62022CC0758
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
MANUELA CAMPOSA SÁNCHEZ‑BORDONE
od 29. veljače 2024. (
1
)
Spojeni predmeti C‑758/22 i C‑759/22
Bayerische Ärzteversorgung,
Bayerische Architektenversorgung,
Bayerische Apothekerversorgung,
Bayerische Rechtsanwalts- und Steuerberaterversorgung,
Bayerische Ingenieurversorgung‑Bau m. Psychotherapeutenversorgung (C‑758/22)
Sächsische Ärzteversorgung (C‑759/22)
protiv
Deutsche Bundesbank
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Bundesverwaltungsgericht (Savezni upravni sud, Njemačka))
„Zahtjev za prethodnu odluku – Ekonomska i monetarna politika – Uredba (EU) 2018/231 – Statistički podaci koji se dostavljaju Europskoj središnjoj banci (ESB) – Strukovna tijela osiguranja– Uredba (EU) br. 549/2013 – Europski sustav nacionalnih i regionalnih računa u Europskoj uniji (ESA) – Statistički izvještajni zahtjevi za mirovinske fondove – Posebni mirovinski sustavi za slobodna zanimanja – Obvezno članstvo i obvezni doprinosi – Financijsko posredovanje koje obavljaju mirovinski fondovi”
1.
Ova dva zahtjeva za prethodnu odluku Sudu pružaju priliku da protumači Uredbu (EU) 2018/231 (
2
), kojom se Europskoj središnjoj banci (u daljnjem tekstu: ESB) dodjeljuje, među ostalim, ovlast za prikupljanje detaljnih statističkih podataka o financijskom posredovanju koje obavljaju mirovinski fondovi (u daljnjem tekstu: MF).
2.
Strukovna tijela socijalnog osiguranja (
3
) uvelike su prisutna u Njemačkoj. Šest takvih tijela (
4
) spori se s Deutsche Bundesbankom (Njemačka središnja banka), koja od njih zahtijeva da joj dostave financijske podatke jer smatra da se na njih, kao MF‑ove, primjenjuje Uredba 2018/231. Ta tijela pak smatraju da su oni fondovi socijalne sigurnosti, zbog čega su izuzeti od dostave traženih podataka.
3.
Predmet spora tumačenje je klasifikacije Europskog sustava nacionalnih i regionalnih računa u Europskoj uniji (u daljnjem tekstu: ESA 2010.) donesene Uredbom (EU) br. 549/2013 (
5
), na koju se upućuje u Uredbi 2018/231. Njezino je tumačenje izrazito složeno jer ESA 2010. sadržava statističku klasifikaciju ukupnog gospodarstva na temelju pojmova čije pravno značenje nije uvijek lako utvrditi. Sud je u nedavnim presudama već razmatrao neke od problema do kojih dovodi ESA 2010. (
6
).
I. Pravni okvir
A.
Pravo Unije
1. Uredba 2018/231
4.
Njezinim člankom 1. (Definicije) određuje se:
„Za potrebe ove Uredbe:
1.
‚mirovinski fond’ (podsektor S.129 ESA‑e 2010) znači financijsko društvo ili kvazi‑društvo koje se uglavnom bavi financijskim posredovanjem koje proizlazi iz udruživanja socijalnih rizika i potreba osiguranih osoba (socijalno osiguranje). Mirovinski fond kao sustav socijalnog osiguranja osigurava prihod nakon umirovljenja, a može osigurati naknadu u slučaju smrti ili naknadu za invalidnost.
Sljedeće nije uključeno u definiciju:
[…]
(f)
fondovi socijalne sigurnosti kako su definirani u stavku 2.117 ESA‑e 2010.
[…].”
5.
Člankom 2. („Stvarna izvještajna populacija”) utvrđuje se:
„1.   Stvarna izvještajna populacija sastoji se od mirovinskih fondova koji su rezidenti na području država članica europodručja.
2.   Mirovinski fondovi u stvarnoj izvještajnoj populaciji trebaju ispunjavati statističke izvještajne zahtjeve u punom opsegu, osim ako se primjenjuje odstupanje sukladno članku 7.
[…]”
2. Uredba br. 549/2013
6.
Člankom 1. (Predmet) propisuje se:
„1.   Ovom se Uredbom uspostavlja Europski sustav računa 2010. (‚ESA 2010.’ ili ‚ESA’).
2.   ESA 2010. propisuje:
(a)
metodologiju (Prilog A) zajedničkih standarda, definicija, klasifikacija i računovodstvenih pravila koji se koriste pri izradi računa i tablica radi uspoređivanja na razini Unije te rezultate koji se zahtijevaju na temelju uvjeta iz članka 3.;
[…].”
7.
Poglavlje 1. („Opće značajke i temeljna načela”) Priloga A. ESA‑i 2010. sadržava sljedeće točke:
„[…]
1.37.
Pri razlikovanju između tržišnog i netržišnog, te tako, za subjekte javnog sektora, pri njihovom klasificiranju u sektor opće države ili sektor društava, odlučuje se prema sljedećem pravilu:
Aktivnost se smatra tržišnom aktivnosti kada se dotičnim robama i uslugama trguje pod sljedećim uvjetima:
(1)
prodavatelji nastoje dugoročno maksimizirati svoju dobit i čine to slobodno prodajući robe i usluge na tržištu svakome tko je spreman platiti traženu cijenu;
(2)
kupci nastoje maksimizirati korist s obzirom na svoje ograničene resurse, kupujući u skladu s time koji proizvodi najbolje zadovoljavaju njihove potrebe po ponuđenoj cijeni;
(3)
učinkovita tržišta postoje ako prodavatelji i kupci imaju pristup tržištu i informacije o njemu. Učinkovito tržište može djelovati čak i ako ti uvjeti nisu u potpunosti ispunjeni.
[…]
1.57.
Institucionalne jedinice su gospodarski subjekti koji mogu imati vlasništvo nad robom i aktivom, preuzimati obveze i sudjelovati u ekonomskoj aktivnosti i transakcijama s ostalim jedinicama. Za potrebe ESA 2010. sustava, institucionalne jedinice se grupiraju u pet međusobno isključivih domaćih institucionalnih sektora:
(a)
nefinancijska društva;
(b)
financijska društva;
(c)
opća država;
(d)
kućanstva;
(e)
neprofitne ustanove koje služe kućanstvima.
Ovih pet sektora čine ukupno domaće gospodarstvo. Svaki se sektor također dijeli na podsektore. ESA 2010. sustav omogućava izradu potpunog skupa računa tokova i bilanci stanja za svaki sektor i podsektor te za ukupno gospodarstvo. Nerezidentne jedinice mogu međudjelovati s tih pet domaćih sektora, a međudjelovanja su vidljiva između pet domaćih sektora i šestog institucionalnog sektora: sektora inozemstva.
[…]”
8.
Poglavlje 2. („Jedinice i njihovo grupiranje”) Priloga A ESA‑i 2010. sadržava sljedeće točke:
„[…]
Institucionalne jedinice
2.12.
Definicija: institucionalna jedinica je ekonomska jedinca s obilježjem samostalnosti pri donošenju odluka u obavljanju svoje glavne funkcije. Smatra se da rezidentna jedinica predstavlja institucionalnu jedinicu na ekonomskom području gdje ima središte prevladavajućeg ekonomskog interesa ako ima samostalnost pri odlučivanju i vodi potpuni skup računa ili može sastaviti potpuni skup računa.
[…]
INSTITUCIONALNI SEKTORI
[…]
2.34.
Dijagram 2.1. pokazuje kako se jedinice raspoređuju u glavne sektore. Radi utvrđivanja sektora za jedinicu koja je rezidentna, ali ne kućanstvo, prema dijagramu je potrebno utvrditi kontrolira li ju opća država ili ne te je li tržišni ili netržišni proizvođač.
Financijska društva (S.12)
[…]
Financijski posrednici
[…]
2.59.
Funkcija osiguravajućih društava i mirovinskih fondova je udruživanje rizika. Pasiva takvih institucija su prilagodbe osiguranja, mirovinskog osiguranja i standardiziranih jamstava (AF.6). Protustavka pasive su ulaganja osiguravajućih društava i mirovinskih fondova, djelujući kao financijski posrednici.
[…]
Opća država (S.13)
2.111.
Definicija: sektor opće države (S.13) sastoji se od institucionalnih jedinica koje su netržišni proizvođači čija je proizvodnja namijenjena individualnoj i zajedničkoj potrošnji, a koje se financiraju obveznim plaćanjima jedinica koje pripadaju drugim sektorima te institucionalnih jedinica koje prvenstveno provode preraspodjelu nacionalnog dohotka i bogatstva.
[…]
Fondovi socijalne sigurnosti (S.1314)
2.117.
Definicija: podsektor fondova socijalne sigurnosti uključuje središnje, savezne i lokalne institucionalne jedinice čija se glavna aktivnost sastoji od pružanja socijalnih naknada i koje zadovoljavaju sljedeća dva kriterija:
(a)
po zakonu ili po propisima su određene skupine stanovništva obvezne sudjelovati u sustavu ili plaćati doprinose; i
(b)
opća država je odgovorna za upravljanje institucijama u pogledu određivanja ili odobravanja doprinosa i naknada, neovisno o svojoj ulozi nadzornog tijela ili poslodavca.
Iznos doprinosa koji plaća određena osoba obično nije izravno povezan s rizikom kojem je ta osoba izložena.”
9.
Poglavlje 3. („Transakcije proizvodima i neproizvedenom aktivom”) Priloga A ESA‑i 2010. sadržava sljedeće točke:
„[…]
Proizvodnja (P.1)
[…]
3.17.
Definicija: tržišni output se sastoji od outputa koji se prodaje na tržištu ili je namijenjen prodaji na tržištu.
3.18.
Tržišni output uključuje:
(a)
proizvode prodane po ekonomski značajnim cijenama;
[…]
3.19.
Definicija: ekonomski značajne cijene su cijene koje imaju značajan učinak na količinu proizvoda koju su proizvođači voljni ponuditi i na količinu proizvoda koju kupci žele kupiti. Takve cijene nastaju ako su ispunjena oba sljedeća uvjeta:
(a)
proizvođač ima poticaj za prilagodbu ponude, bilo radi ostvarivanja dobiti na dugi rok, bilo radi barem pokrivanja troškova kapitala i drugih troškova; i
(b)
potrošači imaju slobodu kupnje ili nekupnje i vrše izbor na temelju zaračunatih cijena.
