62018CO0315(01)
VÄLITOIMISTA PÄÄTTÄVÄN TUOMARIN MÄÄRÄYS
22 päivänä marraskuuta 2018 (
*1
)
Muutoksenhaku – Välitoimia koskeva määräys – Valtiontuet – Espanjan viranomaisten tiettyjen ammattilaisjalkapalloseurojen hyväksi myöntämät tuet – Julkisen yksikön myöntämä valtiontakaus, joka liittyy kolmelle Valencian itsehallintoalueen jalkapalloseuralle annettuihin lainoihin – Päätös, jolla tuki todetaan sisämarkkinoille soveltumattomaksi – Takaisinperintämääräys – Täytäntöönpanon lykkääminen – Kiireellisyys – Perustelut – Tehokas oikeussuoja
Asiassa C‑315/18 P(R),
jossa on kyse Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 57 artiklan toiseen kohtaan perustuvasta valituksesta, joka on pantu vireille 8.5.2018,
Valencia Club de Fútbol
SAD, kotipaikka Valencia (Espanja), edustajinaan J. R. García-Gallardo Gil-Fournier ja A. Guerrero Righetto, abogados,
valittajana,
ja jossa muina osapuolina ovat
Euroopan komissio, asiamiehinään B. Stromsky, G. Luengo ja P. Němečková,
vastaajana ensimmäisessä oikeusasteessa, ja
Espanjan kuningaskunta,
väliintulijana ensimmäisessä oikeusasteessa,
VÄLITOIMISTA PÄÄTTÄVÄ TUOMARI
kuultuaan julkisasiamies G. Hogania,
on antanut seuraavan
määräyksen
1
Valencia Club de Fútbol SAD (jäljempänä Valencia CF) vaatii valituksessaan, että unionin tuomioistuin kumoaa unionin yleisen tuomioistuimen presidentin asiassa Valencia Club de Fútbol v. komissio 22.3.2018 antaman määräyksen (T‑732/16 R, ei julkaistu, EU:T:2018:171; jäljempänä riidanalainen määräys), jolla tämä hylkäsi sen hakemuksen valtiontuesta SA.36387 (2013/C) (ex 2013/NN) (ex 2013/CP), jonka Espanja on toteuttanut Valencia Club de Fútbol [SAD:n], Hércules Club de Fútbol [SAD:n] ja Elche Club de Fútbol [SAD:n] hyväksi 4.7.2016 annetun komission päätöksen (EU) 2017/365 (EUVL 2017, L 55, s. 12; jäljempänä riidanalainen päätös) täytäntöönpanon lykkäämisestä.
Riidan tausta
2
Valittaja Valencia CF on vuonna 1919 perustettu ammattilaisjalkapalloseura, joka pelaa Espanjan ylimmällä sarjatasolla.
3
Euroopan komissiolle ilmoitettiin vuosina 2012 ja 2013 väitetyistä valtiontuista, jotka Generalitat Valenciana (Valencian aluehallinto) oli myöntänyt pankkilainojen takausten muodossa kolmelle Valencian itsehallintoalueen jalkapalloseuralle, joista yksi on Valencia CF.
4
Komissio antoi riidanalaisen päätöksen 4.7.2016. Se totesi tämän päätöksen 1 artiklassa olennaisesti, että Espanjan kuningaskunta oli myöntänyt lainvastaisesti sisämarkkinoille soveltumattomia valtiontukia muun muassa Fundación Valencia Club de Fútbolille (jäljempänä Fundación Valencia), yhtäältä 19193000 euron määräisenä, Instituto Valenciano de Finanzasin eli Generalitat Valencianan rahoituslaitoksen myöntämänä valtiontakauksena, jolla katetaan Fundación Valencialle Valencia CF:n osakkeiden merkitsemiseksi tämän pääoman korottamisen yhteydessä myönnetty pankkilaina, ja toisaalta 1188000 euron määräisenä mainitun pankkilainan lyhennyksien, korkojen ja kulujen maksamiseksi. Riidanalaisen päätöksen 2–4 kohdassa komissio määräsi, että Espanjan kuningaskunnan on perittävä Valencia CF:ltä takaisin välittömästi ja tosiasiallisesti kyseessä oleva valtiontuki, mukaan lukien korot alkaen siitä, kun tuki asetettiin Valencia CF:n käyttöön, ja toimittamaan sille tiedot päätöksen täytäntöönpanosta.
