62007CC0141
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
YVES BOT
esitatud 10. aprillil 2008 (
1
)
Kohtuasi C-141/07
Euroopa Ühenduste Komisjon
versus
Saksamaa Liitvabariik
„Liikmesriigi kohustuste rikkumine — Koguselise piiranguga samaväärse toimega meetmed — Rahvatervise kaitse — Õigustatus — Apteegid — Farmaatsiatoodete otsetarne haiglatele — Asjassepuutuva haigla lähedus”
1.
Käesoleva liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi põhiküsimus on see, kas kaupade vaba liikumist käsitlevate EÜ asutamislepingu normidega on kooskõlas Saksa õigusnormid, mida kohaldatakse juhul, kui haigla otsustab anda ravimitega varustamise üle haiglavälisele apteegile.
2.
Saksa õigusnormide kohaselt võib Saksamaal asuvat haiglat ravimitega varustada haiglasisene apteek, muu haigla apteek või haiglaväline apteek. Kahel viimasel juhul peab haigla sõlmima lepingu asjaomase apteegiga, kes peab võtma kohustuse teostada kõik ravimitega varustamise osad, s.o tagama tavapärased ja kiireloomulised tarned, andma haigla töötajatele korraliselt ja erakorralises olukorras vajalikku nõu, osalema ravimite valimisel ja kontrollima varustatava haigla ravimite varusid.
3.
On selge, et neid kumulatiivseid tingimusi (edaspidi „vaidlusalused tingimused”) saab täita üksnes sellele haiglale geograafiliselt lähedalasuv apteek.
4.
Euroopa Ühenduste Komisjon väidab, et kuna Saksamaa Liitvabariik on jätnud kehtima sellised õigusnormid, mis muudavad haigla ravimitega varustamise teistes liikmesriikides asuvate apteekide poolt praktiliselt võimatuks, siis on Saksamaa Liitvabariik rikkunud EÜ artiklitest 28 ja 30 tulenevaid kohustusi.
5.
Käesolevas ettepanekus näitan, mille poolest kujutavad vaidlusalused tingimused, ehkki neid tuleb käsitada müügitingimustena 24. novembri 1993. aasta kohtuotsuse Keck ja Mithouard (
2
) tähenduses, endast koguselise impordipiiranguga samaväärse toimega meedet.
6.
Seejärel näitan, et Saksamaa Liitvabariigi selgitusi arvesse võttes õigustab seda piirangut minu arvates rahvatervise kaitse, mistõttu tuleb käesolev liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi põhjendamatuse tõttu tagasi lükata.
I. Õiguslik raamistik
7.
Saksa ravimiseaduse (Arzneimittelgesetz) § 43 lõike 1 kohaselt võivad Saksamaal, sealhulgas haiglatele ja arstidele ravimeid müüa ainult apteegid ning vahetult tootjatelt või hulgimüüjatelt ostmine on põhimõtteliselt keelatud.
8.
Haiglate ravimitega varustamist puudutavad sätted asuvad Saksa apteekide seaduse (Apothekengesetz) (
3
) § 14.
9.
Selle paragrahvi kohaselt on haiglatel võimalus valida nende ravimitega varustajaks haiglasisene apteek, s.t haigla koosseisus tegutsev apteek, millele üldjuhul puudub avalikkuse juurdepääs, või muu haigla apteek või haiglaväline apteek. Kui haigla otsustab anda kõnealuse varustamise muu haigla apteegile või haiglavälisele apteegile, peab ta sõlmima selle apteegiga lepingu, mille suhtes kehtivad ApoG § 14 lõigetes 4–6 sätestatud vaidlusalused tingimused.
10.
Need sätted on alates 21. juunist 2005 kehtinud redaktsioonis järgmised:
„(4)
Haigla juhtorgan, kes soovib anda haigla ravimitega varustamise isikule, kellel on apteegi tegevusluba § 1 lõike 2 tähenduses või muu Euroopa Liidu liikmesriigi või Euroopa Majanduspiirkonna liikmesriigi õigusnormide tähenduses, peab selle loa omanikuga sõlmima kirjaliku lepingu. Lepingujärgse ravimitega varustamise teenuse osutamise koht on haigla asukoht. Kohaldamisele kuulub Saksa õigus.
(5)
Lõigete 3 või 4 alusel sõlmitud lepingu kehtivuse eelduseks on selle heakskiitmine pädeva ametiasutuse poolt. See heakskiit antakse juhul, kui on kindlaks tehtud, et haigla ravimitega varustamist käsitlev leping, mille haigla on sõlminud nimetatud apteegiga lõigete 3 või 4 alusel, vastab järgmistele tingimustele:
1.
tagatud on nõuetekohane ravimitega varustamine; eelkõige on kindlaks tehtud, et apteegil on apteekide haldamist käsitlevas määruses või muudes Euroopa Liidu või Euroopa Majanduspiirkonna liikmesriikides asuvate apteekide puhul selles riigis kehtivate õigusnormidega nõutud ruumid, varustus ja personal;
2.
apteek tarnib haiglale viimase poolt tellitud ravimid otse või saatmise korral vastavalt § 11a sätestatud nõuetele;
3.
apteek annab viivitamatult ja sobival viisil haigla valdusse ravimid, mida viimasel on eriti kiiresti vaja kiireloomulise ravi osutamiseks;
4.
apteegi juhataja, kes tagab varustamise lõigete 3 või 4 tähenduses, või tema poolt volitatud proviisor nõustab kiireloomulistel juhtudel viivitamatult haigla personali isiklikult ja sobival viisil;
5.
ravimitega varustamise tagav apteek kindlustab ka haigla personali pideva nõustamise, et saavutada tõhus ja soodne farmakoteraapia;
6.
apteegi juhataja, kes tagab varustamise lõigete 3 või 4 tähenduses, või tema poolt volitatud proviisor on haigla ravimikomisjoni liige.
Muu haigla varustamiseks sama juhtorgani alla kuuluva haiglaapteegi poolt tuleb samuti saada luba pädevalt ametiasutuselt. Teise lause sätted kuuluvad selle loa suhtes kohaldamisele mutatis mutandis.
(6)
Haiglaapteegi juhataja lõike 1 tähenduses või apteegi juhataja lõike 4 tähenduses või tema poolt volitatud proviisor on kohustatud kontrollima varustatava haigla ravimite varusid vastavalt apteekide haldamist reguleerivale määrusele ning tagama selles osas eelkõige ravimite laitmatu kvaliteedi ja nende nõuetekohase säilitamise […]”.
II. Kohtueelne menetlus
11.
Kuni 2005. aasta juunis tehtud muudatusteni sisaldas ApoG „piirkondlikkuse põhimõtte” nime all tuntud norme, mille kohaselt peab haiglaväline apteek, mis soovib sõlmida haiglaga ravimitega varustamise lepingu, asuma viimasega samas linnas või linnajaos.
12.
Komisjon vaidlustas selle põhimõtte kooskõla ühenduse õigusnormidega 11. juuli 2003. aasta märgukirjas ja hiljem sama aasta 19. detsembri põhjendatud arvamuses.
13.
Saksamaa valitsus kiitis 4. novembril 2004 heaks seaduseelnõu, millega muudetakse ApoG § 14 ja lubatakse haiglatel sõlmida erinevaid ravimitega varustamise lepinguid mitme apteegiga.
14.
Siiski keeldus Bundesrat (föderaalse parlamendi ülemkoda) seda eelnõu heaks kiitmast põhjendusega, et piirkondlikul tasandil toimiv ravimitega varustamise süsteem on end kvaliteedi ja ohutuse poolest tõestanud ning selle süsteemi vastuolu ühenduse õigusega ei ole tõendatud. Samuti oli enamus liidumaadest vastu sellele, et haiglatel oleks võimalik sõlmida eraldiseisvaid lepinguid erinevate tarnijatega. Neil põhjustel võeti ApoG § 14 muudatus 21. juunil 2005 vastu eespool toodud kujul.
15.
Komisjon saatis 18. oktoobril 2005 Saksamaa Liitvabariigile täiendava märgukirja, milles märkis, et selle ApoG § 14 uue redaktsiooniga tarnijate suhtes kehtestatud vaidlusalused tingimused võrduvad piirkondlikkuse põhimõtte säilitamisega varjatud vormis.
