61994C0245
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
F. G. JACOBS
2 päivänä toukokuuta 1996 (
*1
)
1.
Saksan kotihoidontukea maksetaan ulkomailla asuville ainoastaan, jos he työskentelevät Saksassa vähintään 15 tuntia viikossa. Näissä asioissa, joissa Nordrhein-Westfalen Landessozialgericht pyytää ennakkoratkaisua, esitetään kysymys siitä, onko Saksassa työskentelevän työntekijän vaimolla oikeus etuuteen neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 (
1
) tai neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1612/68 (
2
) nojalla silloin, kun molemmat puolisot ovat Alankomaissa asuvia Saksan kansalaisia ja kun vaimo ei täytä työskentelyehtoa. Toisessa asiassa kansallinen tuomioistuin kysyy lisäksi, merkitseekö Saksan kotihoidontukea koskeva lainsäädäntö yhteisön oikeuden vastaista sukupuoleen perustuvaa syrjintää, koska siinä säädetään kokopäivätyössä ja osa-aikatyössä olevien työntekijöiden erilaisesta kohtelusta.
Asiaa koskeva yhteisön lainsäädäntö
2.
Asetuksen N:o 1408/71 1 artiklan u kohdan i alakohdan mukaan, siinä muodossa kuin se oli voimassa kyseessä olevana aikana (
3
), perhe-etuuksilla tarkoitetaan seuraavaa:
”kaikkia luontois- tai rahaetuuksia, jotka on tarkoitettu perhekustannuksia varten 4 artiklan 1 kohdan h alakohdassa tarkoitetun lainsäädännön mukaisesti, lukuun ottamatta liitteessä II mainittuja erityisiä synnytysavustuksia”. (
4
)
3.
Asetuksen 2 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tätä asetusta sovelletaan palkattuihin työntekijöihin tai itsenäisiin ammatinharjoittajiin, jotka ovat tai ovat olleet yhden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön alaisia ja jotka ovat jäsenvaltion kansalaisia tai jotka ovat valtiottomia henkilöitä tai pakolaisia, jotka asuvat jäsenvaltion alueella sekä heidän perheenjäseniinsä ja jälkeenjääneisiinsä.”
4.
Asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jollei tämän asetuksen erityisistä säännöksistä muuta johdu, jäsenvaltion alueella asuvat henkilöt, joihin tätä asetusta sovelletaan, ovat jäsenvaltion lainsäädännön mukaan samojen velvoitteiden alaisia ja nauttivat samoja etuja kuin tämän valtion kansalaiset.”
5.
Asetuksen 4 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tätä asetusta sovelletaan kaikkeen lainsäädäntöön, joka koskee seuraavia sosiaaliturvan aloja:
— —
h)
perhe-etuuksia.”
6.
Asetuksen 5 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on täsmennettävä 4 artiklan 1 — — kohdassa tarkoitettu lainsäädäntö ja järjestelmät — — julistuksilla, jotka annetaan tiedoksi [neuvostolle]— —.”
7.
Asetuksen 73 artiklassa säädetään seuraavaa:
”Palkatulla työntekijällä tai itsenäisellä ammatinharjoittajalla, johon sovelletaan jäsenvaltion lainsäädäntöä, on toisessa jäsenvaltiossa asuvien perheenjäsentensä osalta oikeus perhe-etuuksiin, joista säädetään ensiksi mainitun jäsenvaltion lainsäädännössä, niin kuin he asuisivat tässä valtiossa, jollei liitteen VI säännöksistä muuta johdu.” (
5
)
8.
Miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa annetun neuvoston direktiivin 76/207 (
6
) 5 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Tasa-arvoisen kohtelun periaatteen soveltamisella työoloihin, palvelussuhteen lakkauttamisen perusteet mukaan lukien, tarkoitetaan, että miehille ja naisille on taattava samat ehdot ilman sukupuoleen perustuvaa syrjintää.”
9.
Asetuksen N:o 1612/68 7 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.
Jäsenvaltion kansalaista ei työntekijänä saa kansalaisuutensa vuoksi saattaa toisen jäsenvaltion alueella kotimaisiin työntekijöihin verrattuna eri asemaan työ- ja palvelussuhteen ehtojen suhteen; tämä koskee erityisesti palkkausta, irtisanomista ja työttömyyden sattuessa paluuta saman alan työhön tai uudelleen työllistämistä.
2.
Hänen on saatava samat sosiaaliset ja verotukseen liittyvät edut kuin kotimaisten työntekijöiden.
— — ”
Tosiseikat ja ennakkoratkaisukysymykset
10.
Oikeudesta saada Saksan kotihoidontukea (Erziehungsgeld) on säädetty Bundesgesetz über die Gewährung von Erziehungsgeld und Erziehungsurlaubin (kotihoidontuesta ja hoitovapaasta annettu laki, jäljempänä BGEE) 1 pykälässä. Tämän lain 1 pykälän 1 momentissa säädetään, että oikeus kotihoidontukeen on henkilöllä, (1) jolla on kotipaikka tai vakinainen asuinpaikka alueella, jolla lakia sovelletaan (toisin sanoen Saksan liittotasavallassa), (2) jolla on taloudessaan huollettava lapsi, (3) joka itse hoitaa ja kasvattaa kyseistä lasta ja (4) joka ei ole lainkaan ansiotyössä tai joka ei ole kokopäiväisessä ansiotyössä.
11.
Kuitenkin myös ulkomailla asuvat voivat olla oikeutettuja tukeen: 1 pykälän 4 momentissa (
7
) säädetään, että jäsenvaltion kansalainen, joka työskentelee sen valtion alueella, jolla lakia sovelletaan, vähintään 15 tuntia viikossa ja joka täyttää 1 pykälän 1 momentin edellytykset 2—4, on oikeutettu kotihoidontukeen.
12.
Saksan hallitus selvittää huomautuksissaan, että 1 pykälän 4 momentissa säädetyllä poikkeuksella asumisedellytykseen on tarkoitettu ottaa huomioon sellaisten Saksassa työskentelevien rajatyöntekijöiden tilanne, joilla on erityisen läheinen yhteys työskentelyvaltioon. Näillä henkilöillä on oikeus enintään kolme vuotta kestävään hoitovapaaseen, minkä ajan työsopimus pysyy voimassa. Koska kotihoidontuki ja hoitovapaa ovat läheisessä yhteydessä toisiinsa, heillä on oikeus myös kotihoidontukeen. Hallituksen mukaan ainoastaan silloin, kun työtuntien määrä on merkittävä, on olemassa niin läheinen yhteys Saksan työmarkkinoihin, että poikkeus alueperiaatteesta on perusteltu.
13.
Sen paremmin ennakkoratkaisupyyntöihin kuin Saksan hallituksen huomautuksiinkaan ei sisälly tarkempia tietoja tuesta. Enemmän tietoja sisältyy sitä vastoin Bundessozialgerichtin ennakkoratkaisupyyntöön samanlaisessa asiassa Mille-Wilsmann (
8
) suurin osa seuraavista tiedoista on peräisin tästä lähteestä.
14.
Kun hoitovapaa ja kotihoidontuki ensi kerran otettiin käyttöön 1.1.1986 alkaen, molempia oli mahdollista saada, kunnes kyseinen lapsi täytti 10 kuukautta. Etuuden kestoa pidennettiin myöhemmin useaan kertaan, ja kotihoidontukea voi nykyisin saada 24 kuukaudelta.
15.
Kotihoidontuen kiinteä määrä on 600 Saksan markkaa (DEM) kuukaudessa, ja se on riippuvainen tietyistä tuloedcllytyksistä. Lapsen syntymää seuraavien ensimmäisten kuuden kuukauden ajalta maksettavan tuen määrää on 1.1.1994 alkaen pienennetty, jos lapsen vanhemmat ovat naimisissa ja heidän tulonsa ylittävät 100000 DEM tai jos tulot muissa tapauksissa ylittävät 75000 DEM; näitä määriä korotetaan 4200DEM:lla jokaiselta muulta lapselta. Kun lapsi on täyttänyt kuusi kuukautta, se, maksetaanko etuutta ja minkä suuruisena, riippuu siitä, ylittävätkö vanhempien tulot tietyt rajat, jotka on porrastettu perheenjäsenten lukumäärän mukaan (29400 DEM naimissa olevien osalta, 23700 DEM muiden osalta; näitä määriä korotetaan 4200 DEM:lla jokaiselta sisarukselta).
16.
Lapsen syntymän jälkeiseltä ajalta maksettava äitiysraha vähennetään kotihoidontuesta. Kotihoidontuki maksetaan kuitenkin lapsilisän lisäksi. Sitä ei oteta huomioon laskettaessa tulosidonnaisia sosiaaliturvaetuuksia eikä se periaatteessa vaikuta elatusvelvollisuuteen. Kotihoidontuki ci ole veronalaista tuloa.
17.
Hoever ja hänen puolisonsa sekä Zachów ja hänen puolisonsa ovat Saksan kansalaisia ja he ovat asuneet Alankomaissa 1980-luvun puolivälistä lähtien. Hoeverin puoliso ja Zachowin puoliso ovat Saksassa kokopäivätyössä; Hoever työskentelee Saksassa 10 tuntia viikossa, ja hän oli tästä työstä hoitovapaalla 18 kuukauden ajan poikansa syntymän jälkeen; Zachów ei ole työskennellyt nyt kyseessä olevana aikana. Hoever ja Zachów hakivat Saksan kotihoidontukea vuosina 1991 ja 1987 syntyneistä pojistaan. Kummassakin tapauksessa hakemus hylättiin ensimmäisessä asteessa. Hoeverin tapauksessa peruste oli se, että kun kysymys on muun jäsenvaltion kuin Saksan alueella asuvasta jäsenvaltion kansalaisesta, tukea maksetaan ainoastaan työssä oleville henkilöille mutta ei heidän perheenjäsenilleen; työskentelyn vähäisyys huomioon ottaen Hoever ei ollut palkattu työntekijä. Zachowin tapauksessa peruste oli se, että hänen kotipaikkansa ja vakinainen asuinpaikkansa oli Alankomaissa. Sozialgericht Münsteriin tehdyt valitukset hylättiin kummassakin tapauksessa muun muassa sillä perusteella, että kantajiin ei sovelleta asetuksen N:o 1408/71 73 artiklaa, koska he eivät olleet palkattuja työntekijöitä. Molemmat kantajat hakivat muutosta Landessozialgericht Nordrhein-Westfalenissa, joka pyysi yhteisöjen tuomioistuimelta ennakkoratkaisua seuraaviin kysymyksiin:
”1)
Onko Bundesgesetz über die Gewährung von Erziehungsgeld und Erziehungsuuauhva. (kotihoidontuesta ja hoitovapaasta annettu laki), sellaisena kuin se on julkaistu 25.7.1989 (BGBl. I, s. 1550), ja 17.12.1990 annetun lain (BGBl. I, s. 2823) — jäljempänä BGEE — 1 pykälässä ja sitä seuraavissa pykälissä tarkoitettu kotihoidontuki asetuksen (ETY) N:o 1408/71 4 artiklan 1 kohdan h alakohdassa tarkoitettu perhe-etuus? (
9
)
2)
Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi:
a)
Voiko Saksan liittotasavallassa työskentelevän henkilön, jonka perheenjäsenet asuvat toisessa jäsenvaltiossa, puoliso hakea kotihoidontukea asetuksen (ETY) N:o 1408/71 73 artiklan perusteella?
b)
(ainoastaan asian C-245/94 osalta) Merkitseekö BGEE:n 1 pykälän 4 momentti direktiivin 79/7/ETY vastaista sukupuoleen perustuvaa syrjintää, siltä osin kuin siinä säädetään, että Saksan liittotasavallassa työssä olevilla jäsenvaltioiden kansalaisilla on oikeus hakea kotihoidontukea ainoastaan silloin, jos työtuntien määrä on merkittävä?