Asian käsittelyn vaiheet unionin yleisessä tuomioistuimessa ja valituksenalainen määräys
5
Valittaja on nostanut unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 20.10.2016 toimittamallaan kannekirjelmällä kanteen, jossa vaaditaan pääasiallisesti riidanalaisen päätöksen kumoamista.
6
Valittaja toimitti 28.10.2016 välitoimihakemuksen erillisellä asiakirjalla unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon, jotta ensisijaisesti riidanalaisen päätöksen 3 ja 4 artiklan täytäntöönpanoa lykättäisiin siltä osin kuin komissio on määrännyt siinä kyseisten valtiontukien takaisinperinnästä valittajalta, ja jotta toissijaisesti täytäntöönpanon lykkäämisen edellytykseksi asetettaisiin takuun asettaminen Instituto Valenciano de Finanzasin eduksi ja jotta edelleen toissijaisesti hyväksyttäisiin muita lykkäämistoimenpiteitä, jotka unionin yleinen tuomioistuin katsoo tarpeellisiksi.
7
Unionin yleisen tuomioistuimen presidentti esitti 4.11.2016 valittajalle kirjallisesti vastattavia kysymyksiä, joihin tämä vastasi 7.11.2016.
8
Unionin yleisen tuomioistuimen presidentti myönsi 10.11.2016 antamallaan määräyksellä unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 157 artiklan 2 kohdan mukaisesti väliaikaisen täytäntöönpanon lykkäyksen välitoimimenettelyn päättävän määräyksen antamiseen asti.
9
Fundación Valencia pyysi 5.12.2016 saada osallistua välitoimimenettelyyn väliintulijana tukeakseen valittajan vaatimuksia. Kyseinen pyyntö hylättiin unionin yleisen tuomioistuimen presidentin 6.4.2017 antamalla määräyksellä Valencia Club de Fútbol v. komissio (T‑732/16 R, ei julkaistu, EU:T:2017:272).
10
Unionin yleisen tuomioistuimen presidentti kehotti 11.12.2017 valittajaa ”antamaan ajankohtaisia tietoja taloudellisesta tilanteestaan ja tukemaan niitä asianmukaisilla asiakirjoilla, mukaan lukien viimeinen tilinpäätös sekä kaikki muuntyyppiset merkitykselliset tiedot, jotka koskevat muutoksia, joita on tapahtunut välitoimihakemuksen jättämisestä alkaen”. Valittaja noudatti tätä pyyntöä 21.12.2017. Komissio otti 18.1.2018 kantaa valittajan toimittamiin vastauksiin.
11
Valittaja pyysi 24.1.2018 saada esittää välitilinpäätöksensä, jotka kattavat ajanjakson 31.12.2017 saakka, ja ottaa kantaa kahteen komission 18.1.2018 antamassaan kannanotossa esittämään argumenttiin. Tämä asiakirja liitettiin asiakirja-aineistoon ja valittajalle annettiin lupa esittää välitilinpäätöksensä, minkä se teki 5.2.2018.
12
Unionin yleisen tuomioistuimen presidentti antoi 22.3.2018 valituksenalaisen määräyksen, jolla se hylkäsi mainitun välitoimihakemuksen.
13
Tätä varten unionin yleisen tuomioistuimen presidentti tutki aluksi, täyttyykö kiireellisyysedellytys. Tältä osin hän totesi valituksenalaisen määräyksen 39 kohdassa, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan silloin, kun on kyse unionin toimen täytäntöönpanon lykkäämisestä tehdystä hakemuksesta, haetun välitoimen määrääminen on perusteltua vain, jos ensiksi mainittu toimi on väitetyn vakavan ja korjaamattoman vahingon määräävä syy. Hän lisäsi mainitun määräyksen 41 kohdassa, että jos vahinko, johon asiassa vedotaan, on taloudellinen, haetut välitoimet ovat perusteltuja, jos on ilmeistä, että hakija olisi ilman näitä toimia tilanteessa, joka vaarantaisi sen taloudellisen elinkelpoisuuden ennen ratkaisun tekemistä pääasiassa, tai että sen markkinaosuudet muuttuisivat merkittävällä tavalla, kun otetaan huomioon muun muassa hakijan yrityksen koko ja liikevaihto sekä konsernin, johon se kuuluu, ominaispiirteet.
