62024CJ0453
SODBA SODIŠČA (drugi senat)
z dne 22. januarja 2026 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Območje svobode, varnosti in pravice – Okvirni sklep 2005/214/PNZ – Vzajemno priznavanje denarnih kazni – Člen 7(2)(g) – Razlog za zavrnitev priznanja ali izvršitve – Obvestitev zadevne osebe o pravici izpodbijanja odločbe in o rokih za takšno pravno sredstvo – Člen 7(3) – Obveznost posvetovanja s pristojnim organom države članice izdajateljice“
V zadevi C‑453/24, [Hadenov] (
i
),
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Sofiyski gradski sad (okrožno sodišče v Sofiji, Bolgarija) z odločbo z dne 26. junija 2024, ki je na Sodišče prispela 26. junija 2024, v kazenskem postopku zoper
BC,
ob intervenciji
Sofiyska gradska prokuratura,
SODIŠČE (drugi senat),
v sestavi K. Jürimäe (poročevalka), predsednica senata, K. Lenaerts, predsednik Sodišča v funkciji sodnika drugega senata, F. Schalin, M. Gavalec in Z. Csehi, sodniki,
generalni pravobranilec: J. Richard de la Tour,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki sta jih predložila:
–
za Evropsko komisijo M. Wasmeier in I. Zaloguin, agenta,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 3. julija 2025
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago člena 6 ter člena 7(2)(g) in (3) Okvirnega sklepa Sveta 2005/214/PNZ z dne 24. februarja 2005 o uporabi načela vzajemnega priznavanja denarnih kazni (UL 2005, L 76, str. 16), kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom Sveta 2009/299/PNZ z dne 26. februarja 2009 (UL 2009, L 81, str. 24) (v nadaljevanju: Okvirni sklep 2005/214).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru postopka, ki ga je začelo Bezirkshauptmannschaft Neusiedl am See (okrajno glavarstvo v kraju Neusiedl am See, Avstrija) (v nadaljevanju: BHM), da bi v Bolgariji doseglo priznanje in izvršitev denarne kazni, ki je bila BC, bolgarskemu državljanu, izrečena v Avstriji zaradi neplačila cestnine za avtocesto.
Pravni okvir
3
V uvodnih izjavah 1, 2, 4 in 5 Okvirnega sklepa 2005/214 je navedeno:
„(1)
Evropski svet je na zasedanju v Tampereju 15. in 16. oktobra 1999 potrdil načelo vzajemnega priznavanja, ki mora postati temelj pravosodnega sodelovanja tako v civilnih kot v kazenskih zadevah znotraj [Evropske] [u]nije.
(2)
Načelo vzajemnega priznavanja je treba uporabljati za denarne kazni, ki jih izrečejo pravosodni ali upravni organi, da bi olajšali izvršbo takšnih kazni v državah članicah, razen v državi, kjer je bila kazen izrečena.
[…]
(4)
Ta okvirni sklep mora zajemati tudi denarne kazni, izrečene za prekrške v cestnem prometu.
(5)
Ta okvirni sklep spoštuje temeljne pravice in upošteva načela, ki jih priznava člen 6 Pogodbe in ki jih določa Listina o temeljnih pravicah Evropske unije […].“
4
Člen 1 tega okvirnega sklepa, naslovljen „Opredelitve“, določa:
„V tem okvirnem sklepu:
(a)
‚odločba‘ pomeni dokončno odločbo, s katero je fizični ali pravni osebi naloženo plačilo denarne kazni, pri čemer gre za odločbo:
[…]
(iii)
organa države izdajateljice, razen sodišča, za dejanja, ki se po pravu države izdajateljice kaznujejo ker pomenijo kršitev pravnih predpisov, pod pogojem, da je zadevna oseba imela možnost zadevo predložiti v razsojanje sodišču, ki je pristojno zlasti za kazenske zadeve;
[…]
[…]“
5
Člen 4 navedenega okvirnega sklepa, naslovljen „Posredovanje odločb in vključitev osrednjega organa“, določa:
„1.   Odločbo skupaj s potrdilom iz tega člena, je mogoče posredovati pristojnim organom države članice, v kateri ima fizična ali pravna oseba, zoper katero je bila izdana odločba, premoženje ali dohodke, tam običajno prebiva ali ima, v primeru pravne osebe, tam registriran sedež.
