62024CC0182
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONA
esitatud 10. aprillil 2025 (
1
)
Kohtuasi C‑182/24
RB kui Claude Chabroli õigusjärglane,
AD, keda esindab tema pankrotihaldur NM kui Claude Chabroli õigusjärglane,
DR kui Claude Chabroli õigusjärglane,
ZB kui Claude Chabroli õigusjärglane,
VQ kui Claude Chabroli õigusjärglane,
RZ kui Paul Gégauffi õigusjärglane,
DQ kui Paul Gégauffi õigusjärglane,
FI kui Paul Gégauffi õigusjärglane,
LF kui Paul Gégauffi õigusjärglane
versus
Société des Auteurs et Compositeurs Dramatiques (SACD),
Radio Days SARL,
Brinter Company Ltd,
BS,
MW,
Artedis SA,
Panoceanic Films SA,
menetluses osalesid:
Société des auteurs, compositeurs et éditeurs de musique (SACEM),
HU kui Pierre Janseni õigusjärglane,
YG kui Ellery Queeni õigusjärglane,
VH kui Ellery Queeni õigusjärglane,
IA,
ID kui Jean Patrick Manchette’i õigusjärglane,
Daniel Boulangeri pärandvara kui Daniel Boulangeri õigusjärglane,
HK kui Claude Brulé õigusjärglane,
QY kui Claude Brulé õigusjärglane,
WY kui Claude Brulé õigusjärglane,
KE kui Claude Brulé õigusjärglane,
NA kui Claude Brulé õigusjärglane,
IY kui Claude Brulé õigusjärglane,
Nicholas Blake’i pärandvara kui Nicholas Blake’i õigusjärglane,
Edward Atiyahi pärandvara kui Edward Atiyahi õigusjärglane,
Ellery Queeni pärandvara kui Ellery Queeni õigusjärglane,
Richard Neely pärandvara kui Richard Neely õigusjärglane,
Patricia Highsmithi pärandvara,
Charlotte Armstrongi pärandvara kui Charlotte Armstrongi õigusjärglane,
WI kui Claude Ranki õigusjärglane,
QT kui Hubert Monteilhet’ õigusjärglane
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud tribunal judiciaire de Paris (Pariisi esimese astme kohus, Prantsusmaa))
Eelotsusemenetlus – Autoriõigus ja sellega kaasnevad õigused – Intellektuaalomandi õiguste järgimine – Asjakohased õiguskaitsevahendid – Direktiiv 2001/29/EÜ – Artikkel 8 – Direktiiv 2004/48/EÜ – Artikkel 3 – Direktiiv 2006/116/EÜ – Artiklid 1 ja 2 – Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikkel 47 – Riigisisesed õigusnormid, mis seavad kaasautori esitatud intellektuaalomandi õiguse kaitse taotluse vastuvõetavuse tingimuseks, et teised kaasautorid peavad olema kutsutud menetluses osalema – Menetlusautonoomia – Tõhususe põhimõte
1.
1990. aastal loovutasid filmirežissöör Claude Chabrol ja stsenarist Paul Gégauff mõnede oma filmide kasutusõigused kolmekümneks aastaks ühele levitamisettevõttele.
2.
Arvestades, et 2019. aastal ei olnud ei Claude Chabrol ega Paul Gégauff enam elus, esitasid nende vastavad pärijad hagi levitaja ja teiste seotud äriühingute vastu, nõudes muu hulgas lepinguliste kohustuste rikkumise ja autoriõiguse rikkumise tõttu tekkinud kahju hüvitamist.
3.
Kostjad väitsid hagi vastuvõetamatuse alusena, et kõiki filmide tegemises osalenud kaasautoreid või nende õigusjärglasi ei olnud menetlusse kaasatud. Nad väitsid, et Prantsuse õiguse kohaselt on kollektiivse teose („ühisteose“) autorite õiguste kaitseks esitatud hagi puhul vaja kaasata menetlusse kõik kaasautorid.
4.
Asja arutav kohus esitas Euroopa Kohtule kaks eelotsuse küsimust, millega soovib sisuliselt teada, kas kõigi kaasautorite menetlusse kaasamise kohustus, mis on hagi vastuvõetavuse tingimus, on kooskõlas Euroopa Liidu õigusega. Eelkõige direktiiviga 2001/29/EÜ, (
2
) direktiiviga 2004/48/EÜ, (
3
) direktiiviga 2006/115/EÜ (
4
) ja direktiiviga 2006/116/EÜ (
5
) koostoimes Euroopa Liidu põhiõiguste harta (edaspidi „harta“) artiklitega 17 ja 47.
I. Õigusraamistik
A.
Liidu õigus
1. Direktiiv 2001/29
5.
Artiklis 8 („Sanktsioonid ja õiguskaitsevahendid“) on sätestatud:
„1.   Liikmesriigid näevad käesolevas direktiivis sätestatud õiguste ja kohustuste rikkumise puhuks ette asjakohased sanktsioonid ja õiguskaitsevahendid ning võtavad kõik meetmed nende sanktsioonide ja õiguskaitsevahendite kohaldamise tagamiseks. Sätestatavad sanktsioonid peavad olema tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad.
2.   Iga liikmesriik võtab vajalikud meetmed tagamaks, et õiguste valdajad, kelle huve on nende territooriumil õigusi rikkuva tegevusega kahjustatud, saavad kohtu kaudu taotleda kahjutasu ja/või ettekirjutust ning vajaduse korral õigusi rikkuva materjali, samuti artikli 6 lõikes 2 nimetatud seadmete, toodete ja komponentide konfiskeerimist.
[…]“.
2. Direktiiv 2004/48
6.
Artiklis 3 („Üldised kohustused“) on sätestatud:
„1.   Liikmesriigid sätestavad vajalikud meetmed, menetlused ja õiguskaitsevahendid käesolevas direktiivis kirjeldatud intellektuaalomandi õiguste jõustamise tagamiseks. Menetlused, protseduurid ja õiguskaitsevahendid on õiglased ega ole asjatult keerulised või kulukad ega sisalda põhjendamatuid ajalisi piiranguid ega põhjendamatuid viivitusi.
2.   Meetmed, menetlused ja õiguskaitsevahendid on tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad ning neid rakendatakse viisil, mis võimaldab vältida tõkete loomist seaduslikule kaubandusele ja ette näha kaitsemeetmeid nende kuritarvitamise vastu.“
3. Direktiiv 2006/116
7.
Artikkel 1 („Autori õiguste ajaline kehtivus“) sätestab:
„1.   Berni konventsiooni artiklis 2 osutatud kirjandus- või kunstiteose autori õigused kehtivad autori eluajal ja 70 aastat pärast tema surma olenemata kuupäevast, mil teos muutus õiguspäraselt üldsusele kättesaadavaks.
