62007CC0560
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
DÁMASO RUIZ-JARABO COLOMER
esitatud 17. veebruaril 2009 (
1
)
Kohtuasi C-560/07
Balbiino AS
versus
Põllumajandusminister ning Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus
„Eesti ühinemine — Üleminekumeetmed — Põllumajandussaadused — Suhkur — Ülemäärased varud — Määrused (EÜ) nr 1972/2003, nr 60/2004 ja nr 832/2005”
I. Sissejuhatus
1.
Tallinna Halduskohus esitas Euroopa Kohtule kuus eelotsuse küsimust, mis käsitlevad üleminekumeetmeid, mis võeti selleks, et hõlbustada kümne uue liikmesriigi ühinemist Euroopa Liiduga 1. mail 2004.
2.
Küsimused puudutavad kolme ühenduse määrust, mille eesmärk on veenda liikmesriikide ettevõtjaid vältima põllumajandustoodete ülemääraste varude kogunemist, kuna sellised varud võivad tekitada ühise turukorralduse häireid. Üldistatult võib öelda, et piiravad mehhanismid hõlmavad uutes liikmesriikides moodustunud ülemääraste varude eest tasu maksmist ja teatud juhtudel varude kõrvaldamist (suhkur, isoglükoos ja fruktoos).
3.
Seoses 1994. aastal toimunud ühinemisega on Euroopa Kohus võtnud seisukoha analoogiliste meetmete osas, mis nägid samuti ette põllumajandustoodete ülemäärastelt varudelt tasu maksmise. (
2
) Weidacheri kohtuotsuses kinnitas Euroopa Kohus komisjoni pädevust sellise määruse andmiseks, olles eelnevalt tõdenud, et ühenduse institutsioonidel on ühise põllumajanduspoliitika eesmärkide saavutamisel ulatuslik kaalutlusõigus, ning olles tagasi lükanud kahtlused, et määrus on proportsionaalsuse põhimõtte või õiguspärase ootuse kaitse põhimõtte rikkumise tõttu kehtetu. (
3
)
4.
Weidacheri kohtuotsus on siiani ainus sellealane pretsedent, kuid see ei jää viimaseks. Rööbiti käesoleva eelotsuseasjaga, kuid sellest eraldi on kümnest uuest liikmesriigist kuus vaidlustanud Euroopa Ühenduste Esimese Astme Kohtus kolm eespool viidatud määrust ja ühe komisjoni otsuse. Menetlused neis asjades on pooleli. (
4
)
II. Õiguslik raamistik
A. Ühenduse õigusnormid
1. Ühinemisakt (
5
)
5.
Ühinemisakti artikli 41 esimese lõigu kohaselt võtab komisjon „kolme ühinemisjärgse aasta jooksul” vastu meetmed üleminekuks ühise põllumajanduspoliitika rakendamisest tulenevale korrale ning nende meetmete kohaldamine piirdub sama ajavahemikuga.
6.
Ühinemisakti viidatud artikli alusel võttis komisjon vastu kolm määrust.
2. Määrus nr 1972/2003 (
6
)
7.
Määrus nr 1972/2003 sisaldab rida üleminekusätteid, et „vältida põllumajanduse ühist turukorraldust mõjutavate kaubandushäirete ohtu, mis tuleneb 10 uue riigi ühinemisest Euroopa Liiduga 1. mail 2004” (põhjendus 1).
8.
Põhjenduses 3 juhitakse tähelepanu vajadusele kümnes uues liikmesriigis asuvad ülemäärased varud hoiataval viisil maksustada, kuna „[t]urukorraldust mõjutada võivad kaubandushäired hõlmavad sageli tooteid, millega kaubeldakse laienemist silmas pidades kunstlikult, ning need tooted ei kuulu asjaomase riigi tavapäraste varude hulka”, isegi kui „[ü]lemäärased varud [tulenevad] kodumaisest toodangust”.
9.
Määruse nr 1972/2003 artikli 4 lõige 1 nõuab, et liikmesriigid, kes ei kohalda rangemaid õigusakte, nõuaksid maksu tasumist „1. mail 2004 vabas ringluses olevate toodete ülemäärasete varude omanikelt”.
10.
Artikli 4 lõikes 2 on märgitud kolm asjaolu, mida tuleb uutel liikmesriikidel iga ettevõtja ülemääraste varude kindlakstegemisel arvesse võtta: a) ühinemisele eelnevate aastate varude keskmine; b) ühinemisele eelnevate aastate kaubanduse struktuur ning c) asjaolud, mille käigus varud tekkisid.
11.
Vastavalt määruse artikli 4 lõikele 4 peavad uued liikmeriigid maksu õige kohaldamise tagamiseks „viivitamatult” tegema 1. mai 2004. aasta seisuga olemasolevate varude inventuuri.
12.
Määrus nr 1972/2003 jõustus ühinemislepinguga samal kuupäeval ning seda kohaldati „30. aprillini 2007” (artikkel 10).
3. Määrus (EÜ) nr 60/2004 (
7
)
13.
Määrus nr 60/2004 näeb ette erisätted suhkrusektori jaoks, pidades silmas märkimisväärset riski selle sektori turgude häirete tekkeks spekulatsiooni tõttu (põhjendus 5).
14.
Määrus jaotab komisjoni ja liikmesriikide vahel teatud kohustused.
15.
Komisjon määrab „hiljemalt 31. oktoobriks 2004” iga uue liikmesriigi jaoks kindlaks suhkru kui sellise või töödeldud toodetes oleva suhkru, isoglükoosi ja fruktoosi kogused, „mis ületavad 1. mail 2004 tavapäraseks loetud säilitusvaru ja mis tuleb turult kõrvaldada uute liikmesriikide kulul. Selle ülemäärase koguse kindlakstegemisel võetakse eelkõige arvesse järgmistes valdkondades ühinemisele eelneval aastal eelmiste aastatega võrreldes toimunud arengut: a) suhkru kui sellise või töödeldud toodetes oleva suhkru, isoglükoosi ja fruktoosi imporditud ja eksporditud kogused; b) suhkru ja isoglükoosi tootmine, tarbimine ja varud; c) varude moodustamise asjaolud” (määruse artikli 6 lõige 1).
16.
Uued liikmesriigid pidid ilma ühenduse sekkumiseta tagama, et lõikes 1 nimetatud ülemäärasele kogusele vastav suhkru- või isoglükoosikogus kõrvaldatakse turult „hiljemalt30. aprilliks 2005” (artikli 6 lõige 2). Selleks pidi 1. mail 2004 olema riikide pädevate asutuste kasutuses süsteem, mille abil on võimalik tuvastada kaubeldava või toodetud suhkru kui sellise või töödeldud toodetes oleva suhkru, isoglükoosi või fruktoosi ülemääraseid koguseid peamiste asjaomaste ettevõtjate tasandil. Määruse artikli 6 lõike 3 kohaselt võis see süsteem „eelkõige põhineda impordi kontrollimisel, fiskaalseirel ja ettevõtjate raamatupidamise ja tegelike varude uurimisel ning sisaldada riskigarantiide sarnaseid meetmeid”. Veel näeb see säte ette, et „[t]uvastamissüsteem põhineb riskianalüüsil, milles võetakse nõuetekohaselt arvesse eelkõige järgmisi kriteeriume: asjaomase ettevõtja tegevuse liik, ladustamisrajatiste maht, tegevuse tase”.
