61996CJ0370_DA
Parter
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Parter
I sag C-370/96,
angaaende en anmodning, som Diikitiko Efetio, Thessaloniki (Graekenland), i medfoer af EF-traktatens artikel 177 har indgivet til Domstolen for i den for naevnte ret verserende sag,
Covita AVE
mod
Elliniko Dimosio (den graeske stat),
"at opnaa en praejudiciel afgoerelse vedroerende fortolkningen af artikel 13 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1430/79 af 2. juli 1979 om godtgoerelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter (EFT L 175, s. 1), af artikel 5, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1697/79 af 24. juli 1979 om efteropkraevning af import- og eksportafgifter, der ikke er opkraevet hos debitor for varer, der er angivet til en toldprocedure, som medfoerer en forpligtelse til at betale saadanne afgifter (EFT L 197, s. 1), af artikel 3 og 5 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1854/89 af 14. juni 1989 om bogfoering af importafgifter og eksportafgifter, der udgoer en toldskyld, og om vilkaarene for betaling heraf (EFT L 186, s. 1) samt af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1591/92 af 22. juni 1992 om opkraevning af en udligningsafgift ved indfoersel af kirsebaer med oprindelse i Bulgarien (EFT L 168, s. 18),
har
DOMSTOLEN
(Anden Afdeling)
sammensat af afdelingsformanden, G. Hirsch (refererende dommer), og dommerne G.F. Mancini og R. Schintgen,
generaladvokat: N. Fennelly
justitssekretaer: fuldmaegtig L. Hewlett,
efter at der er indgivet skriftlige indlaeg af:
- Covita AVE ved advokat D. Savvopoulos, Giannitsa
- den graeske regering ved konsulent hos statens advokat G. Kanellopoulos, som befuldmaegtiget
- den franske regering ved kontorchef C. de Salins og fuldmaegtig Frédéric Pascal, begge Juridisk Tjeneste, Udenrigsministeriet, som befuldmaegtigede
- Det Forenede Kongeriges regering ved Assistant Treasury Solicitor J.E. Collins, som befuldmaegtiget
- Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber ved M. Kondou-Durande og M. Nolin, Kommissionens Juridiske Tjeneste, som befuldmaegtigede,
paa grundlag af retsmoederapporten,
efter at der i retsmoedet den 2. april 1998 er afgivet mundtlige indlaeg af Covita AVE ved advokat D. Savvopoulos, af den graeske regering ved G. Kanellopoulos og forskningsmedarbejder G. Karipsiadis, Direktoratet for EF-spoergsmaal, Udenrigsministeriet, som befuldmaegtiget, af den franske regering ved fuldmaegtig C. Vasak, Juridisk Tjeneste, Udenrigsministeriet, som befuldmaegtiget, af Det Forenede Kongeriges regering ved J.E. Collins og barrister S. Moore, og af Kommissionen ved M. Kondou-Durande,
og efter at generaladvokaten har fremsat forslag til afgoerelse den 28. maj 1998,
afsagt foelgende
Dom
Dommens præmisser
1 Ved dom af 24. oktober 1996, indgaaet til Domstolen den 25. november 1996, har Diikitiko Efetio, Thessaloniki, i medfoer af EF-traktatens artikel 177 forelagt tre praejudicielle spoergsmaal vedroerende fortolkningen af artikel 13 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1430/79 af 2. juli 1979 om godtgoerelse af eller fritagelse for import- eller eksportudgifter (EFT L 175, s. 1), af artikel 5, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1697/79 af 24. juli 1979 om efteropkraevning af import- og eksportafgifter, der ikke er opkraevet hos debitor for varer, der er angivet til en toldprocedure, som medfoerer en forpligtelse til at betale saadanne afgifter (EFT L 197, s. 1), af artikel 3 og 5 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1854/89 af 14. juni 1989 om bogfoering af importafgifter og eksportafgifter, der udgoer en toldskyld, og om vilkaarene for betaling heraf (EFT L 186, s. 1) samt af Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1591/92 af 22. juni 1992 om opkraevning af en udligningsafgift ved indfoersel af kirsebaer med oprindelse i Bulgarien (EFT L 168, s. 18).
