62020TJ0678_RES
Cauza T‑678/20
Solar Electric Holding și alții
împotriva
Comisiei Europene
Hotărârea Tribunalului (Camera a opta) din 10 noiembrie 2021
„Ajutoare de stat – Piața energiei electrice produse din surse regenerabile de energie, inclusiv energia fotovoltaică – Obligația stabilită prin legea franceză de a cumpăra energie electrică la un preț superior prețului pieței – Respingere a unei plângeri – Articolul 12 alineatul (1) și articolul 24 alineatul (2) din Regulamentul (UE) 2015/1589 – Domeniu de aplicare”
Ajutoare acordate de state – Examinarea plângerilor – Obligațiile Comisiei – Plângere introdusă de beneficiari ai unor măsuri de ajutor nenotificate pentru a obține o decizie de a nu ridica obiecții – Obligația Comisiei de a examina plângerea – Inexistență
[Regulamentul nr. 2015/1589 al Consiliului, art. 1 lit. (h), art. 12 alin. (1) și art. 24 alin. (2)]
(a se vedea punctele 22-39 și 43)
Ajutoare acordate de state – Competențe ale Comisiei și, respectiv, ale instanțelor naționale – Rolul instanțelor naționale – Protecția drepturilor justițiabililor în cazul încălcării obligației de notificare prealabilă – Obligația instanțelor naționale de a deduce toate consecințele acestei încălcări în conformitate cu dreptul național – Conținut
(art. 107 și 108 TFUE)
(a se vedea punctele 30 și 31)
Ajutoare acordate de state – Examinare de către Comisie – Măsuri de ajutor care nu au fost notificate – Obligația Comisiei de a proceda la o apreciere a compatibilității cu piața internă – Condiție – Plângere depusă de o parte interesată, întemeiată pe o încălcare a dispozițiilor în materia ajutoarelor de stat
[Regulamentul nr. 2015/1589 al Consiliului, art. 1 lit. (h), art. 12 alin. (1) și art. 24 alin. (2)]
(a se vedea punctele 49-54)
Rezumat
Pentru a încuraja dezvoltarea energiei din surse regenerabile pe teritoriul său, Franța a introdus în anul 2000 obligația legală ca Électricité de France (EDF) și anumiți distribuitori de energie electrică să încheie, la cererea producătorilor interesați, contracte pentru cumpărarea de energie electrică produsă din surse regenerabile de energie (denumită în continuare „energie electrică verde”). Aceste contracte erau încheiate pe o durată de 20 de ani și prevedeau cumpărarea de energie electrică verde la prețul stabilit prin decretul tarifar ministerial în vigoare în ziua în care producătorul a formulat o cerere completă de racordare la rețeaua publică.
În acest context, grupul Solar Electric, care este implicat în dezvoltarea, construcția și exploatarea de instalații fotovoltaice în Guyana și în Martinica, a încheiat cu EDF contracte de cumpărare de energie electrică verde la prețurile stabilite prin decretele tarifare din 10 iulie 2006, din 12 ianuarie 2010 și din 31 august 2010.
Până la sfârșitul anului 2015, costurile suportate de distribuitorii de energie electrică din cauza obligației de cumpărare de energie electrică verde au făcut obiectul unui mecanism de compensare integrală finanțat printr‑o contribuție prelevată de la consumatorii de energie electrică. Din 2016, aceste costuri sunt compensate printr‑un cont de alocare specială finanțat prin taxe asupra consumului de produse energetice.
În 2019, Cour de cassation (Curtea de Casație) franceză a statuat că măsurile întemeiate pe decretele tarifare din 10 iulie 2006 și din 12 ianuarie 2010, care puneau în aplicare un mecanism al unei obligații de cumpărare de energie electrică verde la un preț superior prețului pieței, constituiau ajutoare de stat ilegale, întrucât nu fuseseră notificate Comisiei Europene.
După ce a primit confirmarea Comisiei că măsurile întemeiate pe decretele tarifare în cauză nu îi fuseseră notificate, Solar Electric a depus o plângere privind schemele de ajutor care rezultă din decretele tarifare menționate și a invitat Comisia să se pronunțe în mod expres cu privire la compatibilitatea lor cu piața internă.
Această plângere a fost depusă în temeiul articolului 24 alineatul (2) din Regulamentul de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 TFUE (
1
), potrivit căruia orice parte interesată poate înainta o plângere Comisiei pentru a o informa cu privire la orice presupus ajutor ilegal, precum și la orice presupusă utilizare abuzivă a unui ajutor.
Prin scrisoarea din 3 septembrie 2020, Comisia a respins plângerea, întrucât obiectul său nu făcea parte din domeniul de aplicare al articolului 24 alineatul (2) din Regulamentul de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 TFUE.
Confirmând această concluzie, Tribunalul respinge acțiunea în anulare introdusă de Solar Electric împotriva acestei decizii.