16.
Nimetatud liikmesriik väitis 14. oktoobri 2005. aasta kirjas, et vaidlusalused tingimused, mille eesmärk on anda haigla ravimitega varustamise kõik osad ühele tarnijale, kujutavad endast lubatud müügitingimusi, ning väitis täiendavalt, et need on õigustatud rahvatervise kaitsega vastavalt EÜ artiklile 30.
17.
Komisjon saatis Saksamaa Liitvabariigile 10. aprillil 2006 põhjendatud arvamuse, milles ta jäi oma etteheidete juurde ning lükkas ümber nimetatud liikmesriigi argumendid.
18.
Nimetatud liikmesriik vastas komisjonile 2. juuni 2006. aasta kirjas, et jääb oma seisukohale kindlaks.
III. Menetlus Euroopa Kohtus ja poolte nõuded
19.
Komisjon esitas 9. märtsil 2007 Euroopa Kohtule hagi. Saksamaa Liitvabariik esitas kostja vastuse 21. mail 2007. Komisjon esitas repliigi 10. juulil 2007 ja Saksamaa Liitvabariik vasturepliigi 15. augustil 2007. Pooled ei nõudnud kohtuistungit.
20.
Komisjon palub Euroopa Kohtul:
—
tuvastada, et kuna Saksamaa Liitvabariik on sätestanud ApoG § 14 lõigetes 5 ja 6 ravimitega varustamise lepingu suhtes sellised kumulatiivsed tingimused, mis muudavad haiglate pideva ravimitega varustamise teistes liikmesriikides asuvate apteekide poolt praktiliselt võimatuks, siis on Saksamaa Liitvabariik rikkunud EÜ artiklitest 28 ja 30 tulenevaid kohustusi;
—
mõista kohtukulud välja Saksamaa Liitvabariigilt.
21.
Saksamaa Liitvabariik palub jätta hagi rahuldamata ja mõista kohtukulud välja komisjonilt.
IV. Poolte argumendid
A. Komisjon
22.
Komisjon väidab, et vaidlusalused tingimused kuuluvad EÜ artikli 28 kohaldamisalasse ja kujutavad endast koguselise impordipiiranguga samaväärse toimega meedet, ning et selline piirang ei ole õigustatud.
1. EÜ artikli 28 kohaldamine
23.
Komisjon märgib, et kehtiva ühenduse õiguse kohaselt on ravimite müük ühtlustatud üksnes piiratud valdkondades. Kuigi liikmesriigid võivad muid valdkondi seega ise reguleerida, peavad nad siiski järgima asutamislepingu sätteid, eelkõige kaupade vaba liikumist puudutavaid sätteid, hoolimata EÜ artiklis 152 sätestatust.
24.
Saksamaa Liitvabariigi esitatud tõsiasi, et teistes liikmesriikides varustavad haiglaid ravimitega üksnes haiglasisesed apteegid, ei vähenda selle kohustuse ulatust, kui liikmesriik on näinud ette haiglavälise apteegi poolt varustamise võimaluse.
2. Koguseliste impordipiirangutega samaväärse toimega meede
25.
Komisjon märgib, et ApoG § 14 lõigetes 5 ja 6 sätestatud vaidlusalused tingimused kujutavad endast müügitingimusi eespool viidatud kohtuotsuse Keck ja Mithouard tähenduses. Komisjon leiab, et need tingimused kuuluvad siiski EÜ artikli 28 kohaldamisalasse, kuna need mõjutavad teistest liikmesriikidest pärinevaid ravimeid kodumaistest ravimitest enam.
26.
Samuti väidab komisjon, et mitu haiglavälistele apteekidele pandud vaidlusalust kohustust, nagu kiire ja vajadustele vastav ravimitega varustamine ning kiireloomulistel juhtudel haigla personali nõustamise ülesanne, samuti haigla ravimikomisjonis osalemine ja viimase ravimivarude kontrollimine, nõuavad seda, et kõnealused apteegid asuksid varustatava haigla geograafilises läheduses.
27.
Asjaolu, et üks ainus varustaja peab täitma kõik need tingimused, välistab seega teiste liikmesriikide apteekide pääsu Saksa haiglate ravimitega varustamise turule ning keelab sellega teistest liikmesriikidest pärinevate ravimite juurdepääsu sellele turule.
28.
Seetõttu kujutavad ApoG-s sätestatud vaidlusalused tingimused endast koguselise impordipiiranguga samaväärse toimega meedet. Seda analüüsi ei sea kahtluse alla asjaolu, et nende tingimustega karistatakse ka varustatavatest haiglatest kaugel asuvaid Saksamaa apteeke, ega ka asjaolu, et kohalik tarnija võib osta vajalikud ravimid välismaiselt hulgimüüjalt.
29.
Ka vaidleb komisjon asjakohatuse põhjendusel vastu Saksamaa Liitvabariigi argumendile, mille kohaselt ei ole teistes liikmesriikides asuvatel apteekidel üldjuhul piisavat varu Saksamaal lubatud ravimeid.
3. Õigustatuse puudumine
30.
Komisjon märgib, et piirangu põhjendatust EÜ artiklis 30 nimetatud õigustuste või ülekaaluka üldise huviga peab tõendama vastavale õigustusele tuginev liikmesriik.
31.
Komisjon tuletab kõigepealt meelde, et ta veenis Saksamaa Liitvabariiki enne 2005. aasta juunit kehtinud piirkondlikkuse põhimõtte tühistamise vajaduses ning selle liikmesriigi poolt 2004. aasta novembris saadetud seaduseelnõus oli loobutud kõigi haigla ravimitega varustamise lepingu osade koondamisest ühele tarnijale.
32.
Seejärel märgib komisjon, et need kaks õigustust, millele tuginedes Saksamaa Liitvabariik väidab, et vaidlusalused tingimused on õigustatud tervisekaitsega, ei ole põhjendatud.
33.
Komisjon tõdeb esiteks, et ta ei sea küsimuse alla nõuet, et haiglat varustab ravimitega ainult üks ainus apteek. Ta vaidlustab üksnes asjaolu, et ainult üks kohalik apteek saab sõlmida haiglaga ravimitega varustamise lepingu. Haiglatel peaks olema võimalus ise otsustada, kas usaldada üldine varustamine, kiireloomuline varustamine, ravimivarude kontrollimine ja haigla personali nõustamine ühele ainsale apteegile.
34.
Teiseks, mis puudutab kõikehõlmava ravimitega varustamise lepingu vajalikkust, siis märgib komisjon, et Saksamaa Liitvabariigi argument, mille kohaselt ei luba haiglate ravimitega varustamise keerukus seda, et selle varustamise erinevate osade, sh ravimite tarnimise ja ravimivarude kontrollimise eest vastutavad erinevad isikud, ei ole põhjendatud. Ta põhjendab oma seisukohta järgmiselt.
35.
Esiteks ei halvene kõnealune ravimitega varustamise kvaliteet, kui eraldada üldine varustamine ja kiireloomuline varustamine. Komisjoni väitel on kiireloomulise varustamise kvaliteeti määravaks kriteeriumiks ravimi kohaletoimetamise kiirus, mistõttu ei ole tingimata vaja siduda kiireloomulist varustamist haigla ravimitega varustamise muude aspektidega.
36.
Samuti ei halvene varustamise kvaliteet, kui eraldada üldine varustamine ja ravimite valimine. Komisjon tunnistab, et haiglal on vaja ravimite valimisel proviisori nõu, kuid ta ei mõista, miks see peab olema sama proviisor, kes tegeleb varustamisega. Viimane peaks igal juhul kontrollima toodete kvaliteeti.
37.
Ka ei halvene haiglate ravimitega varustamise kvaliteet, kui eraldada ravimite tarnimine ja ravimivarude kontrollimine. Komisjon leiab, et selline eraldamine võimaldab vastupidi saavutada nende kahe tegevuse optimaalse kvaliteedi.
38.
