62001CC0285_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
I Johdanto
1. Nyt käsiteltävänä oleva asia koskee pääsyä sairaalan hallintovirkamiehen ammattiin Ranskassa, erityisesti ranskalaisten pääsyedellytysten yhteensoveltuvuutta vähintään kolmivuotisesta korkeammasta koulutuksesta annettujen tutkintotodistusten tunnustamista koskevasta yleisestä järjestelmästä 21 päivänä joulukuuta 1988 annetun neuvoston direktiivin 89/48/ETY (jäljempänä direktiivi) kanssa.
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
A Yhteisön lainsäädäntö
2. Tämän asian kannalta merkityksellisiä määräyksiä ja säännöksiä ovat EY 39 artiklan 4 kohdassa määrätty poikkeus, joka koskee julkishallinnon palvelussuhteita, ja sen lisäksi edellä mainittu direktiivi.
3. Direktiivin 89/48/ETY 1 artiklassa säädetään mm. seuraavaa:
"Tässä direktiivissä tarkoitetaan
a) tutkintotodistuksella yksittäistä tutkintotodistusta, todistusta tai muuta muodollista kelpoisuutta osoittavaa asiakirjaa tai tällaisten tutkintotodistusten, todistusten tai asiakirjojen yhdistelmää
- jonka jäsenvaltion lakien, asetusten tai hallinnollisten määräysten mukaisesti asetettu toimivaltainen viranomainen on antanut,
- jolla osoitetaan, että sen haltija on suorittanut vähintään kolmivuotisen tai vastaavan pituisen osa-aikaisen keskiasteen jälkeisen koulutuksen yliopistossa tai korkeakoulussa tai muussa saman tasoisessa oppilaitoksessa ja tarvittaessa suorittanut keskiasteen jälkeisten opintojen lisäksi vaadittavan ammatillisen harjoittelun
- jolla osoitetaan, että sen haltijalla on ammattipätevyys ryhtyä harjoittamaan säänneltyä ammattia tai harjoittaa sitä tuossa jäsenvaltiossa,
edellyttäen, että koulutus, joka todistetaan tutkintotodistuksella, todistuksella tai muulla muodollista kelpoisuutta osoittavalla asiakirjalla, on suoritettu pääosin yhteisössä tai että sen haltijalla on kolmen vuoden ammattikokemus, jonka se jäsenvaltio todistaa, joka on tunnustanut kolmannen maan antaman tutkintotodistuksen, todistuksen tai muun muodollista kelpoisuutta osoittavan asiakirjan.
Ensimmäisessä alakohdassa tarkoitetun tutkintotodistuksen kaltaisena pidetään jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen antamaa yksittäistä tutkintotodistusta, todistusta tai muuta muodollista kelpoisuutta osoittavaa asiakirjaa tai tällaisten tutkintotodistusten, todistusten tai asiakirjojen yhdistelmää, jos se on annettu yhteisössä suoritetusta koulutuksesta ja tuon jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen on tunnustanut sen vastaavan tasoiseksi ja jos se antaa samat oikeudet ryhtyä harjoittamaan säänneltyä ammattia ja harjoittaa sitä tuossa jäsenvaltiossa; - -
c) säännellyllä ammatilla säänneltyä ammattitoimintaa tai niiden toiminnan lajien yhdistelmää, jotka muodostavat tämän ammatin jäsenvaltiossa;
d) säännellyllä ammattitoiminnalla ammattitoimintaa, johon ryhtymiseksi tai harjoittamiseksi tai jonka jotakin harjoittamisen muotoa varten jäsenvaltiossa edellytetään suoraan tai välillisesti lakien, asetusten tai hallinnollisten määräysten mukaisesti tutkinnon suorittamista. Säännellyn ammattitoiminnan harjoittamisen muotoja ovat erityisesti seuraavat:
- toiminnan harjoittaminen ammattinimikkeellä sikäli kuin tällaisen nimikkeen käyttö on sallittu vain niille, joilla on lakien, asetusten tai hallinnollisten määräysten mukainen tutkintotodistus,
- terveydenhuoltoon liittyvän ammattitoiminnan harjoittaminen, sikäli kuin palkan tai korvauksen saaminen tällaisesta toiminnasta kansallisten sosiaaliturvajärjestelyjen perusteella edellyttää tutkintotodistusta - - "
4. Direktiivin 2 artiklassa säädetään muun muassa seuraavaa:
"Tätä direktiiviä sovelletaan jokaiseen jäsenvaltion kansalaiseen, joka haluaa harjoittaa säänneltyä ammattia vastaanottavassa jäsenvaltiossa itsenäisenä ammatinharjoittajana tai palkatussa työssä."
5. Direktiivin 3 artiklassa säädetään muun muassa seuraavaa:
"Kun säännellyn ammatin harjoittamiseen ryhtyminen tai sen harjoittaminen vastaanottavassa jäsenvaltiossa edellyttää tutkintotodistusta, toimivaltainen viranomainen ei saa puutteellisen pätevyyden perusteella kieltäytyä antamasta jäsenvaltion kansalaiselle lupaa ryhtyä harjoittamaan tai harjoittaa tätä ammattia samoilla edellytyksillä, joita sovelletaan sen omiin kansalaisiin:
a) jos hakijalla on tutkintotodistus, joka toisessa jäsenvaltiossa vaaditaan kyseisen ammatin harjoittamisen aloittamiseksi tai sen harjoittamiseksi tuon jäsenvaltion alueella, ja tämä tutkintotodistus on annettu jossakin jäsenvaltiossa; tai - - "
6. Direktiivin 4 artiklassa säädetään, että vastaanottava jäsenvaltio voi edellyttää hakijalta määrättyjä täydentäviä tunnustustoimia, kuten ammattikokemuksen todistamista tai sopeutumisajan tai kelpoisuuskokeen suorittamista.
B Kansallinen lainsäädäntö
7. Pääasian kannalta keskeinen säädös on 19.2.1988 annettu asetus nro 88-163, jossa annetaan erityisiä virkamiesoikeudellisia säännöksiä sairaalalaitoksen palveluksessa olevien korkeampien hallintovirkamiesten virka-asemasta. Tällä asetuksella pannaan täytäntöön valtion yleinen virkaehtosopimuslaki nro 86-33, jonka IV luvussa säädetään sairaaloiden julkisista palvelussuhteista.
