62024CJ0564
ROZSUDOK SÚDNEHO DVORA (piata komora)
z 5. marca 2026 (
*1
)
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania – Ochrana spotrebiteľov – Smernica 2011/83/EÚ – Zmluva uzavretá na diaľku medzi spotrebiteľom a obchodníkom – Pojem ‚spotrebiteľ‘ – Nadviazanie kontaktu medzi spotrebiteľom a obchodníkom prostredníctvom iného obchodníka povereného spotrebiteľom – Článok 2 bod 7 – Právo spotrebiteľa na odstúpenie od zmluvy – Článok 9 ods. 1 – Zneužitie práva“
Vo veci C‑564/24,
ktorej predmetom je návrh na začatie prejudiciálneho konania podľa článku 267 ZFEÚ, podaný rozhodnutím Kammergericht Berlín (Vyšší krajinský súd Berlín, Nemecko) z 9. apríla 2024 a doručený Súdnemu dvoru 20. augusta 2024, ktorý súvisí s konaním:
Eisenberger Gerüstbau GmbH
proti
JK,
SÚDNY DVOR (piata komora),
v zložení: predsedníčka piatej komory M. L. Arastey Sahún (spravodajkyňa), sudcovia J. Passer, E. Regan, D. Gratsias a B. Smulders,
generálny advokát: A. Biondi,
tajomník: A. Calot Escobar,
so zreteľom na písomnú časť konania,
so zreteľom na pripomienky, ktoré predložili:
–
česká vláda, v zastúpení: M. Smolek, S. Šindelková a J. Vláčil, splnomocnení zástupcovia,
–
Európska komisia, v zastúpení: P. Kienapfel a I. Rubene, splnomocnení zástupcovia,
po vypočutí návrhov generálneho advokáta na pojednávaní 18. septembra 2025,
vyhlásil tento
Rozsudok
1
Návrh na začatie prejudiciálneho konania sa týka výkladu článku 2 bodu 7, článku 9 ods. 1 a článku 14 ods. 4 písm. a) a ods. 5 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2011/83/EÚ z 25. októbra 2011 o právach spotrebiteľov, ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 93/13/EHS a smernica Európskeho parlamentu a Rady 1999/44/ES a ktorou sa zrušuje smernica Rady 85/577/EHS a smernica Európskeho parlamentu a Rady 97/7/ES (Ú. v. EÚ L 304, 2011, s. 64).
2
Tento návrh bol podaný v rámci sporu medzi spoločnosťou Eisenberger Gerüstbau GmbH, podnikom založeným podľa nemeckého práva, a JK vo veci zaplatenia odmeny za poskytnutie a montáž lešenia týmto podnikom.
Právny rámec
Právo Únie
3
Odôvodnenia 4, 5, 7, 14, 17, 20 a 57 smernice 2011/83 stanovujú:
„(4)
… Harmonizácia určitých aspektov spotrebiteľských zmlúv uzavretých na diaľku a mimo prevádzkových priestorov je potrebná na podporu skutočného spotrebiteľského vnútorného trhu vytvorením správnej rovnováhy medzi vysokou úrovňou ochrany spotrebiteľa a konkurencieschopnosťou podnikov pri zabezpečení dodržiavania zásady subsidiarity.
(5)
… Úplná harmonizácia informácií pre spotrebiteľov a práva na odstúpenie od zmluvy uzatvorenej na diaľku alebo mimo prevádzkových priestorov preto prispeje k vysokej úrovni ochrany spotrebiteľa a lepšiemu fungovaniu spotrebiteľského vnútorného trhu.
…
(7)
Úplná harmonizácia niektorých kľúčových regulačných aspektov by mala podstatne zvýšiť právnu istotu pre spotrebiteľov i obchodníkov. … Spotrebitelia by navyše mali mať možnosť čerpať výhody z vysokej spoločnej úrovne ochrany v celej [Európskej ú]nii.
…
(14)
Táto smernica by nemala mať vplyv na vnútroštátne právo v oblasti zmluvného práva, pokiaľ ide o aspekty zmluvného práva, ktoré nie sú upravené touto smernicou. Touto smernicou by preto nemalo byť dotknuté vnútroštátne právo upravujúce napríklad uzavretie alebo platnosť zmluvy (napríklad v prípade absencie súhlasu). Táto smernica by podobne nemala mať vplyv na vnútroštátne právo, pokiaľ ide o všeobecné zmluvné prostriedky nápravy, pravidlá týkajúce sa verejného hospodárskeho poriadku, ako napríklad pravidlá o nadhodnotených alebo neprimerane vysokých cenách, a pravidlá o neetických právnych úkonoch.
…
(17)
Vymedzenie pojmu spotrebiteľ by sa malo vzťahovať na fyzické osoby konajúce na účely, ktoré sa netýkajú ich obchodnej ani podnikateľskej činnosti, remesla ani povolania. V prípade dvojúčelovej zmluvy, ak sa zmluva uzatvorí na účely čiastočne v rámci a čiastočne mimo obchodnej činnosti príslušnej osoby a obchodný účel je obmedzený tak, aby neprevažoval v celkovom kontexte zmluvy, takáto osoba by sa tiež mala považovať za spotrebiteľa.
…
(20)
… Pojem ‚systém predaja alebo poskytovania služieb organizovaný na diaľku‘ by mal zahŕňať systémy, ktoré ponúka iná tretia strana ako obchodník, ale obchodník ich využíva, ako napríklad platforma online. Nemal by sa však vzťahovať na prípady, keď internetová stránka iba poskytuje informácie o obchodníkovi, jeho tovare a/alebo službách a o jeho kontaktných údajoch.
…
(57)
Je nevyhnutné, aby členské štáty stanovili sankcie za porušenie tejto smernice a zabezpečili ich presadzovanie. Tieto sankcie by mali byť účinné, primerané a odrádzajúce.“
4
Článok 1 tejto smernice znie:
„Účelom tejto smernice je prispieť prostredníctvom dosiahnutia vysokej úrovne ochrany spotrebiteľa k riadnemu fungovaniu vnútorného trhu aproximáciou určitých aspektov zákonov, iných právnych predpisov a správnych opatrení členských štátov týkajúcich sa zmlúv uzavretých medzi spotrebiteľmi a obchodníkmi.“
5
Článok 2 uvedenej smernice stanovuje:
„Na účely tejto smernice sa uplatňujú tieto vymedzenia pojmov:
1.
‚spotrebiteľ‘ je akákoľvek fyzická osoba, ktorá v zmluvách, na ktoré sa vzťahuje táto smernica, koná na účely, ktoré sa netýkajú jej obchodnej ani podnikateľskej činnosti, remesla ani povolania;
2.
‚obchodník‘ je akákoľvek fyzická osoba alebo akákoľvek právnická osoba bez ohľadu na to, či je v súkromnom, alebo verejnom vlastníctve, ktorá v súvislosti so zmluvami, na ktoré sa vzťahuje táto smernica, koná na účely, ktoré sa týkajú jej obchodnej alebo podnikateľskej činnosti, remesla alebo povolania, a to aj prostredníctvom inej osoby konajúcej v jej mene alebo z jej poverenia;
…
6.
‚zmluva o službách‘ je akákoľvek zmluva, ktorá nie je kúpnou zmluvou a na základe ktorej obchodník poskytne alebo sa zaviaže poskytnúť spotrebiteľovi službu a spotrebiteľ uhradí alebo sa zaviaže uhradiť jej cenu;
7.
