KOHTUJURISTI ETTEPANEK
NICHOLAS EMILIOU
esitatud 19. juunil 2025(1)
Kohtuasi C‑323/24
Deity Shoes, S.L.
versus
Mundorama Confort, S.L.,
Stay Design, S.L.
(eelotsusetaotlus, mille on esitanud Juzgado de lo Mercantil nº 1 de Alicante (Alicante kaubanduskohus nr 1, Hispaania))
Eelotsusetaotlus – Intellektuaal- ja tööstusomand – Ühenduse disainilahendused – Määrus (EÜ) nr 6/2002 – Artikkel 4 – Disainilahenduse kaitse tingimused – Uudsus – Eristatavus – Kolmanda isiku poolt ette kindlaksmääratud visuaalsed omadused – Olemasolevas kataloogis pakutav detailide kohandamine – Nõutav kohandamise määr – Autori disainimisvabadus – Võimalus kaitsta teadaolevate moesuundumuste kohaselt valmistatud toote või selle osa väliskujundust
I.      Sissejuhatus
1.        „Need saapad on tehtud kõndimiseks ja seda nad ka teevad.“(2) Määruse (EÜ) nr 6/2002(3) tõlgendamist käsitlevas Üldkohtu praktikas on asutud üldiselt seisukohale, et toote (näiteks jalatsi) disainilahenduse autori disainimisvabadust piiravad selle toote tehniline otstarve (näiteks asjaolu, et jalatsit kantakse jalas ja see peab sobima teatavaks eesmärgiks, nagu kõndimiseks või jooksmiseks), samuti toote suhtes kehtivad õiguslikud nõuded, mille tulemuseks on selle teatavate omaduste muutumine tavapäraseks.(4) Käesolevas kohtuasjas on vaja muu hulgas lahendada küsimus, kas seda vabadust piirab ka moesuundumus.
2.        Põhikohtuasjas on tegemist vaidlusega kolme jalatsivaldkonnas tegutseva äriühingu – ühelt poolt Deity Shoes S.L-i (edaspidi „Deity Shoes“) ning teisel poolt Mundorama Confort S.L-i ja Stay Design S.L-i (edaspidi „Mundorama Confort“ ja „Stay Design“) – vahel. Deity Shoes väidab, et kaks teist äriühingut on rikkunud tema eri jalatsimudelite ühenduse disainilahendusi (edaspidi „vaidlusalused disainilahendused“). Mundorama Confort ja Stay Design väidavad, et vaidlusalused disainilahendused on kehtetud, kuna need põhinevad Deity Shoesi tarnijate kataloogides esitatud olemasolevatel disainilahendustel ja erinevad neist ainult vähesel määral selle poolest, kuidas talda, paelu või pandlaid on uute moesuundumuste kohaselt kohandatud. Nad leiavad, et vaidlusalused disainilahendused ei ole seega „tõelise disainimise“, „intellektuaalse töö“ või uuenduste tulemus.
3.        Juzgado de lo Mercantil nº 1 de Alicante (Alicante kaubanduskohus nr 1, Hispaania) palub oma küsimustega sisuliselt Euroopa Kohtul kindlaks teha, kas niisugusel juhul saab disainilahendust siiski kaitsta määruse nr 6/2002 alusel ühenduse (registreeritud või registreerimata)(5) disainilahendusena. Lisaks on eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekkinud küsimus, kas moesuundumus võib piirata autori vabadust nii, et ühe või mitme varasema disainilahenduse ja vaidlusaluse disainilahenduse vahelised väikesed erinevused võivad olla piisavad, et viimati nimetatud disainilahendusest jääks erinev üldmulje, mistõttu on see disainilahendus määruse nr 6/2002 artikli 6 tähenduses eristatav.
II.    Õigusraamistik
4.        Määruse nr 6/2002 artiklis 4, mis kannab pealkirja „Kaitsekõlblikkus“, on sätestatud:
„1.      Disainilahendust kaitstakse ühenduse disainilahendusena juhul, kui see on uudne ja eristatav.
[…]“.
5.        Kõnealuse määruse artiklis 5, mis kannab pealkirja „Uudsus“, on sätestatud:
„1.      Disainilahendus loetakse uudseks, kui identset disainilahendust ei ole tehtud avalikkusele kättesaadavaks:
a)      ühenduse registreerimata disainilahenduse puhul enne kuupäeva, mil disainilahendus, millele kaitset taotletakse, esimest korda avalikkusele kättesaadavaks tehti;
b)      ühenduse registreeritud disainilahenduse puhul enne kuupäeva, mil esitati selle disainilahenduse registreerimise taotlus, millele kaitset taotletakse, või kui nõutakse prioriteeti, enne prioriteedikuupäeva.
2.      Disainilahendused loetakse identseks, kui nende omadused erinevad vaid ebaoluliste üksikasjade poolest.“
6.        Määruse nr 6/2002 artiklis 6, mis kannab pealkirja „Eristatavus“ on sätestatud:
„1.      Disainilahendus loetakse eristatavaks, kui vastava ala asjatundja üldmulje sellest erineb kõikide nende disainilahenduste jäetud üldmuljest, mis on avalikkusele kättesaadavaks tehtud:
a)      ühenduse registreerimata disainilahenduse puhul enne kuupäeva, mil disainilahendus, millele kaitset taotletakse, esimest korda avalikkusele kättesaadavaks tehti;
b)      ühenduse registreeritud disainilahenduse puhul enne kuupäeva, mil esitati selle disainilahenduse registreerimise taotlus, millele kaitset taotletakse, või kui nõutakse prioriteeti, enne prioriteedikuupäeva.
2.      Eristatavuse hindamisel võetakse arvesse autori vabadusastet disainilahenduse väljatöötamise käigus.“
7.        Määruse artiklis 10, mis kannab pealkirja „Kaitse ulatus“, on sätestatud:
„1.      Ühenduse disainilahendusest tulenev kaitse hõlmab kõiki disainilahendusi, mis jätavad asjatundjale ühesuguse üldmulje.
2.      Kaitse ulatuse hindamisel võetakse arvesse autori vabadusastet disainilahenduse väljatöötamise käigus.“
8.        Määruse nr 6/2002 artiklis 14, mis kannab pealkirja „Õigus ühenduse disainilahendusele“, on sätestatud:
„1.      Õigus ühenduse disainilahendusele kuulub autorile või tema õigusjärglasele.