2 Spoergsmaalene er blevet rejst under en sag mellem det graeske aktieselskab Covita AVE (herefter »Covita«), som siden begyndelsen af 1991 driver erhvervsvirksomhed bestaaende i industriel forarbejdning af kirsebaer og druer, og Den Hellenske Republik vedroerende efteropkraevning af udligningsafgiften ved indfoersel af kirsebaer med oprindelse i Bulgarien.
Faellesskabsretlige bestemmelser
3 Paa tidspunktet for sagens faktiske omstaendigheder bestemte Kommissionens forordning (EOEF) nr. 2587/91 af 26. juli 1991 om aendring af bilag I til Raadets forordning (EOEF) nr. 2658/87 om told- og statistiknomenklaturen og den faelles toldtarif (EFT L 259, s. 1) med hensyn til kirsebaers tarifering foelgende:
»0809 abrikoser, kirsebaer, ferskner (herunder nektariner), blommer og slaaen, friske:
...
0809 20 - kirsebaer: 0809 20 10 - - i perioden 1. maj til 15. juli 0809 20 90 - - i perioden 16. juli til 30. april.«
4 Artikel 2, stk. 1, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1035/72 af 18. maj 1972 om den faelles markedsordning for frugt og groensager (EFT 1972 II, s. 423) aendret flere gange, fastsaetter kvalitetsnormer for produkter, herunder kirsebaer, som i frisk tilstand skal leveres til forbrugeren. Bilag I til Kommissionens forordning (EOEF) nr. 899/87 af 30. marts 1987 om fastsaettelse af kvalitetsnormer for kirsebaer og jordbaer (EFT L 88, s. 17) indeholder en kvalitetsnorm for kirsebaer »af sorter (cultivarer) af arterne Prunus avium L., Prunus cerasus L. og krydsninger deraf, der er bestemt til levering i frisk tilstand til forbrugerne; de omfatter ikke kirsebaer til industriel forarbejdning«. Ved forordningen indfoeres fire kvalitetsklasser: klasse »Ekstra«, klasserne I, II og III.
5 Artikel 25, stk. 1, i forordning nr. 1035/72 bestemmer, at saafremt indgangsprisen for et produkt, indfoert fra et tredjeland, paa to paa hinanden foelgende markedsdage er mindst 0,6 regningsenheder lavere end referenceprisen, paalaegges der, bortset fra i undtagelsestilfaelde, en udligningsafgift.
6 Kommissionens forordning (EOEF) nr. 956/92 af 15. april 1992 om fastsaettelse af referencepriser for kirsebaer for produktionsaaret 1992 (EFT L 102, s. 27), fastsatte for disse varer i kvalitetsklasse I referenceprisen til 125,70 ECU/100 kg netto for juni 1992.
7 Den 22. juni 1992 udstedte Kommissionen forordning nr. 1591/92, hvis artikel 1 bestemmer foelgende:
»Ved indfoersel af kirsebaer med oprindelse i Bulgarien (KN-kode 0809 20) opkraeves der en udligningsafgift, hvis beloeb fastsaettes til 37,86 ECU/100 kg netto.«
Forordningen blev offentliggjort i De Europaeiske Faellesskabers Tidende af 23. juni 1992. I henhold til forordningens artikel 2 skulle den traede i kraft den 24. juni 1992.
8 Artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79 bestemmer:
»De kompetente myndigheder kan undlade at foretage efteropkraevning af import- eller eksportafgift, der ikke er opkraevet som foelge af en fejl, som de kompetente myndigheder selv har begaaet, og som debitor ikke med rimelighed kunne forventes at have opdaget, saafremt sidstnaevnte i forbindelse med toldangivelsen har handlet i god tro og overholdt samtlige bestemmelser i de gaeldende forskrifter.«
9 Artikel 13, stk. 1, i forordning nr. 1430/79, som aendret ved Raadets forordning (EOEF) nr. 3069/86 af 7. oktober 1986 (EFT L 286, s. 1), bestemmer:
»Godtgoerelse af eller fritagelse for importafgifter kan indroemmes, naar der foreligger andre saerlige forhold end dem, der er omhandlet i afdeling A til D, og der ikke er begaaet urigtigheder eller aabenlys forsoemmelse af den berettigede.
