Začasna izdaja
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
RIMVYDASA NORKUSA,
predstavljeni 20. novembra 2025(1)
Zadevi C‑498/24 P in C‑499/24 P
Çolakoğlu Metalurji AŞ,
Çolakoğlu Dış Ticaret AŞ
proti
Evropski komisiji (C‑498/24 P)
in
Ereğli Demir ve Çelik Fabrikaları TAŞ,
İskenderun Demir ve Çelik AŞ,
Erdemir Çelik Servis Merkezi Sanayi ve Ticaret AŞ
proti
Evropski komisiji (C‑499/24 P)
„Pritožba – Damping – Izvedbena uredba (EU) 2021/1100 – Uvoz nekaterih vroče valjanih ploščatih izdelkov iz železa, nelegiranega jekla ali drugega legiranega jekla s poreklom iz Turčije – Dokončna protidampinška dajatev – Uredba (EU) 2016/1036 – Uvozne dajatve – Izračun stopnje dampinga – Člen 2(10)(j) – Pogodba za varovanje pred valutnim tveganjem “
I.      Uvod
1.        Obravnavani zadevi se nanašata na pritožbi turških podjetij zoper sodbi Splošnega sodišča Evropske unije v zadevah T‑629/21(2) in T‑630/21(3) na področju protidampinških dajatev. Pritožnice Splošnemu sodišču očitajo, da je večkrat napačno uporabilo pravo pri preučitvi njihovih ničnostnih tožb zoper Izvedbeno uredbo Komisije (EU) 2021/1100 z dne 5. julija 2021 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve in dokončnem pobiranju začasne dajatve na uvoz nekaterih vroče valjanih ploščatih izdelkov iz železa, nelegiranega jekla ali drugega legiranega jekla s poreklom iz Turčije (v nadaljevanju: sporna uredba).(4)
2.        V skladu z zahtevo Sodišča se bom v teh sklepnih predlogih osredotočil na pritožbeni razlog, ki je skupen obema pritožbama, s katerim se v bistvu postavlja vprašanje razlage člena 2(10)(j) Uredbe (EU) 2016/1036 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 8. junija 2016 o zaščiti proti dampinškemu uvozu iz držav, ki niso članice Evropske unije (v nadaljevanju: osnovna uredba).(5) Natančneje, ugotoviti je treba, ali mora Evropska komisija pri ugotavljanju obstoja dampinga upoštevati pogodbe za varovanje pred valutnim tveganjem, sklenjene med podjetji, ki poslujejo v mednarodni trgovini, ali pa lahko, nasprotno, še naprej uporablja svojo metodo pretvorbe valut.
3.        Ta problematika je še posebej pomembna v mednarodni trgovini, kjer se transakcije običajno izvajajo v različnih valutah. Pogosto se zgodi, da gospodarski subjekti sklenejo sporazume o varovanju pred tveganjem, da bi se zaščitili pred znatnimi nihanji menjalnih tečajev, ki bi lahko izkrivila dejanske cene zadevnega blaga. Vendar je treba spomniti, da ima Evropska unija kot polnopravna članica večstranskega sistema mednarodne trgovine legitimen interes zagotoviti določitev dejanske cene tega blaga, da bi se zagotovila učinkovitost njene politike boja proti dampingu. S tega vidika bo moralo Sodišče ugotoviti, ali lahko taki sporazumi, sklenjeni med zasebnimi subjekti, vplivajo na izvajanje nalog, ki so s pravom Unije zaupane Komisiji pri izvajanju osnovne uredbe.
II.    Pravni okvir
A.      Pravo STO
4.        Svet Evropske unije je s Sklepom Sveta z dne 22. decembra 1994 o sklenitvi sporazumov[,] doseženih v Urugvajskem krogu večstranskih pogajanj (1986 – 1994), v imenu Evropske skupnosti, v zvezi z zadevami, ki so v njeni pristojnosti (94/800/ES)(6) odobril Sporazum o ustanovitvi Svetovne trgovinske organizacije (STO), podpisan 15. aprila 1994 v Marakešu, in sporazume iz prilog od 1 do 3 k temu sporazumu, med katerimi je Sporazum o izvajanju člena VI Splošnega sporazuma o tarifah in trgovini 1994 (GATT) (v nadaljevanju: protidampinški sporazum).(7)
5.        Člen 2
protidampinškega sporazuma, naslovljen „Ugotavljanje dumpinga“, določa:
„[…]
2.4      Treba je opraviti pravično primerjavo med izvozno ceno in normalno vrednostjo. Ta primerjava se mora opraviti na enaki trgovinski ravni, običajno na ravni franko tovarna, in v zvezi s prodajo, do katere je prišlo ob kolikor možno približno istem času. V vsakem primeru je treba ustrezno upoštevati, odvisno od pomena, razlike, ki vplivajo na primerljivost cen, vključno z razlikami v okoliščinah in prodajnih pogojih, davkih, ravneh trgovine, količinah, fizičnih značilnostih in katerih koli razlikah, za katere se izkaže, da vplivajo na primerljivost cen. […] V primerih iz odstavka 3 je treba upoštevati stroške, vključno s carinami in dajatvami, ki so nastali med uvozom in prodajo, ter pripadajoči dobiček. Če je v teh primerih prizadeta primerljivost cen, tedaj oblasti ugotovijo normalno vrednost na ravni trgovine, ki je enaka ravni trgovine sestavljene izvozne cene, ali pa upoštevajo tisto, kar je predvideno v tem odstavku. Oblasti sporočijo določenim udeležencem, kateri podatki so potrebni, da se zagotovi pravična primerjava, in ne smejo povzročati nerazumnega dokaznega bremena za te udeležence.
2.4.1      Če primerjava na podlagi odstavka 4 zahteva preračun valut, se tak preračun opravi z uporabo tečaja na dan prodaje […], vendar pod pogojem, če je prodaja valute na prostem trgu neposredno v zvezi z določenim izvozom, da se uporabi tečaj te prodaje. Nihanja tečajev se ne upoštevajo v preiskavi, pri čemer dajo oblasti v preiskavi izvoznikom na razpolago vsaj 60 dni, da prilagodijo svoje izvozne cene tako, da izražajo povprečno gibanje tečaja med preiskavo.
2.4.2      Pod pogoji določb, ki urejajo pravično primerjavo v odstavku 4, se obstoj dumpinga v fazi preiskave običajno ugotovi na podlagi primerjave ponderiranega povprečja normalne vrednosti s ponderiranim povprečjem cen vseh primerljivih izvoznih transakcij ali s primerjavo normalne vrednosti in izvoznih cen od primera do primera. […]“
B.      Pravo Unije
1.      Sporna uredba
6.        Člen 1 osnovne uredbe določa:
„1. Protidampinška dajatev se lahko naloži za vsak dampinški izdelek, čigar sprostitev v prosti promet v Uniji povzroča škodo.
2. Izdelek šteje kot dampinški, če je njegova izvozna cena pri izvozu v Unijo manjša kot primerljiva cena podobnega izdelka, ki se pojavlja v običajnem poteku trgovanja, uveljavljenim za državo izvoznico.
[…]“
7.        Člen 2 te uredbe, naslovljen „Določitev dampinga“, določa:
„[…]
C. PRIMERJAVA
10. Izvede se poštena primerjava med izvozno ceno in normalno vrednostjo. Ta primerjava se izvede na isti trgovinski ravni in glede na prodajo, opravljeno v kolikor je mogoče istem času, pri čemer se upoštevajo druge razlike, ki vplivajo na primerljivost cen. Kadar normalna vrednost in izvozna cena ne temeljita na taki primerljivi osnovi, se v obliki prilagoditev ustrezno upoštevajo, v vsakem primeru, odvisno od pomena, razlike v dejavnikih, za katere se ugotovi in dokaže, da vplivajo na cene in s tem na primerljivost cen. Pri izvajanju prilagoditev se bo izogibalo vsem podvajanjem, predvsem glede na popuste, rabate, količine in ravni trgovanja. Če so predpisani pogoji izpolnjeni, so dejavniki, za katere se lahko delajo prilagoditve, naslednji:
[…]
(j)      Pretvorba valut
Kadar primerjava cen zahteva pretvorbo valut, se ta pretvorba izvede z uporabo menjalnega tečaja na dan prodaje, vendar pa se v primeru, kadar je z zadevnim izvozom direktno povezana prodaja tuje valute na terminskih trgih, uporabi menjalni tečaj iz terminske prodaje. Običajno je datum prodaje datum računa, vendar se lahko uporabi datum pogodbe, nabavnega naloga ali potrditve naročila, če so s temi datumi bistveni pogoji prodaje bolj ustrezno opredeljeni. Nihanja v menjalnih tečajih se zanemarijo in izvoznikom je dano 60 dni, da se prilagodijo pomembnejšim premikom menjalnih tečajev med obdobjem preiskave.
[…]“
2.      Izvedbena uredba
8.        V uvodnih izjavah od 96 do 101 sporne uredbe je navedeno:
„(96)      En proizvajalec izvoznik in dva povezana proizvajalca izvoznika so nasprotovali začasni zavrnitvi prilagoditve zaradi pretvorbe valut, ki so jo zahtevali zaradi pogodb za varovanje pred tveganjem, povezanih z njihovo prodajo Uniji. Trditev se nanaša na devizni tečaj, ki se uporablja pri pretvorbi prodajne vrednosti v tujih valutah (v tem primeru euro) v valuto države izvoznice (turška lira ali TRY). Družbe so se sklicevale na določbe člena 2(10)(j) osnovne uredbe, v katerem je navedeno, da ‚[…] se v primeru, kadar je z zadevnim izvozom direktno povezana prodaja tuje valute na terminskih trgih, uporabi menjalni tečaj iz terminske prodaje‘.