Viimaks ei halvene nimetatud varustamise kvaliteet, kui haigla personali nõustatakse telefoni teel. Komisjon väidab, et nõustamine kohapeal, mida nõuab ApoG § 14 lõike 5 punkt 4, ei ole kõrge kvaliteedi saavutamiseks vajalik. Ta märgib selle kohta, et Euroopa Kohus tunnistas 11. detsembri 2003. aasta otsuses kohtuasjas Deutscher Apothekerverband, (
4
) et ravimeid võib patsientidele müüa interneti teel, lükates sellega ümber idee, mille kohaselt võib isiklike nõuannete puudumine nende turvalisuse ohtu seada. See analüüs kehtib komisjoni sõnul a fortiori haigla spetsialistidest personali suhtes, seda enam, et ravimite kasutamise eest vastutab alati arst. Lisaks peab isegi haigla lähedal asuv proviisor olema enamuse ajast kohal oma apteegis, mitte haiglas.
B. Saksamaa Liitvabariik
39.
Saksamaa Liitvabariik rõhutab kõigepealt, et käesoleva menetluse aluseks ei ole sellise teises liikmesriigis asuva apteegi kaebus, keda oleks takistatud tema toodete tarnimisel Saksamaale, vaid kaebus, mille on esitanud äriühing, kes haldab Saksamaal oma tütarettevõtjate kaudu mitut haiglat ja soovib varustada neid kõiki ühe ainsa apteegi kaudu.
40.
Saksamaa Liitvabariik väidab ka, et ApoG § 14 sätestatud vaidlusaluste tingimuste eesmärk on säilitada kõrgekvaliteediline haiglate ravimitega varustamine ning nende tingimuste hindamisel tuleb silmas pidada asjaolu, et paljudes teistes liikmesriikides varustavad haiglaid ainult haiglasisesed apteegid.
41.
Saksamaa Liitvabariik väidab oma seisukohti kaitstes, et vaidlusalused tingimused ei kujuta endast kaupade vaba liikumise piirangut, ja väidab teise võimalusena, et selline piirang on õigustatud rahvatervise kaitsega.
1. Kaupade vaba liikumise piirangu puudumine
42.
Saksamaa Liitvabariik märgib esiteks, et vaidlusalused tingimused ei kujuta endast koguselise impordipiiranguga samaväärse toimega meedet, ning teiseks, et komisjoni pädevuses ei ole kohustada liikmesriiki EÜ artikli 28 alusel muutma õigusnorme, mis kuuluvad viimase pädevusse.
a) Samaväärse toimega meetme puudumine
43.
Saksamaa Liitvabariik väidab, et eespool viidatud kohtuotsuses Keck ja Mithouard nimetatud kaks tingimust, mille kohaselt ei kuulu müügitingimused EÜ artikli 28 reguleerimisalasse, on täidetud.
44.
Esiteks kohaldatakse vaidlusaluseid tingimusi vahet tegemata kõigi suhtes. Teiseks ei häiri need teistest liikmesriikidest pärinevate ravimite turulepääsu rohkem kui kõnealusest liikmesriigist pärinevate ravimite puhul ja seda järgmistel põhjustel.
—
Teistes liikmesriikides asuvatel apteekidel ei ole üldjuhul ravimeid, millele on väljastatud Saksamaa müügiluba, mistõttu ei tulene asjaolu, et nad müüvad selles liikmesriigis vähe ravimeid, ApoG § 14.
—
Välisriigi apteegid võivad edukalt tarnida ravimeid haiglasisesele apteegile või haiglavälisele apteegile, kelle puhul on vaidlusalused tingimused täidetud.
—
Välisriigi apteegid võivad sõlmida ravimitega varustamise lepingu Saksamaa haiglaga, kui vaidlusalused tingimused on täidetud, mis eeldab, et nad asuvad selle haigla naabruses.
—
Muudest liikmesriikidest pärinevate ravimite müük ei ole mõjutatud rohkem, kui varustatavast haiglast kaugel asuvatest Saksamaa piirkondadest pärit ravimite müük.
—
EÜ artikkel 28 ei nõua, et teiste liikmesriikide apteegid peaksid saama tarnida ravimeid otse liikmesriigi haiglale. See analüüs oleks ühelt poolt vastuolus asjaoluga, et paljudes liikmesriikides varustab haiglaid ravimitega üksnes haiglasisene apteek, ja teiselt poolt kohtupraktikaga, mille kohaselt võib riigi monopol ravimitega kauplemisel olla ühenduse õigusega kooskõlas. (
5
)
b) EÜ artikkel 28 ei riiva liikmesriikide pädevust rahvatervise küsimuses
45.
Saksamaa Liitvabariik meenutab, et vastavalt EÜ artikli 152 lõikele 5 peab Euroopa Ühendus rahvatervise valdkonnas võtma täiel määral arvesse liikmesriikide vastutust tervishoiuteenuste ja arstiabi korraldamisel ning kättesaadavaks muutmisel. Ta märgib, et vaidlusalused tingimused tulenevad põhimõttelisest õigusnormist, mis võeti vastu vastusena haiglate ravimitega varustamises varem esinenud probleemidele.
2. Rahvatervise kaitset käsitlev õigustus
46.
Saksamaa Liitvabariik märgib, et vaidlusaluste tingimuste eesmärk on tagada kindel ja kvaliteetne varustamine, pannes ühele apteegile vastutuse kõigi ülesannete eest, mida hõlmab haiglate ravimitega varustamine.
47.
Ta väidab, et nende ülesannete eraldamine ja nende koordineerimine haigla juhtorgani poolt ei võimalda tagada nii kõrget kvaliteeti. Selle kohta esitab ta järgmised argumendid.
a) Korralise varustamise ja kiireloomulise varustamise eraldamine
48.
Saksamaa Liitvabariik märgib, et haigla, kes otsustab anda ravimitega varustamise haiglavälisele apteegile, teeb seda reeglina selleks, et tagada tõhus varustamine väheste ladustamiskuludega ja väheste ravimivarudega. Nii tellib see haigla iga patsiendi jaoks vaja minevad ravimid nõutud koguses, mistõttu ei ole õigupoolest vahet kiireloomulise varustamise ja korralise varustamise vahel, mille puhul on samuti vaja kiiret ja sagedast kohaletoimetamist.
49.
Lisaks sellele on kiireloomulises olukorras vajalike ravimite valikul vaja tunda haigla varusid ning erinevate tarnijate kasutamine haigla poolt tekitaks vajaduse koordineerimise järele.
50.
Samuti on oluline, et proviisor, kellel palutakse kiireloomulises olukorras tarnida ravimit, teaks, milliseid ravimeid asjaomane patsient on võtnud, et vältida nende kokkusobimatust.
51.
Lisaks erineb haigla varustamiseks vajalike ravimite varu „tavalise” apteegi varust. Saksamaa Liitvabariik viitab arvukatele ravimitele, mis on haigla jaoks vajalikud ja mida „tavalise” apteegi laos ei ole.
52.
Nimetatud liikmesriigi sõnul tagab üldise varustamise ja kiireloomulise varustamise sidumine seetõttu vajalike ravimite kättesaadavuse ja samuti tõhusama ja paremini suunatud haiglate ravimitega varustamise.
b) Üldise varustamise ja ravimite valimise lahutamine
53.
Saksamaa Liitvabariik märgib, et proviisor, kellele on tehtud ülesandeks varustada haiglat ravimikomisjoni poolt välja valitud ravimitega, võib hindade üle läbirääkimisi pidada ja võimaldada sellega paremat finantsjuhtimist juhul, kui ta tegeleb ka nende valimisega turul.
c) Üldise varustamise ja haigla ravimivarude kontrollimise eraldamine
54.
Haigla ravimitega varustamise tagamise eest vastutavale proviisorile haigla ravimivarude kontrollimise ülesande andmine võimaldab tagada parema ülevaate, kuna see proviisor tunneb täpselt ravimeid, mille ta on kohale toimetanud.
55.
Selle kontrollimise raames teavitab haigla personal nimetatud proviisorit ka hõlpsamini kõigist probleemidest, mis on seotud ravimite ladustamise, kasutamise, valiku ja doseerimisega.
d) Vajadus nõustada haigla personali
56.
