62024CJ0136_RES
Zadeva C‑136/24 P
Alaa Hamoudi
proti
Evropski agenciji za mejnoinobalno stražo
Sodba Sodišča (veliki senat) z dne 18. decembra 2025
„Pritožba – Skupna politika na področju azila in priseljevanja – Uredba (EU) 2019/1896 – Evropsko integrirano upravljanje zunanjih meja Evropske unije – Evropska mejna in obalna straža – Evropska agencija za mejno in obalno stražo (Frontex) – Obveznosti agencije Frontex na področju varstva temeljnih pravic – Prakse nezakonitega vračanja (pushback) v tretjo državo na območju Egejskega morja – Nepogodbena odgovornost agencije Frontex – Dejanska in gotova škoda – Dokazno breme – Učinkovito sodno varstvo – Dokaz prima facie – Obveznost Splošnega sodišča Evropske unije, da preuči zadevo“
Pritožba – Razlogi – Nujnost natančnega izpodbijanja dela razlogovanja Splošnega sodišča – Nujnost natančne navedbe pravnih trditev v podporo navedenim razlogom – Neobstoj – Nedopustnost
(člen 256(1), drugi pododstavek, PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek; Poslovnik Sodišča, člena 168(1)(d) in 169(2))
(Glej točki 54 in 55.)
Pritožba – Razlogi – Pravila o dokaznem bremenu in izvajanju dokazov – Pravno vprašanje
(člen 256 PDEU; Statut Sodišča, člen 58, prvi odstavek)
(Glej točko 60.)
Nepogodbena odgovornost – Pogoji – Nezakonitost – Škoda – Obstoj in obseg škode – Dokazno breme
(člen 340, drugi odstavek, PDEU)
(Glej točko 71.)
Pravo Evropske unije – Vrednote in cilji Unije – Vrednote – Spoštovanje pravne države – Obseg – Učinkovit sodni nadzor – Pravica do učinkovitega pravnega sredstva – Odškodninska tožba – Presoja glede na celoten sistem sodnega varstva posameznikov
(člen 2 PEU; členi 256(1), 268 in 340, drugi in tretji odstavek, PDEU; Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 47)
(Glej točke od 72 do 75.)
Pravo Evropske unije – Načela – Pravica do učinkovitega sodnega varstva – Dokazno breme in izvedba dokazov – Pravice, ki so posameznikom podeljene s pravom Unije – Obveznost Splošnega sodišča, da ne posega v učinkovitost sodnega varstva – Spoštovanje načel enakosti orožij in kontradiktornosti – Obveznost zagotavljanja polnega spoštovanja pravice do učinkovitega pravnega sredstva
(Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 47)
(Glej točki 77 in 78.)
Sodni postopek – Pripravljalni ukrepi – Poziv k predložitvi listin – Diskrecijska pravica sodišča Unije – Meje – Obveznost zagotavljanja polnega spoštovanja zahtev, ki izhajajo iz pravice do učinkovitega pravnega sredstva – Obseg – Pravila o dokaznem bremenu in izvajanju dokazov, ki ne omogočajo zagotovitve učinkovitega sodnega varstva – Obveznost sodišča Unije, da dopolni razpoložljive informacije
(Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 47; Poslovnik Splošnega sodišča, členi 88, 89 in 91)
(Glej točke 79 in od 80 do 83.)
Pritožba – Razlogi – Nadzor Sodišča nad zavrnitvijo Splošnega sodišča, da odredi pripravljalne ukrepe – Nadzor Sodišča nad presojo Splošnega sodišča o potrebi po dopolnitvi podatkov – Domnevne žrtve operacije nezakonitega vračanja – Presoja Splošnega sodišča o obstoju prepričljivih dokazov namesto dokaza prima facie – Napačna uporaba prava – Razveljavitev izpodbijanega sklepa
(člen 256 PDEU)
(Glej točke od 104 do 106 in od 110 do 112.)
