Predmet T-494/23
HG
protiv
Europske komisije
Presuda Općeg suda (deseto prošireno vijeće) od 16. listopada 2024.
„Javna služba – Dužnosnici – Naknada štete koju je pretrpjela Unija – Povrat potraživanja prijebojem – Zastarni rok – Mjerodavno pravo – Članak 98. stavak 2. drugi podstavak Uredbe (EU, Euratom) 2018/1046 – Pojam ‚uobičajene okolnosti’ – Prethodna formalna odluka kojom je utvrđeno potraživanje koje je bilo predmet tužbe”
1.      Proračun Europske unije – Financijska uredba – Naplata Unijinih potraživanja prema trećim osobama – Rok zastare – Dan od kojega rok počinje teći – Stupanje na snagu novih pravila između utvrđivanja potraživanja prethodnom odlukom i dostave obavijesti o terećenju – Trenutačna primjena u slučaju nepostojanja prijelaznih odredaba
(Uredba br. 966/2012 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 81. st. 1. i Uredba Vijeća 2018/1046, čl. 98. st. 2. i čl. 279., 281. i 282.)
(t. 20.-25.)
2.      Proračun Europske unije – Financijska uredba – Naplata Unijinih potraživanja prema trećim osobama – Rok zastare – Dan od kojega rok počinje teći – Dokazivanje potraživanja na kraju posebnog postupka prije njegova konačnog utvrđivanja – Osporavanje prethodne odluke o utvrđivanju od strane dužnosnika dužnika – Slanje obavijesti o terećenju nakon konačnog rješenja spora
(Uredba 2018/1046 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 98. st. 2.)
(t. 27.-32.)
3.      Proračun Europske unije – Financijska uredba – Naplata Unijinih potraživanja prema trećim osobama – Postupak povrata prijebojem – Primjena postupka nakon odbijanja zahtjeva dužnosnika dužnika za povlačenje obavijesti o terećenju i dužnikova neuspostavljanja kontakta s nadležnim službama – Povreda načela dobre uprave i dužnosti brižnog postupanja – Nepostojanje
(Uredba 2018/1046 Europskog parlamenta i Vijeća, čl. 102. st. 1.)
(t. 40.)
Kratak prikaz
Svojom presudom Opći sud, odlučujući u proširenom vijeću, odbija tužbu koju je HG, dužnosnik Europske komisije, podnio protiv nekoliko odluka te institucije o prijeboju potraživanja koje se odnose na njega. Time Opći sud odlučuje o novom pitanju početka roka zastare za povrat potraživanja Europske unije na temelju Financijske uredbe iz 2018.(1).
U ovom slučaju Komisija je odlukom od 10. veljače 2015. HG-u izrekla stegovnu sankciju i naložila mu da nadoknadi štetu koju je Unija pretrpjela u iznosu od 108 596,35 eura na temelju članka 22. prvog stavka Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije. Ta odluka, koju je tužitelj osporavao, stupila je na snagu 1. ožujka 2015.
Presudom HG/Komisija (T-693/16 P RENV RX)(2) Opći je sud, među ostalim, smanjio iznos naknade štete zatražene od HG-a na 80 000 eura na dan objave presude, zbog toga što je Komisija doprinijela nastanku štete.
Komisijin odgovorni dužnosnik za ovjeravanje uputio je HG-u obavijest o terećenju od 3. ožujka 2022. u iznosu od 80 000 eura, navodeći 19. travnja 2022. kao rok za plaćanje. Pozivajući se na postojanje petogodišnjeg roka zastare, HG je podnio zahtjev za povlačenje te obavijesti o terećenju, koji je dužnosnik za ovjeravanje odbio.
Od 10. listopada 2022. HG-u su dostavljene uzastopne odluke računovodstvenog službenika o prijeboju duga koji je imao prema Komisiji s njegovom plaćom ili drugim potraživanjima koja je imao prema njoj. HG je podnio nekoliko žalbi protiv tih odluka, koje su odbijene odlukom od 5. svibnja 2023. U toj odluci Komisija navodi, među ostalim, da petogodišnji rok zastare na koji se HG poziva na temelju Financijske uredbe iz 2018. nije primjenjiv na situaciju koja je uređena Financijskom uredbom iz 2012.(3), kojom se ne predviđa rok za dostavu obavijesti o terećenju.
Ocjena Općeg suda
Kao prvo, Opći sud napominje da se odredbe članka 98. stavka 2. drugog podstavka Financijske uredbe iz 2018., kojima se predviđa petogodišnji rok zastare na koji se poziva tužitelj, primjenjuju od dana stupanja na snagu te uredbe, odnosno od 2. kolovoza 2018., u skladu s člankom 282. stavkom 2. te uredbe. Naime, na njih se ne odnose prijelazne odredbe predviđene u članku 279. iste uredbe i datumi retroaktivne ili odgođene primjene za određene odredbe, predviđeni u njezinu članku 282. stavku 3. Osim toga, člankom 281. Financijske uredbe iz 2018. propisano je da se, osim iznimke koja nije relevantna u ovom slučaju, Financijska uredba iz 2012. stavlja izvan snage s učinkom od 2. kolovoza 2018.
Opći sud podsjeća na to da se, u skladu s načelima sukcesije pravnih pravila, novo pravilo u načelu primjenjuje odmah na buduće učinke situacije nastale za vrijeme važenja starog pravila. Buduće učinke situacije nastale za vrijeme važenja starog pravila treba tumačiti na način da se odnose na trenutačne učinke te situacije u trenutku u kojem se primjenjuje novo pravilo. Primjena novog pravila na trenutačne učinke situacije nastale za vrijeme važenja starog pravila nije retroaktivna primjena novog pravila.
