Laikina versija
GENERALINIO ADVOKATO
NICHOLAS EMILIOU IŠVADA,
pateikta 2025 m. rugsėjo 4 d.(1)
Byla C‑155/24
Nederlandse Voedsel- en Warenautoriteit,
Staatssecretaris van Volksgezondheid, Welzijn en Sport,
Philip Morris Benelux BV,
Philip Morris Investments BV,
JT International Company Netherlands BV,
Vereniging Nederlandse Sigaretten- & Kerftabakfabrikanten,
Van Nelle Tabak Nederland BV,
British American Tobacco International (Holdings) BV
prieš
Stichting Rookpreventie Jeugd
(College van Beroep voor het bedrijfsleven (Vyriausiasis administracinis ekonominių bylų teismas, Nyderlandai) prašymas priimti prejudicinį sprendimą)
„ Prašymas priimti prejudicinį sprendimą – Įstatymų derinimas – Tabako gaminių gamyba ir pardavimas – Direktyva 2014/40/ES – Išsiskiriančių medžiagų didžiausi leistini kiekiai – Matavimo metodas – Išsiskiriančių medžiagų kiekio nustatymas pagal ISO standartus – Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalis – Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje nepaskelbti standartai – Galimybė remtis Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalyje nurodytais standartais – Išvados, darytinos iš 2022 m. vasario 22 d. Sprendimo Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt. (C‑160/20, EU:C:2022:101) “
I.      Įžanga
1.        Šiuo prašymu priimti prejudicinį sprendimą Teisingumo Teismo iš esmės prašoma išaiškinti, koks metodas taikytinas siekiant nustatyti, ar valstybės narės rinkai pateiktos cigaretės atitinka Direktyvoje 2014/40/ES(2) nustatytus didžiausius leistinus dervų, nikotino ir anglies monoksido kiekius išsiskiriančiose medžiagose (toliau – išsiskiriančių medžiagų didžiausi leistini kiekiai). Tai antrasis per tą patį procesą nacionaliniuose teismuose Teisingumo Teismui pateiktas prašymas priimti prejudicinį sprendimą.
2.        Norint suprasti pateikti prejudicinius klausimus paskatinusias priežastis, pažymėtina, kad Direktyvoje 2014/40 taip pat numatyti metodai, kuriuos taikant turi būti nustatoma atitiktis minėtiems kiekiams. Tai daroma remiantis keliais Tarptautinės standartizacijos organizacijos (toliau – ISO) standartais, kurie iki šiol nebuvo paskelbti Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje (toliau – Oficialusis leidinys). Kaip išsamiau paaiškinsiu, taip yra dėl to, kad šie standartai yra saugomi ISO priklausančių intelektinės nuosavybės teisių.
3.        Sprendime Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt. Teisingumo Teismas patvirtino, kad pagal Direktyvą 2014/40 šiuos standartus taikyti privaloma(3). Vis dėlto jis taip pat nusprendė, kad nepaskelbus šių standartų Oficialiajame leidinyje, jais negalima remtis prieš „privačius asmenis apskritai“, nors jie yra privalomi „įmonėms“ (gaminančioms cigaretes arba teikiančioms jas rinkai), jei šios įmonės galėjo su jais susipažinti(4). Remdamasis šia išvada, Teisingumo Teismas iš esmės nusprendė, kad atitiktis išsiskiriančių medžiagų didžiausiems leistiniems kiekiams gali būti patikrinta neatsižvelgiant į ISO standartus, jeigu būtų nustatyta, kad jie nėra privalomi(5).
4.        Šis išaiškinimas buvo atsakymo, pateikto rechtbank Rotterdam (Roterdamo apylinkės teismas, Nyderlandai), nagrinėjusiam, be kita ko, Stichting Rookpreventie Jeugd (Jaunimo rūkymo prevencijos fondas, Nyderlandai; toliau – Fondas) pateiktą skundą, dalis. Ši šalis teigė, kad nacionalinei rinkai pateiktos cigaretės neatitiko išsiskiriančių medžiagų didžiausių leistinų kiekių, kai jos buvo tikrinamos taikant kitą (ir, kaip suprantu, griežtesnį) metodą nei Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalyje nurodyti ISO standartai. Remdamasis Teisingumo Teismo atsakymu, tas nacionalinis teismas priėmė įpareigojimą pašalinti iš rinkos atitinkamas cigaretes.
5.        Šį įpareigojimą, be kita ko, keli cigarečių gamintojai apskundė College van Beroep voor het bedrijfsleven (Vyriausiasis administracinis ekonominių bylų teismas, Nyderlandai) – tam teismui kyla abejonių dėl Teisingumo Teismo sprendimo pasekmių.
6.        Jis, be kita ko, klausia, ar išvada dėl to, kad nagrinėjamais ISO standartais negalima remtis prieš „privačius asmenis apskritai“, galioja, kai šalis, kaip antai Fondas, gali su jais susipažinti. Be to, jis klausia, ar ši šalis turi teisę, kylančią iš Direktyvos 2014/40, prižiūrėti, kad būtų laikomasi išsiskiriančių medžiagų didžiausių leistinų kiekių (taikydama alternatyvų matavimo metodą). Jis taip pat siekia išsiaiškinti, kokias pasekmes cigarečių gamintojams sukeltų galimas konstatavimas, kad cigaretės (nors ir pateiktos rinkai laikantis Direktyvos 2014/40 reikalavimų) neatitinka išsiskiriančių medžiagų didžiausių leistinų kiekių, jei šie būtų nustatyti taikant tokį alternatyvų metodą.
7.        Iš to matyti, kad, be metodo, skirto patikrinti, ar parduodamos cigaretės atitinka didžiausią leistiną dervų, nikotino ir anglies monoksido kiekį išsiskiriančiose medžiagose, klausimo, šiame prašyme priimti prejudicinį sprendimą keliamas klausimas dėl techninių standartų, kurie buvo parengti ne Europos Sąjungos institucijų sistemoje, kuriuos taikyti tapo privaloma ir kurių turinys vis dar nėra paskelbtas Oficialiajame leidinyje, teisinės galios Sąjungos teisės sistemoje. Ne mažiau svarbu tai, kad jis susijęs su platesniu teisinio saugumo, kuris turėtų būti naudingas tiems, kurie paprastai laikosi privalomų teisės nuostatų, klausimu ir juo siekiama patikrinti pamatinę prielaidą dėl laisvo teisės prieinamumo.
II.    Teisinis pagrindas
A.      Europos Sąjungos teisė
8.        Direktyvos 2014/40 8 konstatuojamojoje dalyje nurodyta, kad „pagal Sutarties dėl Europos Sąjungos veikimo (SESV) 114 straipsnio 3 dalį aukštas sveikatos apsaugos lygis turėtų būti laikomas pagrindu teikiant teisėkūros pasiūlymus ir visų pirma turėtų būti atsižvelgiama į visas mokslo faktais pagrįstas naujoves. Tabako gaminiai nėra paprastos prekės ir, atsižvelgiant į ypač kenksmingą tabako poveikį žmogaus sveikatai, sveikatos apsauga turėtų būti laikoma svarbiu prioritetu, visų pirma tam, kad būtų sumažintas rūkymo paplitimas tarp jaunimo“.
9.        Pagal Direktyvos 2014/40 1 straipsnį jos tikslas – „suderinti valstybių narių įstatymus ir kitus teisės aktus, reglamentuojančius:
a)      tabako gaminių sudedamąsias dalis bei išsiskiriančias medžiagas ir susijusias prievoles teikti pranešimus, įskaitant didžiausią leistiną dervų, nikotino ir anglies monoksido kiekį iš cigarečių išsiskiriančiose medžiagose;
<...>;
siekiant sudaryti palankesnes sąlygas sklandžiam tabako ir susijusių gaminių vidaus rinkos veikimui, pagrindu laikant aukštą žmonių, ypač jaunimo, sveikatos apsaugos lygį, ir laikytis Sąjungos įsipareigojimų pagal PSO tabako kontrolės pagrindų konvenciją (TKPK).“
10.      Direktyvos 2014/40 2 straipsnio 10 punkte sąvoka „cigaretė“ apibrėžta kaip „tabako ritinėlis, kurį galima vartoti pridegtą ir kuris išsamiau apibrėžtas Tarybos direktyvos 2011/64/ES[(6)] 3 straipsnio 1 dalyje“.
11.      Pagal Direktyvos 2014/40 2 straipsnio 21 punktą „išsiskiriančios medžiagos“ – „medžiagos, kurios išsiskiria vartojant tabako ar susijusį gaminį pagal paskirtį, pavyzdžiui, dūmuose esančios medžiagos arba medžiagos, išsiskiriančios vartojant bedūmius tabako gaminius“.
12.      Tos pačios direktyvos 3 straipsnyje kalbama apie „[d]idžiausi[us] leistin[us] dervų, nikotino, anglies monoksido ir kitų medžiagų kieki[us] išsiskiriančiose medžiagose“. Jame nustatyta:
„1.      Iš valstybėse narėse pateikiamų rinkai ar gaminamų cigarečių išsiskiriančių medžiagų didžiausi leistini kiekiai (toliau – didžiausi leistini kiekiai) turi neviršyti:
a)      10 mg dervų iš vienos cigaretės;
b)      1 mg nikotino iš vienos cigaretės;
c)      10 mg anglies monoksido iš vienos cigaretės.
2.      Komisijai pagal 27 straipsnį suteikiami įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus siekiant sumažinti 1 dalyje nustatytus didžiausius leistinus kiekius, kai tai būtina remiantis tarptautiniu mastu sutartais standartais.
<...>“
13.      Direktyvos 2014/40 4 straipsnyje reglamentuoti „nustatymo metodai“. Jame įtvirtinta:
„1.      Dervų, nikotino ir anglies monoksido kiekis iš cigarečių išsiskiriančiose medžiagose nustatomas remiantis ISO standartu 4387 – dervoms, ISO standartu 10315 – nikotinui ir ISO standartu 8454 – anglies monoksidui.
Dervų, nikotino ir anglies monoksido kiekio matavimo tikslumas nustatomas pagal ISO 8243 standartą.
<...>
3.      Komisijai pagal 27 straipsnį suteikiami įgaliojimai priimti deleguotuosius aktus, kad pritaikytų dervų, nikotino ir anglies monoksido kiekio išsiskiriančiose medžiagose nustatymo metodus, jeigu tai būtina atsižvelgiant į mokslo ir technikos pokyčius ar tarptautiniu mastu sutartus standartus.
<...>“
14.      Direktyvos 2014/40 24 straipsnio „Laisvas judėjimas“ 1 dalyje nustatyta, kad „[v]alstybės narės negali dėl priežasčių, susijusių su [Direktyvoje 2014/40] reglamentuojamais klausimais, ir atsižvelgiant į šio straipsnio 2 ir 3 dalis, drausti ar riboti tabako ar susijusių gaminių, kurie atitinka šios direktyvos reikalavimus, pateikimą rinkai.“
B.      Nacionalinė teisė
15.      Besluit van 14 oktober 2015, houdende samenvoeging van de algemene maatregelen van bestuur op basis van de Tabakswet tot één besluit (Tabaks- en rookwarenbesluit) (2015 m. spalio 14 d. nutarimas dėl bendrųjų administracinių priemonių, pagrįstų Tabako įstatymu, sujungimo į vieną nutarimą (Nutarimas dėl tabako ir rūkomųjų gaminių; toliau – nutarimas) 2.1 straipsnyje nustatyta, kad „[d]idžiausi leistini pateiktų rinkai arba pagamintų cigarečių išsiskiriančių medžiagų kiekiai turi atitikti [Direktyvos 2014/40] 3 straipsnio 1 dalį“.
16.      Regeling van de Staatssecretaris van Volksgezondheid, Welzijn en Sport van 10 mei 2016 houdende regels inzake de productie, de presentatie en de verkoop van tabaksproducten en aanverwante producten (Tabaks- en rookwarenregeling) (2016 m. gegužės 10 d. Visuomenės sveikatos, gerovės ir sporto valstybės sekretoriaus įsakymas dėl tabako ir susijusių gaminių gamybos, pateikimo ir pardavimo taisyklių; toliau – valstybės sekretoriaus įsakymas dėl tabako ir rūkomųjų gaminių) 2.1 straipsnyje nustatyta:
„1.      Tyrimo metodai, kuriuos taikant vienus nustatoma, ar cigaretė atitinka nutarimo 2.1 straipsnio 1 dalies reikalavimus, apibrėžiami kaip priemonės, atitinkančios šiuos standartus:
a.      NEN‑ISO 4387:2000/A1:2008 Cigaretės. Bendrojo ir nenikotininių sausųjų dalelių kiekio nustatymas įprastiniu analitiniu rūkymo įrenginiu dėl išsiskiriančių dervų kiekio;
b.      NEN‑ISO 10315:2013 Cigaretės. Nikotino kiekio nustatymas dūmų kondensatuose dėl išsiskiriančio nikotino kiekio. Dujų chromatografijos metodas;
c.      NEN-ISO 8454:2007/A1:2009 Cigaretės. Anglies monoksido nustatymas cigaretės garų fazės dūmuose dėl išsiskiriančio anglies dioksido kiekio. Nedispersinės infraraudonosios spektroskopijos metodas.
2.      Matavimų rezultatai tikrinami pagal standartą NEN ISO 8243:2013 Cigaretės. Ėminių ėmimas.“
III.  Faktinės aplinkybės, procesas nacionaliniuose teismuose ir prejudiciniai klausimai
17.      Ginčas pagrindinėje byloje prasidėjo nuo 2018 m. liepos 31 d. Fondo rašto, kuriuo Nederlandse Voedsel- en Warenautoriteit (Nyderlandų maisto ir vartotojų produktų saugos tarnyba, toliau – NVWA) buvo prašoma užtikrinti, kad Nyderlandų rinkoje esančios cigaretės su filtru „vartojant pagal paskirtį“ atitiktų Direktyvos 2014/40 3 straipsnio 1 dalyje nustatytus išsiskiriančių medžiagų didžiausius leistinus kiekius, nustatytus remiantis metodu, kuris mokslo bendruomenėje plačiai laikomas artimiausiu cigarečių paskirčiai.
18.      Fondas tvirtino, kad Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalyje nurodyti ISO matavimo standartai neatspindi cigarečių vartojimo pagal paskirtį, nes juose neatsižvelgiama į cigarečių rūkymo būdą, t. y. kai rūkantysis lūpomis ir pirštais uždengia ventiliacijos skylutes cigaretės filtre.
19.      Fondas rėmėsi 2018 m. Rijksinstituut voor Volksgezondheid en Milieu (Nacionalinis visuomenės sveikatos ir aplinkos institutas, Nyderlandai; toliau – RIVM) atliktu tyrimu (toliau – RIVM tyrimas), kuris rodo, kad šie didžiausi leistini kiekiai gerokai viršijami, kai iš cigarečių išsiskiriančių medžiagų kiekis matuojamas vadinamuoju „Canadian Intense“ metodu. Taigi jis paprašė NVWA pašalinti iš nacionalinės rinkos reikalavimų neatitinkančias cigaretes su filtru.
20.      NVWA atmetė šį prašymą iš esmės paaiškindama, kad negalima taikyti jokio kito metodo, išskyrus nurodytą Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalyje.
21.      Fondas (ir keletas kitų subjektų) kreipėsi į rechtbank Rotterdam (Roterdamo apylinkės teismas). Vereniging Nederlandse Sigaretten – & Kerftabakfabrikanten (Nyderlandų cigarečių ir tabako gamintojų asociacija) (toliau – VSK) buvo leista įstoti į bylą kaip trečiajai šaliai. Tas teismas 2020 m. kovo 20 d. sprendimu pateikė Teisingumo Teismui kelis prejudicinius klausimus dėl Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalies galiojimo ir išaiškinimo.
22.      Teisingumo Teismas atsakė į šiuos klausimus Sprendime Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt., kurio santrauka pateikta šios išvados 3 ir 4 punktuose ir kurį detaliau aptarsiu vėliau.