2.   Mitme autori loodud teose puhul arvutatakse lõikes 1 osutatud tähtaega viimase elusolnud autori surmast.
[…]“.
8.
Artiklis 2 („Kinematograafilised või audiovisuaalsed teosed“) on sätestatud:
„1.   Kinematograafilise või audiovisuaalse teose peamist režissööri loetakse sellise teose autoriks või üheks selle autoritest. Liikmesriikidele jääb vabadus määrata teisi kaasautoreid.
2.   Kinematograafilise või audiovisuaalse teose kaitse tähtaeg lõpeb 70 aastat pärast järgmistest isikutest viimasena elus olnud isiku surma olenemata sellest, kas need isikud on määratud kaasautoriks või ei: peamine režissöör, stsenaariumi autor, dialoogi autor ning spetsiaalselt kinematograafilises või audiovisuaalses teoses kasutamiseks loodud muusika helilooja.“
9.
Artikkel 9 („Moraalsed õigused“) on sõnastatud nii:
„Käesolev direktiiv ei piira liikmesriikide õigusnorme, mis reguleerivad moraalseid õigusi.“
B.
Prantsuse õigus
1. Intellektuaalomandi seadustik (Code de la propriété intellectuelle) (
6
)
10.
Artiklis L. 113-2 on sätestatud:
„Ühise tegevuse tulemusel loodud teoseks nimetatakse teost, mille loomises osales mitu füüsilist isikut […]“.
11.
Artiklis L. 113-3 on sätestatud:
„Ühise tegevuse tulemusel loodud teos kuulub selle kaasautoritele ühiselt.
Kaasautorid teostavad oma õigusi kõigi kaasautorite kokkuleppel.
Erimeelsuste tekkimisel peab need lahendama tsiviilkohus.
Kui iga kaasautori osalus vastab erinevatele žanritele, võib igaüks, kui ei ole kokku lepitud teisiti, oma isiklikku panust eraldi kasutada, ilma et see mingil viisil kahjustaks ühise teose kasutamist.“
12.
Artiklis L. 113-7 on sätestatud:
„Audiovisuaalse teose autoriks loetakse füüsilist isikut või füüsilisi isikuid, kes on oma intellektuaalse tegevuse tulemusena selle teose loonud. Vastupidiste tõendite puudumisel eeldatakse, et ühise tegevuse tulemusel loodud audiovisuaalse teose kaasautorid on: 1. stsenaariumi autor; 2. kohandatud stsenaariumi autor; 3. dialoogi autor; 4. spetsiaalselt asjaomase teose jaoks loodud sõnaliste või sõnadeta heliteoste autor; 5. režissöör; […]“.
2. Tsiviilkohtumenetluse seadustik (Code de procedure civil) (
7
)
13.
Artiklis 126 on sätestatud, et kui vastuvõetamatuse aluseks olev olukord on parandatav, tuleb vastuvõetamatus kõrvale jätta juhul, kui vastuvõetamatuse põhjus on kadunud selleks ajaks, kui kohus peab tegema otsuse.
14.
Artikli 659 kohaselt peab kohtutäitur juhul, kui isikul, kellele dokument tuleb kätte toimetada, puudub teadaolev aadress, elukoht või töökoht, koostama ametliku protokolli, milles on täpselt kirjeldatud tema poolt dokumendi adressaadi leidmiseks võetud meetmeid. Samal päeval või hiljemalt sellele järgneval esimesel tööpäeval saadab kohtutäitur adressaadile tema viimasele teadaolevale aadressile kättesaamiskinnitusega tähitud kirjaga protokolli koopia koos kättetoimetatava dokumendi koopiaga.
15.
Vastavalt artiklile 780, mis käsitleb kirjalikku menetlust esimese astme kohtutes, vastutab asja arutava koja kohtunik menetluse järelevalve eest ja tagab selle õiglase läbiviimise, eelkõige dokumentide õigeaegse vahetamise ja edastamise.
16.
Artikli 788 kohaselt kasutab tsiviilkohtumenetlust toimetav kohtunik, kõiki vajalikke volitusi dokumentide edastamiseks, saamiseks ja esitamiseks.
II. Asjaolud, vaidlus ja eelotsuse küsimused
17.
Eelotsusetaotluses (
8
) kirjeldatud asjakohased asjaolud on järgmised:
–
Claude Chabrol lavastas aastatel 1967–1974 neliteist filmi. Paul Gégauff osales viies neist dialoogide, stsenaariumi või kohandatud stsenaariumi autorina;
–
filmimaterjalid kuulusid nende tootjale SA Les Films La Boétie’le, kes likvideerimisel loovutas need 25. märtsi 1982. aasta lepinguga inglise õiguse alusel asutatud äriühingule Brinter Co;
–
8. juuni 1990. aasta lepingutega andis Claude Chabrol Brinter Company Ltd-le (edaspidi „äriühing Brinter“) üle õiguse mitme filmi „kasutamise jätkamiseks“ (
9
) 30 aastaks. BS esitles end äriühingu Brinter juhina;
–
Paul Gégauffi kasutusõigus viie filmi suhtes, mille loomisel ta oli osalenud, oli 8. juunil 1990. aastal sõlmitud lepingute esemeks, mille neli tema pärijat olid allkirjastanud äriühinguga Brinter ja millega nad andsid üle õiguse filmide „kasutamise jätkamiseks“ 30 aastaks; (
10
)
–
äriühing Brinter andis 1. jaanuari 1990. aasta müügivolitusega Artedis SA-le õiguse 12 kuu pikkuseks ajavahemikuks, mida võib vaikimisi pikendada, sõlmida müügilepinguid otse ostjatega ja saada tasu. See leping puudutas 14 vaidlusalust filmi, välja arvatud ühte neist. MW esitles end äriühingu Artedis juhina;
–
18. veebruari 2012. aasta lepinguga loovutas äriühing Brinter äriühingule Panoceanic Films SA õiguse kasutada vaidlusalustest filmidest viit.
18.
11. juulil 2019 esitasid Claude Chabroli ja Paul Gégauffi pärijad hagi äriühingu Brinteri, äriühingu Artedise, äriühingu Panoceanic Filmsi, äriühingu Radio Days SARL-i, MW ja BSi (
11
) vastu lepingu rikkumise ja autoriõiguse (
12
) rikkumise eest seoses 14 filmiga, millest viie kaasautoriks oli Paul Gégauff.
19.
27. jaanuaril 2020 esitasid kostjad vastuvõetamatuse vastuväite põhjendusega, et menetlusse ei olnud kaasatud kõnealuse filmi 19 kaasautorit.
20.