2.   Potrdilo, katerega standardni obrazec se nahaja v prilogi, mora podpisati in potrditi točnost njegove vsebine pristojni pravosodni organ v državi izdajateljici.
[…]“
6
Člen 6 Okvirnega sklepa 2005/214, naslovljen „Priznavanje in izvršba odločb“, določa:
„Pristojni organi v državi izvršiteljici priznajo odločbo, ki jim je bila posredovana v skladu s členom 4, brez nadaljnjih formalnosti in nemudoma ukrenejo vse potrebno za njeno izvršbo, razen če pristojni organ sklene, da bo uveljavljal enega izmed razlogov za zavrnitev priznanja ali izvršbe, ki so predvideni v členu 7.“
7
Člen 7 tega okvirnega sklepa, naslovljen „Razlogi za zavrnitev priznanja ali izvršitve“, določa:
„1.   Pristojni organi v državi izvršiteljici lahko zavrnejo priznanje in izvršbo odločbe, če potrdilo iz člena 4 ni predloženo, je nepopolno ali očitno ne ustreza odločbi.
2.   Poleg tega lahko pristojni organ v državi izvršiteljici priznanje ali izvršbo odločbe zavrne, če:
[…]
(g)
glede na potrdilo iz člena 4 zadevna oseba v pisnem postopku v skladu s pravom države izdajateljice ni bila obveščena osebno ali prek zastopnika, pooblaščenega v skladu z nacionalnim pravom, o pravici, da izpodbija odločbo, in o rokih za takšno pravno sredstvo;
[…]
3.   Preden pristojni organ v državi izvršiteljici v primerih iz odstavkov 1 ter 2(c), (g), (i) in (j) odloči, da bo bodisi v celoti bodisi delno zavrnil priznanje in izvršbo odločbe, se na kakršen koli primeren način posvetuje s pristojnim organom v državi izdajateljici in ga, kadar je to ustrezno, zaprosi, da mu brez odlašanja posreduje informacije, ki jih potrebuje.“
8
Člen 9 navedenega okvirnega sklepa, naslovljen „Izvršilni predpisi“, v odstavku 1 določa:
„Za izvršbo odločbe ne glede na odstavek 3 in člen 10 velja pravo države izvršiteljice na enak način kot pri denarnih kaznih, ki jih izreče država izvršiteljica. Organi države izvršiteljice so edini pristojni za odločanje v izvršilnih postopkih in določanje s tem povezanih ukrepov, vključno z razlogi za ustavitev izvršitve.“
9
Člen 12 tega okvirnega sklepa, naslovljen „Ustavitev izvršbe“, določa:
„1.   Pristojni organ države izdajateljice nemudoma obvesti pristojni organ države izvršiteljice o kateri koli odločbi ali ukrepu, zaradi katerega odločba ni več izvršljiva ali je v državi izvršiteljici zaradi katerega koli drugega razloga umaknjena.
2.   Država izvršiteljica ustavi izvršbo odločbe takoj, ko jo pristojni organ države izdajateljice obvesti o taki odločitvi ali ukrepu.“
10
Člen 20 Okvirnega sklepa 2005/214, naslovljen „Izvajanje“, v odstavku 3 določa:
„Če je potrdilo iz člena 4 razlog za domnevo, da so bile kršene temeljne pravice ali temeljna pravna načela iz člena 6 Pogodbe, lahko vsaka država članica ugovarja priznavanju in izvršbi odločb. Uporabi se postopek iz člena 7(3).“
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
11
BHM je z odločbo z dne 24. novembra 2023 BC, bolgarskemu državljanu, naložilo denarno kazen v višini 350 EUR zaradi kršitve več določb Bundesstrassen Mautgesetz 2002 (zakon o cestnini za zvezne ceste) z dne 16. julija 2002 (BGBl. I, 155/2021).
12
BHM se je za namene priznanja in izvršitve odločbe z dne 24. novembra 2023 obrnilo na Sofiyski gradski sad (mestno sodišče v Sofiji, Bolgarija), ki je predložitveno sodišče v vlogi pristojnega organa za izvršitev na podlagi Okvirnega sklepa 2005/214.
