62008CO0553
SKLEP SODIŠČA (osmi senat)
z dne 2. decembra 2009 (
*1
)
V zadevi C-553/08 P,
zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Statuta Sodišča, vložene 15. decembra 2008,
Powerserv Personalservice GmbH s sedežem v Sankt Pöltnu (Avstrija), ki ga zastopa B. Kuchar, odvetnica,
pritožnica,
drugi stranki v postopku sta
Urad za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT), ki ga zastopa G. Schneider, zastopnik,
tožena stranka v postopku na prvi stopnji,
Manpower Inc. s sedežem v Milwaukeeju (Združene države Amerike), ki ga zastopata A. Bryson, barrister, po pooblastilu V. Marslanda, solicitor,
intervenientka na prvi stopnji,
SODIŠČE (osmi senat),
v sestavi C. Toader, predsednica senata, C. W. A. Timmermans in P. Kūris (poročevalec), sodnika,
generalni pravobranilec: J. Mazák,
sodni tajnik: R. Grass,
po opredelitvi generalnega pravobranilca
sprejema naslednji
Sklep
1
Družba Powerserv Personalservice GmbH (v nadaljevanju: Powerserv) v pritožbi predlaga Sodišču, naj razveljavi sodbo Sodišča prve stopnje Evropskih skupnosti (zdaj Splošno sodišče Evropske unije) z dne 15. oktobra 2008 v zadevi Powerserv Personalservice proti UUNT – Manpower (MANPOWER) (T-405/05, ZOdl., str. II-2883, v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je to zavrnilo njeno tožbo za razveljavitev odločbe četrtega odbora za pritožbe Urada za usklajevanje na notranjem trgu (znamke in modeli) (UUNT) z dne 22. julija 2005 (zadeva R 499/2004-4, v nadaljevanju: sporna odločba).
Pravni okvir
2
Člen 7 Uredbe Sveta (ES) št. 40/94 z dne 20. decembra 1993 o znamki Skupnosti (UL L 11, str. 1) z naslovom „Absolutni razlogi za zavrnitev“ določa:
„1.   Kot znamka se ne registrirajo:
[…]
b)
znamke, ki so brez slehernega razlikovalnega učinka;
c)
znamke, ki jih sestavljajo izključno znaki ali podatki, ki lahko v gospodarskem prometu označujejo vrsto, kakovost, količino, namen, vrednost, geografski izvor ali čas proizvodnje blaga ali opravljanja storitve ali druge lastnosti blaga ali storitve,
[…]
2.   Odstavek 1 se uporablja ne glede na to, da razlogi proti registraciji obstajajo le v delu Skupnosti.
3.   Odstavek 1(b), (c) in (d) se ne uporablja, če je znamka z uporabo pridobila razlikovalni učinek za blago ali storitve, za katere se zahteva registracija.“
3
Člen 51(1) in (2) te uredbe pod naslovom „Absolutni razlogi za ničnost“ določa:
„1.   Znamka Skupnosti se razglasi za nično na podlagi zahteve, vložene pri [UUNT] ali na podlagi nasprotne tožbe v postopku zaradi kršitve pravic,
a)
če je bila znamka Skupnosti registrirana v nasprotju z določbami člena 5 ali člena 7;
b)
če prijavitelj ni ravnal v dobri veri ob vložitvi prijave znamke.
2.   Če je bila znamka Skupnosti registrirana ob kršitvi določb člena 7(1)(b), (c) ali (d), se kljub temu ne more razglasiti za nično, če je zaradi uporabe po registraciji pridobila razlikovalen značaj za blago ali storitve, za katere je registrirana.“
4
Člen 74(1) te uredbe pod naslovom „Preučevanje dejstev s strani [UUNT] po uradni dolžnosti“ določa:
„V postopku [UUNT] preveri dejstva po uradni dolžnosti; vendar pa je [UUNT] v postopku v zvezi z relativnimi razlogi za zavrnitev registracije pri tem preizkusu omejen na zahtevani ukrep in na dejstva, dokaze in navedbe, ki so jih podale stranke.“
5
Uredba Sveta (ES) št. 40/94 je bila razveljavljena z Uredbo Sveta (ES) št. 207/2009 z dne 26. februarja 2009 o blagovni znamki Skupnosti (kodificirana različica) (UL L 78, str. 1), ki je začela veljati 13. aprila 2009. Vendar se ob upoštevanju datuma nastanka dejstev v tej zadevi še naprej uporablja Uredba št. 40/94.
Dejansko stanje spora
6
Družba Manpower Inc. (v nadaljevanju: Manpower) je 26. marca 1996 pri UUNT vložila prijavo besednega znaka MANPOWER kot znamke Skupnosti za proizvode in storitve iz razredov 9, 16, 35, 41 in 42 v smislu Nicejskega aranžmaja o mednarodni klasifikaciji blaga in storitev zaradi registracije znamk z dne 15. junija 1957, kot je bil revidiran in spremenjen, ki ustrezajo temu opisu:
—
„zvočne kasete; avdiovizualne učne naprave; zvočne zgoščenke; video zgoščenke; računalniška programska oprema; računalniški programi; magnetofoni; videotrakovi; videorekorderji; sestavni deli za vse navedene proizvode“ iz razreda 9;
—
„knjige; tiskarski izdelki; učbeniki; revije; tiskane publikacije; prosojnice; material za učenje; material za poučevanje; sestavni deli za vse navedene proizvode“ iz razreda 16;
—
„storitve agencij za zaposlovanje; storitve začasnega zaposlovanja“ iz razreda 35;
—
„organizacija in vodenje konferenc in seminarjev; izposoja filmskih projektorjev in dodatne opreme; izposoja video in zvočnih posnetkov ter kinematografskih filmov; organizacija razstav; izdelava video in zvočnih trakov; storitve, povezane z izobraževanjem, učenjem, poučevanjem in usposabljanjem, ki se nanašajo na poučevanje in ocenjevanje pisarniškega osebja, osebja v industriji, voznega in tehničnega osebja; storitve informiranja in svetovanja o zgoraj navedenih storitvah“ iz razreda 41;
—
„storitve poslovnega svetovanja in svetovanja strokovnjakov na področju poklicnega ocenjevanja in usmerjanja kadrov, osebnostni in psihološki testi ter karierno svetovanje; storitve osebnostnega in psihološkega testiranja; svetovanje na področju poklicnega usmerjanja; testiranje oseb za ugotavljanje njihovega strokovnega znanja; storitve poklicnega psihološkega testiranja; zasnova in razvoj računalniške programske opreme; svetovalne storitve na področju ocenjevanja in razvoja kadrov ter upravljanja s kadri; zagotavljanje začasne namestitve; storitve informiranja in svetovanja ter priprava poročil v zvezi z zgoraj navedenimi storitvami; gostinske storitve“ iz razreda 42.
