62023CJ0264_RES
Дело C‑264/23
Booking.com BV_иBooking.com (Deutschland) GmbH,
срещу
25hours Hotel Company Berlin GmbH и др.
(Преюдициално запитване, отправено от Rechtbank Amsterdam)
Решение на Съда (втори състав) от 19 септември 2024 година
„Преюдициално запитване — Конкуренция — Член 101 ДФЕС — Споразумения между предприятия — Договори, сключени между онлайн платформа за хотелски резервации и хотели — Клаузи за паритет на цените — Съпътстващо ограничение — Групово освобождаване — Вертикални споразумения — Регламент (ЕС) № 330/2010 — Член 3, параграф 1 — Определяне на съответния пазар“
Преюдициални въпроси — Допустимост — Необходимост от преюдициално решение и релевантност на повдигнатите въпроси — Преценка от националния съд — Презумпция за релевантност на поставените въпроси — Иск за поправяне на вредите, причинени от нарушения на правилата на конкуренцията — Доказателствена стойност, която националният съд може да признае на постановените в друга държава членка окончателни решения — Липса на последици
(член 267 ДФЕС; член 9, параграфи 2 и 3 от Директива 2014/104 на Европейския парламент и на Съвета)
(вж. т. 33—40)
Картели — Нарушаване на конкуренцията — Съпътстващо ограничение — Понятие — Ограничаване, необходимо за реализирането на главна сделка, която няма антиконкурентен характер — Обективен и пропорционален характер — Преценка на обективния характер — Условия, различни от тези, които се изискват за целите на ползването от освобождаване
(член 101, параграфи 1 и 3 ДФЕС)
(вж. т. 51—53, 55—58, 65 и 66)
Картели — Нарушаване на конкуренцията — Съпътстващо ограничение — Понятие — Ограничаване, необходимо за реализирането на главна сделка, която няма антиконкурентен характер — Обективен и пропорционален характер — Преценка на пропорционалността
(член 101, параграфи 1 и 3 ДФЕС)
(вж. т. 54)
Картели — Нарушаване на конкуренцията — Съпътстващо ограничение — Понятие — Ограничаване, необходимо за реализирането на главна сделка, която няма антиконкурентен характер — Обективен и пропорционален характер — Клауза за паритет на цените, съдържаща се в договорите между онлайн платформите за хотелски резервации и доставчиците на услуги за настаняване — Изключване
(член 101, параграф 1 ДФЕС)
(вж. т. 59—64, 72—73 и 75; т. 1 от диспозитива)
Картели — Забрана — Групово освобождаване — Вертикални споразумения — Регламент № 330/2010 — Условия — Съответен пазар — Определяне — Критерии — Заместимост на стоките или услугите от гледна точка на предлагането и от гледна точка на търсенето — Посреднически услуги, предоставяни от платформа за хотелски резервации при сделките, сключени между доставчици на услуги за настаняване и потребители — Конкретно разглеждане на заменяемостта на посочените услуги — Релевантни фактори — Вземане предвид на преценките на национален орган по конкуренция и на националните съдилища — Проверки, които трябва да извърши националният съд
(член 101, параграфи 1 и 3 ДФЕС; член 3, параграф 1 от Регламент № 330/2010 на Комисията)
(вж. т. 80, 82 и 85—90; т. 2 от диспозитива)
Резюме
Сезиран с преюдициално запитване от Rechtbank Amsterdam (Районен съд Амстердам, Нидерландия, наричан по-нататък „запитващата юрисдикция“), Съдът внася нови уточнения относно прилагането на посочения в член 101, параграф 1 ДФЕС принцип на забрана на картелите по отношение на клаузите за паритет на цените, използвани от Booking.com, подобно на други платформи за хотелски резервации, в договорите, сключени с доставчиците на услуги за настаняване. В случая Съдът приема, че такива клаузи не могат да се квалифицират като „съпътстващи ограничения“, които като такива не попадат в приложното поле на тази разпоредба, след което дава указания относно елементите на определянето на съответния продуктов пазар за целите на прилагането на Регламент за освобождаване № 330/2010 (
1
).
Booking.com BV, дружество по нидерландското право, свързва заведения за настаняване с клиенти посредством своята онлайн платформа за хотелски резервации booking.com срещу заплащането на комисиона от тези заведения за всяка резервация, извършена посредством тази платформа, и която не е отменена. Booking.com осъществява дейност на германския пазар от 2006 г. с подкрепата на германското си дъщерно дружество Booking.com (Deutschland).
