VIRKAMIESTUOMIOISTUIMEN TUOMIO(ensimmäinen jaosto)
16 päivänä tammikuuta 2007
Asia F-115/05
Philippe Vienne ym.
vastaan
Euroopan parlamentti
Henkilöstö – Hallinnolle kuuluva avustamisvelvollisuus – Kieltäytyminen – Belgiassa ansaittujen eläkeoikeuksien siirtäminen
Aihe: EY 236 ja EA 152 artiklan nojalla nostettu kanne, jossa Philippe Vienne ja 163 muuta parlamentin virkamiestä ja väliaikaista
toimihenkilöä vaativat yhtäältä parlamentin sellaisen päätöksen kumoamista, jolla on hylätty heidän henkilöstösääntöjen 24
artiklan nojalla esittämänsä avustuspyynnöt, ja toisaalta korvausta tästä päätöksestä heille aiheutuneesta vahingosta
Ratkaisu: Kanne hylätään. Asianosaiset vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Tiivistelmä
Henkilöstö – Eläkkeet – Ennen yhteisöjen palvelukseen tuloa ansaitut eläkeoikeudet – Siirto yhteisön järjestelmään
(Henkilöstösääntöjen 24 artiklan 1 kohta, liitteessä VIII olevan 11 artiklan 2 kohta ja liitteessä XIII olevan 26 artiklan
3 kohta; neuvoston asetus N:o 723/2004)
Toimielin ei voi hylätä henkilöstösääntöjen 24 artiklan perusteella esitettyä pyyntöä, jolla virkamies pyytää teknistä ja
taloudellista apua selvittääkseen ensinnäkin, onko hänellä erillistä intressiä esittää uusi hakemus ennen yhteisöjen palvelukseen
tuloaan Belgian eläkejärjestelmässä ansaitsemiensa eläkeoikeuksien siirrosta kyseisen jäsenvaltion uuden lainsäädännön yleisesti
edullisempien ehtojen mukaisesti, ja saada ne tämän jälkeen tarvittaessa siirretyksi uudelleen, sillä perusteella, että pyyntö
on kohdistettu sen toimea vastaan, jos tämä toimielin ei ole millään tavoin ilmaissut kieltäytyvänsä peruuttamasta alun perin
tehtyä siirtopäätöstä. Siirto on toimenpide, joka sisältää kaksi asianomaisen hakemuksesta tehtyä päätöstä, sillä ensin eläkejärjestelmää
hallinnoiva kansallinen elin on laatinut ansaittuja oikeuksia koskevan laskelman, ja tämän jälkeen yhteisön toimielin on vahvistanut
näiden oikeuksien perusteella palvelusvuodet, jotka otetaan huomioon yhteisön eläkejärjestelmässä siirrettyjen oikeuksien
osalta. Se, että sen tavoitteen toteutuminen, jonka vuoksi avustuspyyntö esitetään, saattaisi johtaa toimielimen toimen peruuttamiseen,
ei kuitenkaan varsinkaan silloin, jos toimielin on valmis tähän peruuttamiseen, välttämättä merkitse sitä, että avustusta
pyydettäisiin toimielimen toimea vastaan, mikä tarkoittaisi sitä, että pyyntö jäisi 24 artiklan soveltamisalan ulkopuolelle,
koska siinä säädetään virkamiesten puolustamisesta kolmansien osapuolten toimia vastaan eikä toimielimen itsensä toimia vastaan.
Peruutusta koskeva pyyntö voidaan katsoa kohdistettavan toimeen, jonka peruuttamista pyydetään, vain siinä tapauksessa, että
toimielin ei missään tapauksessa peruuta toimea.
Toimielin ei voi hylätä tällaista pyyntöä myöskään sillä perusteella, että uutta Belgian lainsäädäntöä ei ole todettu yhteisön
oikeuden kanssa yhteensopimattomaksi. Toimielimen avustusvelvoitteen edellytyksenä ei näet ole se, että niiden toimenpiteiden
lainvastaisuus, joiden vuoksi virkamies on pyytänyt avustusta, olisi ensin todettu tuomioistuimen päätöksellä. Tällainen edellytys
olisi myös ristiriidassa avustuksen pyytämistä koskevan tavoitteen kanssa niissä usein toistuvissa tapauksissa, joissa pyyntö
esitetään nimenomaan siitä syystä, että saataisiin tuomioistuimessa vireille pantavalla kanteella, jossa toimielin avustaa,
nämä toimenpiteet todetuiksi lainvastaisiksi, missä yhteydessä käsitteellä ”toimenpiteet” tarkoitetaan tekoja tai toimia,
joiden lainvastaisuutta epäillään mutta ei ole todettu. Avustusvelvollisuus koskee vain toimenpiteitä, joiden voidaan kohtuudella
katsoa loukkaavan virkamiesten oikeuksia, jolloin yhteisöjen tuomioistuinten on siis tutkittava sen loukkauksen todenperäisyys,
jonka kohteena toimielimeltä suojaa pyytävä virkamies väittää olevansa, mutta riittää, että tämä esittää vähäisenkin näytön
tämän loukkauksen todenperäisyydestä.
