62012CC0423
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
Г‑Н P. MENGOZZI
представено на 6 ноември 2013 година (
1
)
Дело C‑423/12
Flora May Reyes
срещу
Migrationsverket
(Преюдициално запитване, отправено от Kammarrätten i Stockholm — Migrationsöverdomstolen (Швеция)
„Право на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки — Директива 2004/38/ЕО — Член 2, точка 2, буква в) — Право на пребиваване на членовете на семейството на гражданин на Съюза — Понятие за „член на семейството на издръжка на гражданин на Съюза“ — Задължение за навършилия 21-годишна възраст низходящ на гражданин на Съюза да докаже, че неуспешно е търсил работа или че е поискал от администрацията на държавата членка на произход социални помощи или пък, че се е опитал да се издържа посредством други средства — Последици от декларираното от члена на семейството, който подава заявление за издаване на разрешение за пребиваване като „член на семейството на издръжка“, във връзка с желанието му да работи в приемащата държава членка“
1.
С оглед на това на заявител да бъде признато право на пребиваване на територията на Европейския съюз в качеството му на навършил 21-годишна възраст низходящ на гражданин на Съюза по смисъла на член 2, точка 2, буква в) от Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки, за изменение на Регламент (ЕИО) № 1612/68 и отменяща директиви 64/221/ЕИО, 68/360/ЕИО, 72/194/ЕИО, 73/148/ЕИО, 75/34/ЕИО, 75/35/ЕИО, 90/364/ЕИО, 90/365/ЕИО и 93/96/ЕИО (
2
), трябва ли този заявител да докаже само обстоятелството, че посоченият гражданин на Съюза действително му е предоставил материална помощ, или органите могат да изискат от заявителя и доказателство, че помощта е била необходима?
2.
За да може да се отговори на този въпрос, Съдът е приканен по-специално да изясни — и евентуално да актуализира — практиката си относно членовете на семейството на гражданин на Съюза, които се считат за лица „на издръжка“ като непреки носители на правата, установени с Директива 2004/38.
I – Правна уредба
A – Директива 2004/38
3.
Съображение 5 от Директива 2004/38 гласи, че „[з]а да бъде упражнявано при обективни условия на свобода и зачитане на достойнството, правото на всички граждани на Съюза да се движат и пребивават свободно на територията на държавите членки следва да бъде предоставено също така и на членовете на техните семейства, независимо от тяхната националност“.
4.
В съображение 6 от Директива 2004/38 се уточнява, че „[з]а да се съхрани единството на семейството в по-широк смисъл и без да се засяга забраната на дискриминацията, основана на националност, положението на лица, които не са включени в определението за членове на семейство съгласно настоящата директива и които поради това нямат автоматично право на влизане и пребиваване в приемащата държава членка, следва да бъде разгледано от приемащата държава членка въз основа на националното ѝ законодателство, за да се реши, дали на тези лица може да се предостави право на влизане и пребиваване, като се отчита тяхното взаимоотношение с гражданина на Съюза или други обстоятелства, като финансова или физическа зависимост от гражданина на Съюза“.
5.
Съображение 28 от Директива 2004/38 предвижда, че „[з]а да се предпазят от злоупотреби с правата или измами […] държавите членки следва да имат възможността да приемат необходимите мерки“.
6.
В съображение 31 от Директива 2004/38 се напомня, че тази директива „спазва основните права и свободи и спазва принципите, признати по-конкретно от Хартата на основните права на Европейския съюз“.
7.
Член 2 от Директива 2004/38 гласи следното:
„За целите на настоящата директива:
[…]
2)
„Член на семейство“ означава:
[…]
в)
преки наследници, които са на възраст под 21 години или които са лица на издръжка […];
3)
„Приемаща държава членка“ означава държавата членка, в която гражданинът на Съюза се движи, за да упражни своето право на свободно движение и пребиваване“.
8.
Член 3 от Директива 2004/38 гласи следното:
„1.
Настоящата директива се прилага за всички граждани на Съюза, които се движат или пребивават в държава членка, различна от тази, на която са граждани, и за членовете на техните семейства (така, както са определени в член 2, точка 2, които ги придружават или се присъединяват към тях).
2.
Без да се засягат правата на свободно движение и пребиваване, които въпросните лица могат да имат сами по себе си, приемащата държава членка в съответствие с нейното национално законодателство улеснява влизането и пребиваването на следните лица:
a)
всякакви други членове на семейството (независимо от тяхната националност), които не отговарят на определението, посочено в член 2, точка 2, и които в държавата, от която идват, са лица на издръжка или са членове на домакинството на гражданина на Съюза, който има основното право на пребиваване или в случаите, когато сериозни здравословни причини задължително изискват лична грижа за члена на семейството от страна на гражданина на Съюза;
[…]
Приемащата държава членка извършва подробен преглед на личните обстоятелства и аргументира всеки отказ на разрешение за влизане или пребиваване на тези лица“.
9.
Член 7, параграф 2 от Директива 2004/38 предвижда, че „[п]равото на пребиваване, предвидено в параграф 1, обхваща и членове на семейството, които не са граждани на държава членка и които придружават или се присъединяват към гражданина на Съюза в приемащата държава членка, при условие че този гражданин на Съюза отговаря на условията, посочени в параграф 1, букви a), б) или в)“.
10.
Член 10, параграф 2, буква г) от Директива 2004/38 гласи, че за да бъде издадена карта за пребиваване, държавите членки изискват представяне „в случаите, попадащи в приложното поле на член 2, параграф 2, букви в) и г), документи, доказващи, че са изпълнени условията, посочени в тези разпоредби“.
11.
Член 14, параграф 2 от Директива 2004/38 уточнява, че „[г]ражданите на Съюза и членовете на техните семейства притежават правото на пребиваване, предвидено в членове 7, 12 и 13, дотогава, докато отговарят на условията, посочени в тези членове“.
Б – Шведското право
12.
Директива 2004/38 е транспонирана в шведското право чрез изменения на Закон 2005:716 за чужденците (Utlänningslagen (2005:716), наричан по-нататък „UtlL“) и Наредба 2006:97 за чужденците (Utlänningsförordningen (2006:97).
13.
В глава 3а, член 2 от UtlL член на семейството на гражданин на държава от Европейското икономическо пространство (ЕИП) се дефинира като чужденеца, който придружава в Швеция гражданин на държава от ЕИП или се присъединява към такъв гражданин и който по-специално е низходящ на посочения гражданин на държава от ЕИП или на неговия съпруг или партньор, при условие че е на издръжка на единия от тях или не е навършил 21-годишна възраст.
14.
Глава 3а, член 5 от UtlL предвижда, че правото на пребиваване, предоставено на членовете на семейството на гражданин на държава от ЕИП, е налице, докато са изпълнени съответните условия за това.
15.
