62003CJ0437_ET
Pooled
Kohtuotsuse põhistus
Resolutiivosa
Pooled
Kohtuasjas C-437/03,
mille esemeks on EÜ artikli 226 alusel esitatud liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi, mis esitati 16. oktoobril 2003,
Euroopa Ühenduste Komisjon,
esindajad: C. Schmidt, C. Tufvesson ja A. Manville, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,
hageja,
versus
Austria Vabariik,
esindaja: E. Riedl, kohtudokumentide kättetoimetamise aadress Luxembourgis,
kostja,
EUROOPA KOHUS (esimene koda),
koosseisus: koja esimees P. Jann, kohtunikud K. Schiemann (ettekandja), N. Colneric, K. Lenaerts ja E. Juhász,
kohtujurist: A. Tizzano,
kohtusekretär: R. Grass,
olles 17. märtsi 2005. aasta kohtuistungil ära kuulanud kohtujuristi ettepaneku,
on teinud järgmise
otsuse
Kohtuotsuse põhistus
1. Euroopa Ühenduste Komisjon palub hagiavalduses Euroopa Kohtul tuvastada, et:
– kuna Austria Vabariik lubas hambaarstide seaduse (Dentistengesetz, BGBl. 90/1949) §-s 6 ja § 4 lõikes 3 dentistidel ( Dentisten ) kasutada kutsenimetust „hambaarst” ( Zahnarzt)
või „hambaarst (dentist)” ( Zahnarzt (Dentist) ) ning võimaldas neil kasutada erandit, mis on ette nähtud nõukogu 25. juuli 1978. aasta direktiivi 78/686/EMÜ, mis käsitleb hambaarstide diplomite, tunnistuste ja muude kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide vastastikust tunnustamist ja mis sisaldab meetmeid asutamisõiguse ja teenuste osutamise vabaduse tulemusliku rakendamise hõlbustamiseks (EÜT L 233, lk 1; ELT eriväljaanne 06/01, lk 67), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. mai 2001. aasta direktiiviga 2001/19/EÜ (EÜT L 206, lk 1; ELT eriväljaanne 05/04, lk 138; edaspidi „tunnustamise direktiiv), artiklis 19b, kuigi nad ei vasta nõukogu 25. juuli 1978. aasta direktiivi 78/687/EMÜ hambaarstide tegevust käsitlevate õigus- ja haldusnormide ühtlustamise kohta (EÜT L 233, lk 10; ELT eriväljaanne 06/01, lk 76), mida on muudetud direktiiviga 2001/19 (edaspidi „ühtlustamise direktiiv”), artiklis 1 sätestatud miinimumnõuetele, et tunnustamise ja ühtlustamise direktiivide regulatsioon neile laieneks, siis on Austria Vabariik rikkunud tunnustamise direktiivi artiklitest 1 ja 19b ning ühtlustamise direktiivi artiklist 1 tulenevaid kohustusi;
– kuna Austria Vabariik lubas 10. novembri 1998. aasta arstide seaduse (Ärztegesetz, BGBl. I, 169/1998) §-de 17 ja 23 alusel hammaste, lõualuude ja suuõõne haiguste arstidel ( Fachärzte für Zahn‑, Mund‑ und Kieferheilkunde ) jätkata kutsenimetuse Fachärzte für Zahn, Mund und Kieferheilkunde
kasutamist, mis on vastuolus tunnustamise direktiivi artikliga 19b, ning võrdsustamata neid eriarste hambaarstidega seoses nimetatud arstide õigusega tegutseda samadel tingimusel kui need, kes omavad nimetatud direktiivi A lisas viidatud diplomit, tunnistust või muud kvalifikatsiooni tõendavat dokumenti (hambaarstid), siis on Austria Vabariik rikkunud tunnustamise direktiivi artiklitest 1 ja 19b tulenevaid kohustusi.
