 odst. 1. V tomto ohledu se sice belgická, řecká a italská vláda, jakož i Evropská komise ve svých písemných vyjádřeních zabývaly případnou relevancí výjimek z této oblasti působnosti stanovených v odstavci 2 tohoto článku 2, aby ji vyloučily, nicméně je třeba zdůraznit, že tyto výjimky nejsou předmětem položené otázky a předkládající soud ostatně vyloučil použití výjimky stanovené vnitrostátním právem, kterým se provádí čl. 2 odst. 2 písm. b) této směrnice, týkající se zejména souborných služeb nabízených „příležitostně“ na neziskovém základě pouze omezené skupině cestujících.
30
Zadruhé je třeba poukázat na to, že ze spisu, jejž má Soudní dvůr k dispozici, vyplývá, že i když sdružení (W)onderweg uzavřelo smlouvu dotčenou ve věci v původním řízení na účet svých členů, učinila tak vlastním jménem a ve sporu v původním řízení jde o nárok na vrácení peněžní částky, jejž toto sdružení samo podle svého tvrzení uplatňuje jakožto „cestující“ ve smyslu čl. 3 bodu 6 směrnice 2015/2302 vůči společnosti MS Amlin Insurance, a to na základě vnitrostátního práva provádějícího článek 17 této směrnice, což je ustanovení o ochraně cestujících před rizikem platební neschopnosti takových pořadatelů, jako je cestovní kancelář dotčená ve věci v původním řízení, pokud jde zejména o vrácení plateb za souborné služby v případě, že služby, které jsou součástí těchto souborných služeb, nejsou poskytnuty.
31
Za těchto okolností je třeba mít za to, že podstatou jediné otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 3 bod 6 směrnice 2015/2302 musí být vykládán v tom smyslu, že taková právnická osoba, jako je neziskové sdružení, které vlastním jménem, avšak na účet některých svých členů uzavřelo s pořadatelem smlouvu o souborných službách pro cesty, spadá pod pojem „cestující“ ve smyslu tohoto ustanovení.
32
V souladu s ustálenou judikaturou je při výkladu ustanovení unijního práva třeba vzít v úvahu nejen jeho znění, ale i jeho kontext, cíle sledované právní úpravou, jejíž je součástí, a případně i historii jeho vzniku. Avšak vyplývá-li smysl ustanovení unijního práva jednoznačně ze samotného znění tohoto ustanovení, nemůže se od něj Soudní dvůr odchýlit (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 29. července 2024, HDI Global a MS Amlin Insurance, C‑771/22 a C‑45/23, EU:C:2024:644, bod 56 a citovaná judikatura).
33
V tomto ohledu je třeba připomenout, že podle čl. 3 bodu 6 směrnice 2015/2302 je pojem „cestující“ definován jako „každá osoba, která má v úmyslu uzavřít smlouvu v oblasti působnosti této směrnice nebo má právo cestovat na základě takovéto smlouvy“.
34
Vzhledem k tomu, že toto ustanovení při definování pojmu „cestující“ neodkazuje, pokud jde o význam, který má tento pojem mít, na vnitrostátní právní řády, musí být uvedené ustanovení pro účely použití této směrnice považováno za ustanovení obsahující autonomní pojem unijního práva, který musí být na území Unie vykládán jednotně (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 9. listopadu 2016, Wathelet, C‑149/15, EU:C:2016:840, bod 29).
35
Mimoto, i když je výraz „cestující“ obsažen v jiných aktech unijního práva, nachází se zvláštní definice zavedená v čl. 3 bodě 6 směrnice 2015/2302 pouze v této směrnici. Jedná se tedy o pojem, který musí být vykládán s ohledem na svou zvláštní funkci v rámci uvedené směrnice a ve světle jejích cílů (obdobně viz rozsudek ze dne 9. listopadu 2016, Wathelet, C‑149/15, EU:C:2016:840, bod 30).
36
Po tomto upřesnění je třeba na prvním místě uvést, že znění čl. 3 bodu 6 směrnice 2015/2302 odkazuje pro účely definice pojmu „cestující“ na „každou osobu“ nacházející se v jedné ze dvou situací uvedených v bodě 33 tohoto rozsudku.
