62022CJ0600
SODBA SODIŠČA (četrti senat)
z dne 26. septembra 2024 (
*1
)
„Pritožba – Pravo institucij – Člani Evropskega parlamenta – Uradno obvestilo držav članic o imenih izvoljenih poslancev – Pooblastila Parlamenta – Zahteva za zaščito imunitete – Akti, ki ne morejo biti predmet ničnostne tožbe“
V zadevi C‑600/22 P,
zaradi pritožbe na podlagi člena 56 Statuta Sodišča Evropske unije, vložene 16. septembra 2022,
Carles Puigdemont i Casamajó, stanujoč v Waterlooju (Belgija),
Antoni Comín i Oliveres, stanujoč v Waterlooju,
ki ju zastopajo P. Bekaert, S. Bekaert, advocaten, in G. Boye, abogado,
pritožnika,
drugi stranki v postopku sta:
Evropski parlament, ki ga zastopajo N. Görlitz, T. Lukácsi in J.-C. Puffer, agenti,
tožena stranka v postopku na prvi stopnji,
Kraljevina Španija, ki jo zastopa A. Gavela Llopis, agentka,
intervenientka v postopku na prvi stopnji,
SODIŠČE (četrti senat),
v sestavi C. Lycourgos, predsednik senata, O. Spineanu-Matei, sodnica, J.-C. Bonichot (poročevalec), S. Rodin, sodnika, in L. S. Rossi, sodnica,
generalni pravobranilec: M. Szpunar,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 11. aprila 2024
izreka naslednjo
Sodbo
1
Carles Puigdemont i Casamajó in Antoni Comín i Oliveres s pritožbo predlagata razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 6. julija 2022, Puigdemont i Casamajó in Comín i Oliveres/Parlament, (T‑388/19, v nadaljevanju: izpodbijana sodba, EU:T:2022:421), s katero je to kot nedopustno zavrglo njuno tožbo za razglasitev ničnosti navodila predsednika Evropskega parlamenta z dne 29. maja 2019, s katerim so jima bile zavrnjene storitve službe za sprejem in pomoč, ki so na voljo novim evropskim poslancem, in dodelitev začasne akreditacije (v nadaljevanju: navodilo z dne 29. maja 2019), ter za razglasitev ničnosti zavrnitve predsednika te institucije, da bi se jima priznal status evropskega poslanca, iz dopisa z dne 27. junija 2019 (v nadaljevanju: dopis z dne 27. junija 2019) (v nadaljevanju skupaj: sporna akta).
Pravni okvir
Akt o volitvah
2
Člen 5 Akta o volitvah članov Evropskega parlamenta s splošnimi neposrednimi volitvami (UL 1976, L 278, str. 5), priloženega Sklepu Sveta 76/787/ESPJ, EGS, Euratom, z dne 20. septembra 1976 (UL 1976, L 278, str. 1), kakor je bil spremenjen s Sklepom Sveta 2002/772/ES, Euratom, z dne 25. junija 2002 in 23. septembra 2002 (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 1, zvezek 4, str. 137) (v nadaljevanju: Akt o volitvah), določa:
„1.   Mandat petih let, za katerega so izvoljeni člani […] [P]arlamenta, se prične z začetkom prvega zasedanja po vsakih volitvah.
[…]“
2.   Mandat posameznega člana […] [P]arlamenta se začne in konča hkrati z dobo iz odstavka 1.“
3
Člen 8 Akta o volitvah določa:
„Ob upoštevanju določb tega akta urejajo volilni postopek v vsaki državi članici nacionalni predpisi.
Ti nacionalni predpisi, v katerih se po potrebi lahko upoštevajo posebne razmere v državah članicah, ne vplivajo na proporcionalno naravo volilnega sistema.“
4
Člen 12 tega akta določa:
„[…] [P]arlament preveri veljavnost mandatov članov […] [P]arlamenta[.] V ta namen se seznani z izidi, ki so jih uradno razglasile države članice, in odloča v sporih, ki lahko izhajajo iz določb tega akta, razen v tistih, ki izhajajo iz nacionalnih predpisov, na katere se akt sklicuje.“
5
Člen 13 navedenega akta določa:
„1.   Sedež se sprosti, kadar mandat člana […] [P]arlamenta preneha zaradi odstopa, smrti ali razrešitve.
2.   Vsaka država članica ob upoštevanju drugih določb tega akta določi ustrezne postopke za zapolnjevanje sedežev, ki so se sprostili med petletnim mandatom iz člena 5, za preostanek te dobe.
3.   Kadar zakonodaja države članice izrecno ureja razrešitev člana […] [P]arlamenta, ta mandat preneha v skladu s temi pravnimi predpisi. Pristojni nacionalni organi o tem obvestijo […] [P]arlament.“
Poslovnik
6
Člen 3 Poslovnika Parlamenta, ki se uporablja za deveto parlamentarno obdobje (2019–2024) (v nadaljevanju: Poslovnik), naslovljen „Preverjanje veljavnosti mandatov poslancev“ določa:
„1.   Po splošnih volitvah v […] [P]arlament predsednik [Parlamenta] pozove pristojne organe držav članic, naj Parlament nemudoma obvestijo o imenih izvoljenih poslancev, tako da lahko vsi poslanci nastopijo svoj mandat v Parlamentu od začetka prve seje po volitvah.
Predsednik [Parlamenta] pristojne organe hkrati opozori na ustrezne določbe Akta [o volitvah] in jih pozove, naj sprejmejo potrebne ukrepe v izogib morebitni nezdružljivosti s funkcijo poslanca […] [P]arlamenta.
2.   Vsak poslanec, o čigar izvolitvi je bil Parlament obveščen, pred nastopom mandata v Parlamentu poda pisno izjavo, da ne opravlja funkcije, ki v smislu člena 7(1) in (2) Akta [o volitvah] ni združljiva s funkcijo poslanca […] [P]arlamenta. Po splošnih volitvah se izjava, kadar je mogoče, poda najpozneje šest dni pred prvo sejo Parlamenta po volitvah. Dokler se ne preveri veljavnosti mandata poslanca ali se ne odloči o morebitnem sporu, se poslanec polnopravno udeležuje sej Parlamenta in njegovih organov pod pogojem, da je predhodno podpisal navedeno pisno izjavo.
Kadar se na podlagi dejstev, ki so preverljiva v javno dostopnih virih, ugotovi, da poslanec opravlja funkcijo, ki v smislu člena 7(1) ali (2) Akta [o volitvah] ni združljiva s funkcijo poslanca […] [P]arlamenta, Parlament na podlagi obvestila svojega predsednika potrdi sprostitev sedeža.
3.   Parlament na podlagi poročila pristojnega odbora nemudoma preveri veljavnost mandatov poslancev in odloči o veljavnosti mandatov vseh novoizvoljenih poslancev ter tudi o sporih, ki so mu posredovani na podlagi določb Akta [o volitvah], razen tistih, ki v skladu z navedenim aktom spadajo izključno v okvir nacionalnih predpisov, na katere se navedeni akt sklicuje.
Poročilo odbora temelji na uradnem obvestilu vseh držav članic o dokončnih izidih volitev, v katerem so podrobno navedena imena izvoljenih kandidatov in morebitnih nadomestnih kandidatov, skupaj z vrstnim redom glede na izide glasovanja.
Veljavnosti mandata poslanca ni mogoče potrditi, če ni podal pisnih izjav v skladu s tem členom in Prilogo I k temu poslovniku.
[…]“
7
Člen 5 tega poslovnika, naslovljen „Privilegiji in imunitete“, določa:
„[…]
2.   Parlament pri izvajanju svojih pooblastil v zvezi s privilegiji in imunitetami ohranja integriteto kot demokratična zakonodajna skupščina in zagotavlja neodvisnost poslancev pri opravljanju njihovih obveznosti. Parlamentarna imuniteta ni osebni privilegij poslanca, temveč je jamstvo neodvisnosti Parlamenta kot celote in njegovih poslancev.
[…]“
8
Člen 7 navedenega poslovnika, naslovljen „Zaščita privilegijev in imunitete“, določa:
„1.   V primerih, kadar se zatrjuje, da so ali bodo organi države članice kršili privilegije in imuniteto poslanca ali nekdanjega poslanca, se lahko v skladu s členom 9(1) vloži zahteva za sklep Parlamenta, da se ugotovi, ali je prišlo ali verjetno bo prišlo do kršitve teh privilegijev in imunitete.
2.   Zahteva za zaščito privilegijev in imunitete se lahko vloži zlasti, če se meni, da bi okoliščine predstavljale upravno ali drugačno omejitev prostega gibanja poslancev do kraja zasedanja Parlamenta ali nazaj ali upravnega ali drugačnega omejevanja mnenja ali glasu, ki so ga izrekli pri izvajanju svojih obveznosti, ali da bi okoliščine spadale v okvir člena 9 Protokola št. 7 o privilegijih in imunitetah Evropske unije.
3.   Zahteva za zaščito privilegijev in imunitete poslanca ni dopustna, če je bila v zvezi z istimi dejstvi že prejeta zahteva za odvzem ali zaščito imunitete tega poslanca, ne glede na to, ali je bilo o tej prejšnji zahtevi odločeno.
4.   Zahteva za zaščito privilegijev in imunitete poslanca se ne obravnava več, če je v zvezi z istimi dejstvi prejeta zahteva za odvzem imunitete tega poslanca.
