Asia T-3/20
Forbo Financial Services AG
vastaan
Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto
Unionin yleisen tuomioistuimen tuomio (kolmas jaosto) 16.12.2020
EU-tavaramerkki – Väitemenettely – Hakemus sanamerkin Canoleum rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi – Aikaisempi kansainvälinen sanamerkki MARMOLEUM – Suhteellinen hylkäysperuste – Valituksen perusteet sisältävän kirjelmän jättäminen myöhässä – Valituslautakunnalle tehdyn valituksen tutkimatta jättäminen – Menetetyn määräajan palauttamista koskeva pyyntö – Kantajaa edustavan asianajajan äkillinen sairastuminen – Tarkkaavaisuusvelvollisuus – Asianajajan valaehtoisen vakuutuksen todistusarvo
1.      EU-tavaramerkki – Menettelysäännökset – Menetetyn määräajan palauttaminen – Edellytykset – Olosuhteiden edellyttämä tarkkaavaisuus – Poikkeukselliset ja siten ennakoimattomat tapahtumat
(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 104 artiklan 1 kohta)
(ks. 45 ja 46 kohta)
2.      EU-tavaramerkki – Menettelysäännökset – Menetetyn määräajan palauttaminen – Soveltamisedellytykset – Suppea tulkinta
(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 104 artiklan 1 kohta)
(ks. 47 kohta)
3.      EU-tavaramerkki – Menettelysäännökset – Selvitysaineiston todistusvoima – Valaehtoiset vakuutukset
(Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen 2017/1001 97 artiklan 1 kohdan f alakohta ja 104 artiklan 1 kohta)
(ks. 51–59 kohta)
Tiivistelmä
Windmöller FLOORING Products WFP GmbH teki 17.5.2017 hakemuksen sanamerkin Canoleum rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi. Forbo Financial Services AG esitti 27.9.2017 Euroopan unionin teollisoikeuksien virastolle (EUIPO) väitteen haetun tavaramerkin rekisteröintiä vastaan kansainvälisen sanamerkkinsä MARMOLEUM perusteella. Se vetosi asetuksen N:o 207/2009(1) 8 artiklan 1 kohdan b alakohdassa tarkoitettuun sekaannusvaaraan. Väite hylättiin 12.2.2019 tehdyllä päätöksellä.
Forbo Financial Services teki 9.4.2019 valituksen EUIPO:lle. Se kuitenkin jätti valitusperusteet sisältävän kirjelmän vasta 26.6.2019 eli määräajan(2) umpeutumisen jälkeen. Se liitti kyseiseen kirjelmään menetetyn määräajan palauttamista koskevan pyynnön(3), jossa se väitti, että sen asiaa hoitava asianajaja (jäljempänä alkuperäinen asianajaja) ei ollut voinut toimittaa kirjelmää määräajassa sellaisen vakavan sairauden vuoksi, johon tämä oli sairastunut ennalta arvaamattomalla tavalla. Forbo Financial Services esitti kyseisen väitteen tueksi kaksi valaehtoista vakuutusta, yhden asianajajalta ja toisen tämän puolisolta. Valituslautakunta jätti 9.10.2019 tekemällään päätöksellä valituksen tutkimatta. Se katsoi, ettei alkuperäinen asianajaja ollut osoittanut riittävällä tavalla noudattaneensa olosuhteiden edellyttämää asianmukaista tarkkaavaisuutta. Se arvosteli häntä muun muassa siitä, ettei hän ollut esittänyt lääkärintodistusta.
Unionin yleinen tuomioistuin, jonka käsiteltäväksi Forbo Financial Services saattoi asian kanteellaan, kumosi valituslautakunnan päätöksen lähinnä sillä perusteella, että valituslautakunta oli heti alkuun katsonut, että kyseessä olevat kaksi valaehtoista vakuutusta eivät olleet lainkaan uskottavia, ja sivuuttanut niihin sisältyneet yksityiskohtaiset selitykset.
Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi asiasta
Aluksi unionin yleinen tuomioistuin muistuttaa, että valaehtoiset vakuutukset ovat todisteita, jotka voidaan ottaa tutkittavaksi(4). Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin huomauttaa, että vakuutuksen antajan edun nimissä annetulla vakuutuksella on vain vähäinen todistusarvo ja että sen tueksi on esitettävä lisätodisteita, mikä ei kuitenkaan oikeuta EUIPO:n elimiä katsomaan lähtökohtaisesti, ettei tällainen vakuutus itsessään ole lainkaan uskottava. Tällaisen vakuutuksen todistusarvo riippuu tapauksen olosuhteista. Valituslautakunta katsoi kuitenkin heti aluksi, että kyseessä olevat kaksi valaehtoista vakuutusta eivät olleet lainkaan uskottavia, eikä näin ollen ottanut asianmukaisesti huomioon käsiteltävän asian olosuhteita.
Tämän jälkeen unionin yleinen tuomioistuin toteaa alkuperäisen asianajajan antaman vakuutuksen osalta, että valituslautakunta ei ottanut huomioon sitä, että kyseinen asianajaja on juridiikan ammattilainen, jonka on hoidettava tehtäviään ammattieettisten ja moraalisten sääntöjen mukaisesti, ja joka väärän valan antamalla joutuisi alttiiksi rikosoikeudellisille seuraamuksille ja vaarantaisi maineensa. Unionin yleinen tuomioistuin lisää, että asianajajan valaehtoinen kirjallinen vakuutus on itsessään vankka todiste siinä esitetyistä seikoista, jos vakuutus on yksiselitteinen, ristiriidaton ja johdonmukainen eikä mikään saata kyseenalaiseksi sen vilpittömyyttä.
Valituslautakunta ei myöskään ottanut huomioon sitä, että sairaus, johon alkuperäinen asianajaja vetosi määräajan ylityksen syynä, kuului hänen yksityisyytensä piiriin ja että hänellä oli parhaat edellytykset toimittaa tietoja kyseisestä sairaudesta ja erityisesti hänelle aiheutuneista oireista ja vaikeuksista.
Alkuperäisen asianajajan puolison valaehtoisen vakuutuksen osalta valituslautakunnan olisi pitänyt ottaa huomioon myös se, että henkilöt, jotka ovat todistajina käsiteltävän tapauksen kaltaisessa tilanteessa, kuuluvat useimmiten asianosaisen välittömään lähipiiriin ja että väärän valan antamalla mainittu puoliso joutuisi kyseisen asianajajan tavoin alttiiksi rikosoikeudellisille seuraamuksille.
Lopuksi unionin yleinen tuomioistuin korostaa, että valituslautakunta ei ottanut huomioon sitä, että lääkärintodistuksen kaltaisia lisätodisteita, joilla voidaan tukea kahden valaehtoisen vakuutuksen sisältöä, ei voitu kohtuudella vaatia tai niitä ei ollut saatavilla. Unionin yleinen tuomioistuin toteaa tältä osin, että asia koskee yksittäisiä ja poikkeuksellisia tapahtumia, jotka kuuluvat asianomaisen henkilön yksityisyyden piiriin, ja erottuu näin ollen niistä tilanteista, joihin yleensä viitataan valaehtoisten vakuutusten todistusarvoa koskevassa oikeuskäytännössä, jossa ne tavataan esittää puhtaasti sellaisten objektiivisten seikkojen osoittamiseksi, joihin ei liity henkilökohtaista ulottuvuutta.
Niinpä unionin yleinen tuomioistuin kumoaa valituslautakunnan päätöksen.
1      Unionin tavaramerkistä 26.2.2009 annettu neuvoston asetus (EY) N:o 207/2009 (EUVL 2009, L 78, s. 1), sellaisena kuin se on muutettuna.
2      Euroopan unionin tavaramerkistä 14.6.2017 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1001 (EUVL 2017, L 154, s. 1) 68 artiklan 1 kohdan viimeisen virkkeen mukaan valituksen perusteet sisältävä kirjelmä on jätettävä neljän kuukauden kuluessa päivästä, jona päätös on annettu tiedoksi.
3      Asetuksen 2017/1001 104 artiklan nojalla.
4      Asetuksen 2017/1001 97 artiklan 1 kohdan f alakohdan nojalla.