62023CJ0629_RES
Zadeva C-629/23
MTÜ Eesti Suurkiskjad
proti
Keskkonnaamet
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo Riigikohus)
Sodba Sodišča (peti senat) z dne 12. junija 2025
„Predhodno odločanje – Ohranjanje naravnih habitatov ter prostoživečih živalskih in rastlinskih vrst – Direktiva 92/43/EGS – Člen 1(i), prvi pododstavek – Stanje ohranjenosti vrste – Pojem – Člen 14 – Ukrepi upravljanja – Odvzem iz narave in izkoriščanje, ki je združljivo z vzdrževanjem ali obnovitvijo ugodnega stanja ohranjenosti vrste – Člen 1(i), drugi pododstavek – Ocena ugodnega stanja ohranjenosti zadevne vrste – Kumulativni pogoji – Canis lupus (volk) – Uvrstitev v kategorijo ‚ranljiv‘ na ‚rdečem seznamu‘ Svetovne zveze za varstvo narave – Živalska vrsta, ki je del populacije, katere naravno območje razširjenosti presega ozemlje države članice – Upoštevanje izmenjave s populacijami iste vrste v sosednjih državah članicah ali tretjih državah – Člen 2(3) – Upoštevanje gospodarskih, družbenih in kulturnih potreb ter regionalnih in lokalnih značilnosti“
Okolje – Ohranjanje naravnih habitatov ter prostoživečih živalskih in rastlinskih vrst – Direktiva 92/43 – Živalske vrste v interesu Skupnosti – Ukrepi upravljanja – Polje proste presoje držav članic – Meje – Vzdrževanje vrste v ugodnem stanju ohranjenosti – Merila za ocenjevanje – Upoštevanje lokalne in nacionalne ravni ter, glede na okoliščine primera, čezmejne ravni
(Člen 191(2) PDEU, Direktiva Sveta 92/43, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2013/17, uvodna izjava 15 ter členi 1(i), prvi pododstavek, 2(2), 11, 14(1) in 16 ter Priloga V(a))
(Glej točke od 37 do 48.)
Okolje – Ohranjanje naravnih habitatov ter prostoživečih živalskih in rastlinskih vrst – Direktiva 92/43 – Obveznost spremljanja stanja ohranjenosti – Pojem ugodno stanje ohranjenosti – Nujnost, da se prepriča o trajnosti položaja – Merila presoje – Upoštevanje čezmejne ravni
(Direktiva Sveta 92/43, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2013/17, člen 1(i), drugi pododstavek, 11 in 14(1))
(Glej točke od 49 do 66 in točko 1 izreka.)
Okolje – Ohranjanje naravnih habitatov ter prostoživečih živalskih in rastlinskih vrst – Direktiva 92/43 – Živalske vrste v interesu Skupnosti – Ukrepi upravljanja – Vzdrževanje vrste v ugodnem stanju ohranjenosti – Merila za ocenjevanje – Upoštevanje gospodarskih, družbenih in kulturnih potreb ter regionalnih in lokalnih značilnosti – Meje
(Direktiva Sveta 92/43, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2013/17, členi 1(i), drugi pododstavek, 2(2), 11 in 14(1) ter Priloga V(a))
(Glej točke od 67 do 71 in točko 2 izreka.)
Povzetek
Sodišče, pri katerem je Riigikohus (vrhovno sodišče, Estonija) vložilo predlog za sprejetje predhodne odločbe, je odločilo o več vprašanjih v zvezi z varstvom volka (Canis lupus) na podlagi Direktive o habitatih (
1
) in zlasti njenega člena 14, (
2
) ki omogoča sprejetje ukrepov, kot je omejitev lova, ki je v Estoniji (
3
) načeloma dovoljen, če se taka omejitev izkaže za potrebno za vzdrževanje ugodnega stanja ohranjenosti zadevne vrste.
Pristojni estonski organ je leta 2020 z odlokom določil kvoto za lov na volkove za lovsko sezono 2020/2021 v Estoniji. Tožeča stranka v postopku v glavni stvari, estonsko združenje za varstvo okolja, je izpodbijala zakonitost tega odloka in trdila, da je predpostavka, na kateri temelji ta odlok, in sicer, da je stanje ohranjenosti volka v Estoniji ugodno, napačna.