5.   V primerih, v katerih je bil sprejet sklep, da se privilegiji in imuniteta poslanca ne zaščitijo, lahko poslanec s predložitvijo novih dokazov v skladu s členom 9(1) izjemoma vloži zahtevo za ponovno obravnavo. Zahteva za ponovno obravnavo ni dopustna, če je bil zoper sklep začet postopek na podlagi člena 263 [PDEU] ali če predsednik [Parlamenta] meni, da novi predloženi dokazi niso dovolj utemeljeni za ponovno obravnavo.“
9
Člen 8 tega poslovnika, naslovljen „Nujno ukrepanje predsednika [Parlamenta] za uveljavitev imunitete“, določa:
„1.   Kadar je poslancu odvzeta prostost ali mu je omejena svoboda gibanja z očitnim kršenjem njegovih privilegijev in imunitet, lahko predsednik [Parlamenta] po posvetovanju s predsednikom in poročevalcem pristojnega odbora kot nujno zadevo poda pobudo za uveljavljanje privilegijev in imunitete zadevnega poslanca. Predsednik [Parlamenta] svojo pobudo sporoči odboru in obvesti Parlament.
2.   Kadar predsednik [Parlamenta] uporabi pooblastila, ki so mu dodeljena v skladu z odstavkom 1, se odbor z njegovo pobudo seznani na svoji naslednji seji. Kadar se odboru zdi potrebno, lahko pripravi poročilo za predložitev Parlamentu.“
10
Člen 9 Poslovnika, naslovljen „Postopki v zvezi z imuniteto“, določa:
„1.   Vsaka zahteva za odvzem imunitete poslancu, ki jo na predsednika [Parlamenta] naslovi pristojni organ države članice, ali za zaščito privilegijev in imunitete, ki jo na predsednika naslovi poslanec ali nekdanji poslanec, se razglasi na plenarnem zasedanju in posreduje pristojnemu odboru.
2.   S soglasjem zadevnega poslanca ali nekdanjega poslanca lahko zahtevo vloži drug poslanec, ki se mu dovoli zastopati zadevnega poslanca ali nekdanjega poslanca v vseh fazah postopka.
Poslanec, ki zastopa zadevnega poslanca ali nekdanjega poslanca, ne sodeluje pri odločitvah, ki jih sprejme odbor.
3.   Odbor nemudoma preuči zahteve za odvzem imunitete ali zahteve za zaščito privilegijev in imunitete, pri čemer upoštevajo njihovo relativno zapletenost.
4.   Odbor predlaga obrazložen sklep, ki priporoča sprejetje ali zavrnitev zahteve za odvzem imunitete ali zahteve za zaščito privilegijev in imunitete. Predlogi sprememb niso dopustni. Če je predlog zavrnjen, se šteje, da je sprejet nasprotni sklep.
5.   Odbor lahko od zadevnega organa zahteva kakršno koli informacijo ali pojasnilo, ki se mu zdi potrebno za oblikovanje mnenja, ali je imuniteto treba odvzeti ali zaščititi.
6.   Zadevni poslanec ima možnost zagovora in lahko predloži vse dokumente ali druge pisne dokaze, ki se mu zdijo pomembni.
Zadevni poslanec ni prisoten na razpravi o zahtevi za odvzem ali zaščito njegove imunitete, razen na samem zagovoru.
Predsednik odbora poslanca povabi na zagovor in v povabilu določi datum in uro zagovora. Zadevni poslanec se lahko pravici do zagovora odreče.
Če se zadevni poslanec ne udeleži zagovora po prejemu povabila, se šteje, da se je odrekel pravici do zagovora, razen če se je opravičil za izostanek od zagovora na predlagani datum in ob predlagani uri ter je za to navedel razloge. Predsednik odbora odloči, ali se na podlagi podanih razlogov takšna zahteva za opravičenje sprejme. Zadevni poslanec se na to odločitev ne more pritožiti.
Če predsednik odbora zahtevi za opravičenje ugodi, zadevnega poslanca povabi na zagovor in določi nov datum in uro zagovora. Če se zadevni poslanec ne udeleži drugega zagovora, se postopek nadaljuje brez zagovora poslanca. Nadaljnje zahteve za opravičenje ali zagovor se ne sprejmejo.
7.   Kadar se zahteva za odvzem ali zaščito imunitete nanaša na več točk, je vsaka točka lahko predmet ločenega sklepa. Izjemoma je lahko v poročilu odbora predlagano, naj odvzem ali zaščita imunitete velja le za kazenski pregon ter da do pravnomočnosti sodbe poslancu ni mogoče odvzeti prostosti ali ga zapreti ali zoper njega uvesti ukrepe, ki mu onemogočajo izvrševanje nalog iz njegovega mandata.
8.   Odbor lahko poda obrazloženo mnenje o pristojnosti organa in dopustnosti zahteve, vendar se v nobenem primeru ne izreče niti o krivdi ali nekrivdi poslanca niti se ne izreče o tem, ali mnenja oziroma dejanja, ki se pripisujejo poslancu, upravičujejo kazenski pregon, četudi se pri obravnavi zahteve podrobno seznani z dejstvi primera.
9.   Predlog sklepa odbora se uvrsti na dnevni red prve seje po dnevu, ko je bil vložen. K temu predlogu ni mogoče vlagati predlogov sprememb.
Razprava je omejena na razloge, ki govorijo v prid posameznemu predlogu za odvzem ali priznanje imunitete oziroma za zaščito privilegija ali imunitete ali proti njemu.
Brez poseganja v člen 173 poslanec, čigar privilegiji ali imunitete se obravnavajo, v razpravi nima besede.
O predlogu oziroma predlogih sklepa v poročilu se glasuje ob prvem glasovanju po razpravi.
Po tem, ko je Parlament zadevo obravnaval, se o vsakem predlogu v poročilu glasuje posamezno. Če je eden od predlogov zavrnjen, se nasprotni sklep šteje za sprejetega.
10.   Sklep Parlamenta predsednik [Parlamenta] takoj sporoči zadevnemu poslancu in pristojnemu organu zadevne države članice skupaj s prošnjo, da predsednika obveščajo o razvoju dogodkov in nadaljnjih sodnih odločbah v ustreznih postopkih. Ko predsednik [Parlamenta] prejme te informacije, jih Parlamentu posreduje na najprimernejši način, po potrebi po posvetovanju s pristojnim odborom.
11.   Odbor obravnava te zadeve in vse prejete dokumente strogo zaupno. Zahteve glede postopkov v zvezi z imuniteto vedno obravnava brez navzočnosti javnosti.
12.   Parlament preuči le zahteve za odvzem imunitete poslanca, ki so mu jih posredovali sodni organi ali stalna predstavništva držav članic.
13.   Odbor določi načela za uporabo tega člena.
14.   Vsaka poizvedba pristojnega organa o obsegu privilegijev ali imunitet poslancev se obravnava v skladu z gornjimi določbami.“
11
Člen 4(1) Priloge I k temu poslovniku, naslovljenemu „Kodeks ravnanja za poslance […] [P]arlamenta v zvezi s finančnimi interesi in navzkrižji interesov“, določa:
„Zaradi preglednosti poslanci […] [P]arlamenta predsedniku pred koncem prvega zasedanja po volitvah v […] [P]arlament (če je to med zakonodajnim obdobjem, pa v 30 dneh po prevzemu poslanske funkcije) v skladu s svojo osebno odgovornostjo predložijo izjavo o finančnih interesih na obrazcu, ki ga v skladu s členom 9 sprejme predsedstvo [te institucije]. Predsednika [Parlamenta] obvestijo o vsakršni spremembi, ki vpliva na izjavo, do konca meseca po nastopu take spremembe.“
Španski zakon o volitvah
12
Člen 224 Ley orgánica 5/1985 del Régimen Electoral General (sistemski zakon 5/1985 o splošnem volilnem sistemu) z dne 19. junija 1985 (BOE št. 147 z dne 20. junija 1985, str. 19110, v nadaljevanju: španski zakon o volitvah) določa:
„1.   Junta Electoral Central [osrednja volilna komisija, Španija] najpozneje dvajseti dan po volitvah in po preštetju glasov na nacionalni ravni podeli ustrezna poslanska mesta vsaki posamezni kandidaturi in razglasi izvoljene kandidate.
2.   V petih dneh od razglasitve morajo kandidati, ki so bili izvoljeni, pri [osrednji volilni komisiji] podati prisego ali obljubo, da bodo spoštovali Constitución española (špansko ustavo). Po preteku tega roka [osrednja volilna komisija] razglasi kot proste tiste sedeže, ki pripadajo tistim poslancem […] [P]arlamenta, ki niso podali prisege ali obljube, da bodo spoštovali špansko ustavo, in začasno prekine vse posebne pravice, ki bi jim pripadale zaradi njihovega položaja, vse dokler navedene prisege ali obljube ne podajo.
[…]“
Dejansko stanje
13
Dejansko stanje spora je predstavljeno v točkah od 13 do 36 izpodbijane sodbe. Za potrebe te sodbe jih je mogoče povzeti, kot sledi.
14
C. Puigdemont i Casamajó in A. Comín i Oliveres sta bila ob sprejetju Ley 19/2017 del Parlamento de Cataluña, reguladora del referéndum de autodeterminación (zakon 19/2017 katalonskega parlamenta o referendumu o samoodločbi) z dne 6. septembra 2017 (DOGC št. 7449A z dne 6. septembra 2017, str. 1) in Ley 20/2017 del Parlamento de Cataluña, de transitoriedad jurídica y fundacional de la República (zakon 20/2017 katalonskega parlamenta o pravnem prehodu in ustanovitvi republike) z dne 8. septembra 2017 (DOGC št. 7451A z dne 8. septembra 2017, str. 1) ter ob izvedbi referenduma o samoodločbi 1. oktobra 2017, ki je bil določen s prvim od teh dveh zakonov, izvajanje določb katerega je bilo v tem času ustavljeno z odločbo Tribunal Constitucional (ustavno sodišče, Španija), predsednik Generalitat de Cataluña (avtonomna skupnost Katalonija, Španija) oziroma član Gobierno autonómico de Cataluña (avtonomna vlada Katalonije, Španija).
