62024CC0496
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
MACIEJE SZPUNARA
přednesené dne 2. října 2025 (
1
)
Věc C‑496/24
Stichting Onderhandelingen Thuiskopievergoeding,
Stichting de Thuiskopie
proti
HP Nederland BV,
Dell BV,
Stichting Overlegorgaan Blanco Informatiedragers
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Hoge Raad der Nederlanden (Nejvyšší soud, Nizozemsko)]
„Řízení o předběžné otázce – Sbližování právních předpisů – Duševní vlastnictví – Autorské právo a práva s ním související – Směrnice 2001/29/ES – Článek 2 – Právo na rozmnožování – Článek 3 – Právo na sdělování děl veřejnosti – Článek 5 odst. 2 písm. b) a čl. 5 odst. 5 – Výjimky a omezení – Rozmnožování pro soukromé užití – Spravedlivá odměna – Sdělování děl veřejnosti na internetu – Placená streamovací služba – Kopie k užití bez přístupu k síti“
Úvod
1.
Autorské právo Unie stanoví mezi četnými výjimkami z výlučných práv autorů mimo jiné výjimku umožňující fyzickým osobám pořizovat bez souhlasu rozmnoženiny děl pro soukromé užití. Aby se autorům nahradily ztráty plynoucí z této výjimky, které jsou důsledkem toho, že uživatel není nucen pořizovat si více rozmnoženin děl, unijní právo stanoví vyplácení spravedlivé odměny. V praxi členských států je tato odměna nejčastěji financována z tzv. „poplatku za soukromé rozmnožování“ ukládaného výrobcům nebo dovozcům paměťových médií a zařízení, která mohou fyzické osoby použít k rozmnožování chráněných děl. Poplatek je následně promítán do ceny těchto zařízení a médií, takže konečnou finanční zátěž odměny za uvedenou výjimku obvykle nesou osoby oprávněné z této výjimky těžit. Soudní dvůr takový systém uznal za slučitelný s právem Unie (
2
).
2.
Poplatek za soukromé rozmnožování, jehož výběr a rozdělení ve formě odměny zajišťují orgány určené členskými státy, představuje pro autory významný a stabilní zdroj příjmů. Objevuje se proto pokušení rozšiřovat záběr uvedené výjimky, a tím i zdroje příjmů z poplatku, za meze dané příslušnými právními ustanoveními a účelem jejich přijetí; jak praví známé úsloví, když máte v ruce kladivo, všechno vypadá jako hřebík. Tomuto klamu podle všeho podlehly nizozemské orgány odpovědné za výběr poplatku, když za poplatku podléhající, a tedy spadající pod uvedenou výjimkou, považují službu zpřístupňování kopií děl k užití bez přístupu k síti, poskytovanou dodavateli streamovacích služeb na vyžádání (
3
).
3.
Je však třeba mít na paměti, že odměna za výjimku pro soukromé rozmnožování není sama o sobě cílem. Má kompenzovat ztráty v situacích, kdy je tato výjimka přípustná a odůvodněná, a někdy dokonce nezbytná. Jejím účelem není nahrazovat běžné smluvní mechanismy v situacích, kdy mohou nositelé práv uplatňovat svá výlučná práva a získávat příjmy z užívání děl, i když se jim tyto příjmy mohou zdát nedostatečné. V projednávané věci bude mít Soudní dvůr příležitost upřesnit hranice použití uvedené výjimky ve světle své dřívější judikatury v podobných věcech.
Právní rámec
Unijní právo
4.
Články 2, 3, 5 a 6 směrnice 2001/29/ES Evropského parlamentu a Rady ze dne 22. května 2001 o harmonizaci určitých aspektů autorského práva a práv s ním souvisejících v informační společnosti (
4
) stanoví zejména:
„Článek 2
Členské státy stanoví výlučné právo udělit svolení nebo zakázat přímé nebo nepřímé, dočasné nebo trvalé rozmnožování jakýmikoliv prostředky a v jakékoliv formě, vcelku nebo po částech:
a)
pro autory v případě jejich děl;
[…]
Článek 3
1.   Členské státy poskytnou autorům výlučné právo udělit svolení nebo zakázat jakékoliv sdělení jejich děl veřejnosti po drátě nebo bezdrátově včetně zpřístupnění jejich děl veřejnosti takovým způsobem, že každý jednotlivec ze strany veřejnosti má k těmto dílům přístup z místa a v době, které si zvolí.
