Väliaikainen versio
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
RIMVYDAS NORKUS
12 päivänä helmikuuta 2026 (1)
Asia C‑67/25
Staatsanwaltschaft Saarbrücken
Rikosoikeudellinen menettely,
jossa vastaajina ovat
R,
N ja
K
(Ennakkoratkaisupyyntö – Landgericht Saarbrücken (Saarbrückenin alueellinen tuomioistuin, Saksa))
Ennakkoratkaisupyyntö – Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka – Rajoittavat toimenpiteet Ukrainan tilannetta epävakauttavien Venäjän toimien johdosta – Asetus (EU) N:o 833/2014 – 2 f artiklan 1 kohta – Tiettyjen oikeushenkilöiden, yhteisöjen tai elinten sisällön levityskielto – Luonnolliset henkilöt levittivät sisältöä verkkosivustolla, josta saadaan tuloja ainoastaan vapaaehtoisten
maksujen muodossa
I       Johdanto
1.        Nyt käsiteltävä Landgericht Saarbrückenin (Saarbrückenin alueellinen alioikeus, Saksa) SEUT 267 artiklan nojalla esittämä ennakkoratkaisupyyntö koskee rajoittavista toimenpiteistä Ukrainan tilannetta epävakauttavien Venäjän toimien johdosta 31.7.2014 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 833/2014,(2) sellaisena kuin se on muutettuna 1.3.2022 annetulla neuvoston asetuksella (EU) 2022/350(3) (jäljempänä asetus N:o 833/2014), 2 f artiklan 1 kohdan tulkintaa. Kyseisessä säännöksessä kielletään operaattoreilta asetuksen liitteessä XV lueteltujen yhteisöjen tai elinten sisältöjen lähettäminen tai lähettämisen mahdollistaminen, helpottaminen tai muulla tavoin edistäminen, mukaan lukien esimerkiksi kaapelin, satelliitin, IP-television, internetpalvelujentarjoajien, internetin videonjakoalustojen tai
‑sovellusten avulla.
2.        Ennakkoratkaisupyyntö on esitetty rikosoikeudellisessa menettelyssä, jossa useampien syytettyjen epäillään muodostaneen rikollisessa tarkoituksessa toimineiden henkilöiden ryhmän ja levittäneen julkisen blogin kautta erilaisia sisältöjä, myös edellä mainitun kiellon soveltamisalaan kuuluvan mediakanavan videoita. Vaikka verkkosivuston käyttö oli maksutonta, sivuston ylläpitäjät pyysivät lahjoituksia ja he saivat lahjoituksina yli 60 000 euroa. Tässä yhteydessä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii, millainen on mainitussa säännöksessä käytetyn operaattorin käsitteen ulottuvuus, ja se tiedustelee erityisesti, kattaako kyseinen käsite myös luonnolliset henkilöt, jotka ylläpitävät verkkosivustoa saamatta siitä muita tuloja kuin vapaaehtoisia maksusuorituksia.
3.        Nyt käsiteltävässä asiassa on ratkaistava, kuinka laajasti asetuksen N:o 833/2014 2 f artiklan 1 kohdassa tarkoitettua operaattorin käsitettä on tulkittava tilanteessa, jossa on tarpeen vahvistaa valtiollisista lähteistä peräisin olevan disinformaation(4) ja propagandan vastaisten unionin toimenpiteiden tehokkuutta. Unionin tuomioistuimen on täsmennettävä, voidaanko kyseistä käsitettä soveltaa luonnollisiin henkilöihin, jotka ylläpitävät verkkosivustoa harjoittamatta taloudellista toimintaa mutta levittävät sillä kiellettyjä sisältöjä, ja tässä yhteydessä unionin tuomioistuimen on määritettävä, missä kulkevat verkkotoimijoiden vastuun rajat, kun on kyse unionin pakotteiden täytäntöönpanosta. Tavoitteena on siis taata, että rajoittavia toimenpiteitä sovelletaan johdonmukaisesti ja tehokkaasti digitaalisessa toimintaympäristössä ja että samalla kunnioitetaan oikeusvaltioperiaatetta ja oikeusvarmuuden periaatetta, eikä kyseisiä toimenpiteitä saada tulkita liian suppeasti tai tavalla, joka ei ole ennakoitavissa, mikä vaarantaisi niiden tehokkuuden.
II     Asiaa koskevat oikeussäännöt
A       Unionin oikeus
1.     Asetus N:o 833/2014
4.        Asetuksen N:o 833/2014 2 f artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Kielletään operaattoreilta liitteessä XV lueteltujen oikeushenkilöiden, yhteisöjen tai elinten harjoittama sisällön lähettäminen tai lähettämisen mahdollistaminen, helpottaminen tai muulla tavoin edistäminen, mukaan lukien siirtäminen tai jakelu millä tahansa tavalla, kuten kaapelin, satelliitin, IP-television, internetpalvelujentarjoajien, internetin videonjakoalustojen tai
‑sovellusten avulla, riippumatta siitä, ovatko ne uusia vai etukäteen asennettuja.”
5.        Asetuksen 8 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on annettava tämän asetuksen säännösten rikkomisesta määrättäviä seuraamuksia, tarvittaessa myös rikosoikeudellisia seuraamuksia, koskevat säännöt ja toteutettava kaikki tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että ne pannaan täytäntöön. – –”
6.        Asetuksen 12 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Kielletään tietoinen ja tarkoituksellinen osallistuminen toimintaan, jonka tavoitteena tai seurauksena on tässä asetuksessa säädettyjen kieltojen kiertäminen.”
7.        Asetuksen liitteen XV otsikkona on ”Luettelo 2 f artiklassa tarkoitetuista oikeushenkilöistä, yhteisöistä tai elimistä”, ja siinä mainitaan muun muassa nimi ”RT – Russia Today Germany”.
2.     Asetus 2022/350
8.        Asetuksen 2022/350 johdanto-osan 4–10 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(4)      Eurooppa-neuvosto tuomitsi päätelmissään [24.2.2022] ehdottoman jyrkästi Venäjän federaation ilman edeltävää provokaatiota toteuttaman ja perusteettoman sotilaallisen hyökkäyksen Ukrainaa vastaan. – – Eurooppa-neuvosto kehotti Venäjää ja Venäjän tukemia aseellisia ryhmiä lopettamaan disinformaatiokampanjansa.
(5)      [Euroopan unionin] neuvosto korosti [10.5.2021] antamissaan päätelmissä, että on edelleen lujitettava unionin ja jäsenvaltioiden resilienssiä ja niiden kykyä torjua hybridiuhkia, myös disinformaatiota, varmistamalla nykyisten ja mahdollisten uusien välineiden koordinoitu ja yhdennetty käyttö hybridiuhkien torjumiseksi unionin ja jäsenvaltioiden tasolla sekä mahdolliset vastatoimet hybridiuhkien alalla, muun muassa ulkomaisen puuttumisen ja vaikutusoperaatioiden torjumiseksi; näihin voi kuulua ehkäiseviä toimenpiteitä sekä kustannusten määräämistä valtiollisille ja valtiosta riippumattomille vihamielisille toimijoille.
(6)      Venäjän federaatio on toteuttanut järjestelmällistä kansainvälistä mediamanipuloinnin ja tosiasioiden vääristelyn kampanjaa tehostaakseen strategiaansa, jonka tavoitteena on horjuttaa sen naapurimaiden sekä unionin ja sen jäsenvaltioiden vakautta. Propagandan kohteena ovat olleet toistuvasti ja johdonmukaisesti erityisesti eurooppalaiset poliittiset puolueet, erityisesti vaalien yhteydessä, sekä kohteena ovat olleet myös kansalaisyhteiskunta, turvapaikanhakijat, Venäjän etniset vähemmistöt, sukupuolivähemmistöt, sekä unionin ja sen jäsenvaltioiden demokraattisten instituutioiden toiminta.
(7)      Oikeuttaakseen ja tukeakseen Ukrainaan kohdistuvaa hyökkäystään Venäjän federaatio on toteuttanut jatkuvia ja yhtenäisiä propagandatoimia, jotka kohdistuvat kansalaisyhteiskuntaan unionissa ja sen naapurivaltioissa, ja vääristellyt ja manipuloinut tosiasioita vakavalla tavalla.
(8)      Kyseisiä propagandatoimia on kanavoitu useiden sellaisten tiedotusvälineiden kautta, jotka ovat pysyvästi Venäjän federaation johdon suorassa tai epäsuorassa määräysvallassa. Tällaiset toimet muodostavat merkittävän ja välittömän uhan unionin yleiselle järjestykselle ja turvallisuudelle.
(9)      Kyseisillä tiedotusvälineillä on oleellinen ja ratkaiseva merkitys Ukrainaan kohdistuvan hyökkäyksen edistämisessä ja tukemisessa ja sen naapurimaiden vakauden horjuttamisessa.
(10)      Tilanteen vakavuus huomioon ottaen ja vastauksena Venäjän toimiin, jotka horjuttavat Ukrainan tilannetta, on tarpeen, että perusoikeuskirjassa tunnustettujen perusoikeuksien ja
‑vapauksien ja erityisesti sen 11 artiklassa tunnustetun sananvapauden ja tiedonvälityksen vapauden mukaisesti otetaan käyttöön uusia rajoittavia toimenpiteitä, jotta voidaan kiireellisesti keskeyttää tällaisten tiedotusvälineiden lähetystoiminta unionissa tai unioniin kohdistuva lähetystoiminta. Nämä toimenpiteet olisi pidettävä voimassa, kunnes Ukrainaan kohdistuva hyökkäys lopetetaan ja kunnes Venäjän federaatio ja siihen liittyvät tiedotusvälineet lakkaavat toteuttamasta propagandatoimia unionia ja sen jäsenvaltioita vastaan.”
B       Saksan oikeus
9.        Ulkomaankaupasta 6.6.2013 annetun lain (Außenwirtschaftsgesetz),(5) sellaisena kuin sitä sovelletaan pääasian tosiseikkoihin, 18 §:n 1 momentin 1 kohdan b alakohdan mukaan jokainen, joka rikkoo Euroopan yhteisöjen tai Euroopan unionin virallisessa lehdessä julkaistussa Euroopan yhteisöjen tai Euroopan unionin suoraan sovellettavassa oikeudellisessa toimessa, joka on annettu neuvoston yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan alalla hyväksymän taloudellisen seuraamuksen täytäntöönpanemiseksi, säädettyä lähetys-, levitys- tai muuta palvelunsuorituskieltoa, on tuomittava kolmesta kuukaudesta viiteen vuoteen kestävään vapaudenmenetyksen käsittävään rangaistukseen.
10.      Mainitun lain 18 §:n 7 momentin 2 kohdassa tarkoitetun ensimmäisen vaihtoehdon mukaan henkilö, joka on toiminut elinkeinonharjoittajana kyseisen pykälän 1 momentissa tarkoitetuissa tapauksissa, on tuomittava vähintään vuoden kestävään vapausrangaistukseen.
