62021TJ0560
ROZSUDOK VŠEOBECNÉHO SÚDU (deviata komora)
z 18. decembra 2024 (
*1
)
„Verejná služba – Dočasní zamestnanci – Prijímanie do zamestnania – Oznámenie o voľnom pracovnom mieste – Zamietnutie prihlášky – Žaloba o neplatnosť – Zastupovanie inštitúcie jedným z jej zamestnancov – Záujem na konaní – Prípustnosť – Povinnosť odôvodnenia – Zásada riadnej správy vecí verejných – Zodpovednosť – Nemajetková ujma“
Vo veci T‑560/21,
TB, v zastúpení: L. Levi a N. Flandin, advokátky,
žalobkyňa,
proti
Agentúre Európskej únie pre kybernetickú bezpečnosť (ENISA), v zastúpení: C. Chalanouli, splnomocnená zástupkyňa, za právnej pomoci B. Wägenbaur, advokát,
žalovanej,
VŠEOBECNÝ SÚD (deviata komora),
v zložení: predseda komory L. Truchot, sudcovia M. Sampol Pucurull a T. Perišin (spravodajkyňa),
tajomník: P. Cullen, referent,
so zreteľom na písomnú časť konania,
po pojednávaní z 8. novembra 2023,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Svojou žalobou podanou na základe článku 270 ZFEÚ sa žalobkyňa TB domáha jednak zrušenia v prvom rade rozhodnutia výberovej komisie Agentúry Európskej únie pre kybernetickú bezpečnosť (ENISA) z 10. novembra 2020 o nezapísaní jej mena do zoznamu úspešných uchádzačov na pracovné miesto vedúceho oddelenia „Kancelária výkonného riaditeľa“ a v druhom rade v podstate rozhodnutia výberovej komisie agentúry ENISA z 12. januára 2021 o neprijatí jej prihlášky na pracovné miesto vedúceho oddelenia „Podporné administratívne služby“, a jednak náhrady nemajetkovej ujmy, ktorá jej údajne vznikla.
Okolnosti predchádzajúce sporu
2
Dňa 1. novembra 2017 bola žalobkyňa zamestnaná agentúrou ENISA ako dočasná zamestnankyňa v platovej triede AD 9 podľa článku 2 písm. f) Podmienok zamestnávania ostatných zamestnancov Európskej únie na pracovné miesto vedúcej oddelenia „Financie a verejné obstarávanie“ na dobu troch rokov až do 31. októbra 2020.
3
V období od 15. mája do 17. novembra 2019 bola žalobkyňa práceneschopná. Po návrate do práce bola opätovne zaradená na pracovné miesto vedúcej oddelenia „Kancelária pre politiku“.
4
Začiatkom roka 2020 prešla agentúra ENISA reorganizáciou, v dôsledku ktorej bolo sedem bývalých oddelení, ktoré ju tvorili, vrátane oddelení „Financie a verejné obstarávanie“ a „Kancelária pre politiku“, reštrukturalizovaných do šiestich nových oddelení.
5
Správna rada agentúry ENISA prijala 26. februára 2020 rozhodnutie č. MB/2020/5 o zásadách vnútornej reorganizácie agentúry ENISA. Deviata zásada tohto rozhodnutia s názvom „Otvorenosť“, stanovovala, že „nové funkcie a nové pracovné miesta v agentúre ENISA budú obsadzované prostredníctvom verejných výberových konaní alebo vnútornej mobility organizovaných na základe otvorených postupov a transparentného hodnotenia zásluh a talentu“.
6
Dňa 5. augusta 2020 ENISA uverejnila na svojej internetovej stránke dve oznámenia týkajúce sa dvoch verejných výberových konaní na obsadenie pracovných miest vedúceho oddelenia „Kancelária výkonného riaditeľa“ (ENISA‑TA70‑AD‑2020‑04) a vedúceho oddelenia „Podporné administratívne služby“ (ENISA‑TA71‑AD‑2020‑05) (ďalej spoločne len „oznámenia o voľnom pracovnom mieste z 5. augusta 2020“), pričom uvedené oddelenia boli súčasťou šiestich nových oddelení vytvorených pri reorganizácii agentúry ENISA. Bolo stanovené, že vybraný uchádzač na každé z týchto dvoch pracovných miest bude prijatý ako dočasný zamestnanec v platovej triede AD 9 na dobu piatich rokov s možnosťou predĺženia na dobu neurčitú.
7
Výkonný riaditeľ agentúry ENISA prijal 1. septembra 2020 administratívne oznámenie 2020‑11 o záveroch dialógov o vnútornej mobilite. Tento dokument obsahoval výsledky dialógov vedených s vedúcimi oddelení, ktorí boli určení pre vnútornú mobilitu, a spresňoval, že porovnanie medzi úlohami a funkciami existujúcimi v rámci súčasných štruktúr agentúry ENISA na jednej strane a úlohami a funkciami nových oddelení na strane druhej umožnilo určiť pracovné miesta troch vedúcich oddelení, ktoré by mohli byť obsadené na základe vnútornej mobility. Pracovné miesta vedúceho oddelenia „Kancelária výkonného riaditeľa“ a vedúceho oddelenia „Podporné administratívne služby“ sa nenachádzali medzi tými oddeleniami, ktoré boli určené ako miesta, ktoré možno obsadiť na základe vnútornej mobility.
8
Dňa 6. septembra 2020 žalobkyňa podala prihlášky do dvoch výberových konaní organizovaných s cieľom obsadiť jednak pracovné miesto vedúceho oddelenia „Kancelária výkonného riaditeľa“ (ďalej len „prvé sporné výberové konanie“) a jednak pracovné miesto vedúceho oddelenia „Podporné administratívne služby“ (ďalej len „druhé sporné výberové konanie“).
9
Dňa 17. septembra 2020 každý člen týchto dvoch výberových komisií zriadených pre sporné výberové konania vyplnil a podpísal vyhlásenie o konflikte záujmov.
10
V liste výkonného riaditeľa agentúry ENISA, ktorý bol žalobkyni doručený 10. novembra 2020, bola žalobkyňa informovaná o rozhodnutí výberovej komisie nezapísať jej meno do zoznamu úspešných uchádzačov na pracovné miesto vedúceho oddelenia „Kancelária výkonného riaditeľa“ (ďalej len „prvé napadnuté rozhodnutie“).
11
Meno úspešnej uchádzačky druhého sporného výberového konania oznámil 10. decembra 2020 výkonný riaditeľ agentúry ENISA ústne všetkým zamestnancom počas diskusie vo formáte „Otázky a odpovede“ o reorganizácii agentúry ENISA. Vymenovanie úspešnej uchádzačky bolo zamestnancom agentúry ENISA oficiálne oznámené e‑mailom z 12. januára 2021.
12
E‑mailom z 3. januára 2021 žalobkyňa podala žiadosť o prístup k svojim osobným údajom týkajúcim sa oboch sporných výberových konaní.
13
E‑mailom z 10. januára 2021 žalobkyňa podala žiadosť o prístup k informáciám týkajúcim sa oboch sporných výberových konaní, ktorou chcela získať informácie o svojich výsledkoch a výsledkoch ostatných uchádzačov.
14
Listom z 29. januára 2021, ktorý bol žalobkyni doručený 3. februára 2021, ENISA odpovedala na jej žiadosť o prístup k osobným údajom na základe nariadenia Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2018/1725 z 23. októbra 2018 o ochrane fyzických osôb pri spracúvaní osobných údajov inštitúciami, orgánmi, úradmi a agentúrami Únie a o voľnom pohybe takýchto údajov, ktorým sa zrušuje nariadenie (ES) č. 45/2001 a rozhodnutie č. 1247/2002/ES (Ú. v. EÚ L 295, 2018, s. 39). Konkrétne v tomto liste ENISA oznámila žalobkyni po prvé posúdenie jej prihlášky v prvom spornom výberovom konaní, v ktorom potvrdila, že po pohovore a písomnej skúške nezískala potrebný počet bodov na to, aby jej meno mohlo byť zapísané do rezervného zoznamu pre toto výberové konanie, a po druhé posúdenie jej prihlášky v druhom spornom výberovom konaní, v ktorom uviedla, že nezískala potrebný počet bodov na to, aby prešla prvou fázou tohto výberového konania.