Praktika on tõestanud, et isegi arstidel on vaja farmaatsia-alast nõu. Isiklik kontakt proviisori ja haigla töötajate vahel võimaldab proviisoril olla osa raviteenust osutavast kollektiivist ja parandada ravimite ohutust, optimeerides ravi tulemuslikkust. Seda isiklikku kontakti ei saa asendada juhtumipõhise nõustamisega telefoni teel. Lisaks on proviisori isiklik kohalolu kiireloomulistel juhtudel täiesti möödapääsmatu.
e) Ravimitega varustamise, haigla personali nõustamise ja ravimivarude kontrollimise vaheline sünergia
57.
Haiglate ühe ainsa apteegi poolt ravimitega varustamise põhimõte võimaldab tagada optimaalse sünergia ravimite kohaletoimetamise, haigla personali nõustamise ja ravimivarude kontrolli vahel. See põhimõte on tõestanud oma tõhusust ja võimaldanud lahendada kuni 1980. aastani esinenud probleeme haiglate ravimitega varustamisel.
V. Analüüs
A. EÜ artikli 28 kohaldamine
58.
Nagu komisjon kõigepealt märkis, tuleb ApoG § 14 sätestatud vaidlusaluste tingimuste kokkusobivust ühenduse õigusega hinnates arvestada kaupade vaba liikumist käsitlevaid asutamislepingu sätteid.
59.
Ühelt poolt ei ole haiglate ravimitega varustamist tõepoolest Euroopa Liidu tasandil reguleeritud ega ühtlustatud. (
6
) Seega tuleb neid tingimusi hinnata asutamislepinguga tagatud liikumisvabadusi silmas pidades. (
7
)
60.
Teiselt poolt võivad vaidlusalused tingimused mõjutada Saksa haigla võimalust osta ravimeid teises liikmesriigis asuvalt apteegilt. Lisaks sellele, isegi kui need tingimused kuuluvad kohaldamisele apteegi ja Saksa haigla vahelise müügiteenuse suhtes ja näevad apteegile ette palju teenuse osutamise kohustusi, määratlevad need tingimused põhimõtteliselt selle, kuidas saab haiglaväline apteek haiglale ravimeid tarnida. Seega võivad vaidlusalused tingimused põhimõtteliselt mõjutada kaupade vaba liikumist. (
8
)
B. Piirangu olemasolu
61.
Leian nii nagu komisjon, et vaidlusalused tingimused kujutavad endast koguselise impordipiiranguga samaväärse toimega meedet, mis on EÜ artikli 28 alusel keelatud.
62.
Ühelt poolt tuleb neid tingimusi õigupoolest käsitada müügitingimustena, mis mõjutavad muudest liikmesriikidest pärit ravimite müüki kodumaiste ravimite müügist enam. Teiselt poolt ei kahjusta selline käsitlus minu arvates Saksamaa Liitvabariigi pädevust rahvatervise valdkonnas ega EÜ artiklis 152 sätestatut. Järgnevalt käsitlen neid kahte punkti.
1. Koguselise impordipiiranguga samaväärse toimega meetme olemasolu
63.
Kaupade vaba liikumine on üks aluspõhimõtteid, mille järgimine on tagatud asutamislepinguga ja mis väljendub EÜ artiklis 28 sätestatud liikmesriikidevaheliste koguseliste impordipiirangute ja kõigi samaväärse toimega meetmete keelus. (
9
) See koguseliste piirangutega samaväärse toimega meetmete keeld on väga laiaulatuslik, kuna vastavalt kohtupraktikale puudutab see kõiki liikmesriikide õigusnorme, mis võivad otse või kaudselt, tegelikult või potentsiaalselt takistada ühendusesisest kaubandust. (
10
)
64.
Eespool viidatud kohtuotsuses Keck ja Mithouard piiras Euroopa Kohus selle kohtupraktika ulatust, välistades EÜ artikli 28 kohaldamisalast meetmed, mis ei puuduta asjaomase toote omadusi vaid müügitingimusi, kuid seda siiski tingimusel, et neid kohaldatakse vahet tegemata, ning et need mõjutavad õiguslikult ja faktiliselt ühtemoodi kodumaiste ja teistest liikmesriikidest pärit toodete turustamist. (
11
)
65.
Leian nii nagu menetluse pooled, et vaidlusaluseid tingimusi tuleb käsitada müügitingimustena nimetatud kohtupraktika tähenduses. Õigupoolest ei puuduta need tingimused ravimite omadusi, vaid nõudeid, millest haiglaväline apteek peab haiglaga sõlmitud ravimitega varustamise lepingu raames kinni pidama. Nimetatud tingimused määratlevad seega nende ravimite müügi üksikasjalikud eeskirjad. (
12
)
66.
Samuti on kindel, et vaidlusaluseid tingimusi kohaldatakse vahet tegemata kõigi suhtes, kuna need ei erista apteeke nende asukoha liikmesriigi alusel.
67.
Sellele vaatamata häirivad need tingimused teistest liikmesriikidest pärinevate ravimite müüki rohkem, kui kodumaiste ravimite müüki ja seda järgmistel põhjustel.
68.
Nagu komisjon tõestas ja Saksamaa Liitvabariik sõnaselgelt tunnistab, saavad haiglavälisele apteegile pandud kohustust, mis seisneb omal kulul kõigi ravimitega varustamise osade tagamises, täita üksnes varustatava haigla läheduses asuvad ettevõtjad.
69.
Seetõttu kohustavad vaidlusalused tingimused teises liikmesriigis asuvat apteeki haldavat proviisorit, kes soovib Saksa haiglaga sõlmida ravimitega varustamise lepingut, oma apteegi asukohta muutma ja viima selle üle haigla lähedusse või avama selles ümbruses uue apteegi. Sellised sammud kohustavad välismaiseid apteeke tegema kulutusi ja ületama raskusi, mida selle haigla läheduses asuval apteegil ei ole vaja teha. Seetõttu võime sellest järeldada, et vaidlusalustel tingimustel on teistest liikmesriikidest pärinevate ravimite turustamise suhtes häiriv mõju.
70.
Sellise käsitluse vastu esitab Saksamaa Liitvabariik mitu argumenti, mis minu arvates öeldut ei nõrgesta.
71.
Nii väidab see liikmesriik esiteks, et välismaine apteek võib sõlmida Saksa haiglaga ravimitega varustamise lepingu juhul, kui ta täidab vaidlusalused tingimused, ning teiseks, et teistest liikmesriikidest pärit ravimite müüki ei mõjutata enam kui varustatavast haiglast kaugel asuvatest Saksamaa piirkondadest pärit ravimite müüki.
72.
Need argumendid ei sea kahtluse alla vaidlusalustest tingimustest põhjustatud takistuse olemasolu. Õieti esitati eespool viidatud kohtuotsuse TK-Heimdienst aluseks olnud kohtuasjas Euroopa Kohtule samasugune argumentatsioon seoses liikmesriigi õigusnormidega, mis põhjustasid samasuguse geograafilise eraldatuse, nagu kõnesolevad tingimused. (
13
) Euroopa Kohus tõdes, et riikliku meetme kvalifitseerimiseks diskrimineeriva või kaitsvana kaupade vaba liikumist käsitlevate normide tähenduses, ei ole vaja, et see meede soodustaks kõiki kodumaiseid kaupu või paneks ebasoodsamasse olukorda üksnes imporditud kaubad, välistades sealjuures kodumaised. (
14
)
73.
Teisisõnu kujutavad vaidlusalused tingimused sama moodi eespool viidatud kohtuotsuse TK-Heimdienst aluseks olnud kohtuasjas kõne all olnud õigusnormidega endast piirangut EÜ artikli 28 tähenduses, kuna nende mõjul on asjaomane turg eraldatud, mis on olemuselt vastuolus ühisturuga, s.t alaga, mida iseloomustab eelkõige kaupade vaba liikumise takistuste kõrvaldamine liikmesriikide vahel. (
15
).
74.
Saksamaa Liitvabariik vaidlustab ka teistest liikmesriikidest pärit ravimitega kauplemise takistuse olemasolu põhjusel, et nende liikmesriikide apteekidel ei ole üldjuhul ravimeid, mille suhtes on väljastatud Saksamaa müügiluba.
75.