4. Määrus (EÜ) nr 832/2005 (
8
)
17.
Määrusega nr 832/2005 määras komisjon suhkru, isoglükoosi ja fruktoosi ülemäärased kogused, mis iga uus liikmesriik peab kõrvaldama.
B. Siseriiklikud õigusnormid
18.
Ühenduse määruste täitmiseks võttis Eesti parlament 7. aprillil 2004 vastu üleliigse laovaru tasu seaduse (edaspidi „ÜLTS”).
19.
Riigikohus asus 5. oktoobri 2006. aasta kohtuotsuses seisukohale, et teatavad ÜLTS-i sätted on määrusega nr 1972/2003 vastuolus, ning jättis ÜLTS § 6 lõike 1 kohaldamata põhjendusel, et selle sättega kehtestatud kohustus kohaldada ülekandevaru arvutamisel kordajat 1,2 ei võimalda iga käitlejat vajadusel erinevalt kohelda. Riigikohus kritiseeris ka ÜLTS § 6 lõiget 2, leides, et Euroopa õigusest ei ole tuletatav nõue, mille kohaselt juhul, kui käitleja ei ole enne 2004. aastat oma tegevusalal tegutsenud või on tegutsenud vähem kui neli aastat, peab ta tõendama, et 1. mail 2004 tema valduses oleva põllumajandustoote laovaru suurus on vastavuses tema tavapäraselt toodetava, müüdava, muul viisil tasu eest või tasuta üleantava või soetatava põllumajandustoote laovaru suurusega.
20.
Selle otsuse järel tegi Riigikogu 16. juunil 2005 ja 25. jaanuaril 2007 ÜLTS-is olulisi muudatusi, mis jõustusid vastavalt 30. aprillil 2005 ja 16. veebruaril 2007.
21.
ÜLTS § 7 lõikes 1 on täpsustatud, et üleliigse laovaru suurus saadakse, „lahutades 2004. aasta 1. mail käitleja valduses oleva põllumajandustoote laovaru suurusest ülekandevaru suurus”. Seadusemuudatusega lisati sellele paragrahvile lõige 2, mille kohaselt „on käitleja põllumajandustoote kogu laovaru üleliigne laovaru”, kui see on vajalik „määruse 1972/2003/EÜ või […] määruse 60/2004/EÜ eesmärgi saavutamiseks”.
22.
ÜLTS § 6 lõige 1 määratleb „ülekandevaru” 2004. aastale eelnenud viimase nelja aasta 1. mai laovaru seisu keskmisena, mida suurendatakse 1,2 korda. Paragrahvi lõiked 2 ja 3 leevendavad selle reegli rangust käitlejate puhul, kelle tegevus on kestnud vähem kui neli aastat.
23.
Lõige 2 näeb ette, et kui käitleja ei ole enne 2004. aastat sellel tegevusalal tegutsenud või on tegutsenud vähem kui neli aastat, peab ta tõendama, et 1. mail 2004 tema valduses oleva põllumajandustoote laovaru suurus on vastavuses tema tavapäraselt toodetava, müüdava, muul viisil tasu eest või tasuta üleantava või soetatava põllumajandustoote laovaru suurusega.
24.
Seadusemuudatusega §-le 6 lisatud lõige 3 puudutab käitlejaid, kes on sellel tegevusalal tegutsenud vähem kui neli aastat, kuid vähemalt aasta, ning võimaldab neil valida ülekandevaru arvutamise kas viimaste tegutsemisaastate 1. mai seisude keskmisena või 2004. aasta 1. maile eelnenud viimase tegutsemisaasta 1. mai seisuna, mida suurendatakse 1,2 korda.
25.
ÜLTS § 10 lõige 1 teeb põllumajandusministeeriumile ülesandeks määrata käitleja ülekandevaru ja üleliigse laovaru suurus tema deklareeritud andmete alusel. § 10 lõige 2 lubab käitleja põhjendatud taotluse korral võtta selle käigus arvesse mitmesuguseid asjaolusid: käitleja tootmis-, töötlemis- või müügimahu kasvu (kui see on toimunud eelneva aasta jooksul ja see kajastub käitleja viimase poole aasta majandustulemustes), põllumajandustoote lõppvalmimistähtaega, asjaolu, et laovaru on tekkinud enne 2003. aasta kolmandat kvartalit, ekspordi- või müügimahu vähenemist käitlejast mitteolenevatel asjaoludel või muid käitlejast mitteolenevaid asjaolusid.
26.
ÜLTS § 23 täiendab neid sätteid reeglitega, mis võimaldavad ülekandevaru korrigeerimist ülespoole; nii tuleb ülekandevaru suurust suurendada, kui tootmis-, töötlemis- või müügimahu kasv on toimunud 2004. aasta 1. maile eelnenud aasta jooksul, kajastunud viimase poole aasta majandustulemustes ning jätkunud ajavahemikul 1. maist 2004 kuni 1. maini 2006.
III. Põhikohtuasi ja eelotsuse küsimused
27.
Põhikohtuasja kaebuse esitaja AS Balbiino on Eesti äriühing, kes turustab jäätiseid ja külmutatud toiduaineid.
28.
Pidades silmas Eesti Euroopa Liiduga ühinemise tõttu tekkivaid muudatusi turul, parendas ja suurendas Balbiino oma rajatisi ning ehitas välja uue lao, mis võimaldas toorainete, näiteks suhkru ladustamist. Sel ajal alustas äriühing tegevust ka uues tegevusvaldkonnas, milleks oli külmutatud toodete hulgimüük.
29.
Pärast mitut etappi määras põllumajandusminister Riigikohtu otsuse järel muudetud versioonis ÜLTS §-de 6, 7 ja 10 alusel 19. aprillil 2007 kindlaks Balbiino ülekandevaru ja üleliigse laovaru kokku 12-le põllumajandustoote kaubagrupile.
30.
Maksu- ja Tolliameti Põhja maksu- ja tollikeskus määras 30. aprillil 2007 Balbiinole üleliigse laovaru tasu 1243867 krooni (ligikaudu 77000 eurot).
31.
Balbiino vaidlustas maksuteate ja põllumajandusministri 19. aprilli 2007. aasta käskkirja Tallinna Halduskohtus, kes kahtleb, kas ÜLTS isegi muudetud kujul on ühenduse õigusega kooskõlas. Seepärast esitas ta EÜ artikli 234 alusel Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.
Kas Euroopa Liidu õigus, eelkõige komisjoni määruse (EÜ) nr 60/2004 artikli 6 lõige 1 koosmõjus komisjoni määruse (EÜ) nr 832/2005 preambula põhjendusega 3, samuti komisjoni määruse (EÜ) nr 1972/2003 artikli 4 lõiked 1 ja 2 välistavad ettevõtja üleliigse laovaru suuruse kindlakstegemise selliselt, et automaatselt arvestatakse üleliigsest laovarust maha (loetakse ülekandevaruks) ettevõtja 2004. aasta 1. maile eelnenud tegutsemisaastate, kuid mitte rohkem kui nelja tegutsemisaasta keskmine laovaru 1. mai seisuga, mida suurendatakse 1,2 korda?
Kui vastus on jaatav, siis kas vastus oleks teistsugune, kui ülekandevaru ja üleliigse laovaru suuruse määramisel on võimalik arvesse võtta ka ettevõtja tootmis-, töötlemis- või müügimahu kasvu, põllumajandustoote lõppvalmimistähtaega, laovarude tekkimise aega, samuti ettevõtjast mitteolenevaid muid asjaolusid?
