62002CO0446_FI
Asianosaiset
Tuomion perustelut
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Päätöksen päätösosa
Asianosaiset
Asiassa C-446/02,
jonka Bundesfinanzhof (Saksa) on saattanut EY 234 artiklan nojalla yhteisöjen tuomioistuimen käsiteltäväksi saadakseen tässä kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa
Hauptzollamt Hamburg-Jonas
vastaan
Gouralnik & Partner GmbH
ennakkoratkaisun vientitukiin sovellettavan lainsäädännön tulkinnasta,
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja A. Rosas (esittelevä tuomari) sekä tuomarit R. Schintgen ja N. Colneric,
julkisasiamies: D. Ruiz-Jarabo Colomer,
kirjaaja: R. Grass,
ilmoitettuaan ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle aikovansa ratkaista asian perustellulla määräyksellä työjärjestyksensä 104 artiklan 3 kohdan nojalla,
pyydettyään yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 23 artiklassa tarkoitettuja osapuolia esittämään tätä koskevat mahdolliset huomautuksensa,
kuultuaan julkisasiamiestä,
on antanut seuraavan
määräyksen
Tuomion perustelut
1. Bundesfinanzhof on esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle 29.10.2002 tekemällään päätöksellä, joka on saapunut yhteisöjen tuomioistuimeen 10.12.2002, EY 234 artiklan nojalla useita ennakkoratkaisukysymyksiä, jotka liittyvät vientitukiin sovellettavan lainsäädännön tulkintaan.
2. Nämä kysymykset on esitetty asiassa, jossa asianosaisina ovat Hauptzollamt Hamburg‑Jonas (jäljempänä Hauptzollamt) ja Gouralnik & Partner GmbH (jäljempänä Gouralnik) ja joka koskee oikeutta saada vientitukea kasslerlihalle, joka on ilmoitettu väärässä tullitariffin alanimikkeessä.
Asiaa koskevat oikeussäännöt
Yhteisön lainsäädäntö
Yhteisön tullikoodeksista 12 päivänä lokakuuta 1992 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 2913/92 (EYVL L 302, s. 1; jäljempänä yhteisön tullikoodeksi)
3. Yhteisön tullikoodeksin 65 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Tavaranhaltijan pyynnöstä tämän on sallittava oikaista yhtä tai useampaa tulli‑ilmoituksessa antamaansa tietoa sen jälkeen, kun tulliviranomaiset ovat vastaanottaneet ilmoituksen. Oikaisulla ei voida muuttaa ilmoitusta koskemaan muita kuin siinä alun perin tarkoitettuja tavaroita.
Oikaisua ei kuitenkaan voida sallia, jos sitä pyydetään sen jälkeen, kun tulliviranomaiset ovat:
a) ilmoittaneet tavaranhaltijalle aikovansa tarkastaa tavarat;
b) todenneet kyseiset tiedot epätarkoiksi;
c) tai luovuttaneet tavarat.”
4. Saman tullikoodeksin 78 artiklan 1 ja 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1. Tulliviranomaiset voivat viran puolesta tai tavaranhaltijan pyynnöstä oikaista ilmoitusta tavaroiden luovutuksen jälkeen.
– –
3. Jos ilmoituksen tarkastus tai jälkitarkastus osoittaa, että kyseistä tullimenettelyä koskevia säännöksiä on sovellettu virheellisten tai puutteellisten tietojen perusteella, tulliviranomaisten on mahdollisesti annettujen säännösten mukaisesti toteutettava tilanteen korjaamiseksi tarvittavat toimenpiteet käytettävissään olevat uudet tiedot huomioon ottaen.”
Maataloustuotteiden vientitukien järjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 27 päivänä marraskuuta 1987 annettu komission asetus N:o 3665/87 (EYVL L 351, s. 1)
5. Asetuksen N:o 3665/87  3 artiklan 2, 5 ja 6 kohdassa säädetään seuraavaa:
”2. Vienti‑ilmoituksen hyväksymispäivän mukaan määräytyvät:
a) sovellettavan tuen määrä – –
– –
5. Jotta tuotteet saisivat tukea, käytettävässä vientiasiakirjassa on oltava kaikki tuen laskemisessa tarvittavat tiedot ja erityisesti:
a) tukea myönnettäessä käytettävän nimikkeistön mukainen tuotteiden kuvaus;
– –
6. Hyväksymishetkellä tai vastaavan toimen toteutumishetkellä tuotteet asetetaan tullivalvontaan, kunnes ne viedään yhteisön tullialueelta.”