Leian, et ka selle argumendiga ei saa nõustuda. Kehtiva ühenduse õiguse kohaselt ei tohi liikmesriigi turul turustada ühtegi ravimit, kui liikmesriigi pädevad asutused või Euroopa ravimiamet ei ole välja andnud müügiluba. (
16
) Saksa haigla ravimitega varustamine teises liikmesriigis asuva apteegi poolt eeldab seetõttu, et sellel haiglal on piisav hulk Saksamaal lubatud ravimeid.
76.
Siiski ei tee asjaolu, et välismaistel apteekidel üldjuhul ei ole selliste ravimite piisavat varu, kõnealust piirangut olematuks.
77.
Väljakujunenud kohtupraktika kohaselt kuulub EÜ artikkel 28 kohaldamisele meetmete suhtes, mis võivad otse või kaudselt, tegelikult või potentsiaalselt takistada ühendusesisest kaubandust. (
17
) Koguselise impordipiiranguga samaväärse toimega meetme kvalifitseerimisel ei ole seega vaja välja selgitada, kas välismaise ettevõtja jaoks esineb tõepoolest takistusi oma kaupade kõnealusesse liikmesriiki eksportimisel. Piisab, kui tuvastada, et vaidlusalune meede võib takistada ühendusesisest kaubandust, ilma et oleks vaja tõendada, et see mõjutab oluliselt ühendusesisest kaubandust. (
18
)
78.
See kohtupraktika on käesolevas kohtuasjas asjakohane, sest kuigi ravimid ei ole tavalised kaubad, võttes arvesse nende mõju inimeste tervisele, on nad siiski kaubad EÜ artikli 28 tähenduses, s.t rahaliselt hinnatav vara, mis võib iseenesest olla äritehingute esemeks. (
19
) Selle artikli ulatus nende suhtes ei ole väiksem, kui mis tahes muu kauba suhtes selle artikli tähenduses.
79.
Viimasena vaidlustab Saksamaa Liitvabariik ravimite ühendusesisese kaubanduse takistuse olemasolu põhjusel, et välismaine apteek võib edukalt tarnida ravimeid haiglasisesele apteegile või haiglavälisele apteegile, mis täidab vaidlusalused tingimused. Nimetatud liikmesriigi väitel ei nõua EÜ artikkel 28, et teiste liikmesriikide apteegid peaksid saama tarnida ravimeid otse liikmesriigi haiglale. See analüüs oleks vastuolus tõsiasjaga, et paljudes liikmesriikides varustab haiglaid ravimitega üksnes haiglasisene apteek, ja kohtupraktikaga, mille kohaselt võib riigi monopol ravimitega kauplemisel olla ühenduse õigusega kooskõlas.
80.
Leian, et see argumentatsioon ei ole põhjendatud. EÜ artikkel 28 ei takista minu arvates seda, et liikmesriikide haiglaid võiks varustada ravimitega üksnes haiglasisene apteek. Iseenesest ei kohusta see säte liikmesriike kehtestama norme, mille kohaselt peab nende haiglatel olema võimalus anda nende ravimitega varustamine teistes liikmesriikides asuvatele apteekidele. Siiski on olukord teine, kui liikmesriik näeb oma õigusnormides ette, et tema haiglaid võivad varustada ka haiglavälised apteegid, s.t haigla suhtes kolmas isik.
81.
Niipea kui liikmesriik otsustab oma suveräänset võimu teostades, et haiglate ravimitega varustamiseks võib sõlmida lepingu haigla suhtes kolmanda isikuga, toob ta selle tegevuse turu tingimustesse. Seetõttu on ta kohustatud järgima ühisturgu ja eelkõige põhilisi liikumisvabadusi käsitlevaid ühenduse õigusnorme.
82.
See ei tähenda siiski, et see liikmesriik kaotaks oma seadusandliku pädevuse ja et igasugune kõnealuste põhivabaduste teostamise piiramine oleks tingimata asutamislepinguga vastuolus. Teisiti öeldes ei ole liikmesriigi ees valik „kõik või mitte midagi”, ehk kas varustamine haiglasisese apteegi kaudu või varustamise jätmine iga haigla otsustuspädevusse.
83.
Liikmesriigile jäetud pädevuse teostamise raamistik tähendab, et kui liikmesriigi õigusnormid põhjustavad põhiliste liikumisvabaduste piirangu, peab ta olema võimeline õigustama seda õiguspärase põhjendusega, mis on nimetatud asutamislepingus või tunnustatud ülekaalukast üldisest huvist tuleneva põhjusena. Liikmesriik, kes näeb ette, et haiglate ravimitega varustamise võib tagada ka haiglaväline apteek ja kes seab sellisele varustamisele tingimused, mis mõjuvad turgu eraldavalt, peab olema suuteline selle eraldatuse vajadust õigustama.
84.
See seisukoht on kooskõlas ka väljakujunenud kohtupraktikaga.
85.
Kuivõrd ravimite turustamist reguleerivad siseriiklikud õigusnormid ei ole täielikult ühtlustatud, võivad liikmesriigid selle kohtupraktika kohaselt näha kõnealuses valdkonnas ette meetmeid, mis põhinevad rahvatervise kaitsel. Siiski on Euroopa Kohus üheselt öelnud, et siseriiklik õigusnorm või praktika, mis võib piirata või piirab ravimite importi, on asutamislepinguga kooskõlas vaid niivõrd, kui see on vajalik inimeste elu ja tervise tõhusaks kaitseks. (
20
)
86.
See analüüs ei lähe vastuollu liikmesriikidele rahvatervise valdkonnas kuuluva pädevuse teostamisega ega ka EÜ artikliga 152.
2. Liikmesriikidele rahvatervise valdkonnas kuuluva pädevuse ja EÜ artikli 152 riive puudumine
87.
Ei saa nõustuda Saksamaa Liitvabariigi väitega, et komisjoni toimingud, mille eesmärk on tunnistada vaidlusalused tingimused EÜ artikliga 28 vastuolus olevateks, on üks viis minna mööda ühenduse meetmete piiridest rahvatervise valdkonnas, mis on sätestatud EÜ artiklis 152.
88.
Õieti määratleb nimetatud artikkel ühenduse seadusandliku pädevuse rahvatervise valdkonnas. Ühendusel on üksnes tuletatud pädevus ja kõrged lepinguosalised on piiranud tema pädevust kõnealuses valdkonnas, sätestades nimetatud artiklis, et ühenduse meetmed üksnes täiendavad liikmesriikide meetmeid ning peavad võtma täiel määral arvesse liikmesriikide vastutust tervishoiuteenuste ja arstiabi korraldamisel ning kättesaadavaks muutmisel.
89.
Siiski ei sea ühenduse seadusandliku pädevuse selline piiramine rahvatervise valdkonnas kahtluse alla liikmesriikide kohustust, mida kinnitab väljakujunenud kohtupraktika, järgida oma pädevuse teostamisel asutamislepingu norme, eelkõige liikumisvabadusi. (
21
) Teisiti öeldes – EÜ artikkel 152 ei arva rahvatervise kaitse valdkonda välja liikumisvabadusi käsitlevate asutamislepingu normide kohaldamisalast.
90.
Sellest tuleneb, et komisjon, kelle ülesanne on EÜ artikli 211 kohaselt tagada asutamislepingu sätete rakendamise, on täielikult oma ülesannete kõrgusel, kui ta algatab liikmesriigi kohustuste rikkumise menetluse liikmesriigi suhtes, leides et selle liikmesriigi õigusnormid, mis käsitlevad haiglate ravimitega varustamist, riivavad kaupade vaba liikumist.
91.
Selline meede ei kujuta endast EÜ artikli 152 kuritarvitamist, kuna see ei luba komisjonil ega Euroopa Kohtul liikmesriiki asendada ja kohustada teda eelistama üht lahendust teisele. Seega ei ole see võrdsustatav seadusandliku võimuga. See üksnes piiritleb liikmesriigi pädevuse teostamist rahvatervise valdkonnas, täpsustades piire, mis tulenevad liikumisvabadustest, mille järgimise kohustuse on liikmesriigid asutamislepingut sõlmides ja seda hiljem ratifitseerides endale võtnud. (
22
)
92.