15
Dňa 9. februára 2021 žalobkyňa podala podľa článku 90 ods. 2 Služobného poriadku úradníkov Európskej únie (ďalej len „služobný poriadok“) sťažnosť proti prvému napadnutému rozhodnutiu a rozhodnutiu výberovej komisie agentúry ENISA o neprijatí jej prihlášky na pracovné miesto vedúceho oddelenia „Podporné administratívne služby“.
16
Rozhodnutím z 9. júna 2021 ENISA zamietla sťažnosť žalobkyne (ďalej len „rozhodnutie o zamietnutí sťažnosti“).
Návrhy účastníkov konania
17
Žalobkyňa navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zrušil prvé napadnuté rozhodnutie,
–
zrušil rozhodnutie výberovej komisie agentúry ENISA o neprijatí jej prihlášky na pracovné miesto vedúceho oddelenia „Podporné administratívne služby“,
–
zrušil v prípade potreby rozhodnutie o zamietnutí sťažnosti,
–
uložil agentúre ENISA povinnosť nahradiť jej nemajetkovú ujmu,
–
uložil agentúre ENISA povinnosť nahradiť trovy konania.
18
ENISA navrhuje, aby Všeobecný súd:
–
zamietol žalobu,
–
uložil žalobkyni povinnosť nahradiť trovy konania.
Právny stav
O predmete návrhov na zrušenie
O identifikácii rozhodnutia, ktoré je predmetom druhého žalobného návrhu
19
Z judikatúry vyplýva, že identifikácia napadnutého aktu môže implicitne vyplývať z obsahu žaloby, najmä z argumentácie rozvinutej na podporu žalobných dôvodov uvedených na Všeobecnom súde, pokiaľ tento akt spolu s aktom uvedeným v návrhoch tvorí súčasť jedného a toho istého sporu a žalovaný ho mohol takto identifikovať a v dôsledku toho nebol poškodený na svojich právach na obhajobu (pozri rozsudok z 22. decembra 2022, Parlament/Moi, C‑246/21 P, neuverejnený, EU:C:2022:1026, bod 59 a citovanú judikatúru).
20
V prejednávanej veci treba konštatovať, že žalobkyňa sa domáha zrušenia rozhodnutia, ktoré je v zozname príloh k žalobe označené ako príloha A.26 spisu. Táto príloha obsahuje list z 29. januára 2021, uvedený v bode 14 vyššie, v ktorom ENISA odpovedala na jej žiadosť o prístup k osobným údajom, ktoré sa jej týkajú.
21
Treba však konštatovať, že list z 29. januára 2021 nemá za cieľ ani za následok informovať žalobkyňu o tom, že jej prihláška na pracovné miesto vedúceho oddelenia „Podporné administratívne služby“ nebola prijatá, ale jeho cieľom je len odpovedať na jej žiadosť o poskytnutie jej osobných údajov v súlade s uplatniteľnou právnou úpravou.
22
Ako však vyplýva z bodu 11 vyššie, v deň podania svojej žiadosti o poskytnutie osobných údajov už žalobkyňa vedela o mene úspešnej uchádzačky na obsadenie pracovného miesta vedúceho oddelenia „Podporné administratívne služby“, ktoré ústne oznámil výkonný riaditeľ agentúry ENISA 10. decembra 2020 počas diskusie vo formáte „Otázky a odpovede“ a ktoré bolo následne oficiálne oznámené zamestnancom agentúry ENISA e‑mailom z 12. januára 2021.
23
V dôsledku toho až oficiálne oznámenie mena úspešnej uchádzačky na obsadenie pracovného miesta vedúceho oddelenia „Podporné administratívne služby“ prostredníctvom e‑mailu z 12. januára 2021 stelesňuje rozhodnutie výberovej komisie ENISA o neprijatí prihlášky žalobkyne na uvedené pracovné miesto. Oficiálne oznámenie tejto informácie totiž nevyhnutne znamená zamietnutie prihlášky žalobkyne v druhom spornom výberovom konaní.
24
Keďže teda e‑mail z 12. januára 2021 tvorí spolu s listom z 29. januára 2021 súčasť jedného a toho istého sporu, v ktorom ENISA mohla vykonať takúto identifikáciu, a preto nebola poškodená na svojich právach na obhajobu, treba konštatovať, že návrhy na zrušenie rozhodnutia výberovej komisie agentúry ENISA o neprijatí prihlášky žalobkyne na pracovné miesto vedúceho oddelenia „Podporné administratívne služby“ sa týkajú rozhodnutia z 12. januára 2021, ktoré je uvedené v prílohe A.25 spisu (ďalej len „druhé napadnuté rozhodnutie“), a nie listu z 29. januára 2021.
O návrhoch na zrušenie rozhodnutia o zamietnutí sťažnosti
25
Podľa ustálenej judikatúry administratívna sťažnosť, ako je uvedená v článku 90 ods. 2 služobného poriadku, a jej výslovné alebo implicitné zamietnutie tvoria neoddeliteľnú súčasť komplexného konania a sú iba jedným z predpokladov, ktoré musia byť splnené pred podaním žaloby. Za týchto podmienok má žaloba, aj keď formálne smerujúca proti zamietnutiu sťažnosti, za následok začatie konania súdu o akte spôsobujúcom ujmu, proti ktorému sa sťažnosť podala, okrem prípadu, keď je dosah zamietnutia sťažnosti odlišný od dosahu aktu napadnutého touto sťažnosťou (pozri rozsudok z 19. októbra 2022, JS/CRU, T‑271/20, neuverejnený, EU:T:2022:652, bod 24 a citovanú judikatúru).
26
V prejednávanej veci treba poznamenať, že rozhodnutie o zamietnutí sťažnosti len potvrdzuje prvé a druhé napadnuté rozhodnutie (ďalej len „napadnuté rozhodnutia“) bez toho, aby malo iný dosah. Skutočnosť, že správna rada agentúry ENISA musela v odpovedi na tvrdenia uvedené žalobkyňou v jej sťažnosti poskytnúť spresnenia k dôvodom týchto rozhodnutí, nemôže odôvodniť, aby sa zamietnutie sťažnosti považovalo za samostatný akt spôsobujúci žalobkyni ujmu, keďže odôvodnenie uvedeného zamietnutia sa v podstate zhoduje s odôvodnením rozhodnutí, proti ktorým táto sťažnosť smerovala. V dôsledku toho treba žalobu o neplatnosť podanú žalobkyňou považovať za žalobu smerujúcu proti napadnutým rozhodnutiam, ktorých zákonnosť sa musí prípadne preskúmať s prihliadnutím na odôvodnenie uvedené v rozhodnutí o zamietnutí sťažnosti.
27
Návrhy na zrušenie treba preto považovať za návrhy smerujúce výlučne proti napadnutým rozhodnutiam.
O prípustnosti
O námietke neprípustnosti týkajúcej sa zastúpenia agentúry ENISA
28
V odpovedi na opatrenie na zabezpečenie priebehu konania žalobkyňa tvrdí, že podmienka zastúpenia nezávislým advokátom, ktorý je dostatočne oddelený od právnickej osoby, ktorú zastupuje, stanovená judikatúrou, nebola v prejednávanej veci splnená z dôvodu, že jedným zo splnomocnených zástupcov agentúry ENISA v tomto konaní je osoba prijatá na jedno zo sporných pracovných miest.
29
ENISA spochybňuje tvrdenia žalobkyne najmä z dôvodu postavenia tejto osoby ako jedného z troch splnomocnených zástupcov, ktorým pomáha advokát. Aby sa však predišlo akémukoľvek dojmu nedostatočnej nezávislosti, ENISA vypovedala splnomocnenie dvom z troch splnomocnených zástupcov, ktorí boli pôvodne určení, aby ju zastupovali, a zároveň zachovala plnomocenstvo pre tretieho splnomocneného zástupcu, ktorému pomáha ten istý advokát.