(97)      Pritožnik je v svojih pripombah, predloženih po začasnem razkritju, nasprotoval trditvam proizvajalcev izvoznikov in navedel, da je varovanje pred tveganjem notranji postopek in da družbe ne morejo trditi, da bi bila prodajna cena brez varovanja pred tveganji višja, ker ni očitno, da bi stranke plačale višjo ceno.
(98)      Komisija je opozorila, da se člen 2(10)(j) osnovne uredbe uporablja v primerih, kadar je pretvorba valut potrebna za primerjavo normalne vrednosti in izvozne cene. Ustaljena praksa je, da se taka primerjava izvede v valuti zadevne države. Zato je Komisija v tem primeru kot primerjalno valuto uporabila turško liro. Obe družbi, ki sta zahtevali prilagoditev zaradi pretvorbe valut, sta pred tveganji varovali izvozne transakcije, ki so bile izražene v eurih. Tveganje v zvezi s pretvorbo valute, ki je izhajalo iz zadevnih transakcij, je bilo v vseh primerih zavarovano pred ameriškim dolarjem. Ker je bila primerjava opravljena v turških lirah in so bile vse transakcije v eurih pretvorjene neposredno v turške lire, brez vmesne pretvorbe v ameriške dolarje, tako kot je bila vsa domača prodaja izvedena v turških lirah, je Komisija menila, da menjalno razmerje med eurom in ameriškim dolarjem, dogovorjeno v pogodbah za varovanje pred tveganjem, ni pomembno za primerjavo. Zato je Komisija zavrnila trditev zadevnih treh proizvajalcev izvoznikov.
(99)      Trije proizvajalci izvozniki so po dokončnem razkritju ponovili svoje zahteve po prilagoditvi zaradi pretvorbe valut za prodajo Uniji, da bi se upoštevale dejavnosti varovanja pred tečajnimi tveganji, ki je izhajalo iz transakcij v eurih. Ponovili so trditev, da dobiček ali izguba, ki izhaja iz menjalnega tečaja v trenutku varovanja pred tveganjem, ne glede na valuto, uporabljeno za primerjavo cen, bistveno vpliva na primerjavo cen. Navedli so zlasti teoretični primer prodajnega naročila za domači trg s ceno na enoto v USD, dogovorjeno na določen dan, in prodajnega naročila za izvoz z enakovredno ceno na enoto v EUR, dogovorjeno na isti dan. Izračun družb je pokazal, da bi v primeru, če bi bili zadevni naročili izpolnjeni na isti dan in bi se fakturirana vrednost pretvorila neposredno iz valute računa v TRY, rezultat primerjave pokazal damping, čeprav bi bila cena, dogovorjena pri obeh prodajnih naročilih, na datum naročil enaka. Nato so trdili, da bi bilo treba prilagoditev zaradi varovanja pred tveganjem izvesti na podlagi člena 2(10)(j) ali člena 2(10)(k) osnovne uredbe.
(100)      Komisija je preučila trditev, zlasti teoretični primer, ki naj bi dokazoval, da bi bilo treba menjalni tečaj v pogodbah za varovanje pred tveganjem upoštevati za primerjavo cen. Prvič, Komisija je ugotovila, da čeprav je primer matematično pravilen, ne odraža dejanskega stanja poslovnih dejavnosti družb ali izračunov stopnje dampinga. Primer je zlasti nakazoval, da se stopnja dampinga izračuna s primerjavo dveh posameznih transakcij, izvedenih sočasno, kar ne drži, saj Komisija primerja povprečno normalno vrednost in povprečno izvozno ceno, kot je v OP določena za vsako posamezno vrsto izdelka. Drugič, primer je predvideval, da se vsa prodajna naročila, sklenjena na določen dan, izpolnijo v podobnem času, kar se je izkazalo za netočno. Dejansko je eden od proizvajalcev izvoznikov ločeno trdil, da je bil čas med dokončanjem proizvodnje in prevzemom blaga s strani stranke na domačem trgu veliko daljši kot pri izvozu. Zato je bilo ugotovljeno, da je primer, ki so ga navedle družbe, napačen za zadevni položaj. Poleg tega nobena od družb ni predložila dokazov, da so bile cene za njihove izvozne prodajne transakcije, izražene v EUR, prvotno dogovorjene v USD. Nasprotno, prodajne pogodbe in/ali naročila za zadevne izvozne transakcije so bili neposredno izraženi v EUR, brez navedbe USD. Pretvorba iz EUR v TRY prek USD se je zato štela za brezpredmetno. Zato je Komisija zavrnila zahtevano prilagoditev na podlagi člena 2(10)((j) osnovne uredbe.
(101)      Poleg tega, čeprav so družbe trdile, da lahko izvozne transakcije povežejo s posameznimi dejavnostmi varovanja pred tveganjem, so se te po prodaji lahko – in se v številnih primerih tudi so – prilagodile glede na to, kako so se gibale finančne napovedi, in za povečanje donosnosti družb. Zato je Komisija menila, da varovanja pred tveganjem ni mogoče povezati z zadevnim izvozom in da upoštevanje terminske prodajne cene ne bi povzročilo izkrivljanja dejanske izvozne cene.“
III. Dejansko stanje, postopka pred Splošnim sodiščem in izpodbijani sodbi
A.      Zadeva C‑498/24 P (Çolakoğlu Metalurji in Çolakoğlu Dış Ticaret/Komisija)
1.      Dejansko stanje
9.        Dejansko stanje spora, predstavljeno v točkah od 2 do 10 izpodbijane sodbe v zadevi C‑498/24 P, je mogoče povzeti tako.
10.      Družba Çolakoğlu Metalurji AŞ (v nadaljevanju: CM) je turška proizvajalka izvoznica vroče valjanih ploščatih izdelkov, družba Çolakoğlu Dış Ticaret AŞ (v nadaljevanju: ÇOTAŞ) pa je turška trgovska in izvozna družba, ki je z njo povezana.
11.      Komisija je 14. maja 2020 začela protidampinško preiskavo v zvezi z uvozom nekaterih vroče valjanih ploščatih izdelkov iz železa, nelegiranega jekla ali drugega legiranega jekla (v nadaljevanju: zadevni izdelek) s poreklom iz Turčije v Evropsko unijo.
12.      Preiskava je zajemala obdobje od 1. januarja do 31. decembra 2019 (v nadaljevanju: obdobje preiskave). Proučevanje gibanj, pomembnih za oceno škode, je zajemalo obdobje od 1. januarja 2016 do konca obdobja preiskave.
13.      Komisija je 6. januarja 2021 sprejela Izvedbeno uredbo (EU) 2021/9 o uvedbi začasne protidampinške dajatve na uvoz nekaterih vroče valjanih ploščatih izdelkov iz železa, nelegiranega jekla ali drugega legiranega jekla s poreklom iz Turčije (v nadaljevanju: začasna uredba)(8), s katero je za izvoz zadevnega izdelka s strani tožečih strank v Unijo uvedla začasno protidampinško dajatev v višini 7,6 %.
14.      Komisija je 5. julija 2021 sprejela sporno uredbo o uvedbi protidampinške dajatve v višini 7,3 % na uvoz zadevnega izdelka, ki ga proizvajajo tožeče stranke, v Unijo.
2.      Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba v zadevi C‑498/24 P
15.      Družbi CM in ÇOTAŞ sta 29. septembra 2021 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložili tožbo za razglasitev ničnosti sporne uredbe.
16.      Tožeči stranki sta v utemeljitev tožbe navedli štiri tožbene razloge. Prvi tožbeni razlog se nanaša na kršitev člena 2(10)(i) osnovne uredbe. Drugi tožbeni razlog se nanaša na kršitev člena 2(10)(b) osnovne uredbe zaradi zahteve po plačilu uvoznih dajatev za izvedbo prilagoditve. Tretji tožbeni razlog se nanaša na očitno napako pri presoji v zvezi z zavrnitvijo četrtletnega izračuna stopnje dampinga in na posledično kršitev člena 2(10) osnovne uredbe. Četrti tožbeni razlog se nanaša na kršitev člena 2(10)(j) osnovne uredbe zaradi zavrnitve prilagoditve dobičkov in izgub zaradi varovanja pred tveganjem.
17.      Splošno sodišče je z izpodbijano sodbo v zadevi C‑498/24 P
zavrnilo te štiri tožbene razloge, s tem pa tudi tožbo v celoti.
B.      Zadeva C‑499/24 (Ereğli Demir ve Çelik Fabrikaları in drugi/Komisija)
1.      Dejansko stanje
18.      Dejansko stanje spora, predstavljeno v točkah od 2 do 10 izpodbijane sodbe v zadevi C‑499/24 P, je mogoče povzeti tako.
19.       Tožeči stranki sta družbi turškega prava. Družbi Demir ve Çelik Fabrikaları TAŞ in İskenderun Demir ve Çelik AŞ sta dejavni na področju proizvodnje in prodaje vroče valjanih ploščatih izdelkov. Erdemir Çelik Servis Merkezi Sanayi ve Ticaret AŞ je z njima povezan trgovec.
