61997CC0232_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
1 Käsiteltävänä olevassa asiassa yhteisöjen tuomioistuimella on tilaisuus lausua jälleen uudelleen tiettyjen yhteisön vesiympäristöön päästettyjen vaarallisten aineiden aiheuttamasta pilaantumisesta 4 päivänä toukokuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 76/464/ETY(1) (jäljempänä direktiivi 76/464/ETY) soveltamisalasta. Yhteisöjen tuomioistuinta pyydetään täsmentämään, sisältyykö direktiivin 76/464/ETY 1 artiklan 2 kohdan d alakohdassa olevaan käsitteeseen "päästäminen" myös pilaantuminen, joka aiheutuu direktiivin 76/464/ETY liitteen luetteloon I sisältyvien tiettyjen vaarallisten aineiden päästöjen raja-arvoista ja laatutavoitteista 12 päivänä kesäkuuta 1986 annetun neuvoston direktiivin 86/280/ETY(2) 5 artiklassa määritellyistä merkittävistä päästölähteistä (mukaan lukien kerrannaiset lähteet ja hajakuormitus). Yhteisöjen tuomioistuinta pyydetään myös ratkaisemaan, voivatko jäsenvaltiot antaa erilaisen, direktiiviin sisältyvää käsitettä laajemman sisällön käsitteelle "päästäminen", ja asettaa päästöjä koskevalle luvalle edellytyksiä, joista direktiivissä ei ole säädetty ja joiden vuoksi vaarallisen aineen (tässä asiassa kreosootin) käyttö tulee mahdottomaksi, jolloin tämä on ristiriidassa tiettyjen vaarallisten aineiden ja valmisteiden markkinoille saattamisen ja käytön rajoituksia koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 27 päivänä heinäkuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 76/769/ETY(3) kanssa, sillä tässä direktiivissä rajoitetaan näiden aineiden käyttöä, mutta ei kielletä sitä.
Yhteisön oikeus
2 Direktiivillä 76/464/ETY pyritään suojelemaan tehokkaasti vesiympäristöä, ja siinä erotetaan tältä osin kaksi eri luokkaa, jotka koskevat vaarallisia aineita. Ensimmäiseen luokkaan kuuluvat direktiivin liitteen luettelossa I tarkoitetut aineet, jotka ovat erityisen vaarallisia myrkyllisyytensä, pysyvyytensä ja biokertyvyytensä vuoksi. Direktiivin 2 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on toteutettava aiheelliset toimenpiteet lopettaakseen vesien pilaamisen näillä aineilla. Tämän vuoksi tällaisten aineiden päästäminen edellyttää kyseisen jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen antamaa ennakkolupaa. Luvassa määrätään päästöstandardit, eli enimmäismäärä, joka päästöihin voi sisältyä näitä vaarallisia aineita.(4) Neuvosto on määrännyt tiettyjen aineiden osalta direktiivin 6 artiklan nojalla raja-arvot, joita kansallisten viranomaisten päästöstandardeilla ei voida ylittää, sekä laatutavoitteet.(5) Direktiivissä 86/280/ETY neuvosto sääti päästöjä koskevista raja-arvoista ja laatutavoitteista sekä analyysimenetelmistä luettelossa I tarkoitetuille aineille, joista ei tätä direktiiviä annettaessa ollut vielä annettu erityisesti niitä koskevaa direktiiviä (direktiivin täytäntöönpano). Direktiivissä 86/280/ETY on myös määritelty luetteloon I sisältyville tietyille aineille niiden raja-arvot ja laatutavoitteet, ja kolmelle näistä aineista ne on vahvistettu direktiivissä 86/280/ETY.(6) Neuvosto otti direktiivissä 86/280/ETY myös käyttöön sääntöjä, joista ei ole säädetty direktiivissä 76/464/ETY; siinä säädetään muun muassa jäsenvaltioiden velvollisuudesta laatia näitä aineita varten, eli direktiivin 86/280/ETY liitteessä II mainittuja aineita varten, "erityiset ohjelmat näiden aineiden aiheuttaman pilaantumisen välttämiseksi tai poistamiseksi, joka on peräisin merkittävistä yhteisön raja-arvosääntöjen tai kansallisten päästöstandardien alaan kuulumattomista näiden aineiden päästölähteistä (mukaan lukien kerrannaiset lähteet ja hajakuormitus)" (5 artikla).(7)
3 Toiseen luokkaan kuuluvat direktiivin luettelossa II mainitut aineet. Kyse on aineista, joiden haitalliset vaikutukset vesiympäristölle voidaan kuitenkin rajoittaa tiettyyn alueeseen, kun nämä haitalliset vaikutukset riippuvat jättövesien ominaisuuksista ja sijainnista. Tähän toiseen luokkaan kuuluvat ensimmäiseen luetteloon kuuluvat aineet, joiden raja-arvoja ei ole määritelty (kuten pääasian kohteena oleva kreosootti).
Direktiivin 2 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on vähennettävä (eikä siten poistettava) mainittujen vesien pilaamista toiseen luokkaan kuuluvilla aineilla. Tämän tavoitteen saavuttamiseksi jäsenvaltiolla on velvollisuus laatia ohjelmia, joissa osoitetaan laatutavoitteet näille vesille; näillä tavoitteilla on noudatettava sellaisia yksityiskohtaisempia tai alakohtaisia direktiivejä, joita neuvosto on mahdollisesti antanut. Kun kyse on toiseen luokkaan kuuluvien aineiden päästöistä, direktiivissä velvoitetaan jäsenvaltioita säätämään ennakkolupaa koskevasta järjestelmästä, johon sisältyvät myös edellä mainittujen tavoitteiden perusteella laskettujen päästöstandardien määrittely.
4 Direktiivin 1 artiklan 2 kohdan d alakohdassa "päästäminen" määritellään "liitteen luettelon I tai II jonkin aineen johtamista - - vesiin lukuun ottamatta: - ruoppauspäästöjä; aluevesillä liikkuvista aluksista tehtäviä operationaalisia päästöjä; jätteen upottamista aluksista aluevesillä". Saman säännöksen e alakohdassa "pilaamisella" tarkoitetaan "aineen tai energian päästämistä ihmisen toimesta suoraan tai epäsuorasti vesiympäristöön siten, että sen seuraukset ovat omiaan aiheuttamaan vaaraa ihmisten terveydelle, haittaa elollisille luonnonvaroille ja veden ekosysteemeille, vahinkoa viihtyisyydelle, tai haittaa veden muulle oikeutetulle käyttämiselle".
