62023CC0572
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
MACIEJA SZPUNARJA,
predstavljeni 4. septembra 2025 (
1
)
Zadeva C‑572/23 P
Carles Puigdemont i Casamajó,
Antoni Comín i Oliveres,
Clara Ponsatí i Obiols
proti
Evropskemu parlamentu
„Pritožba – Pravo institucij – Člani Evropskega parlamenta – Privilegiji in imunitete – Zahteva za odvzem imunitete, vložena v okviru kazenskega postopka – Obravnava zahteve s strani Parlamenta – Nepristranskost – Merila za odvzem imunitete – Diskrecijska pravica Parlamenta – Sklep o odvzemu imunitete poslanca – Ničnostna tožba – Ohranitev pravnega interesa pritožnika po izteku njegovega poslanskega mandata“
I. Uvod
1.
Carles Puigdemont i Casamajó, Antoni Comín i Oliveres in Clara Ponsatí i Obiols s pritožbo predlagajo razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 5. julija 2023, Puigdemont i Casamajó in drugi/Parlament (T‑272/21, EU:T:2023:373; v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je zavrnilo njihovo tožbo za razglasitev ničnosti sklepov Evropskega parlamenta P9_TA(2021)0059, P9_TA(2021)0060 in P9_TA(2021)0061 z dne 9. marca 2021 o zahtevi za odvzem njihove imunitete (v nadaljevanju: sporni sklepi). (
2
)
2.
V utemeljitev svojih predlogov pritožniki navajajo deset pritožbenih razlogov. V skladu z željo Sodišča se bom v teh sklepnih predlogih osredotočil na tretji, peti in šesti pritožbeni razlog. Poleg tega bom Sodišču predlagal, naj po uradni dolžnosti preuči vprašanje, ali imajo pritožniki po 15. juliju 2024, torej po izteku njihovega poslanskega mandata v okviru devetega parlamentarnega obdobja, še pravni interes.
II. Pravo Unije
3.
Člen 9 Protokola (št. 7) o privilegijih in imunitetah Evropske unije, (
3
) ki je priloga k Pogodbama EU in DEU (v nadaljevanju: Protokol št. 7), določa:
„Med zasedanjem Evropskega parlamenta njegovi člani uživajo:
(a)
na ozemlju svoje države imunitete, priznane članom parlamenta te države;
(b)
na ozemlju vseh drugih držav članic imuniteto pred kakršnim koli priporom in sodnim postopkom.
Za člane velja imuniteta tudi medtem, ko potujejo do kraja zasedanja Evropskega parlamenta in nazaj.
Kadar je član zaloten pri storitvi kaznivega dejanja, sklicevanje na imuniteto ni mogoče in Evropskemu parlamentu ne preprečuje uresničevanja pravice do odvzema imunitete svojemu članu.“
4.
Protokol št. 7 v poglavju VII, naslovljenem „Splošne določbe“, v členu 18 določa:
„Institucije Unije sodelujejo s pristojnimi organi zadevnih držav članic pri uporabi tega protokola.“
5.
Notranja organizacija Parlamenta je urejena z njegovim Poslovnikom. Člen 5 Poslovnika, ki se uporablja za deveto parlamentarno obdobje (2019–2024) (
4
) (v nadaljevanju: Poslovnik), naslovljen „Privilegiji in imunitete“, določa:
„1.   Poslanci uživajo privilegije in imunitete, določene v Protokolu št. 7 […].
2.   Parlament pri izvajanju svojih pooblastil v zvezi s privilegiji in imunitetami ohranja integriteto kot demokratična zakonodajna skupščina in zagotavlja neodvisnost poslancev pri opravljanju njihovih obveznosti. Parlamentarna imuniteta ni osebni privilegij poslanca, temveč je jamstvo neodvisnosti Parlamenta kot celote in njegovih poslancev.
[…]“
6.
Člen 6 Poslovnika, naslovljen „Odvzem imunitete“, določa:
„1.   Vsaka zahteva za odvzem imunitete se oceni v skladu s členi 7, 8 in 9 Protokola št. 7 ter v skladu z načeli iz člena 5(2) tega poslovnika.
[…]“
7.
Člen 9 Poslovnika, naslovljen „Postopki v zvezi z imuniteto“, določa:
„1.   Vsaka zahteva za odvzem imunitete poslancu, ki jo na predsednika [Parlamenta] naslovi pristojni organ države članice, ali za zaščito privilegijev in imunitete, ki jo na predsednika naslovi poslanec ali nekdanji poslanec, se razglasi na plenarnem zasedanju in posreduje pristojnemu odboru.
[…]
3.   Odbor nemudoma preuči zahteve za odvzem imunitete ali zahteve za zaščito privilegijev in imunitete, pri čemer upošteva[…] njihovo relativno zapletenost.
4.   Odbor predlaga obrazložen sklep, ki priporoča sprejetje ali zavrnitev zahteve za odvzem imunitete ali zahteve za zaščito privilegijev in imunitete. Predlogi sprememb niso dopustni. Če je predlog zavrnjen, se šteje, da je sprejet nasprotni sklep.
5.   Odbor lahko od zadevnega organa zahteva kakršno koli informacijo ali pojasnilo, ki se mu zdi potrebno za oblikovanje mnenja, ali je imuniteto treba odvzeti ali zaščititi.
6.   Zadevni poslanec ima možnost zagovora in lahko predloži vse dokumente ali druge pisne dokaze, ki se mu zdijo pomembni.
Zadevni poslanec ni prisoten na razpravi o zahtevi za odvzem ali zaščito njegove imunitete, razen na samem zagovoru.
[…]
7.   Kadar se zahteva za odvzem ali zaščito imunitete nanaša na več točk, je vsaka točka lahko predmet ločenega sklepa. Izjemoma je lahko v poročilu odbora predlagano, naj odvzem ali zaščita imunitete velja le za kazenski pregon ter da do pravnomočnosti sodbe poslancu ni mogoče odvzeti prostosti ali ga zapreti ali zoper njega uvesti ukrepe, ki mu onemogočajo izvrševanje nalog iz njegovega mandata.
8.   Odbor lahko poda obrazloženo mnenje o pristojnosti organa in dopustnosti zahteve, vendar se v nobenem primeru ne izreče niti o krivdi ali nekrivdi poslanca niti se ne izreče o tem, ali mnenja oziroma dejanja, ki se pripisujejo poslancu, upravičujejo kazenski pregon, četudi se pri obravnavi zahteve podrobno seznani z dejstvi primera.
[…]
11.   Odbor obravnava te zadeve in vse prejete dokumente strogo zaupno. Zahteve glede postopkov v zvezi z imuniteto vedno obravnava brez navzočnosti javnosti.
[…]
13.   Odbor določi načela za uporabo tega člena.
14.   Vsaka poizvedba pristojnega organa o obsegu privilegijev ali imunitet poslancev se obravnava v skladu z gornjimi določbami.“
III. Dejansko stanje, izpodbijana sodba, postopek pred Sodiščem in predlogi strank
A.
Dejansko stanje
8.
Dejansko stanje spora je predstavljeno v točkah od 2 do 19 izpodbijane sodbe. Povzeti ga je mogoče tako.
9.
Ob sprejetju Ley 19/2017 del Parlamento de Cataluña, reguladora del referéndum de autodeterminación (zakon št. 19/2017 katalonskega parlamenta o referendumu o samoodločbi) z dne 6. septembra 2017 (
5
) in Ley 20/2017 del Parlamento de Cataluña, de transitoriedad jurídica y fundacional de la República (zakon št. 20/2017 katalonskega parlamenta o pravnem prehodu in ustanovitvi republike) z dne 8. septembra 2017 (
6
) ter ob izvedbi referenduma o samoodločbi 1. oktobra 2017, ki je bil določen s prvim od teh dveh zakonov, katerega izvajanje določb je bilo v tem času ustavljeno z odločbo Tribunal Constitucional (ustavno sodišče, Španija), je bil C. Puigdemont i Casamajó (v nadaljevanju: prvi pritožnik) predsednik Generalitat de Cataluña (avtonomna skupnost Katalonija, Španija), A. Comín i Oliveres (v nadaljevanju: drugi pritožnik) in C. Ponsatí i Obiols (v nadaljevanju: tretja pritožnica) pa sta bila člana Gobierno autonómico de Cataluña (avtonomna vlada Katalonije, Španija).
10.
Zaradi sprejetja teh zakonov in izvedbe tega referenduma so Ministerio fiscal (državno tožilstvo, Španija), Abogado del Estado (državni odvetnik, Španija) in politična stranka VOX sprožili kazenski postopek zoper več oseb, med drugim proti pritožnikom, ki so jim očitali, da so med drugim storili kaznivi dejanji „vstajništva“ in „zlorabe javnih sredstev“. Tribunal Supremo (vrhovno sodišče, Španija) je s sklepom z dne 9. julija 2018 ugotovilo, da se pritožniki niso udeležili postopka, ker so pobegnili iz Kraljevine Španije, in kazenski postopek zoper njih prekinilo, dokler jih ne najdejo.
11.
Pritožniki so nato kandidirali na volitvah v Parlament, ki so v Španiji potekale 26. maja 2019, po koncu katerih sta bila prva dva pritožnika izvoljena z učinkom od 2. julija 2019.
12.
Preiskovalni sodnik kazenskega oddelka Tribunal Supremo (vrhovno sodišče) je 14. oktobra 2019 zoper prvega pritožnika izdal nacionalni nalog za prijetje, evropski nalog za prijetje in mednarodni nalog za prijetje, da bi mu lahko sodili v zadevnem kazenskem postopku. Isti sodnik je 4. novembra 2019 izdal enake naloge za prijetje zoper drugega pritožnika in tretjo pritožnico.
13.
Predsednik Tribunal Supremo (vrhovno sodišče) je 13. januarja 2020 Parlament obvestil o zahtevi z dne 10. januarja 2020, posredovani prek predsednika kazenskega senata navedenega sodišča na podlagi sklepa preiskovalnega sodnika tega senata z istega dne, za odvzem poslanske imunitete prvemu in drugemu pritožniku.
14.
Po izstopu Združenega kraljestva Velike Britanije in Severne Irske iz Evropske unije 31. januarja 2020 se je Parlament 10. februarja 2020 seznanil z izvolitvijo tretje pritožnice za poslanko z učinkom od 1. februarja 2020.
15.
Istega dne je predsednik Tribunal Supremo (vrhovno sodišče) Parlament obvestil o zahtevi z dne 4. februarja 2020, posredovani prek predsednika kazenskega senata navedenega sodišča na podlagi sklepa preiskovalnega sodnika tega senata z istega dne, za odvzem imunitete tretji pritožnici.
16.
Podpredsednik Evropskega parlamenta je na plenarnem zasedanju posredoval zahteve za odvzem imunitete ter jih poslal Odboru Parlamenta za pravne zadeve (v nadaljevanju: odbor JURI).
17.
Pritožniki so Parlamentu predložili pripombe. Odbor JURI jih je tudi zaslišal 14. januarja 2021.
18.
Odbor JURI je 23. februarja 2021 sprejel poročila A 9-0020/2021, A 9-0021/2021 in A 9-0022/2021 o zahtevah za odvzem imunitete pritožnikom.
19.
Parlament je spornimi sklepi ugodil zahtevam iz točk 13 in 15 teh sklepnih predlogov.
B.
Izpodbijana sodba
20.
Pritožniki so 19. maja 2021 pri Splošnem sodišču vložili tožbo za razglasitev ničnosti spornih sklepov.
21.
V utemeljitev svojih tožb so pritožniki navedli osem tožbenih razlogov. Štirje tožbeni razlogi, (
7
) ki se pomembni v okviru teh sklepnih predlogov, so se v bistvu nanašali na to, da Parlament domnevno ni spoštoval načel nepristranskosti in pravičnosti postopka (tretji tožbeni razlog), na kršitev načel pravne varnosti in lojalnega sodelovanja, pravice do učinkovitega sodnega varstva in pravice do obrambe zaradi nejasnosti spornih sklepov (peti tožbeni razlog), na kršitev člena 343 PDEU, člena 9 Protokola št. 7 in člena 5(2) Poslovnika, ker naj Parlament ne bi upošteval omejitev svoje pristojnosti za odvzem imunitete svojim članom (šesti tožbeni razlog), in na kršitev načel dobrega upravljanja in enakega obravnavanja, ker naj bi Parlament neutemeljeno odstopil od svoje prejšnje prakse oziroma naj bi storil očitno napako pri presoji (sedmi tožbeni razlog).
22.
S sklepom podpredsednika Sodišča z dne 24. maja 2022, Puigdemont i Casamajó in drugi/Parlament in Španija (C‑629/21 P(R), EU:C:2022:413), je bilo izvrševanje spornih sklepov odloženo.
23.
Splošno sodišče je z izpodbijano sodbo zavrnilo osem tožbenih razlogov, ki so jih navedli pritožniki.
24.
Kar zadeva tretji ničnostni razlog, je Splošno sodišče najprej zavrnilo prve tri dele v zvezi z imenovanjem enega poročevalca za tri zadeve v zvezi z imuniteto (točka 238 izpodbijane sodbe), na neobstoj nepristranskosti imenovanega poročevalca (točka 257 te sodbe) in na neobstoj nepristranskosti predsednika odbora JURI (točka 262 te sodbe). Nato je menilo, da so bili ti trije deli zavrnjeni, zato ni bilo treba obravnavati četrtega dela tega tožbenega razloga, ki se nanaša na zaupnost dela odbora JURI (točka 262 iste sodbe).
25.
Kar zadeva peti ničnostni razlog, je Splošno sodišče ugotovilo, da sporni sklepi niso bili nejasni glede postopkov, v zvezi s katerimi je bila imuniteta odvzeta (točka 97 izpodbijane sodbe), in da člen 9, drugi odstavek, Protokola št. 7 pritožnikom ni zagotavljal varstva, ki bi bilo neodvisno od tistega, ki so ga imeli na podlagi člena 9, prvi odstavek, tega protokola (točka 107 te sodbe).
26.
Kar zadeva šesti in sedmi ničnostni razlog, je Splošno sodišče v točki 143 izpodbijane sodbe najprej zavrnilo šesti tožbeni razlog v delu, v katerem se nanaša na kršitev člena 343 PDEU, člena 9 Protokola št. 7 in člena 5(2) Poslovnika ter nekaterih temeljnih pravic pritožnikov. Nato je v točki 187 te sodbe zavrnilo šesti tožbeni razlog v delu, v katerem se nanaša na napačno ugotovljeno dejansko stanje in napačno uporabo prava s strani Parlamenta pri preučitvi fumus persecutionis, in sedmi tožbeni razlog.
C.
Postopek pred Sodiščem in predlogi strank
27.
Pritožniki so 15. septembra 2023 vložili pritožbo zoper izpodbijano sodbo. Parlament in Kraljevina Španija, ki ji je bila dovoljena intervencija v podporo predlogom Parlamenta v zadevi pred Splošnim sodiščem, sta predložila svoja odgovora na pritožbo. S sklepom predsednika Sodišča se je strankam dovolilo, da vložijo repliko in dupliko.
28.
Pritožniki s pritožbo Sodišču predlagajo, naj:
–
razveljavi izpodbijano sodbo;
–
sporne sklepe razglasi za nične ali, podredno, zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču, in
–
Parlamentu in Kraljevini Španiji naloži plačilo stroškov ali, podredno, odločitev o stroških pridrži.
29.
Parlament in Kraljevina Španija Sodišču predlagata, naj:
–
pritožbo zavrne in
–
pritožnikom naloži plačilo stroškov.
30.
Sodišče je odločilo, da bo o zadevi odločilo brez obravnave.
IV. Analiza
A.
Pritožba
31.
Pritožniki v utemeljitev pritožbe navajajo deset pritožbenih razlogov. Kot sem že navedel in v skladu z željo Sodišča, se bom v svojih sklepnih predlogih osredotočil na tretji, peti in šesti pritožbeni razlog, ki se nanašajo na neobstoj nepristranskosti in pravičnosti v postopku odvzema imunitete pred Parlamentom (tretji razlog), nejasnost spornih sklepov (peti razlog) ter napake pri razlagi in uporabi pravil v zvezi z odločitvijo o odvzemu poslanske imunitete, zlasti glede tega, kako je Parlament presodil fumus persecutionis (šesti razlog). Najprej bom preučil tretji pritožbeni razlog, nato šesti pritožbeni razlog in na koncu peti pritožbeni razlog.
32.