Ekonomski neznačajne cijene će se vjerojatno naplatiti radi ostvarivanja nešto prihoda ili ostvarivanja smanjenja prekomjerne ponude koja se može javiti ako se usluge pružaju potpuno besplatno.
Ekonomski značajna cijena proizvoda definira se u odnosu na institucionalnu jedinicu i lokalni PJ koji je proizveo output. Na primjer, sav output poduzeća bez pravne osobnosti u vlasništvu kućanstava koji je prodan drugim institucionalnim jedinicama prodan je po ekonomski značajnim cijenama; treba ga stoga smatrati tržišnim outputom. Za output drugih institucionalnih jedinica, mogućnost obavljanja tržišne aktivnosti po ekonomski značajnim cijenama provjerava se posebno kroz kvantitativni kriterij (kriterij 50 %), korištenjem omjera prodaje i troškova proizvodnje. Da bi bila tržišni proizvođač, jedinica treba pokrivati barem 50 % svojih troškova prodajom tijekom neprekinutog višegodišnjeg razdoblja.
[…]
3.24.
Definicija: Tržišni proizvođači su lokalni PJ‑ovi ili institucionalne jedinice čiji je većinski output tržišni output.
Ako je lokalni PJ ili institucionalna jedinica tržišni proizvođač, njegov glavni output je po definiciji tržišni output, jer se pojam tržišnog outputa definira nakon što se primjeni distinkcija na ‚tržišni’, onaj‚ za vlastitu uporabu’ i ‚netržišni’output na lokalni PJ i institucionalnu jedinicu koji su proizveli takav output.
[…]
3.26.
Definicija: netržišni proizvođači su lokalne PJ ili institucionalne jedinice čija se većina outputa ustupa besplatno ili po ekonomski neznačajnim cijenama.”
10.
Poglavlje 17. („Socijalno osiguranje, uključujući mirovine”) Priloga A. ESA‑i 2010. sadržava sljedeće točke:
„[…]
MIROVINE
[…]
Mirovinski programi socijalnog osiguranja
17.43.
Definicija: mirovinski programi socijalnog osiguranja su ugovorni programi osiguranja u kojima korisnike kao sudionike programa socijalnog osiguranja opća država obvezuje da se osiguraju od starosti i drugih rizika povezanih sa starošću, poput invaliditeta, zdravlja itd. Mirovine socijalnog osiguranja korisnicima osigurava opća država.
[…]”
11.
Poglavlje 20. („Državni računi”) Priloga A. ESA‑i 2010. glasi:
„[…]
Državne jedinice
[…]
20.10.
Osim te primarne jedinice postoje državni subjekti sa zasebnim pravnim identitetom i značajnim stupnjem autonomije, uključujući i nadležnost za odlučivanje o obujmu i sastavu njihovih izdataka i izravan izvor prihoda, poput sredstava predviđenih za poreze. Takvi subjekti često se uspostavljaju za provedbu određenih funkcija, poput izgradnje cesta ili netržišne proizvodnje usluga zdravstva, obrazovanja ili istraživanja. Ti subjekti smatraju se zasebnim državnim jedinicama gdje vode potpuni skup računa, imaju pravo vlasništva nad robom ili aktivom, uključeni su u netržišne aktivnosti za koje su pravno izravno odgovorni, i sposobni su za preuzimanje obaveza i sklapanje ugovora. Takvi subjekti (zajedno s neprofitnim ustanovama koje nadzire država) zovu se i ‚izvanproračunske jedinice’ jer imaju zasebne proračune, primaju značajne transfere iz glavnog proračuna, i svoje primarne izvore financijskih sredstava nadopunjuju vlastitim izvorima prihoda koji ne spadaju u okvir glavnog proračuna. Te izvanproračunske jedinice klasificiraju se u sektor opće države, osim ako su većinski tržišni proizvođači koje nadzire neka druga državna jedinica.
[…]
20.12.
Fondovi socijalnog osiguranja su državne jedinice koje se bave socijalnom sigurnosti. Programi socijalne sigurnosti su programi socijalnog osiguranja koji obuhvaćaju cijelu zajednicu ili njezin veći dio, a uvodi ih i nadzire država. Fond socijalne sigurnosti je institucionalna jedinica, ako je organiziran odvojeno od aktivnosti državnih jedinica, ako ima zasebnu aktivu i pasivu i ako se samostalno uključuje u financijske transakcije.
[…]
Mirovinski fondovi
20.38.
Mirovinski programi poslodavaca su aranžmani osmišljeni kako bi sudionicima osigurali mirovinu, i temelje se na ugovornom odnosu između poslodavca i zaposlenika. Oni uključuju financirane, nefinancirane i djelomično financirane programe.
20.39.
Financirani program utvrđenih doprinosa koji je utvrdila državna jedinica ne obrađuje se kao program socijalne sigurnosti ako ne postoji jamstvo države za razinu mirovina koje se trebaju isplatiti, i razina mirovina nije sigurna jer ovisi o rezultatima imovine. Kao posljedica toga, jedinica za koji se tvrdi da upravlja programom – kao i sam fond, ako je on zasebna institucionalna jedinica – smatra se financijskim društvom i klasificira u sektor osiguravajućih poduzeća i mirovinskih fondova.
[…]”
B.
Nacionalno pravo
12.
U Saveznoj državi Bavarskoj na snazi je Gesetz über das öffentliche Versorgungswesen (
7
). U skladu s njim, strukovna tijela socijalnog osiguranja:
–
Tijela su javnog prava s pravnom sposobnošću.
–
Moraju ispunjavati uvjete nužne za izuzeće svojih članova od obveznog osiguranja u obveznom mirovinskom sustavu (članak 28. treća rečenica VersoG‑a).
–
Mogu obavljati isključivo neprofitne djelatnosti te koristiti se svojim sredstvima i imovinom isključivo za izvršavanje svojih zadaća javne službe (članak 9. stavci 1. i 3. VersoG‑a).
–
Vlastitim sredstvima moraju financirati svoje administrativne troškove, uključujući plaće zaposlenika i isplate mirovine korisnicima (članak 9. stavak 2. prva rečenica VersoG‑a).
–
Velika većina njihovih članova ima zakonsku obvezu članstva zbog obavljanja svojeg zanimanja u saveznoj zemlji Bavarskoj (
8
). Izuzeće od obveznog članstva dopušteno je isključivo u iznimnim slučajevima (
9
).
–
Isključeni obvezni članovi mogu ostati dobrovoljni članovi (
10
) u skladu sa statutom tijela radi stjecanja mirovinskih prava na temelju doprinosa koji su jednaki onima određenima za obvezne članove.
–
Statutom, u okviru zakonskih kriterija, uređuju naplatu doprinosa ili naknada namijenjenih financiranju njihovih zadaća te pretpostavke, vrstu, iznos i prestanak mirovinskih prava (
11
).
–
Statutom se članovima mogu dopustiti dobrovoljna dodatna plaćanja radi povećanja mirovinskih prava, pod uvjetom da iznos dodatnih plaćanja i obveznog doprinosa nije veći od zakonom propisanog najvećeg iznosa doprinosâ (
12
).
13.
U saveznoj zemlji Saskoj primjenjuju se Sächsisches Heilberufekammergesetz (
13
) i Satzung über die Sächsische Ärzteversorgung (
14
). Kao što to proizlazi iz odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku u predmetu C‑759/22, te se odredbe, u bitnome i u dijelu koji se odnosi na strukovna tijela socijalnog osiguranja, sadržajno poklapaju s odredbama koje se primjenjuju u predmetu C‑758/22.
14.
Sud koji je uputio zahtjev ističe sljedeća obilježja Säschische Ärtzeversorgunga (Strukovno tijelo socijalnog osiguranja za liječnike savezne zemlje Saske):
–
Riječ je o tijelu s djelomičnom pravnom sposobnošću, koje je dio Sächsische Landesärztekammera (Liječnička komora savezne zemlje Saske, Njemačka), koji osigurava naknade članovima te komore i članovima Landestierärztekammera (Veterinarska komora savezne zemlje Saske, Njemačka) (
15
).
–
Njegovi su članovi, na temelju zakona, obvezni članovi Liječničke i Veterinarske komore te savezne zemlje (
16
).
–
Obuhvaćeni su u načelu svi liječnici i veterinari koji imaju dozvolu za obavljanje djelatnosti u saveznoj zemlji Saskoj i koji u toj saveznoj zemlji obavljaju svoju djelatnost ili imaju glavno sjedište.
–
Uglavnom se bavi financijskim posredovanjem koje proizlazi iz aktivnosti iz članka 1. točke 1. prve i druge rečenice Uredbe 2018/231, dodjeljujući svojim članovima starosne mirovine, obiteljske i invalidske mirovine, koje se financiraju iz doprinosa.
–
Vodi potpuni skup računa (članak 8. Statuta). Iako nema vlastitu pravnu osobnost, ipak je u organizacijskom i gospodarskom smislu samostalan u odnosu na Liječničku komoru te ima velike autonomne ovlasti. Zadaće koje ima na temelju zakona i Statuta obavlja vlastitim sredstvima odvojenima od imovine komore i posredstvom svojih tijela na vlastitu odgovornost. Ujedno obavlja gospodarske djelatnosti, može biti nositelj prava i obveza, poduzimati pravne radnje i preuzimati obveze, za koje odgovora svojom imovinom.
II. Činjenice, sporovi i prethodna pitanja
A.
Predmet C‑758/22
15.
Dopisima od 7. rujna 2018. i 25. ožujka 2019. Deutsche Bundesbank (Njemačka središnja banka) obavijestila je četiri bavarska tijela da kao MF‑ovi podliježu statističkim izvještajnim zahtjevima na temelju članaka 1. i 2. Uredbe 2018/231 te da su joj dužna tromjesečno, počevši od 30. rujna 2019., dostavljati različite podatke koje je ona navela, o svojoj financijskoj situaciji.
16.
Drugom je tijelu, tužitelju, u dopisima gotovo istovjetnog sadržaja od 12. studenoga 2018. i 17. srpnja 2019., naložila da godišnje dostavlja manju količinu podataka.
17.