30
V prvom rade podľa článku 19 Štatútu Súdneho dvora Európskej únie uplatniteľného na Všeobecný súd podľa článku 53 prvého odseku tohto štatútu:
„Členské štáty a orgány Únie zastupuje na Súdnom dvore splnomocnený zástupca vymenovaný pre každú vec osobitne; splnomocnenému zástupcovi môže pomáhať poradca alebo advokát.
…
Ostatné strany zastupuje advokát.
…“
31
Okrem toho článok 51 ods. 1 Rokovacieho poriadku Všeobecného súdu stanovuje:
„Účastníkov konania musí zastupovať splnomocnený zástupca alebo advokát podľa podmienok stanovených v článku 19 štatútu [Súdneho dvora Európskej únie].“
32
Podľa článku 1 ods. 2 písm. g) rokovacieho poriadku pojem „inštitúcie“ označuje inštitúcie Európskej únie uvedené v článku 13 ods. 1 ZEÚ, ako aj orgány, úrady a agentúry, ktoré sú zriadené Zmluvami alebo aktom prijatým na ich vykonanie a ktoré môžu byť účastníkmi konania pred Všeobecným súdom.
33
Z týchto ustanovení teda vyplýva, že ak je účastníkom konania pred Všeobecným súdom ENISA, ktorá je agentúrou pôvodne zriadenou nariadením Európskeho parlamentu a Rady (ES) č. 460/2004 z 10. marca 2004 o zriadení Európskej agentúry pre bezpečnosť sietí a informácií (Ú. v. EÚ L 77, 2004, s. 1; Mim. vyd. 01/005, s. 35), a teraz upravenou nariadením Európskeho parlamentu a Rady (EÚ) 2019/881 zo 17. apríla 2019 o agentúre ENISA a o certifikácii kybernetickej bezpečnosti informačných a komunikačných technológií a o zrušení nariadenia (EÚ) č. 526/2013 (akt o kybernetickej bezpečnosti) (Ú. v. EÚ L 151, 2019, s. 15), musí ju pred Všeobecným súdom zastupovať splnomocnený zástupca vymenovaný pre každú vec osobitne, ktorému v prípade potreby pomáha poradca alebo advokát.
34
V druhom rade treba pripomenúť, že podľa judikatúry platí, že cieľ zastupovania účastníkov konania, ktorí nie sú uvedení v článku 19 prvom a druhom odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, advokátom, spočíva na jednej strane v zabránení tomu, aby súkromné subjekty samé konali pred súdmi bez využitia sprostredkovateľa, a na druhej strane v zabezpečení toho, aby boli právnické osoby obhajované zástupcom, ktorý je dostatočne oddelený od právnickej osoby, ktorú zastupuje (pozri rozsudok zo 14. júla 2022, Universität Bremen/REA, C‑110/21 P, EU:C:2022:555, bod 46 a citovanú judikatúru).
35
V tejto súvislosti Súdny dvor zdôraznil, že cieľ úlohy zastupovania advokátom uvedenej v článku 19 treťom a štvrtom odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, ktorá sa vykonáva v záujme riadneho výkonu spravodlivosti, spočíva predovšetkým v čo najlepšej ochrane a obrane záujmov mandanta, s úplnou nezávislosťou, ako aj pri rešpektovaní zákona, pravidiel výkonu povolania a etických pravidiel (pozri rozsudok zo 14. júla 2022, Universität Bremen/REA, C‑110/21 P, EU:C:2022:555, bod 47 a citovanú judikatúru).
36
Podmienka nezávislosti advokáta sa definuje nielen negatívne, teda neexistenciou pracovnoprávneho vzťahu medzi advokátom a jeho klientom, ale aj pozitívne, teda odkazom na etické pravidlá (pozri rozsudok zo 14. júla 2022, Universität Bremen/REA, C‑110/21 P, EU:C:2022:555, bod 49 a citovanú judikatúru).
37
Pokiaľ ide o pozitívnu definíciu pojmu „nezávislosť“, Súdny dvor výslovne zdôraznil, že tento pojem treba chápať tak, že neznamená neexistenciu akéhokoľvek spojenia medzi advokátom a jeho klientom, ale len spojenia, ktoré zjavne narušuje schopnosť advokáta plniť svoju úlohu obhajoby tak, aby čo najlepšie slúžil záujmom svojho klienta v súlade so zákonom a profesijnými a etickými pravidlami (pozri rozsudok zo 14. júla 2022, Universität Bremen/REA, C‑110/21 P, EU:C:2022:555, bod 52 a citovanú judikatúru).
38
Súd Únie totiž pri uplatňovaní podmienky nezávislosti, ktorú právo Únie ukladá zástupcom neprivilegovaných účastníkov konania, vykonáva obmedzené preskúmanie, v ktorom sa obmedzuje na sankcionovanie neprípustnosti žaloby, ktorá mu bola predložená, v prípadoch, v ktorých je zjavné, že dotknutý zástupca nie je schopný plniť svoju úlohu obhajoby tak, aby čo najlepšie slúžil záujmom svojho klienta, takže tento zástupca musí byť v záujme tohto klienta vylúčený (pozri rozsudok zo 14. júla 2022, Universität Bremen/REA, C‑110/21 P, EU:C:2022:555, bod 53 a citovanú judikatúru).
39
V treťom rade však treba konštatovať, že judikatúra uvedená v bodoch 34 až 38 vyššie bola rozvinutá len v súvislosti so zastupovaním neprivilegovaných účastníkov konania v zmysle článku 19 tretieho a štvrtého odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie advokátom.
40
Ako však vyplýva z bodov 30 až 33 vyššie, keďže ENISA musí byť na Všeobecnom súde zastúpená splnomocneným zástupcom, ktorému v prípade potreby pomáha advokát, je privilegovaným účastníkom konania v zmysle článku 19 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie.
41
V dôsledku toho sa zásady vyplývajúce z judikatúry uvedenej v bodoch 34 až 38 vyššie neuplatňujú na agentúru ENISA.
42
V štvrtom rade aj za predpokladu, že by zásady vyplývajúce z judikatúry uvedenej v bodoch 34 až 38 vyššie boli uplatniteľné na privilegovaných účastníkov konania v zmysle článku 19 prvého odseku Štatútu Súdneho dvora Európskej únie, z písomností žalobkyne nevyplýva, že spochybňuje nezávislosť tretieho splnomocneného zástupcu alebo advokáta zastupujúceho agentúru ENISA v tomto konaní.
43
Námietka neprípustnosti vznesená žalobkyňou sa teda musí zamietnuť.
O námietke neprípustnosti týkajúcej sa záujmu žalobkyne na konaní
44
ENISA tvrdí, že žalobkyňa už nemá záujem na konaní, keďže odstúpila z funkcie približne desať dní po podaní tejto žaloby. Poukazuje teda na to, že žalobkyňa odstúpila z funkcie dobrovoľne, aby mohla nastúpiť do iného zamestnania, čo svedčí o tom, že už nechcela pracovať pre agentúru ENISA.
45
Podľa agentúry ENISA situácia žalobkyne nie je porovnateľná so situáciou práceneschopného úradníka, ktorý si nevybral, že sa ocitne v zdravotnej situácii, ktorá mu bráni vo výkone činnosti, a ktorý, ak sa ocitne v odvrátiteľnej situácii, pravdepodobne bude pokračovať v činnosti, ktorú opustil.
46
Okrem toho ENISA tvrdí, že ak bude žalobkyňa v prejednávanej veci úspešná, nebude automaticky opätovne zaradená do svojich funkcií v agentúre ENISA, keďže jej meno by bolo pri vykonávaní rozsudku zapísané do rezervného zoznamu bez subjektívneho práva byť vybraná a uzavrieť novú zmluvu.