5. mai ja 12. juuni 2020. aasta kirjaga kutsusid hagejad oma hagides puuduste kõrvaldamiseks menetluses osalema:
–
seitse füüsilist isikut, keda nad pidasid kaasautoriteks või varem surnud kaasautorite õigusjärglasteks; (
13
)
–
kaheksa kaaspärijate „pärandvara“, mille puhul nad ei olnud suutnud tuvastada füüsilisi isikuid, kellel on pärija staatus; (
14
)
–
kaks autoriõiguse kollektiivse esindamise organisatsiooni, millest üks esindab draamateoste autoreid ja heliloojaid (
15
) ning teine muusika autoreid, heliloojaid ja kirjastajaid. (
16
)
21.
9. veebruari 2023. aasta (
17
) määrusega kohustas tsiviilasja menetlev kohtunik kostjaid esitama kaasautorite ja filmide õigustatud isikute isikuandmed.
22.
Hagejad ei suutnud isegi selle teabe olemasolul leida ja menetlusse kaasata kõiki filmide kaasautoreid ja õigustatud isikuid, kuna neid filme on palju (neliteist), need on vanad (toodetud aastatel 1967–1974), on palju erinevaid asjaosalisi (režissöör, stsenarist, helilooja, eelneva kirjandusliku teose autor) ning mõned kaasautorid on surnud ja nende pärijaid ei ole teada või ei ela Prantsusmaal.
23.
Tribunal judiciaire de Paris (Pariisi esimese astme kohus, Prantsusmaa), kes peab vaidluse lahendama, märgib, et „alates 27. jaanuarist 2020 […] on kohtuvaidluse menetlemine halvatud, kuna [filmide kaasautorite] mitut järjestikust pärijat ei ole võimalik kindlaks teha“. (
18
)
24.
Ta rõhutab ka, et „pooled on näidanud üles suurt hoolsust kaasautorite või nende õigusjärglaste tuvastamiseks, ilma et neid saaks nõuetekohaselt menetlusse kaasata, nagu seda nõuab liikmesriigi kohtupraktika, mis põhineb intellektuaalomandi seadustiku artiklil L. 113-3“. (
19
)
25.
Mis puutub hartaga tagatud õigusesse tõhusale kohtulikule kaitsele, siis on käesoleva vaidluse hagejatel tegelikult takistatud juurdepääs tsiviilkohtule, kes peab nende nõuded sisuliselt lahendama, kui nad ei saa esitada oma hagi kõigi vaidlusaluste teoste kaasautorite õigusjärglaste vastu. (
20
) Seega sõltub hagejate õigus oma autoriõigusi maksma panna sellest, kas nad suudavad tuvastada nende õiguste teised kaasomanikud. (
21
)
26.
Neil asjaoludel esitab eelotsusetaotluse esitanud kohus Euroopa Kohtule kaks eelotsuse küsimust:
„1.
Kas [direktiivi 2001/29] artikleid 2, 3, 4 ja 8; [direktiivi 2004/48] artikleid 1–3 ning [direktiivi 2006/116] artikleid 1, 2 ja 9, mis tagavad kinematograafilise või audiovisuaalse teose autorile ja kaasautorile nii ainuõiguse lubada või keelata oma teoste reprodutseerimist ja üldsusele edastamist kui ka kaitse tähtaja, mis lõpeb 70 aastat pärast ühise tegevuse tulemusel loodud teose loomises osalenud isikutest viimasena elus olnud isiku surma, kohustades samas liikmesriike nägema autoriõiguste rikkumiste suhtes ette tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad sanktsioonid ning asjakohased õiguskaitsevahendid ning meetmed, menetlused ja õiguskaitsevahendid, mis ei ole asjatult keerulised või kulukad ega sisalda põhjendamatuid ajalisi piiranguid ega põhjendamatuid viivitusi, võib tõlgendada nii, et ühise tegevuse tulemusel loodud teose autoriõiguse rikkumise hagi, mille on esitanud selle õiguse omaja, nõuab kõikide ühiste autorite menetlusse kaasamist?
2.
Kas autoriõiguse omaja õigust tõhusale õiguskaitsevahendile ja kohtulikule arutamisele, mis on üks osa õigusest õiglasele kohtumenetlusele, mis on tagatud [direktiivi 2001/29] artiklitega 2, 3, 4 ja 8, [direktiivi 2004/48] artiklitega 1–3 ning [direktiivi 2006/116] artiklitega 1, 2 ja 9, [direktiiviga 2006/115] ja [harta] artiklitega 17 ja 47, tuleb tõlgendada nii, et autoriõiguse rikkumise hagi vastuvõetavuse tingimuseks on või ei ole teose kõikide kaasautorite menetlusse kaasamine?“
III. Menetlus Euroopa Kohtus
27.
Eelotsusetaotlus saabus Euroopa Kohtusse 5. märtsil 2024.
28.
Kirjalikud seisukohad on esitanud:
–
ühiselt Claude Chabroli pärijad (DR ja VQ ning ZB ja AD, keda esindab tema eestkostja) ning Paul Gégauffi pärijad (RZ ja DQ ning FI ja LF);
–
iseseisvalt Claude Chabroli pärija RB;
–
ühiselt BS, MW, äriühing Artedis, äriühing Brinter, äriühing Panoceanic Films ja äriühing Radio Days (kostjad põhikohtuasjas);
–
Austria ja Prantsusmaa valitsus ning Euroopa Komisjon.
29.
Euroopa Kohus ei pidanud kohtuistungi pidamist tingimata vajalikuks.
IV. Hinnang
A.
Sissejuhatavad märkused
1. Kohaldatavad õigusnormid
30.
Eelotsusetaotlus puudutab üksnes menetluslikku probleemi, mis tuleneb CPI artikli L. 113–3 tõlgendamisest. Autoriõiguse materiaalõiguslik ulatus, mis pärast menetlusliku vastuväite kõrvaldamist võiks tulla kõne alla, ei ole vaidluse all.
31.
CPI artikkel L. 113-3 näeb ette, et ühise loomingu kaasautorid peavad oma õigusi kasutama ühisel kokkuleppel. Riigisiseses kohtupraktikas on seda tõlgendatud nii, et „ühiselt loodud teose kaasautor peab oma majanduslike õiguste kaitseks kohtusse pöördudes kaasama menetlusse selle teose teised autorid – vastasel juhul on tema nõue vastuvõetamatu –, kuna tema panust ei saa eraldada kaasautorite panusest“. (
22
)
32.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib sisuliselt teada, kas selliselt tõlgendatud riigisisene õigusnorm on kooskõlas Euroopa Liidu õigusega, mille mõnele sättele ta viitab oma kahes küsimuses.
33.
Nende sätete hulgas on direktiiv 2006/115, kuid eelotsusetaotluse esitanud kohus ei ütle selle direktiivi sisu kohta midagi seoses selle võimaliku mõjuga vaidlusele ega täpsusta, millised artiklid konkreetselt tekitavad temas kahtlusi. Seetõttu võib minu arvates Euroopa Kohtu vastuses loobuda selle direktiivi analüüsist.