[…]“.
9.        Määruse artiklis 25, mis kannab pealkirja „Kehtetuse alused“, on sätestatud:
„1.      Ühenduse disainilahenduse võib kehtetuks tunnistada üksnes järgmistel juhtudel:
a)      disainilahendus ei vasta artikli 3 punktis a esitatud määratlusele;
b)      disainilahendus ei vasta artiklite 4–9 tingimustele;
c)      kohus on otsustanud, et õiguste omanikul puudub artikli 14 kohane õigus ühenduse disainilahendusele;
[…]“.
III. Asjaolud, menetlus Euroopa Kohtus ja eelotsuse küsimused
10.      Deity Shoes esitas 10. detsembril 2021 Juzgado de lo Mercantil nº 1 de Alicantele (Alicante kaubanduskohus nr 1) Mundorama Conforti ja Stay Designi vastu hagi, väites, et vaidlusaluseid disainilahendusi on rikutud.
11.      Mundorama Confort ja Stay Design esitasid 12. aprillil 2022 vastuhagi, milles taotlesid nende disainilahenduste kehtetuks tunnistamist.(6)
12.      Eelkõige väitsid need äriühingud, et vaidlusaluste disainilahenduste väljatöötamisel ei olnud tegemist uuenduslikkuse või „tõelise disainimisega“ ning et need disainilahendused ei olnud „intellektuaalsete töö“ tulem. Kui välja arvata mõni kohandatud element (näiteks värv, mõni materjal ning pannalde, paelte ja muude kaunistusdetailide asukoht), oli vaidlusaluste disainilahenduste näol tegemist Hiina tarnijate (edaspidi „tarnijad“) poolt Deity Shoesile antud kataloogides esitatud jalatsimudelitega. Mundorama Confort ja Stay Design on seisukohal, et need disainilahendused ei vasta seega määruse nr 6/2002 artiklites 5 ja 6 sätestatud uudsuse ja eristatavuse tingimustele.
13.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus märgib, et selles sektoris, milles toimub Deity Shoes äritegevus (s.o jalatsite hulgimüük) ja milles taotletakse suuri müügimahtusid, on toodete hind oluline. Kuna tarnijate kataloogides esitatud disainilahenduste mis tahes muutmine või kohandamine toob kaasa kulude suurenemise, puudub sellisel äriühingul nagu Deity Shoes tegelik stiimul neis kataloogides esitatud jalatsimudeleid oluliselt muuta.
14.      Eelotsusetaotluse esitanud kohus juhib samuti tähelepanu tõigale, et erinevad (näiteks värvi, materjali ning pannalde, paelte või muude kaunistusdetailide paigutuse) kohandamisvõimalused on tarnijate kataloogides juba välja toodud. Pealegi mõjutab nii neid kataloogides esitatud disainilahendusi, sealhulgas nende kohandamisvõimalusi, kui ka vaidlusaluseid disainilahendusi teadaolev moesuundumus. Eelotsusetaotluse esitanud kohus küsib, kas neid moesuundumusi võib pidada autori vabadust piiravaks samamoodi, nagu mõnikord toote tehnilist otstarvet või toote suhtes kehtivad õiguslikke nõudeid.
15.      Neid asjaolusid arvestades otsustas Juzgado de lo Mercantil nº 1 de Alicante (Alicante kaubanduskohus nr 1) menetluse peatada ja esitada Euroopa Kohtule järgmised eelotsuse küsimused:
„1.      Kas selleks, et disainilahendus kuuluks [määruses nr 6/2002] ette nähtud kaitsekorra kohaldamisalasse, peab see olema tõelise disainimise, st autori intellektuaalse töö tulemus? […] [K]as seda arvestades võib pidada tõeliseks disainimiseks selliste [olemasolevate] disainilahenduste detailide kombineerimist, mille väliskujunduse omadused on enamjaolt [tarnijate] poolt eelnevalt kindlaks määratud, mistõttu teatavate detailide muudatusi tuleb pidada vaid ühekordseteks ja juhuslikeks?
2.      Kas eeltoodut arvestades võib asuda seisukohale, et toote väliskujunduse omadus[ed] on vastavalt [määruse nr 6/2002] artiklile 6 täielikult või osaliselt eristatavad, mis tuleneb Hiina [tarnijate] pakutavate disainilahenduste kohandamisest vastavalt nende [tarnijate] kataloogidele, kui disainilahenduse omaniku tegevus piirdub nende disainilahenduste turustamisega [Euroopa Liidus] ilma nende detaile muutmata või detailide (näiteks talla, neetide, paelte, pannalde jne) konkreetsete muudatustega ja [tarnijad] on selle väliskujunduse omadused enamjaolt eelnevalt kindlaks määranud? Kas seejuures omab tähtsust asjaolu, et […] tegemist on detailidega, mida [tarnijad] oma [kataloogides pakuvad]?
3.      Kas [määruse nr 6/2002] artiklit 14 tuleb tõlgendada nii, et disainilahenduse autoriks võib pidada isikut, kes on [tarnijate] poolt kataloogi alusel pakutavat [varasemat] olemasolevat disainlahendust ainult kohandanud, muutes selle detaile, mida pakub […] [tarnija], kes ei ole neid disaininud? Kas uue disainilahenduse autorsusele tuginemiseks on vaja tõendada, et lõplik väliskuju erineb oluliselt [varasemast] disainilahendusest, osutades teataval määral kohandamisele?
4.      Kas sellisel juhul nagu käesolevas asjas tuleb – ilma et see mõjutaks eespool öeldut – [tarnijate] näidisekataloogide järgi valmistatud jalatsite eriomadusi arvestades ja kuna „disainimisel“ on piirdutud disainilahenduste valimisega näidisekataloogidest ja vajaduse korral nende teatavate detailide muutumisega […], järgides seejuures moesuundumusi, asuda seisukohale, et nende moesuundumustega on: a) autori vabadus piiratud nii, et väikesed erinevused registreeritud (või registreerimata) disainilahenduse ja [varasema] disainilahenduse vahel võivad olla piisavad selleks, et jääks erinev üldmulje, või vastupidi, et nende tõttu b) [väheneb] registreeritud (või registreerimata) disainilahenduse eristatavus nii, et need elemendid või detailid [mis tulenevad teadaolevatest moesuundumustest] on asjatundjale jäävas üldmuljes vähem olulised?“
16.      13. detsembri 2023 esitatud eelotsusetaotlus saabus Euroopa Kohtu kantseleisse 2. mail 2024. aastal. Deity Shoes ja komisjon esitasid kirjalikud märkused. Kohtuistungit ei korraldatud.
