62022CJ0652_RES
Lieta C‑652/22
Kolin Inşaat Turizm Sanayi ve Ticaret AȘ
pret
Državna komisija za kontrolu postupaka javne nabave
(Visoki upravni sud lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (virspalāta) 2024. gada 22. oktobra spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Publiskais iepirkums Eiropas Savienībā – Direktīva 2014/25/ES – 43. pants – Ekonomikas dalībnieki no trešām valstīm, kuras nav noslēgušas tādu starptautisku nolīgumu ar Savienību, kas uz savstarpīguma un vienlīdzības pamata nodrošinātu piekļuvi publiskā iepirkuma tirgiem – Šo ekonomikas dalībnieku tiesību uz “tikpat labvēlīgu attieksmi” neesamība – Šāda ekonomikas dalībnieka dalība publiskā iepirkuma procedūrā – Direktīvas 2014/25 nepiemērojamība – Lūguma sniegt prejudiciālu nolēmumu par šīs direktīvas noteikumu interpretāciju saistībā ar prasību, ko cēlis minētais ekonomikas dalībnieks, nepieņemamība
Prejudiciālie jautājumi – Pieņemamība – Robežas – Iepirkuma procedūras ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs – Direktīva 2014/25 – Piemērošanas joma – Ekonomikas dalībnieki no trešām valstīm, kuras nav noslēgušas ar Savienību starptautisku nolīgumu, kas nodrošinātu vienlīdzīgu un savstarpēju piekļuvi publiskā iepirkuma tirgiem – Šo ekonomikas dalībnieku tiesību uz tikpat labvēlīgu attieksmi neesamība – Šāda ekonomikas dalībnieka dalība publiskā iepirkuma procedūrā dalībvalstī – Direktīvas 2014/25 nepiemērojamība – Valsts iestāžu kompetences atzīt, ka minētajam ekonomikas dalībniekam ir piemērojamas šo direktīvu transponējošās valsts tiesību normas, neesamība – Pamatlietas atrisināšanai lūgtās interpretācijas nepieciešamības neesamība – Nepieņemamība
(LESD 267. pants; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2014/25 36. un 76. pants)
(skat. 38., 41.–48., 51.–61., 65., 67.–69. punktu un rezolutīvo daļu)
Rezumējums
Tiesa, lemjot virspalātā, atzīst par nepieņemamu Visoki upravni sud (Augstā administratīvā tiesa, Horvātija) iesniegto lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu, jo Direktīvas 2014/25 (
1
) tiesību normas, kuru interpretāciju ir lūgusi šī valsts tiesa, nav piemērojamas to trešo valstu ekonomikas dalībniekiem, kas nav noslēgušas tādu starptautisku nolīgumu ar Eiropas Savienību, kurš nodrošinātu vienlīdzīgu un savstarpēju piekļuvi publiskā iepirkuma tirgiem. Turklāt Tiesa uzskata, ka šo direktīvu transponējošās valsts tiesību normas dalībvalsts iestādes nevarot padarīt par piemērojamām šiem ekonomikas dalībniekiem, jo pretējā gadījumā netiktu ievērota Savienības ekskluzīvā kompetence kopējās tirdzniecības politikas jomā.
2020. gada septembrī atbilstoši Horvātijas tiesībām iedibinātā sabiedrība HŽ Infrastruktura
d.o.o. (turpmāk tekstā – “līgumslēdzēja iestāde”) sāka publiskā iepirkuma procedūru dzelzceļa infrastruktūras būvniecībai, kas savieno divas apdzīvotas vietas Horvātijā, piešķirot līguma slēgšanas tiesības saskaņā ar kritēriju par saimnieciski visizdevīgāko piedāvājumu. Atbilstoši norādījumiem, kurus līgumslēdzēja iestāde sniedza pretendentiem, tiem bija jāpierāda tehniskās un profesionālās spējas, iesniedzot dokumentu, kas apliecina, ka pēdējo desmit gadu laikā pirms minētās procedūras sākšanas šie pretendenti ir veikuši dzelzceļa vai autoceļu infrastruktūras būvniecības darbus.
2022. gada janvārī līgumslēdzēja iestāde nolēma piešķirt attiecīgās līguma slēgšanas tiesības Strabag grupai, kurā ietilpst trīs sabiedrības, kuras iedibinātas atbilstoši Austrijas, Horvātijas un Čehijas tiesībām. Kolin Inşaat Turizm Sanayi ve Ticaret AȘ (turpmāk tekstā – “Kolin”), atbilstoši Turcijas tiesībām iedibināta sabiedrība, kas bija viens no pretendentiem, lēmumu par līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu pārsūdzēja Državna komisija za kontrolu postupaka
javne nabave (Publisko iepirkumu procedūru uzraudzības valsts komisija, Horvātija; turpmāk tekstā – “uzraudzības komisija”). Uzraudzības komisija, uzskatot, ka nebija pienācīgi pierādīts, ka Strabag grupai bija prasītās tehniskās un profesionālās spējas, atcēla lēmumu par attiecīgā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu.