34.
Sama ei kehti direktiivi 2001/29, direktiivi 2004/48 ja direktiivi 2006/116 kohta. Kõik kolm sisaldavad sätteid, mis iseenesest võivad eelotsusemenetluses antavat vastust mõjutada:
–
direktiivi 2001/29 artikli 8 lõiked 1 ja 2 kohustavad liikmesriike nägema ette piisavad õiguskaitsevahendid autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste rikkumise korral ning tagama, et nende õiguste omajad võivad esitada kahju hüvitamise hagi;
–
direktiivi 2004/48 artikli 3 lõiked 1 ja 2 kohustavad liikmesriike kehtestama vajalikud menetlused ja õiguskaitsevahendid, et tagada intellektuaalomandi õiguste jõustamine. Sellised menetlused ja õiguskaitsevahendid ei tohi olla tarbetult keerulised ega koormavad, vaid pigem tõhusad, proportsionaalsed ja hoiatavad;
–
direktiivi 2006/116 artikli 1 lõikes 2, mis reguleerib autoriõiguse ajalist kehtivust, on sätestatud, et mitme autori ühise teose puhul arvestatakse kaitse tähtaega alates viimase elusoleva autori surmast.
35.
Mis puutub harta artiklitesse 17 ja 47, siis just viimasel on vaidluse suhtes kõige suurem mõju, sest andes autoriõigustele liidu õigusnormidega tunnustuse kohtuliku kaitse seisukohast, avab see võimaluse harta enda kohaldamiseks (artikli 51 lõige 1). Harta artikli 17 lõike 2 („intellektuaalomandit kaitstakse“) tõlgendamisel tuleb kohaldada teisese õiguse norme, milles see kaitse konkretiseerub.
2. Vaidlusalused autoriõigused
36.
Eelotsusetaotluse mitmes punktis on märgitud, et Chabroli ja Gégauffi consorts’ide (
23
) nõuded hõlmavad nii varalisi kui ka isiklikke autoriõigusi. (
24
)
37.
Kuna käesolevas asjas väidetavalt rikutud autoriõiguse varalises laadis ei ole kahtlust, siis jääb õhku küsimus, kas vaidluse all on ka isiklikud õigused. Kui see leiab kinnitust, siis tuleks võtta arvesse, et direktiivi 2006/116 artikli 9 kohaselt on välistatud, et selle sätted mõjutavad liikmesriikide õigusnorme, mis reguleerivad isiklikke õigusi.
38.
Eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesanne on kindlaks teha, milliseid autoriõigusi (varalisi või isiklikke) võib olla rikutud. Vastuseks tema eelotsuse küsimustele, mis piirduvad kostjate poolt esitatud vastuvõetamatuse vastuväitega, ei ole autorite isiklikke õiguste hõlmamine või välistamine väga oluline.
B.
Vastus eelotsuse küsimustele
39.
Minu arvates saab neid kahte küsimust käsitleda koos. Minu analüüs käsitleb nii autoriõiguste ühisomandiga seotud probleeme kui ka nende õiguste kaitsmisele kohtumenetluses seatud tingimusi ja piiranguid.
1. Autoriõiguse ühisomand
40.
Liidu õigus kas eeldab autoriõiguse ühise omamise (ühisomandi) võimalust või viitab sellele sõnaselgelt.
41.
Direktiivides 2001/29 (
25
) ja 2004/48 (
26
) on viidatud „autorile“ või „intellektuaalomandi õiguste omajale“, kasutades neid mõisteid vaheldumisi nii ainsuses kui ka mitmuses.
42.
Direktiivis 2006/116 tunnustatakse autoriõiguse ühisomandit: selle põhjendus 14 viitab juhtudele, „kui autoritena on nimetatud üks või mitu füüsilist isikut“. Selle artikli 1 lõikes 2 viidatakse konkreetselt hüpoteesile, mil on tegemist „mitme autori loodud teosega“.
43.
Eelkõige lubab direktiivi 2006/116 artikkel 2 kinematograafiliste või audiovisuaalsete teoste puhul riikidel nimetada lisaks peamisele režissöörile ka „teisi kaasautoreid“. Käesoleval juhul ongi see nii.
44.
Seega võib väita, et kui mitu isikut on kinematograafilise teose autorid või intellektuaalomandi õiguste omajad, on kõik nad kaitstud. Nii neil kui ka pärast nende surma nende pärijatel on õigus saada kaitset ühise tegevuse tulemusel valminud kinematograafilise teose autoriõigusele.
45.
Nagu kaksikust tööstusomandi valdkonnas, (
27
) on ka autoriõiguse puhul probleem see, kuidas ühisomanikud saavad oma nõudeid kaitsta, arvestades, et liidu eeskirjad vaikivad selliste õiguste kaitse tagamiseks sobivatest menetluslikest üksikasjadest.
46.
Direktiivi 2004/48 artikli 4 punktis a on sätestatud, et õigus „taotleda meetmete, menetluste ja õiguskaitsevahendite kohaldamist […] [on] intellektuaalomandi õiguste [omajatel] kooskõlas kohaldatavate seadustega“. (
28
) [täpsustatud tõlge]
47.
Euroopa Kohus leiab, et kohaldatavad seadused „viitavad nii asjakohasele riigisisesele õigusele kui ka vajaduse korral liidu õigusele“. (
29
)
48.
Liidu õigus ei sisalda siiski erisätteid autoriõiguse ühisomanike hagi esitamise õiguse kohta. Selles osas puudub ühtlustamine ja liikmesriikide ülesanne on võtta vastu asjakohased eeskirjad, mis reguleerivad selliste hagide esitamist nende kohtutes. Liidu õiguses ei ole sätestatud tingimusi, millele ühisomanike kui selliste õiguste kasutamine allub. (
30
)
49.
Järelikult on ühise teose autoriõiguste kohtulikule kaitsele „kohaldatavad seadused“ põhimõtteliselt liikmesriikide õigus.
2. Riigisisene õigusnorm, menetlusautonoomia piirid ja harta artikkel 47
50.
CPI artiklis L. 113–3 sisalduv õigusnorm on minu arvates oma sõnastuselt imperatiivne. Ma ei näe põhjust lükata tagasi sätet, mis sätestab üksnes, et ühiselt loodud teose kaasautorid peavad oma õigusi kasutama vastastikusel kokkuleppel ja et kui sellist kokkulepet ei saavutata, otsustab küsimuse kohus.
51.
See reegel on kooskõlas erinevates õigussüsteemides tavapärase arusaamaga vara ja õiguste ühisomandist. (
31
) Seda enam, et riigisisese kohtupraktika kohaselt on kaasautorite ühine õiguste kasutamine nõutav ainult niivõrd, kuivõrd ühe autori panust ei saa eraldada teiste omast. (
32
)
52.
