62007CC0430
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
PAOLA MENGOZZIJA,
predstavljeni 20. novembra 2008 (
1
)
Zadeva C-430/07
Exportslachterij J. Gosschalk & Zoon BV
proti
Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit
„Odločba 2000/764/ES — Ugotavljanje in epidemiološki nadzor goveje spongiformne encefalopatije — Uredba (ES) št. 2777/2000 — Ukrepi podpore za trg — Veterinarski ukrepi — Prispevek Skupnosti za financiranje dela stroškov za teste — Direktiva 85/73/EGS — Možnost držav članic, da financirajo del stroškov, ki jih ne pokrije Skupnost, z zaračunavanjem nacionalnih pristojbin za pregled mesa ali pristojbin za boj proti epizootskim boleznim“
I – Uvod
1.
Raad van State (Nizozemska) postavlja Sodišču s tem predlogom za sprejetje predhodne odločbe štiri vprašanja, ki se nanašajo, prvič, na razlago določb Uredbe Komisije (ES) št. 2777/2000 z dne 18. decembra 2000 o izrednih ukrepih podpore za trg govejega mesa (
2
) in na veljavnost člena 2(2) te uredbe, ter, drugič, na razlago določb Direktive Sveta 85/73/EGS z dne o financiranju zdravstvenih inšpekcij in nadzora svežega in perutninskega mesa, predvidenih v direktivah 89/662/EGS, 90/425/EGS, 90/675/EGS in 91/496/EGS, (
3
) kot je bila spremenjena in kodificirana z Direktivo Sveta 96/43/ES z dne . (
4
)
2.
Ta vprašanja so se pojavila v okviru spora med družbo Exportslachterij J. Gosschalk & Zoon BV (v nadaljevanju: Gosschalk) in Minister van Landbouw, Natuur en Voedselkwaliteit (nizozemski minister za kmetijstvo, naravno dediščino in kakovost živil) glede veljavnosti odločb o zaračunavanju pristojbin, zahtevanih za testiranja za ugotavljanje goveje spongiformne encefalopatije (v nadaljevanju: BSE), ki so bila opravljena med majem in decembrom 2001 pri družbi Gosschalk.
Pravni okvir
Skupnostna ureditev
3.
V členu 1(2) Uredbe Sveta (ES) št. 1258/1999 z dne 17. maja 1999 o financiranju skupne kmetijske politike (
5
) je določeno:
„Jamstveni oddelek [Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada] financira:
[…]
(b)
intervencije za stabilizacijo kmetijskih trgov;
[…]
(d)
finančni prispevek Skupnosti za posebne veterinarske ukrepe, nadzorne ukrepe na področju veterine in programe za izkoreninjenje in spremljanje bolezni živali (veterinarski ukrepi) kot tudi ukrepe zdravstvenega varstva rastlin;
[…]“
4.
V skladu s členom 2(2) Uredbe št. 1258/1999 se „[i]ntervencije za stabilizacijo kmetijskih trgov, ki se izvajajo skladno s predpisi Skupnosti v okviru skupne ureditve kmetijskih trgov, […] financirajo skladno s členom 1(2)(b)“. Poleg tega se na podlagi člena 3(2) te uredbe „[v]eterinarski ukrepi in ukrepi zdravstvenega varstva rastlin, ki se izvajajo po predpisih Skupnosti, […] financirajo skladno s členom 1(2)(d)“.
5.
V členu 38 Uredbe Sveta (ES) št. 1254/1999 z dne 17. maja 1999 o skupni ureditvi trga za goveje in telečje meso (
6
) je določeno:
„1.   Kadar na trgu Skupnosti zabeležijo znaten dvig ali padec cen in obstaja verjetnost, da se tak položaj nadaljuje, tako pa nastanejo tržne motnje ali grozi, da bodo nastale, se lahko sprejmejo potrebni ukrepi.
2.   Podrobna pravila za izvajanje tega člena sprejme Komisija v skladu s postopkom iz člena 43.“
6.
Na podlagi člena 45 Uredbe št. 1254/1999 se za proizvode, za katere velja skupna ureditev trga za goveje in telečje meso, uporabljajo Uredba (ES) št. 1258/1999 in določbe, sprejete za njeno izvajanje.
7.
V členu 1 Direktive Sveta 89/662/EGS z dne 11. decembra 1989 o veterinarskih pregledih v trgovini znotraj Skupnosti glede na vzpostavitev notranjega trga (
7
) je predpisano, da morajo države članice zagotoviti, da se veterinarski pregledi določenih vrst proizvodov živalskega izvora, namenjenih trgovanju znotraj Skupnosti, med katere spada tudi sveže goveje in telečje meso, ne izvajajo več na mejah, temveč v skladu s to direktivo.
8.
V členu 9 Direktive 89/662 je določeno:
„1.   Vsaka država članica nemudoma obvesti druge države članice in Komisijo o vsakem izbruhu na svojem ozemlju, razen o izbruhu bolezni, na katere se nanaša Direktiva 82/894/EGS, vseh zoonoz, bolezni ali drugih vzrok[ov], ki lahko predstavljajo večjo nevarnost za živali ali zdravje ljudi.
Država članica porekla začne nemudoma izvajati nadzorne in previdnostne ukrepe, ki jih predvidevajo pravila Skupnosti, predvsem določanje varovalnih pasov, ki jih predvidevajo ta pravila, ali sprejme vse druge ukrepe, ki se ji zdijo ustrezni.
Namembna država članica ali tranzitna država članica, ki je med pregledom iz člena 5 odkrila obstoj ene ali več bolezni ali vzrokov, na katere se nanaša prvi pododstavek, lahko po potrebi sprejme previdnostne ukrepe, ki jih predvidevajo pravila Skupnosti.
Do ukrepov, ki jih je treba sprejeti v skladu z odstavkom 4, lahko namembna država članica, če se pojavijo tehtni vzroki, ki vplivajo na javno zdravstvo ali zdravstveno varstvo živali, sprejme vmesne zaščitne ukrepe v zvezi z zadevnimi obrati ali v primeru epizootske bolezni v zvezi z zaščitenim območjem, ki ga predvidevajo pravila Skupnosti.
Ukrepi, ki jih sprejmejo države članice, se nemudoma sporočijo Komisiji in drugim državam članicam.
[…]
4.   Komisija v vseh primerih ob prvi priložnosti preveri stanje v Stalnem veterinarskem odboru. V skladu s postopkom, določenim v členu 17, sprejme vse potrebne ukrepe za proizvode iz člena 1 in, če okoliščine tako zahtevajo, za proizvode s poreklom ali za proizvode, pridobljene iz teh proizvodov. Komisija spremlja okoliščine in po istem postopku spremeni ali prekliče sprejete odločitve, odvisno od razvoja danih okoliščin.
[…]“
9.
Podobno je v Direktivi Sveta 90/425/EGS z dne 26. junija 1990 o veterinarskih in zootehničnih pregledih, ki se zaradi vzpostavitve notranjega trga izvajajo v trgovini znotraj Skupnosti z nekaterimi živimi živalmi in proizvodi (
8
) v zvezi z določenimi vrstami živih živali, med katere spada tudi govedo, in s proizvodi živalskega izvora (drugačnimi od svežega mesa) določeno, da se odpravijo veterinarski pregledi na mejah in da se morajo veterinarski pregledi izvajati v skladu s pravili, predpisanimi s to direktivo. Člen 10 te direktive vsebuje določbe, ki se v vsem in glede vsega ujemajo z določbami iz člena 9 Direktive 89/662.
10.
Z Odločbo Komisije 2000/764/ES z dne 29. novembra 2000 o testiranju goveda za ugotavljanje goveje spongiformne encefalopatije in o spremembi Odločbe 98/272/ES o epidemiološkem nadzoru nad transmisivnimi spongiformnimi encefalopatijami (
9
), sprejeto na podlagi člena 9(4) Direktive 89/662 in člena 10(4) Direktive 90/425, je bil sprejet revidiran program izvajanja testiranj goveda glede prisotnosti BSE s ciljem, da bi bilo testiranje, ki je bilo pred tem predvideno le za določene tvegane skupine živali, razširjeno v prvi fazi za vse govedo iz tvegane skupine, starejše od 30 mesecev, v poznejši fazi pa na vse živali te vrste, starejše od 30 mesecev, ki ne kažejo kliničnih znakov bolezni in ki so namenjene zakolu za prehrano ljudi. Zato je v členu 1 Odločbe 2000/764, v različici, kot izhaja iz Odločbe 2001/8, določeno:
„1.   Države članice poskrbijo, da je vse govedo, starejše od 30 mesecev:
—
zaklano po postopku ‚posebnega zakola v sili‘, opredeljenega v členu 2(n) Direktive Sveta 64/433/EGS[ (
10
)], ali
—
zaklano v skladu s Prilogo I, poglavje VI, točka 28(c), k Direktivi 64/433/EGS,
pregledano z odobrenimi hitrimi testi, naštetimi v Prilogi IV(A) k Odločbi 98/272/ES, od 1. januarja 2001.
[…]
2.   Države članice poskrbijo, da je vse govedo, starejše od 30 mesecev, ki je poginilo na gospodarstvu ali med prevozom, a ni bilo namenjeno zakolu za prehrano ljudi, pregledano v skladu s Prilogo I(A) k Odločbi 98/272/ES od 1. januarja 2001.
3.   Države članice poskrbijo, da je vse govedo, starejše od 30 mesecev, namenjeno običajnemu zakolu za prehrano ljudi, pregledano z enim izmed odobrenih hitrih testov, naštetih v Prilogi IV, točka (a), k Odločbi 98/272/ES od, najpozneje, 1. julija 2001.
[…]“
11.
V Uredbi št. 2777/2000, ki je bila sprejeta na podlagi člena 38(2) Uredbe št. 1254/1999 in se je v skladu z njenim členom 11 uporabljala od 1. januarja 2001 do, je določeno:
„Člen 2
1.   Meso goveda, starejšega od 30 mesecev in zaklanega v Skupnosti po 1. januarju 2001, je lahko dano na trg za prehrano ljudi znotraj Skupnosti ali za izvoz v tretje države le, če je bilo predhodno pregledano z enim izmed odobrenih hitrih testov za odkrivanje [BSE] iz Priloge IV(A) k Odločbi Komisije 98/272/ES in če so rezultati testa negativni.
2.   Skupnost sofinancira testiranja iz odstavka 1. Finančni prispevek Skupnosti znaša 100% stroškov (brez DDV) nabave kompletov za testiranje in reagentov, do največ 15 EUR za posamezen test, za preglede goveda, zaklanega pred uveljavitvijo obveznega programa testiranj, določenega v členu 1(3) Odločbe 2000/764/ES, in v vsakem primeru pred 1. julijem 2001.
Iz sofinanciranja so izključeni testi za pregled:
—
živali iz člena 1(1) Odločbe 2000/764/ES,
—
živali, za katere se uporablja sistem odkupa iz člena 3(3) te uredbe.
Države članice sprejmejo ukrepe, potrebne za preprečevanje dvojnih izplačil v breme proračuna Skupnosti.
Člen 3
1.   Država članica za namene zakola in popolnega uničenja odkupi, ne da bi opravila testiranje iz člena 2(1), katero koli žival, starejšo od 30 mesecev, ki ji jo ponudi proizvajalec ali njegov zastopnik.
[…]
4.   Države članice, ki lahko po presoji Komisije verodostojno dokažejo, da razpolagajo z zadostno zmogljivostjo za pregled – skladno s členom 2(1) – običajne količine goveda, starejšega od 30 mesecev in namenjenega zakolu, lahko od Komisije v skladu s postopkom iz člena 43 Uredbe (ES) št. 1254/1999 pridobijo dovoljenje za prenehanje uporabe sistema odkupa iz odstavka 1, razen če je sprejeta odločitev v skladu z odstavkom 3.
[…]
Člen 10
Ukrepi iz te uredbe se štejejo kot intervencije iz člena 1(2) Uredbe (ES) št. 1258/1999.
[…]“
12.
Komisija je 3. januarja 2001 na podlagi člena 3(4) Uredbe št. 2777/2000 sprejela Odločbo 2001/3/ES o posebnih ukrepih za Dansko in Nizozemsko na področju govejega mesa v skladu z Uredbo (ES) št. 2777/2000 (
11
), s katero je bilo Nizozemski odobreno, da preneha uporabljati sistem odkupa, določenega v členu 3 navedene uredbe.
13.