Toimielin voi sitä vastoin katsoa perustellusti, että kantajan oikeuksia ei ole loukattu sellaisella tavalla, että hän tarvitsisi
avustusta. Se, että virkamiehiä on kohdeltu eri tavoin sen mukaan, onko heidän eläkeoikeutensa siirretty ennen Belgian uuden
lainsäädännön voimaantuloa vai sen jälkeen, ei näet sinänsä ole syrjintää, koska muuten lakien muuttaminen olisi täysin mahdotonta.
Vaikka oletettaisiin, että kantajaa on syrjitty, perusteeton erilainen kohtelu ei johdu uudesta lainsäädännöstä sinänsä vaan
tämän lainsäädännön ja Euroopan yhteisöjen virkamiehiin sovellettavien henkilöstösääntöjen ja yhteisöjen muuta henkilöstöä
koskevien palvelussuhteen ehtojen muuttamisesta annetulla asetuksella N:o 723/2004 henkilöstösääntöjen liitteeseen XIII lisätyn
26 artiklan 3 kohdan yhteisvaikutuksesta, kun kyseisessä säännöksessä on annettu väliaikaisesti kuuden kuukauden kuluessa
asetuksen N:o 723/2004 voimaantulosta mahdollisuus siirtohakemuksen esittämiseen tai hakemuksen uusimiseen kolmelle virkamiesten
ryhmälle, joiden eläkeoikeuksia ei ollut siirretty liian myöhään esitetyn hakemuksen, hakemuksen tekemättä jättämisen tai
hakemuksen vahvistamatta jättämisen vuoksi, mitä ei voida pitää henkilöstösääntöjen 24 artiklassa tarkoitettuna kolmannen
osapuolen toimenpiteenä.
Asianomainen ei voi tällaisessa tilanteessa myöskään vedota perustellusti huolellisuusvelvoitteeseen pyyntönsä hylkäämistä
koskevan päätöksen osalta, koska tämä velvollisuus ei voi merkitä sitä, että toimielin ei saisi noudattaa edellytyksiä, joita
henkilöstösäännöissä asetetaan sen antamalle avustukselle. Ei ole myöskään perusteltua vedota pacta sunt servanda -periaatteen
loukkaamiseen, koska asiassa ei viitata mihinkään sopimukseen, jota toimielin olisi rikkonut, eikä patere legem quam ipse
fecisti -periaatteeseen, koska henkilöstösäännöt eivät ole säännöstö, jonka toimielin olisi antanut nimittävänä viranomaisena,
vaan se on antanut ne yhteisön lainsäätäjänä.
Lisäksi peruste, joka on esitetty tämän pyynnön hylkäämistä vastaan ja jonka mukaan Belgian lainsäädännön muuttamisella olisi
syrjitty niitä yhteisön virkamiehiä, jotka ovat siirtäneet Belgiassa ansaitsemansa eläkeoikeudet, sen mukaan, ovatko he tehneet
näiden oikeuksien siirtoa koskevan hakemuksen ennen uuden lainsäädännön voimaantuloa vai sen jälkeen, on tehoton. Yhdenvertaisuusperiaatteen
loukkaamista koskeva peruste olisi näet tehokas vain, jos väitettäisiin, että toimielin oli avustanut muita virkamiehiä ja
toimihenkilöitä, jotka olivat samassa tilanteessa kuin kantaja.
(ks. 35, 36, 38–41, 43, 44, 51, 52, 54-56, 59, 63, 70, 80, 96 ja 97 kohta)
Viittaukset:
Ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuin: asia T‑81/96, Apostolidis ym. v. komissio, 10.7.1997 (Kok. H. 1997, s. I‑A‑207 ja II‑607,
90 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen); asia T‑213/99, Verheyden v. komissio, 14.12.2000 (Kok. H. 2000, s. I‑A‑297 ja II‑1355,
28 kohta) ja asia T‑136/03, Schochaert v. neuvosto, 8.7.2004 (Kok. H. 2004, s. I‑A‑215 ja II‑957, 49 kohta).
Virkamiestuomioistuin: asia F‑92/05, Genette v. komissio, 16.1.2007, ei vielä julkaistu oikeustapauskokoelmassa).