62015CC0216
NÁVRHY GENERÁLNEHO ADVOKÁTA
HENRIK SAUGMANDSGAARD ØE
prednesené 6. júla 2016 (
1
)
Vec C‑216/15
Betriebsrat der Ruhrlandklinik gGmbH
proti
Ruhrlandklinik gGmbH
[návrh na začatie prejudiciálneho konania, ktorý podal Bundesarbeitsgericht (Spolkový pracovnoprávny súd, Nemecko)]
„Návrh na začatie prejudiciálneho konania — Sociálna politika — Dočasné zamestnávanie — Smernica 2008/104/ES — Pôsobnosť — článok 1 ods. 1 a 2 — Pojem pracovník — Pojem hospodárska činnosť — Člen neziskového združenia odmeňovaný týmto združením a prideľovaný tretej osobe na výkon práce podľa jej pokynov — Odplata pokrývajúca náklady na pracovníkov a správne náklady vyplácaná združeniu treťou osobou“
I – Úvod
1.
Návrh za načatie prejudiciálneho konania podaný Bundesarbeitsgericht (Spolkový pracovnoprávny súd, Nemecko) sa týka výkladu smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/104/ES z 19. novembra 2008 o dočasnej agentúrnej práci (
2
), a predovšetkým jej článku 1, ktorý definuje pôsobnosť tohto predpisu.
2.
Vnútroštátne rozhodnutie sa týka sporu medzi podnikom prevádzkujúcim nemocničnú kliniku a orgánom zastupujúcim pracovníkov v rámci tohto podniku, keďže tento orgán odmietol udeliť súhlas s trvalým pridelením zdravotnej sestry, ktorá je členom neziskového združenia, na túto kliniku na základe zmluvy uzavretej medzi podnikom a týmto združením.
3.
Aj keď bude Súdnemu dvoru položená len jedna otázka, z odôvodnenia rozhodnutia vnútroštátneho súdu vyplýva, že sa tento súd pýta v podstate na význam a pôsobnosť dvoch odlišných pojmov. Pýta sa jednak, či členovia združenia vykonávajúci svoju činnosť pod vedením tretej osoby musia byť v tomto kontexte považovaní za „pracovníkov“ v zmysle článku 1 ods. 1 smernice 2008/104, aj keď nemajú toto postavenie vzhľadom na nemecké právo, a jednak či pridelenie členov tohto združenia za úhradu poskytovanú treťou osobou predstavuje „hospodársku činnosť“ v zmysle odseku 2 toho istého článku.
II – Právny rámec
A – Právo Únie
4.
Článok 1 ods. 1 a 2 smernice 2008/104, ktorý definuje rozsah pôsobnosti smernice, stanovuje:
„1.   Táto smernica sa vzťahuje na pracovníkov s pracovnou zmluvou alebo zamestnaneckým vzťahom s agentúrou dočasného zamestnávania, ktorí sú pridelení do užívateľského podniku na dočasný výkon práce pod ich dohľadom a vedením.
2.   Táto smernica sa vzťahuje na verejné a súkromné podniky, ktoré sú agentúrami dočasného zamestnávania alebo užívateľskými podnikmi vykonávajúcimi hospodársku činnosť, bez ohľadu na to, či pracujú s cieľom dosiahnuť zisk alebo nie.“
5.
Podľa článku 2 smernice 2008/104 „účelom tejto smernice je zabezpečiť ochranu dočasných agentúrnych pracovníkov a zlepšiť kvalitu dočasnej agentúrnej práce zabezpečením toho, aby sa na dočasných agentúrnych pracovníkov vzťahovala zásada rovnakého zaobchádzania, ako sa uvádza v článku 5, a uznaním agentúr dočasného zamestnávania za zamestnávateľov, pričom sa zohľadní potreba vytvorenia vhodného rámca pre využívanie dočasnej agentúrnej práce s cieľom účinne prispieť k vytváraniu pracovných miest a rozvoju pružných foriem práce“.
6.
Jej článok 3, nazvaný „Vymedzenie pojmov“, znie takto:
„1.   Na účely tejto smernice:
a)
‚pracovník‘ je každá osoba, ktorá je v dotknutom členskom štáte podľa vnútroštátneho pracovného práva chránená ako pracovník;
b)
‚agentúra dočasného zamestnávania‘ je akákoľvek fyzická alebo právnická osoba, ktorá v súlade s vnútroštátnymi právnymi predpismi uzatvára pracovné zmluvy alebo zamestnanecké vzťahy s dočasnými agentúrnymi pracovníkmi na účely ich pridelenia do užívateľských podnikov na dočasný výkon práce pod ich dohľadom a vedením;
c)
‚dočasný agentúrny pracovník‘ je pracovník s pracovnou zmluvou alebo zamestnaneckým vzťahom s agentúrou dočasného zamestnávania na účely jeho pridelenia do užívateľského podniku na dočasný výkon práce pod jeho dohľadom a vedením;
…
2.   Touto smernicou nie sú dotknuté vnútroštátne právne predpisy týkajúce sa definície mzdy, pracovnej zmluvy, zamestnaneckého vzťahu alebo pracovníka.
…“
B – Nemecké právo
7.
Betriebsverfassungsgesetz (zákon o organizácii podnikov, ďalej len „BetrVG“) vo svojom znení účinnom v čase skutkových okolností vo veci samej (
3
) stanovuje vo svojom článku 99 nazvanom „Spolurozhodovanie v prípade individuálnych personálnych opatrení“:
„1.   V podniku, ktorý má spravidla viac ako dvadsať zamestnancov s volebným právom, je zamestnávateľ povinný upovedomiť zamestnaneckú radu o každom novom zamestnaní..., predložiť jej potrebné podkladové dokumenty uchádzača a poskytnúť informáciu o osobe uchádzača; predložením potrebných podkladov zamestnaneckej rade je povinný poskytnúť informácie o dôsledkoch plánovaného opatrenia a získať súhlas zamestnaneckej rady k plánovanému opatreniu. …
2.   Zamestnanecká rada môže odoprieť udelenie súhlasu, ak... by personálne opatrenie... bolo v rozpore so zákonom. …“ (
4
)
8.
Arbeitnehmerüberlassungsgesetz (zákon o dočasnom prideľovaní pracovníkov, ďalej len „AÜG“) v znení zmenenom a doplnenom zákonom z 28. apríla 2011 (
5
) preberá do vnútroštátneho práva smernicu 2008/104. Jeho článok 1 ods. 1 uvádza, že „zamestnávatelia, ktorí ako poskytovatelia chcú prideliť tretím osobám (užívateľom) zamestnancov (dočasných agentúrnych pracovníkov) na výkon práce v rámci ich hospodárskej činnosti, potrebujú povolenie“ a že „pridelenie zamestnancov užívateľom je dočasné“.
III – Spor vo veci samej, prejudiciálna otázka a konanie pred Súdnym dvorom
9.
DRK‑Schwesternschaft Essen eV [Združenie zdravotných sestier Nemeckého červeného kríža v Essene, (Nemecko), ďalej len „združenie zdravotných sestier“) (
6
)] je registrovaným neziskovým združením, ktoré je súčasťou Verband der Schwesternschaften vom Deutschen Roten Kreuz eV (Zväz združení zdravotných sestier Nemeckého červeného kríža) (
7
). Je držiteľom povolenia na prideľovanie pracovníkov.
10.
Združenie zdravotných sestier od roku 2003 neuzavrelo nijakú pracovnú zmluvu s ošetrovateľskými pracovníkmi, ktorí sú prijatí len ako členovia združenia. V súlade so štatútom tohto združenia vykonávajú jeho členovia, ktorí musia byť oprávnení vykonávať povolanie v oblasti nemocenskej a zdravotnej starostlivosti, činnosť buď úplne v združení zdravotných sestier, alebo v zdravotníckom zariadení v rámci dohôd o pridelení. (
8
) Ak sú pridelení tretej osobe, členovia združenia zdravotných sestier sú podriadení technickým a organizačným pokynom tretej osoby.
11.
