61989TJ0124_DA
Dommens præmisser
Afgørelse om sagsomkostninger
Afgørelse
Dommens præmisser
Faktiske omstaendigheder og retsforhandlinger
1 Sagsoegeren, der blev ansat ved Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber i 1960, var paa det for sagen relevante tidspunkt placeret som kontorfuldmaegtig i loenklasse B1, loentrin 8, i Karl-Heinz Narjes' s kabinet, naestformand i Kommissionen for De Europaeiske Faellesskaber.
2 Indtil den 31. oktober 1986 oppebar sagsoegeren for sine tre boern boernetilskud og uddannelsestillaeg i henhold til artikel 2 og 3 i bilag VII til vedtaegten for tjenestemaend i De Europaeiske Faellesskaber (herefter benaevnt "vedtaegten"). Den 3. oktober 1986 meddelte kontoret IX1 "Administrative og OEkonomiske Rettigheder" i Kommissionens Generaldirektorat for Personale og Administration sagsoegeren, at han fra den 1. november 1986 ikke laengere havde ret til disse tillaeg for sin soen Michael, der var foedt den 18. oktober 1960.
3 Ved skrivelse af 15. oktober 1986 anerkendte sagsoegeren modtagelsen af denne meddelelse. Efter at have tilfoejet, at han ligeledes ville miste retten til de samme tillaeg for sin soen Dirk, der var foedt den 25. november 1960, med virkning fra den 1. december 1986, ansoegte han om skattenedslag for forsoergelsesberettigede boern i henhold til artikel 3, stk. 4, andet afsnit, i Raadets forordning (EOEF, Euratom, EKSF) nr. 260/68 af 29. februar 1968 om fastlaeggelse af betingelserne for og fremgangsmaaden ved opkraevning af skat til De Europaeiske Faellesskaber (EFT 1968 I, s. 37). Ved skrivelse af 18. november 1986 meddelte administrationen ham, at denne ansoegning var blevet efterkommet for hans soen Michael med virkning fra den 1. november 1986 og for hans soen Dirk med virkning fra den 1. december 1986.
4 Paa grund af en fejl fortsatte administrationen med efter den 1. december 1986 at udbetale sagsoegeren boernetilskud for soennen Dirk. Efter at denne fejl var blevet opdaget, traf Kommissionen en afgoerelse - meddelt sagsoegeren ved skrivelse af 11. november 1988 - om at tilbagesoege de fejlagtigt udbetalte beloeb, i alt 238 649 BFR, ved at indeholde et beloeb paa 13 649 BFR i sagsoegerens vederlag for december 1988 og paa 15 000 BFR for de foelgende maaneder til og med marts 1990.
5 Ved skrivelse af 23. november 1988, registreret den 28. november 1988, indbragte sagsoegeren en klage i henhold til vedtaegtens artikel 90, stk. 2. Kommissionen afviste klagen den 22. marts 1989. Denne afgoerelse blev meddelt sagsoegeren den 11. april 1989.
6 Ved staevning registreret paa Domstolens Justitskontor den 10. juli 1989 har sagsoegeren anlagt denne sag.
7 Efter at der var blevet indgivet svarskrift i sagen, har Domstolen ved kendelse af 15. november 1989 hjemvist sagen til Retten i medfoer af artikel 14 i Raadets afgoerelse af 24. oktober 1988 om oprettelse af De Europaeiske Faellesskabers Ret i Foerste Instans.
8 Paa grundlag af den refererende dommers rapport har Retten besluttet at indlede den mundtlige forhandling uden forudgaaende bevisoptagelse.
9 Den mundtlige forhandling fandt sted den 11. oktober 1990. Parternes advokater har afgivet mundtlige indlaeg og besvaret spoergsmaal fra Retten.
10 Sagsoegeren har nedlagt foelgende paastande:
1) Annullation af Kommissionens afgoerelse af 11. november 1988.
2) Kommissionen tilpligtes at godtgoere sagsoegeren samtlige indeholdte beloeb.
3) Kommissionen tilpligtes at betale sagsoegeren rente paa 8% af disse beloeb med virkning fra den dato, hvor de er blevet fradraget sagsoegerens vederlag.