Pritožba – Razlogi – Nadzor Sodišča nad zavrnitvijo Splošnega sodišča, da odredi pripravljalne ukrepe – Nadzor Sodišča nad presojo Splošnega sodišča o potrebi po dopolnitvi podatkov – Dokazi – Dokazna vrednost – Zadostni elementi za predložitev dokaza prima facie – Presoja sodišča Unije – Spoštovanje načela proste presoje dokazov – Pričanje tožeče stranke, ki je bilo zavrnjeno, ker ima majhno dokazno vrednost – Neupoštevanje vseh predloženih dokazov – Napačna uporaba prava
(člen 256 PDEU)
(Glej točke od 115 do 117, 119, 123 in 152.)
Pritožba – Razlogi – Nadzor Sodišča nad zavrnitvijo Splošnega sodišča, da odredi pripravljalne ukrepe – Nadzor Sodišča nad presojo Splošnega sodišča o potrebi po dopolnitvi podatkov – Dokazi – Zadostni elementi za predložitev dokaza prima facie – Zavrnitev sodišča Unije, da bi nadaljevalo postopek in preučilo nerešeno zadevo, preden o njej odloči – Kršitev člena 47 Listine o temeljnih pravicah – Napačna uporaba prava
(Listina Evropske unije o temeljnih pravicah, člen 47)
(Glej točke od 130 do 132, 147, 148 in 150.)
Povzetek
Sodišče, ki je odločalo v velikem senatu, je ugodilo pritožbi, ki jo je Alaa Hamoudi, sirski državljan (v nadaljevanju: pritožnik), vložil zoper sklep Splošnega sodišča z dne 13. decembra 2023 (
1
), ter ob upoštevanju obveznosti zagotovitve učinkovitega sodnega varstva pojasnilo dokazni standard, ki se uporablja, in obveznosti glede preučitve zadeve, ki jih ima Splošno sodišče, kadar begunec trdi, da je bil žrtev operacije nezakonitega vračanja, v katero naj bi bila vpletena Evropska agencija za mejno in obalno stražo (Frontex), zaradi česar proti tej agenciji vloži odškodninsko tožbo.
Splošno sodišče je z izpodbijanim sklepom zavrnilo pritožnikovo tožbo (
2
) za povračilo škode, ki naj bi mu nastala, ker je agencija Frontex kršila nekatere pravice, določene v Listini Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina) (
3
), in nekatere obveznosti, ki so tej agenciji naložene z Uredbo 2019/1896 (
4
). Do te kršitve naj bi prišlo v okviru operacij agencije Frontex v Egejskem morju, natančneje pri domnevni operaciji vračanja z ozemlja Unije v Turčijo, ki so jo izvedli grški organi (v nadaljevanju: operacija nezakonitega vračanja). Med to operacijo naj bi bil pritožnik skupaj z drugimi osebami, ki so pobegnile iz svoje matične tretje države, le nekaj ur po prihodu na grški otok poslan nazaj na morje, ne da bi imel možnost vložiti prošnjo za mednarodno zaščito.
Da bi pritožnik dokazal svojo prisotnost med navedeno operacijo, se je v postopku na prvi stopnji oprl na več dokazov, in sicer na lastno pričanje, na medijski članek, objavljen na spletu, na dva videoposnetka, vključena v ta članek, in na štiri fotografije. Poleg tega je Splošnemu sodišču večkrat predlagal, naj sprejme ukrepe procesnega vodstva oziroma pripravljalne ukrepe, zlasti da bi agencija Frontex predložila nekatere dokumente, s katerimi razpolaga in ki bi lahko podprli tožbo pritožnika.
Ker je Splošno sodišče menilo, da dokazi, ki jih je predložil pritožnik, ne zadostujejo za to, da bi se prepričljivo dokazali njegova prisotnost med operacijo nezakonitega vračanja in s tem dejanskost zatrjevane škode, je tožbo zavrglo kot očitno brez pravne podlage.
Pritožnik v utemeljitev pritožbe med drugim trdi, da je Splošno sodišče kršilo načela, ki urejajo dokazno breme, ker je naložilo zahteve, ki jih je v okviru operacij nezakonitega vračanja težko ali celo nemogoče izpolniti.
