Esialgne tõlge
EUROOPA KOHTU OTSUS (kaheksas koda)
23. aprill 2026(*)
Eelotsusetaotlus – Intellektuaalomand – Direktiiv 2004/48/EÜ – Intellektuaalomandi õiguste jõustamine – Artikli 9 lõige 5 – Ajutised meetmed – Põhikohtuotsuseni viiva menetluse algatamiseks hagi esitamata jätmine – Riigisisesed õigusnormid, mis näevad ette selliste ajutiste
meetmete mõju säilitamise, mille eesmärk on ennetada põhikohtuotsuse tagajärgi
Kohtuasjas C‑132/25,
mille ese on ELTL artikli 267 alusel Corte suprema di cassazione (Itaalia kassatsioonikohus) 10. veebruari 2025. aasta otsusega esitatud eelotsusetaotlus, mis saabus Euroopa Kohtusse samal päeval, menetluses
M.M. Ristorazione Srl
versus
Villa Ramazzini Srl,
EUROOPA KOHUS (kaheksas koda),
koosseisus: koja president O. Spineanu-Matei (ettekandja), kohtunikud S. Rodin ja N. Piçarra,
kohtujurist: T. Ćapeta,
kohtusekretär: A. Calot Escobar,
arvestades kirjalikku menetlust,
arvestades seisukohti, mille esitasid:
–        M.M. Ristorazione Srl, esindaja: avvocato B. Pasanisi,
–        Villa Ramazzini Srl, esindaja: avvocato M. Machetta,
–        Itaalia valitsus, esindaja: S. Fiorentino, keda abistasid avvocato dello Stato F. Montanaro ja procuratore dello Stato I. Fresu,
–        Madalmaade valitsus, esindajad: A. Hanje ja J. Langer,
–        Euroopa Komisjon, esindajad: C. Biz, J. Samnadda ja J. Szczodrowski,
arvestades pärast kohtujuristi ärakuulamist tehtud otsust lahendada kohtuasi ilma kohtujuristi ettepanekuta,
on teinud järgmise
kohtuotsuse
1        Eelotsusetaotlus käsitleb Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta
direktiivi 2004/48/EÜ intellektuaalomandi õiguste jõustamise kohta (ELT 2004, L 157, lk 45; ELT eriväljaanne 17/02, lk 32) artikli 9 lõike 5 tõlgendamist.
2        Taotlus on esitatud M.M. Ristorazione Srl-i ja kujutismärgi Mò Mò omaja Villa Ramazzini Srl-i vahelises kohtuvaidluses, mille ese on M.M. Ristorazione taotlus tuvastada, et jõus ei ole
ajutiste meetmete
kohaldamise määrus, millega tal keelatakse kasutada eristavat tähist „Mò Mò Pizza, Sapori e Salute“ ja kõiki muid eristavaid tähiseid, mis sisaldavad kaubamärki Mò Mò.
Õiguslik raamistik
Rahvusvaheline õigus
3        15. aprillil 1994 Marrakechis alla kirjutatud ja Euroopa Ühenduse nimel tema pädevust puudutavas osas nõukogu 22. detsembri 1994. aasta
otsusega 94/800/EÜ, mis käsitleb Euroopa Ühenduse nimel sõlmitavaid tema pädevusse kuuluvaid küsimusi puudutavaid kokkuleppeid, mis saavutati mitmepoolsete kaubandusläbirääkimiste Uruguay voorus (1986–1994), heaks kiidetud Maailma Kaubandusorganisatsiooni (WTO) asutamislepingu (EÜT 1994, L 336, lk 1; ELT eriväljaanne 11/21, lk 80) lisas 1C on intellektuaalomandi õiguste kaubandusaspektide leping (edaspidi „TRIPS‑leping“). TRIPS‑lepingu osalised on WTO liikmesriigid, sealhulgas kõik Euroopa Liidu liikmesriigid ja Euroopa Liit ise.
4        Lepingu artiklis 50, mis kuulub lepingu III osasse, on sätestatud:
„1.      Kohtuorganitel on õigus määrata kiireid ja tõhusaid ajutisi meetmeid:
a)      takistamaks mis tahes intellektuaalomandiõiguse rikkumise esinemist ning eriti vältimaks kaupade, sealhulgas imporditud kaupade pääsu nende jurisdiktsiooni all olevasse kaubandusse vahetult pärast tollivormistust;
b)      säilitamaks väidetava rikkumisega seotud asjakohaseid tõendeid.
2.      Kohtuorganitel on õigus võtta vajaduse korral ajutisi meetmeid inaudita altera parte, eriti kui mis tahes viivitus tõenäoliselt tekitaks õigusevaldajale korvamatut kahju või kui on ilmne tõendite hävitamise oht.