Õiguslik raamistik
Ühenduse õigusnormid
Üldkohaldatavad sätted
2. Tunnustamise ja ühtlustamise direktiivid võeti vastu eelkõige EÜ asutamislepingu sätete alusel eesmärgiga tagada töötajate liikumisvabadus ja kaotada asutamisõiguse ja teenuste osutamise vabaduse piirangud.
3. Tunnustamise direktiivi preambuli neljanda põhjenduse järgi on selle direktiivi eesmärk selliste hambaarsti diplomite, tunnistuste ja muude kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide vastastikune tunnustamine, mille alusel võib stomatoloogiaalast tegevust alustada ja sellega tegelda, ning stomatoloogiavaldkonna spetsialisti diplomite, tunnistuste ja muude kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide vastastikune tunnustamine.
4. Tunnustamise direktiivi kuuendast põhjendusest ja ühtlustamise direktiivi esimesest põhjendusest tuleneb, et viimase direktiivi eesmärk on koordineerida stomatoloogia erialade arvu ning hambaarstiõppe suunitlust ja pikkust, et võimaldada liikmesriikidel edasi arendada tunnustamise direktiiviga ette nähtud diplomite, tunnistuste ja muude kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide vastastikust tunnustamist.
5. Ühtlustamise direktiivi artikli 1 lõike 1 järgi nõuavad liikmesriigid tunnustamise direktiivi artiklis 1 nimetatud kutsenimetuse all hambaarstina tegutsemist alustada või tegutseda soovivalt isikult kõnealuse direktiivi A lisas nimetatud diplomit, tunnistust või muud kvalifikatsiooni tõendavat dokumenti, mis tagab, et kõnealune isik on täispika koolituse ajal omandanud asjakohased teadmised ja kogemused, mis on sätestatud ühtlustamise direktiivis. Viimati nimetatud direktiivi artikli 1 lõikes 2 on sätestatud, et selline koolitus peab sisaldama vähemalt viieaastast täisajaga kursust.
6. Tunnustamise direktiivi artiklis 1 on toodud hambaarstide kutsenimetuste loetelu. Seda loetelu täiendati aktiga Austria Vabariigi, Soome Vabariigi ja Rootsi Kuningriigi ühinemistingimuste ja Euroopa Liidu aluslepingutesse tehtavate muudatuste kohta (EÜT 1994, C 241, lk 21 ja EÜT 1995, L 1, lk 1), millega lisati muu hulgas järgmine sõnastus:
„Austrias: diplom, mille nimetuse teatab Austria liikmesriikidele ja komisjonile hiljemalt 31. detsembriks 1998”.
7. Tunnustamise direktiivi A lisas, mis kehtestati direktiiviga 2001/19, on esitatud hambaarstide diplomite, tunnistuste ja muude kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide nimetuste loetelu. Austria Vabariigi puhul viitab see lisa diplomile nimetusega Bescheid über die Verleihung des akademischen Grades ‘Doktor der Zahnheilkunde’
(otsus akadeemilise kraadi andmise kohta „stomatoloogia alal tegutsevale arstile”), mille annavad välja ülikoolide arstiteaduskonnad.
Austria Vabariiki käsitlevad üleminekusätted
8. Tunnustamise direktiivi artikkel 19b sätestab:
„Alates kuupäevast, mil Austria Vabariik võtab käesoleva direktiivi järgimiseks vajalikud meetmed, tunnustavad liikmesriigid käesoleva direktiivi artiklis 1 osutatud toimingute läbiviimise puhul Austrias välja antud meditsiinidiplomeid, -tunnistusi ja muid ametliku kvalifikatsiooni tõendeid, mis on antud Austrias enne 1. jaanuari 1994 oma ülikooliõpinguid alustanud isikutele ja millele on lisatud pädevate Austria ametiasutuste väljastatud tõend, mis tunnistab, et asjaomased isikud on tõendi väljaandmisele eelnenud viie aasta jooksul olnud Austrias vähemalt kolm järjestikust aastat tegelikult, seaduslikult ja peaasjalikult seotud [hammaste, suu, lõualuu ja nendega seotud kudede anomaaliate ja haiguste ennetust, diagnoosimist ja ravi hõlmava] tegevusega ja et nendel isikutel on lubatud tegutseda mainitud tegevusaladel samadel tingimustel kui A lisas osutatud diplomi, tunnistuse või muude ametliku kvalifikatsiooni tõendite omanikel.