Глава 3a, член 9 от Наредба 2006:97 за чужденците гласи, че във връзка с издаването на разрешение за пребиваване шведските органи могат да изискат от заявителя да представи валиден паспорт, документи, които доказват родствената му връзка с гражданин на държава от ЕИП, удостоверения за регистрация или други документи, които доказват правото на пребиваване в Швеция на гражданина на държава от ЕИП, от когото заявителят иска да черпи производно право на пребиваване, и — ако това е условие за предоставянето на право на пребиваване на заявителя — документи, които доказват, че заявителят е на издръжка на гражданина на държава от ЕИП или на неговия съпруг или партньор.
II – Спорът в главното производство и преюдициалните въпроси
16.
Г‑жа Reyes, жалбоподателка в главното производство, е родена през 1987 г. и е филипинска гражданка. Тя пребивава в Република Филипини от своето раждане. Когато е била на 3 години, майка ѝ, г‑жа Hansen, напуска Филипините, за да работи в Германия, където придобива германско гражданство. По това време г‑жа Hansen поверява дъщеря си на нейната баба. Когато навършва 14 години, г‑жа Reyes отива при сестра си, понастоящем починала, и се установява в Манила (Република Филипини). Г‑жа Reyes учи в гимназия и следва висше образование в продължение на четири години, за да стане помощник медицинска сестра. Въпреки това тя не може да завърши обучението си, защото ѝ липсва практически опит, за придобиването на който се заплаща. По тази причина тя никога не е работила и не е получавала социални помощи във Филипините.
17.
През 2011 г. г‑жа Hansen сключва брак с норвежки гражданин. Съпрузите живеят в Швеция от 2009 г. насам и г‑жа Hansen има разрешение за пребиваване, издадено от шведските органи. От момента, в който напуска Филипините, за да се установи в Европа, тя запазва близък контакт със семейството си в страната си по произход. Тя изпраща редовно пари на семейството си и го посещава редовно. Г‑жа Hansen не работи, но съпругът ѝ получава добра пенсия, която отчасти е използвана за финансовото подпомагане на семейството на съпругата му.
18.
В началото на 2011 г. г‑жа Reyes подава документи за виза в швейцарското посолство в Манила, за да посети майка си и втория си баща в Швеция. Визата е издадена и на 13 март 2011 г. г‑жа Reyes влиза в шенгенското пространство. На 29 март същата година г‑жа Reyes подава заявление за издаване на разрешение за пребиваване от шведските органи в качеството си на „член на семейството, което е на издръжка на гражданин на Съюза“.
19.
Всъщност в качеството си на низходящ на гражданин на Съюза, към когото желае да се присъедини и след навършване на 21-годишна възраст, г‑жа Reyes може да иска да ѝ бъде издадено разрешение за пребиваване в Швеция, при условие че отговаря на условията по член 2, точка 2, буква в) от Директива 2004/38, т.е. ако е на издръжка на посочения гражданин.
20.
На 11 май 2011 г. Migrationsverket отказва да ѝ издаде разрешение за пребиваване с довода, че не е доказала, че изпратените ѝ средства са послужили за покриване на основните ѝ нужди, а именно за жилище, храна и здравна помощ. Освен това тя не е била доказала по какъв начин филипинската система за социално осигуряване е можела да подпомага лицата в положение като нейното. За сметка на това било ясно, че г‑жа Reyes се е дипломирала в страната си по произход и че е положила стажове. Считайки, че тя фактически е била на издръжката на баба си, и основавайки се по-специално на Решение по дело Jia (
3
) Migrationsverket смята, че г‑жа Reyes не може да бъде считана за член на семейството „на издръжка“ на гражданин на Съюза по смисъла на член 2, точка 2, буква в) от Директива 2004/38.
21.
Г‑жа Reyes оспорва този отказ пред Förvaltningsrätten i Göteborg (Административен съд, гр. Гьотеборг, Швеция), заседаващ като първа инстанция в областта на гражданството и правото относно чужденците. Тази юрисдикция потвърждава решението на шведските органи. Макар да признава, че основните нужди на г‑жа Reyes наистина са били покрити от майка ѝ и от втория ѝ баща, посочената юрисдикция счита, че социалното положение на заявителката по главното производство не е било такова, че без тяхна помощ тя да не е можела да посреща нуждите си във Филипините, по-специално поради възрастта си, нивото си на квалификация и поради факта, че е имала роднини край себе си. Förvaltningsrätten i Göteborg прави извод, че за да бъде изпълнено условието за член на семейството „на издръжка“ по смисъла на член 2, точка 2, буква в) от Директива 2004/38, не е било достатъчно да се докаже редовното изпращане на пари.
22.
Г‑жа Reyes обжалва решението пред Kammarrätten i Stockholm — Migrationsöverdomstolen (Швеция), който се произнася като последна инстанция по делото в главното производство.
23.
Пред тази юрисдикция шведските органи излагат доводи, които са насочени към потвърждаване на решението на Migrationsverket и на Förvaltningsrätten i Göteborg. С оглед на съдебната практика по дело Jia, посочено по-горе, те поддържат, че самото изпращане на пари не е достатъчно, за да се докаже, че дадено лице е на издръжка на член от своето семейство, който е гражданин на Съюза. Държавите членки трябва да могат да изискват заявителите да са действително на издръжка, т.е. че за задоволяване на своите нужди те не трябва да имат други възможности, нито друг избор, освен да зависят изцяло от члена на семейството, към когото желаят да се присъединят. Ето защо лице, което съзнателно е избрало да не търси работа или да се остави да бъде издържано в страната си по произход, не може да се счита за лице „на издръжка“ по смисъла на член 2, точка 2, буква в) от Директива 2004/38.
24.
От своя страна г‑жа Reyes поддържа изцяло обратно становище. Най-напред, тя предоставя на посочения съд определен брой доказателства, свързани с редовните плащания от страна на съпрузите Hansen по нейна сметка, с факта, че 11 % от брутния вътрешен продукт на Филипините е генериран от финансовия принос на работещите в чужбина филипински граждани, с общото състояние на филипинския трудов пазар и с липсата на каквото и да е социално подпомагане, предоставено от филипинската държава на лицата, които, като г‑жа Reyes, никога не са работили. След това, тя се позовава на нивото си на квалификация, което понастоящем не ѝ позволява да бъде назначена като помощник медицинска сестра във Филипините заради незавършеното ѝ обучение и особено високото равнище на безработица, което засяга тази професионална категория. Въпреки това тя съобщава на запитващата юрисдикция намерението си да продължи обучението си в Швеция и да работи там. Накрая, като се основава на Решение по дело Lebon (
4
) и на Съобщение на Комисията до Европейския парламент и до Съвета относно насоки за по-добро транспониране и прилагане на Директива 2004/38 (наричани по-нататък „Насоките“) (
5
), г‑жа Reyes твърди, че не е необходимо да се разглежда въпросът дали членовете на семейството теоретично са в състояние да се самоиздържат, например чрез платена трудова дейност. Във всеки отделен случай националните органи трябва да преценят дали заявителят има нужда от материална помощ предвид финансовото и социалното му положение. Във връзка с тази нужда са допустими всякакви доказателствени средства, без да се изисква да е налице минимален период, през който да е налице състоянието на зависимост, или размер на помощта, при условие обаче това положение да има действителен и структуриран характер.