[…]
6.      Lõikes 4 sätestatut mõjutamata tuleb lõigete 1 ja 2 alusel võetud meetmed kostja nõudel tühistada või muul viisil nende toimimine lõpetada, kui asja sisulise otsustamiseni viivat menetlust pole alustatud mõistliku ajavahemiku jooksul, mille otsustab meetmed määranud kohtuorgan, kui see on liikme seaduste järgi lubatav, või sellise otsustuse puudumisel ei tohi see ajavahemik ületada 20 tööpäeva või 31 kalendripäeva, olenevalt sellest, kumb ajavahemik on pikem.
[…]“.
Liidu õigus
5        Direktiivi 2004/48 põhjendustes 4, 5 ja 22 on märgitud:
„(4)      Rahvusvahelisel tasandil seob kõiki liikmesriike ja [Euroopa] ühendust ennast nende pädevusse kuuluvate küsimustega [TRIPS‑leping] […].
(5)      TRIPS‑leping sisaldab eraldi sätteid intellektuaalomandi õiguste jõustamise kohta, mis on ühtsete standarditena kohaldatavad rahvusvahelisel tasandil ning on rakendatud kõigis liikmesriikides. Direktiiv ei mõjuta liikmesriikide rahvusvahelisi kohustusi, kaasa arvatud TRIPS‑lepinguga seonduvaid kohustusi.
[…]
(22)      [Intellektuaalomandi õiguste] rikkumiste viivitamatuks lõpetamiseks on oluline sätestada ajutised meetmed, ootamata kohtuasja sisulist otsustamist, jälgides samal ajal kaitse õigusi ja tagades ajutiste meetmete proportsionaalsuse vastavalt kõnealuse kohtuasja iseärasustele ning andes vajalikud garantiid kostjale põhjendamatu kahjunõudega tekitatud kulude ja kahju hüvitamiseks. Sellised meetmed on õigustatud juhul, kui mis tahes viivitus võib põhjustada korvamatut kahju intellektuaalomandi õiguse omanikule.“
6        Direktiivi artikli 2 „Reguleerimisala“ lõikes 1 on ette nähtud:
„Ilma et see piiraks meetmete kohaldamist, mida kohaldatakse või võidakse kohaldada ühenduses või siseriiklikes õigusaktides kuni selleni, et need meetmed soosivad enam õiguste valdajaid, kehtivad käesolevas direktiivis sätestatud meetmed, menetlused ja õiguskaitsevahendid kooskõlas artikliga 3 mis tahes intellektuaalomandi õiguste rikkumise kohta, nagu on sätestatud ühenduse õigusaktides ja/või vastava liikmesriigi siseriiklikes õigusaktides.“
7        Kõnealuse direktiivi artiklis 3 „Üldised kohustused“ on sätestatud:
„1.      Liikmesriigid sätestavad vajalikud meetmed, menetlused ja õiguskaitsevahendid käesolevas direktiivis kirjeldatud intellektuaalomandi õiguste jõustamise tagamiseks. Menetlused, protseduurid ja õiguskaitsevahendid on õiglased ega ole asjatult keerulised või kulukad ega sisalda põhjendamatuid ajalisi piiranguid ega põhjendamatuid viivitusi.
2.      Meetmed, menetlused ja õiguskaitsevahendid on tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad ning neid rakendatakse viisil, mis võimaldab vältida tõkete loomist seaduslikule kaubandusele ja ette näha kaitsemeetmeid nende kuritarvitamise vastu.“
8        Direktiivi 2004/48 artiklis 9 „Ajutised ja ennetavad meetmed“ on sätestatud:
„1.      Liikmesriigid tagavad, et kohtuasutused võivad hageja palvel:
a)      esitada väidetava rikkuja vastu ennetava kohtuliku tõkendi, et vältida mis tahes peatset intellektuaalomandi õiguste rikkumist või määrata esialgsel alusel ning asjakohastel juhtudel korduv rahaline trahv, kui seda on kajastatud siseriiklikes õigusaktides ning kui intellektuaalomandi õiguste väidetavad rikkumised korduvad, või muuta nimetatud korduvad rikkumised garantiide andmiseks kavatsusega tagada õiguste valdajale kahjude hüvitamine; vahendaja suhtes, kelle teenuseid kasutab kolmas osapool intellektuaalomandi õiguste rikkumisel, võib samadel tingimustel esitada ennetava kohtuliku tõkendi; [Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta] direktiiv 2001/29/EÜ [autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas (EÜT 2001, L 167, lk 10; ELT eriväljaanne 17/01, lk 230)] hõlmab kohtulikke tõkendeid vahendajate suhtes, kelle teenuseid kasutab kolmas osapool autoriõiguste või sellega kaasnevate õiguste rikkumisel;
b)      nõuda intellektuaalomandi õiguste rikkumises kahtlustatavate kaupade konfiskeerimist või tarnimise lõpetamist, et ennetada nimetatud kaupade levitamist turustuskanalites.
