62015TJ0381(02)_RES
Věc T‑381/15 RENV II
International Management Group (IMG)
v.
Evropská komise
Rozsudek Tribunálu (devátého rozšířeného senátu) ze dne 4. září 2024
„Mimosmluvní odpovědnost – Finanční předpisy Unie – Plnění rozpočtu Unie v rámci nepřímého řízení mezinárodních organizací – Rozhodnutí, kterým se právnické osobě odmítá přiznat postavení mezinárodní organizace – Dostatečně závažné porušení právní normy, která přiznává práva jednotlivcům – Povinnost řádné péče – Majetková újma – Ztráta příležitosti uzavřít s Komisí smlouvy o nepřímém řízení v postavení mezinárodní organizace a získat odpovídající administrativní náklady – Příčinná souvislost – Požadavek přímé a jednoznačné příčinné souvislosti – Neexistence dopadu zjištěné protiprávnosti na postavení mezinárodní organizace nezbytné pro odškodnění – Událost, jež nastala po protiprávním aktu, která může být zohledněna unijním soudem – Retroaktivní rozhodnutí určující neexistenci postavení mezinárodní organizace nezbytného pro náhradu škody v daném období“
Soudní řízení – Rozsudek Soudního dvora, který zavazuje Tribunál – Podmínky – Vrácení věci následující po kasačním opravném prostředku – Právní otázky, které byly pravomocně rozhodnuty Soudním dvorem v rámci kasačního opravného prostředku – Překážka věci rozsouzené – Dosah
(Statut Soudního dvora, čl. 61 druhý pododstavec, jednací řád Tribunálu, článek 215)
(viz body 27, 28)
Mimosmluvní odpovědnost – Podmínky – Protiprávnost – Dostatečně závažné porušení unijního práva – Porušení povinnosti Komisí jednat s náležitou péčí při posuzování postavení mezinárodní organizace – Přijetí rozhodnutí zjevně postrádajícího právní a skutkové opodstatnění
(Článek 340 druhý pododstavec SFEU)
(viz body 37–43)
Rozpočet Evropské unie – Finanční nařízení – Plnění rozpočtu – Plnění v rámci nepřímého řízení – Zvláštní postup vyhrazený pro mezinárodní organizace – Protiprávní rozhodnutí Komise, kterým se odmítá určitému subjektu uzavřít dohody v rámci nepřímého řízení z důvodu pochybností o jeho postavení jako mezinárodní organizace – Ztráta příležitostí uzavřít tyto dohody a obdržet finanční náhradu nepřímých nákladů – Přípustnost
[Nařízení Evropského parlamentu a Rady č. 966/2012, čl. 58 odst. 1 písm. c) bod ii) a čl. 60 odst. 2]
(viz body 47–50)
Mimosmluvní odpovědnost – Podmínky – Protiprávnost – Újma – Příčinná souvislost – Protiprávní rozhodnutí Komise, kterým se odmítá určitému subjektu uzavřít dohody v rámci nepřímého řízení z důvodu pochybností o jeho postavení jako mezinárodní organizace – Porušení povinnosti jednat s náležitou péčí – Absence dopadu zjištěné protiprávnosti na postavení mezinárodní organizace nezbytného k přiznání náhrady – Neexistence přímé a jednoznačné příčinné souvislosti mezi touto protiprávností a tvrzenou újmou – Zamítnutí žaloby na náhradu škody v plném rozsahu
(Článek 340 druhý pododstavec SFEU)
(viz body 58–66, 84)
Mimosmluvní odpovědnost – Podmínky – Protiprávnost – Újma – Příčinná souvislost – Protiprávní rozhodnutí Komise, kterým se odmítá určitému subjektu uzavřít dohody v rámci nepřímého řízení z důvodu pochybností o jeho postavení jako mezinárodní organizace – Retroaktivní rozhodnutí určující neexistenci postavení mezinárodní organizace během daného období – Neexistence skutečné a určité újmy – Zamítnutí žaloby na náhradu škody v plném rozsahu