Združenie zdravotných sestier vypláca podľa pracovného poriadku svojim členom mesačnú odmenu vypočítanú na základe parametrov obvykle užívaných v dotknutom odvetví činnosti, spoločne s niektorými nákladmi na cestu a sťahovanie. Títo členovia majú okrem toho nárok na platenú dovolenku a na doplnkový starobný dôchodok, ako je v tomto odvetví stanovené na základe uplatniteľných predpisov, ako aj na vyplatenie ich odmeny a doplnkových náhrad v prípade práceneschopnosti z dôvodu choroby alebo nehody.
12.
Ruhrlandklinik prevádzkuje nemocničnú kliniku nachádzajúcu sa v Essene. V roku 2010 uzavrela so združením zdravotných sestier dohodu o pridelení, podľa ktorej sa táto organizácia zaviazala prideliť jej ošetrovateľských pracovníkov, ktorí sú členmi tejto organizácie. Podľa tejto dohody dostáva združenie zdravotných sestier ako protihodnotu za každé pridelenie náhradu hrubých nákladov na pracovníka a paušálnu odplatu vo výške 3 % za správne náklady. Členovia tejto organizácie pridelení Ruhrlandklinik dostávajú rovnakú odmenu ako pracovníci priamo zamestnaní poslednou uvedenou klinikou a vzťahujú sa na nich takmer totožné pravidlá a pracovné podmienky.
13.
Pani K je členkou združenia zdravotných sestier. Na základe zmluvy o prideľovaní pracovníkov uzatvorenej so združením zdravotných sestier mala od 1. januára 2012 začať pracovať v Ruhrlandklinik ako ošetrovateľka.
14.
Listom z 2. decembra 2011 Betriebsrat der Ruhrlandklinik (
9
) (zamestnanecká rada Ruhrlandklinik, ďalej len „zamestnanecká rada“) nedala súhlas s týmto opatrením na základe článku 99 ods. 1 a 2 BetrVG, lebo pani K nemala byť pridelená dočasne, čo je v rozpore s článkom 1 ods. 1 AÜG, ktorý stanovuje, že pridelenie dočasných agentúrnych pracovníkov do užívateľského podniku má mať dočasnú povahu.
15.
Ruhrlandklinik sa domnievala, že toto odmietnutie nebolo dôvodné v tom, že článok 1 ods. 1 AÜG, teda zákona preberajúceho smernicu 2008/104, sa neuplatní na prijatie osoby, ktorá je členom združenia a nie zamestnancom. Rozhodla sa teda zamestnať dotknutú osobu dočasne a podať žalobu na účely získania súdneho rozhodnutia povoľujúceho jej trvalé zamestnanie. Keďže nižšie súdy vyhoveli tejto žalobe, zamestnanecká rada podala opravný prostriedok na Bundesarbeitsgericht (Spolkový pracovnoprávny súd).
16.
Posledný uvedený súd uvádza, že ak by sa predpokladalo, že skutkový stav vyžadovaný smernicou 2008/104 existuje v situácii, akou je situácia v spore vo veci samej, článok 1 ods. 1 AÜG by sa mal vykladať podľa zásad výkladu, ktoré sú v súlade s právom Únie, a to tak, že prijatie pani K predstavuje trvalé pridelenie dočasného agentúrneho pracovníka, a teda je v rozpore s vnútroštátnym právom.
17.
Rozhodnutím zo 17. marca 2015, ktoré bolo Súdnemu dvoru doručené 12. mája 2015, sa teda Bundesarbeitsgericht (Spolkový pracovnoprávny súd) rozhodol prerušiť konanie a položiť Súdnemu dvoru túto prejudiciálnu otázku:
„Má sa článok 1 ods. 1 a 2 smernice [2008/104/ES] uplatniť v prípade pridelenia člena združenia do iného podniku na výkon pracovných úloh podľa jeho odborných a organizačných pokynov, ak sa člen združenia pri svojom vstupe do združenia zaviazal, že svoju plnú pracovnú silu poskytne aj tretím osobám, za čo dostane od združenia mesačnú odmenu, ktorá sa vypočíta podľa kritérií obvyklých pre danú činnosť, a združenie dostane za pridelenie náhradu nákladov na zamestnancov, ako aj paušálnu sumu za náklady na správu?“
18.
Písomné pripomienky predložila zamestnanecká rada, Ruhrlandklinik, česká vláda a Európska komisia. Okrem toho zamestnanecká rada, Ruhrlandklinik a nemecká vláda odpovedali písomne na otázky, ktoré im boli zaslané Súdnym dvorom v súlade s článkom 61 ods. 1 jeho rokovacieho poriadku. Na pojednávaní boli 20. apríla 2016 zastúpené zamestnanecká rada, Ruhrlandklinik a Európska komisia.
IV – Analýza
A – O pojme
„pracovník
“ v zmysle článku 1 ods. 1 smernice 2008/104
1. O predmete a kontexte položenej otázky
19.
Vnútroštátny súd sa Súdneho dvora v zásade pýta na prípadnú uplatniteľnosť smernice 2008/104 týkajúcej sa dočasnej práce v prípade, akým je prípad vo veci samej, keď jeden z členov združenia je pridelený do užívateľského podniku, aby tam podľa pokynov tohto podniku vykonával prácu, za ktorú bude dostávať odmenu, ktorá je mu vyplácaná združením. Inými slovami, chce vedieť, či za takýchto podmienok môže byť tento člen považovaný za „pracovníka“ v zmysle tejto smernice.
20.
Na podporu tohto návrhu na začatie prejudiciálneho konania Bundesarbeitsgericht (Spolkový pracovnoprávny súd) uvádza, že pravidlo stanovené v článku 1 ods. 1 AÜG, podľa ktorého pridelenie pracovnej sily je zakázané, pokiaľ nemá dočasnú povahu, platí len pre „zamestnancov“ podniku poskytujúceho pracovnú silu tretej osobe.
21.
Uvádza, že tento pojem nie je definovaný vo vnútroštátnej právnej úprave, ale že na základe jeho vlastnej judikatúry sa „pracovníkom“ v nemeckom práve rozumie „ten, kto je na základe súkromnoprávnej zmluvy zaviazaný vykonávať prácu na základe pokynov pre iného vo vzťahu osobnej podriadenosti“ (
10
). Ďalej podľa tejto judikatúry členovia združení zdravotných sestier, akou je organizácia vo veci samej, nie sú zamestnancami v zmysle nemeckého práva preto, lebo sú členmi organizácie nie na základe súkromnoprávnej zmluvy, ale z dôvodu svojho vstupu do tejto organizácie, a to aj keď spĺňajú ďalšie, vyššie uvedené podmienky. (
11
)
22.
V tomto kontexte sa vnútroštátny súd pýta, či člen takéhoto združenia by sa mohol napriek skutočnosti, že nemá postavenie „pracovníka“ podľa uplatniteľného vnútroštátneho práva, považovať za pracovníka podľa práva Únie, presnejšie, vzhľadom na článok 1 ods. 1 smernice 2008/104.
23.
V tejto súvislosti sa Ruhrlandklinik jednak domnieva, že smernica 2008/104 sa neuplatní na dočasných agentúrnych pracovníkov, ak nie sú považovaní za pracovníkov podľa vnútroštátneho práva, a jednak, že členov nemeckého červeného kríža sa netýka ochrana požadovaná touto smernicou. Naopak, podľa zamestnaneckej rady, českej vlády a Komisie nemôžu byť členovia združenia, akým je združenie vo veci samej, vyňatí z pôsobnosti smernice 2008/104 a musia sa považovať za „pracovníkov“ v zmysle jej článku 1 ods. 1 (
12
) Som tiež tohto názoru, a to z dôvodov uvedených ďalej.
2. O odporúčanom výklade
24.
Na začiatok zdôrazňujem, že sa zdá, že znenie článku 1 ods. 1, ako aj článku 3 ods. 1 písm. c) smernice 2008/104 svedčí v prospech pružnejšieho pojatia, dokonca širokého pojatia, pojmu „pracovník“ na účely definovania pôsobnosti tejto smernice. Výslovne sa tam uvádza, že právnym základom vzťahu medzi agentúrou dočasného zamestnávania a pracovníkom, ktorého prijala na účely jeho pridelenia tretej osobe (
13
), môže byť „pracovná zmluva alebo zamestnanecký vzťah“, teda alternatíva, ktorá je tiež uvedená v ostatných ustanoveniach tejto smernice (
14
), ako aj v iných smerniciach týkajúcich sa sociálnej ochrany pracovníkov. (
15
)
25.