Isikute puhul, kes on edukalt lõpetanud pädevate ametiasutuste poolt [ühtlustamise direktiivi] artiklis 1 osutatud koolitusega samaväärseks tunnistatud vähemalt kolmeaastase õpiaja, tühistatakse esimeses lõigus osutatud kolmeaastase kogemuse nõue.”
Kutsenimetuse kasutamist käsitlevad sätted
9. Tunnustamise direktiivi artikkel 8 on ainus säte kõnealuse direktiivi V peatükis pealkirjaga „Akadeemilise kraadi tähise kasutamine”. See sätestab:
„1. Ilma et see piiraks artikli 17 kohaldamist, tagavad vastuvõtvad liikmesriigid, et artiklites […] 19b sätestatud tingimustele vastavatel liikmesriikide kodanikel on õigus kasutada oma päritolu- või lähteliikmesriigi seaduslikku akadeemilise kraadi tähist, kui see ei ole identne kutsenimetusega, või vajaduse korral selle lühendit kõnealuse liikmesriigi keeles. Vastuvõtvad liikmesriigid võivad nõuda, et kraadi tähise järele tuleb märkida selle välja andnud asutuse või eksamikomisjoni nimetus ja asukoht.
2. Kui välisriigi kodaniku päritolu- või lähteliikmesriigis kasutusel olevat akadeemilise kraadi tähist võib segamini ajada vastuvõtva liikmesriigi tähisega, mis selles riigis nõuab täiendavat koolitust, mida asjaomane isik ei ole läbinud, võib vastuvõttev liikmesriik nõuda, et kõnealune isik kasutaks oma päritolu- või lähteliikmesriigis kasutatavat akadeemilise kraadi tähist vastuvõtva liikmesriigi määratud sobivas sõnastuses.”
10. Nimetatud direktiivi artikli 17 lõike 1 kohaselt:
„Kui vastuvõtvas liikmesriigis on mõne artiklis 1 nimetatud tegevusega seotud kutsenimetuse kasutamine eeskirjadega reguleeritud, kasutavad artiklis […] 19b sätestatud tingimustele vastavad teise liikmesriigi kodanikud seda vastuvõtva liikmesriigi kutsenimetust, mis selles riigis vastab kõnealustele kvalifikatsioonitingimustele, ning kasutavad lühendatud nimetust.”
Siseriiklikud õigusnormid
Hambaarsti kutset käsitlevad sätted
11. Kuni 31. detsembrini 1975 eksisteeris Austrias erikoolitus, mille läbimisel oli võimalik omandada dentisti ( Dentist ) kutse. Selle kutseala esindajad, kelle tegevus hõlmab osaliselt hambaarsti tööd, on läbinud kolm aastat kestva koolituse väljaspool ülikooli ning neid ei saa Austria valitsuse seisukoha järgi võrdsustada arstidega. Dentisti kutsealal tegutsemine on reguleeritud hambaarstide seadusega. Selle seaduse käesolevas asjas kohaldatava redaktsiooni aluseks on 10. märtsi 1999. aasta föderaalseadusest (BGBl. I, 45/1999) tulenevad muudatused.
12. Hambaarstide seaduse § 6 lõike 1 alusel võib dentist tegutseda oma kutsealal kutsenimetuse Zahnarzt all ja lisada selle järele sulgudesse nimetuse Dentist .