Z Uredbo (ES) št. 999/2001 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. maja 2001 o določitvi predpisov za preprečevanje, nadzor in izkoreninjenje nekaterih transmisivnih spongiformnih encefalopatij (
12
), ki se uporablja od, je bil predviden sistem spremljanja, osredotočen zlasti na obveznosti držav članic, predpisane v členu 6(1) te uredbe, da izvajajo letni program spremljanja BSE v skladu s poglavjem A Priloge III k navedeni uredbi. Sestavni del tega programa, ki se izvaja zlasti za govedo, starejše od 30 mesecev in namenjeno običajnemu zakolu za prehrano ljudi, so presejalni pregledi, izvedeni s hitrimi diagnostičnimi testi.
14.
V Odločbi Sveta št. 90/424/EGS z dne 26. junija 1990 o odhodkih na področju veterine (
13
) so določeni postopki, ki urejajo finančni prispevek Skupnosti, in sicer zlasti za nadzorne ukrepe na področju veterine in programe za izkoreninjenje in spremljanje živalskih bolezni. V členu 24(1) te odločbe je predviden finančni ukrep Skupnosti za izkoreninjenje in spremljanje bolezni s seznama iz Priloge k odločbi, med katerimi je tudi BSE, uvrščena v skupino, naslovljeno „Zoonoze ali epizootske bolezni, ki niso zajete drugod“. Ta ukrep se v skladu s členom 24(3) in (4) izvaja v obliki finančnega prispevka, dodeljenega posameznemu programu, ki ga je predložila zainteresirana država članica Komisiji in ki ga je ta odobrila. Poleg tega je v členu 27 Odločbe 90/424 določeno, da Skupnost „prispeva k izboljšanju učinkovitosti veterinarskega nadzora“, in sicer tako, da je finančno udeležena pri izvajanju nadzora za preprečevanje zoonoz. Ta udeležba se v skladu s členoma 29 in 30 odločbe izvaja v obliki finančnega prispevka, za katerega lahko zaprosijo države članice v okviru uporabe zakonodaje Skupnosti za nadzorovanje zoonoz, in sicer za vsak nacionalni program obvladovanja bolezni, ki je predložen Komisiji in ki ga ta odobri.
15.
Z Odločbo Komisije 2000/773/ES z dne 30. novembra 2000 o sprejetju programov za spremljanje BSE, ki so jih predložile države članice za leto 2001, in o določitvi ravni finančnega prispevka Skupnosti, (
14
) sprejeto na podlagi Odločbe 90/424 in zlasti njenega člena 24, je bil znesek finančnega prispevka Skupnosti za navedene programe, sprva določen v Odločbi Komisije 2000/639/ES z dne, povišan. (
15
) V teh programih, ki jih je bilo treba predložiti do, namreč ni bilo mogoče upoštevati obveznosti, izhajajočih iz revidiranega programa izvajanja hitrih testov za odkrivanje BSE (v nadaljevanju: hitri BSE-testi), ki ga je Komisija sprejela šele 6. decembra tega leta z Odločbo 2000/764. Tako je v členu 17 Odločbe 2000/773 določeno, da se „[p]oleg ukrepov, predvidenih v odobrenih programih[, …] finančni prispevek Skupnosti nameni tudi za testiranja, izvedena v skladu s členom 1(3) Odločbe 2000/764/ES, pod pogojem, da države članice, ki so vložile prošnjo, Komisiji najpozneje do predložijo spremenjene programe“.
16.
Z Odločbo Komisije 2001/499/ES z dne 3. julija 2001 o spremembah odločb 2000/639/ES in 2000/773/ES o finančnem prispevku Skupnosti za programe za spremljanje BSE, ki so jih države članice predložile za leto 2001, (
16
) prav tako sprejeto na podlagi Odločbe 90/424 in zlasti njenega člena 24, je bila opravljena še ena revizija največjega zneska finančne udeležbe Skupnosti za vsak posamezen program, in sicer glede na razširjeni program za nadzor BSE, uveden z Uredbo št. 999/2001.
17.
V členu 18 Odločbe 2000/773, kot je bil nadomeščen z Odločbo 2001/499, je določeno: „Finančni prispevek Skupnosti, ki se dodeli odobrenim programom, […] je namenjen kritju:
—
100% (brez DDV) stroškov nabave testnih kompletov in reagentov, do največ 30 eurov na test, za testiranja živali iz člena 1(1) in (2) Odločbe Komisije 2000/764/ES, izvedena med 1. januarjem in,
—
[…],
—
100% (brez DDV) stroškov nabave testnih kompletov in reagentov, do največ 15 eurov na test, za testiranja živali iz Priloge III, poglavje A, del I, točke 2.2, 4.2 in 4.3, k Uredbi (ES) št. 999/2001, izvedena med 1. julijem in “, pri čemer se navedena točka 2.2 nanaša na živali vrste goveda „v starosti nad 30 mesecev, ki gredo v redni zakol za prehrano ljudi“. (
17
)
18.
Finančni prispevek Skupnosti, namenjen programu za nadzor BSE, ki ga je predložila Nizozemska za obdobje od 1. januarja do, znaša – kot izhaja iz Odločbe 2001/499 – največ 5.245.000 EUR.
19.
Nazadnje, z Direktivo 85/73 (
18
), kot je bila spremenjena z Direktivo 96/43 o spremembi in pripravi prečiščenega besedila navedene direktive (v nadaljevanju: Direktiva 85/73), so uvedene usklajene določbe o financiranju zdravstvenih inšpekcij in veterinarskih pregledov živali, med drugim obravnavanih v direktivah 89/662 in 90/425, da bi se preprečilo izkrivljanje konkurence, do katerega bi lahko prišlo, ker se v posameznih državah pristojbine, ki se zaračunavajo, financirajo na različne načine.
20.
V členu 1 Direktive 85/73 je določeno, da morajo države članice „[v] skladu z dogovorom iz Priloge A zagotovi[ti] pobiranje pristojbine Skupnosti, ki bo pokrivala stroške pregledov in kontrol proizvodov, naštetih v Prilogi […]“, med katere spada sveže goveje meso, ki je predmet Direktive 64/433.
21.
V Direktivi 85/73 je poleg tega določeno še:
„Člen 4
1.   Do sprejetja določil o pristojbinah Skupnosti zagotovijo države članice financiranje pregledov in kontrol, ki jih ne pokrivajo členi 1, 2 in 3.
2.   Za namen odstavka 1 lahko države članice zaračunavajo nacionalne pristojbine v skladu z načeli, ki so sprejeta za pristojbine Skupnosti.
Člen 5
1.   Pristojbina Skupnosti se določi na taki ravni, da pokriva stroške, ki jih ima pristojni organ v zvezi s:
—
stroški za plače in socialno zavarovanje inšpekcijske službe;
—
administrativnimi stroški, ki nastanejo pri opravljanju kontrole in pregledov, ki lahko vključujejo izdatke za interno usposabljanje inšpektorjev, za kontrole in preglede iz členov 1, 2 in 3.
[…]
3.   Države članice imajo pravico zaračunati znesek, ki presega raven pristojbin Skupnosti, če vse pristojbine skupaj, ki jih zaračunavajo države članice, ne presegajo dejanskih stroškov pregledov.
4.   Ne glede na organ, ki je pristojen za zaračunavanje pristojbin, pa zamenjujejo pristojbine Skupnosti vsa druga plačila ali pristojbine za zdravstvene inšpekcije, ki jih pobirajo nacionalni, regionalni ali lokalni organi držav članic za inšpekcije in nadzor, kot to določajo členi 1, 2 in 3 ter njihova potrditev.
Ta direktiva državam članicam ne preprečuje pobiranja pristojbin za boj proti epizootskim in enzootskim boleznim.“
Nacionalna ureditev
22.
Na Nizozemskem je bila obveznost pregleda s hitrimi BSE-testi za govedo, starejše od 30 mesecev in namenjeno zakolu za prehrano ljudi, iz člena 1(3) Odločbe 2000/764 uvedena in uveljavljena s 1. januarjem 2001 na podlagi člena 14b(1) Onderzoekingsregulatief 1994 (pravilnik iz leta 1994 s področja ugotavljanja bolezni), ki ga je izdal Minister van Welzijn, Volksgezondheid en Cultuur (nizozemski minister za socialno skrbstvo, zdravje in kulturo), (
19
) kot je bil spremenjen z Wijziging Onderzoekingsregulatief 1994 z dne (pravilnik o spremembah pravilnika iz leta 1994 s področja ugotavljanja bolezni), ki ga je izdal Minister van Volksgezondheid, Welzijn en Sport (nizozemski minister za zdravje, socialno skrbstvo in šport). (
20
) V obrazložitvi tega pravilnika se zakonodajalec sklicuje na Odločbo 2000/764, za izvajanje katere je bil pravilnik sprejet, in poudarja, da se je Nizozemska odločila, da se bo obveznost pregleda s hitrimi testi tudi za govedo, ki ne kaže kliničnih znakov ali v zvezi s katerim ne obstaja sum bolezni, začela izvajati že, čeprav je v navedeni odločbi predpisano, da jo je treba začeti izpolnjevati šele . Izrecni namen predčasnega izvajanja obveznosti je bil ta, da si Nizozemska omogoči izognitev uporabi sistema o odkupu goveda, določenega z Uredbo 2777/2000. Kot je v tem postopku zatrdila nizozemska vlada, se navedena zakonodaja nanaša le na meso, namenjeno prodaji na nacionalnemu trgu.
23.
Poleg tega je v točki (y) člena 2a(1) Regeling uitvoer vers vlees en vleesbereidingen 1985 (pravilnik iz leta 1985 o izvozu svežega mesa in mesnih pripravkov; v nadaljevanju: pravilnik o izvozu), ki ga je izdal Minister van Landbouw, Natuurbeheer en Visserij (nizozemski minister za kmetijstvo, naravno dediščino in ribištvo), (
21
) dodani na podlagi Wijziging Regeling uitvoer vers vlees en vleesbereidingen 1985 (pravilnik o spremembah pravilnika iz leta 1985 o izvozu svežega mesa in mesnih pripravkov), ki ga je izdal isti minister 21. decembra 2000, (
22
) določena prepoved, uveljavljena, izvoza mesa goveda, starejšega od 30 mesecev, ki ni bilo pregledano z enim izmed hitrih testov iz Priloge IV(A) k Odločbi 98/272, ali ki je bilo pregledano, vendar so bili rezultati testa pozitivni. V obrazložitvi tega drugega pravilnika se zakonodajalec sklicuje na Odločbo 2000/764, zlasti na njen člen 1(3), in navaja, da je namen sprememb, ki jih uvaja ta pravilnik, predpisati obveznost pregleda goveda z navedenimi testi v klavnicah, katerih proizvodnja je namenjena izvozu, pri čemer poudarja, da se lahko Nizozemska, ker razpolaga z zadostnimi zmogljivosti za opravljanje teh pregledov, izogne uporabi navedene ureditve v zvezi z odkupom.
24.
Na podlagi Regeling tarieven keuring vlees en vleesprodukten 1993 (pravilnik iz leta 1993 o tarifah za inšpekcijske preglede mesa in mesnih proizvodov; v nadaljevanju: tarifni pravilnik) (
23
) so stroške hitrih BSE-testov do 31. marca 2001 v celoti krili nacionalni organi, razen stroškov nabave testnih kompletov in reagentov, za katere se je kritje zagotavljalo s finančnim prispevkom Skupnosti, in sicer do največ 15 EUR za test. Vendar se je od na podlagi člena 3b tarifnega pravilnika, kot je bil spremenjen z medministrskima pravilnikoma z dne  (
24
) in  (
25
), za opravljanje navedenih testiranj goveda, starejšega od 30 mesecev, začela zaračunavati pristojbina v breme gospodarskih subjektov v višini 70 NLG (kar ustreza 31,76 EUR) na žival. Po navedbah nizozemske vlade pa je bil od strošek testiranj – ki je znašal v povprečju 198,35 NGL (to je 90 EUR) – v celoti prenesen na gospodarske subjekte.
Postopek v glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
25.
Minister van Landbouw, Natuurbeheer en Visserj (nizozemski minister za kmetijstvo, naravno dediščino in ribištvo) je z odločbami z dne 22. februarja 2002, in podjetju Gosschalk zaračunal skupaj 1.681.279,12 EUR za hitre BSE-teste, s katerimi je Rijksdienst voor de Keuring van Vee en Vlees (državna služba za inšpekcijske preglede živali in mesa) v obdobju med majem in decembrom 2001 pregledala govedo podjetja, ki je bilo starejše od 30 mesecev, in sicer po ceni 31,76 EUR na test.
26.