Tako se novo pravno pravilo primjenjuje počevši od datuma njegove primjenjivosti utvrđenog u aktu kojim je ono uspostavljeno te se, iako se u načelu ne primjenjuje na pravne situacije nastale i konačno okončane za vrijeme važenja starog pravila, primjenjuje na buduće učinke tih situacija kao i na nove pravne situacije. Konkretnije, postupovna pravila općenito se primjenjuju od datuma njihova stupanja na snagu, za razliku od materijalnih pravila, koja se obično tumače na način da se na situacije okončane prije njihova stupanja na snagu primjenjuju samo ako iz njihove formulacije, svrhe ili strukture jasno proizlazi da im valja priznati takav učinak.
U ovom slučaju, potraživanje Unije prema HG-u nije postalo konačno 2. kolovoza 2018. jer je tužitelj osporavao to potraživanje i sudski postupak povodom tužbe s tim u vezi bio je još u tijeku te se prema tome također ne može priznati da je na dan prije tog datuma Komisija konačno izgubila pravo na povrat tog potraživanja zbog kašnjenja u ostvarivanju tog prava. Naime, s jedne strane, Financijskom uredbom iz 2012. nije utvrđen poseban rok za slanje obavijesti o terećenju te, s druge strane, razuman rok koji institucija Unije ipak mora poštovati u toj vrsti situacije za izvršavanje svojih ovlasti nije bio prekoračen s obzirom na okolnosti. Slijedom toga, članak 98. stavak 2. drugi podstavak Financijske uredbe iz 2018. primjenjuje se na potraživanje o kojem je riječ.
Međutim, iako se člankom 98. stavkom 2. drugim podstavkom Financijske uredbe iz 2018. predviđa da zastarni rok od pet godina za slanje obavijesti o terećenju teče „od trenutka kada je institucija Unije, u uobičajenim okolnostima, mogla potraživati svoj dug”, Komisija je mogla s pravom smatrati da su okolnosti konkretnog slučaja, koje obilježava osporavano potraživanje koje se moglo kasnije poništiti ili smanjiti, bile uobičajene u smislu te odredbe tek kada je presuda HG/Komisija (T-693/16 P RENV RX) postala pravomoćna.
U tom pogledu, u postupovnoj situaciji u kojoj je na kraju posebnog postupka potraživanje moralo biti prvo dokazano formalnom odlukom prije nego što je utvrđeno, takvo tumačenje članka 98. stavka 2. drugog podstavka Financijske uredbe iz 2018. u interesu je dobre uprave. Naime, ono je povoljno kako za interese institucija koje su vjerovnici tako i za interese njihovih dužnika ili mogućih dotičnih trećih strana zato što odgovornog dužnosnika za ovjeravanje ne obvezuje u svim okolnostima da odredi povrat potraživanja osporavanih u pogledu njihove osnove ili njihova iznosa od dužnikâ prije nego što se upozna s konačnom sudbinom tih potraživanja i ne uzimajući u obzir prethodno navedene interese. Konkretno, kada potraživanje postoji prema dužnosniku i on ga osporava kako u pogledu njegove osnove tako i u pogledu njegova iznosa zahtijevajući poništenje ili preinačenje prethodne odluke kojom je ono utvrđeno, dužnosnik za ovjeravanje može – kako bi ustanovio trenutak svrsishodan za utvrđivanje potraživanja, odredio njegov povrat i poslao obavijest o terećenju – osobito razmotriti, s obzirom na dužnost brižnog postupanja uprave prema svojim članovima osoblja, koja je obvezuje ne samo da uzme u obzir interes službe nego i interes dotičnog dužnosnika, veličinu iznosa o kojemu je riječ u odnosu na prihode dužnosnika i svoju ocjenu mogućnosti da taj iznos, osobito ako on proizlazi iz utvrđivanja odgovornosti dužnosnika, sud izmijeni u okviru izvršavanja ovlasti neograničene nadležnosti.
Kao drugo, Opći sud ističe da računovodstveni službenik Komisije nije povrijedio niti načelo dobre uprave niti dužnost brižnog postupanja institucija prema svojim dužnosnicima kada je donio pobijane odluke jer je proveo prijeboj s plaćom tužitelja ili naknadom troškova, kao što ga na to obvezuje članak 102. stavak 1. Financijske uredbe iz 2018. i prihvatio po službenoj dužnosti obročno plaćanje ostavljajući tužitelju na raspolaganju primjeren dohodak i uzimajući u obzir visinu njegovih prihoda.
1      Uredba (EU, Euratom) 2018/1046 Europskog parlamenta i Vijeća od 18. srpnja 2018. o financijskim pravilima koja se primjenjuju na opći proračun Unije, o izmjeni uredaba (EU) br. 1296/2013, (EU) br. 1301/2013, (EU) br. 1303/2013, (EU) br. 1304/2013, (EU) br. 1309/2013, (EU) br. 1316/2013, (EU) br. 223/2014, (EU) br. 283/2014 i Odluke br. 541/2014/EU te o stavljanju izvan snage Uredbe (EU, Euratom) br. 966/2012 (SL 2018., L 193, str. 1. i ispravak SL 2018., L 294., str. 45., u daljnjem tekstu: Financijska uredba iz 2018.)
2      Presuda od 15. prosinca 2021., HG/Komisija (T-693/16 P RENV RX, EU:T:2021:895)
3      Uredba (EU, EURATOM) br. 966/2012 Europskog parlamenta i Vijeća od 25. listopada 2012. o financijskim pravilima koja se primjenjuju na opći proračun Unije i o stavljanju izvan snage Uredbe Vijeća (EZ, Euratom) br. 1605/2002 (SL 2012., L 298, str. 1.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 1., svezak 7., str. 248.; u daljnjem tekstu: Financijska uredba iz 2012.)