7
Prijava registracije je bila najprej zavrnjena na podlagi člena 7(1)(c) Uredbe št. 40/94, vendar je bila potem, ko je imetnik znamke predložil dokaze, da je pridobila razlikovalni učinek z uporabo, 13. januarja 2000 vendarle registrirana in 28. februarja 2000 objavljena v Biltenu znamk Skupnosti.
8
Družba Powerserv je 27. oktobra 2000 vložila predlog za ugotovitev ničnosti te znamke na podlagi člena 51(1) Uredbe št. 40/94 z obrazložitvijo, da je bil z registracijo te znamke kršen člen 7(1)(c) in (3) te uredbe in da listine, ki naj bi utemeljevale trditev, da je znamka pridobila razlikovalni učinek z uporabo, ne dokazujejo pridobitve tega razlikovalnega učinka v vseh zadevnih delih Evropske skupnosti.
9
Oddelek za izbris UUNT je z odločbo z dne 29. aprila 2004 ta predlog zavrnil. Menil je, da je razlog za zavrnitev registracije iz člena 7(1)(c) Uredbe št. 40/94 uporaben samo v državah članicah, v katerih je uradni jezik angleščina, in sicer v Združenem kraljestvu Velika Britanija in Severna Irska in na Irskem, saj je beseda „manpower“ opisna le v angleščini, potrošniki iz drugih držav članic pa je ne zaznavajo kot opisno. Kljub temu je družba Manpower dokazala, da je navedena znamka v Združenem kraljestvu in na Irskem pridobila razlikovalni učinek z uporabo. Oddelek za izbris je tako sklenil ob upoštevanju dokazov, ki se nanašajo na obdobje po registraciji znamke.
10
Četrti odbor za pritožbe UUNT je 22. julija 2005 pritožbo zoper navedeno odločbo zavrnil. Odločil je, da bi morala biti registracija znamke zavrnjena na podlagi člena 7(1)(c) Uredbe št. 40/94, saj je opisna v osmih državah članicah, in sicer v Združenem kraljestvu, na Irskem, v Nemčiji, Avstriji, na Nizozemskem, Švedskem, Finskem in Danskem. Vendar je odbor za pritožbe priznal, da je znamka v teh osmih državah članicah do datuma vložitve predloga za razglasitev ničnosti pridobila razlikovalni učinek z uporabo v smislu člena 51(2). Poleg tega je odbor za pritožbe kot zadevno javnost navedel morebitne delodajalce začasnih delavcev ter osebe, ki opravljajo ta dela.
Tožba pred Splošnim sodiščem in izpodbijana sodba
11
Družba Powerserv je 14. novembra 2005 pri Splošnem sodišču vložila tožbo za razveljavitev sporne odločbe na podlagi – v zadnji različici tožbenega predloga – dveh tožbenih razlogov. Prvi tožbeni razlog se je nanašal na kršitev člena 7(1)(b) in (c) Uredbe št. 40/94, ker naj bi bila registrirana znamka brez razlikovalnega učinka in naj bi opisovala proizvode in storitve, za katere je bila registrirana v celotni Skupnosti, in sicer tudi v državah članicah, za katere je odbor za pritožbe ugotovil, da v njih ni opisna. Drugi tožbeni razlog za razveljavitev se je nanašal na kršitev členov 51(2) in 74(1) te uredbe.
12
Družba Manpower je kot intervenientka v tem postopku Splošnemu sodišču predlagala, naj sporno odločbo spremeni tako, da člen 7(1)(b) in (c) Uredbe št. 40/94 ne nasprotuje registraciji znamke MANPOWER, saj ta v nobeni izmed držav članic, na katere se nanaša ta odločba, in sicer v Kraljevini Danski, Zvezni republiki Nemčiji, na Irskem, v Kraljevini Nizozemski, Republiki Avstriji, Kraljevini Švedski, Republiki Finski in Združenem kraljestvu, ni opisna.
13
Splošno sodišče je po tem, ko je v točki 56 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je treba za presojo domnevne opisnosti registrirane znamke odgovoriti na vprašanje, ali je mogoče – ob običajni uporabi z gledišča ciljne javnosti – z besedo „manpower“ neposredno ali z navedbo ene od njihovih bistvenih lastnosti označiti proizvode ali storitve, ki jih varuje ta znamka, in – v točki 57 navedene sodbe – da je ciljna javnost celotno za delo sposobno prebivalstvo, v točki 58 navedene sodbe menilo, da je odbor za pritožbe upravičeno ugotovil, da je navedena beseda v Združenem kraljestvu in na Irskem opisna za storitve agencije za zaposlovanje ali agencije za začasno zaposlovanje.
14
V točki 66 izpodbijane sodbe je Splošno sodišče prav tako priznalo, da je beseda „manpower“ v zadnjenavedenih dveh državah članicah opisna za večino proizvodov in storitev iz razredov 9, 16, 41 in 42, ki jih varuje navedena znamka.