Pripomínam, že v súlade s judikatúrou Súdneho dvora nie je pojem „pracovník“ v zmysle práva Únie jednoznačný (
16
), ale v zásade musí byť definovaný podľa objektívnych kritérií, ktoré charakterizujú zamestnanecký vzťah, pri zohľadnení práv a povinností dotknutých osôb tak, aby bola zabezpečená rovnocenná ochrana pracovníkov v rôznych členských štátoch. Opätovne sa rozhodlo, že „podstatnou charakteristikou tohto vzťahu je okolnosť, že istá osoba uskutočňuje počas určitého času v prospech inej osoby a pod jej vedením plnenia, za ktoré dostáva odmenu“ (
17
).
26.
Ako to Komisia zdôrazňuje, táto kvalifikácia je všeobecne akceptovaná v práve Únie, ak sú splnené už citované podmienky, bez ohľadu na skutočnosť, že pracovná zmluva bola alebo nebola uzavretá dotknutou osobou, a bez ohľadu na dôsledky, ktoré sú z toho vzhľadom na vnútroštátne právo vyvodené. (
18
) Zdá sa, že situácia vo veci samej spĺňa všetky tieto podmienky, lebo členovia združenia zdravotných sestier vykonávajú svoju činnosť v prospech a pod vedením zariadení poskytujúcich nemocenskú a zdravotnú starostlivosť, ku ktorým sú pravidelne prideľovaní týmto združením, ktoré im ako protihodnotu vypláca odmenu.
27.
Vzhľadom na právo Únie a v rozpore s tým, čo uvádza nemecké právo, sa na účely uplatnenia tejto smernice zdá nepodstatné, či zmluva bola, alebo nebola uzavretá dotknutými stranami. (
19
) Vnútroštátny súd teda správne uvádza, že sa zdá, že vzhľadom na znenie vyššie uvedených ustanovení smernice 2008/104 „charakter právneho vzťahu medzi poskytovateľmi a osobou pridelenou na výkon práce nie je z hľadiska práva Únie relevantný“.
28.
V prejednávanom prípade môže ale pretrvávať pochybnosť, lebo na definovanie postavenia „pracovníka“ v zmysle smernice 2008/104 odkazuje jej článok 3 dvakrát na právo členských štátov. Odsek 1 písm. a) tohto článku uvádza, že „‚pracovník‘... je každá osoba, ktorá je v dotknutom členskom štáte podľa vnútroštátneho pracovného práva chránená ako pracovník“ (
20
), zatiaľ čo jeho odsek 2 prvý pododsek spresňuje, že touto smernicou „nie sú dotknuté vnútroštátne právne predpisy týkajúce sa definície... pracovníka“ (
21
). Bundesarbeitsgericht (Spolkový pracovnoprávny súd) sa domnieva, že „podľa použitého odkazu na vnútroštátne právo nie je vhodné opierať sa o definíciu pracovníka uvedenú v práve Únie, keďže tu ide o výklad vnútroštátneho práva“.
29.
Podľa môjho názoru skutočnosť, že tieto ustanovenia uvedeného článku 3 zachovávajú ponímanie, ktorým členské štáty chápu „pracovníkov“, ktorí majú byť predmetom ochrany v rámci ich vnútroštátnej právnej úpravy, čo je právna otázka, ktorú nemá smernica 2008/104 za cieľ harmonizovať, ako to uvádza odsek 2 tohto článku, nemôže byť chápaná ako vzdanie sa zákonodarcu Únie výkonu jeho vlastnej právomoci definovať osobnú pôsobnosť tejto smernice.
30.
Ak by sa obmedzenia tejto pôsobnosti mohli meniť na základe rôznych prístupov na úrovni vnútroštátneho práva, viedlo by to k významnému zdroju právnej neistoty, keďže preambula tejto smernice zdôrazňuje, že „v rámci Európskej únie existujú značné rozdiely vo využívaní dočasnej agentúrnej práce a v právnom postavení, štatúte a pracovných podmienkach dočasných agentúrnych pracovníkov“ (
22
).
31.
Domnievam sa, že článok 3 ods. 1 písm. a) v spojení s písmenom c) je ďaleko od toho, aby delegoval na orgány členských štátov možnosť definovať pôsobnosť smernice 2008/104, keďže túto pôsobnosť vymedzuje sám, pričom spresňuje, že pojem „pracovník“ v zmysle tohto aktu práva Únie zahŕňa každú osobu, ktorá vykonáva prácu a ktorá je z tohto dôvodu chránená v členskom štáte, kde vykonáva svoju činnosť bez ohľadu na povahu alebo formu vzťahu, ktorá ju spája s agentúrou dočasného zamestnávania.
32.
Keďže tento článok nepoužíva obyčajný odkaz na právo členských štátov, som toho názoru, že ak nastane situácia, že sa reštriktívnejšie pojatie pojmu „pracovník“, zastávané na úrovni vnútroštátneho práva, dostane do kolízie s ustanoveniami tejto smernice, posledné uvedené ustanovenia musia mať prednosť. Okolnosť, že určitý jednotlivec je vzhľadom na nemecké právo považovaný za „pracovníka“, len ak uzavrel súkromnoprávnu zmluvu, nemôže mať v prejednávanom prípade za následok obmedzenie pôsobnosti smernice 2008/104, keďže smernica má za cieľ zaviesť svoj ochranársky režim na osoby viazané pracovnou zmluvou, ako aj na osoby v zamestnaneckom vzťahu.
33.
Tento postoj je podporený aj úvahou, že ako to uvádza najmä vnútroštátny súd, Súdny dvor už rozhodol, že aj keď je členským štátom ponechaná miera voľnej úvahy týkajúca sa vymedzenia rozsahu pojmov uvedených v takejto smernici prijatej v sociálnej oblasti, ich voľnosť nie je neobmedzená. Zdá sa mi, že táto judikatúra, ktorá sa týka ostatných smerníc, ktoré stanovili minimálne povinnosti v pracovnom práve (
23
) – a najmä zaviedli zásadu rovnakého zaobchádzania medzi pracovníkmi – rovnako ako smernica 2008/104 (
24
), prináša vhodné vyjasnenie do prejednávanej veci. (
25
)
34.
Z toho vyplýva, že aj keď niektoré pojmy použité v ustanoveniach práva Únie môžu byť definované z hľadiska právnych predpisov a/alebo zvyklostí platných v členských štátoch (
26
), členské štáty sú však povinné dbať o zabezpečenie cieľov príslušného predpisu (
27
) a dodržiavať všeobecné zásady práva Únie. (
28
) Súdny dvor predovšetkým rozhodol, že členský štát nemôže z vlastnej vôle vylúčiť určité kategórie osôb z ochrany požadovanej dotknutým predpisom, aby nedošlo k narušeniu potrebného účinku tohto predpisu a porušeniu všeobecnej zásady rovnakého zaobchádzania, ktorá je tam uvedená, s tým, že ide o pravidlá práva Únie, ktoré majú mimoriadny význam a ktoré sa musia vzťahovať na všetkých pracovníkov. Takéto vylúčenie možno pripustiť len v prípade, ak rozdielne zaobchádzanie s uvedenými kategóriami je odôvodnené objektívnymi dôvodmi a najmä špecifickou povahou dotknutého pracovnoprávneho vzťahu. (
29
)
35.
V prejednávanom prípade sa analogicky domnievam, že členský štát nesmie mať právomoc uplatniť vnútroštátnu právnu úpravu takým spôsobom, že by to malo za následok ohrozenie dosiahnutia cieľov uvedených v smernici 2008/104 (
30
) a zbavenie smernice jej potrebného účinku. Špecificky, definícia pojmu „pracovník“ podľa vnútroštátneho práva nemôže bez objektívneho dôvodu viesť k vylúčeniu určitých kategórií pracujúcich osôb z tejto kvalifikácie, a teda ani z ochrany, ktorá vyplýva z tejto smernice.