14
Valituksenalaisen määräyksen 47 kohdasta ilmenee, että osoittaakseen haetun täytäntöönpanon lykkäyksen kiireellisyyden valittaja esitti, että kyseisten rahamäärien välitön takaisinperintä vaarantaisi sen taloudellisen elinkelpoisuuden ja muuttaisi merkittävällä ja korjaamattomalla tavalla sen asemaa jalkapalloseurojen markkinoilla.
15
Unionin yleisen tuomioistuimen presidentti totesi valituksenalaisen määräyksen 48 kohdassa, että valittajan väittämä vahinko on rahallinen.
16
Valittajan toimittamien asiakirjojen tarkastelun lopuksi unionin yleisen tuomioistuimen presidentti totesi, ettei valittaja ole sellaisessa tilanteessa, jossa sen taloudellinen elinkelpoisuus olisi vaarassa tai että olisi vaarana, että sen markkinaosuudet muuttuisivat merkittävällä ja korjaamattomalla tavalla.
17
Näin ollen unionin yleisen tuomioistuimen presidentti hylkäsi valittajan välitoimihakemuksen ja peruutti 10.11.2016 antamansa määräyksen.
Asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa ja asianosaisten vaatimukset
18
Valittaja vaatii valituksessaan, että unionin tuomioistuin
–
kumoaa valituksenalaisen määräyksen
–
määrää riidanalaisen päätöksen täytäntöönpanon lykkäämisestä
–
toissijaisesti palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen ja
–
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
19
Erillisellä asiakirjalla, joka jätettiin unionin tuomioistuimen kirjaamoon samana päivänä kuin valituskirjelmä, valittaja toimitti välitoimihakemuksen.
20
Koska unionin tuomioistuimen varapresidentti ja ensimmäisen jaoston puheenjohtaja ovat estyneitä, unionin tuomioistuimen toisen jaoston puheenjohtaja on nimetty 4.6.2018 hoitamaan välitoimista päättävän tuomarin tehtäviä unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 13 artiklan nojalla.
21
Unionin tuomioistuimen toisen jaoston puheenjohtajan 13.6.2018 antamalla määräyksellä Valencia Club de Fútbol v. komissio (C‑315/18 P(R)-R, ei julkaistu, EU:C:2018:443), joka annettiin kuulematta muita menettelyn osapuolia unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 160 artiklan 7 kohdan mukaisesti, riidanalaisen päätöksen täytäntöönpanoa lykättiin siihen asti, kunnes annetaan välitoimimenettelyn päättävä määräys tai käsiteltävästä valituksesta annettava määräys, niistä aikaisempi huomioon ottaen.
22
Unionin tuomioistuimen kirjaamoon 18.6.2018 toimittamassaan vastineessa komissio vaatii, että unionin tuomioistuin
–
hylkää valituksen ja
–
velvoittaa valittajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Valituksen tarkastelu
Tutkittavaksi ottaminen
23
Komissio riitauttaa valituksen tutkittavaksi ottamisen, koska se perustuu sen mukaan pelkkiin asianosaisten erimielisyyksiin unionin yleisen tuomioistuimen suorittamasta tosiseikkojen arvioinnista.
24
On todettava, että valittaja väittää valituksessaan yhtäältä, että unionin yleisen tuomioistuimen presidentti ei ole vastannut tiettyihin sen ensimmäisessä oikeusasteessa esittämiin väitteisiin, ja toisaalta, ettei hän ole ottanut huomioon todistetta, josta valittaja oli kuitenkin ilmoittanut ja joka piti toimittaa myöhempänä ajankohtana. Näin tehdessään unionin yleisen tuomioistuimen presidentti loukkasi sen mukaan tehokkaan oikeussuojan periaatetta.
25
Tältä osin on riittävää todeta – kuten unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee –, että unionin tuomioistuimen valvonnan tarkoituksena on muutoksenhaun yhteydessä muun muassa tarkastaa, onko unionin yleinen tuomioistuin vastannut oikeudellisesti riittävällä tavalla kaikkiin valittajan esittämiin väitteisiin (määräys 14.6.2016, Chemtura Netherlands v. EFSA, C‑134/16 P(R), ei julkaistu, EU:C:2016:442, 46 kohta; ks. myös vastaavasti tuomio 26.5.2016, Rose Vision v. komissio, C‑224/15 P, EU:C:2016:358, 26 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tarkastaa, onko yleisiä oikeusperiaatteita sekä todistustaakkaa ja asian selvittämistä koskevia sääntöjä noudatettu (ks. vastaavasti tuomio 21.9.2006, Nederlandse Federatieve Vereniging voor de Groothandel op Elektrotechnisch Gebied v. komissio, C‑105/04 P, EU:C:2006:592, 70 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
26
Tästä seuraa, että valitus otetaan tutkittavaksi.