‚zmluva uzavretá na diaľku‘ je akákoľvek zmluva uzavretá medzi obchodníkom a spotrebiteľom v rámci systému predaja alebo poskytovania služieb organizovaného na diaľku bez súčasnej fyzickej prítomnosti obchodníka a spotrebiteľa výhradne s využitím jedného alebo viacerých prostriedkov komunikácie na diaľku, a to až do uzavretia zmluvy vrátane tohto okamihu;
8.
‚zmluva uzatvorená mimo prevádzkových priestorov‘ je akákoľvek zmluva medzi obchodníkom a spotrebiteľom:
a)
uzatvorená za súčasnej fyzickej prítomnosti obchodníka a spotrebiteľa na mieste, ktoré nie je prevádzkovým priestorom obchodníka;
b)
v prípade ktorej predložil ponuku spotrebiteľ za rovnakých okolností, aké sa uvádzajú v písmene a);
c)
uzatvorená v prevádzkových priestoroch obchodníka alebo prostredníctvom prostriedkov komunikácie na diaľku hneď po tom, ako bol spotrebiteľ osobne a individuálne oslovený na mieste, ktoré nie je prevádzkovým priestorom obchodníka, za súčasnej fyzickej prítomnosti obchodníka a spotrebiteľa, alebo
d)
uzatvorená počas zájazdu usporiadaného obchodníkom s cieľom alebo účinkom propagácie a predaja tovaru alebo služieb spotrebiteľovi;
…
15.
‚doplnková zmluva‘ je zmluva, ktorou spotrebiteľ nadobúda tovar alebo služby, ktoré sú spojené so zmluvou uzatvorenou na diaľku alebo zmluvou uzatvorenou mimo prevádzkových priestorov, pričom daný tovar je dodaný alebo služby sú poskytnuté obchodníkom alebo treťou stranou na základe dohody medzi touto treťou stranou a obchodníkom.“
6
Článok 3 ods. 5 tej istej smernice stanovuje:
„Táto smernica nemá vplyv na vnútroštátne všeobecné zmluvné právo, ako sú predpisy o platnosti, zostavení alebo účinku zmluvy, pokiaľ sa aspekty všeobecného zmluvného práva v tejto smernici neupravujú.“
7
Podľa znenia článku 4 smernice 2011/83:
„Členské štáty vo svojich vnútroštátnych právnych predpisoch neponechajú v platnosti ani nezavedú ustanovenia, ktoré sa odchyľujú od ustanovení tejto smernice, vrátane viac alebo menej prísnych ustanovení, ktoré zabezpečujú odlišnú úroveň ochrany spotrebiteľa, pokiaľ sa v tejto smernici neustanovuje inak.“
8
Článok 6 ods. 1 tejto smernice znie takto:
„Predtým, ako sa zmluva uzavretá na diaľku alebo mimo prevádzkových priestorov či akákoľvek zodpovedajúca ponuka stane pre spotrebiteľa záväznou, obchodník mu jasným a zrozumiteľným spôsobom poskytne tieto informácie:
…
h)
v prípade, že existuje právo na odstúpenie od zmluvy, podmienky, lehotu a postupy na uplatnenie tohto práva v súlade s článkom 11 ods. 1, ako aj vzorový formulár na odstúpenie od zmluvy uvedený v časti B prílohy I;
…“
9
Podľa znenia článku 9 uvedenej smernice:
„1.   Pokiaľ sa neuplatnia výnimky stanovené v článku 16, spotrebiteľ má 14‑dňovú lehotu na odstúpenie od zmluvy uzatvorenej na diaľku alebo mimo prevádzkových priestorov bez toho, aby uviedol dôvod, ako aj bez toho, aby znášal iné náklady ako tie, ktoré sú ustanovené v článku 13 ods. 2 a článku 14.
2.   Bez toho, aby bol dotknutý článok 10, lehota na odstúpenie od zmluvy uvedená v odseku 1 tohto článku uplynie po 14 dňoch:
a)
odo dňa uzavretia zmluvy v prípade zmlúv o službách;
…
3.   Členské štáty nebránia zmluvným stranám v plnení ich zmluvných záväzkov počas lehoty na odstúpenie od zmluvy. …“
10
Článok 10 tej istej smernice stanovuje:
„1.   Ak obchodník neposkytol spotrebiteľovi informáciu o práve na odstúpenie od zmluvy uvedenú v článku 6 ods. 1 písm. h), lehota na odstúpenie od zmluvy uplynie po 12 mesiacoch od skončenia pôvodnej lehoty na odstúpenie od zmluvy určenej v súlade s článkom 9 ods. 2.
2.   Ak obchodník poskytne spotrebiteľovi informácie ustanovené v odseku 1 tohto článku do 12 mesiacov odo dňa uvedeného v článku 9 ods. 2, lehota na odstúpenie od zmluvy uplynie po 14 dňoch odo dňa, keď spotrebiteľ dostane uvedené informácie.“
11
Podľa článku 11 ods. 1 smernice 2011/83:
„Pred uplynutím lehoty na odstúpenie od zmluvy spotrebiteľ informuje obchodníka o svojom rozhodnutí odstúpiť od zmluvy. Na tento účel môže spotrebiteľ:
a)
použiť vzorový formulár na odstúpenie od zmluvy uvedený v časti B prílohy I alebo
b)
urobiť akékoľvek jednoznačné vyhlásenie vyjadrujúce jeho rozhodnutie odstúpiť od zmluvy.
Členské štáty nestanovia žiadne formálne požiadavky týkajúce sa vzorového formulára na odstúpenie od zmluvy okrem tých, ktoré sú ustanovené v časti B prílohy I.“
12
Článok 12 tejto smernice stanovuje:
„Uplatnenie práva na odstúpenie od zmluvy znamená ukončenie záväzkov strán, pokiaľ ide:
a)
o plnenie zmluvy uzatvorenej na diaľku alebo mimo prevádzkových priestorov alebo
b)
o uzatvorenie zmluvy na diaľku alebo zmluvy mimo prevádzkových priestorov v prípade, keď už spotrebiteľ predložil ponuku.“
13
Článok 13 ods. 1 prvý pododsek uvedenej smernice znie takto:
„Obchodník vráti spotrebiteľovi všetky uhradené platby, prípadne vrátane nákladov na doručenie, bez zbytočného odkladu a v každom prípade najneskôr do 14 dní odo dňa, keď bol informovaný o rozhodnutí spotrebiteľa odstúpiť od zmluvy v súlade s článkom 11.“
14
Podľa znenia článku 14 tej istej smernice:
„…
4. Spotrebiteľ neznáša žiadne náklady za:
a)
poskytnutie služieb alebo dodávku vody, plynu alebo elektriny, v rámci ktorej predaj nie je obmedzený objemom ani stanoveným množstvom, alebo poskytovanie ústredného kúrenia bez ohľadu na úplné alebo čiastočné poskytnutie týchto služieb, ak počas lehoty na odstúpenie od zmluvy:
i)
obchodník neposkytol informácie v súlade s článkom 6 ods. 1 písm. h) alebo j) alebo
ii)
spotrebiteľ v súlade s článkom 7 ods. 3 a článkom 8 ods. 8 výslovne nepožiadal, aby sa poskytovanie služieb začalo počas lehoty na odstúpenie od zmluvy,
…
5. S výnimkou ustanovení článku 13 ods. 2 a tohto článku, spotrebiteľovi nevzniká z uplatňovania práva na odstúpenie od zmluvy žiadny záväzok.“
15
Článok 15 smernice 2011/83 stanovuje:
„1.   Bez toho, aby bol dotknutý článok 15 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/48/ES z 23. apríla 2008 o zmluvách o spotrebiteľskom úvere [a o zrušení smernice Rady 87/102/EHS (Ú. v. EÚ L 133, 2008, s. 66)], ak si spotrebiteľ uplatní právo na odstúpenie od zmluvy uzatvorenej na diaľku alebo mimo prevádzkových priestorov v súlade s článkami 9 až 14 tejto smernice, akékoľvek doplnkové zmluvy sa automaticky ukončia bez akýchkoľvek nákladov pre spotrebiteľa okrem tých, ktoré sú stanovené v článku 13 ods. 2 a článku 14 tejto smernice.