25.
При тези обстоятелства Kammarrätten i Stockholm — Migrationsöverdomstolen решава да спре производството и с акта за преюдициално запитване, постъпил в секретариата на Съда на 17 септември 2012 г., да му постави на основание член 267 ДФЕС следните два преюдициални въпроса:
„1)
Може ли член 2, точка 2, буква в) от Директива [2004/38] да се тълкува в смисъл, че при определени условия държавата членка може да прилага изискване, съгласно което, за да се смята за лице на издръжка и съответно за „член на семейството“ по смисъла на тази разпоредба, навършилият 21-годишна възраст низходящ трябва безуспешно да е търсил работа, да е искал помощ за издръжката си от органите в страната си на произход и/или да се е опитал по друг начин да се издържа, но това се е оказало невъзможно?
2)
За тълкуването на понятието „на издръжка“ по член 2, точка 2, буква в) от Директива 2004/38 има ли значение фактът, че съответният роднина — поради лични обстоятелства като възраст, образование и здравословно състояние — има добри възможности да си намери работа и при това възнамерява да работи в съответната държава членка, което би означавало, че вече не са налице предпоставките да бъде разглеждан като лице на издръжка?“.
III – Производството пред Съда
26.
Жалбоподателката по главното производство, шведското, чешкото и нидерландското правителство, правителството на Обединеното кралство, както и Европейската комисия представят писмени становища пред Съда.
27.
В проведеното на 5 септември 2013 г. съдебно заседание жалбоподателката по главното производство, шведското правителство и правителството на Обединеното кралство, както и Комисията излагат устно становищата си.
IV – Правен анализ
A – По първия преюдициален въпрос
28.
Настоящият въпрос се отнася до тълкуването на понятието за член на семейството на издръжка на гражданин на Съюза по смисъла на член 2, точка 2, буква в) от Директива 2004/38. Ако е нужно, ще напомня, че тази директива по-специално внася изменения в Регламент (ЕИО) № 1612/68 на Съвета от 15 октомври 1968 година относно свободното движение на работници в Общността (
6
) и отменя Директива 73/148/ЕИО на Съвета от 21 май 1973 година относно премахването на ограниченията за придвижване и пребиваване на гражданите на държавите членки в рамките на Общността по отношение на установяването и предоставянето на услуги (
7
). Директива 2004/38 обединява в единен текст разпоредбите относно правото на гражданите на Съюза и на членовете на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на Съюза.
29.
Тези два предишни нормативни акта, към които ще се върна по-късно, също съдържат позоваване на посоченото понятие за член на семейството „на издръжка“, без обаче да уточняват рамките му, така както други текстове на вторичното право, които понастоящем са в сила (
8
). Тъй като в член 2, точка 2, буква в) от Директива 2004/38 не е уточнено как трябва да се разбира изразът „на издръжка“, нито е направено препращане към съответното национално право, в настоящия случай е налице самостоятелно понятие от правото на Съюза, което следва да се тълкува еднакво във всички държави членки. Определянето обаче на значението и обхвата на посочените термини, за които правото на Съюза не дава никакво определение, следва да се осъществява, като се отчитат контекстът, в който тези термини се използват, и целите, преследвани от правната уредба, от която са част (
9
).
30.
За тази цел изглежда необходимо, на първо място, член 2, точка 2, буква в) от Директива 2004/38 да се постави в по-широкия контекст на тази директива, а след това, на второ място, да се припомни смисълът на цитираната съдебна практика, произтичаща от Решение по дело Lebon и Решение по дело Jia, посочени по-горе. След това ще очертая изводите, които могат да се направят в това отношение, с оглед на това да се отговори на поставения въпрос. Накрая, ще завърша с няколко заключителни бележки относно конкретния случай.
1. Текстови, теологичен и систематичен анализ на член 2, точка 2, буква в) от Директива 2004/38
31.
При прочита на Директива 2004/38 става напълно ясно, че централният елемент е гражданинът на Съюза, който упражнява свободата си на движение в рамките на Съюза. Той е основен и пряк бенефициент на това право (
10
). Непряко и тъй като отдалечеността на семейството не трябва да представлява пречка за упражняването на свободата на движение, на членовете на семейството на гражданина на Съюза, който упражнява тази свобода, също следва да бъдат признати права, които не са собствени, а само производни, т.е. придобити в качеството им на членове на семейството на бенефициента на правото (
11
).
32.
Фактът, че правата, признати на членовете на семейството, са само производни права, свидетелства за основната цел, преследвана с Директива 2004/38, която не е събирането на семейството, нито правото на зачитане на личния и семейния живот на гражданите на Съюза, а именно „основното и лично право на свободно движение и пребиваване на територията на държавите членки“ (
12
). Само с оглед на подчиняване на тази основна цел правата на движение и пребиваване са „предоставен[и] също така и на членовете на техните семейства, независимо от тяхната националност“ (
13
). Законодателят на Съюза не е пренебрегнал съхраняването на целостта на семейството, но то не е било негова основна грижа (
14
).
33.
Освен това членовете на семейството на гражданина на Съюза, който възнамерява да упражнява или вече е упражнил свободата си на движение, не представляват единна категория съгласно Директива 2004/38, така че би могло да се направи разграничение между членовете на семейното ядро по член 2, точка 2, буква в) от тази директива, от една страна, и от друга страна, останалите членове на семейството по член 3, параграф 2 от Директивата.
34.
Така членовете на семейното ядро са съпругът/съпругата или партньорът на гражданин на Съюза, техните низходящи, ненавършили 21 години или навършили 21 години, ако са издръжка, както и роднините по възходяща линия, които се намират на издръжка. Директива 2004/38, от която те също се ползват (
15
), им предоставя автоматично право на влизане и пребиваване в приемащата държава членка (
16
).
35.
Що се отнася до преките роднини по низходяща линия — категория, която в настоящия случай е на първи план — трябва да се отбележи, че първоначално Комисията е предложила всички роднини по възходяща и низходяща линия на гражданина, който има право да се движи и да пребивава или на неговия/неговата съпруг/съпруга, да бъдат включени в семейното ядро, без да се изисква да бъде изпълнено друго условие (
17
). Съветът на Европейския съюз единодушно решава в текста на член 2 от Директива 2004/38 да се въведе условието „на издръжка“, както за преките възходящи, така и за низходящите на възраст над 21 години, като счита, че това отразява тогава съществуващите достижения на правото (
18
).
