62023TJ0329_RES
Vec T‑329/23
Česká republika
proti
Európskej komisii
Rozsudok Všeobecného súdu (desiata rozšírená komora) z 9. apríla 2025
„Vlastné zdroje Európskej únie – Finančná zodpovednosť členských štátov – Povinnosť členských štátov sprístupniť Komisii vlastné zdroje – Vyplatenie súm zodpovedajúcich nevybraným vlastným zdrojom Komisii – Dovozné clá – Dovoz textilných výrobkov, obuvi a slnečných okuliarov z Ázie – Colná hodnota – Neexistencia podhodnocovania – Neexistencia povinnosti zložiť zábezpeku pred prepustením tovaru – Bezdôvodné obohatenie Únie“
Vlastné zdroje Európskej únie – Zistenie a sprístupnenie členskými štátmi – Sprístupnenie s výhradami – Žaloba založená na bezdôvodnom obohatení Únie – Dôkazné bremeno
(Článok 268 a článok 340 druhý odsek ZFEÚ)
(pozri body 38, 39)
Colná únia – Spoločný colný sadzobník – Colná hodnota – Určenie – Metódy určenia – Určenie na základe štatistickej hodnoty, ako je najnižšia prijateľná cena (NPC) – Neprípustnosť na účely určenia colnej hodnoty núdzovou metódou – Používanie štatistickej hodnoty vyhradené na odhaľovanie dovozu, ktorý by mohol byť podhodnotený
(Nariadenie parlamentu a Rady č. 2913/92, článok 29)
(pozri body 82 – 84, 93)
Vlastné zdroje Európskej únie – Ochrana finančných záujmov Európskej únie – Povinnosť členských štátov – Zloženie zábezpeky v prípade dovozu, ktorý by sa mohol vyznačovať podhodnotenou colnou hodnotou – Podmienka – Údaje umožňujúce vypočítať vyššiu sumu cla, než je suma určená na základe deklarovanej colnej hodnoty
(Nariadenie Európskeho parlamentu a Rady č. 2913/92, článok 13 ods. 1, články 29, 30 a 31; nariadenie Komisie č. 2454/93, článok 248 ods. 1)
(pozri body 85 – 87, 94, 95)
Zhrnutie
Všeobecný súd, na ktorý bola podaná žaloba o bezdôvodné obohatenie Európskej únie, ktorej vyhovel, rozhodol o novej otázke týkajúcej sa jednak preskúmania žaloby podanej členským štátom na základe údajného bezdôvodného obohatenia vlastných zdrojov v colnej oblasti a jednak zohľadnenia štatistickej hodnoty ako základu pre výpočet colnej hodnoty tovaru.
Únia bola po zrušení všetkých kvót uplatniteľných na dovoz textilných a odevných výrobkov z členských krajín Svetovej obchodnej organizácie (WTO) od 1. januára 2005 vystavená veľmi veľkému objemu dovozu textilných výrobkov a obuvi z Ázie, a najmä z Číny, ako aj riziku podhodnotenia colnej hodnoty uvedeného dovozu. V reakcii na toto riziko prebiehali v rámci prioritnej kontrolnej operácie (
1
) s názvom „Discount“ (ďalej len „PKO Discount“), ku ktorej sa prihlásili všetky členské štáty, dôkladnejšie colné kontroly zamerané na dovoz určitých textilných výrobkov, obuvi a slnečných okuliarov s nízkou colnou hodnotou, pochádzajúcich z Číny, Thajska a Vietnamu. V rámci tejto operácie boli stanovené rizikové prahové hodnoty. Colným orgánom členských štátov umožňovali odhaliť obzvlášť nízke hodnoty deklarované pri dovoze, a teda dovoz vyznačujúci sa významným rizikom podhodnotenia jeho colnej hodnoty. Na tento účel bolo vytvorených dvadsať kódov integrovaného sadzobníka Európskej únie a pre každý z týchto kódov Európska komisia určila „prepočítanú priemernú cenu“ (ďalej len „PPC“). Následne bol pre celú Úniu vypočítaný priemer na základe aritmetického priemeru PPC zisteného vo všetkých členských štátoch, pričom sa vylúčili neobvykle vysoké alebo nízke hodnoty. Napokon sa vypočítala „najnižšia prijateľná cena“ (ďalej len „NPC“) zodpovedajúca 50 % PPC a táto NPC bola použitá ako riziková prahová hodnota.