Preden začnem z analizo treh zadevnih pritožbenih razlogov, menim, da je treba podati nekaj pripomb, na eni strani, o ohranitvi pravnega interesa pritožnikov po koncu devetega parlamentarnega obdobja ter, na drugi strani, o poslanski imuniteti iz člena 9 Protokola št. 7 in sodnem nadzoru nad sklepom o odvzemu te imunitete.
B.
Ohranitev pravnega interesa pritožnikov
33.
Ni sporno, da mora Sodišče v okviru pritožbe po uradni dolžnosti preveriti dopustnost pritožbe, vključno z vprašanjem, ali pritožniki še imajo pravni interes. (
8
) V obravnavani zadevi menim, da bi Sodišče to moralo preučiti po uradni dolžnosti glede na spremembo položaja pritožnikov zaradi izteka njihovega poslanskega mandata po koncu devetega parlamentarnega obdobja 15. julija 2024. Naj poudarim, da stranke tega vprašanja niso mogle obravnavati v pisnem postopku, ki se je končal 2. julija 2024, torej pred koncem devetega parlamentarnega obdobja.
34.
V zvezi s tem naj spomnim, da je pravni interes bistven in prvi pogoj za vsa pravna sredstva pred sodišči, ki jih vloži fizična ali pravna oseba. (
9
) Ta interes mora obstajati ob vložitvi pravnega sredstva, sicer to ni dopustno, in biti podan do razglasitve sodne odločbe, sicer se postopek ustavi. (
10
) Pogoj za tak interes je, da ima lahko razglasitev ničnosti tega akta pravne posledice in da lahko rezultat pravnega sredstva stranki, ki ga je vložila, prinese korist. (
11
)
35.
V tem smislu naj poudarim, na eni strani, da prvi pritožnik in tretja pritožnica od 16. julija 2024 ne uživata več imunitet iz člena 9 Protokola št. 7, ker se jima je iztekel poslanski mandat. Zato jima morebitna razglasitev ničnosti spornih sklepov v zvezi z njima ne bi prinesla nobene koristi. Na drugi strani naj ugotovim, da je podpredsednik Sodišča v okviru postopka pred Splošnim sodiščem s sklepom z dne 24. maja 2022 (
12
) odredil odlog izvršitve spornih sklepov, da ta sklep ni bil umaknjen pred sprejetjem izpodbijane sodbe in da po sprejetju izpodbijane sodbe kljub temu, da v okviru postopka pred Sodiščem niso bili uporabljeni začasni ukrepi, sporni sklepi vsekakor niso bili izvršeni pred iztekom poslanskega mandata.
36.
V teh okoliščinah menim, da prvi pritožnik in tretja pritožnica zaradi izteka njunih poslanskih mandatov nimata več interesa za razglasitev ničnosti spornih sklepov v zvezi z njima (sklepa P9_TA(2021)0059 in P9_TA(2021)0061) in da je zato njuna pritožba postala brezpredmetna. Glede na to, da jima rezultat te pritožbe ne bi prinesel nobene koristi, je treba šteti, da je treba postopek v zvezi z njima ustaviti. V teh okoliščinah Sodišču predlagam, naj na podlagi člena 149 Poslovnika Sodišča odloči, da se postopek v zvezi s pritožbo, ki sta jo vložila prvi pritožnik in tretja pritožnica, ustavi.
37.
V primeru drugega pritožnika je položaj drugačen. Iz spisa v zadevi Comín i Oliveres/Parlament (T‑477/24) Splošnega sodišča namreč izhaja, da je bil 9. junija 2024 ponovno izvoljen za poslanca Parlamenta v desetem parlamentarnem obdobju. Vendar njegovega imena ni na seznamu kandidatov, izvoljenih v Španiji, ki ga je španska osrednja volilna komisija sporočila Parlamentu. Ta komisija je Parlamentu sporočila, da drugi pritožnik ni prisegel ali obljubil, da bo spoštoval špansko ustavo, zaradi česar je razglasila sprostitev njegovega sedeža v Parlamentu in začasno prekinitev vseh posebnih pravic, povezanih z njegovo funkcijo, dokler ne izreče te prisege ali te obljube. (
13
) Ob upoštevanju sodbe Junqueras Vies (
14
) to pomeni, da je treba šteti, da drugi pritožnik še vedno uživa imuniteto na podlagi člena 9 Protokola št. 7 in da ohranja interes za razglasitev ničnosti spornega sklepa v zvezi z njim (sklep P9_TA(2021)0060).
38.
Ker ima drugi pritožnik še naprej pravni interes in za primer, če se Sodišče ne bi strinjalo z mojim stališčem, da prvi pritožnik in tretja pritožnica nimata pravnega interesa, bom obravnaval tretji, peti in šesti pritožbeni razlog.
C.
Nedotakljivost in sodni nadzor nad sklepom o odvzemu imunitete
39.
V skladu s kontinentalno tradicijo, katere korenine segajo v francosko revolucijo, (
15
) Protokol št. 7 določa dve obliki poslanske imunitete, in sicer neodgovornost (za izražena mnenja ali oddane glasove pri opravljanju poslanskih funkcij) (člen 8 tega protokola) in nedotakljivost (zaščita pred kakršnim koli ukrepom odvzema prostosti in kakršnim koli sodnim postopkom za katero koli drugo dejanje) (člen 9 tega protokola). Prav ta druga oblika je tista, ki je predmet spora v tej zadevi.
40.
Čeprav Protokol št. 7 izrecno določa, da se nedotakljivost drugače kot pri neodgovornosti lahko odvzame, pa ne določa, katera materialna merila morajo biti izpolnjena za sprejetje take odločitve, ki poleg tega niso izrecno določena niti v primarni zakonodaji niti v pravno zavezujočih aktih sekundarne zakonodaje. Zanesljivo je le to, da je odvzem poslanske imunitete v pristojnosti Parlamenta.
41.
V teh okoliščinah se postavlja vprašanje o obsegu pristojnosti Parlamenta, ki obravnava zahtevo za odvzem imunitete enega od njegovih članov, in obsegu sodnega nadzora nad njegovo odločitvijo. Ker v zakonodajnih besedilih v zvezi s tem ni določeno nič, je treba odgovor iskati v namenu poslanske imunitete, kot je razložena v sodni praksi.
42.
V zvezi s tem je Sodišče, opirajoč se na sodno prakso Evropskega sodišča za človekove pravice (v nadaljevanju: ESČP), (
16
) že odločilo, da je namen imunitet, ki so določene v korist članov Evropskega parlamenta, zagotoviti neodvisnost te institucije pri opravljanju njenih nalog. (
17
) Kot je bilo že navedeno v mojih sklepnih predlogih v zadevi Junqueras Vies, čeprav parlamentarna imuniteta nastopa v obliki zaščite, zagotovljene vsakemu članu Parlamenta osebno, pa ne gre za privilegij poslanca, katerega namen bi bil tega poslanca izvzeti iz uporabe splošnega zakona, temveč za mehanizem zaščite Parlamenta kot celote. (
18
) V zvezi s tem je iz sodne prakse ESČP tudi razvidno, da je imuniteta pred sodnimi postopki izjema od splošnega prava, ki ureja pregon in sojenje za domnevna kazniva dejanja, zato morajo države poskrbeti za to, da ima jasno opredeljeno omejeno področje uporabe, tako da je politični predstavniki ne morejo uporabiti kot sredstvo za izogibanje roki pravice. (
19
)
43.
Glede na namen nedotakljivosti kot mehanizma za zaščito samega Parlamenta, glede na to, da ni nobene določbe v primarni zakonodaji glede materialnih meril, ki morajo biti izpolnjena za odvzem poslanske imunitete, in glede na dejstvo, da je odločitev o odvzemu imunitete v pristojnosti Parlamenta, je po mojem mnenju treba šteti, da ima ta institucija široko diskrecijsko pravico pri obravnavanju zahtev za odvzem imunitete. To pomeni tako pristojnost za določitev postopkovnih pravil, ki se uporabijo, in materialnih meril za odvzem imunitete kot tudi pristojnost za prosto odločanje o vloženi zahtevi.
44.
Res pa je, da široka diskrecijska pravica, ki jo ima Parlament, ne more izključiti sodnega nadzora nad njegovimi odločitvami o odvzemu imunitete. Taka odločitev namreč na eni strani vpliva na pravni položaj zadevnega poslanca, ki bi moral imeti možnost uveljavljati svoje pravice. Na drugi strani vpliva na pravico do učinkovitega sodnega varstva posameznikov, ki so bili oškodovani zaradi dejanj tega poslanca.
45.
Vendar se glede na široko diskrecijsko pravico Parlamenta strinjam s sodno prakso Splošnega sodišča, (
20
) da mora v okviru sodnega nadzora nad odločitvijo o odvzemu imunitete sodišče Unije načeloma samo preveriti, ali so bila spoštovana pravila postopka, ali je institucija pravilno ugotovila dejansko stanje in ali je pri presoji tega dejanskega stanja prišlo do očitne napake ali do zlorabe pooblastil. (
21
) Samo Parlament je namreč pristojen za presojo, ali odvzem imunitete glede na vsa upoštevna dejstva ogroža njegovo neodvisnost pri opravljanju njegovih nalog ali ne.
46.
Ob upoštevanju teh načel je treba po mojem mnenju preučiti tri pritožbene razloge.
D.
Tretji pritožbeni razlog
47.
S tretjim pritožbenim razlogom pritožniki Splošnemu sodišču očitajo, da je napačno uporabilo pravo, ko je ugotovilo, da ni bila kršena njihova pravica, da Parlament nepristransko in pravično obravnava njihove zadeve. Ta razlog je razdeljen na štiri dele, od katerih se prvi nanaša na odločitev o imenovanju enega poročevalca za tri zadeve v zvezi z imuniteto, drugi na nepristranskost tega poročevalca, tretji na nepristranskost predsednika odbora JURI in četrti na zaupnost postopka pred odborom JURI.
48.
Uvodoma ugotavljam, da postopek, ki ureja obravnavo zahtev za odvzem imunitete v Parlamentu, ureja Poslovnik, zlasti člen 9 z naslovom „Postopki v zvezi z imuniteto“. V skladu s členom 9(13) tega poslovnika odbor JURI določi načela za uporabo tega člena. V devetem parlamentarnem obdobju so bila ta načela v sporočilu poslancem (11/2019) z dne 19. novembra 2019 o načelih, ki se uporabljajo za zahteve za odvzem imunitete (v nadaljevanju: sporočilo št. 11/2019).
49.
V zvezi s tem naj pripomnim, da je Sodišče že razsodilo, da eno od sporočil, ki ga je nadomestilo sporočilo št. 11/2019, in sicer sporočilo št. 11/2003 z dne 6. junija 2003, ki ga je sprejel odbor Parlamenta za pravne zadeve in notranji trg, ni imelo pravno zavezujoče narave. (
22
) Menim, da enako velja za sporočilo št. 11/2019. Gre za namreč akt o notranji organizaciji dela odbora JURI in ni zavezujoč za Parlament. Vendar to ne izključuje tega, da se ta akt upošteva pri presoji pravilnosti postopka, ki je pripeljal do sprejetja odločbe o odvzemu imunitete. Sporočilo št. 11/2003 se namreč nanaša na prakso odbora JURI, ki je pristojen za obravnavo zahteve za odvzem imunitete in pripravo osnutka sklepa Parlamenta. Poleg tega je to sporočilo naslovljeno na poslance in zato ni le vir informacij o tem, kako odbor JURI obravnava zadeve v zvezi z imuniteto, temveč tudi dokument, ki lahko pri poslancih vzbudi legitimna pričakovanja v zvezi z njihovimi procesnimi pravicami.
50.
Pravila, določena v poslovniku in sporočilu št. 11/2019, ter način, kako jih Parlament uporablja, morajo biti v skladu s primarnim pravom. V zvezi s tem, naj spomnim, da pravica do dobrega upravljanja, določena v členu 41 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina), določa, da ima vsakdo med drugim pravico, da institucije Unije njegove zadeve obravnavajo nepristransko in pravično. Po mojem mnenju ni mogoče izključiti uporabe te določbe za postopke odvzema imunitete. (
23
)
51.
Kar zadeva to zahtevo po nepristranskosti, ta zajema subjektivno nepristranskost v smislu, da noben član zadevne institucije, ki vodi postopek v zadevi, ne sme biti pristranski in ne sme imeti osebnih predsodkov, ter objektivno pristranskost v smislu, da mora institucija zagotoviti ustrezna jamstva, da se v zvezi s tem izključi vsak upravičen dvom. (
24
)
52.
Kljub temu menim, da je treba v zadevah v zvezi z imuniteto pri določanju natančne vsebine pravice do nepristranskega obravnavanja zadev upoštevati namen postopka in odnos, ki po definiciji obstaja med osebami, odgovornimi za obravnavanje zadev, in osebo, na katero se postopek nanaša. V zvezi s tem je treba najprej ugotoviti, da v vsakem postopku za odvzem imunitete po definiciji obstaja posebno razmerje med zadevno osebo in osebami, ki delujejo v imenu institucije, pristojne za izdajo odločbe. V teh zadevah je namreč Parlament, ki mora odločiti o pravici enega od svojih poslancev, institucija, ki po svoji naravi ni sodna, temveč politična. Za Parlament je značilno, da si njegovi poslanci, ki pripadajo različnim političnim skupinam, ideološko nasprotujejo in so v tem smislu v stalnem sporu na političnem področju. Poleg tega so odločitve o odvzemu poslanske imunitete izključno v pristojnosti Parlamenta. Zato jih je treba sprejeti v skladu s pravili, ki urejajo sprejemanje odločitev te institucije, torej z glasovanjem, v katerem sodelujejo vsi člani Parlamenta. Iz tega izhaja, da imajo tudi poslanci, ki so v sporu na nepolitični ravni, možnost sodelovati pri sprejetju končne odločitve o odvzemu imunitete članu Parlamenta.
53.
Zato za poslance, ki sodelujejo pri obravnavanju zadev v zvezi z imuniteto, ni mogoče uporabiti enakega merila nepristranskosti kot za sodišča ali upravne organe, ki obravnavajo zadeve posameznikov. Če bi se poslancem, ki so odgovorni za pripravo sklepa o odvzemu imunitete, glede objektivne nepristranskosti naložile zahteve, primerljive s tistimi, ki veljajo za sodnike ali osebe, ki delujejo v imenu upravnih organov, se ne bi upoštevale posebnosti Parlamenta in narava postopka za odvzem imunitete.
54.
V teh okoliščinah menim, da je treba zgolj politične spore med osebami, odgovornimi za postopek odvzema imunitete, in osebami, na katere se ta postopek nanaša, šteti za neupoštevne v okviru presoje objektivne nepristranskosti prvonavedenih oseb. Enako velja za osebe, odgovorne za obravnavo zahteve za odvzem imunitete ali za organizacijo dela odbora JURI. Te osebe namreč niso pozvane, naj odločajo o taki zahtevi, temveč so skupaj z drugimi člani odbora JURI odgovorne za pripravo predloga sklepa, ki se nato predloži Parlamentu v razpravo in glasovanje. Če ni predvideno, da so poslanci, ki so v političnem sporu, izločeni iz glasovanja Parlamenta o zahtevi za odvzem imunitete poslanca, potem tak spor a fortiori ne bi mogel upravičiti izločitve poslancev, pristojnih za obravnavo take zahteve in organizacijo dela odbora JURI.
1. Prvi del tretjega pritožbenega razloga
a) Trditve strank
55.
Pritožniki trdijo, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ko je v točkah od 229 do 238 izpodbijane sodbe odločilo, da nista bili kršeni nepristranskost in pravičnost postopka, čeprav je bil za tri zadeve v zvezi z imuniteto imenovan en sam poročevalec. Po njihovem mnenju Parlament tako ni upošteval točk 6 in 8 sporočila št. 11/2019 ter je kršil člen 41(1) in člen 39(2) Listine, zlasti zaradi neobstoja nepristranskosti osebe, imenovane za poročevalca. Navajajo, da je bil edini dokument, priložen sporočilu št. 1/2020, sodba Tribunal Supremo (vrhovno sodišče) z dne 14. oktobra 2019 in da je Splošno sodišče izkrivilo dokaze, ker je to sodbo opredelilo kot „spremni dopis“. Poleg tega pritožniki kritizirajo ugotovitve Splošnega sodišča v točki 237 izpodbijane sodbe, da točki 6 in 8 sporočila št. 11/2019 ne določata pravice v korist članov Parlamenta. V zvezi s tem so trdili, da če bi bil za vsako zadevo v zvezi imuniteto imenovan drug poročevalec, bi bil lahko vsaj eden od njih nepristranski. Po njihovem mnenju je v skladu s členom 52(1) Listine le izrecna določba, sprejeta na podlagi člena 9(13) Poslovnika, Parlamentu omogočala, da imenuje enega poročevalca.