Družba Gosschalk je te odločbe, potem ko so bile potrjene tudi po vložitvi upravne pritožbe, izpodbijala pred pristojnim nacionalnim upravnim sodiščem in v utemeljitev svojega zahtevka navajala, da toženi organ stroškov za hitre BSE-teste ne bi smel niti delno prenesti nanj z zaračunavanjem pristojbin, saj morajo v skladu s pravom Skupnosti ti stroški bremeniti javne finance.
27.
V okviru tako sproženega postopka, razčlenjenega na več faz, je Raad van State z odločbo, vloženo 17. septembra 2007, Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali je treba za opravljene BSE-teste, ki so bili od 1. januarja 2001 obvezni na podlagi [pravilnika o izvozu], sprejetega za izvajanje člena 1(3) Odločbe 2000/764/ES […], šteti, da so testi v smislu člena 2(1) Uredbe št. 2777/2000 […]?
2.
Če je odgovor na prvo vprašanje pritrdilen: ali je treba člen 2(1) Uredbe št. 2777/2000 šteti kot intervencijo za stabilizacijo trga govejega mesa (podporo trgu) v smislu člena 1(2)(b) Uredbe št. 1258/1999 […], ali kot poseben ukrep veterinarske narave v smislu točke (d) navedene določbe, ali kot oboje?
3.
Če gre v obravnavanem primeru (tudi) za ukrep podpore trgu, ali iz tega izhaja, da mora ob upoštevanju sodbe Sodišča z dne 30. septembra 2003 v zadevi C-239/01[ (
26
)] opravljene teste financirati izključno Skupnost in da posledično člen 2(2) Uredbe št. 2777/2000 ni veljaven, ker je v nasprotju z Uredbo št. 1254/1999 v delu, v katerem je določeno, da Skupnost le delno prispeva k pokrivanju stroškov za BSE-teste?
4.
Če je člen 2(2) Uredbe št. 2777/2000 veljaven, ali ta uredba državam članicam preprečuje, da bi posameznim gospodarskim subjektom zaračunavale stroške opravljanja BSE-testov?
5.
Ali je treba člen 5(4), zadnji stavek, Direktive […] 85/73/EGS […], kot je bila spremenjena in kodificirana z Direktivo 96/43/ES, razlagati tako, da ta direktiva ne preprečuje državi članici, da posameznim gospodarskim subjektom zaračuna stroške za BSE-teste, ki jih je opravila? Če je odgovor na to vprašanje pritrdilen, katere pogoje mora izpolnjevati pristojbina, ki se zaračuna za opravljene BSE-teste?“
Pravna presoja
28.
Prva štiri vprašanja se nanašajo na določbe Uredbe št. 2777/2000, ki se je uporabljala od 1. januarja 2001 do . Prav predložitveno sodišče je poudarilo, da so zato te določbe upoštevne le v zvezi z BSE-testi, opravljenimi pri podjetju Gosschalk v maju in juniju 2001, in ne tudi v zvezi s testi, opravljenimi v drugi polovici istega leta. Peto vprašanje pa se nanaša na vse BSE-teste, ki so predmet postopka v glavni stvari.
Prva tri vprašanja za predhodno odločanje
Uvod
29.
Kot je znano, mora v okviru pravosodnega sodelovanja, določenega v členu 234 ES, predložitveno sodišče, ki odloča o sporu o glavni stvari, v obravnavani zadevi uporabiti upoštevne določbe prava Skupnosti, naloga Sodišča pa je, da poda razlago teh določb ali da presodi o njihovi veljavnosti.
30.
Prvo vprašanje za predhodno odločanje, ki ga zastavlja Raad van State, je treba zato razumeti tako, da je njegov namen dobiti pojasnila Sodišča glede pojma BSE-testov iz člena 2(1) Uredbe št. 2777/2000, ki bodo nacionalnemu sodišču omogočila presoditi, ali BSE-testi, opravljeni maja in junija 2001 na podlagi pravilnika o izvozu, s katerimi je bilo pregledano govedo družbe Gosschalk, starejše od 30 mesecev in namenjeno rednemu zakolu, spadajo v okvir tega pojma ali ne.
31.
Z drugim vprašanjem za predhodno odločanje pa Raad van State sprašuje, ali je navedena določba, zlasti pogoj pregleda z BSE-testom, ki mora biti izpolnjen, da je dovoljeno dati meso na trg, intervencija za podporo trgu v smislu člena 1(2)(b) Uredbe št. 1258/1999, ali poseben veterinarski ukrep v smislu člena 1(2)(d) te uredbe, ali pa oboje navedeno hkrati.
32.
S prvim delom tretjega vprašanja za predhodno odločanje se želi izvedeti, ali – če je treba člen 2(1) Uredbe št. 2777/2000 razumeti (tudi) kot intervencijo za podporo trgu – mora teste iz tega člena financirati izključno Skupnost.
33.
Navedena vprašanja so zastavljena, da bi nacionalno sodišče preverilo pravilnost razlage, predlagane v predložitveni odločbi, da je člen 2(1) Uredbe št. 2777/2000 – ker trženje mesa goveda, starejšega od 30 mesecev in namenjenega prehrani ljudi, pogojuje z negativnim rezultatom hitrega BSE-testa, da bi bilo s tem obnovljeno zaupanje potrošnikov do govejega mesa – intervencija za podporo trgu, in sicer enake vrste kot sistem odkupa iz člena 3(1) iste uredbe št. 2777/2000, zaradi česar bi morala stroške za opravljanje teh testiranj, drugače kot stroške veterinarskih pregledov, financirati izključno Skupnost ob upoštevanju določb uredb 1254/1999 in 1258/1999.
34.
V tem postopku namreč ni sporno, pa tudi iz sodbe Nemčija proti Komisiji (
27
), na katero se sklicuje nacionalno sodišče v predložitveni odločbi, izhaja, da finančne obveznosti, nastale z izvajanjem intervencij za podporo trgu v skladu z določbami Skupnosti v okviru skupne ureditve kmetijskih trgov, v celoti financira Skupnost na podlagi členov 1(2)(b) in 2(2) Uredbe št. 1258/1999, medtem ko v zvezi s stroški, povezanimi z veterinarskimi ukrepi in ukrepi zdravstvenega varstva rastlin, ki se izvajajo po predpisih Skupnosti, Skupnost odobri le finančni prispevek na podlagi členov 1(2)(d) in 3(2) Uredbe št. 1258/1999.
35.
V drugem delu tretjega vprašanja za predhodno odločanje je Sodišče pozvano, naj odloči o veljavnosti – glede na Uredbo št. 1254/1999 – člena 2(2) Uredbe št. 2777/2000 v delu, v katerem je določeno, da Skupnost financira stroške za BSE-teste le delno.
Ukrepi, ki jih je Skupnost sprejela novembra in decembra 2000
36.
Posredovanje Skupnosti v boju proti širitvi bolezni BSE, ki je postopno napredovala v devetdesetih letih, se je močno okrepilo konec leta 2000, vzporedno z razvojem učinkovitih testov za odkrivanje BSE in širitvijo primerov bolezni BSE v več državah članicah Skupnosti ter s pojavom nove različice Creutzfeld-Jakobove bolezni, povezane z BSE, ki prizadene ljudi, in posledičnim zlomom zaupanja potrošnikov v varnost govedine. Skupnost je novembra in decembra 2000 sprejela pomemben sveženj ukrepov. V nadaljevanju se bom omejil na obravnavo tistih, ki so pomembni za ta postopek.
37.
Z Odločbo 2000/764 je bil 29. novembra 2000 po izrednem postopku sprejet revidiran program za preglede goveda z BSE-testi. Ta program, naslovljen na države članice, je bil razčlenjen na dve fazi. Prva se je nanašala na – od obvezen – pregled s hitrimi BSE-testi vsega goveda, starejšega od 30 mesecev, zaklanega po posebnem sistemu zakola v sili, ali goveda, ki ob zakolu kaže klinične znake bolezni, in naključnega vzorca živali, ki niso namenjene zakolu za prehrano ljudi in so poginile na gospodarstvu ali med prevozom (člen 1(1) in (2) navedene odločbe), medtem ko je bila v drugi fazi, za katero je bilo določeno, da jo je treba začeti izvajati najpozneje, obveznost pregleda s hitrimi BSE-testi razširjena na vse živali vrste goveda, starejše od 30 mesecev in namenjene običajnemu zakolu za prehrano ljudi (člen 1(3) iste odločbe). (
28
)
38.
Z Odločbo 2000/773 je bil 30. novembra 2000 predviden finančni prispevek Skupnosti, namenjen kritju stroškov za BSE-teste, s katerimi so bile od 1. januarja do pregledane živali iz člena 1(1) in (2) Odločbe 2000/764 (člen 18) (
29
), kot kritju stroškov za teste, opravljene od 1. julija do na podlagi člena 1(3) te določbe (člena 17 in 19). (
30
)
39.
Komisija je 18. decembra 2000 sprejela Uredbo št. 2777/2000, katere prva uvodna izjava vsebuje ugotovitev, da je trg govejega mesa Skupnosti zaradi pojava BSE zajela globoka kriza in da so strmo upadle potrošnja, proizvodnja in cena tega mesa. S to uredbo so bili na podlagi člena 38(1) Uredbe št. 1254/1999 uvedeni „izredni ukrepi za podporo“ navedenemu trgu.
40.
Šlo je v bistvu za ukrepe treh vrst: i) prepoved dajanja na trg za prehrano ljudi mesa živali vrste goveda, starejših od 30 mesecev in zaklanih v Skupnosti po 1. januarju 2001, ki niso bile pregledane z BSE-testom ali so bile pregledane, vendar je bil rezultat pozitiven (člen 2(1)); ii) umik iz proizvodnje – na podlagi sistema odkupa živali s strani držav članic, ki ga je sofinancirala Skupnost – in uničenje katere koli živali vrste goveda, starejše od 30 mesecev, ki jo v odkup ponudi proizvajalec (člena 3 in 4); iii) sofinanciranje s strani Skupnosti stroškov za BSE-teste v višini, ki jo bom podrobneje obravnaval v nadaljevanju (člen 2(2)).
Presoja
41.
Na prvega izmed treh navedenih ukrepov se navezuje prvo vprašanje za predhodno odločanje, s katerim je Sodišče pozvano, naj opredeli obseg pojma BSE-testov v smislu člena 2(1) Uredbe št. 2777/2000.
42.
BSE-testi, navedeni v tej določbi, so, kot je izrecno pojasnjeno, tisti testi, ki so izvedeni „z enim izmed odobrenih hitrih testov za odkrivanje [BSE] iz Priloge IV(A) k Odločbi Komisije 98/272/ES“ (
31
) za pregled „goveda, starejšega od 30 mesecev“, in zaklanega za prehrano ljudi. Gre torej za pojem, ki obsega obvezne BSE-teste iz člena 1(3) Odločbe 2000/764, a ne le te, saj vključuje tudi BSE-teste, izvedene na enak način za pregled iste skupine živali, vendar na prostovoljni podlagi, to je zunaj programa obveznih testiranj za odkrivanje BSE, sprejetega za izvajanje navedene odločbe.
43.
Glede na tako opredelitev obsega pojma BSE-testov iz člena 2(1) Uredbe št. 2777/2000 bi moralo predložitveno sodišče pri uporabi določb upoštevati, da spadajo BSE-testi, ki so bili v skladu z nizozemsko zakonodajo, sprejeto za izvajanje člena 1(3) Odločbe 2000/764, od 1. januarja 2001 obvezni za pregled navedene skupine goveda, v okvir tega pojma, kot so soglasno ugotovile družba Gosschalk, nizozemska vlada in Komisija.
44.
A iz take ugotovitve izhaja le, da za meso navedene skupine goveda, ki je bilo na Nizozemskem pregledano z BSE-testi z negativnim rezultatom, ne velja prepoved dajanja na trg iz člena 2(1) Uredbe št. 2777/2000. Zato za odločitev v postopku v glavni stvari nima večjega pomena, kar je poudarila tudi nizozemska vlada v pisnih stališčih.
45.
Predložitveno sodišče želi z drugim vprašanjem za predhodno odločanje v bistvu pridobiti pojasnilo, ali je pogoj pregleda z BSE-testom v skladu z navedeno določbo, ki mora biti izpolnjen, da je meso lahko dano na trg za prehrano ljudi, intervencija za podporo trgu v smislu člena 1(2)(b) Uredbe št. 1258/1999.
46.