2.      Kommertseesmärgil toime pandud rikkumiste puhul tagavad liikmesriigid, et kui kahju saanud osapool näitab kahjude sissenõudmist ohustavaid asjaolusid, võivad kohtuasutused nõuda väidetava rikkuja kinnis- ja vallasvara ennetavat konfiskeerimist, sealhulgas ka rikkuja pangakonto ja muu vara külmutamist. Sel eesmärgil võivad pädevad kohtuasutused nõuda panga-, finants- ja äridokumentide esitamist või vastavat ligipääsu olulisele teabele.
3.      Vastavalt lõigetes 1 ja 2 viidatud meetmetele on kohtuasutustel volitused nõuda hagejalt kättesaadava tõendusmaterjali esitamist piisava kinnituse saamiseks, et hageja on õiguste valdaja ning et hageja õigusi rikutakse või et on sellise rikkumise otsene oht.
4.      Liikmesriigid tagavad, et lõikudes 1 ja 2 kirjeldatud meetmed võetakse vastavatel juhtudel kasutusele ilma kostjat ära kuulamata, eriti kui mis tahes viivitus võib õiguste valdajale põhjustada korvamatut kahju. Sellisel juhul teavitatakse osapooli viivitamatult hiljemalt pärast meetmete jõustumist.
Asja uuesti läbivaatamine, mille käigus on õigus anda seletusi, toimub kostja nõudmisel, et otsustada mõistliku ajavahemiku jooksul pärast meetmetest teatamist, kas nimetatud meetmeid tuleb muuta, tühistada või kinnitada.
5.      Liikmesriigid tagavad, et lõigetes 1 ja 2 kirjeldatud ajutised meetmed tühistatakse või ei jõustu muul põhjusel kostja nõudmisel, kui hageja ei algata mõistliku ajavahemiku jooksul, mis otsustatakse meetmeid nõudva pädeva kohtuorgani poolt, kui liikmesriigi seadus seda lubab, või vastava otsuse puudumisel ajavahemiku jooksul, mis ei ületa 20 tööpäeva või 31 kalendripäeva, olenevalt sellest, kumb saabub varem, menetlust, mis viib kohtuasja kohta sisulise otsuse langetamiseni pädeva kohtuasutuse ees.
[…]“.
Itaalia õigus
CPI
9        10. veebruari 2005. aasta seadusandliku dekreedi nr 30, millega kiidetakse heaks tööstusomandi seadustik vastavalt 12. detsembri 2002. aasta seaduse nr 273 artiklile 15 (decreto legislativo n. 30 – Codice della proprietà industriale, a norma dell’articolo 15 della legge 12 dicembre 2002, n. 273; GURI
nr 52, regulaarne lisa nr 28), põhikohtuasja asjaoludele kohaldatavas redaktsioonis (edaspidi „CPI“) on artiklis 131 ette nähtud:
„1.      Tööstusomandi õiguse omaja võib taotleda korraldust oma õiguste mis tahes vahetu rikkumise ja asetleidvate rikkumiste jätkamise või kordumise vastu. Eelkõige võib ta kooskõlas tsiviilkohtumenetluse seadustiku (edaspidi „CPC“) sätetega, mis käsitlevad hagi tagamise menetlust, taotleda korraldust õigusi rikkuvate toodete valmistamise, turustamise ja kasutamise vastu ning ettekirjutust
niisugused tooted turult kõrvaldada iga isiku suhtes, kes neid tooteid valdab või kellele on muul viisil vastavad tooted kättesaadavad.
Korraldust ja ettekirjutust niisuguste toodete turult kõrvaldamiseks võib samadel põhjustel taotleda iga isiku suhtes, kelle teenuseid kasutatakse tööstusomandi õiguste rikkumiseks.
2.      Vastava korralduse andmisel võib kohus määrata summa, mis kuulub tasumisele iga rikkumise või korralduse täitmata jätmise eest, mis hiljem tuvastatakse, ja iga viivituse eest meetme rakendamisel.“
10      CPI artiklis 132 „Ajutiste meetmete taotlemine ning seos ajutiste meetmete kohaldamise menetluse ja põhimenetluse vahel“ on sätestatud:
„1.      Artiklites 126, 128, 129, 131 ja 133 osutatud meetmeid võib kohaldada ka patenditaotluse esitamise või registreerimise menetluse käigus, tingimusel et taotlus on avalikustatud või kättesaadavaks tehtud isikutele, keda sellest on teavitatud.