IV.    Analüüs
17.      Määruse nr 6/2002 artikli 4 lõike 1 järgi peavad olema täidetud kaks tingimust, et disainilahendus oleks kõnealuse määruse alusel kaitstud ühenduse (registreerimata või registreeritud) disainilahendusena: nimelt peab disainilahendus olema uudne ja eristatav. Selleks, et disainilahendust saaks pidada uueks ja seega esimesele tingimusele vastavaks, ei tohi ühtki identset disainilahendust olla avalikkusele kättesaadavaks tehtud ei enne asjaomast kuupäeva, mis võib olla kas kuupäev, mil disainilahendus, mille suhtes kaitset taotletakse, on esimest korda avalikkusele kättesaadavaks tehtud(7) (ühenduse registreerimata disainilahenduste puhul), ega samuti kuupäeva, mil esitati disainilahenduse registreerimistaotlus (ühenduse registreeritud disainilahenduste puhul).(8) Teise tingimuse – mis puudutab disainilahenduse eristatavust – kohaselt peab asjatundjast kasutajale disainilahendusest jääv üldmulje erinema kõigist neist disainilahendustest jäävast üldmuljest, mis on avalikkusele kättesaadavaks tehtud enne eelmainitud kuupäevi.(9)
18.      Nende sätete kontekstis on Juzgado de lo Mercantil nº 1 de Alicante (Alicante kaubanduskohus nr 1) küsimused taandatavad sisuliselt kahele probleemile. Esimene probleem (mis on esimese küsimuse esimese osa ja kolmanda küsimuse keskmes) on seotud sellega, kas kaitse saamiseks ühenduse disainilahendusena peab disainilahendus olema selle autori poolt „tõelise disainimise“ või tema „intellektuaalse töö“ tulem. Alustan selgitusega, miks ma leian, et need tegurid ei oma käesoleval juhul tähtsust (A osa). Teine probleem (mis sisaldub esimese küsimuse teises osas ning teises ja neljandas küsimuses) puudutab seda, kas disainilahendus saab olla ühenduse disainilahendusena kaitstud olukorras, kus see on tarnijate kataloogides esitatud varasemate disainilahendustega ette ära määratud ja kus see erineb nendest disainilahendustest ainult teatavate (samuti nendes kataloogides esitatud) vähesel määral kohandatud detailide poolest, mida mõjutavad moesuundumused. Sellega seoses küsib eelotsusetaotluse esitanud kohus, kas moesuundumusi võib pidada disainilahenduse autori vabadust piiravaks selliselt, et väikesed erinevused ühe või mitme varasema disainilahenduse ja vaidlusaluse disainilahenduse vahel võivad olla piisavad selleks, et varasematega võrreldes jääks viimasest erinev üldmulje ja seega oleks see eristatav määruse nr 6/2002 artikli 6 tähenduses (B osa).
A.      Kas ühenduse disainilahendus peab olema „tõelise disainimise“ st „intellektuaalse töö“ tulemus (esimese küsimuse esimene osa ja kolmas küsimus)?
19.      Vastus eelotsusetaotluse esitanud kohtu esimesele küsimusele on minu arvates üsna lihtne.
20.      Nagu ma punktis 17 juba selgitasin, peab disainilahendus ühenduse registreeritud või registreerimata disainilahendusena kaitse saamiseks vastama kahele tingimusele, mis puudutavad selle uudsust ja eristatavust.
21.      Need kaks tingimust on ammendavad ja määrus nr 6/2002 ei ole ette nähtud ühtegi täiendavat tingimust, mille kohaselt peab disainilahenduse väljatöötamisel leidma aset „tõeline disainimine“ või et see disainilahendus peab olema „intellektuaalse töö“ tulem, kui kasutada eelotsusetaotluse esitanud kohtu poolt taotluses tarvitatud väljendeid. Tegelikult on nii Mundorama Confort kui ka Stay Design ise eelotsusetaotluse esitanud kohtus möönnud, et ei selle määruse artikli 4 lõikes 1 (milles on loetletud kaitsekõlblikkuse nõuded) ega artikli 25 lõike 1 punktis b (mis puudutab ühenduse disainilahenduse kehtetuks tunnistamist nende nõuete täitmata jätmise tõttu) ei ole viidatud sellisele „tõelisele disainimisele“ või „intellektuaalsele tööle“.
22.      Pealegi on minu hinnangul eelotsusetaotluse esitanud kohus seda sõnastust kasutades soovinud tegelikult teada saada, kas ühenduse disainilahenduse kaitsekõlblikkuse puhul on ühenduse disainilahenduste kaitse suhtes kohaldatav tingimus, mis on sarnane algupärasuse tingimusele, mis tuleneb direktiivi 2001/29/EÜ(10) tõlgendamist puudutavast kohtupraktikast. Nimelt on Euroopa Kohus sedastanud, et selleks, et objekti saaks liigitada algupäraseks ja see oleks kõnealuse direktiivi artikli 2 punkti a alusel kaitstud, on ühtaegu vajalik ja piisav, et see peegeldaks autori isikupära ning tooks ilmsiks tema vaba ja loomingulise valiku.(11) Seega on teose erinevad osad kaitstavad tingimusel, et need sisaldavad teatavaid elemente, mis on selle teose autori enese intellektuaalne looming.(12)
23.      Minu arvates on siiski selge, et sarnane tingimus ei pea olema täidetud selleks, et disainilahendus oleks ühenduse disainilahendusena kaitsekõlblik. Euroopa Kohtu sõnul on liidu seadusandja asunud seisukohale, et „disainilahendusena kaitstud objektid ei ole üldjuhul samastatavad objektidega, mis kujutavad endast direktiivi 2001/29 alusel kaitstud teoseid“.(13) Pealegi on nii, et „disainilahenduste kaits[ega] ühelt poolt ja teiselt poolt autoriõigusega tagatud kaits[ega] [taotletakse] täiesti erinevaid eesmärke ja nende suhtes kehtivad erinevad eeskirjad“. Nagu Euroopa Kohus selgitas, „on disainilahenduste kaitse eesmärk kaitsta objekte, mis on küll uudsed ja eristatavad, kuid millel on tarbefunktsioon ja mis on mõeldud massitootmiseks“, samas kui „[a]utoriõigusega tagatud kaitse, mille kestus on oluliselt pikem, on omakorda mõeldud objektidele, mis väärivad teoseks kvalifitseerimist“.(14)
24.      Mis puudutab järgmiseks küsimust, kas uudsuse ja eristatavuse tingimusi endid tuleb tõlgendada nii, et nende kohaselt on nõutav autoripoolne „tõeline disainimine“ või „intellektuaalne töö“, siis märgin kõigepealt, et need tingimused puudutavad – nagu rõhutavad komisjon ja Deity Shoes oma seisukohtades – disainilahenduse väliskujundust, sõltumata selle väljatöötamise viisist ja seega disainilahenduse autori mis tahes „intellektuaalsest tööst“ või loomingulisest tegevusest. Määruse nr 6/2002 artikli 3 punktis a on mõiste „disainilahendus“ tõepoolest määratletud kui „toote või selle osa välimus, mis tuleneb eelkõige toote enese ja/või selle kaunistuste joonte, piirjoonte, värvide, kuju, struktuuri ja/või materjali omadustest“.(15)
25.      Peale selle tähendab uudsuse tingimus, nagu ma juba selgitasin, üksnes seda, et ühtegi identset disainilahendust ei oleks varem avalikkusele kättesaadavaks tehtud. Selle tingimuse järgi tuleb seega disainilahendust, millele taotletakse kaitset ühenduse disainilahendusena või mille kehtivus on vaidlustatud, võrrelda kõigi olemasolevate disainilahendustega. Selle tingimuse kohaselt ei ole nõutav hinnang sellele, kas kõnealune disainilahendus on konkreetse „intellektuaalse töö“ või „tõelise disainimise“ tulem.