(Článek 340 druhý pododstavec SFEU)
(viz body 67–69, 84)
Mimosmluvní odpovědnost – Podmínky – Protiprávnost – Posouzení protiprávnosti aktu nebo jednání orgánu – Povinnost zohlednit právní a skutkové okolnosti existující v okamžiku přijetí uvedeného aktu nebo v okamžiku předmětného jednání
(Článek 340 druhý pododstavec SFEU)
(viz body 74, 75)
Mimosmluvní odpovědnost – Podmínky – Protiprávnost – Újma – Příčinná souvislost – Posouzení – Možnost unijního soudu zohlednit právní a skutkové okolnosti, které nastaly po přijetí protiprávního aktu nebo po protiprávním jednání
(Článek 340 druhý pododstavec SFEU)
(viz body 76–79)
Shrnutí
Tribunál rozhodující v rozšířeném senátu zamítl jako neopodstatněnou žalobu na náhradu škody, kterou podala International Management Group (IMG) a zněla na náhradu škody, která žalobkyni údajně vznikla v důsledku rozhodnutí Evropské komise ze dne 8. května 2015 již s ní neuzavřít novou pověřovací dohodu podle způsobu nepřímého řízení stanoveného finančními předpisy Evropské unie (
1
), v tehdejší době platnými, ve prospěch mezinárodních organizací, dokud nebude s konečnou platností vyjasněno její právní postavení (dále jen „rozhodnutí ze dne 8. května 2015“). Tribunál ve svém rozsudku poprvé uznal možnost mezinárodní organizace, s níž Komise protiprávně odmítla uzavřít pověřovací dohodu o řízení rozpočtu Unie způsobem nepřímého řízení, domáhat se náhrady škody za ztrátu příležitosti uzavřít takovou dohodu.
Žalobkyně, International Management Group (IMG), byla dne 25. listopadu 1994 založena jako mezinárodní organizace s cílem umožnit státům a mezinárodním organizacím podílejícím se na obnově Bosny a Hercegoviny mít k tomuto účelu určený subjekt.
Dne 7. listopadu 2013 přijala Komise prováděcí rozhodnutí o ročním akčním programu na rok 2013 pro Myanmar (Barmu) (
2
), který má být financován ze souhrnného rozpočtu Unie, na základě nařízení č. 966/2012 (
3
). Toto rozhodnutí stanovilo zejména program na rozvoj obchodu, jehož náklady měly být financovány Unií a jehož provádění mělo být zajištěno společným řízením s žalobkyní.
Dne 17. února 2014 informoval Evropský úřad pro boj proti podvodům (OLAF) Komisi o zahájení vyšetřování postavení žalobkyně. OLAF dospěl v závěrečné zprávě v podstatě k závěru, že žalobkyně nebyla mezinárodní organizací ve smyslu nařízení č. 1605/2002 (
4
) a č. 966/2012.
Konečně Komise přijala rozhodnutí ze dne 8. května 2015, kterým rozhodla, že dokud nenastane absolutní jistota ohledně postavení žalobkyně jako mezinárodní organizace, její útvary s ní již neuzavřou novou pověřovací dohodu podle způsobu nepřímého řízení stanoveného nařízením č. 966/2012.
Žalobkyně podala k Tribunálu žalobu na zrušení rozhodnutí ze dne 8. května 2015 a na náhradu škody vzniklé v důsledku tohoto rozhodnutí. Po zamítnutí této žaloby rozsudkem ze dne 2. února 2017, IMG v. Komise (
5
), podala žalobkyně kasační opravný prostředek k Soudnímu dvoru. Rozsudkem ze dne 31. ledna 2019, International Management Group v. Komise (
6
), zrušil Soudní dvůr tento rozsudek Tribunálu, jakož i rozhodnutí Komise ze dne 8. května 2015 a vrátil věc T‑381/15 Tribunálu, aby rozhodl o návrhu žalobkyně na náhradu škody údajně způsobené výše uvedeným rozhodnutím.