2.
Kas Euroopa Liidu õiguse, eelkõige komisjoni määruse (EÜ) nr 1972/2003 eesmärgiga on kooskõlas 1. mai 2004. aasta seisuga ettevõtja valduses olnud kogu põllumajandustoote laovaru lugemine ettevõtja üleliigseks laovaruks?
3.
Kui ettevõtja asus vastava põllumajandustoote käitlemisega tegelema vähem kui 1 aasta enne 1. maid 2004, siis kas Euroopa Liidu õigus, eelkõige komisjoni määruse (EÜ) nr 1972/2003 artikkel 4 ning komisjoni määruse (EÜ) nr 60/2004 artikkel 6 välistavad selle, et nimetatud ettevõtja ise peab tõendama, et 2004. aasta 1. mail tema valduses oleva põllumajandustoote laovaru suurus on vastavuses tema tavapäraselt toodetava, müüdava, muul viisil tasu eest või tasuta üleantava või soetatava põllumajandustoote laovaru suurusega?
Kui vastus on jaatav, siis kas vastus oleks teistsugune, kui sõltumata ettevõtja tõendamiskohustusest on haldusorganil kohustus võtta ettevõtja poolt esitatud põllumajandustoote deklaratsiooni alusel ettevõtja ülekandevaru ja üleliigse laovaru määramisel arvesse ettevõtja pärast 2004. aasta 1. maid toimunud tootmis-, töötlemis- või müügimahu ja laovaru kasvu?
4.
Kas komisjoni määruse (EÜ) nr 1972/2003 ning komisjoni määruse (EÜ) nr 60/2004 eesmärgiga on kooskõlas üleliigse laovaru tasu sissenõudmine ka juhul, kui ettevõtjal tuvastatakse 1. mai 2004. aasta seisuga üleliigne laovaru, kuid ettevõtja tõendab, et ta üleliigse laovaru turustamisest pärast 1. maid 2004 hinnavahe näol reaalset kasu ei saanud?
5.
Kas komisjoni määruse (EÜ) nr 60/2004 artikli 6 lõikes 3 sätestatut, millest nähtuvalt võetakse suhkru, isoglükoosi või fruktoosi ülemääraste koguste tuvastamisel arvesse muuhulgas ladustamisrajatiste mahtu, saab tõlgendada selliselt, et olukorras, kus ettevõtja ladustamisrajatiste maht on liitumisele eelnenud aasta jooksul suurenenud, annab see aluse 2004. aasta 1. mai seisuga ettevõtja valduses oleva põllumajandustoote üleliigse laovaru vähendamiseks, olenemata ettevõtja majandustegevusest, põllumajandustoote töötlemismahust ning põllumajandustoote laovarude suurusest 2004. aasta 1. maile eelnenud tegutsemisaastate ning 2004. aasta 1. maile järgnenud kahe aasta jooksul?
6.
Kas komisjoni määruse (EÜ) nr 1972/2003 artikkel 10 välistab ettevõtjalt üleliigse laovaru tasu sissenõudmise maksuteatega olukorras, kus maksuteade on koostatud küll määruse kohaldamise ajal, 30. aprillil 2007, kuid on siseriikliku õiguse kohaselt ettevõtja suhtes täitmiseks kohustuslikuna kehtima hakanud pärast komisjoni määruse kohaldamise lõpptähtaega, ning siseriiklik õigus laovaru tasu sissenõudmiseks tähtaega ei kehtesta?”
IV. Menetlus Euroopa Kohtus
32.
Eelotsusetaotlus saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 18. detsembril 2007.
33.
Kirjalikud märkused esitasid põhikohtuasja kaebuse esitaja, Eesti ja Leedu valitsus ning komisjon.
34.
AS Balbiino, Eesti Vabariigi, Küprose Vabariigi ja komisjoni esindajad osalesid 18. detsembri 2008. aasta kohtuistungil, et esitada oma suulised märkused.
V. Sissejuhatav küsimus: ühenduse määruste kohaldatavus
35.
Tallinna Halduskohus esitas Euroopa Kohtule kuus eelotsuse küsimust, mis käsitlevad määrusi nr 1972/2003, nr 60/2004 ja nr 832/2005. Põhikohtuasja kaebuse esitajaks olev ettevõtja kinnitab siiski, et vastavalt kohtuotsusele Skoma-Lux (
9
) ei saa tema vastu nendele määrustele tugineda, kuna ühinemise kuupäevaks ei olnud need eesti keeles ametlikult avaldatud.
36.
Kohtuotsuses Skoma-Lux leidis Euroopa Kohus, et ühinemisakti artikkel 58 „välistab selle, et kohustusi, mis sisalduvad ühenduse õigusnormides”, mida ei ole avaldatud Euroopa Liidu Teatajas uue liikmesriigi keeles, „võiks kohaldada eraõiguslike isikute suhtes vastavas liikmesriigis, ja seda ka juhul, kui need isikud oleksid saanud tutvuda nende õigusnormidega muude vahendite abil”, näiteks EUR-Lexi internetileheküljel avaldatud elektroonilise versiooni abil.
37.
Nimetatud kohtuotsusel on käesolevas asjas siiski ainult piiratud mõju, sest need määrused rakendati Eestis enne ühinemist seadusega. Nagu ma juba märkisin, võttis Eesti parlament ÜLTS-i vastu 7. aprillil 2004. Sellega kehtestati põllumajandustoodete üleliigse laovaru tasu ja määrati kindlaks üleliigse laovaru arvutamise meetod vastavalt määruse nr 1972/2003 artikli 4 lõigetele 1 ja 2.
38.
Kohtuotsuses Skoma-Lux pidas Euroopa Kohus vajalikuks täpsustada, et asjaolu, et määrusele ei saa eraõiguslike isikute vastu tugineda liikmesriigis, kus seda ei ole avaldatud, ei mõjuta kuidagi seda, et „acquis communautaire’i osana on selle määruse sätted alates ühinemisest asjaomastele liikmesriikidele siduvad”. (
10
) Niisiis on määrus kehtiv ja Eesti Vabariik ei saa kõrvale hoida põllumajandustoodete ülemääraste varude maksustamise kohustusest, viidates asjaolule, et määrus, mis talle sellise kohustuse paneb, ei olnud Euroopa Liidu Teatajas eesti keeles ilmunud.
39.
Sellest tulenevalt ei saa esitada vastuväiteid ÜLTS-ile, (
11
) mis on järelikult eestlastele kohaldatav ja toimib kui ühenduse määruste „ülekanderihm”. Vähemalt on see nii ühenduse määruse nende sätete puhul, mida peetakse siseriiklikku õigusesse „inkorporeerituks”: sätted, mis mitteavaldamise tõttu ei oleks tekitanud eraõiguslikele isikutele kohustusi, tekitavad neid kohustusi siseriikliku seaduse vahendusel.
40.
Käesolevas asjas võib kohtuotsusel Skoma-Lux olla residuaalne kohaldamisala seoses ühenduse määruste nende sätetega, mida ÜLTS ei ole üle võtnud. Sellisel juhul muudab eesti keeles mitteavaldamine neile sätetele tuginemise võimatuks. Üksnes siseriikliku kohtu ülesanne on seda kontrollida ja otsustada, kas esineb ühenduse õigusnormide osi, mida siseriiklik seadus ei ole üle võtnud ja millele ei saa järelikult eraõiguslike isikute vastu tugineda.