III  Tosiseikat, pääasian oikeudenkäynti ja ennakkoratkaisukysymys
11.      Pääasian perustuu esitutkintaan, joka aloitettiin luonnollisia henkilöitä R, N ja K vastaan sillä perusteella, että he julkaisivat vuoden 2023 aikana neljä kertaa blogissaan ”Live‑Ticker”, joka on yleisesti saatavilla verkkosivustolla www.traugott‑ickeroth.com (jäljempänä traugott‑ickeroth -verkkosivusto), RT Deutschland
‑kanavalta peräisin olleita videoita. Koska RT Deutschland
‑kanavan julkaisut kuuluvat asetuksen N:o 833/2014 2 f artiklan 1 kohdassa säädetyn levityskiellon alaan, kyseisten julkaisujen saattaminen yleisön saataville on sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaan rangaistava teko.
12.      Syytetty R, joka julkaisee salanimellä ”Traugott Ickeroth” muun muassa kirjoja, joita hän myy Amazon-verkkokauppa-alustalla, myönsi esitutkinnassa olleensa vastuussa traugott‑ickeroth -verkkosivuston toimituksellisesta suunnittelusta.
13.      Verkkosivustolla julkaistut sisällöt olivat vapaasti kaikkien saatavilla. Verkkosivustolla oli kuitenkin lahjoituspyyntö, jolla verkkosivuston käyttäjiä pyydettiin tukemaan verkkosivuston ylläpitämistä rahallisesti. Niinpä verkkosivuston käyttäjät maksoivat syytettyjen R ja N tileille lahjoituspyynnön perusteella 1.4.2022–3.8.2023 lukuisia maksuja, jotka olivat enimmäkseen yksinumeroisia tai enintään kolminumeroisia summia ja joiden yhteenlaskettu arvo oli 60 038,65 euroa.
14.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että yksinomaan unionin tuomioistuimella on toimivalta tulkita asetuksen N:o 833/2014 2 f artiklan 1 kohtaa eikä unionin tuomioistuin ole vielä ottanut kantaa säännöksen tulkintaan. Tuomioistuin lisää, ettei kyseisessä säännöksessä tarkoitetun operaattorin käsitteen oikea tulkinta ole niin ilmeinen, ettei siitä olisi mitään varteenotettavaa epäilyä.
15.      Tässä yhteydessä ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa komission yksiköiden laatimaan asiakirjaan ”Consolidated FAQs on the implementation of Council Regulation No 833/2014 and Council Regulation No 269/2014” (Yhteenveto: Usein kysytyt kysymykset neuvoston asetuksen N:o 833/2014 ja neuvoston asetuksen N:o 269/2014 täytäntöönpanemisesta, jäljempänä komission suuntaviivat), jonka mukaan operaattorin käsitteellä tarkoitetaan kaikkia sellaisia luonnollisia henkilöitä, oikeushenkilöitä tai elimiä, jotka harjoittavat kaupallista tai ammattimaista toimintaa, jonka yhteydessä lähetetään kiellettyjä sisältöjä tai mahdollistetaan niiden lähettäminen, helpotetaan sitä taikka jollain muulla tavalla osallistutaan siihen.
16.      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen näkemyksen mukaan myös siviilioikeudessa tarkoitettuina lahjoina pidettyjen yksityisten lahjoitusten keräämistä voidaan pitää ammattimaisena toimintana, jos sitä harjoitetaan – kuten nyt käsiteltävässä asiassa – siinä määrin, että lahjoitustensaajat saavat huomattavia summia, joiden avulla he voivat ainakin osittain rahoittaa myös elantoaan. Tuomioistuimen mukaan tällaista tulkintaa puoltaa se, että lahjoituspyynnöllä oli tarkoitus hankkia varoja traugott‑ickeroth ‑verkkosivuston toiminnan jatkamista varten, joten lahjoituspyyntö oli tarkoitettu kestäväksi tulonlähteeksi, mikä on tyypillistä ammattimaiselle toiminnalle.
17.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin huomauttaa kuitenkin yhtäältä, että kyseisen verkkosivuston käyttö oli lähtökohtaisesti maksutonta eli se ei edellyttänyt käyttäjän maksamaa rahallista vastiketta, ja toisaalta, ettei verkkosivuston ylläpitoa rahoitettu käyttäjien vapaaehtoisista maksusuorituksista riippumattomin varoin, kuten esimerkiksi mainostuloin, jotka kuitenkin ovat kyseiselle alalle tyypillinen tulonlähde. Näin ollen syytetyn R toiminta voidaan mahdollisesti luokitella myös yksinomaan yksityiseksi toiminnaksi.
18.      Tässä tilanteessa Landgericht Saarbrücken on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko asetuksen – –
N:o 833/2014 2 f artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että siinä tarkoitettuja operaattoreita ovat myös luonnolliset henkilöt, jotka ylläpitämällään verkkosivustolla saavat tuloja vain kolmansien henkilöiden vapaaehtoisista suorituksista (lahjoitukset tai lahjat)?”
IV     Asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa
19.      Ennakkoratkaisupyyntö, jonka päiväys on 20.12.2024, saapui unionin tuomioistuimen kirjaamoon 31.1.2025.
20.      K ja R pääsian syytettyinä, Staatsanwaltschaft Saarbrücken (Saarbrückenin syyttäjäviranomainen, Saksa), Ranskan, Viron ja Latvian hallitukset sekä Euroopan komissio esittivät kirjallisia huomautuksia Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 23 artiklan mukaisessa määräajassa.
21.      Unionin tuomioistuin päätti työjärjestyksensä 76 artiklan 2 kohdan mukaisesti, ettei istuntoa asianosaisten kuulemiseksi pidetä.
V       Oikeudellinen arviointi
A       Alustavat huomautukset
22.      Euroopan unioni, joka perustuu SEU 2 artiklassa vahvistettuihin arvoihin – erityisesti vapauteen, demokratiaan ja moniarvoisuuteen –, pitää sananvapauden ja tiedonvälityksen vapauden kunnioittamista erittäin tärkeänä. Tämä näkemys ilmenee unionin oikeudessa Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 11 artiklasta, jossa määrätään mainituille vapauksille
annettavasta suojasta unionin oikeusjärjestyksen perustavanlaatuisena osatekijänä. Avoimet ja demokraattiset yhteiskunnat ovat kuitenkin herkkiä disinformaation levittämisestä aiheutuville haitoille etenkin silloin, kun disinformaatiota käytetään tarkoituksellisesti yleisen mielipiteen manipuloimiseen ja demokraattiseen prosessiin vaikuttamiseen.(6)
23.      Venäjän federaation kansainvälisen oikeuden vastainen hyökkäyssota Ukrainassa on aiheuttanut unionille aivan uudenlaisia haasteita.(7) Ukrainan alueellista koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä heikentävistä Venäjän toimista sille aiheutuvien kustannusten lisäämiseksi ja kriisin rauhanomaisen ratkaisun edistämiseksi(8) unioni on ottanut käyttöön lukuisia rajoittavia toimenpiteitä, jotka koskevat tiettyjä luonnollisia henkilöitä ja oikeushenkilöitä.(9) Unioni on myös ottanut käyttöön välineitä, joiden tarkoituksena on vahvistaa unionin kykyä vastata hybridiuhkiin, mukaan lukien Venäjän federaation järjestämät disinformaatio- ja tiedonmanipulointikampanjat.
24.      Kyseisiin välineisiin kuuluvat muun muassa asetuksella N:o 833/2014 käyttöön otetut toimenpiteet, joilla kielletään väliaikaisesti tiettyjen Venäjän federaation lukuun toimivien tiedotusvälineiden, jotka osallistuvat disinformaatiokampanjoihin ja ovat siten osa unionin ja sen jäsenvaltioiden vakauden horjuttamisstrategiaa, lähetystoiminta – ja yksi näistä tiedotusvälineistä on RT Deutschland -kanava.(10) Kyseisiä etenkin sananvapautta ja tiedonvälityksen vapautta rajoittavia toimenpiteitä
on perusteltu merkittävällä ja välittömällä uhalla, jota tällainen propagandatoiminta merkitsee unionin yleiselle järjestykselle ja turvallisuudelle.(11) Tällaiset rajoitukset ovat perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdan mukaisia.(12)
25.      Nyt käsiteltävän asian laajempi asiayhteys muodostuu unionin pyrkimyksistä torjua Venäjän Ukrainassa aloittamaan konfliktiin liittyviä disinformaatiokampanjoita, sillä tässä asiassa unionin tuomioistuinta
on pyydetty ottamaan kantaa kysymykseen siitä, onko asetuksen N:o 833/2014 2 f artiklan 1 kohtaa tulkittava siten, että kyseisessä säännöksessä tarkoitettu operaattorin käsite kattaa myös luonnolliset henkilöt, jotka ylläpitävät verkkosivustoa, josta he saavat tuloja vain kolmansien henkilöiden vapaaehtoisten maksusuoritusten (lahjoitukset tai lahjat) muodossa.
26.      Kuten tämän ratkaisuehdotukseni johdannossa jo totesin,(13) nyt käsiteltävässä asiassa on kyse paitsi rajoittavien toimenpiteiden tehokkuudesta myös oikeusvaltioperiaatteen peruslähtökohdista, sillä
nullum crimen, nulla poena sine lege certa ‑periaatteen vuoksi käyttäytymistavat, joista voidaan määrätä rikosoikeudellinen seuraamus, on määritettävä tarkasti. Perusoikeuskirjan 49 artiklan 1 kohdassa vahvistetun periaatteen nojalla edellytetään, että lainsäätäjä määrittää riittävän tarkasti rikosta merkitsevät käyttäytymistavat ja niiden perusteella sovellettavat seuraamukset sen takaamiseksi, että rangaistavien tekojen määrittäminen jää lainsäädäntävallan alaan, mikä ei kuitenkaan merkitse, etteikö tuomioistuimille jäisi tulkintatoimivaltaa, kunhan tulkinta on ennakoitavissa ja tulkinnassa pysytään tiukasti oikeussäännön sanamuodon puitteissa.(14)
27.      Unionin tuomioistuin on todennut, että rikosoikeudellinen laillisuusperiaate, jonka nojalla edellytetään, että rikosoikeudelliset säännökset ovat selkeitä ja ennustettavia, on esteenä sille, että käynnistetään rikosoikeudellinen menettely sellaisen menettelyn vuoksi, jonka rangaistavuus ei käy laista ilmi riittävän selkeästi ja yksiselitteisesti.(15) Kyseisen periaatteen tarkoituksena on myös varmistaa ennustettavuus ja oikeusvarmuus kansalaisten näkökulmasta siten, että he voivat tiedostaa tietyllä tavalla käyttäytyessään, millaisia rikosoikeudellisia seurauksia heidän käyttäytymisellään voi olla. Tällä on erityistä merkitystä nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa asetuksen N:o 833/2014 8 artiklassa edellytetään, että jäsenvaltiot antavat asetuksen säännösten rikkomisesta määrättäviä seuraamuksia, tarvittaessa myös rikosoikeudellisia seuraamuksia, koskevat säännöt. Pyrin tässä ratkaisuehdotuksessani määrittämään tarkemmin kyseisen asetuksen 2 f artiklan 1 kohdan ulottuvuuden.