2.   Členské štáty stanovia podrobné pravidlá o ukončení takýchto zmlúv.“
16
Článok 24 ods. 1 tejto smernice znie takto:
„Členské štáty ustanovia pravidlá týkajúce sa sankcií za porušenie vnútroštátnych ustanovení prijatých na základe tejto smernice a prijmú všetky potrebné opatrenia, aby zabezpečili ich implementáciu. Stanovené sankcie musia byť účinné, primerané a odrádzajúce.“
Nemecké právo
17
V § 242 Bürgerliches Gesetzbuch (Občiansky zákonník; ďalej len „BGB“) sa stanovuje:
„Dlžník je povinný poskytnúť plnenie v súlade s požiadavkou dobrej viery a so zreteľom na obchodné zvyklosti.“
18
Ustanovenie § 312c BGB stanovuje:
„1.   Zmluvy uzavreté na diaľku sú zmluvy, v prípade ktorých obchodník alebo osoba, ktorá koná v jeho mene alebo z jeho poverenia, a spotrebiteľ využijú na zmluvné rokovania a uzavretie zmluvy výlučne prostriedky komunikácie na diaľku, ibaže k uzavretiu zmluvy nedôjde v rámci systému predaja alebo poskytovania služieb organizovaného na diaľku.
2.   Prostriedky komunikácie na diaľku v zmysle tohto zákona sú všetky komunikačné prostriedky, ktoré možno použiť na prípravu alebo na uzavretie zmluvy bez toho, aby zmluvné strany boli súčasne fyzicky prítomné, ako sú listy, katalógy, telefonáty, faxové správy, e‑maily, správy zasielané prostredníctvom mobilných telefónnych služieb (SMS), ako aj rozhlasové vysielanie a televízne médiá.“
19
Ustanovenie § 357 BGB znie takto:
„1.   Prijaté plnenia sa musia vrátiť najneskôr do 14 dní.
…
8.   Ak spotrebiteľ odstúpi od zmluvy o poskytovaní služieb…, spotrebiteľ je povinný zaplatiť obchodníkovi kompenzačnú náhradu za plnenie poskytnuté do odstúpenia od zmluvy, ak spotrebiteľ výslovne požadoval od obchodníka, aby začal poskytovať plnenie pred uplynutím lehoty na odstúpenie od zmluvy. Právo vyplývajúce z prvej vety vznikne len vtedy, ak obchodník riadne informoval spotrebiteľa v súlade s článkom 246a § 1 ods. 2 prvou vetou bodmi 1 až 3 [Einführungsgesetz zum Bürgerlichen Gesetzbuche (zákon, ktorým sa zavádza Občiansky zákonník)]. … Pri výpočte kompenzačnej náhrady je potrebné vychádzať z celkovej dohodnutej ceny. Ak je celková dohodnutá cena neprimerane vysoká, kompenzačnú náhradu treba vypočítať na základe trhovej hodnoty poskytnutého plnenia.
…“
Spor vo veci samej a prejudiciálne otázky
20
Eisenberger Gerüstbau v rámci podnikania poskytuje na prenájom lešenia, ktoré montuje a následne demontuje pre svojich zákazníkov. JK, ktorá pôsobí ako spolková úradníčka v Nemecku, je vlastníčkou pozemku v Berlíne, na ktorom je postavený viacpodlažný bytový dom.
21
V priebehu roka 2020 sa JK rozhodla zvýšiť podkrovie tejto budovy na účely osobného bývania pridaním dvoch nových poschodí pozostávajúcich z celkovo štyroch bytových jednotiek. Na tento účel poverila stavebným plánovaním a stavebným dozorom architekta, ktorý bol tiež poverený zostavením zoznamov plnení pre práce potrebné v tejto súvislosti, získaním ponúk od odborných spoločností, a nakoniec účasťou na uzatváraní zmlúv vypracovaním návrhov zmlúv (ďalej len „architekt“). V rámci týchto funkcií tento architekt okrem iného zaslal spoločnosti Eisenberger Gerüstbau súťažné zadanie v oblasti poskytnutia a montáže lešení, pričom ju vyzval, aby na tomto základe predložila ponuku. Táto spoločnosť prijala toto zadanie a uviedla jednotkové ceny, ako aj odhadovanú celkovú cenu vo výške 45663,18 eura brutto, podpísala uvedené zadanie 24. apríla 2020 a vrátila ho uvedenému architektovi.
22
Architekt vybral Eisenberger Gerüstbau ako podnik špecializovaný na vykonávanie prác spočívajúcich v poskytnutí a montáži lešenia. V dôsledku toho vypracoval návrh zmluvy, ktorý vychádzal z ponuky z 24. apríla 2020, a zaslal tento návrh e‑mailom zo 14. decembra 2020 obom zmluvným stranám, a to spoločnosti Eisenberger Gerüstbau a JK. V uvedenom návrhu sa nenachádzala žiadna zmienka o tom, že JK bola oprávnená odstúpiť od zmluvy. Eisenberger Gerüstbau podpísala návrh zmluvy 14. decembra 2020 bez toho, aby ho zmenila, a zaslala ho JK. JK tento návrh tiež podpísala 15. decembra 2020 a zaslala vyhotovenie podpísané oboma zmluvnými stranami poštou späť spoločnosti Eisenberger Gerüstbau (ďalej len „zmluva o ktorú ide vo veci samej“).
23
Dňa 1. januára 2021 Eisenberger Gerüstbau predložila JK e‑mailom návrh dodatku k predmetnej zmluve týkajúci sa dvoch dodatočných mobilných plošín v hodnote 7730 eur brutto za montáž, demontáž a údržbu týchto zariadení počas štyroch týždňov a na dodatočné nájomné vo výške 517,65 eura brutto týždenne od piateho týždňa ich poskytnutia. JK podpísala tento návrh dodatku a zaslala ho 22. januára 2021 e‑mailom späť spoločnosti Eisenberger Gerüstbau. V januári 2021 začala Eisenberger Gerüstbau s montážou lešenia.
24
Dňa 26. januára 2021 Eisenberger Gerüstbau odovzdala JK lešenie k dispozícii na vykonanie plánovaných stavebných prác na predmetnej budove. Ku koncu mája 2021 zaplatila JK na základe zálohových faktúr spoločnosti Eisenberger Gerüstbau celkovú sumu 95937,84 eura.
25
Listom zo 7. decembra 2021 JK oznámila spoločnosti Eisenberger Gerüstbau, že odvoláva svoje prejavy vôle smerujúce k uzavretiu predmetnej zmluvy, ako aj dodatku, že z tohto dôvodu odmieta vykonať ďalšie platby a požaduje vrátenie záloh vyplatených vo výške tejto sumy. V decembri 2021 boli dokončené všetky stavebné práce, ktoré JK plánovala a na účely ktorých bolo lešenie nevyhnutné. Na žiadosť JK bolo lešenie napokon 20. decembra 2021 demontované.