Asiakysymys
27
Valittaja esittää valituksensa tueksi kaksi perustetta.
Ensimmäinen valitusperuste
28
Valittaja väittää ensimmäisessä valitusperusteessaan, että unionin yleinen tuomioistuin ei ole tutkinut kiireellisyysperustetta muiden kuin rahallisten tai taloudellisten vahinkojen kannalta, vaikka se oli ilmoittanut 24.1. ja 5.2.2018 toimittamissaan kirjelmissä ja asiakirjoissa, jotka liitettiin unionin yleisen tuomioistuimen oikeudenkäyntiaineistoon, muita vahinkoja, kuten satavuotiaan jalkapalloseuran tavaramerkin imagolle aiheutuva vahinko ja muita luonteeltaan urheilullisia vahinkoja. Näin tehdessään unionin yleisen tuomioistuimen presidentti tarkasteli kiireellisyyttä osittain ja loukkasi näin ollen tehokkaan oikeussuojan periaatetta.
29
Komissio riitauttaa valittajan väitteet.
30
Aluksi on todettava, että vaikka valittaja vetoaa valituksessaan tehokkaan oikeussuojan periaatteen loukkaamiseen, sen tämän valitusperusteen tueksi esittämien väitteiden tarkoituksena on etenkin osoittaa se, että unionin yleisen tuomioistuimen presidentti ei ole – huolimatta valittajan tätä tarkoittavista väitteistä, jotka se esitti 24.1. ja 5.2.2018 päivätyissä kirjelmissään – ottanut kantaa kiireellisyysedellytykseen muiden kuin rahallisten vahinkojen kannalta.
31
Tältä osin on muistutettava, että valitusperuste, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin ei ole vastannut ensimmäisessä oikeusasteessa esitettyihin väitteisiin, merkitsee pääosin vetoamista Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 36 artiklaan, jota sovelletaan unionin yleiseen tuomioistuimeen saman perussäännön 53 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla, ja unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 119 artiklaan perustuvan perusteluvelvollisuuden noudattamatta jättämiseen (määräys 14.6.2016, Chemtura Netherlands v. EFSA, C‑134/16 P (R), ei julkaistu, EU:C:2016:442, 46 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
32
Riidanalaisessa määräyksessä unionin yleisen tuomioistuimen presidentti tutki aluksi, täyttyykö kiireellisyysedellytys, sen jälkeen kun sen 34 kohdassa muistutettiin yhtäältä, että välitoimista päättävä tuomari voi lykätä täytäntöönpanoa ja määrätä muista välitoimista, jos on selvitetty, että niistä määrääminen on ensi arviolta tosiasiallisesti ja oikeudellisesti perusteltua (fumus boni juris) ja että ne ovat kiireellisiä siinä mielessä, että niitä pyytävän osapuolen etuja koskevan vakavan ja korjaamattoman vahingon välttämiseksi on tarpeen, että näistä toimista määrätään ja niiden vaikutukset alkavat jo ennen kuin pääasiassa annetaan ratkaisu, ja toisaalta, että nämä edellytykset ovat kumulatiivisia, joten välitoimet on evättävä, jos jokin niistä ei täyty.
33
Hän totesi valituksenalaisen määräyksen 47 kohdassa, että haetun täytäntöönpanon lykkäyksen kiireellisyyden osoittaakseen valittaja esitti, että kyseisten rahamäärien välitön takaisinperintä vaarantaisi sen taloudellisen elinkelpoisuuden ja muuttaisi merkittävällä ja peruuttamattomalla tavalla sen asemaa jalkapalloseurojen markkinoilla.
34
Hän esittää tältä osin ensiksi valituksenalaisen määräyksen 48 kohdassa 20381000 euron suuruisen pääoman ja 2949523,62 euron suuruisten korkojen, laskettuna 5.11.2016 asti, jotka ovat takaisinperintämääräyksen kohteena, osalta, että tämä valittajan vetoama vahinko on rahamääräinen.