20.      Komisija je 14. maja 2020 začela protidampinško preiskavo v zvezi z uvozom nekaterih vroče valjanih ploščatih izdelkov iz železa, nelegiranega jekla ali drugega legiranega jekla s poreklom iz Turčije v Evropsko unijo (v nadaljevanju: preiskava).
21.      Preiskava je zajemala obdobje od 1. januarja do 31. decembra 2019. Proučevanje gibanj, pomembnih za oceno škode, je zajemalo obdobje od 1. januarja 2016 do konca obdobja preiskave. Tožeče stranke so med preiskavo predložile svoja pisna stališča.
22.      Komisija je 6. januarja 2021 sprejela začasno uredbo, s katero je za izvoz zadevnega izdelka s strani tožečih strank v Unijo uvedla začasno protidampinško dajatev v višini 5,4 %.
23.      Komisija je 5. julija 2021 sprejela sporno uredbo o uvedbi protidampinške dajatve v višini 5 % na uvoz zadevnega izdelka, ki ga proizvajajo tožeče stranke, v Unijo.
2.      Postopek pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba v zadevi C‑499/24 P
24.      Tožeče stranke so 29. septembra 2021 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložile tožbo za razglasitev ničnosti spornih uredb.
25.      Tožeče stranke so v utemeljitev ničnostne tožbe navedle štiri tožbene razloge. Prvi tožbeni razlog se je nanašal na kršitev prvih treh stavkov ter petega stavka člena 2(10) in člena 2(10)(j) osnovne uredbe ter na kršitev člena 2(5) te uredbe. Drugi tožbeni razlog se je nanašal na to, da je Komisija s tem, da je zavrnila prilagoditev dobičkov in izgub zaradi varovanja pred tveganjem, kršila člen 2(10)(j) osnovne uredbe, člen 2.4 protidampinškega sporazuma in načelo dobrega upravljanja. Tožeče stranke so s tretjim tožbenim razlogom trdile, da so bili kršeni člen 2(5) in (6) osnovne uredbe ter prvi trije stavki člena 2(10) te uredbe. Nazadnje, četrti tožbeni razlog se je nanašal na kršitev člena 2(6) osnovne uredbe in člena 2.2.2 protidampinškega sporazuma.
26.      Splošno sodišče je z izpodbijano sodbo v zadevi C‑499/24 P
zavrnilo te štiri tožbene razloge, s tem pa tudi tožbo v celoti.
C.      Postopka pred Sodiščem in predlogi strank
27.      Pritožbi v zadevah C‑498/24 P in C‑499/24 P sta bili vloženi 17. julija 2024 in sta bili istega dne vpisani v register sodnega tajništva Sodišča.
28.      Pritožnice s pritožbama Sodišču predlagajo, naj:
–        primarno, izpodbijani sodbi razveljavi, sporno uredbo razglasi za nično in Komisiji naloži plačilo stroškov, ki so jim nastali v tem pritožbenem postopku in v postopku pred Splošnim sodiščem, in
–        podredno, zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču ter pridrži odločitev o stroških postopka pred Splošnim sodiščem in pritožbenega postopka.
29.      Komisija Sodišču predlaga, naj:
–        pritožbi zavrne in
–        pritožnicam naloži plačilo stroškov postopka.
30.      Sodišče je v skladu s členom 76(2) Poslovnika odločilo, da se obravnava ne opravi.
IV.    Pravna presoja
A.      Uvodne opombe
1.      Evropska unija v večstranskem trgovinskem sistemu
31.      STO zagotavlja spoštovanje večstranskega trgovinskega sistema, ki temelji na zavezujočih pravilih. Evropska unija kot regionalna organizacija z lastno pravno osebnostjo ima poseben status v STO, v kateri ima skupaj s svojimi državami članicami sedež kot polnopravna članica.(9) Unija je glede na svojo izključno pristojnost na področju skupne trgovinske politike, ki ji jo podeljuje člen 3(1)(e) PDEU, prevzela mednarodne zaveze svojih držav članic, zlasti tiste, ki izhajajo iz sporazumov STO. Protidampinški sporazum, ki je sestavni del tega korpusa, ureja tako vsebinske pogoje kot postopkovna pravila v zvezi s sprejetjem, izvajanjem in ohranitvijo protidampinških ukrepov. V primeru nespoštovanja teh zahtev se sprejeti ukrepi lahko izpodbijajo v okviru mehanizma STO za reševanje sporov.(10)
32.      Za prenos teh mednarodnih zavez v pravni red Unije je evropski zakonodajalec na podlagi člena 207(2) PDEU sprejel osnovno uredbo s področja trgovinske zaščite. V tem predpisu so opredeljeni pogoji, pod katerimi lahko Komisija ukrepa proti nepoštenim trgovinskim praksam izvoznikov s sedežem v tretjih državah, kadar te škodujejo evropski industriji. V tem okviru Komisija opravlja naloge preiskovalnega organa in organa odločanja, kot je razvidno iz člena 6 in člena 9(4) osnovne uredbe. Vendar je v skladu s temeljnim načelom pravne države vsaka odločba, ki ima pravne učinke, predmet učinkovitega sodnega nadzora. Zato so akti Komisije na protidampinškem področju lahko predmet ničnostne tožbe pred Splošnim sodiščem, z možnostjo nadzora Sodišča v primeru pritožbe. Obravnavana zadeva ponazarja izvajanje tega nadzora zakonitosti, katerega namen je zagotoviti skladnost aktov Komisije s pravili Unije in mednarodnimi obveznostmi, ki izhajajo iz protidampinškega sporazuma.(11)
33.      Četrti pritožbeni razlog v zadevi C‑498/24 P in šesti pritožbeni razlog v zadevi C‑499/24 P sta enaka v delu, v katerem se z njima v bistvu izpodbijata razlaga določbe, in sicer člena 2(10)(j) osnovne uredbe, in njena uporaba s strani Komisije pri določitvi stopnje dampinga. V tem okviru se Splošnemu sodišču očita, da je sprejelo pravno stališče Komisije glede razlage te določbe, pri čemer ni upoštevalo pomena pogodb za varovanje pred tveganjem v okviru mednarodnega trgovanja.
34.      Ker se argumenti pritožnic nanašajo le na posamezne vidike zadevne ureditve, ne da bi bilo mogoče jasno ugotoviti, kakšni so nameni teh argumentov, bom zaradi jasnosti začel s predstavitvijo te ureditve za boljše razumevanje, za kaj gre v obravnavnih zadevah. V ta namen bom zlasti pojasnil, kako se izračuna stopnja dampinga v praksi(12) in kako je treba postopati v okviru transakcij, ki vključujejo različne valute.(13) Poleg tega bom pojasnil funkcijo pogodb za varovanje pred tveganjem, na katere se sklicujejo pritožnice, in vprašanje, ali mora Komisija pri svojih izračunih upoštevati take pogodbe, sklenjene med zasebnimi strankami.(14) Ta predhodna pojasnila bodo omogočila boljšo presojo utemeljenosti trditev strank. Skupni pritožbeni razlog bo predmet temeljite preučitve v zadnjem delu sklepnih predlogov.(15)
2.      Pravila, ki urejajo določitev stopnje dampinga
35.      V skladu s členom 1(2) osnovne uredbe se izdelek šteje kot dampinški, če je njegova izvozna cena pri izvozu v Unijo manjša kot primerljiva cena podobnega izdelka, ki se pojavlja v običajnem poteku trgovanja, uveljavljenim za državo izvoznico. Damping se torej določi s primerjavo dveh vrednosti: prva vrednost, ki ustreza ceni izdelka na domačem trgu zadevne tretje države, se imenuje „normalna vrednost“; druga vrednost je „izvozna cena“ zadevnega izdelka v Evropsko unijo. Rezultat je „stopnja dampinga“, ki je v členu 2(12) osnovne uredbe opredeljena kot „znesek, za katerega normalna vrednost presega izvozno ceno“.
36.      Kot je Sodišče poudarilo v sodni praksi,(16) je določitev normalne vrednosti izdelka ena izmed bistvenih faz, ki omogoča ugotovitev morebitnega dampinga. V zvezi s tem člen 2(1), prvi pododstavek, osnovne uredbe določa, da normalna vrednost običajno temelji na cenah, ki so jih neodvisne stranke dejansko plačale ali jih plačujejo v običajnem poteku trgovanja v državi izvoznici. Glede izvozne cene iz člena 2(8) osnovne uredbe izhaja, da ustreza ceni, ki se je dejansko plačala ali se plačuje za izdelek, ko se ta izvozi v Unijo. Gre za ceno izdelka na meji Unije, torej pred njegovim vstopom na trg Unije, in ne za ceno, plačano ob njegovi prodaji v Uniji.
37.      Ko sta ti vrednosti določeni, ju je treba primerjati, ta primerjava pa se mora izvesti „pošteno“ in „na isti trgovinski ravni“ v skladu z zahtevami iz člena 2(10) osnovne uredbe. Da bi prišli do te primerjave, se izvedejo prilagoditve. Če stranka zahteva take prilagoditve, mora dokazati, da je njena zahteva utemeljena.(17) V praksi Komisija primerja cene – torej normalno vrednost in izvozno ceno – na ravni „franko tovarna“ tako, da odšteje stroške, ki nastanejo pri prodaji izdelka.