[…]
Článek 5
[…]
2. Členské státy mohou stanovit výjimky nebo omezení práva na rozmnožování podle článku 2 v těchto případech:
[…]
b)
u jakýchkoliv rozmnoženin na jakémkoliv nosiči vytvořených fyzickou osobou pro soukromé užití a pro účely, které nejsou přímo ani nepřímo komerční, a to za podmínky, že nositelé práv získají spravedlivou odměnu, která, pokud jde o dotyčné dílo nebo předmět ochrany, bere ohled na použití nebo nepoužití technologických prostředků uvedených v článku 6;
[…]
5. Výjimky a omezení stanovené v odstavcích 1, 2, 3 a 4 mohou být použity pouze ve zvláštních případech, které nejsou v rozporu s běžným způsobem užití díla nebo jiného předmětu ochrany a nejsou jimi nepřiměřeně dotčeny oprávněné zájmy nositele práv.
Článek 6
[…]
3. Pro účely této směrnice se ‚technologickými prostředky‘ rozumí jakákoliv technologie, zařízení nebo součástka, které jsou při své obvyklé funkci určeny k tomu, aby zabraňovaly úko[n]ům nebo omezovaly úkony ve vztahu k dílům nebo jiným předmětům ochrany, ke kterým nebylo uděleno svolení nositele jakýchkoliv autorských práv nebo práv s ním souvisejících stanovených právními předpisy, […]. Technologické prostředky se považují za ‚účinné‘ pokud je použití chráněného díla nebo jiného předmětu ochrany kontrolováno nositeli práv uplatněním kontroly přístupu nebo ochranného procesu jako je šifrování, kódování nebo jiná úprava díla nebo jiného předmětu ochrany nebo mechanismu kontroly rozmnožování, který dosahuje cíle ochrany.“
Nizozemské právo
5.
Směrnice 2001/29 byla do nizozemského práva provedena v ustanoveních Auteurswet 1912 (autorský zákon z roku 1912). Výjimka týkající se rozmnožování děl pro soukromé účely je stanovena v článku 16c tohoto zákona. Odstavec 2 tohoto článku stanoví výplatu přiměřené náhrady oprávněným osobám, která je financována z poplatku za soukromé rozmnožování vybíraného od dovozců a výrobců zařízení a paměťových médií, která mohou být použita k rozmnožování děl pro soukromé užití. Podle článků 16d a 16e uvedeného zákona je za výběr tohoto poplatku odpovědná Stichting de Thuiskopie (dále jen „SdT“), zatímco jeho základ a výši stanoví Stichting Onderhandelingen Thuiskopievergoeding, nadace podle nizozemského práva (dále jen „SONT“), v níž jsou zastoupeny organizace sdružující nositele autorských práv, jakož i subjekty povinné tento poplatek hradit. Sazebník poplatku za soukromé rozmnožování na roky 2018–2020 stanovený SONT zahrnoval mimo jiné jako „zdroje, které je třeba zohlednit“, „placené streamovací služby“.
Skutkový stav, průběh řízení a předběžné otázky
6.
HP Nederland B.V. a Dell B.V. jsou povinny hradit poplatek za soukromé rozmnožování. Stichting Overlegorgaan Blanco Informatiedragers zastupuje všechny subjekty povinné platit tento poplatek. Tito žalobci podali k Rechtbank Den Haag (Okresní soud v Haagu, Nizozemsko) žalobu proti SdT a SONT na určení, že tento poplatek nezahrnuje službu zpřístupňování kopií k užití bez přístupu k síti („off-line streaming copies“), poskytovanou spolu se službou streamování hudebních či audiovizuálních děl na vyžádání přes internet.
7.
Ze skutkových zjištění předkládajícího soudu plyne, že taková služba spočívá v tom, že předplatitel streamovací služby na vyžádání si může z katalogu dostupných děl vybrat některá z nich pro užití bez přístupu k síti (tzv. „off-line“). Poskytovatel pak vytvoří kopie vybraných děl v určené části paměti zařízení předplatitele, která je poskytovateli k tomu účelu zpřístupněna. Kopie je zašifrovaná tak, že uživatel může dílo užít zpravidla pouze prostřednictvím aplikace poskytovatele; nemůže s ní volně nakládat, tj. vytvářet další kopie, měnit umístění ani ji svévolně přenést na jiné zařízení či médium. Po uplynutí doby zpřístupnění – a každopádně při ukončení hlavní služby (streamingu) – je kopie ze zařízení odstraněna. Poskytovatel ji nadto může smazat v případech stanovených v podmínkách poskytování služby.
8.
Rechtbank Den Haag (Okresní soud v Haagu) žalobu rozsudkem ze dne 18. září 2019 zamítl. Gerechtshof Den Haag (Odvolací soud v Haagu, Nizozemsko) však rozsudkem ze dne 22. března 2022 rozhodnutí zrušil. Posledně uvedený soud uznal, že v případě takové služby zpřístupnění kopie k užití v režimu off-line, jak je popsána výše v bodě 7, nejde o rozmnožování pro soukromé užití ve smyslu čl. 16c autorského zákona a čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29. SdT a SONT podaly kasační opravný prostředek k Nejvyššímu soudu (Nizozemsko).
