62020CJ0151_RES
Lieta C‑151/20
Bundeswettbewerbsbehörde
pret
Agrana Zucker GmbH,
Nordzucker AG
un
Südzucker AG
(Oberster Gerichtshof lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (virspalāta) 2022. gada 22. marta spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Konkurence – LESD 101. pants – Aizliegta vienošanās, pret kuru ir vērsušās divas valstu konkurences iestādes – Eiropas Savienības Pamattiesību harta – 50. pants – Ne bis in idem princips – Viena un tā paša pārkāpuma esamība – 52. panta 1. punkts – Ne bis in idem principa ierobežojumi – Nosacījumi – Vispārējo interešu mērķa sasniegšana – Samērīgums
Pamattiesības – “Ne bis in idem” princips – Piemērošanas nosacījumi – Saukšanas pie atbildības un krimināltiesiska rakstura sodu kumulēšana – Krimināltiesiskā rakstura vērtējuma kritēriji – Pārkāpuma juridiskā kvalifikācija valsts tiesībās, pārkāpuma raksturs un piemērotā soda smagums
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 50. pants)
(skat. 30. un 31. punktu)
Pamattiesības – “Ne bis in idem” princips – Piemērošanas nosacījumi – Procesu saukšanai pie atbildības un krimināltiesiska rakstura sodu kumulēšana – Jēdziens – Tādu procedūru kumulēšana, uz kurām attiecas konkurences tiesības un kuru mērķis ir uzlikt naudas sodus vai tikai konstatēt pārkāpumu – Iekļaušana
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 50. pants)
(skat. 32. un 60.–67. punktu)
Pamattiesības – “Ne bis in idem” princips – Piemērošanas nosacījumi – Agrāka galīga lēmuma esamība – Vērtējuma kritēriji – Pēc lietas izvērtēšanas pēc būtības pieņemts galīgs lēmums
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 50. pants)
(skat. 34. un 35. punktu)
Pamattiesības – “Ne bis in idem” princips – Piemērošanas nosacījumi – Viena un tā paša pārkāpuma esamība – Vērtējuma kritērijs – Būtisko faktu identiskums – Aizliegta vienošanās, pret kuru ir vērsušās divu valstu konkurences iestādes – Faktu identiskuma novērtējums, ņemot vērā teritoriju, preču tirgu un laikposmu, kas ir minēto iestāžu ierosināto procedūru priekšmets
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 50. pants)
(skat. 38.–48. punktu)
Pamattiesības – Eiropas Savienības Pamattiesību harta – Hartā nostiprināto tiesību un brīvību īstenošanas ierobežošana – “Ne bis in idem” principa ierobežojums – Nosacījumi – Vispārējo interešu mērķa sasniegšana – Aizliegta vienošanās, pret kuru ir vērsušās divu valstu konkurences iestādes – Tādu procesu saukšanai pie atbildības kumulēšana, kuru priekšmets ir identiski vienas un tās pašas rīcības, kas veido pārkāpumu, aspekti – Nepieļaujamība
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 50. pants un 52. panta 1. punkts)
(skat. 49.–57. punktu)
Rezumējums
Nordzucker AG un Südzucker AG ir divi Vācijas cukura ražotāji, kuri kopā ar trešo lielo ražotāju dominē cukura tirgū Vācijā. Šis tirgus tradicionāli ir bijis sadalīts trīs galvenajās ģeogrāfiskajās zonās, un katru no tām kontrolē viens no šiem trim lielajiem ražotājiem.
Agrana Zucker GmbH (turpmāk tekstā – “Agrana”), kas ir Südzucker meitasuzņēmums, ir galvenais cukura ražotājs Austrijā.
Vēlākais no 2004. gada Nordzucker un Südzucker vienojās savstarpēji nekonkurēt, iekļūstot viena otra vēsturiski galvenajos noieta reģionos. Tieši šajā kontekstā 2006. gada sākumā Südzucker komercdirektors piezvanīja Nordzucker komercdirektoram, paužot neapmierinātību par Nordzucker Slovākijas meitasuzņēmuma veiktajām cukura piegādēm Austrijas tirgū, liekot saprast, ka tas varētu ietekmēt Vācijas cukura tirgu (turpmāk tekstā – “2006. gada telefonsaruna”).