2.      Kui ajutise meetme määranud kohus ei kehtesta pooltele tähtaega põhimenetluse algatamiseks, tuleb menetlus algatada 20 tööpäeva või 31 kalendripäeva jooksul, kui viimati nimetatud tähtaeg on pikem. Tähtaeg hakkab kulgema alates kohtumääruse kuulutamisest, kui see toimub kohtuistungil, või muul juhul selle kättetoimetamisest. Kui kirjeldust täiendavaid ajutisi meetmeid taotletakse samal ajal kirjeldusega või selle asemel, võetakse tähtaja arvutamisel arvesse määrust, mille on teinud määratud kohus, kes otsustab ka nende täiendavate meetmete üle.
3.      Kui põhimenetlust ei ole algatatud lõikes 2 sätestatud kohustusliku tähtaja jooksul või kui see on pärast algatamist lõpetatud, lõpeb ajutise meetme toime.
4.      Lõiget 3 ei kohaldata [CPC] artikli 700 alusel võetud kiireloomuliste meetmete ega muude ajutiste meetmete suhtes, mille eesmärk on ennetada põhikohtuotsuse tagajärgi [(edaspidi „ennetav meede“)]. Sellisel juhul võib kumbki pool algatada põhimenetluse.
[…]“.
CPC
11      CPC artiklis 700 on sätestatud:
„Välja arvatud käesoleva peatüki eelmistes jagudes reguleeritud juhtudel võib iga isik, kellel on põhjendatult alust karta, et ajavahemiku jooksul, mis on vajalik tema õiguse jõustamiseks tavapärasel viisil, võidakse sellele õigusele tekitada vahetut ja korvamatut kahju, pöörduda kohtusse, et viimane võtaks kiireloomulised meetmed, mis näivad talle asjaoludest lähtudes kõige sobivamad, et põhiotsuse tagajärgi ajutiselt tagada.“
Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimus
12      Ettevõtjale Villa Ramazzini, kelle asukoht on Itaalias, kuulub kujutismärk Mò Mò.
13      Ettevõtja M.M. Ristorazione, kelle asukoht on samuti Itaalias, kasutas eristavat tähist „Mò Mò Pizza, Sapori e Salute“.
14      Tribunale di Roma (Rooma esimese astme kohus, Itaalia) rahuldas 22. märtsi 2018. aasta
ajutiste meetmete
kohaldamise määrusega Villa Ramazzini esitatud ennetava meetme taotluse. Eelkõige keelas see esimese astme kohus M.M. Ristorazionel tähise „Mò Mò Pizza, Sapori e Salute“
ja kõigi muude kaubamärki Mò Mò sisaldavate eristavate tähiste kasutamise, kohustas kustutama osutatud tähise M.M. Ristorazione sildist ning määras viimasele rahalise trahvi iga päeva eest, mil tema otsuse täitmine alates otsuse täitmisele pööramise teatamisest viibib.
15      M.M. Ristorazione esitas Tribunale di Romale (Rooma esimese astme kohus) taotluse tuvastada, et 22. märtsi 2018. aasta ajutiste meetmete kohaldamise määruse toime on lõppenud. Ta väitis, et selle määruse toime oli CPI artikli 132 lõike 3 ja direktiivi 2004/48 artikli 9 lõike 5 alusel lõppenud, kuna Villa Ramazzini ei olnud põhikohtumenetlust oma õiguse tuvastamiseks algatanud.
16      Tribunale di Roma (Rooma esimese astme kohus) jättis 8. juuli 2020. aasta otsusega ajutiste meetmete toime lõppemise tuvastamise taotluse rahuldamata CPI artikli 132 lõike 4 alusel, mille kohaselt ei kohaldata sanktsiooni, mis seisneb ajutise meetme tühisuses põhikohtumenetlust õigel ajal algatamata jätmise eest, selliste ennetavate meetmete suhtes, nagu on selle kohtu sõnul M.M. Ristorazione suhtes tehtud korraldus hoiduda teatavast tegevusest. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul on direktiivi 2004/48 artiklis 9 silmas peetud üksnes ajutisi meetmeid, mitte neid, mis võivad põhikohtuotsuse tagajärgi ennetada.
17      M.M. Ristorazione esitas selle kohtulahendi peale apellatsioonkaebuse Corte d’appello di Romale (Rooma apellatsioonikohus, Itaalia), kes jättis esimese astme kohtu otsuse muutmata. Olles kvalifitseerinud CPI artiklis 131 nimetatud korraldused ennetavateks meetmeteks, leidis see kohus, et kui need meetmed on muutunud lõplikuks, võivad need iseenesest hageja õigust lõplikult kaitsta. Sellega seoses tuleb neid meetmeid eristada direktiivi 2004/48 artiklis 9 ette nähtud meetmetest, mille tunnuseks on kavatsus säilitada faktiline olukord, et põhiotsus saaks tulevikus tagajärgi omada. Eelotsusetaotluse esitanud kohtu sõnul soovitakse ennetavate meetmete regulatsiooniga rakendada menetlusökonoomia põhimõtet, mida reguleerib selle direktiivi artikkel 3.