41.
Seega peab eelotsusetaotluse esitanud kohus võtma põhikohtuasja lahendamisel arvesse eespool viidatud määruste eesti keeles mitteavaldamist, kuid see ei mõjuta kuidagi eelotsuse küsimuste vastuvõetavust. Euroopa Kohtult küsitakse, kas selline seadus nagu ÜLTS kujutab endast ühenduse määruste korrektset ja kooskõlalist ülevõtmist, ning see küsimus tundub asjakohane, sest isegi kui eespool viidatud ühenduse õigusaktidele ei saa Eesti kodanike vastu tugineda, on need loonud kohustusi uuele liikmesriigile. Tallinna Halduskohtul tuleb hinnata siseriiklikke õigusnorme, pidades silmas ühenduse õigusnorme ja eriti kriteeriume, mida Euroopa Kohus nende tõlgendamiseks pakub.
VI. Eelotsuse küsimuste analüüs
A. Ülemääraste varude arvutusmeetodi tunnused
1. Üldised kaalutlused
42.
Esimese viie eelotsuse küsimusega palutakse Euroopa Kohtul täpsustada tingimusi, mida uued liikmesriigid peavad täitma põllumajandustoodete ülemääraste varude arvutamisel määruste nr 1972/2003, nr 60/2004 ja nr 832/2005 alusel.
43.
Esimese kahe eespool viidatud määruse sõnastusest nähtub, et uusi liikmesriike on volitatud võtma rakendusmeetmeid: ülemääraste varude maksu kehtestamine ja sissenõudmine, teatud juhtudel varude kõrvaldamine (suhkrusektoris) ja nende varude eelnev kindlaksmääramine.
44.
Määrused mitte üksnes ei anna liikmeriikidele sõnaselgelt luba neid rakendada, vaid annavad liikmesriikidele selle ülesande täitmisel ka piisavalt suure tegutsemisruumi. Määruse nr 1972/2003 artikli 4 lõige 2 ja määruse nr 60/2004 artikli 6 lõige 3 loetlevad kriteeriumid, mis võimaldavad määrata kindlaks ülemääraste varude koguse, aga lubavad arvesse võtta ka muid asjaolusid, nii nagu iga liikmesriik vajalikuks peab. Need loetelud ei ole järelikult ammendavad, kuigi neis loetletud ajaolude kontrollimine on kohustuslik.
45.
Peale selle näevad eespool viidatud määrused ette paindliku arvutusmeetodi, mis pakub palju kohandamisvõimalusi vastavalt iga ettevõtja ja iga toote eripärale. Seetõttu ei sisalda need määrused üksikasjalikku menetluse kirjeldust ning piirduvad minimaalsete ja väga üldiste hindamiskriteeriumide kindlaksmääramisega: „kaubanduse struktuur”, „asjaolud, mille käigus varud tekkisid”, „asjaomase ettevõtja tegevuse liik” ja „tegevuse tase” (kaks viimast kehtivad suhkrusektoris).
46.
Neist alustest lähtudes pidid liikmesriigid välja töötama üldise hindamise mehhanismi, mis hõlmab erinevaid elemente, millest igaühel on erinev osakaal.
47.
Igal juhul on ühenduse õigusnormid piiriks ja lähtepunktiks liikmesriigi kehtestatavatele siseriiklikele õigusnormidele ning liikmesriigi seadusandliku ja täidesaatva pädevusega ei või kahjustada määruste eesmärke, muuta nende sätteid ega minna kaugemale, kui need lubavad. (
12
)
48.
Need esialgsed mõtted on Tallinna Halduskohtu esimese viie küsimuse vastuse aluseks.
2. Esimene ja viies eelotsuse küsimus
a) Esimene eelotsuse küsimus
49.
Esimese eelotsuse küsimusega küsib Tallinna Halduskohus Euroopa Kohtult, kas määruse nr 60/2004 artikli 6 lõige 1, määruse nr 832/2005 põhjendus 3 ja määruse nr 1972/2003 artikli 4 lõiked 1 ja 2 välistavad ettevõtja ülemääraste varude koguse kindlakstegemise selliselt, et 1. mai 2004. aasta tegelikust laovarust arvestatakse maha ülekandevaru, mis arvutatakse ühinemisele eelnenud nelja aasta 1. mai keskmise laovaru alusel, mida suurendatakse 1,2 korda. Jaatava vastuse korral küsimuse esimesele osale soovib Tallinna Halduskohus teada, kas vastus oleks teistsugune, kui sellisel arvutamisel võetaks arvesse „ettevõtja tootmis-, töötlemis- või müügimahu kasvu, põllumajandustoote lõppvalmimistähtaega, laovarude tekkimise aega, samuti ettevõtjast mitteolenevaid muid asjaolusid”. (
13
)
50.
Esimeses eelotsuse küsimuses toodud mitmesuguste andmete korrastamiseks tuleb eristada ülemääraste varude arvutamise menetluse kolme põhietappi: kindlal kuupäeval eksisteerivate varude põhjal leitud keskmise kasutamine, üldise kordaja kohaldamine ning tulemuse kaalumine, arvestades ettevõtja tahtest mitteolenevaid asjaolusid.
i) Keskmise arvutamine kindlal kuupäeval eksisteerivaid varusid puudutavate andmete alusel
51.
Eelotsusetaotlus ja kohtuasja poolte esitatud märkused viitavad kahtlustele, kas ühenduse õigusega on kooskõlas ülemääraste varude arvutamise süsteem, mis lähtub iga ettevõtja varudest kindlal kuupäeval.
52.
ÜLTS kasutab arvutussüsteemi, mille võib kokkuvõtvalt esitada järgmise matemaatilise valemi kujul:
Üleliigne laovaru = (laovaru 1. mail 2004) – (keskmine laovaru 1. mail 2000, 2001, 2002 ja 2003) x 1,2 (
14
)
53.
Määruse nr 1972/2003 artikli 4 lõike 2 kohaselt võetakse iga omaniku ülemääraste varude kindlakstegemisel eelkõige arvesse „ühinemisele eelnevate aastate varude keskmist”. Niisiis nõuab ühenduse regulatsioon ülemääraste varude arvutamisel varasemaid varusid puudutavate andmete kasutamist, kuid jätab liikmesriikidele teatava vabaduse võrdluse aluseks võetavate näitajate, aastate arvu ja keskmise väärtuse arvutusmeetodi konkretiseerimisel.
54.
Põhikohtuasja kaebuse esitaja väidab oma kirjalikes märkustes, et laoseisu hindamine ainult neljal konkreetsel ajahetkel (nelja ühinemiseelse aasta 1. mail) annab väga juhusliku tulemi, sest ettevõtja ei olnud teadlik, et nende kuupäevade laoseis omab tähendust kui „tavapärane laoseis”. Balbiino lisab, et tema majandustegevus on tsükliline, eelkõige seoses jäätise müügiga, mis eeldab nende toodete suuremat lattu varumist suvele eelnevatel kuudel. 1. mai langeb just sellesse kõrghooaja ettevalmistusperioodi.
55.