Seega võetakse Saksamaa Liitvabariigi pädevust rahvatervise valdkonnas arvesse vaidlusaluste tingimuste õigustatuse uurimisel, seda eelkõige kohtupraktikast tulenevalt, mille kohaselt on ühiste või ühtlustatud normide puudumisel liikmesriikide otsustada, milline on rahvatervise kaitse tase ning kuidas see saavutatakse, pidades seejuures kinni proportsionaalsuse põhimõttest. (
23
) Täpsemalt võetakse selle raames arvesse kõnealuse liikmesriigi argumentatsiooni, mille kohaselt varustab paljudes liikmesriikides haiglaid ravimitega üksnes haiglasisene apteek. (
24
)
93.
Nagu väidab komisjon, tuleneb sellest, et vaidlusalused tingimused tuleb juhul, kui nad kujutavad endast kaupade vaba liikumise piirangut EÜ artikli 28 tähenduses, tunnistada ühenduse õigusega vastuolus olevaks, kui see piirang ei ole õigustatud vähemalt ühe EÜ artiklis 30 nimetatud põhjendusega või ülekaaluka üldise huvi tõttu. Järgnevalt näeme, et nimetatud piirang on õigustatud.
C. Piirangu õigustatus
94.
Saksamaa Liitvabariik väidab, et vaidlusaluste tingimustega loodud ühendusesisese ravimitega kauplemise piirang on õigustatud rahvatervise kaitsega. Nende tingimuste eesmärk on tagada, et haigla ravimitega varustamine haiglavälise apteegi poolt oleks kindel ja kvaliteetne.
95.
Poolte argumente arvestades leian, et selle õigustusega võib nõustuda.
96.
Vastavalt kohtupraktikale võib kaupade vaba liikumise piirang olla õigustatud mõne EÜ artiklis 30 nimetatud põhjenduse või ülekaaluka üldise huvi tõttu tingimusel, et see meede on esiteks taotletud eesmärgi saavutamiseks sobiv ja ei lähe teiseks kaugemale sellest, mis on vajalik eesmärgi saavutamiseks. (
25
)
97.
Esimene neist tingimustest raskusi ei tekita. Õigupoolest on rahvatervise kaitse EÜ artikliga 30 kaitstavate huvide hulgas esimeste seas. (
26
) Lisaks ei ole komisjon vaidlustanud, et vaidlusalused tingimused, mille eesmärk on anda haigla ravimitega varustamise kõik osad ühele ainsale tarnijale, on mõeldud selleks, et tagada kindel ja kvaliteetne varustamine ning kaitsta sellega rahvatervist.
98.
Käesoleva vaidluse keskmes on teine tingimus.
99.
Ühendusesisese ravimitega kauplemise piirang võib olla õigustatud rahvatervise kaitsega vaid juhul, kui asjaomane meede arvestab proportsionaalsuse põhimõtet. Vastavalt sellele põhimõttele on õigustava põhjenduse kohaldamise seisukohalt oluline, et inimeste tervise ja elu kaitset ei saaks tagada vähem ulatuslike või vähem ühendusesisest kaubandust mõjutavate keeldude või piirangutega. (
27
) Lisaks, nagu komisjon õigesti märgib, peab asjaomased õigusnormid kehtestanud liikmesriik tõendama, et nimetatud põhimõtet on järgitud. (
28
)
100.
Erinevalt komisjonist leian ma, et Saksamaa Liitvabariigi esitatud selgitused selle kohta on veenvad. Minu seisukoht põhineb kolmel järgmisel kaalutlusel.
101.
Esiteks on liikmesriikidel asutamislepinguga sätestatud raamides õigus otsustada, millisel tasemel rahvatervise kaitset nad vajalikuks peavad. (
29
)
102.
Saksamaa Liitvabariigil on seega õigus otsustada, et kõigis haiglates peab ravil viibivatele isikutele ravimite andmisel olema võimalus kasutada proviisori abi haigla personalile üldises korras antavate nõuannete näol ja vajadusel olukorras, kus ravi tuleb alustada kiiresti.
103.
Selle kohta tuleb märkida, et proviisori amet ei hõlma ainult ravimite müüki. Vastavalt direktiivi 2005/36 artiklile 45, mis kordab nõukogu direktiivi 85/432/EMÜ artiklit 2, hõlmab see ka teabe jagamist ja nõustamist ravimite valdkonnas. (
30
)
104.
Kuigi igal konkreetsel juhul vastutab väljakirjutatud ravimite kasutamise eest arst, nagu meenutab komisjon, on proviisoril oma teabe ja nõuande pädevus, mistõttu peab ta andma igal võimalikul juhul nõu, mis on vajalik nende ravimite õigeks tarvitamiseks, ja vajadusel osutama tähelepanu vigasele retseptile. See proviisori pädevus on õigustus ravimite avaliku müügi monopolile, mis on neile paljudes liikmesriikides tagatud.
105.
Liikmesriigil on oma suveräänse võimu teostamisel rahvatervise valdkonnas õigus otsustada, et selline proviisori nõu ja kontroll peab olema tagatud ka kõigi haiglaravil viibivate isikute heaks, olenemata raviasutuse tüübist ja selle eripäradest.
106.
Selle garantii rakendamine erineb sõltuvalt iga raviasutuse suurusest ja tema eripäradest. Võib eeldada, et see on vähem oluline geriaatriale spetsialiseerunud haigla puhul, kus ravitakse eakaid, kelle ravimite vajadus on stabiilne ja meditsiinilisele personalile hästi teada, võrreldes kardiovaskulaarkirurgiale spetsialiseerunud haiglaga või haiglaga, kus ravitakse kõiki erakorralisi juhtumeid.
107.
Kõigi nimetatud juhtude puhul leian, et see nõuande- ja ravimite õige kasutamise järelevalve kohustus eeldab, et proviisor viibiks asjaomases raviasutuses füüsiliselt kohal regulaarsel alusel ja nii sageli, kui vastava raviasutuse vajadused ette näevad.
108.
Erinevalt komisjonist leian, et see olukord ei ole võrreldav ravimite avaliku müügiga. Viimasel juhul on patsient, kellele arst ravimi välja kirjutas ja kes on seejärel pöördunud proviisori poole, võimeline mõistma ja rakendama viimase poolt talle antud nõuandeid. Seevastu haiglas manustavad ravimeid meditsiinitöötajad ja patsient on sageli täiesti passiivses positsioonis.
109.
Seetõttu eeldab proviisori nõuande- ja ravimite õige kasutamise üle järelevalve teostamise kohustuse tõhus täitmine haiglas seda, et ta saaks ise tutvuda iga haige olukorraga. Nagu väidab Saksamaa Liitvabariik, peab proviisor olema meditsiinipersonali täieõiguslik liige. Vastasel juhul, kui proviisor saaks sekkuda ainult telefoni teel antavate nõuannetega, piirduks tema roll üksnes olukordadega, kus haigla arstil või meditsiinipersonali liikmel on kahtlusi ravimi kasutamise osas.
110.
Selle nõuande- ja järelevalvekohustuse täitmine haiglavälise proviisori poolt eeldab seega tema regulaarset füüsilist kohalolu haiglas ja tema kättesaadavust kiireloomulistel juhtudel. See eeldab loogiliselt, et ta tegutseb haigla läheduses, kuna – nagu märgib komisjon – ta peab avalikkuse teenindamiseks olema kohal ka oma apteegis.
111.
Teiseks on minu arvates põhjendatud Saksamaa Liitvabariigi väide, et ravimite valimise ja haigla personali nõustamise ülesandeid on keeruline teineteisest eraldada.
112.
Ühes liikmesriigis lubatud ravimite nimekiri on palju pikem, kui haiglal reaalselt vaja minevate ravimite nimekiri. Haigla vajadused on paika pandud patoloogiatega, mida seal ravitakse. Lisaks on suurel hulgal ravimitel identsed või võrreldavad omadused. Seetõttu peab iga haigla hea halduse tagamiseks valima ravimid, mis on vajalikud tema ravivaldkondades ja vältima tarbetut mitme erineva samade omadustega ravimi tellimist.
113.
