62006CC0199
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
JÁNA MAZÁKA,
predstavljeni 24. maja 2007 (
1
)
Zadeva C-199/06
Centre d’exportation du livre français (CELF)
in
Ministre de la Culture et de la Communication
proti
Société internationale de diffusion et d’édition (SIDE)
„Državne pomoči — Člen 88(3) ES — Nacionalna sodišča — Vračilo nezakonito izvajanih pomoči — Pomoč, razglašena za združljivo s skupnim trgom“
I – Uvod
1.
V tem predlogu za sprejetje predhodne odločbe predložitveno sodišče želi, naj se pojasni obseg obveznosti, ki jo imajo nacionalni organi v skladu s členom 88(3) ES pri vrnitvi pomoči, ki je bila dodeljena v nasprotju z obveznostmi priglasitve in mirovanja, naloženimi s tem členom, v primeru, če Komisija naknadno razglasi zadevno pomoč za združljivo s skupnim trgom.
II – Dejansko stanje
A – Postopki na ravni Skupnosti
2.
Centre d’exportation du livre français („CELF“) je med leti 1980 in 2002 letno dobival državno pomoč. Pomoč, ki je bila dodeljena brez predhodne priglasitve Komisiji, je bila namenjena zmanjševanju stroškov pri obravnavanju naročil na drobno iz tujine za knjige, ki so napisane v francoskem jeziku.
3.
Société internationale de diffusion et d’édition (Mednarodna distribucijska in založniška družba) („SIDE“), konkurent CELF, se je leta 1992 glede zadevne pomoči pritožila pri Komisiji. Komisija je z odločbo z dne 18. maja 1993 ugotovila, da je pomoč združljiva s skupnim trgom. (
2
)
4.
Sodišče prve stopnje je s sodbo z dne 18. septembra 1995 razglasilo odločbo za delno nično zaradi kršitev postopka. (
3
) Sodišče prve stopnje je presodilo, da Komisija ni spoštovala svoje obveznosti, da začne postopek inter partes, določen v členu 88(2) ES. Po tej sodbi je Komisija 30. julija 1996 pričela ta uradni postopek.
5.
Komisija je dne 10. junija 1998 sprejela drugo odločbo o pomoči v korist CELF. V skladu s členom 1 odločbe je „pomoč, namenjena Zadrugi CELF za obravnavo naročil na drobno knjig v francoskem jeziku, […] pomoč v smislu člena [87(1)] ES. Ker francoska vlada Komisiji ni priglasila te pomoči pred njenim izvajanjem, je bila ta dodeljena nezakonito. Pomoč je kljub temu združljiva s Pogodbo, saj izpolnjuje pogoje za izjemo, predvideno v členu [87(3)(d)] ES.“ (
4
)
6.
Pred Sodišči Skupnosti sta bili vloženi dve ničnostni tožbi. SIDE je vložila tožbo pri Sodišču prve stopnje. Francoska republika je vložila tožbo pri Sodišču Evropskih skupnosti z obrazložitvijo, da je Komisija nepravilno uporabila pravo, ker ni uporabila člena 86(2) ES.
7.
Glede na to, da se je s tožbama izpodbijala veljavnost iste odločbe, je Sodišče prve stopnje prekinilo odločanje v zadevi do razglasitve sodbe Sodišča Evropskih skupnosti.
8.
Sodišče Evropskih skupnosti je s sodbo z dne 22. junija 2000 zavrnilo tožbo, ki jo je vložila Francoska republika. (
5
)
9.
Sodišče prve stopnje je s sodbo z dne 28. februarja 2002 razglasilo ničnost zadnjega stavka člena 1 odločbe Komisije z dne 10. junija 1998, ki je določal, da je pomoč CELF pomoč, ki je združljiva. Sodišče prve stopnje je svojo odločitev utemeljilo s tem, da je Komisija storila očitno napako pri presoji glede opredelitve trga. (
6
)
10.
Komisija je v tretji odločbi z dne 20. aprila 2004 (
7
), medtem ko je priznala, da je pomoč (
8
) CELF nezakonita, ponovno ugotovila, da je podpora združljiva s skupnim trgom. Postopek za razglasitev ničnosti tretje odločbe Komisije pred Sodiščem prve stopnje trenutno še poteka. (
9
)
B – Postopki na nacionalni ravni
11.
Vzporedno s skupnostnimi postopki se je pred francoskimi nacionalnimi organi in sodišči odvijalo več različnih postopkov glede pomoči CELF.
12.
Po sodbi Sodišča prve stopnje z dne 18. septembra 1995 je SIDE od Ministre de la culture et de la communication (ministra za kulturo) zahteval, naj preneha z izplačili pomoči CELF in naj se vrne že izplačana pomoč.
13.
Minister za kulturo je z odločbo z dne 9. oktobra 1996 zavrnil zahtevo SIDE. SIDE je pred Tribunal administratif (Upravnim sodiščem) izpodbijal to odločbo. Upravno sodišče je s sodbo z dne 26. aprila 2001 ugotovilo ničnost odločbe ministra za kulturo.