V zvezi s tem je treba poudariti, da ukrep iz navedenega člena 2(1), neposredno naslovljen na gospodarske subjekte, ne nalaga, da morajo biti živali iz skupine goveda, obravnavane v tej določbi, od 1. januarja 2001 obvezno pregledane z BSE-testi. Zadevni ukrep namreč, kot sem že opozoril, vsebuje le prepoved dajanja na trg mesa goveda iz te skupine, ki ni bilo pregledano z BSE-testom, ki bi dal negativen rezultat.
47.
V skladu s členom 2(1) Uredbe št. 2777/2000 je pregled z BSE-testom in negativen rezultat tega le pogoj, ki mora biti izpolnjen za dajanje mesa na trg, in ne obveznost. Gospodarski subjekti so imeli na izbiro tudi druge možnosti, saj so lahko žival v okviru sistema odkupa iz člena 3 navedene uredbe ponudili v odkup ali pa so njen zakol odložili do datuma, s katerim je ta uredba nehala veljati. Obveznost pregleda z BSE-testi za govedo, starejše od 30 mesecev in namenjeno zakolu za prehrano ljudi, je sicer bila predvidena z Odločbo 2000/764, ki je državam članicam nalagala, naj jo v svoj pravni red prenesejo najpozneje do 1. julija 2001. V Uredbi št. 2777/2000 pa ni nobenega elementa, ki bi podpiral razlago, da je bil pregled z navedenimi testi za zadevno skupino goveda na podlagi te uredbe obvezen že od . Nasprotno, v tretji uvodni izjavi Uredbe št. 2777/2000 je poudarjena potreba, „da se začne takoj spodbujati prostovoljno testiranje goveda, starejšega od 30 mesecev“, kar potrjuje, da namen Uredbe ni bil uvesti novo obveznost ali določiti zgodnejši datum za začetek izpolnjevanja obveznosti glede na tistega, predvidenega v Odločbi 2000/764, sprejeti niti dvajset dni prej.
48.
Ukrep iz člena 2(1) Uredbe št. 2777/2000 – to je prepoved dajanja na trg mesa goveda iz navedene skupine, ki ni bilo pregledano z BSE-testi ali je bilo s temi testi pregledano, a s pozitivnim izidom – je bil namenjen stabilizaciji trga govejega mesa (glej zgornjo točko 39), zato gre gotovo za ukrep za podporo trgu v smislu člena 38(1) Uredbe št. 1254/1999. Vendar pa se zato, ker glede na svoje lastnosti (saj gre le za prepoved) ni povzročal nobenega stroška, sam po sebi ne more šteti kot intervencija, namenjena stabilizaciji kmetijskega trga v smislu in za namene člena 1(2)(b) Uredbe št. 1258/1999, in sicer ne glede na besedilo člena 10 Uredbe št. 2777/2000, da se ukrepi, ki jih uvaja ta uredba, „štejejo kot intervencije iz člena 1(2) Uredbe (ES) št. 1258/1999“, saj je treba to navedbo razumeti tako, da se nanaša le na sistem odkupa iz člena 3 in na sofinanciranje s strani Skupnosti iz člena 2(2). Iz istega razloga, ker gre torej za prepoved, ki ne povzroča stroškov, zadevnega ukrepa tudi ni mogoče uvrstiti med posebne veterinarske ukrepe v smislu in za namene člena 1(2)(d) navedene uredbe.
49.
Prav tako ni mogoče šteti, da so BSE-testi iz člena 2(1) Uredbe št. 2777/2000 sami po sebi in zaradi te določbe intervencija za podporo trgu. Tisti testi, ki so postali obvezni na podlagi Odločbe 2000/764, so bili in so tudi po sprejetju te uredbe ostali veterinarski ukrepi v smislu členov 1(2)(d) in 3(2) Uredbe št. 1258/1999, za katere je bil finančni prispevek v breme Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada predviden v členu 17 Odločbe 2000/773.
50.
Poudariti je namreč treba, da je bila Odločba 2000/764 sprejeta na podlagi členov 9(4) Direktive 89/662 in 10(4) Direktive 90/425, to je na podlagi zakonodaje Skupnosti o veterinarskih ukrepih, in da je v Odločbi 2000/773, sprejeti na podlagi Odločbe 90/424 o finančni udeležbi Skupnosti v zvezi z veterinarskimi ukrepi, v dvanajsti uvodni izjavi pojasnjeno, da se „[n]a podlagi člena 3(2) Uredbe Sveta (ES) št. 1258/1999 […] veterinarski ukrepi in ukrepi zdravstvenega varstva rastlin, ki se izvajajo po predpisih Skupnosti, financirajo s sredstvi jamstvenega oddelka Evropskega kmetijskega usmerjevalnega in jamstvenega sklada“.
51.
Po drugi strani menim, da ni dvomov glede dejstva, da je prispevek Skupnosti za BSE-teste, določen v členu 2(2) Uredbe št. 2777/2000 z namenom „spodbujati prostovoljno testiranje goveda, starejšega od 30 mesecev“ (glej tretjo uvodno izjavo), da bi se s tem čim prej obnovilo zaupanje potrošnikov do govejega mesa, intervencijski ukrep v smislu členov 1(2)(b) in 2(2) Uredbe št. 1258/1999.
52.
Vendar se zdi, da tudi ta ugotovitev ni pomembna za rešitev spora, o katerem mora odločiti predložitveno sodišče, saj – če pravilno razlagam področje uporabe tega sofinanciranja – BSE-testi, ki so postali obvezni na podlagi nizozemskih predpisov, sprejetih za izvajanje člena 1(3) Odločbe 2000/764, kot so tisti, ki so bili v obravnavanem primeru zaračunani družbi Gosschalk, ne spadajo na navedeno področje.
53.
Res je sicer, da vzbuja besedilo člena 2(2), prvi pododstavek, Uredbe št. 2777/2000 nekaj dvomov v zvezi z razlago glede področja uporabe tega sofinanciranja.
54.
Natančneje, gre za to, da bi lahko na podlagi prvega stavka te določbe, če bi ga obravnavali zunaj sobesedila, sklepali, da se v njem določeno sofinanciranje nanaša na vse preglede mesa goveda, starejšega od 30 mesecev, opravljene z odobrenimi BSE-testi iz Priloge IV(A) k Odločbi 98/272 po 1. januarju 2001 (in pred, to je datumom, s katerim je Uredba št. 2777/2000 nehala učinkovati).
55.
Vendar se po podrobnejši preučitvi izkaže, da ni tako.
56.
Prvič, opozoriti je treba, da je bila finančna udeležba Skupnosti za BSE-teste, opravljene leta 2001, že določena v Odločbi 2000/773, s katero je bilo sofinanciranje predvideno tako za testiranje živali iz člena 1(1) in (2) Odločbe 2000/764 (glej člen 18, v katerem je določena tudi višina prispevka Skupnosti za stroške teh testov) kot za testiranja, „izvedena v skladu s členom 1(3) Odločbe 2000/764/ES“ (glej člen 17 Odločbe 2000/773). Težko bi trdili, da je želel zakonodajalec Skupnosti s členom 2(2) Uredbe št. 2777/2000 finančni prispevek, ki je bil za BSE-teste že predviden z Odločbo 2000/773, nadomestiti z drugačno finančno udeležbo, določeno na podlagi druge zakonske podlage. Če bi bilo tako, bi to izrecno pojasnil in upoštevne določbe Odločbe 2000/773 razveljavil. Zato je treba člen 2(2) Uredbe št. 2777/2000 razlagati ožje in ne tako, kot predlaga besedilo prvega stavka njegovega prvega pododstavka.
57.
Drugič, ugotavljam, da je prav v drugem stavku tega istega pododstavka pojasnjen in opredeljen obseg zadevnega sofinanciranja, saj naj bi se to nanašalo le na teste „za preglede goveda, zaklanega pred uveljavitvijo obveznega programa testiranj, določenega v členu 1(3) Odločbe 2000/764/ES, in v vsakem primeru pred 1. julijem 2001“.
58.
To navedbo je treba razlagati tako, da so predmet sofinanciranja le BSE-testi, opravljeni v državi članici, preden je bila v njej uveljavljena nacionalna zakonodaja, ki gospodarske subjekte zavezuje k testiranju goveda, starejšega od 30 mesecev. (
32
)„Obvezni program testiranj“, na katerega se nanaša določba, je namreč lahko le nacionalni program, naslovljen na gospodarske subjekte in sprejet za izvajanje – morebiti tudi pred 1. julijem 2001 – člena 1(3) Odločbe 2000/764; ni pa mogoče šteti, da se navedena besedna zveza nanaša na obveznost, ki iz te določbe izhaja za države članice, saj je treba to obveznost začeti izpolnjevati šele, sicer bi bilo besedilo „v vsakem primeru pred “, navedeno na koncu stavka, odvečno.
59.
Res je, da je jezikovna razlaga drugega stavka prvega pododstavka člena 2(2) Uredbe št. 2777/2000 negotova, saj besedilo več jezikovih različic Uredbe ni enotno, razlikuje se zlasti glede uporabe ločil. Dvom v zvezi z razlago se ne nanaša toliko na predmet navedbe kot na njen namen, ki ima omejevalno vrednost, da gre za teste „za preglede goveda, zaklanega pred uveljavitvijo obveznega programa testiranj, določenega v členu 1(3) Odločbe 2000/764/ES, in v vsakem primeru pred 1. julijem 2001“.
60.
Zdi se namreč, da se ta navedba v nekaterih jezikovnih različicah (francoski, španski, grški, danski in švedski) nanaša na najvišji znesek sofinanciranja, opredeljen v določbi, ki znaša 15 EUR na test. To pa zato, ker navedbi tega najvišjega zneska, pred katero je vejica, sledi obravnavana opredelitev, ne da bi bila vmes postavljena še ena vejica.
61.
Glede drugih jezikovnih različic pa se zdi, da se zadevna opredelitev nanaša na finančno udeležbo Skupnosti, in sicer bodisi zato, ker je navedba o najvišjem znesku v vrinjenem polstavku, zamejenem z dvema vejicama (italijanska, nizozemska in portugalska različica), bodisi zaradi drugačne zgradbe stavka, ki preprečuje, da bi navedbo o najvišjem znesku, ker je umeščena na začetek, povezali z zadevno opredelitvijo (nemška različica).
62.
Druge jezikovne različice, kot angleška in finska, so, kot se zdi, skladne z obema razlagama, saj niti pred navedbo o najvišjem znesku niti po njej ni vejice.
63.
Za razlago namena obravnavane navedbe se mi torej zdi ključno upoštevati že navedeno tretjo uvodno izjavo Uredbe št. 2777/2000, iz katere jasno izhaja, da je cilj zadevnega sofinanciranja Skupnosti „spodbujati prostovoljno testiranje goveda, starejšega od 30 mesecev“, saj je v Odločbi 2000/764 obveznost pregleda goveda z BSE-testi predvidena šele od najpozneje 1. julija 2001, kot je navedeno v drugi uvodni izjavi te uredbe.
64.
Seveda bi lahko sprva pomislili, da se tretja uvodna izjava nanaša na testiranje, ki ga lahko države članice izvajajo prostovoljno, in da je torej sofinanciranje iz člena 2(2) – enako kot oprostitev od uporabe sistema odkupa iz člena 3(4) Uredbe št. 2777/2000 – spodbuda državam članicam, da bi obvezni program testiranj, določen v členu 1(3) Odločbe 2000/764, uveljavile pred skrajnim rokom, to je pred 1. julijem 2001, ter da se posledično nanaša na vse teste goveda, ki je predmet tega člena, opravljene pred .
65.
Vendar menim, da ugotovitve, ki sem jih predstavil v zgornji točki 58, tako razlago izključujejo. Menim, da iz tretje uvodne izjave in člena 2(2), prvi pododstavek, Uredbe št. 2777/2000, če ju upoštevamo skupaj, izhaja, da je bilo sofinanciranje, določeno v navedenem členu, namenjeno spodbujanju – in se torej nanaša izključno na to – izvajanja pregledov z BSE-testi za zadevno skupino goveda pred datumom, s katerim je to testiranje postalo obvezno na podlagi nacionalne zakonodaje, sprejete za izvajanje člena 1(3) Odločbe 2000/764. (
33
)
66.
Posledično za obravnavani primer velja, da tudi testi, opravljeni pri družbi Gosschalk v maju in juniju 2001, in ne le tisti, opravljeni pozneje, ne spadajo med teste, za katere je v Uredbi št. 2777/2000 določeno, da jih sofinancira Skupnost. Ti testi so bili namreč izvedeni po 1. januarju 2001, to je po tem, ko je bila na Nizozemskem uveljavljena zakonodaja, sprejeta za izvajanje člena 1(3) Odločbe 2000/764, ki gospodarskim subjektom nalaga, naj vse govedo, starejše od 30 mesecev in namenjeno zakolu, pregledajo z BSE-testi.