36.
Положението на другите членове на семейството се различава съществено, тъй като по отношение на тях държавите членки имат само задължението „в съответствие с [тяхното] национално законодателство [да] улесняват влизането и пребиваването“ им (
19
). За целта държавите членки могат да извършат „подробен преглед на личните обстоятелства“ на заявителя (
20
). Тези други членове на семейството се определят стеснително, тъй като те или следва да са на издръжка в страната на произход, или да са част от домакинството на съответния гражданин на Съюза, или пък става въпрос за лице, което задължително се нуждае от лични грижи от страна на този гражданин поради сериозни здравословни причини, или пък, на последно място, става въпрос за нерегистриран партньор на гражданина на Съюза, при условие че трайната му връзка с него е надлежно удостоверена.
37.
Макар Директива 2004/38 да предвижда органите на приемащата държава членка да извършат подробен преглед на положението на тези други членове на семейството към момента на подаване на заявлението им да се присъединят към гражданина на Съюза, не е направено уточнение относно реда и условията за осъществяване на контрол и нивото на изискванията, които могат да бъдат противопоставени на членовете на семейното ядро. Същевременно от духа на Директива 2004/38 следва, че на практика законодателят на Съюза цели да облагоприятства положението на последните. Така според Съда „от текста на член 3, параграф 2 от Директива 2004/38 и от общата структура на Директивата следва, че законодателят на Съюза е направил разграничение между членовете на семейството на гражданин на Съюза, определени в член 2, точка 2) от Директива 2004/38, които при определените от тази директива условия се ползват от право на влизане и пребиваване в приемащата държава членка на посочения гражданин, и другите членове на семейството, предвидени в член 3, параграф 2, първа алинея, буква a) от същата директива, чието влизане и пребиваване в тази държава членка трябва единствено да улеснява“ (
21
). В това отношение Съдът приема, че както поради липсата на по-точни правила в Директива 2004/38, така и поради препращането към националните законодателства в член 3, параграф 2 от нея, „всяка държава членка разполага с широко право на преценка във връзка с избора на подлежащите на отчитане фактори“, като уточнява, че „приемащата държава членка трябва да следи нейното законодателство да съдържа критерии, […] в съответствие с обичайния смисъл на понятието „улеснява“, както и на използваните в член 3, параграф 2 понятия, свързани със зависимостта, и които критерии не лишават тази разпоредба от нейното полезно действие“ (
22
). Сред тези фактори Съдът по-специално споменава „степента на икономическа или физическа зависимост и степента на родство между члена на семейството и гражданина на Съюза, който той иска да придружи или към когото иска да се присъедини“ (
23
).
38.
Самò по себе си понятието за член на семейството на издръжка по смисъла на член 2, точка 2, буква в) от Директива 2004/38 никога не е било пояснявано (
24
). Съгласно горепосочените Насоки (
25
)„статутът на „зависим“ член на семейството е резултат от фактическа ситуация, характеризирана от факта, че материалната подкрепа за този член на семейството се предоставя от гражданин на ЕС или неговия съпруг/партньор. […] Не е необходимо да се разглежда дали въпросните членове на семейството могат на теория да се самоиздържат, например чрез платена трудова дейност. За да се определи дали членове на семейството са зависими, следва да се оцени в конкретния случай дали, с оглед на техните финансови и социални условия, те се нуждаят от материална подкрепа, за да посрещнат своите основни нужди в своята държава по произход […]“ (
26
).
39.
По този начин тълкуването от страна на Комисията на понятието за член на семейството на издръжка по смисъла на член 2, точка 2, буква в) от Директива 2004/38 се основава на практиката на Съда, съществуваща преди влизането в сила на посочената директива — практика, по повод на която заинтересованите страни, встъпили в настоящото производство, правят противоположни различни изводи.
40.
Поради това сега е необходимо да се разгледат двете въпросни основополагащи решения, имайки предвид същевременно очертаните по-горе аспекти, присъщи на Директива 2004/38.
2. Разглеждане на Решение по дело Lebon и Решение по дело Jia
41.
Решение по дело Lebon, посочено по-горе, постановено през 1987 г., позволява на Съда да даде първоначално тълкуване на понятието за член на семейството на издръжка на гражданин на Съюза, тогава съдържащо се в член 10, параграф 2 от Регламент № 1612/68 (
27
). Обстоятелствата по главното производство са се отнасяли до френски гражданин, живеещ в Белгия и получаващ там пенсия, и до дъщеря му, също френска гражданка, която живеела при баща си и която била поискала от белгийските власти да ѝ бъде предоставена социална помощ. Тогава Съдът е приел, че качеството „член на семейството на издръжка произтича от фактическо положение. Става въпрос за член на семейството, чието подпомагане е осигурено от работника или служителя, без да е необходимо да се определят причините за прибягване до това подпомагане и без да се поставя въпросът дали съответният член на семейството може сам да се издържа посредством упражняване на платена трудова дейност. Това тълкуване произтича от принципа, че основополагащите за Общността разпоредби за свободното движение на работниците трябва да се тълкуват широко“ (
28
). Такова определение, което Съдът ще има възможност впоследствие да повтори (
29
), силно контрастирало със заключението на генералния адвокат Lenz, представено по това дело (
30
).
42.
В Решение по дело Jia, посочено по-горе, от Съда се иска да даде тълкуване на понятието за „роднина по възходяща линия на издръжка“ по смисъла на член 1, параграф 1, буква г) от Директива 73/148, посочена по-горе (
31
). По разглежданото дело родителите на китайски гражданин, който живеел заедно със съпругата си — германска гражданка — в Швеция, поискали от шведските органи да им бъдат издадени карти за пребиваване, като се позовавали на родствената си връзка с гражданин на Съюза. В точки 35 и 36 от решението Съдът припомня насоките на неговата съдебната практика, произтичаща от Решение по дело Lebon, посочено по-горе. Така, след като потвърждава, че качеството „член на семейството на издръжка“ произтича от фактическо положение, което се характеризира с обстоятелството, че материалната подкрепа на посочения член на семейството е осигурена от гражданина на Съюза, който се е възползвал от свободата си на движение, без да е необходимо да се определят причините за прибягване до това подпомагане, нито да се поставя въпросът дали съответното лице може само да се издържа посредством упражняване на платена трудова дейност, Съдът прибавя, че „за да определи дали роднините по възходяща линия на съпруга на гражданин на Общността са на негова издръжка, приемащата държава членка трябва да прецени дали те са в състояние да задоволят основните си нужди, като се имат предвид материалните и социалните им условия. Необходимостта от материална издръжка трябва да съществува в държавата на произход“ (
32
). Диспозитивът на Решение по дело Jia, посочено по-горе, възпроизвежда тази идея — нова в сравнение с Решение по дело Lebon, посочено по-горе — за необходимостта от материална издръжка, за да се задоволят основните нужди в страната на произход на заявителя.