Tijela su podnijela upravne tužbe u kojima su zahtijevala poništenje obavijesti koje se na njih odnose i, podredno, utvrđenje da nisu izvještajne jedinice.
18.
Presudom od 4. studenoga 2021. Verwaltungsgericht Frankfurt am Main (Upravni sud u Frankfurtu na Majni, Njemačka) odbio je tužbe i proglasio da su tužitelji MF‑ovi za potrebe članka 1. točke 1. Uredbe 2018/231 i izvještajne jedinice na temelju njezina članka 2. stavka 1.
19.
Tijela osiguranja koja su podnijela tužbe podnijela su protiv prvostupanjske presude izravne revizije Bundesverwaltungsgerichtu (Savezni upravni sud, Njemačka).
20.
U svojim izravnim revizijama ističu da nisu tržišni proizvođači, da njihove obvezne naknade čine većinu njihove proizvodnje i da se ne mogu prodati po ekonomski značajnim cijenama. U tom smislu, obvezni članovi ne mogu slobodno odlučiti o stjecanju naknada na temelju zatraženih doprinosa, kako se zahtijeva točkom 3.19. prvim stavkom podtočkom (b) Priloga A Uredbi br. 549/2013. Pravilo o 50 % iz posljednjeg stavka te točke nije relevantno jer služi isključivo za utvrđivanje outputa. U svakom slučaju, ta tijela osiguranja dio su socijalne sigurnosti.
B.
Predmet C‑759/22
21.
Činjenice i tijek glavnog postupka, ako se zanemare pojedinosti svakog slučaja, u bitnome se podudaraju s onima iz predmeta C‑758/22.
C.
Prethodna pitanja
22.
U tim okolnostima, Bundesverwaltungsgericht (Savezni upravi sud) traži od Suda da odgovori na sljedeća prethodna pitanja, koja su istovjetna u oba postupka:
„1.
(a)
Zahtijeva li se točkom 3.19. prvim stavkom podtočkom (b) Priloga A Uredbi br. 549/2013 da svi potrošači robe koju nudi proizvođač mogu odlučiti o kupnji ili nekupnji te robe i da tu odluku donose na temelju zatraženih cijena?
Ako je odgovor na to pitanje niječan:
(b)
Jesu li slučajevima u kojima velika većina tih potrošača, koji nemaju takvu slobodu izbora, prima od proizvođača robu u količini većoj od polovice njegova outputa na temelju zakonom propisanog obveznog članstva u njemu i mora platiti obvezne doprinose u iznosu koji on odredi ispunjeni zahtjevi iz navedene odredbe ako je manjina imala mogućnost dobrovoljnog članstva u proizvođaču i ako je tu mogućnost iskoristila kako bi stekla imovinu na temelju doprinosa koji su jednaki onima određenima za obvezne članove?
2.
Smatra li se da se tržišna aktivnost obavlja po ekonomski značajnim cijenama u smislu točaka 3.17. do 3.19. Priloga A Uredbi br. 549/2013 uvijek kada je ispunjen kriterij utvrđen u točki 3.19. trećem stavku trećoj i četvrtoj rečenici Priloga A toj uredbi, prema kojem se barem 50 % troškova pokriva prodajom tijekom višegodišnjeg razdoblja ili se taj kriterij ne smije tumačiti na način da je (sam po sebi) dovoljan, nego kao nužan uvjet, kojim se dopunjuju dva uvjeta propisana u točki 3.19. prvom stavku podtočkama (a) i (b)?
3.
Trebaju li se prilikom ocjene jesu li institucionalne jedinice tržišni proizvođači u smislu točke 3.24. Priloga A Uredbi br. 549/2013, osim točaka 3.17., 3.19. i 3.26. Priloga A, primijeniti i dodatni zahtjevi utvrđeni u točki 1.37. drugom stavku?
4.
(a)
Zahtijeva li se točkom 2.107. Priloga A Uredbi br. 549/2013 kao nužan uvjet za razvrstavanje institucionalne jedinice u podsektor S.129 da sve naknade isplaćuje svim sudionicima na temelju ugovornog sporazuma?
U slučaju potvrdnog odgovora na to pitanje:
(b)
Je li tom zahtjevu u pogledu ugovorne osnove naknada u tom smislu već udovoljeno ako, iako su obvezno članstvo, obvezni doprinosi i obvezne naknade institucionalne jedinice uređeni statutom na temelju javnih ovlasti, obvezni članovi mogu također, ali na temelju dobrovoljnih dodatnih doprinosa, steći prava na dodatne naknade?
5.
Treba li članak 1. točku 1. treću rečenicu podtočku (f) Uredbe 2018/231 tumačiti na način da se iz pojma mirovinskog fonda iz prve rečenice te odredbe isključuju isključivo institucionalne jedinice koje ispunjavaju oba kriterija iz točke 2.117. Priloga A Uredbi br. 549/2013 ili se to odstupanje odnosi i na druge institucionalne jedinice koje se u skladu s točkom 17.43. tog priloga smatraju mirovinskim programima socijalnog osiguranja, a koje ne udovoljavaju svim zahtjevima iz navedene točke 2.117.?
6.
(a)
Označava li pojam opće države u točki 2.117. podtočki (b) i točki 17.43. Priloga A Uredbi br. 549/2013 isključivo pojedinačnu primarnu jedinicu ili također uključuje pravno samostalna tijela mirovinskog osiguranja s obveznim članstvom, samoupravnom ovlasti i vlastitim računovodstvom koja su osnovana na temelju zakona i financirana doprinosima?
U potonjem slučaju:
(b)
Podrazumijeva li određivanje doprinosa i naknada iz točke 2.117. podtočke (b) Priloga A Uredbi br. 549/2013 određivanje iznosa ili je dovoljno da se zakonom propisuju minimalni rizici koje treba osigurati i minimalna razina osiguranja te uređuju načela i ograničenja naplate doprinosa, pri čemu se izračun doprinosa i naknada u tom okviru prepušta tijelima mirovinskog osiguranja?
(c)
Obuhvaća li pojam državne jedinice u smislu točke 20.39. Priloga A Uredbi br. 549/2013 isključivo institucionalne jedinice koje ispunjavaju sve zahtjeve iz točaka 20.10. i 20.12. Priloga A?”
III. Postupak pred Sudom
23.
Tajništvo Suda zaprimilo je zahtjeve za prethodnu odluku 15. prosinca 2022. S obzirom na njihovu sličnost, ta su dva predmeta spojena.
24.
Pisana očitovanja podnijeli su ESB, Deutsche Bundesbank (Njemačka središnja banka), Bayerische Ärzteversorgung u svojstvu zastupnika pet bavarskih mirovinskih fondova, Sächsische Ärzteversorgung i Europska komisija. Sve navedene stranke sudjelovale su na raspravi održanoj 13. prosinca 2023.
IV. Ocjena
25.
Prije nego što konkretno odgovorim na upućena prethodna pitanja, smatram da je potrebno objasniti zašto MF‑ovi, s obzirom na njihovu važnost za ekonomsku i monetarnu politiku država članica, podliježu određenim statističkim izvještajnim zahtjevima. Također ću uvodno razmotriti obilježja postojećeg mirovinskog sustava u Njemačkoj, u dijelu koji je važan za prethodne postupke o kojima je riječ, te bitne značajke ESA‑e 2010.
A.
Ekonomska važnost MF‑ova
26.
MF‑ovi imaju važnu ulogu u gospodarstvu europodručja i cijele Europske unije jer kućanstvima omogućuju mirovinsku štednju i ujedno dugoročno pridonose učinkovitoj raspodjeli kapitala.
27.
Od financijske krize 2008. imovina MF‑ova narasla je nekoliko puta i, prema određenim procjenama, iznosi više od tri milijarde eura. Te procjene upućuju na to da se njihov udio u BDP‑u europodručja gotovo udvostručio, odnosno da se taj udio s 13 % 2008. povećao na sadašnjih više od 25 % (
17
).
28.
MF‑ovi najviše ulažu u imovinu koju čine udjeli u investicijskim fondovima i dužnički vrijednosni papiri. Druga manja ulaganja čine dionice i udjeli, financijske izvedenice, gotovina i zajmovi (
18
).
29.
Zbog nepostojanja određenih podataka i neusporedivosti među zemljama bilo je teško utvrditi utjecaj MF‑ova na prijenos monetarne politike, kao i rizike povezane s načinom ulaganja samih MF‑ova te njihovu povezanost s preostalim financijskim sustavom i realnim gospodarstvom.
30.
Stoga je ESB smatrao da je ključno raspolagati usklađenim i kvalitetnim statističkim podacima o MF‑ovima na europodručju, što objašnjava zakonodavni postupak u pogledu dostave detaljnih statističkih podataka.
31.
Prvotno su se člankom 2. točkom (a) Uredbe (EZ) br. 2533/98 (
19
) MF‑ovi izuzimali iz takozvane „referentne izvještajne populacije” (
20
). Međutim, ESB je preporučio (
21
) da ih se uključi, što je učinjeno Uredbom (EZ) br. 951/2009 (
22
).
32.
Argumenti u prilog toj izmjeni bili su sljedeći:
–
Referentna izvještajna populacija treba obuhvaćati cijeli sektor financijskih društava, osobito osiguravajuća društva i MF‑ove, koji u smislu financijske imovine predstavljaju drugi najveći podsektor financijskih društava.
–
zbog sve veće svijesti o financijskim posljedicama dugovječnosti, kao i zbog trenda mirovinskih planova koji se temelje na kapitalnom financiranju bilo je vjerojatno da će se povećati važnost tog podsektora za utvrđivanje politika ESB‑a.
–
Subjekti iz tog podsektora upravljali su svojim portfeljem mnogo aktivnije nego prije, što je povećavalo njihov utjecaj na monetarnu politiku.
33.
Nakon što su MF‑ovi uključeni u referentnu izvještajnu populaciju, Uredbom 2018/231 propisala im se obveza dostavljanja statističkih izvještaja središnjim bankama europodručja (
23
). ESB je tako točno upoznat s funkcijom koju MF‑ovi imaju u mehanizmu prijenosa monetarne politike.
34.
ESB je na raspravi potvrdio da mu se u svrhu donošenja odluka Uredbom 2018/231 sada dopušta uvid u nužne tromjesečne detaljne statističke podatke u pogledu financijskih aktivnosti MF‑ova. Prije je mogao, i to neizravno i na godišnjoj osnovi, dobiti podatke samo o njihovoj imovini, ali ne i obvezama.