8. Lain nro 86-33 29 §:ssä säädetään pääasiallisesti, että "fonctionnaire" (virkamies) otetaan palvelukseen kilpailun kautta. Lain 37 §:ssä säädetään muun muassa, että virkamies vakinaistetaan ("titularisation") harjoittelun ("stage") suorittamisen jälkeen.
9. Asetuksen nro 88-163 5 §:stä ilmenee, että Ranskassa julkisen sairaalahallinnon ylemmät virkamiehet valitaan lähtökohtaisesti kilpailussa ("concours"), toisin sanoen kilpailun muodossa toteutettavan valintakokeen kautta. Tämän kokeen läpäiseminen on pääsyedellytyksenä Rennesin kansallisen terveydenhuollon oppilaitoksen (jäljempänä ENSP) järjestämään koulutukseen. Koulutus sisältää teoreettisia ja käytännöllisiä osioita ja kestää 24-27 kuukautta. Opintomenestystä arvioidaan antamalla arvosanat eri aineista, ja koulutuksen päätteeksi valintalautakunta asettaa harjoittelijat keskinäiseen paremmuusjärjestykseen ("classement"). Opinnot menestyksekkäästi suorittaneet hakijat nimitetään virkaan.
10. ENSP:sta 27.3.1993 annetussa asetuksessa nro 93-703 säädetään muun muassa, että ENSP myöntää tutkintotodistuksia.
11. Lisäksi 13.3.2000 annetussa asetuksessa nro 2000-232 säädetään, että hakijat, jotka ovat suorittaneet vastaavan koulutuksen Euroopan talousalueella, voidaan vapauttaa koulutuksesta tai sen osista.
III Tosiseikat ja asian käsittelyn vaiheet
12. Asiakirja-aineistosta ilmenee, että Portugalin kansalainen Isabel Burbaudille, josta on myöhemmin tullut Ranskan kansalainen, myönnettiin Lissabonin yliopistossa vuonna 1981 oikeustieteen kandidaatin oppiarvo. Burbaud on esittänyt saamatta vastaväitteitä, että Lissabonin kansallinen terveydenhuollon oppilaitos myönsi hänelle vuonna 1983 sairaalan hallintovirkamiehen tutkintotodistuksen ja että hän työskenteli 1.9.1983 ja 20.11.1989 välisenä aikana Portugalin julkisen sairaalahallinnon virkamiehenä. Hän sai myöhemmin opintovapaata tohtorinopintojen suorittamiseksi Ranskassa. Burbaud teki 2.7.1993 Ranskan terveysministerille hakemuksen, jossa hän haki Ranskan julkisen sairaalahallinnon ylempää virkaa. Ministeri hylkäsi hänen hakemuksensa 20.8.1993 päivätyllä kirjeellä mm. sillä perusteella, että valtion virkaan voidaan Ranskassa nimittää vain valintakokeessa menestynyt henkilö.
13. Tämän jälkeen Burbaud nosti Tribunal administratif Lillessä kumoamiskanteen terveysministerin tekemästä päätöksestä. Tribunal administratif Lille hylkäsi kanteen 8.7.1997 antamallaan tuomiolla. Burbaud valitti tuomiosta 2.10.1997 Cour administrative dappel Nancyyn, joka siirsi valituksen 30.8.1999 Cour administrative dappel Douaiin.
14. Burbaud väittää, että Lissabonin kansallisen terveydenhuollon oppilaitoksen myöntämä tutkintotodistus on direktiivin nojalla rinnastettava Ranskassa ENSP:n antaman koulutuksen suorittamiseen ja että hänellä olevan portugalilaisen tutkintotodistuksen pitäisi siten antaa hänelle oikeus päästä korkeampiin virkoihin ilman kyseisen oppilaitoksen valintakokeen suorittamista.
IV Ennakkoratkaisukysymykset
15. Cour administrative dappel Douai on lykännyt valituksen käsittelyä ja esittänyt yhteisöjen tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
"1. Onko ENSP:n kaltaisessa ammatillista koulutusta virkamiehille tarjoavassa oppilaitoksessa järjestetty, virkanimitykseen päättyvä koulutus rinnastettava edellä mainitun 21.12.1988 annetun neuvoston direktiivin 89/48/ETY säännöksissä tarkoitettuun tutkintotodistukseen, ja mikäli näin on, miten on arvioitava Lissabonin kansallisen terveydenhuollon oppilaitoksen ja Rennesin kansallisen terveydenhuollon oppilaitoksen myöntämien tutkintotodistusten vastaavuutta?
2. Jos ensimmäiseen kysymykseen vastataan myöntävästi, voiko toimivaltainen viranomainen asettaa toisen jäsenvaltion virkamiesten, joilla on vastaava tutkintotodistus, virkanimitykselle edellytykseksi muun muassa oppilaitoksen pääsykokeen läpäisyn, mukaan lukien ne virkamiehet, jotka ovat kotimaassaan läpäisseet vastaavan pääsykokeen?"
VI Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys
A Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut
16. Burbaud on suullisessa käsittelyssä korostanut, että ranskalainen järjestelmä on ristiriidassa EY 39 artiklan ja yleisen yhdenvertaista kohtelua koskevan periaatteen kanssa, koska siihen sisältyy syrjintää, joka ei ole yksinomaan välillistä. Burbaud keskittyi väitteessään asetuksen 88-163 5 §:ään, jonka mukaan ENSP:n koulutuksen suorittaminen on ammattiin hyväksymisen edellytys ja siihen, että valintajärjestelmässä ei voida ottaa huomioon toisessa jäsenvaltiossa hankittuja tietoja, mikä vähentää nimenomaan pätevien hakijoiden kiinnostusta. Lisäksi Ranska ei Burbaud'n mukaan ole esittänyt perusteltuja syitä järjestelmälle.
17. Lisäksi Burbaud katsoi, että direktiiviä on sovellettava kyseiseen koulutukseen, koska kyse on säännellystä ammatista ja koska Burbaud'lla on direktiivin 1 artiklassa tarkoitettu tutkintotodistus. Lisäksi direktiivin 3 artiklassa esitetyt edellytykset täyttyvät. Lopuksi Burbaud toi korostetusti esiin Lissabonin terveydenhuolto-oppilaitoksessa suorittamansa koulutuksen ja ENSP:n yhtäläisyyksiä.
