62015CC0650
ĢENERĀLADVOKĀTES ELEANORAS ŠARPSTONES [ELEANOR SHARPSTON]
SECINĀJUMI,
sniegti 2017. gada 6. jūlijā (
1
)
Lieta C‑650/15 P
Polyelectrolyte Producers Group GEIE (PPG),
SNF SAS
pret
Eiropas Ķimikāliju aģentūru
Apelācijas sūdzība – Regula EK Nr. 1907/2006 (REACH regula) – Ļoti lielas bažas izraisošas vielas – Vielu, kas apzinātas, lai tās ar laiku iekļautu XIV pielikuma vielu sarakstā, saraksta sastādīšana (to vielu saraksts, uz ko attiecas licencēšana) – Lēmums, ar kuru akrilamīds ir apzināts kā viela, kas atbilst kritērijiem iekļaušanai sarakstā – 2. panta 8. punkta b) apakšpunkts – Atbrīvojums – “Starpprodukta” jēdziens – Pienākums norādīt pamatojumu – Samērīguma princips
1.
Šī apelācijas sūdzība ir iesniegta par Vispārējās tiesas 2015. gada 25. septembra spriedumu PPG un SNF/ECHA (
2
) (turpmāk tekstā – “pārsūdzētais spriedums”). Minētajā spriedumā Vispārējā tiesa noraidīja Polyelectrolyte Producers Group GEIE (turpmāk tekstā – “PPG”) un SNF SAS (turpmāk tekstā – “SNF”) prasību atcelt Eiropas Ķimikāliju aģentūras (turpmāk tekstā – “ECHA” vai “aģentūra”) lēmumu (ED/68/2009), ar kuru akrilamīds (EK Nr. 201‑173‑7) ir apzināts kā viela, kas rada ļoti lielas bažas (turpmāk tekstā – “ļoti lielas bažas izraisoša viela”), kas atbilst REACH regulas (
3
) 57. pantā noteiktajiem kritērijiem un ir iekļauts to vielu sarakstā, kuras ar laiku tiks iekļautas minētās regulas XIV pielikumā (turpmāk tekstā – “apstrīdētais lēmums”).
2.
Šajā apelācijas sūdzībā Tiesai ir sniegta iespēja interpretēt REACH regulas 2. panta 8. punkta b) apakšpunktu, ar ko uz ražotnē uz vietas izolētiem starpproduktiem un transportētiem izolētiem starpproduktiem netiek attiecināta minētās regulas VII sadaļa. Šī sadaļa attiecas uz ļoti lielas bažas izraisošām vielām, un tajā ir iekļauti noteikumi un procedūras, ko piemēro, pirmkārt, to apzināšanai un ar laiku iekļaušanai to vielu sarakstā, uz ko attiecas licencēšana, un, otrkārt, to licencēšanai pēc iekļaušanas minētajā sarakstā. Šādai analīzei Tiesai būs jādefinē “starpprodukta” jēdziens un jānosaka, vai vielu starpposma izmantošana ir jāņem vērā, identificējot ļoti lielas bažas izraisošas vielas.
REACH regula
3.
REACH regulas mērķis ir nodrošināt augstu cilvēku veselības un vides aizsardzības līmeni. Tas ietver alternatīvu metožu izmantošanas veicināšanu vielu bīstamības un to aprites iekšējā tirgū novērtēšanai, vienlaikus veicinot konkurētspēju un novatorismu (
4
).
4.
Preambulas 12. apsvērumā ir paziņots, ka ar REACH regulu ir iecerēts “veicināt un dažos gadījumos nodrošināt to, ka vielas, kas rada lielas bažas, pakāpeniski aizvieto ar mazāk bīstamām vielām vai tehnoloģijām, ja to darīt ir pamatoti no ekonomikas un tehnoloģiju viedokļa”.
5.
Preambulas 22. apsvērumā ir atzīmēts, ka licencēšanas noteikumiem “būtu jānodrošina laba iekšējā tirgus darbība, apliecinot to, ka risks, ko rada ļoti lielas bažas izraisošas vielas, tiek atbilstīgi kontrolēts”.
6.
Saskaņā ar preambulas 41. apsvērumu “efektivitātes, kā arī starpproduktu specifisko īpašību dēļ tiem būtu jānosaka īpašas reģistrācijas prasības”.
7.
REACH regulas 2. pantā ir paredzēti izņēmumi tās piemērošanā. Ar 2. panta 1. punkta c) apakšpunktu ir noteikts, ka šo regulu nepiemēro neizolētiem starpproduktiem. Ar 2. panta 8. punktu ir paredzēts, ka “uz ražotnē uz vietas izolētiem starpproduktiem un transportētiem izolētiem starpproduktiem neattiecas”:
a)
regulas II sadaļas 1. nodaļa, izņemot 8. un 9. pantu; un
b)
regulas VII sadaļa”.
8.
Regulas 3. pantā ir ietvertas šādas definīcijas:
“1)
viela: kāds ķīmisks elements un tā dabiski vai ražošanas procesā iegūti savienojumi, arī tās stabilizācijai un tīrības pakāpes nodrošināšanai vajadzīgās piedevas, kā arī izmantotajos procesos radušies piejaukumi, kas nav šķīdinātāji – ko var atdalīt, neietekmējot vielas stabilitāti un nemainot tās sastāvu;
[..]
15)
starpprodukts: viela, ko ražo ķīmiskai pārstrādei, un pārstrādē šo vielu izmanto vai patērē, lai pārveidotu citā vielā (turpmāk – “sintēze”):
a)
neizolēts starpprodukts: starpprodukts, ko sintezējot apzināti neizvada no iekārtas (izņēmums: lai ņemtu paraugu), kurā notiek sintēze. Iekārtā ietilpst reakciju trauks, palīgiekārtas un iekārtas, kam cauri nepārtraukti vai partijās plūst viela, kā arī cauruļu sistēma, pa ko to pārvieto no viena trauka citā, kur notiek nākamais reakcijas posms, taču pie iekārtas nepieder tvertnes vai citi trauki, kuros vielu(‑as) glabā pēc ražošanas;
b)
ražotnē izolēts starpprodukts: starpprodukts, kas neatbilst neizolēta starpprodukta kritērijiem un ja starpprodukta ražošana un citas(‑u) vielas(‑u) sintēze no šī starpprodukta notiek tajā pašā ražotnē, bet to veic viena vai vairākas juridiskas personas;
c)
transportēts izolēts starpprodukts: starpprodukts, kas neatbilst neizolēta starpprodukta kritērijiem un ko transportē no vienas ražotnes uz citu vai arī ko viena ražotne piegādā citām;
16.
ražotne: vieta, kurā konkrētu infrastruktūru un iekārtas lieto kopīgi, ja vielas(‑u) ražotāju ir vairāk nekā viens;
[..]”
9.
VII sadaļa attiecas uz licencēšanas procedūru. Saskaņā ar 55. pantu šīs sadaļas mērķis ir “nodrošināt labu iekšējā tirgus darbību, reizē nodrošinot to, ka pienācīgi kontrolē risku, ko rada vielas, kas rada ļoti lielas bažas, un šīs vielas pakāpeniski aizvieto ar piemērotām alternatīvām vielām vai tehnoloģijām, ja to darīt ir pamatoti no ekonomikas un tehnoloģiju viedokļa”. Ar 56. panta 1. punkta a) apakšpunktu ir noteikts vispārīgs princips, ka ražotājs, importētājs vai pakārtots lietotājs nedrīkst laist tirgū vielu lietošanai vai nelieto to pats, ja tā ir iekļauta XIV pielikumā (“To vielu saraksts, uz ko attiecas licencēšana”) un tās lietošana nav licencēta.
10.
Saskaņā ar 57. pantu šādas vielas var tikt iekļautas XIV pielikumā:
“a)
vielas, kas atbilst klasifikācijas kritērijiem kā 1. vai 2. kategorijas kancerogēnas vielas saskaņā ar Direktīvu 67/548/EEK; [ (
5
)]
b)
vielas, kas atbilst klasifikācijas kritērijiem kā 1. vai 2. kategorijas mutagēnas vielas saskaņā ar Direktīvu 67/548/EEK;
c)
vielas, kas atbilst klasifikācijas kritērijiem kā 1. vai 2. kategorijas reproduktīvajai sistēmai toksiskas vielas saskaņā ar Direktīvu 67/548/EEK;
d)
vielas, kas ir noturīgas, bioakumulatīvas un toksiskas saskaņā ar šīs regulas XIII pielikumā konkretizētajiem kritērijiem;
e)
vielas, kas ir ļoti noturīgas un ļoti bioakumulatīvas saskaņā ar šīs regulas XIII pielikumā konkretizētajiem kritērijiem;
f)
vielas, piemēram, tādas, kam ir endokrīno sistēmu noārdošas īpašības, vai tādas, kurām ir noturīgas, bioakumulatīvas un toksiskas vai ļoti noturīgas un ļoti bioakumulatīvas īpašības, kuras neatbilst d) vai e) apakšpunktā konkretizētajiem kritērijiem un par kurām ir zinātnes liecības, ka tās var izraisīt nopietnu ietekmi uz cilvēku veselību vai apkārtējo vidi, izraisot tādas pašas bažas kā citas a) līdz e) apakšpunktā uzskaitītās vielas, un kuras ir apzinātas katrā gadījumā individuāli saskaņā ar 59. pantā paredzēto procedūru.
11.
Ar 59. panta 2.–10. punktu ir noteikta procedūra, lai apzinātu vielas, kas atbilst 57. pantā minētajiem kritērijiem, un sastādītu sarakstu vielām, kas ar laiku tiks iekļautas XIV pielikumā:
“2.   [Eiropas] Komisija var lūgt Aģentūru sagatavot dokumentāciju saskaņā ar attiecīgām XV pielikuma iedaļām par vielām, kas pēc Komisijas atzinuma atbilst 57. pantā ietvertajiem kritērijiem. Attiecīgā gadījumā dokumentācijā var ietvert tikai atsauci uz ierakstu Regulas (EK) Nr. 1272/2008 VI pielikuma 3. daļā. Aģentūra dara dokumentāciju pieejamu dalībvalstīm.
3.   Ikviena dalībvalsts var sagatavot dokumentāciju saskaņā ar XV pielikumu par vielām, kas pēc dalībvalsts atzinuma atbilst 57. pantā paredzētajiem kritērijiem, un nosūtīt to Aģentūrai. Attiecīgā gadījumā dokumentācijā var ietvert tikai atsauci uz ierakstu Regulas (EK) Nr. 1272/2008 VI pielikuma 3. daļā. Aģentūra dara dokumentāciju pieejamu citām dalībvalstīm 30 dienās pēc saņemšanas.
4.   Aģentūra savā interneta vietnē publicē paziņojumu, ka kādai vielai ir sagatavota XV pielikumā minētā dokumentācija. Aģentūra aicina visas ieinteresētās puses iesniegt piebildes Aģentūras noliktā termiņā.