До 2015 г. Booking.com е включвало в общите условия на споразуменията, сключени с доставчиците на услуги за настаняване, клауза, наречена „широка“ клауза за паритет, по силата на която последните не можели да предлагат на собствените си канали за продажба или на други канали, използвани от трети лица, включително конкурентни платформи, стаи на цена, по-ниска от предложената на уебсайта booking.com.
През 2015 г., Booking.com, съгласувано с френските, италианските и шведските органи по конкуренция, се ангажира да премахне тази широка клауза за паритет, за да я замени с така наречената „тясна“ клауза за паритет, която ограничавала забраната за доставчиците на услуги за настаняване да предлагат стаи на по-добри цени от предлаганите на неговия уебсайт Booking.com само за офертите, направени чрез собствените им канали за продажба.
С решение от 22 декември 2015 г., прието след консултация с Европейската комисия, Bundeskartellamt (Федерална служба за защита на конкуренцията, Германия) все пак приема, че подобна тясна клауза за паритет също противоречи на забраната на картелите в правото на Съюза и в германското право, и вследствие на това разпорежда на Booking.com да преустанови използването ѝ. С решение от 18 май 2021 г. Bundesgerichtshof (Федерален съд, Германия), сезиран с жалба от Федералната служба за защита на конкуренцията, отменя решението на Oberlandesgericht Düsseldorf (Висш областен съд Дюселдорф, Германия) от 4 юни 2019 г., с което частично е била уважена подадената от Booking.com жалба срещу решението на този орган. Той приема, без да отправя запитване до Съда, че тясната клауза за паритет значително ограничава конкуренцията на пазара на онлайн платформите за хотелски резервации, както и на пазара на хотелското настаняване. Подобна клауза не можела да се квалифицира като „съпътстващо ограничение“, тъй като не било доказано, че без нея рентабилността на Booking.com би била застрашена. Тази клауза не можела да се ползва и от освобождаване по силата на Регламент № 330/2010 или от каквото и да било друго освобождаване от забраната на картелите съгласно правото на Съюза и германското право.
В този контекст Booking.com сезира запитващата юрисдикция с иск да се установи по-специално, че използваните от него клаузи за паритет не нарушават член 101 ДФЕС. Тогава 63 германски хотелски заведения предявяват насрещен иск пред тази юрисдикция да установи, че Booking.com е нарушило член 101 ДФЕС, и от друга страна, да го осъди да заплати обезщетение за нарушение на член 101 ДФЕС.
Запитващата юрисдикция иска да се установи дали клаузите за паритет на цените, прилагани от онлайн платформите за хотелски резервации, трябва да се разглеждат като съпътстващи ограничения по смисъла на член 101, параграф 1 ДФЕС. В случай че тази квалификация следва да се отхвърли, запитващата юрисдикция счита, че тогава би възникнал въпросът дали тези клаузи могат да бъдат освободени на основание на Регламент № 330/2010. Това я кара да отправи запитване до Съда относно начина на определяне на пазара на разглежданите в настоящия случай продукти за целите на прилагането на този регламент.
Съображения на Съда
Най-напред, Съдът прави исканите уточнения относно приложното поле на забраната на картелите по член 101, параграф 1 ДФЕС. В това отношение, както следва от постоянната съдебна практика, ако поради своята неутралност или положителното си въздействие върху конкуренцията дадена сделка или дейност не се обхваща от предвидената в член 101, параграф 1 ДФЕС принципна забрана, тази забрана не важи и за ограничаването на търговската самостоятелност на един или повече участници в тази сделка, което на пръв поглед би могло да изглежда антиконкурентно, ако това ограничаване е съпътстващо спрямо посочената сделка.
За да може антиконкурентно ограничение да бъде квалифицирано като „съпътстващо“, следва да се провери, първо, дали реализирането на основната сделка би било невъзможно при липсата на въпросното ограничение, с уточнението, че фактът, че посочената сделка е станала просто по-трудно осъществима или не така изгодна при липсата на разглежданото ограничение, не прави ограничението „обективно необходимо“ за реализирането на основната сделка. Второ, въпросното ограничение трябва да бъде пропорционално на целите, които стоят в основата на основната сделка.
