62023CC0649
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
DEANA SPIELMANNA
od 26. lipnja 2025. (
1
)
Predmet C‑649/23
Institutul de Istorie şi Teorie Literară „G. Călinescu”,
Fundaţia Naţională pentru Ştiinţă şi Artă
protiv
HK, u svojstvu nasljednika osobe TB,
VP,
GR
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputila Înalta Curte de Casaţie şi Justiţie (Vrhovni kasacijski sud, Rumunjska)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Autorsko pravo i srodna prava – Direktiva 2001/29/EZ – Članak 2. – Pravo reproduciranja – Kritičko izdanje postojećeg djela čiji je cilj rekonstituirati rukopis na latinskom jeziku – Pojam ‚djelo’ – Poštovanje autorskog prava”
Uvod
1.
Djela autorâ nisu uvijek bila zaštićena. Iako je razvoj tiska omogućio dodjeljivanje prvih prava na iskorištavanje djela licenciranim tiskarima (
2
), „Statute of Anne” od 10. travnja 1710. (
3
) smatra se prvim zakonodavnim aktom kojim se štite interesi autorâ. Pravna konstrukcija autorskog prava također se temelji na određenim pravcima filozofske misli iz kojih, među ostalim, proizlazi da čovjek, koji je vlasnik svojega rada, može, pod određenim uvjetima, prisvojiti dio zajedničkih stvari, kojima pridodaje taj rad, i na taj način te stvari pretvoriti u svoje vlasništvo. U tom je pogledu prirodno da mu se dodijele prava na „plod njegova rada” (
4
).
2.
Međutim, autorsko pravo nije jedino pravo koje prati život djela. Prava srodna autorskom pravu priznaju se umjetnicima izvođačima, producentima i organizacijama za radiodifuziju. No ona su novijeg datuma u odnosu na autorsko pravo, a nastala su u vrijeme Međunarodne konvencije za zaštitu umjetnika izvođača, proizvođača fonograma i organizacija za radiodifuziju, sastavljene u Rimu 26. listopada 1961. (
5
), kao odgovor na pojavu novih tehnologija.
3.
Iako je danas jasno da autori djela uživaju autorsko pravo, kvalifikacija određenih tvorevina kao „djela” i dalje otvara mnoga pitanja. Tako se, u okviru ovog zahtjeva za prethodnu odluku, Înalta Curte de Casație și Justiție (Vrhovni kasacijski sud, Rumunjska) u biti pita može li se kritičko izdanje, sastavljeno na latinskom jeziku, književnog djela na latinskom kvalificirati kao „djelo” čije reproduciranje podliježe odobrenju autora na temelju članka 2. točke (a) Direktive 2001/29/EZ (
6
).
4.
Zahtjev je upućen u okviru spora između Institutula de Istorie și Teorie Literară „G. Călinescu” (Institut za povijest i teoriju književnosti „G. Călinescu”, u daljnjem tesktu: IHTR) i Fundațije Națională pentru Știință și Artă (Nacionalna zaklada za znanost i umjetnost, u daljnjem tekstu: FNSA), s jedne strane, i nasljednikâ profesora Dana Slușanschija, tvorca kritičkog izdanja o kojem je riječ.
Pravni okvir
Međunarodno pravo
Bernska konvencija
5.
U skladu s člankom 2. Konvencije za zaštitu književnih i umjetničkih djela, potpisane u Bernu 9. rujna 1886. (Pariški akt od 24. srpnja 1971.), u verziji koja proizlazi iz izmjene od 28. rujna 1979. (u daljnjem tekstu: Bernska konvencija):
„(1)   Izraz ‚književna i umjetnička djela’ obuhvaća sve tvorevine iz književnog, znanstvenog i umjetničkog područja, bez obzira na način i oblik njihova izražavanja, kao što su: knjige, brošure i ostali spisi; predavanja, govori, propovijedi i druga djela iste prirode; dramska ili dramsko‑glazbena djela; koreografska i pantomimska djela; glazbene skladbe s riječima ili bez njih; kinematografska djela, s kojima su izjednačena djela izražena postupkom sličnim kinematografiji; djela iz područja crtanja, slikarstva, arhitekture, kiparstva, rezbarstva, litografije; djela iz područja fotografije, s kojima su izjednačena djela izražena postupkom sličnim fotografiji; djela primijenjene umjetnosti; ilustracije, zemljopisne karte; planovi, skice i plastična djela koja se odnose na zemljopis, topografiju, arhitekturu ili znanost.
[...]
(3)   Zaštićeni su kao izvorna djela, ne dirajući u prava autora izvornoga djela, prijevodi, prilagodbe, glazbene obrade i druge prerade književnoga ili umjetničkoga djela.
[...]”
Ugovor o autorskom pravu WIPO‑a
6.
Ugovor o autorskom pravu Svjetske organizacije za intelektualno vlasništvo (WIPO), donesen u Ženevi 20. prosinca 1996., odobren je Odlukom 2000/278/EZ Vijeća od 16. ožujka 2000. o odobrenju, u ime Zajednice, Ugovora o autorskom pravu Svjetske organizacije za intelektualno vlasništvo i Ugovora o izvedbama i fonogramima Svjetske organizacije za intelektualno vlasništvo (
7
).
7.
Članak 1. Ugovora o autorskom pravu WIPO‑a, naslovljen „Odnos prema Bernskoj konvenciji”, u stavku 4. predviđa da će se „[u]govorne [...] stranke pridržavati članaka od 1. do 21. i Dodatka Bernskoj konvenciji”.
Sporazum TRIPS
8.
Sporazum o trgovinskim aspektima prava intelektualnog vlasništva (u daljnjem tekstu: sporazum TRIPS), koji predstavlja Prilog 1.C Sporazumu o osnivanju Svjetske trgovinske organizacije (WTO), potpisanom u Marrakechu 15. travnja 1994. i odobrenom Odlukom Vijeća 94/800/EZ od 22. prosinca 1994. o sklapanju u ime Europske zajednice, s obzirom na pitanja iz njezine nadležnosti, sporazuma postignutih u Urugvajskom krugu multilateralnih pregovora (1986. – 1994.) (
8
). Članice WTO‑a, uključujući sve države članice Europske unije, kao i samu Europsku uniju, stranke su Sporazuma TRIPS.
9.
Članak 9. Sporazuma TRIPS propisuje:
„(1)   Članice su dužne pridržavati se članaka 1. do 21. [Bernske Konvencije [...] i njezinog Dodatka. [...]
(2)   Zaštita autorskog prava proteže se na način izražavanja, a ne na ideje, postupke, metode rada ili matematičke koncepte kao takve.”
Pravo Unije
Direktiva 93/98
10.
Članak 5. Direktive 93/98/EEZ Vijeća od 29. listopada 1993. o usklađivanju trajanja zaštite autorskog prava i određenih srodnih prava (
9
) određivao je da „[d]ržave članice mogu štititi kritička i znanstvena izdanja djela koja su javno dobro. Najduže trajanje zaštite takvih prava je 30 godina od trenutka prve zakonite objave takvih izdanja”.
Direktiva 2006/116
11.
Direktiva 2006/116/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 12. prosinca 2006. o trajanju zaštite autorskog prava i određenih srodnih prava (
10
) zamijenila je Direktivu 93/98 i stupila na snagu 16. siječnja 2007.
12.