13. Sama seaduse § 4 lõikele 3 tuginedes andis dentistide kutseliit ( Dentistenkammer ) neile taotluse alusel tunnustamise direktiivi artiklis 19b sätestatud tunnistuse, mis annab neile õiguse tegutseda hambaarstina teistes liikmesriikides.
Hammaste, lõualuude ja suuõõne haiguste arsti (Facharzt für Zahn-, Mund- und Kieferheilkunde)
kutset käsitlevad sätted
14. Kui Austria Vabariik ühines Euroopa Liiduga, ei eksisteerinud selles liikmesriigis hambaarstidele mõeldud koolitust, mis oleks vastanud ühtlustamise direktiivi artiklis 1 sätestatud nõuetele. Hambaraviga tegelesid arstid, kes üldarsti õppe läbimise järel olid doktorantuuris spetsialiseerunud stomatoloogia erialale ning kasutasid kutsenimetust Facharzt für Zahn‑, Mund‑ und Kieferheilkunde .
15. Selleks et viia nõuded vastavusse tunnustamise ja ühtlustamise direktiividega, tuli Austria Vabariigil pärast liiduga ühinemist viia sisse uus koolituskava hambaarsti erialale spetsialiseerumiseks. Sel eesmärgil võeti vastu arstide seadus. Selle seaduse käesolevas asjas kohaldatava redaktsiooni aluseks on 10. augusti 2001. aasta föderaalseadusest (BGBl. I, 110/2001) tulenevad muudatused.
16. Arstide seaduses kehtestati uus koolitus hambaarstidele ( Zahnarzt ), mis jõustus 1. augustil 1998. Hambaarstiõpe, mis oli suunatud diplomeeritud arstidele ja mille läbimine andis õiguse tegutseda hambaarstina, tunnistati samal ajal kehtetuks alates 2000/2001. õppeaasta lõpust.
17. Kõnealuse seaduse § 17 lõike 1 kohaselt saavad iseseisvalt hambaarstina praktiseerida ainult hambaarstid ( Zahnärzte ) ning hammaste, lõualuude ja suuõõne haiguste arstid ( Fachärzte für Zahn‑, Mund‑ und Kieferheilkunde ).
18. Sama seaduse § 23 pealkirjaga „Mõisted”, mis asub seaduse 3. jaotises, on sõnastatud järgmiselt:
„Kui käesoleva seaduse sätetest ei tulene teisiti, kasutatakse mõisteid järgmises tähenduses:
1) üldmõiste „arst” – kõik arstid, olenemata sellest, kas neil on õigus praktiseerida üldarstina ( Arzt für Allgemeinmedizin ) või mitte, „kvalifitseeritud arst” ( approbierter Arzt ), „eriarst” ( Facharzt ), „hambaarst” ( Zahnarzt ) või „arst-praktikant” ( Turnusarzt );
2) mõiste „eriarst” ( Facharzt ) – kõik eriarstid, sealhulgas hammaste, lõualuude ja suuõõne haiguste arst ( Facharzt für Zahn‑, Mund‑ und Kieferheilkunde ).”
19. Arsti kutsenimetuste kasutamine on reguleeritud arstide seaduse §-dega 43 ja 44. Paragrahvi 43 lõike 7 järgi:
„Hammaste, lõualuude ja suuõõne haiguste arstid ( Fachärzte für Zahn‑, Mund‑ und Kieferheilkunde ) võivad kasutada kas kutsenimetust „hammaste, lõualuude ja suuõõne haiguste arst” ( Facharzt für Zahn‑, Mund‑ und Kieferheilkunde ) või „hambaarst” ( Zahnarzt ).”