B.
Starosne mirovine u Njemačkoj
35.
Mirovina je u Njemačkoj pokrivena različitim sustavima (stupovima). Obvezni je sustav mirovinsko osiguranje utvrđeno kao dio socijalne sigurnosti, ali postoje i drugi sustavi (
24
), među kojima je i sustav tijela socijalnog osiguranja za određena zanimanja (
25
).
36.
Strukovna tijela osiguranja uređuju se pravnim pravilima svake savezne zemlje. Savezne zemlje u pravilu im izdaju dozvolu za rad na zahtjev strukovnih komora te ih osnivaju kao neovisna tijela javnog prava ili kao imovinu ovisnu o strukovnoj komori koja upravlja njima. Zanimanja koja su obuhvaćena nisu ista u svim saveznim zemljama.
37.
Strukovna tijela osiguranja financiraju se doprinosima članova, koji su izuzeti od plaćanja doprinosa u obvezni sustav socijalne sigurnosti. Sredstvima koja prikupe tim doprinosima ostvaruju dodatnu dobit te je ulažu u tržišta kapitala, kao i svi drugi financijski posrednici.
38.
Subjekti koji obavljaju određenu djelatnost obvezni su učlaniti se u tijelo osiguranja od trenutka njihova osnivanja u saveznoj zemlji gdje rade te moraju plaćati obvezne doprinose, koje mogu uvećati za dodatne dobrovoljne doprinose. Subjekti koji prestanu s obavljanjem djelatnosti mogu ostati dobrovoljni članovi u tijelu osiguranja. Prilikom određivanja doprinosa tijela osiguranja ne razlikuju obvezne i dobrovoljne članove.
39.
Strukovna tijela osiguranja financiraju mirovine iz doprinosa članova. Stoga djeluju na temelju načela zajedničkog osiguranja rizika: njihova upravljačka tijela određuju iznos doprinosa i parametre za izračun mirovina koje trebaju isplatiti članovima.
40.
Administrativne troškove financiraju sama strukovna tijela osiguranja, koja ne primaju ni državna sredstva ni državnu pomoć. Po tom se, među ostalim, razlikuju od obveznog sustava starosnih mirovina iz socijalne sigurnosti, čiji se deficiti nadoknađuju na teret državnog proračuna.
41.
MF‑ovi koje čine njemačka strukovna tijela osiguranja prilično su važni. Konkretno, prema određenim procjenama, ulaganja pet bavarskih tijela osiguranja iz predmeta C‑758/22 u 2022. su iznosila 106800 milijuna eura, a ulaganja saskih tijela osiguranja (predmet C‑759/22) 4700 milijuna eura (
26
).
42.
Njemačka središnja banka na raspravi je objasnila da je samo šest tijela osiguranja koja su podnijela tužbu odbilo dostaviti tromjesečne detaljne statističke podatke ESB‑u, na temelju Uredbe 2018/231. Ostala slična njemačka tijela prihvatila su da ih se klasificira kao MF‑ove te su dostavila navedene podatke.
C.
Tumačenje klasifikacije ESA‑e 2010.
43.
Kako bi se utvrdilo koji MF‑ovi moraju dostaviti detaljne statističke podatke ESB‑u, u Uredbi 2018/231 upućuje se na pojmove utvrđene Uredbom br. 549/2013 u ESA‑i 2010.
44.
ESA 2010. statistička je klasifikacija navedena u Prilogu A Uredbi br. 549/2013. To je „međunarodno usklađen računovodstveni okvir za sustavno i detaljno opisivanje ukupnog gospodarstva (regije, države ili skupine država), njegovih sastavnih dijelova i odnosa s ostalim ukupnim gospodarstvima” (
27
).
45.
Sud je donio odluku u pogledu ESA‑e 2010. u kojoj je utvrdio sljedeće:
–
„[…] ESA‑om 2010. uspostavlja [se] referentni okvir namijenjen za sastavljanje računa država članica za potrebe Unije i osobito za definiranje i praćenje gospodarskih i socijalnih politika Unije. U tom pogledu, u skladu s uvodnom izjavom 3. te uredbe, takve bi račune trebalo sastavljati na temelju jedinstvenih načela koja nisu podložna različitim tumačenjima, tako da se omogući dobivanje usporedivih rezultata” (
28
).
–
„Kao što to proizlazi iz članka 1. te iste uredbe [br. 549/2013], ESA 2010. predviđa metodologiju, navedenu u Prilogu A, koja se osobito odnosi na zajedničke definicije i računovodstvena pravila koji se koriste pri izradi nacionalnih i regionalnih računa i tablica radi uspoređivanja na razini Unije. U skladu s člankom 3. Uredbe br. 549/2013, države članice moraju te račune proslijediti Komisiji (Eurostatu)” (
29
).
46.
Budući da je ESA statistički instrument, prilikom njezina tumačenja u obzir treba uzeti činjenicu da se koncepti koji se u njoj upotrebljavaju ne podudaraju uvijek s odgovarajućim administrativnim protustavkama. Štoviše, u Uredbi br. 549/2013 navodi se da se „[k]oncepti ESA‑e obično razlikuju od administrativnih protustavki u tome što […] (d) administrativni koncepti općenito nisu optimalni za ekonomsku analizu i ocjenu ekonomske politike” (
30
).
47.
Pojmovi i izrazi iz ESA‑e 2010. odražavaju opći gospodarski pristup i ne mogu se tumačiti zasebno ni doslovno. Do logike na kojoj počivaju moguće je doći samo ako se tumače na temelju sustavnih kriterija i njihove svrhe (
31
). Osim toga, treba uzeti u obzir činjenicu da se definicije iz ESA‑e dopunjuju pokazateljima, kao pomoć za provjeru ispunjenosti njezinih elemenata, i dijagramima kojima se povezuju faze ispitivanja koje proizlaze iz pojedinačnih definicija.
48.
Konkretno, kad se točke iz različitih poglavlja odnose na isto pitanje i imaju isti cilj, iako možda postoje razlike u njihovu izričaju, „valja [ih] zajedno tumačiti i smatrati ih jednom te istom odredbom” (
32
).
49.
Za potrebe ESA‑e 2010., svaku institucionalnu jedinicu (
33
) treba povezati s jednim od pet međusobno isključivih domaćih sektora (financijskim odnosno nefinancijskim društvima, kućanstvima, tijelima javne uprave i neprofitnim ustanovama koje služe kućanstvima) (
34
).
50.
Prethodna se pitanja odnose na dva od tih pet sektora obuhvaćenih Prilogom A (
35
):
–
Sektor financijskih društava (S.12), čiji su podsektor financijski posrednici, kao što su osiguravajuća društva (S.128) i mirovinski fondovi (S.129)
–
Sektor opće države (S.13), koji obuhvaća, među ostalim, podsektor fondova socijalne sigurnosti (S.1314).
D.
Četvrto, peto i šesto prethodno pitanje
51.
Smatram da je na pitanja suda koji je uputio zahtjev najprikladnije odgovoriti tako da se najprije zajednički razmotre četvrto, peto i šesto pitanje kako bi se razjasnilo jesu li tijela osiguranja koja su podnijela tužbu MF‑ovi ili fondovi socijalne sigurnosti. U sporu se nastoji odabrati samo jedu od te dvije mogućnosti, što podrazumijeva isključivanje svih drugih (
36
).
52.
Klasifikaciju institucionalnih jedinica u ESA‑i 2010. treba provesti na temelju opće ocjene njihovih obilježja s obzirom na gospodarsku djelatnost koju obavljaju (
37
). Definicije i kriterije iz ESA‑e 2010. nije primjereno tumačiti usko, na način da se ne uzme u obzir glavna gospodarska djelatnost institucionalne jedinice o kojoj je riječ. Takozvane sheme odlučivanja (poput dijagrama 2.1. iz ESA‑e 2010.) treba primjenjivati fleksibilno, pri čemu nije nužno slijediti strog i nepromjenjiv redoslijed kojim se zanemaruje gospodarska djelatnost institucionalne jedinice. Ponavljam, ta je djelatnost ključni čimbenik za klasifikaciju.
53.
Sud koji je uputio zahtjev iznosi svoje dvojbe o načinu na koji pojam MF‑a iz Uredbe 2018/231 treba povezati s definicijama i kriterijima koji se primjenjuju u ESA‑i 2010. za utvrđivanje obilježja te vrste institucionalnih jedinica.
54.
U skladu s člankom 2. stavkom 1. Uredbe 2018/231, stvarnu izvještajnu populaciju koja ima obvezu podnošenja detaljnih statističkih podataka ESB‑u čine MF‑ovi koji su rezidenti na području država članica europodručja.
55.
Prilikom utvrđivanja pojma MF‑a, u članku 1. točki 1. Uredbe 2018/231 upućuje se na podsektor S.129 ESA‑e 2010., ali to nije prepreka tome da se u istoj točki iznese vlastita definicija (
38
) i iz tog pojma isključe „fondovi socijalne sigurnosti kako su definirani u stavku 2.117 ESA‑e 2010.”. Pojam MF‑a iz Uredbe 2018/231 u bitnome se podudara s pojmom iz točke 2.105. ESA‑e 2010.
56.
U načelu, tijela osiguranja koja su podnijela tužbu zbog svojeg predmeta poslovanja obuhvaćena su definicijama MF‑a iz Uredbe 2018/231 i ESA‑e 2010. jer je njihova glavna djelatnost financijsko posredovanje (u smislu članka 1. točke 1. Uredbe 2018/231) i osiguravaju prihod nakon umirovljenja, naknadu u slučaju smrti i naknadu za invalidnost.
57.
U svojoj ću analizi razmotriti: (a) kvalifikaciju tijela osiguranja koja su podnijela tužbu kao MF‑ova, (b) razloge zbog kojih ih ne treba uključiti u kategoriju fondova socijalne sigurnosti te (c) njihov odnos s pojmom „opće države”.
1. Ispunjavaju li tijela osiguranja koja su podnijela tužbu kriterije iz ESA‑e 2010. u pogledu MF‑ova?
58.
U točkama 2.107. do 2.110. ESA‑e 2010. navode se kriteriji za utvrđivanje obilježja MF‑ova, koje u nastavku iznosim u odnosu na tijela osiguranja koja su podnijela tužbu.