U uvodnoj izjavi 19. Direktive 2006/116 navodi se da bi „[d]ržave članice trebale [...] imati mogućnost zadržati ili uvoditi druga autorskom pravu srodna prava, osobito u vezi sa zaštitom kritičkih i znanstvenih izdanja. Međutim, kako bi se osigurala transparentnost na razini Zajednice, potrebno je da države članice koje uvedu nova srodna prava o tome obavijeste Komisiju”.
13.
Članak 1. Direktive 2006/116, naslovljen „Trajanje autorskih prava”, u stavku 1. predviđa da „[p]rava autora književnog ili umjetničkog djela u smislu članka 2. Bernske konvencije traju za života autora i 70 godina nakon njegove smrti, bez obzira na datum na koji je djelo zakonito stavljeno na raspolaganje javnosti”.
14.
Člankom 5. Direktive 2006/116, naslovljenim „Kritike i znanstvena izdanja”, određuje se da „[d]ržave članice mogu štititi kritička i znanstvena izdanja djela koja su javno dobro. Najduže trajanje zaštite takvih prava je 30 godina od trenutka prve zakonite objave takvih izdanja”.
Direktiva 2001/29
15.
U skladu s člankom 2. Direktive 2001/29, naslovljenim „Pravo reproduciranja”:
„Države članice moraju predvidjeti isključivo pravo davanja ovlaštenja ili zabrane za izravno ili neizravno, privremeno ili trajno reproduciranje bilo kojim sredstvima i u bilo kojem obliku, u cijelosti ili u dijelovima:
(a)
autorima, njihovih djela;
[...]”
Rumunjsko pravo
16.
Člankom 16. Legee nr. 8/1996 privind dreptul de autoși drepturile conexe (Zakon br. 8/1996 o autorskom pravu i srodnim pravima) od 14. ožujka 1996., u verziji koja je bila na snazi 2001. (
11
), predviđa se da „autor djela ima isključivo imovinsko pravo davanja ovlaštenja za prijevod, objavu u zbirkama, adaptaciju ili bilo koji drugi oblik prerade njegova djela na temelju kojeg nastaje izvedeno djelo”.
17.
Na temelju članka 8. Legee nr. 8/1996 privind dreptul de autoși drepturile conexe (Zakon br. 8/1996 o autorskom pravu i srodnim pravima) od 14. ožujka 1996., u verziji koja je bila na snazi 2015. i u njegovoj trenutačnoj verziji (
12
):
„Ne dovodeći u pitanje prava autora izvornog djela, autorsko pravo također obuhvaća izvedena djela koja su stvorena na temelju jednog ili više postojećih djela, odnosno:
(a)
prijevode, adaptacije, napomene, dokumentarne radove, glazbene aranžmane i bilo koju drugu transformaciju književnog, umjetničkog ili znanstvenog djela koje čini kreativno intelektualno djelo;
(b)
kompilacije književnih, umjetničkih ili znanstvenih djela, kao što su enciklopedije i antologije, zbirke ili kompilacije materijala ili podataka, neovisno o tome jesu li zaštićene, uključujući baze podataka, koje zbog izbora ili rasporeda materijala čine intelektualne tvorevine [...]”
18.
U skladu s člankom 23. tog zakona, „[s]tvaranje izvedenog djela, u smislu ovog zakona, znači prijevod, objava u zbirkama, adaptacija ili bilo koji drugi oblik prerade postojećeg djela, ako to predstavlja intelektualnu tvorevinu”.
Činjenice, glavni postupak, prethodno pitanje i postupak pred Sudom
19.
Profesor Slușanschi izradio je kritičko izdanje, sastavljeno na latinskom jeziku, djela na latinskom koje je postalo javno dobro, a pripadalo je knezu Dimitrieu Cantemiru, čiji je naziv, preveden na rumunjski, „Istoria creșterilor și a descreșterilor Curții Othman[n]ice sau Aliothman[n]ice de la primul început al neamului, adusă până în vremurile noastre, în trei cărți” (Povijest uspona i propasti Dvora osmanskoga, od početaka do naših dana, u tri knjige, u daljnjem tekstu: Slușanschijevo kritičko izdanje). Kritičko je izdanje prvi put 2001. objavila izdavačka kuća Amarcord iz Temišvara (Rumunjska), nakon kojeg je slijedilo drugo izdanje 2008., koje je profesor Slușanschi revidirao i ispravio i koje je objavila izdavačka kuća Paideia (Rumunjska), a ponovna izdanja uslijedila su 2010. i 2012.
20.
Rukopis na latinskom jeziku kneza Dimitriea Cantemira, na temelju kojeg je napravljeno Slușanschijevo kritičko izdanje, otkriven je 1984. na Sveučilištu u Harvardu (Sjedinjene Američke Države). Pri izradi prvog izdanja profesor Slușanschi koristio se faksimilom objavljenim u Rumunjskoj 1999. Za drugo izdanje koristio se fotografskim kopijama koje je na raspolaganje stavilo Sveučilište u Harvardu.
21.
Osim realizacije Slușanschijeva kritičkog izdanja, na latinskom jeziku, djelo Dimitriea Cantemira također je objavljeno na rumunjskom jeziku, u prijevodu profesora Slușanschija. Kako bi to učinio, pozvao se na tekst na latinskom jeziku utvrđen njegovim kritičkim izdanjem, u revidiranom i ispravljenom obliku.
22.
Osobe TB i VP su 2013., nakon smrti profesora Slușanschija, u svojstvu njegovih nasljednika, ustupile IHTR‑u pravo korištenja transkripata i prijevoda profesora Slușanschija u vezi s više tekstova Dimitriea Cantemira – među kojima i Slușanschijeva kritičkog izdanja – za potrebe izrade cjelovitog izdanja djelâ Dimitriea Cantemira. Nakon toga, IHTR je FNSA‑i stavio na raspolaganje radove profesora Slușanschija.
23.
FNSA je 2015., u obliku latinsko‑rumunjske dvojezične verzije u dva sveska, izdala djelo naslovljeno „Dimitrie Cantemir – Istoria măririi și decăderii Curții otomane” (Dimitrie Cantemir – Povijest uspona i propasti Dvora osmanskoga), koja je uključivala latinski tekst popraćen kritičkim bilješkama koje su sastavili FNSA‑ini istraživači.
24.
Osobe TB i VP podnijele su 8. prosinca 2015. Tribunalulu București (Viši sud u Bukureštu, Rumunjska) tužbu zbog povrede autorskog prava te su zahtijevale naknadu neimovinske i imovinske štete pretrpljene zbog objave FNSA‑ina cjelovitog kritičkog izdanja.
25.
Tribunalul București (Viši sud u Bukureštu) utvrdio je 21. prosinca 2017. da je Slușanschijevo kritičko izdanje iz 2001. bilo u cijelosti preuzeto u izdanju FNSA‑e i da se FNSA također koristila dopunama ili ispravcima koji nisu bili objavljeni u to vrijeme, a koje je profesor Slușanschi unio u svoje vlastito izdanje i koje je namjeravao koristiti u budućnosti. Međutim, na profesora Slușanschija se upućivalo samo u fusnotama. Stoga je Tribunalul București (Viši sud u Bukureštu) utvrdio da su IHTR i FNSA povrijedili moralno pravo profesora Slușanschija da ga se prizna kao autora Slușanschijeva kritičkog izdanja, kao i imovinska prava autora koja pripadaju njegovim nasljednicima.
26.