Pēc šīs atcelšanas līgumslēdzēja iestāde lūdza Strabag grupai iesniegt papildinātu veikto būvdarbu sarakstu, kam pievienots apliecinājums par šo būvdarbu atbilstību un pabeigšanu. Strabag grupa iesniedza prasīto sarakstu, kam bija pievienots apliecinājums, kurā bija jauna atsauce uz pārējo būvdarbu veikšanu. Pēc piedāvājumu pārskatīšanas un atkārtotas novērtēšanas līgumslēdzēja iestāde 2022. gada aprīlī pieņēma jaunu lēmumu par pamatlietā aplūkotā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu Strabag grupai. Tā uzskatīja, ka jaunā atsauce pati par sevi bija pietiekama, lai pierādītu, ka šai grupai bija prasītās tehniskās un profesionālās spējas.
Kolin, apgalvojot, ka līgumslēdzējas iestādes iniciatīva uzaicināt Strabag grupu papildināt tās būvdarbu sarakstu bija prettiesiska, šo jauno līguma tiesību piešķiršanas lēmumu pārsūdzēja uzraudzības komisijā. Tā noraidīja šo sūdzību, pamatojoties uz to, ka neviena valsts tiesību norma neliedz Strabag grupai papildināt būvdarbu sarakstu ar norādi par citiem veiktajiem būvdarbiem, kuri tajā sākotnēji nebija norādīti, jo Horvātijas Publisko iepirkumu likums ļauj līgumslēdzējai iestādei aicināt pretendentu papildināt vai paskaidrot iesniegtos pierādījumus (
2
).
Tālab Kolin cēla prasību atcelt uzraudzības komisijas lēmumu Horvātijas Augstajā administratīvajā tiesa, kas ir iesniedzējtiesa. Ņemot vērā Direktīvas 2014/25 36. un 76. pantu, šai tiesai ir šaubas par līgumslēdzējas iestādes iespēju pēc tam, kad uzraudzības komisija ir atcēlusi tās pirmo lēmumu par attiecīgā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, ņemt vērā papildu dokumentus par grupas tehniskajām un profesionālajām spējām, kuri nebija iekļauti šīs grupas iesniegtajā sākotnējā piedāvājumā un kurus tā bija iesniegusi pēc šīs līgumslēdzējas iestādes lūguma. Līdz ar to iesniedzējtiesa nolēma vērsties Tiesā ar vairākiem prejudiciāliem jautājumiem par šo tiesību normu interpretāciju.
Tiesas vērtējums
Ciktāl valsts tiesas uzdotie jautājumi attiecas uz Savienības tiesību interpretāciju, Tiesai principā ir pienākums pieņemt nolēmumu. Tiesai tomēr ir jāizvērtē apstākļi, kādos valsts tiesa tajā vērsusies, lai pārbaudītu savu kompetenci vai tai iesniegtā lūguma pieņemamību. Tiesai tostarp var nākties pārbaudīt, vai Savienības tiesību normas, uz kurām attiecas prejudiciālie jautājumi, ir piemērojamas pamatlietā. Ja tas tā nav, šīm tiesību normām nav nozīmes šī strīda atrisināšanā un lūgtais prejudiciālais nolēmums nav nepieciešams, lai iesniedzējtiesa varētu taisīt spriedumu, līdz ar to šie jautājumi jāatzīst par nepieņemamiem.
Pirmām kārtām, Tiesa mēģina pārbaudīt, vai prasību, ko dalībvalsts tiesā cēlis trešās valsts, šajā gadījumā Turcijas Republikas, ekonomikas dalībnieks, lai apstrīdētu dalībvalstī pieņemto lēmumu par publiskā iepirkuma līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, var izskatīt, ņemot vērā Savienības likumdevēja ieviestos noteikumus publiskā iepirkuma jomā, piemēram, Direktīvas 2014/25 36. un 76. pantu, uz kuriem attiecas uzdotie prejudiciālie jautājumi.