59.
Kao prvo, sudionici u MF‑ovima „uključuju zaposlenike pojedinačnih poduzeća ili grupacije poduzeća, zaposlenike u istoj gospodarskoj grani ili djelatnosti i osobe iste struke” (
39
). Tijela osiguranja koja su podnijela tužbu okupljaju upravo osobe koje obavljaju djelatnosti uređene u dvjema njemačkim saveznim zemljama.
60.
Kao drugo, „[p]rimici uključeni u ugovor o osiguranju [tih MF‑ova] mogu se: isplaćivati nakon smrti osiguranika udovcu/udovici i djeci; isplaćivati nakon umirovljenja; ili isplaćivati nakon nastupa invalidnosti kod osiguranika” (
40
). Tijela osiguranja koja su podnijela tužbu pokrivaju slučajeve umirovljenja i, po potrebi, smrti i invalidnosti.
61.
Kao treće, „[z]a razliku od društava za životno osiguranje, mirovinski fondovi su zakonom ograničeni na određene grupe zaposlenika i samozaposlenih osoba” (
41
). Članove tijela osiguranja koja su podnijela tužbu čini samo jedna vrsta samozaposlenih osoba, odnosno osobe koje obavljaju određene uređene djelatnosti.
62.
Kao četvrto, „[m]irovinske fondove mogu organizirati poslodavci ili opća država. Također ih mogu organizirati osiguravajuća društva u ime zaposlenika ili se mogu osnovati posebne institucionalne jedinice za održavanje i upravljanje nad sredstvima za ispunjavanje mirovinskih prava i raspodjelu mirovina” (
42
). U Njemačkoj strukovne komore, koje se smatraju javim subjektima, potiču osnivanje tijela osiguranja, koja autonomno upravljaju sama sobom (
43
).
2. Razlozi zbog kojih tijela osiguranja koja su podnijela tužbu treba isključiti iz kategorije fondova socijalne sigurnosti
63.
Isto tijelo ne može se kvalificirati kao MF i svrstati u podsektor S.1314 (fondovi socijalne sigurnosti), koji je dio sektora 13 ESA‑e 2010. (opća država). To su međusobno isključive kategorije.
64.
U skladu s točkom 2.117. ESA‑e 2010., podsektor „fondovi socijalne sigurnosti” obuhvaća jedinice: (a) čija se glavna aktivnost sastoji od pružanja socijalnih naknada određenim skupinama stanovništva koje su, po zakonu ili po propisima, obvezne sudjelovati u sustavu ili plaćati doprinose; i (b) za čije je upravljanje, u pogledu određivanja ili odobravanja doprinosa i naknada, odgovorna opća država (
44
).
65.
Prema tome, iako tijela osiguranja koja su podnijela tužbu većim dijelom ispunjavaju prvi kriterij (obvezno članstvo) (
45
) da ih se kvalificira kao fondove socijalne sigurnosti (
46
), čini se da nije tako s drugim kriterijem (odgovornost opće države za upravljanje).
66.
Naime, tijela osiguranja koja su podnijela tužbu moraju poštovati određene minimalne zahtjeve utvrđene zakonom (
47
), ali, za razliku od fondova socijalne sigurnosti, o određivanju ili odobravanju njihovih doprinosa i naknada ne odlučuje opća država.
67.
Prema podacima navedenim u odluci kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku, tijela osiguranja koja su podnijela tužbu:
–
Statutom, koji donose njihova predstavnička tijela, uređuju naplatu doprinosa ili naknada namijenjenih financiranju njihovih zadaća.
–
Utvrđuju pretpostavke, vrstu, iznos i prestanak mirovinskih prava i naknada u slučaju smrti i invalidnosti.
–
Bave se financijskim posredovanjem za svoj račun i na vlastiti rizik, s obzirom na to da ulažu sredstva koja su primili u obliku obveznih i dobrovoljnih doprinosa članova kako bi ostvarili dobit i članovima isplatili mirovine te naknade u slučaju smrti i invalidnosti te podmirili vlastite operativne troškove.
–
Upravljaju sama sobom i imaju vlastito računovodstvo, pri čemu su neovisna u odnosu na strukovne komore koje su ih osnovale.
–
Odgovorna su za svoje financijsko upravljanje i, za razliku od fondova socijalne sigurnosti, ne primaju pomoć Njemačke države u slučaju deficita: to izričito tvrdi sud koji je uputio zahtjev (
48
). Suprotno tomu, obvezni sustav socijalne sigurnosti ima svojstvo fonda socijalne sigurnosti u smislu točke 2.117. ESA‑e 2010., kojemu država radi smanjenja deficita isplaćuje znatnu financijsku pomoć.
68.
Prema mojem mišljenju, u točki 20.39. ESA‑e 2010. taksativno se potvrđuje da tijela osiguranja poput tužitelja nisu dio sustava socijalne sigurnosti. U skladu s tom točkom, ne može se govoriti o sustavu socijalne sigurnosti ako ne postoji jamstvo države za razinu mirovina koje se trebaju isplatiti, i razina mirovina nije sigurna jer ovisi o rezultatima zajedničke imovine.
69.
Međutim, u ovom slučaju razina mirovina koje trebaju isplatiti tijela osiguranja koja su podnijela tužbu ovisi o rezultatima djelatnosti posredovanja koju obavljaju, odnosno o rezultatima zajedničke imovine. Ako su njihova ulaganja uspješna, mogu isplatiti više naknade, i obrnuto. Opća država ne jamči za razinu mirovina koje se trebaju isplatiti.
70.
Suprotno onomu što, kako se čini, predlaže sud koji je uputio zahtjev, dosad navedenome ne protivi se točka 17.43. (
49
) ESA‑e 2010. Prema mišljenju tog suda, definicija mirovinskih programa socijalnog osiguranja iz točke 17.43. mogla bi biti samostalna i iscrpna, pa bi pojam opće države uključivao pravne osobe javnog prava koje su neovisne o primarnoj jedinici. To bi bio slučaj s tijelima osiguranja koja su podnijela tužbu: trebalo bi ih smatrati mirovinskim programima socijalnog osiguranja zato što se zakonom njihovim obveznim članovima nalaže da sudjeluju u njihovu mirovinskom sustavu i zato što isplaćuju naknade kao lokalne institucionalne jedinice određene savezne zemlje, s pravnom osobnošću.
71.
Međutim, prema mojem mišljenju, točke 2.117. i 17.43. ESA‑e 2010. međusobno se nadopunjuju i treba ih primjenjivati zajedno s usklađenim i dosljednim tumačenjem (
50
).
72.
Točka 17.43. dio je poglavlja 17. ESA‑e 2010. i odnosi se na socijalno osiguranje, uključujući mirovine, ali ponavljam da je treba tumačiti zajedno (i dosljedno) s točkom 2.117., koja služi upravo za utvrđivanje institucionalnih jedinica koje se mogu klasificirati kao fondovi socijalne sigurnosti (
51
).
73.
Za potrebe primjene kriterija iz točke 17.43. nije moguće zanemariti uvjete iz točke 2.117. Institucionalne jedinice ne mogu se klasificirati neovisno o točkama poglavlja 2. ESA‑e 2010.
74.
U točki 2.117. ESA‑e 2010. definira se podsektor fondova socijalne sigurnosti, dok je točka 17.43. posebna odredba, kojom se nastoji uspostaviti razlika unutar navedenog podsektora. Točka 17.43. podrazumijeva da su svi elementi definicije iz točke 2.117. ispunjeni te se njome ona dopunjuje drugim elementima radi razlikovanja mirovinskih programa socijalnog osiguranja.
75.
Stoga zaključujem da se tijela osiguranja poput tužitelja ne mogu kvalificirati kao fondovi socijalne sigurnosti.
3. Opća država i strukovna tijela socijalnog osiguranja
76.
Sud koji je uputio zahtjev svojim šestim prethodnim pitanjem želi znati označava li pojam „opća država” iz točke 2.117. podtočke (b) i točke 17.43. Priloga A ESA‑i 2010. isključivo „pojedinačnu primarnu jedinicu” ili također uključuje „pravno samostalna tijela mirovinskog osiguranja s obveznim članstvom, samoupravnom ovlasti i vlastitim računovodstvom koja su osnovana na temelju zakona i financirana doprinosima” (
52
).
77.
Prema mojem mišljenju, na temelju točke 2.117. podtočke (a), točke 17.43. i točke 20.39. ESA‑e 2010. tijela osiguranja koja su podnijela tužbu, koja djeluju kao financijska društva koja upravljaju MF‑ovima, ne mogu se kvalificirati kao opća država.
78.
Slažem se s Njemačkom središnjom bankom da se općom državom može smatrati tijelo koje uređuje zakonodavni okvir strukovnih tijela osiguranja, ali ne i strukovna tijela osiguranja kad imaju potpunu autonomiju i odgovornost u odnosu na svoje članove te djeluju kao financijski posrednici u upravljanju vlastitim MF‑ovima.
79.
Osim toga, kao što sam to već naveo, u točki 20.39. ESA‑e 2010. ističe se da tijelo osiguranja, iako su ga je utvrdila tijela javne vlasti, nije sustav socijalne sigurnosti ako ne postoji jamstvo države za razinu mirovina koje se trebaju isplatiti.
80.
Ni točka 20.10. ESA‑e 2010. nije prepreka rješenju koje predlažem jer, prema podacima dostavljenima Sudu, tijela osiguranja koja su podnijela tužbu ne primaju uplate iz državnog proračuna. Stoga se ne mogu kvalificirati kao izvanproračunske jedinice.
81.
Isto vrijedi za točku 20.12. ESA‑e 2010., u dijelu u kojem se navodi da „programi socijalnog osiguranja [trebaju] obuhvaća[ti] cijelu zajednicu ili njezin veći dio, a uvodi ih i nadzire država” (
53
). Tijela osiguranja koja su podnijela tužbu pokrivaju pak ograničen i utvrđen udio zaposlenika (slobodna zanimanja) i opća država, da ponovim, ne provodi nadzor nad njima.
82.
Ukratko, zagovaram da se ta tijela osiguranja klasificiraju kao MF‑ovi, a ne kao fondovi socijalne sigurnosti, u smislu članka 1. točke 1. Uredbe 2018/231 i točaka 2.105. do 2.110. Priloga A Uredbi br. 549/2013.