56.
Parlament, ki ga v tej točki podpira Kraljevina Španija, ugotavlja, da je treba ta del tretjega pritožbenega razloga zavrniti, in meni, da ni dopusten zaradi pomanjkljive obrazložitve, saj pritožniki niso navedli, v čem naj bi bila napaka v obrazložitvi Splošnega sodišča in so zgolj predstavili lastno razlago. Parlament meni, da ta del, če bi bil dopusten, ne bi bil utemeljen, ker Splošno sodišče ni napačno uporabilo prava. Poleg tega Parlament meni, da so ugotovitve Splošnega sodišča v točki 237 izpodbijane sodbe navedene podredno in da je zato trditev v zvezi s to točko brezpredmetna.
b) Presoja
57.
Splošno sodišče je najprej v točki 232 izpodbijane sodbe predstavilo vsebino točk od 6 do 8 sporočila št. 11/2019. Iz tega je razvidno, da točka 6 Poslovnika določa, da pristojni odbor imenuje poročevalca za „vsako zahtevo za odvzem imunitete“. V skladu s točko 7 tega sporočila mora vsaka politična skupina imenovati poslanca, ki opravlja delo stalnega poročevalca za zadeve v zvezi z imuniteto in naloge koordinatorja, „da se zagotovi, da zadeve v zvezi z imuniteto obravnavajo izkušeni poslanci“. Točka 8 tega sporočila v prvem stavku določa, da za vsako zadevo v zvezi z imuniteto za mesto poročevalca velja enakomerna rotacija med političnimi skupinami. (
25
)
58.
Splošno sodišče je nato v točki 236 izpodbijane sodbe najprej na eni strani ugotovilo, da načela enakomerne rotacije funkcije poročevalca, določenega v točki 8 sporočila št. 11/2019, ni mogoče razlagati, kot da preprečuje, da je za preučitev več povezanih zadev v zvezi z imuniteto imenovan samo en poročevalec, če se zahteve za odvzem imunitete kot v obravnavani zadevi nanašajo na poslance, ki so predmet istega kazenskega postopka. Na drugi strani je Splošno sodišče v točki 237 te sodbe med drugim dodatno ugotovilo, da točka 8 sporočila št. 11/2019 ne določa pravice v korist poslancev.
59.
V nasprotju s trditvami Parlamenta menim, da je prvi del tretjega pritožbenega razloga dopusten v delu, ki se nanaša na to, da je Splošno sodišče pri razlagi točk 6 in 8 sporočila št. 11/2019 napačno uporabilo pravo. Če stranka izpodbija to, kako je Splošno sodišče razlagalo ali uporabilo pravo Unije, se namreč o pravnih vprašanjih, obravnavanih na prvi stopnji, lahko ponovno razpravlja v pritožbenem postopku (
26
) Vendar ta del ni utemeljen, ker je razlaga teh točk, ki jo je podalo Splošno sodišče, pravilna.
60.
Naj poudarim, da pritožniki v prvem delu med drugim trdijo, da je bila zaradi dodelitve njihovih zadev enemu poročevalcu kršena nepristranskost postopka. Vendar v svoji pritožbi ne dokažejo povezave med imenovanjem enega poročevalca in nepristranskostjo postopka, temveč zgolj navajajo argumente v zvezi z neobstojem nepristranskosti imenovane osebe, kar ni predmet prvega dela tretjega pritožbenega razloga. Ti argumenti so za ta del brezpredmetni. Vendar nič ne preprečuje, da se odločitev o dodelitvi treh zadev enemu poročevalcu presoja z vidika pravičnosti postopka.
61.
V zvezi s tem menim, da Splošno sodišče v točki 236 izpodbijane sodbe ni napačno uporabilo prava. Strinjam se z njegovo presojo, da točki 6 in 8 sporočila št. 11/2019 ne nasprotujeta imenovanju enega poročevalca za več zadev v zvezi z zahtevo za odvzem imunitete. Ti točki sicer določata, da se za vsako zadevo v zvezi z imuniteto imenuje poročevalec in da se zadeve dodelijo poročevalcem na podlagi načela enakomerne rotacije, ne določata pa strogega sistema dodeljevanja zadev, temveč splošno pravilo za organizacijo dela v odboru JURI. Zlasti iz njiju ni razvidna prepoved, da se istemu poročevalcu dodelijo zadeve v zvezi z imuniteto, ki so med seboj tesno povezane, in ugotavljam, da se s tem, da se obravnava takih zadev zaupa istemu poročevalcu, lahko zagotovi, da se v postopku zagotovi enaka obravnava oseb, ki so v primerljivem, če ne celo v enakem položaju.
62.
Nazadnje, kar zadeva domnevno izkrivljanje dokazov, predloženih v tem delu, menim, da je ta argument brezpredmeten, ker se ne nanaša na imenovanje enega poročevalca, temveč na njegovo nepristranskost. Kot sem poudaril, (
27
) argument, ki temelji na neobstoju nepristranskosti osebe, imenovane za poročevalca, je za ta del brezpredmeten.
63.
Trditev, ki se nanaša na točko 237 izpodbijane sodbe, je treba zavrniti, ker vsebuje razmislek, ki je naveden dodatno. Sodišče namreč takoj zavrne očitke zoper dodatne razloge sodbe Splošnega sodišča, ker ti ne morejo povzročiti njene razveljavitve. (
28
)
64.
Glede na navedeno je treba prvi del tretjega pritožbenega razloga zavrniti.
2. Drugi del tretjega pritožbenega razloga
a) Trditve strank
65.
Pritožniki trdijo, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je v točkah od 244 do 257 izpodbijane sodbe kot neutemeljeno zavrnilo njihovo trditev, da poročevalec ni bil nepristranski in da je zato kršil člena 41(1) in 39(2) Listine ter načela, ki izhajajo iz točke 8 sporočila št. 11/2019. V tem delu navajajo pet očitkov.
66.
Pritožnika v prvem očitku navajata, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ko je v točkah 245 in 246 izpodbijane sodbe ugotovilo, da dejstvo, da je poročevalec pripadal isti politični skupini kot stranka VOX, ki je proti njim sprožila kazenski postopek, ne zadostuje za objektivno upravičen dvom o morebitni pristranskosti tega poročevalca.
67.
Z drugim očitkom pritožniki trdijo, da Splošno sodišče v točkah od 247 do 251 izpodbijane sodbe neupravičeno ni priznalo, da dejstvo, da je poročevalec predsedoval srečanju v Parlamentu, na katerem je zagovarjal slogan „Puigdemont v zapor!“, dokazuje njegovo pristranskost ali vsaj povzroči upravičene dvome o njegovi pristranskosti. Ta zavrnitev naj bi bila posledica izkrivljanja dokazov.
68.
S tretjim očitkom pritožniki Splošnemu sodišču očitajo, da je v točkah 253 in 254 izpodbijane sodbe enega od dokazov, in sicer intervju s poročevalcem v bolgarskem časopisu, napačno zavrnilo kot nedopustnega, ker naj ne bi utemeljili njegove pozne predložitve. Splošno sodišče naj na tej točki tudi ne bi izpolnilo svoje obveznosti obrazložitve, ker naj ne bi navedlo, zakaj je menilo, da je pojasnilo pritožnikov, da so za intervju izvedeli šele po vložitvi ničnostne tožbe, nezadostno.
69.
S četrtim očitkom pritožniki trdijo, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ko je v točki 255 izpodbijane sodbe ugotovilo, da na podlagi tam navedenih elementov skupaj z drugimi predhodno navedenimi elementi ni mogoče ugotoviti neobstoja nepristranskosti poročevalca, kar prav tako pomeni izkrivljanje dokazov.
70.
S petim očitkom pritožniki Splošnemu sodišču očitajo, da je napačno uporabilo pravo, ko je v točki 256 izpodbijane sodbe potrdilo, da niso navedli „osebnega“ interesa poročevalca.
71.
Parlament, ki ga podpira Kraljevina Španija, predlaga, da se ta del tretjega pritožbenega razloga zavrne. In sicer najprej meni, da se z dejstvom, da poročevalec pripada skupini, ki politično nasprotuje poslancu, na katerega se nanaša zahteva za odvzem imunitete, ne more podvomiti o nepristranskosti tega poročevalca. Dalje ta institucija trdi, da drugi očitek ni dopusten, ker dejansko zahteva ponovno presojo dejstev, vsekakor pa ni utemeljen. Poleg tega Parlament predlaga zavrnitev tretjega očitka, ki se nanaša na zavrnitev dokaza, ki ga tvori zadevni intervju, in kršitev obveznosti obrazložitve. Nazadnje ta institucija tudi meni, da četrti in peti očitek nista dopustna in vsekakor nista utemeljena.
b) Presoja
72.
Na prvem mestu, v zvezi s prvim očitkom je Splošno sodišče v točkah 245 in 246 izpodbijane sodbe ugotovilo, da članstvo poročevalca v evropski politični skupini evropskih konservativcev in reformistov načeloma ne vpliva na presojo njegove nepristranskosti kljub dejstvu, da poslanci politične stranke VOX, zaradi katere se je začel kazenski postopek, ki je podlaga za zahteve za odvzem imunitete, pripadajo tej politični skupini.
73.
Menim, da Splošno sodišče pri presoji tega očitka ni napačno uporabilo prava. Na eni strani Parlament namreč ni kršil nobenega notranjega pravila v zvezi z obravnavo zahtev za odvzem imunitete, ko je za poročevalca imenoval osebo, ki pripada drugi politični skupini kot tisti, ki ji pripadajo poslanci, na katere se nanaša taka zahteva. Zlasti pa s tem imenovanjem ni kršil drugega stavka točke 8 sporočila št. 11/2019, v skladu s katerim, kot izhaja iz izpodbijane sodbe, poročevalec v zadevi v zvezi z imuniteto ne sme pripadati isti politični skupini kot poslanec, na katerega se nanaša zahteva, niti ne sme biti izvoljen v isti državi članici. To pravilo ne pomeni, da je prepovedano za poročevalca imenovati osebo, ki pripada politični skupini, ki je nasprotna tisti, ki ji pripada zadevni poslanec. Če bi bilo tako in glede na politično naravo spora, ki po definiciji obstaja med poslanci, ki pripadajo različnim skupinam, bi potem obstajala nevarnost, da se v določenih primerih nobeden od stalnih poročevalcev ne bi štel za primernega za opravljanje te funkcije.
74.
Na drugi strani pa je res, da trditve pritožnikov ne temeljijo zgolj na dejstvu, da poročevalec pripada nasprotni politični skupini, temveč na dejstvu, da pripada isti skupini kot stranka VOX, ki je bila ena od pobudnic kazenskih postopkov proti pritožnikom, ki so povod za zahteve za odvzem imunitete. Vendar menim, da Splošno sodišče ni storilo napake, ko je odločilo, da ta okoliščina sama po sebi ne zadostuje za ugotovitev, da je bila kršena zahteva po nepristranskosti poročevalca. Ni namreč mogoče trditi, da obstajajo tako močne povezave med različnimi nacionalnimi strankami, ki pripadajo isti politični skupini v Parlamentu, da bi bilo treba šteti, da je odnos poročevalca, ki pripada isti politični skupini kot stranka VOX, do pritožnikov odvisen od razmerja med temi zadnjimi in stranko VOX. Zato menim, da političnega interesa stranke VOX, da se pritožniki sodno preganjajo, ni mogoče šteti za okoliščino, ki bi vzbujala posebne dvome o nepristranskosti poročevalca.
75.
Na drugem mestu, kar zadeva drugi in četrti očitek, je Splošno sodišče v točki 249 izpodbijane sodbe na eni strani ugotovilo, da je poročevalec organiziral nastop generalnega sekretarja politične stranke VOX na temo „Cataluña es España“ (Katalonija je Španija) 6. marca 2019 v prostorih Parlamenta in se ga udeležil. Generalni sekretar je svoj govor zaključil z besedami „Viva España, viva Europa y Puigdemont a prisión“ (Naj živi Španija, naj živi Evropa in Puigdemont naj gre v zapor). Splošno sodišče je v točkah 250 in 251 te sodbe tudi ugotovilo, da (bodoči) poročevalec med tem dogodkom, čeprav je bil prisoten za govorniško mizo, ni ustno izrazil svojega stališča in da to izražanje njegovega stališča o političnih razmerah v Kataloniji ne more zadostovati, da bi se opredelilo kot kršitev načela nepristranskosti. Na drugi strani je v točki 255 te sodbe menilo, da različni odzivi politične stranke VOX, izraženi po sprejetju spornih sklepov, ali dejstvo, da je bila poročevalcu izrečena upravna kazen, ne morejo biti dokaz, da poročevalec ni bil nepristranski.
76.
Z drugim in četrtim očitkom pritožniki v bistvu predstavijo lastno razlago nekaterih dejstev. Presoja dejstev, razen v primeru izkrivljanja dokazov, predloženih Splošnemu sodišču, ni pravno vprašanje, ki bi bilo kot tako predmet nadzora Sodišča. (
29
) Za tako izkrivljenje dokazov gre, če se brez upoštevanja novih dokazov ugotovi, da je presoja obstoječih dokazov očitno napačna ali očitno v nasprotju s svojim besedilom. Izkrivljanje mora očitno izhajati iz listin v spisu, ne da bi bilo treba opraviti novo presojo dejstev in dokazov. (
30
)
77.
V obravnavani zadevi je treba ugotoviti, da čeprav pritožniki Splošnemu sodišču formalno očitajo izkrivljanje dokazov, pa je treba ugotoviti, da želijo pod pretvezo te trditve v resnici doseči ponovno preučitev trditev, ki so jih v zvezi s tem navedli na prvi stopnji, ne da bi pojasnili, kako naj bi Splošno sodišče očitno napačno presodilo dejstva in dokaze. Ti očitki torej niso dopustni.
78.
Res je, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso, če je Splošno sodišče ugotovilo ali presodilo dejstva, Sodišče pristojno za to, da na podlagi člena 256 PDEU opravi nadzor nad pravno opredelitvijo teh dejstev in iz njih izpeljanih pravnih posledic. (
31
) V zvezi s tem menim, da Splošno sodišče ni napačno kvalificiralo dejstev. Prvič, samo dejstvo, da poročevalec pripada isti politični skupini kot stranka VOX, ne zadostuje za dvom o njegovi nepristranskosti. Drugič, naj tako kot Parlament poudarim, da je zadevno srečanje potekalo še v osmem parlamentarnem obdobju, več kot dva meseca pred volitvami, na katerih so bili izvoljeni pritožniki, in več kot šest mesecev pred izdajo nalogov za prijetje, omenjenih v zahtevah za odvzem imunitete. Razen dejstva, da se je poročevalec udeležil srečanja v zvezi s političnimi razmerami v Kataloniji, resda zaradi dejanj, ki so bila predmet kazenskega postopka, ki je bil povod za zahteve za odvzem imunitete, kontekst tega dogodka ni bil povezan s statusom pritožnikov kot članov Parlamenta. Nazadnje, tretjič, tako kot Splošno sodišče menim, da odzivi članov politične stranke VOX po sprejetju spornih sklepov ali dejstvo, da je bila poročevalcu izrečena upravna kazen, ne morejo biti dokaz, da poročevalec ni bil nepristranski.
79.
Na tretjem mestu, kar zadeva peti očitek, je Splošno sodišče v točki 256 izpodbijane sodbe ugotovilo, da pritožniki niso trdili, da je bil poročevalec v položaju nasprotja interesov, niti niso navedli kakršnega koli osebnega interesa poročevalca, ki bi lahko vplival na njegovo nepristranskost pri opravljanju njegovih obveznosti. Podobno pritožniki niso navedli nobene izjave poročevalca, ki bi lahko razkrivala, da se je naloge lotil z osebnim predsodkom, ki ga je mogoče ločiti od njegove politične ideologije.
80.
Pritožniki v podporo svojim očitkom ne navajajo nobenega argumenta, trdijo, da neobstoj objektivne nepristranskosti zadostuje v smislu člena 41(1) in člena 39(2) Listine, in se zgolj sklicujejo na okoliščine, navedene v okviru drugih očitkov. Očitek torej ni dopusten, ker ni dovolj obrazložen.
81.
Na četrtem in zadnjem mestu, Splošno sodišče je v točkah 253 in 254 izpodbijane sodbe kot nedopusten zavrnilo enega od dokazov, in sicer intervju s poročevalcem v bolgarskem časopisu, z navedbo, da je bil predložen v repliki, ne da bi pritožniki utemeljili njegovo pozno predložitev, čeprav je bil datiran naslednji dan po sprejetju spornih sklepov, torej pred vložitvijo tožbe.