28.      Palaan tähän kysymykseen käsiteltyäni ensin Saarbrückenin syyttäjäviranomaisen esittämiä epäilyjä siitä, ettei ennakkoratkaisupyyntö täytä tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä.
B       Tutkittavaksi ottaminen
29.      Saarbrückenin syyttäjäviranomainen ei esitä muodollista väitettä siitä, että ennakkoratkaisukysymys olisi jätettävä tutkimatta, mutta kiistää kuitenkin sen tarpeellisuuden. Se väittää yhtäältä, että päätökseen rikosasian käsittelyn aloittamisesta ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen toimivaltaisessa jaostossa voidaan vielä hakea muutosta kansallisessa tuomioistuimessa, joten kyseinen päätös ei ole lainvoimainen. Toisaalta nyt käsiteltävässä asiassa ei Saarbrückenin syyttäjäviranomaisen mukaan ollut välttämätöntä esittää unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymystä, joka koskee asetuksen N:o 833/2014 2 f artiklan 1 kohdassa tarkoitetun operaattorin käsitteen tulkintaa, koska unionin oikeuden perinteisten tulkintamenetelmien avulla voidaan päätellä kyseisen käsitteen merkitys, jota Saarbrückenin syyttäjäviranomainen muutenkin pitää ilmeisenä.
30.      Tässä yhteydessä on syytä palauttaa ensinnäkin mieleen, että kun otetaan huomioon tehtävien jako unionin tuomioistuimen ja kansallisen tuomioistuimen välillä, unionin tuomioistuimen asiana ei ole tutkia ennakkoratkaisumenettelyssä, onko se päätös, jolla kansallinen tuomioistuin on pyytänyt ennakkoratkaisua, tehty tuomioistuinorganisaatiota ja oikeudenkäyntimenettelyä koskevien kansallisten oikeussääntöjen mukaisesti. Unionin tuomioistuin on sidottu jäsenvaltion tuomioistuimen ennakkoratkaisupyynnön esittämisestä tekemään päätökseen, jollei päätöstä ole kumottu kansallisessa lainsäädännössä mahdollisesti säädettyjä muutoksenhakukeinoja noudattaen.(16)
31.      Unionin tuomioistuimelle toimitetussa asiakirja-aineistossa ei ole mitään, minkä perusteella olisi syytä olettaa, että nyt käsiteltävässä asiassa esitetty ennakkoratkaisupyyntö on kumottu.
32.      Totean toiseksi, että jos Saarbrückenin syyttäjäviranomaisen tarkoituksena on väittää, että ennakkoratkaisupyyntö voidaan esittää vasta, kun kaikki kansalliset muutoksenhakukeinot on käytetty, ei tällaista tulkintaa voida hyväksyä. Näin on siksi, ettei mahdollisuus riitauttaa kansallinen päätös kansallisten oikeussääntöjen nojalla voi vaikuttaa kansallisen tuomioistuimen toimivaltaan esittää unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymys tilanteessa, jossa kansallinen tuomioistuin katsoo, että siinä vireillä olevassa asiassa tulee esiin unionin oikeuden tulkintaa koskevia kysymyksiä, jotka sen on ratkaistava.(17) SEUT 267 artiklassa määrätyn unionin tuomioistuimen ja kansallisten tuomioistuinten välisen yhteistyöjärjestelmän toiminta edellyttää päinvastoin sitä, että kansallinen tuomioistuin voi saattaa missä tahansa asianmukaiseksi katsomassaan menettelyn vaiheessa unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi minkä tahansa ennakkoratkaisukysymyksen, jota se pitää välttämättömänä ratkaisun antamiseksi sen käsiteltävänä olevassa oikeusriidassa.(18)
33.      Tässä yhteydessä on tärkeää korostaa, että kansallisella tuomioistuimella on tämä mahdollisuus riippumatta siitä, pitävätkö asianosaiset ennakkoratkaisupyynnön esittämistä tarkoituksenmukaisena. Tästä seuraa, ettei mikään estä kansallista tuomioistuinta esittämästä unionin tuomioistuimelle ennakkoratkaisukysymystä, johon annettavasta vastauksesta ei pääasian jonkin osapuolen mukaan voi olla perusteltua epäilystä. Vaikka tällaiseen ennakkoratkaisukysymykseen ei edes liittyisi tulkintavaikeuksia, sitä ei kuitenkaan voitaisi jättää tutkimatta.(19)
34.      Kolmanneksi on palautettava mieleen, että vakiintuneessa oikeuskäytännössä on katsottu, että jos kansallisen tuomioistuimen esittämä ennakkoratkaisukysymys koskee unionin oikeuden tulkintaa, unionin tuomioistuimella on lähtökohtaisesti velvollisuus vastata siihen. Unionin tuomioistuin voi kieltäytyä vastaamasta tällaiseen kysymykseen vain siinä tapauksessa, ettei pyydetyllä unionin oikeuden säännöksen tai määräyksen tulkitsemisella tai sen pätevyyden arvioimisella ole mitään yhteyttä kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän asian tosiseikkoihin tai kohteeseen, tai jos kyseinen ongelma on luonteeltaan hypoteettinen taikka unionin tuomioistuimella ei ole tiedossaan niitä tosiseikkoja ja oikeudellisia seikkoja, jotka ovat tarpeen, jotta se voisi antaa hyödyllisen vastauksen sille esitettyihin kysymyksiin.(20)
35.      Näin ei kuitenkaan ole nyt käsiteltävässä asiassa, koska ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on riittävällä tavalla selittänyt, miten ennakkoratkaisukysymyksellä on merkitystä syytettyjen rikosoikeudellisen vastuun arvioinnin kannalta.
36.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa ennakkoratkaisupyynnössään olevansa epävarma siitä, voidaanko syytettyjä pitää asetuksen N:o 833/2014 2 f artiklan 1 kohdassa tarkoitettuina operaattoreina. Kun otetaan huomioon, että komission suuntaviivoissa edellytetään ”kaupallista tai ammattimaista toimintaa”, kyseisen tuomioistuimen mukaan ei ole ilmeistä, että tähän kysymykseen on vastattava myöntävästi. Yhtäältä verkkosivuston käyttö on lähtökohtaisesti maksutonta, ja toisaalta verkkosivuston toiminta rahoitetaan vapaaehtoisilla
maksusuorituksilla. Vaikka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin arvelee, että syytettyjen käyttäytyminen kuuluu kyseisen säännöksen aineelliseen soveltamisalaan, se on saattanut asian unionin tuomioistuimen käsiteltäväksi saadakseen kysymykseen lopullisen selvyyden.
37.      Näin ollen mielestäni ennakkoratkaisupyynnön on katsottava täyttävän tutkittavaksi ottamisen edellytykset.
C       Asiakysymys
1.     Kysymys siitä, miten asetuksen N:o 833/2014 2 f artiklan 1 kohdassa tarkoitettua operaattorin käsitettä on tulkittava
38.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää ainoalla ennakkoratkaisukysymyksellään unionin tuomioistuinta määrittämään asetuksen N:o 833/2014 2 f artiklan 1 kohdassa käytetyn sanan ”operaattori” ulottuvuuden. Heti aluksi on todettava, ettei kyseistä termiä määritellä kyseisessä asetuksessa eikä sen osalta viitata jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksiin mahdollisesti sisältyviin määritelmiin. Kyseistä termiä ei myöskään ole toistaiseksi tulkittu unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä.
39.      Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan sekä unionin oikeuden yhtenäinen soveltaminen että yhdenvertaisuusperiaate edellyttävät, että unionin oikeuden sellaisen säännöksen sanamuotoa, joka ei sisällä nimenomaista viittausta jäsenvaltioiden oikeuteen säännöksen sisällön ja ulottuvuuden määrittämiseksi, on tavallisesti tulkittava koko unionissa itsenäisesti ja yhtenäisesti. Tässä tulkinnassa on otettava huomioon paitsi säännöksen sanamuoto myös sen asiayhteys ja sillä säännöstöllä tavoiteltu päämäärä, jonka osa säännös on.(21) Kun jäljempänä tässä ratkaisuehdotuksessani tulkitsen sanan ”operaattori” merkitystä, tukeudun siis unionin tuomioistuimen oikeuskäytännössä vahvistettuihin tulkintamenetelmiin.
a)     Sanamuotoon perustuva tulkinta
40.      Säännöksen sanamuotoon perustuvan tulkinnan osalta on muistutettava, että niiden termien merkitys ja ulottuvuus, joita ei ole määritelty unionin oikeudessa, on määriteltävä sen tavanomaisen merkityksen mukaan, joka niillä on yleiskielessä, ja samalla on otettava huomioon se asiayhteys, jossa niitä käytetään, ja sen säännöstön tavoitteet, johon ne kuuluvat.(22)
41.      Yleiskielessä sanalla ”operaattori” tarkoitetaan luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joka tarjoaa, harjoittaa tai hallinnoi tiettyä palvelua tai tiettyä toimintaa tai takaa sen toiminnan, mikä tarkoittaa, että henkilöllä on kyseisen palvelun tai toiminnan toteuttamisessa tietynlainen toiminnallinen määräysvalta tai että henkilö osallistuu sen toteuttamiseen aktiivisesti.
Viestinnän ja sisältöjen levittämisen alalla kyseisellä sanalla tarkoitetaan toimijaa, joka suoraan tai välillisesti osallistuu sisältöjen saattamiseen yleisön saataville tai siirtämiseen yleisölle. Kuten useat asianosaiset ja osapuolet ovat kirjallisissa huomautuksissaan todenneet, kyseisen termin käyttöyhteys on ennen kaikkea tekninen ja toiminnallinen. Tämän ratkaisuehdotuksen laatimista varten tarkastelluissa lähteissä kyseiselle käsitteelle annetaan kautta linjan pikemminkin toiminnallinen kuin tiukan oikeudellinen merkitys, jolloin se kattaa kaikki toimijat, jotka teknisellä tai organisatorisella toiminnallaan, kuten esimerkiksi laitteita ylläpitämällä ja hyödyntämällä, tekevät sisältöjen levittämisen konkreettisesti mahdolliseksi riippumatta toimijaan oikeudellisesta asemasta, rakenteesta tai sen toiminnan tarkoituksesta.(23)
42.      Tämän tulkinnan perusteella näyttää siltä, ettei kyseinen sana liity taloudelliseen toimintaan eikä varsinkaan voiton tavoitteluun vaan se viittaa pikemminkin lähetysmenettelyn valvonta-, ohjaus- tai hallintotoiminnon hoitamiseen. Mielestäni tätä tulkintaa tukee se, että asetuksen N:o 833/2014 2 f artiklan 1 kohdassa sanaa ”operaattori” käytetään lähetystoiminnan yhteydessä ja ilman adjektiivia ”taloudellinen”.(24) Tämä sanavalinta viittaa siihen, että unionin lainsäätäjän tarkoituksena oli antaa kyseiselle käsitteelle kattavampi ulottuvuus, joka ei rajoitu ainoastaan toimijoihin, joiden toiminnalla on taloudellinen tavoite, vaan kattaa myös sellaiset luonnolliset henkilöt tai yhteisöt, jotka osallistuvat konkreettisesti sisältöjen levittämiseen, riippumatta siitä, onko niiden toiminta luonteeltaan kaupallista vai ei.