15
Po sprejetju navedenih zakonov in izvedbi navedenega referenduma so Ministerio fiscal (državno tožilstvo, Španija), Abogado del Estado (državni pravobranilec, Španija) in politična stranka VOX sprožili kazenski postopek med drugim proti pritožnikoma zaradi „vstajništva“ in „zlorabe javnih sredstev“.
16
Tribunal Supremo (vrhovno sodišče, Španija) je s sklepom z dne 9. julija 2018 ugotovilo izostanek pritožnikov, ker sta odšla s španskega ozemlja, in ta kazenski postopek prekinilo, dokler ju ne najdejo.
17
Nato sta bila pritožnika na volitvah v Parlament, ki so v Španiji potekale 26. maja 2019, izvoljena na listi koalicije Lliures per Europa (Junts) (Svobodni za Evropo (Skupaj)), katere vodilna kandidata sta bila. Ta lista je dobila dva sedeža v Parlamentu.
18
Predsednik Parlamenta je z navodilom z dne 29. maja 2019 generalnemu sekretarju te institucije naročil, da se po eni strani vsem kandidatom, izvoljenim v Španiji, zavrneta dostop do sprejemnega središča (welcome village) in odobritev pomoči, ki se zagotavlja novoizvoljenim poslancem Parlamenta (v nadaljevanju: posebna sprejemna služba), ter da se po drugi strani do uradne potrditve njihove izvolitve v skladu s členom 12 Akta o volitvah odloži njihova akreditacija. Pritožnika tako nista bila upravičena do storitev posebne sprejemne službe in jima je bil zavrnjen dostop do sprejemnega središča ter dodelitev začasne akreditacije in izkaznice.
19
Osrednja volilna komisija je 13. junija 2019 sprejela sklep o „[r]azglasitv[i] seznama poslancev, ki so bili na volitvah 26. maja 2019 izvoljeni v Evropski parlament“ (v nadaljevanju: razglas z dne 13. junija 2019), v katerem je bilo navedeno, da je v skladu s členom 224(1) španskega zakona o volitvah in na podlagi podatkov iz konsolidiranih poročil o preštetih glasovih, ki so jih poslale vse pokrajinske volilne komisije, ponovno preštela glasove na nacionalni ravni, dodelila ustrezne mandate posameznim kandidatom in razglasila imena izvoljenih kandidatov, med katerimi sta bila tudi pritožnika. V razglasu z dne 13. junija 2019 je bilo tudi navedeno, da bodo izvoljeni kandidati 17. junija 2019 podali prisego, da bodo spoštovali špansko ustavo, kot to zahteva člen 224(2) španskega zakona o volitvah.
20
V dopisu z dne 14. junija 2019 sta pritožnika od predsednika Parlamenta zahtevala, naj se seznani z izidi volitev z dne 26. maja 2019, kot izhajajo iz razglasa z dne 13. junija 2019, prekliče navodilo z dne 29. maja 2019, da bi lahko vstopila v prostore Parlamenta in bila upravičena do storitev posebne sprejemne službe, ter naj jima omogoči nastop funkcije in uživanje pravic, povezanih z njunim statusom evropskega poslanca, od 2. julija 2019, datuma začetka prvega plenarnega zasedanja po volitvah 26. maja 2019.
21
Preiskovalni sodnik Tribunal Supremo (vrhovno sodišče) je 15. junija 2019 zavrnil predlog pritožnikov za umik nacionalnih nalogov za prijetje, ki so jih zoper njiju izdala španska kazenska sodišča, da bi se jima lahko sodilo v kazenskem postopku, navedenem v točki 15 te sodbe.
22
Osrednja volilna komisija je 17. junija 2019 Parlamentu poslala seznam poslancev, izvoljenih v Španiji (v nadaljevanju: obvestilo z dne 17. junija 2019). Imeni pritožnikov na njem nista bili navedeni.
23
Osrednja volilna komisija je 20. junija 2019 zavrnila, da bi pritožnika podala prisego, da bosta spoštovala špansko ustavo, ki se zahteva s členom 224(2) španskega zakona o volitvah, s pisno izjavo pred notarjem v Belgiji ali prek pooblaščencev, imenovanih z notarsko listino, sestavljeno v Belgiji, saj je menila, da je treba prisego podati osebno.
24
Osrednja volilna komisija je istega dne Parlamentu sporočila, da pritožnika nista prisegla, da bosta spoštovala špansko ustavo, ter da je v skladu s členom 224(2) španskega zakona o volitvah razglasila sprostitev sedežev, ki sta jima bila dodeljena v Parlamentu, in začasno zadržala vse posebne pravice, povezane z njuno funkcijo, dokler ne podata te prisege (v nadaljevanju: obvestilo z dne 20. junija 2019).
25
V dopisu z dne 20. junija 2019 sta pritožnika od predsednika Parlamenta zahtevala, naj na podlagi člena 8 Poslovnika nujno sprejme vse ukrepe za uveljavitev njunih privilegijev in imunitet ter zlasti za zaščito teh privilegijev in imunitet, naj ugotovi, da se z nacionalnimi nalogi za prijetje zoper njiju kršijo navedeni privilegiji in imunitete, ki jih imata na podlagi člena 9 Protokola (št. 7) o privilegijih in imunitetah Evropske unije (v nadaljevanju: Protokol o privilegijih in imunitetah), naj ugotovi, da člen 9, drugi odstavek, tega protokola evropske poslance ščiti pred kakršnim koli sodnim omejevanjem svobode gibanja, ki bi jim lahko preprečila izpolnitev potrebnih formalnosti za nastop funkcije, in nazadnje, naj svoj sklep nemudoma posreduje pristojnim španskim organom.
26
V dopisu z dne 24. junija 2019 sta pritožnika v bistvu ponovila vse zahteve, ki sta jih predhodno navedla v dopisih z dne 14. in 20. junija 2019 in na katere ni bilo odgovora.
27
Predsednik Parlamenta je z dopisom z dne 27. junija 2019 odgovoril na dopise z dne 14., 20. in 24. junija 2019 in pritožnikoma v bistvu sporočil, da ju ne more obravnavati kot bodoča člana Parlamenta, ker njunih imen ni na seznamu izvoljenih kandidatov, o katerem so ga uradno obvestili španski organi.
28
Pritožnika sta 28. junija 2019 Splošnemu sodišču z ničnostno tožbo, vpisano pod številko T‑388/19, predlagala, naj razglasi za nične po eni strani navodilo z dne 29. maja 2019 in po drugi strani več aktov, ki so po njunem mnenju vsebovani v dopisu z dne 27. junija 2019, in sicer, prvič, zavrnitev predsednika Parlamenta, da bi se seznanil z izidom volitev z dne 26. maja 2019; drugič, razglasitev sprostitve sedeža, ki je pripadel vsakemu od pritožnikov, ki jo je izvedel predsednik Parlamenta; tretjič, zavrnitev predsednika Parlamenta, da jima dovoli nastopiti funkcijo, izvrševati mandat evropskih poslancev in udeleževati se zasedanj Parlamenta od začetka prvega zasedanja po volitvah 26. maja 2019, ter, četrtič, zavrnitev predsednika Parlamenta, da v skladu s členom 8 Poslovnika sprejme nujno pobudo za uveljavitev njunih privilegijev in imunitet.
29
Istega dne sta pritožnika tožbi priložila predlog za izdajo začasne odredbe, vpisan pod številko T‑388/19 R, s katerim sta predlagala odlog izvršitve, prvič, sklepa predsednika Parlamenta, da se ne seznani z izidom volitev v Parlament 26. maja 2019, ki jih je uradno razglasila Kraljevina Španija, in poznejšega sklepa o seznanitvi z drugačnim in nepopolnim seznamom izvoljenih poslancev, o katerem so ga španski organi uradno obvestili 17. junija 2019, drugič, sklepa predsednika Parlamenta, da se za obvestilo z dne 20. junija 2019 šteje, da je izničilo učinek razglasitve pritožnikov kot izvoljenih članov Parlamenta, in tretjič, sklepa Parlamenta o zavrnitvi, da bi se v skladu s členom 3(2) Poslovnika zagotovila pravica pritožnikov, da se v Parlamentu in njegovih organih polnopravno udeležujeta sej od začetka parlamentarnega zasedanja do odločitve o sporih pred Parlamentom in španskimi pravosodnimi organi. Pritožnika sta prav tako zahtevala, da se Parlamentu naloži sprejetje vseh potrebnih ukrepov, vključno z uveljavitvijo njunih privilegijev in imunitet iz člena 9 Protokola o privilegijih in imunitetah, da bi se jima omogočilo udeleževanje zasedanj Parlamenta od začetka prvega zasedanja po volitvah.
30
Evropska poslanka D. Riba i Giner je v imenu pritožnikov z elektronskim sporočilom z dne 10. oktobra 2019 na predsednika Parlamenta, izvoljenega 3. julija 2019, ter na predsednika in podpredsednika Odbora za pravne zadeve pri tej instituciji naslovila zahtevo 38 evropskih poslancev različnih narodnosti in političnih strank, vključno z njo, s katero so med drugim zahtevali, naj Parlament na podlagi člena 9 Poslovnika zaščiti poslansko imuniteto pritožnikov iz člena 9, prvi in drugi odstavek, Protokola o privilegijih in imunitetah.