18      M.M. Ristorazione esitas kassatsioonkaebuse Corte suprema di cassazionele (Itaalia kassatsioonikohus), kes on eelotsusetaotluse esitanud kohus. Ta põhjendab oma kassatsioonkaebust kahe väitega, millest esimene puudutab eelkõige direktiivi 2004/48 artikli 9 ja CPI artikli 132 rikkumist. M.M. Ristorazione sõnul hõlmab artikkel 9 ennetavaid meetmeid, nagu korraldused, mille eesmärk on rikkumise ärahoidmine või lõpetamine. Lisaks ei ole kõnealuse direktiivi artikliga 3 vastuolus see, kui ennetavate meetmete toime lõpeb.
19      Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib esiteks, et kuigi CPI artikli 132 lõikes 3 on sätestatud üldnorm, et ajutise meetme toime lõpeb, kui põhikohtumenetlust ette nähtud tähtaja jooksul ei algatata, näeb CPI artikli 132 lõige 4 siiski ette, et seda eeskirja ei kohaldata CPC artikli 700 alusel võetud kiireloomuliste meetmete ja muude ajutiste meetmete suhtes, mille eesmärk on ennetada põhikohtuotsuse tagajärgi, kusjuures kumbki pool võib algatada põhikohtumenetluse.
20      Eelotsusetaotluse esitanud kohus lisab, et direktiivi 2004/48 artikli 9 lõikest 5 tuleneb, et selle artikli
lõigetes 1 ja 2 osutatud ajutised meetmed tuleb tühistada või nende toime lõpeb kostja taotlusel muul viisil, kui hageja ei ole mõistliku aja jooksul algatanud menetlust, mille tulemusel tehakse põhikohtuotsus.
21      Eelotsusetaotluse esitanud kohus täpsustab, et Euroopa Kohtu praktika kohaselt kuuluvad direktiivi 2004/48 artikli 9 lõikes 5 nimetatud meetmed liidu seadusandja ette nähtud selliste õiguslike vahendite hulka, mis võimaldavad üldiselt vähendada riski, et kostja kannab ajutiste meetmete tõttu kahju, ja teda seeläbi kaitsta.
22      Sama kohus märgib, et direktiivi 2004/48 artikli 9 lõike 1 punktis a nimetatud meetmete hulgas on esialgne korraldus, mis langeb kokku CPI artikli 131 lõikes 1 ette nähtud tegevusest hoidumise korraldusega, ja rahalise trahvi tasumine, mis võrdub CPI artikli 131 lõikes 2 ette nähtud „summa kindlaksmääramisega, mis kuulub tasumisele iga rikkumise või korralduse täitmata jätmise eest, mis hiljem tuvastatakse, ning iga viivituse eest meetme rakendamisel“.
23      Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib teiseks, et riigisisesel tasandil ei võimalda kohtupraktika ega õigusteooria anda ühemõttelist vastust küsimusele, kas CPI artikli 132 lõige 4 on direktiivi 2004/48 sätetega vastuolus.
24      Neil asjaoludel otsustas Corte suprema di cassazione (kassatsioonikohus) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmise eelotsuse küsimuse:
„Kas direktiivi [2004/48] artikli 9 lõiget 5 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus [CPI] artikli 132 lõikes 4 sisalduv riigisisene õigusnorm, mille kohaselt ei kohaldata eeskirja – mis näeb ette ajutise meetme toime lõppemise juhul, kui põhikohtumenetlust ei algatata ettenähtud imperatiivse tähtaja jooksul, mis on sätestatud CPI artikli 132 lõikes 3 – CPC artikli 700 alusel võetud kiireloomulistele meetmetele ega muudele ajutistele meetmetele, mille eesmärk on ennetada põhikohtuotsuse tagajärgi, samas kui kumbki pool võib sellisel juhul algatada põhikohtumenetluse?“
Eelotsuse küsimuse analüüs
25      Oma ainsa küsimusega palub eelotsusetaotluse esitanud kohus sisuliselt selgitada, kas direktiivi 2004/48 artikli 9 lõiget 5 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisuguse riigisisese õigusnormi kohaldamine, mis lubab säilitada
teatavate meetmete,
nagu selliste ajutiste meetmete toime, mille eesmärk on ennetada põhikohtuotsuse tagajärgi olukorras, kus hageja ei ole artikli 9 lõikes 5 ette nähtud tähtaja jooksul esitanud hagi, mille tagamiseks vastav lahend tehti, ning kostja palub need ajutised meetmed tühistada või seda, et nende toime lõppeks
muul viisil.