43.
Двата принципни въпроса обаче, които са повдигнати по посоченото дело, са свързани, от една страна, с предварителното изискване за законно пребиваване на територията на държава членка, от чиято територия в Съюза влиза гражданин на трета държава, член на семейството на гражданин на Съюза, който не е задължително да е на издръжка (
33
), а от друга страна, с условния или безусловен характер на прерогативите, които вторичното право на Съюза предоставя на посочения член на семейството, когато свободата на движение на гражданина на Съюза, към когото е възнамерявал да се присъедини, не е била ограничена поради факта, че я е бил упражнил отдавна (
34
). В останалата си част другият въпрос, отправен до Съда, не се е отнасял до това, което трябва да се разбира под „член на семейството на издръжка“, а по-скоро дали, първо, този член на семейството е трябвало да зависи икономически от гражданина на Съюза, за да достигне само приличен стандарт на живот в страната си по произход или в страната, в която обичайно пребивава, и второ, какви доказателства могат да изискват националните органи (
35
).
44.
Това все пак не променя факта, че текстът на диспозитива на Решение по дело Jia, посочено по-горе, и позоваването в него на необходимостта от издръжка не могат да не бъдат взети предвид.
3. Преценка
45.
По-голямата част от пренията в Съда са насочени към съпоставяне на Решение по дело Lebon, посочено по-горе, и Решение по дело Jia, посочено по-горе.
46.
От една страна се твърди, че поради особените обстоятелства по дело Jia и спецификата на разглеждания там случай посоченото решение не може да се смята за отклонение от Решение по дело Lebon, посочено по-горе. При тези условия, за да може член на семейството да се счита за лице на издръжка, самò по себе си доказателството за финансовата подкрепа, оказвана от гражданина на Съюза, трябва да бъде достатъчно.
47.
От друга страна, правителствата, встъпили по делото, по същество защитават тезата, че Решение по дело Jia, посочено по-горе, макар и да не преразглежда Решение по дело Lebon, посочено по-горе, изяснява качеството на член „на издръжка“ и дава възможност за по-точен контрол върху него от страна на националните органи, за да се избегнат рисковете от злоупотреба. Самò по себе си доказателството за финансова подкрепа не е достатъчно, а трябва да бъде установена необходимост от предоставяне на подкрепа, като така подпомаганият член от семейството не трябва да има друг избор. Правителството на Обединеното кралство дори защитава идеята, че могат да се считат за лица на издръжка само лицата, които поради здравословното си състояние, недъг или възраст се нуждаят от действително подпомагане от страна на съответния гражданин на Съюза. От своя страна шведското правителство предлага на поставения на Съда въпрос да се отговори в смисъл, че поне при някои обстоятелства държавата членка може да изисква лице, което се позовава на качеството „член на семейството на издръжка“ по смисъла на член 2, точка 2, буква в) от Директива 2004/38, да докаже, че се опитало безуспешно да намери работа или да получи помощ за издръжката си от органите на страната си на произход и/или че се е опитало да се издържа посредством други средства, но това се е оказало невъзможно.
48.
Аз обаче продължавам да съм убеден, че пренията трябва да бъдат разширени и извън текста на Решение по дело Lebon, посочено по-горе, и Решение по дело Jia, посочено по-горе, и че за да се отговори на поставения на Съда въпрос, не трябва да се забравят както специфичните особености на Директива 2004/38, така и времето, в което се вписва спорът по главното производство.
49.
Така изразената от правителствата загриженост трябва да бъде взета предвид и Съдът следва да намери прагматично разрешение, за да се избегне каквото и да е насърчаване на пасивността и всякаква изкуствена постановка на положението на зависимост. Ето защо съм по-скоро склонен да смятам, че самò по себе си доказателството за финансова подкрепа, предоставена от гражданина на Съюза, не е достатъчно, за да се определи качеството на член на семейството на издръжка. В това отношение отбелязвам, че г‑жа Reyes не представила на шведските власти само доказателства за съществуването на банкови преводи с произход от Съюза и за тяхната регулярност.
50.
Затова следва да бъдат изведени съвсем конкретни правни последици от съществуващото разграничение между членовете на семейното ядро и другите членове на семейството. Текстът на член 2, точка 2, буква в) от Директива 2004/38 не съдържа изисквания, които биха могли да подкрепят становището, защитавано от правителството на Обединеното кралство (
36
). Не бих могъл да се придържам към толкова стеснително тълкуване.
51.
От друга страна, практическото прилагане на предложеното от шведското правителство разрешение несъмнено поражда правна несигурност — и дори дискриминация — спрямо заявителя. Какви са особените обстоятелства, при наличието на които се изисква заявителят да докаже, че е търсил работа в страната си на произход? Трябва ли заявителят да е търсил единствено работа в областта на неговата компетентност или се изисква и да е търсил работа при всички обстоятелства и независимо от условията? Критерият, съгласно който заявителят трябва да е опитал да се издържа „посредством други средства“, е предхождан от съюзите „и/или“. Допълнителен или алтернативен критерий е това? Ако е допълнителен, това води до засилване на вече прекомерно изискващия характер на предложението, а ако е алтернативен, то заявителят не може да предвиди кога би могло да му бъде поискано да представи съответните доказателства — които впрочем предполагам, че много трудно могат да бъдат събрани (
37
). Според мен при всички случаи такива проверки в по-голяма степен приличат на „подробното разглеждане на личното положение“ на заявителя, въпреки че съгласно самия текст на Директива 2004/38 това разглеждане се предвижда само за другите членове на семейството.
52.
Лице на издръжка е лице, което се намира в положение на зависимост спрямо съответния гражданин на Съюза. Зависимостта трябва да бъде такава, че да е необходимо това лице да прибегне до подпомагане от гражданина на Съюза за задоволяване на своите съществени материални потребности, т.е. на основните си нужди.
53.
Заявителят трябва да докаже именно това фактическо положение: наличието на предоставена от гражданина на Съюза материална подкрепа, необходима за задоволяване на основните потребности на члена на семейството му. Затова доказването на необходимия характер на подкрепата не трябва да бъде невъзможно.
54.
Следователно поставеният на Съда въпрос придобива смисъл, тъй като в рамките на спора по главното производство е от значение не толкова определението за член на семейството на издръжка, а по-скоро равнището на изискванията във връзка с доказателствата, които националните власти могат да противопоставят на заявителите.
55.
Ако обаче самò по себе си понятието за член на семейството на издръжка на гражданин на Съюза е самостоятелно понятие на правото на Съюза, което следва да се тълкува еднакво, то целеното от законодателя на Съюза разграничение между членовете на семейното ядро на издръжка и другите членове на семейството на издръжка ще може да разкрие пълния си смисъл именно във връзка с изискваното от заявителите равнище на доказване.