Rozsudkem ze dne 9. září 2020, IMG v. Komise (
7
), zamítl Tribunál návrh žalobkyně na náhradu škody. Žalobkyně podala kasační opravný prostředek k Soudnímu dvoru.
Dne 8. června 2021 přijala Komise rozhodnutí, kterým žalobkyni odmítla přiznat se zpětným účinkem ke dni 16. prosince 2014 (
8
) postavení mezinárodní organizace stanovené unijními finančními předpisy pro provádění finančních prostředků Unie podle způsobu nepřímého řízení (dále jen „rozhodnutí ze dne 8. června 2021“).
Rozsudkem ze dne 22. září 2022, IMG v. Komise (
9
), Soudní dvůr částečně zrušil původní rozsudek a vrátil věc T‑381/15 RENV Tribunálu, aby rozhodl o návrhu žalobkyně na náhradu škody údajně způsobené rozhodnutím ze dne 8. května 2015.
Závěry Tribunálu
Úvodem Tribunál připomíná, že v návaznosti na zrušení rozhodnutí Tribunálu Soudním dvorem a vrácení věci Tribunálu je řízení před posledně uvedeným zahájeno rozsudkem Soudního dvora (
10
) a musí rozhodnout o všech návrhových žádáních předložených žalobkyní s výjimkou těch, na které odpovídají ty části výroku původního rozhodnutí Tribunálu, jež nebyly Soudním dvorem zrušeny, jakož i odůvodnění, na němž jsou tyto nezrušené části nutně založeny, jelikož již nabyly právní moci (
11
).
Tribunál nejprve připomněl, že vznik mimosmluvní odpovědnosti Unie je vázán na splnění souboru podmínek, kterými jsou dostatečně závažné porušení právní normy, jejímž cílem je přiznat práva jednotlivcům, skutečná existence škody a existence příčinné souvislosti mezi porušením povinnosti ze strany původce jednání a škodou způsobenou poškozeným osobám.
Zaprvé, pokud jde o podmínku týkající se existence dostatečně závažného porušení právní normy, jejímž cílem je přiznat práva jednotlivcům, upřesnil Tribunál, že Komise má širokou posuzovací pravomoc při výkonu své odpovědnosti za plnění rozpočtu Unie způsobem nepřímého řízení, která tomuto orgánu umožňuje svěřit úkoly plnění rozpočtu mezinárodním organizacím (
12
). Dále Tribunál též zdůraznil, že povinnost řádné péče, která je inherentní právu na řádnou správu (
13
) a obecně se vztahuje na činnost správy Unie v jejích vztazích s veřejností, ukládá unijním orgánům povinnost jednat s péčí a opatrností při zkoumání všech relevantních okolností daného případu.
V projednávané věci přitom z rozsudku vydaného v rámci kasačního opravného prostředku (
14
) vyplývá, že Soudní dvůr určil existenci dostatečně závažného porušení povinnosti řádné péče, kterou měla Komise při přijímání rozhodnutí ze dne 8. května 2015. Tribunál proto konstatoval, že Komise přijetím rozhodnutí ze dne 8. května 2015 porušila povinnost řádné péče, která jí přísluší, a dopustila se tak dostatečně závažného porušení unijního práva, které může založit její odpovědnost.
Zadruhé každá škoda, jejíž náhrada se požaduje v rámci žaloby na určení mimosmluvní odpovědnosti Unie podle čl. 340 druhého pododstavce SFEU, musí být skutečná a určitá. Kromě toho pro založení mimosmluvní odpovědnosti Unie musí škoda vyplývat dostatečně přímým způsobem z protiprávního jednání orgánů.
Je každopádně na účastníku řízení, který se dovolává mimosmluvní odpovědnosti Unie, aby předložil přesvědčivé důkazy jak o existenci, tak o rozsahu škody, kterou uplatňuje, jakož i o existenci dostatečně přímého vztahu příčiny a následku mezi jednáním dotčeného orgánu a tvrzenou škodou. Kromě toho existenci skutečné a určité škody nemůže unijní soud zkoumat obecně, ale musí ji posoudit podle konkrétních skutkových okolností, jimiž se vyznačují jednotlivé případy, o nichž má rozhodnout.