43.      Lisäksi on huomattava, että sisältöjen levityskielto koskee nimenomaisesti myös internetin videonjakoalustoja ja
‑sovelluksia eli nykyaikana tavanomaisia levitystapoja, joita yksityishenkilöt käyttävät usein toimintaan, josta he eivät välttämättä saa korvausta, mukaan lukien verkkosisällön tuottajien – kuten videoblogistien ja verkkovaikuttajien – harjoittama toiminta. Mielestäni kiellon ulottaminen koskemaan myös näitä henkilöitä osoittaa, että unionin lainsäätäjän tarkoituksena oli, että sanaa ”operaattori” tulkittaisiin sekä toiminnallisesti että teknologianeutraalisti.
44.      Asetuksen 833/2014 2 f artiklan 1 kohdan sanamuotoon perustuvan tulkinnan perusteella on siis katsottava, että operaattorin käsitteen on ymmärrettävä kattavan myös sellaisen luonnollisen henkilön, joka levittää kyseisessä säännöksessä tarkoitettua sisältöä osana sellaista toimintaansa, josta ei makseta korvausta, kuten esimerkiksi osana kolmansien henkilöiden vapaaehtoisilla maksusuorituksilla rahoitetun verkkosivuston ylläpitäjän toimintaa.
45.      Tähän arviointiin ei voi vaikuttaa se, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ennakkoratkaisupyynnössään mainitsemissa komission suuntaviivoissa(25) nähtävästi katsotaan päinvastoin. Kyseisissä suuntaviivoissa nimittäin todetaan, että ”kieltoa sovelletaan kaikkiin sellaisiin luonnollisiin henkilöihin, oikeushenkilöihin tai elimiin, jotka harjoittavat kaupallista tai ammattimaista toimintaa,” (kursiivi tässä), minkä perusteella voitaisiin ajatella, että suuntaviivoissa otetaan käyttöön vaatimus, josta ei säädetä edellä mainitun säännöksen sanamuodossa ja jolla pyritään asiattomasti rajoittamaan kyseisen säännöksen henkilöllistä soveltamisalaa.
46.      Yhtäältä kyseisiä suuntaviivoja ei kuitenkaan laatinut asetuksen N:o 833/2014 antanut neuvosto, jolla on yksinomainen toimivalta toteuttaa rajoittavia toimenpiteitä SEUT 215 artiklan 2 kohdassa määrätyn oikeusperustan nojalla,(26) ja toisaalta kyseisten suuntaviivojen sisällöstäkin ilmenee, että ne ovat yksinomaan komission yksiköiden laatima ”työasiakirja”, jolla on tarkoitus ohjeistaa kansallisia viranomaisia, unionin toimijoita ja kansalaisia asetuksen täytäntöönpanossa ja tulkinnassa.
47.      Komissio toteaa kyseisissä suuntaviivoissaan muutenkin nimenomaisesti, että ainoastaan unionin tuomioistuin on toimivaltainen tulkitsemaan unionin oikeutta.(27) Vielä on mainittava, että – kuten komissio kirjallisissa huomautuksissaan on todennut – kyseisissä suuntaviivoissa korostetaan myös sitä, että asetuksessa otetaan käyttöön laaja ja kattava kielto, sillä siinä kielletään tiettyjen sisältöjen lähettäminen (sanan laajassa merkityksessä) ja samalla siinä kielletään operaattoreita mahdollistamasta tai helpottamasta sisältöjen lähettämistä tai muuten edistämästä niiden lähettämistä.(28)
48.      Näin ollen kyseisten komission suuntaviivojen vaikutuksena ei voi olla, että asetuksella N:o 833/2014 käyttöön otettujen rajoittavien toimenpiteiden normatiivinen ulottuvuus muuttuisi, eikä niille voida antaa ratkaisevaa merkitystä nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan tulkinnan yhteydessä.
b)     Asiayhteyteen perustuva tulkinta
49.      Nyt käsiteltävässä asiassa esittämääni tulkintaa sanan ”operaattori” merkityksestä tukee myös säännöksen asiayhteyteen perustuva tulkinta. Tästä totean, että asetuksen N:o 833/2014 2 f artiklan 1 kohdassa kielletään operaattoreilta tietyt käyttäytymistavat eli asianomaisten sisältöjen lähettäminen tai niiden lähettämisen mahdollistaminen, helpottaminen tai muu edistäminen, mukaan lukien sisältöjen siirtäminen tai jakelu säännöksessä nimenomaisesti mainittujen eri viestintävälineiden avulla. Niinpä kyseisen säännöksen sanamuoto koskee luonteeltaan teknistä tai organisatorista toimintaa.
50.      Kyseisessä artiklassa ei sen sijaan edellytetä, että toiminnalla tavoiteltaisiin voittoa tai että operaattori levittäisi sisältöjä osana toimintaa, jota se harjoittaa ammattimaisesti julkisen viestinnän alalla. Näin ollen operaattorin käsite voi kattaa myös luonnolliset henkilöt, jotka lähettävät tietoja osana vapaa-ajan toimintaansa tai jotka haluavat aatteellisista tai vakaumuksellisista syistä vaikuttaa yleisen mielipiteen muodostumiseen.
51.      On tärkeää huomata, että kyseisen säännöksen aineellinen soveltamisala on erityisen laaja, sillä siinä kielletään – kuten jo totesin – koko joukko erilaisia tapoja lähettää siinä tarkoitettuja sisältöjä riippumatta siitä, lähettääkö sisältöjä suoraan kyseinen operaattori vai tapahtuuko se kolmannen välityksellä. Säännöksen sanamuodon tarkkuusaste ja se, että säännöksessä käytetään kielletyn käyttäytymisen kuvaamiseen useampia verbejä, osoittavat, että unionin lainsäätäjän tarkoituksena oli estää kyseisten sisältöjen lähettäminen tai saataville asettaminen unionin alueella. Niinpä kyseistä säännöstä on pidettävä yleisesti sovellettavana kieltosääntönä, joka on luonteeltaan ennaltaehkäisevä ja jonka tarkoituksena on estää kaikenlainen siinä tarkoitettujen sisältöjen levittäminen joko teknisin välinein tai muiden välityksellä.
52.      Näin ollen asetuksen N:o 833/2014 2 f artiklan 1 kohdassa säädetyn kiellon tehokkuus vaarantuisi, jos katsottaisiin, että kiellon soveltamisalaa voidaan rajoittaa lisäedellytyksillä, joista ei nimenomaisesti säädetä kyseisessä asetuksessa, kuten vaatimuksella siitä, että sisältöjen levittämisen tarkoituksena on voiton tavoittelu tai että niitä levitetään osana ammattimaista toimintaa.
Säännöksessä ei nimittäin ole sanaa, joka viittaisi toiminnan taloudelliseen tai ammattimaiseen ulottuvuuteen, sillä säännöksessä käyttöön otettu kielto on sidottu yksinomaan lähettämiseen toimintona riippumatta asianomaisen henkilön oikeudellisesta tai taloudellisesta asemasta. Näin ollen operaattorin käsitettä on tulkittava kyseisen säännöksen tarkoituksen mukaisesti toiminnallisesti ja teknologianeutraalisti. Toisin sanoen operaattoriksi luokitteleminen riippuu yksinomaan asianomaisen henkilön
roolista lähetysmenettelyssä, ja kyseistä tulkintaa on sovellettava yhtenäisesti riippumatta siitä, mitä teknisiä välineitä sisällön lähettämiseen käytetään tai miten lähettäminen rahoitetaan.
53.      Huomautan lisäksi, että asetuksen N:o 833/2014 2 f artiklan 1 kohta eroaa muista asetuksen säännöksistä, sillä muissa säännöksissä, joissa otetaan käyttöön rajoittavia toimenpiteitä, viitataan nimenomaisesti luonteeltaan taloudellisen toiminnan harjoittamiseen tai jopa suoraan talouden toimijoihin. Tämä koskee etenkin asetuksen 3 r artiklan 4 kohtaa,(29) jossa mainitaan asiaankuuluvien talouden toimijoiden rekisteröintimaa yhteydessä, jossa säädetään kansallisten due diligence ‑sääntöjen vahvistamisesta Venäjältä peräisin olevan tai Venäjältä vietävän nesteytetyn maakaasun jälleenlaivaustoimien kiellon soveltamiseksi.(30) Tästä erosta säännösten sanamuodoissa ilmenee, että kun unionin lainsäätäjän tarkoituksena on ollut, että rajoittavalla toimenpiteellä on ainoastaan tietty taloudellinen soveltamisala, se on säätänyt tällaisesta rajauksesta nimenomaisesti. On sitä vastoin selvää, ettei tällaisesta säädetä asetuksen 2 f artiklan 1 kohdassa, jonka yleinen soveltamisala ilmentää unionin lainsäätäjän tarkoitusta käyttää sanaa ”operaattori” toiminnallisesti ja teknologianeutraalisti ja tavalla, jossa ei lainkaan oteta huomioon talouteen tai ammattimaisuuteen liittyviä seikkoja.
54.      Unionin oikeusjärjestys ja sen sisäinen johdonmukaisuus tukevat tätä tulkintaa. Unionin lainsäätäjä on nimittäin omaksunut toiminnallisen lähestymistavan – taloudellisen tai institutionaalisen lähestymistavan sijasta – muissakin unionin oikeudellisissa välineissä, kun se on määrittänyt operaattorin käsitteelle analogisten käsitteiden soveltamisaloja. Tämä pätee etenkin audiovisuaalisia mediapalveluja koskevaan direktiiviin 2010/13/EU,(31) jonka 1 artiklan 1 kohdan d alakohdassa säädetyn määritelmän mukaan ”mediapalvelun tarjoajalla” tarkoitetaan ”luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, jolla on toimituksellinen vastuu audiovisuaalisen mediapalvelun audiovisuaalisen sisällön valinnasta ja joka määrää siitä, millä tavalla sisältö organisoidaan”. Määritelmässä ei säädetä erottelusta asianomaisen henkilön oikeudellisen aseman tai henkilön harjoittaman toiminnan taloudellisen tavoitteen mukaan vaan siinä tukeudutaan yksinomaan siihen, että henkilö käyttää tosiasiallisesti määräys- ja valvontavaltaa sisältöjen valitsemisen ja lähettämisen osalta.