23.      Atsižvelgdamas į šį sprendimą, rechtbank Rotterdam (Roterdamo apylinkės teismas) 2022 m. lapkričio 4 d. nusprendė, kad nacionalinėmis nuostatomis, kuriomis įgyvendinami nagrinėjami ISO matavimo standartai, apskritai negalima remtis Fondo, kaip privataus asmens, atžvilgiu ir kad jose aprašytas metodas neatitinka Direktyvos 2014/40, nes juo nėra matuojamas medžiagų kiekis, išsiskiriantis cigaretę vartojant pagal paskirtį.
24.      Šis teismas nurodė, kad, nesant Direktyvą 2014/40 atitinkančio matavimo metodo, neįmanoma nustatyti, ar Nyderlanduose parduodamos cigaretės su filtru atitinka didžiausius leistinus iš cigarečių išsiskiriančių medžiagų kiekius. Atsižvelgdamas į RIVM tyrimą ir „Canadian Intense“ metodą, rechtbank Rotterdam (Roterdamo apylinkės teismas) padarė išvadą, kad yra įtikinamų požymių, jog rinkoje esančios cigaretės neatitinka šių leistinų kiekių. Taigi jis patenkino Fondo ieškinį.
25.      Šį sprendimą apskundė NVWA, Staatssecretaris van Volksgezondheid, Welzijn en Sport (visuomenės sveikatos, gerovės ir sporto valstybės sekretorius, Nyderlandai, toliau – valstybės sekretorius), VSK ir toliau išvardytos šalys (toliau kartu – pagrindinėje byloje dalyvaujantys tabako gamintojai): Philip Morris Benelux B.V. ir Philip Morris Investments B.V. (toliau kartu – Philipp Morris), JT International Company Netherlands B.V. (toliau – JTI), Van Nelle Tabak Nederland B.V., vykdanti veiklą pavadinimu Imperial Tobacco Nederland (toliau – Imperial), ir British American Tobacco International (Holdings) B.V. (toliau – BAT).
26.      2023 m. gegužės 10 d. raštu NVWA ir valstybės sekretorius pateikė naujo NVWA užsakyto RIVM tyrimo dėl Nyderlanduose prieinamų cigarečių su filtru išsiskiriančių medžiagų kiekio, išmatuoto taikant Pasaulio sveikatos organizacijos (toliau – PSO) „TobLabNet SOP 01“ (standartinė veiklos procedūra dėl intensyvaus cigarečių rūkymo) metodą, rezultatus. Iš šių rezultatų matyti, kad išsiskiriančių medžiagų didžiausi leistini kiekiai viršijami.
27.      Esant šioms aplinkybėms, College van Beroep voor het bedrijfsleven (Vyriausiasis administracinis ekonominių bylų teismas) nusprendė sustabdyti bylos nagrinėjimą ir pateikti Teisingumo Teismui šiuos prejudicinius klausimus:
„1.      Ar [Direktyvos 2014/40] 4 straipsnio 1 dalis turi būti aiškinama taip, kad ISO standartais, kurie nebuvo paskelbti [Oficialiajame leidinyje], be jokių išimčių negalima remtis prieš privačius asmenis, įskaitant Fondą, net ir tuomet, kai atitinkamas asmuo galėjo susipažinti su šiais standartais ir juos (atlygintinai) gauti?
2.      Ar tai, kad prieš privačius asmenis negalima remtis [Direktyvos 2014/40] 4 straipsnio 1 dalimi, kiek ši nuostata susijusi su [Oficialiajame leidinyje] nepaskelbtais ISO standartais, turi būti suprantama kaip draudimas nesuteikti teisės reikalauti, kad būtų laikomasi [Direktyvos 2014/40] 3 straipsnio 1 dalyje didžiausio leistino dervų, nikotino ir anglies monoksido kiekio iš cigarečių išsiskiriančiose medžiagose?
3.      Ar [Direktyvos 2014/40] [2 straipsnio 21 punkte] pateiktoje sąvokos „išsiskiriančios medžiagos“ apibrėžtyje vartojama formuluotė „vartojant pagal paskirtį“ turi būti aiškinama taip, kad ji reiškia kuo didesnį priartėjimą prie žmogaus rūkymo būdo, taigi, matuojant reikėtų atsižvelgti į tai, kad bent iš dalies uždengiamos cigaretės filtre esančios ventiliacijos skylutės, ir (arba) į dūmų kiekį ir rūkymo dažnumą, ar ji reiškia tik būdą, kaip cigaretės vartojamos degimo proceso metu?
4. a.      Jeigu, atsižvelgiant į atsakymą į trečiąjį klausimą, [Direktyvos 2014/40] 4 straipsnio 1 dalyje nurodyti ISO standartai nėra tinkami išsiskiriančių medžiagų kiekiams matuoti: [a)] ar [Direktyva 2014/40] siekiamas tikslas užtikrinti aukštą visuomenės, ypač jaunimo, sveikatos apsaugos lygį reiškia, kad pagal teisinio saugumo principą ir teisėtumo principą nėra draudžiama tabako gamintojų atžvilgiu remtis alternatyviu matavimo metodu?
Jei, atsižvelgiant į teisinio saugumo ir teisėtumo principą, į [4 klausimo a punktą] būtų atsakyta teigiamai:
4. b.      Ar valstybėms narėms leidžiama pačioms, galbūt tik laikinai, nustatyti arba taikyti alternatyvų matavimo metodą ir (taip pat) juo remtis tabako gamintojų atžvilgiu, ir
4. c.      kaip alternatyvaus matavimo metodo taikymas susijęs su [Direktyvoje 2014/40] numatytu (maksimalaus) suderinimo ir geresnio vidaus rinkos veikimo užtikrinimo tikslu?
5. a.      Jei turi būti taikomas alternatyvus matavimo metodas, ar didžiausi leistini medžiagų kiekiai pagal [Direktyvos 2014/40] 3 straipsnio 1 dalį ir toliau taikomi be apribojimų?
Jei į [5 klausimo a punktą] būtų atsakyta neigiamai:
5. b.      Ar valstybėms narėms leidžiama pačioms, galbūt tik laikinai, nustatyti arba taikyti alternatyvius didžiausius leistinus kiekius ir (taip pat) jais remtis tabako gamintojų atžvilgiu, ir
5. c.      kaip alternatyvių didžiausių leistinų kiekių taikymas susijęs su [Direktyvoje 2014/40] numatytu (maksimalaus) suderinimo ir geresnio vidaus rinkos veikimo užtikrinimo tikslu?
6. a.      Jei valstybėms narėms leidžiama nustatyti arba taikyti alternatyvų matavimo metodą ir juo galima remtis tabako gamintojų atžvilgiu, ar [Direktyva 2014/40] siekiamas aukšto lygio visuomenės, ypač jaunimo, sveikatos apsaugos tikslas, siejamas su šios direktyvos 23 straipsnio 2 dalimi, reiškia, kad Nyderlandų rinkai pateiktos cigaretės turi būti pašalintos iš rinkos tol, kol nėra nustatytas naujas matavimo metodas ir dėl to neįmanoma nustatyti, ar pagal paskirtį vartojamos cigaretės neviršija didžiausio leistino iš jų išsiskiriančių medžiagų kiekio?
Jei į [6 klausimo a punktą] būtų atsakyta teigiamai:
6. b.      Ar tokiu atveju tabako gamintojai turi teisę į pereinamąjį laikotarpį?
7.      Jei buvo nustatytas arba yra taikomas alternatyvus matavimo metodas, galbūt kartu su alternatyviais didžiausiais leistinais kiekiais, ar tabako gamintojai turi teisę į pereinamąjį laikotarpį, per kurį jie gali prisitaikyti prie šio alternatyvaus matavimo metodo ir alternatyvių didžiausių leistinų kiekių?“
28.      Rašytines pastabas pateikė Stichting Rookpreventie Jeugd, Philip Morris, JTI, Imperial ir BAT, Nyderlandų, Bulgarijos, Čekijos, Vengrijos ir Portugalijos vyriausybės bei Europos Komisija. Šie suinteresuotieji asmenys, išskyrus Čekijos, Vengrijos ir Portugalijos vyriausybes, buvo išklausyti per 2025 m. kovo 10 d. įvykusį teismo posėdį.
IV.    Vertinimas
29.      Pateiktais klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti tikslias pasekmes, kylančias iš Teisingumo Teismo sprendimo Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt.
30.      Jo pirmasis klausimas pateiktas būtent dėl to, ar tame sprendime padaryta išvada, kad Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalyje nurodytais ISO matavimo standartais negalima remtis prieš „privačius asmenis apskritai“, taikytina tais atvejais, kai atitinkama šalis (kaip antai Fondas) gali su jais susipažinti, o antrasis klausimas (jeigu būtų patvirtinta, kad šiais ISO standartais negalima remtis prieš tokią šalį) – dėl to, ar pagal Direktyvą 2014/40 ši šalis turi teisę iš esmės nacionaliniuose teismuose reikalauti, kad būtų laikomasi išsiskiriančių medžiagų didžiausių leistinų kiekių.
31.      Trečiuoju ir ketvirtuoju klausimais prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės siekia išsiaiškinti, ar minėtuose ISO standartuose nustatytu metodu šie išsiskiriančių medžiagų kiekiai matuojami tinkamai, o jei taip nėra, ar valstybių narių valdžios institucijos gali ar net privalo taikyti alternatyvius matavimo metodus, kaip antai tą, kuriuo Fondas rėmėsi Nyderlandų teismuose, ir ar rėmimasis tokiais alternatyviais standartais prieš tabako gamintojus yra suderinamas su teisinio saugumo principu.
32.      Penktuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar išvada, kad nacionalinės valdžios institucijos gali arba privalo taikyti alternatyvų matavimo metodą, turi įtakos Direktyvos 2014/40 3 straipsnio 1 dalyje numatytų išsiskiriančių medžiagų didžiausių leistinų kiekių taikymui.
33.      Galiausiai šeštasis ir septintasis klausimai susiję su tuo, ar iš esmės, kol bus nustatytas alternatyvus metodas, atitinkamos cigaretės turi būti pašalintos iš rinkos ir ar turi būti numatytas pereinamasis laikotarpis tam, kad būtų sušvelnintos neigiamos pasekmės, kurias tokia priemonė sukeltų įmonėms, kurioms ji bus taikoma.
34.      Teisingumo Teismo prašymu šioje išvadoje nagrinėjami tik pirmasis–ketvirtasis prejudiciniai klausimai.
35.      Tam, kad galėčiau atlikti šią analizę (B skirsnis), išnagrinėsiu Teisingumo Teismo sprendimą Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt. ir jame išspręstą teisinį galvosūkį (A skirsnis). Galiausiai post scriptum aptarsiu kai kuriuos tolesnio delsimo paskelbti nagrinėjamus ISO standartus aspektus (C skirsnis).
A.      Sprendimas Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt.
36.      Siekdamas paaiškinti tikrąją aptariamo sprendimo taikymo sritį, pirmiausia nurodysiu pagrindinius atitinkamo teisinio pagrindo elementus ir esmines Teisingumo Teismo pateikto atsakymo dalis (1 dalis). Antra, šį atsakymą susiesiu su ankstesne Teisingumo Teismo jurisprudencija dėl nepaskelbtų Sąjungos teisės aktų teisinės galios (2 dalis). Trečia, aptarsiu abejones, kurių gali kilti dėl minėto sprendimo ratio decidendi (3 dalis), ir paaiškinsiu, kaip turi būti suprantamas šis ratio decidendi (šis paaiškinimas yra būtinas siekiant atsakyti į pateiktus klausimus) (4 dalis).
1.      Aptariamo sprendimo teisinis pagrindas ir esminiai elementai
37.      Priminsiu, kad, pirma, valstybių narių rinkai pateiktos arba jose gaminamos cigaretės turi atitikti Direktyvos 2014/40 3 straipsnio 1 dalyje nustatytus didžiausius leistinus tam tikrų kenksmingų medžiagų (dervų, nikotino ir anglies monoksido) kiekius išsiskiriančiose medžiagose. Antra, pagal tos direktyvos 4 straipsnio 1 dalį šių medžiagų kiekis išsiskiriančiose medžiagose nustatomas remiantis ISO standartu 4387 – dervoms, ISO standartu 10315 – nikotinui ir ISO standartu 8454 – anglies monoksidui. Be to, matavimų tikslumas nustatomas pagal ISO standartą 8243.
38.      Atsižvelgdamas į ISO standartų svarbą šiai bylai, trumpai pakomentuosiu jų ypatybes (a punktas) ir tik tada pereisiu prie aptariamame sprendime pateikto išaiškinimo dėl jų teisinės galios pagal Sąjungos teisę (b punktas).
a)      ISO parengti standartai
39.      Pirma, ISO standartai rengiami taikant, kaip atrodo, gana sudėtingą procedūrą, kurioje įvairiose ISO įstaigose dalyvauja skirtingi ISO nariai (šiuo metu – iš 174 šalių) ir įvairūs viešieji ar privatūs suinteresuotieji subjektai(7). Šie standartai apibūdinami kaip specialistų parengta techninių žinių kodifikacija, skirta specialistams(8). ISO pristato savo standartus kaip „atitinkančius rinkos poreikius“(9). Pati ISO yra nevyriausybinė organizacija (įsteigta pagal Šveicarijos teisę)(10), kurios misija – „skatinti standartizacijos ir su ja susijusios veiklos plėtrą pasaulyje, siekiant palengvinti tarptautinius prekių ir paslaugų mainus“(11) (misija kurti bendrus standartus atsispindi jos pavadinime ISO – šis kildinamas iš graikų kalbos žodžio, reiškiančio „lygus“).
40.      Antra, sprendimus dėl standartų rengimo priima ne pati ISO, o tai daroma visų pirma atsižvelgiant į atitinkamų narių, nacionalinių institucijų, prašymus, paprastai grindžiamus pramonės atstovų pageidavimais(12).
41.      Trečia, ISO standartai iš esmės yra savanoriški(13) ir atrodo, kad įprastai reguliavimo institucijos jais remiasi (kai nusprendžia tai daryti) darydamos nuorodą. Tokia nuoroda gali būti „atvira“, nurodant tik pagrindinius duomenis – tokiais atvejais daroma nuoroda, kaip antai „ISO 10315“, arba gali būti daroma nuoroda į konkrečią standarto versiją – tokiais atvejais nurodoma, pavyzdžiui, „ISO 10315:2021“ (nurodyti metai reiškia paskutinį prieinamą standarto atnaujinimą arba patvirtinimą). Pažymėtina, kad Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalyje daroma nuoroda yra „atvira“, o ją „įgyvendindami“ nacionaliniu lygmeniu Nyderlandai daro konkrečią nuorodą(14).
42.      Ketvirta, ISO standartams taikomos intelektinės nuosavybės teisės, į kurias pretenduoja ISO(15) ir kuriomis iš esmės galima naudotis už atlygį. Pavyzdžiui, tuo metu, kai buvo rengiama ši išvada, nagrinėjamus ISO standartus buvo galima įsigyti (iš ISO) už toliau nurodytas kainas: už 132 Šveicarijos frankus (toliau –CHF) – ISO standartą 4387:2019, ir už 65 CHF – kiekvieną iš standartų ISO 10315:2021, ISO 8454:2024 ir ISO 8243:2013(16).
43.      Penkta, ISO standartų pardavimas nurodomas kaip pagrindinis ISO pajamų šaltinis(17), vis dėlto, kartu su kitais šaltiniais, kaip antai narių įnašais, paslaugų teikimu, paramos teikėjų įnašais, skirtais tam tikrai ISO veiklai, arba galbūt iš kitų šaltinių gaunamomis lėšomis(18).
44.      Galiausiai, ISO standartai iš esmės yra prieinami anglų, prancūzų ir rusų kalbomis – oficialiomis ISO kalbomis(19). Atitinkamos institucijos narės gali parengti vertimus į kitas kalbas (kuriuos ISO, esant tam tikroms sąlygoms, gali pripažinti oficialiu vertimu)(20). Atrodo, kad šioje byloje nagrinėjami ISO standartai (ISO) parduodami anglų ir prancūzų kalbomis(21). Su nacionalinėmis šių standartų versijomis galima susipažinti (tik) anglų kalba(22).