35
Toiseksi unionin yleisen tuomioistuimen presidentti totesi siitä, oliko valittaja osoittanut, että väitetty vahinko on vakava ja korjaamaton, tämän toimittamien tilikauden 2016/2017, joka päätettiin 30.6.2017, tilinpäätösten perusteella valituksenalaisen määräyksen 50 kohdassa, että mainituista tilinpäätöksistä ilmenee ensiksi, että valittaja oli tehnyt varauksen niille määrille, jotka vastasivat takaisinperintämääräyksen kohteena olevaa summaa, toiseksi, että valittajalla oli tuolloin yhä käytettävissään sen enemmistöosakkaan kaksi luottojärjestelyä, joista ensimmäisen suuruus oli 12000000 euroa ja toisen 42000000 euroa, ja kolmanneksi, että enemmistöosakas oli aikanaan myöntynyt taloudellisen tuen antamiseen, jotta valittaja voisi jatkaa toimintaansa. Unionin yleisen tuomioistuimen presidentti lisäsi neljänneksi, ettei valittaja ollut väittänyt, että nämä luottojärjestelyt eivät enää olisi voimassa tai että enemmistöosakas olisi peräytynyt sitoumuksestaan antaa tarvittavaa taloudellista apua taatakseen valittajan toiminnan jatkumisen.
36
Kolmanneksi unionin yleisen tuomioistuimen presidentti totesi valituksenalaisen määräyksen 51 kohdassa, että kun otetaan huomioon nämä seikat, valittajan tehtävänä on esittää ne syyt, joiden vuoksi se on tilanteessa, jossa sen taloudellinen elinkelpoisuus on vaarassa tai jossa on vaarana, että sen markkinaosuudet muuttuisivat pysyvällä ja peruuttamattomalla tavalla.
37
Hän totesi kuitenkin neljänneksi valituksenalaisen määräyksen 52 kohdassa, että valittaja ei ollut maininnut taloudellista tilannettaan koskevassa argumentaatiossa käytettävissä olevia 54000000 euron luottojärjestelyjä ja sen enemmistöosakkaan myöntämää rahoitustukea eikä ollut selittänyt syitä, joiden vuoksi olisi pääteltävä, että sen taloudellinen elinkelpoisuus on vaarassa tästä tuesta huolimatta.
38
Viidenneksi unionin yleisen tuomioistuimen presidentti totesi valituksenalaisen määräyksen 54 ja 55 kohdassa sitä koskevasta väitetystä vaarasta, että valittajan markkinaosuudet muuttuisivat merkittävällä ja korjaamattomalla tavalla, että valittajan väitteet perustuvat olennaisesti olettamaan siitä, että sen tiukka taloudellinen tilanne ei mahdollista takaisinperintämääräyksessä mainittujen rahamäärien suorittamista ilman vakavia jälkiseurauksia sen kykyyn suorittaa pelaajasiirtoja ja sen asemaan samankaltaisten jalkapalloseurojen markkinoilla. Valittaja on kuitenkin jättänyt ilmoittamatta edellä 37 kohdassa mainitut luottojärjestelyt ja enemmistöosakkaansa tuen.
39
Kuten edeltävistä päätelmistä ilmenee ja jollei valittajan väitteestä, jonka mukaan se oli kyvytön suorittamaan pelaajasiirtoja ja johon unionin yleisen tuomioistuimen presidentti vastasi valituksenalaisen määräyksen 55 kohdassa ja jonka sisällöstä on muistutettu tämän määräyksen edellisessä kohdassa, muuta johdu, unionin yleisen tuomioistuimen presidentti ei ole valittajan valituksessaan väittämällä tavalla ottanut erityisesti kantaa mahdollisiin muihin kuin rahallisiin vahinkoihin, joihin vedottiin 24.1. ja 5.2.2018 päivätyissä kirjelmissä.
40
On huomattava, että vakiintuneesta oikeuskäytännöstä käy ilmi, että unionin yleisen tuomioistuimen tuomiot on perusteltava riittävästi, jotta unionin tuomioistuin voi harjoittaa tuomioistuinvalvontaansa. Tältä osin riittää, että päättely on selvää ja ymmärrettävää ja sopii perusteluiksi loppupäätelmille, joita sillä on tarkoitus tukea (ks. vastaavasti määräys 18.10.2002, komissio v. Technische Glaswerke Ilmenau, C‑232/02 P(R), EU:C:2002:601, 56 kohta ja määräys 19.12.2013, komissio v. Saksa, C‑426/13 P(R), EU:C:2013:848, 66 kohta).
