62018CC0377
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
HENRIK SAUGMANDSGAARD ØE
13 päivänä kesäkuuta 2019 (
1
)
Asia C‑377/18
Rikosoikeudenkäynti, jossa vastaajina ovat
AH,
PB,
CX,
KM ja
PH,
MH:n osallistuessa asian käsittelyyn
(Ennakkoratkaisupyyntö – Spetsializiran nakazatelen sad (erityisrikostuomioistuin, Bulgaria))
Ennakkoratkaisupyyntö – Oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Direktiivi (EU) 2016/343 – Syyttömyysolettama – 4 artikla – Julkiset viittaukset syyllisyyteen – Henkilön oikeus siihen, ettei julkisessa lausumassa tai oikeusviranomaisen päätöksessä viitata häneen syyllisenä jo ennen lopullisen tuomion antamista – Usean henkilön yhdessä tekemä rikos – Syyttäjäviranomaisen ja yhden syytetyn tekemä sopimus syyllisyyden myöntämisestä etukäteen – Rikoskumppaneina erikseen syytteessä olevien henkilöiden mainitseminen ja yksilöinti – Yhteensoveltuvuus – Euroopan unionin perusoikeuskirja – 48 artikla – Ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehty yleissopimus – 6 artiklan 2 kappale
I Johdanto
1.
Kun syyttäjäviranomainen ja syytetty ovat tehneet sopimuksen, jossa syytetty myöntää etukäteen syyllisyytensä (
2
) usean henkilön yhdessä tekemään rikokseen, onko oikeus syyttömyysolettamaan esteenä kansalliselle menettelysäännölle, jonka mukaan sopimuksessa on mainittava muiden erikseen syytteessä olevien henkilöiden osallistuminen rikokseen ja yksilöitävä heidät?
2.
Spetsializiran nakazatelen sadin (erityisrikostuomioistuin, Bulgaria) ennakkoratkaisukysymys koskee pääasiallisesti tätä.
3.
Ennakkoratkaisukysymys liittyy rikosoikeudelliseen menettelyyn, joka on pantu vireille kuutta henkilöä vastaan sen johdosta, että heidän oletetaan kuuluvan järjestäytyneeseen rikollisryhmään. Tässä rikosoikeudellisessa menettelyssä yksi syytetyistä halusi tehdä syyllisyyden myöntämistä koskevan sopimuksen, jonka sisältö ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen täytyy vahvistaa sovellettavan kansallisen lainsäädännön mukaisesti. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tässä yhteydessä ratkaistava, voivatko se, että erikseen syytteessä olevat viisi muuta henkilöä mainitaan tässä sopimuksessa rikoskumppaneina, ja se, että heidät yksilöidään nimellään ja kansallisella henkilötunnuksellaan, merkitä näillä viidellä henkilöllä Euroopan unionin perusoikeuskirjan (
3
) 48 artiklan 1 kohdan perusteella olevan syyttömyysolettamaa koskevan oikeuden loukkaamista ja siten direktiivin (EU) 2016/343 (
4
) 4 artiklan 1 kohdan sanamuodon rikkomista.
4.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pyytää ennakkoratkaisukysymyksellään unionin tuomioistuinta täsmentämään ulottuvuudeltaan erästä niistä tärkeimmistä vaatimuksista, joita syyttömyysolettamaa koskevan oikeuden kunnioittamisen takaaminen edellyttää, eli vaatimusta, ettei julkisessa lausumassa tai oikeusviranomaisen päätöksessä viitata syytettyyn syyllisenä, kun hänen syyllisyyttään ei ole sitä ennen laillisesti näytetty toteen. Tämä kysymys on jatkoa 19.9.2018 annettuun tuomioon Milev (
5
) johtaneelle asialle.
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
A
Ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehty yleissopimus
5.
Ihmisoikeuksien ja perusvapauksien suojaamiseksi tehdyn yleissopimuksen (
6
) 6 artiklan, jonka otsikko on ”Oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin”, 2 kappaleessa määrätään seuraavaa:
”Jokaista rikoksesta syytettyä on pidettävä syyttömänä, kunnes hänen syyllisyytensä on laillisesti näytetty toteen.”
B
Unionin oikeus
1. Perusoikeuskirja
6.
Perusoikeuskirjan 48 artiklassa, jonka otsikko on ”Syyttömyysolettama ja oikeus puolustuksekseen”, määrätään seuraavaa:
”1.   Jokaista syytettyä on pidettävä syyttömänä, kunnes hänen syyllisyytensä on laillisesti näytetty toteen.
2.   Jokaiselle syytetylle taataan oikeus puolustukseen.”
2. Direktiivi 2016/343
7.
Direktiivin 2016/343 1 artiklan mukaan direktiivissä säädetään vähimmäissäännöistä, jotka koskevat yhtäältä tiettyjä syyttömyysolettamaan liittyviä näkökohtia ja toisaalta oikeutta olla läsnä oikeudenkäynnissä.
8.
Direktiivin 9, 10, 16, 17, 47 ja 48 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(9)
Tämän direktiivin tarkoituksena on lujittaa oikeutta oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin rikosoikeudellisissa menettelyissä vahvistamalla yhteiset vähimmäissäännöt, jotka koskevat tiettyjä syyttömyysolettamaan liittyviä näkökohtia ja oikeutta olla läsnä oikeudenkäynnissä.
(10)
Koska tällä direktiivillä vahvistetaan epäiltyjen ja syytettyjen prosessuaalisten oikeuksien suojaa koskevia yhteisiä vähimmäissääntöjä, sen tavoitteena on lujittaa jäsenvaltioiden luottamusta toistensa rikosoikeudellisiin järjestelmiin ja siten helpottaa rikosasioissa annettujen päätösten vastavuoroista tunnustamista. – –
– –
(16)
Syyttömyysolettamaa loukattaisiin, jos viranomaisen julkisissa lausumissa tai muissa kuin syyllisyyttä koskevissa oikeusviranomaisen päätöksissä viitattaisiin epäiltyyn tai syytettyyn syyllisenä, vaikka kyseisen henkilön syyllisyyttä ei ole laillisesti näytetty toteen. Tällaisissa lausumissa ja oikeusviranomaisten päätöksissä ei saisi antaa ymmärtää, että henkilö on syyllinen. – –
(17)
’Viranomaisen julkisen lausuman’ olisi katsottava tarkoittavan kaikkia lausumia, joissa viitataan rikokseen ja jotka antaa joko kyseistä rikosta koskevaan rikosoikeudelliseen menettelyyn osallistuva viranomainen, kuten oikeusviranomainen, poliisi tai muu lainvalvontaviranomainen, tai jokin muu viranomainen, kuten ministeri tai muu virkamies, ottaen huomioon, että tämä ei vaikuta koskemattomuutta koskevan kansallisen lainsäädännön soveltamiseen.
– –
(47)
Tässä direktiivissä kunnioitetaan perusoikeuskirjassa ja Euroopan ihmisoikeussopimuksessa tunnustettuja perusoikeuksia ja periaatteita, joihin kuuluvat muun muassa – – oikeus oikeudenmukaiseen oikeudenkäyntiin, syyttömyysolettama ja oikeus puolustukseen. – –
(48)
Koska tässä direktiivissä säädetään vähimmäissäännöistä, jäsenvaltioiden olisi voitava laajentaa tässä direktiivissä säädettyjä oikeuksia suojan tason parantamiseksi. Jäsenvaltioiden myöntämän suojan taso ei saisi milloinkaan alittaa perusoikeuskirjassa tai Euroopan ihmisoikeussopimuksessa määrättyjä vaatimuksia, sellaisena kuin unionin tuomioistuin ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuin niitä tulkitsevat.”
9.
Direktiivin 2016/343 2 artiklassa, jonka otsikko on ”Soveltamisala”, säädetään seuraavaa:
”Tätä direktiiviä sovelletaan luonnollisiin henkilöihin, jotka ovat epäiltynä tai syytettynä rikosoikeudellisissa menettelyissä. Sitä sovelletaan rikosoikeudellisen menettelyn kaikissa vaiheissa siitä hetkestä, kun henkilöä epäillään tai syytetään rikoksesta tai väitetystä rikoksesta, kunnes on lopullisesti ratkaistu kysymys siitä, onko epäilty tai syytetty tehnyt rikoksen, ja tästä päätöksestä on tullut lopullinen.”
10.