14.
Minister za kulturo ter CELF sta na Cour administrative d'appel (pritožbeno upravno sodišče) vložila pritožbo zoper sodbo upravnega sodišča. Pritožbeno upravno sodišče je s sodbo z dne 5. oktobra 2004 potrdilo sodbo nižjega sodišča in Francoski republiki naložilo, naj se ji v roku treh mesecev vrne pomoč, ki je bila izplačana CELF med leti 1980 in 2002, pri čemer se lahko za vsak dan zamude naloži penal v višini 1000 evrov.
15.
Minister za kulturo ter CELF sta zoper sodbo pritožbenega upravnega sodišča vložila pritožbo na Conseil d'État (Državni svet) (Francija).
1. Vprašanji za predhodno odločanje
16.
Na podlagi tega dejanskega stanja je Conseil d’État s sklepom z dne 29. marca 2006 Sodišču v predhodno odločanje predložilo ti vprašanji:
„(1)
Ali člen 88 [ES] državi, ki je dodelila podjetju pomoč, ki je nezakonita, nezakonitost pa so ugotovila sodišča te države, ker ta pomoč ni bila predhodno priglašena Evropski komisiji pod pogoji, ki jih predpisuje člen 88(3) ES, dopušča, da od gospodarskega subjekta, ki je bil njen prejemnik, ne izterja povračila te pomoči, ker je Komisija, ki ji je zadevo predložila tretja stranka, pomoč razglasila za združljivo s predpisi skupnega trga in tako učinkovito zagotovila izključni nadzor, ki ga izvaja glede te združljivosti?
(2)
Če je ta obveznost povračila potrjena, ali je treba pri izračunu zneska, ki ga je treba povrniti, upoštevati obdobja, v katerih je Evropska komisija zadevno pomoč razglasila za združljivo s predpisi skupnega trga, preden je Sodišče prve stopnje Evropskih skupnosti ugotovilo ničnost teh odločitev?“
2. Postopek pred Sodiščem
17.
Pisna stališča so predložili SIDE, CELF, francoska, danska, nizozemska, nemška in madžarska vlada ter Komisija in Nadzorni organ EFTE. Vsi razen nizozemske in madžarske vlade so na obravnavi 27. februarja 2007 podali ustne navedbe.
III – Presoja
A – Prvo vprašanje
18.
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali mora na podlagi člena 88(3) ES država članica, ki je dodelila nezakonito pomoč ob kršitvi zahtev za priglasitev in mirovanja, določenih v tem členu, izterjati to pomoč od upravičenca, ko Komisija naknadno sprejme odločbo o razglasitvi zadevne pomoči za združljivo s skupnim trgom.
19.
CELF in predstavniki Francije, Danske in Nemčije v svojih predlogih trdijo, da državi članici ni treba izterjati pomoči, ki je bila dodeljena pred sprejetjem dokončne odločitve Komisije, če se s to odločbo pomoč razglasi za združljivo s skupnim trgom. Nemška vlada je sprejela stališče, kot je zgoraj predstavljeno, na obravnavi in se bistveno razlikuje od stališča v njenih pisnih stališčih. SIDE, nizozemska vlada in Nadzorni organ EFTE menijo, da je treba vrniti pomoč pod pogoji, ki so določeni zgoraj. Komisija meni, da pod temi pogoji nacionalno sodišče ni zavezano k izterjavi pomoči, vendar mu to ni preprečeno, če je v skladu z veljavnim nacionalnim pravom vračilo posledica tega, da pomoč ni bila priglašena. Madžarska vlada, ki je skupaj odgovorila na obe vprašanji, trdi, da lahko do obsega, ki naj bi ga dopuščalo nacionalno pravo, nacionalno sodišče samo izterja pomoč za obdobje, v katerem naj bi bila ta pomoč opredeljena kot nezakonita. Zato naj bi bilo treba v zadevi, ki poteka pred predložitvenim sodiščem, zadevno pomoč obravnavati kot nezakonito od leta 1980 do 1993. Ker Komisija v tem obdobju ni vedela za pomoč, madžarska vlada trdi, da Komisija ne more za nazaj potrditi pomoči.
20.
Sistem preverjanja državnih pomoči, uveden na podlagi členov 87 ES in 88 ES, vključuje tako Komisijo kot nacionalna sodišča. Ti imajo ločene, vendar dopolnjujoče vloge pri zagotavljanju spoštovanja pravil Skupnosti o državnih pomočeh. (
10
)
21.
Kar zadeva vlogo Komisije, členi od 87 ES do 89 ES med drugim določajo, postopkovni okvir, ki Komisiji omogoča, da ugotovi, ali so plačila, ki jih opravi država članica ali kakršna koli vrsta plačil iz državnih sredstev, pomoč v smislu teh določb. Člen 88 ES določa postopek, s katerim Komisija stalno spremlja in preverja veljavne in nove sheme pomoči. Ta postopek se dopolnjuje z Uredbo št. 659/1999, ki določa podrobna pravila za uporabo člena 88 ES. (
11
)
22.