15
Splošno sodišče je v točkah 79 in 80 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je beseda „manpower“ opisna tudi za vse proizvode in storitve, ki jih varuje navedena znamka v Nemčiji in Avstriji.
16
Po drugi strani pa je Splošno sodišče v točki 89 navedene sodbe menilo, da poleg tega, da odbor za pritožbe ni upošteval celotne upoštevne javnosti, ni dokazal niti, da se angleščina – čeprav le kot druga možnost poleg nacionalnega jezika – uporablja za naslavljanje pripadnikov javnosti, ki so bili upoštevani. Zato je v točki 90 te sodbe ugotovilo, da je odbor za pritožbe napačno presodil, da je zadevna znamka na Nizozemskem, Švedskem, Danskem in Finskem opisna za zadevne proizvode in storitve.
17
Kljub temu je Splošno sodišče v točki 91 izpodbijane sodbe presodilo, da je glede preostalih neangleško govorečih držav članic Skupnosti odbor za pritožbe pravilno ugotovil, da registrirana znamka v njih ni bila opisna.
18
Zato je Splošno sodišče v točki 94 navedene sodbe sporno odločbo spremenilo tako, da navedena znamka ni opisna za proizvode in storitve, za katere je bila registrirana, na Nizozemskem, Švedskem, Danskem in Finskem ter s tem delno ugodilo predlogu družbe Manpower. Nato je prvi tožbeni razlog družbe Powerserv zavrnilo kot neutemeljen.
19
Glede drugega tožbenega razloga, ki ga je navedla družba Powerserv, je Splošno sodišče najprej v točki 123 izpodbijane sodbe štelo, da je ta tožbeni razlog zaradi spremembe sporne odločbe v delu, v katerem se nanaša na uporabo znamke na Nizozemskem, Švedskem, Danskem in Finskem, brez učinka.
20
Potem ko je Splošno sodišče v točkah od 130 do 132 izpodbijane sodbe spomnilo, kaj mora pristojni organ upoštevati pri presoji tega, ali je znamka pridobila razlikovalni učinek z uporabo, je v točkah 135, 139 in 140 sodbe presodilo, da je odbor za pritožbe upravičeno menil, da je bil za Združeno kraljestvo, Irsko, Nemčijo in Avstrijo dokazan razlikovalni učinek, ki ga je registrirana znamka pridobila z uporabo.
21
Poleg tega je Splošno sodišče v točki 144 navedene sodbe odločilo, da razlikovalni učinek, ki ga je znamka pridobila za storitve iz razreda 35, zadeva tudi z znamko varovane proizvode in storitve iz drugih razredov, za katere je bila registrirana.
22
Nazadnje je Splošno sodišče v točki 146 izpodbijane sodbe odločilo, da je odbor za pritožbe pravilno upošteval datum vložitve zahteve za ugotovitev ničnosti kot datum, ki ga je treba upoštevati pri presoji razlikovalnega učinka, pridobljenega z uporabo, in da je lahko odbor, ne da bi to pomenilo nasprotujočo si razlago ali nepravilno uporabo prava, upošteval dokaze, ki omogočajo sklepanje o položaju na ta datum, čeprav segajo v čas po datumu vložitve zahteve za ugotovitev ničnosti.
23
Ob upoštevanju navedenega je Splošno sodišče sporno odločbo spremenilo tako, da znamka Skupnosti MANPOWER št. 76059 „ni opisna za proizvode in storitve, za katere je bila registrirana, na Nizozemskem, Švedskem, Finskem in Danskem“, izrek te odločbe pa je s tem, da je zavrnila predlog družbe Powerserv in preostali del nasprotnega predloga družbe Manpower, ohranila v veljavi.
Predlogi strank
24
Družba Powerserv Sodišču predvsem predlaga, naj izpodbijano sodbo razveljavi in znamko Skupnosti MANPOWER za vse proizvode in storitve, ki jih označuje, razglasi za nično, podredno pa naj izpodbijano sodbo v delu, v katerem se nanaša na nepredložen dokaz o potrebnem razlikovalnem učinku zadevne znamke, razveljavi in zadevo vrne v odločanje Splošnemu sodišču, vsekakor pa naj UUNT in družbi Manpower naloži plačilo njihovih stroškov in stroškov, ki jih je družba Powerserv priglasila v postopku pred UUNT ter pred Splošnim sodiščem in Sodiščem.
25
UUNT predlaga zavrnitev pritožbe in naložitev stroškov družbi Powerserv.
26
Družba Manpower, intervenientka na prvi stopnji, predlaga zavrnitev pritožbe, v okviru nasprotne pritožbe pa tudi spremembo sporne odločbe predvsem tako, da se ovira za registracijo iz člena 7(1)(c) Uredbe št. 40/94 ne uporabi v nobeni državi članici, ali podredno, da se ta ovira ne uporabi v Nemčiji in Avstriji. Poleg tega predlaga, naj se stroški postopka, ki jih je priglasila, naložijo družbi Powerserv.
Pritožbi
27
V skladu s členom 119 Poslovnika lahko Sodišče pritožbo, če je v celoti ali delno očitno nedopustna ali očitno neutemeljena, na podlagi poročila sodnika poročevalca in po opredelitvi generalnega pravobranilca kadar koli z obrazloženim sklepom v celoti ali delno zavrne ali zavrže, ne da bi začelo ustni postopek.
28
Družba Powerserv v utemeljitev pritožbe navaja dva pritožbena razloga, in sicer, prvič, da je znamka MANPOWER opisna v smislu člena 7(1)(c) Uredbe št. 40/94 za vse proizvode in storitve, za katere je bila registrirana na celotnem ozemlju Skupnosti in, drugič, da ni dokazov, da je ta znamka z uporabo pridobila razlikovalni učinek v smislu člena 7(3) te uredbe.