47
ENISA tiež spochybňuje tvrdenie žalobkyne, že má naďalej záujem na konaní, aby sa v budúcnosti neopakovala namietaná protiprávnosť v rámci podobného konania. V tejto súvislosti poznamenáva, že žalobkyňa v súčasnosti pracuje pre iného zamestnávateľa a že jej záujem pokračovať v tomto konaní je čisto právny.
48
Žalobkyňa spochybňuje dôvodnosť tvrdení agentúry ENISA.
49
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že žaloba o neplatnosť podaná fyzickou alebo právnickou osobou je prípustná iba vtedy, ak má táto osoba právny záujem na zrušení napadnutého aktu. Predpokladom takéhoto záujmu je, že samotné zrušenie aktu musí byť spôsobilé vyvolať právne následky, a teda žaloba musí byť spôsobilá svojím výsledkom priniesť prospech pre toho účastníka konania, ktorý ju podal. Dôkaz takého záujmu, ktorý sa posudzuje ku dňu podania žaloby a ktorý predstavuje podstatnú a prvú podmienku každého návrhu na začatie konania, musí predložiť žalobca (pozri rozsudok z 27. marca 2019, Canadian Solar Emea a i./Rada, C‑236/17 P, EU:C:2019:258, bod 91 a citovanú judikatúru).
50
Tento záujem na konaní musí vzniknúť a trvať. Nemôže sa týkať budúcej a hypotetickej situácie. Tento záujem na konaní musí vzhľadom na predmet žaloby existovať v okamihu podania žaloby, inak je táto žaloba neprípustná, a musí pretrvávať až do vyhlásenia rozhodnutia súdu, v opačnom prípade musí byť konanie zastavené. Súd, ktorý vo veci koná, môže ex offo a v akomkoľvek štádiu konania preskúmať, či z dôvodu skutočnosti, ktorá nastala až po podaní návrhu na začatie konania, zanikol záujem účastníka konania na zotrvaní na jeho návrhu (pozri rozsudok z 27. marca 2019, Canadian Solar Emea a i./Rada, C‑236/17 P, EU:C:2019:258, bod 92 a citovanú judikatúru).
51
Ak však v priebehu konania žalobcov záujem na konaní zanikne, rozhodnutie Všeobecného súdu vo veci samej neprinesie žalobcovi žiaden prospech (rozsudok zo 7. júna 2007, Wunenburger/Komisia, C‑362/05 P, EU:C:2007:322, bod 43).
52
Z judikatúry však vyplýva, že úradník, ktorý svojím odstúpením z funkcie prejavil vôľu nepracovať pre inštitúciu, v ktorej boli voľné pracovné miesta, ktorých sa napadnutý akt týka, v zásade stratil osobný záujem na zrušení tohto aktu (pozri v tomto zmysle rozsudok z 29. októbra 1975, Marenco a i./Komisia, 81/74 až 88/74, EU:C:1975:139, body 6 až 7).
53
Je pravda, že záujem žalobcu na konaní nemusí nevyhnutne zaniknúť z dôvodu, že napadnutý akt prestal v priebehu konania vyvolávať účinky. Osoba dotknutá týmto aktom totiž môže mať naďalej záujem na jeho zrušení, aby dosiahla uvedenie svojej situácie do pôvodného stavu alebo aby autor napadnutého aktu v budúcnosti urobil náležité zmeny a zabránil tak nebezpečenstvu, že sa bude opakovať protiprávny stav, ktorý napadnutý akt údajne obsahuje. Aj v prípadoch, keď sa vzhľadom na okolnosti ukáže, že inštitúcia, ktorá prijala zrušený akt, nemôže splniť povinnosť prijať opatrenia potrebné na vykonanie rozsudku, ktorým sa rozhodlo o tomto zrušení, si žaloba o neplatnosť môže zachovať význam ako základ pre prípadnú žalobu o náhradu škody (pozri rozsudok z 30. júna 2022, Camerin/Komisia, C‑63/21 P, neuverejnený, EU:C:2022:516, bod 48 a citovanú judikatúru).
54
Je na žalobcovi, aby predložil dôkaz o svojom záujme na konaní, ktorý predstavuje podstatnú a prvoradú podmienku každého návrhu na začatie konania. Konkrétne, aby bola žaloba o neplatnosť aktu podaná fyzickou alebo právnickou osobou prípustná, je potrebné, aby žalobca náležite odôvodnil právny záujem, ktorý má na zrušení tohto aktu (pozri rozsudok z 30. júna 2022, Camerin/Komisia, C‑63/21 P, neuverejnený, EU:C:2022:516, bod 50 a citovanú judikatúru).
55
V prejednávanej veci treba konštatovať, že žalobkyňa odstúpila z funkcie v agentúre ENISA 7. októbra 2021, teda takmer jeden mesiac po podaní tejto žaloby, pričom žaloba bola podaná 2. septembra 2021. Svojím odstúpením z funkcie tak žalobkyňa prejavila vôľu prestať pracovať pre agentúru ENISA.
56
Treba však uviesť, že žalobkyňa pripojila k svojim návrhom na zrušenie návrhy na náhradu škody smerujúce k náhrade jej nemajetkovej ujmy z dôvodu protiprávneho konania, ktorého sa údajne dopustila ENISA. Zdôrazňuje, že má naďalej záujem na konaní s cieľom domáhať sa náhrady nemajetkovej ujmy vyplývajúcej z napadnutých rozhodnutí v prípade ich zrušenia.
57
V dôsledku toho treba dospieť k záveru, že hoci žalobkyňa po podaní tejto žaloby odstúpila z funkcie, má v súlade s judikatúrou citovanou v bode 53 vyššie záujem na zrušení napadnutých rozhodnutí. Námietka neprípustnosti založená na nedostatku záujmu žalobkyne na konaní sa musí teda zamietnuť ako nedôvodná.
O veci samej
O návrhoch na zrušenie
58
Na podporu svojej žaloby žalobkyňa uvádza tri žalobné dôvody. Prvý žalobný dôvod je založený na protiprávnosti napadnutých rozhodnutí v rozsahu, v akom vyplývajú z implicitného rozhodnutia neurčiť pracovné miesta vedúceho oddelenia „Kancelária pre politiku“ a vedúceho oddelenia „Financie a verejné obstarávanie“ ako pracovné miesta, ktoré možno obsadiť na základe vnútornej mobility, a z oznámení o voľnom pracovnom mieste z 5. augusta 2020, keďže toto rozhodnutie a tieto oznámenia sú podľa žalobkyne tiež protiprávne. Druhý žalobný dôvod je založený na porušení zásady riadnej správy vecí verejných v rozsahu, v akom zahŕňa povinnosť odôvodnenia aktov Únie. Tretí žalobný dôvod sa uplatňuje len proti prvému napadnutému rozhodnutiu a je založený na porušení zásady nestrannosti výberovej komisie, porušení článku 41 Charty základných práv Európskej únie (ďalej len „Charta“) a porušení článku 14 rozhodnutia správnej rady agentúry ENISA č. MB/2013/6 o interných procesných pravidlách správnej rady agentúry ENISA a výkonnej rady agentúry ENISA.
59
Všeobecný súd musí najprv preskúmať druhý žalobný dôvod založený na porušení zásady riadnej správy vecí verejných v rozsahu, v akom zahŕňa povinnosť odôvodnenia napadnutých rozhodnutí.
60
Vo svojom druhom žalobnom dôvode žalobkyňa tvrdí, že ENISA nedodržala povinnosť odôvodnenia a zásadu riadnej správy vecí verejných, ktorá zahŕňa právo získať dostatočné informácie na napadnutie právneho aktu.
61
Pokiaľ ide o prvé napadnuté rozhodnutie, žalobkyňa po prvé poznamenáva, že v tomto rozhodnutí sa uvádzalo len to, že výberová komisia nemohla zapísať jej meno do zoznamu úspešných uchádzačov pre prvé sporné výberové konanie.