56.
Не само че правото на членовете на семейното ядро на издръжка се предоставя почти автоматично от Директива 2004/38 (
38
), но Съдът е приел също така, че „необходимостта от материална помощ може да бъде доказана по всякакъв подходящ начин“ (
39
), което се потвърждава от член 10, параграф 2, буква г) от Директива 2004/38.
57.
Ето защо дори от гледна точка на режима на доказване предложението на шведското правителство не може да бъде прието поради обстоятелството, че не съответства на принципа за „свобода на доказателствените средства“, което съответствие е необходимо, за да не се затрудни прекомерно пребиваването на членовете на семейното ядро на гражданина на Съюза на територията на приемащата държава членка.
58.
Следователно трябва да са налице достатъчни писмени доказателства за необходимостта от материална помощ, които могат да включват освен доказателствата, свързани с предоставената от гражданина на Съюза помощ, и субективни елементи, свързани с икономическото и социално положение на заявителя, както и всеки друг обективен елемент, който може да удостовери действителното положение на зависимост. Възможно е също така да става въпрос за всяко относимо доказателство, което може да онагледи структурния профил на страната на произход, по-специално свързано с икономическата, социална, санитарна или хуманитарна обстановка в съответната страна.
4. Заключителни бележки
59.
В конкретния случай на г‑жа Reyes, въпреки че запитващата юрисдикция очевидно е тази, която следва да се произнесе in fine по нейното заявление, бих искал да припомня, че не се поставя под съмнение родствената ѝ връзка с гражданин на Съюза. В настоящото производство не е посочено и евентуално наличие на злоупотреба конкретно във връзка със заявлението на г‑жа Reyes. Установено е наличието на материална помощ, редовно предоставяна от г‑жа Hansen и нейния съпруг. Освен това г‑жа Reyes твърди, че филипинската система за социално подпомагане не е можела да ѝ предостави никаква помощ и посочва също цифрови данни — които до този момент не са оспорени — относно общото състояние на филипинския трудов пазар и хроничната безработица, която засяга сектора на дейност, за който г‑жа Reyes има професионална квалификация.
60.
При тези условия напълно споделям въпроса, поставен от адвоката на г‑жа Reyes в заседанието пред Съда, който се пита какво би могъл да представи още като доказателство жалбоподателят по главното производство, за да може заявлението му да бъде уважено, и настоявам да припомня, както е направено в Директива 2004/38 (
40
), че националните органи трябва да следят за спазването на основните права и за защитата на достойнството на членовете на семейството на гражданите на Съюза, когато пристъпват към разглеждане на заявленията им за издаване на разрешение за пребиваване.
61.
В този смисъл от изложените съображения следва, че член на семейството, за който по независимо каква причина се оказва, че не може да задоволи основните си нужди в страната си по произход и фактически се намира в положение на зависимост, така че предоставената от гражданин на Съюза материална помощ е необходима за неговата издръжка, се счита за лице на издръжка по смисъла на член 2, точка 2, буква в) от Директива 2004/38. Съществуването на такова положение трябва да бъде действително и може да бъде доказано с всякакви средства. В този смисъл заявителят може да представи на властите на приемащата държава членка както субективни елементи, свързани с неговото икономическо и социално положение, така и всякакви други относими доказателства, които могат да онагледят надлежно за тези власти обективния контекст, в който се вписва заявлението. При всички случаи органите на приемащата държава членка трябва да следят за запазване на полезното действие на предоставените с Директива 2004/38 производни права на членовете на семейното ядро и да не затрудняват прекомерно достъпа им до територията на Съюза, по-специално като възлагат на заявителите прекомерна тежест на доказване.
Б – По втория преюдициален въпрос
62.
С втория си въпрос запитващата юрисдикция иска да установи дали при преценяване дали е налице качеството на член на семейството „на издръжка“ на гражданин на Съюза по смисъла на член 2, точка 2), буква в) от Директива 2004/38 националните органи трябва да отдадат каквото и да било значение на факта, че въпросният член на семейството, който — поради възрастта си, професионалната си квалификация или здравословното си състояние — има основание да очаква, че ще си намери работа в приемащата държава членка и е изразил желанието си да работи там. Всъщност, когато изглежда, че заявителят на разрешение за пребиваване може да доведе професионалната си интеграция до успешен завършек след пристигането си в приемащата държава членка, в тази хипотеза той нямало вече да бъде на издръжка на гражданина на Съюза, към когото се е присъединил, щом трябвало да упражнява там платена трудова дейност. Следователно заявителят вече не отговарял на условията, които следва да бъдат изпълнени към момента на издаване на разрешението за пребиваване и вече не можел да претендира да се ползва от предоставените с Директива 2004/38 производни права на членовете на семейството, посочени в член 2, точка 2, буква в) от нея.
63.
Освен че подобни решения с основно значение, каквито са решенията относно правото на влизане и пребиваване на членовете на семейството на гражданите на Съюза — най-малкото по отношение на семейното ядро — не биха могли да се основават на предположения, от постоянната практика на Съда следва също така и, че фактът, че лицето е „на издръжка“, трябва да бъде преценен към момента, когато членът на семейството на гражданина на Съюза подава заявление, за да се присъедини към него (
41
).
64.
Противно на това, което изглежда намеква запитващата юрисдикция, при предоставянето на право на пребиваване на член на семейството на гражданин на Съюза не е налице систематично несъответствие, тъй като той е на издръжка по смисъла на Директива 2004/38, въпреки че националните власти допускат — или заключават от намеренията, декларирани от заявителя, какъвто изглежда е настоящият случай — че той вероятно е в състояние да се интегрира професионално в приемащата държава членка. Всъщност, както правилно отбелязва Комисията, сред сродните права, които са признати с Директива 2004/38 на „членовете на семейството на гражданин на Съюза, независимо от националността [им], които притежават право на пребиваване или право на постоянно пребиваване“ е „право[то] да извършват [в приемащата държава членка] дейност срещу възнаграждение като заети или самостоятелно заети лица“ (
42
).
65.