3)
Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi:
a)
Onko kotihoidontuki asetuksen (ETY) N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu sosiaalinen etu?
b)
Jos kysymykseen vastataan myöntävästi, sovelletaanko asetuksen (ETY] N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohtaa, jos toisessa jäsenvaltiossa asuva työntekijä on työskentelyvaltion kansalainen?
c)
Jos kysymykseen vastataan myöntävästi, annetaanko asetuksen (ETY) N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohdassa työntekijän puolisolle oikeus kotihoidontukeen, jos perheenjäsenet asuvat muussa jäsenvaltiossa kuin työskentelyvaltiossa?”
18.
On huomattava, että kansallinen tuomioistuin on tutkinut sen mahdollisuuden, että Hoeverilla ja Zachowilla olisi BGEE:n 1 pykälän 1 momentissa tarkoitettu vakinainen asuinpaikka Saksassa, ja todennut, että näin ei ole. Kansallinen tuomioistuin katsoo, että vaikka on ajateltavissa, että perheellä, joka asuu rajan lähellä ulkomailla saksalaisen kaupungin talousalueella, voi olla vakinainen asuinpaikka Saksassa, näin ei kuitenkaan ole näiden asioiden kantajien osalta, koska heillä ei ole riittäviä sosiaalisia yhteyksiä Saksaan.
Ennakkoratkaisukysymykset 1 ja 2 a
19.
Kahden ensimmäisen kysymyksen tarkoituksena on pääasiallisesti varmistaa, onko kantajilla asetuksen N:o 1408/71 perusteella oikeus etuuteen vaikka he eivät täytä BGEE:n 1 pykälän 4 momentissa säädettyä työssäolo edellytystä. Asetuksen 73 artiklassa säädetään, että palkatulla työntekijällä tai itsenäisellä ammatinharjoittajalla, johon sovelletaan jonkin jäsenvaltion lainsäädäntöä, on toisessa jäsenvaltiossa asuvien perheenjäsentensä osalta oikeus perhe-etuuksiin, joista säädetään ensiksi mainitun jäsenvaltion lainsäädännössä. Se, sovelletaanko 73 artiklaa näihin tapauksiin, riippuu kahdesta seikasta: onko kotihoidontuki perhe-etuus (kysymys 1) ja voivatko kantajat palkatun työntekijän puolison ominaisuudessa itse vedota artiklaan (kysymys 2 a)?
Asetuksen N:o 1408/71 asiallinen soveltamisala
20.
Ensimmäisellä kysymyksellään kansallinen tuomioistuin kysyy, onko kotihoidontuki asetuksen 4 artiklan 1 kohdan h alakohdassa tarkoitettu perhe-etuus.
21.
Ennen kuin ryhdyn käsittelemään tätä kysymystä, haluan huomauttaa, että yhteisöjen tuomioistuimella ei ole perustamissopimuksen 177 artiklan mukaisessa menettelyssä toimivaltaa soveltaa yhteisön oikeuden säännöksiä yksittäiseen tapaukseen tai arvioida kansallisen lain säännöksen pätevyyttä suhteessa näihin säännöksiin. (
10
) Yhteisöjen tuomioistuin ei näin ollen voi ratkaista, onko kotihoidontuki asetuksessa N:o 1408/71 tarkoitettu perhe-etuus. Yhteisöjen tuomioistuin voi kuitenkin tulkita asiaa koskevaa yhteisön oikeutta siten, että kansallinen tuomioistuin voi itse ratkaista kysymyksen.
22.
Yhteisöjen tuomioistuimen aikaisemmista tuomioista (
11
) ilmenee selvästi, että erottelu asetuksen N:o 1408/71 ulkopuolelle jääviin etuuksiin ja sen soveltamisalaan kuuluviin etuuksiin yleisesti ottaen tehdään yksinomaan kuhunkin etuuteen liittyvien seikkojen perusteella, erityisesti etuuden tarkoituksen ja sen myöntämisen edellytysten perusteella, eikä sillä perusteella, onko etuus kansallisen lainsäädännön — ja hallituksen — mukaan sosiaaliturvaetuus vai ei. (Asetuksen N:o 1408/71 5 artiklan mukainen tiedoksi antaminen ei myöskään ole ratkaiseva tekijä, vaikka onkin huomattava, että komission mukaan Saksa ei ole antanut kyseistä lainsäädäntöä tiedoksi.) Jotta etuus kuuluisi asetuksen soveltamisalaan, edellytetään erityisesti, että ”se myönnetään saajille lainsäädännössä määritellyn tilanteen perusteella ilman henkilökohtaisten tarpeiden yksilöllistä ja harkinnanvaraista huomioon ottamista — —, edellyttäen, että se koskee jotakin 4 artiklan 1 kohdassa nimenomaisesti mainittua tapahtumaa”. (
12
)
23.
On siis kaksi eri tekijää, jotka ovat ratkaisevia sen osalta, kuuluuko etuus asetuksen soveltamisalaan: ensinnäkin etuuden tarkoitus, joka määrätään ottaen huomioon 4 artiklan 1 kohdassa mainitut seikat, siten kuin ne on määritelty 1 artiklassa, ja toiseksi se, myönnetäänkö etuus harkinnanvaraisten vai objektiivisten edellytysten perusteella.
24.
Saksan hallitus kiistää sen, että kotihoidontuki täyttäisi etuuden tarkoitusta koskevan edellytyksen, ja se väittää, että kotihoidontuki ei ole asetuksen 1 artiklan u kohdan i alakohdassa tarkoitettu perhe-etuus. Se kiistää sen, että etuus on tarkoitettu korvaamaan perhekustannuksia, siten kuin tuossa määritelmässä edellytetään: toisin kuin lapsilisää (Kindergeld), sitä maksetaan sen vuoksi, että toinen vanhemmista voisi lapsen elämän alkuvaiheessa hoitaa lasta, joten sen tarkoitus on olla palkkaa (honorieren) tuolle vanhemmalle. Sillä, onko tuo vanhempi työssä, ei Saksan hallituksen mukaan ole merkitystä, mikä merkitsee sitä, että etuuden tarkoitus ei ole korvata työskentelyn keskeytymisestä aiheutunutta ansion menetystä.
25.
Tätä arviointia on kuitenkin vaikea sovittaa yhteen kansallisen tuomioistuimen toteamusten kanssa ja jopa eräiden Saksan hallituksen huomautuksissaan jäljempänä esittämien lausumien kanssa.
26.
Kansallinen tuomioistuin toteaa, että tuki otettiin käyttöön
”lastenhoidon ja työskentelyn jatkuvuuden yhteensovittamiseen erityisesti naisten osalta tähtäävän ’kolmivaiheisen järjestelmän’ tukemiseksi. Se perustuu siihen perhepoliittiseen ajatukseen, että ensimmäisen työskentelyvaiheen jälkeen seuraavassa toisessa vaiheessa toinen vanhemmista tilapäisesti jää kokopäiväisesti hoitamaan lapsia ja sen jälkeen palaa ansiotyöhön kolmannessa vaiheessa. Tämän vuoksi samaan aikaan, kun kotihoidontuki otettiin käyttöön, työlainsäädäntöön otettiin säännökset oikeudesta hoitovapaaseen. Tätä taustaa vasten oikeus kotihoidontukeen riippuu siitä, luopuuko hakija täysin tai suurimmaksi osaksi työstään lastenhoidon vuoksi. Nimenomaan tästä syystä kotihoidontuen tehtävänä kuitenkin on keventää ansiotulojen menetyksestä aiheutuvaa taloudellista rasitusta; kyseessä on yleensä vielä nuori perhe. Näin ollen se auttaa perheen elatuksen turvaamisessa lasten ollessa pieniä.” (
13
)
27.
Arviointinsa tueksi kansallinen tuomioistuin viittaa liittohallituksen tilastotietoihin, joiden mukaan 96 prosenttia niistä, joilla on oikeus kotihoidontukeen, käyttää myös oikeutta hoitovapaaseen. Kansallinen tuomioistuin tekee samanlaisia huomioita jäljempänä ennakkoratkaisupyynnössään, jossa se toisen ennakkoratkaisukysymyksen yhteydessä toteaa seuraavaa:
”Käytännössä kotihoidontukea maksetaan perhe-etuutena — — Tosiasiallinen oikeudellinen tilanne huomioon ottaen kotihoidontuki loppujen lopuksi toimii perheen elatusta varten annettuna tukena lastenhoidon varhaisvaiheessa.” (
14
)
28.
Vaikka Bundessozialgericht kiistää, että kotihoidontuki on asetuksessa N:o 1408/71 tarkoitettu perhe-etuus, ne tiedot, joita se on antanut asiassa Mille-Wilsmann (
15
) tekemässään ennakkoratkaisupyynnössä, pikemminkin tukevat Landessozialgerichtin kantaa. Se esimerkiksi toteaa, että etuus ”on korvaus lastenkasvatuksena suoritetusta palvelusta ja se keventää taloudellista rasitusta, joka on aiheutunut siitä, että on luovuttu kokopäiväisestä työstä saatavasta tulosta, ja se korvaa lapsen hoidosta ja kasvatuksesta aiheutuneita kuluja”, ja että se ”lieventää perheiden taloudellisen aseman huonontumista ja siten epäsuorasti korvaa perhekustannuksia”.
29.
Saksan hallitus viittaa kotihoidontuen ja hoitovapaan väliseen läheiseen yhteyteen ja tämän avulla selittää, miksi ulkomailla asuvilla työntekijöillä on oikeus kotihoidontukeen. Saksan hallituksen ilmoittama tuen tarkoitus, eli se, että toiselle vanhemmista annetaan mahdollisuus hoitaa pientä lasta, itsessään jo osoittaa, että tuella epäsuorasti pyritään lieventämään ansiotulojen tilapäisen keskeytymisen vaikutuksia, tai kuten Ranskan hallitus huomauttaa, sillä pyritään tekemään tarpeettomaksi ulkopuolinen lastenhoito esimerkiksi lastentarhassa tai lastenhoitajalla ja siten välttämään tällaisista järjestelyistä väistämättä aiheutuvat kustannukset.
30.
Etuuden tarkoituksena voi joka tapauksessa olla perhekustannusten korvaaminen — ja sillä voi ilman muuta olla tällainen vaikutus — vaikka sen saaminen ei edellyttäisikään palkkatulon menettämistä. Jo terveen järjen perusteella voidaan sanoa, että tuen maksaminen lasta hoitavalle vanhemmalle, jolla ei ole palkkatuloja, käytännössä merkitsee osallistumista perhekustannuksiin.
31.
Vaikka kyseisellä kotihoidontuella olisi muitakin tarkoituksia kuin perhekustannusten korvaaminen, se ei sellaisenaan estä asetuksen N:o 1408/71 soveltamista. Asetuksen 1 artiklan u kohdan i alakohdassa tarkoitetuilla perhe-etuuksilla voi olla kaksi eri tarkoitusta. Asiassa Hughes (
16
) antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että Pohjois-Irlannissa maksettavalla family creditillä oli kaksi tehtävää:
”ensinnäkin, — — se kannustaa matalapalkkaisia työntekijöitä jatkamaan työskentelyä; sen toisena tarkoituksena on korvata perhekustannuksia, mikä käy selvästi ilmi erityisesti siitä, että sitä maksetaan ainoastaan, jos hakijan perheessä on yksi tai useampia lapsia, ja siitä, että etuuden määrä riippuu lasten iästä. Family ereditili kaltaisen etuuden on nimenomaan tämän toisen tehtävän perusteella katsottava kuuluvan perhe-etuuksiin — ” (
17
)
32.
