62023CO0097(01)
USNESENÍ PŘEDSEDY SOUDNÍHO DVORA
21. července 2023 (
*1
)
„Kasační opravný prostředek – Návrh na vstup vedlejšího účastníka do řízení – Článek 40 druhý pododstavec statutu Soudního dvora Evropské unie – Zájem na rozhodnutí sporu – Návrh předložený evropským inspektorem ochrany údajů (EIOÚ) – Zamítnutí“
Ve věci C‑97/23 P,
jejímž předmětem je kasační opravný prostředek podaný na základě článku 56 statutu Soudního dvora Evropské unie dne 17. února 2023,
WhatsApp Ireland Ltd, se sídlem v Dublinu (Irsko), zástupci: H.-G. Kamann, Rechtsanwalt, F. Louis a A. Vallery, avocats, B. Johnston, C. Monaghan, P. Nolan, solicitors, D. McGrath, SC, P. Sreenan, SC, jakož i E. Egan McGrath, BL, a C. Geoghegan, BL,
účastnice řízení podávající kasační opravný prostředek (navrhovatelka),
další účastník řízení:
Evropský sbor pro ochranu osobních údajů, zástupci: C. Foglia, M. Gufflet, G. Le Grand a I. Vereecken, jako zmocněnci, ve spolupráci s: G. Haumont, E. de Lophem, G. Ryelandt a P. Vernet, avocats,
žalovaný v prvním stupni,
PŘEDSEDA SOUDNÍHO DVORA,
s přihlédnutím k návrhu T. von Danwitze, soudce zpravodaje,
po vyslechnutí generální advokátky T. Ćapeta,
vydává toto
Usnesení
1
Svým kasačním opravným prostředkem se navrhovatelka, společnost WhatsApp Ireland Ltd, domáhá zrušení usnesení Tribunálu Evropské unie ze dne 7. prosince 2022, WhatsApp Ireland v. Evropský sbor pro ochranu osobních údajů (T‑709/21, dále jen napadené rozhodnutí, EU:T:2022:783), kterým tento soud zamítl její žalobu znějící na zrušení rozhodnutí Evropského sboru pro ochranu osobních údajů 1/2021 ze dne 28. července 2021 (dále jen „sporné rozhodnutí“), přijatého na základě článku 5 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2016/679 ze dne 27. dubna 2016 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení směrnice 95/46/ES (obecné nařízení o ochraně osobních údajů) (Úř. věst. 2016, L 119, s. 1, dále jen „GDPR“), v návaznosti na šetření vedené DATA Protection Commission (orgán dohledu v oblasti ochrany osobních údajů fyzických osob, Irsko) podle článku 56 tohoto nařízení s ohledem na přeshraniční zpracování údajů prováděné společností WhatsApp Ireland v souvislosti s poskytováním jejích služeb v Evropské unii.
2
Podáním došlým kanceláři Soudního dvora dne 28. dubna 2023 požádal evropský inspektor ochrany údajů (EIOÚ) na základě čl. 40 druhého pododstavce statutu Soudního dvora Evropské unie, článku 130 jednacího řádu Soudního dvora, který se použije na řízení o kasačním opravném prostředku na základě čl. 190 odst. 1 tohoto jednacího řádu, a čl. 58 odst. 4 nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU) 2018/1725 ze dne 23. října 2018 o ochraně fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgány, institucemi a jinými subjekty Unie a o volném pohybu těchto údajů a o zrušení nařízení (ES) č. 45/2001 a rozhodnutí č. 1247/2002/ES (Úř. věst. 2018, L 295, s. 39), o vstup do tohoto řízení jako vedlejší účastník na podporu návrhových žádání Evropského sboru pro ochranu osobních údajů.