26.      Sama kehtib ka eristatavust puudutava tingimuse kohta. Sellega seoses märgin, et määruse nr 6/2002 põhjenduses 14 on öeldud, et „[d]isainilahenduse eripärasuse kindlakstegemisel tuleks aluseks võtta, kas disainilahendust vaatleva informeeritud kasutaja üldmulje erineb selgelt muljest, mille talle jätavad olemasolevad disainilahendused, võttes seejuures arvesse toote laadi, millele disainilahendust kohaldatakse või milles see sisaldub“.
27.      Samas märgin esiteks, et selle põhjenduse kohaselt tuleb disainilahenduse eristatavuse hindamisel arvesse võtta ka „tööstusharu, kuhu see kuulub, ja disainilahenduse loonud autori vabadusastet“.(16) Määruse nr 6/2002 artikli 6 lõige 2 on sarnase sõnastusega ja selles on sätestatud, et „[e]ristatavuse hindamisel võetakse arvesse disainilahenduse autori vabadusastet disainilahenduse väljatöötamise käigus“. See võib tähendada, et arvesse tuleb võtta disainilahenduse väljatöötamiseks vajalikku „tõelist disainimist“ või „intellektuaalset tööd“.
28.      Siiski on selge, et määruse nr 6/2002 põhjenduses 14 ja artikli 6 lõikes 2 sisalduvat viidet disainilahenduse autori vabadusele ei tule tõlgendada nii, vaid vastupidi. Üldkohtu praktikast, mida ma sissejuhatuses mainisin(17), nähtub, et artikli 6 lõiget 2 tuleb mõista nii, et ühenduse disainilahendusena kaitse andmisest ei saa keelduda üksnes põhjusel, et teatavad disainilahenduse omadused on tingitud näiteks toote tehnilise otstarbega seotud piirangutest (käsitlen seda küsimust allpool B osas). Lihtsustatult öeldes ei saa keelduda jalatsi disainilahenduse kaitsmisest ühenduse disainilahendusena üksnes seetõttu, et selle üldkuju meenutab labajalga.
29.      Teiseks märgib eelotsusetaotluse esitanud kohus kolmandas küsimuses, et määruse nr 6/2002 artikli 14 järgi on disainilahenduse autor isik, kes on disainilahenduse välja töötanud. Selle sätte põhjal on eelotsusetaotluse esitanud kohtul tekkinud küsimus, kas selleks, et disainilahendust saaks kaitsta ühenduse disainilahendusena, on vaja, et selle välja töötanud isik oleks tegelenud „tõelise disainimisega“ või „intellektuaalse tööga“, et teda saaks pidada selle disainilahenduse autoriks. Kordan üle, et mina seda kahtlust ei jaga.
30.      Kõigepealt märgin, et määruse nr 6/2002 artikli 14 „Õigus ühenduse disainilahendusele“ lõikes 1 on sätestatud, et „[õ]igus ühenduse disainilahendusele kuulub autorile või tema õigusjärglasele“. Kõnealuse artikli lõigetes 2 ja 3 on täpsustatud normid, mida kohaldatakse juhul, kui disainilahenduse on ühiselt välja töötanud kaks või enam isikut, ning samuti juhul, kui disainilahenduse on „välja töötanud töötaja, täites tööandja määratud kohustusi või antud juhtnööre“.
31.      Neid asjaolusid arvestades on selge, et määruse nr 6/2002 artikli 14 eesmärk on kindlaks määrata, millisele füüsilisele või juriidilisele isikule kuulub õigus ühenduse disainilahendusele, mitte aga seada uudsust ja eristatavust sõltuvusse autoripoolsest „tõelisest disainimisest“ või „intellektuaalsest tööst“.
32.      Sellega seoses soovin samuti rõhutada, et osutatud sättes kasutatud mõistet „autor“ ei tohi segi ajada direktiivis 2001/29 (autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste kohta) kasutatud mõistega „autor“. Kõnealuse direktiivi tõlgendamisel on Euroopa Kohus järjekindlalt omavahel sidunud mõisteid „teos“ ja „autor“.(18) Määruses nr 6/2002 aga sarnane seos „teose“ ja „autori“ (või õigemini „disainilahenduse“ ja selle „autori“) vahel puudub. Ühenduse disainilahenduse kaitse võib anda ilma, et oleks vaja võtta arvesse sellise disainilahenduse autori mingeid omadusi (nagu tema isikupära, loomingulised valikud või intellektuaalne töö). Määruse nr 6/2002 artiklis 14 on selgitatud, et disainilahenduse autori isik on oluline selle kindlaksmääramiseks, millisele füüsilisele või juriidilisele isikule kuulub kaitstav õigus, mitte selle hindamiseks, kas disainilahendust saab ühenduse disainilahendusena kaitsta. Selles mõttes kohaldatakse teose autorile direktiivi 2001/29 alusel ja ühenduse disainilahenduse autorile määruse nr 6/2002 alusel erinevaid nõudeid: teose autor peab looma algupärase teose, mis peab peegeldama autori isikupära, samas kui disainilahenduse autor peab üksnes välja töötama uudse ja eristatava disainilahenduse.