55.      Tämä direktiivin 2010/13 huomioon ottaminen vertailukohtana on perusteltua systemaattisesta näkökulmasta siksi, että molemmilla säädöksillä on yhteinen toiminnallinen tarkoitus, sillä niillä on tarkoitus säätää oikeussääntöjä, joita sovelletaan toimijoihin, jotka käyttävät määräys- ja valvontavaltaa sisältöjen yleisölle lähettämisen osalta. Direktiivissä 2010/13 määritetään mediapalvelun tarjoajien toimitukselliset vastuut, kun taas asetuksen N:o 833/2014 2 f artiklan 1 kohdassa mainitaan operaattorit, joiden lähetystoimintaan voidaan soveltaa rajoituksia, kun lähetystoiminta
edistää unionin turvallisuuden ja yleisen järjestyksen vastaisia propagandatavoitteita.
Kummassakaan tapauksessa ratkaisevana arviointiperusteena ei käytetä harjoitetun toiminnan taloudellista luonnetta vaan lähetysmenettelyn tosiasiallista hallintaa.(32)
56.      Vaikka otettaisiin huomioon asetuksen N:o 833/2014 antamisen lainsäädännöllinen asiayhteys, on ilmeistä, ettei arvioitaessa sitä, voidaanko henkilöä luokitella ”operaattoriksi”, voida ottaa huomioon sitä, harjoittaako kyseinen henkilö taloudellista tai ammattimaista toimintaa. Viron hallitus onkin huomauttanut osuvasti kirjallisissa huomautuksissaan, ettei kyseisen asetuksen tarkoituksena ole sisämarkkinoiden eli talouden toimijoiden ja kuluttajien välisten suhteiden sääntely, millä voitaisiin mahdollisesti perustella sitä, että elinkeinonharjoittajia kiellettäisiin lähettämästä tietyiltä propagandakanavilta peräisin olevia sisältöjä. Asetus N:o 833/2014 on päinvastoin – kuten jo alustavissa huomautuksissani totesin – osa SEUT 215 artiklan nojalla toteutettujen rajoittavien toimenpiteiden kokonaisuutta, ja asetuksella pyritään yleiseen järjestykseen ja turvallisuuteen liittyvistä syistä siihen, että pysyvästi Venäjän federaation johdon suorassa tai välillisessä määräysvallassa olevien tiedotusvälineiden lähetystoiminta päättyy välittömästi.(33)
c)     Teleologinen tulkinta
57.      Seuraavaksi säännöstä on tulkittava unionin lainsäätäjän tavoittelemien tavoitteiden perusteella. Tässä yhteydessä on palautettava mieleen, että asetuksen N:o 833/2014 2 f artiklan 1 kohta lisättiin asetukseen asetuksella 2022/350, joka annettiin 1.3.2022 välittömänä vastauksena Venäjän federaation yhtä viikkoa aikaisemmin Ukrainassa aloittamaan provosoimattomaan ja perusteettomaan sotilaalliseen hyökkäykseen. Perusteluna säännöksessä säädetyn kiellon käyttöön ottamiselle neuvosto viittasi Eurooppa-neuvoston 24.2.2022 Venäjälle osoittamaan kehotukseen lopettaa disinformaatiokampanjansa, minkä lisäksi neuvosto viittasi 10.5.2021 antamiin päätelmiinsä, joiden mukaan on edelleen lujitettava unionin ja jäsenvaltioiden resilienssiä ja niiden kykyä torjua hybridiuhkia, myös disinformaatiota, ja vahvistettava mahdollisia vastatoimia hybridiuhkien alalla, muun muassa ulkomaisen puuttumisen ja vaikutusoperaatioiden torjumiseksi.
58.      Asetuksen N:o 833/2014 2 f artiklan 1 kohdassa säädetty yleisesti sovellettava kielto ilmentää unionin lainsäätäjän tarkoitusta lopettaa Venäjän disinformaatiokampanja kieltämällä tiettyjen sisältöjen levittäminen unionin alueella. Yleisen järjestyksen ja turvallisuuden tehokas suojaaminen edellyttää kuitenkin, ettei kielto koske ainoastaan valtiollisen määräysvallan alaisia tiedotusvälineitä vaan huomioon otetaan myös niin kutsutut vaihtoehtoiset tiedotusvälineet, joiden operaattorit toimivat tietoisesti tai epätietoisesti kyseisen disinformaatiokampanjan välittäjinä. Ohittamalla tämä näkökohta sallittaisiin se, että kiellettyjen sisältöjen levittäminen siirtyisi vähitellen kyseisille vaihtoehtoisille kanaville, jolloin ne lopulta jäisivät kokonaan valtion valvonnan tai seurannan eri muotojen ulkopuolelle.(34)
59.      Huomautan lisäksi, että siitä, että asetuksen N:o 833/2014 2 f artiklan 1 kohta koskee internetpalvelujentarjoajia ja internetin videonjakoalustoja tai
‑sovelluksia, ilmenee, että unionin lainsäätäjän tarkoituksena oli ottaa huomioon se, että digitaalisilla medioilla on nykyään kasvava merkitys tiedon ja uutisten välittämisessä.
Kyseisten medioiden käyttöön liittyy kuitenkin riski siitä, että käyttäjien mielipiteisiin vaikutetaan ilman, että heillä olisi keinoja arvioida kriittisesti heille välitettyjen tietojen paikkansapitävyyttä. Tietyt ihmisryhmät, kuten nuoret(35) tai ikääntyneet, vaikuttavat olevan erityisen alttiita tällaiselle verkkomanipuloinnille. Kyseinen riski on otettava huomioon täysimääräisesti, minkä vuoksi on siis välttämätöntä katsoa, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaiset verkkosivustot kuuluvat kyseisen säännöksen soveltamisalaan.
60.      Vaikka operaattoriksi luokitteleminen ei edellytäkään, että kyse olisi taloudellisesta toiminnasta tai että toiminnasta syntyisi tuloja, kun pääasian taustalla olevassa tilanteessa on esitetty lahjoituspyyntö, jonka avulla on saatu kerättyä tällaisia summia, on syytä esittää eräitä huomautuksia. Kun tietyt verkkosivustot rahoitetaan lahjoituksilla eikä kaupalliseksi toiminnaksi rekisteröidyllä toiminnalla, on perusteltua kiinnittää erityistä huomiota mahdollisuuteen käyttää kyseisiä sivustoja propagandan levittämiseen, varsinkin, kun on kyse valtiollisten toimijoiden disinformaatiokampanjoista. Kyseiselle rahoitusmuodolle on nimittäin ominaista selkeästi määriteltyjen oikeudellisten ja rakenteellisten puitteiden puuttuminen, sillä kyseiseen rahoitusmuotoon ei liity taloudellista avoimuutta koskevia velvollisuuksia eikä valvontamekanismeja, jotka olisivat verrattavissa ammattimaisten tiedotusvälineiden operaattoreihin sovellettuihin mekanismeihin. Tämä läpinäkymättömyys merkitsee, että rahavirtojen ja siis myös toimitukselliseen linjaan tai lähetettyyn sisältöön mahdollisesti vaikuttavien toimijoiden havaitseminen on vaikeampaa. Niinpä kyseisen läpinäkymättömyyden vuoksi syntyy toimintaympäristö, joka on altis ulkopuolisten intressiryhmien puuttumiselle toimintaan, mukaan lukien kolmannet valtiot, jotka voivat osallistua suoraan tai välillisesti sisältöjen tuottamiseen tai levittämiseen.
61.      Lisäksi kyseisten alustojen esittäminen ”riippumattomina” tai ”vaihtoehtoisina” vahvistaa niiden uskottavuutta tietyn sellaisen yleisön keskuudessa, joka usein epäilee perinteisten tiedotusvälineiden tai julkisten elinten luotettavuutta. Tämä alustojen näennäinen aitous tekee niiden viesteistä vakuuttavampia, mistä syystä alustojen viestejä on vaikeampi kiistää, kun alustoilla levitetään osittain manipuloituja tai harhaanjohtavia kertomuksia.(36) Tästä näkökulmasta tarkasteltuna alustojen väitetty riippumattomuus ei suinkaan ole tae puolueettomuudesta vaan se voi paradoksaalisesti olla väline, jolla edistetään tehokkaasti disinformaatiostrategioita.
62.      Tässä yhteydessä sitä, että alustaa ei rahoiteta kaupallisesti, ei voida pitää yksinomaan neutraalina seikkana vaan sitä on pidettävä ratkaisevana osatekijänä arvioitaessa tietojen manipuloimisen riskiä.(37) Tällaista rahoitusmallia on pidettävä merkkinä rakenteellisesta haavoittuvuudesta, joka yhdistettynä toiminnan valvomattomuuteen ja
pyrkimykseen tulla hyväksytyksi ”vaihtoehtoisena” tekee ulkomaisen propagandan tavoitteiden mukaisten sisältöjen levittämisestä todennäköisempää.
Tällaisella järjestelyllä voidaan etenkin kiertää rajoittavia toimenpiteitä, joita sovelletaan valtion määräysvallassa toimiviin tiedotusvälineisiin, ylläpitämällä kanavia, jotka esitetään riippumattomina mutta jotka ovat toiminnallisesti osa disinformaatiostrategiaa.
63.      Jos asetuksen N:o 833/2014 2 f artiklan 1 kohtaa tulkitsemalla kyseiseen säännökseen lisättäisiin vaatimus siitä, että toiminnalla on taloudellinen tavoite tai että sillä on tavoiteltava voittoa, kyseisen säännöksen ulottuvuus
voisi heikentyä merkittävästi. Tällainen vaatimus, jolle ei löydy perustaa unionin lainsäätäjän säätämästä sanamuodosta ja joka ei sovi unionin lainsäätäjän omaksumaan toiminnalliseen logiikkaan, merkitsisi, että toimenpiteen soveltamisalan ulkopuolelle jäisi huomattava osa verkossa toimivista tiedotusvälineistä, jotka osallistuvat aktiivisesti säännöksessä tarkoitettujen sisältöjen levittämiseen, vaikka niillä ei olekaan taloudellista tavoitetta. Tällaisella vaatimuksella aiheutettaisiin lisäksi vaara säännöksen kiertämisestä, koska osa operaattoreista voisi vedota siihen, ettei niiden toiminnalla ole taloudellista tavoitetta, ja jatkaa disinformaatioviestien levittämistä. Niinpä tällainen tulkinta vaarantaisi kyseisen säännöksen tehokkuuden ja säännöksen ennaltaehkäisevän tarkoituksen, jona on estää propagandasisältöjen levittäminen unionin alueella riippumatta sisältöjen lähettäjien taloudellisesta tilanteesta tai rahoitusmallista.