45.      Pateikęs šiuos išaiškinimus, dabar pereisiu prie teisinio poveikio, kurį nagrinėjami ISO standartai sukelia Sąjungos teisės sistemoje.
b)      Nagrinėjami ISO standartai Sąjungos teisės sistemoje
46.      Pirmiausia pažymėtina, kad aptariamas sprendimas yra pirmasis, kuriame Teisingumo Teismas išnagrinėjo išorės subjekto parengto techninio standarto teisinę galią Sąjungos teisėje. Tiesa, pagrindinis istoriniame Sprendime James Elliott išnagrinėtas klausimas buvo su tuo susijęs – tame sprendime Teisingumo Teismas konstatavo, kad Europos standartizacijos komiteto (toliau – ESK) patvirtintas standartas yra Sąjungos teisės dalis. Teisingumo Teismas padarė šią išvadą, nors jo nagrinėto standarto turinys nebuvo paskelbtas Oficialiajame leidinyje (buvo paskelbta tik to standarto nuoroda)(23).
47.      Vis dėlto tame sprendime nenagrinėtos nepaskelbimo teisinės pasekmės. Pagrindinis Teisingumo Teismo toje byloje išnagrinėtas klausimas buvo tas, ar jis turi jurisdikciją aiškinti tą standartą. Į šį klausimą buvo atsakyta teigiamai, o aplinkybė, kad standartas nebuvo paskelbtas, nebuvo nurodyta ir juo labiau aptarta. Taigi kai Sprendime Stintichting Rookpreventie Jeugd ir kt. Teisingumo Teismo buvo paprašyta išdėstyti požiūrį dėl Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalies galiojimo (dėl to, kad joje daroma nuoroda į nepaskelbtus ISO standartus), jis negalėjo remtis (ir nesirėmė) savo Sprendimu James Elliott.
48.      Pirma, Teisingumo Teismas patvirtino, kad išsiskiriančių medžiagų didžiausius leistinus kiekius reikia matuoti taikant ISO standartuose numatytus matavimo metodus, nurodytus 4 straipsnio 1 dalyje (kaip primena Bulgarijos vyriausybė, netaikoma jokio kito metodo)(24).
49.      Antra, Teisingumo Teismas nusprendė, jog tai, kad Sąjungos teisės aktų leidėjas nustatė matavimo metodus darydamas nuorodą į (išorės subjekto parengtus) ISO standartus, kurie nebuvo paskelbti Oficialiajame leidinyje, neturi įtakos Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalies galiojimui.
50.      Šis klausimas buvo išnagrinėtas keliais požiūriais, visų pirma kiek tai susiję su teisinio saugumo principu. Buvo manoma, kad šio principo laikomasi, nes, kaip nurodė Teisingumo Teismas, Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalyje daroma nuoroda į ISO matavimo standartus yra aiški, tiksli ir nuspėjama, o pati minėta direktyva buvo paskelbta Oficialiajame leidinyje(25).
51.      Teisingumo Teismas taip pat priminė, kad pagal teisinio saugumo principą Sąjungos teisės aktais negalima remtis prieš fizinius ir juridinius asmenis, kol jiems nebus sudaryta galimybės su tuo aktu susipažinti jį tinkamai paskelbus Oficialiajame leidinyje(26). Kalbėdamas apie ISO matavimo standartus (privalomus pagal minėtą direktyvą), jis nusprendė, kad jais „apskritai galima remtis prieš privačius asmenis tik jeigu jie patys buvo paskelbti [Oficialiajame leidinyje]“(27). Vis dėlto jis taip pat pridūrė, kad jeigu „įmonės“ (gaminančios cigaretes arba tiekiančios jas rinkai) turėjo prieigą prie jų oficialios ir autentiškos versijos, prieš jas galima remtis tais standartais(28).
52.      Trečia, atsižvelgdamas į išvadą, kad Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalimi „apskritai negalima remtis prieš privačius asmenis“, jeigu šioje nuostatoje numatyta naudoti nepaskelbtus ISO standartus, Teisingumo Teismas Sprendimo Stichting Rookpreventie Jeugdir kt. 74 punkte nurodė, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas toje byloje turėjo „neatsižvelgdamas į Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalį <...> įvertinti, ar metodai, faktiškai naudojami [atitinkamų kenksmingų] išsiskiriančių medžiagų kiekiui matuoti, atitinka tą direktyvą“.
53.      Taip Teisingumo Teismas patvirtino nacionalinio teismo įgaliojimus naudoti alternatyvų matavimo metodą (ir nurodė jo bendruosius požymius)(29), „jeigu“ (kaip jis pridūrė) Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalimi „negalima remtis prieš privačius asmenis“(30).
54.      Darytina išvada, kad to sprendimo ratio decidendi yra du pagrindiniai elementai: minėtos nuostatos galiojimo patvirtinimas ir kartu pateikta pastaba, kad ja galima remtis (su tam tikromis sąlygomis).
55.      Kaip dabar paaiškinsiu, šiame sprendime remiamasi ankstesne Teisingumo Teismo jurisprudencija dėl nepaskelbtų Sąjungos teisės aktų teisinės galios ir ji toliau plėtojama.
2.      Galiojimas ir galėjimas remtis Sąjungos teisės aktais
56.      Šis skirtumas matyti iš Teisingumo Teismo jurisprudencijos, pagal kurią, nepaskelbus Sąjungos teisės akto Oficialiajame leidinyje (nors tai turėjo būti padaryta), juo negalima remtis prieš privačius (fizinius arba juridinius) asmenis, tačiau tai neturi įtakos jo galiojimui.
57.      Konkrečiai Sprendime Skoma‑Lux(31) Teisingumo Teismas nusprendė, kad muitinės įstaiga negali remtis prieš importuotoją Sąjungos muitų teisės aktais, jeigu tuo metu, kai klostėsi faktinės aplinkybės, taikytinas Sąjungos reglamentas nebuvo paskelbtas atitinkama kalba Oficialiajame leidinyje. Susiklosčius šioms aplinkybėms, Teisingumo Teismas taip pat aiškiai nurodė, kad dėl atitinkamos kalbinės versijos nepaskelbimo kyla negalėjimo remtis nagrinėjamu teisės aktu prieš privačius asmenis klausimas, bet tai neturi jokio poveikio aplinkybei, kad tam tikros nuostatos yra privalomos atitinkamai valstybei narei(32) (t. y. suinteresuotasis asmuo gali jomis remtis prieš valdžios institucijas)(33). Taigi dėl tokio teisės akto nepaskelbimo arba delsimo jį paskelbti iš tiesų pavėlinamas galėjimas pasiremti privatiems asmenims nustatytomis pareigomis, kol tam tikra kalbinė versija bus paskelbta Oficialiajame leidinyje(34).
58.      Teisingumo Teismas tą patį nurodė ir Sprendime Heinrich(35), priimtame byloje dėl orlaivio keleivio, kuriam nebuvo leista skristi dėl to, kad jis rankiniame bagaže vežėsi teniso raketes. Tame sprendime Teisingumo Teismas padarė išvadą, kad prieš tą privatų asmenį negalima remtis (paskelbto) reglamento (nepaskelbtu) priedu, kuriame išvardyti orlaivio keleiviams įnešti į orlaivį draudžiami daiktai.
59.      Minėtuose sprendimuose (į juos daroma nuoroda Sprendime Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt.) Teisingumo Teismas priminė, kad „teisinio saugumo principas reikalauja, jog [Sąjungos] teisės aktai leistų suinteresuotiesiems asmenims tiksliai žinoti savo pareigų, kurios jais nustatomos, apimtį, o tai gali būti užtikrinta tik šiuos teisės aktus tinkamai paskelbus <...>“(36). Teisingumo Teismas taip pat paaiškino, kad kitoks požiūris „reikštų, jog privatūs asmenys <...> patirtų neigiamų pasekmių dėl to, kad Bendrijos administracija nesilaikė jai tenkančios pareigos <...> pateikti jiems visą acquis communautaire <...>“(37).
60.      Nors Sprendime Stintichting Rookpreventie Jeugd ir kt. Teisingumo Teismas rėmėsi šiomis prielaidomis, jis taip pat numatė galimybę nukrypti nuo iš jų išplaukiančios pagrindinės taisyklės(38).
61.      Iš tiesų Sprendime Skoma‑Lux Teisingumo Teismas labai aiškiai nurodė, kad išvada dėl negalėjimo remtis nepaskelbtu Sąjungos teisės aktu prieš fizinius ir juridinius asmenis galioja nepaisant to, ar tokia šalis galėjo su juo susipažinti kitais būdais(39). Vis dėlto aptariamame sprendime Teisingumo Teismas, remdamasis tuo, kad nacionalinės standartizacijos institucijos gali paprašius leisti susipažinti su oficialia ir autentiška ISO standartų versija(40), padarė išvadą, kad, jeigu su šiais standartais galima susipažinti, jais galima remtis prieš įmones. Teisingumo Teismas nurodė, kad tik tuo atveju, kai tokios galimybės susipažinti nėra, jais „apskritai negalima remtis prieš privačius asmenis“. Be to, spręsdamas klausimą dėl tokio negalėjimo remtis pasekmių, jis taip pat nurodė, kad nacionalinis teismas gali patikrinti atitiktį išsiskiriančių medžiagų didžiausiems leistiniems kiekiams
taikant alternatyvų matavimo metodą (74 punktas).
62.      Kaip Nyderlandų vyriausybė iš esmės pažymėjo per teismo posėdį, reikia patikslinti konkrečiai Sprendimo Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt. 74 punkto teisines pasekmes (kartu su patvirtintu nagrinėjamų ISO standartų privalomumu). Tam, savo ruožtu, reikia išnagrinėti Teisingumo Teismo daromą skirtumą tarp, pirma, „privačių asmenų apskritai“ ir, antra, „įmonių“ kategorijų, siekiant nustatyti, ar galima pripažinti, kad nagrinėjamais ISO matavimo standartais galima remtis, ir kada tai galima pripažinti.
3.      Ar aptariamas sprendimas turi būti aiškinamas „siaurai“, ar „plačiai“?
63.      Iš ankstesnės dalies matyti, kad Sprendime Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt. Teisingumo Teismas laikėsi nuomonės, jog nagrinėjamais ISO standartais galima remtis prieš įmones, jeigu šios gali su jais susipažinti. Teisingumo Teismas taip pat pripažino galimybę taikyti alternatyvų matavimo metodą, kai negalima pripažinti, jog ISO standartais galima remtis prieš „privačius asmenis apskritai“. Atsižvelgiant į tai, šioje byloje svarbiausia patikrinti, ar nacionalinės valdžios institucijos gali taikyti tokį alternatyvų metodą tik tuo atveju, kai atitinkama įmonė negalėjo susipažinti su tam tikrais standartais, ar jos gali tai daryti, kai reikalavimą pareiškia šalis, kaip antai Fondas (kaip vienas iš „privačių asmenų apskritai“), siekdamas, kad cigaretės būtų pašalintos iš rinkos (nepaisydamas to, ar atitinkamos įmonės galėjo susipažinti su nagrinėjamais ISO standartais ir ar jos jų laikėsi).
64.      Dėl šių aspektų pažymėtina, kad iš Sprendimo Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt. 52 punkte išdėstyto aiškaus teiginio matyti, jog nepaskelbtais ISO standartais galima remtis prieš
įmones, kai šios įmonės gali su jais susipažinti;
atrodo, kad to paties sprendimo 74 punkte išdėstytas teiginys reiškia, jog nacionalinis teismas gali nepaisyti Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalies ir taikyti alternatyvų matavimo metodą, jeigu būtų nustatyta, kad atitinkamos įmonės negalėjo susipažinti su nagrinėjamais ISO standartais.
65.      Šią išvadą patvirtina tai, kad sprendimo 79 punktas ir jo rezoliucinės dalies 5 punktas (susijęs su pokyčiais, kurių dalis yra 74 ir 79 punktai) suformuluoti kaip hipotezė(41). Šiuose sprendimo punktuose apibūdinti alternatyvaus matavimo metodo požymiai, jeigu Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalimi nebūtų galima remtis prieš tam tikrus „privačius asmenis“. Kartu vienintelė Teisingumo Teismo motyvų dalis, kurioje galimybė remtis nagrinėjamais ISO standartais susieta su tam tikra sąlyga, yra sprendimo 52 punktas, kuriame Teisingumo Teismas patvirtina galimybę remtis ISO standartais prieš „įmones“ (jei šios gali su jais susipažinti).
66.      Esant šioms aplinkybėms, atrodo, darytina išvada, kad galimybė nacionaliniam teismui taikyti alternatyvų matavimo metodą (patvirtinta Sprendimo Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt.
74 punkte) suteikiama, kai atitinkamos įmonės (kaip konkreti to sprendimo 79 punkte ir jo rezoliucinės dalies 5 punkte nurodyta „privačių asmenų“ kategorija) negali susipažinti su tam tikrais ISO standartais.
67.      Šis aiškinimas atitinka tai, ką šioje išvadoje vadinsiu „siaura“ aptariamo sprendimo taikymo sritimi arba samprata.
68.      Vis dėlto šis prašymas priimti prejudicinį sprendimą grindžiamas prielaida, kad to sprendimo ratio decidendi pateiktas būtent neapsiribojant šia siaura taikymo sritimi, bet iš jo taip pat išplaukia, kad nagrinėjamų ISO standartų nepaskelbimas reiškia, jog jais negalima remtis prieš kitus privačius asmenis, kaip antai Fondą, o tai lemia tam tikras teisines pasekmes.
69.      Nagrinėjant pagrindinę bylą tokia samprata reiškia (arba gali reikšti, nes tai, ar iš tiesų galima taip manyti, yra prejudicinių klausimų dalis), kad nors tam tikrų įmonių rinkai pateiktos cigaretės atitinka Direktyvos 2014/40 3 straipsnio 1 dalyje apibrėžtus išsiskiriančių medžiagų didžiausius leistinus kiekius, matuojant pagal tos pačios direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje nurodytus ISO standartus, šalis, kaip antai Fondas, gali sėkmingai tvirtinti, jog nesilaikoma išsiskiriančių medžiagų didžiausių leistinų kiekių, remdamasi alternatyviu matavimo metodu. Vadinasi, tam, kad galėtų pateikti cigaretes rinkai (arba jas išlaikyti šioje rinkoje), atitinkama įmonė taip pat turėtų laikytis išsiskiriančių medžiagų didžiausių leistinų kiekių, išmatuotų taikant tokį alternatyvų metodą.
70.      Tokią minėto sprendimo galimų pasekmių, kurias šioje išvadoje vadinu „plačiomis“, sampratą rodo prejudicinių klausimų turinys. Priminsiu, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas visų pirma klausia, ar išvada dėl negalėjimo remtis nagrinėjamais ISO standartais prieš „privačius asmenis, įskaitant [Fondą]“, taikytina ir tuo atveju, kai Fondas galėjo susipažinti su šiais standartais, arba ar alternatyvaus matavimo metodo taikymas tabako gamintojų atžvilgiu prieštarauja teisinio saugumo principui (šie klausimai keliami nagrinėjant bylą nacionaliniame teisme, kuriame nekyla abejonių, kad tabako gamintojai iš tiesų galėjo susipažinti su nagrinėjamais ISO standartais ir kad jie laikėsi Direktyvoje 2014/40 nustatytų reikalavimų).
71.      Nors tokią plačią aptariamo sprendimo sampratą galėjo lemti tai, kaip tame sprendime vartojamos sąvokos „įmonės“ ir „privatūs asmenys apskritai“ (pripažįstu, kad tai gali kelti painiavą), dabar paaiškinsiu, kodėl to sprendimo ratio decidendi turi būti suprantamas siaurai, kaip apibūdinta šios išvados 64–67 punktuose.
4.      „Ratio decidendi“ paaiškinimas
72.      Pirmiausia priminsiu, kad, kaip Teisingumo Teismas paaiškino minėtame sprendime, Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalyje įmonei, gaminančiai cigaretes arba teikiančiai jas rinkai, nustatyta pareiga naudoti šioje nuostatoje nurodytus ISO matavimo standartus.