33.      Minu arvates tuleneb nendest asjaoludest, et teatava disainilahenduse määruse nr 6/2002 alusel ühenduse disainilahendusena kaitsmiseks ei ole vaja tõendada, et see on autoripoolse „tõelise disainimise“ või „intellektuaalse töö“ tulemus. Samuti ei pea disainilahenduse välja töötanud füüsiline või juriidiline isik selleks, et teda saaks pidada disainilahenduse autoriks, olema tegelenud „tõelise disainimise“ või „intellektuaalse tööga“.
B.      Disainilahenduse ja varasema disainilahenduse vaheliste väikeste erinevuste suhteline tähtsus olukorras, kus neid erinevused on tingitud moesuundumustest (esimese küsimuse teine osa ning teine ja neljas küsimus)
34.      Teine eelotsusetaotluse esitanud kohtu tõstatatud probleem (esimese küsimuse teises osas ning teises ja neljandas küsimuses) puudutab konkreetselt määruse nr 6/2002 artiklis 6 sätestatud tingimust, et disainilahendus peab olema eristatav.
35.      Alustuseks tuletan meelde, et Üldkohtu seisukoha järgi on disainilahendus eristatav, kui sellest jääb asjatundlikule kasutajale erinev üldmulje ning see ei tekita déjà-vu-efekti seoses mis tahes varasema disainilahendusega, võtmata arvesse erinevusi, mis on niivõrd vähe silmatorkavad, et ei mõjuta nimetatud üldmuljet, kuid võttes arvesse sedavõrd silmatorkavaid erinevusi, mis tingivad erineva üldmulje.(19)
36.      Lisaks tuleb – nagu selgitasin eespool punktis 27 – seda hinnates arvesse võtta autori vabadusastet disainilahenduse väljatöötamise käigus. Üldkohus on sedastanud, et sellega seoses tuleb arvestada piiranguid, mis tulenevad toote (või selle osa) tehnilisest otstarbest ning toote suhtes kehtivatest õiguslikest nõuetest, mille tagajärjel muutuvad teatud omadused tavapäraseks ja on asjaomase toote jaoks kasutatavate paljude disainilahenduste puhul ühised.(20)
37.      Üldkohus on ka selgitanud, et autori vabadusastet tuleb pidada teguriks, mis on abiks asjaomase disainilahenduse eristatavuse hindamisel, ent ei ole iseseisev tegur, mille alusel otsustada, kas kaks disainilahendust erinevad teineteisest nõutaval määral.(21) Konkreetselt tähendab see, et kohaldada tuleb järgmist „pöördvõrdelisuse“ reeglit(22): mida enam on vabadus vaidlusaluse disainilahenduse väljatöötamisel piiratud, seda tõenäolisemalt piisab väikestest erinevustest, et asjatundjast kasutajale jääks erinev üldmulje.
38.      Seega toetab autori kõrge vabadusaste järeldust, et ilma oluliste erinevusteta disainilahendustest jääb asjatundjast kasutajale ühesugune üldmulje ja sellest tulenevalt ei ole vaidlusalune disainilahendus eristatav. Seevastu võimaldab autori madal vabadusaste teha järelduse, et piisavalt silmatorkavatest erinevustest disainilahenduste vahel jääb asjatundjast kasutajale erinev üldmulje, mistõttu on vaidlusalune disainilahendus eristatav.(23)
39.      Ehkki nende Üldkohtu sedastuste suhtes peab Euroopa Kohus veel kujundama oma seisukoha, olen nendega sisuliselt nõus.
40.      Tulen tagasi eespool kasutatud näite juurde, mis on käesoleva kohtuasja keskmes. Jalats on mõeldud jalas kandmiseks. Selle tehnilise otstarbe tõttu peab jalatsi disainilahendus olema kindlasti piisavalt pikk, et jalg sellesse ära mahuks. Kõnealune tehniline otstarve piirab kahtlemata disainilahenduse autori vabadust ja niisuguses olukorras tuleb – järgides äsja selgitatud pöördvõrdelisuse reeglit – tootest jääva üldmulje puhul omistada suurem tähtsus vähem olulistele erinevustele, mis on seotud näiteks kontsaga (selle kõrgus ja kuju) või kinganina kujuga (terav, ümar või kandiline).(24)
41.      Minu arvates on loogiline omistada sellisel juhul niisugustele vähem olulistele erinevustele suurem tähtsus. Esiteks on see kooskõlas asjaoluga, et määruse nr 6/2002 järgi tuleb disainilahenduse eristatavust hinnata „vastava ala asjatundja“ seisukohast.(25) Euroopa Kohtus on leidnud, et „[…] omadus „asjatundlik“ [viitab] sellele, et olemata disainer või tehnikaekspert, tunneb kasutaja asjaomase sektori erinevaid disainilahendusi, tal on teataval määral teadmisi nende disainilahenduste tavaliste detailide kohta ning tulenevalt huvist asjaomaste toodete vastu osutab ta neid tooteid kasutades suhteliselt suurt tähelepanu“.(26) Selline kasutaja on seega võimeline tajuma, millised disainilahenduse omadused võivad olla seotud toote tehnilise otstarbega või millised on kehtivate õiguslike nõuete tõttu muutunud tavapäraseks ning pidama olulisemaks neid omadusi, mis ei kuula kumbagi mainitud kategooriasse.