13
Iz potrdila, izdanega na podlagi člena 4 Okvirnega sklepa 2005/214 in priloženega odločbi z dne 24. novembra 2023, je razvidno, da je bila zadeva obravnavana v okviru pisnega postopka in da je bil BC v skladu z avstrijskim pravom 28. decembra 2023 osebno ali prek pooblaščenega zastopnika obveščen o svoji pravici, da izpodbija odločbo, in o rokih za takšno pravno sredstvo. V tem potrdilu je pojasnjeno, da BC v predpisanem roku ni vložil nobenega pravnega sredstva in da je odločba z dne 24. novembra 2023 postala pravnomočna 12. januarja 2024.
14
Vendar navedeno potrdilo vsebuje tudi navedbo „brez potrdila o dostavi“, zaradi česar se predložitveno sodišče sprašuje o dejanski vročitvi te odločbe BC.
15
Navedeno sodišče poleg tega navaja, da na podlagi nobenega elementa v spisu ni mogoče ugotoviti, da je do take vročitve prišlo. V okviru postopka priznanja in izvršitve navedene odločbe v zvezi s tem ugotavlja, da BC ne prebiva na naslovu, na katerega je bila ta odločba poslana, da prav tako ni bilo ugotovljeno, da prebiva na drugem naslovu, prijavljenem občinskim organom, in da ni v stiku z odvetnikom, ki mu je bil postavljen po uradni dolžnosti.
16
Predložitveno sodišče iz tega sklepa, da BC ni bil niti osebno niti prek pooblaščenega zastopnika obveščen o odločbi z dne 24. novembra 2023 niti o svoji pravici do vložitve pravnega sredstva zoper to odločbo. V teh okoliščinah meni, da je na podlagi člena 7(2)(g) Okvirnega sklepa 2005/214 lahko zavrnilo priznanje in izvršitev te odločbe.
17
Poleg tega navedeno sodišče meni, da to pomanjkanje informacij pomeni tudi, da ni bil spoštovan člen 20(3) Okvirnega sklepa 2005/214.
18
Ker pa je ta razlog za zavrnitev fakultativen, predložitveno sodišče meni, da ima v praksi izbiro med dvema možnostma. Lahko naj bi bodisi zavrnilo priznanje in izvršitev odločbe z dne 24. novembra 2023, s čimer naj bi se ogrozil mehanizem pravosodnega sodelovanja v kazenskih zadevah in naj bi se spodbudilo nekaznovanje, bodisi to odločbo priznalo in izvršilo, s čimer naj bi kršilo pravice, ki jih ima BC na podlagi prava Unije.
19
V teh okoliščinah namerava navedeno sodišče izbrati tretjo pot, ki vključuje sodelovanje z organom izdajateljem, da bi preverilo, ali ima BC glede na to, da odločba z dne 24. novembra 2023 ni bila pravilno vročena, še vedno pravico do vložitve pravnega sredstva zoper njo. Če je odgovor pritrdilen, namerava predložitveno sodišče sámo z uporabo sredstev, ki so mu na voljo po bolgarskem pravu, BC vročiti odločbo z dne 24. novembra 2023 in ga obvestiti o roku za pritožbo.
20
Vendar se predložitveno sodišče sprašuje, ali je Okvirni sklep 2005/214 mogoče razlagati v tem smislu.
21
V teh okoliščinah je Sofiyski gradski sad (mestno sodišče v Sofiji) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„Ali je mogoče obveznost priznanja iz člena 6 Okvirnega sklepa 2005/214, pravico do posvetovanja iz člena 7(3) [tega o]kvirnega sklepa in načelo preprečevanja nekaznovanosti razlagati tako, da izvršitvenemu organu, če je ta ugotovil, da je podan fakultativni razlog za zavrnitev iz člena 7(2)(g) [navedenega o]kvirnega sklepa, podeljujejo pristojnost:
1.
da se v skladu s členom 7(3) [tega o]kvirnega sklepa posvetuje z odreditvenim organom, da bi ugotovil, ali ima [zainteresirana] oseba v tem trenutku možnost vložiti ugovor zoper odločbo o naložitvi denarne kazni ali globe;
2.