Julkisasiamies Van Gerven on tuonut julki samanlaisen näkemyksen, kun hän on todennut seuraavaa: ”Vaikka olen halukas myöntämään, että family erediim tarkoituksena on mahdollistaa matalapalkkaisten työntekijöiden työskentelyn jatkaminen, ei mielestäni voida kiistää sitä, että family credit on etuus, jonka tarkoitus on perhekulujen korvaaminen.” (
18
)
33.
Sen väitteensä tueksi, että kotihoidontukea ei ole tarkoitettu perhekustannuksia varten, Saksan hallitus lopuksi toteaa, että oikeus tukeen on lasta hoitavan vanhemman oma erillinen oikeus. Mielestäni tällä ei ole merkitystä ratkaistaessa, onko kotihoidontuki luokiteltava asetuksessa N:o 1408/71 tarkoitetuksi perhe-etuudeksi. Se seikka, että ainoastaan lasta hoitavalla vanhemmalla on oikeus tukeen, pikemminkin osoittaa, että tuen tarkoituksena on perhekustannusten korvaaminen.
34.
Toinen edellytys kotihoidontuen kuulumiselle asetuksen N:o 1408/71 soveltamisalaan on se, että se myönnetään lainsäädännössä määritellyn tilanteen perusteella ilman harkintaa. On selvää, että kotihoidontuki täyttää tämän edellytyksen. Saksan hallitus itsekin näyttää vetoavan tähän sen erillisen kysymyksen osalta, onko tuen katsottava hyödyttävän pikemminkin perhettä kuin yksittäistä hakijaa, kun se toteaa, että oikeus tukeen riippuu siitä, täyttääkö hakija itse tuen saamisen edellytykset (eli tukea ei automaattisesti myönnetä kummalle tahansa vanhemmista vaan ainoastaan sille, joka täyttää sen saamisen edellytykset, ja myös sen edellytyksen, että tuen saaja ei saa työskennellä lainkaan tai kokopäiväisesti).
35.
Asiassa Hughes antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että ”etuutta, joka automaattisesti myönnetään perheille, jotka täyttävät tietyt objektiiviset tunnusmerkit, jotka koskevat erityisesti perheenjäsenten lukumäärää, tuloja ja varallisuutta, on pidettävä perhe-etuutena”. (
19
) Nyt käsiteltävinä olevissa asioissa kansallinen tuomioistuin on epäillyt, vastaavatko kotihoidontuen saamisen kiistattomasti objektiiviset edellytykset asiassa Hughes annetussa tuomiossa vahvistettua periaatetta, koska ne eivät koske sen paremmin perheenjäsenten lukumäärää kuin perheen taloudellista asemaakaan. Luxemburgin hallitus näyttää jakavan nämä epäilyt, kun se toteaa, että kotihoidontuen määrä on kiinteä eikä se vaihtele lasten lukumäärän tai iän mukaan.
36.
Asiassa Mille-Wilsmann (
20
) esitetystä ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että tuen määrä tosiasiassa vaihtelee perheen taloudellisen aseman mukaan ja, ainakin epäsuorasti, lasten lukumäärän mukaan: katso edellä 15 kohta.
37.
Jopa niiden jossain määrin hatarampien tietojen perusteella, joita kansallinen tuomioistuin ja Saksan hallitus ovat nyt käsiteltävinä olevissa asioissa antaneet, kotihoidontuki mielestäni täyttää asiassa Hughes annetussa tuomiossa vahvistetun perusvaatimuksen, toisin sanoen sen, että tuen saamisen edellytykset ovat objektiivisia: tuki ”myönnetään lainsäädännössä määritellyn tilanteen perusteella ilman henkilökohtaisten tarpeiden yksilöllistä ja harkinnanvaraista huomioon ottamista”. (
21
) Kuten Espanjan hallitus perustellusti huomauttaa, yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Hughes antamassa tuomiossa mainitsemat erityiset edellytykset olivat vain esimerkkejä, joilla oli merkitystä tuossa asiassa; ne eivät ole erikseen tai yhdessä välttämättömiä luokiteltaessa etuutta, jonka saamisoikeus riippuu muista objektiivisista ja lainsäädännössä määritellyistä edellytyksistä. Tämän kannan tueksi voidaan todeta, että julkisasiamies Van Gerven oletti asiassa Hughes antamassaan ratkaisuehdotuksessa (
22
), että sellaisten edellytysten, kuten varallisuus, tulot, lasten iät ja lukumäärä, objektiivinen luonne oli ratkaiseva tekijä eikä näiden edellytysten aineellinen sisältö.
38.
Lopuksi on syytä huomata, että asetuksen N:o 1408/71 1 artiklan u kohdan ii alakohdassa välittömästi seuraavassa perheavustuksen määritelmässä nimenomaan edellytetään, että siinä tarkoitetut etuudet myönnetään perheenjäsenten lukumäärän ja joissakin tapauksissa iän perusteella. Voidaan väittää, että jos asetuksessa olevan perhe-etuuden määritelmän olisi haluttu sisältävän nämä edellytykset, ne olisi nimenomaisesti sisällytetty määritelmään.
Asetuksen N:o 1408/71 henkilöllinen soveltamisala
39.
Kansallisen tuomioistuimen toinen kysymys koskee asetuksen N:o 1408/71 73 artiklan tulkintaa. Tarkemmin sanottuna se koskee sitä, voiko Saksassa työskentelevän henkilön puoliso tämän säännöksen perusteella vaatia kotihoidontukea, jos kaikki perheenjäsenet asuvat toisessa jäsenvaltiossa?
40.
Nyt käsiteltävänä olevien asioiden olosuhteissa tämän kysymyksen yhteydessä nousee esiin se alustava kysymys, voidaanko 73 artiklaan vedota, mikäli kyseinen työntekijä ei ole käyttänyt oikeutta vapaaseen liikkuvuuteen yhteisön alueella. Kuten myöhemmin todetaan sen kysymyksen yhteydessä, jonka kansallinen tuomioistuin on esittänyt asetuksen N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohdan osalta, tällainen työntekijä ei voi vedota viimeksi mainittuun säännökseen.
41.
Asetuksen N:o 1408/71 73 artiklan osalta yhteisöjen tuomioistuin ei kuitenkaan ole vaatinut, että kyseisen työntekijän olisi pitänyt käyttää tätä oikeutta, vaikka asian on tietenkin välttämättä liityttävä työtekijöiden liikkumiseen yhteisössä. (
23
) Yhteisöjen tuomioistuin on asiassa, joka koski Saksassa työskentelevää ja perheineen Tanskassa asuvaa Saksan kansalaista, todennut 73 artiklan 1 kohdan soveltamisen edellytysten osalta seuraavaa:
”riittää, että työntekijä työskentelee jäsenvaltion alueella samalla kun työntekijän perheenjäsenet asuvat toisen jäsenvaltion alueella. Tämä säännös on yhteydessä saman asetuksen 13 artiklan 2 kohdan a alakohdassa asetetun säännön kanssa, jossa todetaan, että jäsenvaltion alueella työskentelevä henkilö on tämän valtion lainsäädännön alainen, vaikka hän asuu toisen jäsenvaltion alueella. Tämä järjestely johtuu asetuksen N:o 1408/71 tavoitteesta; tavoitteena on taata kaikille työntekijöille, jotka ovat jäsenvaltioiden kansalaisia ja jotka liikkuvat yhteisössä, yhdenvertainen kohtelu erilaisten kansallisten lainsäädäntöjen osalta ja mahdollisuus saada sosiaaliturvaetuuksia työ- ja asuinpaikasta riippumatta, ja tätä tavoitetta on tulkittava yhdenmukaisesti kaikissa jäsenvaltioissa riippumatta siitä, miten oikeus saada perhe-etuuksia on kansallisessa lainsäädännössä järjestetty”. (
24
)
42.
Vastaus siihen kysymykseen, voivatko työtekijän perheenjäsenet, ja missä määrin, vaatia asetuksen perusteella oikeuksia, on asiassa Kermaschek (
25
) annetusta tuomiosta alkaen riippunut siitä, ovatko oikeudet ”johdannaisia oikeuksia”, toisin sanoen oikeuksia, jotka on saatu työntekijän perheenjäsenen aseman perusteella. Asiassa Kermaschek yhteisöjen tuomioistuimelta kysyttiin voiko jäsenvaltion kansalaisen puoliso (joka ei ollut jäsenvaltion kansalainen) vaatia oikeuksia asetuksen 69 artiklan perusteella, jonka mukaan työtön työntekijä, jolla on oikeus työttömyysetuuksiin yhdessä jäsenvaltiossa ja joka lähtee toiseen jäsenvaltioon hakeakseen siellä työtä, säilyttää oikeuden saada työttömyysetuuksia ensin mainitusta valtiosta. Yhteisöjen tuomioistuin arvioi asetuksen 2 artiklan 1 kohdan sanamuotoa, jonka tuolloin voimassa olleessa versiossa säädettiin, että asetusta:
”sovelletaan työntekijöihin, jotka ovat tai ovat olleet yhden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön alaisia ja jotka ovat jäsenvaltion kansalaisia tai jotka ovat valtiottomia henkilöitä tai pakolaisia, jotka asuvat jäsenvaltion alueella, sekä heidän perheenjäseniinsä ja jälkeenjääneisiinsä”.
43.
Yhteisöjen tuomioistuin katsoi sanamuodosta käyvän selvästi ilmi, että säännöksessä viitattiin kahteen eri henkilöryhmään: toisaalta työntekijöihin ja toisaalta heidän perheenjäseniinsä ja jälkeenjääneisiinsä. Ainoastaan jäsenvaltion kansalaiset, valtiottomat henkilöt ja pakolaiset, jotka ovat tai ovat olleet yhden tai useamman jäsenvaltion lainsäädännön alaisia, kuuluvat asetuksen alaisuuteen työntekijän ominaisuudessa, laman jälkeen yhteisöjen tuomioistuin totesi seuraavaa:
”Ensimmäiseen ryhmään kuuluvilla henkilöillä on itsenäinen oikeus vaatia asetuksen soveltamisalaan kuuluvia etuuksia, mutta toiseen ryhmään kuuluvat henkilöt voivat sen sijaan vaatia ainoastaan johdannaisia oikeuksia, jotka on saatu työntekijän, toisin sanoen ensimmäiseen ryhmään kuuluvan henkilön, perheenjäsenen tai jälkeenjääneen ominaisuudessa.” (
26
)
44.
Tämä periaate on myöhemmin vahvistettu useissa työttömyysetuuksia koskevissa asioissa (
27
) sekä asetukseen soveltamisalaan kuuluvia muita etuuksia ja avustuksia (vanhuusavustus (
28
), täydentävä työkyvyttömyysetuus (
29
) ja vammaisavustus (
30
) ) koskevissa asioissa.
45.
Nyt käsiteltävänä olevissa asioissa sekä siitä kansallisesta lainsäädännöstä, jonka nojalla kotihoidontukea maksetaan, että kansallisen tuomioistuimen ja Saksan hallituksen antamista lisätiedoista käy selvästi ilmi, että kantajien oikeus Saksan lainsäädännön mukaiseen etuuteen ei riipu heidän asemastaan työntekijän perheenjäsenenä: heidän oikeutensa riippuu siitä, täyttävätkö he itse lain 1 pykälän 4 momentissa säädetyt edellytykset. Asiassa Kermaschek annetun tuomion mukaan heillä ei siis olisi oikeutta kotihoidontukeen asetuksen N:o 1408/71 73 artiklan perusteella.