5.   60 dienās pēc dokumentācijas laišanas apritē pārējās dalībvalstis vai Aģentūra var izteikt Aģentūrai komentārus par vielas apzināšanu dokumentācijā attiecībā uz 57. pantā ietvertajiem kritērijiem.
6.   Ja Aģentūra nesaņem vai nesniedz nekādus komentārus, tā iekļauj vielu 1. punktā minētajā sarakstā. Aģentūra var iekļaut vielu ieteikumos saskaņā ar 58. panta 3. punktu.
7.   Pēc komentāru sniegšanas vai saņemšanas Aģentūra nodod dokumentāciju Dalībvalstu komitejai 15 dienās pēc 5. punktā minētā 60 dienu termiņa beigām.
8.   Ja 30 dienās pēc nodošanas Dalībvalstu komiteja panāk vienprātību par apzināšanu, Aģentūra iekļauj vielu 1. punktā minētajā sarakstā. Aģentūra var iekļaut vielu ieteikumos saskaņā ar 58. panta 3. punktu.
9.   Ja Dalībvalstu komiteja nepanāk vienprātību, Komisija sagatavo projektu priekšlikumam par vielas apzināšanu 3 mēnešos pēc Dalībvalstu komitejas atzinuma saņemšanas. Galīgo lēmumu par vielas apzināšanu pieņem saskaņā ar 133. panta 3. punktā minēto procedūru.
10.   Aģentūra publicē un atjaunina 1. punktā minēto sarakstu savā interneta vietnē, līdzko ir pieņemts lēmums par vielas iekļaušanu.”
Tiesvedības priekšvēsture
Apstrīdētais lēmums
12.
PPG ir Eiropas ekonomisko interešu grupa, kas pārstāv to sabiedrību intereses, kuras ražo un/vai importē polielektrolītus, poliakrilamīdus vai citus polimērus, kuru sastāvā ir akrilamīds. Sabiedrība SNF ir viena no šīs grupas dalībniecēm.
13.
Poliakrilamīds veidojas, polimerizējot monomēra akrilamīdu, kas ir monomēra viela (
6
). Poliakrilamīdu visbiežāk izmanto ūdens apstrādē, papīra rūpniecībā, kalnrūpniecībā, naftas rūpniecībā, lauksaimniecībā, kā piedevu tekstilrūpniecībā un kosmētisko un ķermeņa kopšanas izstrādājumu ražošanā.
14.
Nīderlandes Karaliste 2009. gada 25. augustā iesniedza ECHA dokumentāciju saistībā ar akrilamīda apzināšanu kā kancerogēnu un mutagēnu vielu, kas atbilst kritērijiem, kuri minēti REACH regulas 57. panta a) un b) punktā, lai šo vielu iekļautu kandidātvielu sarakstā iekļaušanai minētās regulas XIV pielikumā (turpmāk tekstā – “kandidātvielu saraksts”). ECHA2009. gada 31. augustā savā tīmekļvietnē publicēja paziņojumu, aicinot ieinteresētās personas iesniegt savus apsvērumus par minēto dokumentāciju. ECHA uzaicināja arī citu dalībvalstu kompetentās iestādes iesniegt savus apsvērumus šajā jautājumā.
15.
Dalībvalstu komiteja, kurai dokumentācija bija iesniegta izskatīšanai, piemērojot Regulas Nr. 1907/2006 59. panta 7. punktu, 2009. gada 27. novembrī, pamatojoties uz to, ka akrilamīds atbilst šīs regulas 57. panta a) un b) punktā minētajiem kritērijiem, panāca vienprātīgu vienošanos par akrilamīda apzināšanu par ļoti lielas bažas izraisošu vielu.
16.
2009. gada 22. decembrīECHA izpilddirektors pieņēma apstrīdēto lēmumu. ECHA2010. gada 30. martā publicēja kandidātvielu sarakstu, kurā bija iekļauts arī akrilamīds.
Tiesvedība Vispārējā tiesā un Tiesā
17.
Ar prasības pieteikumu, kas Vispārējās tiesas kancelejā iesniegts 2010. gada 10. jūnijā, PPG un SNF cēla prasību atcelt apstrīdēto lēmumu.
18.
Ar 2011. gada 21. septembra rīkojumu lietā PPG un SNF/ECHA (
7
) Vispārējā tiesa noraidīja prasību kā nepieņemamu.
19.
Ar 2013. gada 26. septembra spriedumu PPG un SNF/ECHA (
8
) Tiesa atcēla minēto rīkojumu, nodeva lietu atpakaļ Vispārējai tiesai un atlika lēmuma par tiesāšanās izdevumiem pieņemšanu.
Pārsūdzētais spriedums
20.
Pēc Tiesas sprieduma Vispārējā tiesa noraidīja ECHA izvirzīto iebildi par nepieņemamību un izskatīja lietu pēc būtības (
9
).
21.
Pirmajā pamatā PPG un SNF apgalvoja, ka ar aplūkoto lēmumu ir pārkāpts REACH regulas 2. panta 8. punkta b) apakšpunkts un 59. pants. Tās apgalvoja, ka akrilamīds ir starpprodukts, uz ko neattiecas ļoti lielas bažas izraisošas vielas apzināšana saskaņā ar 59. pantu. Vispārējā tiesa noraidīja šo argumentu. Tā konstatēja, ka saskaņā ar 3. panta 15. punktā noteikto starpprodukta definīciju vielas kvalificēšana par starpproduktu ir atkarīga no tās paredzētā izgatavošanas mērķa un izmantošanas. Tas, ka vielai konkrētā gadījumā ir starpprodukta statuss, nenozīmē, ka tā būtu jāatbrīvo no 59. pantā paredzētās apzināšanas procedūras.
22.
Ar otro pamatu PPG un SNF apgalvoja, ka ECHA, piekrītot, ka akrilamīds ne vienmēr tiek izmantots kā starpprodukts, ir pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā. Vispārējā tiesa konstatēja, ka ECHA ir plaša rīcības brīvība attiecībā uz sarežģītu zinātnisku un tehnisku faktu izvērtēšanu. Nīderlandes Karalistes sastādītajā dokumentācijā saskaņā ar REACH regulas XV pielikumu ir norādīts, ka 99 % no Savienībā izmantotā akrilamīda tiek lietoti kā starpprodukti poliakrilamīdu ražošanā vairākiem lietošanas veidiem, ka pastāv arī citi lietošanas veidi – kā reaģentam javas produktos un poliakrilamīda gēlu izgatavošanai uz vietas – un ka nevarētu tikt secināts, ka visai Nīderlandes Karalistes dokumentācijā minētajai akrilamīda izmantošanai ir starpprodukta raksturs.
23.
Attiecībā uz trešo pamatu (apgalvojums par samērīguma principa pārkāpumu) Vispārējā tiesa konstatēja, ka, pirmkārt, bezdarbība, otrkārt, pieņemtie ierobežojumi saskaņā ar REACH regulas VIII sadaļu un, treškārt, tiesību akti par darba ņēmēju aizsardzību nevarētu tikt uzskatīti par atbilstīgiem un/vai mazāk ierobežojošiem pasākumiem, salīdzinot ar akrilamīda kā ļoti lielas bažas izraisošas vielas apzināšanu.
24.
Ar ceturto pamatu PPG un SNF apgalvoja, ka ECHA, uzlūkojot akrilamīdu mazāk labvēlīgi nekā citas vielas identiskā situācijā, kuras nav apzinātas kā ļoti lielas bažas izraisošas vielas, ir pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu. Vispārējā tiesa konstatēja, ka saskaņā ar 59. panta 2. un 3. punktu Komisija un dalībvalstis izvēlas vielas, kas jāiekļauj XIV pielikumā. Nepārkāpjot savas pilnvaras, ECHA nevarēja sākt apzināt vielu bez dokumentācijas, kas sagatavota pēc dalībvalsts vai Komisijas pieprasījuma. No tā izriet, ka, apzinot akrilamīdu kā ļoti lielas bažas izraisošu vielu, nevis citas salīdzināmas vielas, ECHA nav pārkāpusi vienlīdzīgas attieksmes principu. Šajā ziņā nebija vajadzīgs papildu pamatojums.
25.
Tādēļ Vispārējā tiesa 2015. gada 25. septembra spriedumā pilnībā noraidīja prasību.
Apelācijas sūdzība Tiesā un lietas dalībnieku prasījumi
26.
Ar Tiesas kancelejā 2015. gada 4. decembrī iesniegto apelācijas sūdzību PPG un SNF lūdz Tiesai atcelt pārsūdzēto spriedumu, taisīt galīgo spriedumu un atcelt apstrīdēto lēmumu vai, pakārtoti, nodot lietu atpakaļ Vispārējai tiesai. Tās arī lūdz Tiesai piespriest ECHA atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp tiesvedībā Vispārējā tiesā radušos tiesāšanās izdevumus.
27.
Apelācijas sūdzībā PPG un SNF norāda sešus pamatus, kurus var rezumēt šādi. Pirmajā apelācijas pamatā ir apgalvots, ka, interpretējot REACH regulas 3. panta 15. punktā ietverto jēdziena “starpprodukti” definīciju, ir pieļauta kļūda tiesību piemērošanā. Otrajā apelācijas pamatā ir apgalvots, ka Vispārējā tiesa, neizvērtējot argumentu par to, ka ar 2. panta 8. punkta b) apakšpunktu VII sadaļa kopumā nav attiecināma uz ražotnē izolētiem starpproduktiem un transportētiem izolētiem starpproduktiem, nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu. Apelācijas sūdzības trešajā pamatā ir norādīts, ka Vispārējā tiesa, nospriežot, ka starpprodukti nav atbrīvoti no REACH regulas 59. panta piemērošanas, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā. Ceturtajā pamatā ir apgalvota Vispārējās tiesas kļūda tiesību piemērošanā, nospriežot, ka ECHA, neņemdama vērā XV pielikumā ietverto informāciju, nav pieļāvusi acīmredzamu kļūdu vērtējumā. Piektajā apelācijas pamatā ir apgalvota kļūda tiesību piemērošanā, izvērtējot apstrīdētā lēmuma samērīgumu. Sestajā pamatā ir apgalvota pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde, jo Vispārējā tiesa nav izvērtējusi mazāk ierobežojošos pasākumus, kurus piedāvāja PPG un SNF.
28.
ECHA lūdz Tiesu noraidīt apelācijas sūdzību kā nepamatotu, atstāt spēkā pārsūdzēto spriedumu un piespriest PPG un SNF atlīdzināt tiesāšanās izdevumus, tostarp tiesvedībā Vispārējā tiesā radušos tiesāšanās izdevumus. Eiropas Komisija lūdz Tiesu noraidīt apelācijas sūdzības pamatus. Nīderlande apelācijas tiesvedībā atbalsta ECHA.
29.
PPG, SNF, ECHA un Eiropas Komisija sniedza mutvārdu apsvērumus tiesas sēdē, kas notika 2017. gada 11. janvārī.