Lai varētu izmantot valsts iecietības programmas, Nordzucker vēlāk informēja gan Bundeskartellamt (Federālais karteļu birojs, Vācija), gan Bundeswettbewerbsbehörde (Federālā konkurences iestāde, Austrija) par savu dalību aizliegtās vienošanās darbībā Vācijas un Austrijas cukura tirgos. Abas šīs iestādes vienlaikus sāka izmeklēšanas procedūras.
2014. gadā Vācijas konkurences iestāde ar galīgu lēmumu konstatēja, ka Nordzucker, Südzucker un trešais Vācijas ražotājs ir piedalījušies pret konkurenci vērstā aizliegtas vienošanās darbībā, pārkāpjot LESD 101. pantu un atbilstošās Vācijas tiesību normas, un tostarp uzlika Südzucker naudas sodu 195500000 EUR apmērā. Šajā lēmumā bija norādīts arī 2006. gada telefonsarunas saturs saistībā ar Austrijas cukura tirgu.
Savukārt Austrijas konkurences iestādes prasību, pirmkārt, konstatēt, ka Nordzucker, Südzucker un Agrana ir pārkāpušas LESD 101. pantu un atbilstošās Austrijas tiesību normas, un, otrkārt, piespriest Südzucker divus naudas sodus, vienu no tiem solidāri ar Agrana, Oberlandesgericht Wien (Apelācijas tiesa Vīnē, Austrija) noraidīja.
Austrijas iestāde par šo nolēmumu iesniedza apelācijas sūdzību Oberster Gerichtshof (Augstākā tiesa, Austrija), kas ir iesniedzējtiesa. Šajā ziņā tā vēlas noskaidrot, vai Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk tekstā – “Harta”) 50. pantā nostiprinātais ne bis in idem princips tai liedz tajā notiekošajā tiesvedībā ņemt vērā 2006. gada telefonsarunu, jo šī telefonsaruna jau bija skaidri norādīta Vācijas konkurences iestādes 2014. gada lēmumā. Šī tiesa turklāt jautā, vai, ņemot vērā Tiesas judikatūru, ne bis in idem princips ir piemērojams pārkāpuma konstatēšanas procedūrā, kurā, ņemot vērā uzņēmuma dalību valsts iecietības programmā, naudas sods nav piemērots.
Atbildot uz šiem jautājumiem, Tiesa, izskatot lietu virspalātas sastāvā, precizē ne bis in idem principu vienlaicīgās vai secīgās procedūrās konkurences tiesībās attiecībā uz vienu un to pašu pret konkurenci vērsto rīcību vairākās dalībvalstīs.
Tiesas vērtējums
Tiesa vispirms atgādina, ka atbilstoši Hartas 50. pantā nostiprinātajam ne bis in idem principam ir aizliegts par tiem pašiem nodarījumiem to pašu personu kumulatīvi saukt pie – šī panta izpratnē – krimināltiesiska rakstura atbildības un piemērot krimināltiesiska rakstura sodus.
Konkurences tiesību jomā minētais princips konkrētāk aizliedz kādu uzņēmumu atkārtoti sodīt vai ierosināt lietu par pretkonkurences rīcību, par kuru tas ir sodīts, vai saistībā ar kuru ar iepriekšēju lēmumu, kurš vairs nav pārsūdzams, ir ticis atzīts, ka uzņēmums nav atbildīgs par šo rīcību. Uz ne bis in idem principa piemērošanu konkurences tiesību jomas procedūrās ir attiecināms dubultnosacījums, proti, pirmkārt, ir jāpastāv iepriekšējam galīgam lēmumam (bis nosacījums) un, otrkārt, uz to pašu rīcību ir jābūt attiecinātam iepriekšējam lēmumam un vēlākai saukšanai pie atbildības vai nolēmumiem (idem nosacījums).
Tā kā Vācijas konkurences iestādes 2014. gada lēmums ir iepriekšējs galīgs lēmums, kas ir pieņemts pēc lietas būtības vērtējuma, Austrijas konkurences iestādes īstenotās procedūras gadījumā bis nosacījums ir izpildīts.