46.
Asiassa Cabanis-Issarte (
31
) yhteisöjen tuomioistuimella oli äskettäin mahdollisuus harkita uudelleen asiassa Kermaschek omaksumaansa kantaa, erityisesti sitä, mikä merkitys on sillä edellytyksellä, että työntekijän perheenjäsenet voivat asetuksen perusteella vaatia ainoastaan johdannaisia oikeuksia, tilanteessa, jossa kyseinen perheenjäsen itse on EY:n jäsenvaltion kansalainen (asia Kermaschek koski entisen Jugoslavian kansalaista; niistä myöhemmistä asioista, joissa välittömästi sovellettiin kyseistä periaatetta, Deak koski Unkarin kansalaista, asia Zaoui Algerian kansalaista ja asia Taghavi Iranin kansalaista, asia Frascogna puolestaan koski Italian kansalaista ja asia Schmid Saksan kansalaista).
47.
Asia Cabanis-Issarte koski Ranskan kansalaisen, joka oli Alankomaissa työskennelleen Ranskan kansalaisen leski, oikeutta eläkkeeseen Alankomaissa. Yhteisöjen tuomioistuin ilmaisi 30.4.1996 antamassaan tuomiossa huolensa siitä, että asiassa Kermaschek annetussa tuomiossa vahvistettu sääntö saattaa tietyissä tapauksissa olla ristiriidassa asetuksen N:o 1408/71 3 artiklan 1 kohdassa vahvistetun syrjintäkiellon periaatteen kanssa ja se saattaa haitata työntekijöiden vapaata liikkuvuutta ja vaarantaa yhteisön oikeuden erään perustavanlaatuisen vaatimuksen eli sen, että yhteisön oikeussääntöjä on sovellettava yhdenmukaisesti. Eron tekemisellä omien ja johdannaisten oikeuksien välillä on se vaikutus, että siirtotyöläisen jälkeenjäänyttä puolisoa estetään vetoamasta yhdenvertaisen kohtelun perusperiaatteeseen. Tämän johdosta yhteisöjen tuomioistuin rajoitti asiassa Kermaschek annetun tuomion mukaisen oikeuskäytännön ulottuvuuden koskemaan ainoastaan työttömyysetuuksia, joihin oleva oikeus voidaan tämän vuoksi vieläkin rajoittaa koskemaan työntekijöitä, jotka ovat jäsenvaltion kansalaisia, ja oikeus niihin voidaan edelleenkin kieltää näiden perheenjäseniltä. (
32
)
48.
Yhteisöjen tuomioistuimen päättelyyn sisältyy useita olennaisia seikkoja, joita ei voida soveltaa nyt käsiteltävinä oleviin asioihin: etenkään tuomion keskeisellä seikalla eli 3 artiklan 1 kohdassa vahvistetulla yhdenvertaisen kohtelun periaatteella ei ole merkitystä nyt käsiteltävinä olevissa asioissa, koska nämä asiat eivät koske 3 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua tilannetta eli sitä, että asuinvaltio kohtelee maassa asuvia ulkomaiden kansalaisia eri tavalla.
49.
Nyt käsiteltävinä olevien asioiden olosuhteet huomioon ottaen en ole muutenkaan vakuuttunut siitä, että asiassa Kermaschek annetussa tuomiossa vahvistetun eron soveltaminen olisi asianmukaista.
50.
Perhe-etuudet ovat luonteensa puolesta sellaisia, että niitä ci voida katsoa maksettavan jollekin henkilölle perheolosuhteista irrallisina. On järjenvastaista väittää, että kantajan oikeutta perhe-etuuteen ei ole katsottava saadun sillä perusteella, että hän on perheenjäsen, kun otetaan huomioon se perherakenne, johon 73 artiklaa sovelletaan. Niissä asioissa, jotka on ratkaistu asiassa Kermaschek annetussa tuomiossa tehdyn eron perusteella, ei yhdessäkään ollut kysymys oikeudesta perhe-etuuksiin 73 artiklan perusteella ja mielestäni tämän eron soveltaminen näihin etuihin olisi keinotekoista.
51.
Asetuksen N:o 1408/71 73 artiklan tarkoitus on estää se, että jäsenvaltio pystyisi eväämään perhe-etuuden sillä perusteella, että työntekijän perheenjäsen asuu muussa kuin etuuden myöntävässä jäsenvaltiossa. (
33
) Kun on myönnetty, että Saksan kotihoidontuki tosiaan on perhe-etuus, sen evääminen näiden asioiden kantajilta vaarantaisi 73 artiklan taustalla olevan tavoitteen.
52.
On huomattava, että 73 artiklan tulkitseminen niin, että Saksassa työskentelevän ja toisessa jäsenvaltiossa asuvan rajatyöntekijän puolisolle myönnetään oikeus Saksan kotihoidontukeen, ei pitäisi aiheuttaa järjestelmän ja asetuksen N:o 1408/71 tavoitteiden vastaista etuuksien perusteetonta kaksinkertaistumista, koska neuvoston asetuksen (ETY) N:o 574/72 (
34
) 10 artiklassa on säännöt, joita sovelletaan tapauksessa, jossa oikeudet perhe-etuuksiin ovat päällekkäisiä. Erityisesti tällaisten tapausten, joissa kantajat eivät työskentele asuinvaltiossa, osalta tämän asetuksen 10 artiklan 1 kohdan a alakohdassa säädetään, että muun muassa 73 artiklan perusteella työskentelyvaltiossa maksettavilla etuuksilla on etusija asuinvaltiossa maksettaviin etuuksiin nähden, jolloin viimeksi mainitut etuudet keskeytetään.
53.
Päinvastainen kanta saattaisi toisaalta johtaa siihen, että rajatyöntekijöiden perheenjäsenten sosiaalisessa suojelussa olisi aukko, mikä olisi asetuksen tavoitteiden vastaista. Näin olisi, mikäli nyt kyseessä olevien kaltaiset perhe-etuudet olisivat asuinvaltion säännösten mukaan yhteydessä työskentelyyn eikä asumiseen.
54.
Lopuksi on syytä mainita se mahdollinen peruste, että Hoeverilla, joka kyseisenä aikana itse työskenteli Saksassa osa-aikaisesti, olisi itsenäinen oikeus vedota 73 artiklaan. Vaikka kansallinen tuomioistuin ei ennakkoratkaisukysymyksissä ottanutkaan esille tätä seikkaa, ennakkoratkaisupyynnöstä kuitenkin käy ilmi, että Sozialgericht Münster harkitsi tätä seikkaa ja katsoi, että Hoever ei ollut asetuksessa tarkoitettu palkattu työntekijä. Asetuksen 1 artiklan a kohdassa ja liitteen I osastossa I on lueteltu palkatun työntekijän käsitteen vaihtoehtoisia määritelmiä, jotka kaikki liittyvät jonkin sosiaaliturvan alaan kuuluvan tapahtuman varalta otettuun lakisääteiseen tai vapaaehtoiseen vakuutukseen. Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee epäsuorasti, että Hoeverin työskentely ei ollut sosiaalivakuutuksen alaista. Mikäli näin tosiaan on, sitä väitettä, että hänellä olisi itsenäinen oikeus vedota 73 artiklaan, ei voida hyväksyä, ellei hän ole itse ottanut vapaaehtoista vakuutusturvaa; mistään ei käy ilmi, että hän olisi tehnyt näin.
Ennakkoratkaisukysymys 2 b: Onko kyseessä sukupuoleen perustuva syrjintä?
55.
Kansallisen tuomioistuimen kolmannessa kysymyksessä, joka koskee ainoastaan asiaa C-245/94, kysytään, merkitseekö BGEE:n 1 pykälän 4 artikla direktiivin 79/7 (
35
) 4 artiklan 1 kohdan vastaista sukupuoleen perustuvaa syrjintää siltä osin kuin siinä säädetään, että Saksassa työskentelevät jäsenvaltioiden kansalaiset voivat vaatia kotihoidontukea ainoastaan, mikäli työtuntien määrä on merkittävä (mehr als geringfügige).
56.
Direktiivin 79/7 3 artiklan 1 kohdassa säädetään, että tätä direktiiviä sovelletaan lakisääteisiin järjestelmiin, jotka antavat turvaa sairauden, työkyvyttömyyden, vanhuuden, työtapaturmien, ammattitautien ja työttömyyden varalta, ja sosiaalihuoltoon niiltä osin kuin sillä täydennetään näitä järjestelmiä tai korvataan ne. Direktiivin 3 artiklan 2 kohdassa todetaan nimenomaan, että tätä direktiiviä ei sovelleta perhe-etuuksia koskeviin säännöksiin muissa kuin niissä tapauksissa, joissa perhe-etuuksia myönnetään lisäetuuksina edellä mainittujen tapausten johdosta.
57.
Koska asiassa C-245/94 kyseessä oleva järjestelmä ei koske mitään edellä mainittua tapausta, direktiiviä 79/7 ei voida soveltaa tähän asiaan.
58.
Komissio kuitenkin väittää, että järjestelmä kuuluu miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa annetun direktiivin 76/207 (
36
) soveltamisalaan, laman direktiivin 5 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa: ”Tasa-arvoisen kohtelun periaatteen soveltamisella työoloihin, palvelussuhteen lakkauttamisen perusteet mukaan lukien, tarkoitetaan, että miehille ja naisille on taattava samat ehdot ilman sukupuoleen perustuvaa syrjintää.”
59.
Vaikka kansallisen tuomioistuimen ennakkoratkaisukysymyksessä ei viitata direktiiviin 76/207, yhteisöjen tuomioistuin voi ottaa huomioon myös sellaisia yhteisön oikeuden säännöksiä, joihin kansallinen tuomioistuin ei ole viitannut kysymyksessään, jotta se voisi antaa kansalliselle tuomioistuimelle hyödyllisen vastauksen. (
37
) Koska komissio on väittänyt, että direktiiviä 76/207 voidaan soveltaa asiassa C-245/94 kyseessä olevaan järjestelmään, tarkastelen tämän direktiivin soveltamisalaa.
60.
Direktiivin 1 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.
Tämän direktiivin tarkoituksena on toteuttaa jäsenvaltioissa miesten ja naisten tasa-arvoinen kohtelu mahdollisuuksissa työhön, uralla etenemiseen ja ammatilliseen koulutukseen sekä työoloissa samoin kuin 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla sosiaaliturvassa. — —
2.
Jotta varmistetaan tasa-arvoisen kohtelun periaatteen asteittainen toteuttaminen sosiaaliturvaa koskevissa kysymyksissä, neuvosto antaa komission ehdotuksesta säännökset sen sisällöstä, soveltamisalasta ja järjestelyistä sen soveltamiseksi.”
61.
Sen, että tarkoitus oli, kuten tästä artiklasta epäsuorasti ilmenee, jättää sosiaaliturva direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle, vahvistaa johdanto-osan neljäs perustelukappale, jossa todetaan seuraavaa:
”myöhemmin toteutettavin keinoin olisi varmistettava, että tasa-arvoisen kohtelun periaate määritellään ja toteutetaan asteittain sosiaaliturvaa koskevissa kysymyksissä”.
62.