Det fastlaegges efter fremgangsmaaden i artikel 25, i hvilke situationer foerste afsnit kan bringes i anvendelse, og hvilke procedureregler der skal foelges med henblik herpaa. Der kan stilles saerlige betingelser for godtgoerelsen eller fritagelsen.«
10 Artikel 4 i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 3799/86 af 12. december 1986 om gennemfoerelsesbestemmelserne til artikel 4a, 6a, 11a og 13 i forordning nr. 1430/79 om godtgoerelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter (EFT L 352, s. 19) angiver de saerlige forhold, som ikke beror paa omstaendigheder, der skyldes urigtigheder eller aabenlys forsoemmelse fra den berettigedes side.
11 Artikel 1, stk. 2, i forordning nr. 1854/89 bestemmer:
»I denne forordning forstaas ved:
...
c) bogfoering: toldmyndighedernes opfoerelse i regnskabsregistrene eller paa anden maade af stoerrelsen af import- eller eksportafgifter, der udgoer toldskyld
...«
12 Forordningens artikel 5 bestemmer foelgende:
»Saafremt det afgiftsbeloeb, som foelger af en toldskyld, der ikke er bogfoert i henhold til artikel 3 og 4 eller er bogfoert for lavt i forhold til det lovligt skyldige beloeb, skal bogfoeringen af det afgiftsbeloeb, der skal opkraeves eller efteropkraeves, ske senest to dage efter det tidspunkt, hvor toldmyndigheden er blevet klar over situationen og kan beregne det lovligt skyldige beloeb og fastslaa, hvem der skal betale beloebet. Denne frist kan forlaenges efter artikel 4.«
Tvisten i hovedsagen
13 Covita paabegyndte den 28. maj 1992 indfoersel til Graekenland af friske kirsebaer med oprindelse i Bulgarien, som var bestemt til industriel forarbejdning.
14 For at sikre sig mod risikoen for at betale en udligningsafgift holdt Covita sig i daglig kontakt med Skidras toldkontor, hvor kirsebaerrene var toldangivet. Den 3. juli 1992 oplyste toldkontoret Covita om forordning nr. 1591/92, hvorefter Covita ophoerte med sine indfoersler. Forordningen var blevet meddelt det graeske landbrugsministerium af Kommissionen ved telexmeddelelse af 29. juni 1992. Landbrugsministeriet oversendte skrivelsen til toldkontoret i Skidra ved telexmeddelelse af 2. juli, som blev modtaget den 3. juli. Kommissionen oplyser i oevrigt, at den allerede den 23. juni 1992 havde afsendt en telefax til naevnte ministerium med oplysning om forordningens udstedelse.
15 Toldkontoret i Skidra kraevede i henhold til forordning nr. 1591/92 efterfoelgende af Covita en udligningsafgift paa i alt 83 580 760 GRD for indfoersel af kirsebaer med oprindelse i Bulgarien i tidsrummet 24. juni - 1. juli 1992.
16 Covita anlagde sag med henblik paa ophaevelse af disse afgiftsafgoerelser og gjorde gaeldende, at den udligningsafgift, som blev indfoert ved forordning nr. 1591/92, udelukkende rammer friske kirsebaer til spisebrug, der alene omfattes af kvalitetsnormer, og at paalaeggelsen af en efterfoelgende afgift tilsidesaetter princippet om beskyttelse af den berettigede forventning. Hovedsagen er blevet anket til Diikitiko Efetio, Thessaloniki, hvor den verserer. Denne retsinstans har besluttet at udsaette sagen og forelaegge Domstolen foelgende praejudicielle spoergsmaal:
»1) Kan udtrykkene 'saerlige omstaendigheder' og 'fejl, som de kompetente myndigheder selv har begaaet' i artikel 13 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1430/79, henholdsvis i artikel 5, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1697/79 fortolkes saaledes, at de, enten hver for sig eller begge i sammenhaeng og i forbindelse med andre regler eller principper, der har betydning for det foreliggende spoergsmaal, ogsaa omfatter det tilfaelde, at en importoer i god tro og med toldmyndighedens godkendelse importerede en vare fra et tredjeland, som blev bragt i omsaetning, uden at den i Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1591/92 omhandlede udligningsafgift blev betalt, naar dette forhold skyldtes, at den kompetente toldmyndighed ikke havde kendskab til denne forordning paa grund af en manglende mekanisme til rettidig underretning om udstedelse af en umiddelbart gaeldende faellesskabsretlig regel, eller paa grund af en mangelfuld koordinering mellem de involverede faellesskabsmyndigheder og de nationale myndigheder eller af en anden grund, der ikke har nogen sammenhaeng med en handling fra importoerens side, eller er forordningens udstedelse i sig selv alene tilstraekkelig til efterfoelgende at opkraeve udligningsafgiften?