5 Direktiivin 10 artiklan mukaan jäsenvaltiot "voivat tilanteen vaatiessa yksin tai yhdessä muiden kanssa antaa tässä direktiivissä säädettyjä tiukempia määräyksiä".
6 Direktiiviin 76/769/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 94/60/EY,(8) sisältyy sen liitteessä lueteltuihin tiettyihin vaarallisiin aineisiin ja valmisteisiin liittyviä niiden markkinoille saattamisen ja käyttämisen edellytyksiä koskevia sääntöjä. Kreosoottiöljy mainitaan liitteen 32 kohdassa, jossa täsmennetään edellytykset, joiden mukaisesti sen käyttö on sallittua.
Kansallinen lainsäädäntö
7 Alankomaiden oikeusjärjestyksessä pintavesien saastumisesta säädetään lailla (Wet verontreiniging oppervlaktewateren, jäljempänä WVO), joka tuli voimaan 1.12.1970. Tämän lain sisältö vastaa suurelta osin direktiivin 76/464/ETY säännöksiä. WVO:hon tehtiin 24.6.1981 annetulla lailla (Stbl. 414) muutoksia direktiivin 76/464/ETY johdosta. Pintavesien pilaantumisen torjumiseksi WVO:ssa kielletään laskemasta niihin pilaantumista aiheuttavia taikka vaarallisia aineita ilman lupaa.
8 28.11.1974 annettuun täytäntöönpanoasetukseen (Stbl. 1974, s. 709) sisältyvät tarkemmat säännökset muista lähteistä kuin teollisuuslaitoksista tulevista päästöistä. Sen 3 §:n mukaan jätteiden tai tämän asetuksen liitteessä mainittujen pilaantumista aiheuttavien taikka vaarallisten aineiden laskeminen pintavesiin millä tahansa tavalla on kiellettyä.
Tosiseikat ja ennakkoratkaisukysymykset
9 L. Nederhoff & Zn. -niminen yhtiö (jäljempänä Nederhoff) on käyttänyt kreosootilla kyllästettyjä puutolppia rantatörmien tukemiseksi. Kreosoottiöljy sisältää polysyklisiä aromaattisia hiilivetyjä (jäljempänä hiilivedyt) ja se kuuluu sen vuoksi direktiivin 76/464/ETY liitteessä olevan luettelon I aineisiin. Koska direktiivin 6 artiklan mukaista raja-arvoa ei vielä ole vahvistettu näille hiilivedyille, kreosootti kuuluu kuitenkin tämän direktiivin liitteessä olevassa luettelossa II mainittuihin aineisiin sovellettavaan järjestelmään.
10 Nederhoff haki toimivaltaisilta Alankomaiden viranomaisilta lupaa käyttää kreosoottia vasta sen jälkeen kun se oli laittanut kreosootilla kyllästettyjä tolppia pintavesiin.
11 Toimivaltainen viranomainen hylkäsi lupahakemuksen sillä perusteella, että oli mahdotonta estää sitä, että tolpista, joihin kreosoottia on ruiskutettu, pääsee veteen hiilivetyjä, ja näin ollen veden pilaantumista. Se huomautti lisäksi, että oli olemassa ympäristöä vähemmän saastuttavia vaihtoehtoisia ratkaisuja, joista aiheutuvat kustannukset kompensoituisivat niiden vaikutuksilla ympäristönsuojeluun.
12 Nederhoff nosti tämän jälkeen hylkäämispäätöksestä kanteen Nederlandse Raad van Statessa väittäen, että WVO:n 1 §:n 3 momenttia sovelletaan päästöihin eikä hajanaisiin pilaantumislähteisiin, joista on kysymys tässä tapauksessa ja että kansallisilla viranomaisilla on direktiivin mukaan oikeus antaa direktiivissä säädettyjä ankarampia päästönormeja, mutta ne eivät voi asettaa velvollisuutta hakea lupaa muille pilaantumislähteille kuin niille, joita direktiivissä tarkoitetaan.
13 Raad van State korostaa ennakkoratkaisupyynnössään, että tähän asti se on tulkinnut päästöjen käsitettä laajasti tekemättä eroa direktiivissä 86/280/ETY mainittujen muiden kerrannaisten lähteiden ja hajakuormituksen sekä direktiivin 76/464/ETY mukaisen päästön käsitteen välille. Siten kansallisen tuomioistuimen mukaan kerrannais- ja hajakuormituslähteille vaaditaan lupa, vaikka näihin lähteisiin ei sovelleta yhteisön raja-arvojärjestelmää tai kansallisia päästönormeja.(9)
14 Tämän vuoksi Nederlandse Raad van State esitti yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
"1) Onko tiettyjen yhteisön vesiympäristöön päästettyjen vaarallisten aineiden aiheuttamasta pilaantumisesta 4 päivänä toukokuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 76/464/ETY (EYVL 1976, L 129, s. 23) 1 artiklan 2 kohdan d alakohdassa olevaa käsitettä 'päästäminen' tulkittava siten, että siihen sisältyy myös direktiivin 76/464/ETY liitteen luetteloon I sisältyvien tiettyjen vaarallisten aineiden päästöjen raja-arvoista ja laatutavoitteista 12 päivänä kesäkuuta 1986 annetun neuvoston direktiivin 86/280/ETY (EYVL 1986, L 181) 5 artiklassa tarkoitettu käsite merkittävät päästölähteet (mukaan lukien kerrannaiset lähteet ja hajakuormitus)?
2) Jos ensimmäiseen kysymykseen annettava vastaus on kieltävä, onko direktiivin 86/280/ETY 5 artiklassa tarkoitettua käsitettä merkittävät päästölähteet (mukaan lukien kerrannaiset lähteet ja hajakuormitus) tulkittava siten, että siihen sisältyy pintaveteen sijoitetusta puusta liukeneva kreosootti?