6. Saman asetuksen 4 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tuen maksaminen edellyttää todistetta siitä, että tuotteet, joiden vienti‑ilmoitus on hyväksytty, on viimeistään 60 päivän kuluessa kyseisestä hyväksynnästä viety sellaisenaan yhteisön tullialueelta, sanotun kuitenkaan rajoittamatta 5 ja 16 artiklan säännösten soveltamista.”
7. Asetuksen N:o 3665/87 – sellaisena kuin se on muutettuna asetuksen N:o 3665/87 muuttamisesta perusteettomasti maksettujen summien ja seuraamusten osalta 2.12.1994 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 2945/94 (EYVL L 310, s. 57), jota sovelletaan 1.4.1995 alkaen vientitapahtumiin, joiden osalta asetuksen N:o 3665/87
3 artiklassa tarkoitetut muodollisuudet on täytetty – 11 artiklan 1 ja 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”1. Kun huomataan, että viejä on vientitukea saadakseen hakenut sovellettavaa suurempaa tukea, kyseiselle vientitapahtumalle kuuluva tuki on vietyyn tavaraan sovellettava tuki, josta on vähennetty summa, joka on:
a) puolet haetun tuen ja toteutuneeseen vientiin sovellettavan tuen erotuksesta;
b) kaksi kertaa haetun tuen ja toteutuneeseen vientiin sovellettavan tuen erotus, jos viejä on tarkoituksellisesti antanut vääriä tietoja.
Määrää, joka on laskettu 3 artiklan tai 25 artiklan 2 kohdan mukaisesti annettujen tietojen perusteella, pidetään haettuna vientitukena. – –
– –
3. Kun tukea on maksettu perusteettomasti, tuen saajan on palautettava perusteettomasti saamansa tuki – mukaan lukien 1 kohdan ensimmäisen alakohdan mukaisesti sovellettavat seuraamukset – maksun ja takaisinmaksun välisen ajan perusteella lasketuilla koroilla korotettuna, sanotun kuitenkaan rajoittamatta velvollisuutta maksaa 1 kohdan neljännessä alakohdassa tarkoitettu negatiivinen määrä.
– – ”
Kansallinen lainsäädäntö
8. – –
Pääasia ja ennakkoratkaisukysymykset
9. Gouralnik on tehnyt 21.6.1994, 10.10.1994 ja 9.6.1995 ilmoitukset luuttoman kypsennetyn siankinkun viennistä Venäjälle tullinimikkeellä 1602 4110 2100 ja hakenut samanaikaisesti vientitukia, jotka Hauptzollamt myönsi 26.8.1994, 9.3.1995 ja 25.8.1995 tekemillään päätöksillä 35 999,06 Saksan markan (DEM) suuruisina. Yhteisen markkinajärjestelyn sääntöjen mukaisesti Gouralnikin toimittajalla suoritetussa tarkastuksessa todettiin, että tietty osa sen ilmoittamista tuotteista oli kasslerlihaa (yhdistetyn nimikkeistön alanimike 1602 4911 1900).
10. Kyseisten havaintojen johdosta Hauptzollamt on 17.3.1998 päivätyllä takaisinperintäilmoituksella vaatinut Gouralnikia palauttamaan 8 069,22 DM:n suuruisen kokonaismäärän vientitukea, joka vastaa tullin tarkastusyksikön havaitsemaa kasslerlihan prosenttiosuutta. Hauptzollamt katsoi, ettei Gouralnikilla ollut oikeutta vientitukeen kyseessä olevissa erissä olleen kasslerlihan osalta. Koska Gouralnik ei ollut tehnyt tältä osin ilmoitusta, näitä tavaroita ei ollut asetettu tullivalvontaan, joten niiden viennistä ei Hauptzollamtin mukaan ollut mitään todistetta.
11. – –
12. – –
13. – –
14. – –
15. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin arvioi, että sen ratkaisu asiassa riippuu siitä, voidaanko katsoa, että vietyihin eriin sisältyneet kasslerlihan palatkin on ilmoitettu vietäväksi, ja onko Gouralnikille joka tapauksessa maksettava vientitukea käyttäen kasslerlihaan sovellettavaa tuen määrää. – –
16. Ennakkoratkaisua pyytäneellä tuomioistuimella ei ole epäilyksiä vientitukien palautusvelvollisuuden oikeudellisesta perustasta. Finanzgericht on todennut tältä osin perustellusti, että 26.8.1994 ja 9.3.1995 tehtyjen päätösten osalta yhteisön lainsäännön puuttuessa kansallinen säännös, [Gesetz zur Durchführung der gemeinsamen Marktorganisationenin (yhteisten markkinajärjestelyjen täytäntöönpanosta annettu laki, jäljempänä Marktordnungsgesetz), sellaisena kuin se on vahvistettu 27.8.1986] 10 §:n 1 momentin ensimmäisen virke – muodostaa perustan kaikille kasslerlihalle myönnettyä vientitukea koskeville palautusvaatimuksille. On myös totta, että 25.8.1995 tehdyn päätöksen osalta vastaava oikeudellinen perusta on asetuksen N:o 3665/87
11 artiklan 3 kohta, jota sovelletaan 1.4.1995 jälkeen tapahtuneisiin vienteihin.