3
Na podporu svého návrhu EIOÚ zaprvé uvádí, že výsledek projednávané věci bude mít dopad na plnění jeho úkolů spočívajících ve sledování a zajišťování uplatňování ustanovení nařízení 2018/1725 a všech ostatních unijních aktů týkajících se ochrany základních práv a svobod fyzických osob v souvislosti se zpracováním osobních údajů orgánem nebo institucí Unie, jakož i poskytování poradenství orgánům a institucím Unie ve všech otázkách týkajících se takového zpracování. V tomto ohledu EIOÚ nejprve zdůrazňuje, že jak vyplývá zejména z bodů 4 a 5 odůvodnění nařízení 2018/1725, musí zajistit jednotný výklad a uplatňování ustanovení GDPR a ustanovení obsažených v uvedeném nařízení. EIOÚ dále uvádí, že výsledek projednávané věci může mít dopad na jeho konzultační pravomoc stanovenou v článku 42 nařízení 2018/1725. Přispíval například k iniciativě Evropské komise, jejímž cílem bylo zefektivnit spolupráci mezi vnitrostátními dozorovými úřady pro ochranu osobních údajů při uplatňování GDPR v přeshraničních případech, a v budoucnu může být vyzván k vydání stanoviska k fungování mechanismů spolupráce stanovených GDPR, jakož i k budoucím změnám pravidel týkajících se těchto mechanismů.
4
EIOÚ v druhé řadě uvádí, že se sporné rozhodnutí týká zásad a pravidel použitelných na orgány, instituce a jiné subjekty Unie, které v podstatě odpovídají zásadám a pravidlům uvedeným v GDPR, a v souladu s čl. 68 odst. 6 GDPR vykonal při přijímání tohoto rozhodnutí své hlasovací právo v Evropském sboru pro ochranu osobních údajů. Kromě toho byl hlavním zpravodajem při přijímání pokynů Evropského sboru pro ochranu osobních údajů č. 3/2021 ze dne 13. dubna 2021 o uplatňování čl. 65 odst. 1 písm. a) GDPR, na němž se podle jeho názoru zakládá sporné rozhodnutí.
5
Poté, co vedoucí soudní kanceláře Soudního dvora doručil účastníkům řízení v souladu s čl. 131 odst. 1 jednacího řádu, který se použije na řízení o kasačním opravném prostředku na základě čl. 190 odst. 1 tohoto jednacího řádu, návrh na vstup vedlejšího účastníka do řízení podaný EIOÚ, předložily společnost WhatsApp Ireland a Evropský sbor pro ochranu osobních údajů ve stanovené lhůtě svá vyjádření k tomuto návrhu.
6
Zatímco Evropský sbor pro ochranu osobních údajů podporuje návrh EIOÚ na vstup do řízení v pozici vedlejšího účastníka, společnost WhatsApp Ireland navrhla, aby byl tento návrh zamítnut.
K návrhu na vstup vedlejšího účastníka do řízení
7
Článek 40 první pododstavec statutu Soudního dvora Evropské unie stanoví, že členské státy a orgány Unie mohou ve sporech předložených Soudnímu dvoru vstoupit do řízení. Podle čl. 40 druhého pododstavce první věty mají totéž právo instituce a jiné subjekty Unie a každá jiná osoba, které mohou prokázat zájem na rozhodnutí sporu.
8
Pokud jde konkrétně o EIOÚ, jeho způsobilost zahajovat řízení u unijních soudů je výslovně zakotvena v čl. 58 odst. 4 nařízení 2018/1725, který stanoví, že EIOÚ „má pravomoc předložit věc Soudnímu dvoru za podmínek stanovených ve Smlouvách a vstupovat jako vedlejší účastník do řízení před Soudním dvorem“.
9
Takové právo vstoupit do řízení jako vedlejší účastník však nemůže být absolutní, jelikož EIOÚ není zahrnut mezi „privilegovanými“ vedlejšími účastníky uvedenými v čl. 40 prvním pododstavci statutu Soudního dvora Evropské unie. Kromě toho Soudní dvůr již rozhodl, že právo EIOÚ vstoupit do řízení jako vedlejší účastník je vymezeno omezeními vyplývajícími z úkolu, který je mu svěřen (obdobně viz usnesení ze dne 17. března 2005, Parlament v. Rada, C-317/04, EU:C:2005:189, bod 16; v tomto smyslu viz rovněž usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 14. října 2008, Komise v. Německo, C-518/07, nezveřejněný, EU:C:2008:563, body 12, 17 a 18).