29
Družba Manpower v okviru nasprotne pritožbe navaja kršitev člena 7(1)(c) Uredbe št. 40/94.
30
Ob upoštevanju pomena vprašanja glede opisnosti zadevne znamke je treba naprej obravnavati nasprotno pritožbo in potem pritožbo družbe Powerserv.
Nasprotna pritožba
Trditve družbe Manpower
31
Družba Manpower z nasprotno pritožbo predlaga, naj se ugotovi, da beseda „manpower“ v Združenem kraljestvu, na Irskem, v Nemčiji in Avstriji ter zato v celotni Skupnosti ni opisna.
32
Družba Manpower kot prvi razlog glede opisnega značaja registrirane znamke v Združenem kraljestvu in na Irskem navaja, da beseda „manpower“, kot jo je obravnavalo Splošno sodišče, in sicer v pomenu „delovna sila“, ni opisna z gledišča delavca, ampak samo z gledišča delodajalca. Vendar bi bilo treba ugotoviti, da glede na to, da naj bi bile zadevne storitve agencij za zaposlovanje v korist tako delodajalcem kot delavcem, zadevna javnost v Združenem kraljestvu in na Irskem besede „manpower“ ne bi mogla takoj, brez razmisleka, prepoznati opisa teh storitev.
33
Družba Manpower kot drugi pritožbeni razlog glede opisnosti zadevne znamke v Nemčiji in Avstriji navaja, da je odbor za pritožbe ugotovil, da se beseda „manpower“ pogosto uporablja v poslovni nemščini. Splošno sodišče je zato v točkah 77 in 79 izpodbijane sodbe odločilo, da je bil ta izraz sprejet v nemščino, kar pa ni res.
34
Splošno sodišče naj bi namreč razširilo „ciljno“ skupino, posledično pa naj ugotovitev odbora za pritožbe, ki bi veljala v primeru ožje „ciljne“ skupine, za širšo skupino ne bi zadostovala. Dokazi, na katere se je oprl odbor za pritožbe, naj torej ne bi dokazovali, da je beseda „manpower“ v nemščini sprejeta. Splošno sodišče naj bi torej napačno štelo, da je ta beseda opisna za celotno za delo sposobno prebivalstvo v Nemčiji in Avstriji. Ta ugotovitev bi kvečjemu veljala pri osebah, ki so uporabniki zadevnih storitev.
Presoja Sodišča
35
Glede prvega pritožbenega razloga, da je zaradi pomena besede „manpower“, kot ga je razumelo Splošno sodišče, zadevni besedni znak opisen samo z gledišča delodajalca, ne pa tudi z gledišča delavca, je treba opozoriti, da se je Splošno sodišče v točki 58 izpodbijane sodbe strinjalo z opredelitvijo pomena besede „manpower“, ki sta jo navedla odbor za pritožbe in oddelek za izbris UUNT, in da je zato sprejelo, da navedena beseda ne pomeni samo „delovna sila“.
36
V teh okoliščinah Splošno sodišče s tem, da je v točkah od 61 do 63 izpodbijane sodbe na podlagi vseh dokazov nadaljevalo podrobno preučitev različnih pomenov besede „manpower“, ni napačno uporabilo prava v smislu, da bi s tem nasprotovalo ugotovitvi iz točke 58 iste sodbe, ki pa ji v vsakem primeru Sodišče v okviru pritožbe ne more oporekati.
37
Zato je treba prvi razlog za nasprotno pritožbo zavrniti kot očitno neutemeljen.
38
Družba Manpower glede drugega razloga za pritožbo v bistvu trdi, da si nasprotujeta dejstvo, da je Splošno sodišče potrdilo stališče odbora za pritožbe s tem, da je sprejelo, da je beseda „manpower“ sprejeta v nemškem poslovnem jeziku, in dejstvo, da je v primerjavi z opredelitvijo odbora razširilo „ciljno“ javnost, ne da bi to besedo v zvezi z razširjeno javnostjo ponovno presojalo.
39
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da je Splošno sodišče v točki 57 izpodbijane sodbe „ciljno“ javnost opredelilo kot celotno za delo sposobno prebivalstvo, medtem ko je odbor za pritožbe v točki 16 sporne odločbe ugotovil, prvič, da besedo „manpower“ pozna večina zadevnih potrošnikov, in sicer morebitni delodajalci začasnih delavcev ter osebe, ki opravljajo ta dela v Združenem kraljestvu, na Irskem, v Nemčiji in Avstriji, ter, drugič, da se „storitve agencije za začasno zaposlovanje ne nanašajo le na iskalce dela, ampak tudi na delodajalce, ki iščejo kadre“.
40
Iz tega je razvidno, da je družba Manpower utemeljeno trdila, da je Splošno sodišče razširilo „ciljno“ javnost v primerjavi z opredelitvijo odbora za pritožbe.
41
Kljub temu je Splošno sodišče v nasprotju s tem, kar trdi družba Manpower, v točkah 79 in 80 izpodbijane sodbe to spremembo ciljne javnosti pravilno upoštevalo pri presoji dokazov.
42
V navedeni točki 79 je namreč Splošno sodišče lahko na podlagi različnih dokazov, ki kažejo na splošni pomen izraza v nemškem jeziku, ugotovilo, kako besedo „manpower“ razumejo vsi nemško govoreči potrošniki, ne pa samo njihov del.
43
Splošno sodišče torej s tem, da je ugotovilo, da bi ciljna javnost – kakor je bila ponovno opredeljena – znamko MANPOWER za zadevne proizvode in storitve zaznavala kot opisno, ni napačno uporabilo prava, zato je treba drugi razlog za pritožbo družbe Manpower zavrniti kot očitno neutemeljen.
44
Ob upoštevanju navedenega je treba nasprotno pritožbo družbe Manpower zavrniti.