Kohtueelne menetlus
20. 26. juulil 1999 tegi Austria Vabariik tunnustamise direktiivi artikli 1 alusel komisjonile teatavaks järgmised kutsenimetused: Zahnarzt, Zahnarzt (Dentist)
ja Facharzt für Zahn‑, Mund‑ und Kieferheilkunde . Samuti tegi ta komisjonile ja teistele liikmesriikidele teatavaks dentisti ( Dentist ) kvalifikatsiooni tõendava diplomi, et lisada see tunnustamise direktiivi A lisasse. See diplom kannab nimetust Prüfungszeugnis über die staatliche Dentistenprüfung, ausgestellt von der Österreichischen Dentistenkammer, Lehrinstitut für Dentisten, und Bescheinigung über die einjährige Tätigkeit als Dentistenassistent
(Austria hambaarstide liidu ja hambaarstiteaduse instituudi hambaarstiteaduse riigidiplom ning hambaarsti assistendina aastase praktiseerimise tunnistus).
21. Kuna komisjon leidis, et Austria õigusnormid dentisti ja hambaarsti kutsealal tegutsemise kohta ei ole tunnustamise ja ühtlustamise direktiividega kooskõlas, algatas komisjon EÜ artikli 226 esimese lõigu alusel liikmesriigi kohustuste rikkumise tuvastamise menetluse. Olles andnud Austria Vabariigile võimaluse esitada oma seisukoht, esitas komisjon 18. juulil 2001 põhjendatud arvamuse, kutsudes seda liikmesriiki võtma arvamuse järgmiseks vajalikke meetmeid kahe kuu jooksul arvamuse teatavakstegemisest. Vaatamata seisukohale, mille Austria ametiasutused andsid põhjendatud arvamusele vastuseks, pidas komisjon antud olukorda siiski ebarahuldavaks ja otsustas esitada käesoleva hagi.
Hagi
Esimene väide dentisti ( Dentist ) kutseala kohta
22. See väide jaguneb kaheks osaks, mida tuleb eraldi analüüsida.
Hambaarstide seaduse § 6 lõige 1
23. Väite esimeses osas väljendab komisjon sisuliselt seisukohta, et hambaarstide seaduse § 6 lõige 1, mille alusel võivad dentistid ( Dentisten ) tegutseda oma kutsealal kutsenimetuse „hambaarst” ( Zahnarzt ) all, on vastuolus ühtlustamise direktiivi artikliga 1, kuna kasutades tunnustamise direktiivi artiklis 1 toodud nimetusi, mille hulgas on Austria Vabariigi puhul sätestatud „hambaarst”, ei vasta dentistid hambaarsti kutsealal tegutsemiseks selle artikliga kehtestatud koolitusnõuetele.
24. Austria valitsus ei avaldanud oma seisukohas esimese väite selle osa kohta arvamust.
25. On selge, et dentistide ( Dentisten ) koolitus on ülikooliväline ja mis kestab ainult kolm aastat, mis seetõttu ei vasta ühtlustamise direktiivi artikli 1 lõikes 2 esitatud nõuetele. Järelikult leidis komisjon õigesti, et sellise koolituse läbimist tõendavat diplomit, millest Austria Vabariik oli teavitanud, ei saa lisada tunnustamise direktiivi A lisasse.
26. Seega on hambaarstide seaduse § 6 lõige 1 vastuolus ühtlustamise direktiivi artikliga 1 osas, milles see puudutab võimalust neil isikutel, kes sellel kutsealal tegutsemiseks ei vasta nimetatud artikliga kehtestatud koolitusnõuetele, kasutada hambaarstina tegutsedes kutsenimetust „hambaarst” ( Zahnarzt ).
27. Neil asjaoludel on komisjoni esimese väite esimene osa põhjendatud.
Hambaarstide seaduse § 4 lõige 3
28. Oma esimese väite teises osas väljendab komisjon sisuliselt seisukohta, et hambaarstide seaduse § 4 lõige 3 on vastuolus tunnustamise direktiivi artikliga 19b, kuivõrd selles nähakse ette osutatud artiklis 19b sätestatud tunnistuste väljastamine, mis aga ei vasta viimases artiklis toodud nõuetele.