Direktiivin 3 artiklassa vahvistetaan oikeus syyttömyysolettamaan. Siinä säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltioiden on varmistettava, että epäiltyä tai syytettyä kohdellaan syyttömänä, kunnes hänen syyllisyytensä on laillisesti näytetty toteen.”
11.
Direktiivin 4–7 artiklassa säännellään syyttömyysolettamaa koskevan oikeuden tiettyjä näkökohtia.
12.
Erityisesti direktiivin 2016/343 4 artiklassa, jonka tulkintaa nyt pyydetään ja jonka otsikko on ”Julkiset viittaukset syyllisyyteen”, säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen varmistamiseksi, että viranomaisen julkisissa lausumissa ja muissa kuin syyllisyyttä koskevissa oikeusviranomaisten päätöksissä ei viitata epäiltyyn tai syytettyyn syyllisenä, niin kauan kuin hänen syyllisyyttään ei ole laillisesti näytetty toteen. Tämä ei vaikuta syyttäjän toimiin, joiden tavoitteena on näyttää toteen epäillyn tai syytetyn syyllisyys, eikä menettelyyn liittyviin ennakollisiin päätöksiin, joita oikeusviranomaiset tai muut toimivaltaiset viranomaiset tekevät ja jotka perustuvat epäilyihin tai syyllisyyttä tukevaan näyttöön.
2.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, että käytettävissä ovat tämän direktiivin ja erityisesti 10 artiklan mukaisesti asianmukaiset toimenpiteet, jos tämän artiklan 1 kohdassa säädettyä velvoitetta olla viittaamatta epäiltyyn tai syytettyyn syyllisenä rikotaan.
3.   Edellä 1 kohdassa säädetty velvoite olla viittaamatta epäiltyyn tai syytettyyn syyllisenä ei estä viranomaisia levittämästä julkisuuteen tietoja rikosoikeudellisista menettelyistä, kun se on ehdottoman välttämätöntä rikostutkintaan liittyvistä syistä tai yleisen edun vuoksi.”
C
Bulgarian lainsäädäntö
13.
Perustuslain (Konstitutsiya) 31 §:n 3 momentissa sekä rikosprosessilain (nakazatelno protsesualen kodeks, jäljempänä NPK) 16 §:ssä säädetään, että syytettyä kohdellaan syyttömänä, kunnes toisin on todettu lainvoimaisella tuomiolla.
14.
NPK:n 381 §:n 1 ja 6 momentin mukaan syytetty voi myöntää syyllisyytensä ja tehdä oikeudenkäyntiasiamiehensä välityksellä sopimuksen syyttäjän kanssa, kun tutkinta on päättynyt.
15.
NPK:n 381 §:n 5 momentin 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Sopimus on tehtävä kirjallisesti ja siinä on oltava tunnustus, joka koskee seuraavia kysymyksiä:
1.
onko tehty teko, onko syytetty tehnyt teon, voidaanko teko lukea syytetyn syyksi, onko teko rikos ja miten teko luokitellaan oikeudellisesti?”
16.
NPK:n 381 §:n 7 momentissa säädetään, että ”kun menettely koskee useita henkilöitä – –, osa heistä voi tehdä sopimuksen – –”.
17.
NPK:n 382 §:n 5 momentissa säädetään seuraavaa:
”Tuomioistuin voi tehdä sopimusta koskevia muutosehdotuksia, joita käsitellään syyttäjän ja syytettyjen oikeudenkäyntiasiamiesten kanssa. Viimeisenä kuullaan syytettyä.”
18.
NPK:n 382 §:n 7 momentin mukaan tuomioistuin vahvistaa sopimuksen, jos se ei ole lain tai hyvän tavan vastainen.
19.
NPK:n 383 §:n 1 momentin mukaan sopimuksella on samat vaikutukset kuin lainvoimaisella tuomiolla.
20.
On vielä todettava, että väestörekisteristä annetun lain (zakon za grazhdanskata registratsia) (
7
) 12–14 §:n mukaan Bulgarian kansalaisilla on kolme nimeä eli etunimi, patronyymi ja sukunimi. Väestörekisteristä annetun lain 11 §:n 1 momentin mukaan heillä on myös kansallinen henkilötunnus, joka on hallinnollinen tunnus, jolla kyseinen henkilö voidaan tunnistaa ilman epäselvyyttä.
III Pääasian tosiseikat, ennakkoratkaisukysymys ja asian käsittely unionin tuomioistuimessa
21.
Käsiteltävä asia liittyy kuutta henkilöä eli AH:ta, PB:tä, CX:ää, KM:ää, PH:ta ja MH:ta vastaan käytävään rikosoikeudelliseen menettelyyn. Heitä syytetään rikoslain (nakazatelen kodeks, jäljempänä NK) 321 §:n 2 momentin ja 3 momentin 2 kohdan perusteella siitä, että heidän oletetaan kuuluneen järjestäytyneeseen rikollisryhmään. Ryhmä oli toiminut vuoden 2014 marraskuusta vuoden 2015 marraskuuhun Sofiassa (Bulgaria). Syytekirjelmän mukaan nämä kuusi henkilöä ovat jakaneet keskenään tehtävät tarkoituksenaan hankkia taloudellista hyötyä valmistamalla väärennettyjä virallisia asiakirjoja eli henkilötodistuksia tai moottorikäyttöisten ajoneuvojen kuljettamiseen vaadittavia ajokortteja tai väärentämällä niiden sisältöä.
22.
Näistä henkilöistä vain MH ilmoitti haluavansa tehdä syyllisyyden myöntämistä koskevan sopimuksen saadakseen lievemmän rangaistuksen.
23.
Muut viisi syytettyä suostuivat siihen, että MH tekee sopimuksen, mutta he ilmoittivat nimenomaisesti, ettei tämä kuitenkaan merkitse, että he myöntäisivät syyllisyytensä ja luopuisivat oikeudestaan kiistää syyte.
24.
Syyttäjän ja MH:n sopimuksessa todetaan, että viimeksi mainittu myöntää syyllistyneensä seuraavaan tekoon: ”vuoden 2014 marraskuusta 26.11.2015 saakka Sofiassa ja Pavlikenissa [Bulgaria] osallistuminen järjestäytyneeseen rikollisryhmään eli yli kolmen hengen pysyvään ja rakenteeltaan jäsentyneeseen yhteenliittymään [viiden muun syytetyn nimet ja kansalliset henkilötunnukset] kanssa [NK:n 308 §:n 2 ja 7 momentissa ja 321 §:n 2 momentissa ja 3 momentin 2 kohdassa tarkoitetun] rikoksen tekemiseksi”. (
8
) Sopimuksen sanamuodosta ilmenee, että kaikki syytetyt yksilöidään samalla tavalla eli kolmella nimellään ja kansallisella henkilötunnuksellaan. Ainoa ero on, että MH:n osalta tunnistetietoina esitetään myös syntymäaika ja ‑paikka, osoite, kansalaisuus, etninen alkuperä, siviilisääty ja rikosrekisteritiedot.
25.
Syyttäjän ja MH:n sopimus saatettiin kansallisten menettelysääntöjen mukaisesti vahvistettavaksi ennakkoratkaisua pyytäneeseen tuomioistuimeen, jolla on toimivalta tehdä siihen muutoksia.
26.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii tässä yhteydessä, onko direktiivin 2016/343 4 artiklan 1 kohdan mukaista, että viisi muuta henkilöä, jotka eivät ole kyseisen sopimuksen osapuolia ja joita koskevat syytteet käsitellään tavanomaisessa rikosoikeudenkäynnissä, mainitaan tässä sopimuksessa selvästi ja nimenomaisesti kyseisen järjestäytyneen rikollisryhmän jäseninä ja yksilöidään heidän kolmella nimellään ja kansallisella henkilötunnuksellaan.
27.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa, että vakiintuneen kansallisen oikeuskäytännön mukaan syyllisyyden myöntämistä koskevan sopimuksen tekstin on vastattava täysin syytekirjelmän tekstiä, jossa mainitaan kaikki syytetyt rikoskumppaneina. Tästä seuraa, että heidät on mainittava rikoskumppaneina syyttäjän ja MH:n sopimuksessa. Rikoskumppaneiden mainitsemisella voi lisäksi olla suuri merkitys kyseisen rikoksen tunnusmerkistön täyttymisen kannalta, koska järjestäytynyt rikollisryhmä muodostuu vain, jos siihen osallistuu vähintään kolme henkilöä.