36.
Aby v prejednávanej veci nemalo prípadne vylúčenie svojvoľnú povahu, je vhodné podľa vyššie uvedenej judikatúry stanoviť, či a do akej miery vzťah, ktorý spája združenie zdravotných sestier s jej členmi, sa svojou povahou „podstatne odlišuje od vzťahu medzi zamestnávateľmi a zamestnancami, ktorí podľa vnútroštátneho práva patria do kategórie pracovníkov“, čo prislúcha určiť vnútroštátnemu súdu. (
31
) Súdny dvor však môže tomuto súdu dodať užitočné indikácie na účely vyjasnenia skutočností, ktoré musí zohľadniť v rámci svojho posúdenia.
37.
Zdôrazňujem, že samotné vnútroštátne rozhodnutie správne uvádza, že členovia združenia zdravotných sestier sú povinní rovnakým spôsobom ako dočasní agentúrni pracovníci na základe právnych vzťahov, ktoré vytvorili so subjektom, ktorý ich pridelil tretím osobám, vykonávať závislú prácu za odmenu, pričom tieto dve kategórie pracovníkov rovnako podliehajú pokynom užívateľských podnikov. Vnútroštátne rozhodnutie ďalej podľa mňa správne uvádza, pokiaľ ide tentoraz o zamestnancov, že neexistuje rozdiel medzi činnosťou právnych subjektov konajúcich na jednej strane ako agentúry dočasného zamestnávania a na druhej strane ako poskytovatelia pracovnej sily. Rovnako ako zamestnanecká rada, česká vláda a Komisia sa domnievam, že keďže pracovnoprávny vzťah spojujúci dotknuté združenie s jeho členmi sa svojou povahou podstatne neodlišuje od vzťahu pracovníkov, ktorí sú chránení podľa vnútroštátneho práva, vylúčenie z výsady ochrany zaručenej smernicou 2008/104 sa v prejednávanom prípade nezdá byť odôvodnené.
38.
Ako to už bolo uvedené v rámci predchádzajúcich vecí, som toho názoru, že forma právneho vzťahu, na ktorom je založené predmetné zamestnanie, nemôže sama osebe charakterizovať objektívny rozdiel medzi situáciami, ktorý je vyžadovaný na odôvodnenie rozdielneho zaobchádzania vo svetle už citovanej judikatúry (
32
), teda rozdielu, ktorý musí podľa môjho názoru spočívať na podstatných a nie formálnych úvahách (
33
). Aby nedošlo k narušeniu potrebného účinku smernice 2008/104, nesmie byť podľa mňa v prejednávanom prípade vylúčenie jednej kategórie osôb z označenia za „pracovníkov“, a teda z pôsobnosti smernice 2008/104, založené na jedinom dôvode, ako je to v nemeckom práve, že dotknuté osoby neuzavreli súkromnoprávnu pracovnú zmluvu. (
34
)
39.
Ruhrlandklinik uvádza naopak, že v prípade, ak by smernica 2008/104 bola vyhlásená za neuplatniteľnú na členov združenia, akým je združenie zdravotných sestier, z dôvodu definície „pracovníka“ prijatej v nemeckom práve, neviedlo by to k obchádzaniu cieľov smernice z dôvodu, že ochrana dotknutých pracujúcich osôb by tu nebola znížená. V tomto smere uvádza, že títo členovia majú v praxi pracovné podmienky a odmenu, ktoré nie sú menej výhodné, ale naopak, ktoré sú výhodnejšie ako podmienky priznané osobám kvalifikovaným ako „pracovníci“ v nemeckom práve a najmä zamestnancom jej kliniky, ktorých prijala priamo.
40.
Domnievam sa však, že toto konjunkturálne tvrdenie nie je presvedčivé v rámci výkladu smernice 2008/104, ktorý musí mať všeobecný význam. Za predpokladu, že by sa v prejednávanom prípade preukázalo rovnaké zaobchádzanie, takéto zaobchádzanie však nie je zaručené systematicky a trvalo pre každého pracovníka, ako by to umožnilo vyhlásenie o uplatniteľnosti tejto smernice na takéto situácie. Samotná skutočnosť, že sa na osobu za všetkých okolností môžu vzťahovať ochranné pravidlá tejto povahy, predstavuje samo osebe výsadu významnej dôležitosti. (
35
) Okrem toho je vhodné neopomenúť zohľadniť tiež druhý aspekt hospodárskej povahy, teda ciele uvedené v článku 2 tejto smernice (
36
), z ktorých podľa mňa predovšetkým vyplýva, že všetky subjekty vykonávajúce tento druh činnosti musia byť v rovnocennej konkurenčnej situácii. (
37
)
41.
So zreteľom na tieto skutočnosti sa v kontexte, aký je v spore vo veci samej, domnievam, že členovia združenia sa musia považovať za „pracovníkov“ v zmysle článku 1 ods. 1 smernice 2008/104, keďže sú pridelení do podniku na účely výkonu práce pod kontrolou a vedením tohto podniku za odmenu, ktorú im vypláca združenie. Títo členovia nemôžu byť vylúčení z osobnej pôsobnosti tejto smernice len z dôvodu, že keďže neuzavreli pracovnú zmluvu so združením, nie sú z hľadiska uplatniteľného vnútroštátneho práva považovaní za „pracovníkov“.
B – O pojme
„podnik... vykonávajúci hospodársku činnosť
“ v zmysle článku 1 ods. 2 smernice 2008/104
42.
Vnútroštátny súd podľa druhej časti svojej prejudiciálnej otázky a príslušného odôvodnenia požiadal Súdny dvor, aby rozhodol o otázke, či skutočnosť, že združenie zdravotných sestier prideľuje svojich členov do užívateľských podnikov za protihodnotu vo forme hrubých nákladov na pracovníkov spoločne s paušálnou odmenou za správne náklady, môže predstavovať „hospodársku činnosť“ v zmysle článku 1 ods. 2 smernice 2008/104.
43.
V tejto súvislosti uvádza, že zo znenia tohto odseku 2 vyplýva, že absencia snahy o dosiahnutie zisku podnikom poskytujúcim pracovnú silu nevylučuje existenciu hospodárskej činnosti, z čoho by mohlo vyplývať, že smernica 2008/104 sa má uplatniť, aj keď pridelenie pracovníkov sa uskutočňuje prostredníctvom verejne prospešných subjektov.
44.
Ruhrlandklinik sa domnieva, že činnosť, ako je činnosť združenia zdravotných sestier, nespadá do pôsobnosti tejto smernice, zatiaľ čo zamestnanecká rada a Komisia zastávajú opačné stanovisko. (
38
) S týmto názorom súhlasím, a to z nasledujúcich dôvodov.
45.
Podľa článku 1 ods. 2 smernice 2008/104 sa táto smernica týka subjektov „ktoré sú agentúrami dočasného zamestnávania“. Článok 3 ods. 1 písm. b) uvádza definíciu, podľa môjho názoru autonómnu, toho, čo sa má rozumieť pod pojmom „agentúra dočasného zamestnávania“ v zmysle tejto smernice (
39
) na účely dosiahnutia minimálnej harmonizácie, ktorá je ňou sledovaná. (
40
) Z toho vyplýva, že smernica 2008/104 sa uplatní aj voči zamestnávateľovi, ktorý sa za zamestnávateľa podľa vnútroštátneho práva členských štátov nepovažuje, a to za predpokladu, že spĺňa všetky podmienky uvedené v uvedených článkoch 1 a 3. (
41
) Okrem toho význam a dosah tohto pojmu nie sú podľa môjho názoru nevyhnutne totožné s významom a dosahom, ktorý je uvedený tiež v smernici 96/71/ES (
42
), aj keď preambula smernice 2008/104 (
43
) vytvára väzbu medzi týmito dvomi právnymi nástrojmi.
46.