3) Jos ensimmäiseen kysymykseen annetaan myöntävä vastaus, tai jos sekä ensimmäiseen että toiseen kysymykseen annetaan kieltävä vastaus, onko direktiivin 76/464/ETY 1 artiklan 1 kohdan d alakohdassa tarkoitettua käsitettä 'päästäminen' tulkittava siten, että siihen sisältyy
a) kreosootilla kyllästetyn puun sijoittaminen pintaveteen, vaikka etukäteen on selvää, että kreosoottia pääsee liukenemaan pintaveteen,
tai
b) kreosootin liukeneminen pintaveteen sijoitetusta puusta?
4) Jos 3 a kysymykseen ja/tai 3 b kysymykseen annetaan kieltävä vastaus, onko direktiivin 76/464/ETY 5 artiklan 2 kohdan ja 10 artiklan perusteella sallittua, että kansallisessa lainsäädännössä annetaan tai jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen antaa toisen, direktiiviin sisältyvää käsitettä laajemman sisällön käsitteelle 'päästäminen'?
5) a) Jos kysymykseen 3 a ja/tai kysymykseen 3 b tai kysymykseen 4 annetaan myönteinen vastaus, onko direktiivin 76/464/ETY 3 artiklan mukaan, luettuna yhdessä direktiivin 10 artiklan kanssa tai siitä erillään, lupahakemusta ratkaistaessa sallittua asettaa sellaisia edellytyksiä, jotka eivät sisälly direktiiviin, kuten velvollisuus suorittaa tutkimuksia ympäristöä vähemmän rasittavan vaihtoehdon löytämiseksi tai velvollisuus valita tällainen vaihtoehto?
b) Jos näin on, saattavatko lisäedellytykset johtaa siihen, että lupaa ei voida myöntää ollenkaan tai että se voidaan myöntää ainoastaan poikkeustapauksissa?
6) Jos kysymykseen 3 a ja/tai kysymykseen 3 b tai kysymykseen 4 annetaan myöntävä vastaus, estääkö tiettyjen vaarallisten aineiden ja valmisteiden markkinoille saattamisen ja käytön rajoituksia koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 27 päivänä heinäkuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 76/769/ETY (EYVL L 262, s. 201) liitteessä I olevan 32 kohdan rajoittava edellytys sen, että jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voisi ratkaistessaan ammattimaisen käyttäjän tekemän lupahakemuksen kreosootilla kyllästetyn puun sijoittamisesta pintaveteen käyttää sellaisia arviointiperusteita, joiden johdosta tällaista puuta ei voida käyttää tai se on mahdollista ainoastaan poikkeustapauksissa?"
Ensimmäinen kysymys
15 Kansallinen tuomioistuin haluaa ensimmäisellä kysymyksellään saada selvitystä siihen, onko direktiivin 76/464/ETY 1 artiklan 2 kohdan d alakohdassa olevaa käsitettä "päästäminen" tulkittava siten, että siihen sisältyy myös direktiivin 86/280/ETY 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu merkittävistä päästölähteistä, mukaan lukien kerrannaiset lähteet ja hajakuormitus, aiheutuva pilaantuminen.
16 Direktiivin 76/464/ETY 1 artiklan 2 kohdan d alakohdassa tarkoitetut päästöt, kuten tästä säännöksestä luettuna yhdessä e alakohdan kanssa ilmenee, sisältävät vaarallisia aineita, jotka pääsevät ihmisen toimien vuoksi vesiympäristöön "suoraan tai epäsuorasti - - siten, että sen seuraukset ovat omiaan aiheuttamaan vaaraa - - veden ekosysteemeille". Tähän määritelmään sisältyvät siten kaikki sellaiset päästöt, jotka tulevat lähteestä, joka on mahdollista yksilöidä ja jotka voidaan liittää määrättyyn ihmisen toimintaan. Tähän käsitteeseen sisältyvät myös saastuttavat aineet, joita ei päästetä suoraan pintavesiin vaan paikkoihin (kuten viemärit ja putkistot), joista vaaralliset aineet pääsevät myöhemmin pintavesiin, sekä päästöt, joiden osalta voidaan kohtuudella ennustaa, että niiden sisältämät vaaralliset aineet päätyvät lopulta vesiympäristöön.
17 Direktiivin 86/280/ETY 5 artiklassa tarkoitettua kerrannaisten lähteiden ja hajakuormituksen käsitettä ei ole nimenomaisesti määritelty säännöksessä. Tämä voidaan kuitenkin päätellä edellä mainitusta päästämisen käsitteestä, sillä tämä direktiivi koskee sellaisten aineiden päästöjä, jotka on mainittu direktiivin 74/464/ETY luettelossa I. Tältä osin on muistettava, että direktiivin 86/280/ETY 5 artiklan 1 kohdassa erotetaan nimenomaisesti toisistaan merkittävät päästölähteet, mukaan lukien kerrannaiset lähteet ja hajakuormitus sekä yhteisön raja-arvosääntöjen tai kansallisten päästöstandardien alaan kuuluvat päästöt eli direktiivin 76/464/ETY 1 artiklan 2 kohdan d alakohdassa tarkoitetut pilaantumisen lähteet. Nämä viimeksi mainitut saastelähteistä on säädetty direktiivissä 76/464/ETY ja ne koskevat sellaisten aineiden päästöjä, jotka on mainittu direktiivin liitteenä olevassa luettelossa I ja II. Kerrannaiset lähteet ja hajakuormitus koskevat kaikkea pilaantumista, jonka lähdettä ei voida yksilöidä, ja siten sitä ei voida myöskään katsoa ihmisen aiheuttamaksi erityiseksi teoksi (esimerkiksi maataloudesta peräisin olevien nitraattien aiheuttama vesien saastuminen). Koska liityntää päästön aiheuttajaan ei ole tai sitä ei ainakaan voida yksilöidä, päästöjen raja-arvoja ei näin ollen voida vahvistaa ja siten velvoittaa luvan hakemiseen. Tästä seuraa, että direktiivissä 76/464/ETY tarkoitettu päästön käsite ei koske sitä tilannetta, että ympäristöön päästetään vaarallisia aineita, jotka ovat peräisin direktiivin 86/280/ETY 5 artiklan merkittävistä päästölähteistä, mukaan lukien kerrannaiset lähteet ja hajakuormitus.