Povodom žalbe IHTR‑a i FNSA‑e, Curtea de Apel București (Žalbeni sud u Bukureštu, Rumunjska) djelomično je, presudom od 7. travnja 2021., preinačila presudu Tribunalula București (Viši sud u Bukureštu), na način da je smanjila iznos naknade neimovinske štete koji solidarno duguju IHTR i FNSA, ali je potvrdila njihovu obvezu naknade imovinske štete u iznosu koji je bio utvrđen. Među ostalim, smatrala je da je Slușanschijevo kritičko izdanje zahtijevalo različite intervencije na izvornom djelu, intelektualni rad i kreativni napor, tako da je ono predstavljalo „izvedeno djelo” u smislu Legee nr. 8/1996 privind dreptul de autoși drepturile conexe (Zakon br. 8/1996 o autorskom pravu i srodnim pravima) i uživalo zaštitu predviđenu tim zakonom.
27.
IHTR i FNSA podnijeli su žalbu pri Înalta Curte de Casație și Justiție (Vrhovni kasacijski sud), sudu koji je uputio zahtjev, te su u biti osporavali to da se kritičko izdanje kvalificira kao „izvedeno djelo”. Tvrdili su da je, u slučaju djela znanstvene prirode, napisanog na mrtvom jeziku koji ima precizna pravila o sintaksi i ustrojstvu rečenice, isključeno autorovo slobodno i kreativno donošenje odluka, pri čemu je jedini cilj koristiti se njegovim stručnim kompetencijama kako bi se utvrdile tekstualne varijante koje su najbliže namjeri autora izvornog djela. Isto tako, stupanj slobode autora kritičkog izdanja iznimno je ograničen ili čak nepostojeći.
28.
Sud koji je uputio zahtjev pita se o kvalifikaciji „djela” zaštićenog autorskim pravom na temelju članka 2. točke (a) Direktive 2001/29 i, konkretnije, o dvama kumulativnim elementima koja u tu svrhu valja objediniti, odnosno o (i.) postojanju izvornog predmeta, u smislu da je istodobno nužno i dovoljno da predmet odražava osobnost autora koja se očituje u njegovu slobodnom i kreativnom donošenju odluka i (ii.) postojanje predmeta koji se može utvrditi s dovoljnom preciznošću i objektivnošću.
29.
Stoga se sud koji je uputio zahtjev pita o stvarnom postojanju „slobodnog i kreativnog donošenja odluka” autora kritičkog izdanja kada mu je cilj da izvorno djelo rekonstituira u cijelosti, razumljivo i što je moguće bliže namjeri autora tog izvornog djela. U tu svrhu sud koji je uputio zahtjev ističe da autor kritičkog izdanja konzultira izvorni rukopis te ga može ispraviti ili dopuniti kako bi osigurao da se zadrži smisao, kao i dodati komentare i pojašnjenja u pogledu odabira odgovarajućih termina. Iako se taj rad ne može izjednačiti s kopiranjem ili transkripcijom faksimila navedenog rukopisa, sud koji je uputio zahtjev ipak se pita odražavaju li te odluke i kritički aparat koji ih prati kreativnost i „osobni doprinos” autora kritičkog izdanja ili samo njegove stručne kompetencije i neosporan intelektualni napor, koji ipak, prema sudskoj praksi Suda, nisu dovoljni da bi predstavljali izvorno djelo koje se može zaštititi autorskim pravom.
30.
Sud koji je uputio zahtjev također se pita može li se kritičko izdanje smatrati zasebnom tvorevinom u odnosu na izvorno djelo, isprepliće li se ono s tim djelom, s obzirom na to da je njegov cilj ponovno utvrditi tekst postojećeg djela ili pak, ovisno o slučaju, imaju li samo kritične bilješke, komentari i objašnjenja autora kritičkog izdanja predmet koji se može precizno i objektivno utvrditi te se samo njima može dodijeliti svojstvo djela koje se može zaštititi autorskim pravom.
31.
U tim je okolnostima Înalta Curte de Casație și Justiție (Vrhovni kasacijski sud) odlučila prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
„Treba li odredbe članka 2. točke (a) Direktive [2001/29] tumačiti na način da se kritičko izdanje djela, čiji je cilj utvrditi tekst izvornog djela proučavanjem rukopisa i koje je popraćeno komentarima i potrebnim kritičkim aparatom, može smatrati djelom koje je zaštićeno autorskim pravom?”
32.
Pisana očitovanja podnijele su rumunjska, francuska i talijanska vlada te Europska komisija. IHTR i Komisija iznijeli su i usmena očitovanja na raspravi održanoj 19. ožujka 2025.
Analiza
Uvodne napomene
33.
Svojim prethodnim pitanjem sud koji je uputio zahtjev u biti pita treba li članak 2. točku (a) Direktive 2001/29 tumačiti na način da se kritičko izdanje djela koje je postalo javno dobro (
13
), čiji je cilj rekonstituirati tekst tog djela pružajući uz njega komentare i potrebni kritički aparat, može smatrati djelom za čije se reproduciranje mora dobiti autorovo odobrenje.
34.
Osim toga, iz argumenata stranaka kao i dvojbi koje je izrazio sud koji je uputio zahtjev proizlazi da postoji i pitanje može li se, u apsolutnom smislu, kritičko izdanje izvornika djela kvalificirati kao „djelo” zaštićeno autorskim pravom na temelju članka 2. točke (a) Direktive 2001/29.
35.
U tom pogledu Komisija skreće pozornost Suda na članak 5. Direktive 2006/116, kojim se predviđa posebno trajanje zaštite za „kritička i znanstvena izdanja” djela koja su postala javno dobro. Smatra da se Slușanschijevo kritičko izdanje ne bi moglo kvalificirati kao „djelo” zaštićeno autorskim pravom u smislu članka 2. točke (a) Direktive 2001/29 te predlaže da se prethodno pitanje preoblikuje kako bi se rad profesora Slușanschija ispitao s gledišta članka 5. Direktive 2006/116.
36.
Smatram, međutim, da nije potrebno provesti takvo ispitivanje ni preoblikovati prethodno pitanje kako predlaže Komisija.
37.
Naime, valja utvrditi da, iako se Direktivom 2006/116 nastoji uskladiti trajanje zaštite autorskog i srodnih prava kao i polazište za izračun tih razdoblja, ona državama članicama prepušta da urede određene aspekte područja srodnih prava. Tako iz članka 5. i uvodne izjave 19. te direktive proizlazi da države članice imaju mogućnost zadržati ili uvoditi autorskom pravu srodna prava u vezi sa zaštitom kritičkih i znanstvenih izdanja djela koja su javno dobro. Stoga, u skladu s člankom 5. drugom rečenicom navedene direktive, trajanje takve zaštite iznosi najviše 30 godina od datuma prve zakonite objave (
14
).
38.
Iz toga slijedi, s jedne strane, da je zaštita „kritičkih i znanstvenih izdanja” djela koja su postala javno dobro, u smislu članka 5. Direktive 2006/116, obuhvaćena srodnim pravima, a ne autorskim pravom (
15
). S druge strane, ta se posebna zaštita primjenjuje samo na izdanja koja su obuhvaćena tom odredbom u državama članicama koje su uspostavile takvo srodno pravo.
39.
U ovom slučaju, međutim, iz elemenata spisa proizlazi da Rumunjska nije iskoristila mogućnost prenošenja članka 5. Direktive 2006/116 i nije donijela zakonodavnu odredbu kojom bi se kritičkim i znanstvenim izdanjima djela koja su postala javno dobro pružala posebna zaštita na temelju srodnih prava, što je potvrđeno na raspravi (
16
).
40.
Stoga članak 5. Direktive 2006/116 nije primjenjiv na glavni predmet.