E.
Prvo, drugo i treće prethodno pitanje
83.
Prvo, drugo i treće prethodno pitanje odnose se na klasifikaciju institucionalnih jedinica s obzirom na to obavljaju li trgovačku djelatnost.
84.
Ako se prihvati da tijela osiguranja koja su podnijela tužbu nisu dio podsektora fondova socijalne sigurnosti (S.1314), koji je uključen u sektor opće države (S.13), te da usluge financijskog posredovanja pružaju kao MF‑ovi, to bi implicitno značilo da obavljaju tržišnu aktivnost.
85.
Međutim, u svrhu razjašnjavanja dvojbi iznesenih u prvim trima prethodnim pitanjima, smatram da je prikladno provjeriti zašto ta tijela osiguranja obavljaju tržišnu aktivnost, u skladu s nazivljem iz ESA‑e 2010. Osim toga, to zahtijeva i pristup kojim se treba voditi primjena ESA‑e 2010.
86.
Binarni test (tržišno/netržišno) koji se usvaja u ESA‑i 2010. provediv je bez većih teškoća na takozvanu „klasičnu” proizvodnju roba i usluga. Suprotno tomu, kako bi se on primijenio na institucije koje se bave financijskim posredovanjem, potrebno je provesti opću ocjenu pokazatelja iz ESA‑e 2010.
87.
U skladu s točkom 2.55. ESA‑e 2010., „sektor financijskih društava (S.12) sastoji se od institucionalnih jedinica koje su neovisni pravni subjekti i tržišni proizvođači te čija je glavna aktivnost proizvodnja financijskih usluga” (
54
).
88.
Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, nesporno je da tijela osiguranja koja su podnijela tužbu ispunjavaju prvi i treći od ta tri uvjeta: riječ je o tijelima javnog prava i pružaju usluge financijskog posredovanja, koje proizlaze iz udruživanja socijalnih rizika i potreba osiguranih osoba (
55
).
89.
Dvojbe suda koji je uputio zahtjev stoga se odnose na drugi uvjet, odnosno na to jesu li tijela osiguranja koja su podnijela tužbu tržišni proizvođači. Kako bi iznio svoje dvojbe, navedeni sud upućuje na postojanje ili nepostojanje određenih kvantitativnih (prvo i drugo prethodno pitanje) ili kvalitativnih (treće prethodno pitanje) pokazatelja koji određuju tržišni output u ESA‑i 2010.
90.
Međutim, kao što to ističe ESB (
56
), taj je pristup nepotpun: pokazateljima na koje se upućuje ne određuje se hoće li se institucionalne jedinice kvalificirati kao tržišni proizvođači, što je svojstvo koje ponajprije proizlazi iz glavne djelatnosti koju te jedinice obavljaju. Samo se iz opće ocjene njihovih djelatnosti mogu izvesti rezultati koji su prihvatljivi u okviru ESA‑e 2010.
1. Tržišni output u ESA‑i 2010.
91.
Opći kriteriji za razlikovanje tržišnih i netržišnih outputa te tržišnih i netržišnih proizvođača navode se u točkama 3.16. do 3.26. ESA‑e 2010. Pitanja suda koji je uputio zahtjev osobito su usmjerena na tumačenje točke 3.19.
92.
Na temelju točke 1.37. ESA‑e 2010., aktivnost se smatra tržišnom aktivnosti kada se dotičnim robama i uslugama trguje pod uvjetima koji se navode u toj točki, a oni se odnose na prodavatelje, kupce i postojanje tržišta na kojem se oni sreću (
57
).
93.
Tržišni output uključuje, konkretno, „proizvode prodane po ekonomski značajnim cijenama”, na koje se upućuje u točki 3.19. ESA‑e 2010. (
58
). Takvim se cijenama smatraju „cijene koje imaju značajan učinak na količinu proizvoda koju su proizvođači voljni ponuditi i na količinu proizvoda koju kupci žele kupiti”.
94.
Ekonomski značajne cijene su pak ishod ispunjavanja dvaju uvjeta: (a) proizvođač ima poticaj za prilagodbu ponude, bilo radi ostvarivanja dobiti na dugi rok, bilo radi barem pokrivanja troškova kapitala i drugih troškova; i (b) potrošači imaju slobodu kupnje ili nekupnje i vrše izbor na temelju zaračunatih cijena.
95.
Budući da nije uvijek moguće provjeriti jesu li ta dva uvjeta ispunjena, u točki 3.19. in fine ESA‑e 2010. navodi se kvantitativni kriterij s obzirom na to pokriva li se barem 50 % troškova prodajom pojedinačne institucionalne jedinice (
59
).
96.
U skladu s točkom 2.40. ESA‑e 2010., „[r]azlikovanje između tržišnog i netržišnog, a za subjekte javnog sektora klasifikacija između sektora opće države i sektora društava, ovisi o kriterijima određenim u stavku 1.37.”.
97.
Potonja točka (1.37.) dio je pak poglavlja 1. Priloga A, koje sadržava opći pregled pojmova i načela iz ESA‑e 2010. Stoga uvjete koji se zahtijevaju točkom 1.37. treba upotpuniti pokazateljima iz posebnih poglavlja ESA‑e 2010.
2. Primjena tih kriterija na tijela osiguranja koja su podnijela tužbu
98.
Priznajem da kriterije za razlikovanje tržišnih od netržišnih outputa navedene u točkama 3.16. do 3.26. i 1.37. ESA‑e 2010. nije lako primijeniti na financijska društva poput tijela osiguranja koja su podnijela tužbu.
99.
Sud koji je uputio zahtjev svjestan je te poteškoće (
60
) prilikom naglašavanja točke 3.19. ESA‑e 2010. Iako priznaje da je u ovom slučaju ispunjen prvi uvjet (proizvođač ima poticaj za prilagodbu ponude, barem radi pokrivanja troškova), to nije slučaj s drugim kriterijem (potrošači imaju slobodu kupnje ili nekupnje i vrše izbor na temelju zaračunatih cijena).
100.
U skladu s njegovim tumačenjem točke 3.19. ESA‑e 2010., tom se odredbom u načelu zahtijeva da svi potrošači imaju slobodu kupnje ili nekupnje svih proizvoda koji im se nude i vršiti izbor na temelju zaračunatih cijena. To nije slučaj s tijelima osiguranja koja su podnijela tužbu jer ona naknadu isplaćuju samo pružateljima usluga koji imaju obvezu biti njihovi članovi i osobama koje se, pod strogim uvjetima, dobrovoljno učlane. Čak ni doprinosi koje plaćaju dobrovoljni članovi ne proizlaze iz odnosa ponude i potražnje u tržišnim uvjetima (
61
).
101.
Čini se da sud koji je uputio zahtjev stoga zagovara da se isključi (za razliku od prvostupanjskog suda) (
62
) mogućnost da je kvantitativni kriterij od 50 % (točka 3.19. in fine ESA‑e 2010.) dovoljan kako bi se kvalificiralo tržišnog proizvođača. Za tu bi kvalifikaciju u svakom slučaju bilo potrebno da su ispunjena dva elementa definicije ekonomski značajnih cijena (točka 3.19. podtočke (a) i (b) ESA‑e 2010.) (
63
).
102.
Konačno, prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, kad se u točki 1.37. utvrđuju uvjeti trgovanja između prodavatelja i kupaca te nužno postojanje učinkovitih tržišta kojima oni imaju pristup i informacijama o njima, slijedi se logika iz točke 3.19. podtočke (b) ESA‑e 2010. Međutim, u točki 1.37. priznaje se da učinkovito tržište može djelovati čak i ako ti uvjeti nisu u potpunosti ispunjeni, sud koji je uputio zahtjev zbog te tvrdnje nije siguran „kojim se vrstama i dosezima ograničenja pristupa i obveza kupnje uvjetuje isključenje tržišnog djelovanja i ekonomski značajnih cijena” (
64
).
103.
Prema mojem mišljenju, pojedinačno tumačenje dviju točaka o kojima je riječ (3.19. i 1.37. ESA‑e 2010.), kao što je ono koje provodi sud koji je uputio zahtjev, vjerojatno bi bilo pravilno da se zanemare ostala pravila iz same ESA‑e 2010. Na temelju tih pravila moguće je pak nadići prividnu proturječnost između navedenih dviju točaka i ostalih točaka, koje nisu ništa manje relevantne.
104.
Naime, smatram da pojedinačna i stroga primjena čimbenika „ekonomski značajnih cijena” ili uvjeta iz točke 1.37. ESA‑e 2010. na institucije koje se bave financijskim posredovanjem nije primjerena. Za klasifikaciju tih institucija kao tržišnih proizvođača ključna je, da ponovim, opća ocjena (
65
) njihove glavne djelatnosti, koja odražava njihovo ekonomsko ponašanje.
105.
Već sam naveo da su tijela osiguranja koja su podnijela tužbu institucionalne jedinice koje, u skladu s točkom 2.55. ESA‑e 2010. pripadaju sektoru „financijskih društava”, čija je glavna djelatnost proizvodnja financijskih usluga. U točki 2.69. ESA‑e 2010. kao financijski posrednici konkretno se navode osiguravajuća društva i MF‑ovi.
106.
Stoga konačnu ocjenu kako bi se utvrdilo jesu li tijela osiguranja koja su podnijela tužbu tržišni proizvođači treba provesti tako da se, koliko je to moguće, usklade opći kriteriji utvrđeni u točkama 3.16. do 3.26. i 1.37. ESA‑e 2010. s točkama 2.55. do 2.62., 20.32. do 20.34. i 20.38. ESA‑e 2010, koje se konkretno odnose na djelatnost financijskog posredovanja i MF‑ove kao financijske posrednike.
107.
Kako bi olakšao provedbu te ocjene, Sud može sudu koji je uputio zahtjev dati niz smjernica za tumačenje, koje iznosim u nastavku.
108.
Kao prvo, pravni odnos (dobrovoljni ili obvezni) između institucionalne jedinice i osiguranika nije odlučujući za ocjenu toga je li financijsko posredovanje tijela osiguranja koja su podnijela tužbu tržišna aktivnost. Nije važna činjenica da većina članova koji uplaćuju doprinose ima obvezu ugovaranja usluga tih tijela osiguranja, nego glavna djelatnost koju ta društva obavljaju, a to je financijsko posredovanje (
66
).