Ne ”myöhemmin toteutettavat keinot”, joilla periaatteen toteuttaminen sosiaaliturvaa koskevissa kysymyksissä oli tarkoitus saada aikaan, toteutettiin jo vuonna 1979 kansallisen tuomioistuimen ennakkoratkaisukysymyksessä mainitulla direktiivillä 79/7. Vaikka direktiivissä todetaan, että sitä ei sovelleta perhe-etuuksiin, jolloin se on tämän asian kannalta merkityksetön, on kuitenkin kiistatonta (
38
), että tasa-arvoisen kohtelun periaate on tarkoitus toteuttaa sosiaaliturvaa koskevissa kysymyksissä, mikä mielestäni ensi näkemältä vahvistaa sen, että nämä tapaukset eivät kuulu direktiivin 76/207 soveltamisalaan.
63.
Se, että direktiivin 76/207 aineelliset säännökset koskevat pääasiassa mahdollisuuksia työhön, uralla etenemiseen ja ammatilliseen koulutukseen, tukee sitä kantaa, että sosiaaliturva ei kuulu sen soveltamisalaan, joten 5 artiklan 1 kohtaa on tulkittava tämän mukaisesti.
64.
Komission väite siitä, että direktiiviä 76/207 sovelletaan tässä asiassa kyseessä olevaan kansalliseen lainsäädäntöön, perustuu yhteisöjen tuomioistuimen kolmessa vuonna 1986 antamassa tuomiossa (
39
) olleeseen lausumaan, jossa se totesi, että tasa-arvoisen kohtelun periaatteen perustavanlaatuinen merkitys huomioon ottaen sosiaaliturvaa koskevien kysymysten sulkemista direktiivin 76/207 soveltamisalan ulkopuolelle on tulkittava suppeasti, minkä vuoksi tarkastelen tämän lausuman alkuperää ja ulottuvuutta ja arvioin, tukeeko se komission väitettä.
65.
Lausuma annettiin käsiteltäessä kolmea asiaa, Roberts, Marshall ja Beets-Proper, (
40
) jotka koskivat direktiivin 76/207 yhteensopivuutta eräiden sellaisten kansallisten säännösten kanssa, jotka koskivat miesten ja naisten eri eläkeikää. Roberts väitti, että 55 vuotta täyttäneitä miehiä ja naisia ei kohdeltu tasa-arvoisesti myönnettäessä eläke välittömästi osana joukkoirtisanomisjärjestelyä, sillä jos otettiin huomioon tavanomaisessa eläkeiässä oleva ero, irtisanotuilla miehillä oli oikeus eläkkeeseen kymmenen vuotta ennen tavanomaista eläkeikää ja naisilla ainoastaan viisi vuotta ennen kyseistä ikää. Marshall ja Beets-Proper puolestaan väittivät pääasiallisesti, että vaatimus siitä, että naisten on jätettävä työnsä nuorempana kuin miesten, merkitsee syrjintää, vaikka he saisivatkin eläkkeen.
66.
Ensimmäisen asian kantaja ja toisen ja kolmannen asian vastaajat vetosivat yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Burton antamaan tuomioon (
41
). Tuossa asiassa Burton oli väittänyt, että koska mahdollisuus osallistua vapaaehtoiseen irtisanomisjärjestelyyn oli sidottu kansalliseen vähimmäiseläkeikään, joka oli eri miehille ja naisille, häntä syrjittiin sukupuolen perusteella, koska hänen ikäisellään (58-vuotiaalla) naisella olisi ollut oikeus osallistua irtisanomisjärjestelyyn, mutta hänellä ei tätä oikeutta ollut. Yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että tätä seikkaa ei itsessään voitu pitää direktiivin 76/207 5 artiklan vastaisena syrjintänä. Yhteisöjen tuomioistuin päätyi tähän johtopäätökseen sillä perusteella, että vaikka direktiiviä 76/207 voitiinkin soveltaa, koska vapaaehtoisen irtisanomisjärjestelmän ehdot olivat ”palvelussuhteen lakkauttamisen perusteita”, ikää koskevia erilaisia edellytyksiä ei voitu pitää syrjivinä, koska ne perustuivat siihen, että kansallinen vähimmäiseläkeikä oli eri miehille ja naisille. Yhteisöjen tuomioistuin viittasi direktiivin 79/7 7 artiklaan, jonka mukaan direktiivi ei rajoita jäsenvaltioiden oikeutta jättää direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle ”eläkeiän määrittelyä vanhuusja työeläkkeen myöntämiseksi sekä sen mahdollisia vaikutuksia muihin etuuksiin”. Tästä sallitusta ulkopuolelle jättämisestä seuraa, että yhteisön oikeudessa kiellettynä syrjintänä ei pidetä sitä, että määrätään eri vähimmäiseläkeiät, eikä niin muodoin myöskään sitä, että miehille ja naisille myönnetään erilaisia etuuksia pelkästään tämän eron perusteella. (
42
)
67.
Asioissa Roberts, Marshall ja Beets-Proper antamissaan tuomioissa yhteisöjen tuomioistuin myöskin katsoi, että direktiiviä 76/207 voitiin soveltaa, koska kyseiset säännökset olivat ”palvelussuhteen lakkauttamisen perusteita”. Tasa-arvoisen kohtelun periaatetta siis voitiin soveltaa direktiivin 5 artiklan mukaan. Tämän periaatteen perustavanlaatuinen merkitys huomioon ottaen yhteisöjen tuomioistuin katsoi olevan tarpeellista todeta selvästi, että direktiivin 79/7 7 artiklan mukaista poikkeusta, johon yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Burton antama tuomio perustui, ei ole tulkittava laajasti, joten sitä ei voitu soveltaa kyseisiin asioihin. Yhteisöjen tuomioistuin pystyi tällä tavalla tekemään eron asiaan Burton nähden ja se katsoi, kaikissa tapauksissa direktiivin 76/207 5 artiklan 1 kohdan perusteella, että asioissa Marshall ja Beets-Proper esiintyi syrjintää ja että asiassa Roberts ei esiintynyt syrjintää. (
43
)
68.
Näistä asioista ei siis seuraa, että sosiaaliturvaa koskevien kysymysten voitaisiin katsoa kuuluvan direktiivin 76/207 soveltamisalaan: niissä todettiin ainoastaan, että direktiivin 79/7 7 artiklaa on tulkittava suppeasti, koska se on poikkeus muun muassa ensin mainitussa direktiivissä vahvistetusta yhteisön oikeuden perusperiaatteesta. Myöhemmin asiassa Newstead (
44
) antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin edelleen katsoi olevan kiistatonta, että ”direktiiviä 76/207 ei ole tarkoitettu sovellettavaksi sosiaaliturvaa koskeviin kysymyksiin. Tämä käy selvästi ilmi 1 artiklan 2 kohdasta — — ” (
45
)
69.
Yhdistetyissä asioissa Jackson ja Cresswell antamassaan tuomiossa (
46
) yhteisöjen tuomioistuin kylläkin katsoi, että asioissa Roberts, Marshall ja Beets-Proper annettuihin tuomioihin sisältyneestä, edellä lainatusta lausumasta seuraa, että etuusjärjestelmää ei voida sulkea direktiivin 76/207 soveltamisalan ulkopuolelle pelkästään sillä perusteella, että se muodollisesti on osa kansallista sosiaaliturvajärjestelmää. Yhteisöjen tuomioistuin loppujen lopuksi katsoi kuitenkin, että tällainen järjestelmä kuuluu direktiivin soveltamisalaan ainoastaan, mikäli sen aineellinen sisältö koskee mahdollisuuksia työhön, ammatillinen koulutus ja uralla eteneminen mukaan lukien, tai työoloja, eikä etuus kuulu direktiivin soveltamisalaan pelkästään sen vuoksi, että tietyn etuuden saamiselle asetetut edellytykset voivat vaikuttaa hakijan mahdollisuuksiin päästä ammatilliseen koulutukseen tai ottaa vastaan osa-aikatyötä. (
47
)
70.
Asiassa Meyers (
48
) antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin katsoi nimenomaan sillä perusteella, että järjestelmän aineellinen sisältö koski mahdollisuuksia työhön ja työoloja, että etuus, jolla on Yhdistyneen kuningaskunnan family creditili ominaisuudet ja tarkoitus, kuuluu direktiivin 76/207 soveltamisalaan. Eräs family ereditili saamisen edellytyksistä on se, että hakija tai hänen puolisonsa tai henkilö, jonka kanssa hän elää avioliiton omaisessa suhteessa, on säännöllisessä ansiotyössä; yhteisöjen tuomioistuin oli lisäksi aikaisemmin asiassa Hughes (
49
) antamassaan tuomiossa katsonut, että eräs family ereditili tehtävistä oli tehdä mahdolliseksi se, että matalapalkkaiset työntekijät voivat jatkaa työskentelyä. Vaikka myönnänkin, että voidaan väittää, että tällainen etuus laajassa merkityksessä koskee työllistymistä, en voi ymmärtää, miten tästä yleisestä väittämästä seuraa, että etuuden aineellinen sisältö koskee mahdollisuuksia työhön tai työoloja, kuten yhteisöjen tuomioistuin on asiassa Meyers antamassaan tuomiossa katsonut.
71.
Yhteisöjen tuomioistuimen asiassa Meyers antamasta tuomiosta, jonka mukaan sellainen etuus kuin tuossa asiassa kyseessä ollut family credit kuului direktiivin 76/207 soveltamisalaan, ei missään tapauksessa seuraa, että mikä tahansa muu asetuksessa N:o 1408/71 tarkoitettu perhe-etuus myös kuuluisi sen soveltamisalaan. Asian Meyers olennainen piirre oli se, että credit”maksetaan perheenjäsenelle, koska tämä on työssä ja jotta tämä edelleen tekisi työtä”. (
50
) Yhteys työoloihin oli ehkä tämän vuoksi läheisempi ja ilmeisempi kuin kotihoidontuen kohdalla.
72.
Asiassa Meyers annettu tuomio näyttää sitä paitsi epäsuorasti osoittavan (tuomio 12 ja 13 kohdassa), että on olemassa huomattavaa tukea sille kannalle, että sosiaaliturvajärjestelmät kuuluvat direktiivin 76/207 soveltamisalaan. Missään aikaisemmassa tuomiossa ei kuitenkaan ollut päädytty tälle kannalle, koska asiat Roberts, Marshall ja Beets-Proper koskivat työsuhteen päättymistä eläkeiän saavuttamisen tai irtisanomisen johdosta ja yhdistetyissä asioissa Jackson ja Cresswell yhteisöjen tuomioistuin katsoi, että kyseisen järjestelmän aineellinen sisältö ei koskenut mahdollisuuksia työhön tai työoloja.
73.
Näin ollen katson, että yhteisöjen tuomioistuimen johtopäätöstä, jonka mukaan tällainen etuus kuuluu direktiivin 76/207 soveltamisalaan, on vaikea sovittaa yhteen direktiivin nimenomaisen sanamuodon ja yhteisöjen tuomioistuimen aikaisemman oikeuskäytännön kanssa (aikaisemmissa asioissa annetut tuomiot on kaikki annettu täysistunnossa).
74.
Kaiken edellä esitetyn perusteella olen sitä mieltä, että direktiiviä 76/207 ei voida soveltaa nyt kyseessä olevaan Saksan kotihoidontukeen. Tarkastelen kuitenkin niitä vaikutuksia, joita direktiivin soveltamisella olisi, siltä varalta, että yhteisöjen tuomioistuin katsoisi kyseisen tuen kuuluvan direktiivin soveltamisalaan, kuten komissio on väittänyt.
75.
Kansallinen tuomioistuin toteaa, että Saksan liittotasavallassa ylivoimainen enemmistö (75 prosenttia) osa-aikatyössä olevista on naisia, erityisesti sellaisissa töissä, joissa työtuntien määrä on vähäinen. (
51
)
76.