Ievada apsvērumi
30.
Šī apelācijas sūdzība būtībā attiecas uz REACH regulas VII sadaļā noteiktā atbrīvojuma izolētiem starpproduktiem no ļoti lielas bažas izraisošu vielu licencēšanas procedūras tvērumu.
31.
Ar REACH regulu ir izveidota integrēta ķīmisko vielu kontroles sistēma, kurā ietilpst to reģistrācija, izvērtēšana un licencēšana (
10
). Saskaņā ar Komisijas priekšlikumu Regulai, pirmkārt, no reģistrācijas “ražotājiem ir jāgūst attiecīgā informācija par vielām, kuras tie ražo, un šī informācija jāizmanto minēto vielu drošai apritei”; otrkārt, izvērtēšana “ļauj pārliecināties, vai ražotāji pilda savus pienākumus [..]”; treškārt, licencēšana attiecas uz ļoti lielas bažas izraisošām vielām, kuru“izmantošanas riski [..] tiks vēlreiz izvērtēti un, ja tās pienācīgi kontrolē, vai [ja to] sociāli ekonomiskās priekšrocības ir pārākas par riskiem un nepastāv piemērotas alternatīvas aizstājējvielas vai tehnoloģijas, tad lietošana tiks licencēta”; un, ceturtkārt, ierobežojumi “sniedz “drošības tīklu”, kas ļauj pārvaldīt riskus, kuri nav pietiekamā apmērā regulēti citā REACH sistēmas daļā” (
11
).
32.
REACH regulas pamatā ir LESD 191. pantā ietvertais piesardzības princips (
12
). Saskaņā ar šo principu un lai nodrošinātu pietiekami augstu cilvēku veselības un vides aizsardzību, ļoti lielas bažas izraisošām vielām būtu jāpievērš īpaša uzmanība (
13
).
33.
REACH regulas VII sadaļā ir noteikts ļoti lielas bažas izraisošu vielu licencēšanas process.
34.
Pirmais posms ietver ļoti lielas bažas izraisošu vielu apzināšanu saskaņā ar 57. pantu. Ļoti lielas bažas izraisošas vielas ir uzskaitītas šīs regulas 57. panta a)–e) punktā to kancerogēno, mutagēno vai toksiskuma reproduktīvajai sistēmai īpašību dēļ vai arī tādēļ, ka tās ir noturīgas, bioakumulatīvas un toksiskas vai ļoti noturīgas un ļoti bioakumulatīvas, vai šīs pašas regulas 57. panta f) punktā, proti, kā jebkādas citas vielas, “par kurām ir zinātnes liecības, ka tās var izraisīt nopietnu ietekmi uz cilvēku veselību vai apkārtējo vidi, izraisot tādas pašas bažas kā citas a) līdz e) apakšpunktā uzskaitītās vielas” (
14
).
35.
Ar 59. pantu ir paredzēta procedūra šo vielu apzināšanai.
36.
Pirmkārt, dalībvalsts vai ECHA (pēdējā minētajā gadījumā pēc Komisijas pieprasījuma) sagatavo XV pielikumā minēto dokumentāciju. Šajā dokumentācijā ir jāiekļauj dati par attiecīgo vielu, attiecīgās vielas piedāvātās kvalifikācijas pamatojums un informācija par lietošanas veidu un iedarbību, kā arī informācija par alternatīvām vielām un paņēmieniem. ECHA dara dokumentāciju pieejamu dalībvalstīm (
15
). Otrkārt, ECHA savā tīmekļvietnē publicē paziņojumu, ka kādai vielai ir sagatavota XV pielikumā minētā dokumentācija, un aicina visas ieinteresētās puses iesniegt komentārus noliktā termiņā (
16
). Ja nav komentāru, trešais posms ir vielas iekļaušana kandidātvielu sarakstā saskaņā ar 59. panta 6. punktu. Ja ECHA saņem komentārus, tā nodod dokumentāciju Dalībvalstu komitejai. ECHA tad iekļaus vielu kandidātu sarakstā tikai pēc tam, kad minētā komiteja būs panākusi vienprātīgu vienošanos vai Komisija būs sagatavojusi projektu priekšlikumam un būs pieņemts galīgais lēmums saskaņā ar 133. panta 3. punktā minēto komitoloģijas procedūru (
17
).
37.
No REACH regulas 59. panta 1. punkta izriet, ka pirmā posma mērķis ir apzināt ļoti lielas bažas izraisošas vielas un sastādīt vielu sarakstu iespējamai iekļaušanai XIV pielikumā.
38.
Procedūras otrais posms ietver konkrētu kandidātvielu iekļaušanu XIV pielikumā “To vielu saraksts, uz ko attiecas licencēšana”. Pirmkārt, ECHA iesaka prioritāras ļoti lielas bažas izraisošas vielas, kas jāiekļauj XIV pielikumā (
18
). Tad, pamatojoties uz ECHA ieteikumu, Komisija var nolemt kādu vielu no kandidātvielu saraksta iekļaut XIV pielikuma licencēšanas sarakstā. Šis lēmums tiek pieņemts saskaņā ar Lēmuma 1999/468/EK 5. panta a) punkta 1.–4. apakšpunktā un 7. pantā noteikto procedūru (
19
). Tajā par katru vielu ir jānorāda dati, tās būtiskākā īpašība vai būtiskākās īpašības, kas attaisno tās apzināšanu saskaņā ar 57. pantu, jebkuri pārejas pasākumi, kas var tikt piemēroti, konkrētu lietošanas veidu pārskatīšanas termiņi (ja vajadzīgs) un jebkuri lietošanas veidi vai lietošanas veidu kategorijas, kas atbrīvotas no licencēšanas prasības, kopā ar šādu atbrīvojumu piemērošanas nosacījumiem, ja tādi ir (
20
).
39.
Licencēšanas procedūras trešajā posmā ir ietverta licenču piešķiršana attiecībā uz vielām, kas ir iekļautas XIV pielikumā. Pieteikumus licenču saņemšanai Aģentūrā iesniedz vielas ražotājs(‑i), importētājs(‑i) vai pakārtots(‑i) lietotājs(‑i) (
21
). Lēmumus licenču izsniegšanai Komisija pieņem, pamatojoties uz 64. pantā noteikto procedūru.
40.
Ļoti lielas bažas izraisošas vielas, kas ir iekļautas XIV pielikumā, ražotāji, importētāji vai pakārtoti lietotāji nevar laist tirgū lietošanai vai lietot, ja tās nav licencētas vai neatbilst noteiktām regulā paredzētām ierobežotām kategorijām (
22
). Tomēr saskaņā ar REACH regulas 2. panta 5. un 8. punktu VII sadaļa neattiecas uz zālēm, pārtiku vai lopbarību un uz ražotnē uz vietas izolētiem un transportētiem izolētiem starpproduktiem.
41.
Šī apelācijas sūdzība būtībā ir par mijiedarbību starp apzināšanas procedūras pirmo posmu, kas minēts iepriekš 35.–37. punktā, un licencēšanas neattiecināšanu uz izolētiem starpproduktiem, kas paredzēta REACH regulas 2. panta 8. punkta b) apakšpunktā.
42.
Ņemot to vērā, tagad izskatīšu šo apelācijas sūdzību. Man šķiet, ka no sešiem pamatiem pirmais un trešais būtu jāizskata vispirms, jo tie ir saistīti ar starpproduktu atbrīvojuma no REACH regulas VII sadaļas tvērumu.
Pirmais apelācijas pamats – kļūda tiesību piemērošanā, interpretējot “starpproduktu” definīciju
Pārsūdzētā sprieduma atbilstīgo daļu kopsavilkums
43.
Vispārējā tiesa nolēma, ka tas, ka vielai var būt starpprodukta statuss, nenozīmē, ka uz to neattiecas apzināšana par ļoti lielas bažas izraisošu vielu saskaņā ar REACH regulas 59. pantā paredzēto procedūru (
23
).
44.
Vispārējā tiesa izskatīja akrilamīda izmantošanu kā javas reaģentu polimerizācijā un elektroforēzes gēlu uz poliakrilamīda bāzes pagatavošanai. Attiecībā uz javu tā konstatēja, ka akrilamīda izmantošana nav starpposma izmantošana, bet gan vielas galīgā izmantošana (
24
). Šis secinājums ir atbalstīts “Starpproduktu definīcijas, par ko vienojusies Komisija, dalībvalstis un ECHA2010. gada 4. maijā” (
25
) 2. un 4. sadaļā (
26
). Attiecībā uz poliakrilamīda elektroforēzes gēlu sagatavošanu veidņu sagatavošanas, kas ir viens no elektroforēzes protokola posmiem, pamatā esošais nolūks nav poliakrilamīda kā tāda izgatavošana, bet gan molekulu analītiska atdalīšana ar elektroforēzes palīdzību (
27
). Katrā ziņā tas, ka trīs akrilamīda reģistrācijas dokumentācijās ECHA datubāzē visas šīs vielas ir identificētas kā starpprodukti, nenozīmē, ka šī viela tiek izmantota tikai un vienīgi kā starpprodukts (
28
).
45.
Vispārējā tiesa norādīja, ka saskaņā ar REACH regulu vielu definē tās būtiskās īpašības, bet starpprodukta jēdziens tiek definēts, ņemot vērā paredzēto vielas izgatavošanas mērķi un izmantošanu (
29
). Tādēļ tas, ka vielai šajā gadījumā var būt starpprodukta statuss, nenozīmē, ka tā ir atbrīvota no kā ļoti lielas bažas izraisošas vielas apzināšanas saskaņā ar REACH regulas 59. pantā paredzēto procedūru (
30
).
Lietas dalībnieku apsvērumi
46.
Ar pirmo apelācijas pamatu PPG un SNF apgalvo, ka Vispārējā tiesa, interpretējot REACH regulas 3. panta 15. punktā paredzēto “starpprodukta” definīciju, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā. Šis pamats ir iedalīts trīs daļās.
47.
Pirmkārt, PPG un SNF apgalvo, ka Vispārējās tiesas interpretācija par starpproduktiem ir pretrunā REACH regulā noteiktajām skaidri formulētajām normām par starpproduktiem. Akrilamīds atbilst starpproduktu definīcijai, jo tiek ražots un patērēts ķīmiskā reakcijā nolūkā pārveidot to par poliakrilamīdu. Tādēļ no šīs definīcijas nebūtu jāizslēdz tā izmantošana, lai izveidotu poliakrilamīdu, kas vēlāk tiek izmantots kā javu reaģents vai elektroforēzes gēlu sagatavošanai. Sintezētās vielas galīgā izmantošana vai ķīmiskais process pēc sintēzes nav būtisks starpproduktu definīcijai.
48.