2) Er de frister, der er fastsat i artikel 3 og 5 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1854/89 for bogfoering af toldskylden, praeklusive frister i den forstand, at toldmyndigheden efter deres udloeb ikke laengere maa bogfoere og opkraeve udligningsafgiften? Saafremt der ikke foreligger usaedvanlige forhold eller tilfaelde af force majeure, kan det da antages, at toldmyndigheden har overskredet den periode, inden for hvilken den med rimelighed kunne antages at handle, naar der er gaaet mere end fem maaneder fra det tidspunkt, hvor toldmyndigheden fik kendskab til situationen og var i stand til at beregne det skyldige beloeb?
3) Gaelder den omhandlede udligningsafgift kun for friske kirsebaer til spisebrug, eller gaelder den ogsaa for kirsebaer til industriel forarbejdning?«
Tredje spoergsmaal
17 Det tredje spoergsmaal boer behandles foerst, da det foerste og andet spoergsmaal kun er relevante, saafremt forordning nr. 1591/92 ogsaa finder anvendelse paa kirsebaer til industriel forarbejdning.
18 Covita har gjort gaeldende, at den kirsebaervarietet, selskabet indfoerer, er bestemt til industriel forarbejdning paa grund af sin karakter, og ikke omfattes af nogen kvalitetsnormer. Forordning nr. 1591/92 omhandler i sine betragtninger kirsebaer i kvalitetsklasse I. Foelgelig gaelder udligningsafgiften ifoelge forordningen kun for produkter, som omfattes af kvalitetsnormerne i kvalitetsklasse I. Covita har herved anfoert, at artikel 1 i forordning nr. 1591/92 vedroerer position 0809 20 i den kombinerede nomenklatur med benaevnelsen »kirsebaer«, og at bestemmelsen foer positionens KN-kode indeholder angivelsen »ex«. Denne angivelse indebaerer, at udligningsafgiften alene rammer en gruppe varer uden for denne position, nemlig kvalitetsklasse I.
19 Denne argumentation kan ikke tiltraedes. Forordning nr. 956/92 fastsaetter vel referenceprisen for kirsebaer for produktionsaaret 1992 for varer i kvalitetsklasse I, og forordningens tredje betragtning omhandler referenceprisen for kirsebaer i denne kvalitetsklasse.
20 Men som generaladvokaten har anfoert i punkt 18 i sit forslag til afgoerelse, er referenceprisen og indgangsprisen fastsat for produkter under en enkelt kvalitetsklasse, for at det sammenlignelige kan sammenlignes. Denne fastsaettelsesmetode kan derfor ikke bevirke, at udligningsafgiften som i henhold til artikel 25, stk. 1, i forordning nr. 1035/72 beregnes paa grundlag af forskellen mellem referenceprisen og den gennemsnitlige indgangspris alene rammer produkter i den paagaeldende kvalitetsklasse.