82.
V zvezi s tem naj poudarim, da v nasprotju s trditvami pritožnikov iz člena 85(1) in (2) Poslovnika Splošnega sodišča izhaja, da mora stranka v primeru pozne predložitve dokazov upravičiti zamudo. (
32
) Sodišče Unije je namreč pristojno, da preveri utemeljenost razloga za zamudo pri predložitvi dokaza, in, če ta prepozna predložitev ni pravno zadostno utemeljena, da dokaz zavrne. (
33
) Utemeljitev, ki jo je navedla zadevna stranka, mu omogoča, da opravi ta nadzor. V obravnavanem primeru so v repliki pritožniki, in sicer v okviru predstavitve vsebine predlaganih dokazov, zgolj navedli, da so bili seznanjeni z zadevnim intervjujem po vložitvi ničnostne tožbe. Če bi bilo treba to navedbo obravnavati kot utemeljitev zamude pri predložitvi zadevnega dokaza, je treba ugotoviti, da ne vsebuje elementov, ki bi omogočali nadzor nad utemeljenostjo razloga za zamudo. Vendar gre za dokaz, ki je obstajal od prvega dne po sprejetju spornih sklepov in ki je bil dostopen široki javnosti.
83.
Zato menim, da je Splošno sodišče brez napake ugotovilo, da predloženi dokaz ni dopusten. Kot je razvidno iz točke 254 izpodbijane sodbe, Splošno sodišče prav tako ni kršilo obveznosti obrazložitve, saj je navedlo, da prepozna predložitev tega dokaza ni bila utemeljena in da je bil datum intervjuja pred datumom vložitve tožbe.
84.
Glede na navedeno je treba drugi del tretjega pritožbenega razloga zavrniti.
3. Tretji del tretjega pritožbenega razloga
a) Trditve strank
85.
Pritožniki Splošnemu sodišču očitajo, da je napačno uporabilo pravo, ker je v točkah od 259 do 261 izpodbijane sodbe zavrnilo njihovo trditev, da predsednik odbora JURI ni bil nepristranski. Pritožniki trdijo, da so v točkah 144 in 145 njihove ničnostne tožbe zadostno opredelili vse upoštevne elemente. Po njihovem mnenju je Splošno sodišče s tem, da ni upoštevalo elementov, opisanih v prilogah k ničnostni tožbi, in da ni natančno pojasnilo, katere njihove trditve niso dopustne, izkrivilo dokaze, kršilo pravico do učinkovitega sodnega varstva in pravico do obrambe ter ni izpolnilo svoje obveznosti obrazložitve.
86.
Parlament, ki ga pri tem podpira Kraljevina Španija, predlaga, da je treba ta del tretjega pritožbenega razloga zavrniti, in meni, da trditve bodisi niso dopustne bodisi niso utemeljene. Podredno Splošnemu sodišču predlaga, naj zavrne trditve pritožnikov, ki se nanašajo na ugotovitve Splošnega sodišča iz točke 261 izpodbijane sodbe, tako da nadomesti obrazložitev, in trdi, da v nasprotju z ugotovitvijo Splošnega sodišča v točki 260 te sodbe trditve, ki temeljijo na strategiji, ki naj bi jo izvajal predsednik odbora JURI, da bi pritožnikom preprečil nastop mandata v Parlamentu, v tožbi niso bile dovolj razdelane.
b) Presoja
87.
Na prvem mestu, Splošno sodišče je v točki 259 izpodbijane sodbe kot nedopustne zavrnilo trditve pritožnikov v zvezi z neobstojem nepristranskosti predsednika odbora JURI. Čeprav so te trditve navedene v prilogah k tožbi, pa v sami tožbi niso izrecno navedene. To velja zlasti za trditev, ki se nanaša na špansko državljanstvo tega predsednika, in nekatere trditve v zvezi z njegovim vedenjem.
88.
Menim, da Splošno sodišče pri tem ni napačno uporabilo prava.
89.
Naj poudarim, da so pritožniki v točki 144 ničnostne tožbe namreč zgolj ugotovili, da predsednik odbora JURI ni dajal nobenega jamstva nepristranskosti iz razlogov, ki so podrobno navedeni v pisnih pripombah iz prilog A.31, A.32 in A.33 ter v točkah 267 do 281 Priloge A.44 k tožbi.
90.
V zvezi z vsebino te točke ničnostne tožbe moram spomniti, da iz sodne prakse Sodišča izhaja, da v smislu člena 21 Statuta Sodišča Evropske unije, ki se uporablja za Splošno sodišče v skladu s členom 53, prvi odstavek, tega statuta in členom 76(d) Poslovnika Splošnega sodišča, „kratek povzetek tožbenih razlogov“, ki mora biti naveden v vsaki tožbi, pomeni, da mora biti v tožbi pojasnjeno, kaj obsega razlog, na katerem tožba temelji. Za dopustnost tožbe pred Splošnim sodiščem je tako med drugim potrebno, da so bistveni dejanski in pravni elementi, na katerih tožba temelji, vsaj na kratko, vendar koherentno in razumljivo razvidni iz besedila same tožbe. Čista dokazna in dokumentarna funkcija prilog pomeni, da morajo biti, če obsegajo pravne ali dejanske elemente, na katerih temeljijo določeni razlogi, izraženi v tožbi, slednji podani v samem besedilu te tožbe ali v tej tožbi vsaj dovolj prepoznavni. (
34
)
91.
V tem okviru, ker pritožniki v tožbi niso navedli, zakaj predsednik odbora JURI po njihovem mnenju ni dajal nobenega jamstva nepristranskosti, je Splošno sodišče te trditve upravičeno zavrglo kot nedopustne. Prav tako je treba zavrniti njihove trditve, ki se nanašajo na izkrivljanje dokazov, kršitev njihove pravice do učinkovitega sodnega varstva in pravice do obrambe ter neizpolnitev obveznosti obrazložitve Splošnega sodišča, ki temeljijo na tem, da niso bili preučeni elementi iz zadevnih prilog.
92.
Na drugem mestu, Splošno sodišče je v točki 261 izpodbijane sodbe kot neutemeljeno zavrnilo trditev, ki se nanaša na domnevno sovražnost predsednika odbora JURI, ki izhaja iz strategije, ki se je domnevno izvajala, da bi se pritožnikom preprečil nastop mandata v Parlamentu. Po mnenju Splošnega sodišča te domnevne pobude niso prihajale od predsednika, temveč od njegove stranke.
93.
Ta točka izpodbijane sodbe se nanaša na točko 145 ničnostne tožbe, v kateri so pritožniki zgolj ugotovili, da sta bila predsednik odbora JURI in njegova stranka do njih sovražno nastrojena, in hkrati trdili, da je predsednik izvajal strategijo, s katero bi jim preprečil, da bi nastopili svoj mandat v Evropskem parlamentu.
94.
Strinjam se s Parlamentom, da so trditve pritožnikov v točki 145 ničnostne tožbe zelo skope in ne dovolj razdelane, da bi bile dopustne. Zato se postavlja vprašanje, ali je treba ugoditi predlogu Parlamenta za nadomestitev obrazložitve.
95.
V skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča je predlog za nadomestitev obrazložitve dopusten, če je z njim izkazan obstoj pravnega interesa v smislu, da lahko stranka, ki ga je predložila, z njim doseže korist. Tako je, kadar predlog za nadomestno obrazložitev pomeni obrambo proti pritožbenemu razlogu pritožnika. (
35
)
96.
Ker Parlament ima tak interes, Sodišču predlagam, naj nadomesti obrazložitev izpodbijane sodbe in odloči, da trditve pritožnikov iz točke 145 ničnostne tožbe prav tako niso dopustne, ker v tožbi niso dovolj razdelane. Zato je treba očitek o kršitvi obveznosti obrazložitve, ker ni bilo natančno navedeno, kateri elementi niso bili dopustni, zavrniti kot brezpredmeten, saj je treba vse elemente zavreči kot nedopustne.
97.
Če se Sodišče ne bi strinjalo z mojim predlogom glede tega, želim dodati, da vsa ravnanja predsednika odbora JURI in njegove stranke, katerih namen je bil preprečiti pritožnikom, da bi nastopili mandat v Parlamentu, po mojem mnenju izhajajo iz povsem političnega spora, katerega obstoj ne zadostuje za ugotovitev kršitve načela nepristranskosti. (
36
)
98.
Glede na navedeno je treba tretji del tretjega pritožbenega razloga zavrniti.
4. Četrti del tretjega pritožbenega razloga
a) Trditve strank
99.
Pritožniki trdijo, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, kar vključuje tudi napačno obrazložitev in kršitev pravice do učinkovitega sodnega varstva in pravice do obrambe, ker je napačno razlagalo četrti del tretjega tožbenega razloga in sklenilo, da ga je treba zavrniti. Po njihovem mnenju je ta del neodvisen od prejšnjih dveh delov. Trdijo namreč, da so v ničnostni tožbi navedli, na eni strani, da je člen 9(11) Poslovnika nezakonit, nesorazmeren in krši načeli javnosti in preglednosti iz člena 15 PDEU ter, na drugi strani, da zaradi odločitve, da seje odbora JURI potekajo brez navzočnosti javnosti, niso mogli zbrati dokazov o zlorabi pooblastil.
100.
Parlament, ki ga podpira Kraljevina Španija, ugotavlja, da bi bilo treba ta del zavrniti. Med drugim ponovi argument, ki ga je navedel v svojem odgovoru na tožbo pred Splošnim sodiščem, in trdi, da poslanec, čigar imuniteta se obravnava, ne more odpraviti pravil o zaupnosti teh postopkov, saj je namen zadevnega člena zaščititi ne le interese tega poslanca, temveč tudi interese tretjih oseb ter interese državnega tožilstva in pravosodnih organov.
b) Presoja
101.
Splošno sodišče je v točki 262 izpodbijane sodbe menilo, da so bile trditve o pristranskosti, podane proti poročevalcu in predsedniku odbora JURI, zavrnjene, zato ni bilo treba presoditi četrtega dela tega tožbenega razloga v zvezi s tem, da je zaupnost dela tega odbora pomenila oviro za dokazovanje vpliva njune domnevne pristranskosti na sporne sklepe.
102.
Ugotavljam, da je bil četrti del tretjega tožbenega razloga naveden v točkah od1 47 do 162 ničnostne tožbe v razdelku IV.3.4 z naslovom „Učinki zaupnosti postopka. Kršitev člena 15 PDEU v povezavi s členoma 47 in 48 Listine. Nezakonitost člena 9(11) Poslovnika“. Res je, da se pritožniki v točkah od 147 do 151 tožbe niso sklicevali na zaupnost postopka in abstracto in na splošno, temveč v okviru težav, ki so se pojavile pri ugotavljanju vpliva predsednika odbora JURI in poročevalca na izid tega postopka.
103.
Vendar so pritožniki v naslednjih točkah tožbe podali splošne pripombe glede veljavnosti člena 9(11) Poslovnika in v drugem stavku točke 162 poudarili, da zaupnost postopka pomeni kršitev člena 15 PDEU in člena 47 Listine v povezavi s pravico do obrambe.
104.
Splošno sodišče ni izrecno odgovorilo na trditev o neveljavnosti člena 9(11) Poslovnika. Vendar ker je to razlog, ki se nanaša le na pravo, je vsekakor mogoče, da Sodišče popravi opustitev Splošnega sodišča. (
37
)
105.
V zvezi s tem naj najprej spomnim, da člen 9(11) Poslovnika določa, da odbor JURI zahteve glede postopkov v zvezi z imuniteto vedno obravnava brez navzočnosti javnosti. Iz člena 15(1) PDEU, ki določa načelo preglednosti, resda izhaja, da institucije Unije pri svojem delu kar najbolj upoštevajo načelo javnosti delovanja. Vendar ta določba ne določa popolne preglednosti celotnega dela institucij. Že iz člena 15(2) PDEU je razvidno, da Parlament zaseda javno, kar pa ne pomeni, da so postopki vseh njegovih odborov javni. Člen 232 PDEU priznava avtonomijo Parlamenta glede njegove notranje organizacije, kar pomeni, da ima ta institucija pravico določiti meje javnosti dela odborov.
106.
Kot je razvidno iz odgovora Parlamenta na tožbo, je člen 9(11) Poslovnika rezultat tega, da Parlament tehta načelo preglednosti in druge legitimne interese, ki jih je treba zaščititi, zlasti varovanje zaupnosti kazenskih postopkov v fazi preiskave. Parlament je zlasti poudaril, da je namen te določbe zaščititi ne le interese zadevnega poslanca, temveč tudi interese tretjih oseb ter interese državnega tožilstva in pravosodnih organov. V tem kontekstu ugotavljam, da je rešitev, ki jo je sprejel Parlament, v skladu s priporočili Beneške komisije, ki priporoča, da zahteve za odvzem imunitete obravnava pristojni odbor brez navzočnosti javnosti in v nenavzočnosti zadevnega poslanca. (
38
) V teh okoliščinah ne vidim nobenega takega elementa, ki bi vplival na veljavnost člena 9(11) Poslovnika z vidika člena 15 PDEU.
107.
Na drugem mestu, pritožniki v ničnostni tožbi zatrjujejo, da člen 9(11) Poslovnika pomeni nezakonito poseganje v njihove pravice iz členov 47 in 48 Listine. Vendar pa v zvezi s tem ne navedejo nobene obrazložitve. Zato je treba te trditve zavrniti.
108.
Zaradi celovitosti naj poudarim, da bi bilo treba, če bi bilo treba razumeti, da pritožniki menijo, da je bila njihova pravica do obrambe kršena s členom 9(11) Poslovnika, ta argument zavrniti kot brezpredmeten. Ta določba in člen 15 PDEU namreč ne omejujeta pravic strank v postopku odvzema imunitete, temveč pravico javnosti, da dostopa do informacij. Pravica stranke v postopku do obrambe torej ne more biti omejena z odločbami, ki urejajo obravnavo brez navzočnosti javnosti, je pa lahko omejena z morebitnimi določbami, ki urejajo potek postopka in udeležbo strank, kot je v obravnavanem primeru člen 9(6), drugi pododstavek, Poslovnika, ki določa, da zadevni poslanec ni prisoten na razpravi odbora JURI, razen na samem zagovoru. Pritožniki se na to določbo sklicujejo prvič v pritožbi in brez kakršnega koli pojasnila. Zato je ni treba preučiti.
109.
Glede na navedeno je treba četrti del tretjega pritožbenega razloga zavrniti.
5. Predlog glede tretjega pritožbenega razloga
110.
Glede na vse, kar sem ravnokar predstavil, menim, da je treba tretji pritožbeni razlog zavrniti.
E.
Šesti pritožbeni razlog
111.
S šestim pritožbenim razlogom pritožniki Splošnemu sodišču očitajo, da je z zavrnitvijo šestega (
39
)in sedmega ničnostnega razloga (
40
) napačno uporabilo pravo, ker je odstopilo od svoje prakse oziroma ker je storilo napako pri presoji.
112.
Razdeljen je na dva dela. Pritožniki Splošnemu sodišču v bistvu očitajo, prvič, napačno uporabo prava pri določitvi in uporabi meril za odvzem imunitete in, drugič, napačno uporabo prava, ker je ugotovilo, da v presoji fumus persecutionis, ki jo je opravil Parlament, ni napake. V prvem delu pritožniki navajajo devet konkretnih očitkov. (
41
)
1. Prvi in drugi očitek prvega dela
a) Trditve strank
113.
Prvi očitek prvega dela šestega pritožbenega razloga se nanaša na kršitev člena 343 PDEU, ker je Splošno sodišče v točki 122 izpodbijane sodbe ugotovilo, da ta določba Parlamentu ne nalaga nikakršne omejitve glede njegove pravice, da odvzame imuniteto svojim članom. Pritožniki poudarjajo, da čeprav vodenje postopka, vključno s kazenskim postopkom, proti članu Parlamenta na splošno ne posega v izvrševanje njegovega mandata, je položaj drugačen v primerih, ki vključujejo pripor zadevnih poslancev tako kot v obravnavani zadevi. Pritožniki navajajo, da so se v tem kontekstu v tožbi večkrat sklicevali na načelo sorazmernosti – načelo, ki ga Splošno sodišče naj ne bi upoštevalo.
114.
Drugi očitek tega dela se nanaša na kršitev pravila 5(2) Poslovnika, ker je Splošno sodišče zlasti v točkah od 117 do 122 in 126 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je obstoj ali neobstoj fumus persecutionis edino merilo, ki ga mora Parlament upoštevati. V zvezi s tem pritožniki menijo, da iz te določbe izhaja, da mora Parlament ohraniti integriteto kot demokratična zakonodajna skupščina in mora zagotoviti neodvisnost poslancev pri opravljanju njihovih obveznosti.