10
Z toho vyplývá, že EIOÚ, jehož právo vstoupit do řízení jako vedlejší účastník vychází z čl. 40 druhého pododstavce uvedeného statutu, musí prokázat zájem na rozhodnutí sporu, aby mohl toto právo vykonat v rámci konkrétního sporu.
11
Podle ustálené judikatury Soudního dvora musí být pojem „zájem na rozhodnutí sporu“ ve smyslu tohoto ustanovení vymezován z hlediska samotného předmětu sporu a je nutno ho chápat jako přímý a trvající zájem na tom, jak bude rozhodnuto o samotných návrhových žádáních, a nikoli jako zájem ve vztahu k uplatňovaným důvodům či argumentům. Výraz „rozhodnutí sporu“ totiž odkazuje na navrhované konečné rozhodnutí tak, jak by bylo uvedeno ve výroku rozsudku nebo usnesení, které budou vydány (usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 1. září 2022, Google a Alphabet v. Komise, C‑48/22 P, EU:C:2022:667, bod 6 a citovaná judikatura).
12
Je však třeba konstatovat, že instituce a jiné subjekty Unie mohou na rozdíl od fyzických a právnických osob požadovat vstup do řízení v postavení vedlejšího účastníka ve sporu předloženém Soudnímu dvoru nikoli za účelem ochrany soukromých zájmů, ale spíše, pokud byl akt, který vedl ke sporu, přijat v rámci postupu, jehož se dotčená instituce nebo jiný subjekt měly účastnit za účelem hájení stanoviska, které dotčená instituce nebo jiný subjekt vydaly anebo posouzení, která učinily v rámci tohoto postupu. Pokud jde tedy o návrhy institucí a jiných subjektů Unie na vstup do řízení v postavení vedlejšího účastníka, Soudní dvůr uplatňuje podmínku týkající se existence přímého a trvajícího zájmu na rozhodnutí sporu způsobem, který odráží tuto specifičnost (usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 22. září 2022, Mylan IRE Healthcare v. Komise, C‑237/22 P, EU:C:2022:726, body 15 a 16, jakož i citovaná judikatura).
13
Pokud jde o návrhy předložené institucemi a jinými subjekty Unie na vstup vedlejšího účastníka do řízení, jehož předmětem je zrušení unijního aktu, či dokonce rozhodnutí Tribunálu, kterým byla zamítnuta žaloba na neplatnost takového aktu, je třeba mít za to, že požadavek přímého a trvajícího zájmu na rozhodnutí takového sporu ze strany této instituce nebo tohoto subjektu je splněn, zejména je-li tato instituce nebo jiný subjekt schopen prokázat, že dotčený unijní akt byl přijat v rámci postupu, v němž je v souladu s unijním právem stanovena jeho účast, a to případně přijetím stanoviska nebo provedením posouzení (usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 22. září 2022, Mylan IRE Healthcare v. Komise, C‑237/22 P, EU:C:2022:726, bod 17 a citovaná judikatura).
14
Pokud jde v projednávané věci o první argument EIOÚ předložený na podporu jeho návrhu na vstup do řízení v pozici vedlejšího účastníka, který vychází z dopadu projednávané věci na jeho úlohu zajistit jednotné uplatňování ustanovení nařízení 2018/1725 a GDPR, jakož i vydávat stanoviska k fungování mechanismů spolupráce stanovených GDPR, je třeba uvést, že sporné rozhodnutí přijaté Evropským sborem pro ochranu osobních údajů je založeno na článku 65 GDPR a nařízení 2018/1725 obdobné ustanovení neobsahuje, takže otázka jednotného uplatňování těchto dvou nařízení z hlediska tohoto článku 65 v projednávané věci zřejmě nevyvstává.