26
Eisenberger Gerüstbau podala na Landgericht Berlin (Krajinský súd Berlín, Nemecko) žalobu proti JK, ktorou sa domáhala zaplatenia toho, čo považovala za odmenu, ktorá v čase tohto podania žaloby zostávala nezaplatená, a to sumy vo výške 101000,25 eura, splatnej na základe zmluvy o inštalácii lešenia. V rámci tohto konania JK podala vzájomnú žalobu na vrátenie záloh vyplatených vo výške 95937,84 eura.
27
Landgericht Berlin (Krajinský súd Berlín) rozsudkom z 19. mája 2023 žalobu zamietol a v celom rozsahu vyhovel vzájomnej žalobe.
28
Eisenberger Gerüstbau podala proti tomuto rozsudku odvolanie na Kammergericht Berlin (Vyšší krajinský súd Berlín, Nemecko), vnútroštátny súd, ktorý podal návrh na začatie prejudiciálneho konania.
29
Tento súd sa domnieva, že predmetná zmluva uzavretá prostredníctvom architekta, ktorý konal ako pomocník pri rokovaniach, nepatrí do pôsobnosti § 312c ods. 1 BGB, ktorým sa do nemeckého práva preberá článok 2 bod 7 smernice 2011/83.
30
V tejto súvislosti uvedený súd spresňuje, že je pravda, že až do uzavretia tejto zmluvy Eisenberger Gerüstbau na jednej strane a JK aj architekt na druhej strane komunikovali výlučne prostriedkami komunikácie na diaľku, a to poštou alebo e‑mailom. Skutočnosť, že JK sa obrátila na architekta, ktorý je profesionálom – obchodníkom, z dôvodu prípravy zmluvy, by podľa jeho názoru mohla vylučovať uplatnenie ochrany podľa § 312c BGB.
31
V súlade s prípravnými prácami k § 312c BGB, ako aj judikatúrou Bundesgerichtshof (Spolkový súdny dvor, Nemecko) je cieľom tohto ustanovenia, ktoré sa opiera aj o odôvodnenie 37 smernice 2011/83, chrániť spotrebiteľa, ktorý nemôže preskúmať predmetný tovar alebo službu pred uzavretím zmluvy a ktorý v tejto súvislosti nemôže získať dodatočné informácie.
32
V prípade, ako je ten, ktorý je predmetom konania pred predkladajúcim súdom, by teda nešlo o neinformovanie spotrebiteľa, keď sa tento spotrebiteľ obráti pri vyjednávaní na obchodníka ako sprostredkovateľa, ktorý má dostatočné know‑how, pokiaľ ide o plnenia, ktoré sú predmetom zmluvy, a je k dispozícii tomuto spotrebiteľovi, aby odpovedal na prípadné otázky v tejto súvislosti.
33
V každom prípade by spotrebiteľ nemal právo na odstúpenie od zmluvy, ak obchodník konajúci ako sprostredkovateľ vo vyjednávaní určí predmet plnenia a vstúpi do kontaktu s obchodníkom, ktorý je druhou stranou zmluvy uzavretej s týmto spotrebiteľom, len s cieľom objasniť určité zmluvné podmienky.
34
Ak spotrebiteľ nemá právo odvolať svoj prejav vôle smerujúci k uzavretiu hlavnej zmluvy, toto právo nemožno priznať ani vo vzťahu k doplňujúcim dohodám alebo dodatkom, ktoré sa týkajú tejto zmluvy.
35
Za predpokladu, že by sa v prejednávanej veci napriek tomu uznalo právo JK odstúpiť od predmetnej zmluvy, predkladajúci súd sa domnieva, že Eisenberger Gerüstbau nemá nárok na odmenu za poskytnutú službu a v súlade s § 357 ods. 8 BGB a článkom 14 ods. 4 písm. a) a článkom 14 ods. 5 smernice 2011/83 nemá ani nárok na kompenzačnú náhradu.
36
Tento súd sa domnieva, že skutočnosť, že spotrebiteľ, ktorý odstúpil od zmluvy za okolností, o aké ide vo veci, o ktorej rozhoduje, odmietne zaplatiť obchodníkovi, s ktorým je viazaný touto zmluvou, kompenzačnú náhradu, možno kvalifikovať ako odporujúcu požiadavke dobrej viery.
37
Uvedený súd sa však pýta na súlad tohto posúdenia s rozsudkom zo 17. mája 2023, DC (Odstúpenie od zmluvy po splnení zmluvy) (C‑97/22, EU:C:2023:413), v ktorom Súdny dvor rozhodol, že článok 14 ods. 4 písm. a) a článok 14 ods. 5 smernice 2011/83 sa majú vykladať v tom zmysle, že zbavujú spotrebiteľa akejkoľvek povinnosti zaplatiť za služby poskytnuté v rámci plnenia zmluvy uzatvorenej mimo prevádzkových priestorov, pokiaľ mu dotknutý obchodník neposkytol informácie uvedené v tomto článku 14 ods. 4 písm. a) bode i) a tento spotrebiteľ uplatnil svoje právo na odstúpenie od zmluvy po splnení tejto zmluvy.
38
Za týchto podmienok Kammergericht Berlin (Vyšší krajinský súd Berlín) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru tieto prejudiciálne otázky:
„1.
Ide o zmluvu uzavretú na diaľku podľa článku 2 bodu 7 smernice [2011/83], od ktorej môže spotrebiteľ odstúpiť podľa článku 9 ods. 1 tej istej smernice, a to aj vtedy, keď spotrebiteľovi pred uzavretím tejto zmluvy alebo pri jej uzavretí poskytuje podporu obchodník, ktorého služby si spotrebiteľ objednal nezávisle od dodávateľa?
2.
V prípade kladnej odpovede na prvú otázku:
Ide o zmluvu uzavretú na diaľku podľa článku 2 bodu 7 smernice 2011/83, od ktorej môže spotrebiteľ odstúpiť podľa článku 9 ods. 1 tej istej smernice, a to aj vtedy, keď je splnená jedna z nasledujúcich doplňujúcich podmienok:
a)
kontakt medzi spotrebiteľom a dodávateľom iniciatívne nadviazal obchodník, ktorý poskytoval podporu spotrebiteľovi;
b)
obchodník, ktorý poskytoval podporu spotrebiteľovi, pred uzavretím zmluvy ovplyvnil podstatné časti jej obsahu (napríklad zostavením zoznamu plnení alebo poskytnutím návrhu zmluvy)?
3.
Pokiaľ by podľa názoru Súdneho dvora v prípadoch uvedených v prvej a druhej otázke písm. a) alebo b) nemalo ísť o zmluvu uzavretú na diaľku, od ktorej môže spotrebiteľ odstúpiť:
ak zmluvné strany po uzavretí tejto zmluvy a opäť výlučne pomocou prostriedkov komunikácie na diaľku uzavrú ďalšiu dohodu, ktorej predmetom sú doplňujúce plnenia dodávateľa, ktoré majú v porovnaní s prvou zmluvou druhoradý význam:
je táto doplňujúca dohoda sama osebe zmluvou uzavretou na diaľku podľa článku 2 bodu 7 smernice 2011/83, od ktorej môže spotrebiteľ odstúpiť podľa článku 9 ods. 1 tej istej smernice, alebo tak ako v prípade hlavnej zmluvy, ktorú dopĺňa, nepredstavuje zmluvu uzavretú na diaľku, od ktorej môže spotrebiteľ odstúpiť?
4.