Komisjon ei vaidlusta, et haiglal on ravimite valimisel vaja sellise proviisori abi, kes tunneb selle haigla vajadusi täielikult. Nimelt see proviisor, kes annab raviasutuses nõu ravimite kasutuse osas, tunneb kõige paremini haigla vajadusi ja sobib seega kõige paremini ravimite valimises osalema.
114.
Kolmandaks nõustun Saksamaa Liitvabariigi arvamusega, mille kohaselt ei ole võimalik eraldada ühelt poolt ravimitega varustamise ja haigla ravimivarude kontrollimise funktsiooni ning teiselt poolt haigla personali nõustamise funktsiooni ja ravimite valimise funktsiooni. Minu seisukoht põhineb kahel üksteist täiendaval põhjusel, millest esimene puudutab funktsionaalset ja teine majanduslikku korraldust.
115.
Funktsionaalsuse küsimuses nõustun Saksamaa Liitvabariigi seisukohaga, mille kohaselt on ravimid tarninud või valmistanud proviisor see, kes näib olevat parimas positsioonis andma nõu ravimite nõuetekohase tarvitamise tagamiseks ning viimase üle järelevalvet teostama.
116.
Haiglaväline proviisor, kes näib olevat kõige paremas positsioonis haiglale kõigi vajalike ravimite tarnimiseks ning selliste varude hoidmiseks apteegis, mis võimaldavad kõigis olukordades katta selle haigla vajadused, näib olevat ka õige isik meditsiinipersonali nõustamiseks ja ravimite valimises osalemiseks, kuna ta tunneb täpselt varustatava haigla vajadusi.
117.
Sama moodi Saksamaa Liitvabariigiga leian, et need erinevad funktsioonid täiendavad üksteist ning funktsionaalses plaanis on mõistlik anda need samale isikule.
118.
See analüüs kehtib ka haigla ravimivarude kontrolli funktsiooni osas. Nagu Saksamaa Liitvabariik selgitab, juhindub haigla, kes usaldab oma varustamise haiglavälisele apteegile, eelkõige eesmärgist vabaneda kohustusest ladustada oma ruumides suurt kogust ravimeid. Seega peavad haiglavälisel apteegil olema piisavad ravimivarud, et katta selle haigla vajadused. Seetõttu on just nimelt see apteek parimas positsioonis, et teostada regulaarset kontrolli ravimite kvaliteedi ja säilitamise üle.
119.
Nagu märgib Saksamaa Liitvabariik, esineb varustamise, nõuandmise ja kontrolli funktsiooni vahel sünergia.
120.
Majanduslikus plaanis on oluline võtta arvesse asjaolu, et nõuandev tegevus on lahutamatu osa proviisori tööülesannetest, kui ta annab patsiendile ravimit. Selle eest täiendavat tasu ei võeta.
121.
Kui haigla otsustab anda kogu oma ravimitega varustamise haiglavälisele apteegile, peab selle apteegi personal võtma kohustuse anda sellele haiglale nõu, sh kiireloomulistel juhtudel, koos sellega kaasneva kohustusega olla vajadusel kättesaadav, ning täitma samuti muud ravimite valimise ja ravimivarude kontrollimise ülesanded nii apteegis kui haiglas, kuna neid võib käsitada ravimite tarnimise teenuse osutamise lahutamatu osana. Nende täiendavate ülesannete kulu sisaldub ravimite müügihinnas. Seega ei või nende eest nõuda eraldi tasu. Seevastu on mul raske mõista, kuidas saaks see toimida, kui nimetatud täiendavaid ülesandeid täitev haiglaväline proviisor ei ole see sama, kes tagab kogu haigla ravimitega varustamise.
122.
Tegelikkuses oleks selline haigla sunnitud palkama eraldi proviisori nende ülesannete täitmiseks ja selle töölevõtmisega kaasnevate täiendavate kulude tõttu kaoks haiglal suur osa huvist haiglavälise proviisori kasuks otsustada.
123.
Põhimõtteliselt ei saa puhtalt majanduslikku laadi eesmärgid õigustada kaupade vaba liikumise aluspõhimõtte riivet. (
31
) Siiski on Euroopa Kohus tunnistanud, et rahvatervise valdkonnas võib sellest põhimõttest erandi teha, kui majandushuvide siht on tasakaalustatud ja kõigile kättesaadava haiglaraviteenuse säilitamine, (
32
) sh eelkõige ravivõimsuse või meditsiinilise pädevuse säilitamine riigi territooriumil. (
33
)
124.
Euroopa Kohus on selle kohta tunnistanud, et haiglate arv, geograafiline paiknemine, korraldus ning seadmed, millega nad on varustatud, samuti meditsiiniteenuste laad, mida nad suudavad pakkuda, on küsimused, mille puhul peab olema võimalik liikmesriigipoolne planeerimine. Selline planeerimine võimaldab üldjuhul tagada, et asjaomase riigi territooriumil oleks piisavalt ja püsivalt kättesaadav kvaliteetsete haiglaraviteenuste tasakaalustatud valik. Samuti võimaldab see tagada kontrolli kulude üle ning vältida – nii palju kui võimalik – rahaliste, tehniliste ja inimressursside raiskamist. (
34
)
125.
Euroopa Kohtu sõnul on raiskamine seda kahjulikum, kuna on üldteada, et haiglaravisektoriga kaasnevad arvestatavad kulud, ning et see peab rahuldama üha kasvavaid vajadusi, samas kui rahalised ressursid, mida saab tervishoiule eraldada, ei ole piiramatud, olenemata kasutatavast rahastamisviisist. (
35
)
126.
Leian, et need kaalutlused on ülekantavad ka käesolevale kohtuasjale ning Saksamaa Liitvabariigil oli rahvatervise kaitse kõrge taseme tagamiseks ja seejuures mõistliku haiglaraviteenuste pakkumise säilitamiseks õigus sätestada, et haigla ravimitega varustamine ei ole haigla personali nõustamise, ravimite valimise ja ravimivarude kontrollimise ülesannetest eraldatav.
127.
Lisaks ei leia ma toimikust ühtegi tõendit, mille põhjal võiks arvata, et vaidlusalused piirangud kujutavad endast suvalise diskrimineerimise vahendit või liikmesriikidevahelise kaubanduse varjatud piiramist EÜ artikli 30 tähenduses, nagu seda on tõlgendatud 14. detsembri 1979. aasta kohtuotsuses Henn ja Darby. (
36
) Õigupoolest ei jää muljet, et rahvatervise kaitsmisega seotud põhjendusi, millele vaidlusaluste tingimuste õigustamiseks viidatakse, on kasutatud nende eesmärgi vastaselt teistest liikmesriikidest pärit kaupade diskrimineerimiseks või teatud kodumaiste kaupade kaudseks eelistamiseks.
128.
Seega leian, et haigla ravimitega varustamise kõigi osade kohustuslikus korras ühele tarnijale andmine ja sellest tulenev geograafilise läheduse nõue on õigustatud rahvatervise kaitsega. Asjaolu, et paljudes liikmesriikides võib haiglat ravimitega varustada üksnes haiglasisene apteek, kinnitab minu arvates seda analüüsi veelgi.
129.
Nimetatud analüüsi vastu väidab komisjon veel, et ta ei ole selle vastu, et haigla võib kehtestada niisugused tingimused. Siiski leiab ta, et haiglatel peaks olema võimalus ise otsustada, kas anda üldine varustamine, kiireloomuline varustamine, ravimivarude kontrollimine ja haigla personali nõustamine ühele ainsale apteegile.
130.
Ma ei jaga seda seisukohta. Nagu eelnevalt märkisin, on liikmesriigil õigus määratleda, milline on rahvatervise kaitse tase, mida ta soovib oma territooriumil tagada. Saksamaa Liitvabariigil on seega õigus kehtestada kohustus, et kõigis haiglates oleks tagatud samal tasemel kaitse.
131.
Seetõttu teen Euroopa Kohtule ettepaneku jätta komisjoni hagi liikmesriigi kohustuste rikkumise kohta põhjendamatuse tõttu rahuldamata ja mõista kohtukulud kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel välja komisjonilt.
VI. Ettepanek
132.
Esitatud põhjendustest lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku jätta käesolev liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi põhjendamatuse tõttu rahuldamata ja mõista kohtukulud välja Euroopa Ühenduste Komisjonilt.