Da bi se zagotovila učinkovitost vloge Komisije pri spremljanju in preverjanju pomoči, člen 88(3) ES v interesu Skupnosti državam članicam nalaga dve nedvoumni obveznosti, kadar nameravajo dodeliti novo pomoč ali spremeniti veljavno pomoč: priglasitev in tako imenovano „standstill“ obveznost (obveznost mirovanja). Prvi stavek člena 88(3) ES od držav članic zahteva, naj pravočasno obvestijo Komisijo o načrtovani pomoči. Zadnji stavek člena 88(3) ES zadevnim državam članicam nalaga dodatno obveznost, in sicer, naj se vzdržijo izvajanja pomoči, dokler se postopek, določen v členu 88 ES, ne zaključi z dokončno odločitvijo Komisije. Tako, kot je Sodišče poudarilo v zadevi Adria-Wien Pipeline in Wieterdorfer & Peggauer Zementwerke (
12
), člen 88(3) „nalaga državi članici posebne obveznosti, da bi se olajšala naloga Komisije in preprečilo, da bi bila ta institucija postavljena pred dejstva.“
23.
Države članice ne smejo dodeliti državne pomoči, dokler Komisija ne sprejme dokončne odločitve, s katero se ugotovi, da je zadevna pomoč združljiva s skupnim trgom. Nespoštovanje teh obveznosti povzroči nezakonitost državne pomoči. (
13
)
24.
Za presojo združljivosti pomoči s skupnim trgom je izključno pristojna Komisija, ki deluje pod nadzorom sodišč Skupnosti. (
14
) Vendar pa Komisija ni pristojna, da razglasi nezakonitost državne pomoči, samo zaradi tega, ker so bile obveznosti priglasitve in mirovanja, določene v členu 88(3) ES, kršene. (
15
) Lahko samo naloži povračilo pomoči, ko po preiskavi ugotovi, da je pomoč nezdružljiva s skupnim trgom. (
16
)
25.
Pomembnost določbe o mirovanju v skupnostnem sistemu preverjanja pomoči je poudarjena z dejstvom, da intervencija nacionalnih sodišč nastane kot posledica neposrednega učinka te določbe. Tako določba o mirovanju ustvarja pravice v korist posameznikov, ki so jih nacionalna sodišča zavezana zaščititi. (
17
) Iz stalne sodne prakse izhaja, da morajo ob kršitvi člena 88(3) ES nacionalna sodišča ukrepati v skladu s svojim nacionalnim pravom, tako v zvezi z veljavnostjo aktov o izvedbi ukrepov pomoči kot v zvezi z vračilom finančne podpore, ki je bila dodeljena v nasprotju s to določbo. Ugotovitev, da je bila pomoč dodeljena v nasprotju z zadnjim stavkom člena 88(3) ES, mora načeloma povzročiti, da se povrne v skladu z notranjimi postopkovnimi pravili. (
18
)
26.
Po ustaljeni sodni praksi ima odločba Komisije o razglasitvi pomoči za združljivo učinek samo za naprej. (
19
)
27.
Sodišče je nedavno potrdilo to načelo v sodbi Transalpine Ölleitung. Tako „odločba Komisije o razglasitvi pomoči, ki ni bila priglašena, za združljivo s skupnim trgom, ne vodi do naknadne pravne ureditve izvršilnih aktov, ki so neveljavni, ker so bili sprejeti v nasprotju s prepovedjo iz te določbe, saj bi v nasprotnem primeru prišlo do poseganja v neposredni učinek zadnjega stavka člena 88(3) ES in kršitev interesov posameznikov, ki jih morajo varovati nacionalna sodišča. Vsaka druga razlaga bi vodila do tega, da bi zadevna država članica dajala prednost nespoštovanju navedene določbe in ji odvzela njen uporabni učinek.“ (
20
)
28.
Več intervenientov v tej zadevi je zaprosilo Sodišče, naj pretehta zgoraj navedeno načelo in sodno prakso, s katero je uveljavilo to načelo, ali naj vsaj loči to zadevo ob upoštevanju njenih posebnih dejstev.
29.