Od 10. do 14. novembra 2014 Komisia vykonala v Českej republike inšpekčnú misiu týkajúcu sa vykonávania PKO Discount zo strany Českej republiky. V nadväznosti na túto misiu Komisia zaslala českým orgánom správu, v ktorej vyjadrila výhrady k vykonávaniu tejto operácie. Konkrétne dospela k záveru, že neprebehla účinná kontrola všetkých dotknutých colných vyhlásení a že všetok tovar bol prepustený bez toho, aby sa požiadalo o zábezpeku, hoci existovali odôvodnené pochybnosti o tom, že došlo k podhodnoteniu colnej hodnoty uvedeného tovaru. Podľa Komisie táto situácia mala za následok stratu tradičných vlastných zdrojov Únie, za ktorú boli zodpovedné české orgány, ktorá sa rovnala rozdielu medzi clom vypočítaným na základe deklarovanej colnej hodnoty a clom vypočítaným na základe NPC. Komisia v rámci výmeny korešpondencie s Českou republikou neakceptovala dôkazy, ktoré poskytol tento členský štát, a opakovane trvala na tom, aby Česká republika najprv sprístupnila do rozpočtu Únie rozdiel medzi clom vypočítaným na základe deklarovanej colnej hodnoty a clom vypočítaným na základe NPC a neskôr rozdiel medzi clom vypočítaným na základe deklarovanej colnej hodnoty a clom vypočítaným na základe PPC (namiesto NPC). Česká republika napriek tomu, že s tým viackrát vyjadrila nesúhlas, podmienečne sprístupnila do rozpočtu Únie sumy zodpovedajúce rozdielom stanoveným prostredníctvom vyššie uvedených výpočtov. Dňa 22. júna 2020 bola v prospech Českej republiky zaplatená čiastočná náhrada vyplatenej sumy.
V tejto situácii Česká republika podala predmetnú žalobu založenú na bezdôvodnom obohatení Únie.
Posúdenie Všeobecným súdom
Všeobecný súd v prvom rade pripomenul pravidlá dokazovania uplatniteľné na žalobu o náhradu škody založenú na bezdôvodnom obohatení Únie. Podľa judikatúry Súdneho dvora v rámci žaloby takejto povahy podanej členským štátom, ktorý sprístupnil Komisii sumu vlastných zdrojov Únie, no zároveň vyjadril výhrady k dôvodnosti stanoviska Únie, prináleží Všeobecnému súdu najmä posúdiť, či ochudobnenie členského štátu, ktorý má postavenie žalobcu, zodpovedá sprístupneniu tejto sumy Komisii a súvisiace obohatenie Komisie je odôvodnené povinnosťami, ktoré uvedenému členskému štátu vyplývajú z práva Únie v oblasti vlastných zdrojov Únie, alebo ich naopak takto odôvodniť nemožno. (
2
)
Prináleží teda členskému štátu, aby preukázal, že podľa pravidiel Únie upravujúcich systém vlastných zdrojov nie je povinný sprístupniť Komisii sumu vlastných zdrojov, ktorá je predmetom sporu, a že si splnil svoje povinnosti. Toto dôkazné bremeno však nemá za následok, že Komisia sa môže obmedziť na to, že všeobecne a bez podporných dôkazov uvedie, že skutočnosti uvedené členským štátom nie sú dostatočné.