da v primeru pritrdilnega odgovora vroči odločbo o naložitvi denarne kazni ali globe [zainteresirani] osebi in jo pouči o pravici do vložitve ugovora;
3.
da počaka na odločitev o morebitnem ugovoru in jo upošteva pri svoji vsebinski odločitvi?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Dopustnost
22
Komisija se sklicuje na nedopustnost predloga za sprejetje predhodne odločbe zaradi hipotetičnosti prvega vprašanja in trdi, da ga je treba preoblikovati, da bi bilo mogoče odgovoriti na drugo in tretje vprašanje.
23
Komisija namreč meni, da je predložitveno sodišče že ugotovilo obstoj razloga za fakultativno neizvršitev iz člena 7(2)(g) Okvirnega sklepa 2005/214 brez predhodne oprave obveznega posvetovanja s pristojnim organom države izdajateljice, določenega v členu 7(3) tega okvirnega sklepa.
24
V zvezi tem je treba opozoriti, da je postopek, uveden s členom 267 PDEU, instrument sodelovanja med Sodiščem in nacionalnimi sodišči, s katerim prvo zagotavlja drugim elemente razlage prava Unije, ki jih ta potrebujejo za rešitev sporov, o katerih odločajo. Predhodno odločanje ni namenjeno oblikovanju posvetovalnih mnenj o splošnih ali hipotetičnih vprašanjih, temveč je utemeljeno s potrebo po dejanski rešitvi spora (glej sodbe z dne 1. decembra 1965, Schwarze, 16/65, EU:C:1965:117, str. 1094; z dne 18. oktobra 1990, Dzodzi, C‑297/88 in C‑197/89, EU:C:1990:360, točka 33, in z dne 26. marca 2020, Miasto Łowicz in Prokurator Generalny, C‑558/18 in C‑563/18, EU:C:2020:234, točka 44).
25
V obravnavani zadevi je iz predložitvene odločbe razvidno, da predložitveno sodišče želi s prvim vprašanjem dobiti pojasnila glede predmeta in obsega obveznosti posvetovanja s pristojnim organom države izdajateljice, ki je določena v členu 7(3) Okvirnega sklepa 2005/214, da bi se po izvedbi tega posvetovanja lahko izreklo o morebitni uporabi razloga za zavrnitev priznanja ali izvršitve iz člena 7(2)(g) tega okvirnega sklepa.
26
Iz tega izhaja, da predložitveno sodišče še ni odločalo o uporabi tega razloga za fakultativno zavrnitev izvršitve in da namerava pred sprejetjem stališča opraviti obvezno posvetovanje s pristojnim organom države izdajateljice. Iz tega sledi, da prvo vprašanje ni hipotetično.
27
Zato je predlog za sprejetje predhodne odločbe dopusten.
Prvo vprašanje
28
Predložitveno sodišče s prvim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 6 ter člen 7(2)(g) in (3) Okvirnega sklepa 2005/214 razlagati tako, da mora pristojni organ države izvršiteljice v okviru obveznosti posvetovanja pred odločitvijo, da se odločba o naložitvi denarne kazni ne prizna in ne izvrši, v primeru dvoma o učinkovitosti obvestitve zadevne osebe o pravici do vložitve pravnega sredstva zoper odločbo, s katero ji je bila naložena ta kazen, in o roku, v katerem lahko to stori, pri pristojnem organu države izdajateljice preveriti, ali je tako pravno sredstvo še vedno mogoče vložiti.
29
Najprej je treba opozoriti, da je cilj Okvirnega sklepa 2005/214, kot je razvidno zlasti iz njegovih členov 1 in 6 ter uvodnih izjav 1 in 2, vzpostaviti učinkovit mehanizem za čezmejno priznavanje in izvrševanje pravnomočnih odločb, s katerimi je fizični ali pravni osebi naložena denarna kazen zaradi storitve ene od kršitev, navedenih v členu 5 tega okvirnega sklepa (sodba z dne 14. novembra 2013, Baláž, C‑60/12, EU:C:2013:733, točka 27).