41.
Dodajem da, neovisno o predviđenoj definiciji „kritičkih i znanstvenih izdanja” djela koja su postala javno dobro i koja su zaštićena na temelju srodnih prava, u skladu s člankom 5. Direktive 2006/116 (
17
), navedena definicija ne može obuhvaćati djela koja se mogu kvalificirati kao „djela” i koja su zaštićena autorskim pravom, u skladu s člankom 2. točkom (a) Direktive 2001/29.
42.
Mogućnost prepuštena državama članicama da zadrže ili stvore srodno pravo koje se odnosi na zaštitu kritičkih i znanstvenih izdanja, u smislu članka 5. Direktive 2006/116, ne dovodi u pitanje njihovu obvezu da autorima predvide isključivo pravo davanja ovlaštenja ili zabrane reproduciranja njihovih djela na temelju članka 2. točke (a) Direktive 2001/29, s obzirom na to da potonja odredba čini mjeru potpunog usklađivanja materijalnog sadržaja u njoj navedenog prava (
18
).
43.
Stoga ću, za potrebe ovog predmeta, kao prvo, razmotriti dvojbe u pogledu mogućnosti da se smatra da se kritička izdanja izvornih djela mogu kvalificirati kao „zaštićena djela” za čije reproduciranje je potrebno odobrenje autora na temelju članka 2. točke (a) Direktive 2001/29. Kao drugo, konkretnije ću ispitati može li se kritičko izdanje djela koje je postalo javno dobro, čiji je cilj rekonstituirati tekst tog djela pružajući uz njega komentare i potrebni kritički aparat, smatrati djelom koje je stoga zaštićeno autorskim pravom.
Mogućnost da se kritičko izdanje izvornog djela kvalificira kao „djelo”
44.
Podsjećam na to da se Unija, iako nije ugovorna stranka Bernske konvencije, ipak na temelju članka 1. stavka 4. Ugovora o autorskom pravu WIPO‑a, čija je stranka i čija je provedba cilj Direktive 2001/29, dužna pridržavati članaka 1. do 21. Bernske konvencije (
19
).
45.
U skladu s člankom 2. stavkom 1. Bernske konvencije, književna i umjetnička djela obuhvaćaju sve tvorevine iz književnog, znanstvenog i umjetničkog područja, bez obzira na način i oblik njihova izražavanja. Usto, u stavku 3. te odredbe, koji se odnosi na izvedena djela, utvrđuje se da su „[z]aštićeni [...] kao izvorna djela, ne dirajući u prava autora izvornoga djela, [među ostalim] prijevodi [...] i druge prerade književnoga ili umjetničkoga djela” (
20
).
46.
Osim toga, u skladu s člankom 2. Ugovora o autorskom pravu WIPO‑a i člankom 9. stavkom 2. Sporazuma TRIPS, koji je također dio pravnog poretka Unije, predmet zaštite na temelju autorskog prava mogu biti načini izražavanja, a ne ideje, postupci, metode rada ili matematički koncepti kao takvi (
21
).
47.
Pojam „djelo”zaštićeno autorskim pravom iz članka 2. točke (a) Direktive 2001/29 stoga treba shvatiti na način da obuhvaća kako primarna tako i sekundarna djela, poput izvedenih djela koja su stvorena na temelju jednog ili više postojećih djela.
48.
Izvedeno djelo je djelo koje posuđuje od jednog ili više primarnih djela, odnosno uključuje cijelo postojeće djelo ili njegov dio, te ga transformira ili mu pak pridodaje izvorno stvaralaštvo, čime mu se dodjeljuje zaštita autorskim pravom. Takvo je djelo tada zaštićeno autorskim pravom, kao novo djelo, s obzirom na to da razlozi za tu novu samostalnu zaštitu počivaju na izvornosti ili kreativnosti koju je autor izvedenog djela uključio u svoju djelatnost. Takva se zaštita ostvaruje ne dovodeći u pitanje prava autora izvornog/izvornih djela iz kojega/kojih proizlazi izvedeno djelo (
22
).
49.
Osim toga, ništa u Bernskoj konvenciji ne omogućuje zaključak da, u načelu, kritičko izdanje izvornog djela, uključujući djelo koje je postalo javno dobro, ne bi moglo, ovisno o slučaju, ispunjavati uvjete koji se zahtijevaju kako bi ga se kvalificiralo kao „izvedeno djelo” i uživati zaštitu na temelju autorskog prava. Sustav autorskog prava Unije također ne sadržava nikakvu pravnu osnovu za to ograničenje (
23
).
50.
Takva bi opća tvrdnja bila protivna volji zakonodavca Unije da osigura visoku razinu zaštite intelektualnog vlasništva posredstvom autorskog prava i srodnih prava, kojima se štiti i potiče razvoj i stavljanje na tržište novih proizvoda i usluga koji su ključni za intelektualno stvaralaštvo i kulturnu produkciju i koji omogućuju autorima, izvođačima i producentima da dobiju odgovarajuću naknadu za korištenje njihovih djela kako bi mogli nastaviti svoj kreativni i umjetnički rad, što izričito proizlazi iz uvodnih izjava 2., 4. i 9. do 11. Direktive 2001/29 kao i iz uvodne izjave 11. Direktive 2006/116.
51.
Stoga se kritičko izdanje izvornog djela može zaštititi autorskim pravom na temelju članka 2. točke (a) Direktive 2001/29 ako se može kvalificirati kao „djelo” u smislu te direktive.
52.
U tim se okolnostima sada postavlja pitanje može li se kritičko izdanje djela koje je postalo javno dobro, čiji je cilj rekonstituirati tekst tog djela pružajući uz njega komentare i potrebni kritički aparat, smatrati izvedenim djelom zaštićenim autorskim pravom na temelju članka 2. točke (a) Direktive 2001/29.
Kritičko izdanje djela koje je postalo javno dobro, čiji je cilj rekonstituirati tekst tog djela pružajući uz njega komentare i kritički aparat
53.
Iz teksta članka 2. točke (a) Direktive 2001/29 proizlazi da je predmet zaštite prava davanja ovlaštenja ili zabrane za reproduciranje – koje ima autor – „djelo”. Budući da ta direktiva ne sadržava nikakvo izričito upućivanje na pravo država članica radi utvrđivanja smisla i dosega pojma „djelo”, s obzirom na zahtjeve za ujednačenu primjenu prava Unije i načelo jednakosti, taj pojam u pravilu treba autonomno i ujednačeno tumačiti u cijeloj Uniji (
24
).
54.
U skladu sa sudskom praksom Suda, da bi se neki predmet mogao kvalificirati kao „djelo” u smislu Direktive 2001/29, potrebno je da se ispune dva kumulativna uvjeta. S jedne strane, dotični predmet mora biti izvoran, u smislu da je on autorovo vlastito intelektualno ostvarenje. Kao drugo, kao „djelo” se, u smislu Direktive 2001/29, mogu kvalificirati samo elementi koji su izraz takvog intelektualnog stvaralaštva, u smislu da djelo podrazumijeva predmet koji je moguće utvrditi dovoljno precizno i objektivno (
25
).
Kriterij izvornosti
55.
Iz sudske prakse proizlazi da je nužno i dovoljno da predmet – da bi ga se moglo smatrati izvornim – odražava osobnost autora koja se očituje u njegovu slobodnom i kreativnom donošenju odluka. S druge strane, kada je stvaranje predmeta određeno samo tehničkim razmatranjima, pravilima ili drugim razlozima koji nisu ostavili prostora izvršavanju kreativne slobode (
26
) ili su ostavili prostor koji je do te mjere ograničen da se ideja i njezin izražaj podudaraju (
27
), za taj se predmet ne može smatrati da posjeduje izvornost nužnu da bi mogao predstavljati djelo.