По този начин изразената от запитващата юрисдикция загриженост във връзка с член 14 от Директива 2004/38 не е оправдана. Макар член 14, параграф 2, първа алинея от посочената директива да гласи, че „[г]ражданите на Съюза и членовете на техните семейства притежават правото на пребиваване, предвидено в членове 7, 12 и 13, дотогава, докато отговарят на условията, посочени в тези членове“, следва да се отбележи, от една страна, че посочените членове 12 и 13 относно запазване на правото на пребиваване на членове на семейството съответно в случай на смърт или отпътуване на гражданина на Съюза или в случай на развод, анулиране на брака или прекратяване на регистрирано съжителство, не са относими към положението на г‑жа Reyes. От друга страна, правото на пребиваване за срок, по-дълъг от три месеца, се признава на член на семейството, който не е гражданин на държава членка и който придружава или се присъединява към гражданин на Съюза, само ако последният — т.е. гражданинът на Съюза — отговаря или продължава да отговаря на условията, посочени в член 7, параграф 1, букви а), б) или в) от Директива 2004/38 (
43
). Посоченият член 7 урежда това, което ще се случи с правото на пребиваване на членовете на семейството на гражданина на Съюза, когато последният престане да отговаря на необходимите условия да му бъде признато право на пребиваване за срок, по-дълъг от три месеца, но този член не е предназначен да урежда положението на навършилия 21-годишна възраст низходящ на гражданин на Съюза, който е бил признат като лице на издръжка на посочения гражданин и като такъв се е ползвал от право на пребиваване, и който е престанал да бъде лице на издръжка, поради факта че занапред упражнява платена трудова дейност в приемащата държава членка.
66.
Накрая, следва ли да се отговори на загрижеността на запитващата юрисдикция, която в предоставянето на разрешение за пребиваване на член на семейството „на издръжка“ на гражданин на Съюза — въпреки че този член е в състояние да работи в приемащата държава членка — вижда утвърждаването на един вид стратегия за заобикаляне на националните законодателства относно достъпа до трудова заетост на гражданите от трети държави, по-специално когато става въпрос за първото им влизане на територията на Съюза (
44
).
67.
Безспорно, не може да се отрече, че признаването на право на пребиваване на членовете на семейството по член 2, точка 2, буква в) от Директива 2004/38 води, както законодателят на Съюза изрично е предвидил, до достъп до пазара на труда в приемащата държава членка. Затова кръгът на бенефициентите на непряко предоставените с Директива 2004/38 права по-скоро е определен ограничително и, що се отнася по-специално до този член 2, точка 2), буква в), при всички случаи органите на приемащата държава членка следва да признаят за лица на издръжка низходящите, навършили 21-годишна възраст. Така по инициатива на Съвета (
45
) законодателят на Съюза предвижда предпазна мярка, като същевременно следи за запазването на самата същност на събирането на семейството по отношение на съответните граждани на Съюза. Припомням, че ако преценката на качеството „член на семейството на издръжка на гражданин на Съюза“ се направи в съответствие с предложението ми в точка 61 от настоящото заключение, това ще гарантира идентифицирането на изкуствено създадени положения и по този начин ще увери държавите членки, че не са налице рисковете, на които те смятат, че е изложен съответния им пазар на труда, а това е валидно в още по-голяма степен предвид обстоятелството, че правото на достъп до посочения пазар се предоставя само на членовете на семейното ядро, така както ги описах по-горе.
68.
Затова предлагам на Съда да отговори на втория поставен въпрос, че за да може заявителят да бъде разглеждан като член на семейството „на издръжка“ на гражданин на Съюза по смисъла на член 2, точка 2), буква в) от Директива 2004/38, положението на зависимост трябва да съществува в страната на произход на този заявител и следва да бъде преценено от органите на приемащата държава членка към момента, когато той подава заявление, за да се присъедини към гражданина на Съюза, на чиято издръжка той твърди, че е. Предлагам също на Съда да уточни, че фактът, че заявителят е изразил волята си да работи в приемащата държава членка или че към момента на подаване на заявлението си е разглеждан от властите на посочената държава като лице, за което има основание да се очаква, че е в състояние да си намери работа, не може да представлява пречка за признаване на качеството му на член на семейството „на издръжка“ по смисъла на горепосочената разпоредба, ако освен това от разглеждането на неговото заявление е видно, че в страната си по произход той действително се намира в положение на зависимост спрямо гражданина на Съюза, към когото възнамерява да се присъедини.
V – Заключение
69.
С оглед на всички изложени по-горе съображения предлагам Съдът да отговори по следния начин на поставените от Kammarrätten i Stockholm — Migrationsöverdomstolen преюдициални въпроси:
1)
Член 2, точка 2, буква в) от Директива 2004/38/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година относно правото на граждани на Съюза и на членове на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки, за изменение на Регламент (ЕИО) № 1612/68 и отменяща директиви 64/221/ЕИО, 68/360/ЕИО, 72/194/ЕИО, 73/148/ЕИО, 75/34/ЕИО, 75/35/ЕИО, 90/364/ЕИО, 90/365/ЕИО и 93/96/ЕИО, трябва да се тълкува в смисъл, че член на семейството на гражданин на Съюза, за когото, независимо от причината, се оказва, че не може да задоволи основните си нужди в своята страна на произход и фактически се намира в положение на зависимост, така че предоставяната от гражданина на Съюза материална помощ е необходима за неговата издръжка, се счита за лице „на издръжка“. Що се отнася до членовете на семейното ядро, които се считат за лица на издръжка, съществуването на такова положение трябва да бъде действително и може да бъде доказано с всякакви средства. В този смисъл заявителят може да представи на органите на приемащата държава членка както субективни елементи, свързани с неговото икономическо и социално положение, така и всякакви други относими доказателства, които могат да онагледят надлежно за тези органи обективния контекст, в който се вписва заявлението. При всички случаи органите на приемащата държава членка трябва да следят за запазване на полезното действие на предоставените с Директива 2004/38 производни права на членовете на семейното ядро и да не затрудняват прекомерно достъпа им до територията на Съюза, по-специално като възлагат на заявителите прекомерна тежест на доказване.
2)
За да може заявител да бъде разглеждан като член на семейството „на издръжка“ на гражданин на Съюза по смисъла на член 2, точка 2), буква в) от Директива 2004/38, положението на зависимост трябва да съществува в страната на произход на този заявител и следва да бъде преценено от органите на приемащата държава членка към момента, когато той подава заявление, за да се присъедини към гражданина на Съюза, на чиято издръжка твърди, че е. Фактът, че заявителят е изразил волята си да работи в приемащата държава членка или че към момента на подаване на заявлението му властите на посочената държава са счели, че за него има основание да се очаква, че е в състояние да си намери работа, не може да представлява пречка за признаване на качеството му на член на семейството „на издръжка“ по смисъла на горепосочената разпоредба, ако освен това от разглеждането на неговото заявление е видно, че в страната си на произход той действително се намира в положение на зависимост спрямо гражданина на Съюза, към когото възнамерява да се присъедини.
(
1
)	Език на оригиналния текст: френски.
(
2
)	ОВ L 158, стр. 77; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 56.
(
3
)	Решение от 9 януари 2007 г. (C-1/05, Сборник, стр. I-1).
(
4
)	Решение от 18 юни 1987 г. (316/85, Recueil, стр. 2811).
(
5
)	COM (2009) 313 окончателен.
(
6
)	ОВ L 257, стр. 2; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 1, стр. 11.
(
7
)	ОВ L 172, стр. 14.