67.
Če je zgornja presoja, za katero Sodišču predlagam, naj ji sledi, pravilna, je torej treba skleniti, da določbe Uredbe št. 2777/2000 niso upoštevne za rešitev spora o glavni stvari.
68.
Zato v okviru tega postopka ni treba preučiti, ali bi morala BSE-teste iz člena 2(2) navedene uredbe v celoti in izključno financirati Skupnost, in torej niti, ali je ta določba veljavna glede na določbe uredb št. 1254/1999 in 1258/1999.
69.
V primeru BSE-testov, kakršni so tisti, opravljeni pri družbi Gosschalk v maju in juniju 2001, gre torej – kot trdita nizozemska vlada in Komisija (
34
) – za izpolnitve, predvidene z veterinarskimi ukrepi in ne predpisane ali sofinancirane v okviru ukrepov za podporo trgu govejega mesa. Zato so lahko upravičeni kvečjemu do finančnega prispevka Skupnosti na podlagi člena 1(2)(d) Uredbe št. 1258/1999.
70.
Dejstvo, na katero je na obravnavi opozorila Komisija, da je bil za BSE-teste, kakršni so tisti, ki so bili pri družbi Gosschalk opravljeni maja in junija 2001, odobren prispevek Skupnosti, ki se je „izključno iz praktičnih razlogov“ in glede na nujnost zagotovil iz proračunske postavke, že odprte za potrebe izvajanja člena 2(2) Uredbe št. 2777/2000, nikakor ne more vplivati na zgornjo pravno presojo. (
35
)
71.
Zato Sodišču predlagam, naj na prva tri vprašanja za predhodno odločanje odgovori:
BSE-testi za pregled goveda, starejšega od 30 mesecev in namenjenega zakolu za prehrano ljudi, opravljeni v skladu z obveznostjo, določeno v nacionalni zakonodaji, sprejeti za izvajanje člena 1(3) Odločbe 2000/764, spadajo v okvir pojma BSE-testov v smislu in za namene člena 2(1) Uredbe št. 2777/2000. Vendar ti testi niso predmet sofinanciranja Skupnosti, določenega v členu 2(2) navedene uredbe, temveč gre za izpolnitve, predvidene v okviru veterinarskih ukrepov, ki so lahko upravičene kvečjemu do finančnega prispevka Skupnosti na podlagi člena 1(2)(d) Uredbe št. 1258/1999.
Četrto vprašanje za predhodno odločanje
72.
Predložitveno sodišče želi s četrtim vprašanjem za predhodno odločanje izvedeti, ali Uredba 2777/2000 – če je treba na tretje vprašanje odgovoriti, da člen 2(2) navedene uredbe ni neveljaven – državam članicam preprečuje, da bi posameznim gospodarskim subjektom zaračunavale stroške opravljanja BSE-testov.
73.
Predložitveno sodišče se namreč sprašuje, ali ima družba Gosschalk prav, ko trdi, da že iz samega pojma „sofinanciranja“ Skupnosti, navedenega v tretji uvodni izjavi Uredbe, izhaja, da morajo delež stroškov, ki ni pokrit s sredstvi iz navedenega sofinanciranja, financirati države članice, in da posledično države članice stroškov, niti delno, ne bi smele zaračunavati gospodarskim subjektom.
74.
Kot izhaja iz preučitve v zvezi s prvimi tremi vprašanji za predhodno odločanje, se določbe o financiranju BSE-testov s strani Skupnosti, vsebovane v Uredbi št. 2777/2000, ne nanašajo na testiranja, kakršna so tista, opravljena pri družbi Gosschalk v maju in juniju 2001, ki so bila obvezna na podlagi nacionalne zakonodaje, sprejete za izvajanje člena 1(3) Odločbe 2000/764. Zato je očitno, da iz navedenih določb ni mogoče izpeljati sklepa, da države članice posameznim gospodarskim subjektom ne bi smele zaračunavati stroškov za opravljene teste.
75.
Seveda pa bi se lahko vprašanje predložitvenega sodišča postavilo v zvezi z BSE-testi, upravičenimi do navedenega sofinanciranja. Vendar na to vprašanje v tem postopku ni treba odgovoriti, saj odgovor nikakor ne bi vplival na rešitev spora o glavni stvari.
76.
Vendar opozarjam, da mora Sodišče v skladu s sodno prakso glede vprašanj, ki niso zastavljena ustrezno ali ki presegajo področje njegove pristojnosti v smislu člena 234 ES, iz vseh povezanih elementov, ki jih je predložilo nacionalno sodišče, in zlasti iz obrazložitve predložitvene odločbe zbrati elemente prava Skupnosti, ki jih je treba razložiti, ob upoštevanju predmeta spora. (
36
) Sodišče lahko, da bi dalo nacionalnemu sodišču, ki mu je zastavilo vprašanje za predhodno odločanje, uporaben odgovor, upošteva tudi določbe prava Skupnosti, na katera se nacionalno sodišče v besedilu svojega vprašanja ni sklicevalo. (
37
)
77.
Da bi dali uporaben odgovor na četrto vprašanje za predhodno odločanje, ki ga je zastavilo predložitveno sodišče, bi se torej lahko vprašali, ali prepoved državam članicam, da na gospodarske subjekte prenesejo stroške BSE-testov, opravljenih na podlagi nacionalne zakonodaje, sprejete za izvajanje člena 1(3) Odločbe 2000/764 ali – po 30. juniju 2001 – Uredbe št. 999/2001, ne izhaja – enako kot to domneva predložitveno sodišče v zvezi z Uredbo št. 2777/2000 – iz določb, ki morebiti predvidevajo udeležbo Skupnosti pri financiranju navedenih stroškov.
78.
Zato je treba upoštevati Odločbo 2000/773.
79.
V členu 17 te določbe je določeno, da se „finančni prispevek Skupnosti nameni tudi za testiranja, izvedena v skladu s členom 1(3) Odločbe 2000/764/ES“, in sicer na podlagi osme uvodne izjave Odločbe, v kateri je navedeno, da je „treba zagotoviti finančni prispevek Skupnosti za opravljanje testiranj, ki spadajo v drugo fazo revidiranega programa“, sprejetega z Odločbo 2000/764.
80.
Ta prispevek pa v Odločbi 2000/773 ni bil konkretno določen, saj je bilo v njenem členu 19 predvideno, da bo do 1. julija 2001 opravljena revizija Odločbe „z namenom določiti finančni prispevek Skupnosti za obdobje od do […] za izvedbo testiranj živali iz člena 1(3) Odločbe 2000/764/ES“.
81.
Ta revizija je bila nato opravljena z Odločbo 2001/499 tudi ob upoštevanju razširjenega programa nadzora bolezni BSE, ki je bil medtem uveden z Uredbo št. 999/2001 (glej četrto, peto in šesto uvodno izjavo navedene odločbe). Natančneje, s členom 2 Odločbe 2001/499 je bil člen 18 Odločbe 2000/773 (v katerem je bil določen finančni prispevek Skupnosti le za teste, izvedene leta 2001 na podlagi člena 1(1) in (2) Odločbe 2000/764) nadomeščen z novim besedilom, v njegovi tretji alinei pa je bilo v povezavi s točko 2.2 Priloge III, poglavje A(I), k Uredbi št. 999/2001, kot je bila spremenjena z Uredbo št. 1248/2001, predvideno, da se finančni prispevek Skupnosti za nacionalne programe za nadzor BSE nameni tudi za kritje stroškov nabave testnih kompletov in reagentov, do največ 15 EUR za test, „za testiranja, opravljena med 1. julijem in “, goveda, starejšega od 30 mesecev in namenjenega običajnemu zakolu za prehrano ljudi.
82.
Poudariti je treba, da je bil s tako spremenjeno Odločbo 2000/773 v skladu z določbami njenega člena 19 finančni prispevek Skupnosti za BSE-teste, namenjene pregledu navedene skupine goveda, konkretno opredeljen le za obdobje od 1. julija do . Zdi se torej, da s tem prispevkom niso bili pokriti testi, opravljeni za pregled iste skupine goveda v prvi polovici leta 2001, čeprav je v členu 17 odločbe določeno načelo, v skladu s katerim je finančni prispevek Skupnosti odobren za vse teste, izvedene na podlagi člena 1(3) Odločbe 2000/764, ne glede na datum njihove izvedbe.
83.
V Odločbi 2000/773 je torej razhajanje med členoma 17 in 19 glede obdobja, ki se upošteva za namene finančne udeležbe Skupnosti v zvezi s testi, izvedenimi na podlagi člena 1(3) Odločbe 2000/764.
84.
Ni mogoče izključiti, da je prav neobstoj odločbe Komisije, v kateri bi bil konkretno določen finančni prispevek Skupnosti za teste, izvedene na podlagi člena 1(3) Odločbe 2000/764 pred 1. julijem 2001 (kakršni so tisti, ki so bili izvedeni pri družbi Gosschalk maja in junija 2001), razlog za „izključno praktično“ rešitev Komisije, za katero se je odločila, ko naj bi vendarle izplačala prispevek tudi za navedena testiranja iz sredstev proračunske postavke, odprte za potrebe izvajanja člena 2(2) Uredbe št. 2777/2000.
85.
Vendar tega problematičnega vidika ni treba podrobneje preučiti, saj se med drugim ne nanaša na testiranja, opravljena pri družbi Gosschalk v drugi polovici leta 2001, ki so vsekakor upravičena do finančnega prispevka na podlagi člena 18, tretja alinea, Odločbe 2000/773, kot je bila spremenjena z Odločbo 2001/499. Za uporaben odgovor predložitvenemu sodišču na njegovo četrto vprašanje za predhodno odločanje je pomembno, prvič, da v Odločbi 2000/773, drugače kot v Uredbi št. 2777/2000, ni uporabljen izraz „sofinanciranje“, temveč besedna zveza „finančni prispevek“ – zato utemeljitev družbe Gosschalk, ki temelji na prvem izrazu, uporabljenem v navedeni uredbi, ne bi mogel veljati v zvezi z zadevno odločbo – in, drugič, da ta odločba po mojem mnenju ne vsebuje niti nobenega drugega elementa, ki bi podpiral tezo, da mora delež stroškov za izvajanje BSE-testov, ki ni pokrit s finančnim prispevkom Skupnosti, nujno bremeniti države članice in da zato ne sme biti prenesen, deloma ali v celoti, na gospodarske subjekte. Enako velja glede Odločbe 90/424 in zlasti njenega člena 24, ki je pravna podlaga za sprejetje Odločbe 2000/773.
86.
Iz dejstva, ki ga je družba Gosschalk poudarila v pisnih stališčih, in sicer da v členu 24 Odločbe 90/424 ni navedeno, da imajo države članice možnost gospodarskim subjektom zaračunavati pristojbino, očitno ne izhaja, da je bil namen navedenega člena to možnost izključiti. Ni namreč mogoče priznati, da obstaja v pravu Skupnosti splošno pravilo, v skladu s katerim – razen v primeru izrecne nasprotne določbe – bi le iz dejstva, da Skupnost odobri finančni prispevek za določene stroške, ki jih ima država članica, izhajalo, da država članica preostalega deleža stroškov ne sme delno ali v celoti zaračunati zainteresiranim gospodarskim subjektom.
87.
Zato Sodišču predlagam, naj na četrto vprašanje za predhodno odločanje odgovori:
Odločbi 90/424 in 2000/773 državam članicam ne preprečujeta, da zainteresiranim gospodarskim subjektom zaračunavajo delež stroškov, ki ni pokrit s finančnim prispevkom Skupnosti, za BSE-teste, ki so jih njihovi organi izvedli na podlagi nacionalne zakonodaje, sprejete za izvajanje člena 1(3) Odločbe 2000/764.
Peto vprašanje za predhodno odločanje
88.
Predložitveno sodišče želi s petim vprašanjem za predhodno odločanje v bistvu izvedeti, ali Direktiva 85/73, zlasti ob upoštevanju njenega člena 5(4), drugi pododstavek, državi članici preprečuje ali ne, da gospodarskim subjektom zaračunava stroške za izvedbo BSE-testov, kakršni so tisti, ki so bili opravljeni pri družbi Gosschalk in ki so predmet postopka v glavni stvari. Če je odgovor na zgornje vprašanje nikalen, želi predložitveno sodišče pridobiti še pojasnilo, katere pogoje mora izpolnjevati pristojbina, ki jo država članica zaračunava za navedene stroške.
89.