9.
Za těchto okolností Hoge Raad der Nederlanden (Nejvyšší soud, Nizozemsko) řízení přerušil a položil Soudnímu dvoru tyto předběžné otázky:
„1)
Lze rozmnoženinu, která má vlastnosti popsané výše v bodě [7 tohoto stanoviska] (kopii streamovaného díla pro užití v režimu off-line, offline streaming copy), i s ohledem na třístupňový test (čl. 5 odst. 5 směrnice 2001/29) považovat za ‚rozmnoženin[u] vytvořen[ou] fyzickou osobou pro soukromé užití a pro účely, které nejsou přímo ani nepřímo komerční‘ ve smyslu čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29?
2)
Brání cíle směrnice 2001/29, včetně cílů vysoké úrovně ochrany autorského práva, přiměřené rovnováhy mezi zájmy nositele práv a zájmy uživatele, jakož i jednotného a technologicky neutrálního používání těchto výjimek a omezení ze strany členských států, takové vnitrostátní právní úpravě, podle které se výjimka pro soukromé rozmnožování nevztahuje na kopie streamovaných děl pro užití v režimu off-line?
3)
Je z hlediska zodpovězení jedné nebo obou výše uvedených otázek relevantní, zda nositelé práv obdrží odměnu za každou pořízenou kopii streamovaného díla pro užití v režimu off-line, nebo zda obdrží odměnu, která vychází z toho, kolikrát si uživatel streamovací služby přehraje kopii streamovaného díla pro užití v režimu off-line?“
10.
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce byla doručena Soudnímu dvoru dne 17. července 2024. Písemná vyjádření předložili účastníci původního řízení, francouzská vláda a Evropská komise. Tito zúčastnění byli zastoupeni na jednání dne 19. června 2025.
Analýza
11.
Předkládající soud položil tři předběžné otázky, které se však týkají stejné problematiky, a proto navrhuji, aby byly posuzovány společně. Tento soud se v podstatě snaží zjistit, zda je třeba čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29 vykládat tak, že předplatitel služby zpřístupnění chráněných děl na vyžádání prostřednictvím streamování na internetu provádí rozmnožování těchto děl pro soukromé užití ve smyslu uvedeného ustanovení, v situaci, kdy využívá doplňkovou službu zpřístupnění děl pro užití bez přístupu k síti, spočívající v tom, že tato díla jsou ukládána do paměti zařízení předplatitele, přičemž poskytovatel služby si pomocí technologických prostředků ve smyslu článku 6 této směrnice zachovává plnou kontrolu nad umístěním, kopírováním a mazáním těchto děl, kdežto předplatitel je může pouze užívat (poslouchat nebo sledovat) na daném zařízení po dobu zpřístupnění. Odpověď na tuto otázku navrhuji doplnit výkladem článku 3 uvedené směrnice.
12.
Moje analýza vychází z předpokladu, že jsou splněny dvě podmínky pro použití výjimky uvedené v čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29, které se v původním řízení nejeví jako sporné, a sice že dotyčný předplatitel je fyzická osoba a danou službu využívá pro soukromé účely.
13.
Je rovněž nesporné, že předplatitel neprovádí rozmnožování díla sám, ale že rozmnožování provádí na žádost předplatitele poskytovatel služeb. Soudní dvůr však připustil použití výjimky uvedené v čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29 v takové situaci, když uznal, že výraz „rozmnoženiny vytvořené fyzickou osobou“ obsažený v tomto ustanovení zahrnuje také využívání služeb třetí osoby touto fyzickou osobou (
5
).
14.
Fyzická osoba však může využít této výjimky pouze za předpokladu, že předtím získala přístup k dílu ve formě, která je zdrojem rozmnožení (
6
), přičemž tento přístup musí být legální, tj. získaný se souhlasem nositelů autorských práv (
7
). Pokud však fyzická osoba získá přístup k dílu až v důsledku jeho rozmnožení, nelze toto rozmnožení považovat za provedené touto fyzickou osobou ve smyslu čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29. Je totiž provedeno osobou, která poskytuje přístup k dílu, a pokud se uskutečňuje na dálku, v dematerializované podobě a mimo soukromý okruh osoby poskytující přístup, představuje zpřístupnění díla veřejnosti ve smyslu článku 3 této směrnice (
8
).
15.