26      Kõigepealt tuleb meelde tuletada, et TRIPS‑leping, mis on liidu õiguskorra lahutamatu osa, on liidule siduv ja seega liidu teisese õiguse aktide suhtes esimuslik, kusjuures viimati nimetatud akte tuleb nii palju kui võimalik tõlgendada kooskõlas nimetatud lepinguga (vt selle kohta 27. veebruari 2024. aasta kohtuotsus EUIPO vs. The KaiKai Company Jaeger Wichmann, C‑382/21 P, EU:C:2024:172, punkt 70 ja seal viidatud kohtupraktika).
27      Sellega seoses on direktiivi 2004/48 põhjendustes 4 ja 5 märgitud, et see direktiiv ei mõjuta liikmesriikide kohustusi, mis tulenevad TRIPS‑lepingust, millega kõik liikmesriigid ja liit ise on seotud. Lisaks peegeldab nimetatud direktiivi artikkel 9 selle lepingu artikli 50 sõnastust. Sellest järeldub, et sama direktiivi tuleb võimalikult suures ulatuses tõlgendada kooskõlas liidu rahvusvaheliste kohustustega, mis tulenevad nimetatud lepingust.
28      Lisaks tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et liidu õigusnormi tõlgendamisel ei tule arvesse võtta mitte ainult normi sõnastust, vaid ka selle konteksti ja vastava õigusaktiga taotletavaid eesmärke, mille osa säte on (vt 17. novembri 1983. aasta kohtuotsus Merck, 292/82, EU:C:1983:335, punkt 12, ja 19. juuni 2025. aasta kohtuotsus CeramTec, C‑17/24, EU:C:2025:455, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika).
29      Esimesena kohustab direktiivi 2004/48 artikli 9 lõige 5 liikmesriike tagama, et artikli 9 lõigetes 1 ja 2 osutatud ajutised meetmed tuleb tühistada või nende toime lõpeb kostja taotlusel muul viisil, kui hageja ei ole mõistliku aja jooksul, mille otsustab pädev kohtuorgan, või vastava otsuse puudumisel ajavahemiku jooksul, mis ei ületa 20 tööpäeva või 31 kalendripäeva, olenevalt sellest, kumb saabub varem, menetlust, mis viib kohtuasja kohta sisulise otsuse langetamiseni pädeva kohtuasutuse ees.
30      Direktiivi 2004/48 artikli 9 lõike 5 sõnastusest nähtub, et see puudutab kõigepealt asjaomase direktiivi artikli 9 lõike 1 punkti a kohaldamisalasse kuuluvaid ajutisi meetmeid. Nimetatud meetmete eesmärk on eelkõige ajutiste meetmete kohaldamise määrusega ära hoida intellektuaalomandi õiguste vahetu rikkumine, keelata ajutiselt ning vajaduse järgi ja juhul, kui riigisisesed õigusnormid seda lubavad, tingimusel et määratakse rahaline trahv, selle õiguse väidetava rikkumise jätkumine või seada selle jätkamise tingimuseks tagatiste esitamine, mille eesmärk on tagada õiguste omajale kahju hüvitamine.
31      Seejärel tuleb märkida, et tegemist on nimetatud direktiivi artikli 9 lõike 1 punkti b kohaldamisalasse kuuluvate ajutiste meetmetega, st meetmetega, millega nõutakse intellektuaalomandiõigusi väidetavalt rikkuva kauba kinnipidamist või üleandmist, et takistada selle turule toomist või turul ringlust.
32      Lõpuks puudutab see sama direktiivi artikli 9 lõike 2 kohaldamisalasse kuuluvaid ajutisi meetmeid, mille eesmärk on määrata väidetava rikkuja vallas- ja kinnisvara ennetav arestimine, sealhulgas tema pangakontode ja muu vara külmutamine.
33      Seega hõlmab direktiivi 2004/48 artikli 9 lõike 5 sõnastus koostoimes selle artikli
lõigetega 1 ja 2 suurt hulka ajutisi meetmeid ega välista ajutisi meetmeid, mille eesmärk on ennetada põhikohtuotsuse tagajärgi.
34      Teisena tuleneb direktiivi 2004/48 artikli 9 lõike 5 kontekstist, et nimetatud sätte eesmärk on anda kostjale, kelle suhtes kohaldatakse ajutist meedet, õigus selle meetme toime lõpetada, kui ilmneb, et hageja ei jätka vaidlust hagi esitamisega, mille tulemusel tehakse kindlaks määratud tähtaja jooksul põhikohtuotsus (vt analoogia alusel 13. septembri 2001. aasta kohtuotsus Schieving-Nijstad jt, C‑89/99, EU:C:2001:438, punkt 42).
35      Nimelt ei kohusta direktiivi 2004/48 artikli 9 lõige 5 liikmesriike nägema ette asjaomase ajutise meetme toime automaatset lõppemist seetõttu, et on möödunud hagejale ette nähtud tähtaeg niisuguse hagi esitamiseks, mille tulemusel tehakse vastav põhikohtuotsus, kuna nimetatud sättes on sõnaselgelt ette nähtud, et selleks on vaja kostja taotlust (vt analoogia alusel 13. septembri 2001. aasta kohtuotsus Schieving-Nijstad jt, C‑89/99, EU:C:2001:438, punkt 60).