42.      Pealegi oleks siis, kui sellistele vähemtähtsatele erinevustele ei omistataks piisavalt kaalu olukorras, kus autori vabadus on piiratud, väga keeruline saada disainilahendusele Euroopa Liidus kaitse. Sisuliselt võimaldaks määrus nr 6/2002 ettevõtjal (kes saab esimesena kaitse asjaomase toote disainilahendusele) saada monopoolsed õigused sellistele omadustele, mis on praktikas kõigile vastava toote disainilahendustele ühised. Nagu Euroopa Kohus on selgitanud, võimaldaks see ettevõtjal saada toote suhtes kaitse, mis on praktiliselt ainuõiguslik ja võrdväärne patendist tuleneva kaitsega, ilma et ta oleks täitnud tingimusi, mis on ette nähtud patendi registreerimiseks, ning seetõttu ei saaks konkurendid pakkuda toodet, milles on kasutatud teatavaid tehnilisi omadusi, või oleks piiratud võimalike tehniliste lahenduste hulk.(27) See oleks vastuolus ühenduse disainilahenduse õiguse eesmärkidega, milleks määruse nr 6/2002 põhjenduse 7 kohaselt on „tööstusdisainilahenduste tugevdatud kaitse“ ning ergutada „uute toodete väljatöötamist ja investeerimist nende tootmisse“. Nii kaotaks oma täieliku toime ka selle määruse artikli 8 lõige 1, mille järgi „[ü]henduse disainilahendus ei anna kaitset nendele toote välisomadustele, mis on tingitud üksnes selle tehnilisest otstarbest“.
43.      Nende märkuste järel jääb veel üle selgitada, kas disainilahenduse väliskujundust piiravad moesuundumused ühtviisi toote tehnilise otstarbega või teatud omaduste tavapäraseks muutumisega. Kui see oleks nii, siis võivad – nagu eelotsusetaotluse esitanud kohus neljandas küsimuses selgitab – väikesed (või vähem olulised) erinevused asjaomase registreeritud (või registreerimata) disainilahenduse ja varasema disainilahenduse vahel olla piisavad selleks, et asjaomasest disainilahendusest jääks asjatundjale erinev üldmulje.
44.      Sellega seoses on Üldkohus leidnud, et see, kas disainilahenduse puhul on järgitud üldisi disainisuundumusi või mitte, ei mõjuta hinnangut sellele, kas autori vabadus on piiratud. Üldkohus täpsustas seda esimest korda kohtuotsuses Shenzhen Taiden vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Bosch Security Systems (sideseadmed).(28) Mainitud asjas oli vaidlusalune disainilahendus konverentsimoodul (s.t mikrofonisüsteem, mis tavaliselt paigutatakse konverentsiruumi iga laua eesossa). Hageja väitis, et paljud disainilahenduse omadused olid tingitud mitte ainult seadme tehnilisest otstarbest, vaid ka üldisest suundumusest eelistada väiksemaid, lamedaid ja nelinurkseid seadmeid, millel sageli on hingedel liikuvad osad. Üldkohus selle väitega siiski ei nõustunud. Hilisemas otsuses selgitas ta, et nii toimides keeldus ta tunnustamast üldist disainisuundumust autori vabadusastet piirava tegurina, kuna just autori vabadus on see, mis võimaldab tal avastada uusi vorme, uusi suundi või isegi olla valdava suunaga võrreldes uuendusmeelne.(29)
45.      Minu arvates annab käesolev kohtuasi Euroopa Kohtule võimaluse seda seisukohta kinnitada.
46.      Esiteks tuleb tõdeda, et ehkki määruse nr 6/2002 eesmärk ei ole kaitsta toote tehnilise otstarbe või toote suhtes kohaldatavate õiguslike nõuetega seotud omadusi, kehtestati see selleks, et võimaldada kaitsta ühenduse disainilahenduse elementidena muu hulgas moesuundumustega seotud omadusi.(30) Moesektoris toodetakse suurel hulgal n-ö kollektsioone, mille turustusaeg on suhteliselt lühike. See tekitab nõudluse disainilahenduste tõhusa ja lühiajalise kaitse järele, mis on kooskõlas kõnealuse määrusega kehtestatud süsteemiga.(31)
47.      Teiseks soodustab moesuundumustega seotud omaduste kaitsmine uuendusi, mis on kooskõlas punktis 42 osutatud määruse nr 6/2002 eesmärgiga. Näiteks moeajakirjade autorid viitavad praegu suundumusele kaunistada paljusid jalatsitüüpe – sealhulgas libikuid, ketse ja kauboisaapaid – nn Mary Jane‑tüüpi kinnitusega.(32) Kui need disainilahendused on liidu disainilahenduste süsteemi alusel kaitstud, ei saa teised ettevõtjad ega disainilahenduste autorid neid kopeerida ning on ajendatud looma uusi disainilahendusi.
48.      Kolmandaks erinevad moesuundumustega seotud omadused toote tehnilise otstarbe või kehtivate õiguslike nõuetega seotud omadustest ka selle poolest, et viimased on ühtaegu nii vältimatud (sest kõik asjaomase toote disainilahendused peavad neile tingimata vastama) kui ka püsivad või pikaajalised. Mul on raske mõista, kuidas võiks sarnane järeldus kehtida moesuundumustega seotud omaduste kohta, kuna need on olemuselt lühiajalised.
49.      Lisan, et disainisuundumused on olemuslikult seotud turu ootustega, mis on alati ülimalt muutlikud. Selle kohta on Üldkohus juba otsustanud, et tarbijate ootused ei kujuta endast piirangut, mis tingimata kitsendab autori vabadust, ning et asjaolu, et üldist suundumust, mis võib vastata asjaomaste tarbijate ootustele, ei saa pidada autori vabadust piiravaks teguriks, kuna niisugune vabadus võimaldab autoril avastada uusi vorme, uusi suundi või isegi olla juba olemasoleva kujundussuundumuse kontekstis uuendusmeelne. Seega ei tule autori vabadusastme kindlaksmääramiseks võtta arvesse seda, „mida võidakse oodata turul“.(33)
50.      Seda arvestades olen seisukohal, et moesuundumusi ei saa pidada autori vabadust piiravaks selliselt, et väikesed erinevused varasemate disainilahenduste ja tema registreerimata või registreeritud disainilahenduse vahel võiks olla piisavad selleks, et viimasest jääks esimestega võrreldes erinev üldmulje ja see oleks seega määruse nr 6/2002 artikli 6 tähenduses eristatav.
51.      Siinkohal tuletan meelde, et minu hinnangul on Mundorama Confort ja Stay Design eelotsusetaotluse esitanud kohtus väljendanud seisukohta, et vaidlusalused disainilahendused ei ole määruse nr 6/2002 artikli 6 tähenduses eristatavad, sest need põhinevad tarnijate kataloogides sisalduvatel varasematel disainilahendustel ja erinevad neist vaid vähesel määral seoses näiteks talla, paelte või pannalde kohandamisega.