31
Preiskovalni sodnik kazenskega oddelka Tribunal Supremo (vrhovno sodišče) je 14. oktobra 2019 zoper C. Puigdemonta i Casamajója izdal nacionalni nalog za prijetje, evropski nalog za prijetje in mednarodni nalog za prijetje, da bi se mu sodilo v kazenskem postopku, navedenem v točki 15 te sodbe. Enaki nalogi za prijetje so bili 4. novembra 2019 izdani zoper A. Comína i Oliveresa. C. Puigdemont i Casamajó in A. Comín i Oliveres sta bila 17. oktobra oziroma 7. novembra 2019 pridržana v Belgiji in istega dne pogojno izpuščena.
32
Predsednik Parlamenta je v dveh dopisih z dne 10. decembra 2019 s podobnim besedilom, pri čemer je bil eden naslovljen na D. Riba i Giner, drugi pa na vseh 38 poslancev, navedenih v točki 30 te sodbe, navedel, da pritožnikov ne more šteti za člane Parlamenta, ker ga španski organi niso uradno obvestili o njihovi izvolitvi.
33
Sodišče je v sodbi z dne 19. decembra 2019, Junqueras Vies (C‑502/19, EU:C:2019:1115), med drugim odločilo, da je treba za osebo, ki je bila uradno razglašena za izvoljeno v Parlament, vendar ji po tej razglasitvi ni bilo dovoljeno izpolniti nekatere zahteve, določene v nacionalnem pravu, in oditi v Parlament, da bi se udeležila njegovega prvega zasedanja, šteti, da uživa imuniteto na podlagi člena 9, drugi odstavek, Protokola o privilegijih in imunitetah.
34
Predsednik Splošnega sodišča je s sklepom z dne 1. julija 2019, Puigdemont i Casamajó in Comín i Oliveres/Parlament (T‑388/19 R, EU:T:2019:467), predlog za izdajo začasne odredbe iz točke 29 te sodbe zavrnil in pridržal odločitev o stroških.
35
Podpredsednica Sodišča je s sklepom z dne 20. decembra 2019, Puigdemont i Casamajó in Comín i Oliveres/Parlament (C‑646/19 P(R), EU:C:2019:1149), sklep predsednika Splošnega sodišča z dne 1. julija 2019 (T‑388/19 R, EU:T:2019:467) razveljavila, mu zadevo vrnila v odločanje in pridržala odločitev o stroških.
36
Na plenarnem zasedanju 13. januarja 2020 je predsednik Parlamenta sporočil, da se je na podlagi sodbe z dne 19. decembra 2019, Junqueras Vies (C‑502/19, EU:C:2019:1115), ta institucija seznanila z izvolitvijo pritožnikov v Parlament z učinkom od 2. julija 2019 (v nadaljevanju: akt z dne 13. januarja 2020).
37
Pritožnika sta 20. februarja 2020 vložila ničnostno tožbo zoper dopis z dne 10. decembra 2019, ki ga je predsednik Parlamenta naslovil na D. Ribo i Giner. Ta tožba je bila vpisana pod številko T‑115/20.
38
Predsednik Splošnega sodišča je s sklepom z dne 19. marca 2020, Puigdemont i Casamajó in Comín i Oliveres/Parlament (T‑388/19 R-RENV, EU:T:2020:114), v okviru odločanja po vrnitvi zadeve na podlagi sklepa z dne 20. decembra 2019, Puigdemont i Casamajó in Comín i Oliveres/Parlament (C‑646/19 P (R), EU:C:2019:1149), odločil, da se zaradi nastopa akta z dne 13. januarja 2020 postopek s predlogom za izdajo začasne odredbe ustavi, in pridržal odločitev o stroških.
39
Splošno sodišče je z izpodbijano sodbo v bistvu zavrnilo tožbo, navedeno v točki 28 te sodbe, ker je bila vložena zoper akte, ki ne morejo biti predmet ničnostne tožbe na podlagi člena 263 PDEU.
Postopek pred Sodiščem in predlogi strank
40
Pritožnika s pritožbo Sodišču predlagata, naj:
–
izpodbijano sodbo razveljavi;
–
zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču ali, podredno, sporna akta razglasi za nična in
–
Parlamentu in Kraljevini Španiji naloži plačilo stroškov ali, podredno, odločitev o stroških pridrži.
41
Parlament Sodišču predlaga, naj:
–
pritožbo zavrne in
–
pritožnikoma naloži plačilo stroškov pritožbenega postopka.
42
Kraljevina Španija Sodišču predlaga, naj:
–
pritožbo zavrže kot nedopustno ali, podredno, zavrne kot neutemeljeno in
–
plačilo stroškov naloži pritožnikoma.
Pritožba
43
Pritožnika v utemeljitev pritožbe navajata štiri pritožbene razloge. S prvim pritožbenim razlogom izpodbijata razloge, iz katerih je Splošno sodišče njun predlog za razglasitev ničnosti spornih aktov zavrglo kot nedopusten, ker ta akta nista spremenila njunega pravnega položaja. Z drugim pritožbenim razlogom Sodišču podredno predlagata, naj spremeni svojo sodno prakso, ki izhaja iz sodbe z dne 30. aprila 2009, Italija in Donnici/Parlament (C‑393/07 in C‑9/08, EU:C:2009:275), v nasprotnem primeru pa uveljavljata ugovor nezakonitosti člena 12 Akta o volitvah. Pritožnika s tretjim pritožbenim razlogom grajata razloge, iz katerih je Splošno sodišče presodilo, da to, da predsednik Parlamenta ni sprejel nujne pobude za uveljavitev njunih privilegijev in imunitet na podlagi člena 8 Poslovnika, ne more biti predmet ničnostne tožbe. Nazadnje, s četrtim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču očitata, da je razsodilo, da so bile njune trditve, s katerimi sta izpodbijala domnevno zavrnitev predsednika Parlamenta, da bi njuno zahtevo za zaščito njunih privilegijev in imunitet posredoval pristojnemu odboru te institucije, usmerjene zoper neobstoječi akt, saj zadevni osebi nista vložili take zahteve na podlagi členov 7 in 9 Poslovnika.
Dopustnost pritožbe
Trditve strank
44
Kraljevina Španija primarno trdi, da je pritožba v celoti nedopustna, ker v bistvu ne izpolnjuje zahtev iz člena 256(1), prvi pododstavek, PDEU ter člena 168(1)(d) in člena 169(2) Poslovnika Sodišča, ker niso dovolj natančno in jasno opredeljene grajane točke obrazložitve izpodbijane sodbe in pravne trditve, na katerih temelji njun predlog. Trdi tudi, da so v pritožbi zgolj ponovljeni razlogi in trditve, ki so bili že navedeni pred Splošnim sodiščem, tako da dejansko pomeni predlog za ponovno preučitev tožbe, vložene pri tem sodišču, za kar pa Sodišče v okviru pritožbe ni pristojno.
45
Parlament in Kraljevina Španija v svojih trditvah v odgovor na različne pritožbene razloge, ki sta jih navedla pritožnika, prav tako trdita, da so ti pritožbeni razlogi večinoma nedopustni.
Presoja Sodišča
46
Čeprav so trditve pritožnikov deloma podobne predlogu za ponovno preučitev tožbe, vložene pri Splošnem sodišču, in so z več vidikov nejasne in odvečne, je treba ugotoviti, da so tako v pritožbi kot celoti kot tudi v glavni argumentaciji, podani v podporo vsakemu od pritožbenih razlogov, navedene grajane točke obrazložitve izpodbijane sodbe in da so pravni argumenti, s katerimi jih pritožnika želita izpodbijati, navedeni dovolj natančno, da lahko Sodišče odloči o zadevi.
47
V teh okoliščinah je treba ugotoviti, da v nasprotju s tem, kar trdi Kraljevina Španija, pritožba kot celota ne krši zahtev iz člena 256(1), prvi pododstavek, PDEU ter člena 168(1)(d) in člena 169(2) Poslovnika. To ravno tako ne velja za trditve, navedene v utemeljitev vsakega od pritožbenih razlogov.
48
Iz tega sledi, da je treba razloge za nedopustnost, ki sta jih podala Parlament in Kraljevina Španija, zavrniti.
Utemeljenost
Prvi pritožbeni razlog
– Trditve strank
49
Pritožnika s prvim pritožbenim razlogom v bistvu trdita, da je Splošno sodišče v izpodbijani sodbi napačno uporabilo pravo glede na člen 263 PDEU in člen 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina), storilo napake pri pravni opredelitvi in različna izkrivljanja s tem, da je presodilo, da sporna akta ne moreta biti predmet ničnostne tožbe, ker nista spremenila njunega pravnega položaja.
50
Na prvem mestu, pritožnika v zvezi z dopisom z dne 27. junija 2019 Splošnemu sodišču v bistvu očitata, da je presodilo, da se je predsednik Parlamenta moral seznaniti z obvestiloma z dne 17. in 20. junija 2019, ki odražata stališče španskih organov, da pritožnika nista med izvoljenimi poslanci, ker nista podala prisege o spoštovanju španske ustave, določene v členu 224(2) španskega zakona o volitvah, in ne z izidi z dne 13. junija 2019, ki odražajo oddane glasove na volitvah 26. maja 2019. V zvezi s tem naj bi bilo v izpodbijani sodbi napačno uporabljeno pravo in naj bi prišlo do izkrivljanja, ker naj bi ta sodba temeljila na ideji, da obvestili z dne 17. in 20. junija 2019 odražata izide volitev 26. maja 2019.
51
Pritožnika trdita, da sta imela na podlagi člena 5(1) Akta o volitvah vsekakor pravico, da se od zasedanja, ki se je začelo 2. julija 2019, začasno udeležujeta zasedanj Parlamenta skupaj z drugimi člani Parlamenta, tudi če veljavnost njunih mandatov še ni bila preverjena. To razlago naj bi nato potrjevalo sprejetje akta z dne 13. januarja 2020.