37
Je třeba uvést, že toto znění nerozlišuje mezi fyzickými a právnickými osobami, a to zejména na rozdíl od definice pojmu „obchodník“ uvedené v čl. 3 bodě 7 této směrnice, podle níž může pod tento pojem spadat „fyzická nebo právnická osoba“, a pojmu „spotřebitel“, který je v unijním právu obecně používán a je v zásadě výslovně omezen na fyzické osoby (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 2. dubna 2020, Condominio di Milano, via Meda, C‑329/19, EU:C:2020:263, body 24 a 25, jakož i citovaná judikatura).
38
Kromě toho je nutné konstatovat, že k tomu, aby dotyčná osoba spadala pod pojem „cestující“ ve smyslu čl. 3 bodu 6 směrnice 2015/2302, musí spadat do jedné ze dvou kategorií uvedených v tomto ustanovení, tzn. buď „m[ít] v úmyslu uzavřít smlouvu [o souborných službách pro cesty]“, nebo „m[ít] právo cestovat“ na základě takovéto smlouvy. Je sice pravda, že právnická osoba nemůže na základě takové smlouvy cestovat, avšak může mít v úmyslu uzavřít smlouvu na účet jedné nebo více fyzických osob, které se cesty uvedené v této smlouvě zúčastní.
39
Z toho plyne, že i když znění čl. 3 bodu 6 směrnice 2015/2302 jednoznačně umožňuje výklad zahrnující právnické osoby pod pojem „cestující“ ve smyslu tohoto ustanovení, a sice pokud „mají v úmyslu uzavřít smlouvu [o souborných službách pro cesty]“, neumožňuje bez dalšího vyloučit restriktivnější výklad, podle kterého by se tento pojem vztahoval pouze na fyzické osoby, které jako jediné mohou na základě takovéto smlouvy cestovat.
40
Na druhém místě je proto třeba zkoumat kontext, do něhož je čl. 3 bod 6 směrnice 2015/2302 zasazen.
41
V tomto ohledu z bodu 7 odůvodnění této směrnice vyplývá, že jejím cílem je chránit nejen spotřebitele, ale i osoby, „[které] si cesty pro účely svého podnikání či profese rezervují týmiž rezervačními prostředky jako běžní spotřebitelé“, přičemž tato kategorie osob může zahrnovat „osoby na pracovních cestách, včetně osob vykonávajících svobodná povolání, osob samostatně výdělečně činných nebo jiných fyzických osob“. Proto „[s] cílem zamezit záměně s definicí výrazu ‚spotřebitel‘ používaného v jiných právních předpisech Unie“ byl pojem „spotřebitel“, který byl uveden v čl. 2 bodě 4 směrnice 90/314, jež byla zrušena a nahrazena směrnicí 2015/2302, nahrazen pojmem „cestující“.
42
Tento bod 7 odůvodnění však ponechává otevřenou otázku, zda takové nahrazení vede k tomu, že pod pojem „cestující“ spadají vedle jiných fyzických osob než spotřebitelů i právnické osoby.
43
Stejně tak se řada ustanovení směrnice 2015/2302 týká případů, kdy je cestující považován za fyzickou osobu. To platí například pro čl. 5 odst. 1 písm. a) bod viii) této směrnice, který se týká povinnosti pořadatele poskytnout cestujícímu před tím, než bude vázán smlouvou o souborných službách pro cesty, zejména přesné informace o vhodnosti cesty „s ohledem na potřeby cestujícího“, přičemž bod 25 odůvodnění uvedené směrnice v tomto ohledu upřesňuje, že obchodník musí v tomto rámci „brát ohled na zvláštní potřeby cestujících zranitelnějších v důsledku svého věku nebo zdravotního stavu, mohl-li takové potřeby důvodně předpokládat“.