В този контекст е важно да се уточни, че трябва да се прави разграничение между понятието „съпътстващи ограничения“, както е разгледано в рамките на член 101, параграф 1 ДФЕС, и освобождаването, основано на член 101, параграф 3 ДФЕС. Всъщност, за разлика от последното, обективната необходимост от дадено ограничение по отношение на основната сделка не предполага претегляне на положителните за конкуренцията и антиконкурентните последици от дадено споразумение, а определяне дали в конкретната рамка на тази сделка въпросното ограничение е абсолютно необходимо за реализирането на същата. Макар по принцип само запитващата юрисдикция да е компетентна да установи, като вземе предвид всички представени ѝ факти, дали условията, позволяващи да се установи наличието на съпътстващо ограничение, са изпълнени, това не променя факта, че Съдът е оправомощен да ѝ даде указания, от които тя да се ръководи при разглеждането на тези условия.
В случая Съдът отбелязва, че макар предоставянето на услуги за онлайн резервация на хотели да е имало неутрален, дори положителен ефект върху конкуренцията, за сметка на това не е доказано, че както широките, така и тесните клаузи за паритет са обективно необходими за осъществяването на тази основна сделка и са пропорционални на преследваната от нея цел. Всъщност, макар широките клаузи за паритет очевидно да пораждат значителен ограничителен ефект, тесните клаузи за паритет, несъмнено по-малко ограничителни, също не биха могли да се считат за обективно необходими, за да се гарантира икономическата жизнеспособност на платформата за хотелски резервации.
Фактът, ако се приеме за доказан, че тези клаузи целят да се борят с евентуални явления на гратисчийство и са абсолютно необходими, за да се гарантира повишаването на ефективността или да се осигури търговският успех на посочените услуги, не позволява посочените клаузи да се квалифицират като „съпътстващи ограничения“.
В този контекст Съдът припомня, че проверката на обективната необходимост от дадено ограничение може по-специално да се основава на условен анализ, позволяващ да се провери по какъв начин услугите биха функционирали при липсата на клаузата за паритет. В това отношение той отбелязва, че дейността на Booking.com не е била застрашена в държавите членки, в които тези клаузи са били забранени.
С оглед на изложените по-горе съображения, на следващо място Съдът трябва да уточни посочените в Регламент № 330/2010 условия за освобождаване на някои споразумения на основание член 101, параграф 3 ДФЕС. Запитващата юрисдикция изхожда от предпоставката, че клаузите за паритет на цените се вписват в рамките на „вертикално споразумение“, сключено между Booking.com и различните доставчици на услуги за настаняване. Тези споразумения се ползват от освобождаване, ако отговарят на определени условия, сред които е прагът от 30 % пазарен дял, притежаван от съответния оператор.
В това отношение Съдът припомня, че за да се определи съответният продуктов пазар, следва да се провери дали продуктите или услугите, които са част от един и същ пазар, са взаимозаменяеми или заместими помежду си от потребителите.
В случая следва да се провери дали други видове посреднически услуги и други канали за продажба могат да заместят предоставяните от Booking.com услуги както от гледна точка на доставчиците на услуги за настаняване, така и от гледна точка на крайните клиенти, макар тези канали да имат различни характеристики и да не предлагат същите функции за търсене и сравняване на офертите. Съдът подчертава, че определянето на релевантния пазар зависи от задълбочена фактическа проверка, която само запитващата юрисдикция може да извърши, още повече когато, както в настоящия случай, на Съда са предоставени малко данни.
За тази цел запитващата юрисдикция следва да вземе предвид всички представени ѝ доказателства. В този контекст преценките на Федералната служба за защита на конкуренцията и на съдебните органи в Германия относно определянето на съответния продуктов пазар са част от особено релевантните контекстуални елементи.
Запитващата юрисдикция обаче трябва да определи дали подобно определяне на пазара, което отчита специфичните характеристики на „договорните услуги“, предлагани от платформите за хотелски резервации, както от гледна точка на доставчиците на услуги за настаняване, така и от гледна точка на крайните клиенти, е опорочено от някаква грешка в анализа или почива на погрешни констатации.
(
1
)	Регламент (ЕС) № 330/2010 на Комисията от 20 април 2010 година за прилагането на член 101, параграф 3 [ДФЕС] относно категориите вертикални споразумения и съгласувани практики (ОВ L 102, 2010 г., стр. 1).