21 En saadan fortolkning vil snarere stride mod maalet med at indfoere en udligningsafgift, som er at forhindre, at der opstaar forstyrrelser paa faellesskabsmarkedet som foelge af, at der saelges varer fra tredjelande til unormalt lave priser (jf. kendelse af 5.2.1997, sag C-51/95 P, Unifruit Hellas mod Kommissionen, Sml. I, s. 727, praemis 21). Dette maal kan normalt kun naas, saafremt alle de paagaeldende vareklasser rammes af udligningsafgiften. Foelgelig maa det laegges til grund, at udligningsafgiften i henhold til artikel 25, stk. 1, i forordning nr. 1035/72 for at naa naevnte maal omfatter alle de naevnte produkter, medmindre en undtagelse herfra udtrykkeligt er fastsat i en bestemmelse.
22 Det maa fastslaas, at ordlyden af artikel 1 i forordning nr. 1591/92 omfatter kirsebaer med oprindelse i Bulgarien uden nogen sondring mellem kvalitetsklasserne. Angivelsen »ex« foer KN-koden i artikel 1 i forordning nr. 1591/92 kan derfor ikke fortolkes saaledes, at den indebaerer en undtagelse, der begraenser anvendelsesomraadet for udligningsafgiften til kirsebaer i kvalitetsklasse I.
23 Det tredje spoergsmaal maa derfor besvares med, at udligningsafgiften i forordning nr. 1591/92 ogsaa rammer kirsebaer til industriel forarbejdning.
Foerste spoergsmaal
24 Vedroerende fortolkningen af artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79 bemaerkes generelt, at i henhold til Domstolens faste praksis kan myndighederne kun paa tre betingelser undlade at foretage efteropkraevning (jf. navnlig dom af 1.4.1993, sag C-250/91, Hewlett Packard France, Sml. I, s. 1819, praemis 12 og 13, af 12.12.1996, forenede sager C-47/95 - C-50/95, C-60/95, C-81/95, C-92/95 og C-148/95, Olasagasti m.fl., Sml. I, s. 6579, praemis 32).
25 Foerst skal der vaere tale om afgifter, der ikke er opkraevet som foelge af en fejl begaaet af de kompetente myndigheder. Herved maa det paapeges, at debitors berettigede forventning kun omfattes af beskyttelsen i artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79, saafremt det er myndighederne selv, som er ansvarlige for det grundlag, som debitors forventning hvilede paa (jf. dom af 27.6.1991, sag C-348/89, Mecanarte, Sml. I, s. 3277, praemis 22 og 23). Desuden begaar de kompetente myndigheder en fejl, naar de, som Covita haevder i denne sag, har givet urigtige oplysninger, som har skabt en berettiget forventning hos debitor.
26 Dernaest skal den af de kompetente myndigheder begaaede fejl vaere af en saadan karakter, at den ikke med rimelighed kunne forventes at vaere opdaget af en godtroende debitor, trods den paagaeldendes erhvervserfaring og den agtpaagivenhed, han boer udvise. Der henvises herved til, at faellesskabsbestemmelserne om indfoerelse af en udligningsafgift obligatorisk offentliggoeres i De Europaeiske Faellesskabers Tidende. Fra Tidendes offentliggoerelse maa afgiften anses for at vaere bekendt af alle (jf. herved dom af 12.7.1989, sag 161/88, Binder, Sml. s. 2415, praemis 19). Det gaelder under alle omstaendigheder, naar en erhvervsdrivende, som indfoerer varer, er bekendt med, at der bestaar en overhaengende risiko for fastsaettelse af en udligningsafgift paa varerne. En saadan erhvervsdrivende kan ikke forvente, at et toldkontor oejeblikkeligt skal oplyse ham om afgiften, men maa ved laesning af de relevante Tidender sikre sig, hvilke EF-regler der finder anvendelse paa de transaktioner, han udfoerer. En saadan forpligtelse for den erhvervsdrivende til at holde sig orienteret udgoer ikke et urimeligt krav i forhold til meningen med at indfoere udligningsafgift, som er at forhindre forstyrrelser paa faellesskabsmarkedet samt at sikre en ensartet anvendelse af faellesskabsretten.