Prvi pritožbeni razlog: opisnost znamke MANPOWER v smislu člena 7(1)(c) Uredbe št. 40/94 za vse proizvode in storitve, za katere je bila registrirana na celotnem ozemlju Skupnosti
Trditve strank
45
Družba Powerserv v bistvu trdi, da je Splošno sodišče v točki 69 in naslednjih izpodbijane sodbe s tem, da je ugotovilo, da besedni znak MANPOWER v drugih državah članicah Skupnosti poleg Združenega kraljestva, Irske, Nemčije in Avstrije ni opisen, napačno uporabilo pravo.
46
Družba Powerserv trdi, da je bistveno vprašanje, ali je beseda „manpower“ sprejeta v vsakdanjem jeziku in je torej postala izposojenka iz angleščine, ki jo upoštevna javnost lahko razume. V zvezi s tem ta družba meni, da je treba omejitev Splošnega sodišča v točki 76 izpodbijane sodbe na „angleščino kot specializiran jezik“ in ugotovitev, da „zgolj široko poznavanje angleščine v upoštevni javnosti ali večjem delu te javnosti ne zadošča, če se angleščina […] dejansko ne uporablja za naslavljanje te javnosti“, zavrniti kot neutemeljeni. Poleg tega Splošno sodišče ni pojasnilo, zakaj naj prebivalstvo teh držav članic ne bi imelo vsaj osnovnega znanja angleškega jezika. Splošno sodišče naj bi tako odločilo v nasprotju z lastno sodno prakso (sodba z dne 5. aprila 2001 v zadevi Bank für Arbeit und Wirtschaft proti UUNT (EASYBANK), T-87/00, Recueil, str. II-1259).
47
UUNT meni, da je ta pritožbeni razlog nedopusten, ker je presoja jezikovnega znanja ciljne javnosti dejansko vprašanje, ki ni podvrženo obravnavi Sodišča v okviru pritožbe.
48
Družba Manpower trdi, da si – če upoštevamo samo angleško govoreče države članice – položaj, ki ga je obravnavalo Splošno sodišče, in položaj iz zgoraj navedene sodbe v zadevi Bank für Arbeit und Wirtschaft proti UUNT (EASYBANK), ne nasprotujeta. Poleg tega je družba Manpower menila, da navedbe glede odstotka oseb v Skupnosti, ki govorijo angleško, in glede angleščine kot učnega predmeta niso upoštevne, saj je malo verjetno, da osebe s samo osnovnim znanjem angleščine razumejo besedo „manpower“.
Presoja Sodišča
49
Spomniti je treba, da iz člena 225 ES in člena 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča izhaja, da je pritožba omejena na pravna vprašanja. Splošno sodišče je zato edino pristojno za ugotavljanje in presojo upoštevnih dejstev in dokazov. Presoja teh dejstev in dokazov torej ni, razen ob njihovem izkrivljanju, pravno vprašanje, ki je kot tako predmet nadzora Sodišča v okviru pritožbe (glej sodbo z dne 18. julija 2006 v zadevi Rossi proti UUNT, C-214/05 P, ZOdl., str. I-7057, točka 26 in navedena sodna praksa).
50
Spomniti je tudi treba, da je treba opisnost znamke v smislu člena 7(1)(c) Uredbe št. 40/94 presojati glede na proizvode ali storitve, za katere se zahteva registracija, in glede na to, kako jo zaznava upoštevna javnost (sodba z dne 6. maja 2003 v zadevi Libertel, C-104/01, Recueil, str. I-3793, točka 62).
51
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da pritožbeni razlog družbe Powerserv v bistvu izpodbija preučitev Splošnega sodišča, ki jo je opravilo v točkah od 58 do 94 izpodbijane sodbe, glede tega, kako upoštevna javnost razume angleški izraz. Splošno sodišče je namreč v točki 79 navedene sodbe štelo, da je v Nemčiji in Avstriji beseda „manpower“ sprejeta v nemškem poslovnem jeziku, medtem ko je v točki 84 iste sodbe presodilo, da to ne velja za druge neangleško govoreče države članice. Poleg tega je Splošno sodišče v točki 89 iste sodbe ugotovilo, da odbor za pritožbe ni ugotovil, da se angleščina – čeprav le kot druga možnost poleg nacionalnega jezika – uporablja na Danskem, Nizozemskem, Švedskem in Finskem, medtem ko je za druge neangleško govoreče države članice potrdilo stališče odbora, da se angleščina uporablja z določeno zadržanostjo.
52
Vendar je Splošno sodišče, ko je tako odločilo, presojalo dejstva, ki pa jih pred Sodiščem, razen ob njihovem izkrivljanju – kar v obravnavani zadevi ni zatrjevano –, v okviru pritožbe ni mogoče izpodbijati.
53
Zato je treba prvi razlog, ki ga je v utemeljitev pritožbe navedla družba Powerserv, zavreči kot očitno nedopusten.
Drugi pritožbeni razlog: neobstoj dokazov, da je ta znamka z uporabo pridobila razlikovalni učinek v smislu člena 7(3) Uredbe št. 40/94
54
Ta pritožbeni razlog se v bistvu deli na štiri dele: prvič, da bi moralo Splošno sodišče za opredelitev upoštevne javnosti ponovno presojati „dokaze“; drugič, da je Splošno sodišče ugotovitev razlikovalnega učinka znamke v Združenem kraljestvu napačno razširilo na Irsko, ne da bi posebej preučilo položaja te znamke v tej državi članici; tretjič, da je Splošno sodišče razlikovalni učinek, ki ga je znamka pridobila za storitve iz razreda 35, razširilo na druge proizvode in storitve, ter, četrtič, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo pri uporabi člena 51(1)(a) Uredbe št. 40/94.
