62024CJ0048_RES
Věc C‑48/24
VšĮ „Vilniaus tarptautinė mokykla“
v.
Valstybinė kalbos inspekcija
(žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas)
Rozsudek Soudního dvora (prvního senátu) ze dne 12. února 2026
„Řízení o předběžné otázce – Článek 49 SFEU – Svoboda usazování – Oblast působnosti – Hospodářská činnost – Uznávání odborných kvalifikací – Směrnice 2005/36/ES – Článek 53 – Jazykové znalosti – Vnitrostátní právní úprava, která stanoví požadavek znalosti úředního jazyka pro učitele a administrativní pracovníky, kteří jsou zaměstnanci soukromé vzdělávací instituce a pravidelně komunikují s veřejností a se správními orgány – Článek 4 odst. 2 SEU – Národní identita členského státu – Ochrana a podpora úředního jazyka členského státu – Soukromá vzdělávací instituce poskytující mezinárodní vzdělávací programy – Podmínka nezbytnosti – Zásada proporcionality – Požadavek na znalost úředního jazyka bez možnosti výjimky nebo zmírnění“
Volný pohyb osob – Svoboda usazování – Ustanovení Smlouvy – Oblast působnosti – Soukromá vzdělávací instituce usazená v členském státě – Státní příslušník jiného členského státu, který vlastní podíl na jejím základním kapitálu umožňující mu vykonávat určitý vliv na rozhodování této instituce a určování jejích činností – Zahrnutí – Podmínky – Stále a nepřetržitě poskytované vzdělávací programy za úplatu
(Článek 49 SFEU)
(viz body 30–35, 42–44, výrok 1)
Volný pohyb osob – Svoboda usazování – Pracovníci – Ustanovení Smlouvy – Posouzení vnitrostátního opatření spadajícího pod tyto dvě základní svobody – Kritéria pro určení použitelných pravidel – Opatření, které má převažující dopad na svobodu usazování – Vyloučení z oblasti působnosti volného pohybu
(Články 45 a 49 SFEU)
(viz body 37–41)
Volný pohyb osob – Svoboda usazování – Omezení – Požadavek znalosti úředního jazyka členského státu – Zaměstnanci soukromé vzdělávací instituce, kteří pravidelně komunikují s veřejností a se správními orgány – Povinnost instituce zajistit dodržování tohoto požadavku – Přípustnost – Odůvodnění legitimním cílem ochrany a podpory úředního jazyka členského státu – Přiměřenost – Ověření předkládajícím soudem
(Článek 49 SFEU)
(viz body 45–71, výrok 2)
Volný pohyb osob – Svoboda usazování – Volný pohyb služeb – Pracovníci – Uznávání odborných kvalifikací – Směrnice 2005/36 – Jazykové znalosti – Soukromá vzdělávací instituce poskytující mezinárodní vzdělávací programy – Vnitrostátní právní úprava, která stanoví požadavek znalosti úředního jazyka pro učitele a pracovníky, kteří pravidelně komunikují s veřejností a se správními orgány – Povinnost instituce zajistit dodržování tohoto požadavku – Přípustnost – Odůvodnění legitimním cílem ochrany a podpory úředního jazyka členského státu – Přiměřenost – Ověření předkládajícím soudem
(Článek 49 SFEU; směrnice Evropského parlamentu a Rady 2005/36, čl. 53 odst. 1)
(viz body 73–80, výrok 3)
Shrnutí
Soudní dvůr, kterému Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Nejvyšší správní soud Litvy) předložil žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, se vyjádřil zejména k souladu vnitrostátní právní úpravy, která ukládá soukromé mezinárodní škole povinnost ověřovat, zda její zaměstnanci splňují požadavek znalosti litevského jazyka, s článkem 49 SFEU.
Vilniaus tarptautinė mokykla (mezinárodní škola ve Vilniusu, Litva) (dále jen „VTM“), která je soukromou vzdělávací institucí, jejíž kapitál je většinově vlastněn finskou a dánskou státní příslušnicí, poskytuje v anglickém jazyce mezinárodní maturitní programy pro základní a nižší střední stupeň, jakož i mezinárodní středoškolský vzdělávací program.
V květnu 2022 provedla Valstybinė kalbos inspekcija (státní jazyková inspekce, Litva) (dále jen „VKI“) kontrolu u VTM za účelem ověření, zda škola splňuje požadavky stanovené litevskými právními předpisy o úředním jazyce. Inspekce dospěla k závěru, že osmnáct zaměstnanců školy, z toho pět občanů Evropské unie, nesložilo zkoušku prokazující pokročilou úroveň znalosti litevského jazyka nebo nepředložilo požadované dokumenty.
VKI následně vydala příkaz, kterým VTM uložila povinnost zajistit, aby osmnáct dotyčných zaměstnanců, včetně učitelů a administrativních pracovníků, složilo do určitého data státní zkoušku z úředního jazyka, přičemž za nesplnění této povinnosti hrozilo uložení sankcí.
Vzhledem k tomu, že žaloba na neplatnost podaná VTM proti tomuto příkazu byla zamítnuta, podala VTM odvolání k předkládajícímu soudu, který se rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru otázku ohledně slučitelnosti vnitrostátní právní úpravy s unijním právem.