73.      Atsižvelgiant į tai, jeigu būtų taikoma plati aptariamo sprendimo samprata, visiškai nebeliktų nuspėjamumo ir teisinio saugumo dėl to, ar tos cigaretės gali būti teikiamos rinkai, ar ne, kaip per teismo posėdį iš esmės pažymėjo Nyderlandų vyriausybė. Nors galimybė pateikti cigaretes rinkai atsiranda tiesiog laikantis Direktyvoje 2014/40 nustatytų taikytinų reikalavimų, plati samprata leidžia abejoti šia galimybe kiekvieną kartą, kai privatus asmuo (ne įmonė, gaminanti cigaretes ar teikianti jas rinkai) nusprendžia pareikšti reikalavimą, siekdamas, kad cigaretės būtų pašalintos iš rinkos. Be to, alternatyvaus metodo taikymą galėtų lemti tik teisiniai veiksmai, kuriuos inicijuotų tokia šalis kaip Fondas, nes be jų nebūtų pagrindo taikyti tokio metodo, atsižvelgiant į tai, kad Teisingumo Teismas aiškiai patvirtino, jog nagrinėjami ISO standartai yra privalomi įmonėms (nebent jos negali su jais susipažinti). Kitaip tariant, sąlygos, kurioms esant būtų galima prekiauti nagrinėjamais produktais ir kurių atitinkamos įmonės turėtų laikytis, skirtųsi, nelygu, ar buvo inicijuotas teismo procesas ir ar šį procesą inicijavo, pirma, „privatus asmuo apskritai“, ar, antra, valstybės institucija arba konkurentas.
74.      Antra, pagal Direktyvos 2014/40 24 straipsnio 1 dalį „Laisvas judėjimas“ „[v]alstybės narės negali dėl priežasčių, susijusių su [Direktyvoje 2014/40] reglamentuojamais klausimais <...> drausti ar riboti tabako ar susijusių gaminių, kurie atitinka šios direktyvos reikalavimus, pateikimą rinkai“. Nors 24 straipsnyje numatytos dvi išimtys, nė viena iš jų neturi reikšmės šiai bylai(42). Taigi taikant platų sprendimo aiškinimą ir leidžiant tokiai šaliai kaip Fondas veiksmingai užkirsti kelią cigarečių, atitinkančių Direktyvos 2014/40 reikalavimus, pateikimui rinkai, Direktyvos 2014/40 24 straipsnio 1 dalis netektų praktinės reikšmės, nacionalinės institucijos būtų priverstos jos nesilaikyti ir būtų pakenkta pasiektam suderinimo lygiui(43).
75.      Trečia, taikant plačią sampratą taip pat būtų susilpninti Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 3 dalyje Komisijai suteikti įgaliojimai koreguoti taikytinus matavimo metodus, „jeigu tai būtina atsižvelgiant į mokslo ir technikos pokyčius ar tarptautiniu mastu sutartus standartus“.
76.      Nors nekyla abejonių dėl to, kad Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalies nepaisymas (kai tam tikra įmonė negali susipažinti su taikytinais ISO standartais) turi įtakos Komisijos įgaliojimams, tai yra būtina negalėjimo remtis standartais dėl to, kad jie nebuvo paskelbti Oficialiajame leidinyje, pasekmė. Vis dėlto ši pasekmė nėra priežastis suteikti kitai šaliai įgaliojimus keisti Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalyje nustatytos
pareigos, skirtos kitos kategorijos asmenims, turinį(44).
77.      Ketvirta, jei būtų taikoma plati aptariamo sprendimo samprata, tai prieštarautų Teisingumo Teismo sprendime
Skoma‑Lux padarytai išvadai, kad rėmimasis nepaskelbtuose Sąjungos teisės aktuose nustatytomis pareigomis lemtų tai, kad suinteresuotieji privatūs asmenys patirtų neigiamų pasekmių dėl to, kad Sąjungos administracija nepateikė jiems visų atitinkamų Sąjungos teisės nuostatų(45).
78.      Dėl to, nors tame sprendime įtvirtinta nukrypti nuo šios prielaidos leidžianti nuostata (nes jame leidžiama remtis nepaskelbtais nagrinėjamais ISO standartais su tam tikromis sąlygomis), plati šio sprendimo samprata suinteresuotiesiems privatiems asmenims (tabako gamintojams) sukeltų itin skaudžių neigiamų padarinių. Nepaisant to, kad jie laikėsi nepaskelbto nagrinėjamo standarto, šis standartas gali būti jų nenaudai pakeistas kitu, kuris, priešingai nei nagrinėjami ISO standartai, nėra (net) iš anksto nurodytas.
79.      Penkta, susidariusi situacija taip pat prieštarautų Teisingumo Teismo sprendime Sevince padarytai išvadai, kurios reikšmė buvo aptarta per teismo posėdį ir pagal kurią Sąjungos teisės akto nepaskelbimas neužkerta kelio suinteresuotajam privačiam asmeniui remtis tokiu aktu prieš valdžios institucijas, siekiant apginti jame apibrėžtas teises(46).
80.      Vis dėlto, jeigu aptariamas sprendimas būtų suprantamas plačiai, tabako gamintojai negalėtų remtis savo teise, kuri, mano nuomone, kyla iš Direktyvos 2014/40, pateikti rinkai joje nustatytus reikalavimus atitinkančias cigaretes (ši teisė yra neišvengiama šioje išvadoje minėto draudimo, nustatyto valstybėms narėms tos pačios direktyvos 24 straipsnyje, pasekmė).
81.      Siekiant aiškumo pažymėtina, kad šiomis pastabomis nesiekiama nei sumenkinti su sveikata susijusių argumentų, kurie, atrodo, paskatino pradėti procesą pagrindinėje byloje, nei sukelti abejonių šalies, kaip antai Fondo, pilietinio aktyvumo teisėtumu siekiant pagerinti ypač jaunimo apsaugą nuo rūkymo žalingo poveikio (kurį plačiai pripažįsta ir pats Sąjungos teisės aktų leidėjas). Prie šio aspekto sugrįšiu vėliau. Savo ankstesnėmis pastabomis siekiu tiesiog akcentuoti, kad dėl teisinių pasekmių, siejamų su plačia aptariamo sprendimo samprata, teisės aktų leidėjo pasiekto suderinimo svarbūs aspektai netektų didelės dalies veiksmingumo (nepaisant to, ką būtų galima manyti apie atitinkamų produktų patrauklumą), būtų iš esmės nepaisoma kai kurių pagrindinių Sąjungos teisės veikimo ypatumų ir šios pasekmės akivaizdžiai neatitiktų teisinio saugumo principo, kurį jau minėjau ir kuris reiškia, kad ekonominės veiklos vykdytojai gali apibrėžti savo elgesį, atsižvelgdami į jų verslą reglamentuojančias nuostatas (šiuo atveju įskantant nagrinėjamuose ISO standartuose nustatytus matavimo metodus).
82.      Atidžiau susipažinus su aptariamu sprendimu matyti, kad jo ratio decidendi atsižvelgiama į minėtus nuogąstavimus. Iš tiesų, nepaisant minėtų redakcinių dviprasmybių, kelios šio sprendimo nuostatos, mano nuomone, rodo, kad Teisingumo Teismas siekė, jog jis būtų suprantamas „siaurai“.
83.      Pirma, iš to sprendimo 48–52 punktuose Teisingumo Teismo išdėstytų argumentų dėl sąlyginės galimybės remtis nagrinėjamais ISO standartais sekos matyti, kad sąvoka „įmonės“ gali būti suprantama kaip sąvokos „privatūs asmenys apskritai“ pakategorė(47), kuri iš tiesų būtų vartojama kaip sąvokų „fiziniai ir juridiniai asmenys“ ir „privatūs asmenys“ („teisės subjektai“), kuriems nustatytos atitinkamos pareigos, sinonimas. Priminsiu, kad šios sąvokos vartojamos to paties sprendimo dalyse, susijusiose su neleistinumu remtis nepaskelbtais teisės aktais (40 ir 41 punktai, kuriuose daroma nuoroda į sprendimus Skoma‑Lux ir Heinrich), taip pat minėtame Sprendimo Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt. rezoliucinės dalies 5 punkte (jame kalbama apie „privačius asmenis“).
84.      Paaiškintina, kad aptariamo sprendimo 48 punkte (kuris yra pirma iš dviejų svarbių nuostatų, kuriose paminėta sąvoka „privatūs asmenys apskritai“) Teisingumo Teismas nurodo, jog „pagal teisinio saugumo principą [nagrinėjamais ISO standartais] apskritai galima remtis prieš privačius asmenis tik jeigu jie patys buvo paskelbti [Oficialiajame leidinyje]“. Šiuo atžvilgiu nesuprantu, kaip teisinio saugumo principo poveikis galėtų būti svarbus šaliai, kuriai nenustatyta pareigos taikyti nagrinėjamą standartą.
85.      Sprendimo 51 punkte (antroje svarbioje nuostatoje, kurioje vartojama ta pati sąvoka) Teisingumo Teismas nurodo, kad „[k]adangi [nagrinėjami] standartai <...> nėra paskelbti [Oficialiajame leidinyje], asmenys apskritai negali žinoti [išsiskiriančių medžiagų didžiausio leistino] kiekio <...> matavimo metodų“. Šiame punkte Teisingumo Teismas paaiškina, kad galimybės susipažinti su minėtais metodais nebuvimas prieštarauja reikalavimams, kylantiems visų pirma iš sprendimų Skoma‑Lux ir Heinrich, kuriuose, kaip jau minėta, išnagrinėta asmenų, kuriems skirtos (nepaskelbtuose) Sąjungos teisės aktuose apibrėžtos pareigos, teisinė situacija(48). Tai, mano nuomone, taip pat rodo, kad Teisingumo Teismas ketino aptarti nepaskelbimo pasekmes, nes jos turi poveikį asmenims, kuriems taikoma nagrinėjama teisinė pareiga.
86.      Arba, atsižvelgiant į tai, kad, atrodo, visi suinteresuotieji asmenys, pateikę pastabas šioje byloje, minėtas kategorijas supranta kaip priešingas viena kitai, taip pat gali būti, kad Teisingumo Teismas iš tiesų ketino jas taip atskirti. Vis dėlto tokiu atveju tai reikštų, kad kai jis kalba apie galimybę (arba negalėjimą) remtis ISO standartais, šios sąvokos reikšmė nėra ta pati, nelygu, ar ji siejama su įmonėmis, ar su „privačiais asmenimis apskritai“. Pirmuoju atveju ši sąvoka apibūdintų (klasikinę, valstybės užtikrinamą) galimybę remtis teisinėmis pareigomis. Antruoju atveju ji reikštų Fondo kaip „teisės aktų laikymosi prižiūrėtojo“ vaidmenį (kuris gali būti netiesiogiai nurodytas šios išvados ankstesniame punkte cituojamame 51 punkte). Šį aiškinimą iš esmės pasiūlė Komisija per teismo posėdį.
87.      Net jei būtų pritarta tokiam konkrečiam minėto įmonių ir „privačių asmenų apskritai“ atskyrimo turiniui, siaurą aptariamo sprendimo sukeliamų teisinių pasekmių sampratą bet kuriuo atveju ir toliau patvirtina atitinkamas jo rezoliucinės dalies punktas, susijęs su galimybe nacionaliniam teismui taikyti alternatyvų matavimo metodą.
88.      Primintina, kad ši galimybė numatyta to sprendimo motyvuojamosios dalies 74 punkte ir toliau plėtojama jos 79 punkte. Vis dėlto vienintelis svarbus rezoliucinės dalies punktas, kuriame kalbama apie šiuos aspektus, yra jos 5 punktas, kuriame galimybė taikyti alternatyvų matavimo metodą siejama su išvada, kad Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalimi negalima remtis prieš „privačius asmenis“ („jeigu [minėtos direktyvos] 4 straipsnio 1 dalimi negalima remtis prieš privačius asmenis“).
89.      Kitaip tariant, kaip jau paaiškinau, šis punktas suformuluotas kaip hipotezė, kurią reikia patikrinti. Šiuo atžvilgiu vienintelė visų Teisingumo Teismo išdėstytų motyvų dalis, kurioje galimybė remtis nagrinėjamais ISO standartais siejama su kokia nors sąlyga, yra ta dalis, kurioje kalbama apie galimybę remtis šiais standartais prieš įmones (52 punktas). Taigi svarbu ir turi būti patikrinta tai, ar pagrindinėje byloje dalyvaujantys gamintojai atsakovai galėjo susipažinti su nagrinėjamais ISO standartais, o ne tai, kad Fondas pareiškėjas negalėjo to padaryti.
90.      Vadinasi, iš minėto sprendimo darytina išvada, kad nagrinėjami ISO standartai nebuvo paskelbti Oficialiajame leidinyje, neužkerta kelio galimybei jais remtis prieš cigaretes gaminančias ar jas rinkai teikiančias įmones, kai šios įmonės gali su jais susipažinti. Tokiu atveju nacionalinės institucijos, įskaitant nacionalinius teismus, turi taikyti Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalyje nurodytuose ISO standartuose numatytus matavimo metodus, siekdamos nustatyti, ar šių įmonių rinkai pateiktos cigaretės atitinka šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalyje nustatytus išsiskiriančių medžiagų didžiausius leistinus kiekius, nepaisydamos to, kas (valstybė, konkurentas ar asociacija, kaip antai Fondas) teigia, kad šių išsiskiriančių medžiagų kiekių nesilaikoma. O jeigu šios įmonės neturėjo galimybės susipažinti su šiais standartais, nacionalinis teismas gali nustatyti, ar rinkai pateiktos cigaretės atitinka Direktyvos 2014/40 3 straipsnio 1 dalyje apibrėžtus išsiskiriančių medžiagų didžiausius leistinus kiekius taikant kitą metodą (šis turi atitikti Sprendime Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt. nustatytus bendruosius kriterijus).
91.      Atsižvelgdamas į šiuos paaiškinimus, išnagrinėsiu Teisingumo Teismui pateiktus klausimus.
B.      Atsakymas į pirmąjį–ketvirtąjį klausimus
92.      Primenu, kad, atsižvelgiant į Teisingumo Teismo prašymą, šioje išvadoje nagrinėjami tik pirmasis–ketvirtasis prejudiciniai klausimai.
93.      Pažymėtina, kad pirmasis, antrasis ir ketvirtasis klausimai visiškai grindžiami plačiąja Sprendimo Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt. samprata. Dėl šios priežasties juos išnagrinėsiu kartu (1 dalis). Paskui išnagrinėsiu trečiąjį prejudicinį klausimą, kuriuo siekiama išsiaiškinti, ką reiškia cigarečių su filtru vartojimo pagal paskirtį sąvoka, ir kuriame, kaip paaiškinsiu, iš tiesų reiškiamos abejonės dėl Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalies galiojimo (2 dalis).
1.      Pirmasis, antrasis ir ketvirtasis prejudiciniai klausimai
94.      Pirmuoju klausimu [prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas] siekia išsiaiškinti, ar Sprendime Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt. padaryta išvada, kad Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalyje nurodytais ISO matavimo standartais negalima remtis prieš „privačius asmenis apskritai“, taikytina ir tuo atveju, kai suinteresuotoji šalis (kaip antai Fondas) galėjo su jais susipažinti.
95.      Kaip jau minėta, prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas minėtą sprendimą supranta taip, kad jame skiriamos, pirma, „įmonės“ (kaip antai tabako gamintojos) ir, antra, kiti asmenys, kaip antai Fondas. Dėl to jis prašo paaiškinti sąvoką „privatūs asmenys apskritai“(49) ir klausia, ar galima taikyti negalėjimo remtis prieš „privačius asmenis apskritai“ išimtį, atsižvelgiant į tai, kad su NEN‑ISO standartais (kurie, kaip suprantu, atitinka Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalyje nurodytus ISO standartus(50)) galima (nemokamai) susipažinti
NEN bibliotekoje, be to, juos galima ir įsigyti. Jis paaiškina, kad esant šioms sąlygoms atsižvelgiant į nacionalinę jurisprudenciją manytina, jog pakankamai užtikrinama galimybė susipažinti su NEN‑ISO standartais. Pridurčiau, kad, regis, nekyla jokių abejonių dėl to, kad Fondas iš tiesų susipažino su šiais standartais.
96.      Antruoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, ar šalis, kaip antai Fondas, pagal Direktyvą 2014/40 turi teisę reikalauti, kad būtų laikomasi išsiskiriančių medžiagų didžiausių leistinų kiekių taikant alternatyvų matavimo metodą. Šis klausimas užduotas tuo atveju, jeigu Teisingumo Teismas patvirtintų, kad nagrinėjamais ISO standartais negalima remtis prieš Fondą, nepaisant to, kad Fondas galėjo su jais susipažinti. Nors prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pripažįsta, kad Direktyvoje 2014/40 nenumatyta jokios pareigos, kuri galėtų būti taikoma Fondui, jis mano, kad negalima atmesti minėtos teisės. Neigiamas atsakymas, jo nuomone, reikštų, kad Sprendimo Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt. 74–79 punktai neturi jokio praktinio poveikio.