Selle õigusnormi tõlkimine Prantsuse kohtupraktikas menetluslikesse terminitesse on viinud hagi vastuvõetamatuse aluse tuletamiseni: hagi lükatakse tagasi, kui teose kaasautor, kes esitab kohtule hagi oma õiguste kaitseks, ei ole menetlusse kaasanud teisi ühiste õiguste omajaid.
53.
CPI reegli/kohtupraktika tõlgendus eeldab, nagu Prantsuse valitsus ise möönab, (
33
) kohtusse pöördumise õiguse piiramist. Siiski ei pea ma seda iseenesest taunitavaks, välja arvatud sel juhul, mida ma kohe selle piiride kohta märgin.
54.
Iga liikmesriigi õigussüsteem võib seada ühiselt loodud teose ühisomaniku esitatud nõude vastuvõetavuse tingimuseks, et teised kaasautorid on menetlusse kaasatud. Selline menetluslik nõue on loogiline juhtudel, kus seadus näeb ette „vajaliku aktiivse ühise osalemise“. (
34
) Ja miski ei takista – nagu käesolevas asjas – seadusega nõudmast kui mitte kohustuslikku kohalolekut, siis vähemalt nende kutsumist teiste hagejatega liituma. (
35
)
55.
Selline õigusnorm, olenemata sellest, kas see tuleneb kohtupraktikast või mitte, kuulub liikmesriikide menetlusautonoomia alla ja on seega vastuvõetav, kui see teenib õiguspäraseid eesmärke ega ületa piire, mida ma allpool esitan.
56.
See õigusnorm lähtub Prantsuse valitsuse ja komisjoni poolt rõhutatud õiguspärasest eesmärgist. See kaitseb puuduvate ühisomanike õigusi võrdsetel alustel, võimaldades neil saada piisavalt teavet, et osaleda või mitte osaleda menetluses. (
36
) Samuti aitab see kaasa õiguskindlusele ja heale õigusemõistmisele, ennetades probleeme, mis võivad tekkida seoses menetluse peatamise, hagide hilisema liitmise, vastuoluliste otsuste võimalikkuse, kui iga kaasautor tegutseb iseseisvalt, või sooviga vältida selliste kaasautorite hilisemaid nõudeid, keda ei ole kaasatud. (
37
)
57.
Siiski tuleb piirangut, mille see õigusnorm kehtestab autoriõiguse ühisomanikule, kontrollida kahekordselt, kas see sobib kokku ühelt poolt võrdväärsuse ja tõhususe põhimõtetega (
38
) ning teiselt poolt harta artiklist 47 tulenevate nõuetega. Viimane sätestab liidu õiguskorras eraisikutele antud õiguste tõhusa kohtuliku kaitse põhimõtte.
58.
Selline lähenemisviiside kahesus viib samale tulemusele, kui eelotsusetaotluse esitanud kohus leiaks lõpuks, et sellisel juhul on autoriõiguse kaitseks kohtuliku kaitse saamise õiguse kasutamine allutatud menetluslikule kohustusele, mille täitmine on ülemäära raske või võimatu.
59.
Kuna samaväärsuse põhimõtte kohaldamine ei ole siinkohal vaidluse all, siis keskendub kogu arutelu tõhususe põhimõttele. Sellega seoses väidab Prantsuse valitsus, et kõnealuse kohustuse täitmine ei ole ülemäära raske ega lähe kaugemale sellest, mis on vajalik taotletavate eesmärkide saavutamiseks, (
39
) kuna:
–
ei ole kohustust kaasata menetlusse kõiki kaasautoreid, kui vaidlus puudutab teose individualiseeritavat osa;
–
kõigi ühisomanike kaasamise eesmärk ei ole tagada nende tegelik osalemine menetluses: piisab sellest, kui nad kutsutakse kohtusse, et neil oleks võimalik kohtusse ilmuda;
–
piisab sellest, kui esitada kaasatava isiku nimi ja aadress; kui nende isikuandmed ei ole teada, lubab tsiviilkohtumenetluse seadustiku artikkel 659 neile kutse kätte toimetada nende viimasel teadaoleval aadressil;
–
isegi kui kohtusse kutsutavate isikute nimed ja aadressid ei ole teada, võib taotluse vastuvõetamatuse põhjuseid parandada ja kohtul on õigus nõuda kolmandatelt isikutelt nende andmete esitamist tundmatute ühisomanike kohta.
60.
Need vaidlusaluse menetluskohustuse muudatused leevendavad kindlasti selle rangust, kuid ei välista, et sellistes olukordades nagu käesolev, viib selle õigusnormi kohaldamine, isegi kui seda on leevendatud, menetluse enda halvenemisele, mis toob kaasa hagejate õiguste kaitse puudumise.
61.
Tegelikult tunnistab Prantsuse valitsus, et kõigi ühisomanike menetlusse kaasamine võib teatud juhtudel kujutada endast „ebamõistlikku nõuet, mis võib muuta hageja jaoks võimatuks või ülemäära raskeks Euroopa Liidu õigusega antud õiguste kasutamise“. Ta lisab, et sellistel juhtudel „võib kohus vastuvõetavuse kriteeriumi vähem rangelt tõlgendada“. (
40
)
62.
Kindlasti peab eelotsusetaotluse esitanud kohus hindama, kas kohtuasja konkreetseid asjaolusid silmas pidades rikub hagejatele kehtestatud menetlusnõuete kohaldamine tõhususe põhimõtet ja harta artiklit 47.
63.
Selline rikkumine leiab aset juhul, kui hagejad vaatamata oma jõupingutustele ja nõuetekohasele hoolsusele ei suuda neist sõltumatutel põhjustel kõiki ühisomanikke kaasata. Niisuguses olukorras võib nende isikute menetlusse kaasamise vältimatu nõue – vastasel juhul on hagi vastuvõetamatu –, muuta liidu õigusnormidega antud õiguste kasutamise võimatuks või ülemäära raskeks. (
41
)
64.
Seega on eelotsusetaotluse esitanud kohtul kaks võimalust:
–
ta võib, kui ta peab seda asjakohaseks, tõlgendada riigisisest õigusnormi Prantsuse valitsuse poolt pakutud vähem ranges mõttes, et viia see kooskõlla liidu õiguse nõuetega. Valitsuse sõnul pakub riigisisene õigus selleks piisavat paindlikkust, ilma et oleks vaja asjaomaseid sätteid contra legem tõlgendada; (
42
)
–
kui ta aga leiab, et ta ei saa tõlgendada menetlusnormi iuxta legem kooskõlas liidu õigusega, kuna seda takistab Prantsusmaa kõrgeima kohtu praktika, mille kohaldamine käesolevas asjas toob pöördumatult kaasa harta artikli 47 rikkumise, siis peab ta selle kohaldamata jätma. (
43
)
65.