38.      V skladu s členom 2(11) osnovne uredbe se stopnja dampinga določi bodisi z uporabo tako imenovane „simetrične“ metode, pri kateri se primerja tehtano povprečje normalne vrednosti s tehtanim povprečjem cen vseh izvoznih transakcij v Unijo, bodisi s tako imenovano „asimetrično“ metodo, pri kateri se tehtano povprečje normalne vrednosti primerja s cenami vseh posameznih izvoznih transakcij v Unijo. Ne glede na to, katera metoda se uporabi, mora biti na njeni podlagi mogoče natančno izraziti celoten obseg ugotovljenega dampinga. Natančen izračun stopnje dampinga je v praksi posebej pomemben, saj morebiti naložena protidampinška dajatev ne more preseči navedene stopnje dampinga.(18)
3.      Praktične težave, povezane z izračunom stopnje dampinga, zlasti v zvezi z upoštevanjem različnih valut
39.      Natančen izračun stopnje dampinga v praksi pogosto povzroča težave. Posebna strogost je nujna zlasti zaradi zahteve iz člena 2(10) osnovne uredbe, v skladu s katero mora biti primerjava med izvozno ceno in normalno vrednostjo „poštena“. Ta določba prava Unije ne opredeljuje pojma „poštena primerjava“. Vendar se je ustrezajoči pojem iz člena 2.4 protidampinškega sporazuma, na katerem temelji člen 2(10) osnovne uredbe, na ravni STO razlagal tako, da pomeni, da mora biti primerjava „nepristranska in objektivna“.(19) Obveznost zagotavljanja „poštene primerjave“ se razume tako, da zajema vse določbe člena 2 protidampinškega sporazuma.(20)
40.      V interesu razlage, skladne s pravom STO,(21) bi se morala ta ista načela uporabljati za določbe iz člena 2 osnovne uredbe. Tak pristop je utemeljen zlasti z izrecno odločitvijo zakonodajalca Unije, da določbe prava STO na protidampinškem področju zvesto prenese v pravo Unije.(22)
41.      Ustrezna primerjava med izvozno ceno in ceno, določeno za domačo potrošnjo na domačen trgu države izvoznice, logično zahteva, da sta obe vrednosti izraženi v isti valuti, kar je pogoj, ki v praksi v mednarodni trgovini ni sistematično izpolnjen.(23) Iz tega izhaja potreba po pretvorbi valute ene cene v referenčno valuto drugega trga, kar je operacija, ki kljub svoji očitni tehnični nevtralnosti prinese nekaj metodoloških in pravnih izzivov, ki jih je treba predstaviti v nadaljevanju.
42.      Posebne težave pri izračunu stopnje dampinga nastanejo zlasti pri uporabi različnih valut, če lahko nihanja menjalnih tečajev izkrivijo dejansko vrednost zadevnega blaga in posledično spremenijo obseg stopnje dampinga.(24) Menjalni tečaj med valutami, ki se uporabljajo, se namreč lahko razlikuje glede na datum, ki se upošteva pri določitvi cen. Razen če se pretvorba izvede z ustreznim menjalnim tečajem, lahko primerjava cen, ki jo opravi preiskovalni organ, pripelje do napačne ocene stopnje dampinga, kar je v nasprotju z zahtevo po „pošteni primerjavi“.(25) Zato je v teh okoliščinah nujno zagotoviti enotna merila, ki pristojnemu organu omogočajo, da pri izračunu odpravi izkrivljanja, ki izhajajo iz nihanj menjalnih tečajev.
43.      Člen 2(10)(j) osnovne uredbe, ki je predmet teh postopkov, vsebuje posebne določbe o pretvorbi valut za primerjavo med izvozno ceno in normalno vrednostjo. Na splošno izvozne cene niso izražene v domači valuti države izvoznice, temveč v eni od valut, ki se najpogosteje menjajo na mednarodni ravni. Pretvorba valute je torej „potrebna“ na podlagi prvega stavka te določbe, če je normalna vrednost izražena v lokalni valuti izvoznikov, ki se razlikuje od tiste, ki se uporablja za izvoz. Nasprotno pa bi bila pretvorba valut, če so cene, ki jih je treba primerjati, že izražene v isti valuti, v nasprotju s to določbo.(26) V praksi morajo preiskovalni organi, da bi ugotovili, ali je pretvorba valute potrebna, preveriti, ali se prodaja izvaja v isti valuti.
44.      Prvi stavek člena 2(10)(j) osnovne uredbe določa, da mora pretvorba praviloma temeljiti na „menjalnem tečaju na dan prodaje“. V drugem stavku je pojasnjeno, da je „[o]bičajno […] datum prodaje datum računa, vendar se lahko uporabi datum pogodbe, nabavnega naloga ali potrditve naročila, če so s temi datumi bistveni pogoji prodaje bolj ustrezno opredeljeni“.(27) V vsakem primeru je treba določiti datum, ki zagotavlja najboljše zaščitne ukrepe za opredelitev bistvenih prodajnih pogojev. Dokaz za vsak primer posebej mora predložiti Komisija ali zadevna stranka. Okvirni sporazumi ali preproste izjave o nameri na splošno ne ustrezajo tem merilom.(28) Z odstopanjem od tega splošnega pravila je treba uporabiti „menjalni tečaj iz terminske prodaje“, če je prodaja tujih valut na terminskih trgih neposredno povezana z zadevnim izvozom. To zadnjo možnost bom podrobneje obravnaval pozneje v teh sklepnih predlogih.
45.      Pri določitvi pravila o primernem trenutku za določitev menjalnega tečaja („datum prodaje“) protidampinški sporazum in osnovna uredba seveda izhajata iz načela, da se pretvorba lahko opravi le na podlagi menjalnega tečaja. Vsaka druga metoda pretvorbe je tako izrecno izključena. Zlasti abstraktnih vrednosti, kot so paritete kupne moči potrošnikov, ki sta jih med drugim izračunali Organizacija za gospodarsko sodelovanje in razvoj (OECD) ter
Organizacija združenih narodov (OZN), ni mogoče šteti za odločilne reference. Prav tako se dejanski učinek dampinškega uvoza na industrijo Unije ugotavlja na podlagi uradnih menjalnih tečajev, na katerih temelji mednarodno trgovanje.
46.      Niti protidampinški sporazum niti osnovna uredba ne določata vira, iz katerega je treba pridobiti menjalni tečaj. V praksi se uporabljajo menjalni tečaji, ki jih objavi Evropska centralna banka. Če ta ne zagotovi menjalnih tečajev za določeno valuto, se običajno uporabljajo menjalni tečaji, ki jih določi Mednarodni denarni sklad. Komisija uporablja mesečne povprečne menjalne tečaje, razen v primeru znatne devalvacije; v tem primeru se lahko opre na dnevne menjalne tečaje. Zato ni pomembno, ali proizvajalec izvoznik v svojih računovodskih sistemih za notranje namene uporablja različne tečaje, čeprav se Komisija iz praktičnih razlogov pogosto opira na tečaj, ki ga podjetje običajno uporablja, za zbiranje in preverjanje podatkov v številnih postopkih preiskave.(29)
47.      Poleg splošnih pravil iz člena 2.4.1 protidampinškega sporazuma, ki jih je mogoče v pravnem redu Unije najti v členu 2(10)(j) osnovne uredbe, imajo preiskovalni organi diskrecijsko pravico v zvezi z drugimi vidiki pretvorbe valut. Ti organi na primer običajno pretvarjajo izvozno valuto v nacionalno valuto države izvoznice. Lahko pa se odločijo tudi za pretvorbo valute lokalne prodaje v valuto, ki se uporablja za izvoz.(30) Praviloma se izvozna cena pretvori v nacionalno valuto države izvoznice na podlagi povprečnega menjalnega tečaja v obdobju preiskave.(31)
48.      Nazadnje je treba ugotoviti, da je zakonodajalec Unije z odstopanjem od določb protidampinškega sporazuma pravila o pretvorbi valut vključil v pravni mehanizem, ki gospodarskim subjektom daje pravico, da zahtevajo popravek vrednosti, povezanih z dejavniki, za katere je bilo ugotovljeno, da vplivajo na cene in s tem na primerljivost cen. To je zlasti pomembno, ker podjetjem omogoča, da pri Komisiji dejavno sodelujejo pri prilagoditvah in popravkih izračuna stopnje dampinga.
4.      Pomen pogodb za varovanje pred tveganjem v mednarodni trgovini
49.      Da bi se zaščitili pred finančnimi tveganji, povezanimi z nihanji menjalnih tečajev ali razlikami v cenah surovin, gospodarski subjekti pogosto uporabljajo pogodbe za varovanje pred tveganjem ali v svoje pogodbe vključijo klavzule o pogodbeni pretvorbi. Instrumenti varovanja pred valutnim tveganjem učinkujejo tako, da zaklenejo menjalni tečaj, ki se uporablja za prihodnji posel. Tak mehanizem na primer omogoča, da če vrednost eura pade po tem, ko izvoznik določi cene v eurih, mu varovanje pred valutnim tveganjem kljub vsemu zagotavlja, da prejme predvidljiv znesek v svoji nacionalni valuti.