18 Näiden yllä mainittujen kahden käsitteen erosta on tehtävä se johtopäätös, että direktiivissä 76/464/ETY tarkoitettuun päästön käsitteeseen ei sisälly se, että ympäristöön päästetään vaarallisia aineita, jotka ovat peräisin merkittävistä päästölähteistä, mukaan lukien kerrannaiset lähteet ja hajakuormitus. Tätä johtopäätöstä tukee 5 artiklan sanamuoto, sillä siinä täsmennetään, että jäsenvaltioiden velvollisuus laatia erityisiä ohjelmia näiden lähteiden aiheuttaman pilaantumisen välttämiseksi tai poistamiseksi koskee niitä aineita, "joihin on erityisesti viitattu [direktiivin 86/280/ETY] liitteessä II".(10) Siten vaikka päästämisen käsitteen laaja tulkinta olisi yhdenmukainen direktiivin 76/464/ETY tavoitteen, eli vesiympäristön suojelun, kanssa, tällainen tulkinta, johon sisältyisivät kerrannaiset lähteet ja hajakuormitus, olisi kuitenkin yhteisön lainsäätäjän tahdon vastainen, sillä se on tarkoittanut asettaa jäsenvaltioille velvollisuuden laatia erityisiä ohjelmia hajanaisista lähteistä peräisin olevan saastumisen vähentämiseksi ainoastaan määrättyjen aineiden osalta. Mikäli hajakuormitus rinnastettaisiin päästämisen käsitteeseen, tämä mitätöisi direktiivin 86/280/ETY 5 artiklan 1 kohdassa määritellyn eron merkityksen. Tätä tulkintaa vahvistaa myös se seikka, että jäsenvaltioiden velvollisuus laatia erityisiä ohjelmia hajalähteiden aiheuttaman pilaantumisen välttämiseksi tai poistamiseksi ei perustu direktiiviin 76/464/ETY, kuten tämän direktiivin kymmenennessä perustelukappaleessa nimenomaisesti täsmennetään. Tämä osoittaa kiistattomasti, että huolimatta asioiden läheisestä yhteydestä hajalähteitä koskevasta järjestelmästä ei säädetä direktiivin järjestelmässä.
19 Johtopäätöksenä näiden kahden erilaisen vesien pilaantumistavan osalta on todettava, että on olemassa kaksi toisistaan erotettavaa järjestelmää, vaikka ne ovatkin toisiaan täydentäviä; päästöjen osalta, jotka nimenomaan voidaan liittää ihmisen toimiin, on säädetty ennakkolupaa koskevasta velvollisuudesta, ja sellaisen saasteen osalta, joka on peräisin kerrannaisista lähteistä ja hajakuormituksesta, jäsenvaltioilla on velvollisuus toteuttaa erityisiä ohjelmia tämän pilaantumisen välttämiseksi tai poistamiseksi, sillä saasteen hajanaisen luonteen takia sen ei voida katsoa aiheutuvan määritellystä ihmisen toiminnasta.
20 Näiden toteamusten perusteella ehdotan, että kansallisen tuomioistuimen ensimmäiseen kysymykseen on vastattava siten, että 1 artiklan 2 kohdan d alakohdassa tarkoitettuun "päästämisen" käsitteeseen eivät sisälly direktiivin 86/280/ETY 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuista merkittävistä päästölähteistä, mukaan lukien kerrannaiset lähteet ja hajakuormitus, aiheutuva pilaantuminen.
Toinen kysymys
21 Koska ensimmäiseen kysymykseen vastattiin kieltävästi, on tutkittava myös toinen kysymys, johon kansallinen tuomioistuin tahtoo vastauksen siinä tapauksessa, että ensimmäiseen kysymykseen vastataan kieltävästi. Toisella kysymyksellään kansallinen tuomioistuin kysyy, onko direktiivin 86/280/ETY 5 artiklassa tarkoitettua käsitettä merkittävät päästölähteet (mukaan lukien kerrannaiset lähteet ja hajakuormitus) tulkittava siten, että siihen sisältyy pintaveteen sijoitetusta puusta liukeneva kreosootti.
22 Vastaus perustuu jo täsmentämääni eroon päästön käsitteen ja muiden merkittävien päästölähteiden, mukaan lukien kerrannaiset lähteet ja hajakuormitus, välillä. Tähän perustuen on katsottava, että pintaveteen sijoitetusta puusta liukeneva kreosoottiöljy on päästö, kun päästäminen on aiheutunut yksilöitävissä olevasta ihmisen teosta, ja että asia on päinvastoin silloin kun ei voida katsoa, että jokin toimija on vastuussa tästä teosta, jolloin liukeneminen on aiheutunut hajakuormituksesta, eikä siihen voida soveltaa direktiivin 76/464/ETY järjestelmää.
23 Kansallisessa tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa on käynyt ilmi, että kreosoottiöljystä, jota veteen sijoitettuun puuhun sisältyy, liukenee saastuttavia aineosia. On selvää, että tällä aineella kyllästetyt tolpat voivat olla veden kanssa kosketukseen joutuessaan pilaantumisen lähteenä.(11) On myös selvää, että saastuminen aiheutuu ihmisen toiminnasta ja tarkemmin sanottuna niiden toiminnasta, jotka sijoittavat kreosootilla käsiteltyä tolppia. On lisättävä, että yleisesti ottaen tällaisten toimijoiden tunnistamisessa ei ole erityisiä ongelmia ottaen huomioon kyseisen toiminnan luonne. Tästä toteamuksesta seuraa, että veden pilaantumista ei voida rinnastaa lähteisiin, joita ei voida yksilöidä, vaan ihmisen määrättyyn toimintaan. Tällaisessa tapauksessa voidaan ajatella, että velvollisuudesta hakea ennakkolupa on säädetty.
24 Käsiteltävänä olevassa asiassa on siis olemassa seikka, joka on 1 artiklan 2 kohdan d alakohdassa tarkoitetussa merkityksessä ominaista päästölle ja tarkemmin sanottuna se, että direktiivissä tarkoitettujen vaarallisten aineiden luokkaan kuuluvien aineiden päästäminen pintavesiin johtuu ihmisen toiminnasta. Siten kun olettamus koskee päästämisen käsitettä, kuten tässä asiassa, ensimmäisen kysymyksen yhteydessä esitetyistä syistä on poissuljettava, että se kuuluisi direktiivin 86/280/ETY 5 artiklan soveltamisalaan.