Natančneje, Splošno sodišče naj bi napačno uporabilo pravo, ker ni upoštevalo nujnosti prilagoditve dokaznega bremena in ker ni naslovilo predloga pritožnika, naj se agenciji Frontex naloži predložitev nekaterih dokumentov, glede na posebne okoliščine tožbe iz naslova nepogodbene odgovornosti zoper agencijo Frontex za škodo, ki naj bi pritožniku nastala zaradi domnevnih kršitev Uredbe 2019/1896 in Listine pri njegovem domnevnem nezakonitem vračanju.
Presoja Sodišča
Sodišče je v sodbi zlasti preverilo, ali je Splošno sodišče kršilo svojo obveznost prilagoditve pravil o dokaznem bremenu in izvajanju dokazov, da bi pritožniku zagotovilo učinkovito sodno varstvo.
Najprej, Sodišče je opozorilo, da imajo agencija Frontex in nacionalni organi, pristojni za upravljanje meja, sicer deljeno odgovornost za integrirano upravljanje zunanjih meja Unije, vendar je agencija Frontex v celoti odgovorna za vse odločitve, ki jih sprejme, in za vse dejavnosti, za katere je v skladu z Uredbo 2019/1896 izključno pristojna. Na področju nepogodbene odgovornosti člen 97(4) te uredbe in člen 340, drugi odstavek, PDEU, ki ga prvonavedeni člen konkretizira, določata, da agencija Frontex nadomesti škodo, ki so jo povzročile njene službe ali njeni uslužbenci pri opravljanju svojih dolžnosti, in sicer v skladu s splošnimi načeli, ki so skupna pravnim redom držav članic.
Sodišče je navedlo, da iz njegove sodne prakse izhaja, da mora biti za nastanek nepogodbene odgovornosti Unije na podlagi člena 340, drugi odstavek, PDEU izpolnjenih več pogojev, med njimi tudi pogoj glede resničnosti škode, v skladu s katerim mora biti škoda, katere povrnitev se zahteva, dejanska in gotova. Če eden od teh pogojev ni izpolnjen, je treba tožbo v celoti zavrniti.
Dalje, Sodišče je obravnavalo pravila o dokaznem bremenu in izvajanju dokazov, ki se nanašajo na uveljavljanje nepogodbene odgovornosti Unije. Opozorilo je, da mora načeloma stranka, ki uveljavlja to odgovornost, dokazati, da so pogoji za uveljavljanje te odgovornosti izpolnjeni. Tako mora ta stranka med drugim dokazati obstoj in obseg škode, na katero se sklicuje. V ta namen lahko na podlagi načela proste presoje dokazov uporabi kakršna koli dokazna sredstva.
Vendar mora sodišče Unije pri izvajanju pristojnosti, ki so Splošnemu sodišču in Sodišču (
5
) podeljene za odločanje o sporih v zvezi s povračilom škode iz člena 340, drugi odstavek, PDEU, posameznikom zagotoviti učinkovito sodno varstvo.
Odškodninsko tožbo je treba namreč presojati glede na celoten sistem sodnega varstva posameznikov, uveden s Pogodbama, saj prispeva k učinkovitosti tega varstva. Sodišče je v zvezi s tem pojasnilo, da načelo učinkovitega sodnega varstva izhaja tako iz člena 2 PEU kot iz člena 47 Listine ter da uporaba pravil o dokaznem bremenu in izvajanju dokazov ne sme ogroziti učinkovitosti sodnega varstva pravic, ki so posameznikom podeljene s pravom Unije. Splošno sodišče torej ne sme naložiti pretiranega dokaznega bremena ali celo takega, ki ga ni mogoče izpolniti, oziroma ogroziti načela enakosti orožij, ampak mora zagotoviti polno spoštovanje pravice do učinkovitega pravnega sredstva, ob upoštevanju posebnih okoliščin zadeve, o kateri mora odločiti, po potrebi tako, da prilagodi pravila o dokaznem bremenu in izvajanju dokazov.