Otrkārt, Vispārējās tiesas interpretācija par starpproduktiem ir pretrunā REACH regulas normu par starpproduktiem mērķim. Starpprodukti ir konkrētas kategorijas vielas, uz ko attiecas REACH regulas 2. panta 8. punktā paredzētie izņēmumi, jo tiem nav tāda pati riska pakāpe kā vielām, kurām ir nozīmīga iedarbība.
49.
Treškārt, PPG un SNF apgalvo, ka Vispārējā tiesa, atsaucoties uz ECHA pamatnostādņu starpproduktiem 4. pielikumu, lai pamatotu savu interpretāciju par “starpprodukta” definīciju, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.
50.
ECHA atbild, ka “starpprodukta” definīcija ir jāinterpretē sašaurināti, jo tas ir sākumpunkts, lai uz šīm vielām netiktu attiecinātas dažas REACH regulas normas. Lai viela tiktu kvalificēta kā starpprodukts 3. panta 15. punkta nozīmē, galvenajam šīs vielas pārveidošanas mērķim ir jābūt dalībai citas vielas struktūrā, kuras ražošanai tā ir paredzēta. Turklāt uz starpproduktiem attiecas vieglākas reģistrācijas prasības, ja tie tiek lietoti stingri kontrolētos apstākļos “ražotnē”, kā noteikts 3. panta 16. punktā. Tāpēc, ja viela tiek izmantota konkrētai gala lietošanai vietā, kur jānotiek šai gala lietošanai (piemēram, akrilamīda lietošanai javā), minētais nav starpprodukta lietošanas veids. Turklāt ECHA pamatnostādnes starpproduktiem Vispārējā tiesa esot izmantojusi tikai savu secinājumu pamatošanai.
51.
Komisijai tikai ar to, ka viena viela ir pārveidota citā, nav pietiekami, lai tā tiku klasificēta kā starpprodukts. Nenorādot uz subjektīvu kritēriju, Komisija uzskata, ka vielas ražošanas un lietošanas nolūku un ķīmiskā procesa mērķi būtu jāņem vērā, izvērtējot, vai minētā viela ir kvalificējama kā starpprodukts. Tā piebilst, ka vielas kā starpprodukta lietošanai nav nozīmes saistībā ar tās kā ļoti lielas bažas izraisošas vielas apzināšanu saskaņā ar REACH regulas 59. pantu. Turklāt esot kļūdaini PPG un SNF apgalvojumi par Vispārējās tiesas veikto ECHA pamatnostādņu starpproduktiem izmantošanu.
Vērtējums
52.
Būtībā pirmajā pamatā ir izvirzīts jautājums par “starpproduktu” definīciju saskaņā ar REACH regulu un šī termina saistību ar “vielām”.
53.
“Viela” ir galvenais jēdziens, kas tiek lietots, lai definētu REACH regulas tvērumu. Preambulas 1. apsvērumā ir norādīti šīs regulas mērķi – tai ir jānodrošina “augsts cilvēku veselības aizsardzības un vides aizsardzības līmenis, kā arī vielu brīva aprite [..], reizē veicinot konkurenci un inovācijas”. Gan augsts cilvēku veselības aizsardzības līmenis, gan vielu iekšējā tirgus efektīva darbība attiecībā uz vielām ir jāsasniedz, tuvinot tiesību aktus par vielām (
31
). “Vielas” definīcija saskaņā ar 3. panta 1. punktu (“ķīmisks elements un tā dabiski vai ražošanas procesā iegūti savienojumi”) būtībā ir palikusi negrozīta kopš iepriekšējiem tekstiem, kuri ir grozīti vai atcelti ar minēto regulu (
32
) un pirmo direktīvu par bīstamām vielām (
33
). Minētā definīcija ir “REACH pamatā, jo vielas ir REACH normu galvenais priekšmets” (
34
). Turklāt lielākā daļa REACH regulas terminu definīciju, piemēram, “polimērs”, “monomērs” un “starpprodukts”, ir tieši pamatota ar “vielas” jēdzienu.
54.
Ja tiek uzskatīts, ka viela izraisa ļoti lielas bažas, kas nozīmē, ka tā ir īpaši bīstama tās būtisko īpašību dēļ, tā var tikt iekļauta REACH regulas XIV pielikumā “To vielu sarasts, uz ko attiecas licencēšana” saskaņā ar iepriekš 33.–38. punktā aprakstīto procedūru. Ļoti lielas bažas izraisošu vielu apzināšanā 57. panta izpratnē netiek aplūkoti paredzētie vielu lietošanas veidi, bet tikai to būtiskās īpašības.
55.
“Starpprodukts” ir definēts 3. panta 15. punktā. No minētās normas formulējuma ir skaidrs, ka starpprodukts, pirmkārt, ir viela; otrkārt, tas tiek ražots ķīmiskai pārstrādei; treškārt, tas tiek patērēts vai izmantots minētajai pārstrādei; ceturtkārt, lai pārveidotu citā vielā. Runājot par izolētiem starpproduktiem, piemēram, akrilamīdu šajā lietā, pirms viela tiek kvalificēta kā starpprodukts saskaņā ar REACH regulu, ir piemērojams papildu nosacījums, – šai procedūrai ir jānotiek “ražotnē”, kas definēta 3. panta 16. punktā, vai arī viela ir jātransportē starp “ražotnēm” vai jāpiegādā citām “ražotnēm”. Šeit ratio legis, nodrošinot starpproduktu lietošanu tikai kontrolētos apstākļos, ir novērst riskus cilvēka veselībai un videi.
56.
Atšķirība starp vielas jēdzienu un starpprodukta jēdzienu ir tāda, ka starpprodukts tiek ražots ķīmiskai pārstrādei un lietots, lai radītu citu vielu. Pēdējā minētā definīcija tātad aptver gan, pirmkārt, starpproduktu vielu ražošanas, kā arī to patēriņa vai lietošanas mērķi, proti, ķīmisko pārstrādi, gan, otrkārt, pašu ķīmiskās pārstrādes mērķi, kas ir radīt citu vielu. Izolētiem starpproduktiem šajā definīcijā ir ietverts arī “ražotnes” jēdziens.
57.
Šeit ir jāveic divkārša pārbaude, – pirmkārt, vai tā ir viela un, otrkārt, vai minētās vielas ražošanas, lietošanas un ķīmiskās pārstrādes mērķis un nosacījumi atbilst vai neatbilst starpprodukta definīcijas mērķiem un nosacījumiem saskaņā ar REACH regulu. Kā PPG un SNF atzina tiesas sēdē, analīzes sākumpunktam ir jābūt “vielas” jēdzienam, – vispirms ir jāidentificē viela un tad ir jāskatās, kā tā tiek lietota, lai pārbaudītu, vai tā atbilst “starpprodukta” definīcijai. Izmantošu šeit siloģismu: visi starpprodukti ir vielu lietošanas veidi, bet tikai dažas vielas tiek lietotas starpprodukta veidā; tāpēc viela var tikt lietota gan kā starpprodukts, gan ne kā starpprodukts.
58.
No iepriekš minētā izriet, ka REACH regulā pieņemtās starpproduktu definīcijas pamatā ir attiecīgās vielas ražošanas un lietošanas mērķis. Tas ir atspoguļots gan šīs regulas tekstā, gan tās mērķī.
59.
Tādējādi 3. panta 15. punkta tekstā “starpprodukts” ir definēts, izmantojot izteicienus “ražo” un “lai”. Normu par starpproduktiem mērķis saistībā ar licencēšanas procedūru ir dažus vielu lietošanas veidus atbrīvot no licencēšanas prasības, lai pievērstos lietošanas veidiem, kas rada vislielāko risku (
35
). Šis mērķis būtu jāinterpretē saskaņā ar REACH regulas un licencēšanas procedūras vispārējo mērķi, proti, ļoti lielas bažas izraisošu vielu radīto risku kontroli saistībā ar augsta aizsardzības līmeņa nodrošināšanu cilvēku veselībai un videi (
36
).
60.
Tādēļ uzskatu, ka Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 67. punktā pareizi ir konstatējusi, ka REACH regulā starpprodukts ir definēts, “ņemot vērā paredzēto vielas izgatavošanas mērķi un izmantošanu”. Šāda pieeja atbilst gan minētās regulas formulējumam, gan mērķim.
61.
PPG un SNF arī apgalvo, ka Vispārējā tiesa, kategorizējot akrilamīda lietošanu javas sagatavošanai un elektroforēzes gēlu sagatavošanai kā akrilamīda galīgo izmantošanu, nevis izmantošanu starpprodukta veidā, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.
62.
Vispārējās tiesas argumentācijā par javu lietojumiem un izmantošanu elektroforēzes gēlu pagatavošanai (pārsūdzētā sprieduma 54.–58. punkts) ir noraidīts šo lietošanas veidu starpprodukta raksturs. Šīs argumentācijas pamatā ir apsvērums, ka ķīmiskā procesa galvenais mērķis nav poliakrilamīda radīšana, bet gan hermetizācijas funkcijas īstenošana vai analītiska molekulu nodalīšana ar elektroforēzi.
63.
Atbilstoši manai interpretācijai par pārsūdzēto spriedumu Vispārējā tiesa nav paplašinājusi 3. panta 15. punkta definīcijas piemērošanas jomu un nav ieviesusi sintezētās vielas galīgās izlietošanas neesamību kā papildu kritēriju starpproduktu definīcijā, kā apgalvo PPG un SNF. Gluži pretēji, Vispārējā tiesa, ņemot vērā vielas ražošanas un lietošanas paredzēto mērķi, starpproduktu definīciju ir piemērojusi burtiski. Patiešām, kā pareizi norādīja Vispārējā tiesa, akrilamīda izmantošanas mērķis šajos divos gadījumos nav poliakrilamīda ražošana, bet lietošana javai vai elektroforēzei. Tāpēc Vispārējā tiesa kā faktu ir konstatējusi, ka šie divi lietošanas veidi nav starpprodukta lietošana, bet gan galīgā izlietošana.
64.
Tā ir taisnība, ka dažas terminoloģijas atšķirības pārsūdzētajā spriedumā, piemēram, vārdu “mērķis” vai “paredzētais mērķis” lietošana, varētu likt domāt, ka Vispārējā tiesa ir mēģinājusi “starpproduktu” definīcijā ieviest subjektīvu nolūka novērtēšanas elementu. Tomēr, manuprāt, vispārīga apstrīdēto fragmentu interpretācija liecina, ka tā nav. Tādēļ šo vārdu gadījuma rakstura klātbūtne nepadara Tiesas argumentāciju par nederīgu.
65.