Ak spotrebiteľ v rámci zmluvy uzavretej na diaľku, od ktorej možno odstúpiť, uplatnil svoje právo na odstúpenie od zmluvy po tom, čo jeho zmluvný partner už poskytol plnenia:
môže byť spotrebiteľ napriek článku 14 ods. 4 písm. a) a článku 14 ods. 5 smernice 2011/83 povinný nahradiť obchodníkovi hodnotu jeho plnenia v primeranom rozsahu, ak by iný záver na základe všetkých okolností prejednávanej veci predstavoval zneužitie práva alebo odporoval dobrej viere?“
O prejudiciálnych otázkach
O prvej a druhej otázke
39
Svojou prvou a druhou otázkou, ktoré treba preskúmať spoločne, sa predkladajúci súd v podstate pýta, či sa má článok 2 bod 7 smernice 2011/83 vykladať v tom zmysle, že skutočnosť, že spotrebiteľovi pred a pri uzavretí zmluvy medzi týmto spotrebiteľom a obchodníkom pomáha iný obchodník podľa jeho výberu, ktorý inicioval kontakt medzi spotrebiteľom a prvým obchodníkom a ktorý mal vplyv na podstatné časti obsahu tejto zmluvy, je relevantná na účely kvalifikácie uvedenej zmluvy ako „zmluvy uzavretej na diaľku“ v zmysle tohto ustanovenia.
40
Na úvod treba pripomenúť, že podľa uvedeného ustanovenia na to, aby zmluva mohla byť kvalifikovaná ako zmluva uzavretá na diaľku, musia byť kumulatívne splnené tri podmienky. Po prvé táto zmluva musí byť uzavretá medzi spotrebiteľom a obchodníkom v zmysle definícií stanovených v bodoch 1 a 2 článku 2 smernice 2011/83. Po druhé musí byť uzavretá v rámci systému predaja alebo poskytovania služieb organizovaného na diaľku. Po tretie k uzavretiu uvedenej zmluvy musí dôjsť bez súčasnej fyzickej prítomnosti obchodníka a spotrebiteľa a zmluvný vzťah medzi zmluvnými stranami musí byť založený výhradne s využitím jedného alebo viacerých prostriedkov komunikácie na diaľku, a to až do uzavretia zmluvy vrátane tohto okamihu.
41
Je pravda, že z návrhu na začatie prejudiciálneho konania jednoznačne nevyplýva, o ktorých podmienkach má predkladajúci súd pochybnosti. Tento súd však spresnil, že až do uzavretia zmluvy JK a architekt na jednej strane a Eisenberger Gerüstbau na druhej strane komunikovali výlučne prostriedkami komunikácie na diaľku, teda poštou alebo e‑mailom, z čoho vyplýva, že považuje tretiu z uvedených podmienok za splnenú. Preto je potrebné preskúmať len prvé dve podmienky.
42
V prvom rade treba overiť, či osoba, akou je JK, ktorá je vlastníkom pozemku, na ktorom je postavená viacpodlažná bytová budova, a ktorá sa obrátila na obchodníka, a to Eisenberger Gerüstbau, na účely výstavby dvoch nových poschodí zahŕňajúcich celkovo štyri bytové jednotky, sa má považovať za „spotrebiteľa“, pokiaľ ide o predmetnú zmluvu.
43
V tejto súvislosti je potrebné pripomenúť, že podľa znenia článku 2 bodu 1 smernice 2011/83 „spotrebiteľ“ je akákoľvek fyzická osoba, ktorá v zmluvách, na ktoré sa vzťahuje táto smernica, koná na účely, ktoré sa netýkajú jej obchodnej ani podnikateľskej činnosti, remesla ani povolania.
44
Podľa ustálenej judikatúry smernica 2011/83 má za cieľ zabezpečiť vysokú úroveň ochrany spotrebiteľov, ktorí sa nachádzajú v slabšom postavení v porovnaní s obchodníkmi v tom zmysle, že musia byť považovaní za menej informovaných, ekonomicky slabších a právne menej skúsených ako ich zmluvní partneri [pozri v tomto zmysle rozsudky z 27. marca 2019, slewo, C‑681/17, EU:C:2019:255, bod 32, a zo 14. mája 2020, NK (Projekt individuálneho domu), C‑208/19, EU:C:2020:382, bod 39].
45
Pojem „spotrebiteľ“ v zmysle článku 2 písm. b) smernice Rady 93/13/EHS z 5. apríla 1993 o nekalých podmienkach v spotrebiteľských zmluvách (Ú. v. ES L 95, 1993, s. 29; Mim. vyd. 15/002, s. 288), ktorý zodpovedá pojmu „spotrebiteľ“ v zmysle článku 2 bodu 1 smernice 2011/83, má objektívnu povahu a nezávisí od konkrétnych vedomostí, ktoré dotknutá osoba môže mať, alebo od informácií, ktoré táto osoba skutočne má k dispozícii (pozri v tomto zmysle rozsudky z 3. septembra 2015, Costea, C‑110/14, EU:C:2015:538, bod 21, a z 8. mája 2025, Pielatak, C‑410/23, EU:C:2025:325, bod 36).
46
Na účel overenia, či dotknutá osoba môže byť kvalifikovaná ako „spotrebiteľ“ v zmysle tohto ustanovenia, vnútroštátny súd musí zohľadniť všetky okolnosti prejednávanej veci a najmä povahu tovaru alebo služby, ktoré sú predmetom posudzovanej zmluvy a môžu odhaliť účel nadobudnutia tovaru alebo služby [rozsudok z 8. júna 2023, YYY. (Pojem spotrebiteľ), C‑570/21, EU:C:2023:456, bod 55 a citovaná judikatúra].
47
Z vysvetlení poskytnutých predkladajúcim súdom vyplýva, že sa pýta, či skutočnosť, že JK pomáhal iný obchodník podľa jej výberu, v danom prípade architekt, ktorý mal vplyv na podstatné časti obsahu predmetnej zmluvy, je alebo nie je relevantná na účely kvalifikácie JK ako spotrebiteľky.
48
V tejto súvislosti na jednej strane, ako v podstate uviedol generálny advokát v bode 29 svojich návrhov, skutočnosť, že, ako vo veci samej, spotrebiteľovi pomáhal obchodník, v prejednávanej veci architekt, pri vyjednávaní a uzatváraní zmluvy medzi týmto spotrebiteľom a iným obchodníkom nemôže spochybniť znevýhodnené postavenie tohto spotrebiteľa vo vzťahu k tomuto obchodníkovi, uvedené v bode 44 tohto rozsudku, a to napriek tomu, že obchodník, ktorý pomáhal uvedenému spotrebiteľovi, inicioval kontakt medzi ním a druhým obchodníkom a že mal vplyv na obsah tejto zmluvy.
49
Na druhej strane, ako bolo pripomenuté v bode 45 tohto rozsudku, treba prijať výklad pojmu „spotrebiteľ“ v zmysle článku 2 bodu 1 smernice 2011/83, ktorý má objektívnu povahu a ktorý je nezávislý od konkrétnych vedomostí, ktoré môže dotknutá osoba mať, alebo od informácií, ktoré táto osoba skutočne má k dispozícii. Skutočnosť, že takejto osobe pomáhal obchodník, teda nemôže spochybniť jej postavenie spotrebiteľa, ani navyše neznamená, že dotknutej zmluve udeľuje obchodný účel (pozri v tomto zmysle rozsudok z 3. septembra 2015, Costea, C‑110/14, EU:C:2015:538, body 21 a 25 až 27).
50
V prípade, že sa predkladajúci súd domnieva, že JK treba na účely zmluvy, o ktorú ide vo veci samej, kvalifikovať ako spotrebiteľku, treba v druhom rade preskúmať, či vzhľadom na skutkové okolnosti uvedené týmto súdom v jeho návrhu na začatie prejudiciálneho konania, ktoré sa týkajú podmienok uzavretia tejto zmluvy medzi JK a spoločnosťou Eisenberger Gerüstbau a pomoci poskytnutej v tomto rámci architektom, ktorého JK využila, treba takúto zmluvu považovať za uzavretú v rámci systému predaja alebo poskytovania služieb organizovaného na diaľku, v zmysle článku 2 bodu 7 smernice 2011/83.