Nazadnje, Sodišče je opozorilo, da so bile Splošnemu sodišču podeljene pristojnosti za pripravo in preučitev zadev, o katerih odloča, kar mu med drugim omogoča, da sprejme ukrepe procesnega vodstva in pripravljalne ukrepe. Tako lahko Splošno sodišče od strank zahteva, naj predložijo vse dokumente ali dokazila v zvezi z zadevo in vse informacije ali pojasnila, ki so po njegovem mnenju potrebni.
Čeprav je Splošno sodišče tisto, ki odloča o nujnosti uporabe teh pristojnosti, mora biti zagotovljeno polno spoštovanje zahtev, ki izhajajo iz člena 47 Listine. Zato mora Splošno sodišče, kadar uporaba pravil o dokaznem bremenu in izvajanju dokazov izjemoma ne omogoča zagotavljanja učinkovitega sodnega varstva tožeče stranke, uporabiti te pristojnosti za dopolnitev informacij, ki jih ima na voljo v zadevi, o kateri odloča, pod pogojem, da je tožeča stranka predložila najmanj toliko podatkov, da je bila verjetno izkazana koristnost te intervencije. Splošno sodišče tako ne more trditev tožeče stranke preprosto zavrniti zaradi nezadostnih dokazov, kajti njegova naloga je, da – na primer s tem, da ugodi predlogu tožeče stranke za odreditev pripravljalnih ukrepov, kot je predložitev dokumentov – odpravi morebitno negotovost glede točnosti teh trditev.
Sodišče je poudarilo, da mora v okviru pritožbe, s katero se izpodbija to, da je Splošno sodišče uporabilo pravila o dokaznem bremenu in izvajanju dokazov, preveriti, ali je Splošno sodišče izpolnilo svoje obveznosti ob polnem spoštovanju zahtev iz člena 47 Listine.
V zvezi s tem je Sodišče, na prvem mestu, ugotovilo, da sta za operacijo nezakonitega vračanja, kakršna je ta v zadevi, ki je predmet pritožbe, značilni velika ranljivost oseb, na katere se tak postopek nanaša, ter to, da organi teh oseb ne identificirajo in ne obravnavajo individualno. Poleg tega so navedene osebe v času dejanskega stanja v položaju, ki jim zelo otežuje zbiranje dokazov za ugotovitev takih dejstev ali celo onemogoča vsakršno možnost v zvezi s tem. Nasprotno pa lahko agencija Frontex glede na svoje naloge, določene v Uredbi 2019/1896, načeloma razpolaga z informacijami, ki so pomembne za dokazovanje obstoja nezakonitega vračanja.
Zlasti ob upoštevanju teh posebnosti od oseb, kot je pritožnik, ni mogoče zahtevati, naj predložijo prepričljive dokaze o poteku te operacije in svoji prisotnosti pri njej. Neprilagoditev dokaznega bremena bi namreč lahko ovirala vsa pravna sredstva žrtev operacije nezakonitega vračanja zoper agencijo Frontex zaradi domnevno nezakonitih dejanj, ki jih je ta storila, s čimer bi se tej agenciji podelila dejanska imuniteta in bi se tako ogrozilo učinkovito varstvo temeljnih pravic teh žrtev. Polno spoštovanje pravice do učinkovitega pravnega sredstva, ki je zagotovljena s členom 47 Listine in z EKČP, kot jo razlaga Evropsko sodišče za človekove pravice, tako zahteva, da zadostuje, da te osebe predložijo dokaz prima facie o poteku te operacije, pri kateri sodeluje agencija Frontex, in o svoji prisotnosti pri tej operaciji. Splošno sodišče je torej napačno uporabilo pravo, ko je menilo, da je treba presoditi, ali je pritožnik predložil prepričljive dokaze o tej prisotnosti. Ta napačna uporaba prava je nujno vplivala na njegovo presojo pritožnikovih dokazov, saj je bila ta opravljena na podlagi previsokega dokaznega standarda, ne da bi bila v celoti spoštovana pravica do učinkovitega pravnega sredstva.