4) Kommissionen tilpligtes at afholde sagens omkostninger.
11 Kommissionen har nedlagt foelgende paastande:
1) Frifindelse.
2) Der traeffes afgoerelse om sagens omkostninger efter gaeldende bestemmelser.
Realiteten
12 Sagsoegeren har med sit eneste anbringende til stoette for paastanden paaberaabt sig, at der foreligger tilsidesaettelse af vedtaegtens artikel 85, der er retsgrundlaget for den anfaegtede afgoerelse. Sagsoegeren har blandt andet henvist til Domstolens dom af 11. oktober 1979 (sag 142/78, Berghmans mod Kommissionen, Sml. s. 3125) og gjort gaeldende, at denne bestemmelse, der fastsaetter princippet om tilbagesoegning af ethvert beloeb, der fejlagtigt er udbetalt, ikke finder anvendelse, naar den beroerte tjenestemand ikke har kunnet have haft kendskab til den begaaede fejl. Han har herved anfoert, at han i januar 1987, efter at have konstateret at hans loensedler ofte blev aendret, havde en telefonsamtale med en tjenestemand, der varetog forvaltningen af vederlagene, og tilsendte denne en fotokopi af sin loenseddel for januar 1987 vedlagt en skrivelse, hvori han anfoerte, at han ikke laengere forstod indholdet af sine loensedler og for fremtiden oenskede en mere konsekvent udfaerdigelse heraf.
13 Blandt andet under henvisning til Domstolens dom af 27. juni 1973 (sag 71/72, Kuhl mod Kommissionen, Sml. s. 705), af 11. juli 1979 (sag 252/78, Broe mod Kommissionen, Sml. s. 2393) og af 17. januar 1989 (sag 310/87, Stempels mod Kommissionen, Sml. s. 43), har sagsoegeren anfoert, at for at afgoere, om der foreligger en fejl, som enhver normalt paapasselig tjenestemand umiddelbart maatte forstaa, skal der ikke alene tages hensyn til den paagaeldende tjenestemands indplacering, men ogsaa til hans evne til at foretage de noedvendige undersoegelser. Sagsoegeren har anfoert, at dommen af 17. januar 1989 (sag 310/87, Stempels, a.st.), hvori Domstolen fastslog, at den af administrationen begaaede fejl med hensyn til en bestanddel af loennen ikke havde kunnet overses af sagsoegeren i sagen, ikke kan goeres gaeldende over for ham. Han har herved understreget, at han modsat Stempels ikke besidder saerlige oekonomiske kundskaber. Endelig har han tilfoejet, at ifoelge Domstolens dom af 11. november 1979 (sag 142/78, Berghmans, a.st.) og af 30. maj 1973 (sag 36/72, Meganck mod Kommissionen, Sml. s. 527), skal der i givet fald tages hensyn til den gode tro hos den paagaeldende tjenestemand, som kan beholde de udbetalte beloeb, som administrationen i et saadant tilfaelde ikke laengere har grundlag for at tilbagesoege.
14 Kommissionen har gjort gaeldende, at sagsoegeren var vidende om, at de foretagne udbetalinger var uretmaessige, eller at dette i det mindste var saa aabenbart, at han ikke kan have undgaaet at have haft kendskab hertil. Kommissionen har isaer anfoert, at boernetilskuddets stoerrelse fastsaettes ved raadsforordning i forbindelse med den aarlige tilpasning af tjenestemaendenes vederlag, og at de relevante bestemmelser, som offentliggoeres i De Europaeiske Faellesskabers Tidende, personligt tilstilles hver enkelt tjenestemand paa den paagaeldendes modersmaal. Eftersom sagsoegeren vidste, at han kun havde ret til ét boernetilskud, ville en simpel gennemlaesning af loensedlerne have gjort det muligt for ham, blandt andet under hensyn til hans indplacering og anciennitet, at forstaa forskellene i de beloeb, som han fik udbetalt i boernetilskud, og saaledes indse, at disse udbetalinger var uretmaessige.
15 Retten bemaerker, at vedtaegtens artikel 85 bestemmer, at "ethvert beloeb, der fejlagtigt er udbetalt, kraeves tilbagebetalt, hvis modtageren har haft kendskab til fejlen, eller denne var saa aabenbar, at han burde have kendt den".