27 Det skal dog bemaerkes, som generaladvokaten har anfoert i punkt 31 i sit forslag til afgoerelse, at det ikke kan antages, at en erhvervsdrivende som Covita var bekendt med udstedelsen af forordning nr. 1591/92, saafremt selskabet kunne godtgoere, at den graeske version af Tidende dateret den 23. juni 1992 ikke paa dette tidspunkt var til raadighed paa Kontoret for De Europaeiske Faellesskabers Officielle Publikationer i Luxembourg. Saafremt det maatte blive bevist, at offentliggoerelsen af Tidende reelt var forsinket, er den afgoerende dato den, hvor det paagaeldende Tidende reelt var til raadighed (jf. dom af 25.1.1979, sag 98/78, Racke, Sml. s. 69, praemis 15).
28 Endelig skal debitor have overholdt samtlige gaeldende bestemmelser vedroerende toldangivelsen. Desuden bemaerkes, at det tilkommer den nationale ret i den konkrete sag at afgoere, om de tre betingelser i artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79 er opfyldt (jf. dommen i de forenede sager Olasagasti m.fl., a.st., praemis 36).
29 Med hensyn til fortolkningen af artikel 13 i forordning nr. 1430/79 udtales, at det fremgaar af bestemmelsens ordlyd, at godtgoerelse af eller fritagelse for importafgifter kan indroemmes paa to betingelser, nemlig at der foreligger saerlige forhold, og at den erhvervsdrivende ikke har begaaet urigtigheder eller aabenlys forsoemmelse.
30 Desuden maa det fremhaeves, at artikel 13 i forordning nr. 1430/79 og artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79 forfoelger det samme formaal, nemlig at begraense efteropkraevninger af import- eller eksportafgifter til tilfaelde, hvor en saadan opkraevning er berettiget, og hvor den er forenelig med et grundlaeggende princip, f.eks. princippet om beskyttelse af den berettigede forventning (jf. naevnte dom i sagen Hewlett Packard, praemis 46).
31 Under hensyn hertil kan det forhold, at en erhvervsdrivende i tiltro til en fejlagtig oplysning fra den kompetente myndighed under visse omstaendigheder anses for at udgoere en saerlig situation, som omhandlet i artikel 13 i forordning nr. 1430/79, selv om dette forhold ikke naevnes i forordning nr. 3799/86. Den opregning, forordningens artikel 4 giver af de saerlige forhold, som omhandles i artikel 13 i forordning nr. 1430/79, er nemlig ikke udtoemmende (jf. herved naevnte dom i sagen Hewlett Packard France, praemis 39 og 43).
32 Det bemaerkes dog med hensyn til den anden betingelse i artikel 13 i forordning nr. 1430/79, at betingelsen om, at fejlen skal kunne opdages, i artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79, svarer til betingelsen i artikel 13 i forordning nr. 1430/79 (jf. naevnte dom i sagen Hewlett Packard France, praemis 46).
33 Foelgelig fremgaar det allerede af praemis 25 og 26 ovenfor, at en erhvervsdrivende, som befinder sig i en situation som Covita, og som ved ikke at laese de relevante Tidender vedroerende de EF-regler, der skal anvendes paa de transaktioner, han udfoerer, maa anses for at have handlet forsoemmeligt, medmindre det godtgoeres, at den graeske udgave af forordning nr. 1591/92 ikke var til raadighed i det paagaeldende tidsrum.
34 Det foerste spoergsmaal maa derfor besvares med, at erhvervsdrivende, som har erfaring i import og eksport, og som bl.a. er bekendt med den overhaengende risiko for indfoerelse af en udligningsafgift, ikke, saafremt naevnte afgift faktisk indfoeres, kan paaberaabe sig artikel 5, stk. 2, i forordning nr. 1697/79, eller artikel 13 i forordning nr. 1430/79, saafremt vedkommende kunne goere sig bekendt med den faktiske indfoerelse af afgiften ved laesning af De Europaeiske Faellesskabers Tidende, men ikke har gjort det.
Andet spoergsmaal
35 Den nationale ret oensker med det andet spoergsmaal oplyst, om en erhvervsdrivende kan henvise til, at toldmyndighederne, som foretager efteropkraevningen af afgifterne, ikke har overholdt fristen i artikel 3 og 5 i forordning nr. 1854/89, og om det forhold, at der er gaaet mere end fem maaneder fra det tidspunkt, hvor toldmyndigheden fik kendskab til situationen og var i stand til at beregne det skyldige beloeb, indebaerer, at toldmyndighederne er afskaaret fra at foretage efteropkraevning af afgifterne.