V predložitveni odločbi je navedena domneva, da BSE-testi, opravljeni pri družbi Gosschalk, ne spadajo na področje uporabe členov 1, 2 in 3 Direktive 85/73 in da zanje torej ni bila določena pristojbina Skupnosti na podlagi te direktive. Predložitveno sodišče zato sklepa, da se lahko država članica glede BSE-testov odloči za zaračunavanje nacionalne pristojbine v skladu s členom 4(2) Direktive 85/73 ali pristojbine, utemeljene na drugi pravni podlagi v zvezi z bojem proti epizootskim boleznim, ki je torej na podlagi člena 5(4), drugi pododstavek, navedene direktive izvzeta s področja njene uporabe.
90.
Komisija je v podporo svojemu stališču navedla, da je lahko pobiranje nacionalnih pristojbin za pokrivanje stroškov izvajanja BSE-testov upravičeno bodisi na podlagi člena 5(4), drugi pododstavek, Direktive 85/73 (saj spada BSE tako med epizootske kot enzootske bolezni) bodisi na podlagi njenega člena 4(2) (saj v času nastanka dejanskega stanja za te teste ni bila predvidena pristojbina Skupnosti v skladu s členi 1, 2 in 3 Direktive).
91.
Vendar ugotavljam, da pravna ureditev nacionalnih pristojbin v smislu navedenih določb ni enaka. Medtem ko je namreč za nacionalne pristojbine iz člena 4(2) izrecno določeno – prav v tej določbi – da so lahko zaračunane ob spoštovanju načel, sprejetih za pristojbine Skupnosti, imajo države članice pri določanju nacionalnih pristojbin za boj proti epizootskim in enzootskim boleznim v skladu s členom 5(4), drugi pododstavek, več svobode, saj v zvezi s temi v Direktivi 85/73 ni določen noben poseben pogoj.
92.
Zato v nasprotju s stališčem nizozemske vlade in Komisije menim, da ni mogoče zanemariti vprašanja o tem, ali spada pristojbina, ki je bila v obravnavanem primeru zaračunana družbi Gosschalk za BSE-teste, opravljene na njenem gospodarstvu, na področje uporabe prve ali druge določbe.
93.
V zvezi s tem ni pomembna pravna kvalifikacija, ki so jo za to pristojbino določili nacionalni organi, (
38
) temveč objektivne lastnosti in namen pristojbine.
94.
Zastopnik družbe Gosschalk je na obravnavi trdil, da zadevna pristojbina ne spada na področje uporabe člena 5(4), drugi pododstavek, Direktive 85/73, ker so BSE-testi, opravljeni za pregled načeloma zdravih živali, „preventivni“ ukrep in ne ukrep „boja“ proti BSE. Vendar menim, da ta utemeljitev ni prepričljiva, saj se pojem „boj“, uporabljen v členu 5(4), drugi pododstavek, Direktive 85/73, ne nanaša nujno na ukrepe v zvezi z bolnimi živalmi in ga lahko dojemamo tudi v splošnejšem smislu, tako da vključuje tudi preventivne ukrepe za preprečevanje bolezni.
95.
Menim pa, da v pojem „boj proti epizootskim in enzootskim boleznim“ v smislu navedene določbe ne spada pristojbina, pobrana posebej za opravljanje inšpekcijskih pregledov ali veterinarskih kontrol, da bi se tako delno ali v celoti pokrili stroški zanje. Za tako pristojbino veljajo pravila, določena v Direktivi 85/73. Namen te direktive je uvesti usklajena pravila o financiranju veterinarskih inšpekcij in pregledov, ki naj preprečijo, da bi razlike med pristojbinami, pobranimi v ta namen v različnih državah članicah, privedle do izkrivljanja konkurence med proizvodnimi panogami, zajetimi v skupnih ureditvah trgov, in do odklonov v trgovanju (glej peto in šesto uvodno izjavo Direktive 96/43). Koristni učinki Direktive pa bi bili ogroženi, če bi državam članicam dopustili, da pobirajo pristojbine, ki bi bile – čeprav jasno namenjene financiranju veterinarskih pregledov in kontrol – opredeljene na podlagi meril, drugačnih od tistih, ki jih določajo usklajena pravila, le na podlagi zatrdil, da so povezane z bojem proti epizootskim in enzootskim boleznim.
96.
V obravnavanem primeru ni sporno, da je pristojbina, katere plačilo se zahteva od družbe Gosschalk na podlagi tarifnega pravilnika, namenjena delnemu kritju stroškov za BSE-teste, opravljene na gospodarstvu te družbe, in da je na splošno zaračunana le gospodarskim subjektom, lastnikom goveda, ki je bilo dejansko pregledano z BSE-testi.
97.
Zato menim, da člen 5(4), drugi pododstavek, Direktive 85/73 za obravnavano zadevo ni upošteven.
98.
Glede uporabe člena 4(2) navedene direktive pa je treba opozoriti, da ta državam članicam dopušča, da pobirajo nacionalne pristojbine „[z]a namen odstavka 1“ tega člena, to je za zagotovitev „financiranj[a] pregledov in kontrol, ki jih ne pokrivajo členi 1, 2 in 3“. (
39
)
99.
Postavlja se torej vprašanje, na katero je, glede na razmeroma nejasno besedilo upoštevnih določb, težko odgovoriti, in sicer ali BSE-testi, kot so tisti, opravljeni pri družbi Gosschalk, spadajo v okvir pregledov in kontrol, ki jih pokriva kateri izmed navedenih členov.
100.
Ker gre za sveže meso goveda, vzrejenega v Skupnosti, je treba, kot je potrdila Komisija v odgovoru na pisna vprašanja Sodišča, upoštevati le člen 1 Direktive 85/73.
101.
Na podlagi tega člena „[v] skladu z dogovorom iz Priloge A zagotovijo države članice pobiranje pristojbine Skupnosti, ki bo pokrivala stroške pregledov in kontrol proizvodov, naštetih v Prilogi […]“.
102.
V Prilogi A, poglavje I, k Direktivi 85/73 so določena usklajena pravila za „[p]ristojbine za meso, ki ga pokrivajo“ nekatere direktive, med katerimi je za obravnavani primer pomembna Direktiva 64/433, ki v skladu s svojim členom 1 različice, veljavne leta 2001, „določa zdravstvena pravila za proizvodnjo in dajanje svežega mesa [določenih] vrst domačih živali za prehrano ljudi na trg“, pri čemer je med navedenimi vrstami tudi govedo.
103.
Zastopnik družbe Gosschalk je na obravnavi predlagal pritrdilen odgovor na vprašanje iz zgornje točke 99 in sklenil, da so stroški opravljanja BSE-testov že pokriti s pristojbino Skupnosti, določeno „za stroške pregledov, […] povezan[ih] s klanjem“, iz točke 1 poglavja I Priloge A k Direktivi 85/73, in da jo je družba Gosschalk že poravnala. (
40
) Pri teh testih naj bi namreč šlo za „laboratorijske analize“, ki morajo biti „po potrebi“ opravljene v okviru pregledov po zakolu v skladu s točko 40(e) poglavja VIII Priloge I k Direktivi 64/433 v različici, veljavni v času nastanka dejanskega stanja. Zato naj državam članicam ne bi bilo dovoljeno, da pobirajo posebno dodatno pristojbino za opravljanje BSE-testov.
104.
Komisija pa trdi, da – čeprav bi lahko BSE-testi teoretično spadali med preglede in kontrole iz člena 2 Direktive 85/73 (
41
) – pristojbina Skupnosti v smislu tega člena v času nastanka dejanskega stanja ni bila konkretno določena. Če pravilno razlagam to trditev, bi bilo treba zaradi te okoliščine uporabiti člen 4 Direktive, ker gre za položaj, ki je enak tistemu, izrecno predvidenemu v tem členu, in torej za preglede in kontrole, ki jih ne pokrivajo členi 1, 2 in 3.
105.
Priznam, da je logiko te trditve težko razumeti. Če lahko BSE-testi, ki so povezani s postopki zakola, spadajo med preglede in kontrole iz Direktive 64/433, bi morala pristojbina Skupnosti, določena v točki 1(a) poglavja I Priloge A k Direktivi 85/73 pokrivati – kot trdi družba Gosschalk – tudi stroške opravljanja teh testov, zato torej ne bi bilo niti razloga niti možnosti za opredelitev posebne pristojbine Skupnosti za BSE-teste.
106.
V zadevi Stratmann (
42
) je bilo Sodišče pozvano, naj pojasni zlasti, ali pristojbina Skupnosti, zaračunana za inšpekcijski pregled svežega mesa, opravljen na podlagi Direktive 64/433, vključuje tudi stroške bakteriološke analize, ki se je izkazala za potrebno v primeru, ki je bil predmet spora o glavni stvari. Sodišče je odgovorilo pritrdilno, saj je menilo, da spada tak pregled v okvir pojma „laboratorijske analize“, ki se „po potrebi“ opravi v skladu s točko 40(e) poglavja VIII Priloge I k Direktivi 64/433.
107.
V času nastanka dejanskega stanja BSE-testi niso bili izrecno upoštevani v določbah Direktive 64/433. Čeprav, kot je poudarila Komisija, ti testi ne bi bili rutinski pregledi svežega govejega mesa, preden je Komisija sprejela Odločbo 2000/764, pa bi lahko ustrezali ne le opredelitvi iz določbe, na katero se sklicuje družba Gosschalk, to je iz točke 40(e) poglavja VIII Priloge I k Direktivi 64/433, ki se nanaša na „laboratorijske analize“, ki morajo biti „po potrebi“ opravljene v okviru pregledov po zakolu, temveč tudi opredelitvi iz točke 27(a) poglavja VI Priloge I k Direktivi 64/433, v skladu s katero je treba s pregledom pred zakolom ugotoviti zlasti, „ali so živali zbolele za boleznijo, ki se prenaša na ljudi in živali“.
108.
Okoliščina, da so bili v času dejstev zadevni testi za govedo iz skupine, ki ni pomenila tveganja, obvezni le za živali, starejše od 30 mesecev, sama po sebi ni takšna, da bi lahko te teste izključevala iz obsega navedenih določb Direktive 64/433 in posledično iz obsega povezanih določb člena 1 Direktive 85/73 in točke 1(a) poglavja I Priloge A k tej direktivi. Sodišče je namreč v navedeni sodbi Stratmann izključilo razlago, da naj bi zadevna pristojbina Skupnosti pokrivala le stroške pregledov, ki se izvajajo v vseh primerih. (
43
)
109.
Generalni pravobranilec P. Léger je v sklepnih predlogih, predstavljenih v zadevi, v kateri je bila izdana navedena sodba, (
44
) v zvezi z bakteriološkimi analizami menil, da te, čeprav niso izrecno navedene v določbah Direktive 64/433, spadajo v okvir ustreznih „laboratorijskih analiz“, s katerimi je treba v skladu s temi določbami preveriti, da je pregledano meso primerno za prehrano ljudi in da ni nevarno za zdravje ljudi, ter da dejstvo, da so bakteriološke analize drage in dolgotrajne, ni zadosten razlog, da bi jih lahko izključili iz obsega „laboratorijskih analiz“, predvidenih v navedenih določbah.
110.
Podaril je še, da je sicer res, da usklajeni sistem financiranja veterinarskih pregledov in kontrol vpliva na to, da morajo del stroškov za določene preiskave nositi lastniki živali, ki teh pregledov ne potrebujejo, vendar da je „zaračunavanje lastnikom živali pristojbine, ki v določenih primerih presega dejanske stroške izvajanja inšpekcijskih ukrepov in pregledov, ki jih potrebujejo njihove živali, v drugih primerih pa je glede na te stroške nižja, v skladu z načelom pavšalno določene pristojbine“. (
45
)
111.
Kljub ugotovitvam, predstavljenim zgoraj v točkah od 107 do 110, pa menim, da je treba zaradi dveh dejavnikov izključiti možnost, da bi lahko BSE-teste uvrstili med preglede in kontrole iz Direktive 64/433, ki so kot taki pokriti s pristojbino Skupnosti iz povezanih določb člena 1 Direktive 85/73 in točke 1(a) poglavja I Priloge A k tej direktivi.
112.
Po eni strani se zdi, da je višina povprečnega stroška BSE-testa – ki je po navedbah nizozemske vlade v času dejstev znašal 90 EUR za material, odvzem in transport vzorca ter izvedbo testa (
46
) – absolutno nesorazmerna, saj je dvajsetkrat višja od zadevne standardne pristojbine Skupnosti (4,5 EUR na odraslo žival vrste goveda).
113.