64.      Muutenkin on todettava, että toiminnan taloudelliseen tavoitteeseen perustuva arviointiperuste olisi epäselvä ja vaikeasti ennakoitavissa, mistä syystä se sopisi huonosti yhteen oikeusvarmuuden vaatimusten kanssa. Käytännössä olisi erityisen vaikeaa määrittää rahoituskynnystä, jonka ylittyessä lähetystoimintaa olisi pidettävä taloudellisena. Verkossa toimivien tiedotusvälineiden rahoitusmuodot ovat nimittäin moninaisia ja usein on kyse hybridirahoitusmuodoista, sillä osa alustoista toimii yksinomaan yksityisten lahjoitusten avulla, kun taas toisten alustojen rahoituksessa yhdistyvät mainostulot, tilaustulot, satunnaiset yhteistyökumppanuudet ja joukkorahoituskampanjat.(38) Näin ollen erottelusta taloudellisen toiminnan ja muun kuin taloudellisen toiminnan välillä tulisi välttämättä mielivaltainen ja tulkinnanvarainen.
65.      Tällainen epävarmuus vaarantaisi säännöksen yhtenäisen soveltamisen ja sillä annettaisiin mahdollisuus usein riitauttaa säännöksen soveltaminen, sillä operaattorit voisivat aina vedota rahoituksensa satunnaisuuteen, vähäisyyteen tai epäsäännöllisyyteen välttyäkseen kiellon soveltamiselta. Myöskään sillä, että otettaisiin käyttöön määrällinen tai suhteellinen kynnys, joka perustuisi esimerkiksi lahjoituksilla yhteensä kerättyyn summaan tai ylläpitotulojen ja
‑kulujen suhteeseen, ei voitaisi taata oikeusvarmuutta, koska operaattorien taloudelliset tilanteet vaihtelevat merkittävästi operaattorien koon, rakenteen ja kohdeyleisön mukaan.
66.      Tällaisen arviointiperusteen käyttöön ottamiseen liittyisi myös ilmeinen riski säännöksen kiertämisestä.
Kyseessä olevat operaattorit voisivat muokata rahoitusmalliaan siten, että niiden rahoitus jäisi kynnysarvon alapuolelle, tai käyttää välillisiä rahoitusmekanismeja, esimerkiksi hankkimalla rahoitusta kolmansilta tai ulkomaisilta alustoilta. Tällaisen kehityksen vuoksi toimenpide jäisi merkityksettömäksi eikä se enää olisi tehokkaasti ennaltaehkäisevä, koska kiellettyjen sisältöjen lähettämisen jatkaminen sallittaisiin sillä verukkeella, ettei tiedotusvälineellä nähtävästi ole taloudellista tavoitetta. Niinpä näin epävarman ja manipuloinnille hyvin alttiin arviointiperusteen käyttöön ottaminen olisi ristiriidassa asetuksella
N:o 833/2014 tavoitellun johdonmukaisuuden, avoimuuden ja tehokkuuden tavoitteen kanssa.
67.      On katsottava, että kiellettyjä sisältöjä levittävien verkkosivustojen operaattorit kuuluvat asetuksen N:o 833/2014 2 f artiklan 1 kohdan soveltamisalaan myös silloin, kun niiden toiminta rahoitetaan yksinomaan tai lähinnä vapaaehtoisilla maksusuorituksilla. Näin on siksi, että tällaisella rahoituksella voi olla ratkaisevaa merkitystä kyseisten verkkosivustojen ylläpidon ja toiminnan jatkamisen kannalta ja siten sillä voidaan heikentää venäläistä propagandaa levittävien tiedotusvälineiden osalta käyttöön otettujen rajoittavien toimenpiteiden tehokkuutta.
68.      On myös tärkeää torjua riski siitä, että kohdennetuilla disinformaatiokampanjoilla saataisiin vilpittömin mielin toimivia kansalaisia tekemään tällaisia maksusuorituksia, jolloin he tiedostamattaan rikkoisivat unionin pakotejärjestelmää ja siis syyllistyisivät mahdollisesti kansallisen lain mukaan myös rikokseen. Vielä on mainittava, että yksityisten lahjoituspyyntöjen harkitulla välineellistämisellä uhriutumiseen perustuvan propagandakertomuksen yhteydessä olisi paitsi se seuraus, että unionin toteuttamat rajoittavat toimenpiteet saataisiin tosiasiallisesti tehtyä tyhjäksi, myös se seuraus, että Venäjän valtion tiedotusvälineiden disinformaation vaikutusalue ja uskottavuus vahvistuisivat, sillä kansalaisen antamaa tukea käytettäisiin informaatiovaikuttamisen vektorina.
69.      Vaikka taloudellisen tavoitteen tavoittelu ei mielestäni ole asetuksen N:o 833/2014 2 f artiklan 1 kohdan soveltamisedellytys, katson, että operaattorin saamien lahjoitusten volyymi voidaan kuitenkin ottaa huomioon, kun yksittäistapauksessa arvioidaan operaattorin toimintaa. Merkittävän summan keräämistä – kuten nyt käsiteltävässä asiassa, jossa kerättiin yli 60 000 euroa yhden vuoden aikana – voidaan nimittäin pitää merkkinä organisaatiosta, jolla on jäsennelty rakenne
ja joka harjoittaa säännöllistä lähetystoimintaa, jolla ylitetään pelkän yksityisen tai vapaaehtoisuuteen perustuvan sananvapauden käytön rajat.
70.      Tällainen rahoitustaso voi myös viitata taloudelliseen riippuvuuteen yleisöstä tai tietyistä rahoittajista, mikä voi vaikuttaa levitettyyn sisältöön tai tehdä tiedotusvälineestä alttiimman ulkoiselle painostamiselle. Tätä seikkaa, joka ei vaikuta toiminnallisen arviointiperusteen neutraalisuuteen, voidaan siten pitää asiayhteyteen liittyvänä indiisinä, jolla on merkitystä arvioitaessa harjoitetun toiminnan laajuutta ja mahdollista riskiä tietojen manipuloinnista tai riskiä valtion määräysvallassa toimivien tiedotusvälineiden osalta käyttöön otettujen rajoittavien toimenpiteiden kiertämisestä.
71.      Edellä mainituilla seikoilla voi olla merkitystä etenkin silloin, kun tarkastellaan mahdollisuutta soveltaa asetuksen N:o 833/2014 12 artiklaa, jossa kielletään kaikenlainen osallistuminen toimintaan, jonka tavoitteena tai seurauksena on unionin käyttöön ottamien rajoittavien toimenpiteiden kiertäminen. Tässä yhteydessä taloudellinen läpinäkymättömyys, riippuvuus joukkorahoituslähteistä tai väite toimituksellisesta riippumattomuudesta voivat olla indiisejä, joilla on merkitystä arvioitaessa kysymystä siitä, onko kyseisen toiminnan objektiivisesti arvioituna katsottava olevan omiaan poistamaan kyseisen asetuksen 2 f artiklassa säädettyjen toimenpiteiden vaikutukset, ja kysymystä siitä, onko toiminnan logiikka subjektiivisesta näkökulmasta arvioituna osa Venäjän federaation lukuun toimivien tiedotusvälineiden osalta käyttöön otettujen pakotteiden kiertämistä.
72.      On sen sijaan vaikea yhtyä syytetyn R esittämän kaltaiseen tulkintaan, jonka mukaan asetuksen N:o 833/2014 2 f artiklan 1 kohdassa tarkoitetun operaattorin käsitteen soveltamisedellytyksenä tulisi käyttää harjoitetun toiminnan kestoa, laajuutta tai intensiteettiä. Asetuksen tekstissä ei nimittäin viitata tällaisiin arviointiperusteisiin, joten säännöllistä toimintaa harjoittavia luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä ei voida erotella henkilöistä, joiden osallistuminen sisältöjen lähettämiseen on satunnaista. Käsitteen tulkinnan on päinvastoin perustuttava yksinomaan toiminnalliseen arviointiperusteeseen, joka on sidottu henkilön tosiasialliseen rooliin kyseisten sisältöjen lähetysmenettelyssä tai saataville asettamisessa.
73.      Tällainen lähestymistapa on perusteltu, kun otetaan huomioon unionin lainsäätäjän tavoittelema tavoite. Asetuksen N:o 833/2014 2 f artiklan tarkoituksena on estää ja kieltää siinä tarkoitettujen sisältöjen kaikenlainen lähettäminen riippumatta siitä, kuinka laaja-alaista tai säännöllistä toimintaa operaattori harjoittaa. Nykyajan digitaalisessa toimintaympäristössä yksittäisellä lähetyksellä tai vähäiselläkin lähetystoiminnalla voidaan tavoittaa laaja yleisö ja sillä voi olla samat seuraukset kuin säännöllisellä lähetystoiminnallakin. Tietynasteisen intensiteetin käyttäminen rajoittavan toimenpiteen soveltamisedellytyksenä tekisi kiellosta tehottoman ja samalla syntyisi tila toiminnalle, josta ei rankaistaisi ja jota voitaisiin käyttää sääntelyn kiertämiseen.
74.      Totean vielä lopuksi, että tällaisen määrällisen arviointiperusteen käyttöön ottaminen olisi ristiriidassa oikeusvarmuuden periaatteen kanssa, koska rajoittavan toimenpiteen soveltamisalasta syntyisi epävarmuutta ja koska sen yhtenäinen soveltaminen unionin alueella vaarantuisi. Tällainen lähestymistapa saattaisi lisäksi kannustaa käyttäytymiseen, jolla pyritään peittelemään lähetystoimintaa tai keinotekoisesti hajaannuttamaan sitä, eivätkä tällaiset käyttäytymistavat sovellu yhteen asetuksen N:o 833/2014 ennaltaehkäisemistä ja tehokkuutta koskevien tavoitteiden kanssa. Näin ollen operaattoreina on pidettävä kaikkia sellaisia luonnollisia henkilöitä tai oikeushenkilöitä, jotka osallistuvat ajoittain säännöksessä tarkoitettujen sisältöjen lähettämiseen, siirtämiseen tai saataville asettamiseen, riippumatta käytetyistä teknisistä välineistä tai toiminnan laajuudesta. Luokittelun kannalta ei ole merkitystä sillä, saako tällainen henkilö osallistumisestaan tuloja jossain muodossa.
75.      Näin ollen katson, että myös asetuksen N:o 833/2014 2 f artiklan teleologinen tulkinta tukee säännöksessä säädetyn kiellon laajaa tulkintaa.