Tas, vai javu lietojumi vai elektroforēzes gēlu sagatavošana ir akrilamīda izmantošana un, ja jā, tad kāda veida izmantošana, ir faktu jautājums. Pastāv uzskats, ka apelācijas sūdzības iesniedzējas šeit lūdz Tiesu konstatēt atšķirīgus faktus. Tomēr, tā kā fakti nav sagrozīti (kas netiek apgalvots), Vispārējās tiesas konstatētie fakti nevar tikt pārsūdzēti apelācijas kārtībā. Pat ja labvēlīgāk apelācijas sūdzības iesniedzējām tiktu uzskatīts, ka tās drīzāk lūdz pārbaudīt šo faktu juridisko kvalifikāciju Vispārējā tiesā un juridiskos secinājumus, ko Vispārējā tiesa no tiem izdarījusi, no manis tikko izklāstītās analīzes izriet, ka, manuprāt, Vispārējā tiesa pareizi ir piemērojusi tiesību aktus (
37
).
66.
Tāpēc noraidu PPG un SNF argumentāciju.
67.
Par atsauci pārsūdzētā sprieduma 55. punktā uz ECHA pamatnostādņu starpproduktiem 4. pielikumu PPG un SNF apgalvo, ka Vispārējai tiesai atsevišķi bija jāizvērtē minētā dokumenta juridiskā pamatotība un ka tajā ir norādītas sadaļas, kuras neattiecas uz šo lietu.
68.
Uzskatu, ka šis arguments būtu jānoraida. Manuprāt, Vispārējās tiesas interpretācija par starpproduktiem ir pareiza un tās atsauces uz izvilkumu no ECHA pamatnostādnēm starpproduktiem, lai pamatotu secinājumus par akrilamīda lietošanu javai, neietekmē pārsūdzētā sprieduma rezolutīvo daļu. Tādēļ ar to nevar tikt pamatota pārsūdzētā sprieduma atcelšana (
38
).
69.
Tādēļ noraidu minēto argumentu un pirmo pamatu.
Trešais apelācijas pamats – kļūda tiesību piemērošanā, interpretējot starpproduktu atbrīvojumu no REACH regulas 59. panta
Pārsūdzētā sprieduma atbilstīgo daļu kopsavilkums
70.
Vispārējā tiesa nolēma, ka akrilamīdam kā “vielai” saskaņā ar REACH regulas 3. panta 1. punktu var tikt piemērota 59. pantā paredzētā apzināšanas procedūra (
39
). Lai gan minētās regulas 2. panta 8. punkta b) apakšpunktā VII sadaļa nav attiecināta uz ražotnē uz vietas izolētiem un transportētiem izolētiem starpproduktiem, vielas iespējamais starpprodukta statuss nenozīmē, ka tā ir atbrīvota no apzināšanas procedūras (
40
). Tas, ka Nīderlandes iesniegtajā dokumentācijā par akrilamīda kā kancerogēnas un mutagēnas vielas apzināšanu ir norādīti tikai minētās vielas kā starpprodukta lietošanas piemēri, nav būtiski, lai apzinātu šo vielu kā ļoti lielas bažas izraisošu vielu, kas atbilst 57. pantā minētajiem kritērijiem. Šis fakts tomēr vēlāk varētu kļūt būtisks licencēšanas procedūrā (
41
).
Lietas dalībnieku apsvērumi
71.
Ar trešo pamatu PPG un SNF apgalvo, ka Vispārējā tiesa, interpretējot starpproduktu atbrīvojumu no REACH regulas VII sadaļas par licencēšanu, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā. Šis pamats sastāv no trim daļām.
72.
Pirmkārt, PPG un SNF norāda, ka Vispārējās tiesas konstatējums, ka uz starpproduktiem attiecas 59. pants, ir pretrunā skaidram likumdevēja nodomam un tieši noteiktajam 2. panta 8. punkta b) apakšpunkta formulējumam, kurā starpprodukti kopumā ir izslēgti no VII sadaļas.
73.
Otrkārt, tās apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir kļūdījusies, interpretējot 59. pantu, jo vispārējā atsauce uz “vielām” minētajā pantā nevar liegt piemērot īpašus atbrīvojumus attiecībā uz starpproduktiem. Tā kā Vispārējā tiesa ir atzinusi, ka uz starpproduktiem neattiecas licencēšana, tā ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, turpmāk nesecinot, ka 59. pants neattiecas arī uz starpprodukta lietošanas veidu. Turklāt tas, vai uz vielu neattiecas dažas normas, ir jāpārbauda pirms, nevis pēc tam, kad tai piemērotas minētās normas. Apelācijas sūdzības iesniedzējas apgalvo arī, ka 59. pantā izklāstītā procedūra nav paredzēta tikai tāpēc, lai apzinātu vielas, kam ir 57. pantā uzskaitītās īpašības, bet tajā ir arī paredzēts to vielu saraksts, kas ar laiku tiks iekļautas XIV pielikumā.
74.
Treškārt, PPG un SNF apgalvo, ka Vispārējā tiesa, nolemjot, ka uz starpproduktiem attiecas 57. pants, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā. Fakts, ka vielai piemīt 57. pantā uzskaitītās būtiskās īpašības, kas rada bažas, nenozīmējot, ka var tikt ignorēts 2. panta 8. punkta b) apakšpunktā skaidri noteiktais atbrīvojums. Turklāt vielu, kam piemīt 57. pantā minētās būtiskās īpašības, apzināšanas nolūks neesot apzināt visas šādas vielas, bet tikai tās vielas, uz kurām attiecas iekļaušana XIV pielikumā.
75.
ECHA apgalvo, ka Vispārējā tiesa pareizi ir konstatējusi, ka REACH regulas 2. panta 8. punkta b) apakšpunkts nevar atturēt to no akrilamīda apzināšanas par ļoti lielas bažas izraisošu vielu. Šo viedokli pamatojot minētā panta tiesiskā regulējuma konteksts, nozīme un piemērošana praksē. Turklāt 2. panta 8. punkta b) apakšpunkts esot izņēmums no prasības pieteikties licencēšanai un tādēļ būtu jāinterpretē šauri.
76.
Par 57. un 59. pantu ECHA apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pareizi secinājusi, ka akrilamīds ir viela, uz ko var attiekties apzināšanas procedūra neatkarīgi no tā, vai tā tiek lietota tikai kā starpprodukts. Turklāt minēto pantu formulējumā ir norādīts, ka no vielas apzināšanas un iekļaušanas kandidātvielu sarakstā ne vienmēr izriet tās iekļaušana XIV pielikumā.
77.
Komisija norāda, ka atbrīvojums REACH regulas 2. panta 8. punkta b) apakšpunktā ir jāsaprot kā atbrīvojums no visām VII sadaļas normām, kas attiecas uz vielas kā starpprodukta lietošanas veidu. Tā piebilst, ka uz citiem lietošanas veidiem, piemēram, zālēm un pārtikā vai lopbarībā, neattiecas VII sadaļa, pamatojoties uz 2. panta 5. punktu, bet tas neliedz vielu apzināt un iekļaut to kandidātvielu sarakstā. Saskaņā ar Komisijas norādīto PPG un SNF nav paskaidrojušas, kā būtu jāizturas pret vielu, kas tiek izmantota gan kā starpprodukts, gan ne kā starpprodukts, ja būtu jāatbalsta to 2. panta 8. punkta b) apakšpunkta interpretācija.
Vērtējums
78.
Trešais apelācijas pamats attiecas uz REACH regulas 2. panta 8. punkta b) apakšpunktā noteiktā atbrīvojuma tvērumu un ietekmi. Trešā apelācijas pamata visas trīs daļas būtībā attiecas uz šo jautājumu, tāpēc izskatīšu tās kopā.
79.
Pirmkārt, ir jāņem vērā, ka saskaņā ar pastāvīgo judikatūru atkāpes no principa ir jāinterpretē šauri (
42
). Šis secinājums a fortiori ir spēkā, kad principam ir aizsargājošs raksturs. Šeit licencēšanas procedūras mērķis ir kontrolēt riskus cilvēku veselībai un videi, ko rada ļoti lielas bažas izraisošas vielas. Šajā kontekstā īpaši būtisks ir REACH regulai pamatā esošais piesardzības princips.
80.
Otrkārt, 2. panta 8. punktā noteiktais atbrīvojums ir daļējs atbrīvojums. Ar to uz ražotnē uz vietas izolētiem starpproduktiem un transportētiem izolētiem starpproduktiem netiek attiecināta tikai REACH regulas II sadaļas 1. nodaļa (izņemot 8. un 9. pantu) un VII sadaļa. Tāpēc tas atšķiras no vispārējiem atbrīvojumiem no minētās regulas tvēruma attiecībā uz radioaktīvām vielām, vielām, maisījumiem un izstrādājumiem muitas uzraudzībā, neizolētiem starpproduktiem un bīstamo vielu un atkritumu pārvadājumiem, kas iekļauti 2. panta 1. un 2. punktā.
81.
Treškārt, manuprāt, atbrīvojums 2. panta 8. punkta a) un b) apakšpunktā attiecas uz konkrētiem vielu lietošanas veidiem šādu iemeslu dēļ.
82.
Kā jau paskaidroju, REACH regulā pieņemtā starpproduktu definīcija ir jāinterpretē, ņemot vērā attiecīgās vielas ražošanas un lietošanas mērķi (
43
). No tā izriet, ka VII sadaļas neattiecināšana uz (ražotnē vai transportētiem izolētiem) starpproduktiem ir jāinterpretē vienādi. Tā ir saistīta ar lietošanu, un tā būtu jāinterpretē kā saistīta ar vielu starpposma izmantošanu.
83.
Minētā atbrīvojuma tiesību akta pieņemšanas vēsture norāda šajā virzienā. Tā pirms REACH regulas izsludināšanas procedūras Baltās grāmatas 2.3. iedaļā “Ierosinātās stratēģijas pamatelementi” ir norādīts, ka vielu, kas neizraisa bažas, izmantošanai var tikt paredzēti vispārēji atbrīvojumi no licencēšanas procedūras attiecībā uz ļoti lielas bažas izraisošām vielām (
44
). Komisijas priekšlikumā regulai ir atkārtots šis princips un apgalvots, ka “dažus lietošanas veidus var atbrīvot no licencēšanas prasības”, lai “ļautu licencēšanas procesā koncentrēties uz vielu lietošanas veidiem, kas var radīt vislielāko risku” (
45
). Abos dokumentos skaidri ir norādīts, ka atbrīvojumi no licencēšanas attiecas uz vielu lietošanas veidiem.
84.
Turklāt REACH regulas sākotnējā projektā starpproduktu atbrīvojums no licencēšanas bija paredzēts VII sadaļā. Ierosinātās regulas 53. panta 5. punkta g) apakšpunktā bija paredzēts, ka (tikai) šī panta pirmie divi punkti par licencēšanu neattiecas uz “lietošanu ražotnē uz vietas izolēta starpprodukta vai transportēta izolēta starpprodukta veidā” (
46
). Tieši Eiropas Parlaments, norādot uz nodomu skaidrības labad grupēt visus REACH regulas darbības jomu ietekmējošos izņēmumus vienā pantā dokumenta sākumā, pārcēla atbrīvojumu attiecībā uz starpproduktiem, lai pievienotu citiem atbrīvojumiem no minētās regulas 2. panta tvēruma (
47
). No otras puses, 57. un 59. pants nav mainīti kopš ierosinātās regulas sākotnējā projekta (
48
). Tie attiecas uz 3. panta 1. punktā definētajām vielām.