Mõlemad valikud peavad andma sama tulemuse: ühisomanike õigus kaitsta oma nõudeid nende vastu, kes on (väidetavalt) rikkunud nende autoriõigusi, ei saa olla seotud menetluslike nõuetega, mida on võimatu või väga raske täita, mis tähendaks praktikas selle õiguse neutraliseerimist.
66.
Soovimata asendada eelotsusetaotluse esitanud kohtu otsust, oleks ehk võimalik talle soovitada mõningaid viiteid, mis hõlbustaksid vaidlusaluse menetlusnormi vastavusse viimist liidu õigusega ja samal ajal vabastaksid menetluse halvatusest, vältides edasisi viivitusi.
67.
Ma rõhutan igal juhul, et ainult eelotsusetaotluse esitanud kohus (kellel on loogiliselt paremad teadmised riigisisesest õigusest) on võimeline teostama kooskõlalist tõlgendust, millele ma eespool viitasin.
68.
Ehkki hagejad nõuavad käesolevas asjas enda jaoks oma autoriõigusest tulenevaid varalisi ja isiklikke tagajärgi, väidavad nad, et oma nõudega tegutsevad nad „ühisomanike ühistes huvides“ (
44
) ja püüavad „kaitsta filmide kaasautorite õigusi tervikuna“. (
45
)
69.
Kui hagejad tegutsevad enda sõnul ühise intellektuaalse omandi kaitseks, siis nende hagi rahuldamine toob kasu kõigile filmide ühisomanikele. Kohtuotsus, mis lõpetab vaidluse, kinnitades autoriõiguse rikkumise olemasolu, soodustab (vähemalt kaudselt) kõigi ühisomanike õiguslikku seisundit.
70.
Seega ei taotle hagejad teiste ühisomanike autoriõiguse piiramist ühiselt loodud teose suhtes. Vastupidi, oma menetlusliku reaktsiooniga nende õiguste (väidetavale) rikkumisele püüavad nad parandada kaasautorite õiguslikku positsiooni tervikuna. Õigupoolest ei ole küsimus selles, kas mõne kaasautori huvid valitsevad teiste huvide üle, millisel juhul tuleks leida õige tasakaal.
71.
Ühise omandiõiguse kaitsmise sellises kontekstis tekib mul küsimus, kas Prantsuse õiguses ühisomandit reguleerivad õigusnormid ei võiks õigustada seda, et erandkorras võib üks ühisomanikest esitada hagi ühise asja huvides isegi ilma kohtukutseta ja ilma kõigi sõnaselge nõusolekuta.
72.
RB kirjalikud seisukohad viitavad sellele võimalusele. Nad tuletavad meelde Prantsuse tsiviilkoodeksi jagamatust käsitlevaid sätteid ja seda, kuidas selle koodeksi artikkel 815-2 lubab igal jagamata asja omanikul võtta selle säilitamiseks vajalikke meetmeid, isegi kui need ei ole kiireloomulised. (
46
)
73.
Teisest vaatenurgast võiks ehk kasutada analoogia alusel reeglit, mida kohaldatakse juhul, kui üks ühisomanikest ei ole võimeline oma tahet väljendama. Sellisel juhul võib nõusoleku puudumist korvata teine ühisomanik, kellel on kohtulik luba.
74.
Tegelikult on vastavalt CPI artikli L. 113-3 kolmandale lõigule kaasautorite kokkuleppe puudumise korral tsiviilkohtute pädevuses teha selles osas otsus. Eelotsusetaotluse esitanud kohus peab otsustama, kas selles sättes osutatud „kokkuleppe puudumine“ hõlmab juhtumeid, kus sellist kokkulepet ei ole saavutatud, sest kõiki ühiselt loodud teose kaasautoreid ei ole võimalik kindlaks teha.
75.
Samuti ei välista ma võimalust kasutada põhimõtet, mis nii mõnegi riigi tsiviilõiguses on kohaldatav käsundita asjaajamise suhtes. Sellest tulenevalt võib sellise isiku toimingutest, kes, olemata selleks kohustatud, haldab teise isiku asju teise isiku kasuks ja ilma tema vastuseisuta, tuleneda viimase jaoks soodne mõju, kuna „mitteametlik haldur“ võtab endale usaldusisiku kohustused.
76.
Kui ühisomaniku puhul möönda, et tal on õigus kaitsta ühist õigust kõigi ühisomanike kasuks, peaks sellel materiaalõiguslikul pädevusel olema oma menetluslik vaste. See ületaks takistuse, mis tuleneb kohustusest kaasata menetlusse need õiguste omajad, kelle tuvastamine on de facto praktiliselt võimatu.
77.
Seega võib ühise asja autoriõigust kaitsta üks või mitu ühisomanikku, kui asjaolusid arvestades ei ole võimalik teisi kaasata, pärast seda, kui nende tuvastamiseks ja menetlusse kutsumiseks on tegutsetud nõuetekohase hoolsusega.
78.
Rõhutan, et need viited ei ole mõeldud asendama eelotsusetaotluse esitanud kohtu ülesannet otsida riigisisese õiguse alusel aktsepteeritavaid lahendusi. Kui ükski eespool nimetatud eeskirjadest, sätetest ja põhimõtetest ei võimalda tal tõlgendada riigisisest õigust nii, et see oleks kooskõlas harta artikliga 47 koostoimes autoriõiguse kaitset käsitlevate direktiivide vastavate sätetega, peab ta jätma liidu õigusega vastuolus oleva sätte kohaldamata. Seejuures ei ole oluline, et selline vastuolu ei tulene rangelt CPI-st, vaid riigisiseste kohtute poolt sellele antud tõlgendusest.
V. Ettepanek
79.
Eespool öeldut arvestades teen ettepaneku vastata Tribunal Judiciaire de Paris’le (Pariisi esimese astme kohus, Prantsusmaa) järgmiselt:
Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta direktiivi 2001/29/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas artiklit 8 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiivi 2004/48/EÜ intellektuaalomandi õiguste jõustamise kohta artiklit 3 koostoimes Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta direktiivi 2006/116/EÜ autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste kaitse tähtaja kohta artiklitega 1 ja 2 ning Euroopa Liidu põhiõiguste harta artikliga 47,
tuleb tõlgendada nii, et:
nendega ei ole põhimõtteliselt vastuolus see, kui mitme autori ühisteose intellektuaalomandi õiguste rikkumise hagi vastuvõetavuse tingimus on, et kõik kaasautorid peavad olema kutsutud menetluses osalema.
Selle tingimuse kohaldamine ei tohi siiski muuta ühe või mitme kaasautori hagi esitamist võimatuks või ülemäära raskeks, mis juhul peab liikmesriigi kohus seadma esikohale harta artiklis 47 sätestatud õigust tõhusale kohtulikule kaitsele.