Šajā ziņā Tiesa vispirms norāda, ka Savienībai attiecībā uz dažām trešām valstīm ir saistoši starptautiski nolīgumi, it īpaši Pasaules Tirdzniecības organizācijas Nolīgums par valsts iepirkumu (“NVI”) (
3
), kas uz savstarpīguma un vienlīdzības pamata nodrošina Savienības ekonomikas dalībnieku piekļuvi publiskā iepirkuma tirgiem šajās trešajās valstīs un minēto trešo valstu ekonomikas dalībnieku piekļuvi publiskā iepirkuma tirgiem Savienībā. Šīs Savienības starptautiskās saistības ir atspoguļotas Direktīvas 2014/25 43. pantā, nosakot, ka, ciktāl tas paredzēts NVI vai citos starptautiskos nolīgumos, kuri ir saistoši Savienībai, dalībvalstu līgumslēdzējiem to trešo valstu ekonomikas dalībniekiem, kas ir šāda nolīguma puses, jānodrošina tikpat labvēlīga attieksme kā Savienības ekonomikas dalībniekiem. Šīs trešo valstu ekonomikas dalībnieku tiesības uz tikpat labvēlīgu attieksmi nozīmē, ka tie var atsaukties uz šīs direktīvas noteikumiem.
Citas trešās valstis, tostarp Turcijas Republika, līdz šim ar Savienību nav noslēgušas tādu starptautisku nolīgumu kā Direktīvas 2014/25 43. pantā minētie. Attiecībā uz šo trešo valstu ekonomikas dalībniekiem Tiesa norāda, ka, lai gan Savienības tiesībām nav pretrunā tas, ka šiem ekonomikas dalībniekiem, nepastāvot Savienības veiktiem izslēgšanas pasākumiem, ir atļauts piedalīties publiskā iepirkuma procedūrā, kuru reglamentē Direktīva 2014/25, tās savukārt nepieļauj, ka minētie dalībnieki, piedaloties šādā procedūrā, varētu atsaukties uz direktīvu un tādējādi pieprasīt vienlīdzīgu attieksmi pret to piedāvājumu salīdzinājumā ar piedāvājumiem, ko iesnieguši dalībvalstu pretendenti un to trešo valstu pretendenti, kuras ar Savienību ir noslēgušas šīs direktīvas 43. pantā minēto starptautisku nolīgumu. Proti, to trešo valstu ekonomikas dalībnieku, kuras nav noslēgušas šādu starptautisku nolīgumu ar Savienību, iekļaušana Direktīvas 2014/25 piemērošanas jomā, tiem dotu tiesības uz tikpat labvēlīgu attieksmi, neievērojot šīs direktīvas 43. pantu, kurā šo tiesību izmantošana ir ierobežota ar to trešo valstu ekonomikas dalībniekiem, kuras ar Savienību ir noslēgušas tādu starptautisku nolīgumu šīs tiesību normas izpratnē.
Tālab tiesības, kas Direktīvas 2014/25 45. panta 1. punktā “visiem ieinteresētiem ekonomikas dalībniekiem” piešķirtas, lai iesniegtu piedāvājumu atklātā publiskā iepirkuma procedūrā Savienībā, neattiecas uz ekonomikas dalībniekiem no trešām valstīm, kuras nav noslēgušas šādu starptautisku nolīgumu ar Savienību. Tas arī nenozīmē, ka šiem ekonomikas dalībniekiem, ja tiem ir atļauts piedalīties šādā procedūrā, būtu tiesības atsaukties uz šo direktīvu. Tādejādi tādā situācijā kā pamatlietā, ko raksturo Turcijas ekonomikas dalībnieka dalība, kurai ir piekritusi līgumslēdzēja iestāde, publiskā iepirkuma procedūrā, ko reglamentē Direktīva 2014/25, šis dalībnieks, lai apstrīdētu lēmumu par attiecīgā līguma slēgšanas tiesību piešķiršanu, nevar atsaukties uz šīs direktīvas 36. un 76. pantu.
Otrām kārtām, Tiesa pārbauda, vai uzdotie jautājumi, kas attiecas uz šo Direktīvas 2014/25 pantu interpretāciju, tomēr ir pieņemami, ņemot vērā apstākli, ka Horvātijas tiesību aktu normas, ar kurām transponēti minētie panti, tiek interpretētas kā vienādi piemērojamas visiem Savienības un trešo valstu pretendentiem un tādējādi attiecīgais Turcijas ekonomikas dalībnieks uz tām var atsaukties.
Šajā ziņā Tiesa atgādina, ka atbilstoši judikatūrai, protams, ir pieņemami lūgumi sniegt prejudiciālu nolēmumu par Savienības tiesību normu interpretāciju situācijās, kuras neietilpst Savienības tiesību piemērošanas jomā, bet kurās šīs tiesību normas, negrozot to priekšmetu vai tvērumu, ir kļuvušas piemērojamas ar tiešu un beznosacījumu atsauci valsts tiesībās. Šādās situācijās Savienības tiesību sistēmas interesēs acīmredzami ir atbilstīgi interpretēt no Savienības tiesībām pārņemtās normas.