51
V tejto súvislosti odôvodnenie 20 tejto smernice uvádza, že pojem systém predaja alebo poskytovania služieb organizovaný na diaľku by mal zahŕňať systémy, ktoré ponúka iná tretia strana ako obchodník, ale obchodník ich využíva, ako napríklad platforma online, ale nemal by sa vzťahovať na prípady, keď internetová stránka iba poskytuje informácie o obchodníkovi, jeho tovare a/alebo službách a o jeho kontaktných údajoch.
52
V prejednávanej veci treba konštatovať, ako uviedol aj generálny advokát v bode 33 svojich návrhov, že spis, ktorý má Súdny dvor k dispozícii, neobsahuje žiadnu skutočnosť týkajúcu sa systému predaja alebo poskytovania služieb organizovaného na diaľku, ktorý by zriadila Eisenberger Gerüstbau. Skutkové okolnosti uvedené predkladajúcim súdom však naznačujú, že predmetná zmluva nebola uzavretá v rámci takého systému. Z týchto skutočností totiž vyplýva, že táto zmluva bola uzavretá na základe návrhu zmluvy, ktorý bol pripravený na výhradnú zodpovednosť JK a ktorý špecifikoval konkrétne plnenia, ktoré chcela zveriť spoločnosti Eisenberger Gerüstbau, pričom tento návrh bol zaslaný e‑mailom tomuto podniku na podpis, ku ktorému tento podnik prikročil bez zmeny. Preto aj za predpokladu, že uvedený podnik disponoval systémom predaja alebo poskytovania služieb organizovaným na diaľku, nezdá sa, že by zmluva, o ktorú ide vo veci samej, bola uzatvorená prostredníctvom takéhoto systému, čo však prináleží overiť predkladajúcemu súdu.
53
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na prvú a druhú otázku odpovedať tak, že článok 2 bod 7 smernice 2011/83 sa má vykladať v tom zmysle, že skutočnosť, že spotrebiteľovi pred a pri uzavretí zmluvy medzi týmto spotrebiteľom a obchodníkom pomáha iný obchodník podľa jeho výberu, ktorý inicioval kontakt medzi spotrebiteľom a prvým obchodníkom a ktorý mal vplyv na podstatné časti obsahu tejto zmluvy, nie je relevantná na účely kvalifikácie uvedenej zmluvy ako „zmluvy uzavretej na diaľku“ v zmysle tohto ustanovenia.
O tretej otázke
54
Svojou treťou otázkou sa predkladajúci súd v podstate pýta, či sa má článok 2 bod 7 smernice 2011/83 vykladať v tom zmysle, že ak zmluvné strany zmluvy, ktorú nemožno kvalifikovať ako „zmluvu uzavretú na diaľku“ v zmysle tohto ustanovenia, uzavrú výlučne prostredníctvom prostriedkov komunikácie na diaľku dodatok k tejto zmluve týkajúci sa doplňujúcich plnení, ktoré majú druhoradý význam vo vzťahu k plneniam stanoveným v uvedenej zmluve, tento dodatok predstavuje „zmluvu uzavretú na diaľku“ v zmysle uvedeného ustanovenia.
55
S cieľom odpovedať na túto otázku treba na úvod pripomenúť, že článok 2 bod 15 smernice 2011/83 definuje „doplnkovú zmluvu“ ako zmluvu, ktorou spotrebiteľ nadobúda tovar alebo služby, ktoré sú spojené so zmluvou uzatvorenou na diaľku alebo zmluvou uzatvorenou mimo prevádzkových priestorov, pričom daný tovar je dodaný alebo služby sú poskytnuté obchodníkom alebo treťou stranou na základe dohody medzi touto treťou stranou a obchodníkom.
56
V tejto súvislosti článok 15 tejto smernice určuje účinky uplatnenia práva na odstúpenie od zmluvy uzatvorenej na diaľku alebo mimo prevádzkových priestorov v prípade doplnkových zmlúv.
57
Uvedená smernica však nestanovuje osobitné pravidlá týkajúce sa právnej kvalifikácie dohody, ktorou sa mení iná zmluva, ktorej právna kvalifikácia ako zmluvy uzavretej na diaľku bola vylúčená, ako zmluvy uzavretej na diaľku.
58
Za týchto podmienok bude predkladajúci súd musieť na účely overenia, či sa má zmluva, ktorou sa mení iná zmluva, považovať za „zmluvu uzavretú na diaľku“ v zmysle článku 2 bodu 7 smernice 2011/83, preskúmať, či sú splnené podmienky uvedené v bode 40 tohto rozsudku vo vzťahu k zmluve, ktorou sa zavádzajú zmeny, v prejednávanej veci k tomuto dodatku k predmetnej zmluve.
59
V dôsledku uvedeného treba na tretiu otázku odpovedať tak, že článok 2 bod 7 smernice 2011/83 sa má vykladať v tom zmysle, že ak zmluvné strany zmluvy, ktorú nemožno kvalifikovať ako „zmluvu uzavretú na diaľku“ v zmysle tohto ustanovenia, uzavrú výlučne prostredníctvom prostriedkov komunikácie na diaľku dodatok k tejto zmluve týkajúci sa doplňujúcich plnení, ktoré majú druhoradý význam vo vzťahu k plneniam stanoveným v uvedenej zmluve, tento dodatok predstavuje „zmluvu uzavretú na diaľku“ v zmysle uvedeného ustanovenia, pokiaľ sú splnené podmienky stanovené v tomto ustanovení.
O štvrtej otázke
60
Svojou štvrtou otázkou sa predkladajúci súd v podstate pýta, či sa má smernica 2011/83 vykladať v tom zmysle, že v prípade, že spotrebiteľ odstúpil od zmluvy uzatvorenej na diaľku na konci lehoty na odstúpenie od zmluvy predĺženej v súlade s článkom 10 ods. 1 tejto smernice a v čase, keď už boli poskytnuté plnenia, ktoré sú predmetom tejto zmluvy, pričom tieto plnenia sú povahy, ktorá neumožňuje ich vrátenie, obchodník môže platne tvrdiť, že tento spotrebiteľ uplatnil právo na odstúpenie od zmluvy zneužívajúcim spôsobom.
61
V tejto súvislosti článok 6 ods. 1 písm. h) smernice 2011/83 stanovuje, že predtým, ako sa zmluva uzavretá na diaľku stane pre spotrebiteľa záväznou, obchodník mu jasným a zrozumiteľným spôsobom poskytne informácie o podmienkach, lehote a postupoch na uplatnenie práva na odstúpenie od zmluvy v súlade s článkom 11 ods. 1 tejto smernice, ako aj vzorový formulár na odstúpenie od zmluvy uvedený v časti B prílohy I k uvedenej smernici.
62
Okrem toho v súlade s článkom 9 ods. 1 smernice 2011/83 má spotrebiteľ okrem prípadov, keď sa uplatnia výnimky stanovené v článku 16 tejto smernice, 14‑dňovú lehotu na odstúpenie od zmluvy uzatvorenej na diaľku alebo mimo prevádzkových priestorov bez toho, aby uviedol dôvod, ako aj bez toho, aby znášal iné náklady ako tie, ktoré sú ustanovené v článku 13 ods. 2 a článku 14 tejto smernice.