44
Je však třeba zdůraznit, že takové prvky kontextu, do něhož je zasazen čl. 3 bod 6 směrnice 2015/2302, pouze potvrzují, že fyzické osoby mohou zjevně spadat pod pojem „cestující“ ve smyslu tohoto ustanovení, zejména pokud mají v úmyslu uzavřít smlouvu o souborných službách pro cesty, avšak nevylučují z něj právnické osoby, které se nacházejí ve stejné situaci.
45
Navíc z čl. 2 odst. 2 písm. c) této směrnice, který z její působnosti vylučuje mimo jiné souborné služby zakoupené na základě obecné smlouvy o pořádání pracovních cest mezi obchodníkem a jinou fyzickou „či právnickou“ osobou pro profesní účely, lze vyvodit, že souborné služby zakoupené právnickými osobami v zásadě do této působnosti spadají.
46
Na třetím místě je třeba uvést, že takový výklad je podpořen cíli sledovanými směrnicí 2015/2302, které, jak vyplývá z článku 1 této směrnice ve spojení s body 1 až 3 jejího odůvodnění, spočívají jak v odstranění nejasností a mezer v legislativě a v přizpůsobení rozsahu ochrany poskytované cestujícím směrnicí 90/314 tak, aby byl zohledněn vývoj na trhu, tak v přispění k dosažení vysoké úrovně ochrany spotřebitele, jak vyžaduje článek 169 SFEU. Směrnice 2015/2302 tak přispívá k zajištění vysoké úrovně ochrany spotřebitele v rámci unijní politiky v oblasti souborných služeb pro cesty v souladu s článkem 38 Listiny základních práv Evropské unie (rozsudek ze dne 29. července 2024, HDI Global a MS Amlin Insurance, C‑771/22 a C‑45/23, EU:C:2024:644, bod 74).
47
V tomto ohledu je třeba zaprvé s ohledem na tyto cíle, jakož i na skutečnost, že práva přiznaná směrnicí 2015/2302 mají kogentní povahu, jak vyplývá z čl. 23 odst. 2 této směrnice, upřednostnit široký výklad pojmu „cestující“ ve smyslu čl. 3 bodu 6 uvedené směrnice, aby byl zajištěn užitečný účinek této směrnice (obdobně viz rozsudek ze dne 24. října 2024, Zabitoń, C‑347/23, EU:C:2024:919, bod 28 a citovaná judikatura).
48
Zadruhé by výklad pojmu „cestující“ ve smyslu čl. 3 bodu 6 směrnice 2015/2302, který z něj vylučuje právnickou osobu mající v úmyslu uzavřít smlouvu o souborných službách pro cesty vlastním jménem, avšak na účet jedné nebo více fyzických osob, nutně vedl k oslabení úrovně ochrany těchto fyzických osob, které budou často spotřebiteli, oproti situaci, kdy by postavení„cestujícího“ bylo přiznáno dotyčné právnické osobě, a to tím spíše je-li tato osoba, jako v projednávané věci, neziskovým sdružením jednajícím ve prospěch některých svých členů, které lze považovat za zranitelné osoby.
49
V prvním případě by se totiž tato právnická osoba, i když je a priori jedinou smluvní stranou pořadatele, pokud jde o uzavřenou smlouvu o souborných službách pro cesty, nemohla, jelikož by nemohla být považována za „cestujícího“, dovolávat vlastním jménem, ale ve prospěch fyzických osob, na jejichž účet byla tato smlouva uzavřena, práv, která by jinak dovozovala ze směrnice 2015/2302, včetně práva uvedeného v článku 17 této směrnice. Tyto fyzické osoby by se pak musely samy – každá za sebe – domáhat svých práv u vnitrostátních soudů, i když nebyly stranami této smlouvy.
50
I když si lze v tomto kontextu zajisté představit, že uvedené fyzické osoby udělí v případě potřeby dotyčné právnické osobě oprávnění k tomu, aby je za tímto účelem zastupovala před soudem, nutnost učinit takové kroky by nicméně ztížila výkon práv přiznaných směrnicí 2015/2302, a byla by tedy způsobilá nikoli přispět k dosažení vysoké úrovně ochrany spotřebitele, nýbrž takový cíl ohrozit.