(
8
)	Вж. по-специално член 1, буква и), точка 2 и член 68а от Регламент (ЕО) № 883/2004 на Европейския парламент и на Съвета от 29 април 2004 година за координация на системите за социално осигуряване (ОВ L 166, стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 5, том 7, стр. 82), както и член 4, параграф 2, буква a) от Директива 2003/86/ЕО на Съвета от 22 септември 2003 година относно правото на събиране на семейството (ОВ L 251, стр. 12; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр. 164).
(
9
)	Решение от 21 декември 2011 г. по дело Ziolkowski и Szeja (C-424/10 и C-425/10, Сборник, стр. I-14035, точка 32 и сл., както и цитираната съдебна практика).
(
10
)	Член 3, параграф 1 от Директива 2004/38/ЕО.
(
11
)	Решение от 5 май 2011 г. по дело McCarthy (C-434/09, Сборник, стр. I-3375, точка 42), Решение от 15 ноември 2011 г. по дело Dereci и др. (C-256/11, Сборник, стр. I-11315, точка 55), Решение от 8 ноември 2012 г. по дело Iida (C‑40/11, точка 63), Решение от 8 май 2013 г. по дело Ymeraga и Ymeraga-Tafarshiku (C‑87/12, точка 31), както и Решение от 10 октомври 2013 г. по дело Alokpa и др. (C‑86/12, точки 22 и 32).
(
12
)	Съображение 1 от Директива 2004/38.
(
13
)	Съображение 5 от Директива 2004/38. Независимо от това, съществуването или потенциалният риск от пречка пред свободното движение на съответния гражданин вече не изглежда да са необходими, за да се направи позоваване на разпоредбите от правото на Съюза, предназначени да гарантират свободното движение и пребиваване на гражданите на Съюза, след като Съдът е признал упражняването на установените в тези разпоредби права от страна на гражданите, които от дълго време се намират на територията на приемащата държава членка, без да имат намерение да я напуснат, когато член на тяхното семейство, който е подал заявление за предоставяне на право на пребиваване, не е гражданин на държава членка на Съюза. Такъв е бил например случаят в Решение по дело Jia, посочено по-горе, както и случаят по настоящото дело.
(
14
)	Вж. по този въпрос точка 36 от заключението на генералния адвокат Bot по дело Rahman и др., по което е постановено решение от 5 септември 2012 г. (C‑83/11).
(
15
)	Член 3, параграф 1 от Директива 2004/38.
(
16
)	Съображение 6 и член 3, параграф 1 от Директива 2004/38.
(
17
)	Вж. точка 9 от Предложение за директива на Европейския парламент и на Съвета относно правото на гражданите на Съюза и на членовете на техните семейства да се движат и пребивават свободно на територията на държавите членки (COM (2001) 257 окончателен) и по-конкретно използвания цитат на г‑жа Veil, както и член 2, точка 2 от посоченото предложение.
(
18
)	Вж. Проект на изложение на мотивите на Съвета (документ 13263/03 ADD 1 от 28 октомври 2003 г., стр. 12), както и Съобщение на Комисията до Европейския парламент съгласно член [251, параграф 2, втора алинея ЕО] относно общата позиция на Съвета във връзка с приемането на Директива на Европейския парламент и на Съвета относно правото на гражданите на Съюза и членовете на техните семейства да се движат и да пребивават свободно на територията на държавите членки (SEC (2003) 1293 окончателен, точка 3.3.2).
(
19
)	Член 3, параграф 2, първа алинея от Директива 2004/38.
(
20
)	Член 3, параграф 2, втора алинея от Директива 2004/38.
(
21
)	Решение по дело Rahman и др., посочено по-горе (точка 19).
(
22
)	Пак там (точка 24).
(
23
)	Пак там (точка 23).
(
24
)	От съображения за изчерпателност обаче препращам към точка 25 от Решение по дело Alokpa и др., посочено по-горе, в което Съдът споменава накратко статута на член на семейството на издръжка на гражданин на Съюза, който има право на пребиваване, перифразирайки Решение по дело Lebon, посочено по-горе, с единствената цел да напомни, че възходящ роднина — гражданин на трета държава, който е на издръжка на гражданин на Съюза, не може да се счита за възходящ по смисъла на Директива 2004/38.
(
25
)	Точка 24 от настоящото заключение.
(
26
)	Точка 2.1.4 от Насоките.
(
27
)	Точка 28 от настоящото заключение
(
28
)	Решение по дело Lebon, посочено по-горе (точки 22 и 23).
(
29
)	Вж. Решение от 19 октомври 2004 г. по дело Zhu и Chen (C-200/02, Recueil, стр. I-9925, точка 43).
(
30
)	Вж. по-специално точка 43 от заключението по дело Lebon, посочено по-горе.
(
31
)	Точка 28 от настоящото заключение.
(
32
)	Решение по дело Jia, посочено по-горе (точка 37).
(
33
)	По този въпрос вж. по-специално точка 26 и сл. от заключението на генералния адвокат Geelhoed по делото, по което е постановено посоченото по-горе Решение Jia.
(
34
)	Вж. точка 68 и сл. от заключението на генералния адвокат Geelhoed, посочено по-горе.
(
35
)	Относно точния текст на преюдициалните въпроси вж. точка 24 от Решение по дело Jia, посочено по-горе.
(
36
)	За разлика например от член 4, параграф 2, буква б) от Директива 2003/86.
(
37
)	Всъщност изглежда, че не е възможно да бъде приведено доказателство за изчерпване на всички други средства.
(
38
)	Вж. съображение 6 от Директива 2004/38 и Решение по дело Rahman и др., посочено по-горе (точки 19 и 20).
(
39
)	Вж. диспозитива на Решение по дело Jia, посочено по-горе.
(
40
)	Вж. съображение 31 от Директива 2004/38.
(
41
)	Вж. Решение по дело Lebon, посочено по-горе (точка 20), и Решение по дело Jia, посочено по-горе (точка 43). Съдът следва същия подход и когато става въпрос да се прецени положението на зависимост, в което се намират членове на семейството „на издръжка“ на гражданин на Съюза, които попадат в приложното поле на член 3, параграф 2 от Директива 2004/38: вж. Решение по дело Rahman и др., посочено по-горе (точки 33—35).
(
42
)	Член 23 от Директива 2004/38.
(
43
)	Вж. член 7, параграф 2 от Директива 2004/38. Що се отнася до особената хипотеза на граждани на Съюза, попадащи в обхвата на член 7, параграф 1, буква в), вж. също посочения член 7, параграф 4 от Директивата.
(
44
)	По този въпрос загрижеността на запитващата юрисдикция е в съзвучие с изразената от генералния адвокат Geelhoed загриженост в точка 67 от неговото заключение по дело Jia, посочено по-горе.
(
45
)	Вж. точка 35 от настоящото заключение.