28.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa kuitenkin, että direktiivin 2016/343 4 artiklan 1 kohdassa kielletään oikeusviranomaista viittaamasta syytettyyn syyllisenä muussa kuin tämän syyllisyyttä koskevassa päätöksessä. Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan kansallisen oikeuskäytännön, jonka mukaan muut syytetyt on mainittava sopimuksessa kyseiseen rikokseen osallistuneina rikoskumppaneina, ja unionin lainsäätäjän säätämän velvollisuuden, jonka mukaan viimeksi mainittuihin ei saa viitata syyllisinä, välillä on siis ristiriita.
29.
Spetsializiran nakazatelen sad on näin ollen päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Onko kansallinen oikeuskäytäntö, jossa edellytetään, että (rikosoikeudenkäynnin yhteydessä tehdyn) sopimuksen tekstissä mainitaan rikoksen tekijöinä sen syytetyn lisäksi, joka on myöntänyt syyllistyneensä kyseiseen rikokseen ja tehnyt tämän sopimuksen, myös muita syytettyjä eli rikoskumppaneita, jotka eivät ole tehneet kyseistä sopimusta eivätkä myöntäneet syyllisyyttään ja joiden osalta asian käsittely jatkuu tavanomaisessa rikosoikeudenkäynnissä mutta jotka ovat hyväksyneet sen, että ensin mainittu syytetty tekee kyseisen sopimuksen, direktiivin 2016/343 4 artiklan 1 kohdan ensimmäisen virkkeen, luettuna yhdessä direktiivin johdanto-osan 16 perustelukappaleen ensimmäisen virkkeen ja 17 perustelukappaleen kanssa, mukainen?”
30.
Saksan ja Italian hallitukset sekä Euroopan komissio ovat esittäneet kirjallisia huomautuksia ja Italian hallitusta lukuun ottamatta suullisia huomautuksia.
IV Asian tarkastelu
A
Direktiivin 2016/343 sovellettavuutta koskeva alustava huomautus
31.
Unionin tuomioistuimessa käydyn keskustelun johdosta katson, että ennakkoratkaisukysymyksen tutkiminen edellyttää, että on esitettävä direktiivin 2016/343 ja erityisesti sen 4 artiklan henkilöllistä ja aineellista soveltamista koskeva alustava huomautus. (
9
)
32.
On todettava ensinnäkin, että AH:n, PB:n, CX:n, KM:n ja PH:n tilanne kuuluu kiistattomasti direktiivin soveltamisalaan.
33.
Direktiivin 2016/343 soveltamisala määritellään sen 2 artiklassa. Tämän säännöksen mukaan direktiiviä sovelletaan luonnollisiin henkilöihin, jotka ovat epäiltynä tai syytettynä rikosoikeudellisessa menettelyssä, tämän menettelyn kaikissa vaiheissa siitä hetkestä, kun henkilöä epäillään tai syytetään rikoksesta, kunnes on lopullisesti ratkaistu kysymys siitä, onko epäilty tai syytetty tehnyt rikoksen, ja tästä päätöksestä on tullut lopullinen.
34.
Pääasiassa on kiistatonta, että nämä viisi henkilöä ovat syytettyinä rikoksesta ja ettei heidän syyllisyyttään ole vielä laillisesti näytetty toteen.
35.
Toiseksi on todettava, että riidanalaisia mainintoja, jotka koskevat AH:n, PB:n, CX:n, KM:n ja PH:n osallisuutta kyseessä olevaan rikokseen, voidaan tarkastella direktiivin 2016/343 4 artiklan 1 kohdan kannalta, kun otetaan huomioon syyttäjän ja MH:n sopimuksen luonne ja ulottuvuus.
36.
Sopimus nimittäin on näiden viiden muun henkilön kannalta oikeusviranomaisen päätös, joka tässä säännöksessä tarkoitetuin tavoin ei koske heidän syyllisyyttään.
37.
Yhtäältä on todettava, että syyllisyyden myöntämistä koskeva sopimus on oikeusviranomaisen päätös, joka sisältyy siihen, mitä kutsutaan yleisesti rikosasian sovintoratkaisuksi. (
10
)
38.
Sopimus, jossa syytetty myöntää syyllisyytensä rikokseen usein sitä vastaan, että rangaistusta lievennetään, tehdään syyttäjäviranomaisen kanssa ja tässä tapauksessa syyttäjän kanssa, ennen kuin toimivaltainen oikeusviranomainen vahvistaa sen istunnossa.
39.
Syyllisyyden myöntämistä koskeva sopimus on siis luonteeltaan lainkäyttöä, koska sen tekeminen edellyttää nopeutetussa menettelyssä tuomiovaltaa käyttävän, pääasiakysymyksen osalta toimivaltaisen tuomioistuimen toimenpidettä.
40.
Käsiteltävässä asiassa NPK:n 381–384 §:stä ilmenee, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on lausuttava syyttäjän ja MH:n sopimuksesta istunnossa, jossa viimeksi mainitun on kansallisessa lainsäädännössä säädetyn nimenomaisen vaatimuksen mukaan oltava läsnä. Tämän tuomioistuimen on tällöin varmistettava, onko syyllisyyden myöntämistä koskevaa sopimusta tehtäessä noudatettu sovellettavia menettelysääntöjä ja aineellisia sääntöjä ja onko syytetty tehnyt sopimuksen vapaasta tahdostaan ja asiaan perehtyneenä. Ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle on nimenomaisesti annettu toimivalta ehdottaa muutoksia sopimuksessa käytettyyn sanamuotoon, ja se on sitä paitsi esittänyt ennakkoratkaisukysymyksensä juuri tässä yhteydessä.
41.
Syyttäjän ja MH:n sopimus johtaa siis siihen, että yksinkertaistetun tuomioistuinkäsittelyn päätteeksi lausutaan paitsi rikoksen oikeudellisesta luonnehdinnasta myös MH:n rikosoikeudellisesta vastuusta ja hänelle määrättävästä rangaistuksesta. Tämä sopimus, sellaisena kuin ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin vahvistaa sen, on oikeudellisesti sitova, ja kuten NPK:n 383 §:stä ilmenee, sillä on oikeusvoimaisen tuomion vaikutukset. Täytäntöönpanokelpoisuus ja oikeusvoima ovat kaksi ominaisuutta, jotka ovat tunnusomaisia jokaiselle tuomioistuinratkaisulle.
42.
Kun nämä seikat otetaan huomioon, ei käsitykseni mukaan ole mitään epäilyä siitä, että syyttäjän ja MH:n sopimus on rangaistusvallan ilmaus ja että sen välityksellä annetaan oikeusviranomaisen päätös syytteen kohteena olevista teoista sekä MH:n syyllisyydestä.
43.
Toisaalta on todettava, että sopimus on oikeusviranomaisen päätös, joka ei koske AH:n, PB:n, CX:n, KM:n ja PH:n syyllisyyttä.
44.
Direktiivin 2016/343 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitettua käsitettä ”muut kuin syyllisyyttä koskevat oikeusviranomaisten päätökset” on tulkittava niin, että taataan tämän säännöksen tehokas vaikutus ja erityisesti varmistetaan niiden oikeuksien konkreettinen ja tehokas noudattaminen, joita syytetyillä on siihen, ettei heihin viitata syyllisinä, niin kauan kuin heidän syyllisyyttään ei ole laillisesti näytetty toteen.
45.
Syyttäjän ja MH:n sopimus kylläkin on NPK:n 381 §:n 7 momentissa sallituin tavoin tehty rikosoikeudellisessa menettelyssä, jossa on osallisina useita henkilöitä. Sopimus koskee kuitenkin aineellisesti vain sen henkilön syyllisyyttä, joka on myöntänyt syyllisyytensä ja on sopimuksen osapuoli. Muut syytetyt, jotka eivät ole sopimuksen osapuolia, eivät ole luopuneet mistään prosessuaalisista oikeuksistaan, joihin kuuluu heidän oikeutensa syyttömyysolettamaan. Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee siten, että huolimatta ”menettelyllisestä suostumuksesta”, jonka viisi muuta syytettyä ovat antaneet tällaiselle rikosasian sovintoratkaisulle, he ovat nimenomaisesti ilmoittaneet, etteivät he myönnä syyllisyyttään eivätkä luovu oikeudestaan kiistää syyte.
46.