62
Žalobkyňa spresňuje, že až po podaní jej žiadostí z 3. a 10. januára 2021 jej bolo 3. februára 2021 napokon doručené hodnotenie jej pohovoru a písomnej skúšky, ktoré pozostávalo z hodnotiaceho formulára a tabuľky obsahujúcej komentáre a bodové hodnotenie.
63
Po druhé žalobkyňa tvrdí, že hodnotenie, ktoré dostala, jej neumožňuje pochopiť súlad medzi komentármi a bodovým hodnotením v tabuľke, keďže niektoré veľmi pozitívne komentáre zodpovedajú bodovému hodnoteniu 7_5/10, zatiaľ čo iné komentáre, ktoré sú tiež veľmi pozitívne a neobsahujú žiadnu kritiku, zodpovedajú bodovému hodnoteniu 6_5/10.
64
Po tretie žalobkyňa najmä uvádza, že k písomnej skúške, za ktorú získala bodové hodnotenie 23_5/40, nie sú priložené žiadne ďalšie informácie.
65
Pokiaľ ide o druhé napadnuté rozhodnutie, žalobkyňa po prvé poukazuje na to, že sa dozvedela o zamietnutí svojej prihlášky v druhom spornom výberovom konaní, keď výkonný riaditeľ agentúry ENISA oznámil zamestnancom agentúry ENISA e‑mailom z 12. januára 2021 meno úspešnej uchádzačky na pracovné miesto vedúceho oddelenia „Podporné administratívne služby“.
66
Žalobkyňa spresňuje, že až po tom, ako o to požiadala, jej bolo napokon 3. februára 2021 doručené posúdenie jej prihlášky v druhom spornom výberovom konaní.
67
Po druhé žalobkyňa tvrdí, že stručné odôvodnenie jej hodnotenia nespĺňa požiadavky judikatúry a neumožňuje jej pochopiť dôvody, pre ktoré nebola vôbec považovaná za spôsobilú zúčastniť sa výberového konania, a to napriek jej predchádzajúcej pracovnej skúsenosti, ktorú získala v agentúre ENISA počas troch rokov ako vedúca oddelenia „Financie a verejné obstarávanie“ a oddelenia „Kancelária pre politiku“.
68
Po tretie žalobkyňa tvrdí, že existuje nesúdržnosť medzi hodnotiacim formulárom týkajúcim sa pracovného miesta vedúceho oddelenia „Kancelária výkonného riaditeľa“ a hodnotiacim formulárom týkajúcim sa pracovného miesta vedúceho oddelenia „Podporné administratívne služby“.
69
Napokon pokiaľ ide o napadnuté rozhodnutia, žalobkyňa tvrdí, že mala dostať informácie o ostatných uchádzačoch v súlade s bodom 5 oznámenia o voľnom pracovnom mieste z 5. augusta 2020, podľa ktorého „[v]šetky žiadosti o informácie týkajúce sa výberového konania, vrátane tých, ktoré sa týkajú výsledkov uchádzačov, sa musia zaslať na túto e‑mailovú adresu“.
70
ENISA spochybňuje dôvodnosť tvrdení žalobkyne.
71
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa článku 25 druhého odseku druhej vety služobného poriadku musí každé rozhodnutie negatívne ovplyvňujúce úradníka uvádzať dôvody, na ktorých je založené. Táto povinnosť zodpovedá všeobecnejšej povinnosti stanovenej v článku 296 druhom odseku ZFEÚ, ako aj v článku 41 Charty, ktorý sa týka zásady riadnej správy vecí verejných, najmä v jeho odseku 2 písm. c).
72
Podľa ustálenej judikatúry je cieľom povinnosti odôvodniť rozhodnutie inštitúcií Únie spôsobujúce ujmu umožniť súdu Únie preskúmať zákonnosť tohto rozhodnutia a poskytnúť dotknutej osobe dostatočné údaje o tom, či je uvedené rozhodnutie dôvodné alebo či je postihnuté vadou umožňujúcou napadnúť jeho zákonnosť (pozri rozsudok z 11. júna 2020, Komisia/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, bod 51 a citovanú judikatúru).
73
Z toho vyplýva, že odôvodnenie sa v zásade musí oznámiť dotknutej osobe súčasne s rozhodnutím, ktoré jej spôsobuje ujmu, a že neexistenciu odôvodnenia nemožno napraviť tým, že sa dotknutá osoba dozvie dôvody rozhodnutia v konaní na súde Únie (pozri rozsudok z 11. júna 2020, Komisia/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, bod 51 a citovanú judikatúru).
74
Povinnosť správneho orgánu odôvodniť svoje rozhodnutia totiž nepredstavuje iba všeobecne vyjadrenie transparentnosti konania správneho orgánu, ale musí tiež umožniť jednotlivcovi rozhodnúť sa s plnou znalosťou veci, či je pre neho užitočné obrátiť sa na súd. Existuje teda úzky vzťah medzi povinnosťou odôvodnenia a základným právom na účinnú súdnu ochranu, ako aj právom na účinný prostriedok nápravy zaručeným článkom 47 Charty (pozri rozsudok z 22. septembra 2021, JR/Komisia, T‑435/20, EU:T:2021:608, bod 47, a citovanú judikatúru).
75
Navyše musí byť odôvodnenie aktov inštitúcií Európskej únie vyžadované v článku 296 ZFEÚ prispôsobené povahe dotknutého aktu a musia z neho jasne a jednoznačne vyplývať úvahy inštitúcie, ktorá akt prijala, tak, aby dotknuté osoby mohli pochopiť dôvody jeho prijatia a súdy Únie ho mohli preskúmať. Požiadavka odôvodnenia sa musí posudzovať vzhľadom na okolnosti daného prípadu, najmä na obsah aktu, povahu uvádzaných dôvodov a záujem, ktorý môžu mať na získaní takýchto objasnení osoby, ktorým je akt určený, alebo ďalšie osoby priamo a osobne dotknuté takýmto aktom. Nevyžaduje sa, aby odôvodnenie špecifikovalo všetky relevantné skutkové a právne okolnosti, pretože otázka, či odôvodnenie aktu spĺňa požiadavky článku 296 ZFEÚ, sa musí posudzovať s ohľadom nielen na jeho znenie, ale tiež na jeho kontext, ako aj na súhrn právnych pravidiel upravujúcich predmetnú oblasť (pozri rozsudok z 11. júna 2020, Komisia/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, bod 29 a citovanú judikatúru).
76
V tejto súvislosti Súdny dvor rozhodol, že nedostatok odôvodnenia možno konštatovať aj vtedy, ak dotknuté rozhodnutie obsahuje určité prvky odôvodnenia. Rozporuplné alebo nezrozumiteľné odôvodnenie tak predstavuje nedostatok odôvodnenia. To isté platí v prípade, keď sú prvky odôvodnenia nachádzajúce sa v dotknutom rozhodnutí natoľko neúplné, že v nijakom prípade neumožňujú jeho adresátovi v kontexte jeho prijatia pochopiť úvahy jeho autora. Súd Únie preto podrobne posúdi existenciu pôvodného odôvodnenia, keď rozhoduje, či je doplňujúce odôvodnenie prípustné v priebehu konania (pozri rozsudok z 11. júna 2020, Komisia/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, bod 55 a citovanú judikatúru).
77
Napokon podľa judikatúry musí byť povinnosť odôvodnenia v súlade s požiadavkou dodržania tajnosti rokovania výberovej komisie podľa článku 6 prílohy III k služobnému poriadku. Táto požiadavka tajnosti bola zavedená s cieľom zabezpečiť nezávislosť výberových komisií a objektivitu ich práce tým, že budú chránené pred akýmikoľvek vonkajšími zásahmi a tlakmi vyvíjanými samotnou administratívou Únie, dotknutými uchádzačmi alebo tretími osobami. Dodržiavanie tejto tajnosti bráni zverejneniu postojov jednotlivých členov výberovej komisie, ako aj prezradeniu všetkých skutočností týkajúcich sa osobného hodnotenia alebo porovnávania uchádzačov (pozri rozsudok zo 4. júla 1996, Parlament/Innamorati, C‑254/95 P, EU:C:1996:276, bod 24 a citovanú judikatúru).