Prvi del drugega pritožbenega razloga: Splošno sodišče bi moralo za opredelitev upoštevne javnosti ponovno presojati „dokaze“
– Trditve strank
55
Družba Powerserv trdi, da Splošno sodišče v točki 57 izpodbijane sodbe, nasprotno od odbora za pritožbe, ni omejilo upoštevne javnosti samo na določeno skupino, ampak jo je razširilo na skoraj celotno prebivalstvo petnajstih držav članic Skupnosti. Zaradi te razširitve upoštevne javnosti bi naj bilo nujno ponovno presojati obstoječe dokaze, s katerimi je imetnik znamke Skupnosti želel dokazati pridobitev razlikovalnega učinka. Ta družba meni, da bi Splošno sodišče moralo vsaj glede presoje upoštevne javnosti v Združenem kraljestvu, na Irskem, v Nemčiji in Avstriji razveljaviti odločbo odbora za pritožbe in mu zadevo vrniti v ponovno odločanje.
56
UUNT trdi, da očitek ni utemeljen, saj je Splošno sodišče samo preučilo dokaze pri presoji dejstev. V točkah od 132 do 141 izpodbijane sodbe je Splošno sodišče podrobno preučilo vsak dokaz in ugotovilo, da bi bil razlikovalni učinek, pridobljen z uporabo, tudi ob upoštevanju širše javnosti dokazan za države članice, obravnavane v sodbi.
57
Družba Manpower poudarja, da Splošno sodišče ni preučilo, ali je registrirana znamka pridobila razlikovalni učinek samo v poslovnem okolju. Obravnavalo naj bi širšo skupino in presojalo dokaze glede na to skupino. Poleg tega iz besedila odločitve Splošnega sodišča ni mogoče sklepati, da je bil razlikovalni učinek pridobljen z uporabo samo z gledišča poslovne javnosti. Družba Manpower na podlagi tega navaja, da ponovna presoja dokazov ni bila potrebna niti glede širše niti samo poslovne javnosti, saj je odbor za pritožbe te dokaze že preučil.
– Presoja Sodišča
58
Spomniti je treba, da se v skladu z odstavkom 1(c) člena 7 Uredbe št. 40/94 v povezavi z odstavkom 2 tega člena registracija znamke zavrne, če je sestavljena izključno iz znakov ali podatkov, zaradi katerih je opisna v delu Skupnosti.
59
Poleg tega se v skladu z odstavkom 3 člena 7 te uredbe odstavek 1(c) tega člena ne uporablja, če je znamka z uporabo pridobila razlikovalni učinek za blago ali storitve, za katere se zahteva registracija (glej v tem smislu sodbo z dne 22. junija 2006 v zadevi Storck proti UUNT, C-25/05 P, ZOdl., str. I-5719, točka 82).
60
Zato se lahko znamka registrira na podlagi odstavka 3 člena 7 Uredbe št. 40/94 le, če je predložen dokaz, da je z uporabo pridobila razlikovalni učinek v delu Skupnosti, v katerem je bila sprva opisna v smislu odstavka 1(c) tega člena (glej v tem smislu zgoraj navedeno sodbo Storck proti UUNT, točka 83).
61
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da je Splošno sodišče glede Združenega kraljestva, Irske, Nemčije in Avstrije štelo, da je beseda „manpower“ sicer opisna, vendar je z uporabo pridobila razlikovalni učinek, s čimer je potrdilo presojo odbora za pritožbe. Kljub temu je, kot je bilo že opozorjeno v točki 40 tega sklepa, Splošno sodišče spremenilo „ciljno“ javnost in jo razširilo na celotno za delo sposobno prebivalstvo.
62
Vendar je v nasprotju s tem, kar trdi družba Powerserv, Splošno sodišče v točkah od 132 do 141 izpodbijane sodbe na podlagi vseh upoštevnih dokazov, vključno s tako opredeljeno ciljno javnostjo, opravilo presojo razlikovalnega učinka, ki ga je v očeh te javnosti registrirana znamka pridobila z uporabo.
63
Zato je treba prvi del drugega pritožbenega razloga, ki ga je navedla družba Powerserv, da bi moralo Splošno sodišče za opredelitev upoštevne javnosti ponovno presojati „dokaze“, zavrniti kot očitno neutemeljen.
Drugi del drugega pritožbenega razloga: Splošno sodišče je ugotovitev razlikovalnega učinka znamke v Združenem kraljestvu napačno razširilo na Irsko, ne da bi posebej preučilo položaj te znamke v tej državi članici (v nadaljevanju: učinek prelivanja)
– Trditve strank
64
Družba Powerserv meni, da je Splošno sodišče v točkah 138 in 139 izpodbijane sodbe napačno potrdilo stališče odbora za pritožbe s tem, da je priznalo učinek prelivanja morebitnega slovesa znamke v Združenem kraljestvu na Irsko. Splošno sodišče naj takega ravnanja ne bi utemeljilo. Domneva o tem učinku naj bi bila v nasprotju s sodno prakso Splošnega sodišča, v skladu s katero morajo biti razlogi za zavrnitev registracije, če obstajajo, vedno ovrženi (sodba Splošnega sodišča z dne 30. marca 2000 v zadevi Ford Motor proti UUNT (OPTIONS), T-91/99, Recueil, str. II-1925), in s sodno prakso Sodišča, v skladu s katero so lahko razlogi za zavrnitev registracije ovrženi samo v okviru stroge in popolne preučitve (zgoraj navedena sodba Libertel).
65
UUNT opozarja, da prenos razlikovalnega učinka, pridobljenega z uporabo, iz ene države članice v drugo sam po sebi ne izpolnjuje zahtev popolne in temeljite preučitve takega razlikovalnega učinka. Po drugi strani je trditev družbe Powerserv, da je ugotovitev Splošnega sodišča temeljila na učinku prelivanja, neutemeljena in izkrivlja dejstva. Bilo naj bi namreč jasno, da je Splošno sodišče glede z uporabo pridobljenega razlikovalnega učinka registrirane znamke na Irskem opravilo posebno presojo s tem, da je v točki 138 in naslednjih izpodbijane sodbe opozorilo na dolgotrajno uporabo znamke v tej državi članici, promet družbe Manpower in dokaze o oglaševanju v časopisih in telefonskih imenikih.