85.
No tā izriet, ka, skatot kopā REACH regulas 2. panta 8. punkta b) apakšpunktu, 3. panta 1. punktu, 3. panta 15. punkta b) un c) apakšpunktu un VII sadaļu, ir jāsecina, ka ražotnē uz vietas izolētu vai transportētu izolētu starpproduktu atbrīvojums no VII sadaļas ir ar lietošanas veidu saistīts atbrīvojums, kas attiecas uz vielas konkrēto paredzēto izmantošanu.
86.
Piemērojot atbrīvojumu 2. panta 8. punkta b) apakšpunktā, ir jābūt šādai argumentācijai: pirmkārt, licencēšanas procedūrai ir jāattiecas uz vielām; otrkārt, minētās procedūras piemērošanas priekšnosacījumam ir jābūt, ka jau ir izpildīti REACH regulas 57. pantā minētie apzināšanas kritēriji (
49
); treškārt, minētajai apzināšanai ir jābūt atkarīgai tikai no būtiskām vielu īpašībām, nevis no to paredzamās izmantošanas; ceturtkārt, tiklīdz kāda viela ir apzināta kā ļoti lielas bažas izraisoša viela, uz to ir jāattiecas licencēšanas procedūrai, lai gan tās formālā iekļaušana to vielu sarakstā, uz ko attiecas licencēšana, laika ziņā var tikt atlikta atkarībā no prioritātes pakāpes, kādu tai piešķir ECHA (
50
); tomēr, piektkārt, kad apzinātajām, ļoti lielas bažas izraisošajām vielām ir starpprodukta lietošanas veids, uz šo lietošanas veidu nav jāattiecas minētās regulas VII sadaļas tvērumam; un, sestkārt, ja vielai ir vairāki lietošanas veidi, no kuriem tikai viens ir atbrīvots, atbrīvojumam nav jāattiecas tikai uz daudzumu, kāds ir paredzēts atbrīvotajam lietošanas veidam (
51
).
87.
No visiem iepriekš minētajiem apsvērumiem izriet, ka REACH regulas 57. un 59. pants attiecas uz vielām, kurām piemīt būtiskas īpašības, nevis uz vielu izmantošanu. Savukārt 2. panta 8. punkta b) apakšpunktā VII sadaļa netiek attiecināta tikai uz konkrētiem vielu lietošanas veidiem (izolēta starpprodukta veidā). Minētā atbrīvojuma ietekme nevar būt lielāka par tā tvērumu. Tādējādi ar 2. panta 8. punkta b) apakšpunktu uz starpproduktiem var netikt attiecināti tikai tie minētās sadaļas panti, kas attiecas uz vielu lietošanu, nevis tie panti, kas attiecas uz vielu būtiskajām īpašībām.
88.
Tāpēc secinu, ka Vispārējā tiesa, secinot, ka vielas iespējamais starpprodukta statuss noteiktam lietošanas veidam nenozīmē, ka tā ir atbrīvota no kā ļoti lielas bažas izraisošas vielas apzināšanas saskaņā ar 59. pantā noteikto procedūru (
52
), nav pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā.
89.
Tāpēc uzskatu, ka trešais pamats ir jānoraida.
Otrais apelācijas pamats – pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde
Pārsūdzētā sprieduma atbilstīgo daļu kopsavilkums
90.
Pārsūdzētā sprieduma 64. punktā Vispārējā tiesa atgādināja, ka saskaņā ar REACH regulas 2. panta 8. punkta b) apakšpunktu uz ražotnē uz vietas izolētiem starpproduktiem un transportētiem izolētiem starpproduktiem neattiecas VII sadaļa. Tādēļ tā turpinājumā pārbaudīja, vai šīs neattiecināšanas rezultātā apstrīdētais lēmums bija likumīgs, ciktāl tajā akrilamīds bija apzināts kā ļoti lielas bažas izraisoša viela (
53
).
91.
Vispārējā tiesa uzskatīja, ka konkrētajā gadījumā vielas starpprodukta statuss nevar atbrīvot to no 59. pantā noteiktās apzināšanas procedūras (
54
).
Lietas dalībnieku argumenti
92.
Pamatojot otro apelācijas pamatu, PPG un SNF apgalvo, ka Vispārējā tiesa, neizskatot to argumentus par REACH regulas 2. panta 8. punkta b) apakšpunktu, nav izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu. Tās apgalvo, ka pārsūdzētajā spriedumā nav norādīts, kāpēc skaidrs un nepārprotams ražotnē uz vietas izolētu starpproduktu un transportētu izolētu starpproduktu atbrīvojums no VII sadaļas tādējādi neizslēdz arī 59. panta piemērošanu.
93.
ECHA norāda, ka Vispārējās tiesas argumentācija ir vienkārša un dod iespēju apelācijas sūdzības iesniedzējām uzzināt, kāpēc to argumenti tika noraidīti. Šajā ziņā tā min pārsūdzētā sprieduma 65.–70. punktu.
94.
Komisija uzskata, ka Vispārējā tiesa ir pietiekami izskaidrojusi, kāpēc viela, kas tiek lietota kā starpprodukts, tomēr var tikt apzināta saskaņā ar REACH regulas 59. pantu.
Vērtējums
95.
Pienākums norādīt sprieduma pamatojumu izriet no Tiesas statūtu 36. panta, kas saskaņā ar to 53. panta pirmo daļu attiecas uz Vispārējo tiesu. Atbilstoši pastāvīgajai judikatūrai Vispārējās tiesas sprieduma pamatojumam ir skaidri un nepārprotami jāparāda tās argumentācija, lai ieinteresētajām personām ļautu saprast pieņemtā lēmuma pamatojumu un Tiesai veikt kontroli (
55
).
96.
Atbilstoši manai pārsūdzētā sprieduma interpretācijai Vispārējā tiesa tieši aplūkoja REACH regulas 2. panta 8. punkta b) apakšpunktā noteiktā atbrīvojuma tvērumu.
97.
Vispārējā tiesa pārsūdzētā sprieduma 65.–70. punktā skaidri izskaidroja savu motivāciju. Vispārējā tiesa konstatēja, ka akrilamīds ir viela saskaņā ar REACH regulas 3. panta 1. punktu un ka konkrētajā gadījumā starpprodukta statuss nevar atbrīvot to no apzināšanas procedūras.
98.
Manuprāt, Vispārējās tiesas argumentācija ir skaidra un izteikta pietiekami sīki, lai PPG un SNF varētu iesniegt apelācijas sūdzību, bet Tiesa taisīt nolēmumu par apelācijas sūdzību.
99.
Tāpēc secinu, ka Vispārējā tiesa ir sniegusi pietiekamu sava lēmuma pamatojumu un ka otrais pamats nav pamatots.
Ceturtais apelācijas pamats – kļūda tiesību piemērošanā, izvērtējot ECHA pienākumu ņemt vērā informāciju XV pielikuma dokumentācijā
Pārsūdzētā sprieduma atbilstīgo daļu kopsavilkums
100.
Ceturtais pamats attiecas uz Vispārējās tiesas noraidīto apelācijas sūdzības iesniedzēju apgalvojumu, ka saskaņā ar 59. pantu akrilamīda apzināšana būtu jāpamato ar visu Nīderlandes sagatavotajā XV pielikuma dokumentācijā ietverto informāciju, tostarp informāciju par lietošanas veidiem un iedarbību. Vispārējā tiesa uzskatīja, ka pat tad, ja šajā dokumentācijā bija minēti tikai akrilamīda kā starpprodukta lietošanas piemēri, tas nebija būtiski, lai apzinātu akrilamīdu kā ļoti lielas bažas izraisošu vielu, jo šī informācija neattiecās uz akrilamīda būtiskajām īpašībām. Informācija par akrilamīda lietošanas veidiem varētu kļūt būtiska procedūras vēlākajos posmos, proti, licenču īpašiem lietošanas veidiem piešķiršanas procedūrā. Katrā ziņā nevar tikt secināts, ka visiem dokumentācijā minētajiem akrilamīda lietošanas veidiem būtu starpprodukta raksturs.
Lietas dalībnieku apsvērumi
101.
PPG un SNF apgalvo, ka Vispārējās tiesas secinājumu pamatā ir kļūda tiesību piemērošanā. Informācija par vielas lietošanas veidiem esot normatīva prasība XV pielikuma dokumentācijai, un ECHA esot jāņem vērā šī informācija. Akrilamīda gadījumā šī informācija esot liecinājusi, ka minētā viela tiek izmantota tikai kā starpprodukts, un tas ir būtiski attiecībā uz REACH regulas 2. panta 8. punkta b) apakšpunktā noteiktā atbrīvojuma piemērošanu.
102.
ECHA apgalvo, ka Vispārējā tiesa pareizi esot secinājusi, ka licencēšanas procedūras pirmajā posmā, kas attiecas uz vielas apzināšanu, nav jāapsver informācija par vielas lietošanu. Katrā ziņā XV pielikuma dokumentācijā esot bijis atzīmēts, ka divi akrilamīda lietošanas veidi nav starpprodukta izmantošana.
Vērtējums
103.
XV pielikuma dokumentācijas sagatavošana ir formāla prasība saskaņā ar REACH regulas 59. pantā paredzēto procedūru. Šīs procedūras mērķis ir apzināt vielas, kuru būtiskās īpašības ir minētas 57. pantā un uz kurām tāpēc var attiekties licencēšana.
104.
XV pielikuma dokumentācijas obligātais saturs ir noteikts pašā REACH regulā. Tā sastāv no trim daļām: pirmkārt, priekšlikuma; otrkārt, pamatojuma, un, treškārt, informācijas par lietošanu, iedarbību, alternatīvām vielām un riskiem. Priekšlikums ir dokumentācijas būtiska daļa, jo tajā ietverti dati par attiecīgo vielu un tās ierosināto apzināšanu saskaņā ar 57. pantā izklāstītajiem kritērijiem. Būtisks ir arī pamatojums, jo ar to tiek pamatota vielu apzināšana.
105.
Arī informācija par lietošanu, iedarbību, alternatīvām vielām un riskiem ir obligāta, taču man šķiet, ka tai ir papildinošs uzdevums. Pirmkārt, ir jādara zināma tikai “pieejamā” informācija par lietošanas veidu un iedarbību (
56
). Nav pienākuma veikt izpēti, kas būtu plašāka par informāciju, kas ir izmantojama, lai sagatavotu XV pielikuma dokumentāciju. Otrkārt, 3. panta 38. punktā (
57
) definētais termins “lietošanas un iedarbības kategorija” minētajā regulā tiek lietots vairākkārt. Piemēram, tas ir būtisks II sadaļā par vielu reģistrāciju, kad runa ir par informāciju, kas tiek sniegta vispārējām reģistrācijas vajadzībām (10. pants; skat. arī VI pielikumu), un I pielikumā, ar ko ir paredzēti vispārēji vielu novērtējuma un ķīmiskā drošuma pārskata izstrādes noteikumi. Manuprāt, no minētās informācijas papildinošā rakstura un tā, ka tai nav jābūt izsmeļošai, izriet, ka tai XV pielikumā ir nozīme vienīgi posmā, kad tiek izskatīti dažu lietošanas veidu atbrīvojumi. Tai nav nekādas lomas (iepriekšējā) vērtējumā, vai konkrētā viela būtu jāapzina kā ļoti lielas bažas izraisoša viela.