52
Po njunem mnenju je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo tudi v zvezi s členom 223 PDEU in v svoji sodbi izkrivilo dejstva s tem, da je presodilo, da določitev pogojev ali zahtev, ki morajo biti izpolnjeni pred nastopom funkcije evropskih poslancev, spada v deljeno pristojnost z državami članicami, čeprav naj bi šlo za izključno pristojnost Unije. Kot naj bi izhajalo iz sodbe z dne 19. decembra 2019, Junqueras Vies (C‑502/19, EU:C:2019:1115), in sklepa z dne 20. decembra 2019, Puigdemont i Casamajó in Comín i Oliveres/Parlament (C‑646/19 P(R), EU:C:2019:1149), naj bi bilo s španskim pravom kršeno pravo Unije, ker naj bi bile z njim poleg tistih, ki jih določa pravo Unije, določene dodatne zahteve, ki naj ne bi spadale v okvir nacionalnega volilnega postopka, saj se ta po njunem mnenju konča z razglasitvijo izidov. Pritožnika menita, da bi moral o tem vprašanju odločiti Parlament na podlagi člena 12 Akta o volitvah, kot da gre za volilni spor, ki mu je bil predložen na podlagi tega akta. Splošno sodišče naj bi v izpodbijani sodbi prav tako opustilo odločanje in napačno uporabilo pravo ter kršilo člen 47 Listine, ker je kot brezpredmetno zavrnilo trditev v zvezi z nepristojnostjo Kraljevine Španije, da določi zahtevo o prisegi o spoštovanju španske ustave iz člena 224(2) španskega zakona o volitvah.
53
Pritožnika poleg tega menita, da je Splošno sodišče nezakonito nadomestilo obrazložitev dopisa z dne 27. junija 2019 in izkrivilo njegovo besedilo s tem, da je v več točkah izpodbijane sodbe navedlo, da ne temelji na ugotovitvi, da pritožnika nista pridobila statusa evropskega poslanca, ampak le na ugotovitvi, da ne izpolnjujeta formalnih pogojev za izvrševanje njunih mandatov.
54
Poleg tega pritožnika trdita, da je v izpodbijani sodbi prišlo do izkrivljanja, da je protislovna in da so z njo kršeni člena 8 in 12 Akta o volitvah, člen 39(2) Listine ter sodba z dne 30. aprila 2009, Italija in Donnici/Parlament (C‑393/07 in C‑9/08, EU:C:2009:275), ker je Splošno sodišče razsodilo, da se Parlament ne more seznaniti z izidi, razglašenimi 13. junija 2019, čeprav ta razglasitev ni bila predmet nobenega spora in je edini pravno zavezujoči akt, ki ga je moral upoštevati, z izključitvijo obvestil z dne 17. in 20. junija 2019, ki ga ne zavezujeta. Okoliščina, da Kraljevina Španija s tem, da Parlamentu ni sporočila izidov, ki so bili uradno razglašeni 13. junija 2019, ni izpolnila obveznosti lojalnega sodelovanja, naj te institucije ne bi odvezalo obveznosti seznaniti se s temi izidi.
55
Ob predpostavki, da je treba šteti, da je bilo obvestilo Parlamenta o izidih potrebno, kar pritožnika izpodbijata, menita, da je bilo v nasprotju s tem, kar izhaja iz obrazložitve izpodbijane sodbe, razglasitev z dne 13. junija 2019 vsekakor zadostna, da bi se moral Parlament seznaniti s tem, da sta bila izvoljena za evropska poslanca.
56
Pritožnika še trdita, da obrazložitev izpodbijane sodbe pomeni, da bi moral Parlament upoštevati kateri koli akt nacionalnih organov, tudi tiste, ki so jih ti sprejeli brez pristojnosti, kar naj bi bilo v nasprotju s sodbo z dne 9. marca 1978, Simmenthal (106/77, EU:C:1978:49). Menita, da se s to obrazložitvijo krši tudi to, da pravo Unije, zlasti člen 223(2) in člen 232 PDEU, državam članicam ne dovoljuje, da odredijo zadržanje podelitve mandata evropskega poslanca, tudi začasno, ter s tem spremenijo število poslancev in torej sestavo Parlamenta. V zvezi s tem trdita, da se zadeva, v kateri je bila izdana sodba z dne 3. decembra 1992, Oleificio Borelli/Komisija (C‑97/91, EU:C:1992:491), razlikuje od obravnavane zadeve.
57
Pritožnika sicer navajata, da se ta točka nanaša na vsebino zadeve, in ne na spoštovanje pogojev za dopustnost ničnostne tožbe iz člena 263 PDEU, vendar trdita tudi, da odločitev, ki jo je po njunem mnenju sprejel predsednik Parlamenta, da jima prepreči udeležbo na zasedanjih v tej instituciji, v zvezi z njima pomeni kršitev – ki je „posebej huda in brez primere“ – člena 39(2) Listine in člena 1(3) Akta o volitvah v zvezi z njuno upravičenostjo, kar je v nasprotju s stališči, ki sta jih sprejela Odbor Združenih narodov za človekove pravice in Evropska komisija za demokracijo skozi pravo oziroma tako imenovana „Beneška komisija“.
58
Nazadnje, Splošno sodišče naj bi v izpodbijani sodbi tudi izkrivilo ali vsaj napačno razlagalo obseg dokumentov, ki so mu bili predloženi, ko je presodilo, da ni sporno, da pritožnika nista spoštovala člena 224(2) španskega zakona o volitvah, medtem ko Tribunal Constitucional (ustavno sodišče) o tožbi v zvezi s tem še ni odločilo.
59
Na drugem mestu, pritožnika v zvezi z navodilom z dne 29. maja 2019 trdita, da je ta akt, ki se nanju neposredno in posamično nanaša, neločljivo povezan z dopisom z dne 27. junija 2019 ter da je Splošno sodišče izkrivilo ali vsaj popačilo dejstva in protislovno obrazložilo izpodbijano sodbo s tem, da je razsodilo, da so učinki tega navodila prenehali 17. junija 2019. V obrazložitvi te sodbe naj bi bilo prav tako pravo očitno napačno uporabljeno v delu, v katerem je navedeno, da navodilo z dne 29. maja 2019 ni bilo razlog za nezmožnost pritožnikov, da nastopita svoji funkciji.
60
Parlament in Kraljevina Španija menita, da je treba trditve pritožnikov v podporo njunemu prvemu pritožbenemu razlogu zavrniti.
– Presoja Sodišča
61
Na prvem mestu je treba v zvezi z dopisom z dne 27. junija 2019 opozoriti, da Parlament v skladu s členom 5(1) in (2) ter členom 13(2) PEU deluje v mejah pristojnosti, ki so mu dodeljene s Pogodbama.
62
Kar zadeva volitve članov Parlamenta, ob tem da enotni volilni postopek ni bil sprejet, postopek v vsaki državi članici v skladu s členom 8 Akta o volitvah še naprej urejajo nacionalne določbe s pridržkom določb tega akta (sodba z dne 22. decembra 2022, Junqueras i Vies/Parlament, C‑115/21 P, EU:C:2022:1021, točka 60).
63
Člen 12 navedenega akta določa, da se Parlament „[…] seznani z izidi, ki so jih uradno razglasile države članice, in odloča v sporih, ki lahko izhajajo iz določb tega akta, razen v tistih, ki izhajajo iz nacionalnih predpisov, na katere se [ta] akt sklicuje.“
64
Kot je Sodišče že razsodilo, izraz „seznani“ v okviru Akta o volitvah izključuje vsakršno polje proste presoje Parlamenta pri imenovanju izvoljenih poslancev, saj so za to v skladu s postopkom, ki ga ureja nacionalno pravo, edini pristojni nacionalni organi (glej v tem smislu sodbo z dne 30. aprila 2009, Italija in Donnici/Parlament, C‑393/07 in C‑9/08, EU:C:2009:275, točki 55 in 56 ter navedena sodna praksa).
65
Iz samega besedila člena 12 Akta o volitvah izhaja, da je v tem okviru o sporih, vloženih na podlagi Akta o volitvah, pristojen odločati le Parlament. Ta institucija pa nima nobene pristojnosti, na podlagi katere bi lahko preverila zakonitost ali skladnost nacionalnega volilnega postopka ali razglasitve izidov s strani nacionalnih organov s pravom Unije (glej v tem smislu sodbo z dne 30. aprila 2009, Italija in Donnici/Parlament, C‑393/07 in C‑9/08, EU:C:2009:275, točke od 55 do 57, 60, 67 in 68). To velja tudi v primerih, v katerih Akt o volitvah napotuje na nacionalno pravo.
66
Izvajanje delitve pristojnosti med Unijo in državami članicami, kot je določena v Aktu o volitvah, je med drugim zagotovljeno s členom 3 Poslovnika, ki v odstavku 1 določa, da pristojni organi držav članic Parlament obvestijo o imenih izvoljenih poslancev. Samo za poslance, katerih imena so navedena na seznamu, ki ga predložijo nacionalni organi, veljajo formalnosti iz člena 3(2) in (3) tega poslovnika, med katerimi je tudi preverjanje veljavnosti njihovih mandatov.
67
Okoliščina, da naj seznam, ki so ga nacionalni organi posredovali Parlamentu, ne bi ustrezal izidom, ki jih je uradno razglasila država članica, v nasprotju s tem, kar določa člen 12 Akta o volitvah, ali, širše, da naj bi ta seznam vseboval napake ali opustitve, tej instituciji ne omogoča, da ne upošteva imen izvoljenih poslancev, o katerih so jo uradno obvestili nacionalni organi.