Tomēr šī judikatūra nav piemērojama, ja valsts tiesību normas, ar kurām transponē direktīvu, dalībvalsts iestādes ir padarījušas par piemērojamām, neievērojot Savienības ekskluzīvo kompetenci. Tas šajā gadījumā ir attiecināms uz tādu trešo valstu ekonomikas dalībnieku dalību publiskā iepirkuma procedūrās, kuras nav noslēgušas starptautisku nolīgumu ar Savienību par vienlīdzīgu un savstarpēju piekļuvi šiem iepirkuma tirgiem.
LESD 207. pantā paredzētā kopējas tirdzniecības politika, attiecībā uz kuru Savienībai ir ekskluzīva kompetence saskaņā ar LESD 3. panta 1. punkta e) apakšpunktu, attiecas uz tirdzniecību ar trešām valstīm un aptver ikvienu Savienības aktu, kas galvenokārt domāts, lai veicinātu, atvieglotu vai reglamentētu šo tirdzniecību, un kam ir tieša un tūlītēja ietekme uz šo tirdzniecību. Jebkurš vispārpiemērojams tiesību akts, kura īpašais mērķis ir paredzēt noteikumus, ar kādiem trešās valsts ekonomikas dalībnieki var piedalīties publiskā iepirkuma procedūrās Savienībā, var tieši un tūlītēji ietekmēt preču un pakalpojumu tirdzniecību starp Savienību un šo trešo valsti, līdz ar to tas ietilpst Savienības ekskluzīvajā kompetencē atbilstoši šai tiesību normai (
4
).
Tiesa piebilst, ka, lai gan kopējā tirdzniecības politika savukārt neietver starptautisko nolīgumu apspriešanu un noslēgšanu transporta jomā (
5
) un tātad tā nevar pilnībā aptvert jautājumu par trešo valstu ekonomikas dalībnieku piekļuvi Direktīvā 2014/25 minētajiem nozaru publiskā iepirkuma tirgiem, tomēr tāda nolīguma noslēgšana, ar kuru tiek nodrošināta šāda piekļuve, arī ietilpst Savienības ekskluzīvajā, proti, LESD 3. panta 2. punktā paredzētajā kompetencē.
Tādējādi vienīgi Savienības kompetencē ir veikt likumdošanas funkciju un līdz ar to pieņemt juridiski saistošu vispārpiemērojamu tiesību aktu par tādas trešās valsts ekonomikas dalībnieku piekļuvi publiskā iepirkuma procedūrām, kura nav noslēgusi starptautisku nolīgumu ar Savienību par vienlīdzīgu un savstarpēju piekļuvi publiskā iepirkuma tirgiem.
Tālab Tiesa konstatē, ka valsts iestāžu kompetencē nav atzīt, ka trešo valstu ekonomikas dalībniekiem, kuriem līgumslēdzēja iestāde būtu atļāvusi piedalīties publiskā iepirkuma procedūrā attiecīgajā dalībvalstī, ir piemērojamas valsts tiesību normas, ar kurām transponēti Direktīvā 2014/25 ietvertie noteikumi, jo pretējā gadījumā netiktu ievērota Savienības ekskluzīvā kompetence. Līdz ar to Tiesa uzskata, ka Direktīvas 2014/25 36. un 76. panta interpretācijai nekādā ziņā nav nozīmes risinājumam pamatlietā, un atzīst lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu par nepieņemamu.
(
1
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva 2014/25/ES (2014. gada 26. februāris) par iepirkumu, ko īsteno subjekti, kuri darbojas ūdensapgādes, enerģētikas, transporta un pasta pakalpojumu nozarēs, un ar ko atceļ Direktīvu 2004/17/EK (OV 2014, L 94, 243. lpp.).
(
2
)	Zakon o javnoj nabavi (Publisko iepirkumu likums), redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, 263. panta 2. punkts.
(
3
)	Nolīgums ir apstiprināts ar Padomes Lēmumu 94/800/EK (1994. gada 22. decembris) par daudzpusējo sarunu Urugvajas kārtā (no 1986. gada līdz 1994. gadam) panākto nolīgumu slēgšanu Eiropas Kopienas vārdā jautājumos, kas ir tās kompetencē (OV 1994, L 336, 1. lpp.).
(
4
)	Šī ekskluzīvā kompetence ir atspoguļota Direktīvas 2014/25 86. pantā, atbilstoši kam Savienībai, nevis dalībvalstīm ir piešķirta kompetence atlikt vai ierobežot šīs trešās valsts uzņēmumu dalību Savienības publiskā iepirkuma procedūrās.
(
5
)	Kā izriet no LESD 207. panta 5. punkta.