41
Unionin tuomioistuimen vakiintuneesta oikeuskäytännöstä ilmenee myös, että siinä ei edellytetä unionin yleisen tuomioistuimen esittävän selvitystä, jossa seurattaisiin tyhjentävästi ja kohta kohdalta kaikkia riidan asianosaisten esittämiä päätelmiä, ja unionin yleisen tuomioistuimen perustelut voivat siten olla implisiittisiä, kunhan asianosaiset saavat niiden avulla selville syyt, joiden vuoksi unionin yleinen tuomioistuin ei ole hyväksynyt asianosaisten argumentteja, ja unionin tuomioistuimella on niiden avulla käytettävissään riittävät tiedot, jotta se pystyy harjoittamaan laillisuusvalvontaansa (määräys 14.6.2016, Chemtura Netherlands v. EFSA, C‑134/16 P(R), ei julkaistu, EU:C:2016:442, 47 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
42
Käsiteltävässä asiassa on todettava, että kaikki valittajan 24.1. ja 5.2.2018 päivätyissä kirjelmissä väittämät vahingot perustuvat – kuten unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen määräyksen 54 ja 55 kohdassa – olettamaan, jonka mukaan sen on jätettävä hakemus ennaltaehkäisevästä uudelleenjärjestelymenettelystä maksaakseen takaisinperintämääräyksessä mainitut rahamäärät tai että sen olisi ainakin mahdotonta maksaa velkansa pelaajilleen ja asiantuntijoilleen, sääntelyelimille tai muille ammattilaisjalkapalloliigassa pelaaville seuroille.
43
Valittaja nimittäin väitti 24.1.2018 päivätyssä kirjelmässään ensiksi, että ennaltaehkäisevän uudelleenjärjestelymenettelyn aloittamishakemus ”voisi johtaa hallinnolliseen sarjatason laskemiseen kansallisissa kilpailuissa” tai aiheuttaa siihen liittyvän aseman menettämisen sulkemalla pois urheilujoukkueen, mikä pakottaisi seuran, joka ei ole noudattanut velvollisuuksiaan, rekisteröitymään ”amatööriliigaan”. Se lisäsi, että tällaisen hakemuksen jättäminen voisi estää lisenssin saamisen Euroopan jalkapalloliitolta (UEFA). Valittaja tarkensi lisäksi, että tämän tilanteen pääasialliset varallisuusoikeudelliset seuraukset sen kannalta johtuvat siitä, että se menettää tulot, jotka liittyvät kansallisiin ja kansainvälisiin kilpailuihin, ”A-joukkueen pelaajien” olemattomiin tai vähäisiin siirtopalkkioihin ja televisiolähetysoikeuksiin sekä mainostulot ja oheismyyntitulot. Valittaja väittää lopuksi, että vaaralla olla osallistumatta ammattilaiskilpailuihin yhden tai kahden kauden aikana olisi sille tuhoisa vaikutus, joka aiheuttaisi korjaamatonta vahinkoa seuran imagolle, A-joukkueen pelaajien joukkopaon ja useiden miljoonien eurojen tappiot seuran säännöllisiin tuloihin.
44
Valittaja väitti lisäksi 5.2.2018 päivätyssä kirjelmässään, että jalkapallon ammattilaisliigan sääntöjen mukaan se, että seura ei voi maksaa velkojaan pelaajille ja asiantuntijoille, sääntelyelimille tai muille seuroille, katsotaan hyvin vakavaksi rikkomukseksi, joka voi johtaa kurinpitomenettelyn aloittamiseen ja huomattavien seuraamusten asettamiseen kuten alemmalle liigatasolle putoamiseen, tähän liittyvän aseman menettämiseen tai lisenssin menettämiseen. Näin ollen pelkästään ennaltaehkäisevän uudelleenjärjestelymenettelyn aloittamisen hakeminen voisi estää valittajaa hoitamasta taloudellisia velvoitteitaan lyhyellä aikavälillä ja siis osallistumasta ammattilaiskilpailuihin seuraavalla kaudella, millä olisi tuhoavia varallisuusoikeudellisia ja taloudellisia seurauksia ja mikä aiheuttaisi korjaamatonta vahinkoa seuran imagolle.