18. Ranskan hallitus kiistää, että ENSP:n tarjoama koulutus, joka koulutuksen menestyksekkäästi suorittaneiden henkilöiden kohdalla johtaa siihen, että heidät nimitetään sairaalahallinnon virkoihin, kuuluisi direktiivin soveltamisalaan. Vaikka nyt esillä olevaan palvelussuhteeseen ei voidakaan yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan soveltaa EY:n perustamissopimuksen 48 artiklan 4 kohdassa (josta on tullut EY 39 artiklan 4 kohta) määrättyä poikkeusta, se on kansallisen julkishallinnon palvelussuhde. Ranskan julkishallinnon erityispiirteiden vuoksi direktiiviä ei voida soveltaa tällaisiin palvelussuhteisiin eikä virkaehtosopimuslakiin, jonka alaisia nämä virkamiehet ovat.
19. Ranskan hallitus muistuttaa, että ENSP:n opiskelija on jo valintakokeen läpäistyään julkishallinnon palveluksessa koeajalla palkkaa nauttivana virkamiesharjoittelijana ("agent stagiaire") ja että ENSP:n koulutuksen menestyksekäs suorittaminen ja opiskelijan nimittäminen virkaan ovat sama asia; virkanimitys on koulutuksen päätavoite.
20. Ranskan hallitus katsoo näin ollen, että todistusta, jolla tämän "stagen" suorittaminen ENSP:ssä todistetaan, ei ole pidettävä direktiivin 1 artiklassa tarkoitettuna tutkintotodistuksena, sanotun kuitenkaan rajoittamatta todistuksen luokittelemista asetuksessa 93-703 tarkoitetuksi tutkintotodistukseksi. Tämän todistuksen ainoa tarkoitus on nimittäin todistaa nimitys julkisen sairaalahallinnon virkaan. Todistus ei ole osoitus akateemisen koulutuksen suorittamisesta, koska ENSP:n opiskelijat ovat jo julkishallinnon palveluksessa.
21. Lisäksi Ranskan hallitus väittää, että virkaehtosopimuslaki ja erityisesti julkishallinnon etu, joka on tärkeysjärjestyksessä ylimmäisenä, eivät salli, että virkaehtosopimuslain soveltamisalaan kuuluvat palvelussuhteet voitaisiin katsoa direktiivissä tarkoitetuksi säännellyksi ammatiksi, sillä direktiivi on laadittu sellaisia ammatteja ajatellen, joiden harjoittaminen ei riipu määrätystä toiminta-alasta, eikä sitä näin ollen ole laadittu julkishallinnon ammatteja varten.
22. Lopuksi Ranskan hallitus väittää, että vuonna 2000 annetussa asetuksessa säädetään mahdollisuudesta vapauttaa ENSP:n koulutuksesta kokonaan tai osittain ne hakijat, jotka on hyväksytty kilpailuun ("concours") ja jotka ovat suorittaneet vastaavan koulutuksen muussa jäsenvaltiossa kuin Ranskassa tai jossakin Euroopan talousalueen valtiossa. Tällä asetuksella ei kuitenkaan pyritä panemaan täytäntöön direktiiviä, vaan se helpottaa Ranskan viranomaisten kannalta yhteisön kansalaisten hyväksymistä julkisen sairaalahallinnon virkoihin kilpailun ("concours") kautta.
23. Italian hallitus viittaa siihen, että Ranskan julkisen sairaalahallinnon virkojen täyttämisjärjestelmällä on kahtalainen tehtävä, nimittäin sairaalavirkamiesten kouluttaminen ja rajallisen virkamiesmäärän valikoiminen opiskelijoiden joukosta. Nämä kaksi tehtävää eroavat selvästi toisistaan; ensin mainittu tehtävä kuuluu direktiivin soveltamisalaan. Näin ollen ENSP:n myöntämä tutkintotodistus on ammatillisen koulutuksen osalta verrattavissa toisessa jäsenvaltiossa myönnettyyn tutkintotodistukseen. Todistusten vastaavuutta on arvioitava direktiivin säännösten nojalla.
24. Ruotsin hallitus pitää lähtökohtanaan, että sairaalavirkamiehen ammatti on luokiteltava direktiivin 1 artiklan d kohdassa tarkoitetuksi säännellyksi ammattitoiminnaksi, koska tähän ammattiin pääsy edellyttää ENSP:n valintakokeen läpäisemistä, koulutuksen suorittamista ja loppukokeen menestyksekästä suorittamista. Jos muutkin direktiivissä asetetut arviointiperusteet täyttyvät, kyse on direktiivissä tarkoitetusta tutkintotodistuksesta. Tätä ei muuta se tosiseikka, että koulutukseen liittyy palvelussuhde julkishallinnossa. Kansallisen tuomioistuimen asia on arvioida, vastaavatko Burbaud'lle myönnetty tutkintotodistus ja ENSP:n todistus toisiaan.
25. Komissio katsoo, että nyt käsiteltävänä oleva sairaalavirkamiehen tutkintotodistus on direktiivin 1 artiklassa tarkoitettu tutkintotodistus, sillä sen antaa jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen ja sillä osoitetaan sellaisen kolmivuotisen koulutuksen suorittaminen, jonka suoritettuaan tutkintotodistuksen haltijalla on pätevyys harjoittaa julkisen sairaalahallinnon virkamiehen ammattia.
26. Komissio katsoo, että tutkintotodistuksella osoitetaan koulutuksen suorittaminen ja että tähän 24-27 kuukautta kestävään teoreettiseen ja käytännölliseen koulutukseen osallistuminen edellyttää valintakokeen läpäisemistä.
27. Ranskan viranomaiset ovat pääasian tapauksessa velvollisia tunnustamaan Burbaud'n tutkintotodistuksen direktiivin 3 artiklan nojalla, koska se antaa mahdollisuuden harjoittaa samaa ammattia siinä jäsenvaltiossa, jossa se on hankittu. Jos näiden kahden koulutuksen välillä on eroja, Ranska voi edellyttää Burbaud'lta direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitettuja täydentäviä tunnustustoimenpiteitä.
B Arviointi
1. ENSP:n kaltaisessa koulussa suoritetun koulutuksen luonnehdinta
28. Jotta ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen voidaan vastata, on ensiksi selvitettävä, kuuluvatko julkisen terveydenhuollon, toisin sanoen julkishallinnon, palvelussuhteet ylipäätään direktiivin soveltamisalaan. Sen jälkeen on tutkittava, onko sairaalavirkamiehen tutkintotodistusta pidettävä direktiivissä tarkoitettuna tutkintotodistuksena, ja erityisesti, onko sairaalavirkamiehen ammatti Ranskassa direktiivissä tarkoitettu säännelty ammatti.