Ükski Balbiino esitatud argumentidest ei tundu veenev. Kõnesolevate näitajate kasutamist ei saa kritiseerida võrdsuse põhimõttest lähtuvalt, sest isegi kui need alati ei ole raamatupidamislikus tähenduses „täpne kajastus” tavapärasest olukorrast iga ettevõtja ladudes, saab õiglasema lahenduse leida tänu võimalusele muuta saadud andmeid vastavalt iga ettevõtja eripärale.
56.
Seetõttu olen seisukohal, et ühenduse õigus ei välista ülekandevaru arvutamist 2000., 2001., 2002. ja 2003. aasta 1. mai keskmise laoseisu alusel.
ii) Ülekandevaru kindlaksmääramine ühtset kordajat 1,2 kasutades
57.
Tallinna Halduskohus küsib samuti, kas ühtse kordaja 1,2 kasutamine ülekandevaru kindlaksmääramiseks on ühenduse õigusega kooskõlas, meenutades, et Riigikohus leidis 5. oktoobri 2006. aasta kohtuotsuses, et see kordaja on määruse nr 1972/2003 artikli 4 lõikega 2 vastuolus, kuna see ei võimalda ettevõtjate erinevat kohtlemist vastavalt iga ettevõtja olukorrale.
58.
Riigikohtu seisukohta jagavad Balbiino ja komisjon, kelle märkustes on esile toodud, et võrdse kohtlemise põhimõttest tulenevalt ei või erinevas olukorras olevaid üleliigsete laovarude omanikke kohelda ühtemoodi.
59.
Eesti valitsus on seisukohal, et kordaja 1,2 rakendamise eesmärk on võtta arvesse Eestis ühinemisele eelnenud aastatel toimunud kiiret majanduskasvu. (
15
) Nende aastate keskmise laovaru korrutamine 1,2-ga võimaldab suurendada kõigi ettevõtjate ülekandevaru, mis vähendab nende üleliigset laovaru.
60.
Ühineva riigi majandusliku konteksti arvessevõtmise eesmärgil kasutatava kordaja kohaldamine ei kahjusta minu arvates ühenduse määruste eesmärke. Pealegi nõuab määrus nr 1972/2003 asjassepuutuva riigi üldise majandusraamistiku arvessevõtmist, kuna selle artikli 4 lõikes 2 on märgitud, et arvesse tuleb võtta „ühinemisele eelnevate aastate kaubanduse struktuuri”. Leian, et see väljend viitab asjassepuutuva riigi kaubandusmahu muutustele. (
16
)
61.
Kordaja ei kahjusta ka ühenduse määruste täitmist, sest selle abil saab täpsemalt hinnata ülemääraste varude suurust, millega võib kaasneda oht liidu majandusele. Ülekandevaru suurendamine kajastab ühinemisega seotud lootustest tingitud majanduskasvu tavapäraseid tagajärgi: mida dünaamilisem majandus, seda suuremad varud.
62.
Liidu laienemised toovad kaasa selge spekulatsiooniohu, mida tuleb ennetada, kuid laienemised tekitavad ka põhjendatud ootust majanduskasvule ja turgude suuremale dünaamilisusele, mistõttu tundub mõistlik, et ettevõtjad teevad ettevalmistusi, et neil oleks laienemise toimudes parimad eeldused. Ühenduse määruste eesmärk on vaid vältida varude üleliigse kogunemise negatiivseid tagajärgi, kuid varude oluline suurenemine ühinemisele eelnevatel aastatel on laienemise loomulik tagajärg ning seda tuleb arvestada, et vähendada ülemäärastest varudest tingitud häireid põllumajandusturgude tavapärases toimimises.
63.
Samuti leian, et võrdse kohtlemise põhimõtte seisukohast ei välista miski sellise kordaja kasutamist, kuna see on täiendav tegur keerulises üleliigse laovaru arvutamise meetodis. Võimalus muuta tulemust vastavalt muudele asjaoludele – mida ma selgitan edaspidi – kõrvaldab kõik ebavõrdse kohtlemise kahtlused.
iii) Ettevõtja tahtest mitteolenevate asjaolude arvessevõtmine
64.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus viitab sellele eelotsuse küsimuse aspektile alternatiivse küsimuse raames, tõenäoliselt eesmärgiga suuta paremini hinnata, kas muudetud kujul ÜLTS on ühenduse õigusega kooskõlas. Uute liikmesriikide arvutusmeetodit tuleb siiski hinnata igakülgselt, võttes arvesse kõiki asjaolusid. Üldise kordaja kasutamist ja keskmise arvutamist andmete põhjal, mis puudutavad nelja kindla kuupäeva seisuga laovaru, ei või lahutada iga liikmesriigi menetlust iseloomustavatest muudest tunnustest. Eraldi võetuna ei kujuta need endast rahuldavat ülemääraste varude kindlaksmääramise süsteemi, aga nende kasutamist ei ole põhjust kritiseerida, kui neid täiendatakse muude, saadud tulemuse kohandamist võimaldavate elementidega, nagu nõuab ühenduse õigus.
65.
Maksustamisele kuuluda võivate ülemääraste varude kindlaksmääramisel kohustab määruse nr 1972/2003 artikli 4 lõige 2 uusi liikmesriike arvesse võtma ühinemisele eelnevate aastate varude keskmist, nende aastate kaubanduse struktuuri ja asjaolusid, mille käigus varud tekkisid.
66.
„Ettevõtja tootmis-, töötlemis- või müügimahu kasv, põllumajandustoote lõppvalmimistähtaeg, laovarude tekkimise aeg, samuti ettevõtjast mitteolenevad muud asjaolud” on kontekstist sõltuvad asjaolud, mis võivad vabalt sobida määruse nr 1972/2003 artikli 4 lõikes 2 mainitud kriteeriumide hulka.
67.
Kuid ühenduse õigusnormidega kooskõlas olemiseks ei ole see asjaolude kogum isegi koos lõpuosas sisalduva varusättega piisav.
68.
Vaja on arvesse võtta ka vältimatut ettevõtja laorajatiste mahu kriteeriumi, kuigi seda eespool toodud loetelus ei esine, sest see oleneb ettevõtja otsusest. Ühenduse määrused nõuavad siiski asjassepuutuva ettevõtja ladustamisrajatiste mahu suurenemise või vähenemise arvessevõtmist.
69.
See tuleneb esiteks määruse nr 1972/2003 artikli 4 lõike 2 punktist c, kuna tegemist on asjaoluga, mille käigus varud tekkisid, ja teiseks määruse nr 60/2004 artikli 6 lõikest 3, mis sätestab, et suhkru, isoglükoosi või fruktoosi ülemääraste koguste tuvastamise süsteem võtab nõuetekohaselt arvesse „ladustamisrajatiste mahtu”. Lisaks viitab määruse nr 832/2005 põhjendus 3 asjaolule, et suhkru, isoglükoosi ja fruktoosi ülemääraste koguste määramisel võttis komisjon arvesse „varude tekkimise konkreetseid asjaolusid”. Kaks viimast sätet on küll kohaldatavad ainult suhkrusektorile varude kõrvaldamise kontekstis, kuid kujutavad endast olulist kriteeriumi nende normide tõlgendamisel, mis puudutavad üldiselt kõiki põllumajandustooteid.
b) Viies eelotsuse küsimus
70.
Arvestades selle seotust eespool käsitletud aspektidega ning selguse huvides uurin ma nüüd viiendat eelotsuse küsimust, milles eelotsusetaotluse esitanud kohus juhib tähelepanu kahtlustele seoses ladustamisrajatiste mahu laadi ja tähtsusega.