36      Lisaks on kõnealuse direktiivi artikli 9 lõikes 4 ette nähtud, et isegi kui ajutised meetmed on võetud ilma kostjat ära kuulamata, vaadatakse meetmed uuesti läbi üksnes kostja taotlusel.
37      Kolmandana, mis puudutab direktiivi 2004/48 eesmärke, siis tuleb märkida, et nimetatud direktiivi eesmärk on reguleerida neid intellektuaalomandi aspekte, mis on lahutamatult seotud esiteks vastavate õiguste jõustamisega ja teiseks nende õiguste rikkumisega, nähes olemasolevate intellektuaalomandi õiguste rikkumiste ennetamiseks, tõkestamiseks või heastamiseks ette kohustuse kehtestada tõhusad õiguskaitsevahendid (28. aprilli 2022. aasta kohtuotsus Phoenix Contact, C‑44/21, EU:C:2022:309, punkt 39 ja seal viidatud kohtupraktika). Vastavalt direktiivi artikli 3 lõikele 1 peavad nende õiguste jõustamise tagamiseks vajalikud meetmed, menetlused ja õiguskaitsevahendid olema eelkõige õiglased.
38      Lisaks on direktiivi artikli 3 lõikes 2 rõhutatud, et nimetatud meetmed, menetlused ja õiguskaitsevahendid peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad ning neid rakendatakse viisil, mis võimaldab vältida tõkete loomist seaduslikule kaubandusele ja ette näha kaitsemeetmed nende kuritarvitamise vastu. Osutatud säte kohustab seega liikmesriike ja lõppastmes liikmesriikide kohtuid pakkuma tagatisi, et direktiivi 2004/48 artiklis 9 nimetatud meetmeid ja menetlusi ei kuritarvitata (28. aprilli 2022. aasta kohtuotsus Phoenix Contact, C‑44/21, EU:C:2022:309, punkt 43 ja seal viidatud kohtupraktika).
39      Lisaks on direktiivi 2004/48 artikli 9 lõike 5 eesmärk – nagu nähtub ka selle direktiivi põhjendusest 22 – tagada, et asjaomased ajutised meetmed ei jääks jõusse määramata ajaks, ilma et põhikohtuotsust oleks tehtud. Direktiivi artikli 9 lõike 5 eesmärk koostoimes artikliga 3 on seega vältida ajutiste meetmete ebaproportsionaalset või kuritarvitavat kasutamist ning seaduslikule kaubandusele tõkete loomist, tagades kostjale võimaluse taotleda nende tühistamist, kui hageja ei ole põhimenetlust algatanud.
40      Direktiivi 2004/48 artikli 9 lõige 5, mis ei näe selles sättes ette nähtud eeskirjast ette ühtegi erandit, on seega üks kostja kasuks antud tagatistest, mille liidu seadusandja on pidanud vajalikuks näha ette vastukaaluks kiiretele ja tõhusatele ajutistele meetmetele, mille olemasolu ta on näinud ette ja mis kahjustavad kostja huve (vt selle kohta 28. aprilli 2022. aasta kohtuotsus Phoenix Contact, C‑44/21, EU:C:2022:309, punktid 43–48).
41      Teatavate ajutiste meetmete kehtima jätmine, ilma et hageja peaks põhikohtumenetlust algatama, võib aga viia olukordadeni, kus ajutine meede, mis näib kiirmenetluses olevat põhjendatud, kuid mis võib hiljem osutuda põhjendamatuks, mõjutab kostjat
endiselt olukorras, kus puudub kohtulik kontroll põhiasja üle, ning võib intellektuaalomandi õiguste jõustamise meetmete kohaldamisel kahjustada direktiivi 2004/48 artikli 9 lõikega 5 taotletavat eesmärki ja direktiivi artikli 3 lõikes 2 sätestatud proportsionaalsuse põhimõtet.
42      Lisaks ei saa menetlusökonoomia põhimõte, millele eelotsusetaotluse esitanud kohus tugineb, olla ülimuslik liidu teisese õiguse sõnaselgete sätete suhtes, mis nõuavad selliste kaitseõiguste tagamist võimaldavate tagatiste kehtestamist, mis on sätestatud direktiivi 2004/48 artiklites 3 ja 9, arvestades TRIPS‑lepingu artiklit 50 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikleid 47 ja 48.