Po drugi strani pa BSE-testi, ki so predmet postopka v glavni stvari, čeprav so prav tako namenjeni preverjanju, ali je pregledano meso primerno za prehrano ljudi in ali za njihovo zdravje ni nevarno, niso bili izvedeni le za določene živali družbe Gosschalk, izbrane na podlagi presoje, ki bi jo od primera do primera opravil uradni veterinar, pristojen za preglede pred zakolom in po njem, temveč sistematično, saj so bile z BSE-testi pregledane vse živali te vrste v lasti navedenega podjetja, starejše od 30 mesecev. Z Direktivo 64/433 je bila predvidena vrsta preiskav, ki jih mora „sistematično opraviti“ uradni veterinar v okviru pregleda po zakolu (Priloga I, poglavje VIII, točka 42(A)) – med katere spada na primer pregled svežega prašičjega mesa s skeletnim mišičjem, to je progastimi mišicami, na trihinelozo, ki ga je skupaj z bakteriološkimi analizami upoštevalo Sodišče v sodbi Stratmann – vendar med temi niso navedeni BSE-testi. S temi testi je bilo sistematično pregledano vse govedo družbe Gosschalk, starejše od 30 mesecev, na podlagi obveznosti, določene z nacionalno zakonodajo, sprejeto za izvajanje Odločbe 2000/764, to je predpisom, drugačnim od Direktive 64/433. Če bi bilo splošno izvajanje zadevnih testiranj že vključeno med ukrepe pregledov in kontrol, usklajenih s to direktivo, te obveznosti ne bi bilo treba uvesti z Odločbo 2000/764.
114.
Znatna višina stroškov za BSE-teste glede na višino standardne pristojbine Skupnosti iz točke 1(a) poglavja I Priloge A k Direktivi 85/73 in sistematičnost zadevnih testov, s katerimi je bil pregledan velik del črede, ne da bi bile v Direktivi 64/433 predvidene izrecne določbe v tem smislu, se zdita taki, da bi lahko – če bi šteli, da so ti testi vključeni med preglede, ki jih pokriva navedena pristojbina – omajali reprezentativnost standardne pristojbine, določene kot približek razumnega povprečnega stroška za opravljanje pregledov in kontrol v zvezi z govedom, usklajenih z Direktivo 64/433. Ravnovesje vrednosti, na katerih temelji opredelitev zneska te pristojbine, bi se najbrž porušilo.
115.
Zato menim, da je treba na vprašanje iz zgornje točke 99 odgovoriti nikalno, to je tako, da BSE-testi, kakršni so tisti, ki so bili opravljeni pri družbi Gosschalk, ne spadajo med preglede in kontrole iz členov 1, 2 in 3 Direktive 85/73, in da posledično niso pokriti s pristojbino Skupnosti na podlagi te direktive.
116.
Iz tega izhaja, da – kot trdita Komisija in nizozemska vlada – se za obravnavani primer uporablja člen 4(2) navedene direktive. V skladu s to določbo je torej Nizozemska gospodarskim subjektom lahko zaračunavala nacionalno pristojbino, da bi zagotovila financiranje BSE-testov, izvajanje katerih je bilo naloženo v členu 1(3) Odločbe 2000/764.
117.
Glede pogojev, ki morajo biti izpolnjeni za zaračunavanje nacionalne pristojbine iz člena 4(2) Direktive 85/73 – ta problem se pojavi v drugem delu petega vprašanja za predhodno odločanje – naj tako kot Komisija opozorim le, da je prav v tej določbi pojasnjeno, da mora biti ta pristojbina zaračunana ob spoštovanju „načel […], ki so sprejeta za pristojbine Skupnosti“. Kot je poudarila Komisija, so navedena načela določena v členu 5, od (1) do (3), te direktive. Za nacionalno pristojbino torej velja, da:
—
mora biti določena na taki ravni, da pokriva stroške, ki jih ima pristojni organ v zvezi s stroški za plače in socialno zavarovanje inšpekcijske službe ter z administrativnimi stroški, ki nastanejo pri opravljanju kontrole in pregledov, ki lahko vključujejo izdatke za interno usposabljanje inšpektorjev (člen 5(1));
—
ne more biti predmet posrednega ali neposrednega vračanja (člen 5(2));
—
je lahko določena v znesku, ki presega raven pristojbin Skupnosti, če vse pristojbine skupaj, ki jih zaračunajo države članice, ne presegajo dejanskih stroškov pregledov (člen 5(3)).
118.
Seveda bo treba v tem okviru upoštevati le delež stroškov, ki je dejansko ostal v breme pristojnega organa, zato bo treba od celotnega zneska odšteti finančni prispevek, ki ga je odobrila Skupnost. V zvezi s tem naj opozorim, da je zastopnik nizozemske vlade na obravnavi pojasnil, da je bila pristojbina, zaračunana družbi Gosschalk za opravljene BSE-teste, določena na podlagi tarifnega pravilnika, tako da se je od dejanskih stroškov za opravljena testiranja odštel znesek finančnega prispevka Skupnosti.
119.
Drugačen pa bi bil odgovor, ki bi ga bilo treba dati na drugi del petega vprašanja za predhodno odločanje, če bi bilo treba v nasprotju z mojim predlogom in v skladu s trditvami družbe Gosschalk šteti, da BSE-testi spadajo med usklajene kontrole in preglede, za katere je določena standardna pristojbina Skupnosti iz točke 1(a) poglavja I Priloge A k Direktivi 85/73.
120.
V tem primeru bi bilo treba glede manevrskega prostora, ki ga ta direktiva dopušča državi članici, upoštevati točki 4 in 5 poglavja I Priloge A k tej direktivi. V točki 4 je določeno, da lahko države članice „[z]a pokrivanje povečanih stroškov“ bodisi „povečajo standardne zneske pristojbin, ki so določeni v točkah 1 in 2(a) za posamezen obrat“ (točka 4(a)), bodisi „zaračuna[jo] posebno pristojbino, ki bo pokrivala dejanske stroške“ (točka 4(b)). V točki 5 pa je določeno, da je navedene standardne zneske dovoljeno znižati, tako da dosežejo realne stroške pregleda, če so izpolnjeni določeni pogoji.
121.
V zvezi s točko 4 je Sodišče v sodbi Stratmann (
47
) pojasnilo, prvič, glede določbe iz točke 4(a), da „se mora vsako povišanje, za katero se odloči država članica, nanašati na standardni znesek pristojbine Skupnosti, in da mora biti to sprejeto v obliki povišanja standardnega zneska“, ter, drugič, glede določbe iz točke 4(b), da „mora posebna pristojbina, ki presega raven pristojbine Skupnosti, pokrivati celotne dejanske stroške“.
122.
S stališča možnosti, ki sem jo podredno predlagal v zgornji točki 119, bi bil torej sklep, izpeljan na podlagi navedenih ugotovitev Sodišča, ki ga je na obravnavi zagovarjal zastopnik družbe Gosschalk, pravilen, saj Nizozemska – poleg pristojbine Skupnosti, ki jo je to podjetje že poravnalo – od njega ne bi smela zahtevati še plačila posebne pristojbine za pokritje stroškov BSE-testov, četudi le delno. Nizozemska bi lahko za pokritje teh stroškov le povišala „za posamezen obrat“ standardno raven pristojbine Skupnosti iz točke 1(a) poglavja I Priloge A k Direktivi 85/73 ali namesto te pristojbine naložila pristojbino v drugačnem znesku, ki bi v celoti pokrival stroške na ravni Skupnosti usklajenih kontrol in pregledov iz točke 1(a) poglavja I Priloge A k navedeni direktivi.
123.
Glede druge možnosti je Sodišče v sodbi v zadevi Feyrer (
48
) odločilo, da jo lahko države članice „na splošno in po prosti presoji“ izkoristijo le „pod pogojem, da pristojbina ne presega dejansko nastalih stroškov“. Kot je poudaril generalni pravobranilec P. Léger v sklepnih predlogih, predstavljenih v zadevi Stratmann (
49
), „spoštovanje tega pogoja nalaga […], da so v celoti upoštevani vsi dejanski stroški, ki so državi članici nastali z izvajanjem usklajenih ukrepov kontrol in pregledov, ter posledično preprečuje seštevanje standardne pristojbine Skupnosti in posebne pristojbine, določene za posamezen ukrep“.
124.
Nazadnje je treba le na kratko obravnavati trditev podjetja Gosschalk, utemeljeno na sodbah v zadevi Conceria Bresciani (
50
), v zadevi Ligur Carni in drugi (
51
) ter v zadevi Dubois in Général Cargo Services (
52
), v skladu s katero naj bi pravo Skupnosti nalagalo, da morajo stroški, ki nastanejo zaradi izvajanja pregledov v javnem interesu, bremeniti skupnost in ne zadevnih gospodarskih subjektov.
125.
Res je sicer, da je Sodišče v teh sodbah ugotovilo, da:
—
„se dejavnosti državne uprave, namenjena izvajanju sistema zdravstvenega nadzora v splošnem interesu, ne more […] šteti kot storitev, opravljena za posameznega uvoznika, od katerega bi se lahko zato zahtevalo nadomestilo v obliki plačila dajatve“, tako da „ti stroški bremenijo nacionalno skupnost, ki je kot celota deležna prednosti prostega pretoka blaga“; (
53
)
—
se dejavnost države članice uvoza v okviru preverjanj in zdravstvenih pregledov, ki so na njenem ozemlju dovoljeni na podlagi Direktive 64/433, „opravlja v splošnem interesu in se ne more šteti kot storitev za uvoznika“, tako da „ti stroški bremenijo nacionalno skupnost, ki je kot celota deležna prednosti prostega pretoka blaga v Skupnosti“, medtem ko „[z]aračunavanje […] pristojbin uvoznikom […] ovira prosti pretok, kar je s Pogodbo prepovedano“; (
54
)
—
„stroški zdravstvenih pregledov bremenijo nacionalno skupnost, ki je kot celota deležna prednosti prostega pretoka blaga v Skupnosti“. (
55
)
126.
Vendar teh trditev ni mogoče upoštevati zunaj njihovega konteksta. V navedenih sodbah so bile zadevne nacionalne ureditve obravnavane glede na določbe Pogodbe ES o prostem pretoku blaga. Osredotočale so se na primere, v katerih so države članice uvoza enostransko naložile dajatve za financiranje pregledov, zlasti veterinarskih, opravljenih ob prehodu meje ali v kraju tranzita ali v namembnem kraju blaga. Predmet obravnavanega primera pa so dajatve za veterinarske preglede, ki jih za vse države članice predpisuje zakonodaja Skupnosti in ki morajo biti opravljeni v državi članici proizvodnje ne glede na to, ali je zadevno blago (sveža govedina) namenjeno domačemu trgu ali izvozu. Zato navedene sodne prakse ni mogoče prenesti na obravnavano zadevo. (
56
)
127.
Zato Sodišču predlagam, naj na peto vprašanje za predhodno odločanje odgovori:
Direktiva 85/73 državi članici ne preprečuje, da zainteresiranim gospodarskim subjektom zaračunava nacionalno pristojbino za pokrivanje stroškov BSE-testov, ki jih njene službe opravljajo na podlagi nacionalne zakonodaje, sprejete za izvajanje člena 1(3) Odločbe 2000/764. Ta pristojbina mora biti na podlagi člena 4(2) navedene direktive določena v skladu z načeli, ki so za pristojbine Skupnosti predvidena v členu 5, od (1) do (3), te direktive, in se mora nanašati le na tisti delež stroškov, ki ni pokrit s finančnim prispevkom Skupnosti.
Predlog
128.
Glede na zgoraj navedene ugotovitve Sodišču predlagam, naj na vprašanja za predhodno odločanje, ki jih je zastavilo Raad van State, odgovori:
1.
Testi za ugotavljanje goveje spongiformne encefalopatije (BSE) za pregled goveda, starejšega od 30 mesecev in namenjenega zakolu za prehrano ljudi, opravljeni v skladu z obveznostjo, določeno v nacionalni zakonodaji, sprejeti za izvajanje člena 1(3) Odločbe Komisije 2000/764/ES z dne 29. novembra 2000 o testiranju goveda za ugotavljanje goveje spongiformne encefalopatije in o spremembi Odločbe 98/272/ES o epidemiološkem nadzoru nad transmisivnimi spongiformnimi encefalopatijami, spadajo v okvir pojma testov za ugotavljanje BSE v smislu in za namene člena 2(1) Uredbe Komisije (ES) št. 2777/2000 z dne o izrednih ukrepih podpore za trg govejega mesa. Vendar ti testi niso predmet sofinanciranja Skupnosti, določenega v členu 2(2) navedene uredbe, temveč gre za izpolnitve, predvidene v okviru veterinarskih ukrepov, ki so lahko upravičene kvečjemu do finančnega prispevka Skupnosti na podlagi člena 1(2)(d) Uredbe Sveta (ES) št. 1258/1999 z dne o financiranju skupne kmetijske politike.