(
1
)	Algkeel: hispaania.
(
2
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta direktiiv autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas (EÜT 2001, L 167, lk 10; ELT eriväljaanne 17/01, lk 230).
(
3
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta direktiiv intellektuaalomandi õiguste jõustamise kohta (ELT 2004, L 157, lk 45; ELT eriväljaanne 17/02, lk 31).
(
4
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta direktiiv rentimis- ja laenutamisõiguse ja teatavate autoriõigusega kaasnevate õiguste kohta intellektuaalomandi vallas (ELT 2006, L 376, lk 28).
(
5
)	Euroopa Parlamendi ja nõukogu 12. detsembri 2006. aasta direktiiv autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste kaitse tähtaja kohta (ELT 2006, L 372, lk 12).
(
6
)	Loi n.o 92-597 du 1 juillet 1992, relative au code de la propriété intellectuelle (JORF n.o 0153, 3.7.1992). Edaspidi „CPI“.
(
7
)	5. detsembri 1975. aasta määrus nr 75-1123, millega kehtestati uus tsiviilkohtumenetluse seadustik (JORF nr 0285, 9.12.1975).
(
8
)	Eelotsusetaotluse punktid 1–12 ja 42–60.
(
9
)	Selle õiguse üleandmine hõlmas õigust äriliste ja mitteäriliste kinematograafiliste kujutiste esitamisele, teleringhäälingule, videogrammidele, mis on tehtud mis tahes tehnilise lahendusega, mida sel ajal ei tuntud, ja remake’ile.
(
10
)	Nende lepingute tingimused näivad olevat sarnased Claude Chabroli ja äriühingu Brinter vahel sõlmitud lepingutega.
(
11
)	Üks Claude Chabroli pärijatest (RB) väidab oma kirjalikes seisukohtades (punkt 1), et just BS omandas oma äriühingute Brinter ja Artedis kaudu 14 filmi autoriõigused. Ta lisab, et MW on BSi abikaasa ja juhib äriühinguid Artedis, Panoceanic Films ja Radio Days.
(
12
)	Eelotsusetaotluse kohaselt (punkt 54) „on poolte nõudeid arvestades on hagi esitatud autori varaliste ja isiklike õiguste rikkumiste hagina, mis on lepinguvälise kahju iseloomuga, millest tulenevalt on sõnastatud peamised hüvitusnõuded. Mõned neist nõuetest toetavad ka lepingulise vastutuse ja lepinguliste kohustuste lõppemise hagi, sest nende tähtaeg lõpeb lõpetamisklausli mõju või kohtuliku lõpetamine tõttu lepingust tulenevate kohustuste rikkumise alusel“.
(
13
)	Eelotsusetaotluse punkt 57.
(
14
)	Eelotsusetaotluse punkt 57. Menetlusse kaasati järgmised „pärandvarad“: Charlotte Armstrongi pärandvara, Daniel Boulangeri pärandvara, Nicholas Blake’i pärandvara, Claude Brulé pärandvara, Edward Atiyah’ pärandvara, Ellery Queeni pärandvara, Richard Neely pärandvara ja Patricia Highsmithi pärandvara.
(
15
)	Société des auteurs et compositeurs dramatiques (SACD). Eelotsusetaotluse (punkt 59) kohaselt pidasid hagejad esialgu pärandvarade esindajaks ja seejärel olid nad kohustatud avaldama nende isikute nimed, kes omasid kaasautorite õigusi või kes olid selleks õigustatud.
(
16
)	Société des auteurs, compositeurs et éditeurs de musique (SACEM).
(
17
)	Kuigi see on eelotsusetaotluses märgitud kuupäev, näib see olevat trükiviga, kuna tegelikult on kuupäev 16. veebruar 2023. Seda rõhutab RB oma kirjalikes seisukohtades.
(
18
)	Eelotsusetaotluse punkt 55.
(
19
)	Eelotsusetaotluse punkt 116.
(
20
)	Eelotsusetaotluse punkt 120.
(
21
)	Eelotsusetaotluse punkt 132.1.
(
22
)	Cour de cassationi (Prantsusmaa kassatsioonikohus) tsiviilkolleegiumi esimese koja 10. mai 1995. aasta otsus apellatsioonkaebuse nr 93-10.945 kohta, millele on viidatud eelotsuse punktis 77.1. Eelotsusetaotluse otsuse punktides 78 ja 79 viidatakse ka sama kõrgema kohtu 12. mai 2011. aasta otsusele, mis tehti apellatsioonkaebuse nr 10-14.646 alusel („ühe kaasautori või tema õigusjärglase […] poolt esitatud [autoriõiguse] rikkumise hagi vastuvõetavus sõltub kõigi kaasautorite menetlusse kaasamisest“), ja 21. märtsi 2018. aasta otsusele, mis tehti apellatsioonkaebuse nr 17-14.728 alusel („kui kaasautor[…] võib oma isiklikke õigusi kaitstes tegutseda üksi, siis tingimusel, et tema panus on individualiseeritav; […] kui see ei ole võimalik, tuleb […] menetlusse kaasata teised kaasautorid“).
(
23
)	Sõna consorts kasutamine eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt selleks, et tähistada vastavalt Claude Chabroli ja Paul Gégauffi pärijaid, saab mõista menetluslikus tähenduses, st niivõrd, kuivõrd need pärijad on ühiselt menetluses osalejad. Viitan hiljem ühisele osalemisele (litisconsortium) kui menetluslikule institutsioonile.
(
24
)	Eelotsusetaotluse punktides 24, 25 ja 27 on välja toodud mõne hageja nõuded, milles nad väidavad sõnaselgelt, et rikutakse isiklikke õigusi. Sama taotluse punktis 54 märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus, et „hagi on esitatud autori varaliste ja isiklike õiguste rikkumise hagi vormis, mis puudutab lepinguvälist vastutust ja millest tulenevad käesolevas kohtuasjas esitatud kahjunõuded“.
(
25
)	Direktiivi 2001/29 artikli 2 punkt a seoses ainuõigusega „lubada või keelata otsest või kaudset ajutist või alalist reprodutseerimist mis tahes viisil või vormis, osaliselt või täielikult“. See õigus omistatakse „autoritele“.
(
26
)	Direktiivi 2004/48 artikli 4 punktis a on sätestatud, et liikmesriigid tunnistavad „käesolevas peatükis isikutena, kellel on õigus nõuda meetmete, menetluste ja õiguskaitsevahendite kohaldamist: a) intellektuaalomandi õiguste valdajaid kooskõlas kohaldatavate seadustega; […]“. Kohtujuristi kursiiv.
(
27
)	Direktiivi 2004/48 artiklis 1 on sätestatud, et selle direktiivi tähenduses hõlmab mõiste „intellektuaalomandi õigused“ ka tööstusomandi õigusi.