43      Lõpuks tuleb märkida, et direktiivi 2004/48 artikli 2 lõiget 1, millest nähtub, et see direktiiv ei piira meetmete kohaldamist, mida kohaldatakse või võidakse kohaldada muu hulgas riigisisestes õigusaktides, eeldusel, et need meetmed soosivad enam õiguste valdajaid (28. aprilli 2022. aasta kohtuotsus Phoenix Contact, C‑44/21, EU:C:2022:309, punkt 37 ja seal viidatud kohtupraktika), ei saa tõlgendada nii, et see võimaldab jätta kehtima teatavad ajutised meetmed, ilma et hageja, kes tugineb intellektuaalomandi õigusele, oleks kohustatud põhikohtumenetlust algatama. Nimelt, isegi kui riigisisene õigusnorm, mis näeb ette sellise meetmete säilitamise, võib olla intellektuaalomandi õiguste omajatele soodsam, on liidu seadusandja kehtestanud direktiivi 2004/48 artiklites 3 ja 9 ajutiste meetmete kohaldamise tingimused kooskõlas TRIPS‑lepingu artikliga 50, tagades samal ajal tasakaalu intellektuaalomandi õiguste omaja õiguste ja põhiõiguste harta artiklitest 47 ja 48 tulenevate kaitseõiguste vahel. Sellised kohaldamistingimused ei kuulu seega liikmesriikide menetlusautonoomia alla.
44      Neljandana märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et õigusteoorias esineb seisukohti, et CPI artikli 132 lõikes 4 ette nähtud ennetavad meetmed ei kuulu direktiivi 2004/48 artikli 9 lõikes 5 nimetatud ajutiste meetmete hulka. Erinevalt ajutistest meetmetest kitsas tähenduses käsitatakse ennetavaid meetmeid nii, et need on suunatud intellektuaalomandiõiguste kaitsmisele samamoodi kui lõplik otsus. Ennetades põhikohtuotsust, kujutavad need endast ebatüüpilisi ajutisi meetmeid.
45      Sellega seoses peab liikmesriigi kohus kindlaks tegema, kas põhikohtuasjas võetud ennetavad meetmed kujutavad endast direktiivi 2004/48 artikli 9 lõike 1 punkti a tähenduses ajutisi meetmeid.
46      Siiski võib ühelt poolt märkida, et vaidlust ei ole selles, et nii hageja kui ka kostja võivad põhikohtumenetluse algatada, mistõttu näib, et seadusandja ei käsita vastavaid ennetavaid meetmeid õiguslikult lõplikena, kuna ta on ise need kvalifitseerinud ajutisteks meetmeteks (vt analoogia alusel 16. juuni 1998. aasta kohtuotsus Hermès, C‑53/96, EU:C:1998:292, punkt 38).
47      Teiselt poolt tuleb Euroopa Kohtu praktika põhjal meelde tuletada, et „poolte võimalik tahe aktsepteerida ajutiste meetmete kohaldamise kohtulahendit kui nende vaidluse „lõplikku“ lahendust ei saa muuta [TRIPS‑lepingu] artikli 50 tähenduses „ajutiseks“ kvalifitseeritud meetme õiguslikku laadi“ (16. juuni 1998. aasta kohtuotsus Hermès, C‑53/96, EU:C:1998:292, punkt 44).
48      Kõiki neid kaalutlusi arvestades tuleb esitatud küsimusele vastata, et direktiivi 2004/48 artikli 9 lõiget 5 tuleb tõlgendada nii, et sellega on vastuolus niisuguse riigisisese õigusnormi kohaldamine, mis lubab säilitada teatavate meetmete, nagu selliste ajutiste meetmete toime, mille eesmärk on ennetada põhikohtuotsuse tagajärgi olukorras, kus hageja ei ole artikli 9 lõikes 5 ette nähtud tähtaja jooksul esitanud hagi, mille tagamiseks vastav lahend tehti, ning kostja palub need ajutised meetmed tühistada või seda, et nende toime lõppeks muul viisil.
Kohtukulud
49      Kuna põhikohtuasja poolte jaoks on käesolev menetlus eelotsusetaotluse esitanud kohtus pooleli oleva asja üks staadium, otsustab kohtukulude jaotuse sama kohus. Euroopa Kohtule seisukohtade esitamisega seotud kulusid, välja arvatud poolte kohtukulud, ei hüvitata.
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (kaheksas koda) otsustab:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/48/EÜ intellektuaalomandiõiguste tagamise kohta artikli 9 lõiget 5
tuleb tõlgendada nii, et
sellega on vastuolus niisuguse riigisisese õigusnormi kohaldamine, mis lubab säilitada teatavate meetmete, nagu selliste ajutiste meetmete toime, mille eesmärk on ennetada põhikohtuotsuse tagajärgi olukorras, kus hageja ei ole artikli 9 lõikes 5 ette nähtud tähtaja jooksul esitanud hagi, mille tagamiseks vastav lahend tehti, ning kostja palub need ajutised meetmed tühistada või seda, et nende toime lõppeks muul viisil.
Allkirjad
*      Kohtumenetluse keel: itaalia.