68
Poleg tega, da bi bilo preverjanje pravilnosti seznama izvoljenih poslancev, ki ga predložijo države članice, za Parlament v praksi nemogoča naloga, bi to preverjanje namreč pomenilo, da se tej instituciji omogoči, da nadzira skladnost nacionalnega volilnega postopka in torej izidov volitev, ki jih ureja ta postopek, s pravom Unije, kar bi bilo v nasprotju z razdelitvijo pristojnosti med Unijo in državami članicami, določeno v Aktu o volitvah.
69
V celovitem sistemu pravnih sredstev, ki ga določa pravo Unije, so za tak nadzor pristojna le nacionalna sodišča, po potrebi po vložitvi predloga za sprejetje predhodne odločbe pri Sodišču na podlagi člena 267 PDEU, ali Sodišče, kadar to odloča o tožbi zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 258 PDEU (glej v tem smislu po analogiji sklep podpredsednice Sodišča z dne 8. oktobra 2020, Junqueras i Vies/Parlament, C‑201/20 P(R), EU:C:2020:818, točka 66).
70
Trditve pritožnikov v zvezi z dopisom z dne 27. junija 2019 je treba preučiti ob upoštevanju teh preudarkov.
71
Splošno sodišče je v izpodbijani sodbi v bistvu presodilo, da dopis z dne 27. junija 2019 ni spremenil pravnega položaja pritožnikov in da torej ne more biti predmet ničnostne tožbe na podlagi člena 263 PDEU, ker se je, kot je zlasti razsodilo v točkah 104, 114 in od 117 do 119 te sodbe, predsednik Parlamenta zgolj seznanil, kot se je moral, s seznamom izvoljenih poslancev, ki so mu ga španski organi posredovali 17. in 20. junija 2019 in ki je zanj pomenil že obstoječ položaj.
72
Splošno sodišče je v točkah 130 in 131 izpodbijane sodbe pojasnilo, da tudi če bi bila zahteva po podaji prisege o spoštovanju španske ustave, določena v členu 224(2) španskega zakona o volitvah, v nasprotju s pravom Unije, ker naj ne bi bila del nacionalnega volilnega postopka, ki spada v pristojnost držav članic, ni niti v pristojnosti Parlamenta niti posledično Splošnega sodišča v okviru tožbe, ki mu je predložena, da odločita o tem vprašanju, saj morajo o takem sporu odločiti nacionalna sodišča, po potrebi po vložitvi predloga za sprejetje predhodne odločbe pri Sodišču, ali neposredno Sodišče v okviru tožbe zaradi neizpolnitve obveznosti na podlagi člena 258 PDEU.
73
Splošno sodišče je v točkah od 142 do 144 izpodbijane sodbe presodilo tudi, da trditev pritožnikov, da bi morale biti formalnosti, potrebne za udeležbo na zasedanjih v Parlamentu, izpolnjene izključno pri tej instituciji, ni potrjena v sodbi z dne 19. decembra 2019, Junqueras Vies (C‑502/19, EU:C:2019:1115).
74
Pritožnika v pritožbi Splošnemu sodišču v bistvu očitata, da je napačno uporabilo pravo ter v izpodbijani sodbi opustilo odločanje in storilo različna izkrivljanja s tem, da je razsodilo, da se mora Parlament seznaniti s seznamom izvoljenih poslancev, o katerem so ga uradno obvestili španski organi.
75
Vendar iz preudarkov, navedenih v točkah od 60 do 68 te sodbe, izhaja, da Splošno sodišče, ki v izpodbijani sodbi ni izkrivilo vsebine obvestil z dne 17. in 20. junija 2019 ali vsebine dopisa z dne 27. junija 2019, ni napačno uporabilo prava glede členov 8 in 12 Akta o volitvah niti ni kršilo člena 39(2) Listine, ko je razsodilo, da predsednik Parlamenta ni mogel, ne da bi kršil razdelitev pristojnosti med Unijo in državami članicami, določeno z Aktom o volitvah, ne upoštevati seznama izvoljenih poslancev, o katerem so ga uradno obvestili španski organi, za nadzor nad pravilnostjo katerega ni pristojen.
76
Člen 5(1) Akta o volitvah, ki določa, da se mandat petih let, za katerega so izvoljeni člani Parlamenta, prične z začetkom prvega zasedanja po vsakih volitvah, ne more omajati te ugotovitve, ker ta določba določa le časovne omejitve mandata članov Parlamenta in ne ureja razdelitve pristojnosti med Unijo in državami članicami na volilnem področju.
77
Ravno tako je ne more omajati sodba z dne 19. decembra 2019, Junqueras Vies (C‑502/19, EU:C:2019:1115). Poudariti je namreč treba, da je v zadevi, v kateri je bila izdana ta sodba, Tribunal Supremo (vrhovno sodišče) Sodišču postavilo vprašanje za predhodno odločanje o ločenem vprašanju, kdaj oseba, izvoljena v Parlament, pridobi status člana te institucije, da bi se določil datum, od katerega ji je priznana imuniteta iz člena 9, drugi odstavek, Protokola o privilegijih in imunitetah, ki se navezuje na ta status. V tem okviru je Sodišče razsodilo, da se status člana Parlamenta pridobi z uradno razglasitvijo volilnih izidov, v zvezi s katero je ugotovilo, da je do nje, kar zadeva volitve, ki so v Španiji potekale 26. maja 2019, prišlo 13. junija 2019. Ni pa zavzelo stališča glede posledic, ki jih mora Parlament izpeljati iz obvestila nacionalnih organov o seznamu izvoljenih poslancev, in zlasti glede vprašanja, ali je bila ta institucija vezana na tako obvestilo, ki ni bilo predmet vprašanj predložitvenega sodišča.
78
Dejansko sodba z dne 19. decembra 2019, Junqueras Vies (C‑502/19, EU:C:2019:1115), še zdaleč ne podpira trditev pritožnikov, ampak, nasprotno, podpira analizo Splošnega sodišča, saj je Sodišče v točki 69 te sodbe navedlo, da Parlament nima nobene pristojnosti, na podlagi katere bi lahko izpodbijal pravilnost uradne razglasitve volilnih izidov ali preveril njeno skladnost s pravom Unije, kar je, kot je razvidno iz točke 64 te sodbe, mogoče razumeti tako, da ima Parlament obveznost seznaniti se z uradnimi obvestili o izidih, ki so mu jih poslali nacionalni organi, kot je v obravnavanem primeru obvestilo z dne 17. junija 2019.
79
Splošno sodišče torej ni kršilo sodbe z dne 19. decembra 2019, Junqueras Vies (C‑502/19, EU:C:2019:1115), ko je v točki 130 izpodbijane sodbe presodilo, da se je Parlament moral seznaniti s seznamom izvoljenih kandidatov, ki so ga uradno predložili nacionalni organi, saj ta institucija ni pristojna za izvajanje nobenega nadzora nad vsebino tega seznama.
80
Poleg tega Splošnemu sodišču prav tako ni mogoče očitati, da je kršilo sklep z dne 20. decembra 2019, Puigdemont i Casamajó in Comín i Oliveres/Parlament (C‑646/19 P(R), EU:C:2019:1149), s katerim je podpredsednica Sodišča, pred odločitvijo o vsebini zadeve, odločila, da ni mogoče izključiti, da je treba za nacionalni volilni postopek, ki je v pristojnosti držav članic, šteti, da se konča z razglasitvijo izidov, pri čemer so izključene vse nadaljnje formalnosti. Kot je namreč Splošno sodišče razsodilo v točki 139 izpodbijane sodbe, tudi če bi Kraljevina Španija prekoračila svojo pristojnost s tem, da je sprejela obveznost podati prisego o spoštovanju španske ustave, ki je določena v členu 224(2) španskega zakona o volitvah, ta okoliščina ne vpliva na obveznost predsednika Parlamenta, da se seznani z izidi volitev, ki so mu jih uradno sporočili nacionalni organi.
81
V zvezi s tem je iz izpodbijane sodbe razvidno, da se Splošno sodišče ni izreklo o vprašanjih, ali je bila Kraljevina Španija glede na člen 223(2) PDEU in člen 8 Akta o volitvah pristojna za določitev zahteve iz člena 224(2) španskega zakona o volitvah ali pa je ta zahteva v nasprotju s pravom Unije. Potem ko je v točki 117 izpodbijane sodbe z razlogi, ki niso bili izkrivljeni, navedlo, da pritožnika nista podala prisege, da bosta spoštovala špansko ustavo iz tega člena 224(2), je, nasprotno, v točki 131 te sodbe, ne da bi napačno uporabilo pravo ali opustilo odločanje, menilo, da tako kot Parlament ni mogel izpodbijati zakonitosti seznama izvoljenih kandidatov, ki so ga španski organi uradno sporočili 17. junija 2019, samo ni pristojno za odločanje o takih vprašanjih. Splošno sodišče je iz tega v točki 135 iste sodbe pravilno sklepalo, da je treba argumentacijo pritožnikov, ki se nanaša na nepristojnost španskih organov za določitev obveznosti, navedene v členu 224(2) španskega volilnega zakona, zavrniti kot brezpredmetno.
82
Ob upoštevanju zgoraj navedenih razlogov je treba trditve pritožnikov, usmerjene zoper dodatne razloge, ki jih je Splošno sodišče navedlo v točkah od 132 do 134 izpodbijane sodbe in v katerih je menilo, da Parlament nima izključne pristojnosti za določitev pogojev in zahtev pred nastopom funkcije poslancev, zavrniti kot brezpredmetne.
83
Okoliščina, da je Parlament po dopisu z dne 27. junija 2019 sprejel akt z dne 13. januarja 2020, s katerim je bilo pritožnikom dovoljeno, da se udeležujeta sej, ne da bi predhodno preveril veljavnost njunih mandatov, s čimer je izpeljal posledice, za katere je menil, da jih je treba pripisati sodbi z dne 19. decembra 2019, Junqueras Vies (C‑502/19, EU:C:2019:1115), nikakor ne more spremeniti pravne narave dopisa z dne 27. junija 2019, kot je Splošno sodišče razsodilo v točkah 121 in 122 izpodbijane sodbe.