17. Kysymys koskee sitä, eikö kyseessä oleviin eriin tulliviranomaisten tarkastuskertomukseen esitettyjen havaintojen mukaisesti sisältyneiden kasslerlihan prosenttiosuuksien perusteella synny mitään oikeutta vientituen saamiseen, kuten Hauptzollamt väittää, vai onko kyseiset määrät sen sijaan laskettava vähintään kasslerlihaan sovellettavan vientituen mukaisesti, kuten Finanzgericht katsoo. Ratkaisu riippuu siitä, täyttyvätkö asetuksen N:o 3665/87
4 artiklan 1 kohdan mukaiset edellytykset kasslerlihan osalta. Koska on katsottava, että riidanalaiset erät on viety asetuksen N:o 3665/87
4 artiklan 1 kohdan mukaisessa määräajassa, ainoa kysymys on, kattaako asetuksen N:o 3665/87 4 artiklan 1 kohdan mukainen vienti-ilmoitus eri erissä esiintyvän kasslerlihan osuuden. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että asia oli näin.
18. Bundesfinanzhofin mukaan asetuksen N:o 3665/87
3 artiklan 5 kohdan a alakohdan mukaisesti vienti‑ilmoitukseen on
sisällyttävä vientitukea myönnettäessä käytettävän nimikkeistön mukainen tuotteiden kuvaus. Tämä merkitsee sitä, että kuvauksen on oltava paikkansapitävä. Ilmoitetun kuvauksen virheellisyydestä ei kuitenkaan välttämättä ole seurauksena, ettei vienti‑ilmoitus kata ilmoitettua erää. Näin on joka tapauksessa silloin, kun erään todellisuudessa sisältyneet tuotteet eivät ole täysin erilaisia kuin vienti‑ilmoituksessa esitetty kuvaus. Tällaisesta tapauksesta on kysymys käsiteltävässä asiassa, kuten Finanzgericht on Bundesfinanzhofin mukaan perustellusti todennut. Sekä ilmoituksen kohteena ollut kypsennetty kinkku että kasslerliha ovat nimittäin samaan harmonoidun järjestelmän nimikkeeseen 1602 kuuluvaa sianlihaa, ja ne eroavat toisistaan vain harmonoidun järjestelmän eri alanimikkeisiin luokittelun osalta. Sen seikan perusteella, että niihin sovelletaan erilaista vientitukimäärää, ei voida missään tapauksessa katsoa, ettei vienti‑ilmoitus koskenut kasslerlihaa.
19. Se, että vietyihin eriin sisältynyt kasslerliha on ilmoitettu virheellisesti kypsennettynä kinkkuna, on kuitenkin käsiteltävässä asiassa otettava huomioon, koska riidanalaiseen ilmoitukseen on tullikoodeksin 78 artiklan 3 kohdan mukaisen tulliviranomaisten viran puolesta suorittaman tarkastuksen yhteydessä tehtävä oikaisu ja koska perusteettomasti maksettua osaa vientituesta vaaditaan palautettavaksi. Bundesfinanzhof täsmentää, ettei ilmoituksen oikaiseminen ole poissuljettua sillä perusteella, että yhteisön tullikoodeksin 65 artiklan toisen kohdan c alakohdan kohdan mukaan mitään korjausta ei voida enää sallia sen jälkeen kun tulliviranomaiset ovat luovuttaneet tavarat. Tullikoodeksin 78 artiklan 3 kohdan mukaan vienti‑ilmoituksen tarkastaminen ja oikaisu ovat nimittäin mahdollisia milloin tahansa.
20. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa, että kun otetaan huomioon yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C‑54/95, Saksa vastaan komissio, 21.1.1999 antama tuomio [Kok. 1999, s. I‑35, 75 kohta], johon Hauptzollamt on vedonnut, se ei voi kokonaan poissulkea esittämiensä perustelujen oikeellisuutta koskevia epäilyksiä. Jos kyseisen tuomion 75 kohdassa esitettyä sääntöä sovelletaan pääasiaan, se merkitsee, ettei Gouralnikilla tässä asiassa olisi oikeutta saada kasslerlihaan sovellettavan tukimäärän perusteella laskettua vientitukea, jos virheellinen ilmoitus on aiheutunut sen toiminnasta.
21. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on kuitenkin sitä mieltä, että edellä mainitun tuomion 75 kohdassa esitetyistä perusteluista käy ilmi, että tätä sääntöä voidaan soveltaa ainoastaan silloin, kun tuensaaja tai tullihallinto eivät ole oikaisseet ilmoitusta. Mutta koska tulliviranomaiset ovat pääasiassa oikaisseet ilmoitusta yhteisön tullikoodeksin 78 artiklan 3 kohdassa tarkoitetulla tavalla ja koska vientiin ilmoitettujen erien sisältö on vahvistettu tässä yhteydessä, ennakkoratkaisua pyytäneellä tuomioistuimella on epäilyksiä siitä, onko vientituen maksamista kasslerlihalle koskeva täydellinen kieltäytyminen tässä tapauksessa yhteensopiva yhteisön oikeuden kanssa. Epäilystä tältä osin vahvistaa se, että asetuksen N:o 3665/87
11 artiklassa säädetään seuraamusjärjestelmästä sellaisia tapauksia varten, joissa viejä on hakenut sovellettavaa vientitukea korkeampaa vientitukea. Kyseistä säännöstä voidaan soveltaa myös nyt käsiteltävänä olevan asian kaltaisiin tilanteisiin ja joka tapauksessa 25.8.1995 tehtyyn vientitukipäätökseen ilman, että olisi täysin kieltäydyttävä maksamasta vientitukea tuotteelle, jota virheellinen ilmoitus koski.
22. Bundesfinanzhof on näin ollen pitänyt tarpeellisena esittää seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1) Onko vähintään todellisuudessa vietyihin tuotteisiin sovellettavan vientituen saamiseen oikeus silloin, kun tulliviranomaisten suorittaman tarkastuksen yhteydessä todetaan, ettei ilmoitettu ja viety erä kokonaisuudessaan muodostunut ilmoitetuista tuotteista vaan osa siitä sisälsi toista tuotetta, johon sovelletaan alhaisempaa vientitukea?
2) Vaikuttaako päätökseen se, olivatko virheellisesti ilmoitetut tuotteet samankaltaisia kuin tosiasiassa ilmoitetut tuotteet?
3) Jos toiseen kysymykseen vastataan myöntävästi: minkä perusteiden mukaan on päätettävä, kattaako tehty ilmoitus myös virheellisesti ilmoitetun tavaran?”
Ennakkoratkaisukysymykset
Asianosaisten huomautukset
23. – –
24. – –
25. – –
26. – –
27. – –
28. [Komissio] väittää myös, että yhteisön tullikoodeksin 78 artiklaa voidaan soveltaa, että siinä mahdollistetaan kansallisille viranomaisille ilmoituksen korjaaminen perusteettomien vientitukien osalta mutta ettei siinä täydentävän oikeusperustan puuttuessa mahdollisteta niille koko kyseessä oleville tuotteille maksetun vientituen peruuttamisen kaltaisten seuraamusten määräämistä.
29. Komissio korostaa vielä suhteellisuusnäkökohtia ja väittää, että kaikkien vientitukien maksamatta jättäminen virheellisten tietojen tapauksessa ei näytä välttämättömältä, jotta voidaan saavuttaa konkreettisesti tavoiteltu päämäärä, joka on petosten torjuminen. Se pitää nimittäin parempana sellaisten seuraamusten säätämistä, jotka perustuvat liikaa saatuun määrään ja jotka ovat sitä ankarampia, mitä merkittävämpi mahdollinen virhe on, kuten on tehty asetuksessa N:o 2945/94.
30. Komissio väittää, että sen tulkinta on yhteisöjen tuomioistuimen vientitukia koskevan oikeuskäytännön mukainen. – –
31. – –
32. – –
Yhteisöjen tuomioistuimen vastaus
33. Koska yhteisöjen tuomioistuin katsoo, että ennakkoratkaisukysymyksiin annettavasta vastauksesta ei ole perusteltua epäilystä, se on työjärjestyksensä 104 artiklan 3 kohdan mukaisesti ilmoittanut ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle aikovansa ratkaista asian perustellulla määräyksellä ja kehottanut yhteisöjen tuomioistuimen perussäännön 23 artiklassa tarkoitettuja osapuolia esittämään mahdolliset asiaa koskevat huomautuksensa.
34. – –
35. Perustelut, jotka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on esittänyt ja jotka on selostettu tämän määräyksen 18–21 kohdassa, ovat ratkaisevia ennakkoratkaisukysymyksiin annettavan vastauksen kannalta. Komission yhteisöjen tuomioistuimessa esittämät huomautukset tukevat näitä perusteluja.