25 Ehdotan siten, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa kieltävästi myös toiseen kysymykseen, tarkemmin sanottuna siten, että direktiivin 86/280/ETY 5 artiklassa tarkoitettua käsitettä merkittävät päästölähteet (mukaan lukien kerrannaiset lähteet ja hajakuormitus) on tulkittava siten, että siihen ei sisälly pintaveteen sijoitetusta puusta liukeneva kreosootti.
Kolmas kysymys
26 Kolmannella kysymyksellään kansallinen tuomioistuin kysyy, onko käsitettä päästäminen tulkittava siten, että siihen sisältyy kreosootilla kyllästetyn puun sijoittaminen pintaveteen tai kreosootin liukeneminen veteen sijoitetusta puusta.
27 Tässä kysymyksessä erotetaan kaksi tilannetta, jotka voidaan pelkistää yksittäiseksi ilmiöksi, eli koska pintaveteen on sijoitettu kreosootilla kyllästettyjä puutolppia, näihin pintavesiin on liuennut pilaantumista aiheuttavia ainesosia. Kansalliselle tuomioistuimelle voidaan siten vastata, että jo se, että pintavesiin on sijoitettu kreosootilla kyllästettyjä puutolppia, on päästämiseksi luonnehdittava teko, sillä joutuessaan kosketukseen veden kanssa kreosoottiöljy liukenee pilaantumista aiheuttavina ainesosina.
Neljäs kysymys
28 Siinä tapauksessa, että yhteisöjen tuomioistuin tulkitsisi päästämisen käsitettä siten, että se ei sisällä kreosootilla kyllästetyn puun sijoittamista veteen, on myös tutkittava neljäs kysymys, joka on esitetty nimenomaan toissijaisesti sen määrittelemiseksi, onko sallittua, että jäsenvaltio antaa erilaisen, direktiiviin sisältyvää käsitettä laajemman sisällön käsitteelle "päästäminen".
29 Tältä osin on ennen kaikkea huomattava, että direktiivillä yhdenmukaistetaan ainoastaan vähimmäistasolla veteen kohdistuvia päästöjä koskeva kansallinen lainsäädäntö,(12) ja siinä jäsenvaltioille annetaan oikeus antaa tiukempia määräyksiä. Direktiivin 76/464/ETY 10 artiklassa ja 5 artiklan 2 kohdassa, sekä sen 11. perustelukappaleessa ainoastaan vahvistetaan jäsenvaltioille tämä oikeus, ja siten täsmennetään, että direktiivin säännöksillä pyritään takaaman vesiympäristön suojelun vähimmäistaso, jonka perusteella jäsenvaltiot voivat vahvistaa tiukempia normeja, kuten lupajärjestelmän käyttöönoton.
30 On täsmennettävä, että direktiivin 76/464/ETY tällainen tulkinta on yhdenmukainen se toimivallan kanssa, joka yhteisölle annettiin ympäristönsuojelun alalla Euroopan yhtenäisasiakirjassa sekä Maastrichtin sopimuksessa.(13) Tätä toimivaltaa, joka on rinnakkainen jäsenvaltioiden toimivallan kanssa, on käytettävä toissijaisuusperiaatetta noudattaen siten, että sitä käytettäessä jäsenvaltiot voivat pitää voimassa tiukempia suojatoimenpiteitä, jotka ovat yhdenmukaisia EY:n perustamissopimuksen kansa (130 T artikla).(14)
31 Näin ollen jäsenvaltiolle on myönnettävä oikeus säätää ennakkolupajärjestelmästä niille päästöille, jotka eivät kuulu direktiivin soveltamisalaan. Tämä oikeus perustuu jäsenvaltiolla ympäristön alalla olevaan toimivaltaan, joka direktiivissäkin todetaan. Tätä oikeutta rajoittaa ainoastaan vaatimus, jonka mukaan toimenpiteiden on oltava yhdenmukaisia perustamissopimuksen määräysten kanssa ja etenkin tavaroiden vapaata liikkuvuutta (30 artikla ja sitä seuraavat artiklat) sekä kilpailupolitiikkaa (85 ja 86 artikla) koskevien säännösten kanssa.(15) Vaikka kansalliset toimet olisivatkin edellä mainittujen yhteisön säännösten vastaisia, ne ovat kuitenkin lainmukaisia, kun ne liittyvät pakottaviin vaatimuksiin, jos ne eivät ole syrjiviä ja jos niillä noudatetaan suhteellisuusperiaatetta.(16)
32
Näin ollen ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa neljänteen kysymykseen siten, että on sallittua, että jäsenvaltio antaa kansallisessa lainsäädännössään erilaisen, direktiiviin sisältyvää käsitettä laajemman sisällön käsitteelle "päästäminen", jos tämä käsite liittyy pakottaviin vaatimuksiin, jos se ei ole syrjivä ja jos sillä noudatetaan suhteellisuusperiaatetta.
Viides kysymys
33 Koska olen vastannut myöntävästi kolmanteen ja neljänteen kysymykseen, on vastattava myös viidenteen kysymykseen, joka on esitetty kahdessa osassa ja joka koskee sen määrittelemistä, voivatko jäsenvaltiot asettaa direktiivin 76/464/ETY 3 ja 10 artiklan perusteella lupahakemuksen ratkaisemista varten edellytyksiä, jotka eivät sisälly direktiiviin, kuten velvollisuus suorittaa tutkimuksia ympäristöä vähemmän rasittavan vaihtoehdon löytämiseksi tai velvollisuus valita tällainen vaihtoehto, ja voivatko lisäedellytykset olla niin ankaria, että niiden vuoksi luvan myöntäminen on yleisesti ottaen mahdotonta tai että se voidaan myöntää ainoastaan poikkeustapauksissa.
34 Vastaus tähän kysymykseen voi olla ainoastaan myöntävä kun otetaan huomioon edellistä kysymystä koskevat toteamukset. Jäsenvaltiolla on oikeus antaa kansallisessa oikeusjärjestyksessään direktiiviin sisältyvää käsitettä laajempi sisältö käsitteelle "päästäminen" ja myös säätää erityisesti luettelon I aineita koskevista ankarammista säännöksistä tai lisäedellytyksistä luvan myöntämiselle. Katson tämän vuoksi, että jäsenvaltioilla on oikeus säätää kansallisessa oikeusjärjestyksessään säännöksistä, joissa luvan myöntäminen asetetaan riippuvaiseksi siitä seikasta, ettei ole olemassa vaihtoehtoista ratkaisua, joka rasittaisi ympäristöä vähemmän. Tämä vastaus on yhdenmukainen sen oikeuden kanssa, joka jäsenvaltioille on myönnetty direktiivin 76/464/ETY 5 artiklan 2 kohdassa tiukempien päästöstandardien vahvistamiseksi luettelossa I mainituille aineille, sekä myös perustamissopimuksen 130 R artiklan kanssa, jossa on määrätty periaatteesta, jonka mukaan "ympäristövahingot olisi torjuttava ensisijaisesti niiden lähteellä".