50.      Te pogodbe za varovanje pred tveganjem so sporazumi, sklenjeni med zasebnimi strankami, katerih cilj je notranje obvladovanje tveganj, in načeloma nimajo nobenega pravnega učinka na metodo izračuna stopnje dampinga, ki jo uporabi preiskovalni organ. Natančneje, navedene pogodbe nikakor ne vplivajo na politiko Komisije na področju menjalnih tečajev. Prav tako ne morejo oprostiti odgovornosti iz naslova protidampinških dajatev. V tem okviru je treba poudariti, da je Komisija v preteklosti sistematično zavračala sprejetje menjalnega tečaja, ki ni uradni menjalni tečaj, s čimer je izključila vsakršno upoštevanje terminskih pogodb ali varovanja pred tveganjem.(32)
51.      Razlogi, ki načeloma upravičujejo to, da se takim sporazumom za varovanje pred tveganjem ne prizna pravni pomen, so očitni in izhajajo že iz zgoraj navedenih preudarkov v zvezi z izračunom stopnje dampinga. Na prvem mestu, poudariti
je treba, da v osnovni uredbi take pogodbe niso omenjene v splošnem pravilu iz člena 2(10)(j).
52.      Na drugem mestu, ugotoviti
je treba, da je samo metoda, ki jo je uporabila Komisija in ki temelji na uporabi uradnih menjalnih tečajev, primerna za zagotovitev stopnje nevtralnosti, ki se zahteva za pretvorbo normalne in izvozne cene, ker je zavarovana pred vsakršnim vplivom tretjih oseb, ki bi lahko sledile lastnim finančnim interesom.(33)
53.      Poleg tega ta metoda v celoti izpolnjuje zahteve po preglednosti upravnega delovanja, saj zadevnim strankam – podjetjem in tretjim državam – omogoča, da razumejo, kako Komisija izvaja svoje pristojnosti, in preverijo njihovo skladnost s pravili večstranskega trgovinskega sistema.
54.      Poleg tega ta praksa zaradi svoje stalnosti in dejstva, da Komisija v svojih odločitvah – v obravnavani zadevi v uvodni izjavi 98 sporne uredbe(34) – redno utemeljuje ohranitev te prakse, sodiščem Unije omogoča izvajanje učinkovitega sodnega nadzora.
55.      Če pa bi morala Komisija edino sporazume, sklenjene med zasebnimi strankami, povzdigniti v odločilno merilo za pretvorbo valute v okviru izračuna stopnje dampinga, bi obstajalo resno tveganje, da bi se njena upravna praksa razvila v kazuističen pristop, za katerega bi bila značilna nepredvidljivost, ki ni združljiva z zahtevami pravne varnosti.
56.      Tak razvoj bi ogrozil stabilnost trgovinskih odnosov Unije s tretjimi državami. Prav tako bi lahko ogrozila institucionalno verodostojnost Komisije, saj bi napačno dajala vtis, da je lahko metoda pretvorbe, ki se uporabi, podrejena samovolji ali vplivu zasebnih interesov.
57.      Prav tako ni mogoče izključiti, da bi zasebni subjekti s pogodbeno določitvijo abstraktnih ali avtonomnih menjalnih tečajev spodbudili tretje države k temu, da bi hotele neprimerno vplivati na upravno prakso Komisije,(35) kar bi lahko ogrozilo suverenost Unije na področju skupne trgovinske politike. Za preprečitev takih tveganj je treba ohraniti ustaljeno prakso Komisije, ki je bila poleg tega izrecno potrjena s sodno prakso Sodišča.(36)
58.      Ne glede na navedeno je treba pogodbe za varovanje pred tveganjem kljub temu upoštevati v okviru izjeme iz člena 2(10)(j) osnovne uredbe, ki se nanaša na terminske posle. Kot izhaja iz te določbe, se uporablja „menjalni tečaj iz terminske prodaje“, če je prodaja tujih valut za terminske posle neposredno povezana z izvoznim poslom. Povedano drugače, pogodba za varovanje pred tveganjem mora biti neposredno povezana s ceno, ki je bila dejansko zaračunana ob izvozu, ki je predmet preiskave.
59.      Zaradi terminološke natančnosti je treba spomniti, da je „varovanje pred tveganjem“ finančni instrument, namenjen zmanjšanju ali nevtralizaciji finančnega tveganja, ki mu je podjetje izpostavljeno. S tega vidika terminska pogodba o prodaji valut deluje kot trdna zaveza, sprejeta na dan njene sklenitve, da se določen znesek valute proda po vnaprej določenem menjalnem tečaju, in sicer na dogovorjeni datum zapadlosti, s čimer se tako omogoči zavarovanje rezultata menjalnega posla ne glede na poznejša nihanja na trgu.
60.      Poleg tega instrument varovanja pred tveganjem ne sme biti splošen ali špekulativen, temveč ga je treba povezati s konkretnimi posli ali prodajami, do katerih pride v obdobju preiskave. Izvoznik mora aktivno in dokumentirano dokazati, da pogodba za varovanje pred tveganjem vpliva na izvozno ceno tako, da je prilagoditev upravičena. Če ti pogoji niso izpolnjeni, se uporabi splošno pravilo, pri čemer se za osnovo vzame uradni menjalni tečaj, ki velja na dan prodaje.
61.      Ob upoštevanju zgornjih preudarkov je treba v nadaljevanju analize preučiti četrti pritožbeni razlog v zadevi C‑498/24 P in šesti pritožbeni razlog v zadevi C‑499/24 P. Ta pritožbena razloga, ki v bistvu temeljita na enakih trditvah, je treba v tej analizi preučiti skupaj. Vendar je treba najprej spomniti na obrazložitev izpodbijanih sodb in trditve, ki so jih stranke navedle zoper njiju v pritožbi.
B.      Preučitev pritožbenih razlogov
1.      Obrazložitev Splošnega sodišča v izpodbijanih sodbah
62.      Kot je bilo navedeno zgoraj,(37) je Splošno sodišče v izpodbijanih sodbah zavrnilo ničnostni tožbi pritožnic, ki sta se med drugim nanašali na kršitev člena 2(10)(j) osnovne uredbe.(38)
63.      Splošno sodišče je zlasti spomnilo, da so se pogodbe za varovanje pred tveganjem, na katere so se pritožnice sklicevale v utemeljitev svoje zahteve za prilagoditev na podlagi zgoraj navedene določbe, nanašale na izvoz, izražen v eurih, in da je bilo tveganje pretvorbe v vseh teh pogodbah zavarovano pred ameriškim dolarjem. Ker pa bi morala Komisija zagotoviti pošteno primerjavo med normalno vrednostjo, izraženo v turških lirah, in izvozno ceno, je vse izvozne transakcije, izražene v eurih, pretvorila neposredno v turške lire, saj vmesna pretvorba v ameriške dolarje ni bila potrebna za zagotovitev poštene primerjave.(39)
64.      Splošno sodišče je prav tako poudarilo, da je bilo menjalno razmerje med eurom in ameriškim dolarjem, določeno v pogodbah za varovanje pred tveganjem, na katere se sklicujejo pritožnice, da bi zahtevale prilagoditev na podlagi člena 2(10)(j) osnovne uredbe, navedeno za varovanje pred tveganjem v ameriških dolarjih, vendar ni imelo nobene zveze s pretvorbo, ki jo mora Komisija izvesti, da bi zagotovila pošteno primerjavo med normalno vrednostjo in izvozno ceno.(40) Zato pogodbe
za varovanje pred tveganjem, ki jih navajajo pritožnice, niso bile pomembne za to pretvorbo, kot je navedeno v uvodni izjavi 98 sporne uredbe.
65.      Trditev, ki so jo navedle pritožnice na prvi stopnji, in sicer da bi morala Komisija uporabiti menjalno razmerje, določeno v pogodbah za varovanje pred tveganjem, je bila torej zavrnjena kot neutemeljena.(41) Zato je Splošno sodišče ob upoštevanju brezpredmetnosti pogodb za varovanje pred tveganjem, na katere so se pritožnice sklicevale v utemeljitev svoje zahteve za prilagoditev na podlagi člena 2(10)(j) osnovne uredbe, zavrnilo tudi druge trditve pritožnic v zvezi z domnevno kršitvijo načela dobrega upravljanja, na katero so se sklicevale na podlagi domnevne kršitve člena 2(10)(j) osnovne uredbe.(42)
2.      Stališča strank
a)      Trditve pritožnic
66.      Pritožnice trdijo, da bi moral biti glede na to, da je v členu 2(10)(j) osnovne uredbe poudarek bolj na datumu prodaje kot pa na valuti in menjalnem tečaju, kot je Splošno sodišče ugotovilo v izpodbijanih sodbah,(43) to upošteven element, ki ga mora Komisija upoštevati, saj so menjalni tečaji „medsebojno povezani“. Po mnenju pritožnic to pomeni, da bi bilo treba upoštevno valuto za izvozno ceno pretvoriti tako, da se uporabi pretvorba v ameriške dolarje. Tak pristop naj bi bil potrjen v eni od izpodbijanih sodb.(44)
67.      Pritožnice dodajajo, da če bi sprejeli razlago Splošnega sodišča, v skladu s katero se lahko varovanje pred tveganjem upošteva le, če se transakcija nanaša na valuto računa in valuto pretvorbe, ki jo uporablja Komisija, bi bilo prelahko obiti obveznost iz prvega stavka člena 2(10)(j) osnovne uredbe. Poleg tega izpodbijajo dodatne ugotovitve Splošnega sodišča v izpodbijanih sodbah.(45)
b)      Trditve Komisije
68.      Komisija poudarja, da pritožnice izpodbijajo le argument, razvit v izpodbijanih sodbah zvezi s pojmovno razliko med menjalnim tečajem eura v ameriške dolarje iz pogodb za varovanje pred tveganjem in menjalnim tečajem, ki ga je Komisija uporabila za primerjavo normalne vrednosti in izvozne cene.(46) Ne izpodbijajo razlogovanja, v skladu s katerim je bil namen pogodb kritje tveganja pretvorbe v ameriške dolarje, zaradi česar je njihovo sklicevanje na ameriški dolar brezpredmetno za pretvorbo, ki jo je izvedla Komisija. Zato Komisija meni, da je pritožbeni razlog brezpredmeten.