Francija je med drugim trdila, da se zadevi FNCE in van Calster, ki sta se nanašali na zahtevo za povračilo davka, ki je bil odmerjen za financiranje nezakonite pomoči, bistveno razlikujeta od zadeve, ki trenutno poteka pred nacionalno jurisdikcijo. V tej zadevi konkurent upravičenca do nezakonite pomoči zahteva od nacionalnega sodišča, naj odredi vračilo nezakonite pomoči. Danska je trdila, da se mora ta zadeva ločiti od zadeve Transalpine Ölleitung, ker se je slednja nanašala na povečanje števila upravičencev nezakonite pomoči in tako ni pomembna za zadevo, ki poteka pred predložitvenim sodiščem. Nemčija je trdila, da je treba zadeve FNCE, Van Calster in Transalpine Ölleitung razumeti, kot da nacionalnemu sodišču nalagajo obveznost, naj odredi vračilo nezakonite pomoči tudi v primeru, ko se naknadno ugotovi združljivost. Vendar pa je Nemčija zaprosila Sodišče, naj pretehta to sodno prakso ob upoštevanju predlogov Francije in Danske. Komisija je trdila, da bi v tej zadevi odredba nacionalnega sodišča o vračilu nezakonite pomoči njeni odločbi o združljivosti odvzela polni učinek. Trdi, da bi v tej zadevi imela odredba nacionalnega sodišča o vračilu dodeljene pomoči enak učinek kot odločba Komisije o razglasitvi pomoči za združljivo in o zahtevi za povračilo.
30.
Obveznosti priglasitve in mirovanja, ki ju določa člen 88(3) ES, po mojem mnenju pomenita enega od temeljev pravil o državnih pomočeh, ki so bila vzpostavljena s Pogodbo ES. Res je, da je generalni pravobranilec Jacobs v svojih sklepnih predlogih v zadevi Boussac (
21
) nakazal, da je obveznost priglasitve predlaganih pomoči tako bistvenega pomena za delovanje skupnega trga, da jo je treba strogo upoštevati po vsebini in po obliki. (
22
) Sodišče je v sodbi Adria-Wien Pipeline in Wieterdorfer & Peggauer Zementwerke ponovno ugotovilo, da je obveznost mirovanja „varovalka kolesja preizkusa, ki ga vzpostavlja člen 88 ES, ki je kot tak nujen za varovanje pravilnega delovanja skupnega trga“. (
23
)
31.
Da bi se ohranil skrbno izdelan sistem preizkusa državnih pomoči, mora po mojem mnenju nespoštovanje zahtev člena 88(3) pomeniti več kot zgolj nepravilnosti v postopku, ki jih lahko odločba Komisije o razglasitvi pomoči za združljivo s skupnim trgom odpravi po dejstvih. Takšen pristop bi znatno zmanjšal stimuliranost držav članic za spoštovanje člena 88(3) ES in obseg obveznosti Komisije, da preveri državno pomoč, preden se izvede. Zato morajo biti za kršitve člena 88(3) ES vzpostavljene odvračilne kazni.
32.
V nasprotju s trditvami več strank menim, da za kršitev obveznosti priglasitve in mirovanja, določenih v členu 88(3) ES, ne bi bila učinkovita kazen, da bi nacionalno sodišče med drugim odredilo prejemniku nezakonite pomoči, za katero je Komisija naknadno ugotovila združljivost s skupnim trgom, plačilo obresti od pomoči v obdobju, v katerem je bila prezgodaj plačana. Poleg tega menim, da možnost konkurentov, da zahtevajo odškodnino zaradi škode, ki je nastala zaradi takega prezgodnjega plačila, ne bi bila učinkovita kazen. Skrajno dvomljivo je, ali bi imeli zasebni tožniki v takšnih okoliščinah kakršno koli spodbudo za pričetek postopka pred nacionalnimi sodišči, če bi se sedanjo kazen vračila nezakonite pomoči zamenjalo na primer zgolj z obveznostjo plačila obresti za prezgodnje plačilo pomoči ali z odškodninsko tožbo. Res je, da je na obravnavi predstavnik francoske vlade navedel, da je malo verjetno, da bi lahko konkurent dokazal vzročno zvezo med prezgodnjim plačilom pomoči in kakršno koli domnevno nastalo škodo. Takšen pristop ne bi deloval kot učinkovito svarilo zoper kršitev člena 88(3) ES in bi znatno oslabil možnost učinkovitega preizkusa pomoči, ki jo ima Komisija v skladu s členom 88 ES.
33.
Tako bi se moralo po mojem mnenju od nacionalnih sodišč še dalje načeloma zahtevati, naj kaznujejo, tako da odredijo vračilo nezakonite pomoči v skladu z nacionalnimi postopkovnimi pravili, ne glede na naknadno odločbo Komisije o razglasitvi pomoči za združljivo s skupnim trgom. Ta postopek, ki je daleč od tega, da bi oslabil vlogo Komisije, ker naj bi domnevno povzročil, da bi imela njena dokončna odločitev manjši pomen ali da ga ne bi imela, varuje vlogo Komisije v sistemu nadzora državnih pomoči, ki ga določata člena 87 ES in 88 ES, in zagotavlja, da se ne zmanjša.
34.