115.
Parlament, ki ga podpira Kraljevina Španija, predlaga zavrnitev teh očitkov, za katere meni, da temeljijo na napačni razlagi izpodbijane sodbe, da delno niso dopustni in delno niso utemeljeni.
b) Presoja
116.
Splošno sodišče je s sklicevanjem na točko 76 sodbe Junqueras Vies v točki 122 izpodbijane sodbe odločilo, da člena 343 PDEU ni mogoče razlagati tako, da članu Parlamenta ni mogoče nikoli odvzeti imunitete, če nadaljevanje postopka, zaradi katerega se je zahteval odvzem imunitete, lahko ovira izvrševanje njegovega mandata in po koncu tega postopka celo pripelje do izgube tega mandata. Po njegovem mnenju bi taka razlaga namreč pomenila, da se členu 9, tretji odstavek, Protokola št. 7 odvzema ves polni učinek.
117.
Kar zadeva člen 5(2) Poslovnika, je Splošno sodišče v točkah 119 in 120 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je Parlament v delu, v katerem je sprejel merilo fumus persecutionis, tako da je upošteval tako cilj varstva njegove neodvisnosti in nemotenega delovanja kot nujno spoštovanje načela lojalnega sodelovanja, s tem, da je zavrnil obstoj fumus persecutionis, nujno menil, da odvzem imunitete pritožnikom ne bo škodil njegovim interesom, zlasti njegovemu nemotenemu delovanju in neodvisnosti.
118.
Menim, da Splošno sodišče ni storilo napake v nobeni od navedenih točk izpodbijane sodbe.
119.
Na eni strani, kar zadeva očitek glede točke 122 izpodbijane sodbe, naj poudarim, kot izhaja iz mojega povzetka te točke, (
42
) da Splošno sodišče v nasprotju s trditvami pritožnikov ni navedlo, da člen 343 PDEU ne omejuje pravice Parlamenta, da odvzame imuniteto svojim članom, ali da se načelo sorazmernosti ne uporablja za odločitev o odvzemu imunitete. Nasprotno, navedlo je, da nevarnost oviranja izvrševanja mandata, zlasti izgube tega mandata, ob koncu postopka, v okviru katerega se je zahteval odvzem imunitete, ne izključuje odvzema imunitete. Ta očitek torej izhaja iz napačne razlage točke 122 te sodbe in ga je zato treba kot neutemeljenega zavrniti. Poleg tega je ugotovitev Splošnega sodišča v zvezi s tem pravilna.
120.
Na drugi strani, kar zadeva drugi očitek, ugotavljam, da je člen 5(2) Poslovnika splošna določba, ki določa cilje, ki jim sledi Parlament pri izvajanju svojih pooblastil v zvezi s privilegiji in imunitetami. Ta določba ne omenja nobenega merila, ki bi ga bilo treba upoštevati pri sprejetju sklepa glede zahteve za odvzem imunitete. Vendar je tako merilo določeno v točki 43 sporočila št. 11/2019, ki določa, da se imuniteta odvzame, razen če se izkaže, da je namen pregona škodovati politični dejavnosti poslanca in posledično neodvisnosti Parlamenta (fumus persecutionis). Parlament uporablja to merilo v okviru široke diskrecijske pravice, ki jo ima v zvezi z odvzemom imunitete, (
43
) in jo poleg tega priporoča Beneška komisija. (
44
) Po mojem mnenju je treba razumeti, da je to, da je odbor JURI sprejel to načelo, posledica ugotovitve, da je zaradi uporabe merila fumus persecutionis mogoče zagotoviti uresničevanje ciljev iz člena 5(2) Poslovnika. Glede na zgoraj navedeno je treba zavrniti tudi drugi očitek.
2. Tretji očitek prvega dela
a) Trditve strank
121.
Pritožniki očitajo, da je Splošno sodišče s tem, da je v točkah od 128 do 131 izpodbijane sodbe zatrdilo, da niso dokazali, da uživajo imuniteto, podeljeno s členom 9, prvi odstavek, točka (a), Protokola št. 7, izkrivilo dokaze, napačno uporabilo pravo in kršilo pravico do učinkovitega sodnega varstva. Poleg tega naj bi Splošno sodišče v točkah 132 in 133 te sodbe napačno ugotovilo, da pritožniki ne morejo utemeljeno trditi, da so bili sporni sklepi sprejeti v nasprotju s členom 9, drugi odstavek, tega protokola.
122.
Parlament, ki ga podpira Kraljevina Španija, predlaga zavrnitev tega očitka. Po njegovem mnenju pritožniki nimajo pravnega interesa za izpodbijanje premislekov Splošnega sodišča v točkah 128 in 131 izpodbijane sodbe. Morebitna napaka v teh premislekih naj namreč ne bi mogla pripeljati do razglasitve ničnosti spornih sklepov, ki se nanašajo izključno na odvzem imunitete pritožnikov na podlagi člena 9, prvi odstavek, točka (b), Protokola št. 7. Podredno Parlament meni, da je treba trditve pritožnikov zavrniti kot neutemeljene.
b) Presoja
123.
Kar zadeva obseg in področje uporabe imunitete, ki jo uživajo poslanci Parlamenta na ozemlju svoje države, je Splošno sodišče v točki 130 izpodbijane sodbe odločilo, da pritožniki ne morejo utemeljeno trditi, da je Parlament napačno uporabil pravo s tem, da se je skliceval na nacionalno pravo, kot ga razlagajo nacionalna sodišča. V skladu s to razlago za nadaljevanje kazenskega postopka zoper obdolženca, preden ta pridobi status španskega poslanca, ni potrebno dovoljenje Parlamenta. Poleg tega je Splošno sodišče v zvezi s trditvijo pritožnikov, da imunitete iz člena 9, prvi odstavek, točka (b), Protokola ni mogoče odvzeti, ne da bi se hkrati odvzela imuniteta iz člena 9, drugi odstavek, tega protokola, v točki 133 te sodbe odločilo, da v okoliščinah obravnavane zadeve pritožniki niso mogli utemeljeno trditi, da so bili sporni sklepi sprejeti v nasprotju s členom 9, drugi odstavek, tega protokola, zlasti v delu, v katerem jim je Kraljevina Španija priznala status poslanca.
124.
Na prvem mestu, tako kot Parlament menim, da je očitek v zvezi z razlago člena 9, prvi odstavek, točka (a), Protokola št. 7, ki jo je podal Parlament, brezpredmeten, ker se nanaša na obrazložitev izpodbijane sodbe, ki ne vpliva na njen izrek. (
45
) Sporni sklepi se namreč ne nanašajo na odvzem imunitete iz člena 9, prvi dostavek, točka (a), tega protokola.
125.
Naj zaradi celovitosti spomnim, da člen 18 Poglavja VII Protokola št. 7 določa, da institucije Unije sodelujejo s pristojnimi organi zadevnih držav članic pri uporabi tega protokola. Parlament se je zato upravičeno oprl na razlago španskih sodišč, da je ugotovil, da pritožniki niso upravičeni do imunitete iz člena 9, prvi odstavek, točka (a), tega protokola, saj so bili obtoženi pred izvolitvijo v Parlament.
126.
Na drugem mestu, kar zadeva trditev v zvezi s členom 9, drugi odstavek, Protokola št. 7, je iz sodbe Junqueras Vies razvidno, da člen 9, prvi odstavek, tega protokola določa imunitete, ki jih člani Evropskega parlamenta na enak način uživajo med celotnim trajanjem zasedanj v določenem parlamentarnem obdobju Parlamenta, (
46
) člen 9, drugi odstavek, tega protokola pa določa, da uživajo tako imuniteto še pred začetkom svojega mandata. (
47
) Prvi in drugi odstavek člena 9 navedenega protokola imata torej drugačen časovni obseg, (
48
)saj je v skladu z ustaljeno sodno prakso Sodišča treba šteti, da Parlament zaseda, tudi če dejansko ne zaseda. (
49
) Zato poslanec, ki je po začetku prvega zasedanja v parlamentarnem obdobju že dejansko nastopil mandat, uživa zgolj varstvo, predvideno v členu 9, prvi odstavek, Protokola št. 7. Iz tega sledi, da Splošno sodišče ni napačno uporabilo prava, ko je odločilo, da pritožniki ne morejo utemeljeno trditi, da so bili sporni sklepi sprejeti v nasprotju s členom 9, drugi odstavek, tega protokola.
127.
Glede na navedeno je treba tretji očitek zavrniti.
3. Četrti očitek prvega dela
a) Trditve strank
128.
V okviru uvodnega očitka (
50
) pritožniki Splošnemu sodišču očitajo, da je napačno uporabilo pravo, ko je v točki 112 izpodbijane sodbe ugotovilo, da ima Parlament široko diskrecijsko pravico glede tega, ali bo zahtevi za odvzem imunitete ugodil ali ne. S sprejetjem spornih sklepov naj bi bilo kršenih več temeljnih pravic.
129.
V okviru četrtega očitka prvega dela šestega pritožbenega razloga pritožniki na eni strani trdijo, da v nasprotju z navedbami v točkah od 135 do 143 izpodbijane sodbe sporni sklepi pomenijo poseg v njihove temeljne pravice iz člena 6, člena 39(2) in člena 45 Listine. Na drugi strani Splošnemu sodišču očitajo, da je v točkah 126 in 127 te sodbe odločilo, da zakonitost evropskih nalogov za prijetje, ki so bili izdani zoper njih, ne vpliva na obravnavo zahteve za odvzem imunitete, katere namen naj bi bil omogočiti izvršitev teh nalogov. V zvezi s tem pritožniki trdijo, da je bil Parlament dolžan oceniti tveganje kršenja njihovih temeljnih pravic tako kot izvršitveni pravosodni organ v okviru postopkov predaje na podlagi Okvirnega sklepa 2002/584/PNZ. (
51
)
130.
Parlament, ki ga podpira Kraljevina Španija, predlaga zavrnitev tega očitka. Navaja, da nekatere trditve niso dopustne, nekatere so brezpredmetne, vsekakor pa nobena od njih ni utemeljena. Kar zadeva trditev glede točk 126 in 127 izpodbijane sodbe, Parlament predlaga, da jo je treba zavrniti, ker temelji na napačni razlagi teh točk.
b) Presoja
131.
Splošno sodišče je v točki 112 izpodbijane sodbe ugotovilo, da člen 9, tretji odstavek, Protokola št. 7 ne določa pogojev, pod katerimi mora Parlament presojati, ali je treba odvzeti imuniteto, zato ima ta institucija široko diskrecijsko pravico glede usmeritve odločitve v zvezi z zahtevo za odvzem ali zaščito imunitete, saj je taka odločitev politična. Splošno sodišče je nato v točkah 113 in 114 te sodbe navedlo, da materialna merila za preučitev zahtev za odvzem imunitete ne izhajajo iz Poslovnika, zlasti iz njegovega člena 5(2), ampak izhajajo iz točk od 41 do 44 sporočila št. 11/2019, v skladu s katerimi se imuniteta iz člena 9 Protokola št. 7 odvzame, razen če parlament ugotovi, da obstaja fumus persecutionis. Poleg tega je Splošno sodišče v točki 115 te sodbe spomnilo, da so imunitete priznane izključno v interesu Unije.
132.
Kot je razvidno iz tega povzetka točk od 112 do 115 izpodbijane sodbe, uvodni očitek temelji na napačni razlagi točke 112. V nasprotju s trditvami pritožnikov iz te točke 112 ali naslednjih točk te sodbe nikakor ni razvidno, po navedbah Splošnega sodišča, da bi zelo široka diskrecijska pravica, ki jo je imel Parlament, pomenila, da njegova odločitev ne bi mogla kršiti njihovih temeljnih pravic. Trditev, da široka diskrecijska pravica institucije pomeni, da ji ni treba spoštovati temeljnih pravic, je torej očitno napačna. Zato menim, da je treba ta očitek zavrniti, ker temelji na napačni razlagi točke 112 te sodbe.
133.
Splošno sodišče je v točki 138 izpodbijane sodbe odločilo, da imuniteta ne more biti temeljna pravica, priznana evropskim poslancem, ker je dodeljena izključno v interesu Parlamenta. Dejstvo, da odločitev o odvzemu imunitete spremeni pravni položaj poslanca, v tem pogledu ni pomembno. Splošno sodišče je nato v točkah 140 in 141 te sodbe ugotovilo, da sam odvzem poslanske imunitete nima nobenih posledic za izvrševanje mandata niti za svobodo, zlasti svobodo gibanja, pritožnikov in ne posega v njihovo pravico do spoštovanja domneve nedolžnosti. Nazadnje je Splošno sodišče v točki 142 navedene sodbe ugotovilo, da je posledično trditev, s katero želijo dokazati, da ta poseganja ne izpolnjujejo zahtev, določenih v členu 52(1) Listine, brezpredmetna in jo je treba iz tega razloga zavrniti.
134.
Ugotoviti je treba, da Splošno sodišče ni napačno uporabilo prava v teh točkah izpodbijane sodbe. Pritožniki ne navajajo nobenega pravnega argumenta, s katerim bi se podvomilo o ugotovitvi Splošnega sodišča, in jih samo izpodbijajo. V celoti se strinjam s stališčem Splošnega sodišča, da odvzem poslanske imunitete ne povzroči izgube mandata poslanca in ne vpliva na njegovo svobodo gibanja, saj sama imuniteta ni temeljna pravica poslanca.
135.
Splošno sodišče je v točkah 126 in 127 izpodbijane sodbe ugotovilo, da Parlamentu ni treba presojati zakonitosti, na eni strani, aktov, ki jih sodni organi sprejmejo med postopkom, ki je podlaga za zahtevo za odvzem imunitete, saj so za to vprašanje pristojni samo nacionalni organi, in, na drugi strani, nacionalnih in evropskih nalogov za prijetje, izdanih v zadevnem kazenskem postopku.
136.
Kot sem spomnil, (
52
) člen 18 Poglavja VII Protokola št. 7 določa, da institucije Unije sodelujejo s pristojnimi organi zadevnih držav članic pri uporabi tega protokola. Iz tega izhaja, da je Parlament, ko prejme zahtevo za odvzem imunitete, načeloma dolžan, ko ugotavlja upoštevna dejstva, opreti se na informacije, ki jih je predložil pristojni nacionalni organ v zvezi s predmetom in potekom sodnega postopka, za katerega bi se morala odvzeti imuniteta. Kadar nekaterih informacij ni ali pa niso jasne, lahko odbor JURI poleg tega v skladu s členom 9(5) Poslovnika od zadevnega organa zahteva informacije in pojasnila. Parlament pa ni pristojen za preverjanje zakonitosti odločitev, sprejetih v okviru nacionalnega postopka.
137.
Podobno Parlament ni pristojen za odločanje o nevarnosti kršitve temeljnih pravic, ki izhaja iz izvršitve evropskih nalogov za prijetje, kot to storijo sodni organi, ki morajo odločati o njihovi izvršitvi. Ne samo, da mu taka pristojnost ni bila podeljena, ampak njegova odločitev tudi ne pomeni, da bi bila drugim organom odvzeta pristojnost za izvajanje potrebnega nadzora nad takimi nalogi. Sklep o odvzemu poslanske imunitete namreč ne nadomesti odločitve sodnih organov o izvršitvi evropskega naloga za prijetje, v okviru katere morajo ti organi preučiti ta nalog in zlasti presoditi obstoj morebitnih pogojev iz Okvirnega sklepa 2002/584, da bi ta nalog izvršili ali zavrnili njegovo izvršitev. Poleg tega sklep Parlamenta izvršitvenih organov ne zavezuje k izvršitvi evropskega naloga za prijetje. Iz tega sledi, da Parlament ne more izpodbijati takega naloga, ki so ga izdali nacionalni organi, niti preučiti morebitnega vpliva njegovega izvrševanja na temeljne pravice pritožnikov.
138.
V zvezi s tem ugotavljam, da Beneška komisija v svojem poročilu poudarja, da parlamentarni organ, ki preučuje zahtevo za odvzem imunitete, ne bi smel izvesti preučitve, ki bi bila dejansko sodne narave, in zlasti nikakor ne bi smel odločati o možnosti začetka kazenskega pregona. (
53
)
139.
Glede na navedeno je treba četrti očitek zavrniti.
4. Peti očitek prvega dela
a) Trditve strank
140.
V zvezi s petim očitkom pritožniki Splošnemu sodišču očitajo, da je napačno uporabilo pravo, ker je zavrnilo njihove trditve, ki se nanašajo na načelo sorazmernosti, in tako ni upoštevalo ne le tega načela, temveč tudi svojo obveznost obrazložitve.