109.
Kao drugo, kako bi se njihova djelatnost financijskog posredovanja kvalificirala kao tržišna, nije važno to što tijela osiguranja koja su podnijela tužbu nisu ovlaštena raspodijeliti dobit, nego je moraju usmjeriti na isplatu naknada članovima. U točki 2.107. upravo se MF‑ovi opisuju kao financijska društva koja su usmjerena na isplatu naknada nakon umirovljenja, smrti ili nastupa invalidnosti svojih osiguranika.
110.
Kao treće, financijsko posredovanje tržišna je aktivnost kad MF‑ovi nastoje maksimizirati korist s obzirom na svoje ograničene resurse, kupujući u skladu s time koji proizvodi najbolje zadovoljavaju njihove potrebe po ponuđenoj cijeni (točka 1.37. podtočka 2. ESA‑e 2010.). Taj je pokazatelj ispunjen kad se financijski posrednik, poput tijela osiguranja koja su podnijela tužbu, dovede u rizičan položaj preuzimanjem obveza za vlastiti račun (točka 20.33. ESA‑e 2010.), pri čemu opća država ne jamči za razinu mirovina koje treba isplatiti, nego on ovisi o rezultatima imovine (točka 20.39.) (
67
).
111.
Kao četvrto, u skladu s točkom 1.37. podtočkom 3. ESA‑e 2010., financijsko posredovanje tržišna je aktivnost ako postoje učinkovita tržišta kojima prodavatelji i kupci imaju pristup i o kojima imaju informacije; učinkovito tržište može djelovati čak i ako ti uvjeti nisu u potpunosti ispunjeni.
112.
Za provedbu te ocjene ponovno nije važno to što financijski posrednik može pronaći potrošača svojih usluga samo među ograničenom skupinom klijenata (u slučaju tijela osiguranja to su osobe koje obavljaju djelatnost koju ta tijela pokrivaju) i što svoje usluge ne može pružati bilo kojem potrošaču koji je spreman uplaćivati doprinose. Štoviše, u točki 2.107. ESA‑e 2010. propisuje se da su sudionici u MF‑ovima zaposlenici pojedinačnih poduzeća ili grupacije poduzeća, zaposlenici u istoj gospodarskoj grani ili djelatnosti i osobe iste struke.
113.
Kvantitativnim kriterijem od 50 % (točka 3.19. in fine ESA‑e 2010.) ne utvrđuje se obavljaju li MF‑ovi trgovačku djelatnost. To proizlazi iz točke 20.34. ESA‑e 2010.: „[p]rimjena kvantitativnog kriterija testa za raspoznavanje tržišnih od netržišnih subjekata na javna poduzeća uključena u financijsko posredovanje ili upravljanje aktivom uglavnom nije relevantna, jer zarada tih poduzeća proizlazi iz vlasničkog dohotka i vlasničkog dobitka”. Test od 50 % iz točke 3.19. in fine ESA‑e 2010. ne čini se logičnim u ovom slučaju (
68
).
114.
Točkom 2.55. in fine ESA‑e 2010. određuje se da su u sektor financijskih društava (S.12) „[t]akođer […] uključene institucionalne jedinice koje pružaju financijske usluge, ako se većinom njihove aktive ili pasive ne trguje na otvorenim tržištima”. To je slučaj s MF‑ovima tijela osiguranja koja su podnijela tužbu, koji u pravilu posluju na zakonski utvrđenim tržištima.
115.
Naposljetku, financijsko posredovanje kojim se bave tijela osiguranja koja su podnijela tužbu ne može se klasificirati kao netržišni output koji se daje besplatno ili po cijenama koje nisu ekonomski značajne.
116.
Kao što se to ističe u točki 3.23. ESA‑e 2010., netržišni output postoji jer je tehnički nemoguće pojedincima odrediti plaćanje za kolektivne usluge jer se njihova potrošnja takvih usluga ne može pratiti i nadzirati. Proizvodnju kolektivnih usluga organiziraju državne jedinice i financiraju se iz sredstava koja nisu primici od prodaje, točnije porezima ili drugim državnim dohotkom. Suprotno tomu, cilj financijskog posredovanja tijela osiguranja koja su podnijela tužbu jest zajamčiti isplatu naknade osiguranicima (zbog umirovljenja, smrti ili invalidnosti), i to tako da se doprinosi ulažu u financijsku imovinu radi ostvarivanja dobiti kojom se podmiruju navedene naknade, kao i operativni troškovi. Naknade se ne isplaćuju od poreza ili drugih prihoda opće države.
117.
Ukratko, kako bi se utvrdilo jesu li tijela osiguranja, kao što su to tužitelji, tržišni ili netržišni proizvođači, treba provesti opću ocjenu i uzeti u obzir opće kriterije utvrđene u točkama 3.16. do 3.26 i 1.37. ESA‑e 2010., kao i točkama 2.55 do 2.62., 20.32. do 20.34. i 20.38. ESA‑e 2010., koje se odnose na djelatnost financijskog posredovanja.
V. Zaključak
118.
S obzirom na prethodno navedeno, predlažem Sudu da Bundesverwaltungsgerichtu (Savezni upravni sud, Njemačka) odgovori na sljedeći način:
„Članak 1. točku 1. Uredbe (EU) 2018/231 Europske središnje banke od 26. siječnja 2018. o statističkim izvještajnim zahtjevima za mirovinske fondove i skup točaka iz Priloga A Uredbi (EU) br. 549/2013 Europskog parlamenta i Vijeća od 21. svibnja 2013. o Europskom sustavu nacionalnih i regionalnih računa u Europskoj uniji,
treba tumačiti na način da
strukovna tijela socijalnog osiguranja, koja su osnovala tijela javnog prava i imaju sustav obveznog članstva za osobe koje se bave određenim slobodnim zanimanjima, čine mirovinske fondove, a ne fondove socijalne sigurnosti, na koje se primjenjuju statistički izvještajni zahtjevi kad se ta tijela bave financijskim posredovanjem kako bi svojim članovima isplatila mirovine te naknade u slučaju smrti i invalidnosti, kad od doprinosa tih članova, koje utvrđuju sama tijela, financiraju vlastite operativne troškove, upravljaju sama sobom, odgovorna su za svoje financijsko upravljanje i ne primaju pomoć države za isplatu naknada članovima.”
(
1
)	Izvorni jezik: španjolski
(
2
)	Uredba Europske središnje banke od 26. siječnja 2018. o statističkim izvještajnim zahtjevima za mirovinske fondove (ESB/2018/2) (SL 2018., L 45, str. 3.)
(
3
)	Riječ je o tijelima koja svojih članovima (pružateljima usluga) isplaćuju naknade za nesposobnost za rad, starost i smrt.
(
4
)	Na njih u daljnjem tekstu upućujem kao na „tijela osiguranja koja su podnijela tužbu”.
(
5
)	Uredba Europskog parlamenta i Vijeća od 21. svibnja 2013. o Europskom sustavu nacionalnih i regionalnih računa u Europskoj uniji (SL 2013., L 174, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 10., svezak 8., str. 3. i ispravak SL 2016., L 308, str. 64.)
(
6
)	Vidjeti među ostalim presude od 11. rujna 2019., FIG i FISE (C‑612/17 i C‑613/17, EU:C:2019:705; u daljnjem tekstu: presuda FIG i FISE) i od 13. srpnja 2023., Ferrovienord (C‑363/21 i C‑364/21, EU:C:2023:563; u daljnjem tekstu: presuda Ferrovienord).
(
7
)	Zakon o javnoj komunalnoj službi Savezne države Bavarske (u daljnjem tekstu: VersoG), u verziji objavljenoj 16. lipnja 2008. (BayGVBl. str. 371.), kako je zadnje izmijenjen člankom 32.a stavkom 18. Zakona od 10. svibnja 2022. (BayGVBl. str. 182.)
(
8
)	Članak 30. stavak 1. VersoG‑a, u vezi s njegovim člankom 33. i sljedećima
(
9
)	Oni su utvrđeni u članku 30. stavku 2. VersoG‑a. Među tim su slučajevima obavljanje djelatnosti u neznatnim razmjerima ili u minimalnom broju radnih sati ili članstva u drugom mirovinskom fondu.
(
10
)	Članak 30. stavak 3. VersoG‑a
(
11
)	Članak 10. stavci 2. i 3. VersoG‑a
(
12
)	Članak 31. stavak 4. VersoG‑a. Nesporno je da svako tijelo više od 50 % svojih obveza izvršava plaćanjem obveznih naknada svojim obveznim članovima.
(
13
)	Zakon o liječničkoj komori savezne zemlje Saske od 24. svibnja 1994. (SächsGVBl., str. 935.), kako je zadnje izmijenjen člankom 18. Zakona od 21. svibnja 2021. (SächsGVBl., str. 578.). U daljnjem tekstu: SächsHKaG.
(
14
)	Statut mirovinskog fonda liječnika savezne zemlje Saske, u verziji od 28. lipnja 2008., (ÄBS 10/2008, str. 515.), kako je zadnje izmijenjen šestom izmjenom od 19. lipnja 2021. (ÄBS 09/2021, str. 18.). U daljnjem tekstu: Statut
(
15
)	Vidjeti članak 6. stavak 1., u vezi s člankom 1. SächsHKaG‑a te članak 1. Statuta.
(
16
)	Vidjeti članak 6. stavak 1., u vezi s člancima 1. i 2. SächsHKaG‑a, u vezi s člankom 1. te člankom 9. i sljedećima Statuta.
(
17
)	ECB, Assets and liabilities of pension funds, dostupno na https://data.ecb.europa.eu/publications/financial‑corporations/3030657
(
18
)	MF‑ovi su jedni od najvećih ulagatelja na međunarodnim tržištima kapitala. Ulažu u različite financijske instrumente, sektore i geografska područja. Imaju znatnu ulogu i kao ulagatelji u opću državu i nefinancijska društva na europodručju u obliku ulaganja u dužničke vrijednosne papire, dionice i udjele.
(
19
)	Uredba Vijeća od 23. studenoga 1998. o prikupljanju statističkih podataka od strane Europske središnje banke (SL 1998., L 318, str. 8.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 7., str. 12.)
(
20
)	U stručnom statističkom nazivlju to su osobe ili subjekti koji imaju obvezu dostave određenih podataka.