35 Edellä esitetyt toteamukset koskevat myös luettelon II aineita, johon kreosoottiöljy kuuluu, sillä neuvosto ei vielä ole vahvistanut päästöstandardeja tälle aineelle.(17) Siten koska tällä hetkellä ainoastaan jäsenvaltiot ovat vahvistaneet näihin aineisiin sovellettavat päästöstandardit, on katsottava, että niillä on oikeus säätää luvan myöntämistä koskevista sellaisista ehdoista, joita ne pitävät tarkoituksenmukaisimpina vesien pilaantumisen vähentämiseksi.(18) Jäsenvaltioille perustamissopimuksessa myönnetty oikeus asettaa luvan myöntämiselle tiukempia lisäedellytyksiä on vahvistettu direktiivin 76/464/ETY 10 artiklassa, vaikka tämä ei olisi ollut välttämätöntä.
36 Lisäksi se, että lisäedellytykset voivat aiheuttaa, että luvan myöntäminen tulee poikkeukselliseksi tai jopa mahdottomaksi, ei ole ristiriidassa tavoitteen kanssa, johon jäsenvaltioiden on pyrittävä ja jonka mukaan jäsenvaltioiden on toimittava "lopettaakseen - - vesien pilaamisen liitteen luettelon I aineiden luokkiin ja ryhmiin kuuluvilla vaarallisilla aineilla". Ei voida poissulkea, että tähän tavoitteeseen pyrkiminen saattaa aiheuttaa päästöjä koskevan ehdottoman kiellon; tässä äärimmäisessä tapauksessa kiellolla on noudatettava syrjintäkiellon periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta, jotta se olisi lainmukainen.
37 Kreosoottiöljyn osalta on mahdotonta päätyä toiseen ratkaisuun, sillä tällä hetkellä se kuuluu luettelon II aineisiin, vaikka se mainitaankin luetteloon I kuuluvien aineiden joukossa; direktiivissä täsmennetään selvästi jäsenvaltioiden velvollisuus poistaa aiheuttamansa pilaantuminen, ja tämä koskee kaikkia luettelossa I mainittuja aineita ja siten myös niitä, joihin sovelletaan tilapäisesti luettelon II aineita koskevaa järjestelmää.
38 Tältä osin viidenteen kysymykseen on vastattava, että jäsenvaltiot voivat asettaa lupahakemuksen myöntämistä varten lisäedellytyksiä, jotka eivät sisälly direktiiviin, kuten velvollisuus suorittaa tutkimuksia ympäristöä vähemmän rasittavan vaihtoehdon löytämiseksi tai velvollisuus valita tällainen vaihtoehto sillä ehdolla, että tällainen tiukempi lainsäädäntö liittyy pakottaviin vaatimuksiin, ei ole syrjivä ja sillä noudatetaan suhteellisuusperiaatetta. Näitä rajoituksia noudattaen jäsenvaltioilla on edelleen oikeus säätää erityisesti luettelon I aineita koskevista niin tiukoista säännöksistä, joiden perusteella luvan myöntäminen on yleisesti ottaen mahdotonta tai se voidaan myöntää ainoastaan poikkeustapauksissa.
Kuudes kysymys
39 Kuudennella kysymyksellään kansallinen tuomioistuin haluaa selvittää, onko direktiivissä 76/769/ETY ja etenkin sen liitteessä olevassa 32 kohdassa kreosootin käyttöä varten säädettyjen rajoittavien edellytyksien vastaista, että jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen ratkaistessaan lupahakemusta tällä aineella kyllästetyn puun sijoittamiseksi veteen käyttää sellaisia arviointiperusteita, joiden johdosta tätä ainetta ei voida käyttää tai se on mahdollista ainoastaan poikkeustapauksissa.
40 Tämä tulkintaa koskeva epäselvyys tuli esiin sen vuoksi, että kansallinen vesien suojelua koskeva lainsäädäntö, jossa ehdottomasti kielletään kreosootin käyttö, saattaa olla edellä mainitun direktiivin 76/769/ETY vastaista, jossa säädetään ainoastaan rajoituksista kreosootilla kyllästetyn puun myymiselle.
41 Tähän kysymykseen voidaan vastata kieltävästi sillä perusteella, että direktiivi ja kansalliset säännökset vaikuttavat eri tasoilla. Kun direktiivissä 76/769/ETY säädetään tuotteiden markkinoille saattamisesta ja etenkin ihmisten terveydelle ja kuluttajien turvallisuudelle vaarallisten aineiden ja valmisteiden markkinoinnista,(19) edellä mainittu kansallinen lainsäädäntö koskee ensisijassa vesien suojelemista pilaantumiselta, jolloin tähän tavoitteeseen päästään asettamalla päästöjä koskevia sääntöjä (samalla tavoin kuin direktiivissä 76/464/ETY). Tällainen kansallinen lainsäädäntö voi tuskin olla direktiivin 76/769/ETY vastaista, koska sillä ei vaikuteta kreosoottiöljyä sisältävien tuotteiden vapaaseen liikkuvuuteen, tai vaikutus on ainakin epäsuoraa ja hyvin vähäistä: kansallisessa säädöksessä asetetaan ainoastaan rajoituksia tai kieltoja sijoittaa vesiin tällä aineella kyllästettyä puuta, ilman että sillä millään tavalla vaikutettaisiin tämän aineen muuhun mahdolliseen käyttöön. Kuitenkin, vaikka todettaisiinkin, että tällainen yhteensoveltumattomuus olisi kyseessä, kansallinen lainsäädäntö, jonka tavoitteena on suojata jotain pakottavaa vaatimusta kuten vesien suojelua, on ensisijainen direktiiviin 76/769/ETY nähden sillä edellytyksellä, että syrjintäkiellon periaatetta ja suhteellisuusperiaatetta noudatetaan.