45
Valittaja ei ole vahvistanut edellä 42 kohdassa mainitun olettaman paikkansapitävyyttä unionin yleisessä tuomioistuimessa. Kuten nimittäin unionin yleisen tuomioistuimen presidentti totesi tosiseikkojen riippumattomassa arvioinnissaan – jota ei ole väitetty paikkansapitämättömäksi tai vääristellyksi unionin tuomioistuimessa – valituksenalaisen määräyksen 48–55 kohdassa, vaikuttaa siltä, ettei valittaja, jolla on unionin yleisen tuomioistuimen presidentin toteamusten mukaan käytettävissä olevia luottojärjestelyjä 54000000 euron suuruudelta ja enemmistöosakkaansa myöntämää taloudellista tukea, ole esittänyt syitä, joiden vuosi olisi todettava, että sen taloudellinen elinkelpoisuus on vaarassa mainituista luottojärjestelyistä ja tuesta huolimatta.
46
Koska tällaista vaaraa ei ole eikä mahdollista ennalta ehkäisevää uudelleenjärjestelymenettelyä ole aloitettu, unionin yleisen tuomioistuimen presidentti hylkäsi perusteluvelvollisuutta loukkaamatta välitoimihakemuksen ottamatta erityisesti kantaa valittajan väitteisiin, jotka koskevat väitettyjä muita kuin rahallisia tai taloudellisia vahinkoja ja jotka seuraisivat uudelleenjärjestelymenettelyn aloittamisesta.
47
Tällä perusteella ensimmäinen valitusperuste on hylättävä.
Toinen valitusperuste
48
Toisessa valitusperusteessaan valittaja väittää, että se ilmoitti vastauksena unionin yleisen tuomioistuimen presidentin esittämään kysymykseen, jonka tarkoituksena oli saada ajankohtaisia tietoja sen taloudellisesta tilanteesta, että tilintarkastajan kertomus sen välitilinpäätöksestä 31.12.2017 asti valmistuu välittömästi. Valittaja totesi tästä 21.12.2017, 24.1. ja 5.2.2018 päivätyissä kirjelmissään, että on tärkeää esittää täydelliset välitilinpäätökset ja mainittu kertomus ennen kuin unionin yleisen tuomioistuimen presidentti lausuu välitoimihakemuksesta. Tehokkaan oikeussuojan periaatteen noudattaminen edellyttää, että unionin yleisen tuomioistuimen presidentti lausuu välitoimihakemuksesta vasta saatuaan nämä asiakirjat tiedoksi.
49
Komissio väittää, että tämä kanneperuste ei ole perusteltu.
50
Aluksi on todettava, että valittaja ilmoitti 21.12.2017 päivätyssä kirjelmässä unionin tuomioistuimen presidentille, että se voi 7.2.2018 lähettää hänelle 31.12.2017 päättyvän välitilinpäätöksen luonnoksen ja siinä tapauksessa, että unionin yleisen tuomioistuimen presidentti pitää sitä tarkoituksenmukaisena, välitilinpäätöstietojen sekä välitilinpäätöksen liitteen tietojen rajallisen tarkastuksen saatuaan 31.3.2018 edellä 48 kohdassa mainitun tilintarkastajan kertomuksen.
51
Valittaja teki 24.1.2018 päivätyssä kirjelmässään myös pyynnön 31.12.2017 päättyvän välitilinpäätöksen esittämisestä, jotta – sen mukaan – unionin yleisen tuomioistuimen presidentillä olisi kuva taloudellisesta tilanteesta kokonaisuudessaan mahdollisimman ajan tasalle saatettuna, ennen kuin se antaa määräyksensä.
52
Koska unionin yleisen tuomioistuimen presidentti hyväksyi tämän pyynnön, valittaja esitti välitilinpäätöksensä 5.2.2018. Mainittuihin tilinpäätöksiin liitetyssä kirjelmässä valittaja ehdotti unionin yleisen tuomioistuimen presidentille, että se esittäisi sille ”niiden tärkeyden vuoksi” täydelliset välitilinpäätökset ja mainitun tilintarkastajan kertomuksen, joka saatettiin päätökseen 31.3.2018.
53
Tältä osin on selvää, että unionin yleisen tuomioistuimen presidentti ei noudattanut tätä ehdotusta ja antoi valituksenalaisen määräyksen 22.3.2018.
54
Näin tehdessään unionin yleisen tuomioistuimen presidentti ei tehnyt oikeudellista virhettä.