141.
Parlament trdi, da ta trditev ni dopustna, ker ni dovolj natančna. Kraljevina Španija pa poudarja, da ta očitek ni povezan z nobeno točko izpodbijane sodbe in zato ni upošteven.
b) Presoja
142.
Peti očitek po mojem mnenju ni dopusten, ker se nanaša na to, da Splošno sodišče domnevno ni upoštevalo načela sorazmernosti. Tako razumljen očitek namreč ni obrazložen in zgolj napoti na ničnostno tožbo.
143.
Kar zadeva trditev pritožnikov, da Splošno sodišče ni odgovorilo na njihove argumente v zvezi z načelom sorazmernosti, naj spomnim, da je ustaljena sodna praksa, da pritožbeni razlog, ki se nanaša na neobstoj odgovora Splošnega sodišča na argumente, navedene na prvi stopnji, v bistvu pomeni zatrjevanje kršitve obveznosti obrazložitve, ki izhaja iz člena 36 Statuta Sodišča Evropske unije, ki se za Splošno sodišče uporablja na podlagi člena 53, prvi odstavek, tega statuta in člena 117 Poslovnika Splošnega sodišča. (
54
)
144.
Vendar iz ustaljene sodne prakse tudi izhaja, da obveznost obrazložitve ne zahteva, da mora Splošno sodišče zagotoviti razlago, ki bi izčrpno in zaporedoma sledila razlogovanju strank v sporu, in da je torej obrazložitev Splošnega sodišča lahko implicitna, če zadevnim osebam omogoča, da se seznanijo z razlogi, zaradi katerih Splošno sodišče ni sprejelo njihovih trditev, Sodišču pa omogoča, da ima na voljo dovolj elementov za izvajanje nadzora. (
55
)
145.
V tem okviru po mojem mnenju ni nobenega dvoma, da je Splošno sodišče zavrnilo, čeprav le implicitno, očitek neupoštevanja načela sorazmernosti, saj so pritožniki v šestem ničnostnem razlogu zatrjevali, da je bila odobritev njihovega prijetja nesorazmerna, prvič, glede na kršitev njihovih temeljnih pravic, ki je bila posledica tega, in drugič, glede na fazo kazenskega postopka. (
56
) Kar zadeva to prvo trditev, jo je Splošno sodišče, kot izhaja iz moje analize četrtega očitka, upravičeno zavrnilo, Kar zadeva drugo trditev, je Splošno sodišče v točki 126 izpodbijane sodbe odločilo, da Parlamentu ni treba presoditi zakonitosti aktov, ki jih sodni organi sprejmejo med zadevnim postopkom, saj so za to vprašanje pristojni samo nacionalni organi. Zato je treba ugotoviti, da v okviru šestega pritožbenega razloga pri tej sodbi ne gre za to, da v njej o nečem ne bi bilo odločeno, niti bolj na splošno, da ni obrazložitve v zvezi s tem. Obrazložitev te sodbe namreč zadevnim osebam omogoča, da se seznanijo z razlogi, zaradi katerih njihove trditve niso bile sprejete.
146.
Glede na navedeno je treba peti očitek zavrniti.
5. Šesti očitek prvega dela
a) Trditve strank
147.
S šestim očitkom pritožniki Splošnemu sodišču očitajo, da je napačno uporabilo pravo, ker je v točkah od 141 do 143 izpodbijane sodbe načeloma odločilo, da sklep o odvzemu imunitete evropskega poslanca in postopek, ki je pripeljal do njegovega sprejetja, ne kršita – in ne moreta kršiti – pravice do spoštovanja domneve nedolžnosti. V zvezi s tem je v točki B spornih sklepov omenjen sklep Tribunal Supremo (vrhovno sodišče) z dne 25. oktobra 2018, čeprav naj se ta ne bi nanašal na pritožnike, temveč njihove soobdolžence. Poleg tega, ker je bil edini dokument, ki je bil predložen članom odbora JURI, sodba Tribunal Supremo (vrhovno sodišče) z dne 14. oktobra 2019, s katero so bile obsojene druge osebe, naj bi sprejetje spornih sklepov temeljilo na domnevi o krivdi pritožnikov, s čimer je bila kršena pravica do domneve nedolžnosti. Enaka ugotovitev naj bi veljala glede na to, da po njihovem mnenju Splošno sodišče ni preučilo njihovih trditev o zlorabi pooblastil in obstoju prikritega cilja, navedenih v okviru šestega razloga za razglasitev ničnosti, in s tem ni izpolnilo obveznosti obrazložitve.
148.
Parlament, ki ga podpira Kraljevina Španija, predlaga zavrnitev tega očitka. Zlasti poudarja, da ta očitek temelji na napačni razlagi točke 141 izpodbijane sodbe, v kateri je Splošno sodišče zgolj ugotovilo, da odvzem imunitete poslancu kot tak ne krši njegove pravice do spoštovanja domneve nedolžnosti. Poleg tega Parlament meni, da je treba trditev, ki se nanaša na kršitev obveznosti obrazložitve, zavrniti kot nedopustno in vsekakor kot neutemeljeno.
b) Presoja
149.
Splošno sodišče je v točki 141 izpodbijane sodbe odločilo, da sklep o odvzemu imunitete ne krši pravice do spoštovanja domneve nedolžnosti. Po njegovem mnenju se vprašanje, ali so pogoji za odvzem poslanske imunitete na podlagi člena 9 Protokola št. 7 izpolnjeni, ko se vloži zahteva za ta odvzem, razlikuje od vprašanja, ali so dejanja, ki se očitajo zadevnim poslancem, dokazana, ki je v pristojnosti organov države članice.
150.
Kot poudarja Parlament, šesti očitek temelji na napačni razlagi izpodbijane sodbe in ga je zato treba kot neutemeljenega zavrniti.
151.
Zdi se mi, da pritožniki s tem očitkom Splošnemu sodišču dejansko očitajo, da ni odgovorilo na njihove trditve, ki so jih navedli v ničnostni tožbi, glede tega, da je Parlament upošteval sodne odločbe, ki bi jih bilo mogoče razumeti tako, da dokazujejo njihovo krivdo, čeprav se niso nanašale nanje. Dejstvo, da se je Parlament po njihovem mnenju oprl na te odločbe, naj bi bilo pomembno za njihove trditve glede zlorabe pooblastil in obstoja prikritega cilja.
152.
Kot sem že spomnil, (
57
) na eni strani, pritožbeni razlog, da Splošno sodišče ni odgovorilo na trditve, navedene na prvi stopnji, v bistvu pomeni sklicevanje na kršitev obveznosti obrazložitve, na drugi strani pa obveznost obrazložitve od Splošnega sodišča ne zahteva, da poda obrazložitev, ki bi izčrpno in posamično sledila razlogovanju strank v sporu.
153.
V tem okviru je treba ugotoviti, da je Splošno sodišče ustrezno preučilo na eni strani točko B spornih sklepov (
58
) in na drugi strani morebitni vpliv netočnega besedila v njej na sklep Parlamenta o odvzemu imunitete. Ta argument torej ni utemeljen.
154.
Trditve, ki se nanašajo na zlorabo pooblastil in obstoj prikritega cilja, je treba zavrniti kot nedopustne, ker pritožniki v pritožbi ne navedejo nobene obrazložitve v njihovo podporo in se na splošno sklicujejo na ničnostno tožbo.
6. Sedmi in osmi očitek prvega dela
a) Trditve strank
155.
V okviru sedmega in osmega očitka prvega dela šestega pritožbenega razloga pritožniki Splošnemu sodišču očitajo, da je napačno uporabilo pravo, ker je v točkah od 147 do 161 izpodbijane sodbe presojalo netočne trditve Parlamenta v točkah S in B spornih sklepov, ki se nanašata na namen poslanske imunitete iz člena 9 Protokola št. 7 oziroma na potek kazenskega postopka v zvezi z njimi. Te netočne trditve naj bi vplivale na sklep Parlamenta o odvzemu imunitete, saj naj bi njegove člane zapeljale v zmoto.
156.
Po mnenju pritožnikov je po eni strani namreč razmeroma razumno domnevati, da bi bili glasovi članov Evropskega parlamenta, ki so glasovali za sporne sklepe, drugačni, če bi vedeli, da je točka S teh sklepov glede imunitet iz člena 9 Protokola št. 7 očitno napačna. Po drugi strani pa naj bi Parlament, če bi vedel, da v nasprotju z navedbami v točki B teh sklepov faza preiskave v zvezi s pritožniki ni bila končana, lahko menil, da je bila izdaja evropskega naloga za prijetje zoper njih pred koncem faze preiskave nesorazmerna. Poleg tega naj bi bilo v točki 159 izpodbijane sodbe napačno uporabljeno pravo v zvezi z izkrivljanjem določb španskega zakonika o kazenskem postopku.
157.
Parlament, ki ga podpira Kraljevina Španija, predlaga, da se ta očitka zavrneta. Po mnenju Parlamenta je trditev, da je njegova odločitev o odvzemu imunitete pritožnikom temeljila izključno na razlogu iz točke S spornih sklepov, v nasprotju z njegovimi ugotovitvami iz točk od T do W teh sklepov in jo je treba kot neutemeljeno zavrniti. Poleg tega je treba trditev o izkrivljanju določb španskega zakonika o kazenskem postopku zavrniti kot nedopustno, ker so jo pritožniki prvič navedli v pritožbenem postopku. Vsekakor je treba to trditev zavrniti kot neutemeljeno. Kraljevina Španija trdi, da je osmi očitek brezpredmeten, ker za ugoditev zahtevi za odvzem imunitete ni pomembno, ali je bila faza preiskave končana ali ne.
b) Presoja
158.
Splošno sodišče je v točki 148 izpodbijane sodbe spomnilo, da je v točki S spornih sklepov ponovljeno načelo iz točke 3 sporočila št. 11/2019, v skladu s katerim je „[n]amen poslanske imunitete zaščititi Parlament in njegove poslance pred sodnimi postopki v zvezi z dejavnostmi, ki jih izvajajo pri opravljanju parlamentarnih obveznosti ali ki so neločljivo povezane s temi obveznostmi“. V zvezi s tem je Splošno sodišče v točki 149 te sodbe odločilo, da ni sporno, da so bili pritožniki zajeti z imuniteto iz člena 9, prvi odstavek, točka (b), Protokola št. 7, tudi če se je zadevni kazenski postopek nanašal na dejavnosti, ki niso bile povezane z opravljanjem parlamentarnih obveznosti. Kljub temu je v točki 152 te sodbe ugotovilo, da splošna trditev v točki S spornih sklepov ni bila uresničena v smislu, da je treba zahtevi za odvzem imunitete članu Parlamenta ugoditi, če se nanaša na sodni postopek v zvezi z dejstvi, ki niso povezana z opravljanjem parlamentarnih obveznosti.
159.
Splošno sodišče je nato v točki 155 izpodbijane sodbe spomnilo na besedilo točke B spornih sklepov in v točki 157 te sodbe ugotovilo, da pritožniki lahko utemeljeno trdijo, da je bilo v tej točki B napačno ugotovljeno dejansko stanje ali vsaj, da ta točka ni jasna glede vprašanja, ali je bila faza preiskave v zadevnem kazenskem postopku v zvezi z njimi končana. Vendar je v točki 160 te sodbe ugotovilo, da ni očitno, da bi ta napaka ali vsaj nejasnost vplivala na preučitev zahteve za odvzem imunitete.
160.
Zato je Splošno sodišče pravilno ugotovilo, da je del besedila točk B in S spornih sklepov netočen. Nato pa je ugotovilo, da v nasprotju s trditvami pritožnikov te netočnosti niso mogle vplivati na sklep Parlamenta o odvzemu imunitete.
161.
Menim, da ugotovitev Splošnega sodišča ni napačna. Obrazložitev spornih sklepov namreč ni omejena na točki B in S. Za presojo vpliva tega netočnega besedila je treba upoštevati kontekst in obrazložitev teh sklepov v celoti. V šestem pritožbenem razlogu pritožniki niso navedli nobenega argumenta, s katerim bi dokazali, da so netočnosti v besedilu točk B in S take, da bi bil sklep Parlamenta o odvzemu imunitete drugačen, če bi bilo to besedilo pravilno. Zlasti se strinjam s stališčem Kraljevine Španije, da glede sklepa o odvzemu imunitete ni pomembno, ali je bila faza preiskave v kazenski zadevi končana ali ne.
162.
Podredno, v zvezi s trditvijo pritožnikov, da bi Parlament lahko presodil, da je bila izdaja evropskih nalogov za prijetje zoper njih pred koncem preiskave nesorazmerna, naj spomnim, (
59
) da Parlament nikakor ni pristojen za presojo sorazmernosti prijetja pritožnikov glede na fazo kazenskega postopka, ki teče zoper njih.
163.
V tem okviru menim, da so trditve, ki se nanašajo na določbe španskega zakonika o kazenskem postopku, brezpredmetne.
164.
Glede na zgoraj navedeno je treba sedmi in osmi očitek zavrniti.
7. Deveti očitek prvega dela
a) Trditve strank
165.
V okviru devetega očitka prvega dela šestega pritožbenega razloga pritožniki Splošnemu sodišču očitajo, na prvem mestu, da je napačno uporabilo pravo, ko je v točkah od 162 do 172 izpodbijane sodbe ugotovilo, da Parlament ni kršil načel enakega obravnavanja in dobrega upravljanja. Parlament naj ne bi upošteval svoje ustaljene prakse, da v primerih iz točk 162 in 163 te sodbe zavrne odvzem imunitete poslancu. Na drugem mestu, Splošno sodišče naj bi tudi napačno uporabilo pravo, ko je v točki 166 te sodbe ugotovilo, da elementi, omenjeni v šestem in sedmem ničnostnem razlogu, ki se nanašajo na prakse in načine delovanja Parlamenta na področju imunitet, niso več pomembni v skladu s točko 53 sporočila št. 11/2019, ki določa, da to sporočilo nadomešča prejšnja sporočila. Na tretjem mestu, Splošno sodišče naj bi izkrivilo dokaze, ker je menilo, da pritožniki niso dokazali, „kako“ naj bi odločitve, na katere se sklicujejo, lahko dokazale obstoj določene prakse. Četrtič, Splošno sodišče naj bi v točkah od 166 do 172 iste sodbe prav tako izkrivilo dokaze in napačno uporabilo pravo, ker ni upoštevalo vseh precedensov, na katere so se sklicevali pritožniki, ter argumentov v zvezi z njimi, da bi ugotovilo fumus persecutionis.
166.
Parlament, ki ga podpira Kraljevina Španija, predlaga zavrnitev tega očitka kot neutemeljenega. Parlament trdi, da mu niti načelo dobrega upravljanja niti načelo enakega obravnavanja ne preprečujeta, da bi prilagodil in spremenil svojo prejšnjo prakso. Poleg tega naj trditve glede izkrivljanja dokazov Splošnega sodišča ne bi bile dopustne, ker naj pritožniki ne bi natančno opredelili storjenih napak ali izkrivljenih dokazov. Vsekakor te trditve niso utemeljene.
b) Presoja
167.
Splošno sodišče je v točkah 162 in 163 izpodbijane sodbe povzelo trditve pritožnikov v zvezi z elementi domnevne prakse Parlamenta, ki naj je ta ne bi upošteval.
168.
Splošno sodišče je v točki 166 izpodbijane sodbe poudarilo, da se pritožniki sklicujejo na sporočilo št. 11/2003 z dne 6. junija 2003, da bi dokazali obstoj prakse Parlamenta, v skladu s katero se zavrne odvzem imunitete poslanca, če proti njemu teče sodni postopek zaradi njegovih političnih dejavnosti, če je ta sodni postopek začel politični nasprotnik ali če so zadevni nacionalni organi zahtevali, naj se temu poslancu za zgled naložijo kazni. To sporočilo je pripravil Odbor Parlamenta za pravne zadeve in notranji trg, takrat zadolžen za imunitete, in predstavlja povzetek prejšnje prakse odločanja Parlamenta. Splošno sodišče je povzelo upoštevne dele tega sporočila in nato ugotovilo, da je bilo to sporočilo 19. novembra 2019 nadomeščeno s sporočilom št. 11/2019.
169.
Splošno sodišče je v točki 167 izpodbijane sodbe navedlo trditev Parlamenta, da je opustil prakso, kot je bila povzeta v sporočilu št. 11/2003, v smislu omejitve primerov, v katerih zavrne odvzem imunitete.
170.