30
Ker se z načelom vzajemnega priznavanja, na katerem temelji sistematika Okvirnega sklepa 2005/214, na podlagi člena 6 tega okvirnega sklepa zahteva, da morajo države članice načeloma brez nadaljnjih formalnosti priznati odločbo o naložitvi denarne kazni, ki je bila posredovana v skladu s členom 4 tega okvirnega sklepa, in nemudoma ukreniti vse potrebno za njeno izvršbo, je treba razloge za nepriznanje ali neizvršitev take odločbe razlagati ozko (glej v tem smislu sodbi z dne 14. novembra 2013, Baláž, C‑60/12, EU:C:2013:733, točka 29, in z dne 6. oktobra 2021, LU (Izterjava glob za prometne prekrške), C‑136/20, EU:C:2021:804, točka 38).
31
V členu 7(1) in (2) Okvirnega sklepa 2005/214 so našteti razlogi za zavrnitev priznanja ali izvršitve odločb, ki spadajo na področje uporabe tega okvirnega sklepa.
32
Natančneje, v členu 7(2)(g) navedenega okvirnega sklepa je navedeno, da lahko pristojni organ izvršitvene države članice zavrne priznanje in izvršitev odločbe o naložitvi denarne kazni, če se ugotovi, da glede na potrdilo iz člena 4 istega okvirnega sklepa zadevna oseba v okviru pisnega postopka v skladu s pravom države izdajateljice ni bila obveščena – osebno ali prek zastopnika, pooblaščenega na podlagi nacionalnega prava – o pravici do vložitve pravnega sredstva zoper odločbo, s katero ji je bila naložena denarna kazen, in o roku, v katerem lahko to stori.
33
Zakonodajalec Unije je s tem, da je napotil na zakonodajo držav članic, tem prepustil odločitev o tem, kako zadevno osebo obvestiti o njeni pravici do vložitve pravnega sredstva zoper odločbo, s katero ji je naložena denarna kazen, o roku, v katerem lahko to stori, ter o datumu, ko ta rok začne teči, pod pogojem, da je vročitev učinkovita in da sta zagotovljena pravica do učinkovitega sodnega varstva in uveljavljanje pravice do obrambe (glej v tem smislu sodbo z dne 5. decembra 2019, Centraal Justitieel Incassobureau (Priznavanje in izvrševanje denarnih kazni), C‑671/18, EU:C:2019:1054, točka 35).
34
Poleg tega je treba navesti, da v skladu s členom 3 Okvirnega sklepa 2005/214 ta ne more povzročiti spremembe obveznosti spoštovanja temeljnih pravic in temeljnih pravnih načel, kakor so določena v členu 6 PEU, zaradi česar člen 20(3) tega okvirnega sklepa določa tudi, da lahko pristojni organ države izvršiteljice zavrne priznanje in izvršitev odločbe o naložitvi denarne kazni v primeru kršitev temeljnih pravic ali temeljnih pravnih načel, opredeljenih v členu 6 PEU (sodba z dne 5. decembra 2019, Centraal Justitieel Incassobureau (Priznavanje in izvrševanje denarnih kazni), C‑671/18, EU:C:2019:1054, točka 37).
35
V zvezi s tem načelo učinkovitega sodnega varstva pravic, ki jih imajo pravni subjekti na podlagi prava Unije, na katero se nanaša člen 19(1), drugi pododstavek, PEU, pomeni splošno načelo prava Unije, ki izhaja iz skupnih ustavnih tradicij držav članic in je določeno s členoma 6 in 13 Evropske konvencije o varstvu človekovih pravic in temeljnih svoboščin, podpisane 4. novembra 1950 v Rimu, ter ki je zdaj potrjeno v členu 47 Listine o temeljnih pravicah (sodbi z dne 27. februarja 2018, Associação Sindical dos Juízes Portugueses, C‑64/16, EU:C:2018:117, točka 35, in z dne 5. decembra 2019, Centraal Justitieel Incassobureau (Priznavanje in izvrševanje denarnih kazni), C‑671/18, EU:C:2019:1054, točka 38).