Poleg tega, nasprotno od trditev nekaterih intervenientov, ne verjamem, da je mogoče znova razložiti ali spremeniti dolgo obstoječo sodno prakso Sodišča na tem področju, kot je bila potrjena v zadevi Transalpine Ölleitung, ali narediti kakršno koli pomembno razliko med dejanskim primerom, ki je v tej zadevi pred nacionalnim sodiščem, in tistimi v zadevah FNCE, van Calster ali Transalpine Ölleitung. Iz branja zadev FNCE in van Calster je na primer očitno, da je Sodišče nameravalo na davke, obračunane za financiranje nezakonite pomoči, razširiti splošno načelo, da odločba Komisije o razglasitvi združljivosti pomoči ne more potrditi pomoči za nazaj. Sodišče ni nameravalo omejiti splošnega načela na povračilo davkov. Kar zadeva odločitev v sodbi Transalpine Ölleitung, je Sodišče ponovno potrdilo dolgo vzpostavljeno načelo, da morajo nacionalna sodišča na podlagi člena 88(3) ES varovati pravice zainteresiranih oseb v primeru mogoče kršitve prepovedi izvedbe pomoči nacionalnih organov, preden Komisija sprejme dokončno odločitev o odobritvi te pomoči. Poleg tega in brez vpliva na prejšnjo točko je Sodišče menilo, da ob upoštevanju zelo posebnih dejstev zadeve, da so nekatere stranke zahtevale razširitev pomoči, s tem da se jim povrne dajatve, morajo nacionalna sodišča, ko varujejo pravice posameznikov, v celoti upoštevati interes Skupnosti in ne smejo sprejeti ukrepa, katerega edini učinek bi bila razširitev kroga upravičencev pomoči. Tako je Sodišče v točki 50 sodbe menilo, da „morajo biti nacionalna sodišča pozorna na to, da zagotovijo, da izravnalni ukrepi, ki so jih odredila, dejansko lahko odpravijo učinke dodeljene pomoči, ki je kršila člen 88(3) ES, in ne smejo zgolj razširiti pomoči na večjo skupino upravičencev.“
35.
Na obravnavi so predstavniki francoske, danske in nemške vlade navedli, da bi lahko imela sodba Sodišča v tej zadevi obsežne finančne posledice. V obdobju med sodbama Ferring (
24
) in Altmark Trans in Regierungspräsidium Magdeburg (
25
), ki ju je izdalo Sodišče, so države članice izvedle plačila kot nadomestila za izvajanje obveznosti javnih služb, in lahko bi se zgodilo, da ne izpolnjujejo štirih meril, določenih v sodbi Altmark Trans in Regierungspräsidium Magdeburg Trans, zato bi lahko zanje veljal člen 87(1) ES. Na podlagi zadeve Ferring države članice lahko ne priglasijo določenih plačil v prepričanju, da ne pomenijo pomoči.
36.
Po mojem mnenju kakršna koli domnevna dvoumnost, ki bi lahko nastala v obdobju med sodbo Sodišča v zadevi Ferring in njegovo sodbo v zadevi Altmark Trans in Regierungspräsidium Magdeburg glede plačil držav članic kot nadomestil za opravljene storitve pri izvajanju obveznosti javnih služb, nima nikakršnega pomena v posebnih okoliščinah zadeve pred predložitvenim sodiščem. Glede na to, da so se plačila CELF izvajala letno med letoma 1980 in 2002, je malo verjetno, da bi lahko bila ta dolgotrajna plačila nepravilna kot posledica sodbe Ferring, ki je bila izdana 22. novembra 2001.
37.
Zato zaključujem, da mora v skladu s členom 88(3) ES država članica, ki je dodelila nezakonito pomoč s kršitvijo zahtev za priglasitev in mirovanje, določenih v tem členu, to pomoč izterjati od upravičenca, tudi ko je se je postopek v členu 88 ES zaključil z dokončno odločitvijo o razglasitvi zadevne pomoči za združljivo s skupnim trgom.
B – Drugo vprašanje
38.
Drugo vprašanje predložitvenega sodišča se postavlja, če se na prvo vprašanje odgovori, kot sem predlagal zgoraj v točki 37. S tem vprašanjem predložitveno sodišče sprašuje, ali se mora za namen izračuna zneska, ki ga je treba povrniti, upoštevati nezakonita pomoč, izplačana v obdobju po odločbi Komisije o razglasitvi pomoči za združljivo s skupnim trgom, vendar preden je Sodišče prve stopnje Evropskih skupnosti razglasilo ničnost te odločbe.
39.
Zdi se, da je to vprašanje povzročilo dejstvo, da je Komisija trikrat razglasila, da je zadevna pomoč združljiva s skupnim trgom in da je do danes Sodišče prve stopnje dvakrat razglasilo ničnost odločb Komisije. S tem vprašanjem predložitveno sodišče pravzaprav sprašuje, ali lahko takšen primer pomeni izjemno okoliščino, ki bi lahko preprečila povračilo nezakonite pomoči za določena obdobja.
40.
Tako kot prvo vprašanje je tudi drugo vprašanje sprožilo različne odzive intervenientov.
41.