Runājot par idem nosacījumu, atbilstošais kritērijs, lai novērtētu viena un tā paša pārkāpuma pastāvēšanu, ir faktiskā sastāva identiskums, lai kāda arī būtu tā juridiskā kvalifikācija valsts tiesībās vai aizsargātās tiesiskās intereses. Pretkonkurences rīcības identiskums ir jāizvērtē, ņemot vērā konkrēto teritoriju, preču tirgu un laikposmu, kurā attiecīgās rīcības mērķis vai sekas bija nepieļaut, ierobežot vai izkropļot konkurenci.
Līdz ar to iesniedzējtiesai, pamatojoties uz visu atbilstošo apstākļu vērtējumu, ir jāpārbauda, vai Vācijas konkurences iestādes 2014. gada lēmumā bija konstatēta un sodīta attiecīgā aizliegtā vienošanās, ņemot vērā tās pretkonkurences mērķi vai sekas ne tikai Vācijas, bet arī Austrijas teritorijā. Ja tas tā būtu, citi procesi saukšanai pie atbildības un attiecīgā gadījumā citi sodi par LESD 101. panta un atbilstošo Austrijas tiesību normu pārkāpumu, ņemot vērā aizliegto vienošanos Austrijas teritorijā, būtu Hartas 50. pantā garantēto pamattiesību ierobežojums.
Šāds ierobežojums turklāt nevar tikt attaisnots atbilstoši Hartas 52. panta 1. punktam. Šajā tiesību normā tostarp ir paredzēts, ka visiem Hartā atzīto tiesību un brīvību izmantošanas ierobežojumiem faktiski ir jāatbilst Savienības atzītiem vispārējas nozīmes mērķiem vai vajadzībai aizsargāt citu personu tiesības un brīvības.
Protams, ciktāl LESD 101. pantā paredzētā aizlieguma slēgt aizliegtas vienošanās mērķis ir nodrošināt neizkropļotu konkurenci iekšējā tirgū, Hartas 50. pantā garantētā ne bis in idem principa ierobežošana, kas izriet no divu valstu konkurences iestāžu īstenoto procesu saukšanai pie atbildības un krimināltiesiska rakstura sodu kumulēšanas, var būt attaisnojama saskaņā ar Hartas 52. panta 1. punktu, ja šiem procesiem un sodiem ir izvirzīti vēl papildu mērķi, kas attiecīgā gadījumā var attiekties uz šīs pašas attiecīgās rīcības, kas veido pārkāpumu, atšķirīgiem aspektiem. Tomēr gadījumā, ja divas valstu konkurences iestādes ierosinātu procesu saukšanai pie atbildības un sodītu par vieniem un tiem pašiem faktiem, lai nodrošinātu, ka tiek ievērots aizliegums slēgt aizliegtas vienošanās saskaņā ar LESD 101. pantu un attiecīgajām valsts tiesību normām, kurās ir aizliegts slēgt aizliegtas vienošanās, kas var ietekmēt tirdzniecību starp dalībvalstīm LESD 101. panta izpratnē, šīm abām iestādēm būtu viens un tas pats mērķis nodrošināt, lai konkurence iekšējā tirgū netiek izkropļota. Šāda procesu saukšanai pie atbildības un sodu kumulēšana neatbilstu Savienības atzītam vispārējo interešu mērķim, tādējādi to arī nevar attaisnot saskaņā ar Hartas 52. panta 1. punktu.
Runājot par attiecībā uz Nordzucker ierosināto Austrijas konkurences iestādes procedūru, Tiesa visbeidzot apstiprina, ka tādai konkurences tiesību īstenošanas procedūrai, kurā Nordzucker dalības valsts iecietības programmā dēļ var vienīgi konstatēt šo tiesību pārkāpumu, arī var tikt piemērots ne bis in idem princips.
Tā kā ne bis in idem princips ir cieši saistīts ar res judicata principu, tā mērķis ir nodrošināt tiesisko drošību un taisnīgumu, nodrošinot, ka tad, ja fiziska vai juridiska persona ir saukta pie atbildības un attiecīgā gadījumā arī sodīta, šī persona var būt droša, ka tā netiks atkārtoti saukta pie atbildības par to pašu pārkāpumu. No tā izriet, ka kriminālvajāšanas sākšana pati par sevi var ietilpt ne bis in idem principa piemērošanas jomā neatkarīgi no tā, vai par šo kriminālvajāšanu faktiski ir ticis piemērots sods.