78
Požiadavka odôvodnenia rozhodnutí výberovej komisie tak musí za týchto podmienok zohľadniť povahu dotknutých činností (rozsudok zo 4. júla 1996, Parlament/Innamorati, C‑254/95 P, EU:C:1996:276, bod 25).
79
Činnosť výberovej komisie zahŕňa vo všeobecnosti aspoň dve rôzne štádiá, a to po prvé preskúmanie prihlášok na účely výberu uchádzačov pripustených do výberového konania a po druhé preskúmanie spôsobilosti uchádzačov na obsadzované pracovné miesto na účely zostavenia rezervného zoznamu (pozri rozsudok zo 4. júla 1996, Parlament/Innamorati, C‑254/95 P, EU:C:1996:276, bod 26 a citovanú judikatúru).
80
Práve vzhľadom na tieto zásady treba posúdiť, či ENISA dodržala zásadu riadnej správy vecí verejných v rozsahu, v akom zahŕňa povinnosť odôvodnenia napadnutých rozhodnutí.
– O prvom napadnutom rozhodnutí
81
V prvom rade z bodu 4 oznámenia o voľnom pracovnom mieste pre prvé sporné výberové konanie, ktoré je obsiahnuté v prílohe A.26 spisu, vyplýva, že na obsadenie pracovného miesta vedúceho oddelenia „Kancelária výkonného riaditeľa“ mala výberová komisia najskôr posúdiť, či uchádzači majú „požadovanú kvalifikáciu a prax“ na to, aby mohli byť považovaní za oprávnených na účely predmetného výberového konania.
82
Ďalej z bodu 5 uvedeného oznámenia vyplýva, že následne boli uchádzači, ktorí boli uznaní za oprávnených, pozvaní na „výberové konanie“ pozostávajúce z dvoch skúšok: pohovoru a písomnej skúšky.
83
V prejednávanej veci z bodu 10 vyššie vyplýva, že 10. novembra 2020 výkonný riaditeľ agentúry ENISA informoval žalobkyňu o rozhodnutí výberovej komisie nezapísať jej meno do zoznamu úspešných uchádzačov v rámci tohto výberového konania. Ako vyplýva z bodov 12 až 14 vyššie, v nadväznosti na žiadosti žalobkyne o prístup k jej osobným údajom jej ENISA 29. januára 2021 zaslala posúdenie jej prihlášky v rámci prvého sporného výberového konania, v ktorom bolo potvrdené, že po pohovore a písomnej skúške nezískala požadovaný počet bodov na to, aby jej meno mohlo byť zapísané do rezervného zoznamu tohto výberového konania.
84
V dôsledku toho treba konštatovať, že prvé napadnuté rozhodnutie patrí do druhej fázy činnosti výberovej komisie, ako je uvedené v bode 79 vyššie.
85
V druhom rade z judikatúry vyplýva, že druhá fáza činnosti výberovej komisie má predovšetkým porovnávaciu povahu, a preto sa na ňu vzťahuje tajnosť, ktorá je vlastná tejto činnosti (pozri rozsudok zo 4. júla 1996, Parlament/Innamorati, C‑254/95 P, EU:C:1996:276, bod 28 a citovanú judikatúru).
86
Keďže požiadavka odôvodnenia musí byť počas výberového konania alebo všeobecnejšie počas postupu výberu zamestnancov v súlade s požiadavkou dodržania tajnosti rokovaní výberovej komisie, oznámenie bodového hodnotenia uchádzača v rozsahu, v akom odráža posúdenia porovnávacej povahy vykonané výberovou komisiou, tak v zásade predstavuje dostatočné odôvodnenie (pozri rozsudok z 28. februára 2008, Neirinck/Komisia, C‑17/07 P, EU:C:2008:134, bod 52 a citovanú judikatúru).
87
Z bodu 73 vyššie však vyplýva, že odôvodnenie musí byť v zásade oznámené dotknutej osobe v rovnakom čase ako rozhodnutie, ktoré jej spôsobuje ujmu.
88
Konkrétne v oblasti výberových konaní, ktoré umožňujú prístup k pracovným miestam úradníkov alebo dočasných zamestnancov Únie, musí byť na konci druhej fázy činnosti výberovej komisie uchádzač, ktorý absolvoval skúšky zaradené do tejto druhej fázy, v zásade informovaný o bodovom hodnotení získanom v týchto skúškach súčasne s rozhodnutím o nezapísaní jeho mena do zoznamu úspešných uchádzačov v rámci tohto výberového konania (pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. februára 2008, Neirinck/Komisia, C‑17/07 P, EU:C:2008:134, body 50 až 60).
89
V tejto osobitnej oblasti a s výhradou takých výnimočných okolností, ako sú tie, ktoré charakterizujú organizáciu výberových konaní s veľkým počtom účastníkov, totiž judikatúra nepodmieňuje dodržanie povinnosti odôvodnenia podaním akejkoľvek žiadosti, či už ide o predchádzajúcu sťažnosť v zmysle článku 90 ods. 2 služobného poriadku alebo žiadosť o preskúmanie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. júna 2020, Komisia/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, body 31 a 41).
90
Treba však poznamenať, že prvé napadnuté rozhodnutie znie takto:
„V súvislosti s Vašou prihláškou do vyššie uvedeného výberového konania, pohovorom a písomnou skúškou, na ktoré ste boli pozvaní, Vám týmto oznamujeme, že výberová komisia po dôkladnom posúdení nemohla pri tejto príležitosti zapísať Vaše meno do zoznamu úspešných uchádzačov.
Toto rozhodnutie nemá vplyv na Vašu účasť na prípadných budúcich výberových konaniach agentúry ENISA, pre ktoré spĺňate podmienky oprávnenosti. Pripomíname Vám, že do každého výberového konania, o ktoré by ste mali záujem, je potrebné podať novú prihlášku.
Rád by som využil túto príležitosť, aby som Vám poďakoval za Váš záujem o činnosť agentúry ENISA a zaželal Vám veľa úspechov vo Vašej budúcej kariére.“
91
Z toho vyplýva, že v prvom napadnutom rozhodnutí, v ktorom sa žalobkyňa dozvedela o zamietnutí svojej prihlášky na pracovné miesto vedúceho oddelenia „Kancelária výkonného riaditeľa“, sa uvádza len to, že vo výberovom konaní nebola úspešná. Žalobkyňa tak v ňom bola informovaná len o tom, že jej prihláška bola zamietnutá, bez toho, aby jej bolo oznámené bodové hodnotenie, ktoré jej udelila výberová komisia v rámci oboch skúšok výberového konania.
92
Je pravda, ako vyplýva z bodu 14 vyššie, že ENISA 29. januára 2021 oznámila žalobkyni bodové hodnotenie a posúdenie jej prihlášky v rámci prvého sporného výberového konania, ktoré potvrdili, že po pohovore a písomnej skúške nezískala požadovaný počet bodov na to, aby jej meno mohlo byť zapísané do rezervného zoznamu pre toto výberové konanie.
93
Ako však vyplýva z bodov 12 až 14 vyššie, ENISA jej nakoniec zaslala posúdenie jej prihlášky v rámci prvého sporného výberového konania, v ktorom bolo uvedené bodové hodnotenie, ktoré získala za obe skúšky vo výberovom konaní, až základe žiadostí žalobkyne o prístup k jej osobným údajom.
94
V treťom rade je pravda, že na účely zohľadnenia praktických ťažkostí, ktoré sa vyskytujú vo výberovom konaní s veľkým počtom účastníkov, môže výberová komisia v prvom štádiu uchádzačom oznámiť iba kritériá a výsledok výberu a individuálne vysvetlenia poskytne neskôr len tým uchádzačom, ktorí o to výslovne požiadajú (pozri rozsudok z 11. júna 2020, Komisia/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, bod 31 a citovanú judikatúru).