52.      Märgin, et Euroopa Kohus on juba põhimõtteliselt otsustanud, et disainilahendust saab ühenduse disainilahendusena kaitsta isegi siis, kui see koosneb varasemate disainilahenduste spetsiifilistest elementidest või osadest, kui kasutajale jääb sellest varasemate eristatavate ja konkreetsete disainilahendustega võrreldes erinev üldmulje.(34)
53.      Minu arvates ei tohi seega ühenduse disainilahendust kehtetuks tunnistada üksnes seetõttu, et see on ühe või mitme varasema disainilahenduse piiratud kohandamise tulem. See järeldus on kooskõlas määruse nr 6/2002 eesmärkidega, mida ma punktis 42 meelde tuletasin.
C.      Mõju põhikohtuasjale
54.      Eelmises jaos tehtud järelduste põhjal teen ma põhikohtuasja kohta järgmised märkused.
55.      Ühest küljest ei tähenda pelk asjaolu, et erinevused vaidlusaluste disainilahenduste ja varasemate Deity Shoesi tarnijate kataloogides sisalduvate disainilahenduste vahel (käesoleval juhul vaidlusaluste disainilahenduste talla, paelte või pannalde kohandused) põhinevad moesuundumustel, tingimata seda, et neile detailidele tuleb omistada väiksem tähtsus disainilahendustest asjatundjast kasutajale jääva üldmulje ja seega nende eristatavuse hindamisel. Erinevalt toote tehnilisest otstarbest või õiguslikest nõuetest, mis võivad toote kohta kehtida (ja mille tulemusena muutub toode teatud ulatuses tavapäraseks), ei tohi moesuundumusi käsitada autori vabaduse piirangu või kitsendusena. Nagu nähtub punktis 47 toodud jalatsite nn maryjane’istumise näitest, võib jalatsile konkreetse kinnituse lisamine (mõnikord) üldmuljet väga palju muuta ja seega tingida selle eristatavuse. Samuti ei ole vaidlustatud disainilahenduste kaitsmine ühenduse disainilahendustena välistatud üksnes seetõttu, et need disainilahendused on varasemate disainilahenduste kohandamise tulemus, ning see ei tohi iseenesest tuua kaasa nende kehtetust.
56.      Teisest küljest sõltub see, kas vaidlustatud disainilahendused on määruse nr 6/2002 artikli 6 tähenduses eristatavad ja kas need on ühenduse disainilahendusena kaitsekõlblikud, ikkagi sellest, kas erinevused nende disainilahenduste ja varasemate disainilahenduste vahel on piisavalt silmapaistvad või puudutavad üksnes tähtsusetuid üksikasju ja sellele peab hinnangu peab andma eelotsusetaotluse esitanud kohus. Sellega seoses mainin vaid, et määruse nr 6/2002 eesmärk ei ole kaitsta ühenduse disainilahendusena disainilahendust, mis on, kui tähtsusetud erinevused välja arvata, lihtsalt varasema disainilahenduse koopia ning millest asjatundjast kasutajale jääv üldmulje ei erine varasemast disainilahendusest jäävast üldmuljet.
V.      Ettepanek
57.      Kõiki eespool toodud kaalutlusi arvesse võttes teen Euroopa Kohtule ettepaneku vastata Juzgado de lo Mercantil nº 1 de Alicante (Alicante kaubanduskohus nr 1) eelotsuse küsimustele järgmiselt:
1.      Nõukogu 12. detsembri 2001. aasta määrust (EÜ) nr 6/2002 ühenduse disainilahenduste kohta
tuleb tõlgendada nii, et selleks, et disainilahendus oleks ühenduse disainilahendusena kaitsekõlblik, ei ole vajalik „tõeline disainimine“ ning disainilahendus ei pea olema autori „intellektuaalse töö“ tulemus. Samuti ei pea disainilahenduse välja töötanud füüsiline või juriidiline isik selleks, et teda saaks pidada autoriks, olema tegelenud „tõelise disainimise“ ega „intellektuaalse tööga“.
2.      Määruse nr 6/2002 artiklit 6
tuleb tõlgendada nii, et erinevalt toote tehnilisest otstarbest või toote suhtes kehtivatest õiguslikest nõuetest ei saa moesuundumusi pidada autori vabadust piiravaks selliselt, et väikesed erinevused ühe või mitme varasema disainilahenduse ja vaidlusaluse disainilahenduse vahel on piisavad selleks, et asjatundjast asutajale jääks viimasest esimestega võrreldes erinev üldmulje ja see oleks seega nimetatud sätte tähenduses eristatav. Järelikult ei pruugi disainilahendus, mis erineb varasemast disainilahendusest ainult moesuundumustest mõjutatud tähtsusetute üksikasjade poolest, olla selle sätte tähenduses eristatav ega ühenduse disainilahendusena kaitsekõlblik.
1      Algkeel: inglise.
2      Nancy Sinatra laulust „These boots are made for walkin’“ (avaldatud 1966).
3      Nõukogu 12. detsembri 2001. aasta määrus ühenduse disainilahenduse kohta (EÜT 2002, L 3, lk 1; ELT eriväljaanne 13/27, lk 142).
4      Vt selle kohta 21. novembri 2013. aasta otsus El Hogar Perfecto del Siglo XXI vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – Wenf International Advisers (korgitser) (T‑337/12, EU:T:2013:601, punkt 32). Vt ka 6. septembri 2023. aasta kohtuotsus Cayago Tec vs. EUIPO – iAqua (Shenzhen) (jetid, mootorpaadid) (T‑377/22, EU:T:2023:504, punkt 46 ja seal viidatud kohtupraktika).
5      Selle määruse artikli 1 lõike 2 kohaselt kaitstakse disainilahendust „ühenduse registreerimata disainilahendusena“, kui see on kõnealuses õigusaktis sätestatud viisil avalikkusele kättesaadavaks tehtud, ja „ühenduse registreeritud disainilahendusena“, kui see on määruses nr 6/2002 sätestatud viisil registreeritud. Põhikohtuasi puudutab nii ühenduse registreeritud kui ka registreerimata disainilahendusi.