36
Sodišče pa je razsodilo, da spoštovanje pravice do učinkovitega sodnega varstva zahteva, da zadevna oseba vsako odločbo o naložitvi denarne kazni dejansko in učinkovito prejme, kar pomeni, da ji mora biti vročena na način, ki ji omogoča natančno seznanitev z razlogi, na katerih temelji, pravnimi sredstvi, ki so na voljo v smislu člena 1(a)(iii) Okvirnega sklepa 2005/214, in rokom, določenim za njihovo uveljavljanje, da lahko učinkovito brani svoje pravice in se ob popolnem poznavanju zadeve odloči, ali je tako odločbo smiselno izpodbijati pred sodiščem (glej v tem smislu sodbo z dne 6. oktobra 2021, Prokuratura Rejonowa Łódź‑Bałuty, C‑338/20, EU:C:2021:805, točka 34 in navedena sodna praksa).
37
Zato mora pristojni organ države izvršiteljice pred priznanjem in izvršitvijo odločbe o naložitvi denarne kazni preveriti, ali je prišlo do dejanskega in učinkovitega prejema, kot je opisan v prejšnji točki.
38
V skladu z načelom vzajemnega priznavanja, ki je – kot je bilo opozorjeno v točki 30 te sodbe – podlaga za sistematiko Okvirnega sklepa 2005/214, to preverjanje temelji na informacijah, ki jih vsebuje potrdilo iz člena 4 Okvirnega sklepa 2005/214.
39
Vendar se mora pristojni organ države izvršiteljice – kot je generalni pravobranilec v bistvu navedel v točkah 50 in 52 sklepnih predlogov – kadar to potrdilo vsebuje nasprotujoče si navedbe, ki lahko vzbudijo dvom o vročitvi odločbe, katere priznanje in izvršitev se zahtevata, preden uporabi razlog za zavrnitev priznanja ali izvršitve iz člena 7(2)(g) tega okvirnega sklepa, v skladu s členom 7(3) navedenega okvirnega sklepa posvetovati s pristojnim organom države izdajateljice. V okviru tega posvetovanja mora prvi od teh organov poskušati pridobiti dokaze, na podlagi katerih je mogoče odpraviti negotovost glede vprašanja, ali je bila zadevna oseba v skladu z nacionalno zakonodajo države izdajateljice učinkovito obveščena o pravici izpodbijanja odločbe in o rokih za takšno pravno sredstvo.
40
Poleg tega, kot je generalni pravobranilec v bistvu navedel v točki 56 sklepnih predlogov, lahko v skladu z zakonodajo države izdajateljice rok za vložitev pravnega sredstva začne teči šele z dnem, ko je bila odločba o naložitvi denarne kazni zadevni osebi učinkovito vročena ter ko je bila ta obveščena o pravici izpodbijanja odločbe in o rokih za takšno pravno sredstvo. V takem primeru lahko neobvestitev zadevne osebe povzroči dvom o pravnomočnosti te odločbe.
41
Priznanje in izvršitev take odločbe v državi izvršitve pa sta pogojena z obstojem te pravnomočnosti. V okviru Okvirnega sklepa 2005/214 je namreč v členu 1(a) tega okvirnega sklepa določeno, da „odločba“ pomeni „dokončno odločbo, s katero je fizični ali pravni osebi naloženo plačilo denarne kazni“. Dejstvo, da ta določba vsebuje sklicevanje na „dokončnost“ zadevne odločbe, poudarja poseben pomen, ki se pripisuje neizpodbojnosti zadevne odločbe (glej po analogiji sodbo z dne 25. januarja 2017, van Vemde, C‑582/15, EU:C:2017:37, točka 27). Ti elementi potrjujejo razlago obveznosti posvetovanja iz točke 39 te sodbe.
42
Glede na zgoraj navedeno je treba na prvo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 6 ter člen 7(2)(g) in (3) Okvirnega sklepa 2005/214 razlagati tako, da mora pristojni organ države izvršiteljice v okviru obveznosti posvetovanja pred odločitvijo, da se odločba o naložitvi denarne kazni ne prizna in ne izvrši, v primeru dvoma o učinkovitosti obvestitve zadevne osebe o pravici do vložitve pravnega sredstva zoper odločbo, s katero ji je bila naložena ta kazen, in o roku, v katerem lahko to stori, pri pristojnem organu države izdajateljice preveriti, ali je tako pravno sredstvo še vedno mogoče vložiti.