97.      Galiausiai, ketvirtuoju klausimu (kurį sudaro kelios dalys) siekiama nustatyti, ar rėmimasis alternatyviu matavimo metodu įmonių atžvilgiu atitinka teisinio saugumo principą. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas pažymi, kad pagal Direktyvą 2014/40 tabako gamintojams neleidžiama taikyti jokio kito matavimo metodo, išskyrus nurodytą jos 4 straipsnio 1 dalyje. Vis dėlto jis pažymi, kad Direktyvos 2014/40 8 konstatuojamojoje dalyje ir 1 straipsnyje, siejamuose su Chartijos 24 straipsniu („Vaiko teisės“) ir 35 straipsniu („Sveikatos apsauga“)(51), įtvirtintas tikslas siekti aukšto lygio visuomenės, ypač jaunimo, sveikatos apsaugos gali pateisinti neigiamą poveikį, kurį alternatyvaus matavimo metodo taikymas turėtų tiems gamintojams. Kartu jis kelia klausimą, ar galimybė valstybėms narėms nustatyti kitą matavimo metodą neprieštarauja, pirma, Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 3 dalyje Komisijai šiuo tikslu suteiktai kompetencijai ir, antra, siekiamam suderinimo tikslui, visų pirma remdamasis minėtos direktyvos 24 straipsnio 1 dalimi.
98.      Ankstesnėje šios išvados dalyje pateiktas išaiškinimas leidžia gana glaustai išnagrinėti šiuos klausimus(52).
99.      Iš tiesų iš šio išaiškinimo matyti, kad Sprendime Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt.
nenumatyta jokių sąlygų, kurioms esant dėl to, kad nagrinėjami ISO standartai nebuvo paskelbti, šalis, kaip antai Fondas, galėtų veiksmingai užkirsti kelią pateikti rinkai Direktyvos 2014/40 reikalavimus atitinkančias cigaretes. Ši išvada galioja nepaisant to, ar Fondas galėjo susipažinti su tais standartais ir kokiomis sąlygomis jis galėjo tai padaryti. Iš tiesų aptariamame sprendime pateiktos pastabos dėl galimybės (esant tam tikroms sąlygoms) remtis šiais standartais (t. y. dėl galimybės valdžios institucijoms jais remtis prieš asmenis, kuriems nustatytos tam tikros teisinės pareigos) yra susijusios su įmonėmis, gaminančiomis cigaretes arba jas teikiančioms rinkai. Jos nesusijusios su Fondu ir panašiomis šalimis, nes Direktyvoje 2014/40 tokiai šaliai negali būti nustatyta jokių pareigų.
100. Šis patikslinimas pateiktas dėl prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusio teismo išreikšto susirūpinimo dėl to, kad Sprendimo Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt. 74–79 punktai neturėtų jokios praktinės reikšmės, jeigu šaliai, kaip antai Fondui, nebūtų leista pasinaudoti „savo teise“ prižiūrėti, kad būtų laikomasi išsiskiriančių medžiagų didžiausių leistinų kiekių.
101. Kaip jau paaiškinau, šiuose punktuose Teisingumo Teismas padarė išvadas iš ankstesnio teiginio apie galimybę esant tam tikroms sąlygoms remtis nagrinėjamais ISO standartais prieš įmones ir sprendžia teisinio vakuumo problemą, kuri kiltų, jeigu būtų konstatuota, kad nagrinėjamais ISO standartais negalima prieš jas remtis.
102. Taigi, pritardamas pagrindinėje byloje dalyvaujantiems tabako gamintojams, visoms pastabas pateikusioms vyriausybėms ir Komisijai, manau, jog, nepaisant to, kad nagrinėjami ISO standartai vis dar nepaskelbti, ir nepaisant to, ar šalis, kaip antai Fondas, gali su jais susipažinti, ši šalis pagal Direktyvą 2014/40 neturi jokios teisės, kuria galėtų pasinaudoti siekdama sėkmingai užkirsti kelią pateikti rinkai cigaretes, visų pirma atitinkančias išsiskiriančių medžiagų didžiausius leistinus kiekius, nustatytus taikant Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalyje nurodytus metodus. Taip pat pritariu minėtų šalių ir kitų suinteresuotųjų asmenų nuomonei, kad priešinga išvada pažeistų teisinio saugumo principą, turintį apsaugoti asmenis, besilaikančius galiojančių ir vykdytinų teisės nuostatų.
103. Šiam požiūriui neturi įtakos tikslas siekti „aukšto žmonių, ypač jaunimo, sveikatos apsaugos lygio“, kuriuo vadovaujamasi Direktyvoje 2014/40 ir į kurį atkreipia dėmesį prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas.
104. Kaip matyti iš Direktyvos 2014/40 1 straipsnio ir kaip ne kartą priminė Teisingumo Teismas, šia nuostata iš tiesų siekiama dvejopo tikslo(53). Šia direktyva siekiama palengvinti tabako ir susijusių gaminių vidaus rinkos veikimą, tuo pat metu užtikrinant aukštą žmonių, ypač jaunimo, sveikatos apsaugos lygį. Taigi jos nuostatos turi būti aiškinamos atsižvelgiant į abu minėtus tikslus, tarp kurių Sąjungos teisės aktų leidėjas būtinai siekė nustatyti tam tikrą pusiausvyrą, kaip per teismo posėdį pažymėjo ir Komisija.
105. Šiuo atžvilgiu pažymėtina, kad tikslas, kuriuo grindžiama Direktyvos 2014/40 3 straipsnio 1 dalis, įtvirtinanti išsiskiriančių medžiagų didžiausius leistinus kiekius, yra ne tik skatinti sklandų vidaus rinkos veikimą, bet, žinoma, taip pat užtikrinti, kad cigaretės būtų mažiau kenksmingos žmonių sveikatai. Vis dėlto nustatydamas kenksmingų medžiagų kiekius cigaretėse ir pasirinkdamas tikslų jų matavimo metodą, Sąjungos teisės aktų leidėjas nusprendė dėl konkretaus suderinto apsaugos lygio. Taigi negalima,
remiantis Direktyvoje 2014/40 įtvirtintu bendruoju visuomenės sveikatos tikslu, nepaisyti teisės akto tekste aiškiai išreikšto teisėkūros pasirinkimo, nes toks teleologinis aiškinimas būtų contra legem.
106. Nors Direktyva 2014/40 nesiekiama nustatyti tabako gaminių saugaus vartojimo taisyklių (atsižvelgiant į tokiems gaminiams būdingą kenksmingumą(54) ir į tai, kad saugaus jų vartojimo nėra), neabejotinai galima teigti, kad ja (taip pat) siekiama sumažinti žalingą rūkymo poveikį. Tokio tikslo siekimas atsispindi ne tik įpareigojime įvairiais būdais įspėti vartotojus apie galimai mirtinas rūkymo pasekmes(55), bet ir šioje byloje nagrinėjamose nuostatose, kuriose nustatytos išsiskiriančių medžiagų didžiausi leistini kiekiai ir numatyta pareiga juos matuoti. Tai išplaukia iš direktyvos 12 konstatuojamosios dalies, kurioje, kaip pažymi Fondas, dervos, nikotinas ir anglies monoksidas išsiskiriančiose medžiagose siejamas su tabako gaminių toksiškumu arba priklausomybės sukėlimu(56).
107. Be to, šio su sveikata siejamo tikslo svarbos patvirtinimas, kiek tai susiję su direktyvos nuostata dėl išsiskiriančių medžiagų didžiausių leistinų kiekių, nereiškia, kad jis tampa priemone, galinčia paneigti aiškų teisės aktų nuostatų turinį. Esant šioms aplinkybėms primintina, kad šis turinys reiškia, jog negalima drausti pateikti rinkai cigarečių, atitinkančių Direktyvos 2014/40 3 straipsnio 1 dalyje nustatytus išsiskiriančių medžiagų didžiausius leistinus kiekius, išmatuotus tos pačios direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje nurodytu metodu – tai išplaukia iš jos 24 straipsnio (su jame apibrėžtomis išimtimis, kurios šiuo atveju netaikytinos).
108. Vienintelis būdas, kuriuo, mano nuomone, tikslas siekti aukšto lygio žmonių sveikatos apsaugos galėtų turėti įtakos atitinkamam teisės nuostatų turiniui, t. y. teisės aktų leidėjo padarytam nagrinėjamų ISO matavimo standartų pasirinkimui, būtų ginčyti Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalies, pagal kurią šiuos standartus taikyti privaloma, teisėtumą. Šį klausimą aptarsiu dabar, nagrinėdamas trečiąjį prejudicinį klausimą.
2.      Trečiasis prejudicinis klausimas: kada cigaretė „vartojama pagal paskirtį“?
109. Trečiuoju klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti, kokie turi būti alternatyvaus matavimo metodo požymiai. Šis klausimas užduotas reaguojant į Sprendimo Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt. 79 punktą (ir rezoliucinės dalies 5 punktą), kuriame nurodyta, kad toks metodas turi būti „tinkamas, atsižvelgiant į mokslo ir technikos pažangą arba tarptautiniu mastu priimtus standartus, iš pagal paskirtį vartojamų cigarečių išsiskiriančių medžiagų kiekiui išmatuoti, ir kaip pagrindu reikia remtis aukštu žmonių, ypač jaunimo, sveikatos apsaugos lygiu <...>“(57).
110. Prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas siekia išsiaiškinti tikslią sąvokos „vartojant <...> pagal paskirtį“, kurią galima rasti ne tik pirmiau pateiktoje citatoje, bet visų pirma Direktyvos 2014/40 2 straipsnio 21 punkte pateiktoje sąvokos „išsiskiriančios medžiagos“ apibrėžtyje, reikšmę. Šioje apibrėžtyje sąvoka „išsiskiriančios medžiagos“ apibūdinta kaip „medžiagos, kurios išsiskiria vartojant tabako ar susijusį gaminį pagal paskirtį, pavyzdžiui, dūmuose esančios medžiagos arba medžiagos, išsiskiriančios vartojant bedūmius tabako gaminius“(58).
111. Šiuo klausimu prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas konkrečiau teiraujasi, ar taikant alternatyvų metodą turi būti atsižvelgta visų pirma į tai, kad rūkantysis lūpomis ir pirštais uždengia cigaretės filtre esančias ventiliacijos skylutes, taip pat į rūkymo intensyvumą ir trukmę.
112. Kaip ir trys pirmiau išnagrinėti klausimai, šis klausimas grindžiamas plačia Sprendimo Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt. samprata.  Jis užduotas tuo atveju, jeigu Teisingumo Teismas patvirtintų, kad Fondas turi teisę reikalauti, kad būtų laikomasi išsiskiriančių medžiagų didžiausių leistinų kiekių, taikant alternatyvų matavimo metodą. Kadangi, kaip jau paaiškinau anksčiau, šios teisės nėra ir nėra teigiama, kad pagrindinėje byloje dalyvaujantys gamintojai negalėjo susipažinti su nagrinėjamais ISO standartais, šis klausimas, ko gero, neturi reikšmės sprendžiant prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikusiame teisme nagrinėjamą ginčą.
113. Vis dėlto, mano nuomone, šį klausimą verta išnagrinėti atskirai dėl to, kad, atidžiau pažvelgus, jis iš tiesų susijęs su Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalies galiojimu, kaip rašytinėse pastabose iš esmės pažymėjo Philip Morris(59).
114. Iš tiesų, jeigu Teisingumo Teismas į šį klausimą atsakytų taip, kad taikant bet kokį (alternatyvų) matavimo metodą reikia atsižvelgti į tokius aspektus (nes tai išplaukia iš sąvokos „vartojant <...> pagal paskirtį“, siejamos su sąvoka „išsiskiriančios medžiagos“), logiška, kad taikant Sąjungos teisės aktų leidėjo tos direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje numatytą metodą reikėtų daryti tą patį. Vis dėlto neginčijama, kad taikant šiuos standartus į šiuos aspektus neatsižvelgiama, taigi neišvengiamai darytina išvada, kad nagrinėjami ISO standartai laikytini netinkamais tokioms iš cigarečių „išsiskiriančioms medžiagoms“ matuoti.
115. Kalbant apie konkretų kriterijų, pagal kurį reikėtų vertinti minėtos nuostatos galiojimą, iš sprendimo dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą matyti, kad šį prašymą pateikusio teismo abejonės kyla visų pirma dėl reikalavimo užtikrinti aukšto lygio žmonių sveikatos apsaugą.
116. Atsižvelgdamas į tai manau, kad trečiąjį prejudicinį klausimą reikia suprasti taip, kad juo siekiama išsiaiškinti, ar sąvoka „išsiskiriančios medžiagos“ ir visų pirma sąvoka „vartojant <...> pagal paskirtį“, atsižvelgiant į Direktyva 2014/40 siekiamą visuomenės sveikatos tikslą, Chartijos 35 straipsnį(60) ir SESV 114 straipsnio 3 dalį(61), turi būti aiškinamos taip, kad taikant bet kurį šių išsiskiriančių medžiagų matavimo metodą turi būti atsižvelgta į tai, kad rūkantysis lūpomis ir pirštais uždengia cigaretės filtre esančias ventiliacijos skylutes, ir (arba) į rūkymo intensyvumą bei trukmę, taigi tos direktyvos 4 straipsnio 1 dalis, kurioje nurodytas metodas, kurį taikant į šiuos kriterijus neatsižvelgiama, negalioja(62).
117. Siekdamas išnagrinėti šį klausimą priminsiu, kad ši byla susijusi su sritimi, kurioje Sąjungos teisės aktų leidėjui reikia priimti politinius, ekonominius ir socialinius sprendimus ir atlikti kompleksinius vertinimus, taigi šioje srityje jis turi plačią diskreciją(63). Vadinasi, vykdant tokioje srityje patvirtintų priemonių teisminę kontrolę būtina apsiriboti patikrinimu, ar nėra akivaizdžių klaidų, kaip antai šiomis aplinkybėmis akivaizdžiai netinkamo nagrinėjamos priemonės pobūdžio, atsižvelgiant į minėtą tikslą. Tačiau tai, ar konkreti priemonė yra vienintelė galima arba tinkamiausia priemonė, neturi lemiamos reikšmės vykdant šią kontrolę(64).
118. Šioje byloje vykstanti diskusija leidžia man manyti, kad pasirinkdamas nagrinėjamus ISO standartus Sąjungos teisės aktų leidėjas nepadarė akivaizdžios klaidos.
119. Pirma, neginčijama, jog minėtas Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalyje nurodytas matavimo metodas apima cigarečių deginimą ir atitikties tos pačios direktyvos 3 straipsnio 1 dalyje nustatytiems didžiausiems leistiniems kiekiams patikrinimą esant tokioms aplinkybėms.
120. Be to, taip pat buvo patikslinta, kad būtent atsižvelgiant į minėtą metodą Direktyvos 2014/40 3 straipsnio 1 dalyje iš tiesų ir buvo nustatyti šiuo metu taikomi išsiskiriančių medžiagų didžiausi leistini kiekiai. Kitaip tariant, pirma, Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalyje nurodyti ISO matavimo standartai ir, antra, jos 3 straipsnio 1 dalyje apibrėžti išsiskiriančių medžiagų didžiausi leistini kiekiai yra tarpusavyje susiję.
121. Taigi, nustatydamas sąlygas, kurioms esant cigaretės gali būti pateikiamos rinkai, atsižvelgiant į jose esantį dervų, nikotino ir anglies monoksido kiekį, teisės aktų leidėjas nusprendė, kad tas kiekis turi būti nustatomas ir matuojamas atsižvelgiant į medžiagas, išsiskiriančias cigaretei (tiesiog) degant.
122. Antra, atrodo taip pat neginčijama, kad tikrasis rūkančiojo patiriamas minėtų kenksmingų medžiagų poveikis gali būti gerokai didesnis nei toksiškumas, leistinas taikant kriterijų, suformuluotą tarpusavyje siejant Direktyvos 2014/40 3 straipsnio 1 dalį ir 4 straipsnio 1 dalį. Iš tiesų Komisija per teismo posėdį pažymėjo, kad šis realus poveikis gali būti daug kartų didesnis(65).