66
Družba Manpower trdi, da se Splošno sodišče, nasprotno kot odbor za pritožbe, ni oziralo na učinek prelivanja, ampak se je oprlo na dolgotrajno uporabo navedene znamke na Irskem, na promet družbe Manpower in oglase v časopisih in telefonskih imenikih.
– Presoja Sodišča
67
Opozoriti je treba, da je Splošno sodišče v točki 138 izpodbijane sodbe samo ponovilo stališče odbora za pritožbe iz sporne odločbe.
68
Vendar je v točki 139 navedene sodbe Splošno sodišče menilo, „da je mogoče na podlagi dolgotrajne uporabe znamke na Irskem in prometa ter dokazov o oglaševanju v časopisih in telefonskih imenikih dejansko ugotoviti, da odbor za pritožbe ni storil napake v presoji“. Iz tega sledi, da se Splošno sodišče ni oprlo samo na učinek prelivanja, ampak je tudi podrobno preučilo uporabo na Irskem.
69
Zato drugi del drugega pritožbenega razloga družbe Powerserv očitno ni utemeljen.
Tretji del drugega pritožbenega razloga: Splošno sodišče je razlikovalni učinek, ki ga je znamka pridobila za storitve iz razreda 35, razširilo na druge proizvode in storitve
– Trditve strank
70
Družba Powerserv trdi, da je Splošno sodišče v točki 144 izpodbijane sodbe napačno razširilo razlikovalni učinek, ki ga je registrirana znamka pridobila za storitve iz razreda 35, na druge proizvode in storitve, ki so varovani s to znamko, in sicer iz razredov 9, 16, 41 in 42.
71
Družba Powerserv tako trdi, da sta „zaposlovanje“ in „zagotavljanje zaposlitve“ popolnoma različni storitvi, ki sta bili v Avstriji dolgo prepovedani. Meni, da družba Manpower ponuja samo storitve agencij za zaposlovanje, ne pa samega zaposlovanja. Poleg tega naj glede razredov 9, 16, 41 in 42 Splošnemu sodišču ne bi bilo predloženo nobeno dokazilo in to je preprosto sprejelo, da je znak MANPOWER bodisi domišljijski bodisi ga je „mogoče razumeti, kot da opredeljuje vsebino teh proizvodov in storitev, če se te uporabijo za storitve agencije za zaposlovanje“. Nazadnje, družba Powerserv meni, da je širitev dokazanega slovesa za posebne storitve iz razreda 35 na druge, v tej sodbi zadevne razrede iz Nicejskega aranžmaja, v nasprotju z zgoraj navedeno sodbo Libertel.
72
Poleg tega družba Powerserv glede razreda 35 oporeka slovesu storitev agencij za zaposlovanje in storitev začasnega zaposlovanja ter dejstvu, da upoštevna javnost z družbo Manpower povezuje knjige, zgoščenke in podobne proizvode, ki jih označuje registrirana znamka.
73
UUNT glede razreda 35 trdi, da se ne zdi prepričljiva razmejitev med začasnim zaposlovanjem delavcev in storitvami zaposlovanja, saj se ti dejavnosti pogosto prekrivata.
74
Glede drugih proizvodov in storitev naj bi bila navedba, da je Splošno sodišče razlikovalni učinek, ki ga je registrirana znamka pridobila za storitve iz razreda 35, razširilo na druge proizvode in storitve, ki so varovani s to znamko, in sicer iz razredov 9, 16, 41 in 42, varljiva in očitno neutemeljena. Splošno sodišče naj v točki 143 izpodbijane sodbe tega razlikovalnega učinka ne bi razširilo samodejno, ampak ob upoštevanju dejstva, da je podjetje dejansko uporabljalo proizvode in storitve v povezavi s to znamko.
75
Družba Manpower trdi, da družba Powerserv zanemarja okoliščino, da je bila zavrnitev iz člena 7(1)(c) Uredbe št. 40/94 sprejeta samo za proizvode in storitve iz razredov 9, 16, 41 in 42 v zvezi z opravljanjem storitev agencij za zaposlovanje.
– Presoja Sodišča
76
Spomniti je treba, da se registracija nekega znaka kot znamke vedno zahteva v zvezi s proizvodi ali storitvami, navedenimi v zahtevi za registracijo. Tako je razlikovalni učinek znamke treba presoditi v zvezi s proizvodi ali storitvami, za katere se zahteva registracija, in v zvezi z zaznavanjem upoštevne javnosti (glej v tem smislu sodbo z dne 18. junija 2002 v zadevi Philips, C-299/99, Recueil, str. I-5475, točka 59, in zgoraj navedeno sodbo Libertel, točka 75).
77
Glede razširitve razlikovalnega učinka registrirane znamke za storitve iz razreda 35 na proizvode in storitve iz razredov 9, 16, 41 in 42 je treba opozoriti, da je Splošno sodišče potem, ko je ugotovilo, da presojanje odbora za pritožbe v bistvu temelji na dejstvu, da ima beseda „manpower“ za storitve začasnega zaposlovanja dodaten pomen, v točki 144 izpodbijane sodbe menilo, da je odbor za pritožbe utemeljeno sprejel, da je treba razlikovalni učinek, ki ga je ta znamka pridobila za storitve iz razreda 35, razširiti na druge proizvode in storitve iz razredov 9, 16, 41 in 42.
78
Vendar družba Powerserv s tretjim delom drugega pritožbenega razloga, kjer Splošnemu sodišču očita, da je le razširilo sloves iz razreda 35 na proizvode in storitve iz drugih razredov, Sodišču dejansko predlaga, naj nadomesti presojo dejstev Splošnega sodišča z lastno presojo.
79
Enako velja za presojo slovesa storitev iz razreda 35.