56.
Da bi utvrdio je li to doista slučaj u pogledu književne tvorevine, Sud je pojasnio da nacionalni sud treba provjeriti je li prilikom izrade predmeta o kojem je riječ autor mogao slobodno i kreativno donositi odluke koje omogućuju da se čitatelju prenese izvornost tog predmeta, a takva izvornost ne proizlazi iz samih riječi, razmatranih zasebno, nego iz njihova odabira, rasporeda i kombinacije, kojima je autor izrazio svoj stvaralački duh na originalan način i postigao rezultat koji čini intelektualnu tvorevinu, pri čemu su u tom pogledu irelevantni sami intelektualni napori i stručno znanje uloženi u stvaranje predmeta (
28
).
57.
Osim toga, kao što to pravilno ističe sud koji je uputio zahtjev, Sud je već smatrao da računalni programi, baze podataka ili fotografije mogu činiti „djela” zaštićena autorskim pravom ako su izvorni u smislu da su vlastita intelektualna tvorevina autora. Isto vrijedi i za novinske članke, koji su intelektualna tvorevina njihova autora koja redovito proizlazi iz načina na koji je predstavljen subjekt i jezičnog izričaja (
29
). Kad je riječ o portretnoj fotografiji, Sud je usto naveo da autor može slobodno i kreativno donositi vlastite odluke na brojne načine i u različitim fazama tijekom njezina stvaranja, tako da prostor kojim raspolaže za ostvarivanje vlastitih kreativnih sposobnosti nije nužno ograničen ili nepostojeći (
30
).
58.
Sud je, s druge strane, smatrao da vojna izvješća, koja čine isključivo informativne dokumente čiji je sadržaj u bitnome određen informacijama koje uključuju, tako da se te informacije i njihovo iznošenje u tim izvješćima isprepliću, zbog čega navedena izvješća obilježava samo njihova tehnička funkcija koja isključuje bilo kakvu originalnost, ne predstavljaju „djela” (
31
). Isto vrijedi i za uspostavljanje baze podataka, u pogledu kojega kriterij izvornosti nije ispunjen kada je ono određeno tehničkim razmatranjima, pravilima ili obvezama koje ne ostavljaju prostora za stvaralačku slobodu, s obzirom na to da autorov rad i umijeće ne mogu, kao takvi, opravdati njegovu zaštitu autorskim pravom ako ne izražavaju nikakvu originalnost u izboru ili rasporedu tih podataka (
32
).
59.
Sud je, međutim, dodao da predmet koji ispunjava uvjet originalnosti može uživati autorskopravnu zaštitu čak i ako je njegovo stvaranje određeno tehničkim razmatranjima, ali pod uvjetom da takvo određenje ne sprečava autora da u tom predmetu odrazi svoju osobnost koja se očituje u njegovu slobodnom i kreativnom donošenju odluka (
33
).
60.
Iz te sudske prakse proizlazi da je temeljni kriterij koji omogućava da se utvrdi predstavlja li predmet vlastitu intelektualnu tvorevinu svojeg autora u biti izražavanje autorove stvaralačke sposobnosti, mogućnost slobodnog i kreativnog donošenja odluka i, slijedom toga, odražavanje njegove osobnosti.
61.
U ovom predmetu sud koji je uputio zahtjev stoga treba utvrditi predstavlja li kritičko izdanje djela koje je postalo javno dobro, čiji je cilj rekonstituirati tekst tog djela pružajući uz njega komentare i potrebni kritički aparat, intelektualnu tvorevinu koja odražava slobodu donošenja odluka i osobnost svojega autora, tako da ispunjava zahtjev izvornosti.
62.
U tom pogledu, iz elemenata spisa proizlazi da Slușanschijevo kritičko izdanje nije jednako pukom kopiranju latinskog rukopisa kneza Dimitriea Cantemira, ni faksimilu tog rukopisa. U okviru izrade tog kritičkog izdanja profesor Slușanschi intervenirao je u izvorni tekst ispravcima i dodacima, s ciljem rekonstituiranja teksta izvornog djela u obliku koji je potpun, razumljiv i što je moguće bliži namjeri autora navedenog izvornog djela.
63.
Smatram da se, kada autor pokušava rekonstituirati nepotpuno književno djelo u obliku za koji smatra da je najbliži onomu koji je izradio autor izvornog djela, načelno ne može smatrati da on pruža samo istraživački rad, umijeće ili intelektualni napor bez ikakvog osobnog stvaralaštva. Naprotiv, moguće je da autor može birati između više mogućnosti. Njegovi gramatički, leksički, literarni i stilski odabiri vjerojatno će biti uvjetovani – ili će, u najmanju ruku, biti pod utjecajem – njegovih godina iskustva, filološke stručnosti, poznavanja i razumijevanja razdoblja u kojem je izvorno djelo nastalo te povijesnog razdoblja obuhvaćenog tim djelom, poznavanjem autora izvornog djela, njegova stila i jezičnog izričaja, kao i njegovog tumačenja onoga što on percipira kao namjeru tog autora. Kada se ne oslanja samo na svoju profesiju i na svoje poznavanje autora, jezika, razdoblja i izvornog djela, nego i na vlastitu maštu, intuiciju i senzibilitet, pri čemu nastoji ostati vjeran duhu izvornog djela, izmisliti ili nanovo izmisliti izgubljene ili nerazumljive elemente, autor kritičkog izdanja proizvodi stvaralačko djelo i ugrađuje svoju osobnost u djelo druge osobe, tako da stvara izvedeno djelo.
64.
Komentari i kritički aparat koje čine kritičke bilješke i objašnjenja o ispravcima, zamjenama riječi ili dodacima koji su eventualno potrebni za razumljivost izvornog rukopisa, kao i o različitim jezičnim verzijama ili varijantama riječi ili izrazima koji su izostavljeni, također predstavljaju intelektualnu tvorevinu autora kritičkog izdanja.
65.
Osim toga, kriterij izvornosti može se izraziti sastavom kritičkog izdanja, strukturom koja je dana djelu, njegovim uobličavanjem, kao i rasporedom izvornog teksta u odnosu na komentare i kritički aparat (
34
). Autor takvog djela na taj način unosi svoj „osobni doprinos” u stvoreno djelo te se ne može smatrati da se kritičko izdanje isprepliće s izvornim djelom.
66.
Osim toga, čak i pod pretpostavkom da je cilj kritičkog izdanja rekonstituirati izvorno djelo onako kako bi ono trebalo biti u skladu s idejom osobe koja ga rekonstituira, i da je jezik tog izvornog djela jezik kojemu su svojstvena precizna pravila o sintaksi i ustrojstvu rečenica, takva ograničenja, kao i činjenica da je tekst tog izdanja uvjetovan određenim brojem sintaktičkih pravila, ne mogu načelno dovesti do isključenja svake izvornosti.
67.
Drukčije bi bilo da je sastavljanje kritičkog izdanja isključivo uvjetovano tehničkim intervencijama, pravilima ili ograničenjima lišenima stvaralačke slobode. Moglo bi se, dakle, pokazati da je autor kritičkog izdanja samo proveo rekonstituciju na temelju dokumenata koji su dovoljno precizni i potpuni da on ne mora poduzeti nikakvu kreativnu inicijativu. Rad i umijeće, koliko god bili složeni i minuciozni, ne mogu kao takvi opravdati zaštitu takvog izdanja autorskim pravom ako ne izražavaju nikakvu originalnost u izboru ili rasporedu informacija koje su u njemu sadržane.