So zreteľom na znenie článku 1 ods. 2 smernice 2008/104 nie je rozhodujúce, že subjekt konajúci ako poskytovateľ dočasných agentúrnych pracovníkov je v tomto prípade charitatívnou organizáciou a že sumy vyberané ako protihodnota za pridelenie pracovnej sily mu prípadne neprinášajú nijaký zisk, ako to uvádza Ruhrlandklinik. (
44
) Jediným kritériom, ktoré je skutočne rozhodujúce, je otázka, či predmetný subjekt, ktorý je verejnoprávnym alebo súkromnoprávnym subjektom, vykonáva činnosť hospodárskej povahy. (
45
)
47.
Definícia posledného uvedeného pojmu však nevyplýva jasne zo znenia smernice 2008/104 ani z prípravných prác týkajúcich sa smernice. (
46
) Som toho názoru, že sa musí vykladať vo svetle judikatúry Súdneho dvora, ktorý určil skutočnosti vymedzujúce „hospodársku činnosť“ v ostatných oblastiach práva Únie, ako to navrhovala zamestnanecká rada (
47
) a Komisia (
48
).
48.
Pripomínam, že pojem „hospodárska činnosť“ v zmysle práva Únie sa vyvinul v úzkej spojitosti s pojmom „podnik“ v rámci ustanovení zmluvy o FEÚ týkajúcich sa vnútorného trhu (
49
), najmä vzhľadom na články 49 a 56 ZFEÚ týkajúcich sa slobody usadiť sa a voľného poskytovania služieb, ako aj v kontexte práva hospodárskej súťaže. Súdny dvor oba tieto pojmy nepojal reštriktívne, keďže ich cieľom je vymedziť pôsobnosť základných slobôd zaručených Zmluvou. (
50
)
49.
Podľa môjho názoru tomu tak musí byť, pokiaľ ide o pojem „hospodárska činnosť“ v zmysle smernice 2008/104, nielen preto, že jej preambula uvádza, že smernica „by sa mala vykonávať v súlade s ustanoveniami zmluvy, pokiaľ ide o slobodu poskytovať služby a slobodu usadiť sa“ (
51
), ale tiež na účely zaručenia dosiahnutia všetkých cieľov sledovaných touto smernicou (
52
) a na účely vylúčenia nekalej súťaže (
53
).
50.
Podľa ustálenej judikatúry pojem podnik zahŕňa „každý subjekt vykonávajúci hospodársku činnosť bez ohľadu na jeho právne postavenie a spôsob financovania“ a „akákoľvek činnosť založená na ponúkaní tovarov a služieb na danom trhu predstavuje hospodársku činnosť“ (
54
). Okrem toho opakovane sa rozhodlo, že „na výkon závislej činnosti a na poskytovanie služby za odmenu sa má hľadieť ako na hospodársku činnosť v zmysle článku 2 zmluvy o [ES]“, teda ako na výkon práce za protihodnotu. (
55
)
51.
Z toho po prvé vyplýva, že právny štatút dotknutého subjektu, v prejednávanom prípade združenia, neovplyvňuje možnosť kvalifikovať toto združenie ako „podnik“ v zmysle práva Únie a nepredpokladá prípadnú hospodársku povahu činnosti, ktorú vykonáva. Znenie článku 3 ods. 1 písm. b) smernice 2008/104 je v podobnom duchu, lebo do pojmu „agentúra dočasného zamestnávania“ zahŕňa v zmysle tejto smernice (
56
)„akúkoľvek fyzickú alebo právnickú osobu“ bez ohľadu na jej právnu formu (
57
), ktorá vykonáva činnosť spojenú s dočasnou agentúrnou prácou za podmienok uvedených v tomto ustanovení.
52.
Po druhé kvalifikácia podniku, ktorý vykonáva hospodársku činnosť dočasnej agentúrnej práce v zmysle smernice 2008/104, musí byť podľa môjho názoru zachovaná, keďže predmetný subjekt ponúka službu spočívajúcu v pridelení pracovníkov, s ktorými on sám naviazal pracovnoprávne vzťahy presne na účely ich pridelenia do tretích podnikov. (
58
) To je aj prípad združenia zdravotných sestier. Predpokladaný sociálny účel predmetného subjektu nie je sám osebe dostatočný na vylúčenie toho, aby jeho činnosť bola kvalifikovaná ako hospodárska činnosť. (
59
) Navyše dotknutá činnosť je vykonávaná na určenom trhu, v prejednávanom prípade na trhu zdravotných služieb, kde ďalšie subjekty z rovnakého dôvodu poskytujú služby, teda agentúry dočasného zamestnávania klasického typu, ktoré ponúkajú tiež pridelenie požadovaných pracovníkov.
53.
Rovnako ako Komisia som toho názoru, že nie je vzhľadom na smernicu 2008/104 rozhodujúce, že činnosti predmetného subjektu sa neobmedzujú na pridelenie pracovníkov tretím osobám (
60
), pričom pripomínam, že v prejednávanom prípade členovia združenia zdravotných sestier môžu podľa stanov pracovať priamo pre túto organizáciu. Žiadna konkrétna skutočnosť ani v článku 1, ani v článku 3 ods. 1 písm. b) neumožňuje podľa môjho názoru obmedzovať pôsobnosť tejto smernice na podniky, ktorých výlučnou činnosťou je pridelenie pracovníkov do užívateľských podnikov. (
61
)
54.
Po tretie podľa judikatúry Súdneho dvora a v súlade s článkom 57 ZFEÚ sa musí každá služba poskytnutá za odmenu považovať za hospodársku činnosť (
62
), pričom sa spresnilo, že je nevyhnutné, ale postačujúce, ak existuje protihodnota. (
63
) Okolnosť, že predmetná činnosť nie je prípadne tak rentabilná ako porovnateľné služby poskytované inými subjektmi, nemôže brániť tomu, aby mala hospodársku povahu. (
64
) V prejednávanom prípade združenie zdravotných sestier prideľuje pracovníkov tretím osobám skutočne za hospodársku protihodnotu poskytovanú týmito osobami, a to za náhradu pokrývajúcu náklady na pracovníkov a za správne náklady spojené s prideľovaním, pričom nie je rozhodujúce, či táto protihodnota jej prináša zisk.
55.
Nakoniec na rozdiel od pripomienok Ruhrlandklinik (
65
) zdôrazňujem, že sa mi zdá adekvátne, najmä na zaručenie potrebného účinku smernice 2008/104, aby do svojej pôsobnosti zahrnula subjekty, ako sú subjekty v prejednávanej veci, rovnako ako komerčné agentúry dočasného zamestnávania, lebo v opačnom prípade by prvé uvedené subjekty podliehali menej prísnejším obmedzeniam ako posledné uvedené subjekty, aj keď ponúkajú podobné služby na rovnakom trhu, čo by mohlo vyvolať narušenie hospodárskej súťaže. Posledná uvedená obava, ktorá sa prejavila vo vnútroštátnom rozhodnutí a v pripomienkach českej vlády, je o to menej relevantná, keďže sa, ako v tomto prípade, týka potenciálne väčšieho počtu pracovníkov. (
66
)
56.
Preto som toho názoru, že poskytnutie služby, akou je služba v spore vo veci samej, podlieha ustanoveniam článku 1 ods. 2 smernice 2008/104, keďže dotknuté združenie poskytuje služby totožné so službami agentúry dočasného zamestnávania, ktoré spočívajú v prideľovaní pracovnej sily na výkon práce tretím osobám na trhu zdravotníckych pracovníkov, za ktoré ako protihodnotu dostáva finančnú náhradu.
V – Návrh
57.
Vzhľadom na predchádzajúce úvahy navrhujem, aby Súdny dvor odpovedal na prejudiciálnu otázku, ktorú položil Bundesarbeitsgericht (Spolkový pracovnoprávny súd, Nemecko), takto:
Článok 1 ods. 1 a 2 smernice Európskeho parlamentu a Rady 2008/104/ES z 19. novembra 2008 o dočasnej agentúrnej práci sa má vykladať v tom zmysle, že sa tieto ustanovenia uplatnia, pokiaľ neziskové združenie prideľuje do podniku za finančnú náhradu jedného zo svojich členov, aby tento člen vykonával pod dohľadom a vedením tohto podniku prácu za odmenu, ktorú mu uhrádza združenie.
(
1
)	Jazyk prednesu: francúzština.
(
2
)	Ú. v. EÚ L 327, 2008, s. 9.