42 Ottaen huomioon kansallisen lainsäädännön ja yhteisön lainsäädännön erilainen soveltamisala (ympäristönsuojelu, tavaroiden vapaa liikkuvuus), edellä esitetyt toteamukset koskevat myös mahdollista ristiriitaa direktiivillä 76/769/ETY (tavaroiden liikkuvuus) ja direktiivillä 76/464/ETY (vesien suojelu) suojeltujen intressien välillä. Mikäli nämä kaksi direktiiviä ovat ristiriidassa keskenään, direktiivi 76/464/ETY on ensisijainen erityisen sisältönsä takia ja tarkemmin sanottuna sen vuoksi, että sen säännöksillä pyritään yksinomaisesti vesien suojeluun.(20)
43 Viimeiseen kysymykseen on siten vastattava, että direktiivin 76/769/ETY kanssa ristiriidassa ei ole kansallinen lainsäädäntö, jossa luvan myöntäminen kreosoottiöljyllä kyllästetyn puun sijoittamiseksi veteen asetetaan riippuvaiseksi sellaisten edellytysten täyttymisestä, joiden johdosta tätä ainetta ei voida käyttää tai se on mahdollista ainoastaan poikkeustapauksissa. Mikäli nämä kaksi säädöstä ovat ristiriidassa, kansallinen lainsäädäntö on ensisijainen siltä osin kuin se liittyy pakottaviin vaatimuksiin, jos se ei ole syrjivä ja jos sillä noudatetaan suhteellisuusperiaatetta.
Ratkaisuehdotus
44 Edellä esitetty huomioon ottaen ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa seuraavalla tavalla Nederlandse Raad van Staten esittämiin kysymyksiin:
1) Tiettyjen yhteisön vesiympäristöön päästettyjen vaarallisten aineiden aiheuttamasta pilaantumisesta 4 päivänä toukokuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 76/464/ETY 1 artiklan 2 kohdan d alakohdassa tarkoitettuun "päästämisen" käsitteeseen ei sisälly direktiivin 76/464/ETY liitteen luetteloon I sisältyvien tiettyjen vaarallisten aineiden päästöjen raja-arvoista ja laatutavoitteista 12 päivänä kesäkuuta 1986 annetun neuvoston direktiivin 86/280/ETY 5 artiklan 1 kohdassa tarkoitetuista merkittävistä päästölähteistä, mukaan lukien kerrannaiset lähteet ja hajakuormitus, aiheutuva pilaantuminen.
2) Direktiivin 86/280/ETY 5 artiklassa tarkoitettua käsitettä merkittävät päästölähteet (mukaan lukien kerrannaiset lähteet ja hajakuormitus) on tulkittava siten, että siihen ei sisälly pintaveteen sijoitetun puun sisältämän kreosoottiöljyn liukeneminen.
3) Direktiivin 76/464/ETY 1 artiklan 2 kohdan d alakohdassa tarkoitettua "päästämisen" käsitettä on tulkittava siten, että siihen sisältyy kreosootilla kyllästettyjen puutolppien sijoittaminen pintavesiin, sillä joutuessaan kosketukseen veden kanssa kreosoottiöljy liukenee pilaantumista aiheuttavina ainesosina.
4) Jäsenvaltio voi kansallisessa lainsäädännössään antaa erilaisen, direktiiviin sisältyvää käsitettä laajemman sisällön käsitteelle "päästäminen", jos tämä käsite liittyy pakottaviin vaatimuksiin, ei ole syrjivä ja jos sillä noudatetaan suhteellisuusperiaatetta.
5) Jäsenvaltiot voivat asettaa lupahakemuksen myöntämistä varten lisäedellytyksiä, jotka eivät sisälly direktiiviin, kuten velvollisuus suorittaa tutkimuksia ympäristöä vähemmän rasittavan vaihtoehdon löytämiseksi tai velvollisuus valita tällainen vaihtoehto sillä ehdolla, että tällainen tiukempi lainsäädäntö liittyy pakottaviin vaatimuksiin, ei ole syrjivä ja sillä noudatetaan suhteellisuusperiaatetta. Näitä rajoituksia noudattaen jäsenvaltioilla on edelleen oikeus säätää erityisesti luettelon I aineita koskevista niin tiukoista säännöksistä, joiden perusteella luvan myöntäminen on yleisesti ottaen mahdotonta tai että se voidaan myöntää ainoastaan poikkeustapauksissa.
6) Tiettyjen vaarallisten aineiden ja valmisteiden markkinoille saattamisen ja käytön rajoituksia koskevien jäsenvaltioiden lakien, asetusten ja hallinnollisten määräysten lähentämisestä 27 päivänä heinäkuuta 1976 annetun neuvoston direktiivin 76/769/ETY, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivin 76/769/ETY muuttamisesta neljännentoista kerran annetulla direktiivillä 20.12.1994, kanssa ristiriidassa ei ole kansallinen lainsäädäntö, jossa luvan myöntäminen kreosoottiöljyllä kyllästetyn puun sijoittamiseksi veteen asetetaan riippuvaiseksi sellaisten edellytysten täyttymisestä, joiden johdosta tätä ainetta ei voida käyttää tai se on mahdollista ainoastaan poikkeustapauksissa. Mikäli nämä kaksi säädöstä ovat ristiriidassa, kansallinen lainsäädäntö on ensisijainen siltä osin kuin se liittyy pakottaviin vaatimuksiin, jos se ei ole syrjivä ja jos sillä noudatetaan suhteellisuusperiaatetta.
(1) - EYVL L 129, s. 23.
(2) - EYVL L 181, s. 16.
(3) - EYVL L 262, s. 201.
(4) - Direktiivin 3 ja 5 artikla.
(5) - Neuvosto on määritellyt raja-arvot ja laatutavoitteet tietyille luettelossa I mainituille aineille, kuten kadmiumille 26.9.1983 annetulla direktiivillä 83/513/ETY (EYVL L 291, s. 1), elohopealle 17.3.1984 annetulla direktiivillä 84/156/ETY (EYVL L 74, s. 49) ja heksakloorisykloheksaanille 9.10.1984 annetulla direktiivillä 84/491/ETY (EYVL L 274, s. 11).