V zvezi s tem ni nobenega ugovora glede „ugodnega“ stanja ohranjenosti baltske populacije volka, ki je del evrazijske populacije te živalske vrste, katere naravno območje razširjenosti sega v Estonijo, Latvijo, Litvo, severovzhodno Poljsko in nekatere sosednje tretje države. Vendar po mnenju tožeče stranke v postopku v glavni stvari ob upoštevanju tega, kako je Svetovna zveza za varstvo narave (IUCN) klasificirala estonsko regionalno populacijo, za to populacijo ni mogoče šteti, da je v takem stanju ohranjenosti.
Predložitveno sodišče, pri katerem je ta stranka vložila pritožbo zoper odločbo o zavrnitvi njene tožbe, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 1(i) Direktive o habitatih, v katerem so opredeljeni pojem stanja ohranjenosti vrste in pogoji za ugotovitev, ali je stanje ohranjenosti vrste ugodno, razlagati tako, da uvrstitev populacije živalske vrste, ki je na ozemlju države članice, v „ranljivo“ kategorijo rdečega seznama IUCN izključuje, da bi stanje ohranjenosti te vrste na ozemlju te države članice štelo za „ugodno“ v smislu te določbe. Poleg tega želi to sodišče v bistvu izvedeti, ali je treba ta člen 1(i) razlagati tako, da to, da država članica sprejme ukrepe upravljanja na podlagi člena 14(1) te direktive, vključuje obveznost zagotovitve ugodnega stanja ohranjenosti populacije te vrste, ki je na ozemlju te države članice, ali pa lahko ta država članica upošteva stanje ohranjenosti celotne populacije, katere naravno območje razširjenosti presega ozemlje navedene države članice, in če je tako, v kolikšnem obsegu in pod kakšnimi pogoji.
V tem okviru se predložitveno sodišče sprašuje tudi, ali je pri presoji stanja ohranjenosti vrste mogoče upoštevati gospodarske, družbene in kulturne potrebe ter regionalne in lokalne značilnosti.
Presoja Sodišča
Na prvem mestu, Sodišče je navedlo, da je polje proste presoje držav članic pri določanju nujnosti sprejetja ukrepov na podlagi člena 14(1) Direktive o habitatih omejeno z obveznostjo, da se zagotovi, da sta odvzem osebkov vrste iz narave in izkoriščanje teh osebkov združljiva z vzdrževanjem ugodnega stanja ohranjenosti te vrste. Natančneje, kadar je stanje ohranjenosti živalske vrste neugodno, morajo pristojni organi sprejeti ukrepe v smislu navedene določbe, zaradi izboljšanja stanja ohranjenosti zadevne vrste, tako da njene populacije v prihodnosti in trajno dosežejo ugodno stanje ohranjenosti.
Ugodno stanje ohranjenosti populacij zadevnih vrst na njihovem naravnem območju razširjenosti mora obstajati ter ga je treba najprej in nujno oceniti na lokalni in nacionalni ravni. Če stanje ohranjenosti vrste v državi članici, na ozemlje katere se vsaj potencialno razteza njeno naravno območje razširjenosti, ni ugodno, namreč na njem ne more izpolnjevati svoje ekološke funkcije ali vsaj ne v celoti, tudi če je populacija zadevne vrste, ki je v tej državi članici, del populacije, katere stanje ohranjenosti je ugodno.
Vendar uvrstitev nacionalne populacije vrste v kategorijo „ranljiva“ rdečega seznama IUCN sama po sebi ne izključuje, da se stanje ohranjenosti navedene vrste na ozemlju zadevne države članice vseeno šteje za ugodno, če so izpolnjeni kumulativni pogoji iz člena 1(i), drugi pododstavek, Direktive o habitatih.
V zvezi s tem bodo populacije živalske vrste, zlasti volka, ki so prisotne tudi v drugih državah članicah ali tretjih državah, ki mejijo na državo članico, ki namerava sprejeti ukrepe upravljanja na podlagi člena 14(1) Direktive o habitatih, upoštevne za to, da zadnjenavedena država članica preveri, ali je stanje ohranjenosti populacije te vrste na njenem ozemlju ugodno ali ne. Njihova upoštevnost je pogojena z obstojem izmenjave med temi populacijami, ki lahko pomeni vpliv, ki deluje na to vrsto in lahko dolgoročno vpliva na razširjenost in številčnost zadnjenavedene populacije na navedenem ozemlju.
V primeru zadovoljivega trenutnega stanja se je treba prepričati še o trajnosti tega položaja, da se lahko ugotovi, da je stanje ohranjenosti vrste ugodno.