29. Tämä ennakkoratkaisupyyntömenettely osoittaa, että direktiivillä on oikeudellista ja käytännöllistä merkitystä paitsi muiden EU:n jäsenvaltioiden kansalaisille, myös vastaanottavan jäsenvaltion, siis tässä tapauksessa Ranskan, kansalaisille. Vaikka he nimittäin täyttävät monissa julkishallinnon ammateissa asetetun kansalaisuutta koskevan edellytyksen, he voivat kuitenkin kohdata toisen ammattiin pääsyn esteen, jos heillä ei ole kansallista tutkintotodistusta. Direktiivillä pyritään toisessa jäsenvaltiossa hankittujen tutkintotodistusten tunnustamiseen riippumatta siitä, onko niiden haltijoilla aina ollut vastaanottavan jäsenvaltion kansalaisuus, tai ovatko he saaneet kansalaisuuden vasta hankittuaan tutkintotodistuksen toisessa jäsenvaltiossa, kuten Burbaud.
a) Direktiivin soveltaminen julkishallinnon ammatteihin
30. Ensimmäiseksi on käsiteltävä Ranskan hallituksen väitettä, jonka mukaan direktiiviä ei sovelleta niin kutsutun julkisen sektorin ammatteihin.
31. Tässä yhteydessä on viitattava yhteisöjen tuomioistuimen tuomioon, jossa yhteisöjen tuomioistuin on soveltanut direktiiviä julkishallinnon ammattiin.
32. Lisäksi lähtökohtana on pidettävä niitä direktiivin säännöksiä, jotka koskevat sen soveltamisalaa. Direktiivin 2 artiklan 1 kohdassa todetaan yksinkertaisesti: "Tätä direktiiviä sovelletaan jokaiseen jäsenvaltion kansalaiseen, joka haluaa harjoittaa säänneltyä ammattia - - itsenäisenä ammatinharjoittajana tai palkatussa työssä." Tästä seuraa, että kaikki itsenäisenä ammatinharjoittajana tai palkattuna työntekijänä harjoitetut säännellyt ammatit kuuluvat direktiivin soveltamisalaan. Jos direktiiviä ei sovellettaisi myös julkishallinnon ammatteihin, yhteisön lainsäätäjä olisi antanut vastaavan poikkeussäännöksen. Esimerkiksi 2 artiklan poikkeussäännöksen mukaan direktiiviä ei sovelleta ammatteihin, joista säädetään erillisellä direktiivillä.
33. Direktiiviin ei sitä vastoin sisälly erillistä poikkeussäännöstä julkishallinnon ammateista. Johdanto-osan 12. perustelukappaleessa on kuitenkin seuraavanlainen viittaus sellaisiin primaarioikeudessa vahvistettuihin poikkeuksiin, jotka koskevat julkishallinnon palvelussuhteita ja toimintoja, joihin jäsenvaltiossa liittyy julkisen vallan käyttöä:
"Korkeammasta koulutuksesta annettujen tutkintotodistusten tunnustamista koskeva yleinen järjestelmä ei estä perustamissopimuksen 48 artiklan 4 kohdan ja 55 artiklan soveltamista."
34. Tällä viittauksella on tosin ainoastaan toteavaa merkitystä, koska EY:n perustamissopimuksen 48 artiklan 4 kohdassa (josta on tullut EY 39 artiklan 4 kohta) ja EY:n perustamissopimuksen 55 artiklassa (josta on tullut EY 45 artikla) määrättyjä poikkeuksia ei voida kumota direktiivillä, toisin sanoen johdetun oikeuden säädöksellä.
35. Primaarioikeudessa säädetyt poikkeukset vaikuttavat siis samalla myös direktiivin poikkeuksina. Tämä ei kuitenkaan automaattisesti tarkoita, että koko julkinen sektori jäisi tällä perusteella direktiivin soveltamisalan ulkopuolelle.
36. Tämän primaarioikeudellisen poikkeuksen laajuuden määrittämiseksi on päinvastoin otettava huomioon tässä arvioitavan EY:n perustamissopimuksen 48 artiklan 4 kohdan (josta on tullut EY 39 artiklan 4 kohta) määräyksen - suppea - tulkinta.
37. Ranskan hallitus ei ole esittänyt mitään perusteluja osoittaakseen, että tämän poikkeusmääräyksen soveltamisedellytykset täyttyisivät esillä olevassa asiassa. Se on ainoastaan väittänyt, että vaikka tietyt julkishallinnon palvelussuhteet eivät kuulu EY 39 artiklan 4 kohdassa määrätyn poikkeuksen soveltamisalaan, ne kuuluvat silti kansalliseen julkishallintoon. Nyt esillä olevassa asiassa ratkaisevaa on kuitenkin nimenomaan se, mikä on tämän yhteisön oikeuteen perustuvan poikkeuksen soveltamisala. Yhteisön oikeuden perusteella suoritetun palvelussuhteen oikeudellisen arvioinnin osalta ratkaisevaa on nimittäin ainoastaan se, miten tätä suhdetta on luonnehdittava yhteisön oikeuden mukaan, ei se, miten sitä luonnehditaan kansallisen oikeuden perusteella.
38. Näin ollen voi siis olla olemassa sellaisia ammatteja tai ainakin toimintoja, jotka kuuluvat kyseisen jäsenvaltion julkishallintoon mutta eivät primaarioikeudessa säädetyn eivätkä direktiivin kannalta merkityksellisen poikkeuksen soveltamisalaan.
39. Terveydenhuollon ammattien osalta on tosin sanottava, että ne eivät lähtökohtaisesti täytä sitä edellytystä, joka oikeuskäytännössä on kehitetty EY:n perustamissopimuksen 48 artiklan 4 kohdassa (josta on tullut EY 39 artiklan 4 kohta) määrätyn poikkeuksen soveltamiselle. Oikeuskäytännössä nimittäin edellytetään, että kyse on palvelussuhteista, "joihin todella liittyy suoraan tai välillisesti julkisen vallan käyttämistä, ja palvelussuhtei[s]ta, joihin sisältyy tehtäviä, joilla on tarkoitus valvoa valtion tai muiden julkisyhteisöjen yleistä etua".