123. Komisija taip pat patvirtino, kad priimant Direktyvą 2014/40 jau buvo sukurtas griežtesnis metodas (pavyzdžiui, vadinamasis „Canadian Intense“). Kaip suprantu, taikant šį metodą visų pirma atsižvelgiama į filtre esančių ventiliacijos skylučių uždengimą, o tai reiškia, kad, kai iš cigarečių išsiskiriančių medžiagų kiekis matuojamas taikant šį metodą, viršijami Direktyvos 2014/40 3 straipsnio 1 dalyje nustatyti išsiskiriančių medžiagų didžiausi leistini kiekiai. Vis dėlto Komisija per teismo posėdį taip pat paaiškino, kad jeigu būtų buvęs patvirtintas minėtas metodas (arba kitas panašus metodas), greičiausiai būtų reikėję nustatyti didesnius išsiskiriančių medžiagų didžiausius leistinus kiekius, nes, kaip suprantu šį argumentą, dėl sąlygų, kurioms esant būtų tiriamos cigaretės, išsiskirtų didesnis minėtų kenksmingų medžiagų kiekis.
124. Trečia, Komisija per teismo posėdį paaiškino, kad priimdamas Direktyvą 2014/40 teisės aktų leidėjas įvertino (tuo metu) buvusių metodų privalumus ir trūkumus ir pasirinko nagrinėjamus ISO matavimo standartus, trumpai tariant, dėl naudojimo paprastumo. Be to, ji taip pat paaiškino, pritardama pagrindinėje byloje dalyvaujančių gamintojų, taip pat Bulgarijos ir Portugalijos vyriausybių požiūriui, kad nebuvo (ir nėra) metodo, kurį taikant būtų galima nustatyti tipinę žmonių rūkymo elgseną, nes yra daugybė šios elgsenos modelių. Komisija nurodė, kad šią išvadą lėmė ir diskusijos, kurios vyko tarp PSO Tabako kontrolės pagrindų konvencijos šalių(66).
125. Šiuo atžvilgiu galima teigti, kad rūkymo modelių įvairovė savaime nėra priežastis nesirinkti metodo, kuriuo siekiama nustatyti tam tikrą tipinę rūkymo elgseną, užuot pasirinkus metodą, kurį taikant šis tikslas visiškai nepasiekiamas. Be to, galima teigti, kad jeigu taikant griežtesnį metodą teisės aktuose būtų nustatyti didesni išsiskiriančių medžiagų kiekiai, nors tai galiausiai nepakeistų minėtų kenksmingų medžiagų poveikio, dėl to būtų užtikrintas skaidresnis informacijos apie cigarečių toksiškumą pateikimas vartotojams (nustatant išsiskiriančių medžiagų kiekius, kurių vertės labiau atitinka tuos, kurie realiai išsiskiria).
126. Vis dėlto jau paaiškinau, kad plati diskrecija, kurią Sąjungos teisės aktų leidėjas turi Direktyvos 2014/40 taikymo srityje, neįpareigoja teisės aktų leidėjo pasirinkti tam tikru požiūriu geresnio metodo, jeigu faktiškai pasirinktas metodas nėra akivaizdžiai netinkamas nurodytiems tikslams pasiekti.
127. Kalbant apie konkretų tikslą užtikrinti aukšto lygio žmonių sveikatos apsaugą, pažymėtina, kad šioje išvadoje nurodytos pirminės teisės nuostatos neįpareigoja teisės aktų leidėjo nustatyti kokį nors konkretų tokios aukštos apsaugos lygį esant nagrinėjamoms aplinkybėms. Be abejo, būtų kitaip, jeigu būtų nustatyta, kad išsiskiriant tam tikriems dervų, nikotino ir anglies monoksido kiekiams vartoti cigaretes yra saugu arba gerokai saugiau. Vis dėlto neginčijama, kad tai atrodo neįmanoma, nes, kaip matyti iš diskusijų šioje byloje, šiuo metu nėra jokių mokslinių įrodymų, patvirtinančių, kad turėtų būti nustatytas tam tikras konkretus išsiskiriančių kenksmingų medžiagų didžiausias leistinas kiekis. Esant šioms aplinkybėms konkretūs toksiškumo parametrai, pagal kuriuos galima leisti pateikti cigaretes Sąjungos rinkai, nustatomi atliekant sudėtingą vertinimą, per kurį, mano nuomone, neatmetama galimybė pasirinkti tokius didžiausius leistinus kiekius, kurie pasiekiami (ir kurių reikia paisyti) juos matuojant pagal Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalyje nurodyto metodo taikymo sąlygas.
128. Paskutinis klausimas, kurį turiu išspręsti, yra tai, kokią reikšmę atliekant šią analizę turi žodžių junginys „vartojant <...> pagal paskirtį“, kuris vartojama Direktyvos 2014/40 2 straipsnio 21 punkte pateiktoje sąvokos „išsiskiriančios medžiagos“ apibrėžtyje (nurodytoje šios išvados 110 punkte).
129. Dėl to pirmiausia pažymėtina, kad antrinės teisės nuostatos (kaip antai Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalies) galiojimu negali būti abejojama atsižvelgiant į kitą antrinės teisės nuostatą (kaip antai tos pačios direktyvos 2 straipsnio 21 punktą).
130. Antrasis klausimas, kurį reikia išnagrinėti, yra tas, ar tarp minėtos apibrėžties ir kriterijaus, suformuluoto tarpusavyje siejant Direktyvos 2014/40 3 straipsnio 1 dalį ir 4 straipsnio 1 dalį, galbūt yra koks nors esminis vidinis nesuderinamumas, dėl kurio nebūtų galima pasiekti nurodytų tikslų, visų pirma tikslo, susijusio su aukšto lygio žmonių sveikatos apsauga.
131. Iš tiesų šį argumentą suprantu taip, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia, ar minėta apibrėžtis, kurioje kalbama apie medžiagas, išsiskiriančias vartojant tabako gaminį pagal paskirtį, turi lemti išvadą, jog ISO matavimo standartai (o iš tikrųjų ir, mano nuomone, visas kriterijus, suformuluotas tarpusavyje siejant Direktyvos 2014/40 3 straipsnio 1 dalį ir 4 straipsnio 1 dalį) yra su ja nesuderinami.
132. Sąvokos „išsiskiriančios medžiagos“ apibrėžtis iš tiesų gali reikšti, bent jau vertinant iš pirmo žvilgsnio, kad šios išsiskiriančios medžiagos, kiek tai susiję su cigaretėmis, matuojamos esant tokioms sąlygoms, kurios yra panašesnės į tas, kurias apibūdino prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas (dalies filtre esančių ventiliacijos skylučių uždengimas ir pan.), o ne tiesiog pridegant. Iš tiesų vien pridegimas neatitinka įprastai suprantamo cigaretės vartojimo pagal paskirtį, nes, kaip pažymėjo Fondas, cigaretės nėra smilkalai.
133. Vis dėlto, kaip paaiškino Komisija, minėta išsiskiriančių medžiagų apibrėžtis yra bendroji nuostata, taikoma įvairiems į Direktyvos 2014/40 taikymo sritį patenkantiems tabako gaminiams, ir nagrinėjamu atveju ją reikia sieti su Direktyvos 2014/40 2 straipsnio 10 punkte pateikta sąvokos „cigaretė“ apibrėžtimi – jame ši sąvoka konkrečiai apibrėžta kaip „tabako ritinėlis, kurį galima vartoti pridegtą <...>“.
134. Ši sąvokos „cigaretė“ apibrėžtis kartu su toksiškumo kriterijumi (pagal kurį ji gali būti teikiama rinkai, kaip matyti iš tarpusavyje siejamų Direktyvos 2014/40 3 straipsnio 1 dalies ir 4 straipsnio 1 dalies), mano nuomone, rodo, kad teisės aktų leidėjas nusprendė, kiek tai susiję su cigaretėmis, susiaurinti 2 straipsnio 21 punkte pateiktoje bendrojoje sąvokos „išsiskiriančios medžiagos“ apibrėžtyje esantį
žodžių junginį „vartojant <...> pagal paskirtį“ taip, kad jis apimtų vien pridegimą. Nors akivaizdu, kad tai nėra visas cigaretės vartojimo procesas, kaip tai suprantama atsižvelgiant į įprastą šių sąvokų reikšmę, pridegimas akivaizdžiai yra tokio vartojimo dalis. Šiuo atžvilgiu jau paaiškinau, kad plati diskrecija, kurią teisės aktų leidėjas turi šioje teisės srityje, leidžia jam nustatyti toksiškumo ribas, kurių reikia laikytis, kiek tai susiję tik su ta cigarečių vartojimo pagal paskirtį proceso dalimi.
135. Taigi minėta sąvokos „išsiskiriančios medžiagos“ apibrėžtis neturi įtakos mano ankstesnei išvadai dėl to, kad teisės aktų leidėjo sprendimas matuoti leistiną cigarečių toksiškumą pagal Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalyje nurodytus standartus nėra akivaizdi klaida, kiek tai susiję su aukšto lygio žmonių sveikatos apsaugos tikslo siekimu.
136. Šia pastaba baigiu nagrinėti šioje byloje pateiktus pirmąjį–ketvirtąjį klausimus, kuriais, kaip jau paaiškinau, siekiama išsiaiškinti, kokias išvadas reikia padaryti iš Sprendimo Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt., kiek tai susiję su galimybe remtis nagrinėjamais ISO matavimo standartais prieš tam tikrų kategorijų privačias šalis. Per teismo posėdį vykusioje diskusijoje taip pat buvo grįžta prie pradinio teisinio galvosūkio, kurį turėjo išspręsti Teisingumo Teismas, t. y. prie to, kad ginčijami ISO matavimo standartai nebuvo paskelbti Oficialiajame leidinyje ir ši situacija tebesitęsia. Dėl šių priežasčių, siekdamas kiek įmanoma padėti Teisingumo Teismui, pateiksiu šias baigiamąsias pastabas.
C.      Post scriptum: nagrinėjamų ISO matavimo standartų tolesnis nepaskelbimas
137. Per teismo posėdį Komisija paaiškino, kad tai, jog minėti standartai vis dar nėra paskelbti, lėmė ISO reikalavimai dėl jai priklausančių intelektinės nuosavybės teisių, bendrai taikomų jos standartams. Be to, ji pažymėjo, kad po to, kai buvo priimtas Sprendimas Public.Resources.Org(67), ji suteikė galimybę susipažinti su tam tikrais ISO standartais (kitais nei nagrinėjami šioje byloje) remdamasi Reglamentu (EB) Nr. 1049/2001(68) ir kad šį sprendimą ISO dabar ginčija Bendrajame Teisme būtent (bet ne tik) dėl intelektinės nuosavybės teisių pažeidimo(69).
138. Tai, mano nuomone, rodo, kad paskelbti nagrinėjamų ISO standartų Oficialiajame leidinyje, Komisijos nuomone, bent jau šiuo metu yra neįmanoma dėl teisinių kliūčių, kurių Sąjungos teisės aktų leidėjas negali kontroliuoti.
139. Klausimas, kuris iš esmės kilo per teismo posėdį, kaip suprantu, buvo toks: ar Teisingumo Teismas turėtų imtis veiksmų dėl to, kad minėti standartai vis dar nėra paskelbti, savo iniciatyva iškeldamas Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalies negaliojimo remiantis šiuo pagrindu klausimą.
140. Manau, kad norint imtis tokių veiksmų šioje byloje reikėtų atnaujinti žodinę proceso dalį pagal Teisingumo Teismo procedūros reglamento 83 straipsnį.
141. Taip yra dėl trijų pagrindinių priežasčių.
142. Pirma, šio klausimo prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas iš esmės neiškėlė (1 dalis). Antra, mano nuomone, yra tam tikrų neaiškumų dėl to, ar Teisingumo Teismas Sprendime Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt. pareikalavo, kad nagrinėjami ISO standartai būtų galiausiai paskelbti Oficialiajame leidinyje – šalims ir kitiems suinteresuotiesiems asmenims reikėtų suteikti galimybę pareikšti dėl to nuomonę (2 dalis). Trečia, kad ir koks sprendimas bus priimtas dėl šio klausimo, kiekvienas iš jų turėtų reikšmingų teisinių pasekmių ir vien dėl šių pasekmių būtina išsami diskusija, visų pirma dalyvaujant teisės aktų leidėjui (3 dalis).
1.      Šios bylos apimtis
143. Dėl nurodytos pirmosios priežasties pažymėtina, kad „nepaskelbimo“ klausimas iš tiesų buvo vienas iš išnagrinėtų byloje, kurioje priimtas Sprendimas Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt.  Atitinkami suinteresuotieji subjektai turėjo galimybę susidaryti tam tikrą nuomonę dėl šio klausimo, taigi šią bylą galima vertinti tik kaip šios diskusijos tęsinį, kiek tai susiję su konkrečiomis teisinėmis pasekmėmis, kurias sukelia tas sprendimas.
144. Vis dėlto primintina, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas klausia apie šias pasekmes, siekdamas išsiaiškinti, kokioms sąlygoms esant galima remtis nagrinėjamais standartais prieš gamintojus, nes nors jų nepaskelbimas ir yra esminė konkrečios tvarkos, pagal kurią jais galima remtis, taikymo priežastis, dabar šis nepaskelbimas laikomas pradine prielaida. Tačiau tas teismas neklausė apie pačią šią prielaidą, visų pirma siekdamas išsiaiškinti, ar ji vis dar gali būti daroma ir ar tolesnis nepaskelbimas turi įtakos Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalies galiojimui.
145. Taigi suinteresuotiesiems asmenims šioje byloje turėtų būti suteikta galimybė pareikšti nuomonę šiuo klausimu, o tai, tiesą sakant, yra juo labiau būtina, nes, mano nuomone, kyla abejonių dėl to, ar Teisingumo Teismas Sprendime Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt. reikalavo, kad minėti standartai būtinai būtų paskelbti. Atsižvelgdamas į tai pereisiu prie antrosios priežasties, nurodytos 142 punkte.
2.      Sprendime „Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt.“ taikytas požiūris
146. Man akivaizdu, jog negalėjimas remtis nepaskelbtais Sąjungos teisės aktais, kaip Teisingumo Teismas nurodė sprendimuose Skoma‑Lux ir Heinrich, yra trumpalaikis nenormalios situacijos, kuriai susiklosčius fiziniai arba juridiniai asmenys, kuriems nustatytos teisinės pareigos, negali tinkamai susipažinti su šias pareigas apibrėžiančiais teisės šaltiniais, sprendimas. Demokratinėje visuomenėje, besivadovaujančioje teisinės valstybės principu, taip užkertamas kelias valdžios institucijoms remtis šiomis pareigomis. Kartu tokios padėties išlaikymas ilgą laiką akivaizdžiai nėra pageidautinas. Taigi, nustačius tokią būtinybę atskirti galiojimą ir galimybę remtis, jos priežastys turėtų būti pašalintos. Būtent tokia išvada darytina dėl Teisingumo Teismo sprendime Skoma‑Lux nurodyto pavėlinto galėjimo pasiremti teisės nuostata, kuri nebuvo paskelbta.
147. Atsižvelgiant į tai, kyla klausimas, ar pagal minėtos jurisprudencijos logiką Teisingumo Teismas numatė sąlyginę galimybę remtis nagrinėjamais ISO standartais kaip iš karto, bet būtinai trumpą laiką taikytiną taisomąją priemonę, kol bus atlikti numatyti galutiniai taisomieji veiksmai (paskelbimas Oficialiajame leidinyje), ar Teisingumo Teismas iš tikrųjų pripažino ISO sistemoje užtikrinamą galimybę susipažinti su standartais kaip priimtiną sprendimą, kurį iš esmės galima toleruoti Sąjungos teisės sistemoje.
148. Šie Sprendimo Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt. aspektai rodo, kad buvo tikimasi, jog galiausiai atitinkami teisės aktai bus paskelbti.