69.      Komisija opozarja, da ima v skladu s členom 2(10) osnovne uredbe široko diskrecijsko pravico pri pretvorbi valut za primerjavo zapletenih ekonomskih vrednosti. Pritožnice so morale dokazati, da je pretvorba v valuto države izvoznice pomenila očitno napako, česar niso storile, saj so se sklicevale zgolj na kršitev določb uredbe. Izpodbijani sodbi potrjujeta, da njihove trditve niso zadostovale za izpodbijanje uporabljene metode pretvorbe.
70.      Komisija spomni na to, da je za primerjavo potrebna pretvorba valut, da se zagotovi poštenost med normalno vrednostjo in izvozno ceno. Ustaljena praksa je, da se primerja v valuti države izvoznice – v obravnavani zadevi turški liri. Sklicevanje na ameriške dolarje v pogodbah za varovanje pred tveganjem je bilo namenjeno le kritju tveganja pretvorbe in torej ni bilo pomembno za zagotovitev poštene primerjave, zlasti ker je bila izvozna cena izražena v eurih. Trditve pritožnic o „datumu prodaje“ in „medsebojni povezanosti menjalnih tečajev“ te analize ne spremenijo, navedena sodna praksa pa dejansko potrjuje metodo pretvorbe, ki jo je sprejela Komisija.
3.      Stališče
a)      Splošne opombe
71.      Najprej, spomniti
je treba, da iz člena 256(1), drugi pododstavek, PDEU in člena 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije izhaja, da je pritožba omejena na pravna vprašanja. Splošno sodišče je zato edino pristojno, da ugotovi in presodi upoštevna dejstva ter presodi dokaze, ki so mu predloženi. Presoja teh dejstev in dokazov, razen v primeru njihovega izkrivljanja, torej ni pravno vprašanje, ki je kot tako predmet nadzora Sodišča v okviru pritožbe.(47)
72.      Iz ustaljene sodne prakse Sodišča poleg tega izhaja, da se lahko, če pritožnik izpodbija način razlage ali uporabe prava Unije
Splošnega sodišča, pravna vprašanja, obravnavana v postopku na prvi stopnji, ponovno obravnavajo v pritožbenem postopku. Če namreč pritožnik svoje pritožbe ne bi mogel utemeljiti z razlogi in trditvami, ki jih je že navajal pred Splošnim sodiščem, bi postopek s pritožbo deloma izgubil smisel.(48)
73.      Te splošne opombe veljajo v delu, v katerem pritožnice Komisiji in Splošnemu sodišču očitajo, da sta v bistvu storila enake napake pri razlagi in uporabi člena 2(10)(j) osnovne uredbe. Napačna uporaba prava naj bi bila, na eni strani, v tem, da Komisija ni ugodila zahtevam za popravek, ki so jih pritožnice vložile na podlagi te določbe, in, na drugi strani, v tem, da je Splošno sodišče to stališče potrdilo. Natančneje, pritožnice Komisiji in Splošnemu sodišču očitajo, da pogodbam za varovanje pred tveganjem, ki so jih sklenile za pretvorbo valute, nista priznala nobenega pravnega pomena. Po mnenju pritožnic bi morala biti ta pretvorba opravljena prek ameriškega dolarja, in ne neposredno iz eura v turško liro.
b)      Presoja obrazložitve izpodbijanih sodb
74.      Najprej je treba ugotoviti, da nobena stranka v postopku ne izpodbija uporabe člena 2(10)(j) osnovne uredbe za dejansko stanje v obravnavani zadevi. Zadevne transakcije so se nanašale na trgovanje z blagom, za katero so bili izdani računi v različnih valutah – in sicer v eurih in ameriških dolarjih – blago pa je bilo proizvedeno v Turčiji in namenjeno za izvoz v Evropsko unijo. V tem okviru je morala Komisija pretvoriti valuto v skladu s to določbo v okviru primerjave cen. Spor med Komisijo in pritožnicami, ki je predmet postopkov na prvi stopnji, je omejen izključno na vprašanje načinov te pretvorbe.
75.      Če so pritožnice želele trditi, da je datum prodaje odločilno merilo za določitev menjalnega tečaja, ki se uporabi, take trditve ni mogoče izpodbijati. Glede na nihanja, ki so značilna za devizne trge, je treba kot referenčno točko za pretvorbo opredeliti določen trenutek. Z uporabo datuma prodaje je bila v večstranskem sistemu mednarodne trgovine sprejeta pravno zavezujoča odločitev, pri čemer je bilo mogoče za določitev tega datuma uporabiti različne objektivne elemente, in sicer datum izdaje računa, datum pogodbe, nabavnega naloga ali potrditve naročila. Na ta vidik sem opozoril v uvodnih opombah.(49) Vendar na podlagi nobenega elementa izpodbijanih sodb ni mogoče sklepati, da je Splošno sodišče zavzelo nasprotno stališče. Zato ni mogoče ugotoviti, da je bilo pravo napačno uporabljeno.
76.      Če pa pritožnice trdijo, da bi morali ob neobstoju natančnih pravil prava Unije v zvezi z valuto, ki se uporablja za pretvorbo, izključno poslovni partnerji določiti to valuto v svojih pogodbah za varovanje pred tveganjem, je treba tako razlago zavrniti. Ne upošteva dejstva, na eni strani, da bilo zadevno blago izvoženo v Evropsko unijo, tako da je euro referenčna valuta, ki se uporabi, in, na drugi strani, da člen 2(10)(j) osnovne uredbe Komisiji podeljuje diskrecijsko pravico, če ni določeno drugače. Ni sporno, da je Komisija svoje izračune oprla na menjalni tečaj valute države izvoznice – v tem primeru turške lire.(50) Ta odločitev, da se pretvori v valuto zadevne države, ni niti naključna niti samovoljna. Komisija ni izvedla pretvorbe valute brez kakršne koli povezave z zadevnimi izvoznimi transakcijami, poleg tega pa pritožnice ne trdijo nasprotno.(51)
77.      V obravnavanem primeru je bil edini cilj pogodb za varovanje pred tveganjem, ki so jih sklenile pritožnice, nevtralizirati morebitna valutna tveganja, povezana s pretvorbo med eurom in ameriškim dolarjem. Vendar je Komisija izvedla neposredno pretvorbo eura v turško liro, ne da bi izvedla vmesno pretvorbo v ameriški dolar. Splošno sodišče je torej pravilno ugotovilo, da ni niti pravne podlage niti dejanskega stanja, ki bi upravičevalo upoštevanje drugih valut razen eura in turške lire ali vmesno pretvorbo
v ameriški dolar. Ker so bile vse izvozne cene, ki so bile predmet pretvorbe, izražene v eurih,(52) kot je razvidno iz uvodne izjave 98 sporne uredbe, brez kakršnega koli očitnega sklicevanja na ameriški dolar in ob upoštevanju namembnega kraja blaga v skladu s členom 2(10)(j) osnovne uredbe, vmesna pretvorba v ameriški dolar ni bila potrebna.
78.      Te ugotovitve ne ovrže trditev pritožnic, da je Komisija izvedla vmesno pretvorbo v eure, namesto da bi ameriški dolar neposredno pretvorila v turške lire. Kot je Splošno sodišče spomnilo v točkah od 20 do 24 izpodbijane sodbe v zadevi C‑499/24 P, so pritožnice izdale račune za določeno domačo prodajo in izkazale svoje proizvodne stroške v ameriških dolarjih. V tem okviru se je Komisija odločila za pretvorbo prek eura, da bi zagotovila pošteno primerjavo. Čeprav se ta metoda lahko zdi vprašljiva – ker je mogoče dvomiti o nujnosti ali dodani vrednosti take vmesne pretvorbe glede na „medsebojno povezanost“ menjalnih tečajev(53) – pa to razhajanje ne vpliva na analizo. Nobena zakonska obveznost namreč ne nalaga upoštevanja transakcij v tujih valutah na terminskih trgih v drugi valuti, kot je tista, ki jo je Komisija uporabila za primerjavo.
79.      Pogodbe za varovanje pred tveganjem, ki so jih sklenile pritožnice, so bile brezpredmetne za sporno pretvorbo valute. Zato ni bilo nobenega objektivnega razloga za njihovo upoštevanje pri izračunu. Splošno sodišče je torej v izpodbijanih sodbah pravilno ugotovilo, da pretvorba, določena v pogodbah za varovanje pred tveganjem nihanja med eurom in ameriškim dolarjem, ne vpliva na pretvorbo, ki jo je izvedla Komisija, in jo je mogoče zavrniti.
80.      Po mnenju Splošnega sodišča je ta ugotovitev zadostovala za zavrnitev tožbenega razloga, ki so ga navedle pritožnice. Menim, da to ne pomeni napačne uporabe prava. Kot je Splošno sodišče pravilno ugotovilo, Komisija ni bila dolžna upoštevati menjalnega tečaja, določenega v pogodbah za varovanje pred tveganjem, ampak je lahko – kot je izrecno navedeno v uvodni izjavi 98 sporne uredbe – sledila svoji uveljavljeni upravni praksi in za primerjavo med normalno vrednostjo in izvozno ceno uporabila valuto države izvoznice, in sicer turško liro.
c)      Dodatne opombe
81.      Čeprav je obrazložitev izpodbijanih sodb že dovolj natančna in podrobna za zavrnitev pritožbenega razloga, ki je skupen obema pritožbama, želim navesti nekaj dodatnih opomb z namenom boljše razjasnitve pravnega okvira in Sodišču omogočiti boljše razumevanje osrednjih točk obravnavanih zadev.