D       Lisähuomiot asetuksen N:o 833/2014 2 f artiklan 1 kohdassa säädetyn kiellon normatiivisesta ulottuvuudesta
76.      Kun otetaan huomioon edellä esitetty analyysi, joka koskee asetuksen N:o 833/2014 2 f artiklan sanamuotoa,(39) asiayhteyttä(40) ja tavoitteita,(41) on katsottava, että operaattorin käsitettä on tulkittava laajasti televiestinnän alalla. Sillä tarkoitetaan luonnollista henkilöä tai oikeushenkilöä, joka huolehtii viestintäverkon tai
‑palvelun teknisestä ja operatiivisesta hallinnosta tai joka käyttää tosiasiallista määräysvaltaa tällaisen verkon tai palvelun toiminnan tai saataville asettamisen osalta.
77.      Henkilön luokitteleminen kyseisessä säännöksessä tarkoitetuksi operaattoriksi ei voi myöskään edellyttää taloudellisen tavoitteen tavoittelemista, ammattimaisen toiminnan harjoittamista taikka toiminnan kestoon liittyvän edellytyksen täyttymistä. Luokittelu kattaa
myös luonnolliset henkilöt, jotka ylläpitävät verkkosivustoa tai levittävät sisältöä verkossa, riippumatta siitä, saavatko he tästä toiminnastaan tuloja yksinomaan kolmansien henkilöiden vapaaehtoisten maksusuoritusten muodossa, kuten esimerkiksi lahjoina tai lahjoituksina.
78.      Tässä tekstissä esittämäni laaja tulkinta asetuksen N:o 833/2014 2 f artiklassa säädetystä
merkitsee toki väistämättä, että säännöksellä puututaan perusoikeuskirjan 11 artiklassa vahvistettujen sananvapauden ja tiedonvälityksen vapauden käyttämiseen.(42) Mainitussa säännöksessä säädetyllä lähetyskiellolla nimittäin rajoitetaan tietyssä määrin asianomaisten operaattorien mahdollisuutta tiedonvälitykseen ja yleisön mahdollisuutta vastaanottaa tällaisia tietoja.
Tässä yhteydessä on todettava, että kaksi syytetyistä ovat esittäneet merkityksellisiä vastaväitteitä tällaisen kiellon merkityksestä.
79.      On kuitenkin muistutettava, että perusoikeuskirjan 52 artiklan
1 kohdan mukaan tällainen puuttuminen tai rajoitus voidaan hyväksyä, jos se täyttää kyseisessä määräyksessä vahvistetut edellytykset eli jos rajoituksesta säädetään lailla, jos rajoituksella kunnioitetaan kyseisen oikeuden keskeistä sisältöä ja jos rajoituksella vastataan unionin tunnustamiin yleisen edun mukaisiin tavoitteisiin, minkä lisäksi rajoituksen on oltava suhteellisuusperiaatteen mukainen. Nyt käsiteltävässä asiassa perusvapauksien rajoittamisesta säädetään suoraan asetuksessa N:o 833/2014, joka annettiin SEUT 215 artiklan nojalla ja päätöksen 2014/512/YUTP(43) täytäntöön panemiseksi. Niinpä rajoituksesta ”säädetään lailla” perusoikeuskirjan 52 artiklan
1 kohdassa tarkoitetulla tavalla ja se on osa selkeää, yleisestä saataville asetettua ja ennakoitavaa oikeussääntöjen kokonaisuutta.(44)
80.      Toimenpiteen tavoite on puolestaan hyväksyttävä ja yleisen edun mukainen, koska toimenpiteellä pyritään suojelemaan unionin yleistä järjestystä ja turvallisuutta disinformaatiokampanjoilta, joilla pyritään horjuttamaan unionin ja jäsenvaltioiden elimiä tietojen manipuloinnin avulla.(45) Kyseinen toimenpide on myös
suhteellisuusperiaatteen mukainen,(46) koska sillä ainoastaan kielletään väliaikaisesti nimenomaisesti propagandaksi ja disinformaatioksi todetun sisällön lähettäminen eikä sillä rajoiteta muiden tietojen tai mielipiteiden vapaata liikkumista.(47) Niinpä toimenpiteellä ei puututa perusoikeuskirjan 11 artiklassa taatun oikeuden keskeiseen sisältöön, vaan sen tarkoituksena on ainoastaan estää unionin turvallisuuden ja yleisen järjestyksen merkittävä ja välitön vaarantaminen.(48)
81.      Näin ollen yhdyn Ranskan hallituksen kantaan, jonka mukaan nyt käsiteltävässä asiassa esittämäni laaja tulkinta pysyy unionin oikeudessa vahvistetuissa rajoissa. Näin on siksi, että tällaisella tulkinnalla noudatetaan asetuksesta N:o 833/2014 ilmeneviä vaatimuksia samoin kuin unionin oikeuden yleisten periaatteiden – mukaan lukien erityisesti laillisuusperiaate, oikeusvarmuuden periaate ja suhteellisuusperiaate – mukaisia vaatimuksia.
Lisäksi tällaisella tulkinnalla voidaan taata, että yhtäältä tarve suojella unionin yleistä järjestystä ja turvallisuutta Venäjän federaation lukuun järjestetyiltä disinformaatiokampanjoilta ja toisaalta perusoikeuskirjan 11 artiklassa sananvapaudelle ja
tiedonvälityksen vapaudelle annettu suoja ovat asianmukaisesti tasapainossa.
VI     Ratkaisuehdotus
82.      Kaiken edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Landgericht Saarbrückenin esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti:
Rajoittavista toimenpiteistä Ukrainan tilannetta epävakauttavien Venäjän toimien johdosta 31.7.2014 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 833/2014, sellaisena kuin se on muutettuna 1.3.2022 annetulla neuvoston asetuksella (EU) 2022/350, 2 f artiklan 1 kohtaa
on tulkittava siten, että
kyseisessä säännöksessä tarkoitettu operaattorin käsite kattaa myös verkkosivustoa ylläpitävät luonnolliset henkilöt. Kyseisen luokittelun kannalta ei ole merkitystä sillä, saako tällainen henkilö verkkosivuston ylläpitämisestä tuloja jossain muodossa.
1      Alkuperäinen kieli: ranska.
2      EUVL 2014, L 229, s. 1.
3      EUVL 2022, L 65, s. 1.
4      Sana ”disinformaatio” on käännös venäjän sanasta ”дезинформация” (dezinformatsija), jonka Neuvostoliiton tiedustelupalvelu kehitti 1920-luvun alussa. Usein väitetään, että Josif Stalin olisi keksinyt kyseisen sanan ja että hän olisi tarkoituksella valinnut ranskankieliseltä kuulostavan sanan, jotta se vaikuttaisi lännestä lainatulta ja siten uskottavammalta. Sanalla viitattiin KGB:n ja muiden Neuvostoliiton elinten propagandastrategiaan kuuluneeseen taktiikkaan, jossa virheellisiä tai harhaanjohtavia tietoja levitettiin tarkoituksessa manipuloida yleistä mielipidettä. Toisin kuin pelkkien valheiden tapauksessa, disinformaatiossa sekoitetaan usein tosiasioita ja virheellisiä tietoja tarkoituksessa hämmentää, heikentää luottamusta ja horjuttaa vastapuolen vakautta (Barela, S. s Duberry, J., ”Understanding Disinformation Operations in the Twenty-First Century”, Defending Democracies: Combating Foreign Election Interference in a Digital Age, Oxford 2021, s. 41).
5      BGBl. 2013 I, s. 1482.
6      Kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi 27.7.2022 antamassaan tuomiossa RT France v. neuvosto (T‑125/22, EU:T:2022:483, 56 kohta) ja 26.3.2025 antamassaan tuomiossa A2B Connect ym. v. neuvosto (T‑307/22, EU:T:2025:331, 53 kohta), propaganda ja disinformaatiokampanjat ovat omiaan heikentämään demokraattisten yhteiskuntien perustaa ja ne ovat olennainen osa nykysodankäynnin arsenaalia.
7      Ks. tuomio 27.7.2022, RT France v. neuvosto (T‑125/22, EU:T:2022:483, 86 kohta ja sitä seuraavat kohdat).
8      Ks. asetuksen N:o 833/2014 johdanto-osan toinen perustelukappale. Ks. myös tuomio 28.3.2017, Rosneft (C‑72/15, EU:C:2017:236, 123 kohta).
9      Ks. antamani ratkaisuehdotus
Čiekuri-Shishki (C‑480/24, EU:C:2025:672, 26 kohta ja sitä seuraavat kohdat).
10      SEUT 215 artiklan nojalla annettu asetus 2022/350 annettiin rajoittavista toimenpiteistä Ukrainan tilannetta epävakauttavien Venäjän toimien johdosta annetun päätöksen 2014/512/YUTP muuttamisesta 1.3.2022 annetun neuvoston päätöksen (YUTP) 2022/351 (EUVL 2022, L 65, s. 5) nojalla, joka puolestaan annettiin SEU 29 artiklan nojalla.
11      Ks. asetuksen 2022/350 johdanto-osan 8, 10 ja 11 perustelukappale.
12      Ks. tuomio 27.7.2022, RT France v. neuvosto (T‑125/22, EU:T:2022:483, 161 kohta ja sitä seuraavat kohdat) ja tuomio 26.3.2025, A2B Connect ym. v. neuvosto (T‑307/22, EU:T:2025:331, 140 kohta).
13      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen
3 kohta.
14      Wabnitz, H.-B., Janovsky, T., ja Schmitt, L., Handbuch des Wirtschafts- und Steuerstrafrechts, München 2025, 2 luku, 288 kohta.
15      Ks. tuomio 12.12.1996, X (C‑74/95 ja C‑129/95, EU:C:1996:491, 25 kohta) ja tuomio 26.6.2025, Makeleio ja Zougla (C‑555/23 ja C‑556/23, EU:C:2025:484, 89 kohta).
16      Tuomio 7.11.2024, Prezes Urzędu Ochrony Konkurencji i Konsumentów (C‑326/23, EU:C:2024:940, 22 kohta) ja tuomio 10.7.2025, Farmacija (C‑715/23, EU:C:2025:548, 39 kohta).
17      Ks. vastaavasti tuomio 16.12.2008, Cartesio (C‑210/06, EU:C:2008:723, 93 kohta).
18      Ks. vastaavasti tuomio 16.7.2020, Adusbef ym. (C‑686/18, EU:C:2020:567, 30 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
19      Ks. tuomio 24.2.2022, Viva Telecom Bulgaria (C‑257/20, EU:C:2022:125, 42 kohta) ja tuomio 22.12.2022, Inspectoratul General pentru Imigrări (Työntekijän hankkimat silmälasit) (C‑392/21, EU:C:2022:1020, 26 kohta).
20      Ks. tuomio 14.10.2021, Viesgo Infraestructuras Energéticas (C‑683/19, EU:C:2021:847, 23 kohta) ja tuomio 14.5.2024, Stachev (C‑15/24 PPU, EU:C:2024:399, 82 kohta).