71.
Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib teada, kas määruse nr 60/2004 artikli 6 lõiget 3 võib tõlgendada nii, et ettevõtja ladustamisrajatiste mahu suurenemine liitumisele eelnenud aasta jooksul võimaldab vähendada 2004. aasta 1. mai seisuga ettevõtja valduses oleva põllumajandustoote üleliigset laovaru, olenemata ettevõtja majandustegevusest, põllumajandustoote töötlemismahust ning põllumajandustoote laovarude suurusest 2004. aasta 1. maile eelnenud tegutsemisaastate ning 2004. aasta 1. maile järgnenud kahe aasta jooksul.
72.
Küsimus lähtub sellest, et põllumajandusministri 30. märtsi 2007. aasta käskkirjas, mille Balbiino põhikohtuasjas vaidlustas, on märgitud, et ettevõtja ladustamisrajatiste mahu suurenemine aastatel 2000–2003 uue laokompleksi rajamise tõttu ei toonud kaasa ladustatud toodete (eelkõige suhkru) töötlemismahu proportsionaalset suurenemist, mis tõendab, et Balbiino tavapäraselt ei soeta ega valda suuri suhkru laovarusid. (
17
) Sel põhjusel ei võetud uute rajatiste kohta käivaid andmeid üleliigse laovaru koguse arvutamisel arvesse.
73.
Tuleb uuesti rõhutada ühenduse seadusandja tahet luua igakülgse hindamise mehhanism, mis hõlmab erinevaid elemente, et neid üheskoos hinnata. Ladustamisrajatiste maht ei ole erand. Ühenduse õigusnormid (suhkrusektori osas eelkõige määrus nr 60/2004) kohustavad seda iga ettevõtja ülemääraste varude arvutamisel „nõuetekohaselt” arvesse võtma, mis aga ei tähenda, et igasugune ladustamisrajatiste mahu suurenemine tooks automaatselt kaasa asjassepuutuva ettevõtja ülemääraste varude vähendamise.
74.
Ei tohi unustada, et ühenduse regulatsiooni eesmärk on nii ülemääraste varude kogunemise vältimine kui ka peamistes spekulatsiooniga seotud kaubandushäiretes osalevate ettevõtjate tuvastamine (määruse nr 60/2004 põhjendus 8). Seega võib asjassepuutuva ettevõtja ladustamisrajatiste mahu muutumine muuta hinnangut tema tavapärasele laovarule, kui suurema hulga kaupade ladustamine kajastub ka nende kaupadega seotud tegevuse tasemes.
c) Järeldus
75.
Sellest tulenevalt olen seisukohal, et ühenduse määrused ei keela ettevõtja ülemääraste varude koguse kindlakstegemist selliselt, et 1. mai 2004. aasta tegelikust laovarust arvestatakse maha ülekandevaru, mis arvutatakse ühinemisele eelnenud nelja aasta 1. mai keskmise laovaru alusel, mida suurendatakse 1,2 korda, tingimusel et sellisel arvutamisel võetakse arvesse ettevõtja tootmis-, töötlemis- või müügimahu kasvu, põllumajandustoote lõppvalmimistähtaega, laovarude tekkimise aega ja samuti ettevõtjast mitteolenevaid muid asjaolusid.
76.
Määruse nr 60/2004 artikli 6 lõiget 3 ei saa tõlgendada nii, et ladustamisrajatiste mahu suurenemine ühinemisele eelnenud aastal annaks alust ettevõtja valduses oleva põllumajandustoote üleliigse varu vähendamiseks olenemata tema majandustegevusest, põllumajandustoote töötlemismahust ja põllumajandustoote laovarude suurusest 2004. aasta 1. maile eelnenud tegutsemisaastate ning sellele kuupäevale järgnenud kahe aasta jooksul.
3. Teine eelotsuse küsimus
77.
Teise eelotsuse küsimusega soovib Tallinna Halduskohus teada, kas kogu 1. mail 2004 ettevõtja valduses olnud põllumajandustoote laovaru lugemine ettevõtja ülemääraseks varuks on kooskõlas määrusega nr 1972/2003.
78.
Minu arvates tuleks sellele vastata jaatavalt.
79.
Nagu ma juba märkisin, on määruse nr 1972/2003 üleminekumeetmete eesmärk vältida, et kunstlik kauplemine toodetega, mis ei kuulu ühineva riigi tavapäraste varude hulka, või sellise riigi kodumaisest toodangust tulenevad ülemäärased kaubavarud tekitaksid põllumajanduse ühist turukorraldust mõjutada võivaid kaubandushäireid. (
18
)
80.
Määrus näeb ette menetluse ülemääraste varude arvutamiseks, mille puhul tuleb üheskoos arvesse võtta tervet rida asjaolusid, sealhulgas asjaolusid, mille käigus varud tekkisid, ja ühinemisele eelnevate aastate kaubanduse struktuuri.
81.
Järelikult ei keela ühenduse õigusnormid ettevõtja kogu laovaru lugemist ettevõtja ülemääraseks varuks, kui on täidetud teatavad tingimused, nagu vähene majandustegevus seoses kõnealuse tootega.
82.
Eesti valitsus toob välja põhikohtuasjas esinevad asjaolud, mis seonduvad selle eelotsuse küsimusega. 1. mail 2004 oli Balbiino valduses 1346 kg Camemberti ja 1338 kg Brie juustu. 1. maile 2004 eelnenud kuude jooksul müüs Balbiino 1,8% sel ajavahemikul soetatud Camemberti kogusest ja 2% Brie juustu kogusest. Kahel ühinemisjärgsel aastal (1. maist 2004 kuni 1. maini 2006) ei soetanud Balbiino juurde ühtegi kilogrammi kumbagi juustu ning müüs 2004. aastal tema valduses olnud juustuvarusid kuni 2005. aasta lõpuni.
83.
Sellest olukorrast nähtub, et ühinemishetkel ettevõtja valduses olnud kogu toote laovaru võib pidada ülemääraseks varuks, kui on tõendeid selle kohta, et varu soetati spekulatsiooni eesmärgil, näiteks kui pärast tehingut ei ole toimunud proportsionaalseid müügimuutusi ning varude soetamist ei ole jätkatud.
84.
Põhikohtuasja kaebuse esitaja on seisukohal, et igal ettevõtjal on õigus osta ja müüa mis tahes kaupu, sealhulgas alustada mõnd liiki kaupade hankimist ja turustamist mis tahes talle sobival ajal. Ühenduse õigus kahtlemata piirab turuvabadust. Selles kontekstis võivad liiduga ühineva riigi ettevõtjad küll koguda põllumajandustoodete varusid, kuid see, et ülemäärased varud tuleb kõrvaldada (nagu suhkru puhul) või need võidakse maksustada, paneb neid tõenäoliselt sellest hoiduma.
85.
Seega, kui kirjeldatud tingimused on täidetud, on kogu 1. mail 2004 ettevõtja valduses olnud põllumajandustoote laovaru lugemine ettevõtja ülemääraseks varuks määrusega nr 1972/2003 kooskõlas.
4. Kolmas eelotsuse küsimus
86.