Drugo in tretje vprašanje
43
Predložitveno sodišče z drugim in tretjim vprašanjem v bistvu sprašuje, ali je treba člen 6 ter člen 7(2)(g) in (3) Okvirnega sklepa 2005/214 razlagati tako, da kadar iz posvetovanja s pristojnim organom države izdajateljice izhaja, da zadevna oseba ni bila obveščena o svoji pravici do vložitve pravnega sredstva zoper odločbo, s katero ji je bila naložena denarna kazen, niti o roku, v katerem lahko to stori, in da je tako pravno sredstvo še vedno mogoče vložiti, pristojni organ države izvršiteljice lahko, na eni strani, te informacije posreduje zadevni osebi ter, na drugi strani, prekine postopek za priznanje in izvršitev, ki je bil začet pred njim, do odločitve o tem pravnem sredstvu ali do izteka roka za njegovo vložitev.
44
Kar zadeva, na prvem mestu, posredovanje informacij zadevni osebi, je treba ugotoviti, da v nobeni določbi Okvirnega sklepa 2005/214 ni natančneje naveden organ, ki bi bil pristojen, da zagotovi to posredovanje. Vendar je, na eni strani, iz člena 7(2)(g) tega okvirnega sklepa razvidno, da mora biti zadevna oseba obveščena o svoji pravici do vložitve pravnega sredstva in o roku, ki je za to predpisan, v skladu z zakonodajo odreditvene države članice.
45
Na drugi strani, navesti je treba, da Okvirni sklep 2005/214 v členu 6 določa, da pristojni organi države izvršiteljice priznajo odločbo, ki je bila posredovana v skladu s členom 4 tega okvirnega sklepa, in nemudoma ukrenejo vse potrebno za njeno izvršbo. V zvezi s tem člen 9(1) navedenega okvirnega sklepa določa, da za postopek priznanja in izvršitve velja pravo države izvršiteljice na enak način kot pri denarnih kaznih, ki jih izreče ta država, ter da so organi navedene države edini pristojni za odločanje o postopkih za izvrševanje in sprejemanje vseh s tem povezanih ukrepov, vključno z razlogi za ustavitev izvršitve.
46
Iz teh določb izhaja, da je treba, kot je generalni pravobranilec v bistvu navedel v točki 69 sklepnih predlogov, razlikovati med fazo naložitve denarne sankcije ter fazo priznanja in izvršitve te sankcije. Medtem ko so organi države izdajateljice pristojni za prvo od teh faz, so organi države izvršiteljice pristojni za drugo fazo.
47
Ker vročitev odločbe o denarni kazni zadevni osebi ter obvestitev zadnjenavedene o njeni pravici do vložitve pravnega sredstva in o roku za takšno pravno sredstvo spadata v fazo naložitve denarne kazni, je zanju odgovoren pristojni organ države izdajateljice. Iz tega sledi, da organ države izdajateljice na podlagi Okvirnega sklepa 2005/214 ni pristojen za obvestitev zadevne osebe o pravici do vložitve pravnega sredstva in o roku za takšno pravno sredstvo.
48
Kar zadeva, na drugem mestu, možnost prekinitve postopka priznanja in izvršitve odločbe o naložitvi denarne kazni, Okvirni sklep 2005/214 pristojnemu organu države izvršiteljice ne daje take možnosti.
49
Vendar – kot izhaja iz odgovora na prvo vprašanje za predhodno odločanje – kadar se pri posvetovanju, opravljenem na podlagi člena 7(3) tega okvirnega sklepa, izkaže, da lahko zadevna oseba zoper odločbo, s katero ji je naložena denarna kazen, še vedno vloži pravno sredstvo, postopka priznanja in izvršitve ni mogoče nadaljevati, ker ni bila sprejeta dokončna odločba v smislu člena 1(a) navedenega okvirnega sklepa.