V skladu z ustaljeno sodno prakso za akte institucij Skupnosti načeloma velja domneva zakonitosti, zaradi česar imajo pravne učinke toliko časa, dokler niso umaknjeni, razglašeni za nične v okviru ničnostne tožbe ali razveljavljeni v okviru postopka za sprejetje prehodne odločbe ali z ugovorom nezakonitosti. (
26
) Vendar pa, če je ničnostna tožba utemeljena, Sodišče v skladu s členom 231 ES razglasi zadevni akt za ničnega. Razglasitev ničnosti akta glede na vse osebe pomeni retroaktivno odpravo. (
27
)
42.
V tej zadevi je Sodišče prve stopnje v sodbah z dne 18. septembra 1995 oziroma 28. februarja 2002 za odločbi Komisije z dne 18. maja 1993 in 10. junija 1998 o razglasitvi pomoči CELF za združljivo s skupnim trgom ugotovilo ničnost. Ti sodbi sta tako pomenili retroaktivno odpravo zadevnih odločb. Glede na naveden odgovor na zgornje vprašanje odločba Komisije z dne 20. aprila 2004 o razglasitvi pomoči, plačane CELF med letoma 1980 in 2002, za združljivo s skupnim trgom nima učinka v smislu naknadne zakonske ureditve teh nezakonitih plačil in jih morajo države članice načeloma izterjati.
43.
Vendar pa morajo nacionalna sodišča v tem primeru, preden odredijo vračilo pomoči, plačane CELF, preveriti, ali bi lahko CELF imel kakršno koli legitimno pričakovanje oziroma ali obstajajo kakršne koli posebne okoliščine, ki bi nasprotovale povračilu pomoči. V tem pogledu je več intervenientov trdilo, da glede na to, da je Komisija na podlagi izključne pristojnosti na tem področju sprejela več odločb o razglasitvi pomoči CELF za združljivo s skupnim trgom, nacionalno sodišče pri izračunu zneska, ki ga je treba izterjati, ne bi smelo upoštevati zneskov, izplačanih v obdobju po odločbi Komisije o razglasitvi pomoči za združljivo in po tem, ko je Sodišče prve stopnje razglasilo ničnost odločbe.
44.
Nisem tega mnenja. Kot je nakazano zgoraj, bi morala država članica ob normalnem poteku dogodkov na podlagi člena 88(3) ES priglasiti kakršno koli načrtovano pomoč in je ne bi smela izvajati, razen če bi Komisija sprejela dokončno odločitev o razglasitvi pomoči za združljivo s skupnim trgom. Iz ustaljene sodne prakse izhaja, da bi zaradi obveznosti nadzora nad državnimi pomočmi, ki ga izvaja Komisija na podlagi člena 88 ES, podjetja, ki so upravičena do pomoči, načeloma imela legitimno pričakovanje glede zakonitosti pomoči le, če so bile slednje dodeljene v skladu s postopkom iz tega člena. Vesten gospodarski subjekt mora biti navadno sposoben ugotoviti, ali je bil ta postopek spoštovan. (
28
)
45.
Poleg tega, kot je poudaril generalni pravobranilec v sklepnih predlogih v zadevah P & O European Ferries (Vizcaya) in Diputación Foral de Vizcaya proti Komisiji, (
29
) bi se moral tudi vesten gospodarski subjekt zavedati, da se lahko odločba Komisije izpodbija pred Sodišči Skupnosti. Sodišče je v zadevi Italija proti Komisiji presodilo tudi, „[…] da dokler Komisija ne sprejme odločitve o odobritvi pomoči in dokler rok za vložitev tožbe zoper odločbo ni potekel, prejemnik ne more biti prepričan o zakonitosti predlagane pomoči, ki mu sama lahko povzroči legitimno pričakovanje.“ (
30
)
46.
Poleg tega, kot je poudarilo Sodišče prve stopnje, če bi se zaključilo drugače, bi preizkus zakonitosti odločbe Komisije o razglasitvi državne pomoči za združljivo, ki ga izvaja sodišče Skupnosti, postal neučinkovit. (
31
) Razglasitev ničnosti takšne odločbe bi konec koncev postala Pirova zmaga, ker se negativni učinki pomoči ne bi mogli odpraviti z vračilom pomoči. Če bi odločba Komisije o razglasitvi nezakonite pomoči za združljivo s skupnim trgom samodejno povzročila legitimno pričakovanje na strani prejemnikov pomoči, konkurenti teh prejemnikov ali druge tretje stranke, oškodovani z odločbo Komisije, ne bi imeli interesa zahtevati, da se razglasi njena ničnost.
47.
Po mojem mnenju je treba izraz „dokončna odločitev“, kot se nanj sklicuje člen 88(3) ES, v okviru vračila nezakonite pomoči, ki ga zahteva država članica, in ob upoštevanju sodne prakse Sodišča razumeti tako, da pomeni odločitev Komisije, ki za združljivo s skupnim trgom razglasi pomoč, ki ni bila predmet postopka nadzora na podlagi člena 230 ES v obdobju dveh mesecev, določenem v tej določbi, ali, kadar se je tak postopek pričel, ko so Sodišča Skupnosti potrdila njeno veljavnost.