Tämän vuoksi en yhdy Saksan hallituksen tältä osin esiin tuomiin epäilyihin.
47.
Saksan hallitus katsoo, että vaikka syyttäjän ja MH:n sopimus ei koske muiden erikseen syytteessä olevien henkilöiden syyllisyyttä, se on siitä huolimatta oikeusviranomaisen päätös, joka koskee MH:n syyllisyyttä, minkä vuoksi sitä on pidettävä syyllisyyttä koskevana päätöksenä näiden muiden henkilöiden osalta.
48.
Käsitykseni mukaan tämä tulkinta on liian muodollinen ja vie direktiivin 2016/343 4 artiklan 1 kohdassa säädetyiltä takeilta kaiken tehokkaan vaikutuksen.
49.
Tulkinta on lisäksi Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännön vastainen. Kuten totean jäljempänä asian tarkastelussa, Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on nimittäin katsonut, että oikeutta syyttömyysolettamaan sovelletaan myös silloin, kun tuomioistuinratkaisu, joka on annettu sellaisen menettelyn päätteeksi, joka ei kohdistu suoraan valittajaan syytettynä mutta joka kuitenkin koskee tätä vastaan käynnissä olevaa rikosoikeudellista menettelyä ja liittyy tähän menettelyyn, merkitsee hänen syyllisyytensä ennenaikaista arviointia. (
11
)
50.
Näin ollen on katsottava, että syyttäjän ja MH:n sopimus on AH:n, PB:n, CX:n, KM:n ja PH:n osalta direktiivin 2016/343 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitettu oikeusviranomaisen päätös, joka ei koske heidän syyllisyyttään. He voivat siis vedota heille tässä säännöksessä annettuihin oikeuksiin.
B
Ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelu
51.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin kysyy ennakkoratkaisukysymyksellään unionin tuomioistuimelta pääasiallisesti, onko direktiivin 2016/343 4 artiklan 1 kohta rikosoikeudellisessa menettelyssä, joka on pantu vireille useita henkilöitä vastaan heidän yhdessä tekemästään rikoksesta, esteenä kansalliselle menettelysäännölle, jonka mukaan syyllisyyden myöntämistä koskevassa sopimuksessa, jonka yksi näistä henkilöistä on tehnyt, on mainittava muiden erikseen syytteessä olevien henkilöiden osallistuminen rikokseen ja yksilöitävä heidät heidän nimillään ja kansallisella henkilötunnuksellaan.
52.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii toisin sanoen, miten tällainen sopimus on muotoiltava, jotta sillä ei loukattaisi erillisessä menettelyssä syytettyinä olevien oikeutta syyttömyysolettamaan ja erityisesti heidän oikeuttaan siihen, ettei oikeusviranomaisen päätöksessä viitata heihin syyllisinä jo ennen kuin heidän syyllisyytensä on ensin laillisesti näytetty toteen.
53.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin on törmännyt erityiseen vaikeuteen, joka johtuu kyseessä olevan rikoksen luonteesta.
54.
Muistutan, että NK:n 321 §:n 2 momentin ja 3 momentin 2 kohdassa tarkoitetusta ”järjestäytyneeseen rikollisryhmään” kuulumisesta on syytteessä kuusi henkilöä. Järjestäytyneeseen rikollisryhmään kuuluminen on luonteenomaisesti kollektiivinen rikos samalla tavoin kuin yhteenliittäytyminen rikosten tekemiseksi, jolla osallistuminen kriminalisoidaan yleisesti. Kuten sana ”ryhmä” osoittaa, rikoksen tunnusmerkistö täyttyy siis vain, jos rikoksen tekemiseen on osallistunut useita tekijöitä. (
12
) Oikeusopissa heidät luokitellaan perinteisesti rikoskumppaneiksi. Kaikki osallistuvat saman rikoksen tekemiseen ja heidän toimintansa liittyvät toisiinsa tiiviisti. Jos rikoskumppaneiden kesken vallitsee yhteisvastuu heidän tehdessään rikoksen, olisi loogista, että tämä yhteisvastuu ilmenee myös heihin sovellettavassa menettelyssä. (
13
) Kumppanuudelle ominaisella keskinäisellä riippuvuudella on seurauksia, ja näin on sitäkin suuremmalla syyllä silloin, kun rikoskumppaneita ei tuomita yhdessä. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa siten, että kun yksi rikoskumppaneista on tehnyt syyllisyyden myöntämistä koskevan sopimuksen, tämä keskinäinen riippuvuus voi edellyttää, että muut rikoskumppanit yksilöidään syyksi luetun teon oikeudellisen luonnehdinnan ja asianomaisen henkilön rikosoikeudellisen vastuun määrittämiseksi. Tällainen vaatimus voi kuitenkin vaikuttaa rikoskumppaneiden menettelyllisiin takeisiin ja erityisesti syyttömyysolettamaa koskevaan oikeuteen, joka viimeksi mainituilla on.
55.
Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on tuomiossa Navalnyi ja Ofitserov v. Venäjä siten esittänyt merkittäviä varaumia, kun oikeusviranomainen päättää kanssasyytettyjen osalta käsitellä rikosasian erillisissä oikeudenkäynneissä, vaikka syytteiden luonne edellyttää, että kunkin syytetyn oikeudellisen vastuun määrittämiseksi on näytettävä toteen muiden syytettyjen osallistuminen rikokseen. (
14
)
56.
Se on näin ollen muotoillut täsmälliset vaatimukset Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 2 kappaleessa vahvistetun syyttömyysolettamaa koskevan oikeuden noudattamiseksi, kun oikeusviranomainen päättää käsitellä asiat erillisissä oikeudenkäynneissä sen johdosta, että yksi syytetyistä on tehnyt syyllisyyden myöntämistä koskevan sopimuksen.
57.
Oikeusviranomaisen on yhtäältä ennen tällaisen päätöksen tekemistä tutkittava huolellisesti kaikkia vastakkaisia intressejä ja annettava kanssasyytetyille mahdollisuus riitauttaa päätös. (
15
)
58.
Toisaalta oikeusviranomaisen on annettava syyllisyyden myöntämistä koskevassa menettelyssä kaksi taetta, joita Euroopan ihmisoikeustuomioistuin pitää olennaisina sen mahdollistamiseksi, että kanssasyytetyt saavat heitä vastaan vireillä olevissa menettelyissä oikeudenmukaisen oikeudenkäynnin. (
16
)
59.
Oikeusviranomainen on ensinnäkin velvollinen olemaan pitämättä oikeusvoimaisina tosiseikkoja, jotka on myönnetty oikeudenkäynnissä, jonka asianosaisina kanssasyytetyt eivät olleet, koska näiden tosiseikkojen toteaminen rajoittuu vain kyseiseen oikeudenkäyntiin.
60.
Toiseksi oikeusviranomaisen on pidätyttävä esittämästä mitään mainintoja tai lausumia, jotka saattavat vaarantaa viimeksi mainittuihin erillisessä oikeudenkäynnissä kohdistettujen syytteiden oikeudenmukaisen tutkimisen ja erityisesti loukata heidän oikeuttaan syyttömyysolettamaan.
61.
Käsiteltävä ennakkoratkaisukysymys koskee viimeksi mainittua seikkaa ja erityisesti yksityiskohtaisia sääntöjä, jotka koskevat sitä, miten AH, PB, CX, KM ja PH yksilöidään syyttäjän ja MH:n sopimuksessa ja miten siinä mainitaan heidät rikokseen osallistuneina.
1. Direktiivin 2016/343 4 artiklan säännökset
62.
Direktiivin 2016/343 4 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet erityisesti sen varmistamiseksi, että muissa kuin syyllisyyttä koskevissa oikeusviranomaisten päätöksissä ei viitata epäiltyyn tai syytettyyn syyllisenä, niin kauan kuin hänen syyllisyyttään ei ole laillisesti näytetty toteen.
63.
Direktiivin 4 artiklan 2 kohdassa säädetään lisäksi, että jäsenvaltioiden on varmistettava, että käytettävissä ovat asianmukaiset toimenpiteet, jos tätä velvoitetta rikotaan.
64.
Direktiivin 2016/343 4 artiklan 1 ja 2 kohdan säännöksissä ei siis mainita mitään toimenpiteistä, jotka toimivaltaisten kansallisten viranomaisten on konkreettisesti toteutettava taatakseen, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa kunnioitetaan erikseen syytteessä olevien oikeutta syyttömyysolettamaan. Myöskään mikään muu direktiivin säännös ei ole relevantti. (
17
) Ainoastaan direktiivin johdanto-osan 16 perustelukappaleessa, johon ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa nimenomaisesti, todetaan, ettei oikeusviranomaisten päätöksissä saisi antaa ymmärtää, että henkilöt ovat syyllisiä.