V zvezi s tem je treba, prvič, upoštevati zlasti vsako predvidljivo spremembo, ki bi lahko vplivala na izmenjavo med populacijo v zadevni državi članici in drugimi populacijami, ki so del iste populacije. Drugič, upoštevati je treba raven pravnega varstva, do katerega je upravičena zadevna vrsta v sosednjih državah članicah in tretjih državah. Tretjič, teža, ki jo je treba pripisati odnosom s populacijami drugih držav, je toliko večja, če te države članice in tretje države ne le uporabljajo primerljive sisteme pravnega varstva, ampak sodelujejo pri varstvu zadevne vrste in na primer usklajujejo svoje varstvene ukrepe tako, da optimizirajo izmenjavo med zadevnimi populacijami.
Poleg tega se lahko za zagotovitev, da je odvzem osebkov vrste iz narave in izkoriščanje teh osebkov združljiv z vzdrževanjem ugodnega stanja ohranjenosti te vrste, izkaže za nujno, da država članica, na ozemlju katere je populacija volkov, ki je del populacije, katere naravno območje razširjenosti presega to ozemlje, kadar namerava upoštevati izmenjavo med populacijo volkov na navedenem ozemlju in populacijo volkov v sosednjih državah članicah ali tretjih državah, z njimi izmenjuje informacije o čezmejnem gibanju, opaženem pri osebkih te vrste, ter o ukrepih upravljanja, ki so jih te države članice ali tretje države sprejele ali nameravajo sprejeti glede populacij, ki so na njihovih ozemljih. Po eni strani lahko namreč take izmenjave informacij pripeljejo do natančnejše presoje zadevne države članice glede velikosti njene populacije. Po drugi strani je pridobitev informacij o ukrepih upravljanja, ki jih uporabljajo ali načrtujejo upoštevne države članice ali tretje države, lahko potrebna za to, da se ta država članica lahko prepriča, da je za zadevno vrsto dejansko mogoče šteti, da je v ugodnem stanju ohranjenosti na njenem ozemlju. Nazadnje, informacije o ukrepih, ki jih uporabljajo ali načrtujejo sosednje države članice ali tretje države, so za zadevno državo članico lahko potrebne za zagotovitev, da bodo ukrepi, ki jih namerava sprejeti v zvezi s to vrsto, združljivi z vzdrževanjem ugodnega stanja ohranjenosti te vrste na njenem ozemlju.
Na drugem mestu, Sodišče je pojasnilo, da se na gospodarske, družbene in kulturne potrebe ter regionalne in lokalne značilnosti iz člena 2(3) Direktive o habitatih, ki poleg tega ne pomenijo samostojnega odstopanja od splošne ureditve varstva, vzpostavljene s to direktivo, ni mogoče sklicevati, da bi se izključila obveznost zagotavljanja, da je odvzem osebkov vrste iz narave in izkoriščanje teh osebkov združljiv z vzdrževanjem ugodnega stanja ohranjenosti te vrste, kar je obveznost, ki omejuje polje proste presoje, ki ga imajo države članice na podlagi člena 14 navedene direktive. Države članice lahko te potrebe in značilnosti načeloma upoštevajo le v mejah tega polja proste presoje.
(
1
)	Direktiva Sveta 92/43/EGS z dne 21. maja 1992 o ohranjanju naravnih habitatov ter prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 102), kakor je bila spremenjena z Direktivo Sveta 2013/17/EU z dne 13. maja 2013 (UL 2013, L 158, str. 193) (v nadaljevanju: Direktiva o habitatih).
(
2
)	Člen 14(1) Direktive o habitatih določa: „če države članice na podlagi spremljanja stanja iz člena 11 menijo, da je to potrebno, z ustreznimi ukrepi zagotovijo, da sta odvzem osebkov prosto živečih živalskih in rastlinskih vrst, navedenih v Prilogi V, iz narave ter njihovo izkoriščanje združljiva z vzdrževanjem ugodnega stanja ohranjenosti teh vrst.“
(
3
)	Ker so estonske populacije volka navedene v Prilogi V(a) k Direktivi o habitatih in jih je zato mogoče loviti. Te populacije so tako izjema od splošnega pravila, v skladu s katerim je lov na volkove načeloma prepovedan na podlagi člena 12 te direktive v povezavi s Prilogo IV(a) k tej direktivi.