Právě taková situace nastává v případě služby popsané v bodě 7 tohoto stanoviska, protože předplatitel získává přístup ke kopii streamovaného díla pro užití bez přístupu k síti (offline streaming copy) v důsledku vytvoření této kopie. Je přitom irelevantní, že kromě toho může mít přístup ke stejným dílům prostřednictvím streamování, protože streamování není zdrojem rozmnožování a skutečné využívání přístupu ke konkrétním dílům prostřednictvím streamování není podmínkou pro získání jejich kopie pro užití bez přístupu k síti (
9
).
16.
Nejsem proto přesvědčen o správnosti argumentu předloženého SdT a SONT, podle kterého přístup předplatitelů k dílům prostřednictvím streamování postačuje k tomu, aby bylo zpřístupnění kopií pro užití bez přístupu k síti považováno za výjimku podle čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29. Je pravda, že z obchodního hlediska je služba zpřístupňování kopií pro užití bez přístupu k síti doplňkovou službou spojenou s hlavní službou streamování, protože pouze předplatitelé této druhé služby mohou využívat první službu a obě služby zahrnují stejný katalog děl. Technicky se však jedná o samostatnou a nezávislou službu (
10
). Jinými slovy, jedná se o dvě cesty potenciálního přístupu ke stejným dílům, které jsou však nezávislé a jedna z nich nepředstavuje rozmnožení druhé. Z hlediska autorského práva představují tyto dvě služby samostatná užití děl tím spíše, že podmínky užívání těchto děl se v obou případech podstatně liší. Streamovací služba totiž vyžaduje stálý přístup k dostatečně rychlému internetovému připojení a často podléhá také geografickým omezením (geoblocking). Tyto dvě nevýhody se však nevyskytují v případě kopií pro užití bez přístupu k síti.
17.
Situace je tedy analogická s případem, který byl projednáván v rozsudku VCAST. Rozmnožování, k němuž dochází v rámci této služby, nelze považovat za rozmnožování prováděné fyzickými osobami (předplatiteli) ve smyslu čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29, ale je třeba je přičíst poskytovateli služby, který tímto způsobem zpřístupňuje díla svým předplatitelům. Toto rozmnožování je tedy součástí zpřístupnění těchto děl veřejnosti takovým způsobem, že každý jednotlivec ze strany veřejnosti k nim má přístup z místa a v době, které si zvolí, ve smyslu článku 3 této směrnice a tuto činnost provádí poskytovatel služeb.
18.
Argument předložený SdT, SONT a francouzskou vládou, podle kterého kopie pro užití bez přístupu k síti představuje rozmnožování provedené fyzickou osobou ve smyslu čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29, protože vytvoření této kopie iniciuje předplatitel, je v tomto případě neopodstatněný. Zpřístupnění děl veřejnosti takovým způsobem, že každý jednotlivec ze strany veřejnosti má k těmto dílům přístup z místa a v době, které si zvolí, jak je uvedeno v čl. 3 této směrnice, se uskutečňuje na žádost uživatele. Ten musí tedy zahájit proces zpřístupnění tím, že vyjádří tuto žádost, v tomto případě žádost o vytvoření kopie pro užití bez přístupu k síti. To však neznamená, že každé zpřístupnění kopie díla na žádost uživatele se automaticky stává rozmnožením fyzickou osobou pro její soukromé použití, na které se vztahuje ustanovení čl. 5 odst. 2 písm. b) uvedené směrnice. Takový výklad by totiž zbavil smyslu značnou část úpravy obsažené v článku 3 této směrnice.
19.
Mezi tímto případem a případem, který skončil rozsudkem VCAST, však existují dvě podstatné rozdíly. Zaprvé, zatímco činnost, která byla předmětem uvedené věci, byla prováděna bez souhlasu nositelů autorských práv, v tomto případě nic nenasvědčuje tomu, že by služba poskytování kopií pro užití bez přístupu k síti měla nelegální charakter. Zadruhé na rozdíl od věci, v níž byl vydán rozsudek VCAST, v projednávané věci nejde o primární a sekundární zpřístupňování prováděné dvěma různými subjekty. Jak zpřístupňování děl ve formě streamování, tak zpřístupňování jejich kopií pro užití bez přístupu k síti provádí stejný subjekt a má primární charakter, díla v digitální podobě jsou přenášena přímo ze serveru poskytovatele služeb na zařízení předplatitele. Proto se zde neuplatní judikatura Soudního dvora, podle níž je zpřístupňování děl chráněných autorským právem považováno za veřejné, pokud je určeno tzv. nové veřejnosti nebo probíhá ve specifické technické formě (
11
). Toto pravidlo se totiž vztahuje pouze na situace sekundárního zpřístupnění děl, která již byla dříve sdělena veřejnosti jiným subjektem (
12
).
20.
Sdílím proto názor Komise, že situace v původním řízení by neměla být posuzována ve světle čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29, ale ve světle článku 3.
21.