(6) - Tämä koskee hiilitetrakloridia, DDT:tä ja pentakloorifenolia. Direktiivin 86/280/ETY liitettä II on tämän jälkeen laajennettu koskemaan muita aineita, kuten aldriinia, dildriinia, endriinia, isodriinia, kloroformia, heksaklooribentseeniä, heksaklooributadieeniä, dikloorietaania, trikloorieteeniä, perkloorieteeniä ja triklooribentseeniä.
(7) - Direktiivin kymmenennessä perustelukappaleessa täsmennetään seuraavaa: "kyseen ollessa näiden aineiden merkittävistä päästölähteistä, jotka eivät kuulu yhteisön raja-arvojen tai kansallisten päästöstandardien piiriin, olisi laadittava erityisohjelmia pilaantumisen poistamiseksi; direktiivissä 76/464/ETY ei ole tähän tarvittavia valtuuksia; koska perustamissopimuksessa ei anneta tältä osin erityisvaltuuksia, on sovellettava sen 235 artiklaa".
(8) - 20.12.1994 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi 94/60/EY, direktiivin 76/769/ETY muuttamisesta neljännentoista kerran (EYVL L 365, s. 1).
(9) - 20.4.1994 antamassaan päätöksessä Nederlandse Raad van State sovelsi tätä tulkintaa tolppiin, jotka oli käsitelty kreosootilla ja laitettu pintavesiin. Se täsmensi tässä tuomiossa, että direktiivin 1 artiklan 2 kohdan d alakohdassa tarkoitettua päästön käsitettä oli tulkittava laajasti ja että kreosootilla käsiteltyjen tolppien sijoittaminen vesiin kuului tämän käsitteen soveltamisalaan, jos sijoittamisesta aiheutui pintavesien saastumista.
(10) - Hiilivedyt ja siten kreosoottiöljy eivät kuulu näihin aineisiin. Direktiivin 86/280/ETY liitteessä II mainittujen aineiden osalta ks. alaviite 6.
(11) - Istunnossa Hoogheemraadschap Rijnland huomautti seuraavaa: tutkimusten perusteella on osoitettu, että kun rantatörmiä tuetaan 15 kilometrin pituudelta kreosootilla kyllästetyllä puulla, tämä riittää pilaantumista koskevissa normeissa vahvistettujen rajoitusten ylittämiseen.
(12) - Tämä todetaan myös direktiivin 2 artiklassa, sillä siinä täsmennetään, että "päämäärän saavuttamisessa tämän direktiivin säännökset ovat vasta ensimmäinen askel", kun päämäärällä tarkoitetaan vesien pilaantumisen poistamista tai vähentämistä.
(13) - Euroopan yhtenäisasiakirjalla, joka tuli voimaan 1.7.1987, sisällytettiin eri sopimuksiin suoraan ympäristönsuojelua koskevia säännöksiä (ks. 130 R, 130 S ja 130 T artikla), joilla säädetään yhteisön toimivallasta tällä alalla. Maastrichtin sopimuksessa, joka tuli voimaan 1.11.1993, ympäristönsuojelu nostettiin yhdeksi yhteisön perusperiaatteeksi (2 artikla). Uudella 3 artiklan k kohdalla, jossa määrätään, että yhteisön toimintaan sisältyy ympäristöpolitiikka, tämä politiikka on sisällytetty kokonaisuudessaan perustamissopimuksen tavoitteisiin.
(14) - Asia C-284/95, Safety Hi-Tech, tuomio 14.7.1998 (Kok. 1998, s. I-4301, 43 kohta).
(15) - Ks. asia 302/86, komissio v. Tanska, tuomio 20.9.1988 (Kok. 1988, s. 4607); asia C-203/96, Dusseldorp ym., tuomio 25.6.1998 (Kok. 1998, s. I-4075, 49 ja 50 kohta); asia C-2/90, komissio v. Belgia, tuomio 9.7.1992 (Kok. 1992, s. I-4431, 34 kohta) ja asia 240/83, ADBHU, tuomio 7.2.1985 (Kok. 1985, s. 531).
(16) - Edellä 15 alaviitteessä mainitussa asiassa komissio v. Tanska antamassaan tuomiossa yhteisöjen tuomioistuin totesi asiaan ADBHU viitaten, että "ympäristönsuojelu on 'eräs yhteisön olennaisista tavoitteista', joka voi sellaisenaan riittää perusteeksi tavaroiden vapaan liikkuvuuden tietyille rajoituksille" (tuomion 8 kohta, ks. myös 9 kohta). Tämä tulkinta on vahvistettu äskettäin edellä alaviitteessä 14 mainitussa asiassa Safety Hi-Tech annetussa tuomiossa, jossa yhteisöjen tuomioistuin totesi, että "ympäristönsuojelu on pakottava vaatimus, joka voi rajoittaa perustamissopimuksen 30 artiklan soveltamista" (tuomion 64 kohta). Edellä alaviitteessä 15 mainitussa asiassa komissio v. Belgia yhteisöjen tuomioistuin täsmensi kuitenkin, että "pakottavat vaatimukset otetaan huomioon ainoastaan silloin, kun on kyse erotuksetta kotimaisiin ja maahan tuotuihin tuotteisiin sovellettavasta toimenpiteestä" (tuomion 34 kohta).
(17) - On huomautettava, että direktiivin 76/464/ETY liitteessä oleva luettelo II sisältää aineet, jotka kuuluvat luettelossa I mainittuihin luokkiin ja ryhmiin ja joiden osalta direktiivin 6 artiklan mukaista raja-arvoa ei vielä ole vahvistettu.
(18) - Siltä osin kuin näillä ehdoilla ei kierretä direktiivin säännöksiä tai lisätä vesien pilaantumista (direktiivin 8 ja 9 artikla).
(19) - Ks. direktiivin 76/769/ETY ensimmäinen perustelukappale ja direktiivin 94/60/EY toinen perustelukappale. Direktiivissä 76/769/ETY todetaan myös, että ympäristönsuojelu on tavoite, johon on pyrittävä.
(20) - Direktiivin 76/769/ETY 1 artiklassa säädetään direktiivin soveltamisalasta " - - edellä sanotun kuitenkaan rajoittamatta asiaa koskevien muiden yhteisön säännösten soveltamista".