82.      Prvič, iz spisa ne izhaja, da bi pretvorba v ameriški dolar bistveno spremenila rezultat izračuna, zlasti ker pritožnice niso predložile nobenega dokaza o škodi. Kot je navedeno v uvodni izjavi 99
sporne uredbe, so zgolj trdile, da je pretvorba vplivala na primerljivost cen, ter navedle teoretičen primer in trdile, da bi bilo treba uporabiti menjalni tečaj, določen v pogodbah za varovanje pred tveganjem. Kot je navedeno v uvodni izjavi 100 sporne uredbe, ta teoretični primer ni dokaz, saj ne odraža niti dejanskih transakcij pritožnic niti izračuna stopnje dampinga. Ker pritožnice niso predložile nobenega prepričljivega argumenta za izpodbijanje te ugotovitve, je treba slediti analizi Komisije.
83.      Poleg tega trditev pritožnic o „medsebojni povezavi“ valut nikakor ne dokazuje neugodnega učinka pretvorbe v turško liro; nasprotno, to hipotezo ovrže. Če bi taka medsebojna povezava obstajala, bi bilo treba ugotoviti, da pretvorba ne povzroča neugodnosti. Komisija je torej pravilno trdila, da pritožnice niso dokazale, da bi očitna napaka pri izvajanju njene diskrecijske pravice pripeljala do nepoštene primerjave med normalno vrednostjo in izvozno ceno.
84.      Drugič, Splošno sodišče je z ugotovitvijo, da Komisiji ni bilo treba upoštevati pogodb za varovanje pred tveganjem, nazadnje navedlo, da se Komisiji ni bilo treba oddaljiti od svoje ustaljene upravne prakse za določitev stopnje dampinga. S tem pravnim stališčem se je treba strinjati. Kot je bilo pojasnjeno v teh sklepnih predlogih, je ohranitev te upravne prakse upravičena na področju mednarodnih trgovinskih odnosov, saj zagotavlja nevtralnost, objektivnost, stabilnost, neodvisnost in preglednost upravnega delovanja.(54)
85.      Ti cilji splošnega interesa imajo prednost pred zasebnimi interesi gospodarskih subjektov. Pogodbe za varovanje pred tveganjem so zasebnopravni sporazumi, ki so namenjeni izključno notranjemu upravljanju tveganja in načeloma ne morejo pravno vplivati na metodo, ki jo preiskovalni organ uporablja za izračun stopnje dampinga. Komisiji torej ni bilo treba prilagoditi svojih izračunov valutam ali menjalnim tečajem, ki so jih izbrale stranke.
86.      Spomniti je treba, da imajo institucije Unije v skladu z ustaljeno sodno prakso široko polje proste presoje v okviru skupne trgovinske politike, zlasti na področju ukrepov trgovinske zaščite, ob upoštevanju tehnične in ekonomske zapletenosti osnovnih analiz.(55) Upoštevanje valut ali menjalnih tečajev, izbranih izključno za zaščito zasebnih finančnih interesov, bi to polje proste presoje postavilo pod vprašaj.
87.      Tretjič, pogodbe za varovanje pred tveganjem bi se morale upoštevati le, če bi posli izpolnjevali pogoje iz člena 2(10)(j) osnovne uredbe, ki določa izjemo za terminske posle, ki so neposredno povezani z izvozom. Spomniti je treba, da je izjeme treba razlagati ozko.(56) V obravnavani zadevi je Komisija izrazila dvome glede spoštovanja teh pogojev. Ker ni prepričljivih dokazov, bi bilo treba šteti, da niso bili izpolnjeni.
88.      V zvezi s tem je Komisija poudarila, da prodaja v ameriških dolarjih na tujih trgih ni bila „direktno povezana“ z izvozom, kot to zahteva člen 2(10)(j) osnovne uredbe. V uvodni izjavi 101 sporne uredbe je poleg tega pojasnjeno, da je bilo nekatere dejavnosti varovanja pred tveganjem po prodaji mogoče prilagoditi, da bi se upoštevalo gibanje finančnih napovedi in povečala donosnost družb, kar so pritožnice izpodbijale na prvi stopnji pred Splošnim sodiščem. Vendar Splošno sodišče teh trditev ni preučilo, ker je menilo, da razlogi, ki jih je Komisija navedla v uvodni izjavi 98 sporne uredbe, zadostujejo za utemeljitev zavrnitve zahteve za prilagoditev na podlagi člena 2(10)(j) osnovne uredbe. Če pa bi Sodišče razsodilo, da ta obrazložitev ne zadostuje za zavrnitev pritožbenega razloga, ki se nanaša na kršitev te določbe, in bi se odločilo zadevo vrniti v razsojanje Splošnemu sodišču, bi moralo to preučiti morebitno špekulativnost teh dejavnosti.
89.      Nazadnje, spomniti
je treba, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso nadzor, ki ga izvajajo sodišča Unije nad ekonomskimi presojami, ki jih opravi Komisija, tudi na področju protidampinške dajatve, omejen na preverjanje, ali so bila spoštovana postopkovna pravila, ali je bilo pravilno ugotovljeno dejansko stanje, ali ni obstajala očitna napaka pri presoji in ali niso bila zlorabljena pooblastila.(57) Vendar se mi ne zdi, da bi bilo mogoče za razlogovanje Splošnega sodišča, tudi z vidika posebej zahtevnega sodnega nadzora, šteti, da je bilo v njem napačno uporabljeno pravo.
90.      Na podlagi elementov, predstavljenih v analizi, je treba po mojem mnenju četrti pritožbeni razlog v zadevi C‑498/24 P in šesti pritožbeni razlog v zadevi C‑499/24 P zavrniti kot neutemeljena.
V.      Predlog
91.      Glede na navedeno Sodišču predlagam, naj zavrne četrti pritožbeni razlog v zadevi C‑498/24 P (Çolakoğlu Metalurji in Çolakoğlu Dış Ticaret/Komisija) in šesti pritožbeni razlog v zadevi C‑499/24 P (Ereğli Demir ve Çelik Fabrikaları in drugi/Komisija).
1      Jezik izvirnika: francoščina.
2      Sodba z dne
8. maja 2024, Ereğli Demir ve Çelik Fabrikaları in drugi/Komisija (T‑629/21, v nadaljevanju: izpodbijana sodba v zadevi
C‑499/24 P, EU:T:2024:303).
3      Sodba z dne 8. maja 2024, Çolakoğlu Metalurji in Çolakoğlu Dış Ticaret/Komisija (T‑630/21, v nadaljevanju: izpodbijana sodba v zadevi C‑498/24 P, EU:T:2024:304).
4      UL 2021, L 238, str. 32.
5      UL 2016, L 176, str. 21.
6      UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 21, str. 80.
7      UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 21, str. 189.
8      UL 2021, L 3, str. 4.
9      Glej sklepne predloge generalnega pravobranilca P. Pikamäeja v zadevi Komisija/Hansol Paper (C‑260/20 P, EU:C:2022:13, točka 71).
10      Glej spor DS591 v zvezi s pritožbo Unije, ki se je nanašala na protidampinške dajatve, ki jih je Kolumbija uvedla na uvoz zamrznjenega ocvrtega krompirčka iz Nemčije, Belgije in Nizozemske. Unija je uspela pred odborom (oktober 2022) in nato v pritožbenem postopku (december 2022), pri čemer je bilo na obeh stopnjah ugotovljeno, da je Kolumbija kršila več določb protidampinškega sporazuma.
11      S tem Unija poleg tega izpolnjuje svoje pogodbene obveznosti, saj mora na podlagi člena 13 protidampinškega sporazuma in člena X:3(b) Sporazuma GATT ohraniti sodišča ali sodne, arbitražne ali upravne postopke, da bi zagotovila sodni nadzor nad sprejetimi protidampinškimi ukrepi.
12      Glej točko 35 in naslednje teh sklepnih predlogov.
13      Glej točko 39 in naslednje teh sklepnih predlogov.
14      Glej točko 49 in naslednje teh sklepnih predlogov.
15      Glej točko 62 in naslednje teh sklepnih predlogov.
16      Glej sodbo z dne 1. oktobra 2014, Svet/Alumina (C‑393/13 P, EU:C:2014:2245, točka 20).
17      Glej sodbo z dne 16. februarja 2012, Svet in Komisija/Interpipe Niko Tube in Interpipe NTRP (C‑191/09 P in C‑200/09 P, EU:C:2012:78, točka 58).
18      Hahn, M., EUV/AEUV – Kommentar (Calliess/Ruffert), 6. izdaja, München, 2022, člen 207 PDEU, točka 141.
19      Glej poročilo pritožbenega organa STO v sporu DS442, Evropska unija – Protidampinški ukrepi za uvoz nekaterih maščobnih alkoholov iz Indonezije, točka 5.21. V skladu z angleško različico mora biti primerjava „unbiased, objective, and even-handed“, medtem ko je v španski različici uporabljen izraz „imparcial, objetiva y equilibrada“.
20      Glej poročilo pritožbenega organa STO v sporu DS141, Evropske skupnosti – Protidampinške dajatve na uvoz bombažnega posteljnega perila iz Indije, točka 59.