106.
Tādēļ uzskatu, ka Vispārējā tiesa nav pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā, kad tā konstatēja, ka, pat ja XV pielikuma dokumentācijā “ir ietverti tikai piemēri šīs vielas izmantošanai par starpproduktu, tam nav nozīmes, apzinot akrilamīdu kā vielu, kas rada ļoti lielas bažas [..], jo šī informācija neattiecas uz akrilamīda būtiskajām īpašībām” (
58
). Patiešām, gan 57. pants, gan XV pielikums ir skaidri šajā jautājumā, – vielas tiek apzinātas kā ļoti lielas bažas izraisošas, ja tām ir 57. pantā minētās īpašības (
59
). Minētajā tiesību normā apzināšanas nolūkā nav nekādas atsauces uz vielu lietošanas veidiem. Tieši pretēji, vielu lietošanas veidi tiek aplūkoti citur, proti, 56. pantā, kur ir noteikts vispārējais princips, ka XIV pielikumā iekļautās vielas nedrīkst tikt laistas tirgū vai lietotas, un izņēmumi no minētā principa. Minētais posms attiecas uz vielu iekļaušanu XIV pielikumā (58. pants) vai VII sadaļas 2. nodaļā, kas attiecas uz licenču piešķiršanu.
107.
Tādēļ uzskatu, ka ceturtais pamats ir jānoraida.
Piektais un sestais apelācijas pamats – kļūda tiesību piemērošanā un pienākuma norādīt pamatojumu neizpilde, izvērtējot apstrīdētā lēmuma samērīgumu
Pārsūdzētā sprieduma atbilstīgo daļu kopsavilkums
108.
Vispārējā tiesa noraidīja PPG un SNF argumentus, ka apstrīdētajā lēmumā ir pārkāpts samērīguma princips. Pirmkārt, tā konstatēja, ka akrilamīda kā ļoti lielas bažas izraisošas vielas apzināšana nebija acīmredzami neatbilstīga saistībā ar mērķi aizsargāt cilvēku veselību un vidi. Otrkārt, tā konstatēja, ka apstrīdētajā lēmumā nav pārsniegti tie pasākumi, kas vajadzīgi šo mērķu sasniegšanai. Konkrētāk, starpprodukta lietošanas veida atbrīvojums no apzināšanas nav mazāk ierobežojošs pasākums, kas ir piemērots to pašu mērķu sasniegšanai. Drīzāk likumdevējs REACH regulas 2. panta 1. punkta c) apakšpunktā un 2. panta 8. punkta b) apakšpunktā ir ieviesis īpašus noteikumus, kas reglamentē starpproduktus.
Lietas dalībnieku argumenti
109.
Lai pamatotu piekto apelācijas pamatu, kas ir izvirzīts pakārtoti, PPG un SNF apgalvo, ka Vispārējā tiesa, izvērtējot samērīguma principu, ir pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā. Mazāk ierobežojošs pasākums būtu bijis apstrīdētajā aktā skaidri norādīt, ka “apzināšanai un iekļaušanai kandidātvielu sarakstā nav nekādas ietekmes uz starpproduktu lietošanas veidu”, jo šā risinājuma priekšrocība ir starpproduktu atbrīvojuma atbilstoši Regulas 2. panta 8. punkta b) apakšpunktam saskaņošana ar 59. pantā paredzēto apzināšanas procedūru.
110.
Sestajā apelācijas pamatā PPG un SNF apgalvo arī, ka Vispārējās tiesas vērtējums, kas izklāstīts 93. punkta otrajā teikumā, neļaujot tām saprast, kāpēc minētais pasākums nav mazāk ierobežojošs pasākums, ko ECHA tādēļ būtu bijis jāpieņem.
111.
ECHA apgalvo, ka Vispārējā tiesa, piemērojot samērīguma principu, nav pieļāvusi kļūdu tiesību piemērošanā. Tai esot jādod plaša rīcības brīvība jomā, kas ir saistīta ar tās politisko, ekonomisko un sociālo izvēli un kas prasa tai veikt sarežģītus vērtējumus. Turklāt Vispārējā tiesa šajā ziņā esot izpildījusi pienākumu norādīt pamatojumu. Esot pieticis ar norādi pārsūdzētā sprieduma 93. punktā uz īpašiem noteikumiem saistībā ar starpproduktiem, kuru ieviesis Savienības likumdevējs, proti, 2. panta 1. punkta c) apakšpunktu un 2. panta 8. punkta b) apakšpunktu un savstarpēju atsauci uz 48. pantu.
112.
Komisija apgalvo, ka Vispārējā tiesa pilnībā ir izskatījusi ECHA apgalvojumu par samērīguma principa pārkāpumu. Turklāt PPG un SNF izvirzītā alternatīva esot lieka, jo tās paredzētās sekas izrietot tieši no paša REACH regulas 2. panta 8. punkta b) apakšpunkta. Izsakot citiem vārdiem to, kas jau ir paredzēts tiesību aktos – tas neesot ne “pasākums”, ne “mazāk ierobežojošs”, jo ierosinātajam papildinājumam neesot juridiskas vai praktiskas ietekmes.
Vērtējums
113.
Pārsūdzētā sprieduma 81.–94. punktā Vispārējā tiesa izskatīja PPG un SNF pamatu par samērīguma principa pārkāpumu.
114.
Pirmkārt, Vispārējā tiesa pareizi definēja minēto principu un pārbaudes tiesā ierobežojumus, kas izriet no ECHA plašās rīcības brīvības šajā jautājumā (
60
). Pēc tam Vispārējā tiesa izskatīja argumentāciju, ka apstrīdētais lēmums nav piemērots REACH regulas mērķu sasniegšanai (
61
). Visbeidzot, tā apsvēra, vai ar apstrīdēto lēmumu ir pārsniegti izvirzīto mērķu sasniegšanai nepieciešamie ierobežojumi un PPG un SNF iesniegtie mazāk ierobežojošie alternatīvie pasākumi (
62
). Tā secināja, ka ar apstrīdēto lēmumu nav pārkāpts samērīguma princips.
115.
PPG un SNF piektais apelācijas pamats attiecas uz Vispārējās tiesas vērtējumu par vienu no, iespējams, mazāk ierobežojošiem pasākumiem, tomēr tās apgalvo, ka tas būtu ļāvis sasniegt REACH regulā izvirzītos mērķus.
116.
Pārsūdzētajā spriedumā Vispārējā tiesa noraidīja šo argumentu, pamatojoties uz to, ka starpproduktu atbrīvojums ir tieši reglamentēts REACH regulas 2. panta 8. punkta b) apakšpunktā. Piekrītu gan Vispārējai tiesai, gan Komisijai, ka, tā kā tāda patiešām ir tiesiskā situācija, tā saucamajam “alternatīvajam pasākumam” nebūtu nekādas praktiskas vai juridiskas ietekmes. Tādēļ tas būtu bijis nenozīmīgs samērīguma pārbaudes izpratnē. Īsumā sakot, tas būtu pilnībā bezjēdzīgs.
117.
No tā izriet, ka piektais apelācijas pamats nav pamatots.
118.
Ar sesto apelācijas pamatu PPG un SNF apgalvo, ka Vispārējā tiesa ir pārkāpusi pienākumu norādīt pamatojumu. Konkrētāk, tās apgalvo, ka pārsūdzētā sprieduma 93. punkta otrais teikums neļaujot tām saprast, kāpēc to piedāvātais pasākums, kas ECHA būtu bijis jāizmanto, nav mazāk ierobežojošs.
119.
Nepiekrītu šim viedoklim.
120.
Kā jau esmu norādījusi, Vispārējā tiesa ir norādījusi iemeslus PPG un SNF pamata noraidīšanai. Tiesa, šis pamatojums ir tikai viens teikums. Tomēr jāatzīmē, ka arguments, uz kuru atbildēja Vispārējā tiesa, arī tika formulēts prasības atcelt tiesību aktu 92. punkta vienā teikumā. Saskaņā ar iedibināto judikatūru “[Vispārējās tiesas] pienākums pamatot savus nolēmumus nevar tikt interpretēts tā, ka tai būtu pienākums detalizēti atbildēt uz katru apelācijas sūdzības iesniedzēja norādīto argumentu” (
63
). Vispārējās tiesas pieeja ļāva ieinteresētajām personām saprast pieņemtā lēmuma pamatojumu, tādējādi ļaujot Tiesai veikt kontroli, kā prasīts Tiesas judikatūrā (
64
).
121.
Līdz ar to sestais apelācijas pamats ir jānoraida.
122.
Tādējādi secinu, ka apelācijas sūdzība ir pilnībā jānoraida.
Tiesāšanās izdevumi
123.
Saskaņā ar Tiesas Reglamenta 137., 138., 140. un 184. pantu, tos lasot kopā, tā kā lietas dalībniecēm PPG un SNF spriedums ir nelabvēlīgs attiecībā uz visiem pamatiem, ir jāpiespriež tām atlīdzināt tiesāšanās izdevumus.
Secinājumi
124.
Ņemot vērā iepriekš minētos apsvērumus, uzskatu, ka Tiesai būtu:
–
jānoraida apelācijas sūdzība;
–
jāpiespriež Polyelectrolyte Producers Group GEIE un SNF
SAS segt savus, kā arī atlīdzināt Eiropas Ķimikāliju aģentūras (ECHA) tiesāšanās izdevumus;
–
jāpiespriež Nīderlandes Karalistei un Eiropas Komisijai segt savus tiesāšanās izdevumus pašām.
(
1
)	Oriģinālvaloda – angļu.
(
2
)	T‑268/10 RENV, EU:T:2015:698.
(
3
)	Eiropas Parlamenta un Padomes 2006. gada 18. decembra Regula (EK) Nr. 1907/2006, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru, groza Direktīvu 1999/45/EK un atceļ Padomes Regulu (EEK) Nr. 793/93 un Komisijas Regulu (EK) Nr. 1488/94, kā arī Padomes Direktīvu 76/769/EEK un Komisijas Direktīvu 91/155/EEK, Direktīvu 93/67/EEK, Direktīvu 93/105/EK un Direktīvu 2000/21/EK (OV 2006, L 396, 1. lpp.). REACH regulas redakcijā, kas attiecas uz pamatlietas faktiem, jaunākie grozījumi ir izdarīti ar Komisijas 2009. gada 22. jūnija Regulu (EK) Nr. 552/2009 (OV 2009, L 164, 7. lpp.), un šo redakciju esmu atveidojusi tālāk.