29. Austria valitsus tunnistab, et dentistid ei kuulu tunnustamise direktiivi artikli 19b kohaldamisalasse, sest neil puudub „arsti kvalifikatsioon” ning neil ei ole „ülikooliharidust”.
30. Sellest järeldub, et komisjoni esimese väite teine osa on samuti põhjendatud.
Komisjoni teine väide hammaste, lõualuude ja suuõõne haiguste arsti kutseala kohta
31. Komisjon väidab sisuliselt, et Austrias ei vasta tunnustamise direktiivi artiklile 19b olukord, kus hammaste, lõualuude ja suuõõne haiguste arstid võivad kasutada kutsenimetust Facharzt für Zahn‑, Mund‑ und Kieferheilkunde
ega ole seetõttu kohustatud kasutama kutsenimetust „hambaarst” ( Zahnarzt ) .
32. Kõigepealt tuleb märkida, et kuigi komisjon tsiteerib oma hagiavalduses arstide seaduse paragrahve 17 ja 23, on selge, et hammaste, lõualuude ja suuõõne haiguste arstidele antud luba kasutada kutsenimetust Facharzt für Zahn‑, Mund‑ und Kieferheilkunde, mille komisjon on vaidlustanud, tuleneb nimetatud seaduse § 43 lõikest 7.
33. Komisjon tugineb esiteks tunnustamise direktiivi artikli 19b grammatilisele tõlgendamisele. Komisjon märgib, et nimetatud artikli esimeses lõigus sätestatud „A lisas osutatud diplomi, tunnistuse või muude ametliku kvalifikatsiooni tõendite omanikud” on hambaarstid ja et nad saavad kasutada ainult kutsenimetust Zahnarzt . Komisjon järeldab sellest, et nimetatud artiklis sätestatud tingimusele – asjaomastel isikutel peab olema lubatud tegutseda oma tegevusalal „samadel tingimustel” – vastamiseks peab ka hammaste, lõualuude ja suuõõne haiguste arstidel olema võimalik kasutada ainult seda kutsenimetust, välistades kõik teised kutsenimetused.
34. Austria valitsus märgib vaid, et hammaste, lõualuude ja suuõõne haiguste arstid võivad tegutseda kutsenimetuse Zahnarzt
all.
35. Sellega seoses tuleb nentida, et vastupidi komisjoni väidetule, ei ole tunnustamise direktiivi artikkel 19b määrav seoses küsimusega, kas selles artiklis osutatud arstid peavad kohustuslikult kasutama sama kutsenimetust kui hambaarstid või peavad nad selleks vastupidi loa saama. Tingimus, et asjaomastel isikutel peab olema „lubatud tegutseda [oma] tegevusalal samadel tingimustel” kui hambaarstidel, annab aluse kaheks tõlgenduseks. Ühest küljest võib artiklit 19b komisjoni väite kohaselt tõlgendada nii, et sellega kehtestatakse tingimus, mille kohaselt peab asjaomasel tegevusalal tegutsema „samadel tingimustel”, mis läheks aga vastuollu tõsiasjaga, et nende kahe asjaomase kutseala rühma suhtes ei kohaldata samu eeskirju seoses kutsenimetuste Austrias kasutamise lubamisega. Teisest küljest, kui rõhutada tegusõna „lubama”, siis võib sama sätet tõlgendada nii, et sellega nõutakse vaid, et hammaste, lõualuude ja suuõõne haiguste arstidel oleks sarnaselt arstide seaduse § 43 lõikes 7 sätestatule „lubatud” kasutada sama kutsenimetust kui hambaarstidel ja seetõttu tegutseda pärast loa saamist – kuigi nad ei ole selleks kohustatud – viimastega sarnastel tingimustel kutsenimetuse Zahnarzt
all.