V druhom rade, pokiaľ ide o štatistickú hodnotu ako základ na odhadnutie colnej hodnoty, Všeobecný súd konštatoval, že Komisia v podstate tvrdila, že ak je deklarovaná colná hodnota nižšia ako NPC, nemožno ju prijať, a v dôsledku toho musia vnútroštátne orgány požiadať o zloženie zábezpeky pred prepustením tovaru. Všeobecný súd však dospel k záveru, že takýto predpoklad, podľa ktorého akákoľvek colná hodnota nižšia ako NPC musí byť v zásade odmietnutá bez ohľadu na rozsah pochybností, ktoré pretrvávajú alebo boli rozptýlené po kontrolách vykonaných colnými orgánmi, by bol v rozpore s mierou voľnej úvahy, ktorú majú členské štáty pri vykonávaní colných kontrol, a právnymi predpismi z oblasti ciel, ktoré stanovujú osobitný postup v prípade spochybnenia deklarovanej colnej hodnoty.
Všeobecný súd preto dospel k záveru, že štatistickú hodnotu, akou je NPC, možno použiť len ako nástroj na analýzu rizika, teda ako nástroj umožňujúci odhaliť na základe rizikových profilov dovoz, ktorý by mohol byť podhodnotený a ktorý si vyžaduje overenia, a nie ako nástroj na určovanie jeho colnej hodnoty.
V treťom a poslednom rade Všeobecný súd v rámci posúdenia skutočných možností českých colných orgánov určiť vyššiu colnú hodnotu preskúmal, či tieto orgány mohli uplatnením sekundárnych metód (
3
) na určenie colnej hodnoty dospieť k vyššej colnej hodnote ako prevodná hodnota (
4
) a či by v dôsledku toho zloženie zábezpeky pred prepustením dotknutého tovaru prispelo k ochrane finančných záujmov Únie.
V tejto súvislosti Všeobecný súd pripomenul, že cieľom zábezpeky je jednak umožniť colným orgánom povoliť prepustenie tovaru a zároveň pokračovať v skúmaní tovaru a jeho sprievodnej dokumentácie a jednak zabrániť tomu, aby sa prípadný colný dlh vyplývajúci z takéhoto skúmania stal nevymáhateľným. Z toho teda vyplýva, že zloženie zábezpeky prispieva k ochrane finančných záujmov Únie len za predpokladu, že colné orgány členského štátu majú k dispozícii údaje, ktoré im umožňujú vypočítať vyššiu sumu cla, než je suma vybratá na základe deklarovanej colnej hodnoty, a zistiť dodatočný nárok na vlastné zdroje v prospech Únie. Všeobecný súd okrem toho pripomenul, že štatistická hodnota, akou je NPC, neslúži na určenie colnej hodnoty tovaru, a to ani v rámci určovania hodnoty núdzovou metódou.
Vzhľadom na to, že použitie svojvoľných alebo fiktívnych colných hodnôt bolo vylúčené článkom 30 Colného kódexu Spoločenstva (
5
) a judikatúrou, Všeobecný súd konštatoval, že spis neobsahuje skutočnosti umožňujúce dospieť k záveru, že uplatnenie núdzovej metódy (
6
) by viedlo k výberu dodatočnej sumy cla, a teda vlastných zdrojov Únie.
V dôsledku toho Všeobecný súd dospel k záveru, že podľa pravidiel Únie upravujúcich systém vlastných zdrojov Česká republika nebola povinná sprístupniť Komisii sumu vlastných zdrojov, ktorá bola predmetom sporu, a uložil Komisii povinnosť vrátiť túto sumu dotknutému členskému štátu.
(
1
)	Podľa článku 13 ods. 2 nariadenia Rady (EHS) č. 2913/92 z 12. októbra 1992, ktorým sa ustanovuje Colný kódex spoločenstva (Ú. v. ES L 302, 1992, s. 1; Mim. vyd. 02/004, s. 307, ďalej len „Colný kódex“).
(
2
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok z 9. júla 2020, Česká republika/Komisia (C‑575/18 P, EU:C:2020:530, bod 83).
(
3
)	Stanovené v článkoch 30 a 31 Colného kódexu Spoločenstva.
(
4
)	Podľa článku 29 Colného kódexu Spoločenstva.
(
5
)	Článok 30 ods. 2 Colného kódexu Spoločenstva.
(
6
)	Podľa článku 31 Colného kódexu Spoločenstva.