149. Pirma, kaip jau paaiškinta, Teisingumo Teismas rėmėsi sprendimais Skoma‑Lux ir Heinrich, nors nesiekė atskirti, pirma, (gana skirtingų) situacijų, lėmusių šių sprendimų priėmimą, ir, antra, situacijos, dėl kurios buvo priimtas Sprendimas Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt. Iš tiesų, nors Sąjungos teisės aktų leidėjas galėjo visiškai kontroliuoti taisomuosius veiksmus, apie kuriuos kalbama sprendimuose Skoma‑Lux ir Heinrich (tam netrukdė jokie išorės veiksniai), reikia pripažinti, kad dėl ISO pareiškimų dėl jai priklausančių intelektinės nuosavybės teisių situacija yra sudėtingesnė. Tačiau dėl to Teisingumo Teismas nepateikė jokių konkrečių pastabų.
150. Antra, Sprendimo Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt. 46 punkte Teisingumo Teismas patvirtina, kad Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalies galiojimo negali paneigti „vien tai, jog [šioje nuostatoje] daroma nuoroda į ISO standartus, kurie tame etape nebuvo paskelbti“(70). Būtų galima teigti, kad šios citatos (išskirtos) dalies nereikėtų, jeigu iš tiesų šios nuostatos galiojimui neturėtų poveikio pats jos nepaskelbimas (o ne tik nepaskelbimas tam tikru metu).
151. Trečia, to sprendimo 48 punkte Teisingumo Teismas pažymi, kad „<...> standartizacijos organizacijos, kaip antai [ISO], parengtais ir Sąjungos teisės aktu privalomais pripažintais techniniais standartais apskritai galima remtis prieš privačius asmenis tik jeigu jie patys buvo paskelbti [Oficialiajame leidinyje]“.
152. Nepaistant žodžių junginio „apskritai <...> prieš privačius asmenis“ tikslios reikšmės (apie kurią kalbėjau anksčiau), šiame punkte galimybė remtis nagrinėjamais standartais prieš tokius asmenis aiškiai siejama su jų paskelbimu Oficialiajame leidinyje.
153. Vis dėlto, grįždamas prie savo trijų pirmiau pateiktų argumentų, taip pat turiu pripažinti, kad, pirma, priešingai nei Sprendime Skoma‑Lux, Teisingumo Teismas nekalba apie pavėlintą galėjimą (visapusiškai) pasiremti nagrinėjamais ISO standartais, o sieja (sąlyginę) galimybę jais remtis (prieš įmones) su ISO sistemos ypatumais (Sprendimo Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt. 52 punktas). Tai gali reikšti, kad pripažįstamas abiejų pirmiau aprašytų rūšių situacijų skirtingumas (dėl to susiklosčius kiekvienai iš jų gali atsirasti skirtingas rezultatas).
154. Antra, Sprendimo Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt. 46 punkte pateiktą pastabą (nurodytą šios išvados 150 punkte) apie „tame etape“ nepaskelbtus standartus galima vertinti kaip pripažinimą, kad paskelbimas tikrai pageidautinas, bet nebūtinas (nes yra speciali sistema, leidžianti su jais susipažinti).
155. Trečia, jei Sprendimo Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt. 48 punkte vartojamas
žodžių junginys „apskritai <...> prieš privačius asmenis“ (nurodytas šios išvados 151 punkte) būtų suprantamas kaip reiškiantis šalis, kurioms patikėta atlikti „teisės aktų laikymosi prižiūrėtojų“ užduotį, šis punktas savo ruožtu gali reikšti sunkumų, kurių dėl nepaskelbimo kyla atliekant šią užduotį, pripažinimą, vis dėlto netvirtinant, kad šie sunkumai turi įtakos galimybei remtis nagrinėjamais standartais prieš įmones, gaminančias cigaretes arba teikiančias jas rinkai.
3.      Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalies pripažinimo negaliojančia dėl to, kad ISO standartai vis dar nepaskelbti, pasekmės
156. Pereidamas prie paskutinės priežasties, dėl kurios būtų pageidautina atnaujinti žodinę proceso dalį, jeigu Teisingumo Teismas nuspręstų išnagrinėti minėtos nuostatos galiojimo klausimą dėl to, kad nagrinėjami standartai vis dar nėra paskelbti Oficialiajame leidinyje, pažymiu, kad Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalies pripažinimo negaliojančia remiantis šiuo pagrindu (bet taip pat ir aiškaus sprendimo nepripažinti jos negaliojančia) pasekmės gerokai peržengtų šios bylos ir cigarečių rinkos ribas.
157. Šiuo atžvilgiu Komisija per posėdį nurodė, kad yra 1 200 Sąjungos teisės aktų, kuriuose daroma nuoroda į ISO standartus, o tai reiškia, kad nagrinėjamos nuostatos panaikinimas gali turėti įtakos visiems šiems teisės aktams, taigi galbūt ir daugeliui teisės sričių.
158. Atsižvelgiant į tai, dėl didelio poveikio, kurį greičiausiai turėtų Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalies pripažinimas negaliojančia (dėl to, kad standartai vis dar nepaskelbti), reikėtų plačiau diskutuoti apie tai, kokios būtų priimtinos vieno ar kito pirmiau nurodyto sprendimo pasekmės.
159. Viena vertus, jeigu Sprendimas Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt. būtų suprantamas taip, kad pagal jį reikalaujama galiausiai paskelbti ISO standartus Oficialiajame leidinyje, reikėtų diskutuoti apie tai, ar Sąjungos lygmeniu yra galimybių paskelbti šiuos standartus, atsižvelgiant į ISO reikalavimus dėl jai priklausančių intelektinės nuosavybės teisių.
160. Jei reikėtų patvirtinti, kad šiuo metu nėra patikimo būdo leisti paskelbti nagrinėjamus ISO standartus nesukeliant Sąjungai neigiamų teisinių pasekmių, reikėtų aptarti, ką galimas dabartinės teisėkūros technikos pripažinimas negaliojančia reiškia veiksmingam atitinkamų teisės sričių veikimui ir ar iš tiesų (pagrįstai) įmanomos alternatyvos.
161. Kita vertus, jei Sprendimas Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt. būtų suprantamas taip, kad jame nereikalaujama paskelbti ISO standartų Oficialiajame leidinyje, reikėtų diskutuoti dėl prieštaravimo, kurį lemtų toks rezultatas atsižvelgiant į tam tikrus pagrindinius Sąjungos teisės sistemos veikimo aspektus.
162. Pirma, man atrodo, kad pritarimas standartų nepaskelbimui kaip galutiniam ir priimtinam rezultatui prilygsta pripažinimui, jog Sąjungos teisės sistemoje gali būti tam tikros kategorijos privalomų nuostatų, su kuriomis galima susipažinti tik už užmokestį arba patiriant vykimo į tam tikrą vietą, pavyzdžiui, konkrečios nacionalinės standartizacijos institucijos biblioteką, išlaidas. Kadangi tai reikštų nukrypimą nuo pagrindinės prielaidos, kad demokratinėje visuomenėje teisė turi būti prieinama nemokamai, šį sprendimą reikėtų paaiškinti išsamiau.
163. Vadovaujantis tais pačiais argumentais, kitas išnagrinėtinas klausimas yra tas, ar Sąjungos teisės sistemoje galima toleruoti tai, kad visa diskrecija nustatyti konkrečias susipažinimo su teisės nuostatomis sąlygas yra palikta išorės ISO sistemai ir atitinkamoms nacionalinėms standartizacijos institucijoms, ar tokiu atveju turėtų būti taikomi tam tikri Sąjungos teisės reikalavimai, kaip antai Sąjungos teisėje numatyta valstybių narių pareiga užtikrinti, kad šiai galimybei susipažinti su teisės nuostatomis nebūtų taikomi pernelyg dideli apribojimai.
164. Toliau primintina, kad su ISO standartais iš esmės galima susipažinti anglų, prancūzų ir rusų kalbomis. Nors kalbinė lygybė, kuri paprastai yra taisyklė Sąjungoje, gali turėti išimčių(71), šį bylos aspektą tikslinga išnagrinėti išsamiau.
165. Galiausiai manau, kad tikslinga grįžti prie galimybės susipažinti su dokumentais, numatytos Reglamente Nr. 1049/2001, klausimo. Jau minėjau Sprendimą Public.Resource.Org, kurį suinteresuotieji asmenys ypač komentavo per teismo posėdį. Primenu, kad tame sprendime Teisingumo Teismas iš esmės pareikalavo, jog Komisija leistų susipažinti su ESK parengtu standartu, nepaisydamas to, kad panašiai buvo remiamasi intelektinės nuosavybės teisėmis. Dėl to šioje byloje kilo tam tikra diskusija, ar šis sprendimas taikytinas ir dėl ISO standartų (apskritai) ir kokios būtų galimo teigiamo atsakymo pasekmės sprendžiant čia keliamus klausimus.
166. Be abejo, visų pirma sutinku su Nyderlandų vyriausybės ir Komisijos nuomone, kad tai, ar turi būti suteikta galimybė susipažinti su dokumentu šaliai, veikiančiai viešojo intereso labui (kaip suprantu, taip buvo ieškovės atveju byloje, kurioje priimtas minėtas sprendimas), nelemia teisinių išvadų, darytinų dėl asmenų, kuriems nustatytos teisinės pareigos, atsižvelgiant į tai, kad teisės aktas, kuriame išsamiai išdėstytos šios pareigos, nebuvo paskelbtas Oficialiajame leidinyje.
167. Iš tiesų šie du klausimai yra tiesiog skirtingi. Kartu jie gali būti ir glaudžiai susiję tokiu atveju, koks nagrinėjamas šioje byloje.
168. T. y., jeigu būtų laikomasi požiūrio, kad paskelbti nagrinėjamų ISO standartų Oficialiajame leidinyje iš esmės nėra privaloma, toks sprendimas greičiausiai galiotų ir visiems kitiems ISO standartams, kuriais gali remtis Sąjungos teisės aktų leidėjas. Panašiai ir kitoje byloje dėl kitų ISO standartų galbūt padaryta išvada, kad pagal Reglamentą Nr. 1049/2001 neturi būti suteikta galimybė susipažinti su tokiais standartais, greičiausiai taip pat turėtų įtakos ne tik konkretiems ISO standartams, išnagrinėtiems toje kitoje byloje. Taigi, jeigu abiem pirmiau nurodytais atvejais būtų pateiktas neigiamas atsakymas, susipažinimo su šiais standartais sistema Sąjungos lygmeniu būtų iš esmės „užblokuota“ (ir liktų atvira tik ISO lygmeniu, kai galimybę susipažinti su standartais suteikia nacionalinės standartizacijos institucijos).
169. Jeigu būtų laikomasi požiūrio, kad paskelbti standartus Oficialiajame leidinyje galiausiai privaloma (kiek tai susiję su šioje byloje nagrinėjamais ISO standartais ir netiesiogiai – su kitais ISO standartais, kuriais Sąjungos teisės aktų leidėjas panašiai remtųsi), tai reikštų, kad būtina išsiaiškinti, ar dokumentas, kuris nėra paskelbtas Oficialiajame leidinyje, nors turėtų būti jame paskelbtas, patenka į Reglamento Nr. 1049/2001 (bendrai suformuluotą) taikymo sritį. Atkreiptinas dėmesys į tai, kad esant kitoms aplinkybėms (kai nebuvo išorės veiksnių, panašių į nagrinėjamuosius šioje byloje) generalinė advokatė E. Sharpston padarė priešingą išvadą(72). Jeigu to požiūrio būtų laikomasi ir šiuo atveju (jeigu Teisingumo Teismas taip pat nuspręstų, kad ISO standartai galiausiai turi būti paskelbti Oficialiajame leidinyje), tuomet reikėtų diskutuoti apie tai, ar tol, kol standartai bus faktiškai paskelbti Oficialiajame leidinyje, turi būti užtikrintas pereinamojo laikotarpio sprendimas dėl galimybės su jais susipažinti Sąjungos lygmeniu tam, kad tuo metu būtų išvengta tokio paties „blokavimo“ poveikio.
170. Kitaip tariant, nors teisiniai klausimai, kylantys, pirma, dėl „susipažinimo su dokumentais“ ir, antra, dėl „paskelbimo Oficialiajame leidinyje“ yra skirtingi, jie yra to paties platesnio klausimo dėl galimybės Sąjungos teisės sistemoje susipažinti su išorės subjektų parengtais standartais, kurie Sąjungos teisės sistemoje tapo privalomi, dalis. Atrodo, kad vieno iš jų analizės rezultatas daro įtaką kito analizės rezultatui ir dėl šios priežasties jie neturėtų būti nagrinėjami atskirai.
V.      Išvada
171. Atsižvelgdamas į tai, kas išdėstyta, siūlau Teisingumo Teismui taip atsakyti į College van Beroep voor het bedrijfsleven (Vyriausiasis administracinis ekonominių bylų teismas, Nyderlandai) pateiktus pirmąjį–ketvirtąjį klausimus:
2014 m. balandžio 3 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyvos 2014/40/ES dėl valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatų, reglamentuojančių tabako ir susijusių gaminių gamybą, pateikimą ir pardavimą, suderinimo ir kuria panaikinama Direktyva 2001/37/EB 4 straipsnio 1 dalis
turi būti aiškinama taip, kad joje nurodytais ISO standartais, kurie nebuvo paskelti Europos Sąjungos oficialiajame leidinyje, galima remtis prieš įmones, gaminančias cigaretes arba teikiančias jas rinkai, kai šios gali su jais susipažinti 2022 m. vasario 22 d. Sprendimo Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt. (C‑160/20, EU:C:2022:101) 52 punkte apibūdintomis sąlygomis. Vis dėlto ta nuostata ir joje nurodytų ISO standartų nepaskelbimas negali būti suprantami taip, kad juridinis asmuo, kaip antai Fondas, pagal direktyvą turi teisę reikalauti, kad
įmonių, gaminančių cigaretes arba teikiančias jas rinkai, atžvilgiu būtų taikomas Direktyvos 2014/40 3 straipsnio 1 dalyje numatytas išsiskiriančių medžiagų didžiausių leistinų kiekių matavimo metodas, kuris skirtųsi nuo tos pačios direktyvos 4 straipsnio 1 dalyje nurodyto metodo.
1      Originalo kalba: anglų.
2      2014 m. balandžio 3 d. Europos Parlamento ir Tarybos direktyva 2014/40/ES dėl valstybių narių įstatymų ir kitų teisės aktų nuostatų, reglamentuojančių tabako ir susijusių gaminių gamybą, pateikimą ir pardavimą, suderinimo ir kuria panaikinama Direktyva 2001/37/EB (OL L 127, 2014, p. 1).
3      2022 m. vasario 22 d. Sprendimas Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt. (C‑160/20, toliau – Sprendimas Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt. ir aptariamas sprendimas, EU:C:2022:101, 33 punktas).
4      Ten pat, 48 ir 52 punktai.
5      Ten pat, 74 ir 79 punktai ir rezoliucinės dalies 5 punktas.
6      2011 m. birželio 21 d. Tarybos direktyva 2011/64/ES dėl akcizų, taikomų apdorotam tabakui, struktūros ir tarifų (OL L 176, 2011, p. 24).
7      Nacionalinės standartizacijos institucijos, atrodo, yra viena iš trijų ISO narių kategorijų, aprašytų ISO įstatų, 21 leidimas, 2025 m., versija anglų k., ISBN 978‑92‑67‑02042‑6 (toliau – ISO įstatai), galima susipažinti internete adresu https://www.iso.org/files/live/sites/isoorg/files/archive/pdf/en/statutes.pdf, 3.1 straipsnyje.
8      Generalinio advokato H. Saugmandsgaard Øe išvada byloje Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt. (C‑160/20, EU:C:2021:618, 31 punktas ir jame pateikta išnaša).
9      ISO/IEC Directives, Part 1, Procedures for the technical work – Consolidated ISO Supplement – Procedures specific to ISO (ISO/IEC direktyvos, 1 dalis, Techninio darbo procedūros. Konsoliduotas ISO papildymas. Specialiosios ISO procedūros), Edition 01/2024, versija anglų k. (toliau – ISO/IEC direktyvos, 1 dalis), SO priedas, „Principles for developing ISO and IEC Standards related to or supporting public policy initiatives“ („ISO ir IEC standartų, susijusių su viešosios politikos iniciatyvomis arba reikalingų jas įgyvendinant, kūrimo principai“) (toliau – ISO/IEC direktyvų SO priedas) SO.2 punktas, „Principles“ („Principai“), a papunktis, p. 146.