Závěry Soudního dvora
Úvodem Soudní dvůr připomíná, že podle ustálené judikatury lze omezení svobody usazování připustit pouze za podmínky, že je zaprvé odůvodněno některým z naléhavých důvodů obecného zájmu a zadruhé respektuje zásadu proporcionality.
Pokud jde o existenci naléhavého důvodu obecného zájmu, cílem vnitrostátní právní úpravy dotčené ve věci v původním řízení je podle všeho ochrana a podpora používání úředního jazyka Litevské republiky, což představuje legitimní cíl, který může v zásadě odůvodnit omezení základních svobod stanovených unijním právem.
Pokud jde o otázku, zda je vnitrostátní právní úprava dotčená ve věci v původním řízení způsobilá zajistit uskutečnění tohoto cíle, zda nepřekračuje meze toho, co je nezbytné k jeho dosažení, a zda není nepřiměřená ve vztahu k tomuto cíli, je v konečném důsledku věcí předkládajícího soudu, který má jako jediný pravomoc posoudit skutkové okolnosti sporu v původním řízení a vyložit vnitrostátní právní úpravu, aby určil, zda a do jaké míry taková právní úprava tyto podmínky splňuje.
Soudní dvůr však zaprvé uvádí, že se tato právní úprava jeví jako způsobilá zajistit uskutečnění cíle ochrany a podpory úředního jazyka dotyčného členského státu, jelikož podporuje používání uvedeného jazyka osobami, na něž se tento jazykový požadavek vztahuje, v jejich vztazích s žáky, s rodiči žáků a se širokou veřejností, jakož i s vnitrostátními správními orgány, pokud jde konkrétně o administrativní pracovníky. Kromě toho se uvedená právní úprava vztahuje nejen na všechny vzdělávací instituce v Litvě, ale rovněž na všechny zaměstnance těchto institucí, jejichž práce zahrnuje zejména pravidelnou komunikaci s jinými osobami a nutnost vyplňovat úřední formuláře.
Zadruhé, pokud jde o nezbytnost dotčené vnitrostátní právní úpravy, Soudní dvůr připomíná, že opatření omezující základní svobodu nemohou být odůvodněna, pokud lze zamýšleného cíle dosáhnout méně omezujícími opatřeními. Členské státy sice mají široký prostor pro uvážení při volbě opatření k uskutečnění cílů své politiky směřující k ochraně úředního jazyka, jelikož taková politika je výrazem národní identity ve smyslu čl. 4 odst. 2 SEU, to však nemění nic na tom, že tento prostor pro uvážení nemůže odůvodnit vážný zásah do práv, která pro jednotlivce vyplývají z ustanovení Smluv zakotvujících jejich základní svobody.
V projednávané věci má Soudní dvůr za to, že dotyčný jazykový požadavek podle všeho splňuje podmínku nezbytnosti, jelikož není prokázáno, že by méně omezující opatření mohla zajistit dosažení cíle ochrany a podpory úředního jazyka se stejnou účinností.
Zdá se však, že způsob, jakým má být splnění tohoto jazykového požadavku prokázáno podle vnitrostátní právní úpravy, překračuje meze toho, co je nezbytné k dosažení sledovaného legitimního cíle. Povinnost uložená dotčeným osobám předložit osvědčení vydané litevským subjektem na základě jazykových zkoušek organizovaných na litevském území, vylučuje totiž jakékoli zohlednění úrovně znalosti, kterou by umožňovaly předpokládat u jejich držitele, s ohledem na povahu a délku výuky, osvědčení nebo diplom získané v jiném členském státě.
Pokud jde zatřetí o přiměřenost v úzkém slova smyslu, Soudní dvůr uvádí, že pokud členský stát zamýšlí za účelem dosažení cíle ochrany a podpory svého úředního jazyka uložit učitelům a některým administrativním pracovníkům soukromých vzdělávacích institucí povinnost znalosti jazyka, musí provést vyvážené poměření tohoto cíle obecného zájmu na jedné straně a práv vyplývajících z článku 49 SFEU na straně druhé. Takové vyvážené poměření by bylo provedeno například v případě, že by vnitrostátní právní úprava stanovila možnost postupného dosahování úrovně znalosti úředního jazyka po přijetí do zaměstnání, zmírnění požadované úrovně znalosti v závislosti na délce zaměstnání nebo výjimku z tohoto jazykového požadavku odůvodněnou vhodnými okolnostmi, zejména pokud pro volné pracovní místo není k dispozici žádný dostatečně kvalifikovaný uchazeč.
V projednávané věci Soudní dvůr poukazuje na skutečnost, že dotčený jazykový požadavek je uložen všem učitelům a administrativním pracovníkům, kteří pravidelně komunikují s veřejností a správními orgány a jsou zaměstnáni u soukromé vzdělávací instituce, a to od okamžiku jejich nástupu do zaměstnání a bez ohledu na délku jejich pracovní smlouvy, aniž je v tomto ohledu stanovena výjimka nebo zmírnění požadavků.
Dotčená vnitrostátní právní úprava proto zjevně nesplňuje zásadu proporcionality v úzkém slova smyslu, jelikož se jeví jako nepřiměřená ve vztahu ke sledovanému cíli, což musí posoudit předkládající soud.