40. Lopuksi on vielä käsiteltävä Ranskan hallituksen esittämiä väitteitä, jotka koskevat niiden Ranskassa sijaitsevien hallinnon alan oppilaitosten ("écoles d'administration") erityispiirteitä, joihin ENSP:kin lukeutuu.
41. Yhteisöjen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaan EY:n perustamissopimuksen 48 artiklan 4 kohdan (josta on tullut EY 39 artiklan 4 kohta) poikkeusmääräystä sovelletaan riippumatta siitä, onko henkilö virkamies vai työntekijä. Näin ollen merkitystä ei ole sillä tosiseikalla, että ENSP:n koulutukseen osallistuvat henkilöt kuuluvat omien henkilöstösääntöjensä soveltamisalaan, että heidän näin katsotaan olevan niin kutsuttuja virkamiesharjoittelijoita ("agents stagiaires") ja että heidät nimitetään virkaan sen jälkeen, kun he ovat menestyksekkäästi suorittaneet koulutuksen.
42. Edellä esitetyn perusteella on siis todettava, että direktiiviä sovelletaan periaatteessa myös julkishallinnon palvelussuhteisiin.
b) Onko sairaalavirkamiehen tutkintotodistus direktiivissä tarkoitettu tutkintotodistus?
43. Jotta sairaalavirkamiehen tutkintotodistus voitaisiin katsoa direktiivin 1 artiklan a kohdassa tarkoitetuksi tutkintotodistukseksi, sen on täytettävä tässä säännöksessä esitetyt seuraavat edellytykset: tutkintotodistuksen on antanut jäsenvaltion lakien, asetusten tai hallinnollisten määräysten mukaisesti asetettu toimivaltainen viranomainen ja se antaa oikeuden ryhtyä harjoittamaan säänneltyä ammattia.
44. ENSP:n tutkintotodistus täyttää epäilemättä sen edellytyksen, että sen on antanut jäsenvaltion lakien, asetusten tai hallinnollisten määräysten mukaisesti asetettu toimivaltainen viranomainen. Muiden edellytysten osalta on vakavissaan kiistetty ainoastaan se, että ammatti, johon pääsy edellyttää ENSP:n tutkintotodistusta, olisi säännelty ammatti.
45. Direktiivin 1 artiklan c kohdan legaalimääritelmän mukaan säännellyllä ammatilla tarkoitetaan yhdestä tai useammasta säännellyn ammattitoiminnan lajista koostuvaa ammattia.
46. Direktiivin 1 artiklan d kohdasta taas seuraa, että säännelty ammattitoiminta on ammattitoimintaa, johon ryhtymiseksi tai harjoittamiseksi tai jonka jotakin harjoittamisen muotoa varten jäsenvaltiossa edellytetään suoraan tai välillisesti lakien, asetusten tai hallinnollisten määräysten mukaisesti tutkinnon suorittamista.
47. Yhteisöjen tuomioistuin on asiassa Aranitis annetussa tuomiossa tulkinnut tätä jälkimmäistä säännöstä seuraavasti:
"Ammattitoiminnan harjoittaminen tai sen aloittaminen on suoraan oikeudellisesti säänneltyä silloin, kun vastaanottavassa jäsenvaltiossa voimassa olevilla laeilla, asetuksilla tai hallinnollisilla määräyksillä luodaan järjestelmä, jolla rajoitetaan oikeus kyseisen ammattitoiminnan harjoittamiseen koskemaan vain tietyt edellytykset täyttäviä henkilöitä ja jolla estetään siihen ryhtyminen henkilöiltä, jotka eivät näitä täytä."
48. Esillä olevassa tapauksessa nämä edellytykset täyttyvät. Tämä ilmenee lain nro 86-33, asetuksen nro 88-163 ja sairaalavirkamiesten virkaehtosopimuslain määräyksistä. Asetuksen nro 88-163 5 §:stä seuraa, että julkisen sairaalahallinnon virat täytetään lähtökohtaisesti sellaisen valintakokeen avulla, joka on edellytyksenä ENSP:n järjestämään koulutukseen pääsylle. Koulutuksen menestyksekkäästi suorittaneet kokelaat nimitetään virkaan.
49. Tästä ilmenee, että sairaalavirkamiehen ammatin harjoittaminen edellyttää koulutuksen menestyksekästä suorittamista. Näin ollen kyseessä on niin kutsuttu toiminnan monopoli.
50. Tähän ei vaikuta se, että ENSP:n tutkintotodistus on samalla asiakirja, jolla virkanimitys vahvistetaan, eikä myöskään se tosiseikka, että hakijat jo koulutuksen aikana on otettu julkishallinnon palvelukseen. Nämä kaksi aspektia havainnollistavat ainoastaan tutkintotodistuksen monitahoista merkitystä ja osoittavat sen kahtalaisen luonteen: se on todistus koulutuksen menestyksekkäästä suorittamisesta ja nimitysasiakirja.
51. Se, että ENSP:n myöntämällä asiakirjalla on myös muu kuin pelkkä päättötodistuksen tehtävä, ilmentää kuitenkin erästä Ranskan julkishallinnon työhönottojärjestelmän erityispiirrettä. Tämä lisätehtävä aiheutuu kansallisesta oikeudesta, eikä se muuta sitä, että tutkintotodistus on luokiteltava direktiivin 1 artiklassa tarkoitetuksi tutkintotodistukseksi. Direktiivin soveltamisen kannalta merkitystä ei ole sillä, että kansallisessa oikeudessa liitetään tällaiseen tutkintotodistukseen myös muita vaikutuksia, jotka ylittävät direktiivin vaikutukset.
2. Lissabonin kansallisen terveydenhuollon oppilaitoksen myöntämän todistuksen ja ENSP:n tutkintotodistuksen vastaavuus
52. Ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen toinen osa liittyy Lissabonin kansallisen terveydenhuollon oppilaitoksen myöntämän todistuksen ja ENSP:n tutkintotodistuksen vastaavuuteen.