21      Ks. tuomio 30.4.2014, Kásler ja Káslerné Rábai (C‑26/13, EU:C:2014:282, 37 kohta) ja tuomio 13.3.2025, APS Beta Bulgaria ja Agentsia za kontrol na prosrocheni zadalzhenia (C‑337/23, EU:C:2025:183, 49 kohta).
22      Ks. tuomio 22.4.2021, Austrian Airlines (C‑826/19, EU:C:2021:318, 22 kohta) ja tuomio 16.2.2023, Zamestnik izpalnitelen direktor na Darzhaven fond ”Zemedelie” (C‑343/21, EU:C:2023:111, 35 kohta).
23      Larousse-sanakirjassa esitetyn määritelmän mukaan sana ”opérateur” tarkoittaa ”yritystä, joka ylläpitää televiestintäverkkoa”. Vastaavasti Duden-sanakirjassa sanaa ”Betreiber” kuvataan ”yritykseksi, joka hallitsee teknisiä laitteistoja, taloudellisia hankkeita tai muita vastaavia toimintoja”. Sanakirjan Diccionario panhispánico del español jurídico mukaan sana ”operador” viittaa ”luonnolliseen henkilöön tai oikeushenkilöön, joka ylläpitää julkisia televiestintäverkkoja tai tarjoaa televiestintäpalveluja yleisön käyttöön”. Cambridge Dictionary
‑sanakirjan mukaan sanalla ”operator” tarkoitetaan ”henkilöä, jonka työnä on käyttää ja hallita konetta tai ajoneuvoa”. Mainittakoon vielä, että Treccani-sanakirjassa esitetyn määritelmän mukaan sana ”operatóre” tarkoittaa ”henkilöä, joka toteuttaa tietyt toimet tai toiminnot, useimmiten säännöllisesti. Ammattiluokitteluissa sanalla tarkoitetaan yleensä henkilöä, jonka työtehtävänä on vastata tietynlaisten koneiden, laitteiden tai laitteistojen toiminnasta ja hallinnasta, esimerkiksi radio-operaattori, televisio-operaattori tai puhelinverkko-operaattori”.
24      Todettakoon, että asetuksen N:o 833/2014 2 f artiklan 1 kohdan liettuankielisessä versiossa käytetään ilmaisua ”ūkio subjektas”, joka viittaa yhteisöön tai henkilöön, joka harjoittaa taloudellista toimintaa. Muut kieliversiot eivät kuitenkaan tue tätä viittausta. Asetuksen puolankielisessä versiossa ei täsmennetä lainkaan, kenelle kyseisessä säännöksessä säädetty kielto on osoitettu, sillä siinä ei käytetä subjektia: ”Zakazuje się nadawania lub umożliwiania, ułatwiania lub w inny sposób przyczyniania się do nadawania jakichkolwiek treści przez osoby prawne, podmioty lub organy wymienione w załączniku XV
– –”(”Liitteessä XV lueteltujen oikeushenkilöiden, yhteisöjen tai elinten sisältöjen lähettäminen tai lähettämisen mahdollistaminen, helpottaminen tai muulla tavoin edistäminen, on kiellettyä – –”), mikä viittaa siihen, että kielto on tarkoitettu yleiseksi eikä riipu kiellon vastaanottajasta.
25      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 15 kohta.
26      Ks. tuomio 26.3.2025, A2B Connect ym. v. neuvosto (T‑307/22, EU:T:2025:331, 61 ja 62 kohta).
27      Myös julkisasiamies Medina on tuonut tämän seikan esiin antamassaan ratkaisuehdotuksessa Jemerak (C‑109/23, EU:C:2024:307, 69 kohta).
28      Ks. jakson ”G. Sector-specific questions – 1. Media” kuudes kysymys suuntaviivojen sivulla 311.
29      Tämä säännös lisättiin asetukseen rajoittavista toimenpiteistä Ukrainan tilannetta epävakauttavien Venäjän toimien johdosta annetun asetuksen (EU) N:o 833/2014 muuttamisesta 24.6.2024 annetulla asetuksella (EU) 2024/1745 (EUVL L, 2024/1745).
30      Todettakoon, että tämä argumentti perustuu säännöksen sanamuotoon perustuvaan tulkintaan, joka vaikuttaa johdonmukaiselta unionin oikeuden
tiettyjen kieliversioiden perusteella mutta jota kaikki kieliversiot eivät kuitenkaan tue.
31      Audiovisuaalisten mediapalvelujen tarjoamista koskevien jäsenvaltioiden tiettyjen lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten yhteensovittamisesta (audiovisuaalisia mediapalveluja koskeva direktiivi) 10.3.2010 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2010, L 95, s. 1).
32      Direktiivin 2010/13 johdanto-osan 21 perustelukappaleen mukaan kyseinen direktiivi tosin koskee SEUT 56 ja 57 artiklassa tarkoitettua taloudellista toimintaa. Direktiivissä säädetty mediapalvelun tarjoajan määritelmä perustuu kuitenkin toiminnalliseen arviointiperusteeseen – toimitukselliseen vastuuseen ja tosiasialliseen määräysvaltaan lähettämisen osalta – ja kyseisellä arviointiperusteella on siten edelleenkin analogista merkitystä, kun tulkitaan asetuksen N:o 833/2014 2 f artiklan 1 kohdassa käytettyä sanaa ”operaattori”.
33      Ferreau, F., korostaa artikkelissaan ”Das EU-Verbot russischer Staatsmedien aus der Perspektive des Medienrechts” (Verfassungsblog, 10.3.2022) sitä, että audiovisuaalisten mediapalvelujen tarjoaminen voi toki olla taloudellista toimintaa. Kirjoittaja huomauttaa kuitenkin perustellusti, ettei kyseisten toimenpiteiden tarkoituksena ole – toisin kuin on vastikään käyttöön otettujen taloudellisten ja rahoitukseen liittyvien pakotteiden osalta – Venäjän rankaiseminen. Niiden todellisena tarkoituksena on päin vastoin ”kääntyä sisäänpäin”: kyseisillä toimenpiteillä pyritään estämään unionin vakauden horjuttaminen disinformaatiota levittämällä.
34      Spahn, S., selittää artikkelissaan ”Russia’s Narratives and Disinformation in the War on Ukraine” (Russia’s War of Aggression against Ukraine, Baden-Baden 2023, s. 40), että Venäjän propagandaa levittäville tiedotusvälineille asetetuista pakotteista huolimatta kyseisiä tiedotusvälineitä voidaan edelleenkin seurata internetissä. RT Deutschland on perustanut lukuisia verkkosivustoja, joilla on uudet domain-nimet ja joilla televisiolähetystä voidaan katsoa myös suorana lähetyksenä yksityisen virtuaaliverkon (VPN) avulla. RT:n videot ovat lisäksi saatavilla useilla eri verkkoalustoilla.
35      Garner, I., kuvaa artikkelissaan ”Putin’s youth and the TikTok war – Creating the militarized self in Russian adolescents” (The Russian-Ukrainian Conflict and War Crimes, 6 luku, Lontoo 2024, s. 99) sitä, miten Venäjän viranomaiset pyrkivät militarisoimaan yhteiskuntansa valmistelemalla nuoria osallistumaan sodankäyntiin muun muassa sosiaalistamistekniikoilla, joita kirjoittaja kuvaa analysoidessaan nuoria, isänmaallisia ”tiktokkaajia”.
36      Boberg, S., Quandt, T., Schatto-Eckrodt, T., ja Frischlich, L., ”Pandemic Populism: Facebook Pages of Alternative News Media and the Corona Crisis”, New Media & Society, osa 23, nro 11, 2021, s. 2945.
37      Wright, K., Scott, M., ja Bunce, M., tarkastelevat artikkelissaan ”Foundation-funded Journalism, Philanthrocapitalism and Tainted Donors” (Journalism Studies, osa 20, nro 5, 2019, s. 690) voittoa tavoittelemattomien tiedotusvälineiden säätiörahoitusta ja tuovat esiin useita eettisiä riskejä, joita ovat muun muassa riippuvuus toiminnan rahoittajista ja tiedotusvälineiden toimituksellisten painopisteiden ja säätiöiden tavoitteiden mahdollinen yhdentymiskehitys.
38      Vara-Miguel, A., Sánchez-Blanco, C., Sádaba Chalezquer, C. ja Negredo, S., esittävät artikkelissaan ”Funding Sustainable Online News: Sources of Revenue in Digital-Native and Traditional Media in Spain” (Sustainability, nro 20, 2021, s. 2) verkossa toimivien tiedotusvälineiden nykyään käyttämät eri rahoitusmuodot.
39      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 40 kohta ja sitä seuraavat kohdat.
40      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 49 kohta ja sitä seuraavat kohdat.
41      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 57 kohta ja sitä seuraavat kohdat.
42      Ks. tuomio 27.7.2022, RT France v. neuvosto (T‑125/22, EU:T:2022:483, 143 kohta) ja tuomio 26.3.2025, A2B Connect ym. v. neuvosto (T‑307/22, EU:T:2025:331, 111 kohta).
43      Rajoittavista toimenpiteistä Ukrainan tilannetta epävakauttavien Venäjän toimien johdosta 31.7.2014 annettu neuvoston päätös (EUVL 2014, L 229, s. 13).
44      Ks. tuomio 27.7.2022, RT France v. neuvosto (T‑125/22, EU:T:2022:483, 152 kohta) ja tuomio 26.3.2025, A2B Connect ym. v. neuvosto (T‑307/22, EU:T:2025:331, 112 kohta).
45      Ks. tuomio 27.7.2022, RT France v. neuvosto (T‑125/22, EU:T:2022:483, 162 kohta) ja tuomio 26.3.2025, A2B Connect ym. v. neuvosto (T‑307/22, EU:T:2025:331, 52 ja 53).
46      Ks. tuomio 27.7.2022, RT France v. neuvosto (T‑125/22, EU:T:2022:483, 213 kohta) ja tuomio 26.3.2025, A2B Connect ym. v. neuvosto (T‑307/22, EU:T:2025:331, 135 ja 140 kohta).
47      Ks. vastaavasti Baade, B., joka korostaa artikkelissaan ”The EU’s ’Ban’ of RT and Sputnik: A Lawful Measure Against Propaganda for War” (Verfassungsblog, 8.3.2022) sitä, ettei asetuksella 2022/350 kielletä verkkosivustojen ylläpitämistä, kunhan niillä ei levitetä kiellettyä sisältöä eikä niillä mahdollisteta, helpoteta tai muuten edistetä tällaisen sisällön levittämistä.
48      Ks. tuomio 27.7.2022, RT France v. neuvosto (T‑125/22, EU:T:2022:483, 159 kohta) ja tuomio 26.3.2025, A2B Connect ym. v. neuvosto (T‑307/22, EU:T:2025:331, 121 kohta).