55
On nimittäin huomautettava, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan vastapuolen on voitava valmistella huomautuksensa ja välitoimista päättävän tuomarin on voitava ratkaista välitoimihakemus tarvittaessa pelkästään kyseisen hakemuksen perusteella ilman muita tietoja, joten niiden olennaisten tosiseikkojen ja oikeudellisten seikkojen, joihin hakemus perustuu, on ilmettävä itse välitoimihakemuksesta (määräys 6.9.2016, Inclusion Alliance for Europe v. komissio, C‑378/16 P-R, ei julkaistu, EU:C:2016:668, 17 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
56
Kun otetaan huomioon välitoimimenettelylle luonteenomainen nopeus, välitoimia hakevalta asianosaiselta voidaan perustellusti edellyttää, että se esittää, paitsi poikkeustapauksissa, jo hakemuksen jättämisvaiheessa kaikki sitä tukevat saatavilla olevat todisteet, jotta välitoimista päättävä tuomari voi niiden pohjalta arvioida mainitun hakemuksen perusteltavuutta (määräys 6.9.2016, Inclusion Alliance for Europe v. komissio, C‑378/16 P-R, ei julkaistu, EU:C:2016:668, 18 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
57
Vaikka oletettaisiin, että todiste voi, kuten käsiteltävässä asiassa, olla käytettävissä vasta välitoimihakemuksen jättämisen jälkeen, oikeuskäytännöstä ilmenee, että on yksinomaan unionin yleisen tuomioistuimen presidentin asiana arvioida, onko sen ratkaistavana olevissa asioissa käytettävissä olevia tietoja tarpeen täydentää (ks. vastaavasti tuomio 28.6.2005, Dansk Rørindustri ym. v. komissio, C‑189/02 P, C‑202/02 P, C‑205/02 P–C‑208/02 P ja C‑213/02 P, EU:C:2005:408, 67 kohta ja määräys 17.5.2018, Amerikan Yhdysvallat v. Apple Sales International ym., C‑12/18 P(I), ei julkaistu, EU:C:2018:330, 22 kohta).
58
Käsiteltävässä asiassa unionin yleisen tuomioistuimen presidentti totesi valituksenalaisen määräyksen 36 kohdassa, että kun otetaan huomioon asiakirja-aineistoon sisältyvät seikat, sillä on käytössään kaikki tarpeelliset tiedot, jotta se voi lausua välitoimihakemuksesta.
59
Lisäksi oikeudenkäyntiasiakirjojen todistusarvo kuuluu sen tosiseikkojen arviointia koskevaan yksinomaiseen toimivaltaan, eikä unionin tuomioistuin voi tutkia valituksen yhteydessä tätä arviointia, paitsi jos unionin yleiselle tuomioistuimelle esitetyt todisteet on otettu vääristyneellä tavalla huomioon tai jos tämän määrittämän tosiseikaston paikkansapitämättömyys käy ilmi oikeudenkäyntiasiakirjoista (tuomio 16.7.2009, Der Grüne Punkt – Duales System Deutschland v. komissio, C‑385/07 P, EU:C:2009:456, 163 kohta ja tuomio 19.3.2015, Dole Food ja Dole Fresh Fruit Europe v. komissio, C‑286/13 P, EU:C:2015:184, 58 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
60
Käsiteltävässä valituksessa ei ole väitetty, että olisi kyse tällaisesta paikkansapitämättömyydestä tai vääristyneellä tavalla huomioon ottamisesta. Valittaja on sitä vastoin esittänyt siinä, että täydellisten välitilinpäätösten rajoitettua tutkintaa koskevassa tilintarkastajan kertomuksessa, joka lopulta asetettiin sen käyttöön 23.3.2018, rajoitutaan ”vahvistamaan seuran taloudellinen tilanne sellaisena, kuin seuran 31.12.2017 päättyvä välitilinpäätös osoittaa”.
61
Tästä seuraa, että toinen valitusperuste ja valitus kokonaisuudessaan on hylättävä.
Oikeudenkäyntikulut
62
Unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 138 artiklan 1 kohdan, jota sovelletaan työjärjestyksen 184 artiklan 1 kohdan nojalla valituksen käsittelyyn, mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
63
Koska komissio on vaatinut, että valittaja velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, ja koska valittaja on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut tässä muutoksenhakumenettelyssä ja asiassa C‑315/18 P(R)-R kyseessä olevassa välitoimimenettelyssä.
Näillä perusteilla välitoimista päättävä tuomari on määrännyt seuraavaa:
1)
Valitus hylätään.
2)
Valencia Club de Fútbol SAD velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut tässä muutoksenhakumenettelyssä ja asiassa C‑315/18 P(R)-R kyseessä olevassa välitoimimenettelyssä.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: espanja.