Yhteisöjen tuomioistuin on joukossa asioita kehittänyt periaatteen, jonka mukaan silloin, kun toimenpide on epäedullisempi osa-aikaisessa työssä oleville kuin kokopäivätyössä oleville ja kun on näytetty, että toimenpide koskee huomattavasti suurempaa määrää naisia kuin miehiä, se on tasa-arvoisen kohtelun periaatteen vastainen, ellei sitä ei voida perustella sellaisilla objektiivisilla seikoilla, jotka eivät merkitse sukupuoleen perustuvaa syrjintää. (
52
) Vaikka kaikki tähän mennessä käsitellyt asiat, joissa yhteisöjen tuomioistuin on katsonut, että osa-aikaisten työntekijöiden erilaisen kohtelun oletetaan olevan syrjintää, ovat koskeneet joko samapalkkaisuuttaa koskevaa perustamissopimuksen 199 artiklaa tai sosiaaliturvaetuuksia koskevaa direktiiviä 79/7, ei ole mitään syytä, miksi näissä asioissa vahvistettuja periaatteita ei voitaisi ulottaa koskemaan mahdollisuuksia työhön ja työoloja, joiden osalta tasa-arvoisen kohtelun periaate on otettu käyttöön direktiivillä 76/207; (
53
) asiassa Kirsammer-Hack (
54
) yhteisöjen tuomioistuin näyttikin olettavan, että näin on, vaikka se ei tuossa asiassa päätynytkään syrjintäolettaman kannalle.
77.
Se periaate, että osa-aikaisten työntekijöiden erilaisen kohtelun oletetaan olevan välillistä syrjintää, heijastaa sitä tosiseikkaa, että osa-aikaisista työntekijöistä suurempi osa on naisia kuin miehiä: näin ollen toimenpide, joka asettaa osa-aikaiset työntekijät huonompaan asemaan kuin kokopäivätyössä olevat, huonontaa käytännössä naisten asemaa. Nimenomaan tämä epäsuora vaikutus aiheuttaa sen, että kohtelun oletetaan olevan lainvastaista.
78.
Tähän mennessä esille tulleet asiat, joissa on ollut kysymys välillisen syrjinnän tästä piirteestä, ovat koskeneet toimenpiteitä, jotka vaikuttavat eri tavalla kahteen erotettavissa olevaan ryhmään: pääasiallisesti naisista koostuvaan osa-aikaisten työntekijöiden ryhmään ja pääasiallisesti miehistä koostuvaan kokopäiväisten työntekijöiden ryhmään. Useimmissa tapauksissa ensiksi mainitulta ryhmältä on evätty viimeksi mainitulle ryhmälle myönnettyjä etuja tai ne on myönnetty epäedullisemmin ehdoin. Näin ollen yhteisöjen tuomioistuimen on ollut suhteellisen helppo verrata pääasiallisesti naisista koostuvan ryhmän ja pääasiallisesti miehistä koostuvan ryhmän tilannetta ja objektiivisten perustelujen puuttuessa päätellä, että erilainen kohtelu merkitsee välillistä syrjintää.
79.
Nyt käsiteltävä asia vastaa ilmeisesti tätä, koska kyseinen lainsäädäntö on laadittu niin, että siinä myönnetään etuus tosiasiallisesti pääasiassa miehistä koostuvalle ryhmälle ja evätään se pääasiallisesti naisista koostuvalta ryhmältä. Tämän asian ja niiden asioiden, joiden perusteella kehitettiin se periaate, että osa-aikaisten työntekijöiden erilainen kohtelu voi olla välillistä syrjintää, välillä on kuitenkin perustavanlaatuinen ero: tässä asiassa sitä etuutta, joka lain sanamuodon mukaan myönnetään pääasiallisesti miehistä koostuvalle ryhmälle, lähes poikkeuksetta (
55
) hakevat tähän ryhmään kuuluvat naiset. Kokopäivätyössä olevien henkilöiden vertailuryhmään kuuluvien miesten edullisempi kohtelu, mikä tähän asti on ollut välttämätön tekijä pääteltäessä, että osa-aikaisia työntekijöitä on syrjitty, puuttuu näin ollen. Tästä syystä minulla on käsitteellisiä vaikeuksia soveltaa osa-aikaisia työntekijöitä ja sukupuoleen perustuvaa syrjintää koskevaa vakiintunutta oikeuskäytäntöä tähän asiaan.
80.
Mikäli yhteisöjen tuomioistuin kuitenkin katsoisi, että sen aikaisemmassa oikeuskäytännössään asettamat edellytykset syrjintäolettaman olemassaololle ovat täyttyneet kansallisen lainsäädännön sanamuodon perusteella, ja se näin ollen vastaisi myöntävästi kansallisen tuomioistuimen kysymykseen, voidaan mielestäni väittää, että toimenpide perustuu objektiivisiin seikkoihin, jotka eivät merkitse sukupuoleen perustuvaa syrjintää, ja ettei toimenpide siten ole lainvastainen. Ilmaisen asian näin, koska sen ratkaiseminen, voidaanko erilaisen kohtelun perustelemiseksi tietyssä asiassa esitettyjä syitä, ja missä määrin, pitää objektiivisesti perusteltuina taloudellisina syinä (
56
), kuuluu kansalliselle tuomioistuimelle, vaikka yhteisöjen tuomioistuin voikin antaa kansallisen tuomioistuimen toimittamiin tietoihin ja yhteisöjen tuomioistuimelle annettuihin kirjallisiin ja suullisiin huomautuksiin perustuvia ohjeita auttaakseen kansallista tuomioistuinta asian ratkaisemisessa. (
57
)
81.
Kuten edellä on todettu, Saksan hallitus on ilmoittanut syyksi sille, että ulkomailla asuvien oikeudelle saada kotihoidontukea on asetettu työtuntiraja, seuraavaa: sen varmistaminen, että tuen saajalla on riittävän tiivis yhteys Saksan työmarkkinoihin, jotta poikkeus alueperiaatteesta olisi perusteltu. Kuten yhteisöjen tuomioistuin on äskettäin todennut, sosiaalipolitiikka kuuluu tämänhetkisen yhteisön oikeuden mukaan jäsenvaltioiden toimivaltaan ja niillä on laaja harkintavalta valitessaan niitä keinoja, joilla niiden sosiaali-ja työllisyyspolitiikan tavoitteet voidaan saavuttaa. (
58
)
82.
On huomattava, että yhteisöjen tuomioistuin on äskettäin katsonut, että Saksan lainsäädännön kaltainen lainsäädäntö, jonka mukaan työsuhteet, joissa työtuntien määrä on vähäinen, jätetään lakisääteisen sairausvakuutus-, vanhuusvakuutus- ja työttömyysturvavakuutusmaksuvelvollisuuden ulkopuolelle, ei merkitse sukupuoleen perustuvaa syrjintää, vaikka säännökset koskisivat huomattavasti useampia naisia kuin miehiä. (
59
)
83.
Yhteisöjen tuomioistuin on todennut, että kansallisella lainsäätäjällä oli ymmärrettävä syy pitää kyseistä lainsäädäntöä tarpeellisena sen sosiaali- ja työllisyyspoliittisen tavoitteen saavuttamiseksi, joka koski kansallisen sosiaaliturvajärjestelmän rakennetta ja yhteiskunnassa esiintynyttä tarvetta vähäiselle työlle, josta syntyi tarve rohkaista tällaisen työn tarjontaa.
84.
Myös minun mielestäni se sosiaali- ja työllisyyspoliittinen tavoite, jonka Saksan hallitus pyrki saavuttamaan kotihoidontukea koskevalla lainsäädännöllä, ei objektiivisesti merkitse sukupuoleen perustuvaa syrjintää. Kansallisella lainsäätäjällä oli harkintavaltaansa käyttäessään riittävästi perusteita katsoa, että kyseinen lainsäädäntö oli tarpeellinen ja sopiva keino tämän tavoitteen saavuttamiseksi. Sen seikan, että säännös koskee huomattavasti suurempaa määrää naispuolisia työntekijöitä kuin miespuolisia työntekijöitä, ei näissä olosuhteissa voida katsoa merkitsevän direktiivin 76/207 5 artiklan 1 kohdassa vahvistetun tasa-arvoisen kohtelun periaatteen rikkomista.
Ennakkoratkaisukysymys 3: Asetuksen N:o 1612/68 soveltamisala
85.
Kansallisen tuomioistuimen kolmas kysymys on tarkoitus esittää vain siinä tapauksessa, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa kieltävästi ensimmäiseen kysymykseen, joka koskee sitä, onko kotihoidontuki asetuksessa N:o 1408/71 tarkoitettu perhe-etuus. Kuten komissio huomauttaa, yhteisöjen tuomioistuimen aikaisemmista tuomioista kuitenkin selvästi ilmenee, että koska asetusta N:o 1612/68 sovelletaan yleisesti työntekijöiden vapaan liikkuvuuden osalta, sen 7 artiklan 2 kohtaa voidaan sen vuoksi soveltaa niihin sosiaalietuuksiin, jotka kuuluvat samalla myös asetuksen N:o 1408/71 soveltamisalaan. (
60
) Huolimatta siitä, että esitän, että yhteisöjen tuomioistuin vastaisi myöntävästi kansallisen tuomioistuimen ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen, vastaan myös kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen, joka sisältää kolme erillistä kysymystä, jotka liittyvät sekä asetuksen asialliseen että sen henkilölliseen soveltamisalaan samalla tavalla kuin asetuksen N:o 1408/71 soveltamisalaa koskenut kysymys.
86.
Työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella annettu asetus N:o 1612/68 annettiin perustamissopimuksen 49 artiklan nojalla; tässä artiklassa edellytetään, että neuvosto toteuttaa direktiivein tai asetuksin ne toimenpiteet, jotka ovat tarpeen 48 artiklassa tarkoitetun työntekijöiden vapaan liikkuvuuden toteuttamiseksi. Samoin kuin tässä artiklassa, myös asetuksen johdanto-osassa viitataan tarpeeseen poistaa kaikki jäsenvaltioiden työntekijöiden työhön, palkkaukseen ja muihin työsuhteen ja työllistymisen ehtoihin liittyvä kansalaisuuteen perustuva syrjintä sekä sellainen kansalaisuuteen perustuva syrjintä, joka koskee työntekijöiden oikeutta liikkua vapaasti yhteisön alueella palkatun työn saamiseksi. (
61
) Asetuksen I osa koskee työtä ja työntekijän perhettä ja tämän osan I osasto koskee työn saantia, II osasto työskentelyä ja yhdenvertaista kohtelua ja III osasto työntekijän perhettä.
Asetuksen N:o 1612/68 asiallinen soveltamisala
87.
Ennakkoratkaisukysymyksessä 3 a kysytään, onko kotihoidontuki asetuksen N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu sosiaalinen etu. Kuten edellä 21 kohdassa on selvitetty, yhteisöjen tuomioistuimella ei ole perustamissopimuksen 177 artiklan mukaisessa ennakkoratkaisumenettelyssä toimivaltaa vastata tähän kysymykseen sellaisena kuin se on esitetty, mutta se voi kuitenkin antaa kansalliselle tuomioistuimelle ohjeita, joiden avulla tämä voi itse ratkaista asian.
88.