2.
Odločba Sveta št. 90/424/EGS z dne 26. junija 1990 o odhodkih na področju veterine in Odločba Komisije 2000/773/ES z dne o sprejetju programov za spremljanje BSE, ki so jih predložile države članice za leto 2001, in o določitvi ravni finančnega prispevka Skupnosti, državam članicam ne preprečujeta, da zainteresiranim gospodarskim subjektom zaračunavajo delež stroškov, ki ni pokrit s finančnim prispevkom Skupnosti, za BSE-teste, ki so jih njihovi organi izvedli na podlagi nacionalne zakonodaje, sprejete za izvajanje člena 1(3) Odločbe 2000/764.
3.
Direktiva Sveta 85/73/EGS z dne 29. januarja 1985 o financiranju zdravstvenih inšpekcij in nadzora svežega in perutninskega mesa, predvidenih v direktivah 89/662/EGS, 90/425/EGS, 90/675/EGS in 91/496/EGS, kot je bila spremenjena z Direktivo Sveta 96/43/ES z dne o spremembi in pripravi prečiščenega besedila navedene direktive, državam članicam ne preprečuje, da zainteresiranim gospodarskim subjektom zaračunajo nacionalno pristojbino za pokrivanje stroškov BSE-testov, ki jih njihove službe opravljajo na podlagi nacionalne zakonodaje, sprejete za izvajanje člena 1(3) Odločbe 2000/764. Ta pristojbina mora biti na podlagi člena 4(2) navedene direktive določena v skladu z načeli, ki so za pristojbine Skupnosti predvidena v členu 5, od (1) do (3), te direktive, in se mora nanašati le na tisti delež stroškov, ki ni pokrit s finančnim prispevkom Skupnosti.
(
1
)	Jezik izvirnika: italijanščina.
(
2
)	UL L 321, str. 47.
(
3
)	UL L 32, str. 14.
(
4
)	Direktiva o spremembi in pripravi prečiščenega besedila Direktive 85/73/EGS z namenom zagotavljanja financiranja veterinarskih pregledov in kontrol nad živimi živalmi in nekaterimi živalskimi proizvodi, in spremembi direktiv 90/675/EGS in 91/496/EGS (UL L 162, str. 1).
(
5
)	UL L 160, str. 103.
(
6
)	UL L 160, str. 21. Ta uredba je bila s 1. julijem 2008 razveljavljena na podlagi Uredbe Sveta (ES) št. 1234/2007 z dne 22. oktobra 2007 o vzpostavitvi skupne ureditve kmetijskih trgov in o posebnih določbah za nekatere kmetijske proizvode (Uredba o enotni SUT) (UL L 299, str. 1).
(
7
)	UL L 395, str. 13.
(
8
)	UL L 224, str. 29.
(
9
)	UL L 305, str. 35. Ta odločba – spremenjena z Odločbo Komisije 2001/8/ES z dne 29. decembra 2000 o spremembi Odločbe 2000/764/ES o testiranju goveda za ugotavljanje goveje spongiformne encefalopatije in o posodobitvi Priloge IV k Odločbi 98/272/ES o epidemiološkem nadzoru nad transmisivnimi spongiformnimi encefalopatijami (UL 2001, L 2, str. 28) – je bila razveljavljena s na podlagi Uredbe Komisije (ES) št. 1248/2001 z dne o spremembi prilog III, X in XI k Uredbi (ES) št. 999/2001 Evropskega parlamenta in Sveta o epidemiološkem nadzoru transmisivnih spongiformnih encefalopatij in ustreznih preiskavah (UL L 173, str. 12).
(
10
)	Direktiva Sveta z dne 26. junija 1964 o zdravstvenih pogojih za proizvodnjo in trženje svežega mesa (UL 121, str. 2012) je bila večkrat spremenjena, z Direktivo Sveta 91/497/EGS z dne pa je bilo pripravljeno tudi njeno prečiščeno besedilo (UL L 268, str. 69). Po nadaljnjih spremembah je bila Direktiva 64/433 razveljavljena, in sicer s na podlagi Direktive 2004/41/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne o razveljavitvi nekaterih direktiv o higieni živil in zdravstvenih pogojih za proizvodnjo in dajanje na trg nekaterih proizvodov živalskega izvora, namenjenih za prehrano ljudi, in o spremembi direktiv Sveta 89/662/EGS in 92/118/EGS in Odločbe Sveta 95/408/ES (UL L 157, str. 33).
(
11
)	UL L 1, str. 23.
(
12
)	UL L 147, str. 1.
(
13
)	UL L 224, str. 19.
(
14
)	UL L 308, str. 35.
(
15
)	UL L 269, str. 54.
(
16
)	UL L 181, str. 36.
(
17
)	Glej Uredbo št. 1248/2001, navedeno v opombi 9 zgoraj.
(
18
)	Direktiva 85/73 je bila razveljavljena s 1. januarjem 2008 na podlagi Uredbe (ES) št. 882/2004 Evropskega parlamenta in Sveta z dne o izvajanju uradnega nadzora, da se zagotovi preverjanje skladnosti z zakonodajo o krmi in živilih ter s pravili o zdravstvenem varstvu živali in zaščiti živali (UL L 165, str. 1).
(
19
)	Staatscourant 1994, št. 10.
(
20
)	Staatscourant 2000, št. 247, str. 39.
(
21
)	Staatscourant 1984, št. 252.
(
22
)	Staatscourant 2000, št. 249, str. 45.
(
23
)	Staatscourant 1993, št. 99. Nizozemska vlada je pojasnila, da je bil navedeni pravilnik razveljavljen 24. decembra 2005.
(
24
)	Staatscourant 2001, št. 64, str. 31.
(
25
)	Staatscourant 2001, št. 212, str. 16.
(
26
)	Sodba v zadevi Nemčija proti Komisiji (Recueil, str. I-10333).
(
27
)	Navedena v opombi 26.
(
28
)	Kot je razložila Komisija, je bil kot skrajni rok za izvajanje druge faze določen 1. julij 2001, ker države članice v večini še niso razpolagale z zadostnimi zmogljivostmi, ki bi jim omogočale, da s hitrimi BSE-testi pregledajo vse govedo iz skupine, obravnavane v členu 1(3) Odločbe 2000/764.
(
29
)	V tem členu je navedeno, da pokriva prispevek „100% (brez DDV) stroškov nabave testnih kompletov in reagentov, do največ 30 EUR za test“.
(
30
)	Odločitev o znesku prispevka, odobrenega za te teste, pa je bila odložena in naj bi se sprejela pred 1. julijem 2001 z naslednjo odločbo, dejansko pa je bil znesek opredeljen v Odločbi 2001/499, s katero je bil spremenjen člen 18 Odločbe 2000/773 in predviden prispevek v višini 100% (brez DDV) stroškov nabave testnih kompletov in reagentov, do največ 15 EUR za test.
(
31
)	V Prilogi IV(A) k Odločbi 98/272, kot je bila spremenjena z Odločbo 2001/8, so navedene te tri metode: (i) „test imunoblot na podlagi postopka western blot za odkrivanje fragmenta PrPRes, odpornega proti proteinazi K (test Prionics-Check)“; (ii) „kemiluminiscenčni test ELISA, ki vključuje postopek ekstrakcije in tehniko ELISA z uporabo ojačanega kemiluminiscenčnega reagenta (test Enfer)“; (iii) „imunološki preskus ‚sendvič‘ (sandwich immunoassay) za odkrivanje PrPRes, izveden po denaturaciji in koncentraciji (test Bio-Rad)“.
(
32
)	Menim, da lahko zanemarimo dejstvo, da se določba ne nanaša na teste, izvedene pred določenim datumom, temveč na teste, s katerimi je bilo pregledano „goved[o], zaklan[o]“ pred določenim datumom. Iz druge uvodne izjave Uredbe št. 2777/2000 namreč izhaja, da se BSE-test navadno opravi „ob zakolu“.
(
33
)	Namen besedila „in v vsakem primeru pred 1. julijem 2001“, s katerim se končuje člen 2(2), prvi pododstavek, Uredbe št. 2777/2000, je iz zadevnega sofinanciranja izključiti teste, izvedene po tem datumu, a pred uvedbo na nacionalni ravni obveznega programa testiranj, določenega v členu 1(3) Odločbe 2000/764, v državi, ki je v zamudi in obveznosti ni izpolnila do skrajnega roka, določenega za začetek izvajanja navedene določbe, to je do .
(
34
)	Nizozemska vlada in Komisija sta izpeljali enak sklep na podlagi utemeljitev, ki se deloma razlikujejo od mojega. Po mnenju Komisije se sofinanciranje Skupnosti iz člena 2(2) Uredbe št. 2777/2000 za Nizozemsko ni uporabljalo, ker je bila ta država oproščena – na podlagi Odločbe 2001/3 in ob upoštevanju dejstva, da je obveznost izvajanja BSE-testov za pregled goveda iz člena 1(3) Odločbe 2000/764 uvedla že od 1. januarja 2001 – uporabe sistema odkupa iz člena 3 navedene uredbe, zaradi česar je bila možnosti za uporabo člena 2(2) te uredbe izključena, saj naj bi bila ta po mnenju Komisije uvedena kot izjema od uporabe pravil o odkupu.
(
35
)	Zastopnik Komisije je na obravnavi pojasnil, da to dejstvo ne vpliva na pravni položaj, ki ga je treba priznati zadevnim BSE-testom, ki naj bi bili tudi po njegovem mnenju veterinarski ukrepi, ki bi lahko bili financirani s strani Skupnosti drugače, na primer na podlagi Odločbe 90/424.
(
36
)	Glej, ex multis, sodbi z dne 20. marca 1986 v zadevi Tissier (35/85, Recueil, str. 1207, točka 9) in z dne v zadevi Teckal (C-107/98, Recueil, str. I-8121, točka 34).
(
37
)	Zgoraj navedene sodba Tissier (točka 9) in sodbi z dne 2. februarja 1994 v zadevi Verband Sozialer Wettbewerb (C-315/92, Recueil, str. I-317, točka 7) ter z dne v združenih zadevah Bourrasse in Perchicot (C-228/01 in C-289/01, Recueil, str. I-10213, točka 33).
(
38
)	Nizozemska vlada je v točki 53 pisnih stališč navedla, da navedena pristojbina „temelji (zlasti) na členu 5(4) Direktive 85/73“.
(
39
)	Moj poudarek.
(
40
)	V točki 1 navedenega poglavja je določeno, da znašajo standardni zneski pristojbine, ki jo države članice pobirajo „za stroške pregledov, […] povezan[ih] s klanjem“, 4,5 EUR na žival za odraslo govedo in 2,5 EUR na žival za mlado govedo.
(
41
)	Glej pisna stališča Komisije, točka 47.
(
42
)	Sodba z dne 30. maja 2002 (združeni zadevi C-284/00 in C-288/00, Recueil, str. I-4611).
(
43
)	Zgoraj navedena sodba Stratmann (točka 50).
(
44
)	Sklepni predlogi, predstavljeni 21. marca 2002 (točka 39).
(
45
)	Ibidem (točka 58).
(
46
)	Pisna stališča nizozemske vlade, točka 30.
(
47
)	Navedena zgoraj (točka 56).
(
48
)	Sodba z dne 9. septembra 1999 (C-374/97, Recueil, str. I-5153, točka 27).
(
49
)	Navedena zgoraj (točka 62).
(
50
)	Sodba z dne 5. februarja 1976 (87/75, Recueil, str. 129).
(
51
)	Sodba z dne 15. decembra 1993 (združene zadeve C-277/91, C-318/91 in C-319/91, Recueil, str. I-6621).
(
52
)	Sodba z dne 11. avgusta 1995 (C-16/94, Recueil, str. I-2421).
(
53
)	Zgoraj navedena sodba Conceria Bresciani (točka 10).
(
54
)	Zgoraj navedena sodba Ligur Carni in drugi (točka 31).
(
55
)	Zgoraj navedena sodba Dubois in Général Cargo Services (točka 14).
(
56
)	V zvezi z deloma enakim stališčem glej sodbo z dne 15. aprila 1997 v zadevi Bakers of Nailsea (C-27/95, Recueil, str. I-1847, točke od 44 do 46) in sklepne predloge generalnega pravobranilca A. La Pergola v tej zadevi, predstavljene (opomba 6 v točki 8).