53. Jos pidetään lähtökohtana direktiivin 3 artiklan tältä osin keskeistä säännöstä, olisi arvioitava, onko hakijalla, toisin sanoen Burbaud'lla, sellainen tutkintotodistus, joka toisessa jäsenvaltiossa, tässä tapauksessa Portugalissa, vaaditaan sairaalavirkamiehen ammatin harjoittamisen aloittamiseksi tai ammatin harjoittamiseksi Portugalin alueella. Olisi siis tutkittava, vaaditaanko Portugalissa Lissabonin kansallisen terveydenhuollon oppilaitoksen myöntämä todistus tämän ammatin harjoittamisen aloittamiseksi tai sen harjoittamiseksi.
54. Lisäksi olisi selvitettävä erityisesti koulutuksen kestoa ja/tai sisältöä tai tutkittava, sisältyykö säänneltyyn ammattiin Ranskassa toimintaa, joka ei Portugalissa ole osa kyseistä säänneltyä ammattia, toisin sanoen olisi verrattava toimintojen sisältöjen vastaavuutta eikä siis ammatteja sinänsä, koska muussa tapauksessa vaarana olisi, että päätös tehdään yksinomaan samankaltaisen nimityksen perusteella.
55. Kuten Ruotsin hallitus perustellusti korostaa, tällaisen arvioinnin suorittaminen on kuitenkin toimivaltaisen kansallisen viranomaisen tehtävä. Yhteisöjen tuomioistuimen on nimittäin annettava kansalliselle tuomioistuimelle sellaiset tulkinnan osatekijät, joita se tarvitsee voidakseen ratkaista asian, kun taas kansallisen tuomioistuimen asiana on arvioida kyseessä olevaa toimintaa yhteisöjen tuomioistuimen esittämät arviointiperusteet huomioon ottaen. Näin on erityisesti suoritettavan analyysin luonteen vuoksi. Kansallisen tuomioistuimen tehtäväksi jää yhteisön oikeussääntöjen soveltaminen sekä sellaisten oikeussääntöjen soveltaminen, jotka koskevat yhteisön oikeussääntöjen soveltamista konkreettiseen tapaukseen.
VII Toinen ennakkoratkaisukysymys
56. Toinen ennakkoratkaisukysymys koskee sitä, onko sallittua asettaa virkanimitykselle määrättyjä ehtoja, erityisesti, onko tietynlainen valintakoe sallittu. Tämä ennakkoratkaisukysymys koskee sitä paitsi vain sellaista tapausta, jossa asianomainen, jolla on vastaava tutkintotodistus, on läpäissyt vastaavan valintakokeen siinä valtiossa, josta hän on peräisin.
A Asianosaisten väitteet ja niiden perustelut
57. Ranskan hallitus ehdottaa toisen kysymyksen vastaukseksi, että jäsenvaltio (vastaanottava jäsenvaltio) voi asettaa toisen jäsenvaltion kansalaisen, joka on läpäissyt omassa maassaan vastaavan kokeen, virkaan nimittämisen edellytykseksi toisen valintakokeen suorittamisen tässä vastaanottavassa valtiossa.
58. Nyt kyseessä olevaa valintakoetta ei voi Ranskan hallituksen mukaan luokitella direktiivin 1 artiklassa tarkoitetuksi tutkintotodistukseksi, koska kyse on tietynlaisesta työhönottomenettelystä eikä valintakoe osoita, että sen läpäissyt henkilö olisi suorittanut tietyn koulutuksen. Sitä paitsi myös yhteisön virkamiehet valitaan valintakokeen avulla. Valintakoe on lisäksi puolueettomin tapa soveltaa yhtäläisten mahdollisuuksien periaatetta julkishallinnossa.
59. Tästä seuraa, että valintakoetta ei missään tapauksessa voida pitää direktiivin 1 artiklassa tarkoitettuna tutkintotodistuksena, joten jäsenvaltiot eivät ole velvollisia tunnustamaan oman valintakokeen ja toisessa jäsenvaltiossa järjestetyn valintakokeen vastaavuutta.
60. Lisäksi jäsenvaltiot ovat EY 12 artiklan ja EY 39 artiklan 2 kohdan määräykset huomioon ottaen edelleen toimivaltaisia vahvistamaan julkishallinnon virkamiesten palvelukseen ottamista koskevat edellytykset ja antamaan julkishallinnon palvelussuhteita koskevia säännöksiä. Tähän liittyen Ranskan hallitus väittää, että saman valintakokeen järjestäminen kansallisuudesta riippumatta kaikille hakijoille, jotka pyrkivät jäsenvaltion julkishallinnon virkamiehiksi, on yhdenvertaisen kohtelun periaatteen mukaista. Tämä on lisäksi myös komission 13.3.2000 päivätyssä perustellussa lausunnossa esitetty käsitys.
61. Italian hallitus katsoo, että toinen kysymys ei koske työntekijöiden vapaata liikkuvuutta yhteisön alueella eikä korkeammasta koulutuksesta annettujen tutkintotodistusten tunnustamista direktiivin nojalla, vaan niiden kansallisten valintakokeiden vastaavuutta, joiden läpäisemistä julkishallinnon johtotehtävissä toimiminen edellyttää.
62. Asia kuuluu kuitenkin kyseisen jäsenvaltion toimivaltaan ja sen pitäisi voida vapaasti valita järjestelmäänsä ja vaatimuksiaan parhaiten vastaava työhönottomenettely. Tämä liikkumavara ei kuitenkaan ole rajaton, vaan sille asetetaan rajat mahdollisessa yhteisön säännöksessä ja työntekijöihin sovellettavalla syrjintäkiellolla.
63. Ruotsin hallitus väittää ensimmäisestä kysymyksestä esittämäänsä huomautukseen nojautuen, että Burbaud täyttää ne koulutusta koskevat edellytykset, joista Ranskassa on säädetty sairaalavirkamiesten osalta. Näin ollen häneltä ei voida edellyttää ENSP:n pääsykokeen suorittamista.
64. Ranskalaiselle järjestelmälle on luonteenomaista, että julkishallinnon palvelukseen tullaan yliopistollisen perustutkinnon suorittamisen jälkeen ennen ammatillista erikoistumista. Työhönottojärjestelmä, jossa päteviltä työnhakijoilta edellytetään sellaisen valintakokeen suorittamista, joka myös epäpätevien hakijoiden on suoritettava, on ristiriidassa työntekijöiden vapaata liikkuvuutta koskevien määräysten kanssa. Kansalaisuuteen perustuvan syrjinnän lisäksi niillä kielletään nimittäin myös kaikki ammattiin pääsyn esteet toisessa jäsenvaltiossa. Nykyinen työhönottojärjestelmä kuuluu välittömästi sovellettavissa olevan työntekijöiden vapaan liikkuvuuden periaatteen soveltamisalaan siitäkin huolimatta, että järjestelmää sovelletaan erotuksetta sekä omiin että muiden jäsenvaltioiden kansalaisiin.