(
28
)	Kohtujuristi kursiiv. Nende õiguste omajatele antud õigus laieneb loogiliselt ka ühisteose kaasautoritele ja, nagu käesoleval juhul, nende pärijatele.
(
29
)	7. augusti 2018. aasta kohtuotsus SNB-REACT (C‑521/17, EU:C:2018:639), punkt 31.
(
30
)	Vt analoogia alusel liidu kaubamärgist tulenevate õiguste ühisomanike kaitse kohta kohtuotsus 27. aprilli 2023. aasta kohtuotsus Legea (C‑686/21, EU:C:2023:357) punkt 36: „Mis puutub [20. detsembri 1993. aasta määrusesse (EÜ) nr 40/94 ühenduse kaubamärgi kohta (EÜT 1994, L 11, lk 1; ELT eriväljaanne 17/01, lk 146), mida on muudetud nõukogu 19. veebruari 2004. aasta määrusega (EÜ) nr 422/2004], siis […] kuigi selles on tunnustatud võimalust, et ELi kaubamärk kuulub ühisomandisse, ei sisalda see ühtegi sätet, mis reguleeriks kaubamärgist tulenevate õiguste teostamise tingimusi niisuguse kaubamärgi ühisomanike poolt, sealhulgas kaubamärgi kasutuslitsentsi andmise või litsentsilepingu ülesütlemise üle otsustamist […]“. Viitasin oma ettepanekus selles kohtuasjas (C‑686/21, EU:C:2022:977) üldistele probleemidele, mis tekivad seoses kaubamärkide ühisomandiga.
(
31
)	Komisjon väidab oma kirjalike seisukohtade punktis 67, et kõnealune reegel on „omane jagamatust pooldavale süsteemile“.
(
32
)	Cour de cassationi (Prantsusmaa kassatsioonikohus) tsiviilkolleegiumi esimese koja 10. mai 1995. aasta otsus apellatsioonkaebuse nr 93-10.945 kohta.
(
33
)	Prantsuse valitsuse kirjalike seisukohtade punkt 50.
(
34
)	Vajalik „aktiivne ühine osalemine“ eeldab vältimatult mitme hageja olemasolu, kelle ühine osalemine menetluses kujutab endast kas seadusega või kõnealuse suhte olemusega sätestatud kohustust.
(
35
)	Mõiste „kaasamine“ tähendab menetluslikult isikule menetlusse astumiseks esitatud kutset.
(
36
)	Prantsuse valitsuse kirjalike seisukohtade punktid 53–56 ja komisjoni kirjalike seisukohtade punktid 69 ja 70.
(
37
)	Prantsuse valitsuse kirjalike seisukohtade punktid 58–62 ja komisjoni kirjalike seisukohtade punkt 72.
(
38
)	„[…] kui teatavas valdkonnas puuduvad liidu õigusnormid, tuleb menetlusnormid, mis reguleerivad nende kaebuste läbivaatamist, millega peaks tagatama isikutele liidu õigusest tulenevate õiguste kaitse, menetlusautonoomia põhimõtte kohaselt sätestada iga liikmesriigi sisemises õiguskorras, kuid seda siiski tingimusel, et need ei oleks vähem soodsad kui normid, mis reguleerivad riigisisese õiguse kohaldamisalasse kuuluvaid sarnaseid olukordi (võrdväärsuse põhimõte), ning et need ei muudaks liidu õigusega antud õiguste kasutamist praktiliselt võimatuks ega ülemäära keeruliseks (tõhususe põhimõte)“. 30. aprilli 2024. aasta kohtuotsus M. N. (EncroChat) (C‑670/22, EU:C:2024:372, punkt 129).
(
39
)	Prantsuse valitsuse kirjalike seisukohtade punktid 71–78.
(
40
)	Prantsuse valitsuse kirjalike seisukohtade punktid 85 ja 86.
(
41
)	Kuigi selles kohtuasjas ei olnud tegemist hagi vastuvõetamatuse vastuväitega, leidis Euroopa Kohus, et sellise riigisisese tõendite esitamist ja kogumist käsitleva normi tõlgendamine, mis praktikas muutis „autoriõiguse väidetava rikkumise tuvastamise võimatuks“, võib kaasa tuua „autoriõiguse omaja põhiõiguse tõhusale õiguskaitsevahendile ja põhiõiguse intellektuaalomandile selge rikkumise“. 18. oktoobri 2018. aasta kohtuotsus Bastei Lübbe (C‑149/17, EU:C:2018:841, punkt 51).
(
42
)	11. juuli 2024. aasta kohtuotsus Skarb Państwa (väikeste või väheoluliste summade maksmisega viivitamine) (C‑279/23, EU:C:2024:605), punkt 29: „riigisisese õiguse liidu õigusega kooskõlalise tõlgendamise põhimõte nõuab, et liikmesriigi kohtud teeksid eelkõige riigisisese õiguse contra legem tõlgendamise keeldu järgides kõik, mis on nende pädevuses, arvestades riigisisest õigust tervikuna ning kasutades riigisiseses õiguses tunnustatud tõlgendusmeetodeid, et tagada kõnealuse direktiivi täieulatuslik toime ja saavutada direktiivi eesmärgiga kooskõlas olev tulemus“.
(
43
)	Ibidem, punkt 30: „Kooskõlalise tõlgendamise nõue hõlmab muu hulgas liikmesriigi kohtute kohustust muuta vajaduse korral väljakujunenud kohtupraktikat, kui see põhineb riigisisese õiguse tõlgendusel, mis ei ole kooskõlas direktiivi eesmärkidega. Seetõttu ei saa liikmesriigi kohus põhjendatult asuda seisukohale, et tal on võimatu tõlgendada riigisisest õigusnormi kooskõlas liidu õigusega ainult seetõttu, et seda sätet on järjepidevalt tõlgendatud selle õigusega vastuolus olevas tähenduses“.
(
44
)	RB kirjalikud seisukohad, punkt 17.
(
45
)	Claude Chabroli ja Paul Gégauffi teiste pärijate kirjalikud seisukohad, punktid 21 ja 22.
(
46
)	RB kirjalike seisukohtade punkt 12 jj, milles ta väidab, et autoriõiguse rikkumise alusel esitatud hagi eesmärk on nende õiguste „säilitamine“ ja et selline hagi on oma olemuselt esitatud ühisomanike ühistes huvides. Samamoodi viitavad Claude Chabroli ja Paul Gégauffi teiste pärijate kirjalikud seisukohad (punktid 27 ja 28) sellele, et hagejate esitatud hagi on kaitsva iseloomuga, mille eesmärk on säilitada kõigi kaasautorite ja nende õigusjärglaste ühised huvid. Eelotsusetaotluses (punkt 86) viidatakse üldjoontes võimalusele, et hagi piirdub säilitamismeetme taotlusega.