63
Navyše podľa článku 9 ods. 2 písm. a) smernice 2011/83 bez toho, aby bol dotknutý jej článok 10, lehota na odstúpenie od zmluvy uvedená v odseku 1 tohto článku 9 uplynie v prípade zmlúv o službách po 14 dňoch odo dňa uzavretia zmluvy.
64
Neposkytnutie informácií uvedených v článku 6 ods. 1 písm. h) tejto smernice má v súlade s jej článkom 10 ods. 1 za dôsledok predĺženie pôvodnej lehoty na odstúpenie od zmluvy o dvanásť mesiacov odo dňa jej skončenia.
65
Navyše článok 14 ods. 4 písm. a) bod i) uvedenej smernice stanovuje, že spotrebiteľ neznáša žiadne náklady za poskytnutie služieb, ak obchodník neposkytol informácie uvedené v článku 6 ods. 1 písm. h) alebo j) tej istej smernice.
66
Okrem toho v súlade s článkom 14 ods. 5 smernice 2011/83, pokiaľ článok 13 ods. 2 tejto smernice a jej článok 14 nestanovujú inak, spotrebiteľovi nevzniká z uplatňovania práva na odstúpenie od zmluvy žiadny záväzok.
67
Na úvod treba konštatovať, že položená otázka vychádza z predpokladu, že JK spĺňa podmienky upravujúce uplatnenie práva na odstúpenie od zmluvy stanoveného v článku 9 smernice 2011/83 v spojení s článkom 10 ods. 1 tejto smernice.
68
Treba preto preskúmať, či v prípade, ak spotrebiteľ odstúpi od zmluvy uzatvorenej na diaľku, ako JK, počas lehoty na odstúpenie od zmluvy, ktorá bola predĺžená v súlade s článkom 10 ods. 1 smernice 2011/83, keď obchodník už na základe tejto zmluvy poskytol plnenia takej povahy, ktorá neumožňuje ich vrátenie, tento obchodník sa môže dovolávať nekalej povahy uplatnenia práva na odstúpenie od zmluvy týmto spotrebiteľom.
69
V tejto súvislosti Súdny dvor rozhodol, že uplatnenie právnej úpravy Únie nemožno rozšíriť tak, aby zakrývalo transakcie, ktoré sú vykonávané s cieľom získať výhody stanovené právom Únie podvodom alebo jeho zneužitím (rozsudok z 21. decembra 2023, BMW Bank a i., C‑38/21, C‑47/21 a C‑232/21, EU:C:2023:1014, bod 282).
70
Dôkaz zneužívajúceho konania si vyžaduje jednak súbor objektívnych okolností, z ktorých vyplýva, že aj napriek formálnemu dodržaniu podmienok stanovených právnou úpravou Únie cieľ tejto právnej úpravy nebol dosiahnutý, a jednak subjektívny prvok spočívajúci v úmysle získať výhodu vyplývajúcu z právnej úpravy Únie tým, že sa umelo vytvárajú podmienky potrebné na jej získanie (rozsudok z 21. decembra 2023, BMW Bank a i., C‑38/21, C‑47/21 a C‑232/21, EU:C:2023:1014, bod 285).
71
Overenie existencie zneužívajúceho konania si vyžaduje, aby vnútroštátny súd zohľadnil všetky skutočnosti a okolnosti danej veci, vrátane tých, ktoré nastali po úkone, ktorého zneužívajúca povaha sa namieta (rozsudok z 21. decembra 2023, BMW Bank a i., C‑38/21, C‑47/21 a C‑232/21, EU:C:2023:1014, bod 286).
72
Vnútroštátnemu súdu teda prináleží, aby v súlade s vnútroštátnymi pravidlami dokazovania overil, pokiaľ tým nie je dotknutá účinnosť práva Únie, či sú také okolnosti zakladajúce zneužitie práva, aké sú pripomenuté v bode 70 tohto rozsudku, naplnené v spore vo veci samej. Súdny dvor však prípadne môže prostredníctvom svojho rozhodnutia v prejudiciálnom konaní poskytnúť určité objasnenia, ktoré vnútroštátny súd usmernia pri jeho výklade (rozsudok z 21. decembra 2023, BMW Bank a i., C‑38/21, C‑47/21 a C‑232/21, EU:C:2023:1014, bod 287).
73
Pokiaľ ide o existenciu objektívnej skutočnosti odhaľujúcej zneužívajúce konanie, ktorá je uvedená v bode 70 tohto rozsudku, treba uviesť, ako vyplýva z článku 1 smernice 2011/83 v spojení s jej odôvodneniami 4, 5 a 7, že účelom uvedenej smernice je zabezpečiť vysokú úroveň ochrany spotrebiteľov, a to tak, že sa im v rámci transakcií s obchodníkmi zaručí informovanosť a bezpečnosť. Cieľom tej istej smernice je teda poskytnúť spotrebiteľom širokú ochranu tým, že im priznáva určité práva najmä v oblasti zmlúv uzavretých na diaľku vrátane práva na odstúpenie od zmluvy. Cieľom normotvorcu Únie je vyhnúť sa tomu, aby použitie prostriedkov komunikácie na diaľku viedlo k zníženiu množstva informácií poskytovaných spotrebiteľovi (pozri v tomto zmysle rozsudok z 23. januára 2019, Walbusch Walter Busch, C‑430/17, EU:C:2019:47, body 34 a 35).
74
Cieľom článku 9 smernice 2011/83 je najmä umožniť spotrebiteľovi vybrať si zmluvu, ktorá najlepšie zodpovedá jeho potrebám, a teda odstúpiť od účinkov zmluvy, o ktorej sa po jej uzavretí v rámci lehoty na rozmyslenie stanovenej pre uplatnenie práva na odstúpenie ukáže, že nezodpovedá týmto potrebám. V tomto rámci je cieľom článku 10 ods. 1 tejto smernice zabezpečiť, aby spotrebiteľ dostal informácie o podmienkach, lehote a postupoch na uplatnenie práva na odstúpenie od zmluvy, ako aj vzorový formulár na odstúpenie od zmluvy, a penalizovať obchodníka, ktorý mu neposkytne tieto informácie (pozri analogicky rozsudok z 21. decembra 2023, BMW Bank a i., C‑38/21, C‑47/21 a C‑232/21, EU:C:2023:1014, bod 288).
75
Ako v podstate uvádza generálny advokát v bodoch 54 až 56 svojich návrhov, rovnaké ciele sleduje aj článok 14 ods. 4 písm. a) bod i) smernice 2011/83 v spojení s jej článkom 14 ods. 5, ktorý vylučuje, aby spotrebiteľ, ktorý nedostal informácie uvedené v článku 6 ods. 1 písm. h) tejto smernice, znášal náklady z dôvodu uplatnenia svojho práva na odstúpenie od zmluvy.
76
V tejto súvislosti je pravda, že Súdny dvor, pokiaľ ide o právo na odstúpenie od zmluvy stanovené v článku 14 ods. 1 smernice 2008/48, rozhodol, že s cieľom odradiť obchodníka od porušovania povinností, ktoré má v súlade s touto smernicou vo vzťahu k spotrebiteľovi, ak tento obchodník neposkytol spotrebiteľovi informácie uvedené v článku 10 tejto smernice a spotrebiteľ sa rozhodne odstúpiť od zmluvy o úvere neskôr ako v lehote štrnásť dní po uzavretí zmluvy, tento obchodník nemôže vytýkať uvedenému spotrebiteľovi, že zneužil svoje právo na odstúpenie od zmluvy, aj keď je čas, ktorý uplynul medzi uzavretím tejto zmluvy a odstúpením spotrebiteľa od zmluvy, značný (rozsudky z 9. septembra 2021, Volkswagen Bank a i., C‑33/20, C‑155/20 a C‑187/20, EU:C:2021:736, body 126 a 127, ako aj z 21. decembra 2023, BMW Bank a i., C‑38/21, C‑47/21 a C‑232/21, EU:C:2023:1014, body 289 a 290).