68.
Stoga, ovisno o okolnostima, rekonstitucija djela koje je postalo javno dobro može biti slična stvaranju izvedenog djela koje posjeduje originalnost, jer je autor posuđivao od postojećih tvorevina ili ih je uključio. Da bi se to postiglo, potrebno je istražiti u čemu se sastojala intervencija autora kritičkog izdanja u odnosu na izvorno djelo (
35
). U tom je pogledu na nacionalnom sudu pred kojim se vodi postupak da uzme u obzir sve relevantne elemente iz glavnog postupka (
36
). Vrsta predmetnih djela i posebne vještine drugih istraživača koji sudjeluju u istim ili sličnim studijama mogu, među ostalim, biti korisni za razumijevanje onoga što bi trebalo kvalificirati kao „samostalno djelo”, neovisno zaštićeno autorskim pravom, i koje je samo znanstveno preoblikovanje znanja iz javne domene.
Postojanje predmeta koji se može utvrditi
69.
Sud je pojasnio da pojam „djelo” iz Direktive 2001/29 nužno podrazumijeva postojanje predmeta koji je moguće dovoljno precizno i objektivno utvrditi. S jedne strane, tijela odgovorna za zaštitu isključivih prava povezanih s autorskim pravom moraju biti u stanju jasno i precizno utvrditi predmete koji su na taj način zaštićeni. Isto vrijedi i za treće osobe u odnosu na koje se može tražiti zaštita koju zahtijeva autor tog djela. S druge strane, nužnost isključenja svake subjektivnosti, koja je štetna za pravnu sigurnost, u procesu utvrđivanja navedenog predmeta podrazumijeva da je potonji izražen objektivno (
37
).
70.
Smatram da je kritičko izdanje izvornog djela, u njegovoj cijelosti, moguće dovoljno precizno i objektivno utvrditi (
38
). Ne treba nužno razlikovati, s jedne strane, dijelove koji odgovaraju izvornom djelu, koji su, ovisno o slučaju, bili predmet tekstualnih izmjena i, s druge strane, komentare, kritičke bilješke ili njihova popratna objašnjenja kako bi se, prema potrebi, doprinosi koji su predmet autorskog prava razlučili od onih koji to nisu. „Odvojiva zaštita”, koja se sustavno dodjeljuje samo komentarima, kritičkim bilješkama ili objašnjenjima, mogla bi razdijeliti djelo koje ima smisla samo kao cjelina, osobito kada takvi komentari, bilješke ili objašnjenja dopunjuju ili su povezani s određenim dijelom teksta izvornog djela koje komentiraju ili analiziraju (
39
).
71.
Iako bi drukčije moglo vrijediti za predgovore, uvode ili zaključke, čija se „odvojivost” od ostatka djela može lakše zamisliti, u svakom je slučaju na sudu koji je uputio zahtjev da provjeri one elemente djela koji su izraz intelektualnog stvaralaštva autora i koji se mogu utvrditi s dovoljnom preciznošću i objektivnošću, neovisno o tome čine li djelo kao cjelinu ili samo njegove dijelove.
Sadržaj zaštite
72.
Kada neki predmet ima obilježja navedena u točkama 55. i 69. ovog mišljenja, i kada stoga predstavlja djelo, on u tom svojstvu mora uživati autorskopravnu zaštitu, u skladu s Direktivom 2001/29, pri čemu valja primijetiti da opseg te zaštite ne ovisi o stupnju kreativne slobode kojom je raspolagao njegov autor, i da ona stoga nije manja od zaštite koju uživa bilo koje djelo obuhvaćeno navedenom direktivom (
40
).
73.
Dodajem da povreda autorskog prava ne podrazumijeva nužno cjelovito reproduciranje djela, nego se može sastojati u djelomičnom reproduciranju. Naime, različiti dijelovi djela također podliježu zaštiti na temelju članka 2. točke (a) Direktive 2001/29 pod uvjetom da sadržavaju neke od elemenata koji su izraz vlastitog intelektualnog stvaralaštva autora tog djela. Osim toga, ne može se isključiti da određene izolirane rečenice, ili čak određeni dijelovi rečenica teksta, mogu čitatelju prenijeti originalnost publikacije, priopćavajući mu element koji je sam po sebi izraz vlastitog intelektualnog stvaralaštva autora tog članka, tako da bi takve rečenice ili ti dijelovi rečenica mogli biti predmet zaštite predviđene u članku 2. točki (a) navedene direktive (
41
).
74.
S obzirom na navedeno, ne treba zanemariti ili podcjenjivati zabrinutost koju je Komisija izrazila na raspravi, prema kojoj bi prihvaćanje postojanja autorskog prava u pogledu kritičkih izdanja djela koja su postala javno dobro značilo da javno dobro prestaju biti djela koja su to bila.
75.
Priznavanje autorskog prava na izvedenom književnom djelu ne dovodi do povratka izvornih djela u privatnu domenu te autoru tog izvedenog djela ne dodjeljuje bilo kakvo isključivo pravo nad izvornim djelima. Iskorištavanje djela koja su postala javno dobro još uvijek je moguće, s obzirom na to da ona nisu, ili više nisu, pojedinačno zaštićena autorskim pravom, tako da ih svatko može reproducirati ili poduzeti adaptaciju koja je drukčija od one u slučaju izvedenog djela (
42
).
76.
Čini mi se da je u tom pogledu važno dodati, radi potpunosti, da iz sudske prakse Europskog suda za ljudska prava proizlazi da mogu postojati iznimne situacije u kojima, ovisno o vrsti diskursa ili informacija o kojima je riječ, autorsko pravo treba dati prednost pravu na slobodu izražavanja, koje uključuje slobodu primanja i širenja informacija, propisano člankom 10. Europske konvencije za zaštitu ljudskih prava i temeljnih sloboda, potpisane u Rimu 4. studenoga 1950. To osobito može biti slučaj u situaciji u kojoj priopćavanje zaštićenog djela doprinosi raspravi u općem interesu (
43
). Stoga je važno odvagnuti postojeće interese, odnosno, opći interes i potrebu da javnost može slobodno pristupiti djelu koje je postalo javno dobro ili pak pravo na primanje informacija, s jedne strane, zaštitu djelâ, uključujući izvedena djela, s druge strane.
77.
U konačnici, iako je bitno da svi mogu slobodno iskorištavati djela koja su postala javno dobro, to načelno ne vrijedi za djela izvedena iz tih djela, koja se osobito mogu sastojati od rekonstituiranih, komentiranih ili analiziranih verzija. Ipak, nije riječ o zaštiti rada lišenog bilo kakve kreativnosti, s obzirom na to da da kritičko izdanje djela koje je postalo javno dobro može dovesti do autorskog prava samo ako podrazumijeva stvaranje originalne intelektualne tvorevine.
Zaključak
78.
S obzirom na prethodna razmatranja, predlažem Sudu da na prethodno pitanje koje je uputila Înalta Curte de Casație și Justiție (Vrhovni kasacijski sud, Rumunjska), odgovori na sljedeći način:
Članak 2. točku (a) Direktive 2001/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu
treba tumačiti na način da se:
kritičko izdanje djela koje je postalo javno dobro, čiji je cilj rekonstituirati tekst tog djela pružajući uz njega komentare i potrebni kritički aparat, može smatrati djelom za čije se reproduciranje mora dobiti autorovo odobrenje, pod uvjetom da je to kritičko izdanje intelektualna tvorevina autora koja odražava njegovu osobnost koja se očituje u njegovu slobodnom i kreativnom donošenju odluka, i da ima predmet koji je moguće utvrditi dovoljno precizno i objektivno. Na nacionalnom je sudu da u svakom pojedinom slučaju provjeri je li to slučaj.