Řada dalších argumentů hovoří v prospěch tohoto výkladu.
22.
Zaprvé názor vyjádřený SdT a SONT při jednání, že použití čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29 nevyžaduje ztrátu kontroly nad užíváním děl ze strany nositelů autorských práv, není správný. Ztráta kontroly je neodmyslitelnou součástí výjimky z autorského práva, protože výjimka spočívá v tom, že uživatelé mohou provádět činnosti, které obvykle spadají do rozsahu autorského monopolu, bez souhlasu, a tedy mimo kontrolu, nositelů autorských práv. Výjimka stanovená v uvedeném ustanovení opravňuje fyzické osoby k rozmnožování děl pro soukromé užití. Na jedné straně se tedy rozmnožování v rámci této výjimky z podstaty věci odehrává mimo kontrolu nositelů autorských práv. Na druhé straně však uživatelé musí mít technickou možnost toto rozmnožování provést, to znamená, že musí mít (legální, jak zdůraznil Soudní dvůr) přístup k dílu v podobě umožňující jeho kopírování.
23.
Taková situace v tomto případě nenastává. Díky použitým technologickým prostředkům si poskytovatelé streamovacích služeb, kteří vystupují jménem držitelů autorských práv jako držitelé jejich licencí, zachovávají kontrolu nad rozmnožováním děl zpřístupněných ve formě kopií pro užití bez přístupu k síti. Tyto kopie jsou totiž vytvářeny poskytovatelem
služeb a uchovávány na zařízení uživatele za přesně stanovených a účinně kontrolovaných podmínek. Technologická opatření tedy neslouží, jak tvrdí SdT a SONT a francouzská vláda, k ochraně před překračováním hranic výjimky stanovené v čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29 ze strany uživatelů, nýbrž slouží ke znemožnění samotného využívání této výjimky prostřednictvím rozmnožování děl bez souhlasu nositelů autorských práv. Nejedná se tedy o případ použití výjimky z autorských práv, ale o běžné využívání těchto práv.
24.
Zcela mylný je také názor vyjádřený SdT a SONT, podle kterého souhlas nositelů autorských práv s pořizováním kopií pro užití bez přístupu k síti nemá právní účinek a tito nositelé za to nemohou vybírat poplatky, protože pořizování těchto kopií spadá pod výjimku uvedenou v čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29, a nositelé autorských práv tedy mají nárok na spravedlivou odměnu stanovenou v tomto ustanovení.
25.
Tito účastníci řízení totiž rovnou předpokládají, že vytváření kopií pro užití bez přístupu k síti spadá pod uvedenou výjimku, a z tohoto předpokladu vyvozují závěr, že možnosti jednání nositelů autorských práv jsou touto výjimkou omezeny. Ve skutečnosti je tomu však právě naopak: zdroj, ze kterého vzniká kopie pro užití bez přístupu k síti, není v držení uživatelů, ale v držení nabyvatele licence od nositelů autorských práv, a proto uživatelé nemohou provádět rozmnožování na základě uvedené výjimky a musí požádat o zpřístupnění kopie tohoto nabyvatele licence, který za to může požadovat poplatek.
26.
Rozsudky, na které se odvolávají SdT a SONT (
13
), se netýkají určení rozsahu použití výjimky obsažené v čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29, ale způsobu výpočtu spravedlivé odměny tam stanovené. Vycházejí tedy z implicitního předpokladu, že podmínky pro použití této výjimky jsou splněny, a právě v tomto kontextu Soudní dvůr konstatoval, že případný souhlas nositelů autorských práv nemá vliv na právo na spravedlivou odměnu. Jak Soudní dvůr poznamenal, „udělí-li nositel práv fyzické osobě svolení k používání takových souborů [obsahujících chráněná díla], přičemž jí tyto soubory dá k dispozici, pak již pouhá možnost využívat tyto soubory za účelem rozmnožování chráněných děl odůvodňuje uplatnění poplatku za soukromé rozmnožování“ (
14
). V daném případě však máme co do činění se situací, kdy nositel autorských práv nebo držitel jeho licence zpřístupňuje fyzickým osobám soubory obsahující chráněná díla, ale tyto osoby nemají možnost tyto soubory použít k rozmnožování uvedených děl, a proto není uplatnění poplatku za soukromé rozmnožování odůvodněno.
27.