(
21
)	Preporuka za Uredbu Vijeća (EZ) br. 2533/98 o prikupljanju statističkih podataka od strane Europske središnje banke (ESB/2008/9) (SL 2008., C 251, str. 1.)
(
22
)	Uredba Vijeća od 9. listopada 2009. o izmjeni Uredbe (EZ) br. 2533/98 o prikupljanju statističkih podataka od strane Europske središnje banke (SL 2009., L 269, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 5., str. 235.)
(
23
)	Iste su obveze prethodno propisane osiguravajućim društvima Uredbom (EU) br. 1374/2014 Europske središnje banke od 28. studenoga 2014. o statističkim izvještajnim zahtjevima za osiguravajuća društva (ESB/2014/50) (SL 2014., L 366, str. 36.).
(
24
)	Primjerice, privatna životna osiguranja i mirovina, mirovinski sustav državnih službenika koji utvrđuje država te mirovinski sustavi kojima upravljaju poslodavci.
(
25
)	Među ostalim, liječnici, farmaceuti, arhitekti, javni bilježnici, odvjetnici, porezni savjetnici, veterinari, računovođe, stomatolozi i inženjeri.
(
26
)	Godišnje izvješće Bayerische Versorgungskammera za 2022., str. 12., dostupno na BVK_2022_JB_EN_www_240523.pdf i internetskoj stranici Sächsische Ärzteversorgunga https://www.saev.de/en/index.html. ESB u svojim pisanim očitovanjima navodi da proračun svih MF‑ova na europodručju iznosi 3123 milijardi eura.
(
27
)	Prilog A točka 1.01 Uredbe br. 549/2013.
(
28
)	Presuda Ferrovienord, t. 64.
(
29
)	Presuda Ferrovienord, t. 65.
(
30
)	Točka 1.25. Priloga A Uredbi br. 549/2013
(
31
)	Presuda FIG i FISE, t. 58. i 97.
(
32
)	Presuda FIG i FISE, t. 37. i presuda od 28. travnja 2022., SeGec i dr. (C‑277/21, EU:C:2022:318, t. 28.)
(
33
)	U biti definirane u točkama 1.57. i 2.12. Priloga A Uredbi br. 549/2013. U skladu s točkom 2.01. drugom rečenicom Priloga A, institucionalne jedinice su gospodarski subjekti koji mogu biti vlasnici aktive, preuzimati obveze i obavljati gospodarske aktivnosti i transakcije s drugim subjektima. Institucionalna jedinica ima obilježje samostalnosti pri donošenju odluka u obavljanju svoje glavne funkcije i vodi potpuni skup računa ili može sastaviti potpuni skup računa (točka 2.12. Priloga A).
(
34
)	Tim se sektorima, koji čine ukupno domaće gospodarstvo, pridružuje šesti institucionalni sektor, sektor inozemstva, koji odražava odnos nerezidentnih jedinica s pet domaćih sektora.
(
35
)	U daljnjem se tekstu posebna upućivanja na odlomke ESA‑e 2010. trebaju shvatiti na način da se odnose na Prilog A (kojeg ću izostaviti radi izbjegavanja redundantnosti).
(
36
)	Na raspravi se razmatralo mogu li se tijela osiguranja koja su podnijela tužbu klasificirati kao neprofitne ustanove koje služe kućanstvima (NPUSK) (S.15), što su sama ta tijela (i ESB) isključili. Budući da se bave financijskim posredovanjem na tržištima kapitala radi ostvarivanja dobiti, koju potom upotrebljavaju za isplatu naknada osiguranicima i podmirivanje vlastitih administrativnih troškova, ne uklapaju se u sektor NPUSK‑a. Taj sektor obuhvaća sindikate, strukovne ili znanstvene udruge, udruge potrošača, političke stranke, crkve ili vjerske zajednice te društvene, kulturne, rekreacijske i sportske klubove, kao i dobrotvorna društva, organizacije za pružanje potpore i pomoći financirani dobrovoljnim transferima u novcu ili u naturi ostalih institucionalnih jedinica.
(
37
)	Presuda FIG i FISE, t. 34.
(
38
)
(
39
)	Točka 2.107. prva rečenica ESA‑e 2010.
(
40
)	Točka 2.107. druga rečenica ESA‑e 2010.
(
41
)	Točka 2.108. ESA‑e 2010.
(
42
)	Točka 2.109. ESA‑e 2010.
(
43
)	To što su strukovna tijela osiguranja pravne osobe javnog prava nije prepreka tomu da ih se smatra MF‑ovima: to se predviđa točkom 2.109. ESA‑e 2010. Nije nužno da MF bude privatni subjekt. Može biti javno tijelo, ali je neophodno da ima organizacijsku i upravljačku autonomiju za obavljanje financijskog posredovanja.
(
44
)	U točki 2.117. posljednjoj rečenici ESA‑e 2010. dodaje se da iznos doprinosa koji plaća određena osoba obično nije izravno povezan s rizikom kojem je ta osoba izložena.
(
45
)	Većina pružatelja usluga koji su članovi svakog tijela osiguranja koje je podnijelo tužbu ima zakonsku obvezu članstva zbog obavljanja svojeg zanimanja u saveznoj zemlji Bavarskoj ili Saskoj.
(
46
)	Kako bi se institucionalna jedinica uključila u podsektor S.129 kao MF, nije nužno da se sve naknade koje isplaćuje članovima temelje na ugovornom sporazumu. U skladu s točkom 2.117. ESA‑e 2010., institucionalna jedinica može biti MF iako su se njezini članovi učlanili zbog zakonske obveze, a ne na temelju ugovornog sporazuma. Može postojati također jedan dio obveznih i drugi dio dobrovoljnih članova. Isključeni obvezni članovi strukovnog tijela osiguranja mogu ostati dobrovoljni članovi u skladu sa statutom samog tijela radi stjecanja mirovinskih prava na temelju doprinosa koji su jednaki onima određenima za obvezne članove.
(
47
)	Konkretno, moraju obavljati isključivo neprofitne djelatnosti te koristiti se svojim sredstvima i imovinom isključivo za izvršavanje svojih zadaća javne službe te vlastitim sredstvima moraju financirati svoje administrativne troškove, uključujući plaće zaposlenika i isplate mirovine korisnicima.
(
48
)	Točka 30. odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku
(
49
)	Navodi se u točki 10. ovog mišljenja.
(
50
)	Vidjeti po analogiji presudu FIG i FISE, t. 37. i 38.
(
51
)	Točka 2.117. dio je poglavlja 2. ESA‑e 2010., koje opisuje institucionalne jedinice korištene za mjerenje gospodarstva te kako su te jedinice klasificirane u sektore i podsektore radi omogućivanja analize (točka 1.03. ESA‑e 2010.).
(
52
)	Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, taj pojam može uključivati druge državne jedinice ili čak upravitelje koji su u odnosu na primarnu jedinicu koja upravlja zakonskim sustavom mirovinskog osiguranja samostalni te koji svojim članovima omogućuju izuzeće od zakonskog sustava mirovinskog osiguranja i čiji je cilj osigurati određenim profesionalnim kategorijama mirovinski sustav, sa samoupravnim ovlastima i bez državnog nadzora, koji se temelji na razini njihovih doprinosa i naknada. U prilog toj tezi mogla bi ići točka 20.39. ESA‑e 2010., prema kojoj „zasebna institucionalna jedinica” također može upravljati programima.
(
53
)	U toj se točki dodaje da je „[f]ond socijalne sigurnosti […] institucionalna jedinica, ako je organiziran odvojeno od aktivnosti državnih jedinica, ako ima zasebnu aktivu i pasivu i ako se samostalno uključuje u financijske transakcije”.
(
54
)	U točki 2.55. ESA‑e 2010. dodaje se da „[t]akve institucionalne jedinice obuhvaćaju sva društva i kvazi‑društva koja se prvenstveno bave: (a) financijskim posredovanjem (financijski posrednici); i (b) pomoćnim financijskim aktivnostima (pomoćne financijske institucije). Također su uključene institucionalne jedinice koje pružaju financijske usluge, ako se većinom njihove aktive ili pasive ne trguje na otvorenim tržištima”. Na temelju točke 2.56. ESA‑e 2010., „[f]inancijsko posredovanje je aktivnost u kojoj institucionalna jedinica stječe financijsku aktivu i preuzima pasivu za vlastiti račun obavljajući financijske transakcije na tržištu”.
(
55
)	Točke 11. i 12. odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku
(
56
)	Točka 33. njegovih pisanih očitovanja
(
57
)
(
58
)	Točka 3.18. podtočka (a) ESA‑e 2010.
(
59
)
(
60
)	Točka 14. odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku u predmetu C‑758/22
(
61
)	Točka 16. odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku u predmetu C‑758/22
(
62
)	Prvostupanjski je sud smatrao da je za dokazivanje postojanja ekonomski značajnih cijena (i prema tome kvalifikacije tijela osiguranja koja su podnijela tužbu kao tržišnih proizvođača) dovoljna okolnost da ta tijela naplatom doprinosa podmiruju barem polovinu svojih troškova, čak i ako nisu ispunjeni uvjeti utvrđeni točkom 3.19. podtočkama (a) i (b) Priloga A ESA‑i 2010.
(
63
)	Točke 17., 18. i 19. odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku u predmetu C‑758/22
(
64
)	Točka 15. odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku u predmetu C‑758/22
(
65
)	Presuda FIG i FISE, t. 34., 65. i 70. i presuda od 28. travnja 2022., SeGec i dr. (C‑277/21, EU:C:2022:318, t. 26.)
(
66
)	U skladu s točkom 2.33. ESA‑e 2010., „[i]nstitucionalne jedinice se grupiraju u sektore na temelju toga kojoj vrsti proizvođača pripadaju i ovisno o glavnoj aktivnosti i funkciji, koje se smatraju važnim pokazateljima njihovog ekonomskog ponašanja”.
(
67
)	Ako javna financijska jedinica upravlja aktivom, ali se ne dovodi u rizičan položaj preuzimanjem obveze za vlastiti račun, klasificira se u sektor opće države umjesto u sektor financijskih poduzeća. (točka 20.33. ESA‑e 2010.).
(
68
)	Točka 19. odluke kojom se upućuje zahtjev za prethodnu odluku