62020TJ0177_RES
Kohtuasi T‑177/20
Erwin Leo Himmel
versus
Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Amet
Üldkohtu (kolmas koda) 2. juuni 2021. aasta otsus
Euroopa Liidu kaubamärk – Vastulausemenetlus – Euroopa Liidu sõnamärgi Hispano Suiza taotlus – Varasem Euroopa Liidu sõnamärk HISPANO SUIZA – Suhteline keeldumispõhjus – Segiajamise tõenäosus – Määruse (EÜ) nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkt b (nüüd määruse (EL) 2017/1001 artikli 8 lõike 1 punkt b)
Euroopa Liidu kaubamärk – Euroopa Liidu kaubamärgi mõiste ja Euroopa Liidu kaubamärgi omanikuks saamine – Suhtelised keeldumispõhjused – Identsete või sarnaste kaupade või teenuste jaoks registreeritud varasema identse või sarnase kaubamärgi omaniku vastulause – Varasema kaubamärgiga segiajamise tõenäosus – Hindamiskriteeriumid
(Nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 8 lõige 1 punkt b)
(vt punktid 38–42)
Euroopa Liidu kaubamärk – Euroopa Liidu kaubamärgi mõiste ja Euroopa Liidu kaubamärgi omanikuks saamine – Suhtelised keeldumispõhjused – Identsete või sarnaste kaupade või teenuste jaoks registreeritud varasema identse või sarnase kaubamärgi omaniku vastulause – Asjaomaste kaupade või teenuste sarnasus – Hindamiskriteeriumid – Kaubandustava
(Nõukogu määrus nr 207/2009, artikli 8 lõige 1 punkt b)
(vt punktid 44–46, 51–56, 61)
Kokkuvõte
G. A. R. Monfort esitas Euroopa Liidu Intellektuaalomandi Ametile (EUIPO) sõnamärgi Hispano Suiza Euroopa Liidu kaubamärgina registreerimise taotluse sõiduautode jaoks. E. L. Himmel esitas selle kaubamärgi registreerimisele vastulause segiajamise tõenäosuse tõttu tema varasema Euroopa Liidu sõnamärgiga HISPANO SUIZA, mis on registreeritud järgmistele kaupadele: kellad ja kronomeetrilised riistad ning rõivad, jalatsid ja peakatted.
EUIPO lükkas vastulause tagasi ning G. A .R. Monfort esitas seepeale Üldkohtule hagi.
Üldkohus tühistas oma otsusega EUIPO otsuse ning täpsustas määruse nr 207/2009 (
1
) artikli 8 lõike 1 punkti b alusel kaupade ja teenuste sarnasuse hindamise kriteeriume, kuna ta leidis, et teatava kaubandustava olemasolu võib olla sarnasuse hindamisel asjakohane kriteerium.
Üldkohtu hinnang
Kõigepealt tuletas Üldkohus meelde Euroopa Kohtu Canoni kohtuotsust (
2
), mille kohaselt tuleb vastandatud kaubamärkidega hõlmatud kaupade või teenuste võrdlemisel võtta arvesse kõiki nendevahelist suhet iseloomustavaid asjakohaseid tegureid, milleks on eeskätt nende olemus, otstarve, kasutusviis ning see, kas need on konkureerivad või üksteist täiendavad. Ta rõhutas, et Euroopa Kohtu kasutatud sõnastust arvestades ei ole see kriteeriumide loetelu ammendav ning seda on Üldkohtu ja Euroopa Kohtu praktikas ka täiendatud muude kriteeriumidega, mille hulka kuulub asjaomaste kaupade tavapärane päritolu, nende turustuskanalid ning asjaolu, et kaupadele teevad reklaami samad spetsialiseerunud ajakirjad.
Üldkohus tõdes, et ei ole välistatud, et kaupade või teenuste sarnasuse osas üldiselt ning konkreetselt vastandatud kaupade sarnasuse hindamisel võivad olla asjakohased lisaks neile kriteeriumidele, mida EUIPO nimetas oma otsuses, ehk lisaks Canoni kohtuotsuses esile toodud kriteeriumidele muud kriteeriumid, nimelt turustamiskanalid ja müügikohtade samasus. Nii nentis Üldkohus, et EUIPO rikkus õigusnormi, kui ta põhimõtteliselt välistas kaupade sarnasuse hindamise kaubandustavade kriteeriumi alusel. Üldkohus märkis lisaks, et osutatud kriteeriumi, eelkõige asjaolu, et kaupu ja teenuseid turustati tihti koos, ning asjaolu, et tarbijate silmis on levinud praktika, et kaupu turustatakse sama kaubamärgi all, on tema kohtupraktikas kaupade või teenuste sarnasuse hindamisel juba arvesse võetud.
Üldkohus tõdes seejärel, et asjaolu, et teatavat kriteeriumi peetakse määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 5 hindamise raames asjakohaseks, ei tähenda iseenesest seda, et see kriteerium ei ole asjakohane sama artikli lõike 1 punkti b kohaldamisel.
Peale selle märkis Üldkohus, et esiteks on iga kohtupraktikas esile toodud kriteerium, sõltumata sellest, kas tegemist on ühega neist algupärastest kriteeriumidest või kriteeriumidest, mida võidakse neile lisada, vaid üks kriteerium teiste hulgas, teiseks on need kriteeriumid sõltumatud ja kolmandaks võib kaupade või teenuste vaheline sarnasus põhineda ainult ühel neist kriteeriumidest (
3
). Lisaks, kui EUIPO on kohustatud võtma arvesse kõiki asjakohaseid tegureid, mis iseloomustavad asjaomaste kaupade vahelist seost, võib ta jätta arvesse võtmata tegurid, mis ei ole nende kaupade vahelise seose puhul asjakohased.
Eeltoodu põhjal järeldas Üldkohus, et teatava kaubandustava olemasolu võib olla asjakohane kriteerium kaupade või teenuste sarnasuse hindamisel määruse nr 207/2009 artikli 8 lõike 1 punkti b raames.
Lõpetuseks märkis Üldkohus, et kuna EUIPO ei ole analüüsinud kaubandustava kriteeriumi mõju asjaomaste kaupade sarnasuse hindamisele, siis ei saa Üldkohus selles küsimuses seisukohta võtta. Kuna EUIPO rikkus seeläbi õigusnormi ning kuna vaidlustatud otsus on kaupade tavapärase päritolu ja turustuskanalite kriteeriumide arvesse võtmisega seoses põhjendamata, siis tühistas Üldkohus selle otsuse.
(
1
)	Nõukogu 26. veebruari 2009. aasta määrus (EÜ) nr 207/2009 Euroopa Liidu kaubamärgi kohta (ELT 2009, L 78, lk 1), muudetud redaktsioonis.
(
2
)	29. septembri 1998. aasta kohtuotsus Canon (C‑39/97, EU:C:1998:442, punkt 23).
(
3
)	Arvestades 21. jaanuari 2016. aastakohtuotsust Hesse vs. Siseturu Ühtlustamise Amet (C‑50/15 P, EU:C:2016:34, punkt 23).