50
V takem primeru se lahko nov postopek priznanja in izvršitve začne šele, ko odločba o naložitvi denarne kazni postane pravnomočna. Pristojni organ države izdajateljice bo moral torej, če namerava doseči izvršitev te odločbe v državi članici, poslati novo potrdilo na podlagi člena 4 Okvirnega sklepa 2005/214, potem ko bo zadevna oseba glede na okoliščine primera vložila pravno sredstvo in bo o njem odločeno ali ko bo rok za vložitev pravnega sredstva potekel.
51
Ta razlaga je potrjena s členom 12(1) tega okvirnega sklepa, ki pristojnemu organu države izdajateljice nalaga, da nemudoma obvesti pristojni organ države izvršiteljice o kateri koli odločbi ali ukrepu, zaradi katerega odločba ni več izvršljiva ali je v državi izvršiteljici iz katerega koli drugega razloga umaknjena. Na podlagi odstavka 2 tega člena, ki je napisan v sedanjiku, država izvršiteljica nima druge izbire, kot da ustavi izvršitev odločbe takoj, ko jo pristojni organ države izdajateljice obvesti o taki odločbi ali ukrepu.
52
Iz tega sledi, da pristojni organ države izvršiteljice ne more prekiniti postopka priznanja in izvršitve odločbe o naložitvi denarne kazni do odločitve o pravnem sredstvu, ki ga zadevna oseba lahko vloži zoper to odločbo, ali do izteka roka, določenega za vložitev tega pravnega sredstva.
53
Glede na zgoraj navedeno je treba na drugo in tretje vprašanje odgovoriti, da je treba člen 6 ter člen 7(2)(g) in (3) Okvirnega sklepa 2005/214 razlagati tako, da kadar iz posvetovanja s pristojnim organom države izdajateljice izhaja, da zadevna oseba ni bila obveščena o svoji pravici do vložitve pravnega sredstva zoper odločbo, s katero ji je bila naložena denarna kazen, niti o roku, v katerem lahko to stori, in da je tako pravno sredstvo še vedno mogoče vložiti, pristojni organ države izvršiteljice ne more sam posredovati te informacije zadevni osebi niti prekiniti postopka za priznanje in izvršitev, ki je bil začet pred njim, do odločitve o tem pravnem sredstvu ali do izteka roka za njegovo vložitev. Vendar mora ta organ ta postopek končati.
Stroški
54
Ker je ta postopek za stranki v postopku v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (drugi senat) razsodilo:
1.
Člen 6 ter člen 7(2)(g) in (3) Okvirnega sklepa Sveta 2005/214/PNZ z dne 24. februarja 2005 o uporabi načela vzajemnega priznavanja denarnih kazni, kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom Sveta 2009/299/PNZ z dne 26. februarja 2009,
je treba razlagati tako, da
mora pristojni organ države izvršiteljice v okviru obveznosti posvetovanja pred odločitvijo, da se odločba o naložitvi denarne kazni ne prizna in ne izvrši, v primeru dvoma o učinkovitosti obvestitve zadevne osebe o pravici do vložitve pravnega sredstva zoper odločbo, s katero ji je bila naložena ta kazen, in o roku, v katerem lahko to stori, pri pristojnem organu države izdajateljice preveriti, ali je tako pravno sredstvo še vedno mogoče vložiti.
2.
Člen 6 ter člen 7(2)(g) in (3) Okvirnega sklepa 2005/214, kakor je bil spremenjen z Okvirnim sklepom 2009/299,
je treba razlagati tako, da
kadar iz posvetovanja s pristojnim organom države izdajateljice izhaja, da zadevna oseba ni bila obveščena o svoji pravici do vložitve pravnega sredstva zoper odločbo, s katero ji je bila naložena denarna kazen, niti o roku, v katerem lahko to stori, in da je tako pravno sredstvo še vedno mogoče vložiti, pristojni organ države izvršiteljice ne more sam posredovati te informacije zadevni osebi niti prekiniti postopka za priznanje in izvršitev, ki je bil začet pred njim, do odločitve o tem pravnem sredstvu ali do izteka roka za njegovo vložitev. Vendar mora ta organ ta postopek končati.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: bolgarščina.
(
i
)	Ime te zadeve je izmišljeno. Ne ustreza resničnemu imenu nobene od strank v postopku.