15
V každém případě se Tribunál v napadeném usnesení vyjádřil pouze k přípustnosti žaloby na neplatnost, která mu byla předložena, takže v projednávané věci vyvstává pouze otázka, zda společnost WhatsApp Ireland může sporné rozhodnutí napadnout přímo u unijního soudu. Proto se rozhodnutí Soudního dvora, kterým se končí toto řízení, bude týkat pouze přípustnosti žaloby na neplatnost, a nikoli otázky, zda je návrh na zrušení sporného rozhodnutí opodstatněný. V případě, že by Soudní dvůr napadené usnesení zrušil, nelze mít za to, že lze rozhodnout ve věci samé ve smyslu čl. 61 prvního pododstavce statutu Soudního dvora Evropské unie, jelikož Tribunál rozhodl na základě článku 129 svého jednacího řádu, aniž posoudil věc samou.
16
Za těchto podmínek se jeví, že EIOÚ, zejména pokud se dovolává své poradní úlohy vůči orgánům a institucím Unie ve všech otázkách týkajících se zpracování osobních údajů, jakož i své konzultační pravomoci stanovenou v článku 42 nařízení 2018/1725, mohl odůvodnit svůj zájem nikoli s ohledem na rozhodnutí sporu, který byl Soudnímu dvoru předložen v rámci projednávaného kasačního opravného prostředku, a sice rozhodnutí sporu týkajícího se přípustnosti žaloby na neplatnost sporného rozhodnutí vzhledem k systému opravných prostředků stanovených Smlouvou o FEU, ale s ohledem na rozhodnutí, které by případně přijal Tribunál, pokud by mu byla věc předložena poté, co by Soudní dvůr zrušil napadené usnesení (v tomto smyslu viz usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 28. ledna 2020, VodafoneZiggo Group v. Komise, C‑689/19 P, EU:C:2020:50, bod 20 a citovaná judikatura).
17
Ani druhý argument EIOÚ vycházející ze skutečnosti, že při přijímání sporného rozhodnutí vykonal své hlasovací právo a že byl kromě toho hlavním zpravodajem při přijímání pokynů uvedených v bodě 4 tohoto usnesení, neumožňuje prokázat zájem na rozhodnutí sporu. Takový zájem totiž nemůže EIOÚ uplatňovat jako důvod ke vstupu do řízení v postavení vedlejšího účastníka, jelikož dovolávaný zájem není vlastní EIOÚ a zcela splývá se zájmem Evropského sboru pro ochranu osobních údajů, který je již účastníkem sporu a na jehož podporu chce EIOÚ vstoupit do řízení v postavení vedlejšího účastníka (obdobně viz usnesení předsedy Soudního dvora ze dne 1. září 2022, Google a Alphabet v. Komise, C‑48/22 P, EU:C:2022:667, bod 12).
18
Ze všech výše uvedených úvah vyplývá, že EIOÚ neprokázal, že má zájem na rozhodnutí sporu ve smyslu čl. 40 druhého pododstavce statutu Soudního dvora Evropské unie, a návrh na vstup vedlejšího účastníka do řízení podaný EIOÚ tedy musí být zamítnut.
K nákladům řízení
19
Podle čl. 138 odst. 1 jednacího řádu, jenž se na řízení o kasačním opravném prostředku použije na základě čl. 184 odst. 1 tohoto jednacího řádu, se účastníku řízení, který neměl úspěch ve věci, uloží náhrada nákladů řízení, pokud to účastník řízení, který měl ve věci úspěch, požadoval. Vzhledem k tomu, že EIOÚ neměl se svým návrhem na vstup vedlejšího účastníka do řízení úspěch a společnost WhatsApp Ireland ani Evropský sbor pro ochranu osobních údajů nepožadovaly náhradu nákladů řízení, je třeba rozhodnout, že EIOÚ, WhatsApp Ireland a Evropský sbor pro ochranu osobních údajů ponesou vlastní náklady řízení související s návrhem EIOÚ na vstup vedlejšího účastníka do řízení.
Z těchto důvodů předseda Soudního dvora rozhodl takto:
1)
Návrh na vstup vedlejšího účastníka do řízení podaný evropským inspektorem ochrany údajů se zamítá.
2)
Evropský inspektor ochrany údajů, WhatsApp Ireland Ltd. a Evropský sbor pro ochranu osobních údajů ponesou vlastní náklady řízení.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: angličtina.