Na okraj dodám, že směrnice 2001/29 zjevně neumožňuje členským státům přijímat předpisy, které by nutily nositele autorských práv vzdát se technických ochranných opatření v situaci, jako je ta v tomto případě. Zatímco čl. 6 odst. 4 druhý pododstavec této směrnice ve spojení s prvním pododstavcem tohoto odstavce umožňuje členským státům přijmout právní předpisy chránící právo uživatelů využívat výjimku stanovenou v čl. 5 odst. 2 písm. b) uvedené směrnice, čtvrtý pododstavec uvedeného odstavce tuto možnost vylučuje ve vztahu k dílům, která jsou zpřístupněna veřejnosti takovým způsobem, že každý k nim má přístup z místa a v době, které si zvolí, tedy v situaci, jako je ta v projednávané věci. Zavedení výjimky s takovým rozsahem, jak požadují SdT a SONT, by tedy bylo v rozporu s povinností chránit technická ochranná opatření vyplývající z čl. 6 odst. 1 této směrnice.
28.
Zadruhé čl. 5 odst. 5 směrnice 2001/29 vyžaduje, aby výjimky z výlučných práv stanovené v této směrnici 1. byly použity ve zvláštních případech, 2. nebyly v rozporu s běžným užitím děl a 3. se nepřiměřeně nedotýkaly zájmů nositelů autorských práv. Jedná se o takzvaný třístupňový test, který má původ v mezinárodním právu závazném pro Unii (
15
).
29.
Zahrnutí služby zpřístupnění kopií pro užití bez přístupu k síti do výjimky stanovené v čl. 5 odst. 2 písm. b) této směrnice by podle mého názoru bylo v rozporu s druhým bodem uvedeného testu. Taková služba totiž představuje běžné užívání děl, z něhož mohou nositelé autorských práv čerpat finanční výhody, přičemž se jedná o užívání nezávislé na zpřístupňování děl prostřednictvím streamování. Zahrnutí tohoto druhu kopií do uvedené výjimky by narušilo toto užívání, protože by způsobilo nejasnosti na straně uživatelů a zpochybnilo by oprávněnost vybírání dodatečných poplatků za zpřístupnění těchto kopií ze strany nositelů autorských práv nebo držitelé jejich licencí. Článek 5 odst. 5 směrnice 2001/29 tedy brání zahrnutí služby, která je předmětem této věci, do uvedené výjimky.
30.
Konečně zatřetí samotné znění čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29 podle všeho brání tomu, aby služba streamování podléhala poplatku za soukromé rozmnožování z titulu služby zpřístupnění kopie pro užití bez přístupu k síti. Toto ustanovení totiž stanoví, že v něm stanovená spravedlivá odměna, která je financována z poplatku za soukromé rozmnožování, musí brát ohled na použití technologických prostředků uvedených v článku 6 této směrnice. V případě služeb zpřístupnění děl poskytovaných za podmínek popsaných v bodě 7 tohoto stanovisko umožňují použité technologické prostředky nositelům autorských práv nebo držitelům jejich licencí zachovat si plnou kontrolu nad rozmnožováním děl, a nenést tedy ztráty způsobené vytvořením kopie pro soukromé užití ze strany uživatelů. V takovém případě tedy rovněž není důvod pro spravedlivou odměnu.
31.
Mnou navrhovanému výkladu rovněž nebrání cíle směrnice 2001/29 uvedené v druhé předběžné otázce, jako je vysoká úroveň ochrany autorských práv, přiměřená rovnováha mezi zájmy nositelů autorských práv a zájmy uživatelů či jednotné a technologicky neutrální uplatňování výjimek členskými státy.
32.
Jak jsem již uvedl výše, díky použití technologických prostředků mají nositelé autorských práv nebo držitelé jejich licencí plnou kontrolu nad zpřístupňováním a využíváním kopií pro užití bez přístupu k síti a jsou schopni získávat z této formy využívání děl příjmy. Zahrnutí této formy zpřístupnění do výjimky stanovené v čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29 by tedy bylo v přímém rozporu s jejich zájmy a tím i s vysokou úrovní ochrany autorských práv, jejíž dosažení je cílem této směrnice.
33.
Nelze zde hovořit ani o porušení oprávněných zájmů uživatelů nebo o narušení přiměřené rovnováhy mezi jejich zájmy a zájmy nositelů autorských práv. Výjimka stanovená v čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29 slouží k legalizaci činností, které uživatelé provádějí v soukromé sféře, jež je mimo kontrolu těchto nositelů. Zpřístupnění kopie pro užití bez přístupu k síti poskytovatelem streamovací služby se však odehrává v rámci vztahu mezi tímto poskytovatelem a uživatelem, tedy mimo soukromou sféru posledně jmenovaného a pod kontrolou nositelů autorských práv. Uživatelé proto nemají žádný oprávněný zájem na získání takové kopie v rámci výjimky z autorských práv.
34.
Pokud jde o technologickou neutralitu, je situace streamovací služby na rozdíl od tvrzení SdT a SONT z technologického hlediska zcela odlišná od technologií, na které se tyto strany řízení odvolávají, jako jsou CD a DVD disky nebo rozhlasové či televizní vysílání.