36 Fristen i artikel 3 og 5 i forordning nr. 1854/89 har alene til formaal at sikre, at de kompetente myndigheder hurtigt og ensartet anvender de tekniske retningslinjer for bogfoering af importafgifter eller eksportafgifter. Toldmyndighedernes tilsidesaettelse af fristerne kan indebaere, at den paagaeldende medlemsstat skal betale renter til Faellesskaberne i forbindelse med overdragelsen af egne indtaegter i henhold til artikel 10 og 11 i Raadets forordning (EOEF, Euratom) nr. 1552/89 af 29. maj 1989 om gennemfoerelse af afgoerelse 88/376/EOEF, Euratom om ordningen for Faellesskabernes egne indtaegter (EFT L 155, s. 1). Det fremgaar heraf, at fristerne ikke ophaever toldmyndighedernes ret til at foretage efteropkraevning i henhold til bestemmelserne i forordning nr. 1697/79, idet artikel 2, stk. 1, i forordningen bestemmer, at en efteropkraevning kan foretages inden for en frist paa tre aar at regne fra bogfoeringstidspunktet for det beloeb, som oprindeligt blev opkraevet hos debitor, eller, hvis der ikke har fundet bogfoering sted, fra det tidspunkt, hvor toldskylden for den paagaeldende vare er opstaaet.
37 Det andet spoergsmaal maa derefter besvares med, at toldmyndighedernes tilsidesaettelse, ved efteropkraevning af udligningsafgift, af fristerne i artikel 3 og 5 i forordning nr. 1854/89 ikke ophaever de naevnte myndigheders ret til at foretage opkraevningen, saafremt denne foretages inden for fristen i artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 1697/79.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
38 De udgifter, der er afholdt af den graeske, den franske og Det Forenede Kongeriges regering samt af Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber, som har afgivet indlaeg for Domstolen, kan ikke erstattes. Da sagens behandling i forhold til hovedsagens parter udgoer et led i den sag, der verserer for den nationale ret, tilkommer det denne at traeffe afgoerelse om sagens omkostninger.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
kender
DOMSTOLEN
(Anden Afdeling)
vedroerende de spoergsmaal, der er forelagt af Diikitiko Efetio, Thessaloniki, ved dom af 24. oktober 1996, for ret:
1) Udligningsafgiften ifoelge Kommissionens forordning (EOEF) nr. 1591/92 af 22. juni 1992 om opkraevning af en udligningsafgift ved indfoersel af kirsebaer med oprindelse i Bulgarien rammer ogsaa kirsebaer til industriel forarbejdning.
2) En erhvervsdrivende, som har erfaring i import og eksport, og som bl.a. er bekendt med den overhaengende risiko for indfoerelse af en udligningsafgift, kan ikke, saafremt afgiften faktisk indfoeres, paaberaabe sig artikel 5, stk. 2, i Raadets forordning (EOEF) nr. 1697/79 af 24. juli 1979 om efteropkraevning af import- og eksportafgifter, der ikke er opkraevet hos debitor for varer, der er angivet til en toldprocedure, som medfoerer en forpligtelse til at betale saadanne afgifter, eller artikel 13 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1430/79 af 2. juli 1979 om godtgoerelse af eller fritagelse for import- eller eksportafgifter, saafremt vedkommende kunne goere sig bekendt med den faktiske indfoerelse af afgiften ved laesning af De Europaeiske Faellesskabers Tidende, men ikke har gjort det.
3) Toldmyndighedernes tilsidesaettelse, ved efteropkraevning af udligningsafgift, af fristen i artikel 3 og 5 i Raadets forordning (EOEF) nr. 1854/89 af 14. juni 1989 om bogfoering af importafgifter og eksportafgifter, der udgoer en toldskyld, ophaever ikke de naevnte myndigheders ret til at foretage opkraevningen, saafremt denne foretages inden for fristen i artikel 2, stk. 1, i forordning nr. 1697/79.