SKLEP
Višje  sodišče v Ljubljani v Ljubljani  je v senatu,  ki so ga sestavljali  višji  
sodnici in višji sodnik, dr. Vesna Bergant Rakočević kot predsednica,  Zvone  
Strajnar kot poročevalec in Katarina Parazajda kot članica,
v zadevi zavarovanja upnika: N. S., ..., ki ga zastopa Odvetniška družba K.,  
zoper dolžnico: E. S., stalno prebivališče: … Slovenija, po navedbah v pritožbi  
ima dejansko prebivališče na naslovu: ..., Francija, 
o pritožbi upnika zoper sklep Okrožnega sodišča v Ljubljani Z 7/2017 z dne 10.  
3. 2017,
na seji 6. aprila 2017
1
IV Cp 793/2017
SKLENILO:
Pritožbi se ugodi, izpodbijani sklep se razveljavi in se zadeva vrne sodišču  
prve stopnje v nov postopek.
OBRAZLOŽITEV:
1. Sodišče prve stopnje je z izpodbijanim sklepom odločilo, da ni pristojno za  
odločanje  v  tej  zadevi  in  upnikov  predlog  za  izdajo  začasne  odredbe  
zavrglo.  Navedlo  je,  da  za  odločanje  v  zadevi  ni  pristojno  sodišče  
Republike  Slovenije,  ker  ima  otrok  običajno  prebivališče  v  Franciji.  
Otrokovo običajno prebivališče pa je po Uredbi Sveta (ES) št. 2201/2003 z  
dne 27. novembra 2003 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih  
odločb v zakonskih sporih in sporih v zvezi s starševsko odgovornostjo  
(Bruseljska  uredba  IIa,  v  nadaljevanju  Uredba)  navezna  okoliščina  za  
določitev pristojnosti v zadevah starševske odgovornosti v zvezi z otrokom. 
2. Upnik  je  proti  takšni  odločitvi  vložil  pravočasno  pritožbo,  s  katero  
uveljavlja pritožbene razloge napačne uporabe materialnega prava, zmotne  
ugotovitve  dejanskega  stanja  ter  kršitev  določb  postopka.  Pritožbenemu 
sodišču predlaga, da izpodbijani sklep razveljavi ter zadevo vrne v ponovni  
postopek prvostopenjskemu sodišču. Navedel je, da je v predlogu za izdajo  
začasne odredbe pomotoma navedel, da se otrok že več mesecev nahaja v  
Franciji. Tam je namreč šele en mesec, tako da je že iz tega razloga o  
zadevi pristojno odločati sodišče v Republiki Sloveniji, ker država članica,  
iz katere se je otrok odselil, po 9. členu Uredbe obdrži pristojnost odločanja  
še tri mesece po preselitvi. Da je otrok v Franciji šele kak mesec, dokazuje  
z  izvidom  UKC  Ljubljana,  iz  katerega  izhaja,  da  je  otrokova  babica  z 
otrokom obiskala omejeno zdravstveno ustanovo 18. 1. 2017. Navaja še, da  
je  sodišče  napačno  razlagalo  pojem  običajnega  prebivališča  iz  8.  člena 
Uredbe,  saj  pri  tem  ni  upoštevalo  meril,  po  katerih  nacionalno  sodišče 
ugotavlja, katero je otrokovo običajno prebivališče (sodba sodišča EU C-
523/07). Mladoletni otrok ni povezan s Francijo in tam nima urejenega  
družinskega in socialnega okolja. Je državljan Republike Slovenije, tu ima  
družino, in sicer stare starše, ki ga imajo zelo radi in na katere je zelo  
2
navezan.  Otrok  ne  pozna  francoskega  jezika,  dolžnica  pa  je  bolna  in  
potrebuje  zdravniško  pomoč.  V  Franciji  nima  urejenega  zdravstvenega  
zavarovanja. Družina se je imela namen preseliti v Francijo, če bi tam našli  
boljše življenje. Preselitev za en mesec ne pomeni integracije v okolje in  
sprememb  običajnega  prebivališča.  Sodišče  prve  stopnje  se  napačno  
sklicuje na 20. člen Uredbe.
3. Pritožba je utemeljena.
4. Pritožnik je predlagal izdajo začasne odredbe, s katero naj se mu mladoletni 
otrok (rojen … ... 2014) začasno dodeli v varstvo in vzgojo, dolžnica pa naj  
otroka nemudoma pripelje v Slovenijo in mu ga preda. Hkrati naj se ji  
prepove, da bi otroka brez pisnega dovoljenja očeta odpeljala v Ameriko  
oziroma izven Republike Slovenije. Pravilno je stališče prvostopenjskega  
sodišča, da je izhodišče za presojo v tej zadevi določba 8. člena Uredbe, ki  
določa,  da  so  v  zadevah  starševske  odgovornosti  v  zvezi  z  otrokom 1 
pristojna sodišča države članice, kjer otrok običajno prebiva, ko je sodišče  
začelo postopek. Sodišče prve stopnje je štelo, da je otrokovo običajno  
prebivališče v Franciji, kjer živi že več mesecev in kamor ni bil odpeljan  
proti volji enega od staršev, ampak se je tja preselil z obema staršema z  
namenom, da si tam ustvarijo novo življenje. Pritožnik se je iz Francije  
vrnil, ker ni dobil dovoljenja za bivanje, mati otroka pa je tam ostala in  
pritožniku sporočila, da se ne bo vrnila v Slovenijo in da ima namen oditi z  
otrokom v Ameriko.