Tribunál zejména konstatoval, že pokud Komise protiprávně odmítne uzavřít pověřovací dohodu podle způsobu nepřímého řízení s mezinárodní organizací, je možné, že dotyčná organizace z tohoto důvodu utrpí újmu odpovídající ztracené příležitosti získat toto pověření. Úplné vyloučení ztráty příležitosti uzavřít pověřovací dohodu podle způsobu nepřímého řízení z titulu nahraditelné újmy přitom nelze připustit v případě porušení unijního práva, jelikož pokud jde konkrétně o spor hospodářské povahy, takové úplné vyloučení této ztráty příležitosti by ve skutečnosti znemožnilo náhradu škody.
Z výše uvedených úvah tak vyplývá, že za takových okolností, jako jsou okolnosti projednávané věci, pokud Komise protiprávně odmítne uzavřít pověřovací dohodu podle způsobu nepřímého řízení s mezinárodní organizací, může se dotyčná organizace domáhat náhrady škody odpovídající nikoliv finanční náhradě nepřímých nákladů, které by vznikly při provádění takové dohody, ale ztrátě příležitosti získat takovou náhradu.
Pokud jde v tomto ohledu zaprvé o otázku existence dostatečně přímé příčinné souvislosti mezi protiprávností, kterou je stiženo rozhodnutí ze dne 8. května 2015, a ztrátou příležitosti uplatňovanou žalobkyní, připomněl Tribunál, že tato protiprávnost spočívá v porušení povinnosti řádné péče, kterou měla Komise při výkonu své posuzovací pravomoci. Protiprávnost vyplývající při přijetí rozhodnutí unijním orgánem z porušení povinnosti řádné péče se přitom nutně nedotýká opodstatněnosti dotčeného rozhodnutí. Tak je tomu v případě protiprávnosti, kterou je stiženo rozhodnutí ze dne 8. května 2015.
Z rozsudku vydaného v rámci kasačního opravného prostředku (
15
) totiž vyplývá, že určení protiprávnosti, jíž je stiženo rozhodnutí ze dne 8. května 2015, nezakládalo žádnou povinnost Komise uznat, že žalobkyně měla postavení mezinárodní organizace, které si nárokovala, přestože toto uznání podle unijních finančních předpisů a v případě žalobkyně představovalo povinnou podmínku k tomu, aby mohla pokračovat v plnění rozpočtu Unie podle způsobu nepřímého řízení a aby mohl Tribunál v rámci projednávané žaloby na náhradu škody určit, že žalobkyně odůvodňuje ztrátu příležitosti uzavřít s Komisí nové dohody o řízení podle tohoto způsobu.
V důsledku toho nelze porušení povinnosti řádné péče, kterým je stiženo rozhodnutí ze dne 8. května 2015, považovat za přímou a jednoznačnou příčinu finanční újmy, které se dovolává, a sice ztráty příležitosti uzavřít po tomto datu jako mezinárodní organizace nové pověřovací dohody pro řízení rozpočtu Unie v rámci nepřímého řízení a získat částky, jež mají být vyplaceny z titulu náhrady nepřímých nákladů.
Pokud jde zadruhé o otázku, zda je újma uplatňovaná žalobkyní skutečná a jistá, z rozhodnutí ze dne 8. června 2021, jehož legalitu Tribunál potvrdil rozsudkem ze dne 4. září 2024, IMG v. Komise (
16
), když zamítl jako neopodstatněnou žalobu na neplatnost podanou žalobkyní proti tomuto rozhodnutí, vyplývá, že si žalobkyně nemůže nárokovat postavení mezinárodní organizace ode dne 16. prosince 2014.
Vzhledem k tomu, že v souladu s rozhodnutím ze dne 8. června 2021 žalobkyně ke dni přijetí rozhodnutí ze dne 8. května 2015 a později nesplňovala podmínku postavení mezinárodní organizace stanovenou unijními finančními předpisy, neměla sebemenší naději na pokračování v plnění rozpočtu Unie podle způsobu nepřímého řízení, a v důsledku na získání částek stanovených z titulu náhrady nepřímých nákladů.