Sodišče je, na drugem mestu, na podlagi ugotovitev Splošnega sodišča preučilo, ali je pritožnik predložil tak dokaz prima facie. Opozorilo je, da je korelat načela prostega predlaganja dokazov načelo proste presoje dokazov, v skladu s katerim je edino merilo pri oceni dokazne moči pravilno pridobljenih dokazov njihova verodostojnost.
Kar zadeva zlasti presojo dokazne vrednosti pisnega pričanja pritožnika, je Sodišče ugotovilo, da je treba pri tej presoji preveriti verodostojnost in verjetnost informacij, ki jih to pričanje vsebuje. Pričevanja pritožnika zlasti ni mogoče zavrniti na podlagi majhne dokazne vrednosti, ne da bi se upoštevali vsi dokazi, predloženi v posameznem primeru. Šteti, da ima pričanje pritožnika samega na splošno majhno dokazno vrednost, kot je to storilo Splošno sodišče, zato pomeni napačno uporabo prava. Poleg tega je iz ugotovitev Splošnega sodišča razvidno, da je bilo pisno pričanje pritožnika dovolj podrobno, specifično in skladno, da se lahko šteje za dokaz prima facie o tem, da je bil dejansko žrtev operacije nezakonitega vračanja, kar potrjujejo tudi drugi pritožnikovi dokazi – med drugim medijski članek – ki tako tvorijo sklenjen krog indicev.
Sodišče je na, tretjem mestu, poudarilo, da kadar tožeča stranka predloži dokaz prima facie o tem, da je bila žrtev nezakonitega vračanja, in agenciji Frontex očita vpletenost v to nezakonito vračanje, mora Splošno sodišče nadaljevati postopek in preučiti zadevo, o kateri odloča, da na podlagi vseh podatkov, ki jih ima na voljo, presodi resničnost tega dejstva. Če se ugotovi, da ta dokaz prima facie ni bil ovržen med zaslišanjem tožeče stranke ali z dokazi in trditvami, ki so jih druge stranke v tej zadevi navedle v svojih pisanjih, ali z morebitnimi drugimi dokazi, pridobljenimi v okviru njegove preučitve zadeve, je treba to dejstvo šteti za dokazano.
Natančneje, Splošno sodišče je bilo v obravnavani zadevi dolžno sprejeti ukrepe procesnega vodstva ali pripravljalne ukrepe, da bi od agencije Frontex pridobilo vse upoštevne informacije, ki jih je ta imela na voljo, za razjasnitev okoliščin zadevne operacije nezakonitega vračanja in za to, da bi Splošno sodišče lahko dobilo dovolj informacij za presojo utemeljenosti tožbe pritožnika in da bi lahko zagotovilo učinkovito sodno varstvo njegovih pravic. Zato je s tem, da je zavrnilo pritožnikove predloge v tem smislu, napačno uporabilo pravo.
Glede na navedeno je Sodišče odločilo, da izpodbijani sklep razveljavi in zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču.
(
1
)	Sklep z dne 13. decembra 2023, Hamoudi/Frontex (T‑136/22, EU:T:2023:821, v nadaljevanju: izpodbijani sklep).
(
2
)	Tožba na podlagi člena 268 PDEU, v skladu s katerim je „Sodišče Evropske unije […] pristojno v sporih glede nadomestila škode, ki ga predvidevata drugi in tretji odstavek člena 340 [PDEU]“, in na podlagi člena 340 PDEU, ki v drugem odstavku določa, da „[v] primeru nepogodbene odgovornosti Unija v skladu s splošnimi načeli, ki so skupna pravnim ureditvam držav članic, nadomesti kakršno koli škodo, ki so jo povzročile njene institucije ali njeni uslužbenci pri opravljanju svojih dolžnosti“.
(
3
)	Členi 1, 2, 3, 4, 6, 18, 19 in 21.
(
4
)	Uredba (EU) 2019/1896 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 13. novembra 2019 o evropski mejni in obalni straži ter razveljavitvi uredb (EU) št. 1052/2013 in (EU) 2016/1624 (UL 2019, L 295, str. 1). Domnevna kršitev se nanaša zlasti na njen člen 46(4) in (5).
(
5
)	Člen 268 PDEU v povezavi s členom 256(1) PDEU.