16 Retten finder, at det fremgaar af de af sagsoegeren fremlagte dokumenter, navnlig den skrivelse, som han blev tilstillet den 3. oktober 1986 fra kontoret "Administrative og OEkonomiske Rettigheder", og af hans svarskrivelse til naevnte kontor af 15. oktober 1986, at han ikke kunne vaere uvidende om, at han med virkning fra henholdsvis den 1. november og den 1. december 1986 ikke laengere havde ret til tillaeg for boernene Michael og Dirk.
17 Retten bemaerker endvidere, at sagsoegeren ikke har bestridt Kommissionens anbringende om, at bestemmelserne om periodisk tilpasning af stoerrelsen af boernetilskuddene, som offentliggoeres i De Europaeiske Faellesskabers Tidende, i den paagaeldende periode personligt er blevet meddelt hver enkelt tjenestemand paa vedkommendes modersmaal. Det fremgaar desuden af en gennemgang af de af sagsoegeren fremlagte loensedler, at disse klart angiver de beloeb, der er blevet udbetalt i boernetilskud. Retten finder, at disse omstaendigheder er tilstraekkelige til at godtgoere, at sagsoegeren, som var blevet oplyst om det omtvistede tillaegs noejagtige stoerrelse, og som ud fra sagens akter maa anses for en normalt paapasselig tjenestemand, ikke kunne have vaeret uvidende om, at de betalinger, han oppebar med urette, var uretmaessige.
18 Retten skal i oevrigt bemaerke, at ifoelge Domstolens faste praksis (dom af 27.6.1973, Kuhl, af 11.7.1979, Broe, og af 17.1.1989, Stempels, a.st.), skal der i hvert enkelt tilfaelde tages hensyn til vedkommende tjenestemands evne til at foretage de noedvendige undersoegelser. I denne sag bestaar der paa grund af sagsoegerens arbejdsopgaver, hans lange karriere ved Kommissionen samt indholdet af de bedoemmelser, han har fremlagt, ingen tvivl om, at sagsoegeren fuldt ud var i stand til ikke blot at konstatere den vaesentlige forskel mellem de beloeb, han fik udbetalt i form af boernetilskud, og de beloeb, som han havde krav paa, men ogsaa til at foretage en undersoegelse, som ville have givet ham et utvetydeligt svar.
19 Retten bemaerker endvidere, at den telefonsamtale, som sagsoegeren haevder at have foert - hvilket ikke bestrides af Kommissionen - med en tjenestemand, der forvalter vederlagene ved Kommissionen, samt fremsendelsen af en fotokopi af hans loenseddel for januar 1987, vedlagt en skrivelse, hvori han anfoerte at loensedlerne forekom ham uforstaaelige, snarere bestyrker den opfattelse, at han fuldt ud kunne forstaa unoejagtigheden af de naevnte loensedler. Under alle omstaendigheder kan en saadan adfaerd ikke, som sagsoegeren har gjort gaeldende, udgoere et bevis for hans gode tro, idet han i den paagaeldende skrivelse overhovedet ikke henviste til de vanskeligheder, der er forbundet med beregningen af boernetilskuddet, og idet han heller ikke har godtgjort eller haevdet, at administrationen som svar paa hans henvendelse har reageret ved at meddele ham oplysninger, som kunne fjerne hans tvivl med hensyn til loensedlernes rigtighed.
20 Det foelger af det ovenfor anfoerte, at sagsoegte boer frifindes.
Afgørelse om sagsomkostninger
Sagens omkostninger
21 I henhold til artikel 69 i Domstolens procesreglement, der finder tilsvarende anvendelse for Retten, paalaegges det den tabende part at betale sagens omkostninger, hvis der er nedlagt paastand herom. Ifoelge procesreglementets artikel 70 baerer institutionerne imidlertid selv de udgifter, de har afholdt i sager anlagt af de ansatte ved Faellesskaberne.
Afgørelse
Paa grundlag af disse praemisser
udtaler og bestemmer
RETTEN (Femte Afdeling)
1) Sagsoegte frifindes.
2) Hver part baerer sine omkostninger.