ESIMESE ASTME KOHTU OTSUS (viies koda)
23. november 2004
Kohtuasi T-376/02
O
versus
Euroopa Ühenduste Komisjon
Ametnikud ─ Personalieeskirjade artikkel 78 ─ Invaliidsuspension ─ Töövõimetuskomitee ─ Koosseis ─ Kutsehaigus
Täielik tekst prantsuse keeles II - 0000
Ese:         Hagi, mille esemeks on taotlus tühistada komisjoni 14. jaanuari 2002. aasta otsus, millega määrati hagejale invaliidsuspension
Euroopa ühenduste ametnike personalieeskirjade artikli 78 kolmanda lõigu alusel.
Otsus:         Tühistada komisjoni 14. jaanuari 2002. aasta otsus, millega määrati hagejale invaliidsuspension. Mõista kohtukulud välja komisjonilt.
Kokkuvõte
1.     Ametnikud ─ Invaliidsus ─ Töövõimetuskomitee ─ Kohtulik kontroll ─ Ulatus ─ Piirid
2.     Ametnikud ─ Invaliidsus ─ Töövõimetuskomitee ─ Koosseis ─ Arstide määramine ─ Valiku muutmine ─ Lubatavus
(Personalieeskirjad, II lisa artikkel 7)
3.     Ametnikud ─ Invaliidsus ─ Töövõimetuskomitee ─ Arvamuse kujundamise meetodid ─ Liikmete kaalutlusõigus
4.     Ametnikud ─ Invaliidsus ─ Kutsealasest tegevusest tingitud invaliidsuse tuvastamine ─ Kutsehaiguse mõiste ─ Olemasoleva haiguse
süvenemisest tingitud invaliidsus ─ Hõlmamine ─ Piisavalt otsese seose nõue haiguse süvenemise ja tööülesannete täitmise vahel
(Personalieeskirjad, artikkel 78)
1.     Töövõimetuskomiteega seotud sätete eesmärk on anda meditsiiniekspertidele lõplik kaalutlusõigus kõigis meditsiinilistes küsimustes.
Kohtulik kontroll ei hõlma korrektselt vormistatud meditsiinilisi arvamusi, mida tuleb käsitleda lõplikena, kui need on antud
õiguspärases vormis. Kohtulik kontroll võib aga hõlmata nende komiteede koosseisu ja tegevuse ning samuti nende antud arvamuste
õiguspärasust. Sellega seoses on Esimese Astme Kohus pädev uurima, kas arvamuses sisaldub põhjendus, mille põhjal saab hinnata
selles sisalduvate järelduste põhjuseid ning kas selles esitatud meditsiiniliste tuvastuste ja komitee järelduste vahel on
piisav seos.
(vt punkt 29)
Viited: 10. detsember 1987, kohtuasi 277/84: Jänsch v. komisjon (EKL 1987, lk 4923, punkt 15); 16. juuni 2000, kohtuasi T‑84/98: C v. nõukogu (EKL AT 2000, lk I‑A‑113 ja II‑497, punkt 43).
2.     Personalieeskirjade II lisa artikkel 7 tagab, et ametniku õigused ja huvid tagab töövõimetuskomitees arst, keda asjaomane
ametnik usaldab. Samuti näeb see säte ette, et ühe komitee koosseisu kuuluvatest arstidest nimetab asjaomane institutsioon.
Personalieeskirjade II lisa artikli 7 sõnastusest ega mõttest aga ei ilmne, et institutsioon või ametnik ei võiks vajadusel
oma valikut arsti osas muuta, eelkõige juhul kui esialgselt nimetatud arstil ei ole võimalik komitees osaleda.
(vt punkt 42)
Viited: 21. märts 1996, kohtuasi T‑376/94: Otten v. komisjon (EKL AT 1996, lk I‑A‑129 ja II‑401, punkt 47).
3.     Töövõimetuskomitee töös peab iga komitee liige täitma oma kohustusi vastavuses kutse-eetika nõuetega. Sellest järeldub, et
see, kas antud asjaoludel tuleb asjaomane ametnik läbi vaadata või temaga konsulteerida, on osa töövõimetuskomitee liikmetele
meditsiinilistes küsimustes antud kaalutlusõigusest.
(vt punkt 44)
Viited: 3. juuni 1997, kohtuasi T‑196/95: H v. komisjon (EKL AT 1997, lk I‑A‑133 ja II‑403, punkt 8).
4.     „Kutsehaigus” personalieeskirjade artikli 78 teise lõigu tähenduses ei hõlma üksnes juhtumeid, kus ametniku püsiv töövõimetus
on tekkinud tema töökohustuste täitmise tõttu, vaid selle alla kuuluvad ka juhtumid, kus selline töövõimetus on tekkinud juba
olemasoleva, muul põhjusel tekkinud haiguse süvenemise tõttu.
Teisiti öeldes, kui selline olemasoleva haiguse süvenemine, mille tõttu ei saa asjaomane ametnik enam oma tööülesannete täitmist
jätkata, kaasneb ühenduse teenistuses teostatud tööülesannete täitmisega, tuleb seda töövõimetust käsitleda selliselt, et
see on tingitud kutsehaigusest personalieeskirjade artikli 78 tähenduses.
Sellest tuleneb, et kutsehaiguse tuvastamiseks personalieeskirjade artikli 78 tähenduses peab olema piisavalt tuvastatud seos
haiguse tekke või selle süvenemise ja tööülesannete täitmise vahel ühenduse teenistuses. Siiski ei nõua personalieeskirjad
„olemusliku” või „ülekaaluka” suhte olemasolu, vaid piisab sellest, kui asjaomase isiku haigusseisundi ja tema tööülesannete
vahel on „piisavalt otsene seos”.
(vt punktid 67–70)
Viited: 21. jaanuar 1987, kohtuasi 76/84: Rienzi v. komisjon (EKL 1987, lk 315, punkt 10); 27. veebruar 1992, kohtuasi T‑165/89: Plug v. komisjon (EKL 1992, lk II‑367, punkt 81); 23. märts 1993, kohtuasi T‑43/89: Gill v. komisjon (EKL 1993, lk II‑303, punkt 28).