48.
Glede na to menim, da bi moral biti odgovor na drugo vprašanje, da obveznost povračila nezakonite pomoči velja za vsako obdobje pred sprejetjem dokončne odločitve Komisije o razglasitvi pomoči za združljivo s skupnim trgom na podlagi postopka iz člena 88 ES, pri čemer se izraz „dokončna odločitev“ razume, kot da pomeni odločitev, ki ni bila predmet postopka nadzora na podlagi člena 230 ES v obdobju dveh mesecev, določenem v tem členu, ali, kadar se je tak postopek pričel, ko so Sodišča Skupnosti potrdila njeno veljavnost.
IV – Sklepni predlogi
49.
Zato menim, da bi bilo treba na vprašanji, ki ju je predložilo Conseil d’État, odgovoriti:
(1)
V skladu s členom 88(3) ES mora država članica, ki je dodelila nezakonito pomoč s kršitvijo zahtev za priglasitev in mirovanje, določenih v tem členu, to pomoč izterjati od upravičenca, tudi ko se je postopek v členu 88 ES zaključil z dokončno odločitvijo o razglasitvi zadevne pomoči za združljivo s skupnim trgom.
(2)
Obveznost povračila nezakonite pomoči velja za vsako obdobje pred sprejetjem dokončne odločitve Komisije o razglasitvi pomoči za združljivo s skupnim trgom na podlagi postopka iz člena 88 ES, pri čemer se izraz „dokončna odločitev“ razume, kot da pomeni odločitev, ki ni bila predmet postopka nadzora na podlagi člena 230 ES v obdobju dveh mesecev, določenih v tem členu, ali, kadar se je tak postopek pričel, ko so Sodišča Skupnosti potrdila njeno veljavnost.
(
1
)	Jezik izvirnika: angleščina.
(
2
)	Odločba NN 127/92 „Podpore izvoznikom francoskih knjig“ (UL C 174, str. 6).
(
3
)	Sodba z dne 18. septembra 1995 v zadevi SIDE proti Komisiji (T-49/93, Recueil, str. II-2501). Sodišče prve stopnje je v prvem delu izreka razglasilo ničnost odločbe Komisije z dne 18. maja 1993 o združljivosti nekaterih pomoči (NN 127/92), ki jih je francoska vlada odobrila izvoznikom knjig v francoskem jeziku, s skupnim trgom, v delu kjer se nanaša na subvencijo, dodeljeno izključno CELF, da bi se krilo povišanje stroškov pri naročilih na drobno knjig v francoskem jeziku s strani knjigarn na tujem.
(
4
)	Odločba Komisije 1993/133/ES z dne 10. junija 1998 o državni pomoči v korist Zadruge za izvoz francoskih knjig (CELF), UL L 44, str. 37.
(
5
)	Sodba z dne 22. junija 2000 v zadevi Francija proti Komisiji (C-332/98, Recueil, str. I-4833).
(
6
)	Sodba z dne 28. februarja 2002 v zadevi SIDE proti Komisiji (T-155/98, Recueil, str. II-1179).
(
7
)	Odločba Komisije z dne 20. aprila 2004 glede pomoči, ki jo je Francija izvrševala v korist Zadruge za izvoz francoskih knjig (CELF), UL L 85, str. 27.
(
8
)	Člen 1 odločbe določa, da „pomoč, namenjena Zadrugi za izvoz francoskih knjig (CELF) za obravnavo naročil na drobno knjig v francoskem jeziku, ki jo je Francija izvajala med letoma 1980 in 2001, pomeni pomoč, ki ustreza členu 87(1) Pogodbe ES. Ker Francija ni priglasila te podpore Komisiji, preden jo je začela izvajati, je bila ta podpora dodeljena nezakonito. Pomoč je kljub temu združljiva s skupnim trgom v skladu s členom 87(3)(d) Pogodbe.“
(
9
)	Zadeva SIDE proti Komisiji (T-348/04), v teku pred Sodiščem prve stopnje (UL C 262, str. 57).
(
10
)	Glej sodbo z dne 11. julija 1996 v zadevi SFEI in drugi („SFEI“) (C-39/94, Recueil, str. I-3547, točka 41), in nedavno sodbo z dne 5. oktobra 2006 v zadevi Transalpine Ölleitung in Österreich (C-368/04, ZOdl., str. I-9957, točka 37).
(
11
)	Uredba Sveta (ES) št. 659/1999 z dne 22. marca 1999 o določitvi podrobnih pravil za uporabo člena [88 ES] (UL L 83, str. 1).
(
12
)	Sodba z dne 8. novembra 2001 v zadevi Adria-Wien Pipeline in Wietersdorfer & Peggauer Zementwerke (C-143/99, Recueil, str. I-8365, točka 23).