6      Vt määruse nr 6/2002 artikli 24 lõiked 1 ja 3, milles on sisuliselt ette nähtud, et ühenduse disainilahenduste kohus võib ühenduse registreeritud või registreerimata disainilahenduse kehtetuks tunnistada rikkumise suhtes algatatud menetluses esitatud vastuhagi alusel. Kõnealuse määruse artiklis 26 on täpsustatud kehtetuse tagajärjed. Konkreetselt on nimetatud sätte lõikes 1 märgitud, et „ühenduse disainilahendusel on algusest peale puudunud käesoleva määruse kohane mõju sellises ulatuses, millises see on kehtetuks tunnistatud“.
7      Selle kohta, millal loetakse disainilahendus avalikkusele kättesaadavaks tehtuks, vt määruse nr 6/2002 artikli 7 lõige 1.
8      Vt määruse nr 6/2002 artikli 5 lõige 1.
9      Vt määruse nr 6/2002 artikkel 6.
10      Euroopa Parlamendi ja nõukogu 22. mai 2001. aasta direktiiv autoriõiguse ja sellega kaasnevate õiguste teatavate aspektide ühtlustamise kohta infoühiskonnas (EÜT 2001, L 167, lk 10; ELT eriväljaanne 17/01, lk 230).
11      Vt 12. septembri 2019. aasta kohtuotsus Cofemel (C‑683/17, EU:C:2019:721, punkt 30 ja seal viidatud kohtupraktika). Kohtujuristi kursiiv.
12      Vt 16. juuli 2009. aasta kohtuotsus Infopaq International (C‑5/08, EU:C:2009:465, punkt 39). Kohtujuristi kursiiv.
13      Vt 12. septembri 2019. aasta kohtuotsus Cofemel (C‑683/17, EU:C:2019:721, punkt 40).
14      Ibid., punkt 50. Euroopa Kohus lisas samas punktis, et „see kaitse [määruse nr 6/2002 alusel on] mõeldud kohaldamiseks vaid piiratud, kuid piisava aja jooksul, et nende objektide loomiseks ja tootmiseks vajalikud investeeringud ära tasuksid, ilma et see siiski ülemäära takistaks konkurentsi“.
15      Kohtujuristi kursiiv.
16      Kohtujuristi kursiiv.
17      Vt neljas joonealune märkus.
18      Nagu ma juba punktis 22 märkisin, on Euroopa Kohus otsustanud, et direktiivis 2001/29 kasutatud mõiste „teos“ puhul eeldatakse, et tegemist on algupärase objektiga, mida käsitatakse autori enda intellektuaalse loominguna juhul, kui objekt peegeldab autori isikupära ning toob ilmsiks tema vaba ja loomingulise valiku.
19      Vt 8. mai 2024. aasta kohtuotsus Puma vs. EUIPO – Road Star Group (jalatsid) (T‑757/22, EU:T:2024:291, punkt 57 ja seal viidatud kohtupraktika).
20      Vt neljas joonealune märkus.
21      Vt 6. septembri 2023. aasta kohtuotsus Cayago Tec vs. EUIPO – iAqua (Shenzhen) (jetid, mootorpaadid) (T‑377/22, EU:T:2023:504, punkt 47 ja seal viidatud kohtupraktika).
22      Ibid., punkt 48 ja seal viidatud kohtupraktika. Vt ka kohtujurist Szpunari ettepanek kohtuasjas LEGO (disainilahenduse asjatundjast kasutaja mõiste) (C‑211/24, EU:C:2025:153, punkt 36).
23      Vt 6. septembri 2023. aasta kohtuotsus Cayago Tec vs. EUIPO – iAqua (Shenzhen) (jetid, mootorpaadid) (T‑377/22, EU:T:2023:504, punkt 48 ja seal viidatud kohtupraktika).
24      Muude näidete kohta vt Hartwig, H., „The concept of aesthetic creative freedom in design, copyright, and trademark law – a European perspective“, Design Law, Edward Elgar Publishing, Cheltenham, Ühendkuningriik, 2024, lk 562: „jalgrattakorvide puhul on autori loominguline vabadus piiratud tehnilise kirjeldusega ainult niivõrd, et korvid peavad olema jalgratta külge kinnitatud ja neis peab olema võimalik hoida asju nii, et need jalgrattaga sõites välja ei kukuks. Samas on autoril korvi kujundamisel võimalik valida paljude värvide, materjalide (nt plast, metall, rotang või kangas) ja kujude (ümar, ovaalne või kandiline) vahel“.
25      Vt selle määruse artikli 6 lõige 1.
26      Vt 20. oktoobri 2011. aasta kohtuotsus PepsiCo vs. Grupo Promer Mon Graphic (C‑281/10 P, EU:C:2011:679, punkt 59).
27      Vt 8. märtsi 2018. aasta kohtuotsus DOCERAM (C‑395/16, EU:C:2018:172, punkt 30).
28      22. juuni 2010. aasta kohtuotsus (T‑153/08, EU:T:2010:248, punkt 58).
29      Vt 13. novembri 2012. aasta kohtuotsus Antrax It vs. Siseturu Ühtlustamise Amet – THC (kütteradiaatorid) (T‑83/11 ja T‑84/11, EU:T:2012:592, punkt 95).
30      Vt selle kohta Wennersten, U., jt, „Fashion and Design Law“, Design Law, Edward Elgar Publishing, Cheltenham, Ühendkuningriik, 2024, lk 586.
31      Ibid., lk 589. Nagu need autorid selgitavad, „on ühenduse disainilahenduse registreerimisel liidus teatavad ainulaadsed tunnusjooned […] [eelkõige seetõttu, et vastulause esitamise aega ei ole]. Seetõttu toimub registreerimine suhteliselt kiiresti, kusjuures heakskiitmine on võimalik isegi samal päeval.“ Vt ka lk 594: „praegusel kiirmoe ajajärgul, mil suundumused muutuvad lühikese ajaga, on registreerimata disainilahendusele kaitse saamine [mida määrus nr 6/2002 võimaldab] valdkonnale kasulik“.
32      Vt Jones, D., „Please, Can We Stop Mary Jane-ifying Everything?“, British Vogue, 11. veebruar 2025, kättesaadav aadressil: https://www.vogue.co.uk/article/mary-jane-shoe-trend.
33      Vt 6. juuni 2019. aasta kohtuotsus Porsche vs. EUIPO – Autec (sõiduautod) (T‑209/18, EU:T:2019:377, punktid 57, 59 ja 61).
34      Vt 19. juuni 2014. aasta kohtuotsus Karen Millen Fashions (C‑345/13, EU:C:2014:2013, punktid 26 ja 33).