Yhteisöjen tuomioistuin on määritellyt asetuksen N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohdassa mainitut sosiaaliset ja verotukseen liittyvät edut siten, että niillä tarkoitetaan seuraavaa:
”kaikkia työsuhteeseen liittyviä tai siitä riippumattomia etuja, jotka yleisesti myönnetään kotimaisille työntekijöille sillä objektiivisella perusteella, että he ovat työntekijöitä, tai pelkästään sillä perusteella, että he asuvat kyseisen valtion alueella, ja joiden myöntäminen myös sellaisille työntekijöille, jotka ovat toisten jäsenvaltioiden kansalaisia, on omiaan helpottamaan heidän liikkuvuuttaan yhteisössä” (
62
).
89.
Yhteisöjen tuomioistuin on näin ollen todennut, että 7 artiklan 2 kohta kattaa sellaisia erityyppisiä etuja kuten mahdollisuuden edullisiin rautatiematkoihin, (
63
) lapsen syntymän johdosta annetun korottoman lainan (
64
) ja koulutusapurahan toisessa jäsenvaltiossa suoritettavia opintoja varten (
65
).
90.
Oikeuskäytännön valossa kotihoidontuen kaltainen etuus kiistatta on asetuksessa N:o 1612/68 tarkoitettu ”sosiaalinen etu”.
Asetuksen N:o 1612/68 henkilöllinen soveltamisala
91.
Ennakkoratkaisukysymyksellä 3 b) kansallinen tuomioistuin kysyy, sovelletaanko 7 artiklan 2 kohtaa, jos toisessa jäsenvaltiossa asuva työntekijä on työskentelyvaltion kansalainen.
92.
Komissio vastaa tähän kysymykseen viittaamalla yhteisöjen tuomioistuimen viimeaikaiseen, perustamissopimuksen 52 artiklaa koskevaan oikeuskäytäntöön ja erityisesti asiassa Werner annettuun tuomioon. (
66
) Tuossa asiassa, jossa myös oli kysymys siitä, että Saksa sovelsi erilaista kohtelua (tiettyjen verohelpotusten evääminen) Saksassa työskentelevään mutta Alankomaissa asuvaan itsenäiseen ammatinharjoittajaan, joka oli Saksan kansalainen, yhteisöjen tuomioistuimen kanta, jonka mukaan 52 artikla ei estänyt ulkomailla asuvien raskaampaa verottamista, perustui siihen, että asiassa ei ollut mitään yhteisöllistä tekijää: kuten julkisasiamies Darmon huomautti, Werner ei ollut käyttänyt perustamissopimuksen 48, 52 ja 59 artiklassa annettuja oikeuksia, joten hän ei voinut vedota yhteisön oikeudessa tunnustettuihin oikeuksiin kotivaltiossaan, jonne hän oli asettautunut. (
67
) Toisin sanoen, ”yhteisön kansalaisille myönnetyssä vapaassa liikkuvuudessa on oltava kysymys taloudellisen toiminnan vuoksi tapahtuvasta liikkumisesta”. (
68
)
93.
Nyt käsiteltävänä olevia asioita vastaavat paremmin yhdistetyt asiat Morson ja Jhanjan (
69
), jotka koskivat sitä, voiko Alankomaissa työskentelevän Alankomaiden kansalaisen huollettava sukulainen, joka ei ollut jäsenvaltion kansalainen, vedota Alankomaita vastaan asetuksen N:o 1612/68 10 artiklaan, jossa annetaan ”sellaisen työntekijän, joka on jäsenvaltion kansalainen ja työssä toisen jäsenvaltion alueella” huollettaville sukulaisille oikeus tulla asumaan kyseisen työntekijän luokse. työntekijään, jonka tilanne kuvaillaan Yhteisöjen tuomioistuin on todennut seuraa- 7 artiklan 1 kohdassa seuraavasti: vaa:
”perustamissopimuksen työntekijöiden vapaata liikkuvuutta koskevia määräyksiä ja niiden täytäntöönpanemiseksi annettuja sääntöjä ei voida soveltaa tapauksiin, joissa ei ole mitään sellaisia tekijöitä, jotka yhdistäisivät ne johonkin yhteisön oikeudessa säänneltyyn tilanteeseen. Näin on asia epäilemättä silloin, kun on kysymys työntekijöistä, jotka eivät ole koskaan käyttäneet oikeutta vapaaseen liikkuvuuteen yhteisön alueella.” (
70
)
94.
On myönnettävä, että sanamuotonsa nojalla 10 artikla koskee vain työntekijää, joka on jäsenvaltion kansalainen ja joka on työssä toisessa jäsenvaltiossa, kun sen sijaan 7 artiklan sanamuodosta puolestaan ei selvästi käy ilmi, onko sitä tarkoitus soveltaa ainoastaan silloin, kun jäsenvaltion kansalainen on työssä toisessa jäsenvaltiossa. Katson kuitenkin, että näin on oltava, ja yhteisöjen tuomioistuin todellakin on lähtenyt tästä ajatuksesta useissa tapauksissa. (
71
)
95.
Asetuksen 7 artiklan 2 kohdassa todetaan seuraavaa: ”Hänen on saatava samat sosiaaliset ja verotukseen liittyvät edut kuin kotimaisten työntekijöiden.” Pronomini viittaa
”Jäsenvaltion kansalaista ei työntekijänä saa kansalaisuutensa vuoksi saattaa toisen jäsenvaltion alueella kotimaisiin työntekijöihin verrattuna eri asemaan työ- ja palvelussuhteen ehtojen suhteen; tämä koskee erityisesti palkkausta, irtisanomista ja työttömyyden sattuessa paluuta saman alan työhön tai uudelleen työllistämistä.”
96.
Kummassakin nyt käsiteltävänä olevassa asiassa kyseinen työntekijä, toisin sanoen kantajan puoliso, on sen jäsenvaltion kansalainen, jonka alueella väitetty syrjivä kohtelu esiintyy. Tämän asetuksen 7 artiklan 2 kohtaa ei siis voida soveltaa.
97.
Tämä tulkinta on sitä paitsi yhdenmukainen sekä asetuksen johdanto-osan että asetuksen II osaston otsikon sanamuodon kanssa. Tämän osaston, joka sisältää myös 8 ja 9 artiklan, otsikko on ”Työskentely ja yhdenvertainen kohtelu”. Osaston 8 ja 9 artiklassa, jotka koskevat ammattiyhdistysten jäsenyyttä ja asumiseen liittyviä oikeuksia ja etuja, on ilmaistu, että artiklat koskevat ”työntekijää, joka on jäsenvaltion kansalainen ja työssä toisen jäsenvaltion alueella”.
98.
Koska kumpikaan kantajista sen paremmin kuin heidän puolisonsakaan ei ole käyttänyt oikeutta vapaaseen liikkuvuuteen yhteisön alueella, on pääteltävä, että kukaan heistä ei yhteisön oikeuden nykytilanteessa voi vedota asetukseen N:o 1612/68.
99.
On ehkä syytä huomata, että sekä julkisasiamies Darmon asiassa Werner (
72
) antamassaan ratkaisuehdotuksessa että julkisasiamies Léger asiassa Asscher (
73
) antamassaan ratkaisuehdotuksessa ovat katsoneet, että oleskeluoikeudesta 28.6.1990 annetut neuvoston direktiivit (
74
), joissa tunnustettiin yleinen, taloudellisesta toiminnasta riippumaton oleskeluoikeus, laajentavat vapaan liikkuvuuden käsitettä ja irrottavat sen taloudellista toimintaa koskevasta edellytyksestä. Se suppea tulkinta, joka tietyissä asioissa on omaksuttu tämän käsitteen osalta, ei siten enää voi olla oikea.
100.
Koska näitä direktiivejä ei tarvinnut panna täytäntöön ennen päivämäärää 30.6.1992, ne eivät vaikuta näissä asioissa, joiden tosiseikat tapahtuivat vuosina 1987 ja 1991, sovellettavaan periaatteeseen sen enempää kuin asiassa Werner tai asiassa Asscher sovellettavaan periaatteeseen. Direktiiveillä ei myöskään voida syrjäyttää asetuksen N:o 1612/68 7 artiklan selvää sanamuotoa.
101.
Koska kysymykseen 3 b on vastattu kielteisesti, ei ole tarpeen vastata kysymykseen 3 c, joka koskee 7 artiklan 2 kohdan vaikutuksia siinä tapauksessa, että sitä sovelletaan.
Ratkaisuehdotus
102.
Edellä esitetyn perusteella katson, että yhteisöjen tuomioistuimelle esitettyihin ennakkoratkaisukysymyksiin olisi vastattava seuraavasti:
Asiassa C-245/94, Hoever:
1)
Etuus, joka ominaisuuksiltaan vastaa Saksan kotihoidontukea, on sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 4 artiklan 1 kohdan h alakohdassa tarkoitettu perhe-etuus.
2)
a)
Sellaisen Saksan liittotasavallassa työskentelevän henkilön, jonka perheenjäsenet asuvat toisessa jäsenvaltiossa, puoliso voi asetuksen N:o 1408/71 73 artiklan perusteella vaatia kotihoidontukea.
b)
Sellainen kansallisen lain säännös, jolla annetaan Saksan liittotasavallassa työskenteleville mutta ulkomailla asuville henkilöille oikeus sen nojalla vaatia kotihoidontukea vain, jos työtuntien määrä on merkittävä, ei merkitse miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen toteuttamisesta mahdollisuuksissa työhön, ammatilliseen koulutukseen ja uralla etenemiseen sekä työoloissa 9 päivänä helmikuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 76/207/ETY 5 artiklan 1 kohdan tai miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen asteittaisesta toteuttamisesta sosiaaliturvaa koskevissa kysymyksissä 19 päivänä joulukuuta 1978 annetun neuvoston direktiivin 79/7/ETY 4 artiklan 1 kohdan vastaista sukupuoleen perustuvaa syrjintää.
3)
a)
Etuus, joka ominaisuuksiltaan vastaa Saksan kotihoidontukea, on työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella 15 päivänä lokakuuta 1968 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu sosiaalinen etu.
b)
Asetuksen N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohtaa ei sovelleta, jos toisessa jäsenvaltiossa asuva työntekijä on työskentelyvaltion kansalainen.
Asiassa C-312/94, Zachów:
1)
Etuus, joka ominaisuuksiltaan vastaa Saksan kotihoidontukea, on sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1408/71 4 artiklan 1 kohdan h alakohdassa tarkoitettu perhe-etuus.
2)
Sellaisen Saksan liittotasavallassa työskentelevän henkilön, jonka perheenjäsenet asuvat toisessa jäsenvaltiossa, puoliso voi asetuksen N:o 1408/71 73 artiklan perusteella vaatia kotihoidontukea.
3)
a)
Etuus, joka ominaisuuksiltaan vastaa Saksan kotihoidontukea, on työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella 15 päivänä lokakuuta 1968 annetun neuvoston asetuksen (ETY) N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohdassa tarkoitettu sosiaalinen etu.
b)
Asetuksen N:o 1612/68 7 artiklan 2 kohtaa ei sovelleta, jos toisessa jäsenvaltiossa asuva työntekijä on työskentelyvaltion kansalainen.
(
*1
)	Alkuperäinen kieli: englanti.
(
1
)	Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä 14 päivänä kesäkuuta 1971 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 1408/71, sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna 2.6.1983 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2001/83 (EYVL 1983 L 230, s. 6), sellaisena kuin tämä on myöhemmin muutettuna erityisesti 30.10.1989 annetulla neuvoston asetuksella (ETY) N:o 3427/89 (EYVL 1989 L 331, s. 1).
(
2
)	Työntekijöiden vapaasta liikkuvuudesta yhteisön alueella 15 päivänä lokakuuta 1968 annettu neuvoston asetus (ETY) N:o 1612/68 (EYVL 1968 L 257, s. 2).