(
1
)	Izvorni jezik: francuski
(
2
)	Ograničenja tiskanja u Ujedinjenoj Kraljevini uvedena su posredstvom Licensing of the Press Acta iz 1662. – An Act for preventing the frequent Abuses in printing seditious treasonable and unlicensed Books and Pamphlets and for regulating of Printing and Printing Presses (Zakon iz 1662. o licenciranju tiska – Zakon o sprečavanju učestalih zlouporaba u tiskanju buntovničkih, izdajničkih i neovlaštenih knjiga i brošura te o uređenju tiskanja i tiskarskih strojeva)
(
3
)	An Act for the Encouragement of Learning, by Vesting the Copies of Printed Books in the Authors or Purchasers of such Copies, during the Times therein mentioned (Zakon o poticanju učenja, povjeravanjem primjeraka tiskanih knjiga autorima ili kupcima tih primjeraka, u razdobljima navedenima u njemu)
(
4
)	Vidjeti u tom pogledu teoriju vlasništva (ili aproprijacije) Johna Lockea i Georga Wilhelma Friedricha Hegela kao i teoriju prava osobnosti Immanuela Kanta. Vidjeti također Strowel, A., Droit d’auteur et Copyright. Divergences et Convergences. Étude de droit comparé, 1993., Bruylant, str. 90. do 93., 98., 99., 174. do 190. i 491.; Hughes, J., „Locke’s 1694 Memorandum (and More Incomplete Copyright Historiographies)”, Cardozo Arts & Entertainment Law Journal, sv. 27., br. 167, 2010., str. 555. do 572.; Fabri, E., „De l’appropriation à la propriété: John Locke et la fécondité d’un malentendu devenu classique”, Philosophiques, sv. 43., br. 2, 2016., str. 343. do 369.
(
5
)	U daljnjem tekstu: Rimska konvencija.
(
6
)	Direktiva 2001/29/EZ Europskog parlamenta i Vijeća od 22. svibnja 2001. o usklađivanju određenih aspekata autorskog i srodnih prava u informacijskom društvu (SL 2001., L 167, str. 10.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 1., str. 119.)
(
7
)	SL 2000., L 89, str. 6. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 122., str. 77.) (u daljnjem tekstu: Ugovor o autorskom pravu WIPO‑a)
(
8
)	SL 1994., L 336, str. 1. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 11., svezak 74. str. 3.)
(
9
)	SL 1993., L 290, str. 9.
(
10
)	SL 2006., L 372, str. 12. (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 17., svezak 2. str. 104.)
(
11
)	Monitorul Oficial, dio I., br. 60/26. ožujka 1996.
(
12
)	Monitorul Oficial, dio I., br. 489, lipanj 2018.
(
13
)	Predmet o kojem je riječ u glavnom postupku ne odnosi se na objavu kritičkog izdanja izvornog djela koje je još uvijek podvrgnuto autorskom pravu.
(
14
)	Članak 5. i uvodna izjava 19. Direktive 2006/116, čiji je tekst u biti istovjetan tekstu članka 5. i uvodne izjave 20. Direktive 93/98, uvedene su na zahtjev Talijanske Republike, koja je tada bila jedina država članica u kojoj je takvo pravo postojalo. Vidjeti, među ostalim, „Note from Presidency to COREPER attaching consolidated text of Amended Proposal” Vijeća od 17. svibnja 1993., Dokument br. 6614/93, str. 7.; „Report from Presidency to COREPER”, 7. lipnja 1993., Dokument br. 1700/93, str. 6.
(
15
)	Razlika između autorskog prava u strogom smislu i srodnih prava na međunarodnoj se razini odražava u činjenici da su ona zasebno zaštićena, među ostalim, Bernskom konvencijom i Rimskom konvencijom. Vidjeti mišljenje nezavisnog odvjetnika Collinsa u predmetu Seven.One Entertainment Group (C‑260/22, EU:C:2023:583, bilješka 12.).
(
16
)	Komisija je na raspravi naznačila da je samo sedam država članica izričito prenijelo članak 5. Direktive 2006/116, naime Savezna Republika Njemačka, Republika Estonija, Kraljevina Španjolska, Talijanska Republika, Republika Poljska, Portugalska Republika i Republika Slovenija.
(
17
)	Pojašnjavam da pojam „kritička i znanstvena izdanja” iz članka 5. Direktive 2006/116 ne sadržava nikakvo izričito upućivanje na pravo država članica radi utvrđivanja svojeg smisla i dosega, tako da on, u pravilu, treba u cijeloj Uniji imati autonomno i ujednačeno tumačenje (vidjeti u tom smislu osobito presudu od 6. ožujka 2025., ONB i dr. (C‑575/23, EU:C:2025:141, t. 87. i navedenu sudsku praksu). Taj pojam stoga ne može sustavno obuhvaćati djela koja ulaze u područje primjene različitih definicija „kritičkih izdanja” iz nacionalnih rječnika svakodnevnog jezika, koje trenutačno mogu označavati različite pojave stvarnosti.
(
18
)	Vidjeti presudu od 29. srpnja 2019., Funke Medien NRW (C‑469/17, u daljnjem tekstu: presuda Funke Medien NRW, EU:C:2019:623, t. 38. i navedena sudska praksa).
(
19
)	Vidjeti presudu od 13. studenoga 2018., Levola Hengelo (C‑310/17, u daljnjem tekstu: presuda Levola Hengelo, EU:C:2018:899, t. 38. i navedena sudska praksa).
(
20
)	Moje isticanje
(
21
)	Presuda Levola Hengelo (t. 39. i navedena sudska praksa)
(
22
)	U tom pogledu vidjeti, među ostalim, Léger, P., „La mise à l’épreuve des limites au droit d’auteur par les œuvres transformatrices”, La propriété intellectuelle renouvelée par le numérique, Pariz, Dalloz, 2020., str. 184.; Margony, T., i Perry, M., „Scientific and Critical Editions of Public Domain Works: An Example of European Copyright Law (Dis)Harmonization”, Canadian Intellectual Property Review, sv. 27., str. 164.; Desbois, H., Le droit d’auteur en France, Paris, Dalloz, 1978 (3. izd.), t. 6. i 22. do 30.
(
23
)	Napominjem da je nezavisni odvjetnik D. Ruiz‑Jarabo Colomer u svojem mišljenju u predmetu Sony Music Entertainment (C‑240/07, EU:C:2008:303, t. 51. i 52.) naveo da je, kad je riječ o kritičkim i znanstvenim izdanjima djela koja su postala javno dobro, kao i o fotografijama koje nisu izvorne, s obzirom na to da države članice nemaju nikakvu obvezu jamčiti ih u cijeloj Zajednici, „svaka radnja usmjerena na ostvarivanje tih prava u državama članicama koje ih, izvršavajući svoju suverenost, ne priznaju, doživljava neuspjeh”. Prema mojem mišljenju, to pitanje valja smjestiti u njegov kontekst. S jedne strane, nezavisni odvjetnik želio je pokazati „ograničenje europskog elana ujednačavanja” u području autorskog prava i srodnih prava. S druge strane, s obzirom na doktrinu na koju upućuje u tu svrhu, smatram da je trebalo pojasniti da stupanje na snagu Direktive 2006/116 nije imalo za učinak stvaranje zaštite za kritička i znanstvena izdanja kada ona nisu bila prethodno zaštićena nacionalnim pravom. Međutim, to može biti slučaj samo u pogledu djela koja se ne mogu kvalificirati kao zasebna „djela”.