(
4
)	Preambulas 1. apsvērums un 1. pants.
(
5
)	Padomes 1967. gada 27. jūnija Direktīva par normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz bīstamu vielu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu (OV Īpašais izdevums latviešu valodā: 13. nodaļa, 1. sējums, 27. lpp.). Kopš tā laika šī direktīva ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2008. gada 16. decembra Regulu (EK) Nr. 1272/2008 par vielu un maisījumu klasificēšanu, marķēšanu un iepakošanu un ar ko groza un atceļ Direktīvas 67/548/EEK un 1999/45/EK un groza Regulu (EK) Nr. 1907/2006 (OV 2008, L 353, 1. lpp.) ir atcelta.
(
6
)	Saskaņā ar ECHA Daudzvalodu Ķīmiskās terminoloģijas datubāzi polimerizācija ir polimēru veidošana no vienkāršākām (monomēru) molekulām pievienošanas ceļā.
(
7
)	T‑268/10, EU:T:2011:508.
(
8
)	C‑625/11 P, EU:C:2013:594.
(
9
)	Vispārējās tiesas analīze par pieņemamības jautājumu ir izklāstīta pārsūdzētā sprieduma 29.–61. punktā.
(
10
)	Spriedums, 2015. gada 10. septembris, FCD un FMB, C‑106/14, EU:C:2015:576, 32. punkts.
(
11
)	Priekšlikums Eiropas Parlamenta un Padomes regulai, kas attiecas uz ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), un ar kuru izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru un groza Direktīvu 1999/45/EK un Regulu (EK) [par noturīgajiem organiskajiem piesārņotājiem], COM(2003) 644, galīgā redakcija, 12. lpp. (turpmāk tekstā – “Komisijas priekšlikums regulai”).
(
12
)	REACH regulas 1. panta 3. punkts.
(
13
)	REACH regulas preambulas 69. apsvērums.
(
14
)	Spriedums, 2015. gada 10. septembris, FCD un FMB, C‑106/14, EU:C:2015:576, 35. punkts.
(
15
)	REACH regulas 59. panta 2. un 3. punkts un XV pielikums. 60 dienu laikā pēc dokumentācijas laišanas apritē citas dalībvalstis vai ECHA var izteikt savus komentārus par vielas apzināšanu (59. panta 5. punkts).
(
16
)	REACH regulas 59. panta 4. punkts.
(
17
)	REACH regulas 59. panta 7.–9. punkts.
(
18
)	REACH regulas 58. panta 3. punkts.
(
19
)	Padomes 1999. gada 28. jūnija Lēmums, ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību (OV 1999, L 184, 23. lpp.). Skat. REACH regulas 58. panta 1. punktu un 133. panta 4. punktu. Lēmuma 1999/468/EK 5.a pants tika iekļauts ar Padomes 2006. gada 17. jūlija Lēmumu 2006/512, ar ko groza Lēmumu 1999/468/EK, ar ko nosaka Komisijai piešķirto ieviešanas pilnvaru īstenošanas kārtību (OV 2006, L 200, 11. lpp.).
(
20
)	REACH regulas 58. panta 1. un 2. punkts.
(
21
)	REACH regulas 62. pants.
(
22
)	Skat. REACH regulas 56. panta 1. punkta b)–e) apakšpunktu un 56. panta 2.–5. punktu.
(
23
)	Pārsūdzētā sprieduma 66. punkts.
(
24
)	Pārsūdzētā sprieduma 54. punkts.
(
25
)	ECHA pamatnostādņu starpproduktiem 4. pielikums, 2010. gads, ECHA‑2010‑G‑17‑EN (turpmāk tekstā – “ECHA pamatnostādnes starpproduktiem”).
(
26
)	Pārsūdzētā sprieduma 55. punkts.
(
27
)	Pārsūdzētā sprieduma 58. punkts.
(
28
)	Pārsūdzētā sprieduma 59. punkts.
(
29
)	Pārsūdzētā sprieduma 66. un 67. punkts.
(
30
)	Pārsūdzētā sprieduma 66. punkts.
(
31
)	Preambulas 2. un 3. apsvērums.
(
32
)	Padomes 1976. gada 27. jūlija Direktīvas 76/769/EEK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu attiecībā uz dažu bīstamu vielu un preparātu tirgū laišanas un lietošanas ierobežojumiem (OV 1976, L 262, 201. lpp.) 1. panta 3. punkta a) apakšpunkts; Padomes 1993. gada 23. marta Regulas (EEK) Nr. 793/93 par esošo vielu riska faktoru novērtējumu un kontroli (OV 1993, L 84, 1. lpp.) 2. panta a) punkts; Eiropas Parlamenta un Padomes 1999. gada 31. maija Direktīvas 1999/45/EK par dalībvalstu normatīvo un administratīvo aktu tuvināšanu jautājumos, kas attiecas uz bīstamu preparātu klasifikāciju, iepakošanu un marķēšanu (OV 1999, L 200, 1. lpp.), 2. panta 1. punkta a) apakšpunkts.
(
33
)	Direktīvas 67/548 2. panta 1. punkta a) apakšpunkts.
(
34
)	Komisijas dienestu darba dokuments, Vispārējs pārskats par REACH, SWD(2013) 25 final, 17. lpp.
(
35
)	Šajā ziņā skat. Komisijas priekšlikumu regulai, 33. lpp.
(
36
)	REACH regulas 1. un 55. pants.
(
37
)	Vispārējā tiesa ir vienīgā instance, kuras kompetencē ir, pirmkārt, konstatēt faktus, izņemot gadījumu, kad šo konstatējumu materiālā neprecizitāte izriet no šai tiesai iesniegtajiem lietas materiāliem, un, otrkārt, veikt šo faktu vērtējumu. Ja Vispārējā tiesa ir konstatējusi vai novērtējusi faktus, tad Tiesai saskaņā ar LESD 256. pantu ir kompetence pārbaudīt šo faktu juridisko kvalifikāciju un Vispārējās tiesas paredzētās tiesiskās sekas (skat. spriedumus, 1994. gada 1. jūnijs, Komisija/Brazzelli Lualdi u.c., C‑136/92 P, EU:C:1994:211, 48. un 49. punkts, un 2012. gada 19. jūlijs, Alliance One International un Standard Commercial Tobacco/Komisija un Komisija/Alliance One International u.c., C‑628/10 P un C‑14/11 P, EU:C:2012:479, 84. punkts).
(
38
)	Šajā ziņā skat. spriedumu, 2004. gada 29. aprīlis, Komisija/CAS Succhi di Frutta, C‑496/99 P, EU:C:2004:236, 68. punkts un tajā minētā judikatūra.
(
39
)	Pārsūdzētā sprieduma 65. punkts.
(
40
)	Pārsūdzētā sprieduma 66. un 67. punkts.
(
41
)	Pārsūdzētā sprieduma 69. punkts.
(
42
)	Spriedumi, 2016. gada 10. novembris, Baštová, C‑432/15, EU:C:2016:855, 59. punkts un tajā minētā judikatūra, un 2012. gada 29. marts, Komisija/Polija, C‑185/10, EU:C:2012:181, 31. punkts un tajā minētā judikatūra.
(
43
)	Skat. iepriekš 55. un 58. punktu.
(
44
)	Eiropas Kopienu Komisijas Strategy for a future Chemicals Policy [Ķīmisko vielu politikas stratēģija nākotnē], COM(2001) 88, galīgā redakcija, 8. un 19. lpp.
(
45
)	Skat. Komisijas priekšlikumu regulai, 33. lpp.
(
46
)	Skat. Komisijas priekšlikumu regulai, 108. lpp.
(
47
)	Skat. Priekšlikumu Eiropas Parlamenta un Padomes regulai par ķimikāliju reģistrēšanu, vērtēšanu, licencēšanu un ierobežošanu (REACH), ar ko izveido Eiropas Ķimikāliju aģentūru un groza Direktīvu 1999/45/EK un Regulu (EK) par noturīgiem organiskiem piesārņotājiem (2003/0256(COD)), A6‑0315/2005, 523. un 524. lpp.
(
48
)	Skat. Komisijas priekšlikumu regulai, 54. un 56. pants.
(
49
)	Spriedums, 2017. gada 15. marts, Hitachi Chemical Europe un Polynt/ECHA, C‑324/15 P, EU:C:2017:208, 35. punkts.
(
50
)	Spriedums, 2017. gada 15. marts, Hitachi Chemical Europe un Polynt/ECHA, C‑324/15 P, EU:C:2017:208, 35. punkts.
(
51
)	Skat. Bergkamp, L., “Key concepts and scope”, no: The European Union REACH Regulation for chemicals, Oxford University Press, Oksforda, 2013, 59. lpp. Patiešām PPG un SNF tiesas sēdē atzina, ka tad, ja viela tiek izmantota gan kā starpprodukts, gan ne kā starpprodukts, “piemēram, 50 % starpprodukta un 50 % pārējo lietošanas veidu”, tad tikai starpprodukta lietošanas veidi ir atbrīvoti saskaņā ar 2. panta 8. punkta b) apakšpunktu.
(
52
)	Pārsūdzētā sprieduma 66. punkts.
(
53
)	Pārsūdzētā sprieduma 64. punkts.
(
54
)	Pārsūdzētā sprieduma 66. punkts.
(
55
)	Skat. tostarp spriedumu, 2013. gada 11. aprīlis, Mindo/Komisija, C‑652/11 P, EU:C:2013:229, 29. punkts.
(
56
)	Šajā ziņā skat. rīkojumu, 2014. gada 4. septembris, Cindu Chemicals u.c./ECHA, C‑289/13 P, nav publicēts, EU:C:2014:2175, 51. punkts.
(
57
)	3. panta 24. punktā ir paredzēta atsevišķa definīcija terminam “lietošanas veids” un 3. panta 37. punktā – terminam “iedarbības scenārijs”.
(
58
)	Pārsūdzētā sprieduma 69. punkts.
(
59
)	Skat. iepriekš 34. punktu.
(
60
)	Pārsūdzētā sprieduma 81. un 82. punkts. Skat. arī spriedumu, 2011. gada 21. jūlijs, Etimine, C‑15/10, EU:C:2011:504, 60., 124. un 125. punkts.
(
61
)	Pārsūdzētā sprieduma 84.–87. punkts.
(
62
)	Pārsūdzētā sprieduma 88.–93. punkts.
(
63
)	Spriedums, 2008. gada 9. septembris, FIAMM u.c./Padome un Komisija, C‑120/06 P un C‑121/06 P, EU:C:2008:476, 91. punkts un tajā minētā judikatūra.
(
64
)	Spriedums, 2013. gada 11. aprīlis, Mindo/Komisija, C‑652/11 P, EU:C:2013:229, 29. punkts.