Kolmas eelotsuse küsimus puudutab tõendamiskoormist seoses põllumajandustoodete ülemäärase varu arvutamisega. Eelotsusetaotluse esitanud kohus soovib teada, kas määruse nr 1972/2003 artikliga 4 ja määruse nr 60/2004 artikliga 6 on vastuolus selline kord, mille puhul ettevõtja, kes asus vastava põllumajandustoote käitlemisega tegelema vähem kui üks aasta enne 1. maid 2004, peab tõendama, et 1. mail 2004 tema valduses olnud põllumajandustoote laovaru suurus on vastavuses tema tavapäraselt toodetava, müüdava, muul viisil tasu eest või tasuta üleantava või soetatava põllumajandustoote laovaru suurusega. (
19
)
87.
Kumbki kahest eespool viidatud määrusest ei maini tõendamiskoormist. Selline vaikimine võimaldab liikmesriikidel reguleerida seda küsimust nii, nagu nad oma siseriikliku õiguse kohaselt sobivaks peavad, tingimusel et ei ohustata Euroopa õigusnormide eesmärkide saavutamist.
88.
Lisaks tundub loogiline, et kui riigil puuduvad võrdlusandmed „tavapärase” varu määramiseks, peab asjassepuutuv isik sellega seotud näitajaid ise põhjendama.
89.
Kuna vastus küsimuse esimesele osale on eitav, ei ole küsimuse teist osa vaja analüüsida.
5. Neljas eelotsuse küsimus
90.
Neljanda eelotsuse küsimuse eesmärk on kindlaks teha, kas eespool viidatud ühenduse määrustega on kooskõlas üleliigse laovaru tasu sissenõudmine ka juhul, kui ettevõtjal tuvastatakse 1. mai 2004. aasta seisuga üleliigne laovaru, kuid ettevõtja tõendab, et ta üleliigse laovaru turustamisest pärast 1. maid 2004 hinnavahe näol reaalset kasu ei saanud.
91.
Niisiis on tegemist selle kindlaksmääramisega, kas ülemäärase varu maksustamiseks on vaja, et ettevõtja oleks saanud kasu.
92.
Määrused sellekohast nõuet ei sätesta, mis on üsna kõnekas; nende sõnastusest nähtuvalt ei ole maksu eesmärk karistada spekulanti, vaid vältida, et sellelaadne käitumine tekitaks põhjendamatuid moonutusi põllumajandusturgudel. Samas ei ole maksu eesmärk ainult neutraliseerida selliste ettevõtjate saadud eelist, kes on soetanud ülemääraseid varusid, vaid ka takistada varude soetamist spekulatsiooni eesmärgil. (
20
)
93.
Järelikult peab hoiatav meede olema kohaldatav iga tegevuse suhtes, mis võib põhjustada moonutusi, olenemata selle tegevuse kasumlikkusest ettevõtja jaoks.
B. Määruse kehtivuse lõppemise mõju siseriiklikele maksumeetmetele
94.
Olenemata põllumajandustoodete ülemääraste varude kindlakstegemise süsteemist küsib Tallinna Halduskohus viimases küsimuses, kuidas tõlgendada määruse nr 1972/2003 artiklit 10, mille kohaselt kohaldatakse määrust 30. aprillini 2007. Probleemi tekitab asjaolu, et maksuteade, millega Balbiinole määrati üleliigse laovaru tasu, on koostatud määruse kohaldamise ajal (30. aprillil 2007), (
21
) kuid on siseriikliku õiguse kohaselt täitmiseks kohustuslik alles hilisemast kuupäevast ning tasu sissenõudmiseks ei ole tähtaega kehtestatud.
95.
Minu arvates ei ole maksuvõla sissenõudmist käsitlevad Eesti õigusnormid siinkohal asjassepuutuvad. Nagu komisjon rõhutas, pidid liikmesriigid ühinemise ja määruse kohaldamisaja lõppemise vahelise kolme aasta jooksul sätestama ülemääraste varude maksustamise, tuvastama varude koguse ja omanikud ning määrama maksu. Tähtsust ei ole sellel, et mingil põhjusel (näiteks siseriikliku õiguse eripära tõttu või maksuteate vaidlustamise tõttu) ei ole määratud summasid sisse nõutud. Vastasel korral oleks asjassepuutuvatel isikutel hõlbus kasutada eespool märgitud tähtaega manipulatsioonideks.
96.
Hiline sissenõudmine ei kahjusta õiguskindlust (kuivõrd maksuteade tuli ära saata enne 30. aprilli 2007) ega ühenduse määruste eesmärke, kuna varude soetamise vastane hoiatav mõju on saavutatud, kui tähtaja piires on vastu võetud siseriiklik seadus ja alanud maksumenetlus.
97.
Järelikult ei välista määruse nr 1972/2003 artikkel 10 üleliigse laovaru tasu määramist käsitleva, 30. aprillil 2007 välja antud maksuteate kehtivust, kui maksuteade on siseriikliku õiguse kohaselt ettevõtja suhtes täitmiseks kohustuslikuna kehtima hakanud alles pärast seda kuupäeva ning sissenõudmise tähtaega ei ole kehtestatud.
VII. Ettepanek
98.
Eeltoodud kaalutlusi arvesse võttes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Tallinna Halduskohtu eelotsuse küsimustele järgmiselt:
1.
Komisjoni 14. jaanuari 2004. aasta määruse (EÜ) nr 60/2004, millega sätestatakse suhkrusektori üleminekumeetmed Tšehhi Vabariigi, Eesti, Küprose, Läti, Leedu, Ungari, Malta, Poola, Sloveenia ja Slovakkia ühinemise tõttu, artikli 6 lõige 3, komisjoni 31. mai 2005. aasta määruse (EÜ) nr 832/2005, millega määratakse suhkru, isoglükoosi ja fruktoosi ülemäärased kogused Tšehhi Vabariigi, Eesti, Küprose, Läti, Leedu, Ungari, Malta, Poola, Sloveenia ja Slovakkia jaoks, põhjendus 3 ning komisjoni 10. novembri 2003. aasta määruse (EÜ) nr 1972/2003 Tšehhi Vabariigi, Eesti, Küprose, Läti, Leedu, Ungari, Malta, Poola, Sloveenia ja Slovakkia ühinemisel põllumajandustoodetega kauplemise suhtes võetavate üleminekumeetmete kohta artikli 4 lõiked 1 ja 2 ei keela ettevõtja ülemääraste varude koguse kindlakstegemist selliselt, et 1. mai 2004. aasta tegelikust laovarust arvestatakse maha ülekandevaru, mis arvutatakse ühinemisele eelnenud nelja aasta 1. mai keskmise laovaru alusel, mida suurendatakse 1,2 korda, tingimusel et sellisel arvutamisel võetakse arvesse ettevõtja tootmis-, töötlemis- või müügimahu kasvu, põllumajandustoote lõppvalmimistähtaega, laovarude tekkimise aega ning ettevõtjast mitteolenevaid muid asjaolusid.
Määruse nr 60/2004 artikli 6 lõiget 3 ei saa tõlgendada nii, et ladustamisrajatiste mahu suurenemine ühinemisele eelnenud aastal annaks alust ettevõtja valduses oleva põllumajandustoote üleliigse varu vähendamiseks olenemata tema majandustegevusest, põllumajandustoote töötlemismahust ja põllumajandustoote laovarude suurusest 2004. aasta 1. maile eelnenud tegutsemisaastate ning sellele kuupäevale järgnenud kahe aasta jooksul.
2.