84
Pojasniti je še treba, da v nasprotju z navedbami pritožnikov prej navedena analiza ne pomeni, da je državam članicam dovoljeno, da odstopijo od razdelitve pristojnosti, ki je določena z Aktom o volitvah ali da kršijo člen 223(2) in člen 232 PDEU, saj je morebitno nespoštovanje teh določb mogoče uveljavljati pred nacionalnimi sodišči, po potrebi po tem, ko se Sodišču pošlje predlog za sprejetje predhodne odločbe, ali neposredno pred Sodiščem na podlagi člena 258 PDEU.
85
Na drugem mestu, Splošno sodišče je v zvezi z navodilom z dne 29. maja 2019, potem ko je opisalo in analiziralo njegovo vsebino, v točkah 184 in 185 izpodbijane sodbe presodilo, da to navodilo pritožnikoma ni preprečevalo, da bi pred nastopom funkcije poslancev opravila formalnosti, ki jih pomenita izjava o neobstoju nezdružljivosti in izjava o finančnih interesih, in da torej ni bilo razlog za njuno nezmožnost, da se udeležujeta sej Parlamenta od začetka prvega zasedanja po volitvah 2. julija 2019. Splošno sodišče je v točkah 186 in 187 te sodbe ocenilo, da to navodilo ni spremenilo pravnega položaja pritožnikov in da je treba njune predloge za njegovo razglasitev ničnosti zato zavreči kot nedopustne.
86
Splošno sodišče je za to, da je prišlo do te ugotovitve, v točkah od 179 do 182 izpodbijane sodbe ocenilo, prvič, da to navodilo, s katerim se je predsednik Parlamenta omejil na navedbo, da je treba „zamrzniti“ ali začasno zadržati dostop do sprejemnega središča in da se ne izvede začasna akreditacija španskih poslancev v pričakovanju, da španski organi posredujejo obvestilo o končnih izidih, pomeni ukrep notranje organizacije in je začasen, saj so njegovi učinki prenehali na datum tega obvestila. Drugič, Splošno sodišče je navedlo, da iz njegove začasnosti izhaja, da navodilo z dne 29. maja 2019 ni prejudiciralo možnosti pritožnikov, da nato pridobita dokončno akreditacijo. Tretjič, opozorilo je, da je dejstvo, da pritožnika nista bila na uradnem seznamu izidov, ki so ga posredovali španski organi, preprečevalo, da bi se lahko udeleževala sej, na pa neobstoj podaje njunih izjav o finančnih interesih in neobstoju nezdružljivosti, saj je ti izjavi v skladu s poslovnikom mogoče podati po začetku prvega parlamentarnega zasedanja po volitvah.
87
V nasprotju s tem, kar navajata pritožnika, iz spisa, predloženega Sodišču, ni razvidno, da bi Splošno sodišče v izpodbijani sodbi izkrivilo ali popačilo dejstva s tem, da je navodilo z dne 29. maja 2019 analiziralo kot ločen akt glede na dopis z dne 27. junija 2019, in s tem, da je ocenilo, da so učinki tega navodila prenehali na dan, ko so španski organi uradno posredovali izide, tj. 17. junija 2019. Trditev, ki se nanaša na kršitev pravice do obrambe, ki izhaja iz zatrjevanih izkrivljanj, je treba zato ravno tako zavrniti.
88
Glede morebitnega protislovja, ki naj bi obstajalo med razlogi iz točke 181 izpodbijane sodbe, v kateri je Splošno sodišče razsodilo, da dejstvo, da pritožnika nista podala svojih izjav o finančnih interesih in o neobstoju nezdružljivosti, tema ni preprečevalo, da bi se udeleževala sej od začetka prvega zasedanja Parlamenta po volitvah, in razlogi iz točke 183 te sodbe, v okviru katerih je Splošno sodišče navedlo, da pritožnika nista zatrjevala, da jima je navodilo z dne 29. maja 2019 preprečevalo podajo takih izjav, je treba ugotoviti, da kot kaže uporaba dikcije „poleg tega“, je ta točka 183 dodatna glede na razloge, pri katerih ni napačne uporabe prava ali izkrivljanja, ki so v točkah od 179 do 182 navedene sodbe. Zato je treba trditve pritožnikov, usmerjene posebej zoper navedeno točko 183, zavrniti kot brezpredmetne.
89
Nazadnje, Splošno sodišče v točkah od 184 do 187 izpodbijane sodbe ni napačno uporabilo prava s tem, da je iz razlogov, navedenih zlasti v točkah od 179 do 182 te sodbe, sklepalo, da navodilo z dne 29. maja 2019 ni bilo razlog za to, da se pritožnika nista mogla udeleževati sej v Parlamentu in da z njim ni bil spremenjen njun pravni položaj, tako da je bilo treba predloge za razglasitev ničnosti, ki sta jih pritožnika podala zoper to navodilo, zavreči kot nedopustne.
90
Glede na navedeno je treba prvi pritožbeni razlog zavrniti.
Drugi pritožbeni razlog
– Trditve strank
91
Pritožnika z drugim pritožbenim razlogom, ki ga navajata podredno, Splošnemu sodišču očitata, da je podalo napačno razlago razdelitve pristojnosti med nacionalnimi organi in Parlamentom, ki je določena v členu 12 Akta o volitvah. S tem Sodišče pozivata, naj spremeni sodno prakso, ki izhaja iz sodbe z dne 30. aprila 2009, Italija in Donnici/Parlament (C‑393/07 in C‑9/08, EU:C:2009:275). Zlasti ocenjujeta, da je bil Parlament v vsakem primeru pristojen za odločanje o volilnem sporu, ki temelji na členu 3(1) Poslovnika, sicer bi kršil načelo učinkovitosti, in da je Splošno sodišče pri izpodbijani sodbi napačno uporabilo pravo, ko je brez pridržka razsodilo, da Akt o volitvah izključuje pristojnost Parlamenta za odločanje o sporih, ki temeljijo na nacionalnem pravu, tudi takrat, ko se Akt o volitvah sklicuje na to pravo. Dodajata, da bi moralo biti sodišču Unije omogočeno, da nadzira vse akte, s katerimi se evropskemu poslancu odvzamejo pravice.
92
Še bolj podredno, pritožnika trdita, da je člen 12 Akta o volitvah ali katera koli druga določba tega akta, Statuta poslancev Evropskega parlamenta ali prava Unije, iz katere bi izhajalo, da je ta institucija vezana na obvestila, ki jih države članice posredujejo na volilnem področju, tudi če prekoračijo svojo pristojnost, v nasprotju s primarnim pravom in zlasti členoma 10 in 14 PEU ter členom 39(2) Listine.
93
Parlament in Kraljevina Španija v bistvu menita, da glede na odgovor na prvi pritožbeni razlog Sodišču ni treba obravnavati drugega pritožbenega razloga v delu, v katerem se nanaša na izpodbijanje sodne prakse, ki izhaja iz sodbe z dne 30. aprila 2009Italija in Donnici/Parlament (C‑393/07 in C‑9/08, EU:C:2009:275).
94
Parlament poleg tega ocenjuje, da je treba ugovor nezakonitosti, ki ga navajata pritožnika, zavreči kot nedopusten, ker je prvič navajan v okviru pritožbe, ali ga, podredno, vsekakor zavrniti kot neutemeljenega.
– Presoja Sodišča
95
Z drugim pritožbenim razlogom pritožnika navajata, da je Splošno sodišče napačno razlagalo razdelitev pristojnosti med Unijo in državami članicami na volilnem področju, in natančneje člen 12 Akta o volitvah, ker je v izpodbijani sodbi uporabilo sodno prakso, ki izhaja iz sodbe z dne 30. aprila 2009, Italija in Donnici/Parlament (C‑393/07 in C‑9/08, EU:C:2009:275). Iz obrazložitve, navedene v odgovor na prvi pritožbeni razlog, zlasti v točkah od 59 do 67 te sodbe, pa je razvidno, da je treba te trditve zavrniti.
96
V zvezi z ugovorom nezakonitosti, ki ga pritožnika navajata podredno, je treba opozoriti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso pristojnost Sodišča v okviru pritožbe omejena na preizkus presoje s strani Splošnega sodišča razlogov in trditev, o katerih se je pred njim razpravljalo. Če bi se stranki dopustilo, da pred Sodiščem prvič navede razlog, ki ga ni navedla pred Splošnim sodiščem, bi se ji s tem dopustilo, da Sodišču, katerega pristojnost v pritožbenem postopku je omejena, predloži širši spor od tistega, o katerem je odločalo Splošno sodišče (glej v tem smislu sodbo z dne 29. februarja 2024, Euranimi/Komisija, C‑95/23 P, EU:C:2024:177, točka 53 in navedena sodna praksa).
97
V tem primeru je poleg tega, da ugovoru nezakonitosti, ki ga pritožnika navajata v okviru drugega pritožbenega razloga, niso dodana pojasnila, ki bi omogočila presojo njegove utemeljenosti, iz spisa, predloženega Sodišču, razvidno, da je bil ta ugovor nezakonitosti prvič navajan v okviru pritožbe. Zato ga je treba zavreči kot nedopustnega.
98
Iz navedenega izhaja, da je treba drugi pritožbeni razlog v celoti zavrniti.