(
3
)	Kyseistä 1 artiklan u kohdan i alakohtaa muutettiin 22.12.1995 annetulla neuvoston asetuksella (EY) N:o 3096/95 (EYVL 1995 L 335, s. 10) siten, että adoptioavustukset rinnastettiin synnytysavustuksiin.
(
4
)	Liitteessä II ei Saksan osalta mainita mitään tällaisia avustuk-sia.
(
5
)	Liitteen VI, jonka otsikko on ”Erityismääräykset tiettyjen jäsenvaltioiden lainsäädäntöjen soveltamiseksi”, määräyksillä ci ole merkitystä nyt käsiteltävinä olevissa asioissa.
(
6
)	9.2.1976 annettu direktiivi 76/207/ETY (EYVL 1976 L 39, s. 40).
(
7
)	Siinä viitataan Sozialgesetzbuchin IV luvun 8 pykälään. Tämä viittaus lisättiin vuonna 1990 tehdyllä muutoksella; aikaisemmassa muodossaan, joka koskee vain asiaa C-312/94, siinä edellytettiin ainoastaan työskentelyä alueella, jolla lakia sovelletaan, ilman muita määritelmiä.
(
8
)	Asia C-16/96, käsittely kesken.
(
9
)	Asiaa C-312/94 koskevan kysymyksen osalta kyseisen lain sanamuoto poikkeaa siitä, mikä se on asiaa C-245/94 koskevan kysymyksen osalta. Erolla ei kuitenkaan ole asiallista merkitystä tässä asiassa.
(
10
)	Ks. esim. asia C-356/89, Newton, tuomio 20.6.1991 (Kok. 1991, s. I-3017, 10 kohta).
(
11
)	Ks. erityisesti asia 249/83, Hoeckx, tuomio 27.3.1985 (Kok. 1985, s. 973, 11 kohta).
(
12
)	Asia C-78/91, Hughes, tuomio 16.7.1992 (Kok. 1992, s. I-4839, 15 kohta).
(
13
)	Kursivointi kirjoittajan.
(
14
)	Kursivointi kirjoittajan.
(
15
)	Mainittu edellä alaviitteessä 8.
(
16
)	Mainittu edellä alaviitteessä 12.
(
17
)	Tuomion 19 ja 20 kohta.
(
18
)	Ratkaisuehdotuksen 6 kohta.
(
19
)	Tuomion 22 kohta.
(
20
)	Mainittu edellä alaviitteessä 8.
(
21
)	Asia C-78/91, Hughes (tuomion 15 kohta).
(
22
)	Ratkaisuehdotuksen 5 kohta.
(
23
)	Ks. asia C-153/91, Petit, tuomio 22.9.1992 (Kok. 1992, s. I-4973) ja julkisasiamies Lenzin ratkaisuehdotus (16—23 kohta).
(
24
)	Asia 104/80, Beeck, tuomio 19.2.1981 (Kok. 1981, s. 503, 7 kohta).
(
25
)	Asia 40/76 Kermaschek, tuomio 23.11.1976 (Kok. 1976, s. 1669, 7 kohta).
(
26
)	Sama.
(
27
)	Asia 94/84, Deak, tuomio 20.6.1985 (Kok. 1985, s. 1873).
(
28
)	Asia 157/84, Frascogna, tuomio 6.6.1985 (Kok. 1985, s. 1739).
(
29
)	Asia 147/87, Zaoui, tuomio 17.12.1987 (Kok. 1987, s. 5511).
(
30
)	Asia C-243/91, Taghavi, tuomio 8.7.1992 (Kok. 1992, s. I-4401); asia C-310/91, Schmid, tuomio 27.5.1993 (Kok. 1993, s. I-3011).
(
31
)	Asia C-308/93, Cabanis-Issarte, tuomio 30.4.1996 (Kok. 1996, s. I-2097).
(
32
)	Ks. tuomio 26—34 kohta.
(
33
)	Ks. asia C-228/88, Bronzino, tuomio 22.2.1990 (Kok. 1990, s. I-531, 2 kohta) ja asia C-321/93, Martínez, tuomio 5.10.1995 (Kok. 1995, s. I-2821, 21 kohta).
(
34
)	Sosiaaliturvajärjestelmien soveltamisesta yhteisön alueella liikkuviin palkattuihin työntekijöihin, itsenäisiin ammatinharjoittajiin ja heidän perheenjäseniinsä annetun asetuksen (ETY) N:o 1408/71 täytäntöönpanomenettelystä 21 päivänä maaliskuuta 1972 annettu neuvoston asetus (UTY) N:o 574/72; ks. sellaisena kuin se on muutettuna ja ajan tasalle saatettuna neuvoston asetuksella (ETY) N:o 2001/83, mainittu edellä alaviitteessä 1.
(
35
)	Miesten ja naisten tasa-arvoisen kohtelun periaatteen asteittaisesta toteuttamisesta sosiaaliturvaa koskevissa kysymyksissä 19 joulukuuta 1978 annettu neuvoston direktiivi 79/7/ETY (EYVL 1979 L 6, s. 24).
(
36
)	Mainittu edellä alaviitteessä 6.
(
37
)	Ks. esim. asia 35/85, Tissier, tuomio 20.3.1986 (Kok. 1986, s. 1207, 9 kohta).
(
38
)	Ks. johdanto-osan ensimmäinen ja toinen perustelukappale.
(
39
)	Asia 151/84, Roberts, tuomio 26.2.1986 (Kok. 1986, s. 703,35 kohta); asia 152/84, Marshall, tuomio 26.2.1986 (Kok. 1986, s. 723, 36 kohta), ja asia 262/84, Beets-Proper, tuomio 26.2.1986 (Kok. 1986, s. 773, 38 kohta).
(
40
)	Mainittu edellä alaviitteessä 39.
(
41
)	Asia 19/81, Burton, tuomio 16.12.1982 (Kok. 1982, s. 555).
(
42
)	Tuomion 13—18 kohta.
(
43
)	Ks. asia 151/84, Roberts (tuomion 37 kohta), asia 152/84, Marshall (tuomion 38 kohta) ja asia 262/84, Beets-Proper (tuomion 40 kohta).
(
44
)	Asia 192/85, Newstead, tuomio 3.12.1987 (Kok. 1987, s. 4753).
(
45
)	Tuomion 24 kohta.
(
46
)	Yhdistetyt asiat C-63/91 ja C-64/91, Jackson ja Cresswell, tuomio 16.7.1992 (Kok. 1992, s. I-4737).
(
47
)	Tuomion 27—30 kohta.
(
48
)	Asia C-116/94, Meyers, tuomio 13.7.1995 (Kok. 1995, s. I-2131).
(
49
)	Mainittu edellä alaviitteessä 12; ks. myös edellä 31—32 kohta.
(
50
)	Ks. julkisasiamies Lenzin ratkaisuehdotuksen 59 kohta.
(
51
)	Määritelmän mukaan alle 15 työtuntia viikossa; ks. SozUlgesetzbnebin IV osasto 8 pykälä.
(
52
)	Ks. esim. asia 96/80, Jenkins, tuomio 31.3.1981 (Kok. 1981, s. 911); asia 170/84, Bilka-Kaufliaus, tuomio 13.5.1986 (Kok. 1986, s. 1607); asia 171/88, Rinner-Kühn, tuomio 13.7.1989 (Kok. 1989, s. 2743); ja uusimpana asia C-457/93, Lewark, tuomio 6.2.1996 (Kok. 1996, s. I-243).
(
53
)	Myös julkisasiamies Darmon toteaa näin asiassa C-184/89, Nimz, antamansa ratkaisuehdotuksen 5 kohdassa (Kok. 1991, s. I-297).
(
54
)	Asia C-189/91, Kirsammer-Hack, tuomio 30.11.1993 (Kok. 1993, s. I-6185).
(
55
)	Kansallinen tuomioistuin mainitsee luvun 98,6 prosenttia, joka luultavasti koskee kaikkia hakemuksia, t. s. sekä 1 pykälän 1 momentin että 4 momentin mukaisia hakemuksia.
(
56
)	Ks. esim. edellä alaviitteessä 52 mainittu asia 171/88, Rinner-Kühn (tuomion 15 kohta).
(
57
)	Ks. asia C-328/91, Thomas ym., tuomio 30.3.1993 (Kok. 1993, s. I-1247, 13 kohla).
(
58
)	Asia C-444/93, Mcgncr ja Scheffel, tuomio 14.12.1995 (Kok. 1995, s. I-4741, 29 kohta).
(
59
)	Asia C-444/93, Menger ja Scheffel ja asia C-317/93, Nolte, tuomio 14.12.1995 (Kok. 1995, s. I-4625).
(
60
)	Ks. asia C-111/91, komissio v. Luxemburg, tuomio 10.3.1993 (Kok. 1993, s. I-817, 21 kohta) ja edellä alaviitteessä 30 mainittu asia C-310/91, Schmid (17 kohta).
(
61
)	Ensimmäinen perustelukappale.
(
62
)	Edellä alaviitteessä 11 mainittu asia C-249/83, Hoeckx (tuomion 20 kohta).
(
63
)	Asia 32/75, Cristini, tuomio 30.9.1975 (Kok. 1975, s. 1085).
(
64
)	Asia 65/81, Reina, tuomio 14.1.1982 (Kok. 1982, s. 33).
(
65
)	Asia 235/87, Matteucci, tuomio 27.9.1988 (Kok. 1988, s, 5589).
(
66
)	Asia C-112/91, Werner, tuomio 26.1.1993 (Kok. 1993, s. I-429).
(
67
)	Ratkaisuehdotuksen 44 kohta.
(
68
)	Julkisasiamies Darmonin ratkaisuehdotuksen 30 kohta; kursivointi alkuperäinen.
(
69
)	Yhdistetyt asiat 35/82 ja 36/82, Morson ja Jhanjan, tuomio 27.10.1982 (Kok. 1982, s. 3723).
(
70
)	Tuomion 16 ja 17 kohta.
(
71
)	Asia 207/78, Even, tuomio 31.5.1979 (Kok. 1979, s. 2019, 22 kohta); edellä alaviitteessä 27 mainittu asia Deak (20 kohta); asia 59/85, Reed, tuomio 17.4.1986 (Kok. 1986, s. 1283) ja asia 316/85, Lebon, tuomio 18.6.1987 (Kok. 1987, s. 2811, 10 ja 11 kohta); ja uusimpana asia C-151/94, komissio v. Luxemburg, tuomio 26.10.1995 (Kok. 1995, s. I-3685, 13 kohta).
(
72
)	Mainittu edellä alaviitteessä 66.
(
73
)	Asia C-107/94, Asscher, tuomio 27.6.1996 (ci vielä julkaistu oikcustapauskokoelmassa); ratkaisuehdotus annettu 15.2.1996.
(
74
)	Oleskeluoikeudesta annettu neuvoston direktiivi 90/364/ETY, ammattitoimintansa lopettaneiden työntekijöiden ja itsenäisten ammatinharjoittajien oleskeluoikeudesta annettu neuvoston direktiivi 90/365/ETY ja opiskelijoiden oleskeluoikeudesta annettu neuvoston direktiivi 90/366/ETY (EYVL 1990 L ss. 26, 28 ja 30). Viimeksi mainittu direktiivi kumottiin yhteisöjen tuomioistuimen asiassa C-295/90, parlamentti v. neuvosto, 7.7.1992 antamalla tuomiolla (Kok. 1992, s. I-4193) ja korvattiin opiskelijoiden oleskeluoikeudesta 29 päivänä lokakuuta 1993 annetulla neuvoston direktiivillä 93/96/ETY (EYVL 1993 L 317, s. 59).