S ohledem na výše uvedené úvahy nemůže projednávaná žaloba na náhradu škody, která je založena na předpokladu, že žalobkyně byla mezinárodní organizací ve smyslu unijních finančních předpisů a z tohoto důvodu měla reálnou naději na pokračování v plnění rozpočtu Unie podle způsobu nepřímého řízení, obstát.
Zrušení rozhodnutí unijním soudem nezakládá nárok na náhradu finanční újmy, které se dovolává osoba, jíž je toto rozhodnutí určeno, pokud po vydání zrušujícího rozsudku dotyčný orgán přijme rozhodnutí se zpětnou účinností, jehož výrok je totožný, a pokud má unijní soud za to, že výrok tohoto nového rozhodnutí je v souladu s právem.
(
1
) – Nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) č. 966/2012 ze dne 25. října 2012, kterým se stanoví finanční pravidla o souhrnném rozpočtu Unie a o zrušení nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 (Úř. věst. 2012, L 298, s. 1).
(
2
) – Prováděcí rozhodnutí C(2013) 7682 final.
(
3
) – Článek 84 nařízení č. 966/2012.
(
4
) – Nařízení Rady (ES, Euratom) č. 1605/2002 ze dne 25. června 2002, kterým se stanoví finanční nařízení o souhrnném rozpočtu Evropských společenství (Úř. věst. 2002, L 248, s. 1; Zvl. vyd. 01/04, s. 74).
(
5
) – Rozsudek ze dne 2. února 2017, IMG v. Komise (T‑381/15, nezveřejněný, EU:T:2017:57).
(
6
) – Rozsudek ze dne 31. ledna 2019, International Management Group v. Komise (C‑183/17 P a C‑184/17 P, EU:C:2019:78).
(
7
) – Rozsudek ze dne 9. září 2020, IMG v. Komise (T‑381/381 RENV, dále jen „původní rozsudek“, EU:T:2020:406).
(
8
) – Dne 16. prosince 2014 se Komise rozhodla svěřit provádění programu na rozvoj obchodu stanoveného ve výše uvedeném prováděcím rozhodnutí v rámci nepřímého řízení jiné organizaci než žalobkyni.
(
9
) – Rozsudek ze dne 22. září 2022, IMG v. Komise (C‑619/20 P a C‑620/20 P, dále jen „rozsudek vydaný v rámci kasačního opravného prostředku, EU:C:2022:722).
(
10
) – Podle článku 215 jednacího řádu Tribunálu.
(
11
) – Podle čl. 61 druhého pododstavce statutu Soudního dvora Evropské unie platí, že je-li věc vrácena Tribunálu, je Tribunál vázán právním názorem obsaženým v rozhodnutí Soudního dvora.
(
12
) – V souladu s čl. 58 odst. 1 písm. c) nařízení č. 966/2012 a článkem 62 finančního nařízení Evropského parlamentu a Rady (EU, Euratom) 2018/1046 ze dne 18. července 2018, kterým se stanoví finanční pravidla pro souhrnný rozpočet Unie, mění nařízení (EU) č. 1296/2013, (EU) č. 1301/2013, (EU) č. 1303/2013, (EU) č. 1304/2013, (EU) č. 1309/2013, (EU) č. 1316/2013, (EU) č. 223/2014 a (EU) č. 283/2014 a rozhodnutí č. 541/2014/EU a zrušuje nařízení č. 966/2012 (Úř. věst. 2018, L 193, s. 1).
(
13
) – Tato zásada je zakotvena v článku 41 Listiny základních práv Evropské unie.
(
14
) – Body 189 až 194 rozsudku vydaného v rámci kasačního opravného prostředku.
(
15
) – Konkrétně body 113 a 156 rozsudku vydaného v rámci kasačního opravného prostředku.
(
16
) – Rozsudek ze dne 4. září 2024, IMG v. Komise (T‑509/21, EU:C:2024:264).