95
V prejednávanej veci však nie sú preukázané výnimočné okolnosti vyžadované judikatúrou citovanou v bode 94 vyššie. ENISA totiž ani netvrdila, a už vôbec nepreukázala, že postup výberu zamestnancov týkajúci sa prvého sporného výberového konania predstavuje výberové konanie s veľkým počtom účastníkov, aby z praktického hľadiska nemohla každému uchádzačovi včas poskytnúť dostatočné odôvodnenie a mohla sa obmedziť na neskoršie poskytnutie individuálnych vysvetlení uchádzačom, ktorí o to výslovne požiadali.
96
Ako teda spresnila ENISA na pojednávaní, zo 111 prihlášok podaných v rámci prvého sporného výberového konania bolo len 14 uchádzačov vrátane žalobkyne pozvaných do druhej fázy tohto výberového konania, ktorá pozostávala z pohovoru a písomnej skúšky. Za týchto okolností by teda zaslanie podrobnej odpovede žalobkyni nespôsobilo nadmerné pracovné zaťaženie agentúry ENISA, najmä preto, že išlo o rozhodnutie, ktorého nepriamym dôsledkom je, že zamestnancovi sa neumožní pokračovať v práci pre agentúru, pre ktorú pracoval viac ako tri roky (pozri v tomto zmysle rozsudok z 28. februára 2008, Neirinck/Komisia, C‑17/07 P, EU:C:2008:134, bod 58).
97
Je preto potrebné dospieť k záveru, že prvé napadnuté rozhodnutie je nedostatočne odôvodnené.
– O druhom napadnutom rozhodnutí
98
V prvom rade z bodu 4 oznámenia o voľnom pracovnom mieste pre druhé sporné výberové konanie, ktoré je obsiahnuté v prílohe A.26 spisu, vyplýva, že na obsadenie pracovného miesta vedúceho oddelenia „Podporné administratívne služby“ mala výberová komisia v prvom rade posúdiť, či uchádzači majú „požadovanú kvalifikáciu a prax“ na to, aby mohli byť považovaní za oprávnených na účely predmetného výberového konania.
99
Ďalej z bodu 5 uvedeného oznámenia vyplýva, že následne boli uchádzači, ktorí boli považovaní za oprávnených, pozvaní na „výberové konanie“ pozostávajúce z dvoch skúšok: pohovoru a písomnej skúšky.
100
V prejednávanej veci, ako vyplýva z bodov 12 a 14 vyššie, žalobkyňa v rámci druhého sporného výberového konania nezískala požadovaný počet bodov na to, aby mohla byť posúdená z hľadiska „požadovanej kvalifikácie a praxe“, a teda aby mohla byť pozvaná na pohovor a následne na písomnú skúšku.
101
Je pravda, že z bodu 4 uvedeného oznámenia o voľnom pracovnom mieste vyplýva, že triedenie prihlášok sa uskutočnilo v dvoch fázach. Konkrétne v súvislosti s posúdením „požadovanej kvalifikácie a praxe“ musela výberová komisia najprv preskúmať, či uchádzači spĺňajú „kritériá oprávnenosti“. Následne v prípade uchádzačov, ktorí spĺňali „kritériá oprávnenosti“, musela výberová komisia preskúmať, či spĺňajú „kritériá výberu“, ktoré pozostávali z piatich „kritérií s vysokou váhou“ a z troch „kritérií s nízkou váhou“.
102
V tejto súvislosti treba konštatovať, že hoci spôsob posúdenia týchto kritérií bol odlišný v tom, že „kritériá výberu“ na rozdiel od „kritérií oprávnenosti“ obsahovali číselné hodnotenie, nič to nemení na tom, že „kritériá výberu“, ktoré mali posúdiť disponovanie určitými diplomami, dĺžku pracovných skúseností v určitých oboroch a disponovanie určitými schopnosťami, predstavovali objektívne údaje a nepodliehali hodnotovým úsudkom výberovej komisie. Okrem toho oznámenie o voľnom pracovnom mieste jasne rozlišuje medzi posúdením „požadovanej kvalifikácie a praxe“, ktoré je uvedené v bode 4 oznámenia a zahŕňa „kritériá oprávnenosti“ a „kritériá výberu“, a vlastným „výberovým konaním“, ktoré je uvedené v bode 5 oznámenia a zahŕňa pohovor a písomnú skúšku.
103
V dôsledku toho treba konštatovať, že druhé napadnuté rozhodnutie patrí do prvej fázy činnosti výberovej komisie uvedenej v bode 79 vyššie.
104
V tejto súvislosti táto prvá fáza spočíva, najmä v prípade výberového konania na základe kvalifikácie, v porovnaní predložených dokladov o dosiahnutom vzdelaní s kvalifikačnými požiadavkami uvedenými v oznámení o výberovom konaní. Keďže toto porovnanie sa uskutočňuje na základe objektívnych údajov, ktoré sú navyše známe každému z uchádzačov, pokiaľ ide o nich samých, dodržanie tajnosti rokovania výberovej komisie nebráni tomu, aby boli tieto objektívne údaje oznámené, a to najmä kritériá posúdenia, ktoré sú základom výberu uskutočneného v štádiu predbežných úkonov výberového konania tak, aby osoby, ktorých prihlášky boli zamietnuté pred vykonaním akejkoľvek osobnej skúšky, mohli spoznať možné dôvody ich vylúčenia (pozri v tomto zmysle rozsudok zo 4. júla 1996, Parlament/Innamorati, C‑254/95 P, EU:C:1996:276, bod 27 a citovanú judikatúru).
105
Okrem toho, aj keď má výberová komisia povinnosť najprv uviesť len stručné odôvodnenie, ako je to v prípade výberového konania s veľkým počtom účastníkov, toto odôvodnenie musí zahŕňať výsledky dotknutého výberového konania bez toho, aby bolo možné od uchádzačov očakávať, že budú požadovať ich poskytnutie (pozri v tomto zmysle rozsudok z 11. júna 2020, Komisia/Di Bernardo, C‑114/19 P, EU:C:2020:457, body 35 a 36).
106
V druhom rade, pokiaľ ide o odôvodnenie druhého napadnutého rozhodnutia, treba pripomenúť, ako vyplýva z bodu 11 vyššie, že žalobkyňa bola o výsledku svojej prihlášky informovaná len implicitne, keď 10. decembra 2020 výkonný riaditeľ agentúry ENISA ústne oznámil všetkým zamestnancom meno úspešnej uchádzačky v druhom spornom výberovom konaní počas diskusie vo formáte „Otázky a odpovede“ a následne ho oficiálne oznámil zamestnancom agentúry ENISA e‑mailom z 12. januára 2021.
107
Z bodov 12 a 14 vyššie tiež vyplýva, že až po zaslaní oboch žiadostí z 3. a 10. januára 2021 bolo žalobkyni 3. februára 2021 doručené posúdenie jej prihlášky do druhého sporného výberového konania, v ktorom sa uvádza, že nezískala požadovaný počet bodov na to, aby mohla byť pripustená do ďalšej fázy uvedeného výberového konania.
108
Ako bolo uvedené v bode 23 vyššie, až oficiálne oznámenie informácií týkajúcich sa mena úspešnej uchádzačky na obsadenie pracovného miesta vedúceho oddelenia „Podporné administratívne služby“ prostredníctvom e‑mailu z 12. januára 2021 stelesňuje rozhodnutie výberovej komisie ENISA o neprijatí prihlášky žalobkyne na uvedené pracovné miesto. Oficiálne oznámenie tejto informácie totiž nevyhnutne znamená zamietnutie prihlášky žalobkyne v druhom spornom výberovom konaní.