77
Z podobných dôvodov sa nemožno domnievať, že samotná skutočnosť, že spotrebiteľ uplatní svoje právo na odstúpenie od zmluvy stanovené v článku 9 ods. 1 smernice 2011/83, ku koncu lehoty na odstúpenie od zmluvy, ktorá bola predĺžená podľa článku 10 ods. 1 tejto smernice, sama osebe postačuje na preukázanie takejto objektívnej skutočnosti.
78
V prejednávanej veci však spotrebiteľ nielenže uplatnil svoje právo na odstúpenie od zmluvy ku koncu takto na dvanásť mesiacov od uplynutia pôvodnej lehoty na odstúpenie predĺženej lehoty, ale aj, ako bolo uvedené v bode 52 tohto rozsudku a ako v podstate zdôraznil generálny advokát v bode 61 svojich návrhov, zmluva bola uzavretá na základe návrhu pripraveného na výhradnú zodpovednosť spotrebiteľa sprostredkovateľom podľa jeho výberu a v súlade s informáciami, ktoré tento sprostredkovateľ formuloval v súvislosti s presnými plneniami očakávanými od obchodníka, a tento návrh následne tento obchodník podpísal bez zmien.
79
V takom prípade sa však nezdá byť vylúčené, že skutočnosť, že spotrebiteľ uplatnil svoje právo na odstúpenie od zmluvy, nezodpovedá cieľom uvedeným v bode 73 tohto rozsudku.
80
Tieto okolnosti svedčia v prospech konštatovania, ktoré v konečnom dôsledku prináleží vykonať predkladajúcemu súdu, podľa ktorého existuje objektívny prvok poukazujúci na zneužívajúce konanie zo strany spotrebiteľa, ktorý odstupuje od zmluvy uzatvorenej na diaľku, v prejednávanej veci JK.
81
Ak je to tak, predkladajúci súd musí overiť existenciu subjektívneho prvku na strane spotrebiteľa, ktorý je napriek pochybnostiam vyjadreným týmto súdom nevyhnutnou podmienkou na konštatovanie zneužívajúceho konania v zmysle judikatúry pripomenutej v bodoch 69 a 70 tohto rozsudku. V tejto súvislosti môžu byť relevantné skutočnosti, ktoré nasvedčujú tomu, že o okamihu, v ktorom bolo toto právo vykonané, výslovne rozhodol spotrebiteľ s jediným cieľom, aby mohol v celom rozsahu využiť plnenie, ktoré obchodník vykonal v plnom rozsahu alebo takmer v plnom rozsahu, a zároveň sa vyhol povinnosti uhradiť akúkoľvek protihodnotu za toto plnenie.
82
Vzhľadom na všetky predchádzajúce úvahy treba na štvrtú otázku odpovedať tak, že smernica 2011/83 sa má vykladať v tom zmysle, že v prípade, že spotrebiteľ odstúpil od zmluvy uzatvorenej na diaľku na konci lehoty na odstúpenie od zmluvy predĺženej v súlade s článkom 10 ods. 1 tejto smernice a v čase, keď už boli poskytnuté plnenia, ktoré sú predmetom tejto zmluvy, pričom tieto plnenia sú povahy, ktorá neumožňuje ich vrátenie, obchodník môže platne tvrdiť, že tento spotrebiteľ z dôvodu svojho vlastného správania uplatnil právo na odstúpenie od zmluvy zneužívajúcim spôsobom, ak zo všetkých okolností vyplýva, že jednak skutočnosť, že spotrebiteľ uplatnil svoje právo na odstúpenie od zmluvy, nezodpovedá cieľom sledovaným uvedenou smernicou, ktoré sa týkajú informovania spotrebiteľa a bezpečnosti pri transakciách s obchodníkom, a jednak spotrebiteľ sa svojím správaním usiluje získať zneužívajúcim spôsobom výhodu na úkor obchodníka.
O trovách
83
Vzhľadom na to, že konanie pred Súdnym dvorom má vo vzťahu k účastníkom konania vo veci samej incidenčný charakter a bolo začaté v súvislosti s prekážkou postupu v konaní pred predkladajúcim vnútroštátnym súdom, o trovách konania rozhodne tento vnútroštátny súd. Iné trovy konania, ktoré vznikli v súvislosti s predložením pripomienok Súdnemu dvoru a nie sú trovami uvedených účastníkov konania, nemôžu byť nahradené.
Z týchto dôvodov Súdny dvor (piata komora) rozhodol takto:
1.
Článok 2 bod 7 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2011/83/EÚ z 25. októbra 2011 o právach spotrebiteľov, ktorou sa mení a dopĺňa smernica Rady 93/13/EHS a smernica Európskeho parlamentu a Rady 1999/44/ES a ktorou sa zrušuje smernica Rady 85/577/EHS a smernica Európskeho parlamentu a Rady 97/7/ES,
sa má vykladať v tom zmysle, že:
skutočnosť, že spotrebiteľovi pred a pri uzavretí zmluvy medzi týmto spotrebiteľom a obchodníkom pomáha iný obchodník podľa jeho výberu, ktorý inicioval kontakt medzi spotrebiteľom a prvým obchodníkom a ktorý mal vplyv na podstatné časti obsahu tejto zmluvy, nie je relevantná na účely kvalifikácie uvedenej zmluvy ako „zmluvy uzavretej na diaľku“ v zmysle tohto ustanovenia.
2.
Článok 2 bod 7 smernice 2011/83
sa má vykladať v tom zmysle, že:
ak zmluvné strany zmluvy, ktorú nemožno kvalifikovať ako „zmluvu uzavretú na diaľku“ v zmysle tohto ustanovenia, uzavrú výlučne prostredníctvom prostriedkov komunikácie na diaľku dodatok k tejto zmluve týkajúci sa doplňujúcich plnení, ktoré majú druhoradý význam vo vzťahu k plneniam stanoveným v uvedenej zmluve, tento dodatok predstavuje „zmluvu uzavretú na diaľku“ v zmysle uvedeného ustanovenia, pokiaľ sú splnené podmienky stanovené v tomto ustanovení.
3.
Smernica 2011/83
sa má vykladať v tom zmysle, že:
v prípade, že spotrebiteľ odstúpil od zmluvy uzatvorenej na diaľku na konci lehoty na odstúpenie od zmluvy predĺženej v súlade s článkom 10 ods. 1 tejto smernice a v čase, keď už boli poskytnuté plnenia, ktoré sú predmetom tejto zmluvy, pričom tieto plnenia sú povahy, ktorá neumožňuje ich vrátenie, obchodník môže platne tvrdiť, že tento spotrebiteľ z dôvodu svojho vlastného správania uplatnil právo na odstúpenie od zmluvy zneužívajúcim spôsobom, ak zo všetkých okolností vyplýva, že jednak skutočnosť, že spotrebiteľ uplatnil svoje právo na odstúpenie od zmluvy, nezodpovedá cieľom sledovaným uvedenou smernicou, ktoré sa týkajú informovania spotrebiteľa a bezpečnosti pri transakciách s obchodníkom, a jednak spotrebiteľ sa svojím správaním usiluje získať zneužívajúcim spôsobom výhodu na úkor obchodníka.
Podpisy
(
*1
)	Jazyk konania: nemčina.