65.
Direktiivin 2016/43 1 artiklasta mutta myös sen johdanto-osan 10 ja 48 perustelukappaleesta ilmenee, että säännöt, joilla pyritään estämään ja korjaamaan kaikki julkiset viittaukset syyllisyyteen, ovat vähimmäissääntöjä, ja direktiivin 4 artiklan 1 ja 2 kohdan mukaan jäsenvaltioita kehotetaan toteuttamaan tähän tarkoitukseen ”tarvittavat” tai ”asianmukaiset” toimenpiteet.
66.
Unionin lainsäätäjä jättää siis jäsenvaltioiden tehtäväksi määrittää näiden toimenpiteiden konkreettinen luonne ja ulottuvuus kansallisen oikeusjärjestyksensä erityispiirteiden mukaisesti. Unionin tuomioistuin on näin ollen tunnustanut nimenomaisesti, ettei direktiivi ole täydellinen ja kattava säädös, jonka tavoitteena on vahvistaa kaikki oikeusviranomaisen päätöksen – kuten tutkintavankeuteen määräämistä koskevan päätöksen – tekemisen edellytykset. (
18
) On selvää, että tätä toteamusta voidaan soveltaa, kun on kysymys syyllisyyden myöntämistä koskevan sopimuksen kaltaisen oikeusviranomaisen päätöksen tekemisen edellytyksistä.
67.
Harkintavalta, jota jäsenvaltioilla on tässä yhteydessä, on kuitenkin rajallista. Jäsenvaltioiden on nimittäin kunnioitettava perusoikeuskirjassa ja Euroopan ihmisoikeussopimuksessa tunnustettuja perusoikeuksia ja periaatteita, kuten sitä paitsi ilmenee direktiivin 2016/343 johdanto-osan 47 perustelukappaleesta, ja toteutettujen toimenpiteiden on erityisesti mahdollistettava kaikkien syyttömyysolettamaa koskevaan oikeuteen kohdistuvien loukkausten estäminen ja korjaaminen.
68.
Direktiivin 2016/343 4 artiklan 1 kohtaa on siis lähtökohtaisesti tulkittava ottamalla huomioon perusoikeuskirjan 48 artiklan mukainen suojan taso. (
19
) On kuitenkin todettava, ettei sen enempää tämän määräyksen kuin unionin tuomioistuimen oikeuskäytännön perusteella voida määrittää niiden toimenpiteiden luonnetta ja ulottuvuutta, joita toimivaltaisten kansallisten viranomaisten on toteutettava.
69.
Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen käsiteltävänä on sitä vastoin ollut suuri määrä oikeustapauksia, joista ilmenevistä periaatteista on tässä yhteydessä syytä esittää yhteenveto.
70.
Kuten perusoikeuskirjan selityksistä (
20
) ilmenee, perusoikeuskirjan 48 artiklan 1 kohdassa vahvistettu oikeus syyttömyysolettamaan vastaa Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 2 kappaletta. Jotta varmistettaisiin tarvittava johdonmukaisuus perusoikeuskirjan ja Euroopan ihmisoikeussopimuksen välillä, unionin lainsäätäjä on määrännyt säännöstä, jonka mukaan tällä oikeudella on sama merkitys ja ulottuvuus kuin sille annetaan Euroopan ihmisoikeussopimuksessa. (
21
)
71.
Komission direktiiviehdotuksesta (
22
) ilmenee lisäksi, että unionin lainsäätäjä on aikonut vahvistaa syyttömyysolettamaa koskevan oikeuden tehokasta soveltamista ja taata sen rikosoikeudellisissa menettelyissä niin, että Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 2 kappaleen noudattamista koskeva Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntö sisällytetään unionin oikeuteen. (
23
) Unionin lainsäätäjä on selvästi ilmaissut tahtonsa edistää perusoikeuskirjan 6, 47 ja 48 artiklan soveltamista Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan mukaisesti, sellaisena kuin Euroopan ihmisoikeustuomioistuin sitä tulkitsee.
72.
Direktiivin 2016/343 3 artiklassa vahvistetaan siten oikeus syyttömyysolettamaan niin, että käytetään samaa sanamuotoa kuin Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 2 kappaleessa.
73.
Direktiivin 4–7 artiklassa puolestaan säännellään tiettyjä syyttömyysolettamaa koskevaan oikeuteen liittyviä näkökohtia, sellaisina kuin nämä on kehitetty Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännössä.
74.
Unionin lainsäätäjä ilmaisee näin ollen direktiivin 4 artiklan 1 kohdassa erään niistä tärkeimmistä vaatimuksista, joita Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on vuodesta 1983 lähtien asettanut taatakseen syyttömyysolettamaa koskevan oikeuden kunnioittamisen, eli henkilön oikeuden siihen, ettei julkisessa lausumassa ja oikeusviranomaisten päätöksessä viitata häneen syyllisenä, ennen kuin lopullinen tuomio on annettu. (
24
)
75.
Tässä säännöksessä asetetaan vähimmäissääntö, eikä se siis voi unionin oikeuden nykytilassa antaa suojaa, joka olisi laajempaa kuin Euroopan ihmisoikeussopimuksessa annettava suoja. (
25
)
76.
Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännöllä on siis merkitystä tulkittaessa perusoikeuskirjan 48 artiklassa vahvistettua oikeutta syyttömyysolettamaan ja erityisesti erästä niistä tähän oikeuteen liittyvistä näkökohdista, joita tarkoitetaan direktiivin 2016/343 4 artiklan 1 kohdassa. Tässä oikeuskäytännössä esitetään nimittäin erittäin hyödyllisiä toteamuksia toimenpiteistä, joita kansallisten viranomaisten on toteutettava taatakseen, ettei päätöksen perusteluissa tai siinä käytetyssä sanamuodossa loukata erikseen syytteessä olevien henkilöiden oikeutta syyttömyysolettamaan.
2. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntö, joka koskee oikeutta syyttömyysolettamaan, kun asia käsitellään kanssasyytettyjen osalta erillisissä oikeudenkäynneissä
77.
Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 2 kappaleen mukaan ”jokaista rikoksesta syytettyä on pidettävä syyttömänä, kunnes hänen syyllisyytensä on laillisesti näytetty toteen”. (
26
)
78.
Euroopan ihmisoikeustuomioistuin muistuttaa tuomiossa Karaman v. Saksa, että syyttömyysolettama on yksi Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 1 kappaleessa edellytetyn oikeudenmukaisen rikosoikeudenkäynnin osa. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen mukaan tätä olettamaa loukataan, jos pääasiaa käsittelevä tuomioistuin ilmaisee päätöksessään ennenaikaisesti käsityksen, jonka mukaan syytetty on syyllinen, vaikka hänen syyllisyyttään ei sitä ennen ole laillisesti näytetty toteen. Tähän riittää ilman muodollista toteamustakin, että perusteluissa annetaan ymmärtää, että tuomioistuin pitää syytettyä syyllisenä. (
27
)
79.
Arvioidessaan, loukataanko tällä perustelulla oikeutta syyttömyysolettamaan, Euroopan ihmisoikeustuomioistuin antaa ”ratkaisevan” merkityksen oikeusviranomaisen valitsemille ilmaisuille. (
28
) Se ottaa huomioon myös nimenomaiset olosuhteet, joissa ilmaisut on muotoiltu, ja erityisesti menettelyn luonteen ja syytettyä tai syytettyjä vastaan esitettyjen syytteiden luonteen. (
29
) Näiden tekijöiden perusteella pystytään nimittäin arvioimaan, missä määrin oikeusviranomaisen täytyy mainita kaikkien rikoksen tekemiseen mahdollisesti osallistuneiden henkilöiden konkreettinen rooli ja tarkoitukset. (
30
)
80.
Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on tuomiossa Karaman v. Saksa (
31
) siten myöntänyt, että ”monitahoisissa rikosoikeudellisissa menettelyissä, joissa on useita epäiltyjä, joita vastaan ei voida käydä oikeutta yhdessä, saattaa olla välttämätöntä, että asian ratkaisevan tuomioistuimen on syytettyjen syyllisyyden arvioimiseksi mainittava sellaisten kolmansien osallistuminen, joita vastaan saatetaan myöhemmin käydä oikeutta erikseen”. (
32
) Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on tähdentänyt, että tässä tilanteessa ”rikostuomioistuinten on todettava asian tosiseikat, jotka ovat merkityksellisiä, jotta syytetyn oikeudellista vastuuta analysoitaisiin mahdollisimman oikein ja täsmällisesti, eivätkä ne voi esittää todettuja tosiseikkoja ikään kuin ne olisivat pelkkiä väitteitä tai epäilyjä”. (
33
) Se on katsonut, että ”tämä koskee myös kolmansien osallistumista koskevia tosiseikkoja”. (
34
)
81.
Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on kuitenkin lieventänyt toteamustaan täsmentämällä, että ”jos tällaisia tosiseikkoja – – on esitettävä, tuomioistuimen pitäisi välttää antamasta enempää tietoja kuin on välttämätöntä siinä käytävässä oikeudenkäynnissä syytteessä olevien henkilöiden oikeudellisen vastuun arvioimiseksi”. (
35
)
82.
Kyseisessä asiassa annetussa tuomiossa mainittiin useaan kertaan paitsi valittajan sukunimi ja kaikki etunimet myös hänen roolinsa petoksessa. Valittajan yksilöintitietojen perässä oli kuitenkin maininta ”erikseen syytteessä”.
83.
Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oli arvioitava, olivatko tämän tuomion perustelut omiaan herättämään kysymyksiä siitä, oliko olemassa ennenaikainen tuomio valittajan syyllisyydestä, ja siis vaarantamaan valittajaa vastaan esitettyjen syytteiden oikeudenmukaisen tutkinnan Saksassa ja/tai Turkissa käytävässä erillisessä oikeudenkäynnissä.
84.
Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen käsityksen mukaan oikeutta syyttömyysolettamaan ei ollut loukattu. Se totesi, että tuomioistuimen oli kyseiseen tuomioon johtaneessa asiassa syytteessä olleen henkilön vastuun asteen arvioimiseksi määritettävä, ”kuka oli laatinut suunnitelman – – varojen väärinkäytöstä, ja tämän perusteella määritettävä, kuka oli antanut minkälaisia ohjeita ja kenelle”. (
36
) Se ei myöskään pitänyt tuomittavana valittajan yksilöimistä koko nimellään, koska tuomiossa kauttaaltaan oli tämän yksilöinnin perässä maininta ”erikseen syytteessä”. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen mukaan tuomioistuin oli siten tuonut esiin, ettei sen kuulunut lausua valittajan syyllisyydestä vaan että kansallisten rikosprosessuaalisten sääntöjen mukaan sen ainoana tehtävänä oli arvioida kyseisessä oikeudenkäynnissä syytteessä olleen henkilön rikosoikeudellista vastuuta. (
37
)
85.
Euroopan ihmisoikeustuomioistuin vahvisti tämän oikeuskäytännön tuomiossa Navalnyi ja Ofitserov v. Venäjä, jossa se esitti aluksi useita varaumia sen osalta, että syyllisyyden myöntämistä koskeva sopimus tehdään menettelyssä, jossa syytteiden luonteen vuoksi olisi päinvastoin ollut perusteltua, että kanssasyytettyihin kohdistuvat syytteet käsitellään yhdessä. (
38
) Se on siten todennut, missä määrin on ”olennaisen tärkeää”, että tuomioistuin antaa syyllisyyden myöntämistä koskevassa menettelyssä menettelylliset takeet, joilla pystytään varmistamaan kanssasyytettyjä kohtaan käynnissä olevien oikeudenkäyntien oikeudenmukaisuus ja joihin kuuluu se, että pidättäydytään kaikista toteamuksista, jotka saattavat loukata syyttömyysolettamaa. (
39
) Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on tämän perustelun sanamuotoa arvioidakseen seuraavaksi viitannut tuomiossa Karaman v. Saksa esitettyyn arviointimenetelmäänsä.
86.
Tuomioon Navalnyi ja Ofitserov v. Venäjä johtaneessa asiassa oli kyse siitä, että X:ää koskevassa tuomiossa, joka oli annettu syyllisyyden myöntämistä koskevassa menettelyssä, mainittiin, että X oli tehnyt syytteen kohteena olevan rikoksen kahden muun henkilön kanssa. Vaikka näiden nimet oli poistettu, tuomiossa mainittiin kuitenkin tehtävät, joita he hoitivat hallinnossa tai johtavassa asemassa olevissa yrityksissä, sekä heidän osuutensa kyseisen rikoksen tekemisessä. (
40
) Euroopan ihmisoikeustuomioistuin ei pitänyt tämän tuomion sanamuotoa hyväksyttävänä, koska kanssasyytettyjen henkilöllisyydestä ja heidän osallisuudestaan rikokseen, josta X tuomittiin, ei jäänyt mitään epäilyä. (
41
)
3. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännön vaikutus perusoikeuskirjan 48 artiklan ja direktiivin 2016/343 4 artiklan 1 kohdan tulkintaan
87.
Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännöstä voidaan johtaa joukko ohjeita, jotka koskevat perusoikeuskirjan 48 artiklassa vahvistetun syyttömyysolettamaa koskevan oikeuden ulottuvuutta ja erityisesti niitä konkreettisia yksityiskohtaisia sääntöjä, joiden avulla pystytään estämän ja korjaamaan kaikki direktiivin 2016/343 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut julkiset viittaukset syyllisyyteen.
88.
Julkisia viittauksia on arvioitava tapauskohtaisesti niin, että otetaan huomioon erityiset olosuhteet, joissa ne on esitetty, ja erityisesti kyseisen menettelyn luonne ja asiayhteys.
89.
Näillä olosuhteilla voi olla ratkaiseva merkitys, kun asia käsitellään kanssasyytettyjen osalta erillisissä rikosoikeudellisissa menettelyissä ja erityisesti kun asia käsitellään yhden osalta syyllisyyden myöntämistä koskevassa nopeutetussa menettelyssä.
90.
Oikeusviranomaisen on lähtökohtaisesti toteutettava toimenpiteet, jotka ovat omiaan takaamaan, että muita kanssasyytettyjä koskevat syytteet käsitellään heihin kohdistuvassa vireillä olevassa menettelyssä oikeudenmukaisesti, joten sen on pidätyttävä esittämästä syyllisyyden myöntämistä koskevassa sopimuksessa mitään mainintaa tai viittausta, joka saattaisi loukata viimeksi mainittujen oikeutta syyttömyysolettamaan.
91.
Voidaan kuitenkin sallia, että tässä sopimuksessa mainitaan näiden muiden kanssasyytettyjen osallistuminen rikokseen ja yksilöidään heidät, jos nämä maininnat ensinnäkin ovat tarpeellisia syytteen kohteena olevan teon oikeudellisen luonnehdinnan ja syyllisyytensä myöntävän henkilön rikosoikeudellisen vastuun arvioinnin kannalta ja jos niiden yhteydessä toiseksi todetaan selvästi, että kyseisiin kanssasyytettyihin kohdistuvat syytteet käsitellään erikseen ja ettei heidän syyllisyyttään ole laillisesti näytetty toteen.
92.
Tämä tarkoittaa, että oikeusviranomaisen on osoitettava erityistä huolellisuutta paitsi siltä osin kuin on kyse muiden erikseen syytteessä olevien henkilöiden mainitsemisessa ja yksilöinnissä käytettävistä ilmaisuista myös siltä osin kuin on kyse syyllisyyden myöntämistä koskevan sopimuksen perusteluista kokonaisuutena.
93.
Siltä osin kuin on kyse yhtäältä muiden syytettyjen roolin mainitsemisessa ja heidän yksilöinnissään käytetyistä ilmaisuista, muistutan näin ollen, ettei Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntö ole esteenä sille, että oikeusviranomainen yksilöi heidät heidän koko nimellään. Siinä edellytetään kuitenkin, että tässä tapauksessa näiden mainintojen perässä on ilmaisu tai muotoilu, jonka perusteella jokainen pystyy ymmärtämään, että maininnat ovat tarpeen pelkästään kyseessä olevan henkilön rikosoikeudellisen vastuun arvioimiseksi mutta eivät muiden erikseen syytteessä olevien henkilöiden syyllisyyden arvioimiseksi. (
42
)
94.