Splošno sodišče je v točki 168 izpodbijane sodbe ugotovilo, da praksa Parlamenta, da zavrne odvzem imunitete, kadar je namen zadevnega sodnega postopka ovirati izvrševanje parlamentarnih obveznosti poslanca, ni sporna. Nato je ugotovilo, da pritožniki glede primerov, v katerih Parlament zavrne odvzem imunitete enemu od svojih članov, navajajo zgolj nekatere sklepe Parlamenta, ne da bi dokazali, kako naj bi ti sklepi lahko dokazovali obstoj take prakse. Poleg tega je Splošno sodišče poudarilo, da je bila večina sklepov, na katere se sklicujejo pritožniki, sprejetih v letih od 1982 do 2003.
171.
Menim, da Splošno sodišče ni storilo napake v nobeni od zadevnih točk izpodbijane sodbe.
172.
Kot je razvidno iz točke 53 sporočila št. 11/2019, to sporočilo nadomešča vsa prejšnja sporočila in vse druge dokumente Odbora JURI v zvezi z njegovimi praksami in načini delovanja Parlamenta na področju imunitet. To kaže na jasno namero Parlamenta, da spremeni svojo prejšnjo prakso. Glede na diskrecijsko pravico Parlamenta v zvezi z odvzemom poslanske imunitete menim, da je imel pravico ravnati tako, zlasti ker bi bila sprememba njegove prakse utemeljena z analizo sodne prakse.
173.
To ugotovitev potrjuje tudi Sodišče, ki je že imelo priložnost ugotoviti, da se sporočilo št. 11/2003 po objavi sporočila št. 11/2019 ne uporablja več in da ga zato Splošnemu sodišču ni treba upoštevati. (
60
) Ker pritožniki svoje trditve utemeljujejo na prejšnji praksi Parlamenta, ki je bila povzeta v sporočilu št. 11/2003, se premislek Sodišča a fortiori nanaša na vsako prakso Parlamenta pred sporočilom št. 11/2019.
174.
Glede na te okoliščine je treba ugotoviti, da trditve pritožnikov, ki temeljijo na prejšnji praksi Parlamenta, niso utemeljene.
175.
Podredno, kar zadeva trditve, ki temeljijo na domnevnem izkrivljanju dokazov Splošnega sodišča, menim, da niso dopustne, ker pritožniki niso natančno navedli dokazov, ki naj bi bili izkrivljeni, in niso dokazali napak pri analizi Splošnega sodišča, ki so njihovem mnenju pripeljale do tega izkrivljanja. (
61
) Zgolj abstraktno in na splošno se namreč sklicujejo na dokaze, predložene v podporo njihovi ničnostni tožbi. S tem naj bi Sodišču dejansko predlagali, naj presoja dokaze, priložene ničnostni tožbi.
176.
V teh okoliščinah je treba deveti očitek zavrniti.
8. Drugi del šestega pritožbenega razloga
a) Trditve strank
177.
Drugi del šestega pritožbenega razloga se nanaša na to, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ko je ugotovilo, da Parlament pri presoji fumus persecutionis ni storil napake.
178.
Na prvem mestu pritožniki Splošnemu sodišču očitajo, da ni izpolnilo svoje obveznosti obrazložitve. Ponovno (
62
) izpodbijajo načelo iz točke 112 izpodbijane sodbe, po katerem ima Parlament široko diskrecijsko pravico glede usmeritve odločitve v zvezi z zahtevo za odvzem imunitete.
179.
Na drugem mestu, Splošno sodišče naj ne bi izpolnilo obveznosti obrazložitve in naj bi kršilo pravico do učinkovitega sodnega varstva, „ker ni zavzelo stališča o uporabljenem standardu nadzora“ in ker ni uporabilo standardov nadzora, navedenih v ničnostni tožbi.
180.
Na tretjem mestu, Splošno sodišče naj bi izkrivilo dokaze, napačno uporabilo pravo, naj ne bi izpolnilo obveznosti obrazložitve in kršilo pravico do učinkovitega sodnega varstva, „ker ni preučilo večine trditev, ki so jih zaradi njihove pomembnosti za ugotavljanje fumus persecutionis navedli v šestem, sedmem in osmem ničnostnem razlogu“. Pritožniki se v zvezi s tem sklicujejo na svoje trditve iz ničnostne tožbe. Trdijo tudi, da je netočno besedilo točke S spornih sklepov vplivalo na presojo fumus persecutionis.
181.
Na četrtem mestu, Splošno sodišče naj bi v točkah od 174 do 186 izpodbijane sodbe izkrivilo dokaze in napačno uporabilo pravo, ko je presojalo napake, ki naj bi jih po navedbah pritožnikov storil Parlament pri ugotavljanju, ali gre za fumus persecutionis.
182.
Pritožniki zlasti izpodbijajo, prvič, presojo Splošnega sodišča, da datum izdaje evropskih nalogov za prijetje (točka 174 te sodbe) in neobstoj evropskih nalogov za prijetje, ki so veljali med julijem 2018 in oktobrom ali novembrom 2019 (točke od 175 do 178 te sodbe), nista vplivala na ugotovitev, da gre za fumus persecutionis; drugič, ugotovitev Splošnega sodišča v točkah od 179 do 182 te sodbe, da so bile trditve, ki so se nanašale na resničnost dejanj, ki so jim bila očitana, njihovi kvalifikaciji glede na špansko kazensko pravo in vprašanje, ali ta dejanja utemeljujejo kazenski pregon, brezpredmetne; tretjič, presojo Splošnega sodišča v točkah 183 in 184 izpodbijane sodbe o pomembnosti elementov, ki jih je Parlament upošteval pri presoji fumus persecutionis; četrtič, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo s tem, da je v točki 185 te sodbe ugotovilo, da Parlament ni pristojen za presojo zakonitosti aktov, ki so jih sodni organi sprejeli med zadevnim kazenskim postopkom. Vsakemu ugovoru pritožnikov sledi bodisi njihova presoja upoštevnosti navedenih elementov za presojo fumus persecutionis, bodisi sklicevanje na druge pritožbene razloge, bodisi preprosta ugotovitev, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo.
183.
Parlament, ki ga podpira Kraljevina Španija, predlaga zavrnitev trditev pritožnikov kot bodisi nedopustnih bodisi neutemeljenih.
b) Presoja
184.
Splošno sodišče je najprej v točki 183 izpodbijane sodbe ugotovilo, da se je Parlament za ugotovitev neobstoja fumus persecutionis oprl na več elementov, obravnavanih skupaj, in sicer okoliščino, da so bila sporna dejanja storjena leta 2017, medtem ko so pritožniki status člana Parlamenta pridobili 13. junija 2019, in dejstvi, prvič, da so bili obdolženi 21. marca 2018, ko je bila pridobitev statusa evropskega poslanca hipotetična, in drugič, da se je ta obdolžitev nanašala tudi na druge osebe, ki niso bile člani Parlamenta.
185.
V točki 186 izpodbijane sodbe je nato ugotovilo, da pritožniki niso dokazali, da je Parlament storil očitno napako pri presoji s tem, da se je za izključitev obstoja fumus persecutionis oprl na zadevne okoliščine (omenjene v prejšnji točki). Po navedbah Splošnega sodišča v zvezi s tem dejstva, prvič, da je sodni postopek proti pritožnikom uveden zaradi njihovih nacionalnih političnih dejavnosti, drugič, da bi jim bilo v okviru ali po koncu zadevnega kazenskega postopka lahko začasno preprečeno izvrševanje mandata, celo če bi bilo primerno, da bi mandat izgubili, tretjič, da je španska stranka VOX vložila popularno tožbo v zadevnem kazenskem postopku, in četrtič, da so se nanje nanašale nekatere negativne javne izjave, v katerih se je med drugim pozivalo, naj se jim za zgled naložijo kazni, ne morejo ovreči te ugotovitve. Enako velja za trditve pritožnikov, s katerimi dvomijo o nepristranskosti sodnih organov, ki so sodelovali v zadevnem kazenskem postopku. Poleg tega, da bi pritožniki dokazali obstoj te očitne napake pri presoji, ki jo je storil Parlament, se ne morejo učinkovito sklicevati na dogodke, ki so se zgodili po izdaji spornih sklepov, kot sta sporočilo osrednje volilne komisije z dne 3. novembra 2022 in dejstvo, da naj bi španski organi vohunili za njimi in njihovimi svetovalci.
186.
Menim, da Splošno sodišče ni storilo napake pri analizi presoje fumus persecutionis, ki jo je opravil Parlament. Zlasti se strinjam z njim, da ima Parlament ob upoštevanju vseh upoštevnih okoliščin široko diskrecijsko pravico, da ugotovi obstoj fumus persecutionis, in da bi se njegov sklep lahko razglasil za ničen le v primeru očitne napake pri tej presoji. (
63
) Menim, da presoja Splošnega sodišča, da Parlament ni storil take očitne napake, ni napačna.
187.
Naj dodam, da kar zadeva, na prvem mestu, trditve pritožnikov, povzete v točki 178 teh sklepnih predlogov, po mojem mnenju niso utemeljene. Čeprav pritožniki formalno zatrjujejo kršitev obveznosti obrazložitve, pa menim, da s temi trditvami dejansko izpodbijajo načelo iz točke 112 izpodbijane sodbe, na katerem je Splošno sodišče utemeljilo svojo presojo. Te trditve sem že analiziral v zvezi s prvim delom šestega pritožbenega razloga v okviru domnevne kršitve temeljnih pravic pritožnikov. (
64
) Na splošno je ugotovitev iz točke 112 te sodbe, kot sem že navedel, pravilna. (
65
)
188.
Na drugem mestu, kar zadeva trditve, povzete v točkah 179 in 180 teh sklepnih predlogov, menim, da niso dopustne, ker so nenatančne in zahtevajo ponovno preučitev trditev, navedenih v ničnostni tožbi. Naj spomnim, da v skladu z ustaljeno sodno prakso pritožba, ki je omejena na ponavljanje ali dobesedno navajanje razlogov in trditev, ki so bili predloženi pred Splošnim sodiščem, ne izpolnjuje zahtev glede obrazložitve iz člena 256 PDEU, člena 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije ter člena 168(1)(d) in člena 169 Poslovnika Sodišča Evropske unije. (
66
) To velja za trditve, navedene v točkah 179 in 180 teh sklepnih predlogov, ker se pritožniki zgolj na splošno sklicujejo na trditve, navedene v ničnostni tožbi.
189.
Kar zadeva, nazadnje, trditve, povzete v točkah 181 in 182 teh sklepnih predlogov, pritožniki zgolj bodisi predstavijo svoje mnenje o vplivu nekaterih elementov, ki jih je Parlament štel za pomembne ali nepomembne (točke od 174 do 182 izpodbijane sodbe), bodisi se sklicujejo na ničnostne razloge (točki 183 in 184 te sodbe), bodisi ugotovijo, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo (točki 185 in 186 te sodbe). Posledično te trditve tudi niso dopustne, ker pritožniki ne navajajo nobene napake v obrazložitvi Splošnega sodišča.
190.
Vsekakor je treba te trditve ob domnevi, da so dopustne, zavrniti kot neutemeljene, saj ne morejo ovreči moje ugotovitve iz točke 186 teh sklepnih predlogov.
191.
Glede na navedeno je treba drugi del šestega pritožbenega razloga zavrniti.
9. Predlog glede šestega pritožbenega razloga
192.
Glede na vse, kar sem ravnokar predstavil, menim, da je treba šesti pritožbeni razlog zavrniti.
F.
Peti pritožbeni razlog
193.
Pritožniki s petim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču očitajo, da je napačno uporabilo pravo, ko je zavrnilo peti ničnostni razlog, ki se nanaša na kršitev načela pravne varnosti zaradi nejasnosti spornih sklepov. Splošno sodišče naj v zvezi s tem ne bi upoštevalo dejstva, da Parlament še nikoli ni obravnaval zahteve za odvzem imunitete za nadaljevanje postopka predaje na podlagi poglavja 2 Okvirnega sklepa 2002/584 in da prvič odvzema le eno od imunitet, predvidenih v členu 9 Protokola št. 7. Ta pritožbeni razlog je razdeljen na dva dela.
1. Prvi del petega pritožbenega razloga
a) Trditve strank
194.
V prvem delu petega pritožbenega razloga pritožniki Splošnemu sodišču očitajo, da je napačno uporabilo pravo, ker je v zvezi s postopki, na podlagi katerih je bila odvzeta imuniteta, ugotovilo, da sporni sklepi niso nejasni. V zvezi s tem izpodbijajo razlago spornih sklepov, ki jo je Splošno sodišče predstavilo v točkah od 94 do 97 izpodbijane sodbe in ki po njihovem mnenju ni edina možna razlaga. Med drugim trdijo, da je bil edini namen zahtev za odvzem imunitete v zvezi z njimi nadaljevanje postopkov predaje, ki so bili v teku, in sicer postopkov za izvršitev evropskih nalogov za prijetje v Belgiji in Združenem kraljestvu.
195.
Parlament, ki ga podpira Kraljevina Španija, predlaga, naj se ta del zavrne, in trdi, da trditve niso dopustne ali da so brezpredmetne in vsekakor niso utemeljene.
b) Presoja
196.
Splošno sodišče je sporne sklepe analiziralo v točkah 95 in 96 izpodbijane sodbe. Na eni strani je navedlo, da iz točke 1 njihovega izreka izhaja, je s temi sklepi odvzeta imuniteta pritožnikov iz člena 9, prvi odstavek, točka (b), Protokola št. 7, in sicer imuniteta, podeljena na ozemlju vseh držav članic, ki niso Kraljevina Španija, ne da bi bile te države kakor koli izbrane. Splošno sodišče je na drugi strani navedlo tudi odlomke iz teh sklepov, iz katerih je razvidno, da je bil odvzem imunitete zahtevan zaradi odprave ovir za izvršitev evropskih nalogov za prijetje, izdanih zoper pritožnike. Splošno sodišče je tako sklenilo, da sporni sklepi, razlagani neodvisno od zahtev za odvzem imunitete ali v povezavi z njimi, niso nejasni.
197.
Strinjam se z ugotovitvijo Splošnega sodišča. Razlage zahtev za odvzem imunitete, ki so jo predlagali pritožniki in po kateri naj bi bile zahteve namenjene izključno izvršitvi evropskih nalogov za prijetje v Belgiji in Združenem kraljestvu, ni mogoče utemeljiti, če se upoštevajo ne le nekateri elementi, iztrgani iz konteksta, kot to počnejo pritožniki, temveč sporni sklepi v celoti.
198.
Res je, da člen 9(1) Okvirnega sklepa 2002/584 določa možnost, da lahko pravosodni organ, ki je izdal evropski nalog za prijetje, ta nalog neposredno sporoči izvršitvenemu pravosodnemu organu, če je znano, kje se nahaja zahtevana oseba. Kljub temu tako sporočilo ne povzroči omejitve področja uporabe evropskega naloga za prijetje na ozemlje države članice tega zadnjega organa. Ta evropski nalog za prijetje se lahko vedno izvrši v vseh državah članicah. Ker torej v zadevnih zahtevah za odvzem imunitete ni izrecnih navedb, iz katerih bi izhajalo, da mora Parlament imuniteto odvzeti le v zvezi z izvršitvijo evropskih nalogov za prijetje v Belgiji in Združenem kraljestvu, je treba razlago teh zahtev in spornih sklepov, ki so jo podali pritožniki, zavrniti kot napačno. Zato Splošno sodišče ni napačno ugotovilo, da je iz spornih sklepov razvidno, da je Parlament sklenil pritožnikom odvzeti imuniteto na ozemlju vseh držav članic, razen na ozemlju Španije.
199.
Glede na navedeno menim, da je treba prvi del petega pritožbenega razloga zavrniti.
2. Drugi del petega pritožbenega razloga
a) Trditve strank
200.
Drugi del tega pritožbenega razloga se nanaša na to, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ko je v točkah od 98 do 109 izpodbijane sodbe ugotovilo, da sporni sklepi niso nejasni glede ukrepov, ki se lahko sprejmejo v okviru izvršitve evropskih nalogov za prijetje. Pritožniki tako trdijo, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo, ker je napačno razlagalo obseg imunitet iz člena 9, prvi odstavek, točka (a), in člena 9, drugi odstavek, Protokola št. 7 in ker je potrdilo, da samo imuniteta iz člena 9, prvi odstavek, točka (b), tega protokola pomeni oviro za prijetje pritožnikov in njihovo predajo španskim organom. S tem naj bi Splošno sodišče izkrivilo dokaze. Poleg tega pritožniki ponovno navajajo trditve iz četrtega dela tretjega pritožbenega razloga.
201.