65. Ruotsin hallitus katsoo, että nykyinen järjestelmä voi kuitenkin olla yhteisön oikeuden kanssa yhteensopiva, jos sillä pyritään yleisen edun mukaiseen päämäärään eikä ylitetä sitä, mikä on tarpeen tämän päämäärän saavuttamiseksi. Tämän toteaminen on kuitenkin kansallisen tuomioistuimen tehtävä. Kun otetaan huomioon Ranskan valintakoejärjestelmän tavoitteet, merkitystä ei ole sillä, että Burbaud on läpäissyt pääsykokeen Portugalissa.
66. Nykyinen järjestelmä pakottaa toisessa jäsenvaltiossa pätevyyden hankkineen sairaalavirkamiehen osallistumaan sellaisen koulutuksen valintakokeeseen, jonka tavoitteena on kouluttaa nimenomaan sairaalavirkamiehiä. Kokeella ei siis pyritä testaamaan ammattikokemusta tai niitä tietoja, joita tarvitaan harjoitettaessa ammattia Ranskassa, vaan se on tarkoitettu uusille työntekijöille.
67. Koska valintakokeessa ei siis oteta huomioon ammattikokemusta, siinä asetetaan muita huonompaan asemaan kaikkein pätevimmät työntekijät, joiden pätevyyttä ei voida ottaa huomioon. Näin ollen nykyisellä järjestelmällä on kiinnostusta vähentävä vaikutus. Se on suorastaan syrjivä, sillä epäedullisemmassa asemassa olevien ryhmästä suurin osa on ulkomaisia työntekijöitä, koska ranskalaisilla hakijoilla ei ole ollut vielä tilaisuutta hankkia vastaavaa ammattikokemusta.
68. Komissio väittää, että valintakoe on osa työhönottojärjestelmää ja että se on erotettava tutkintotodistusten tunnustamisesta. Tutkintotodistuksen tunnustaminen ei anna oikeutta työpaikkaan. On päinvastoin sovellettava työmarkkinoilla kulloinkin käytössä olevia työhönottojärjestelmiä. Ranskan viranomaiset voivat siten edellyttää, että valintakokeen läpäisevät nekin henkilöt, jotka ovat kotimaassaan läpäisseet vastaavan valintakokeen. Valintakokeen läpäisseillä on kuitenkin oltava oikeus ammattiin pääsyyn eikä ainoastaan koulutukseen.
69. Suullisessa käsittelyssä komissio keskittyi arvioimaan ranskalaista järjestelmää EY 39 artiklan valossa ja katsoi tällöin, että ammattiin pääsyä rajoitetaan, koska samat edellytykset koskevat myös päteviä ulkomaalaisia. Komissio totesi, että Ranska ei ole millään tavoin perustellut tätä rajoittamista.
B Arviointi
70. Toisessa ennakkoratkaisukysymyksessä tarkastellaan Ranskan julkisen sairaalahallinnon työhönottojärjestelmän erityispiirteitä. Nyt esillä olevassa asiassa on kyse järjestelmästä, jossa hakijoita arvioidaan sekä ennen koulutusta että sen jälkeen, nimittäin valintakokeen ja koulutuksessa menestymisen perusteella.
71. Aluksi on todettava, että ennakkoratkaisukysymys ei koske ainoastaan valintakoetta ("concours d'entrée"), vaan myös koulutuksessa menestymisen arviointia, koska hyväksyminen ENSP:hen mainitaan vain yhtenä mahdollisena virkanimityksen ehtona.
72. Ranskan hallituksen väitteestä, jonka mukaan jäsenvaltiot voivat vapaasti vahvistaa julkishallinnon työhönottoa koskevat yksityiskohdat, on todettava, että tässäkin asiassa vapaudella on yhteisön oikeuteen perustuvat rajat, kuten Italian hallitus on perustellusti korostanut.
73. Toisen ennakkoratkaisukysymyksen sanamuodosta ja sen yhteydestä ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen ilmenee, että tämäkin kysymys koskee direktiiviä. Muita yhteisön oikeussääntöjä ei mainita tässä eikä ensimmäisessä ennakkoratkaisukysymyksessä. Yhteisöjen tuomioistuimen tehtävä ei ole määritellä asiaa koskevia yhteisön oikeussääntöjä, vaan tulkita niitä säännöksiä, joihin ennakkoratkaisukysymykset esittänyt tuomioistuin viittaa, siis direktiiviä.
74. Direktiivinkin puitteissa jäsenvaltioilla on kuitenkin edelleen perustava velvollisuus sekä täytäntöönpanosäännösten että niiden konkreettisen soveltamisen osalta noudattaa niitä sääntöjä, jotka yhteisöjen tuomioistuin on tutkintotodistusten tunnustamista koskevassa oikeuskäytännössään vahvistanut.
75. Kuten komissio perustellusti korostaa, karsinta sinänsä on julkishallinnon virkanimitysten yhteydessä sallittua. Kuten ensimmäisen ennakkoratkaisukysymyksen vastauksen yhteydessä on todettu, Ranskan valitsemassa valintajärjestelmässä yhdistyvät koulutus ja virkanimitys sekä määrälliset ja laadulliset elementit. Tämä pätee sekä varsinaiseen valintakokeeseen että koulutuksen päättävään arviointiin, sillä osallistujat ovat jo koulutuksen aikana julkishallinnon palveluksessa virkamiesharjoittelijoina ("agents stagiaires") ja jos ENSP:n koulutus katsotaan läpäistyksi, heistä tulee virkamiehiä.
76. Ranskan hallituksen väite, jonka mukaan nykyisellä järjestelyllä vain pannaan täytäntöön yhdenvertaisuusperiaate julkishallinnon työhönotossa, ei pidä paikkaansa yleisenä väitteenä, kuten seuraavassa tullaan osoittamaan. Ei voida hyväksyä myöskään sitä väitettä, että järjestely olisi EY 39 artiklan 2 kohdan primäärioikeudellisten määräysten mukainen. Edes vetoaminen yhdenvertaisen kohtelun periaatteeseen ei vaikuta tarkoituksenmukaiselta, koska ranskalaisessa järjestelmässä toisessa jäsenvaltiossa pätevyyden hankkineisiin hakijoihin sovelletaan samoja sääntöjä kuin epäpäteviin hakijoihin; erityisesti heidän on suoritettava sama koulutus.