(
3
)	Znenie z 25. septembra 2001 (BGBl. 2001 I, s. 2518).
(
4
)	Vnútroštátny súd spresňuje, že podľa jeho vlastnej judikatúry pojem „prijatie zamestnanca“ v zmysle článku 99 ods. 1 neukladá vytvorenie pracovnoprávneho vzťahu s dotknutým podnikom a že je dostatočné, aby ju tam dotknutá osoba vykonávala v súlade s cieľmi tohto podniku a podľa jeho pokynov.
(
5
)	Novela zákona, ktorá nadobudla účinnosť 1. decembra 2011 (BGB1. 2011 I, s. 642).
(
6
)	Pojem „sestra“ tu musí byť chápaný vo všeobecnom zmysle ako odkazujúci nielen na členky ženského pohlavia, ale aj na členov mužského pohlavia tohto združenia.
(
7
)	Z vnútroštátneho rozhodnutia vyplýva, že existuje 33 združení sestier nemeckého červeného kríža, ktoré sú rozmiestnené na celom území Nemecka a zahŕňajú viac ako 22000 členov. Ruhrlandklinik gGmbH uvádza, že združenie v Essene má viac ako 1650 členov.
(
8
)	Ruhrlandklinik vo svojich pripomienkach uvádza, že posledný prípad je „čím ďalej, tým bežnejší“ a že „je časté, že sestry nemeckého červeného kríža zostávajú počas mnohých rokov v službách zmluvných partnerov [združení tohto typu]“.
(
9
)	V nemeckom práve je „Betriebsrat“ orgánom zastupujúcim pracovníkov podniku, ktorý má množstvo oprávnení, a to od obyčajného práva na informáciu až po právomoc spolurozhodovania v oblastiach vymenovaných zákonom, ako aj právomoc, z ktorej vyplýva, že zamestnávateľ musí získať súhlas tohto orgánu pred prijatím niektorých rozhodnutí, najmä individuálnych opatrení, akými sú prijímanie zamestnancov v súlade s článkom 99 BetrVG.
(
10
)	Bundesarbeitsgericht cituje jedno zo svojich posledných rozhodnutí v tomto smere zo 17. septembra 2014 (10 AZB 43/14, bod 18).
(
11
)	Bundesarbeitsgericht spresňuje, že vykonanie práce v rámci vzťahu osobnej podriadenosti môže byť založené na postavení člena združenia, ak sa tým neobchádzajú kogentné ochranné ustanovenia pracovného práva, teda obchádzanie, ku ktorému podľa jedného z jeho rozhodnutí zo 6. júla 1995 (5 AZB 9/93) nedochádza, pokiaľ ide o združenia zdravotných sestier.
(
12
)	Vo svojich písomných odpovediach na otázky položené Súdnym dvorom sa nemecká vláda nevyslovila priamo k meritu návrhu na začatie prejudiciálneho konania.
(
13
)	V tejto súvislosti pripomínam, že pracovnoprávne vzťahy s agentúrou dočasného zamestnávania sú zvláštne v tom, že sú trojstranné, keďže tam existujú vzťahy rôznej povahy, a to medzi pracovníkom a agentúrou dočasného zamestnávania, ktorá je jeho zamestnávateľom, medzi touto agentúrou a užívateľským podnikom a nakoniec medzi posledným uvedeným a pracovníkom, ktorý pracuje pod jeho vedením. Pozri najmä rozsudok zo 17. decembra 1970, Manpower (35/70, EU:C:1970:120, body 5 a 6).
(
14
)	Pozri článok 1 ods. 3, článok 3 ods. 1 písm. b) a článok 3ods. 2 druhý pododsek, ako aj článok 6 ods. 2 prvý pododsek a článok 6 ods. 3
(
15
)	Pozri najmä ustanovenia 2 a 3 rámcovej dohody pripojenej k smernici Rady 97/81/ES z 15. decembra 1997 týkajúcej sa rámcovej dohody o práci na kratší pracovný čas, ktorú uzavreli UNICE, CEEP a ETUC (Ú. v. ES L 14, 1998, s. 9; Mim. vyd. 05/005, s. 267), ako aj ustanovenia článkov 1, 2, 3 a 5 rámovej dohody pripojenej k smernici Rady 1999/70/ES z 28. júna 1999 o rámcovej dohode o práci na dobu určitú, ktorú uzavreli ETUC, UNICE a CEEP (Ú. v. ES L 175, 1999, s. 43; Mim. vyd. 05/005, s. 368).
(
16
)	Najmä rozsudok z 1. marca 2012, O’Brien (C‑393/10, EU:C:2012:110, bod 30).
(
17
)	Pozri najmä rozsudok z 13. februára 2014, Komisia/Taliansko (C‑596/12, EU:C:2014:77, body 16 a 17), ako aj rozsudok zo 4. decembra 2014, FNV Kunsten Informatie en Media (C‑413/13, EU:C:2014:2411, bod 34).
(
18
)	Pozri rozsudok z 11. novembra 2010, Danosa (C‑232/09, EU:C:2010:674, body 40 a 42, ako aj citovanú judikatúru).
(
19
)	Správa expertnej skupiny o prebratí smernice 2008/104 z augusta 2011 a vypracovaná pod záštitou Komisie (ďalej len „správa z roku 2011“) uvádza, že „výraz ‚pracovnoprávny vzťah‘ by mal zahŕňať situácie, kde sú prítomné charakteristiky vlastné pracovnoprávnemu vzťahu, ale kde nebola oficiálne uzavretá pracovná zmluva“ (s. 14).
(
20
)	Kurzívou zvýraznil generálny advokát. Uvádzam, že článok 2 ods. 1 písm. d) smernice Rady 2001/23/ES z 12. marca 2001 o aproximácii zákonov členských štátov týkajúcich sa zachovania práv zamestnancov pri prevodoch podnikov, závodov alebo častí podnikov alebo závodov (Ú. v. ES L 82, 2001, s. 16; Mim. vyd. 05/004, s. 98), obsahuje totožnú formuláciu, ktorá v zásade prevzala formuláciu uvedenú v bode 28 rozsudku z 11. júla 1985, Foreningen af Arbejdsledere i Danmark (105/84, EU:C:1985:331), ktorý sa týkal výkladu aktu, ktorý táto smernica nahradila.
(
21
)	Kurzívou zvýraznil generálny advokát. Pripomínam, že rovnako ako článok 2 ods. 2 smernice 2001/23, ktorá bola prijatá v rovnakej dobe, článok 3 ods. 2 pôvodného návrhu Komisie z 20. marca 2001, ktorý viedol k prijatiu smernice 2008/104 [KOM(2002) 149 v konečnom znení], odkazoval na vnútroštátne právo výlučne na účely definovania „zmluvy alebo pracovnoprávneho vzťahu“. Európsky parlament chcel zaviesť do tohto posledného ustanovenia pojem „odmena“ (návrh zastavený v prvom čítaní 21. novembra 2002, Ú. v. ES C 25 E, 2004, s. 368). Návrh zmenený Komisiou z 28. novembra 2002 tam okrem toho doplnil pojem „pracovník“ bez ďalšieho vysvetlenia [KOM(2002) 701 v konečnom znení].
(
22
)	Odôvodnenie 10 smernice 2008/104. Pozri tiež rozdiely existujúce medzi „vnútroštátnymi normatívnymi rámcami“ opísanými v odôvodnení pôvodného návrhu Komisie [KOM(2002) 149 v konečnom znení, časť 2, odsek 2].
(
23
)	Pozri najmä rozsudok z 13. septembra 2007, Del Cerro Alonso (C‑307/05, EU:C:2007:509, bod 29), týkajúci sa výkladu smernice 1999/70, ako aj rozsudok z 1. marca 2012, O’Brien (C‑393/10, EU:C:2012:110, bod 34), týkajúci sa výkladu smernice 97/81.
(
24
)	Článok 5 smernice 2008/104 stanovuje „zásadu rovnakého zaobchádzania“, podľa ktorej základné pracovné podmienky a podmienky zamestnávania dočasných agentúrnych pracovníkov musia byť počas ich pridelenia do užívateľského podniku aspoň také, aké by sa uplatňovali, ak by pracovníkov uvedený podnik priamo prijal na to isté pracovné miesto.