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
2
)	24. novembri 1993. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-267/91 ja C-268/91: Keck ja Mithouard (EKL 1993, lk I-6097, punkt 16).
(
3
)	Apothekengesetz, edaspidi „ApoG”.
(
4
)	C-322/01 (EKL 2003, lk I-14887, punkt 113).
(
5
)	Saksamaa Liitvabariik viitab 31. mai 2005. aasta otsusele kohtuasjas C-438/02: Hanner (EKL 2005, lk I-4551).
(
6
)	Ravimite vaba liikumist liidu piires on hõlbustatud mitme direktiivi vastuvõtmisega, millega ühtlustatakse müügiloa andmise tingimusi liikmesriikides, samuti hulgimüügile kohaldatavaid eeskirju, ravimite liigitamist, märgistamist ja reklaami. Nende direktiivide sisu jaotus on toodud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 6. novembri 2001. aasta direktiivis 2001/83/EÜ inimtervishoius kasutatavaid ravimeid käsitlevate ühenduse eeskirjade kohta (EÜT L 311, lk 67; ELT eriväljaanne 13/27, lk 69). Ühenduse seadusandja on loonud ka ühenduse müügiloa, mis kehtib kõigis liikmesriikides ja mida praegu reguleerib Euroopa Parlamendi ja nõukogu 31. märtsi 2004. aasta määrus (EÜ) nr 726/2004, milles sätestatakse ühenduse kord inim- ja veterinaarravimite lubade andmise ja järelevalve kohta ning millega asutatakse Euroopa ravimiamet (ELT L 136, lk 1; ELT eriväljaanne 13/34, lk 229). Ravimite vaba liikumist on lihtsustatud ka 1985. aastal vastuvõetud direktiiviga, millega kehtestati proviisorite minimaalne haridustase ja kutseala ulatus, millel nad võivad tegutseda. Need direktiivid asendati Euroopa Parlamendi ja nõukogu 7. septembri 2005. aasta direktiiviga 2005/36/EÜ, kutsekvalifikatsioonide tunnustamise kohta (ELT L 255, lk 22).
(
7
)	Vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Deutscher Apothekerverband (punkt 102).
(
8
)	Vt selle kohta 14. oktoobri 2004. aasta otsus kohtuasjas C-36/02: Omega (EKL 2004, lk I-9609, punkt 26 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
9
)	10. jaanuari 2006. aasta otsus kohtuasjas C-147/04: De Groot en Slot Allium ja Bejo Zaden (EKL 2006, lk I-245, punkt 70).
(
10
)	5. juuni 2007. aasta otsus kohtuasjas C-170/04: Rosengren jt (EKL 2007, lk I-4071, punktid 31 ja 32).
(
11
)	Eespool viidatud kohtuotsus Keck ja Mithouard (punkt 16).
(
12
)	Vt selle kohta 13. jaanuari 2000. aasta otsus kohtuasjas C-254/98: TK-Heimdienst (EKL 2000, lk I-151, punkt 24).
(
13
)	Tegemist oli õigusnormidega, mis nägid ette, et pagarid, lihunikud ja toidukaupade müüjad võivad teostada rändmüüki teatud haldusüksuse territooriumil vaid juhul, kui nad tegelevad kauplemisega ka kindlas asukohas, milles müüakse ka rändkaubanduses pakutavaid kaupu ja mis asub sama haldusüksuse territooriumil või naaberhaldusüksuses, kusjuures viimane võib vajadusel asuda teises liikmesriigis.
(
14
)	Eespool viidatud kohtuotsus TK-Heimdienst (punkt 27). EÜ artikli 28 ulatuse selline tõlgendus on esitatud juba 25. juuli 1991. aasta otsuses liidetud kohtuasjades C-1/90 ja C-176/90: Aragonesa de Publicidad Exterior ja Publivía (EKL 1991, lk I-4151, punkt 24).
(
15
)	EÜ artikli 3 lõike 1 punkt c.
(
16
)	Direktiivi 2001/83 artikkel 2 ja artikli 6 lõige 1.
(
17
)	Vt eelkõige eespool viidatud kohtuotsus Deutscher Apothekerverband (punkt 66 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
18
)	8. juuli 2004. aasta otsus kohtuasjas C-166/03: komisjon vs. Prantsusmaa (EKL 2004, lk I-6535, punkt 15).
(
19
)	10. detsembri 1968. aasta otsus kohtuasjas 7/68: komisjon vs. Itaalia (EKL 1968, lk 617, 626).
(
20
)	7. märtsi 1989. aasta otsus kohtuasjas 215/87: Schumacher (EKL 1989, lk 617, punkt 18), ja eespool viidatud kohtuotsus Deutscher Apothekerverband (punkt 104).
(
21
)	Vt eelkõige otsese maksustamise küsimuses 12. septembri 2006. aasta otsus kohtuasjas C-196/04: Cadbury Schweppes ja Cadbury Schweppes Overseas (EKL 2006, lk I-7995, punkt 40); kriminaalasjade küsimuses 2. veebruari 1989. aasta otsus kohtuasjas 186/87: Cowan (EKL 1989, lk 195, punkt 19), ja julgeoleku küsimuses 11. jaanuari 2000. aasta otsus kohtuasjas C-285/98: Kreil (EKL 2000, lk I-69, punktid 15 ja 16).
(
22
)	15. juuli 1964. aasta otsus kohtuasjas 6/64: Costa (EKL 1964, lk 1141, 1159 ja 1160).
(
23
)	Vt selle kohta eespool viidatud kohtuotsus Aragonesa de Publicidad Exterior ja Publivía, (punkt 16).
(
24
)	Selline arutluskäik kehtib kõigi liikumisvabaduste ja kogu majandustegevuse kohta. Nii on Euroopa Kohus näiteks rahamängude valdkonnas tunnistanud, et kõlblusest tulenevad, usulised ja kultuurilised eripärad ning üksikisikule ja ühiskonnale moraalselt ning rahaliselt kahjulikud tagajärjed, mis mängude ja kihlvedudega kaasnevad, võivad õigustada siseriiklike ametivõimude kaalutlusõigust, mis oleks piisav, et määratleda tarbijakaitse ja avaliku korra tagamise nõuded. Siiski võttis Euroopa Kohus seda liikmesriikide kaalutlusõigust arvesse, hinnates asutamisvabadusele ja teenuste osutamise vabadusele asjaomase liikmesriigi õigusnormidega seatud piirangu õigustatust (6. märtsi 2007. aasta otsus liidetud kohtuasjades C-338/04, C-359/04 ja C-360/04: Placanica jt (EKL 2007, lk I-1891, punktid 47 ja 48)).
(
25
)	7. juuni 2007. aasta otsus kohtuasjas C-254/05: komisjon vs Belgia (EKL 2007, lk I-4269, punkt 33 ja selles viidatud kohtupraktika.
(
26
)	Eespool viidatud kohtuotsus Deutscher Apothekerverband (punkt 103).
(
27
)	Eespool viidatud kohtuotsus Rosengren jt (punkt 43).
(
28
)	Ibidem (punkt 50).
(
29
)	Eespool viidatud kohtuotsus Deutscher Apothekerverband (punkt 103 ja selles viidatud kohtupraktika).
(
30
)	Nõukogu 16. septembri 1985. aasta direktiiv teatavat farmaatsiaalast tegevust käsitlevate õigus- ja haldusnormide kooskõlastamise kohta EÜT L 253, lk 34; ELT eriväljaanne 06/01, lk 129).
(
31
)	28. aprilli 1998. aasta otsus kohtuasjas C-120/95: Decker (EKL 1998, lk I-1831, punkt 39).
(
32
)	19. aprilli 2007. aasta otsus kohtuasjas C-444/05: Stamatelaki (EKL 2007, lk I-3185, punkt 31 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
33
)	13. mai 2003. aasta otsus kohtuasjas C-385/99: Müller-Fauré ja van Riet (EKL 2003, lk I-4509, punkt 67 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
34
)	Ibidem (punktid 77–80).
(
35
)	Ibidem (punkt 80).
(
36
)	34/79, EKL 1979, lk 3795, punkt 21.