Toisaalta on tarpeen valvoa syyllisyyden myöntämistä koskevan sopimuksen perusteluja kokonaisuutena. Kuten komissio on perustellusti todennut huomautuksissaan, jokainen muiden syytettyjen mainitsemiseen ja yksilöintiin liittyvä ilmaisu tai muotoilu menettää merkityksensä, jos päätöksen päättelyn tai oikeudellisen arvioinnin muut osat voidaan ymmärtää heidän syyllisyytensä arvioinniksi.
95.
Katson edellä esitetyn perusteella näin ollen, että tilanteessa, jossa oikeusviranomainen syyllisyyden myöntämistä koskevassa nopeutetussa menettelyssä tuomitsee syytetyn usean henkilön yhdessä tekemästä rikoksesta, direktiivin 2016/343 4 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, ettei se ole esteenä sille, että tämä viranomainen mainitsee syyllisyyden myöntämistä koskevassa sopimuksessa muiden syytettyjen osallistumisen rikokseen ja yksilöi heidät, mutta tämä edellyttää, että se varmistuu ensinnäkin siitä, että nämä maininnat ovat tarpeellisia syytteen kohteena olevan teon oikeudellisen luonnehdinnan ja syyllisyytensä myöntävän henkilön rikosoikeudellisen vastuun arvioinnin kannalta, ja toiseksi siitä, että niiden yhteydessä todetaan selvästi, että näihin henkilöihin kohdistuvat syytteet käsitellään erillisessä rikosoikeudellisessa menettelyssä ja ettei heidän syyllisyyttään ole vielä laillisesti ratkaistu.
96.
Käsitykseni mukaan on myös tärkeää muistuttaa, että direktiivissä 2016/343 säädetään vähimmäissäännöistä ja että unionin lainsäätäjä nimenomaisesti sallii jäsenvaltioiden laajentaa tässä direktiivissä säädettyjä oikeuksia suojan tason parantamiseksi. (
43
) Direktiivi ei siten ole esteenä sille, että jäsenvaltio toteuttaa parempaa suojaa antavia toimenpiteitä, joilla pyritään estämään pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa kaikki viittaukset, joilla saatetaan loukata erillisessä rikosoikeudellisessa menettelyssä syytteessä olevien henkilöiden oikeutta syyttömyysolettamaan.
97.
Käsiteltävässä asiassa on kiistatonta, että rikosoikeudellinen menettely, joka on pantu vireille AH:ta, PB:tä, CX:ää, KM:ää, PH:ta ja MH:ta vastaan sen johdosta, että heidän oletetaan kuuluneen järjestäytyneeseen rikollisryhmään, on jaettu erillisiin menettelyihin MH:n ilmoitettua, että hän haluaa tehdä sopimuksen syyllisyyden myöntämisestä. On myös todettu, että muut viisi syytettyä ovat suostuneet siihen, että MH tekee tällaisen sopimuksen, mutta todenneet, ettei tämä suostumus tarkoita, että he myöntävät syyllisyytensä tai luopuvat oikeudestaan kiistää syyte.
98.
Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee myös, että se, että syyttäjän ja MH:n sopimuksessa mainitaan AH:n, PB:n, CX:n, KM:n ja PH:n osallistuminen rikokseen ja yksilöidään heidät koko nimellään sekä henkilötunnuksellaan, johtuu sellaisen kansallisen oikeuskäytännön soveltamisesta, jonka mukaan sopimuksen tekstin on vastattava täysin syytekirjelmän tekstiä.
99.
Tämä vaatimus sisältyy harkintavaltaan, jota jäsenvaltioilla on pääasiassa kyseessä olevan kaltaisen sopimuksen tekemisen edellytysten osalta, ja tämä johtuu direktiivillä 2016/343 toteutetusta vähimmäistason yhdenmukaistamisesta.
100.
Tämän vaatimuksen täytäntöönpano edellyttää kuitenkin, että toteutetaan erityisiä varotoimenpiteitä, jottei syyttäjän ja MH:n sopimus vaaranna AH:ta, PB:tä, CX:ää, KM:ää ja PH:ta vastaan esitettyjen syytteiden oikeudenmukaista tutkintaa heihin kohdistuvassa vireillä olevassa oikeudenkäynnissä ja jottei sillä etenkään loukata heidän oikeuttaan syyttömyysolettamaan. Nykyisessä sanamuodossaan sopimus nimittäin sisältää mainintoja, jotka voidaan ymmärtää ennenaikaiseksi ilmaukseksi heidän syyllisyydestään, koska niihin ei liity mitään täsmennyksiä.
101.
Unionin tuomioistuimen ei kuulu esittää kyseisen sopimuksen sanamuotoa koskevia neuvoja tai ehdottaa siihen muutoksia. Tämä tehtävä kuuluu ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle, joka on yhtäältä ainoa, joka pystyy tulkitsemaan sovellettavaa kansallista oikeutta ja ottamaan huomioon menettelyn olosuhteet, ja toisaalta ainoa, jolla on toimivalta vahvistaa sopimus.
102.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on direktiivin 2016/343 4 artiklan 1 kohdassa tarkoitetut vaatimukset täyttääkseen arvioitava, missä määrin riidanalaiset maininnat ovat tarpeen syytteen kohteena olevan teon oikeudellisen luonnehdinnan ja MH:n rikosoikeudellisen vastuun arvioinnin kannalta. Totean tässä yhteydessä, että ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tähdentää ennakkoratkaisupyynnössään, että näillä maininnoilla voi olla erittäin suuri merkitys, jotta kyseisen rikoksen tunnusmerkistö täyttyy.
103.
Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on tarvittaessa arvioitava, missä määrin näitä mainintoja voi seurata ilmaisu tai muotoilu, jossa tuodaan selvästi esiin, että AH, PB, CX, KM ja PH ovat syytteessä erillisessä rikosoikeudellisessa menettelyssä ja ettei heidän syyllisyyttään ole vielä laillisesti ratkaistu.
104.
Sen on lopuksi varmistuttava siitä, ettei syyttäjän ja MH:n sopimuksessa ole mitään muuta mainintaa, joka voitaisiin ymmärtää ennenaikaiseksi ilmaisuksi näiden viiden henkilön syyllisyydestä.
V Ratkaisuehdotus
105.
Edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Spetsializiran nakazatelen sadin ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti:
Eräiden syyttömyysolettamaan liittyvien näkökohtien ja läsnäoloa oikeudenkäynnissä koskevan oikeuden lujittamisesta rikosoikeudellisissa menettelyissä 9.3.2016 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin (EU) 2016/343 4 artiklan 1 kohtaa on tulkittava siten, että pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa kansallinen oikeusviranomainen tehtäessä sopimusta, jossa syyllisyys myönnetään etukäteen, tuomitsee syytetyn usean henkilön yhdessä tekemästä rikoksesta, se ei ole esteenä sille, että tämä oikeusviranomainen mainitsee tässä sopimuksessa muiden erikseen syytteessä olevien henkilöiden osallistumisen rikokseen ja yksilöi heidät, mutta tämä edellyttää, että se varmistuu ensinnäkin siitä, että nämä maininnat ovat tarpeellisia syytteen kohteena olevan teon oikeudellisen luonnehdinnan ja syyllisyytensä myöntävän henkilön rikosoikeudellisen vastuun arvioinnin kannalta, ja toiseksi siitä, että niiden yhteydessä todetaan selvästi, että näihin henkilöihin kohdistuvat syytteet käsitellään erillisessä rikosoikeudellisessa menettelyssä ja ettei heidän syyllisyyttään ole vielä laillisesti ratkaistu.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: ranska.
(
2
)	Jäljempänä syyllisyyden myöntämistä koskeva sopimus tai sopimus syyllisyyden myöntämisestä. Sopimusta koskevaa menettelyä kutsutaan jäljempänä syyllisyyden myöntämistä koskevaksi menettelyksi.
(
3
)	Jäljempänä perusoikeuskirja.
(
4
)	Eräiden syyttömyysolettamaan liittyvien näkökohtien ja läsnäoloa oikeudenkäynnissä koskevan oikeuden lujittamisesta rikosoikeudellisissa menettelyissä 9.3.2016 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2016, L 65, s. 1).
(
5
)	C‑310/18 PPU, EU:C:2018:732.
(
6
)	Allekirjoitettu Roomassa 4.11.1950; jäljempänä Euroopan ihmisoikeussopimus.