35.
V případě disků uživatel zaplatí jednorázovou cenu, za kterou obdrží omezený počet děl (obvykle několik nebo několik desítek hudebních děl nebo jedno audiovizuální dílo) spolu s fyzickým nosičem. Tyto skladby může uživatel libovolným způsobem využívat ve svém soukromém životě, včetně jejich rozmnožování na základě výjimky uvedené v čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29. Rozhlasové nebo televizní vysílání je naopak lineární službou, v rámci které vysílatel určuje, jaká díla a v jakém čase budou vysílána, a posluchači rozhlasu nebo diváci televize je mohou v daném čase případně poslouchat nebo sledovat. Mohou také pořídit záznam pro soukromé použití, ale pouze těch děl, která jsou vysílána, a pouze v okamžiku jejich vysílání a za předpokladu, že je to technicky možné.
36.
Naproti tomu služba streamování, která je předmětem tohoto řízení, je službou poskytovanou na vyžádání prostřednictvím internetu, v rámci níž mohou mít uživatelé za relativně nízkou paušální cenu (
16
) kdykoli přístup k velkému množství děl. V rámci této služby však není možné zaznamenávat obsah poskytovaný prostřednictvím streamování, protože taková možnost by celý projekt učinila ekonomicky nerentabilním, uživatelé by mohli v krátké době zkopírovat skladby, které je zajímají, a zrušit předplatné. Služba streamování na vyžádání tedy není funkčně srovnatelná s CD nebo DVD disky ani s rozhlasovým nebo televizním vysíláním. Také z hlediska autorského práva se jedná o zcela odlišné oblasti užití děl. Zásada technologické neutrality tedy nevyžaduje totožné zacházení se službou streamování a oběma dalšími technologiemi.
37.
Odůvodněním pro zahrnutí služby zpřístupnění kopií k užití bez přístupu k síti do výjimky uvedené v čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29 a spravedlivou odměnu v ní stanovenou není ani problém příliš nízké odměny, kterou platí držitelé licence nositelům autorských práv za toto zpřístupnění nebo obecně za užívání děl formou streamování na vyžádání, na který upozornily SdT a SONT. Jak jsem uvedl v úvodu tohoto stanoviska, cílem této odměny je napravit škodu, kterou nositelé autorských práv trpí v důsledku legalizace činností prováděných uživateli v soukromé sféře, nad nimiž tito nositelé nemají kontrolu. Jejím cílem však není nahrazovat běžné mechanismy užívání děl a odměňování nositelů autorských práv z tohoto titulu. Pokud je tato odměna nedostatečná, na základě článku 18 a násl. směrnice (EU) 2019/790 (
17
) by členské státy měly přijmout příslušná opatření k řešení tohoto problému.
38.
Vzhledem k výše uvedenému navrhuji odpovědět na předběžné otázky tak, že čl. 5 odst. 2 písm. b) směrnice 2001/29 musí být vykládán v tom smyslu, že předplatitel služby zpřístupnění chráněných děl na vyžádání prostřednictvím streamování na internetu neprovádí rozmnožování těchto děl pro soukromé užití ve smyslu tohoto ustanovení, pokud využívá doplňkovou službu zpřístupnění děl pro užití bez přístupu k síti spočívající v tom, že tato díla jsou ukládána do paměti zařízení předplatitele, přičemž poskytovatel služby si pomocí technologických prostředků ve smyslu článku 6 uvedené směrnice zachovává plnou kontrolu nad umístěním, kopírováním a mazáním těchto děl, zatímco předplatitel je může pouze užívat (poslouchat nebo sledovat) na daném zařízení po dobu zpřístupnění; článek 3 této směrnice musí být vykládán tak, že toto zpřístupnění představuje zpřístupnění děl veřejnosti takovým způsobem, že každý jednotlivec ze strany veřejnosti má k těmto dílům přístup z místa a v době, které si zvolí, ve smyslu tohoto ustanovení, prováděné poskytovatelem služeb.
Závěry
39.
S ohledem na výše uvedené úvahy navrhuji odpovědět na předběžné otázky položené Hoge Raad der Nederlanden (Nejvyšší soud Nizozemska) takto:
„1)
Článek 5 odst. 2 písm. b) směrnice Evropského parlamentu a Rady 2001/29/ES ze dne 22. května 2001 o harmonizaci některých aspektů autorských práv a práv s nimi souvisejících v informační společnosti
musí být vykládán v tom smyslu, že
předplatitel služby zpřístupnění chráněných děl na vyžádání prostřednictvím streamování na internetu neprovádí rozmnožování těchto děl pro soukromé užití ve smyslu tohoto ustanovení, pokud využívá doplňkovou službu zpřístupnění děl pro užití bez přístupu k síti spočívající v tom, že tato díla jsou ukládána do paměti zařízení předplatitele, přičemž poskytovatel služby si pomocí technologických prostředků ve smyslu článku 6 uvedené směrnice zachovává plnou kontrolu nad umístěním, kopírováním a mazáním těchto děl, zatímco předplatitel je může pouze užívat (poslouchat nebo sledovat) na daném zařízení po dobu jejich zpřístupnění.