(
13
)	Glej sodbo Transalpine Ölleitung, navedeno v opombi 10, točka 40 in navedena sodna praksa.
(
14
)	Glej sodbo z dne 21. novembra 1991 v zadevi Fédération nationale du commerce extérieur des produits alimentaires in drugi proti Franciji („FNCE“) (C-354/90, Recueil, str. I-5505, točka 14), sodbo SFEI, navedeno v opombi 10, točka 42, in sodbo z dne 17. junija 1999 v zadevi Piaggio (C-295/97, Recueil, str. I-3735, točka 31). Tako ni v nacionalni pristojnosti, da se pomoč razglasi za nezdružljivo s skupnim trgom: glej po analogiji sklep z dne 24. julija 2003 v zadevi Sicilcassa in drugi (C-297/01, Recueil, str. I-7849, točka 47). To ne vpliva na omejene pristojnosti Sveta v skladu s členoma 87(3)(e) ES in 88(2) ES.
(
15
)	Glej na primer sodbo FNCE, navedeno v opombi 14, točki 13 in 14.
(
16
)	To ne vpliva na pristojnost Komisije, da sprejme začasno odredbo za zadržanje izplačila pomoči v času do dokončne odločitve.
(
17
)	Glej sodbo z dne 11. decembra 1973 v zadevi Lorenz GmbH proti Zvezni republiki Nemčiji in drugim (120/73, Recueil, str. 1471, točka 8), ter sodbi FNCE, navedeno v opombi 14, točka 11, in SFEI, navedeno v opombi 10, točka 39.
(
18
)	Glej na primer sodbo z dne 21. julija 2005 v zadevi Xunta de Galicia (C-71/04, ZOdl., str. I-7419, točka 49).
(
19
)	Glej sodbo FNCE, navedeno v opombi 14, točki 16 in 17, sodbo z dne 21. oktobra 2003 v združenih zadevah Van Calster in Cleeren (C-261/01 in C-262/01, Recueil, str. I-12249, točki 62 in 63), in sodbo Xunta de Galicia, navedeno v opombi 18, točka 31.
(
20
)	Glej sodbo Transalpine Ölleitung, navedeno v opombi 10, točka 41.
(
21
)	Glej sodbo z dne 14. februarja 1990 v zadevi Francija proti Komisiji („Boussac“) (C-301/87, Recueil, str. I-307).
(
22
)	Glej sklepne predloge v zadevi „Boussac“, navedene v opombi 21, točka 19. Generalni pravobranilec Jacobs je poudaril nujnost, da se zagotovi strogo spoštovanje postopkov iz člena 88 ES, še posebej, kadar na tem področju ni postopkovne ureditve.
(
23
)	Navedena v opombi 12, točka 25.
(
24
)	Sodba z dne 22. novembra 2001 v zadevi Ferring (C-53/00, Recueil, str. I-9067).
(
25
)	Sodba z dne 24. julija 2003 v zadevi Altmark Trans in Regierungspräsidium Magdeburg (C-280/00, Recueil, str. I-7747).
(
26
)	Sodba z dne 5. oktobra 2004 v zadevi Komisija proti Grčiji (C-475/01, ZOdl., str. I-8923, točka 18 in navedena sodna praksa).
(
27
)	Glej sodbo z dne 1. junija 2006 v združenih zadevah P & O European Ferries (Vizcaya) in Diputación Foral de Vizcaya proti Komisiji (C-442/03 P in C-471/03 P, ZOdl., str. I-4845, točka 43 in navedena sodna praksa).
(
28
)	Glej sodbi z dne 20. septembra 1990 v zadevi Komisija proti Nemčiji (C-5/89, Recueil, str. I-3437, točka 14), in z dne 14. januarja 1997 v zadevi Španija proti Komisiji (C-169/95, Recueil, str. I-135, točka 51).
(
29
)	„[…] sodni nadzor odločb o državnih pomočeh, ki ga izvajajo sodišča Skupnosti, ne more biti nekaj izjemnega in nepredvidljivega, glede na to, da je sestavni in bistveni del sistema, ki ga za ta namen ustanavlja Pogodba. Vesten gospodarski subjekt se mora dobro zavedati dejstva, da se lahko znotraj dvomesečnega roka iz člena 230 ES odločba Komisije z učinkom, da državni ukrep ni državna pomoč, izpodbija pred sodišči Skupnosti.“ Sodba, navedena v opombi 27; glej točko 153 sklepnih predlogov.
(
30
)	Sodba z dne 29. aprila 2004 v zadevi Italija proti Komisiji (C-91/01, Recueil, str. I-4355, točka 66).
(
31
)	Glej sodbo z dne 5. avgusta 2003 v združenih zadevah P & O European Ferries (Vizcaya) in Diputación Foral de Vizcaya proti Komisiji (T-116/01 in T-118/01, Recueil, str. II-2957, točka 209).