(
7
)	DV nro 67, 27.7.1999.
(
8
)	Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen unionin tuomioistuimen pyynnöstä toimittama sopimuksen teksti.
(
9
)	Direktiivin 2016/343 ajallinen soveltaminen ei käsitykseni mukaan aiheuta mitään erityistä vaikeutta. Direktiivin 14 artiklan 1 kohdan mukaan jäsenvaltioiden oli pantava direktiivi täytäntöön viimeistään 1.4.2018. Totean, että syyttäjä ja MH tekivät kyseessä olevan sopimuksen 18.5.2018 ja että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on vielä vahvistettava se.
(
10
)	Tästä ks. julkisasiamies Ruiz-Jarabo Colomerin ratkaisuehdotuksessa Gözütok ja Brügge (C‑187/01, EU:C:2002:516, 61–106 kohta) esitetyt toteamukset rikosasian sovintoratkaisusta Euroopan unionissa. Ks. myös Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännöstä Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 23.2.2016, Navalnyi ja Ofitserov v. Venäjä (CE:ECHR:2016:0223JUD004663213, 100 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; jäljempänä tuomio Navalnyi ja Ofitserov v. Venäjä).
(
11
)	Ks. Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 27.2.2014, Karaman v. Saksa (CE:ECHR:2014:0227JUD001710310, 41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; jäljempänä tuomio Karaman v. Saksa).
(
12
)	Ennakkoratkaisupyynnöstä ja kyseessä olevan sopimuksen sanamuodosta ilmenee, että ryhmän tunnusmerkistön täyttymiseksi vaaditaan, että osallistujia on vähintään kolme.
(
13
)	Tästä ks. Baron, E., La coaction en droit pénal, tohtorinväitöskirja, jota on puolustettu 7.12.2012, erityisesti 371 kohta.
(
14
)	Tuomio Navalnyi ja Ofitserov v. Venäjä (100 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen sekä 103 ja 104 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on tämän tuomion 104 kohdassa todennut seuraavaa: ”Jos syytteiden luonteen johdosta on väistämätöntä, että rikollisoikeudellisessa menettelyssä todetaan kolmansien osallistuminen rikokseen, ja nämä toteamukset vaikuttavat erillisessä oikeudenkäynnissä syytteessä olevien kolmansien oikeudellisen vastuun arvioimiseen, tätä on pidettävä painavana esteenä asioiden käsittelemiselle erillisissä oikeudenkäynneissä.”
(
15
)	Tuomio Navalnyi ja Ofitserov v. Venäjä (104 kohta).
(
16
)	Tuomio Navalnyi ja Ofitserov v. Venäjä (103–105 kohta).
(
17
)	Direktiivin 2016/343 4 artiklan 3 kohdan säännökset eivät ole relevantteja tässä asiassa.
(
18
)	Tuomio 19.9.2018, Milev (C‑310/18 PPU, EU:C:2018:732, 45–47 kohta).
(
19
)	Ks. analogisesti tuomio 21.12.2016, Tele2 Sverige ja Watson ym. (C‑203/15 ja C‑698/15, EU:C:2016:970, 127 ja 128 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio 25.7.2018, Minister for Justice and Equality (Tuomioistuinjärjestelmän puutteet) (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, 62 kohta).
(
20
)	EUVL 2007, C 303, s. 17.
(
21
)	Ks. selitys perusoikeuskirjan 52 artiklaan.
(
22
)	Ehdotus Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiiviksi eräiden syyttömyysolettamaan liittyvien näkökohtien ja läsnäoloa oikeudenkäynnissä koskevan oikeuden lujittamisesta rikosoikeudellisissa menettelyissä (COM(2013) 821 final).
(
23
)	Ks. ehdotuksen 13–17 kohta.
(
24
)	Komissio on direktiiviehdotuksessa näin ollen viitannut nimenomaisesti Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen 25.3.1983 antamaan tuomioon Minelli v. Sveitsi (CE:ECHR:1983:0325JUD000866079, 37 kohta), jossa tämä on katsonut, että ”syyttömyysolettamaa loukataan, jos syytettyä koskevassa oikeusviranomaisen päätöksessä annetaan ymmärtää, että hän on syyllinen, ilman, että hänen syyllisyytensä olisi ensin todettu lainmukaisesti, ja etenkin ilman, että hänellä olisi ollut tilaisuus käyttää puolustautumisoikeuksiaan. Näin voi olla silloinkin, kun tätä ei todeta muodollisesti, sillä riittää, että perusteluissa annetaan ymmärtää, että tuomioistuin pitää häntä syyllisenä”.
(
25
)	On muistutettava vakiintuneen oikeuskäytännön mukaisesti, ettei perusoikeuskirjan 52 artiklan 3 kohta vaikuta unionin oikeuden ja unionin tuomioistuimen riippumattomuuteen, joten unionin lainsäätäjä voi myöntää Euroopan ihmisoikeussopimusta laajempaa suojaa (tästä ks. tuomio 21.12.2016, Tele2 Sverige ja Watson ym., C‑203/15 ja C‑698/15, EU:C:2016:970, 129 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
26
)	Euroopan ihmisoikeussopimuksen 6 artiklan 2 kappaleessa vahvistetusta oikeudesta syyttömyysolettamaan ks. Kjølbro, J. F., Den Europaeiske Menneskerettighedskonvention – for praktikere, Jurist- og Okonomforbundets Forlag, Kööpenhamina, 2017, erityisesti s. 655 ja sitä seuraavat sivut.
(
27
)	Tästä ks. tuomio Karaman v. Saksa (41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
28
)	Tästä ks. tuomio Karaman v. Saksa (63 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja vastaavasti Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 31.10.2013, Mosinian v. Kreikka (CE:ECHR:2013:1031JUD000804510, 23 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
29
)	Tästä ks. tuomio Karaman v. Saksa (64 kohta) ja tuomio Navalnyi ja Ofitserov v. Venäjä (104 kohta) sekä Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 25.1.2018, Bikas v. Saksa (CE:ECHR:2018:0125JUD007660713, 46 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
30
)	Kuten Euroopan ihmisoikeustuomioistuin on todennut tuomion Karaman v. Saksa 63 kohdassa, ”kun otetaan huomioon kyseessä olevan menettelyn luonne ja asiayhteys, edes epäonnistuneiden ilmaisujen käytöllä ei välttämättä ole ratkaisevaa merkitystä”.
(
31
)	Tässä asiassa valittaja vetosi siihen, että hänen oikeuttaan syyttömyysolettamaan oli loukattu sen johdosta, että tuomiossa, joka annettiin sellaisten muiden epäiltyjen osalta, jotka olivat erikseen syytteessä Saksassa, oli mainintoja hänen osallistumisestaan rikoksen tekemiseen. Kyseinen tuomioistuinratkaisu oli siis annettu sellaisen oikeudenkäynnin päätteeksi, joka ei kohdistunut suoraan valittajaan syytettynä mutta joka kuitenkin koski valittajaa vastaan käynnissä olevaa rikosoikeudellista menettelyä ja liittyi tähän.
(
32
)	Tuomio Karaman v. Saksa (64 kohta), kursivointi tässä.
(
33
)	Tuomio Karaman v. Saksa (64 kohta).
(
34
)	Idem.
(
35
)	Idem.
(
36
)	Idem (66 kohta).
(
37
)	Idem (69 kohta).
(
38
)	Ks. tästä ongelmakokonaisuudesta tämän ratkaisuehdotuksen 56–61 kohdassa esitetyt toteamukset.
(
39
)	Tuomio Navalnyi ja Ofitserov v. Venäjä (103 ja 104 kohta).
(
40
)	Tuomiossa mainittiin, että X oli ollut salaliitossa kahden muun henkilön kanssa ja että nämä olivat ”entinen kuvernöörin vapaaehtoinen neuvonantaja N.” ja ”VLK:n entinen johtaja O.”, ja siinä täsmennettiin erityisesti, että ”N.” oli ”laatinut rikossuunnitelman – – varojen kavaltamiseksi” (ks. tuomion Navalnyi ja Ofitserov v. Venäjä lehdistötiedote, joka on internet-osoitteessa http://hudoc.echr.coe.int/fre-press?i=003-5307100-6607284).
(
41
)	Tuomio Navalnyi ja Ofitserov v. Venäjä (106 kohta).
(
42
)	Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 82–84 kohta.
(
43
)	Ks. direktiivin johdanto-osan 48 perustelukappale.