(
25
)	Komisia sa vo svojich pripomienkach domnieva, že stanovisko prijaté Súdnym dvorom v kontexte vykazujúcom rôzne podobnosti, najmä štrukturálne, je použiteľné v prejednávanom prípade. K spoločným bodom existujúcim medzi smernicami 1999/70, 97/81 a 2008/104 pozri tiež návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Szpunar vo veci AKT (C‑533/13, EU:C:2014:2392, bod 33).
(
26
)	Je to tak, ak predmetom dotknutého aktu práva Únie nie je dosiahnutie celkovej harmonizácie vnútroštátnych právnych predpisov uplatniteľných v oblasti, ktorú pokrýva, ako je to prípad smernice 2008/104 (pozri odôvodnenie 23 a článok 9).
(
27
)	Aj odôvodnenie 16 smernice 1999/70 a odôvodnenie 17 smernice 97/81 jasne uvádzajú, že „pokiaľ ide o termíny, ktoré sú použité v rámcovej dohode, ale nie sú v nej výslovne vymedzené, táto smernica povoľuje členským štátom, aby takéto termíny vymedzili v súlade s vnútroštátnym právom alebo praxou, ako je tomu v prípade iných smerníc o sociálnych záležitostiach, v ktorých sa vyskytujú podobné termíny, a to za predpokladu, že príslušné vymedzenia zodpovedajú obsahu rámcovej dohody“ (kurzívou zvýraznil generálny advokát).
(
28
)	Pozri najmä rozsudok z 1. marca 2012, O’Brien (C‑393/10, EU:C:2012:110, body 31 až 35 a tam citovanú judikatúru), ako aj návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Poiares Maduro vo veci Del Cerro Alonso (C‑307/05, EU:C:2007:3, body 12 až 15), a návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Kokott vo veci O’Brien (C‑393/10, EU:C:2011:746, body 34 až 37).
(
29
)	Pozri rozsudky z 13. septembra 2007, Del Cerro Alonso (C‑307/05, EU:C:2007:509, body 26 až 29); z 1. marca 2012, O’Brien (C‑393/10, EU:C:2012:110, body 36 až 42), ako aj z 3. júla 2014, Fiamingo a i. (C‑362/13, C‑363/13 a C‑407/13, EU:C:2014:2044, bod 31).
(
30
)	Pozri najmä odôvodnenia 1, 11 a 12, ako aj článok 2 smernice 2008/104, podľa ktorých účelmi tejto smernice sú jednak „zabezpečiť ochranu dočasných agentúrnych pracovníkov a zlepšiť kvalitu dočasnej agentúrnej práce zabezpečením toho, aby sa na dočasných agentúrnych pracovníkov vzťahovala zásada rovnakého zaobchádzania...“, a jednak „[zohľadniť] potrebu vytvorenia vhodného rámca pre využívanie dočasnej agentúrnej práce s cieľom účinne prispieť k vytváraniu pracovných miest a rozvoju pružných foriem práce“.
(
31
)	Pozri rozsudok z 1. marca 2012, O’Brien (C‑393/10, EU:C:2012:110, bod 42 a nasl.), ako aj návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Kokott vo veci O’Brien (C‑393/10, EU:C:2011:746, bod 43 a nasl.).
(
32
)	Poznámka pod čiarou 29 týchto návrhov.
(
33
)	Pozri návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Poiares Maduro vo veci Del Cerro Alonso (C‑307/05, EU:C:2007:3, bod 15), a návrhy, ktoré predniesla generálna advokátka Kokott vo veci O’Brien (C‑393/10, EU:C:2011:746, bod 44 a nasl.). Súdny dvor tiež na účely odôvodnenia rozdielneho zaobchádzania trval na tom, aby sa povaha pracovnoprávneho vzťahu v prejednávanej veci „podstatne odlišovala“ (pozri rozsudok z 1. marca 2012, O’Brien, C‑393/10, EU:C:2012:110, body 42 až 44).
(
34
)	V tomto smere pozri LAULOM, S.: „La directive 2008/104: avancées et limites de la protection des travailleurs intérimaires“, Revue de droit du travail, 2012, s. 308 a nasl., korý sa domnieva, že „môžeme si myslieť, že nestačí, aby vnútroštátna právna úprava uviedla, že tu nie je pracovná zmluva, aby vylúčenie z pôsobnosti ochrany nebolo kontrolované“, ako aj MOIZARD, N.: „Les intérimaires dans l’Union européenne: les données du débat“, Revue de droit du travail, 2012, s. 240 a nasl., ktorý sa po uvedení rozsudku z 18. januára 2007, Confédération générale du travail a i. (C‑385/05, EU:C:2007:37, bod 35), domnieva, že „v smernici 2008/104 nejde o obyčajný odkaz na vnútroštátne právo“ a že „Súdny dvor má ešte prostriedky kontrolovať uhýbavé manévre používané štátmi“.
(
35
)	Pozri v tomto zmysle rozsudok z 13. septembra 2007, Del Cerro Alonso (C‑307/05, EU:C:2007:509, bod 27).
(
36
)	Pozri poznámku pod čiarou 30 týchto návrhov. O dvoch hlavných cieľoch smernice 2008/104 – teda na jednej strane pracovným podmienkam osôb považovaných za dočasných agentúrnych pracovníkov a na druhej strane podmienkam uplatniteľným na využívanie dočasného zamestnávania, ako aj na ich komplementárnu povahu, pozri návrhy, ktoré predniesol generálny advokát Szpunar vo veci AKT (C‑533/13, EU:C:2014:2392, bod 30 a nasl.).
(
37
)	O týchto úvahách pozri tiež body 49 a 55 týchto návrhov.
(
38
)	Česká vláda nezaujala stanovisko, pokiaľ ide o výklad pojmu „hospodárska činnosť“ v zmysle smernice 2008/104.
(
39
)	Zdôrazňujem, že toto písmeno b) odkazuje na právo členských štátov len okrajovo, a to nasledujúcim spôsobom: „akákoľvek... osoba, ktorá v súlade s vnútroštátnymi právnymi predpismi uzatvára pracovné zmluvy alebo zamestnanecké vzťahy s dočasnými agentúrnymi pracovníkmi...“. Navyše odsek 2 tohto článku 3 neukladá uplatnenie vnútroštátneho práva, pokiaľ ide o pojem „agentúra dočasného zamestnávania“.
(
40
)	Pozri poznámku pod čiarou 26 týchto návrhov.
(
41
)	Pozri v tom istom zmysle správu z roku 2011 (s. 10 a 17).
(
42
)	Smernica Európskeho Parlamentu a Rady zo 16. decembra 1996 o vysielaní pracovníkov v rámci poskytovania služieb (Ú. v. ES L 18, 1997, s. 1; Mim. vyd. 05/002, s. 431). V tejto veci pozri správu z roku 2011 (aspoň v jej francúzskom znení), ktorá zdôrazňuje, že výraz „agentúra dočasného zamestnávania“ je obsiahnutý súčasne vo francúzskych verziách smernice 96/71 aj smernice 2008/104, ale ich „anglické verzie... nepoužívajú tie isté pojmy (a to temporary employment undertaking alebo placement agency v prvej smernici a temporary‑work agency v druhej smernici)“ (s. 17).
(
43
)	Pozri odôvodnenie 22 smernice 2008/104.
(
44
)	Ruhrlandklinik v zásade tvrdí, že predmetom činnosti združenia zdravotných sestier podľa stanov je výlučne prideľovanie kvalifikovaných ošetrovateľských pracovníkov do nemocničných a zdravotníckych zariadení pri dodržaní zásad červeného kríža (zásady humanity, nestrannosti, neutrality, nezávislosti, dobrovoľníctva, jednoty a univerzálnosti) bez akejkoľvek snahy o dosiahnutie zisku, a ak by tomu malo byť inak, nebolo by uznané v nemeckom práve ako verejnoprospešná spoločnosť.
