62018TJ0545_RES
Zadeva T‑545/18
YL
proti
Evropski komisiji
Sodba Splošnega sodišča (deveti senat) z dne 11. septembra 2019
„Javni uslužbenci – Uradniki – Napredovanje – Napredovalno obdobje 2017 – Odločba, da tožeča stranka ne napreduje v naziv AD 7 z učinkom od 1. januarja 2017 – Člen 45 Kadrovskih predpisov – Člen 9(3) Priloge IX h Kadrovskim predpisom – Zloraba pooblastil – Disciplinska kazen“
Uradniki – Napredovanje – Primerjalna ocena uspešnosti – Diskrecijska pravica uprave – Elementi, ki se lahko upoštevajo
(Kadrovski predpisi, člen 45)
(Glej točke 20, 25 in 26.)
Uradniki – Napredovanje – Zavrnitev napredovanja – Zavrnitev na podlagi krivdnega ravnanja, ki pomeni neizpolnitev obveznosti, ki jih ima uradnik – Dopustnost
(Glej točko 21.)
Povzetek
Splošno sodišče je v sodbi z dne 11. septembra 2019, YL/Komisija (T‑545/18), zavrnilo tožbo uradnika, s katero je ta, prvič, predlagal razglasitev ničnosti odločbe organa Komisije za imenovanja (v nadaljevanju: OI), da navedeni uradnik v napredovalnem obdobju 2017 ne napreduje v naziv AD 7 z učinkom od 1. januarja (v nadaljevanju: izpodbijana odločba), in drugič, zahteval povračilo škode, ki naj bi jo utrpel zaradi te odločbe. OI je tožeči stranki z odločbo z dne 23. marca 2016 predhodno naložil kazen nazadovanja v stopnji, ker naj bi med drugim med dopustom iz osebnih razlogov ravnala tako, da bi lahko ogrozila ugled Komisije. Tožeča stranka je v podporo svojim predlogom za razglasitev ničnosti navedla, da je upoštevanje odločbe z dne 23. marca 2016 (o nazadovanju v stopnji) pri preučitvi primerjalnih odlik, določeni v členu 45 Kadrovskih predpisov, povzročilo, da se še drugič sankcionira za ista dejstva.
Na prvem mestu je Splošno sodišče na eni strani opozorilo, da člen 45 Kadrovskih predpisov ne vsebuje izčrpnega seznama meril, ki jih je mogoče upoštevati pri preučitvi primerjalnih odlik, in na drugi strani, da lahko OI v tem okviru neizpolnitev obveznosti iz Kadrovskih predpisov upošteva za to, da po potrebi zavrne napredovanje zainteresirani osebi.
Na drugem mestu je Splošno sodišče menilo, da so dejstva, ki se sankcionirajo z nazadovanjem v stopnji, pokazatelj odlik tožeče stranke, saj se nanašajo na neizpolnitve obveznosti, ki jih je imela kot uradnik. Tako celo okoliščina, da je del tega dejanskega stanja nastal med dopustom iz osebnih razlogov tožeče stranke, sama po sebi ni nasprotovala temu, da se to dejansko stanje upošteva pri preučitvi primerjalnih odlik, ki jo določa člen 45 Kadrovskih predpisov.
Na tretjem mestu je Splošno sodišče ugotovilo, da tožeča stranka ni predložila nobenega dejstva ali dokaza za to, da odločba, da ta ne napreduje, ni bila sprejeta na podlagi preučitve primerjalnih odlik, ki jo določa člen 45 Kadrovskih predpisov, temveč z namenom, da bo tožeči stranki že drugič naložena kazen za dejansko stanje, na podlagi katerega je bila izdana odločba z dne 23. marca 2016.
Nazadnje je Splošno sodišče poudarilo, da ni mogoče šteti, da je izpodbijana odločba povzročila neomejeno in samovoljno blokado kariere tožeče stranke v nasprotju z načelom pravne varnosti. Na eni strani je namreč OI upošteval odločbo o kazni, izrečeno 23. marca 2016, torej v letu, ki je bilo neposredno pred napredovalnim obdobjem 2017. Na drugi strani se z izpodbijano odločbo ne preprečuje, da lahko tožeča stranka, če je to potrebno, napreduje v poznejšem napredovalnem obdobju, do česar je v napredovalnem obdobju 2018 tudi prišlo.