Parlament, ki ga podpira Kraljevina Španija, predlaga zavrnitev tega dela in poudarja, da so očitki, ki so jih navedli pritožniki, brezpredmetni, ker so se zahteve za odvzem imunitete nanašale le na imuniteto iz člena 9, prvi odstavek, točka (b), Protokola št. 7. Po mnenju te institucije očitki, ki se nanašajo na točke 103 in od 106 do 109 izpodbijane sodbe, temeljijo na napačni razlagi teh točk.
b) Presoja
202.
Splošno sodišče je v točkah od 101 do 105 izpodbijane sodbe predstavilo vsebino spornih sklepov in ugotovitev Parlamenta, v skladu s katero je le imuniteta iz člena 9, prvi odstavek, točka (b), Protokola št. 7 ovirala prijetje pritožnikov. Poleg tega je v točkah od 106 do 108 te sodbe razsodilo, da člen 9, drugi odstavek, tega protokola pritožnikom ni zagotavljal varstva, ki bi bilo neodvisno od tistega, ki so ga imeli na podlagi člena 9, prvi odstavek, tega protokola.
203.
Najprej je treba ugotoviti, da so očitki pritožnikov glede morebitnih ugotovitev Splošnega sodišča v zvezi z obsegom njihove imunitete na španskem ozemlju brezpredmetni, ker so se zahteve za odvzem imunitete nanašale le na imuniteto iz člena 9, prvi odstavek, točka (b), Protokola št. 7. Na eni strani se ti očitki namreč nanašajo na obrazložitev, ki ne vpliva na izrek izpodbijane sodbe. (
67
) Na drugi strani, kot je Parlament pravilno poudaril, je Splošno sodišče v točkah od 100 do 105 te sodbe povzelo vsebino več točk spornih sklepov in ugotovitve Parlamenta, te točke izpodbijane sodbe pa nikakor ne kažejo na njegovo lastno razlago obsega imunitete iz člena 9, prvi odstavek, točka (a), tega protokola.
204.
Na prvem mestu, kar zadeva trditve pritožnikov, ki se nanašajo na imuniteto iz člena 9, drugi odstavek, Protokola št. 7, ki naj bi bila neodvisna od imunitete iz prvega odstavka tega člena, jih je treba po mojem mnenju zavrniti kot neutemeljene. Kot sem navedel v analizi šestega pritožbenega razloga, (
68
) poslanec po začetku prvega zasedanja v parlamentarnem obdobju in po dejanskem nastopu funkcije poslanca uživa le varstvo iz člena 9, prvi odstavek, tega protokola. V obravnavanem primeru je bila imuniteta iz člena 9, prvi odstavek, točka (b), tega protokola odvzeta po tem, ko so pritožniki dejansko nastopili funkcijo poslancev. Na tej stopnji niso več uživali vzporednega varstva iz člena 9, drugi odstavek, istega protokola. Za zagotovitev varstva iz člena 9, drugi odstavek, Protokola št. 7 torej v spornih sklepih ni bilo treba navesti ukrepov, ki bi se lahko sprejeli v okviru izvrševanja evropskih nalogov za prijetje.
205.
Kar zadeva, na drugem mestu, trditve o izkrivljanju dokazov, menim, da jih je treba zavrniti. Tiste, ki se nanašajo, na eni strani, na obseg imunitete pritožnikov iz člena 9, prvi odstavek, točka (a), Protokola št. 7, so brezpredmetne, ker je utemeljitev v zvezi z domnevno napako Splošnega sodišča, kot sem že navedel, (
69
) brezpredmetna. Trditve, ki se nanašajo, na drugi strani, na imuniteto iz člena 9, prvi odstavek, točka (b), tega protokola, niso utemeljene, saj Splošno sodišče ni napačno razlagalo sodbe Junqueras Vies.
206.
Kar zadeva, na tretjem mestu, trditev, da je bil postopek pred odborom JURI zaupen, sem jo že obravnaval. (
70
)
207.
Glede na navedeno je treba drugi del petega pritožbenega razloga zavrniti.
3. Predlog glede petega pritožbenega razloga
208.
Glede na vse, kar sem ravnokar predstavil, menim, da je treba peti pritožbeni razlog zavrniti.
G.
Stroški
209.
Kar zadeva pritožbo, ki sta jo vložila prvi pritožnik in tretja pritožnica, Sodišče v skladu s členom 142 Poslovnika, ki se na podlagi člena 184 tega poslovnika uporablja za pritožbeni postopek, v tem primeru o stroških odloči prosto. Ker so v tem primeru okoliščine, ki utemeljujejo, da se pritožbeni postopek ustavi, neodvisne od strank, je treba odločiti, da vsaka stranka nosi svoje stroške.
210.
Kar zadeva pritožbo, ki jo je vložil drugi pritožnik, ker so ti sklepni predlogi omejeni na analizo tretjega, petega in šestega pritožbenega razloga, ne bom podal predloga glede stroškov, saj je rešitev v zvezi s tem v skladu s členom 138 Poslovnika odvisna od usode drugih razlogov.
V. Predlog
211.
Ob upoštevanju vsega navedenega Sodišču predlagam, naj:
–
ugotovi, da se postopek v zvezi s pritožbo, ki sta jo vložila Carles Puigdemont i Casamajó in Clara Ponsatí i Obiols, ustavi;
–
kar zadeva pritožbo, ki sta jo vložila Carles Puigdemont i Casamajó in Clara Ponsatí i Obiols, vsaki stranki naloži, da nosi svoje stroške;
–
zavrne tretji, peti in šesti razlog pritožbe, ki jo je vložil Antoni Comín i Oliveres.
(
1
)	Jezik izvirnika: francoščina.
(
2
)	Naj opozorim, da so – kot izhaja iz točke 54 izpodbijane sodbe – ti sklepi skoraj enaki, razen imen zadevnih poslancev, datuma sprejetja nekaterih sodnih aktov ter – v zvezi s Claro Ponsatí i Obiols – okoliščin njene izvolitve v Parlament in dejstva, da je v okviru zadevnega kazenskega postopka preganjana samo zaradi domnevnega kaznivega dejanja vstajništva.
(
3
)	UL 2012, C 326, str. 266.
(
4
)	UL 2019, L 302, str. 1, kakor je bil spremenjen s sklepom Parlamenta z dne 17. januarja 2023.
(
5
)	DOGC št. 7449A, z dne 6. septembra 2017, str. 1.
(
6
)	DOGC št. 7451A, z dne 8. septembra 2017, str. 1.
(
7
)	Namreč tretji, peti, šesti in sedmi tožbeni razlog.
(
8
)	Sodba z dne 6. septembra 2018, Bank Mellat/Svet (C‑430/16 P, EU:C:2018:668, točka 49 in navedena sodna praksa).
(
9
)	Sodba z dne 17. septembra 2015, Mory in drugi/Komisija (C‑33/14 P, EU:C:2015:609, točka 58 in navedena sodna praksa).
(
10
)	Sodba z dne 13. julija 2023, D & A Pharma/EMA (C‑136/22 P, EU:C:2023:572, točka 44 in navedena sodna praksa).
(
11
)	Sodba z dne 18. oktobra 2018, Gul Ahmed Textile Mills/Svet (C‑100/17 P, EU:C:2018:842, točka 37 in navedena sodna praksa).
(
12
)	Glej točko 22 teh sklepnih predlogov.
(
13
)	Naj v zvezi s tem pripomnim, da je drugi pritožnik 12. septembra 2024 pri Splošnem sodišču vložil tožbo na podlagi člena 263 PDEU, vpisano pod številko T‑477/24, s katero je predlagal razglasitev ničnosti sklepa Evropskega parlamenta, da mu ne prizna statusa izvoljenega člana Parlamenta za parlamentarno obdobje 2024–2029. Ta zadeva je bila po umiku pravnega sredstva pritožnika izbrisana s sklepom predsednika osmega senata Splošnega sodišča z dne 14. novembra 2024, Comín i Oliveres/Parlament (T‑477/24, EU:T:2024:836).
(
14
)	Sodba z dne 19. decembra 2019 (C‑502/19, EU:C:2019:1115, izrek; v nadaljevanju: sodba Junqueras Vies).
(
15
)	Glej moje sklepne predloge v zadevi Junqueras Vies (C‑502/19, EU:C:2019:958, točki 3 in 4).
(
16
)	V zvezi s tem glej sodbi ESČP z dne 17. maja 2016, Karácsony in drugi proti Madžarski (EC:ECHR:2016:0517JUD004246113, točka 138), in ESČP z dne 20. decembra 2016, Uspaskich proti Litvi (EC:ECHR:2016:1220JUD001473708, točka 98), ki ju je Sodišče navedlo v sodbi Junqueras Vies.
(
17
)	Sodba Junqueras Vies (točka 84 in navedena sodna praksa).
(
18
)	Glej moje sklepne predloge v zadevi Junqueras Vies (C‑502/19, EU:C:2019:958, točka 5).
(
19
)	Sodba ESČP z dne 20. decembra 2016, Uspaskich proti Litvi (EC:ECHR:2016:1220JUD001473708, točka 91).
(
20
)	Glej zlasti sodbe z dne 17. januarja 2013, Gollnisch/Parlament (T‑346/11 in T‑347/11, EU:T:2013:23, točka 60); z dne 8. novembra 2018, Troszczynski/Parlament (T‑550/17, EU:T:2018:754, točka 44); z dne 1. decembra 2021, Jalkh/Parlament (T‑230/21, EU:T:2021:848, točka 24), in z dne 26. junija 2024, Fest/Parlament (T‑305/23, EU:T:2024:422, točka 24).
(
21
)	Splošno sodišče odločitve o odvzemu imunitete opredeli kot „politične odločitve“. V zvezi s tem iz poročila o obsegu in odvzemu poslanskih imunitet, ki ga je Beneška komisija sprejela na svojem 98. plenarnem zasedanju (Benetke, 21. in 22. marec 2014) (v nadaljevanju: poročilo Beneške komisije), izhaja, da ta opredelitev ustreza opredelitvi iz nekaterih nacionalnih pravnih redov (točka 135 poročila Beneške komisije). Ne glede na to, kakšen izraz se uporabi za opis narave te odločitve, je najpomembnejša široka diskrecijska pravica Parlamenta pri njenem sprejemanju.
(
22
)	Sodba z dne 17. septembra 2020, Troszczynski/Parlament (C‑12/19 P, EU:C:2020:725, točka 25).
(
23
)	V tem smislu glej sklep podpredsednika Sodišča z dne 24. maja 2022, Puigdemont i Casamajó in drugi/Parlament in Španija (C‑629/21 P(R), EU:C:2022:413, točki 193 in 194).
(
24
)	Sodba z dne 1. februarja 2024, Scania in drugi/Komisija (C‑251/22 P, EU:C:2024:103, točka 70 in navedena sodna praksa).
(
25
)	Drugi stavek točke 8 sporočila št. 11/2019 ni upošteven z vidika problematike, ki je predmet prvega dela tretjega pritožbenega razloga. Ne bo pa brez pomena za analizo drugega dela tega pritožbenega razloga in bo predstavljen v naslednjem razdelku.
(
26
)	Sodba z dne 22. decembra 2022, Parlament/Moi (C‑246/21 P, EU:C:2022:1026, točka 35 in navedena sodna praksa).
(
27
)	Glej točko 60 teh sklepnih predlogov.
(
28
)	Sodba z dne 7. marca 2024, Nevinnomysskiy Azot in NAKAzot/Komisija (C‑725/22 P, EU:C:2024:217, točka 94 in navedena sodna praksa).
(
29
)	Sodba z dne 12. decembra 2024, DD/FRA (C‑680/22 P, EU:C:2024:1019, točka 34 in navedena sodna praksa).
(
30
)	Sodba z dne 12. decembra 2024, DD/FRA (C‑680/22 P, EU:C:2024:1019, točka 35 in navedena sodna praksa).
(
31
)	Sodba z dne 11. decembra 2019, Mytilinaios Anonymos Etairia – Omilos Epicheiriseon (C‑332/18 P, EU:C:2019:1065, točka 149 in navedena sodna praksa).
(
32
)	Glej sodbo z dne 16. septembra 2020, BP/FRA (C‑669/19 P, EU:C:2020:713, točka 41 in navedena sodna praksa).
(
33
)	Glej sodbo z dne 16. septembra 2020, BP/FRA (C‑669/19 P, EU:C:2020:713, točka 41 in navedena sodna praksa).
(
34
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 3. marca 2022, WV/ESZD (C‑162/20 P, EU:C:2022:153, točka 69 in navedena sodna praksa).
(
35
)	Sodba z dne 9. novembra 2017, TV2/Danmark/Komisija (C‑649/15 P, EU:C:2017:835, točka 61 in navedena sodna praksa).
(
36
)	Glej točko 54 teh sklepnih predlogov.
(
37
)	Sodba z dne 9. septembra 2003, Kik/UUNT (C‑361/01 P, EU:C:2003:434, točka 101).
(
38
)	Glej točko 194 poročila Beneške komisije.
(
39
)	Ki se nanaša na kršitev imunitete iz člena 343 PDEU in člena 9 Protokola št. 7 v povezavi s členom 6, členom 39(2) in členom 45 Listine ter členom 5(2) Poslovnika.
(
40
)	Ki se nanaša na kršitev načel dobrega upravljanja in enakega obravnavanja.
(
41
)	Pred devetimi očitki prvega dela je uvodni očitek v zvezi s kršitvijo temeljnih pravic pritožnikov. Ker je to vprašanje predmet četrtega očitka, ga ni treba obravnavati kot ločen očitek in ga bom torej obravnaval v okviru četrtega očitka.
(
42
)	Glej točko 116 teh sklepnih predlogov.
(
43
)	Glej točko 43 teh sklepnih predlogov.
(
44
)	Glej točke 162, 188 in 190 poročila Beneške komisije.
(
45
)	Sodba z dne 27. aprila 2023, Fondazione Cassa di Risparmio di Pesaro in drugi/Komisija (C‑549/21 P, EU:C:2023:340, točka 80 in navedena sodna praksa).
(
46
)	Sodba Junqueras Vies (točka 80).
(
47
)	Sodba Junqueras Vies (točka 78).
(
48
)	Sodba Junqueras Vies (točka 79).
(
49
)	Sodba z dne 10. julija 1986, Wybot (149/85, EU:C:1986:310, točka 27).
(
50
)	Glej opombo 41 teh sklepnih predlogov.
(
51
)	Okvirni sklep Sveta z dne 13. junija 2002 o evropskem nalogu za prijetje in postopkih predaje med državami članicami (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 19, zvezek 6).
(
52
)	Glej točko 125 teh sklepnih predlogov.
(
53
)	Glej točko 168 poročila Beneške komisije.
(
54
)	Sodba z dne 28. septembra 2023, Changmao Biochemical Engineering/Komisija (C‑123/21 P, EU:C:2023:708, točka 185 in navedena sodna praksa).
(
55
)	Sodba z dne 4. oktobra 2024, Mylan IRE Healthcare/Komisija (C‑237/22 P, EU:C:2024:850, točka 84 in navedena sodna praksa).
(
56
)	Točke od 339 do 365 ničnostne tožbe.
(
57
)	Glej točki 143 in 144 teh sklepnih predlogov.
(
58
)	Glej naslednji razdelek teh sklepnih predlogov.
(
59
)	Glej točki 138 in 145 teh sklepnih predlogov.
(
60
)	Sklep z dne 22. decembra 2022, Jalkh/Parlament (C‑82/22 P, EU:C:2022:1039, točka 38).
(
61
)	Glej v zvezi s tem sodbo z dne 12. decembra 2024, DD/FRA (C‑680/22 P, EU:C:2024:1019, točka 35 in navedena sodna praksa).
(
62
)	Glej točko 128 teh sklepnih predlogov.
(
63
)	V zvezi s tem glej razdelek IV.C teh sklepnih predlogov, zlasti točke od 43 do 45.
(
64
)	Glej razdelek IV.E.1 teh sklepnih predlogov.
(
65
)	Glej razdelek IV.C teh sklepnih predlogov, zlasti točke od 43 do 45.
(
66
)	Sodba z dne 22. decembra 2022, Parlament/Moi (C‑246/21 P, EU:C:2022:1026, točka 34 in navedena sodna praksa).
(
67
)	Glej v tem smislu sodbo z dne 27. aprila 2023, Fondazione Cassa di Risparmio di Pesaro in drugi/Komisija (C‑549/21 P, EU:C:2023:340, točka 80 in navedena sodna praksa).
(
68
)	Glej točko 126 teh sklepnih predlogov.
(
69
)	Glej točko 203 teh sklepnih predlogov.
(
70
)	Glej razdelek IV.D.4 teh sklepnih predlogov.