Kogu 1. mail 2004 ettevõtja valduses olnud põllumajandustoote laovaru lugemine ettevõtja ülemääraseks varuks on määrusega nr 1972/2003 kooskõlas, kui on tõendeid selle kohta, et varu soetati spekulatsiooni eesmärgil.
3.
Määruse nr 1972/2003 artikliga 4 ja määruse nr 60/2004 artikliga 6 ei ole vastuolus selline kord, mille puhul ettevõtja, kes asus vastava põllumajandustoote käitlemisega tegelema vähem kui üks aasta enne ühinemist, peab tõendama, et 1. mail 2004 tema valduses olnud põllumajandustoote laovaru suurus on vastavuses tema tavapäraselt toodetava, müüdava, muul viisil tasu eest või tasuta üleantava või soetatava põllumajandustoote laovaru suurusega.
4.
Määrustega nr 1972/2003 ja nr 60/2004 on kooskõlas üleliigse laovaru tasu sissenõudmine ka juhul, kui ettevõtjal tuvastatakse 1. mai 2004. aasta seisuga üleliigne laovaru, kuid ettevõtja tõendab, et ta üleliigse laovaru turustamisest pärast 1. maid 2004 hinnavahe näol reaalset kasu ei saanud.
5.
Määruse nr 1972/2003 artikkel 10 ei välista ettevõtjalt üleliigse laovaru tasu sissenõudmist maksuteatega, mis on koostatud määruse kehtivuse ajal (30. aprillil 2007), kui maksuteade on siseriikliku õiguse kohaselt ettevõtja suhtes täitmiseks kohustuslikuna kehtima hakanud alles pärast seda kuupäeva ning sissenõudmise tähtaega ei ole siseriiklikus õiguses kehtestatud.
(
1
)	Algkeel: hispaania.
(
2
)	Eelkõige komisjoni 19. detsembri 1994. aasta määrus (EÜ) nr 3108/94 põllumajandustoodetega kauplemist puudutavate üleminekumeetmete kohta, mida tuleb võtta Austria, Soome ja Rootsi ühinemise tõttu (EÜT L 328, lk 42).
(
3
)	15. jaanuari 2002. aasta otsus kohtuasjas C-179/00 (EKL 2002, lk I-501, eelkõige punkt 19).
(
4
)	Kohtuasjad T-257/04: Poola vs. komisjon; T-258/04: Poola vs. komisjon; T-300/05: Küpros vs. komisjon; T-316/05: Küpros vs. komisjon; T-324/05: Eesti vs. komisjon; T-247/07: Slovakkia vs. komisjon; T-248/07: Tšehhi Vabariik vs. komisjon ja T-262/07: Leedu vs. komisjon.
(
5
)	Akt Tšehhi Vabariigi, Eesti Vabariigi, Küprose Vabariigi, Läti Vabariigi, Leedu Vabariigi, Ungari Vabariigi, Malta Vabariigi, Poola Vabariigi, Sloveenia Vabariigi ja Slovaki Vabariigi ühinemistingimuste ja Euroopa Liidu aluslepingutesse tehtavate muudatuste kohta (ELT L 236, lk 33).
(
6
)	Komisjoni 10. novembri 2003. aasta määrus (EÜ) nr 1972/2003 Tšehhi Vabariigi, Eesti, Küprose, Läti, Leedu, Ungari, Malta, Poola, Sloveenia ja Slovakkia ühinemisel põllumajandustoodetega kauplemise suhtes võetavate üleminekumeetmete kohta (ELT L 293, lk 3; ELT eriväljaanne 03/40, lk 474).
(
7
)	Komisjoni 14. jaanuari 2004. aasta määrus (EÜ) nr 60/2004, millega sätestatakse suhkrusektori üleminekumeetmed Tšehhi Vabariigi, Eesti, Küprose, Läti, Leedu, Ungari, Malta, Poola, Sloveenia ja Slovakkia ühinemise tõttu (ELT L 9, lk 8; ELT eriväljaanne 03/42, lk 125).
(
8
)	Komisjoni 31. mai 2005. aasta määrus (EÜ) nr 832/2005, millega määratakse suhkru, isoglükoosi ja fruktoosi ülemäärased kogused Tšehhi Vabariigi, Eesti, Küprose, Läti, Leedu, Ungari, Malta, Poola, Sloveenia ja Slovakkia jaoks (ELT L 138, lk 3).
(
9
)	11. detsembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-161/06 (EKL 2007, lk I-10841).
(
10
)	Eespool viidatud kohtuotsus Skoma-Lux, punkt 59.
(
11
)	Siseriiklikul õigusel põhinevaid vastuväiteid ÜLTS kehtivusele või kohaldatavusele (näiteks selle väidetavalt hiline avaldamine, millele Balbiino viitab oma märkuste punktides 22 ja 23) saab esitada ainult siseriiklikus kohtus.
(
12
)	Liikmesriikide kaalutlusõiguse kohta ühenduse määruste kohaldamisel ja rakendamisel vt 30. novembri 1978. aasta otsus kohtuasjas 31/78: Bussone (EKL 1978, lk 2429, punkt 16); 20. juuni 2002. aasta otsus kohtuasjas C-313/99: Mulligan (EKL 2002, lk I-5719, punkt 33) ja 24. aprilli 2008. aasta otsus kohtuasjas C-55/06: Arcor (EKL 2008, lk I-2931, punkt 140).
(
13
)	Eelotsuse küsimuses on asjakohaste ühenduse õiguse sätete seas mainitud määruse nr 60/2004 artikli 6 lõiget 1. Korrektsem oleks olnud mainida sama artikli lõiget 3, kuna tegemist on iga ettevõtja ülemääraste varude arvutamise meetodi õigsuse hindamisega, mitte iga liikmesriigi üldiste ülemääraste varude kindlakstegemisega nagu lõikes 1.
(
14
)	Selle lahutustehte tulemusel saadud kaalutud keskmist nimetatakse „ülekandevaruks”.
(
15
)	Toiduainetööstuse toodangu maht suurenes 2004. aastal võrreldes 2000. aastaga 20,7%.
(
16
)	1994. aasta laienemist silmas pidades vastu võetud määruse nr 3108/94 sõnastus on selgem. Selle artikli 4 lõige 2 viitab vajadusele võtta arvesse „ühinemisele eelnevatel aastatel täheldatud kaubavoogusid”.
(
17
)	Enne 2004. aastat oli AS Balbiino suhkru laovaru 0,9% kuni 2,4% aasta töötlemismahust, kuna ettevõtjal ei olnud piisavalt mahukat laokompleksi, kus vajalikus mahus suhkrut hoida. 1. mail 2005 moodustas suhkru laovaru taas ainult 3,0% sama aasta (1. mai 2005 kuni 1. mai 2006) töötlemismahust, st 9,7 korda vähem kui 1. mail 2004.
(
18
)	Määruse põhjendus 3.
(
19
)	On üllatav, et ainus ÜLTS paragrahv, mis kehtestab kõnesolevaga sarnase korra, ei puuduta alla aasta tegutsenud ettevõtjaid, vaid ettevõtjaid, kes on tegutsenud vähem kui neli aastat (§ 6 lg 2). See tõdemus ei mõjuta soovitatud vastust.
(
20
)	Selline seisukoht võeti eespool viidatud Weidacheri kohtuotsuses seoses määrusega nr 3108/94 (punkt 22).
(
21
)	Sel kuupäeval maksuteade postitati.