Aprecierea Tribunalului
Tribunalul arată mai întâi că plângerea introdusă de Solar Electric urmărea obținerea din partea Comisiei a unei decizii de a nu ridica obiecții în privința compatibilității cu piața internă a măsurilor puse în aplicare de autoritățile franceze și întemeiate pe decretele tarifare din 10 iulie 2006, din 12 ianuarie 2010 și din 31 august 2010.
Astfel, acțiunea sa ridică problema dacă articolul 24 alineatul (2) din Regulamentul de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 TFUE conferă beneficiarului unui ajutor nou, plătit în mod ilegal, un drept subiectiv de a sesiza Comisia cu o plângere în scopul de a obține din partea acesteia o decizie care să declare compatibilitatea unui ajutor care nu a fost notificat de statul membru vizat cu piața internă.
Or, deși o interpretare literală a dispozițiilor Regulamentului de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 TFUE tinde să stabilească faptul că beneficiarii unor ajutoare plătite în mod ilegal pot depune o plângere la Comisie în temeiul articolului 24 alineatul (2) din regulamentul menționat, o asemenea concluzie trebuie totuși să fie înlăturată din motive ce țin de arhitectura controlului ajutoarelor de stat, precum și de economia mecanismului plângerilor.
În ceea ce privește, pe de o parte, arhitectura controlului ajutoarelor de stat, Tribunalul amintește că obligația de notificare constituie unul dintre elementele fundamentale ale sistemului de control al ajutoarelor de stat instituit de Tratatul FUE, care stabilește un control preventiv asupra proiectelor de ajutoare noi introdus de articolul 108 alineatul (3) TFUE. În acest cadru, rezultă din însăși economia articolului 108 alineatul (3) TFUE că obligația de notificare a proiectelor de ajutoare Comisiei revine statelor membre. Or, a admite că beneficiarul unui ajutor plătit în mod ilegal poate sesiza Comisia cu o plângere pentru ca aceasta să constate compatibilitatea acestui ajutor cu piața internă nu ar avea alt efect decât să permită acestui beneficiar să se substituie statului membru vizat, singurul competent să notifice o măsură de ajutor Comisiei.
În plus, o asemenea posibilitate, recunoscută beneficiarului unui ajutor plătit în mod ilegal, de a sesiza Comisia ar repune în discuție caracterul fundamental și imperativ al obligației de notificare a măsurilor de ajutor și al interdicției punerii lor în aplicare în temeiul articolului 108 alineatul (3) TFUE, precum și al sancțiunii de principiu care este asociată neîndeplinirii de către statul membru în special a acestei obligații de notificare prealabilă, și anume rambursarea acestuia.
Pe de altă parte, beneficiarii unui ajutor ilegal pot sesiza instanțele lor naționale pentru a se sancționa refuzul explicit sau implicit al statului care acordă acest ajutor de a se conforma obligației sale de notificare. Prin urmare, nu este necesar să li se recunoască dreptul de a declanșa, prin intermediul unei plângeri adresate Comisiei, examinarea compatibilității ajutorului pentru ca el să fie autorizat.
În ceea ce privește, pe de altă parte, economia mecanismului plângerilor instituit prin Regulamentul de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 TFUE, Tribunalul arată că acest mecanism a fost conceput ca vizând identificarea ajutoarelor incompatibile cu piața internă. Rezultă că domeniul de aplicare al articolului 24 alineatul (2) din regulamentul menționat este limitat la plângerile care urmăresc să denunțe ajutoare ilegale pe care reclamanții le consideră incompatibile cu piața internă. În schimb, domeniul de aplicare al articolului 24 alineatul (2) menționat nu acoperă plângerile prin care reclamanții susțin că un ajutor este compatibil cu piața internă și ar trebui, din acest motiv, să fie autorizat de Comisie.
În consecință, beneficiarii unui ajutor ilegal nu se pot întemeia pe articolul 24 alineatul (2) din Regulamentul de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 TFUE pentru a depune o plângere care vizează un ajutor ilegal de care ei beneficiază în mod direct sau indirect, și aceasta în scopul adoptării de către Comisie a unei decizii care să constate compatibilitatea acestui ajutor cu piața internă.
În sfârșit, Tribunalul respinge și argumentul Solar Electric potrivit căruia lipsa unei luări de poziție a Comisiei cu privire la plângerea sa ar crea un vid juridic pe care articolele 107-109 TFUE, precum și Regulamentul 2015/1589 ar urmări să îl evite, amintind că dreptul Uniunii nu impune o obligație absolută a Comisiei de a proceda la o apreciere a compatibilității unui ajutor nenotificat din momentul în care este informată despre acesta printr‑o plângere introdusă de un beneficiar precum Solar Electric.
(
1
)	Regulamentul (UE) 2015/1589 al Consiliului din 13 iulie 2015 de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 din Tratatul privind funcționarea Uniunii Europene (JO 2015, L 248, p. 9) (denumit în continuare „Regulamentul de stabilire a normelor de aplicare a articolului 108 TFUE”).