21      Glej sodbo z dne 20. januarja 2022, Komisija/Hubei Xinyegang Special Tube (C‑891/19 P, EU:C:2022:38, točki 31 in 32).
22      Anders, H., EU Dumping Determinations and WTO Law, Alphen aan den Rijn, 2009, str. 234.
23      Palmetter, N. D., „Exchange Rates and Antidumping Determinations“, Journal of World Trade, zv. 22, št. 2, 1988, str. 73.
24      Glej sodbo z dne 7. maja 1987, Nachi Fujikoshi/Svet (255/84, EU:C:1987:203, točka 52).
25      Kim, J. B., „Currency Conversion in the Anti-dumping Agreement“, Journal of World Trade, zv. 34., št. 4, 2000, str. 125.
26      Glej poročilo posebne skupine STO v sporu DS179, Združene države Amerike – Protidampinški ukrepi, ki se nanašajo na pločevino iz nerjavečega jekla v kolobarjih in kose ter pasove nerjavečega jekla s poreklom iz Koreje, točki 6.13 in 6.41.
27      Drugače od protidampinškega sporazuma daje osnovna uredba prednost datumu računa kot referenci za „datum prodaje“ pred datumom pogodbe, nabavnega naloga ali potrditve naročila (glej opombo 8 člena 2.4.1 protidampinškega sporazuma).
28      Bungenberg, M., Reinhold, P., EU-Außenwirtschafts- und Zollrecht, München, 2024, AD-GVO 2016, člen 2, točka 346.
29      Bungenberg, M., Reinhold, P., EU-Außenwirtschafts- und Zollrecht, München, 2024, AD-GVO 2016, člen 2, točka 345.
30      De Baere, P., du Parc, C., Van Damme, I., The WTO Anti-Dumping-Agreement – A Detailed Commentary, Cambridge, 2021, str. 123.
31      Van Bael & Bellis, EU Anti-Dumping in Other Trade Defence Instruments, Alphen aan den Rijn, 2011, str. 123. Glej tudi sodbo z dne 7. maja 1987, Nachi Fujikoshi/Svet (255/84, EU:C:1987:203, točka 52).
32      Van Bael & Bellis, EU Anti-Dumping in Other Trade Defence Instruments, Alphen aan den Rijn, 2011, str. 123. Kot je navedeno v uvodni izjavi 17 Uredbe Komisije (EGS) št. 1696/88 z dne 14. junija 1988 o uvedbi začasne protidampinške dajatve na uvoz sintetičnih tekstilnih vlaken iz poliestra s poreklom iz Združenih držav Amerike, Mehike, Romunije, Tajvana, Turčije in Jugoslavije (UL 1988, L 151, str. 47), „Komisija […] ni sprejela prilagoditve zaradi zaščite pred tečajnimi razlikami (‚hedging of exchange rates‘), ker taka prilagoditev ni bila predvidena v [zakonodaji o zaščiti pred dampingom]. Vsekakor je Komisija menila, da je zaščita pred tečajnimi razlikami tehnika, ki ni odvisna od trgovinskega posla v pravem pomenu besede. Poleg tega se prilagoditev iz tega naslova zahteva le, če je v korist izvoznika.“
33      Van Bael & Bellis, EU Anti-Dumping in Other Trade Defence Instruments, Alphen aan den Rijn, 2011, str. 123, se sklicujeta na Uredbo Sveta (EGS) št. 738/92 z dne 23. marca 1992 o uvedbi dokončne protidampinške dajatve na uvoz bombažne preje s poreklom iz Brazilije in Turčije (UL 1992, L 82, str. 1). Kot je razvidno iz uvodne izjave 28 te uredbe, je „[d]oločitev menjalnega tečaja valute tretje države s strani pristojnih organov odločitev, ki je institucije [Unije] ne morejo presojati v okviru protidampinškega postopka. Komisija je zato v ustaljeni praksi, potrjeni s sodno prakso Sodišča, uporabila uradni menjalni tečaj, ki se uporablja v mednarodnih trgovinskih poslih. Prilagoditev tega menjalnega tečaja za potrebe določitve dampinga ne bi bila primerna in bi bila v nasprotju z načelom nevtralnosti, ki jo je treba upoštevati v zvezi z monetarnimi vidiki v protidampinških zadevah“ (moj poudarek v poševnem tisku).
34      V uvodni izjavi 98 sporne uredbe je navedeno: „Komisija je opozorila, da se člen 2(10)(j) osnovne uredbe uporablja v primerih, ko je za primerjavo med normalno vrednostjo in izvozno ceno potrebna pretvorba valut. Ustaljena praksa je, da se taka primerjava izvede v valuti zadevne države. Zato je Komisija v tem primeru kot primerjalno valuto uporabila turško liro.“ (Moj poudarek v poševnem tisku.)
35      Glej Izvedbeno uredbo Komisije (EU) 2025/670 z dne 4. aprila 2025 o uvedbi začasne protidampinške dajatve na uvoz nekaterih vroče valjanih ploščatih izdelkov iz železa, nelegiranega jekla ali drugega legiranega jekla s poreklom iz Egipta, Japonske in Vietnama (UL 2025, L 670, str. 1), iz katere je v uvodnih izjavah 19 in 20 razvidno, da so egiptovski organi in proizvajalec izvoznik poskušali Komisijo prepričati, naj za izračun normalne vrednosti in stopnje dampinga uporabi vzporedni tržni tečaj (namesto uradnega menjalnega tečaja). Komisija je temu predlogu sprva nasprotovala, pri čemer se je sklicevala na svojo ustaljeno prakso, da ko pride do obtožb o uporabi vzporednih menjalnih tečajev, uporablja uradne menjalne tečaje.
36      Glej sodbo z dne 7. maja 1987, Nachi Fujikoshi/Svet (255/84, EU:C:1987:203, točke od 51 do 54).
37      Glej točki 17 in 26 teh sklepnih predlogov.
38      Glej točke od 81 do 87 izpodbijane sodbe v zadevi C‑499/24 P, in točke od 195 do 208 izpodbijane sodbe v zadevi C‑498/24 P.
39      Glej točko 82 izpodbijane sodbe v zadevi C‑499/24 P in točko 196 izpodbijane sodbe v zadevi C‑498/24 P.
40      Glej točko 85 izpodbijane sodbe v zadevi C‑499/24 P in točko 199 izpodbijane sodbe v zadevi C‑498/24 P.
41      Glej točko 86 sodbe v zadevi C‑499/24 P in točko 200 sodbe v zadevi C‑498/24 P.
42      Glej točke od 88 do 93 izpodbijane sodbe v zadevi C‑499/24 P in točke od 201 do 208 sodbe v zadevi C‑498/24 P.
43      Pritožnice se sklicujejo na točko 84 izpodbijane sodbe v zadevi C‑499/24 P oziroma na točko 198 sodbe v zadevi C-498/24 P.
44      Pritožnice se sklicujejo na točke od 20 do 24 izpodbijane sodbe v zadevi C‑499/24 P.
45      Pritožnice se sklicujejo na točke od 91 do 94 izpodbijane sodbe v zadevi C‑499/24 P oziroma na točke od 204 do 208 izpodbijane sodbe v zadevi C‑498/24 P.
46      Komisija se sklicuje na točko 82 izpodbijane sodbe v zadevi C‑499/24 P in na točko 199 izpodbijane sodbe v zadevi C‑498/24 P.
47      Glej sodbo z dne 24. marca 2011, Ferrero/UUNT (C‑552/09 P, EU:C:2011:177, točka 73).
48      Glej sodbo z dne 19. julija 2012, Svet/Zhejiang Xinan Chemical Industrial Group (C‑337/09 P, EU:C:2012:471, točka 61).
49      Glej točko 44 teh sklepnih predlogov.
50      Glej točko 47 teh sklepnih predlogov.
51      Tudi če bi pritožnice želele trditi, da bi lahko Komisija transakcije v eurih po svoji volji pretvorila v katero koli drugo valuto, na primer v danske krone, zato da ji ne bi bilo treba upoštevati varovanja pred tveganjem nihanja med eurom in turškimi lirami, ne trdijo niti ne utemeljijo, da je bila pretvorba v valuto države izvoznice izbrana z namenom neupoštevanja njihovih pogodb za varovanje pred tveganjem.
52      Glej točko 85 izpodbijane sodbe v zadevi C‑499/24 P in točko 196 izpodbijane sodbe v zadevi C‑498/24 P.
53      Glej točki 70 in 83 teh sklepnih predlogov.
54      Glej točko 51 in naslednje teh sklepnih predlogov.
55      Glej sodbo z dne 7. aprila 2016, ArcelorMittal Tubular Products Ostrava in drugi/Hubei Xinyegang Steel (C‑186/14 P in C‑193/14 P, EU:C:2016:209, točka 34).
56      Glej sodbe z dne 29. septembra 2011, Komisija/Irska (C‑82/10, neobjavljena, EU:C:2011:621, točka 44); z dne 19. septembra 2013, Dashiqiao Sanqiang Refractory Materials/Svet (C‑15/12 P, EU:C:2013:572, točka 17), in z dne 10. februarja 2021, RFA International/Komisija, C‑56/19 P, EU:C:2021:102, točka 54).
57      Glej sodbo z dne 29. februarja 2024, Methanol Holdings (Trinidad)/Komisija (C‑688/22 P, neobjavljena, EU:C:2024:180, točka 34).