(
24
)	Vidjeti presudu Levola Hengelo (t. 33.).
(
25
)	Vidjeti u tom smislu presude od 4. listopada 2011., Football Association Premier League i dr. (C‑403/08 i C‑429/08, EU:C:2011:631, t. 156. i 159.); Levola Hengelo (t. 35. do 40.) i od 12. rujna 2019., Cofemel (C‑683/17, u daljnjem tekstu: presuda Cofemel, EU:C:2019:721, t. 32.).
(
26
)	Vidjeti presudu Cofemel (t. 30. i 31. i navedenu sudsku praksu).
(
27
)	Vidjeti presudu od 11. lipnja 2020., Brompton Bicycle (C‑833/18, u daljnjem tekstu: presuda Brompton Bicyle, EU:C:2020:461, t. 31.).
(
28
)	Vidjeti u tom smislu presude od 16. srpnja 2009., Infopaq International (C‑5/08, u daljnjem tekstu: presuda Infopaq International, EU:C:2009:465, t. 45. i 46.); od 1. ožujka 2012., Football Dataco i dr. (C‑604/10, EU:C:2012:115, t. 33.) i Funke Medien NRW (t. 23.).
(
29
)	Vidjeti u tom smislu presudu Infopaq International (t. 35., 44. do 46.).
(
30
)	Vidjeti presudu od 1. prosinca 2011., Painer (C‑145/10, EU:C:2011:798, t. 90. do 93.).
(
31
)	Vidjeti presudu Funke Medien NRW (t. 24.).
(
32
)	Vidjeti presudu od 1. ožujka 2012., Football Dataco i dr. (C‑604/10, EU:C:2012:115, t. 39. i 42.).
(
33
)	Vidjeti u tom smislu presudu Brompton Bicycle (t. 26.).
(
34
)	Isto tako, kao što to proizlazi iz uvodne izjave 13. Direktive 2006/116, „[z]birke su zaštićene sukladno članku 2. stavku 5. Bernske konvencije kada, prema odabiru i rasporedu svojeg sadržaja, čine intelektualne tvorevine. Ta su djela zaštićena kao takva, i ne utječu na autorsko pravo koje postoji na djelima koja su uvrštena u takve zbirke”. Stoga zbirke, kao zasebna djela, izražavaju svoju izvornost svojim sastavom.
(
35
)	Na raspravi održanoj 19. ožujka 2025. iznio sam na diskusiju glazbeni primjer iz radnih izdanja pijanista Alfreda Cortota, poznatog zbog toga što je notni materijal nekih velikih kompozitora popratio različitim komentarima, savjetima, praktičnim vježbama itd., isprepletenima s reprodukcijama originalnih notnih materijala, dodajući im, prema potrebi, ono što se može smatrati fusnotama. Kako bi pomogao učenicima da napreduju ne samo u ovladavanju tehnikom, nego i u razumijevanju glazbenih remek‑djela, Alfred Cortot donio je osobne umjetničke odluke na temelju vlastite interpretacije tih djela. U tom pogledu vidjeti Gavoty, B., Alfred Cortot. Biographie, Buchet/Chastel, Pariz, 2012., str. 357. (ispuštena fusnota) i str. 358.: „Sasvim prirodno, nakon uspjeha njegove Méthode, Cortot je došao na ideju objavljivanja Éditions de Travail, posvećenog remek‑djelima romantičarskih majstora: Chopin, Schumann, Schubert, Liszt, Weber i Mendelssohn – ukupno 76 svezaka, koji sadržavaju, naravno, sama djela, s prstoredima i revizijama, te, na dnu stranice, komentare i vježbe predložene za rješavanje većih poteškoća. [...] [...] Éditions de Travail sadržava pregršt estetskih komentara namijenjenih poticanju izvođačeve mašte”. Vidjeti također Anselmini, F., i Jacobs, R., Alfred Cortot, Fayard, Pariz 2018., str. 285. do 298.
(
36
)	Vidjeti u tom smislu presudu Brompton Bicycle (t. 38. i izreka), pri čemu je Sud pojasnio da je riječ o relevantnim elementima tog slučaja, onakvima kakvi su postojali tijekom osmišljavanja tog predmeta, neovisno o čimbenicima koji su vanjski i kasniji u odnosu na stvaranje proizvoda (t. 37.).
(
37
)	Vidjeti presudu Cofemel (t. 32. i 33. i navedenu sudsku praksu).
(
38
)	Glavni predmet odnosi se na književnu tvorevinu. Međutim, pojašnjavam da bi moglo biti drukčije u pogledu umjetničkog djela koje je bilo predmet restauracije i čiji izvornik, po definiciji, više ne postoji, s obzirom na to da su ponovno stvoreni ili prilagođeni elementi postali neodvojivi od prvotnog djela.
(
39
)	Prema mojem mišljenju, isto vrijedi za radna izdanja Alfreda Cortota, koja su već spomenuta u bilješci 35. ovog mišljenja. Ne može se smatrati da se samo različiti komentari Alfreda Cortota mogu zaštititi odvojeno od notnih materijala koje krase i bez kojih bi postali nerazumljivi.
(
40
)	Presuda Cofemel (t. 35. i navedena sudska praksa)
(
41
)	Vidjeti presudu Infopaq International (t. 38., 39. i 47.). Pojašnjavam da bi u slučaju „odvojive” zaštite, koja bi se dodijelila određenim dijelovima djela, kao što su predgovori, uvodi i zaključci, kao što je to navedeno u točki 71. ovog mišljenja, reprodukcija odlomka, ili čak rečenice, zaštićenog dijela ili zaštićenih dijelova mogla predstavljati povredu autorskog prava.
(
42
)	Stoga, da ponovim primjer koji je Komisija navela na raspravi, jednom kad postanu javno dobro, zapisi državnika ili intimni dnevnici političara mogu biti predmet kritičkih izdanja koja će, ovisno o slučaju, biti zaštićena autorskim pravom, pod uvjetom da su autori takvih izdanja mogli donositi slobodne i kreativne odluke koje odražavaju njihovu osobnost. Suprotno tomu, autori tih kritičnih izdanja neće moći spriječiti reproduciranje izvornog djela na koje su se oslonili.
(
43
)	Vidjeti Voorhoof, D., „Freedom of expression and the right to information: Implications for copyright”, Research Handbook on Human Rights and Intellectual Property, Geiger, C. (ur.), Elgar publishing, 2015., str. 331.; presuda ESLJP‑a od 10. siječnja 2013., Ashby Donald i dr. protiv Francuske (CE:ECHR:2013:0110JUD003676908) i odluka ESLJP‑a od 19. veljače 2013., Fredrik Neij i Peter Sunde Kolmisoppi protiv Švedske (CE:ECHR:2013:0219DEC004039712). Vidjeti također presudu od 29. srpnja 2019., Spiegel Online (C‑516/17, EU:C:2019:625, t. 57. do 59.), kao i mišljenje nezavisnog odvjetnika M. Szpunara u predmetu Funke Medien NRW (C‑469/17, EU:C:2018:870, t. 40. do 42.).