(
45
)	Uvedený odsek 2 totiž uvádza, že smernica 2008/104 sa uplatní na „verejné a súkromné podniky“, ktoré vykonávajú „hospodársku činnosť“, bez ohľadu na to, „či pracujú s cieľom dosiahnuť zisk, alebo nie“.
(
46
)	Prehľad legislatívneho vývoja, ktorým prešlo znenie článku 1 ods. 2 smernice 2008/104, sa nachádza v správe z roku 2011 (s. 7 a nasl.).
(
47
)	Zamestnanecká rada tvrdí, že „smernica [2008/104] sa opiera... o všeobecný európsky pojem podniku, vlastný európskemu kartelovému právu (článok 101 ZFEÚ), ktorý predpokladá tiež hospodársku činnosť“, pričom uvádza nemeckú doktrínu [RIEBLE, V., a VIELMEIER, S.: „Umsetzungsdefizite der Leiharbeitsrichtlinie“. In: Europäische Zeitschrift für Arbeitsrecht, 2011, zväzok 4, s. 474 a nasl., ako aj MESTWERDT, W.: „Arbeit in persönlicher Abhängigkeit im Rahmen vereinsrechtlicher Strukturen“. In: Neue Zeitschrift für Arbeitsrecht, 2014, s. 281 a nasl.].
(
48
)	Komisia odkazuje najmä na rozsudok z 12. septembra 2000, Pavlov a i. (C‑180/98 až C‑184/98, EU:C:2000:428, bod 75 a citovaná judikatúra), vydaný v oblasti hospodárskej súťaže.
(
49
)	Články 26 a nasl. ZFEÚ.
(
50
)	Pozri pracovný dokument útvarov Komisie zo 7. decembra 2010 nazvaný „Pokyny týkajúce sa uplatnenia pravidiel Európskej únie v oblasti štátnej pomoci, ‚verejného obstarávania‘ a ‚vnútorného trhu‘ na služby všeobecného hospodárskeho záujmu, a najmä na sociálne služby všeobecného záujmu“ [SEC(2010) 1545 v konečnom znení, ďalej len „pokyny z roku 2010“, bod 6.1], citujúce rozsudok z 11. apríla 2000, Deliège (C‑51/96 a C‑191/97, EU:C:2000:199, bod 52).
(
51
)	Ako to uvádza odôvodnenie 22 smernice 2008/104.
(
52
)	Pozri poznámku pod čiarou 30 týchto návrhov.
(
53
)	Správa z roku 2011 (aspoň jej francúzska verzia) správne poukazuje na tieto dve úvahy na odôvodnenie širokého pojatia pôsobnosti smernice 2008/104 vzhľadom na užívateľské podniky a uvádza, že európski sociálni partneri sa k tomuto prístupu vyjadrili pozitívne (s. 10).
(
54
)	Kurzívou zvýraznil generálny advokát. Pozri najmä rozsudky z 1. júla 2008, MOTOE (C‑49/07, EU:C:2008:376, body 21 a 22); z 22. októbra 2015, EasyPay a Finance Engineering (C‑185/14, EU:C:2015:716, bod 37), ako aj z 23. februára 2016, Komisia/Maďarsko (C‑179/14, EU:C:2016:108, body 147 a nasl.).
(
55
)	Pozri najmä rozsudok z 11. apríla 2000, Deliège (C‑51/96 a C‑191/97, EU:C:2000:199, bod 53), ako aj rozsudok z 23. februára 2016, Komisia/Maďarsko (C‑179/14, EU:C:2016:108, bod 154).
(
56
)	Podotýkam, že medzi rôznymi jazykovými verziami smernice 2008/104 existujú vzhľadom na používané výrazy terminologické variácie nielen v znení jej všeobecného názvu, ale aj pokiaľ ide o pojem „agentúra dočasného zamestnávania“ (porovnaj pre ilustráciu formulácie nachádzajúce sa v nemeckej verzii „über Leiharbeit“, „Leiharbeitsunternehmen“; v dánskej verzii „om vikararbejde“, „vikararbejde“; v anglickej verzii „on temporary agency work“, „temporary‑work agency“; v talianskej verzii „relativa al lavoro tramite agenzia interinale“, „agenzia interinale“; v holandskej verzii „betreffende uitzendarbeid“, „uitzendbureau“, a v portugalskej verzii „relativa ao trabalho temporário“, „empresa de trabalho temporário“).
(
57
)	Správa z roku 2011 uvádza, že v rámci prípravných prác na smernici 2008/104 Komisia uviedla, že „charitatívne organizácie, ozbrojené sily, odbory a verejnoprávne orgány budú vylúčené [z jej pôsobnosti, len] pokiaľ nevykonávajú hospodársku činnosť, a to aj keď len ako doplnkovú činnosť“ (s. 9).
(
58
)	Pozri rozsudok z 10. februára 2011, Vicoplus a i. (C‑307/09 až C‑309/09, EU:C:2011:64, bod 27). Správa z roku 2011 naopak uvádza, že pridelenie pracovníkov v rámci tej istej skupiny podnikov nespadá pod túto kvalifikáciu (s. 17).
(
59
)	Pozri analogicky rozsudok z 22. mája 2003, Freskot (C‑355/00, EU:C:2003:298, bod 77). Pokyny z roku 2010 uvádzajú niekoľko prípadov, v ktorých boli činnosti Súdnym dvorom považované za nehospodárske z dôvodu ich „čisto sociálnej povahy“ (bod 3.1.4).
(
60
)	Výlučná povaha tejto činnosti poskytnutia pracovnej sily nie je vyžadovaná v nemeckom práve (pozri RÉMY, P.: „L’impact de la directive 2008/104 relative au travail intérimaire sur les droits nationaux, Deuxième partie“. In: Revue de droit du travail, 2010, s. 55 a nasl., poznámka pod čiarou 6) ani v dánskom práve (pozri ABRAHAMSON, A. M.: Vikarloven med kommentarer, Karnov Group, Copenhague, 2014, s. 55), zatiaľ čo je vyžadovaná napríklad vo francúzskom práve (pozri článok L 1251‑2 zákonníka práce).
(
61
)	Komisia v odôvodnení svojho návrhu smernice Rady týkajúcej sa dočasnej práce z 30. apríla 1982 [KOM(82) 155 v konečnom znení, s. 7] zdôrazňuje, že tá „neukladá, aby [agentúra dočasného zamestnávania] prevádzkovala výlučne agentúrne zamestnávanie“.
(
62
)	Pozri tiež pokyny z toku 2010 (bod 6.2); správu z roku 2011 (s. 9, poznámka pod čiarou 13), ako aj správu Komisie Európskemu parlamentu, Rade, Hospodárskemu a sociálnemu výboru a Výboru regiónov o uplatňovaní smernice 2008/104 z 21. marca 2014 [KOM(2014) 176 v konečnom znení, s. 4, poznámka pod čiarou 4].
(
63
)	Preto nie sú hospodárskou činnosťou služby, ktoré sú poskytované bez protihodnoty, napríklad štátom na základe plnení jeho úloh v sociálnej oblasti (pozri príklady v pokynoch z roku 2010, body 3.1.4 a 6.3, citujúce najmä rozsudok zo 7. decembra 1993, Wirth, C‑109/92, EU:C:1993:916, body 13 až 19). Naopak, nie je podstatné, že protihodnota nie je vyplácaná príjemcom služby (pozri rozsudok z 12. júla 2001, Smits a Peerbooms, C‑157/99, EU:C:2001:404, body 48 a 55 až 58).
(
64
)	Pozri rozsudok z 25. októbra 2001, Ambulanz Glöckner (C‑475/99, EU:C:2001:577, bod 21).
(
65
)	Ruhrlandklinik uvádza, že ak by sa mala uplatniť smernica 2008/104 na Združenie zdravotných sestier nemeckého červeného kríža, malo by to za následok, že by nebolo konkrétne viac možné prideliť ich členov do zdravotníckych zariadení, keďže nemecké právo umožňuje výlučne dočasné pridelenie, zatiaľ čo vo veľkej väčšine prípadov sú títo členovia pridelení na dobu trvalú (pozri tiež poznámku pod čiarou 8 týchto návrhov).
(
66
)	Pozri poznámku pod čiarou 7 týchto návrhov.