5. Utemeljen je pritožnikov očitek, da je sodišče prve stopnje pojem "običajno  
prebivališče" iz 8. člena Uredbe razlagalo napačno in posledično nepopolno  
ugotovilo  dejansko  stanje.  Zaključek  prvostopenjskega  sodišča,  da  je  
otrokovo običajno prebivališče v Franciji, temelji zgolj na ugotovitvi, da  
tam prebiva že nekaj mesecev. Pritožnik je v pritožbi navedel, da navedena  
dejanska ugotovitev ne drži, saj otrok v Franciji prebiva šele približno en  
mesec, kar dokazuje tudi z izvidom UKC Ljubljana, iz katerega izhaja, da  
je bil otrok skupaj z babico v omenjeni ustanovi na abmulantnem pregledu  
18. 1. 2017.2 Navedena pritožbena trditev predstavlja dejansko novoto, ki je  
1 Po  7.  točki  2.  člena  Bruseljske  uredbe  2A izraz  "starševska  odgovornost"  zajema  tudi  
pravice do varstva in vzgoje otroka in pravice do stikov z otrokom.
2 Predlog za izdajo začasne odredbe je bil vložen 8. 3. 2017.
3
v skladu s 414. členom Zakona o pravdnem postopku (ZPP) v zvezi s 15.  
členom Zakona o izvršbi in zavarovanju (ZIZ) upoštevna. Vendar pa zgolj  
okoliščina  dolgotrajnosti  bivanja  v  državi  članici  še  ne  zadošča  za  
opredelitev običajnega prebivališča.3
6. Uredba ne vsebuje opredelitve pojma "običajno prebivališče", prav tako pa  
tudi  glede  opredelitve  smisla  in  obsega  tega  pojma  ne  vsebuje  izrecne 
napotitve na pravo držav članic. Zato ga je treba opredeliti ob upoštevanju  
okvirja, v katerega so umeščene določbe Uredbe in njenega cilja, zlasti  
cilja,  ki  je  razviden  iz  uvodne  izjave  12,  v  skladu  s katero  so  temelji  
pristojnosti,  določeni  v  tej  Uredbi,  oblikovani  tako,  da  kar  najbolje  
upoštevajo  interese  otroka,  zlasti  merilo  povezanosti. 4 Pojem  "običajno  
prebivališče" iz člena 8 Uredbe je treba razlagati tako, da to prebivališče  
ustreza kraju, ki pomeni neko integracijo otroka v družbeno in družinsko  
okolje. V ta namen je treba med drugim upoštevati dolžino, rednost, pogoje  
bivanja in  razloge  za  bivanje  na  ozemlju  države  članice  ter  razloge  za  
preselitev družine v to državo članico, državljanstvo otroka, kraj in pogoje  
šolanja, znanje jezikov ter družinske in socialne vezi otroka v navedeni  
državi.  Običajno  prebivališče  ugotovi  nacionalno  sodišče,  pri  čemer  
upošteva  vse  dejanske  okoliščine  posameznega  primera. 5 Otrokovo  
družbeno in družinsko okolje, ki je bistveno za določitev kraja običajnega  
prebivališča,  sestavljajo  različni  dejavniki,  ki  so  odvisni  od  otrokove  
starosti. Glede na to, da je v obravnavani zadevi otrok star 2 leti, je treba  
upoštevati,  da  je praviloma  okolje  mlajšega  otroka  predvsem  družinsko  
okolje, na katerega odločilno vpliva oseba ali osebe, s katerimi otrok živi,  
ki ga dejansko varujejo in vzgajajo ter zanj skrbijo.6 
7. Sodišče  navedenih  dejanskih  okoliščin  ni  ugotavljalo,  zato  je  njegov  
zaključek,  da  je  otrokovo  običajno prebivališče,  ki  je  osrednja navezna  
okoliščina za določitev pristojnosti, v Franciji, pomanjkljiv. Na podlagi 3.  
točke 365. člena ZPP v zvezi s 15. členom ZIZ je bilo zato treba razveljaviti 
izpodbijani sklep in zadevo vrniti sodišču prve stopnje v nov postopek.
8. Pritožbeno  sodišče  še  dodaja,  da  20.  člen  Uredbe7 daje  sodišču  države  
3 Napačno je pritožbeno stališče, da okoliščina, da otrok biva v Franciji manj kot tri mesece,  
navaja na uporabo 9. člena Uredbe, ki predstavlja odstop od 8. člena Uredbe v primerih  
spremembe sodne odločbe o stikih, na kar je pravilno opozorilo že prvostopenjsko sodišče. 
4 Sodba sodišča EU C-497/10, zadeva: Barbara Mercedi/Richard Chaffe.
5 2. točka izreka sodbe EU C-523/07, zadeva: Korekein Hallinto – oikeus. 
6 Primerjaj že omenjeno zadevo C-497/10.
7 Izpodbijani sklep ga navaja kot rezervno podlago odločitve o izreku nepristojnosti (9. točka  
obrazložitve).
4
članice, pred katerim je začet postopek, pooblastilo, da v nujnih primerih  
lahko sprejme začasni ukrep zavarovanja ali ukrep zavarovanja glede v tej  
državi nahajajočih se oseb. Ne more pa biti navedeno določilo podlaga, da  
se  sodišče,  pred  katerim  je  bil  začet  postopek  iz  v  določilu  navedenih 
okoliščin, izreče za nepristojno. 
Ljubljana, 6. april 2017
Predsednica senata:
dr. Vesna Bergant Rakočević, l.r.
5