77. Kuten Ruotsin hallitus ja komissio perustellusti korostavat, ranskalainen järjestelmä koskee uusien työntekijöiden lisäksi myös päteviä hakijoita. Tarkoitan erityisesti vaatimusta, jonka mukaan koulutukseen pääsy edellyttää valintakokeen suorittamista.
78. Jäsenvaltioiden on arvioitava tutkintotodistusten vastaavuutta direktiivin säännösten perusteella. Jos arvioinnin tuloksena on, että toisessa jäsenvaltiossa hankittu tutkintotodistus ja ENSP:n tutkintotodistus ovat "vastaavan tasoisia" - ja toinen ennakkoratkaisukysymys on esitetty vain tällaista tapausta ajatellen - virkanimityksen edellytykseksi ei voida asettaa edes koulutuksen suorittamista.
79. Muuten vaatimuksesta seuraisi, että toisessa jäsenvaltiossa hankittua ammattikokemusta tai pätevyyttä ei oteta huomioon, mikä on klassinen esimerkki peitellystä syrjinnästä.
80. Koska koulutuksen päätteeksi suoritettava arviointi ei ole pelkästään määrällistä karsintaa ja siihen siis kuuluu myös tietojen ja/tai käytännön kokemuksen arviointia, myös mahdollisuus osallistua päättöarviointiin, toisin sanoen mahdollisuus päästä suoraan tällaiseen kokeeseen - tätä mahdollisuuttahan ei nyt ole - voisi olla pätevien ammatinharjoittajien osalta ristiriidassa direktiivin kanssa.
81. Pääasian tapauksessa sovellettu järjestelmä on siten yhteisön oikeuden vastainen siltä osin kuin siinä ei voida ottaa huomioon aikaisemmin hankittua pätevyyttä. Direktiivin perusperiaate on juuri velvollisuus tunnustaa "lopputuote", toisin sanoen toisessa jäsenvaltiossa hankittu vastaava tutkintotodistus.
82. Ranskan hallituksen väitteestä, jonka mukaan viranomaisilla ei ole velvollisuutta tunnustaa valintakoetta, on huomautettava, että tämä pitää paikkansa siltä osin, että sitä ei tarvitse tunnustaa automaattisesti sellaisenaan ("tel quel"). Pikemminkin on arvioitava, vastaavatko ulkomainen ja kotimainen valintakoe toisiaan ja missä määrin.
83. Toisaalta se tosiseikka, että jäsenvaltio järjestää valintakokeen, ei voi olla esteenä direktiivillä säädetyn tunnustamisvelvollisuuden soveltamiselle. Toisaalta yhteisön oikeus ei kuitenkaan edellytä myöskään valintakokeen poistamista kokonaan. Direktiivillä ei nimittäin säädetä määrällisistä vaan laadullisista ammattiin pääsyn rajoituksista, tarkemmin sanoen tutkintotodistusten tunnustamisesta.
84. Näin ollen direktiivin perusteella voidaan päätellä ainakin, että jäsenvaltiot ovat - tarvittaessa - velvollisia mukauttamaan työhönottojärjestelmäänsä. Niinpä valintakokeessa on voitava ottaa huomioon toisessa jäsenvaltiossa hankittu pätevyys. Tietyissä tapauksissa direktiivi edellyttää myös suljetun monopolin muuttamista avoimeksi.
85. Direktiivin 4 artiklan mukaan jäsenvaltiot voivat, kuten edellä on esitetty, ryhtyä täydentäviin tunnustustoimiin, ja toimet voidaan myös sisällyttää - mukautettuun - valintamenettelyyn.
86. Tällaiseen mukautettuun valintamenettelyyn voi siten sinänsä edelleen sisältyä myös kokeita. Ne on kuitenkin erotettava nyt esillä olevassa asiassa käsitellyistä kokeista, jotka ovat päteville ja epäpäteville hakijoille samanlaiset ja joissa ei toisin sanoen ole lainkaan mahdollisuutta ottaa tällaista seikkaa huomioon.
87. Kansalliseen oikeuteen tehtävät muutokset voivat edellyttää jopa lainsäädännöllisiä muutoksia nykyisiin työhönottojärjestelmiin, esimerkiksi erityissäännösten ottamista sairaalahallinnon palvelussuhteita sääntelevään yleiseen virkaehtosopimuslakiin tai alaa koskeviin asetuksiin "agents stagiaires" -harjoittelijoiden tai ENSP:n osalta. Tämä voisi tapahtua esimerkiksi siten, että jo olemassa olevien poikkeusten soveltamisalaa laajennetaan tutkintotodistuksiin. Tässä yhteydessä muistutettakoon vain olemassa olevista poikkeuksista, jotka koskevat siirtoa ("mutation") tai ulkomaankomennusta ("tour extérieur").
88. Toiseen ennakkoratkaisukysymykseen on siten vastattava, että toimivaltainen viranomainen ei voi asettaa toisesta jäsenvaltiosta peräisin olevien virkamiesten virkanimityksen edellytykseksi pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen valintakokeen menestyksekästä suorittamista, jos näillä virkamiehillä on vastaava tutkintotodistus.
VIII Ratkaisuehdotus
89. Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin vastaa ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
1) Rennesin kansallisen terveydenhuollon oppilaitoksen (École Nationale de la Santé Publique - ENSP) kaltaisessa ammatillista koulutusta virkamiehille tarjoavassa oppilaitoksessa järjestetystä virkanimitykseen päättyvästä koulutuksesta annetaan vähintään kolmivuotisesta ammatillisesta korkeammasta koulutuksesta annettujen tutkintotodistusten tunnustamista koskevasta yleisestä järjestelmästä 21 päivänä joulukuuta 1988 annetussa neuvoston direktiivissä 89/48/ETY tarkoitettu tutkintotodistus.
2) Toimivaltainen viranomainen ei voi asettaa toisesta jäsenvaltiosta peräisin olevien virkamiesten virkanimityksen edellytykseksi pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen valintakokeen menestyksekästä suorittamista, jos näillä virkamiehillä on vastaava tutkintotodistus.