2)
Článek 3 této směrnice
musí být vykládán v tom smyslu, že
zpřístupnění děl k užití bez přístupu k síti uvedené v bodě 1 představuje zpřístupnění děl veřejnosti takovým způsobem, že každý jednotlivec ze strany veřejnosti má k těmto dílům přístup z místa a v době, které si zvolí, ve smyslu tohoto ustanovení, prováděné poskytovatelem služeb.“
(
1
) – Původní jazyk: polština.
(
2
) – Viz rozsudek ze dne 21. října 2010, Padawan (C‑467/08, EU:C:2010:620, bod 2 výroku).
(
3
) – Tato služba spočívá v poskytování děl přes internet takovým způsobem, že datové pakety tvořící soubor obsahující dílo a přenášené poskytovatelem služby jsou ukládány do mezipaměti zařízení příjemce služby a přehrávány bez čekání na uložení celého souboru a poté nahrazovány dalšími pakety. To umožňuje okamžité užití díla, vyžaduje však stálý přístup k síti (uživatel musí být neustále „on-line“).
(
4
) – Úř. věst. 2001, L 167, s. 10; Zvl. vyd. 17/01, s. 230.
(
5
) – Viz zejména rozsudek ze dne 29. listopadu 2017, VCAST (C‑265/16, dále jen „rozsudek VCAST, EU:C:2017:913, bod 35) (kurzivou zvýraznil autor stanoviska).
(
6
) – Viz obdobně rozsudek VCAST (bod 39).
(
7
) – Rozsudek ze dne 10. dubna 2014, ACI Adam a další (C‑435/12, EU:C:2014:254, bod 31).
(
8
) – Viz obdobně rozsudek VCAST (body 40 až 52).
(
9
) – Pro tuto věc je přitom irelevantní, že existují technické možnosti zaznamenávání obsahu zpřístupňovaného prostřednictvím streamování. Tato věc se totiž týká služby popsané v bodě 7 tohoto stanoviska, v rámci níž kopii díla nevytváří uživatel zaznamenáním streamování, ale poskytovatel služby rozmnožením díla na zařízení uživatele.
(
10
) – Například podmínky poskytování služby Spotify Premium, která je typickým příkladem streamovací služby na vyžádání, umožňují stáhnout kopii 10000 skladeb pro užití bez přístupu k síti na maximálně pět zařízení, přičemž jedinou podmínkou je připojení k síti alespoň jednou za 30 dní za účelem ověření platnosti předplatného. V praxi to tedy umožňuje úplnou nezávislost na zpřístupnění skladeb prostřednictvím streamování.
(
11
) – Viz nedávný rozsudek ze dne 20. června 2024, GEMA (C‑135/23, EU:C:2024:526, bod 43).
(
12
) – Viz rozsudky ze dne 7. prosince 2006, SGAE (C‑306/05, EU:C:2006:764, body 40 až 42), a ze dne 7. března 2013, ITV Broadcasting a další (C‑607/11, EU:C:2013:147, body 24 až 26 a 37 a 38).
(
13
) – Rozsudky ze dne 27. června 2013, VG Wort a další (C‑457/11 až C‑460/11, EU:C:2013:426); ze dne 5. března 2015, Copydan Båndkopi (C‑463/12, EU:C:2015:144).
(
14
) – Rozsudek ze dne 5. března 2015, Copydan Båndkopi (C‑463/12, EU:C:2015:144, bod 64) (kurzivou zvýraznil autor stanoviska).
(
15
) – Viz čl. 10 odst. 2 Smlouvy WIPO o autorských právech přijaté v Ženevě dne 20. prosince 1996 a schválené jménem Evropského společenství rozhodnutím Rady 2000/278/ES ze dne 16. března 2000 (Úř. věst. 2000, L 89, s. 6; Zvl. vyd. 11/33, s. 208).
(
16
) – Například v současné době stojí individuální měsíční předplatné služby Spotify Premium v Lucembursku přibližně 13 eur, což je méně než průměrná cena CD.
(
17
) – Směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/790 ze dne 17. dubna 2019 o autorském právu a právech s ním souvisejících na jednotném digitálním trhu a o změně směrnic 96/9/ES a 2001/29/ES (Úř. věst. 2019, L 130, s. 92).