51
Zatřetí by výklad pojmu „cestující“, který nezahrnuje takové právnické osoby, jako jsou nezisková sdružení, měl rovněž za následek vznik mezery v legislativě, jelikož by pak mohla existovat smlouva o souborných službách pro cesty platně uzavřená právnickou osobou, aniž by tato právnická osoba mohla vykonávat práva spojená s touto smlouvou přiznaná směrnicí 2015/2302. Výklad pojmu „cestující“, který by vedl k tomuto výsledku, by tedy byl v rozporu s cílem uvedeným v bodě 46 tohoto rozsudku, který spočívá zejména v odstraňování mezer v legislativě.
52
Začtvrté, jak bylo uvedeno v bodě 35 tohoto rozsudku, je třeba také zohlednit zvláštní funkci pojmu „cestující“ v rámci této směrnice.
53
Jak přitom vyplývá rovněž z bodu 7 odůvodnění směrnice 2015/2302, který je zmíněn v bodě 41 tohoto rozsudku, v případě souborných služeb spadajících do oblasti působnosti této směrnice, jak je vymezena v jejím článku 2, nespočívá specifická funkce pojmu „cestující“ ve vyloučení určitých osob z ochrany poskytované touto směrnicí na základě funkčního kritéria, jež souvisí zejména s postavením, v němž si tyto osoby kupují tyto souborné služby, nebo s jejich právní povahou, nýbrž ve vymezení okruhu osob, které se mohou dovolávat práv přiznaných uvedenou směrnicí, pouze na základě vztahu, který mají ke smlouvám týkajícím se takových souborných služeb, totiž že buď mají v úmyslu takové smlouvy uzavřít, nebo mají právo na základě takovýchto smluv cestovat.
54
Cíle sledované směrnicí 2015/2302, jakož i zvláštní funkce, kterou pojem „cestující“ ve smyslu čl. 3 bodu 6 této směrnice plní v rámci této směrnice, tedy vyžadují, aby byl tento pojem vykládán tak, že zahrnuje i právnické osoby, které mají v úmyslu vlastním jménem, avšak na účet některých fyzických osob, uzavřít smlouvu o souborných službách pro cesty spadající do působnosti uvedené směrnice.
55
Závěrem je třeba souhlasně s Komisí upřesnit, že osoba – ať již fyzická, nebo právnická – která má v úmyslu uzavřít smlouvu o souborných službách pro cesty a musí být z tohoto důvodu považována za cestujícího ve smyslu čl. 3 bodu 6 směrnice 2015/2302, si toto postavení zachovává i po uzavření smlouvy. Nelze totiž připustit, aby osoba mající v úmyslu uzavřít takovou smlouvu ve prospěch jiné osoby ztratila své postavení cestujícího po uzavření smlouvy jen proto, že sama nemá právo cestovat na základě této smlouvy, neboť jinak by byla v praxi neutralizována ochrana, kterou jí má tato směrnice poskytnout.
56
S ohledem na všechny výše uvedené úvahy je třeba na položenou otázku odpovědět tak, že čl. 3 bod 6 směrnice 2015/2302 musí být vykládán v tom smyslu, že taková právnická osoba, jako je neziskové sdružení, které vlastním jménem, avšak na účet některých svých členů uzavřelo s pořadatelem smlouvu o souborných službách pro cesty, spadá pod pojem „cestující“ ve smyslu tohoto ustanovení.
K nákladům řízení
57
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (desátý senát) rozhodl takto:
Článek 3 bod 6 směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2302 ze dne 25. listopadu 2015 o souborných cestovních službách a spojených cestovních službách, o změně nařízení Evropského parlamentu a Rady (ES) č. 2006/2004 a směrnice Evropského parlamentu a Rady 2011/83/EU a o zrušení směrnice Rady 90/314/EHS
musí být vykládán v tomto smyslu, že
taková právnická osoba, jako je neziskové sdružení, které vlastním jménem, avšak na účet některých svých členů uzavřelo s pořadatelem smlouvu o souborných službách pro cesty, spadá pod pojem „cestující“ ve smyslu tohoto ustanovení.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: nizozemština.