10      ISO įstatų 22.1 straipsnis.
11      ISO įstatų 2.1 straipsnis; ISO/IEC direktyvų SO priedo SO.2 punkto „Principai“ b papunktyje nustatyta, kad „ISO ir IEC yra įsipareigojusios kurti tarptautinius standartus, kurie būtų aktualūs rinkai, atitiktų visų suinteresuotųjų šalių, įskaitant, prireikus, valdžios institucijas, poreikius ir interesus, nesiekiant nei nustatyti viešosios politikos, taisyklių ar socialinių ir politinių darbotvarkių, nei skatinti ar motyvuoti jas nustatyti“ (neoficialus vertimas). (Pridurčiau, kad IEC reiškia Tarptautinę elektrotechnikos komisiją).
12      ISO įstatų 14.2 straipsnis ir https://www.iso.org/developing-standards.html.
13      Using and referencing ISO and IEC standards to support public policy, ISO, 2015, p.3 ir 23. Taip pat žr. ISO/IEC direktyvų SO priedo SO.1 punktą „Background Context“ („Pagrindas“), p. 146.
14      Žr. šios išvados 16 punktą. Iš viešai skelbiamos informacijos matyti, kad šios versijos buvo pakeistos. Dėl NEN‑ISO 4387:2000/A1:2008 žr. https://www.nen.nl/en/nen-iso-4387-2000-a1-2008-en-127640; dėl NEN‑ISO‑10315:2013 – https://www.nen.nl/en/nen-iso-10315-2013-en-182020; dėl NEN-ISO 8454:2007/A1:2009 – https://www.nen.nl/nen-iso-8454-2007-a1-2009-en-140295, o dėl NEN‑ISO 8243:2006 – https://www.nen.nl/en/nen-iso-8243-2006-en-113052.
15      ISO/IEC direktyvos, 1 dalis, p. 49. Atkreipiu dėmesį, kad Nyderlandų karališkojo standartizacijos instituto (toliau –NEN) interneto svetainėje, kurioje galima įsigyti nacionalinius įgyvendinimo standartus, pateikta tokia informacija: „Šis leidinys [kuriame pateiktas atitinkamas standartas] yra saugomas autorių teisių ir skirtas tik asmeniniam naudojimui.“ Žr. ankstesnėje išnašoje nurodytus šaltinius.
16      Tai – naujausios šių standartų versijos, turimos šios išvados rengimo metu.
17      Using and referencing ISO and IEC standards to support public policy, ISO, 2015, p. 34–36.
18      ISO įstatų 21.1 straipsnis.
19      Su ISO įstatais šiomis trimis kalbomis galima susipažinti ISO interneto svetainėje.
20      ISO įstatų 23.1, 23.2 ir 23.3 straipsniai.
21      Kalbinės versijos, su kuriomis galima susipažinti, pateiktos, atitinkamai, https://www.iso.org/standard/76549.html, https://www.iso.org/standard/79002.html, https://www.iso.org/standard/85345.html ir https://www.iso.org/standard/60154.html.
22      Atitinkamas informacijos šaltinis nurodytas šios išvados 14 išnašoje.
23      2016 m. spalio 27 d. Sprendimas James Elliott Construction (C‑613/14, toliau – Sprendimas James Elliott, EU:C:2016:821, 40 punktas). ESK sistemos ypatybės neseniai aptartos generalinės advokatės L. Medina išvadoje byloje Public.Resource.Org ir Right to Know / Komisija (C‑588/21 P, EU:C:2023:509, 23–31 punktai).
24      Sprendimo Stintichting Rookpreventie Jeugd ir kt. 31 ir 33 punktai.
25      Ten pat, 39–47 punktai.
26      Ten pat, 40 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija.
27      Ten pat, 48 punktas. Išskirta mano.
28      Ten pat, 52 punktas.
29      Sprendimo Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt. 79 punkte. Šiuos požymius išsamiau aptarsiu vėliau.
30      Sprendimo Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt. 79 punktas ir rezoliucinės dalies 5 punktas.
31      2007 m. gruodžio 11 d. Sprendimas Skoma‑Lux (C‑161/06, toliau – Sprendimas Skoma‑Lux, EU:C:2007:773).
32      Ten pat, visų pirma 51 ir 59 punktai.
33      Šis aspektas buvo anksčiau akcentuotas 1990 m. rugsėjo 20 d. Sprendime Sevince
(C‑192/89, toliau – Sprendimas Sevince, EU:C:1990:322, 24 punktas).
34      Sprendimo Skoma‑Lux 60 punktas.
35      2009 m. kovo 10 d. Sprendimas Heinrich (C‑345/06, toliau – Sprendimas Heinrich, EU:C:2009:140, 63 punktas).
36      Sprendimo Skoma‑Lux 38 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija.
37      Ten pat, 42 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija.
38      Nors abu minėti sprendimai susiję su nepaskelbtu reglamentu (ar jo dalimi), juose įtvirtintas požiūris taikomas pareigoms, nustatytoms direktyvoje, kaip Teisingumo Teismas pažymėjo Sprendimo Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt. 42 punkte.
39      Sprendimo Skoma‑Lux, 47–51 punktai.
40      Ten pat, 52 punktas.
41      Sprendimo Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt. rezoliucinės dalies 5 punkte nurodyta: „Jeigu Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalimi negalima remtis prieš privačius asmenis, šios direktyvos 3 straipsnio 1 dalies taikymo tikslais naudojamas metodas turi būti tinkamas, atsižvelgiant į mokslo ir technikos pažangą arba tarptautiniu mastu priimtus standartus, iš pagal paskirtį vartojamų cigarečių išsiskiriančių medžiagų kiekiui išmatuoti, ir kaip pagrindu reikia remtis aukštu žmonių, ypač jaunimo, sveikatos apsaugos lygiu <...>“. Išskirta mano.
42      Viena iš 24 straipsnio 2 dalyje numatytų išimčių susijusi su papildomais reikalavimais, kurie gali būti nustatyti tabako gaminių pakuotėms, o kita (įtvirtinta 24 straipsnio 3 dalyje) – su galimybe uždrausti tam tikros kategorijos tabako ar susijusius gaminius, remiantis su konkrečia tos valstybės narės padėtimi susijusiais motyvais ir apie tokią nacionalinę priemonę turi būti pranešta Komisijai. Antroji išimtis buvo nurodyta viename iš klausimų, dėl kurių buvo priimtas aptariamas sprendimas, ir Teisingumo Teismas to sprendimo 80–85 punktuose jį atmetė kaip nepriimtiną, nes bylos faktinės aplinkybės nebuvo susijusios su jos įgyvendinimu.
43      Juo siekiama išvengti skirtingų matavimo metodų taikymo valstybėse narėse, kaip Teisingumo Teismas pažymėjo Sprendimo Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt. 32 punkte.
44      Kaip jau minėta, tai iš tiesų įvyktų, jeigu šalis, kaip antai Fondas, galėtų tikėtis, kad bus patenkintas jos reikalavimas pašalinti cigaretes iš rinkos dėl to, kad jos neatitinka išsiskiriančių medžiagų didžiausių leistinų kiekių, matuojamų taikant teisės aktų leidėjo nenustatytą metodą, nors jos atitinka tuos kiekius, matuojamus taikant Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalyje nustatytą metodą.
45      Sprendimo Skoma‑Lux 42 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija.
46      Žr. Sprendimą Sevince (24 punktas), kuriame Teisingumo Teismas nusprendė, kad Europos ekonominės bendrijos ir Turkijos asociacijos susitarimu įsteigtos Asociacijos tarybos sprendimų nepaskelbimas „gali užkirsti kelią juos taikyti privačiam asmeniui, [tačiau] dėl to privatus asmuo nepraranda galimybės santykiuose su valdžios institucija remtis teisėmis, kurias jam suteikia šie sprendimai“.
47      Sprendimo versijoje nyderlandų k. vartojama sąvoka “aan particulieren in het algemeen“, o jo versijoje prancūzų k. – sąvoka „particuliers en général“.
48      Sąvoka „privatūs asmenys apskritai“ vartojama ir Sprendimo Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt. 49 bei 73 punktuose, tačiau šiose nuostatose tik plėtojama arba pakartota tai, kas jau buvo nurodyta.
49      Remdamasis skirtingomis minėto sprendimo kalbinėmis versijomis, jis paaiškina savo abejones dėl to, ar sąvoka „privatūs asmenys apskritai“ reiškia „plačiąją visuomenę“ (kaip suprantu, kalbama apie šią sąvoką kaip priešpriešą sąvokai „įmonės“), ar ji reiškia, kad nagrinėjamais ISO standartais negalima remtis prieš „privačius asmenis apskritai“, t. y. „iš principo“ (ir, vėlgi, kaip suprantu, nebent atitinkama šalis turėtų galimybę su jais susipažinti).
50      Taip pat žr. šios išvados 41 punkte pateiktą paaiškinimą.
51      Man atrodo, kad prašymą priimti prejudicinį sprendimą pateikęs teismas mano, jog Chartijos 24 straipsnio 2 dalis yra ypač svarbi, nes šioje nuostatoje numatyta, kad „[v]isuose valstybės ar privačių institucijų veiksmuose, susijusiuose su vaikais, pirmiausia turi būti vadovaujamasi vaiko interesais“. Dėl Chartijos 35 straipsnio pažymėtina, kad jo antrame sakinyje nurodyta, jog „[a]pibrėžiant ir vykdant visą Sąjungos politiką ir veiklą, užtikrinamas aukštas žmonių sveikatos apsaugos lygis“.
52      Pažymėtina, jog Bulgarijos vyriausybė teigia, kad pirmasis klausimas yra nepriimtinas, nes nėra tiksliai nurodyti su juo susiję ISO standartai. Manau, kad iš šio klausimo formuluotės ir sprendime dėl prašymo priimti prejudicinį sprendimą pateikto paaiškinimo aiškiai matyti, kad jis susijęs su Direktyvos 2014/40 4 straipsnio 1 dalyje nurodytais ISO standartais.
53      Žr., pavyzdžiui, 2025 m. birželio 26 d. Sprendimą PJ Carroll ir Nicoventures Trading (C‑759/23, EU:C:2025:477, 37 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
54      Žr. visų pirma Direktyvos 2014/40 8 konstatuojamąją dalį, kurioje nurodyta, kad „[t]abako gaminiai nėra paprastos prekės“ atsižvelgiant į „ypač kenksmingą tabako poveikį žmogaus sveikatai“.
55      Žr. visų pirma Direktyvos 2014/40 9 straipsnio 1 dalį, 10 straipsnio 1 dalį ir I bei II priedus.
56      „kalbant apie didžiausių išsiskiriančių medžiagų kiekių nustatymą, galėtų būti būtina ir tikslinga vėliau sumažinti dervų, nikotino ir anglies monoksido kiekius išsiskiriančiose medžiagose arba nustatyti didžiausius kitų iš tabako gaminių išsiskiriančių medžiagų kiekius, atsižvelgiant į tų medžiagų toksiškumą ar priklausomybės sukėlimo gebą“. Išskirta mano.
57      Išskirta mano.
58      Išskirta mano.
59      Primintina, kad Teisingumo Teismui suteikiama galimybė performuluoti klausimą dėl aiškinimo į klausimą dėl galiojimo, kai, trumpai tariant, Teisingumo Teismas tai daro įgyvendindamas teisę „iš visos nacionalinio teismo pateiktos informacijos išrinkti tuos Sąjungos teisės elementus, kuriuos, atsižvelgiant į ginčo dalyką, reikia išaiškinti arba kurių galiojimą būtina įvertinti“. 2022 m. sausio 25 d. Sprendimas VYSOČINA WIND (C‑181/20, EU:C:2022:51, 36 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija).
60      Aktuali jo dalis nurodyta šios išvados 51 išnašoje.
61      Iš SESV 114 straipsnio 3 dalies (kuri iš esmės yra vienas iš Direktyvos 2014/40 teisinių pagrindų) matyti, kad aukštas sveikatos apsaugos lygis turėtų būti laikomas pagrindu teikiant tam tikrus teisėkūros pasiūlymus, kaip pripažįstama Direktyvos 2014/40 8 konstatuojamojoje dalyje.
Kaip Teisingumo Teismas priminė kalbėdamas apie tą pačią direktyvą, panašus reikalavimas įtvirtintas ir SESV 9 straipsnyje bei 168 straipsnio 1 dalyje.
Žr. 2016 m. gegužės 4 d. Sprendimą Philip Morris Brands ir kt. (C‑547/14, toliau – Sprendimas Philip Morris, EU:C:2016:325, 157 punktas).
62      Pažymėtina, kad byloje, kurioje priimtas Sprendimas Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt., Teisingumo Teismo buvo prašoma įvertinti minėtos nuostatos galiojimą „turint galvoje tai, kad mokslo tyrimai rodo, jog matavimo metodai, į kuriuos [joje] daroma nuoroda <...>, neatspindi dervų, nikotino ir anglies monoksido kiekio iš cigarečių išsiskiriančiose medžiagose, kurį faktiškai įkvepia rūkantysis“ (64 punktas dėl 3 klausimo b dalies). Vis dėlto Teisingumo Teismas pažymėjo, kad tas klausimas užduotas remiantis tyrimais, atliktais po nagrinėjamos direktyvos priėmimo, taigi jie nėra svarbūs nagrinėjant minėtą klausimą, nes, kaip priminė Teisingumo Teismas, „Sąjungos teisės akto galiojimas turi būti vertinamas atsižvelgiant į duomenis, kuriuos Sąjungos teisės aktų leidėjas turėjo, kai buvo priimamas nagrinėjamas teisės aktas“. Sprendimo Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt. 67 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija. Taigi perspektyva, iš kurios buvo nagrinėjamas minėtos nuostatos galiojimas, netrukdo išnagrinėti šio klausimo taip, kaip prašoma šioje byloje.
63      Sprendimo Stichting Rookpreventie Jeugd ir kt. 44 punktas.
64      Generalinės advokatės J. Kokott išvada byloje Philip Morris Brands ir kt. (C‑547/14, EU:C:2015:853, 149 ir 150 punktai) ir Sprendimo Philip Morris 166 punktas ir jame nurodyta jurisprudencija.
65      Taip pat žr. Komisijos ataskaitą Europos Parlamentui, Tarybai, Europos ekonomikos ir socialinių reikalų komitetui ir Regionų komitetui dėl Direktyvos [2014/40] dėl tabako ir susijusių gaminių gamybos, pateikimo ir pardavimo taikymo, COM(2021) 249 final, 3.1 skirsnis., 21 išnaša.
66      Ten pat, 3.1 skirsnis.
67      2024 m. kovo 5 d. Sprendimas Public.Resource.Org ir Right to Know / Komisija ir kt. (C‑588/21 P, toliau – Sprendimas Public.Resource.Org, EU:C:2024:201). Šiame sprendime Teisingumo Teismas iš esmės įpareigojo Komisiją suteikti galimybę susipažinti su ESK priimtais standartais, nepaisydamas to, kad į juos buvo pareikštos autorių teisės.
68      2001 m. gegužės 30 d. Europos Parlamento ir Tarybos reglamentas dėl galimybės visuomenei susipažinti su Europos Parlamento, Tarybos ir Komisijos dokumentais (OL L 145, 2001, p. 43; 2004 m. specialusis leidimas lietuvių k., 1 sk., 3 t., p. 331).
69      Žr. bylą, kurioje nagrinėjamas ieškinys, pareikštas 2024 m. gruodžio 6 d., International Electrotechnical Commission ir ISO / Komisija (T‑631/24). Kaip suprantu, šiuo ieškiniu prašoma panaikinti atitinkamą Komisijos sprendimą.
70      Išskirta mano. Panaši formuluotė pateikta ir jo 37 punkte.
71      Kiek tai susiję su skelbtinais teisės aktais, šis klausimas aptartas generalinės advokatės J. Kokott išvadoje byloje Skoma‑Lux (C‑161/06, EU:C:2007:525, 37 punktas).
72      Žr. generalinės advokatės E. Sharpston išvadą byloje Heinrich (C‑345/06, EU:C:2008:212, 122–133 punktai).