36. Kuna artikli 19b sõnastuse alusel ei ole võimalik seda küsimust lahendada, tuleb kõnealust sätet tõlgendada tunnustamise ja ühtlustamise direktiivide teiste sätete kohaselt. Sellega seoses on vaja märkida, et tunnustamise direktiivi artiklid 8 ja 17 sisaldavad spetsiaalseid sätteid kutsenimetuste kasutamise kohta, mis kinnitavad vastupidi komisjoni väidetule, et ühenduse seadusandja ei soovinud ühtlustada kutsenimetuste kasutamist stomatoloogia valdkonnas. Seda järeldust toetab ka tõik, et tunnustamise direktiivi artiklis 1 sätestatud liikmesriike käsitlev loetelu sisaldab rohkem nimetusi.
37. Kuigi vastab tõele, et tunnustamise ja ühtlustamise direktiivides tehakse selget vahet hambaarsti ja arsti kutseala vahel, ei ole komisjon esitanud ühtegi tõendit näitamaks, et artiklis 19b sätestatud arstidele loa andmine oma kutsealal nimetuse Facharzt für Zahn-, Mund und Kieferheilkunde all töötamise jätkamiseks võib reaalselt põhjustada hammaste, lõualuude ja suuõõne haiguste arstide ja teiste arstide segiajamise võimaluse.
38. Igal juhul on selge, et vastupidi komisjoni väidetule ei sisaldu tunnustamise direktiivi artiklis 19b ega sama direktiivi artiklites 8 ja 17 piiranguid täpsele sõnastusele kutsenimetuste puhul, mille kasutamist liikmesriigid võivad oma territooriumil lubada.
39. Edasi, tunnustamise direktiivi artikli 19b üleminekuregulatsiooni alla kuuluvatele arstidele kehtestatud nõue loobuda kutsenimetusest Facharzt für Zahn‑, Mund‑ und Kieferheilkunde
ja kasutada selle asemel nimetust Zahnarzt
sunniks neid määratlema end patsientide ees hambaarstidena, mitte viitama omandatud üldarsti põhiteadmistele ja -oskustele, millel võib olla nende jaoks sellel kutsealal tegutsedes kahjulik mõju (vt selle kohta 29. novembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C‑202/99: komisjon v. Itaalia, EKL 2001, lk I‑9319, punkt 51).
40. Lõpuks näib, et hammaste, lõualuude ja suuõõne haiguste arstidele arstide seaduse § 43 lõike 7 alusel jäetud võimalus kasutada kutsenimetust Facharzt für Zahn‑, Mund‑ und Kieferheilkunde
on põhjendatud läbipaistvuse motiivil, kuivõrd tänu sellele on võimalik patsientidel eristada hambaarste, kes on läbinud arstide seadusega sätestatud hambaarstidele ette nähtud täieliku koolituse ( Zahnarzt ), üldarstidest, kes doktorantuuris spetsialiseerusid hammaste, lõualuude ja suuõõne haigustele ( Facharzt für Zahn‑, Mund‑ und Kieferheilkunde ).
41. Asjaolu, et kutsenimetust Facharzt für Zahn‑, Mund‑ und Kieferheilkunde
ei saa lisada tunnustamise direktiivi artiklisse 1 põhjusel, et kõnealuste arstide koolitus ei vasta ühtlustamise direktiivi artiklis 1 toodud nõuetele, ei oma tähtsust, kuna tunnustamise direktiivi artikkel 19b viidi direktiivi sisse selleks – nagu komisjon tunnistab –, et võimaldada hammaste, lõualuude ja suuõõne haiguste arstidel jätkata oma kutsealal töötamist.