36. Mitä tulee yhteisöjen tuomioistuimen edellä mainitussa asiassa Saksa vastaan komissio antaman tuomion 75 kohtaan, sitä ei voida soveltaa pääasian tosiseikkoihin, vaan sitä on tulkittava ottaen huomioon tosiseikat asiassa, johon se liittyy. On nimittäin muistettava, että yhteisöjen tuomioistuin on todennut saman tuomion 77 kohdassa, että maksujen ottaminen vastattavaksi siihen määrään asti, joka oli säädetty teurasnautojen vientiin, olisi ollut mahdollista, jos puhdasrotuisiin jalostusnautoihin liittyvät tulli‑ilmoitukset olisi korjattu jälkikäteen sellaisten asiakirjojen esittämisen perusteella, joita yhteisön lainsäädännössä edellytetään teuraseläinten vientiä varten (eläinlääkärin todistukset, kuljetusasiakirjat ja tuontimaan tulliasiakirjat, ym.). Yhteisön tullikoodeksin 78 artiklan mukaista tulli‑ilmoitusten oikaisua ei myöskään näytä tapahtuneen, kun taas ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan pääasiassa on kyse tällaisesta oikaisusta.
37. Näin ollen esitettyihin kysymyksiin on vastattava seuraavasti:
– ennen 1.4.1995 haettujen vientitukien osalta yhteisön tullikoodeksin 78 artiklan 3 kohtaa ja asetuksen N:o 3665/87
3 artiklan 5 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että vähintään todellisuudessa vietyihin tuotteisiin sovellettavan vientituen saamiseen on oikeus silloin, kun tulliviranomaisten suorittaman tarkastuksen yhteydessä todetaan, ettei ilmoitettu ja viety erä kokonaisuudessaan muodostunut ilmoitetuista tuotteista vaan osa siitä sisälsi toista tuotetta, johon sovelletaan alhaisempaa vientitukea, ja kun tulliviranomaiset ovat oikaisseet ilmoitusta yhteisön tullikoodeksin 78 artiklan 1 kohdan mukaisesti
– sillä, olivatko virheellisesti ilmoitetut tuotteet samankaltaisia kuin tosiasiassa ilmoitetut tuotteet, ei ole vaikutusta päätökseen
– vientitukiin, jotka on haettu 1.4.1995 lähtien, sovelletaan asetuksen N:o 3665/87, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksella N:o 2945/94, 11 artiklaa.
Päätökset oikeudenkäyntikuluista
Oikeudenkäyntikulut
38. – –
Päätöksen päätösosa
Näillä perusteilla
YHTEISÖJEN TUOMIOISTUIN (kolmas jaosto)
on ratkaissut Bundesfinanzhofin 29.10.2002 tekemällään päätöksellä esittämät kysymykset seuraavasti:
1) Ennen 1.4.1995 haettujen vientitukien osalta yhteisön tullikoodeksista 12 päivänä lokakuuta 1992 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 2913/92
78 artiklan 3 kohtaa ja maataloustuotteiden vientitukien järjestelmän soveltamista koskevista yhteisistä yksityiskohtaisista säännöistä 27 päivänä marraskuuta 1987 annetun komission asetuksen (ETY) N:o 3665/87
3 artiklan 5 kohdan a alakohtaa on tulkittava siten, että vähintään todellisuudessa vietyihin tuotteisiin sovellettavan vientituen saamiseen on oikeus silloin, kun tulliviranomaisten suorittaman tarkastuksen yhteydessä todetaan, ettei ilmoitettu ja viety erä kokonaisuudessaan muodostunut ilmoitetuista tuotteista vaan osa siitä sisälsi toista tuotetta, johon sovelletaan alhaisempaa vientitukea, ja kun tulliviranomaiset ovat oikaisseet ilmoitusta yhteisön tullikoodeksin 78 artiklan 3 kohdan mukaisesti.
2) Sillä, olivatko virheellisesti ilmoitetut tuotteet samankaltaisia kuin tosiasiassa ilmoitetut tuotteet, ei ole vaikutusta päätökseen.
3) Vientitukiin, jotka on haettu 1.4.1995 lähtien, sovelletaan tällaisessa tapauksessa asetuksen N:o 3665/87, sellaisena kuin se on muutettuna asetuksen N:o 3665/87 muuttamisesta perusteettomasti maksettujen summien ja seuraamusten osalta 2.12.1994 annetulla komission asetuksella (EY) N:o 2945/94, 11 artiklaa.