80
Splošno sodišče je namreč v točkah od 133 do 141 izpodbijane sodbe ugotovilo, da je bil razlikovalni učinek, ki ga je registrirana znamka pridobila z uporabo, dokazan za Združeno kraljestvo, Irsko, Nemčijo in Avstrijo za proizvode in storitve iz razreda 35.
81
Poleg tega je Splošno sodišče v točkah od 143 do 145 izpodbijane sodbe opozorilo tudi, da se mora razlikovalni učinek, ki ga je ta znamka pridobila za storitve iz razreda 35, razširiti tudi na proizvode in storitve iz drugih razredov, ki jih ta znamka varuje, pri čemer je ta opisna le za nekatere proizvode in storitve iz razredov 9, 16, 41 in 42, in da lahko torej besedo „manpower“ potrošnik razume kot označbo izvora teh proizvodov in storitev.
82
Te ugotovitve Splošnega sodišča pomenijo dejansko presojo. Vendar je v skladu s sodno prakso, navedeno v točki 49 tega sklepa, pritožba omejena na pravna vprašanja, navedene presoje pa, razen ob izkrivljanju dejstev, ni mogoče izpodbijati v okviru pritožbe.
83
Ker v tem primeru ni bilo zatrjevano izkrivljanje dejstev in dokazov, predloženih Splošnemu sodišču, je treba tretji del drugega pritožbenega razloga zavreči kot očitno nedopusten.
Četrti del drugega pritožbenega razloga: napačna uporaba prava pri uporabi člena 51(1)(a) Uredbe št. 40//94
– Trditve strank
84
Družba Powerserv trdi, da je Splošno sodišče v točki 127 izpodbijane sodbe napačno uporabilo pravo s tem, da je odločilo, da za registrirano znamko, za katero je bil dokazan razlikovalni učinek, pridobljen z uporabo, ni mogoče ugotoviti ničnosti na podlagi člena 51(1)(a) Uredbe št. 40/94, razen če je bila znamka registrirana v nasprotju z določbami člena 7. Ob takem stališču Splošnega sodišča bi se lahko štelo, da je popolnoma nemogoče izpodbijati znamko, ki že na prvi pogled nima razlikovalnega učinka, ampak je bila registrirana na podlagi nezadostnega slovesa.
85
UUNT trdi, da je četrti del drugega pritožbenega razloga očitno neutemeljen. Znamka, ki je bila registrirana na podlagi dokaza razlikovalnega učinka, ki je bil pridobljen z uporabo, naj ne bi mogla biti razglašena za nično na podlagi člena 51(1)(a) Uredbe št. 40/94.
86
Družba Manpower se strinja s stališčem Splošnega sodišča in opozarja, da družba Powerserv ni upoštevala odstavka 2 navedenega člena.
– Presoja Sodišča
87
Že iz samega besedila člena 7(3) Uredbe št. 40/94 je razvidno, da dejstvo, da je znamka z uporabo pridobila razlikovalni učinek za blago ali storitve, za katere je bila vložena zahteva za registracijo, omogoča izjemo od absolutnih razlogov za zavrnitev registracije iz odstavka 1, točke od (a) do (c), tega člena.
88
V skladu s členom 51(1) Uredbe št. 40/94 se znamka razglasi za nično samo, če je bila znamka registrirana v nasprotju z določbami člena 7 te uredbe.
89
Vendar ker člen 51(2) Uredbe št. 40/94 določa izjemo od absolutnih razlogov za razglasitev ničnosti, določenih v odstavku 1 tega člena, ga je treba razlagati restriktivno, zato ne more biti temelj za presojanje po analogiji za razlago člena 7(3) navedene uredbe (sodba z dne 11. junija 2009 v zadevi Imagination Technologies proti UUNT, C-542/07 P, ZOdl., str. I-4937, točka 54).
90
V nasprotju s tem, kar trdi družba Powerserv, Splošno sodišče v točki 127 izpodbijane sodbe ni odločilo, da znamke, ki že na prvi pogled nima razlikovalnega učinka, ampak je bila registrirana na podlagi nezadostnega slovesa, ni nikakor mogoče izpodbijati.
91
Splošno sodišče je namreč samo spomnilo, da sta področji uporabe odstavkov 1 in 2 člena 51 Uredbe št. 40/94 različni. Odstavek 1 tako ne dopušča ničnostne tožbe zoper znamko, ki je pridobila razlikovalni učinek z uporabo pred vložitvijo zahteve za njeno registracijo, saj taka znamka ni bila registrirana v nasprotju z določbami člena 7 te uredbe. Odstavek 2 tega člena se nanaša samo na znamke, ki so pridobile razlikovalni učinek z uporabo po vložitvi zahteve za njihovo registracijo, torej tudi če so bile registrirane v nasprotju s členom 7(1), od (b) do (d), te uredbe in bi torej zato morale biti razglašene za nične.
92
Zato je treba četrti del drugega pritožbenega razloga zavrniti kot očitno neutemeljen.
93
Iz navedenega je razvidno, da je pritožba družbe Powerserv delno očitno nedopustna in delno očitno neutemeljena, zato jo je treba zavrniti.
Stroški
94
V skladu s členom 69(2) Poslovnika, ki velja za pritožbeni postopek na podlagi člena 118 tega poslovnika, se neuspelim strankam naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Ker sta UUNT in družba Manpower predlagala, naj se družbi Powerserv naložijo stroški, in ker ta s pritožbenima razlogoma ni uspela, se ji naloži plačilo stroškov.
Iz teh razlogov je Sodišče (osmi senat) sklenilo:
1.
Glavna pritožba, ki jo je vložila družba Powerserv Personalservice GmbH, se zavrne.
2.
Nasprotna pritožba, ki jo je vložila družba Manpower Inc., se zavrne.
3.
Družbi Powerserv Personalservice GmbH se naloži plačilo stroškov.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: nemščina.