109
V prejednávanej veci je nutné konštatovať, že žalobkyňa sa úplne náhodne dozvedela, že nebola pripustená k účasti na pohovore a písomnej skúške, hoci z bodu 105 vyššie vyplýva, že uchádzač výberového konania, na ktorého sa vzťahuje rozhodnutie o nepripustení, musí byť na konci prvej fázy, ako je definovaná v bode 104 vyššie, prinajmenšom informovaný o výsledku tohto výberového konania, a to aj v prípade výberového konania s veľkým počtom účastníkov. Výsledok výberového konania, na ktorom sa úradník alebo iný zamestnanec zúčastnil, totiž predstavuje minimálnu informáciu, ktorá musí byť uchádzačom v každom prípade poskytnutá, pretože od nich nemožno rozumne očakávať, že budú požadovať, aby im bol tento výsledok oznámený, ak o jeho samotnej existencii ani nevedia.
110
V dôsledku toho treba vyvodiť záver, že druhé napadnuté rozhodnutie je nedostatočne odôvodnené.
111
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy a s prihliadnutím na judikatúru citovanú v bodoch 73, 88 a 89 vyššie treba dospieť k záveru, že ENISA nedodržala svoju povinnosť odôvodniť napadnuté rozhodnutia, a v dôsledku toho porušila právo žalobkyne na riadnu správu vecí verejných stanovené v článku 41 Charty.
112
Je dôležité pripomenúť, že ak súd Únie rozhoduje o dôsledkoch, ktoré vyplývajú zo zrušenia opatrenia týkajúceho sa výberových konaní na výber zamestnancov Únie, musí sa snažiť dosiahnuť rovnováhu medzi záujmami uchádzačov znevýhodnených nezrovnalosťou, ku ktorej došlo pri tomto konaní, a záujmami ostatných uchádzačov, takže je povinný zohľadniť nielen nutnosť obnoviť práva znevýhodnených uchádzačov, ale aj legitímnu dôveru uchádzačov, ktorí už boli vybratí. Tento súd pritom musí zohľadniť povahu predmetnej nezrovnalosti a jej účinkov, ako aj rôzne opatrenia prichádzajúce do úvahy s cieľom nájsť správnu rovnováhu medzi potrebou obnoviť porušené práva žalobcu, situáciou tretích osôb a záujmom služby. V rámci tohto posúdenia môžu byť relevantné aj také skutočnosti, akými sú počet osôb, ktorých sa protiprávnosť výberového konania týka, a počet úspešných uchádzačov (pozri rozsudok z 8. mája 2019, Spoločný podnik Fusion for Energy/Galocha, C‑243/18 P, EU:C:2019:378, body 46 a 47 a citovanú judikatúru).
113
V prejednávanej veci však treba po prvé konštatovať, že nedostatky, ktorými sú poznačené napadnuté rozhodnutia, sa vyznačujú porušením povinnosti odôvodnenia, ktorá predstavuje podstatnú formálnu náležitosť a ktorej nedodržanie môže súd preskúmať ex offo. Po druhé, zo spisu nevyplýva, že by sa tieto nedostatky týkali len napadnutých rozhodnutí, takže nemožno vylúčiť, že ostatní uchádzači, ktorí neboli pripustení na konci druhej fázy prvého sporného výberového konania, ako aj uchádzači, ktorí neboli pripustení na konci prvej fázy druhého sporného výberového konania, čelili rovnakej protiprávnosti. Po tretie, prípadné zrušenie napadnutých rozhodnutí by nevyhnutne neznamenalo vymenovanie žalobkyne na niektoré z pracovných miest vedúcich oddelení, o ktoré sa uchádzala. Napokon po štvrté aj za predpokladu, že by ENISA v rámci opatrení na obnovenie práv žalobkyne zamýšľala pristúpiť k jej vymenovaniu na niektoré z pracovných miest vedúcich oddelení, o ktoré ide v prejednávanej veci, takéto vymenovanie by mohlo prípadne spochybniť len vymenovanie jedinej osoby. Vzhľadom na tieto skutočnosti sa teda Všeobecný súd nenachádza vo výnimočnej situácii, v ktorej by sa malo riešenie spočívajúce v zrušení považovať za neprimerané z hľadiska práv tretích osôb.
114
Treba teda vyhovieť druhému žalobnému dôvodu, ktorý uviedla žalobkyňa, bez toho, aby bolo nevyhnutné preskúmať ostatné tvrdenia uvedené na jeho podporu, a zrušiť napadnuté rozhodnutia bez toho, aby bolo potrebné preskúmať ostatné žalobné dôvody uvedené žalobkyňou.
O návrhoch na náhradu škody
115
Na podporu návrhov na náhradu škody sa žalobkyňa domnieva, že utrpela nemajetkovú ujmu v dôsledku protiprávnych konaní agentúry ENISA, ktoré jej spôsobili značný stres a silné pocity nespravodlivosti a nedostatku rešpektu, čo ovplyvnilo jej zdravie a dôstojnosť. Domnieva sa, že jej nemajetkovú ujmu nemožno nahradiť len zrušením napadnutých rozhodnutí. Preto navrhuje uložiť agentúre ENISA povinnosť zaplatiť jej náhradu škody vyčíslenú ex æquo et bono na 5000 eur.
116
ENISA neuvádza tvrdenia týkajúce sa návrhov žalobkyne na náhradu škody.
117
V tejto súvislosti treba pripomenúť, že podľa ustálenej judikatúry vznik zodpovednosti Únie predpokladá splnenie troch podmienok, ktorými sú protiprávnosť konania vytýkaného inštitúciám, orgánom alebo organizáciám, skutočná a určitá povaha uvádzanej škody a existencia príčinnej súvislosti medzi vytýkanou protiprávnosťou a touto škodou (pozri rozsudok z 13. januára 2021, Helbert/EUIPO, T‑548/18, EU:T:2021:4, bod 116 a citovanú judikatúru).
118
Okrem toho z ustálenej judikatúry Súdneho dvora vyplýva, že nemajetkovú alebo morálnu ujmu možno v určitých situáciách považovať za primerane a dostatočne napravenú zrušením protiprávneho aktu, ktorý ju spôsobil (pozri rozsudok z 22. septembra 2022, IMG/Komisia, C‑619/20 P a C‑620/20 P, EU:C:2022:722, bod 197 a citovanú judikatúru).
119
V prejednávanej veci treba konštatovať, že vzhľadom na povahu protiprávnych konaní, ktorých sa dopustila ENISA, a na povahu uplatňovanej ujmy je zrušenie napadnutých aktov za okolností prejednávanej veci spôsobilé zabezpečiť primeranú a dostatočnú náhradu uplatňovanej nemajetkovej ujmy.
120
Návrhy žalobkyne na náhradu škody sa preto musia zamietnuť ako nedôvodné v rozsahu, v akom sa týkajú nemajetkovej ujmy vyplývajúcej z protiprávnosti napadnutých rozhodnutí.
O trovách
121
Podľa článku 134 ods. 1 rokovacieho poriadku účastník konania, ktorý vo veci nemal úspech, je povinný nahradiť trovy konania, ak to bolo v tomto zmysle navrhnuté. Keďže ENISA nemala vo veci úspech, je opodstatnené uložiť jej povinnosť nahradiť trovy konania v súlade s návrhom žalobkyne.
Z týchto dôvodov
VŠEOBECNÝ SÚD (deviata komora)
rozhodol takto:
1.
Rozhodnutie výberovej komisie Agentúry Európskej únie pre kybernetickú bezpečnosť (ENISA) o nezapísaní mena TB do zoznamu úspešných uchádzačov na pracovné miesto vedúceho oddelenia „Kancelária výkonného riaditeľa“ (ENISA‑TA70‑AD‑2020‑04) sa zrušuje.
2.
Rozhodnutie výberovej komisie ENISA o neprijatí prihlášky TB na pracovné miesto vedúceho oddelenia „Podporné administratívne služby“ (ENISA‑TA71‑AD‑2020‑05) sa zrušuje.
3.
V zostávajúcej časti sa žaloba zamieta.
4.
ENISA je povinná nahradiť trovy konania.
Truchot
Sampol Pucurull
Perišin
Rozsudok bol vyhlásený na verejnom pojednávaní v Luxemburgu 18. decembra 2024.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: angličtina.