42. Neil asjaoludel tuleb märkida, et komisjon on ekslikult toetunud kohtupraktikale, mille kohaselt ei või liikmesriigid luua hambaarstide kategooriat, mis ei vasta ühelegi kõnealuses direktiivis ette nähtud kategooriale (1. juuni 1995. aasta otsus kohtuasjas C‑40/93: komisjon v . Itaalia, EKL 1995, lk I‑1319, punkt 24). Erinevalt viidatud kohtuasjas kõne all olevast liikmesriigist ei ole Austria Vabariik esiteks loonud uut hambaarstide kategooriat, vaid säilitanud üksnes olemasoleva kategooria, ja teiseks ei moodusta hammaste, lõualuude ja suuõõne haiguste arstid hambaarstide kategooriat, mida ei ole sätestatud tunnustamise ja ühtlustamise direktiivides. Neile on hoopis sõnaselgelt osutatud tunnustamise direktiivi artiklis 19b.
43. Kõiki neid kaalutlusi arvesse võttes tuleb komisjoni teine väide tagasi lükata.
44. Eeltoodud kaalutlusi arvestades tuleb asuda seisukohale, et kuna Austria Vabariik lubas hambaarstide seaduse § 4 lõikes 3 ja §-s 6 sätestatud dentistidel ( Dentisten ) tegutseda kutsenimetuse „hambaarst” ( Zahnarzt ) või „hambaarst (dentist)” ( Zahnarzt (Dentist) ) all ning kasutada tunnustamise direktiivi artiklis 19b ette nähtud erandit, kuigi nad ei vasta ühtlustamise direktiivi artiklis 1 sätestatud miinimumnõuetele, et neile laieneks nimetatud direktiivide regulatsioon, on Austria Vabariik rikkunud tunnustamise direktiivi artiklitest 1 ja 19b ning ühtlustamise direktiivi artiklist 1 tulenevaid kohustusi; ülejäänud osas jätta hagi rahuldamata.
Kohtukulud
45. Kodukorra artikli 69 lõike 2 alusel on kohtuvaidluse kaotanud pool kohustatud hüvitama kohtukulud, kui vastaspool on seda nõudnud. Austria Vabariik ei ole taotlenud komisjonilt kohtukulude hüvitamist. Kodukorra artikli 69 lõike 3 esimese lõigu alusel võib Euroopa Kohus jätta kummagi poole kohtukulud tema enda kanda, kui osa nõudeid rahuldatakse ühe poole, osa teise poole kasuks. Kuna nii Austria Vabariigi kui ka komisjoni nõuded on osaliselt rahuldamata jäetud, tuleb kohtukulud jätta kummagi poole enda kanda.
Resolutiivosa
Esitatud põhjendustest lähtudes Euroopa Kohus (esimene koda) otsustab:
1. Kuna Austria Vabariik lubas hambaarstide seaduse (Dentistengesetz) § 4 lõikes 3 ja §-s 6 sätestatud dentistidel ( Dentisten ):
– tegutseda kutsenimetuse „hambaarst” Zahnarzt
või „hambaarst (dentist)” ( Zahnarzt (Dentist) ) all ning
– kasutada erandit, mis on ette nähtud nõukogu 25. juuli 1978. aasta direktiivi 78/686/EMÜ, mis käsitleb hambaarstide diplomite, tunnistuste ja muude kvalifikatsiooni tõendavate dokumentide vastastikust tunnustamist ja mis sisaldab meetmeid asutamisõiguse ja teenuste osutamise vabaduse tulemusliku rakendamise hõlbustamiseks, mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 14. mai 2001. aasta direktiiviga 2001/19/EÜ, artiklis 19b,
kuigi nad ei vasta nõukogu 25. juuli 1978. aasta direktiivi 78/687/EMÜ hambaarstide tegevust käsitlevate õigus- ja haldusnormide ühtlustamise kohta, mida on muudetud direktiiviga 2001/19, artiklis 1 sätestatud miinimumnõuetele, et nimetatud direktiivide regulatsioon neile laieneks,
on Austria Vabariik rikkunud direktiivi 78/686 artiklitest 1 ja 19b ning direktiivi 78/687 artiklist 1 tulenevaid kohustusi.
2. Jätta ülejäänud osas hagi rahuldamata.
3. Austria Vabariik ja komisjon kannavad oma kohtukulud ise.