Tretji in četrti pritožbeni razlog
– Trditve strank
99
Pritožnika s tretjim pritožbenim razlogom Splošnemu sodišču v bistvu očitata, da je napačno uporabilo pravo in nezadostno obrazložilo izpodbijano sodbo s tem, da je presodilo, da zavrnitev predsednika Parlamenta, da poda nujno pobudo na podlagi člena 8 Poslovnika, ni akt, ki bi ga bilo mogoče izpodbijati na podlagi člena 263 PDEU. Ocenjujeta, da je napačno, da je Splošno sodišče v tem primeru presodilo, da taka zavrnitev ni bila povezana z zavrnitvijo, da se jima prizna status evropskih poslancev. Po mnenju pritožnikov je Splošno sodišče s tem, da je tako odločilo, kršilo dolžnost pomoči Parlamenta njegovim poslancem, ki naj bi izhajala iz člena 5(2) Poslovnika. Navajata tudi, da je pri izpodbijani sodbi, če jo je treba razlagati tako, da je Splošno sodišče menilo, da izpodbijana zavrnitev pomeni neobstoječ akt, podana napačna uporaba prava in izkrivljanje.
100
Pritožnika s četrtim pritožbenim razlogom v bistvu navajata, da je Splošno sodišče v izpodbijani sodbi storilo izkrivljanje, ker je presodilo, da nista predložila zahteve za zaščito njune imunitete na podlagi členov 7 in 9 Poslovnika. Ocenjujeta tudi, da je Splošno sodišče napačno uporabilo pravo in kršilo sodno prakso, ki izhaja iz sodbe z dne 21. oktobra 2008, Marra (C‑200/07 in C‑201/07, EU:C:2008:579), s tem da je presodilo, da zavrnitev posredovanja takega predloga na plenarno zasedanje ni povzročilo pravnih učinkov, ki bi jih bilo mogoče izpodbijati na podlagi člena 263 PDEU.
101
Parlament in Kraljevina Španija v bistvu navajata, da je treba tretji pritožbeni razlog, če se ga ne zavrže kot nedopustnega, zavrniti kot neutemeljenega. Trdita, da je treba četrti pritožbeni razlog zavrniti kot brezpredmeten ali ga, če ne bi bilo tako odločeno, ravno tako zavrniti kot neutemeljenega.
– Presoja Sodišča
102
Tretji in četrti pritožbeni razlog postavljata skupna vprašanja glede razmerja in vsebine mehanizmov obrambe privilegijev in imunitet, ki sta določena v členih 7 in 9 oziroma v členu 8 Poslovnika. Zato ju je treba obravnavati skupaj.
103
Splošno sodišče je v točkah od 155 do 158 izpodbijane sodbe presodilo, da to, da se je predsednik te institucije vzdržal podaje nujne pobude za uveljavitev privilegijev in imunitet C. Puigdemonta i Casamaja in A. Comína i Oliveresa na podlagi člena 8 Poslovnika, ni izhajalo iz morebitne zavrnitve tega predsednika, da jima prizna status evropskih poslancev, temveč iz neizvajanja njegove diskrecijske pravice, da poda ali pa ne poda tako pobudo. Splošno sodišče je iz tega sklepalo, da neizvajanje take diskrecije ne more biti predmet ničnostne tožbe na podlagi člena 263 PDEU. Poleg tega je z dodatnimi razlogi pojasnilo, da tudi ob predpostavki, da je nesprejetje te pobude s strani predsednika Parlamenta posledica njegove domnevne zavrnitve, da jima prizna status evropskega poslanca, taka zavrnitev nikakor ne bi imela zavezujočega učinka za španske organe.
104
Splošno sodišče je nato, v točkah od 160 do 167 izpodbijane sodbe, kot usmerjene proti neobstoječemu aktu zavrnilo trditve, s katerimi sta pritožnika glede na člen 9(1) Poslovnika izpodbijala zavrnitev predsednika Parlamenta, da pristojnemu odboru posreduje njuno zahtevo za zaščito njunih privilegijev in imunitet, ker take zahteve nista predložila na podlagi členov 7 in 9 tega poslovnika.
105
Člen 7 Poslovnika ureja zaščito privilegijev in imunitete članov Parlamenta. V odstavku 1 med drugim določa, da kadar se zatrjuje, da so ali bodo organi države članice kršili privilegije in imuniteto poslanca ali nekdanjega poslanca, se lahko v skladu s členom 9(1) tega poslovnika vloži zahteva za sklep Parlamenta, da se ugotovi, ali je prišlo ali verjetno bo prišlo do kršitve teh privilegijev in imunitete. Besedilo člena 7(5) navedenega poslovnika implicira, da je sklep o neugoditvi taki zahtevi lahko predmet ničnostne tožbe na podlagi člena 263 PDEU.
106
Člen 9(1) in (2) Poslovnika o postopkih v zvezi z imuniteto določa, da lahko zahtevo za zaščito privilegijev in imunitete, navedeno v členu 7(1), na Parlament naslovi poslanec ali nekdanji poslanec ali drug poslanec, ki se mu dovoli zastopati zadevnega poslanca ali nekdanjega poslanca. Člen 9, od (3) do (14), navedenega poslovnika natančno določa postopek, ki se uporablja za take zahteve in zlasti zajema fazo preučitve s strani pristojnega odbora Parlamenta, možnost zadevnega poslanca ali nekdanjega poslanca, da se zagovarja in predloži vse dokaze, ki se mu zdijo pomembni, obravnave predloga ali predlogov sklepa odbora s strani Parlamenta in sporočitev sprejetega ukrepa zadevnemu poslancu ali nekdanjemu poslancu ter zadevni državi članici.
107
Člen 8 Poslovnika pa ureja nujno ukrepanje predsednika Parlamenta za uveljavitev imunitete poslanca. Ta člen določa, da kadar je poslancu odvzeta prostost ali mu je omejena svoboda gibanja z očitnim kršenjem njegovih privilegijev in imunitet, lahko predsednik Parlamenta po posvetovanju s predsednikom in poročevalcem pristojnega odbora kot nujno zadevo poda pobudo za uveljavljanje privilegijev in imunitete zadevnega poslanca. Kadar predsednik Parlamenta uporabi ta pooblastila, svojo pobudo sporoči temu odboru, ki se z njo seznani na svoji naslednji seji, in o tem obvesti to institucijo.
108
Iz teh določb izhaja, da Poslovnik določa dva ločena mehanizma zaščite privilegijev in imunitete evropskih poslancev. Eden, predviden v členih 7 in 9 Poslovnika, se začne na podlagi zahteve, naslovljene na predsednika Parlamenta, in se obravnava v skladu s postopkovnimi pravili iz tega člena 9, ki so namenjena zlasti zagotavljanju pravic zadevnega poslanca ali nekdanjega poslanca. Na njegovi podlagi se sprejme sklep Parlamenta, za katerega člen 7(5) navedenega poslovnika določa, da je lahko predmet ničnostne tožbe na podlagi člena 263 PDEU. Drugi, določen v členu 8 istega poslovnika pa je, nasprotno, odvisen od individualne pobude predsednika Parlamenta, ki odloča sam in ni zanj predpisana nobena procesna formalnost, saj je predsednik le dolžan, da o njej nadalje obvesti pristojni odbor Parlamenta in to institucijo samo.
109
Tako v nasprotju s členoma 7 in 9 Poslovnika njegov člen 8 predsedniku podeljuje lastno pristojnost, da nujno sprejme pobudo za uveljavitev privilegijev in imunitete poslanca, če so izpolnjeni pogoji, določeni v tem členu 8. Iz sistematike navedenega člena 8 v povezavi s preostalimi določbami Poslovnika tudi izhaja, da predsednik Parlamenta ni dolžan sprejeti take pobude, temveč ima v zvezi s tem široko polje proste presoje, ki izključuje pravico poslancev, da bi od njega zahtevali, da sprejme stališče v določeni smeri (glej po analogiji sodbo z dne 9. decembra 2014, Schönberger/Parlament, C‑261/13 P, EU:C:2014:2423, točka 24).
110
Iz tega sledi, kot je Splošno sodišče v točkah od 155 do 157 izpodbijane sodbe presodilo dovolj obrazloženo in brez napačne uporabe prava glede na člen 5(2) Poslovnika, da to, da predsednik Parlamenta ne izvaja možnosti, ki mu jo daje člen 8 tega poslovnika in ki ne izhaja iz domnevne zavrnitve tega predsednika, da jima prizna status evropskih poslancev, temveč iz tega, da ta izvršuje široko diskrecijsko pravico, ki jo ima, ni izpodbojni akt v smislu člena 263 PDEU.
111
Trditve pritožnikov zoper razloge, ki jih je Splošno sodišče kot dodatne navedlo v točki 158 izpodbijane sodbe, je treba zavrniti kot brezpredmetne.
112
Iz spisa, predloženega Sodišču, je poleg tega razvidno, da Splošno sodišče v izpodbijani sodbi ni storilo izkrivljanja s tem, da je v točkah 163 in 164 te sodbe presodilo, da zahteva pritožnikov za zaščito njunih privilegijev in imunitete temelji na členu 8(1) Poslovnika in ne na členih 7 in 9 tega poslovnika, ki v njej nista bila omenjena.
113
Splošno sodišče je v točkah 165 in 166 izpodbijane sodbe ravno tako pravilno presodilo, da je bilo izpodbijanje – s strani pritožnikov – domnevne zavrnitve predsednika Parlamenta, da njuno zahtevo posreduje prisojnemu odboru te institucije, usmerjeno proti aktu, ki materialno ne obstaja, saj ni bilo zahteve, vložene na podlagi členov 7 in 9 Poslovnika. Tako predhodno posredovanje v preučitev pristojnemu odboru namreč zadeva le zahteve za zaščito privilegijev in imunitete, vložene na podlagi členov 7 in 9 Poslovnika, s katerima je vzpostavljen, kot je bilo presojeno v točkah 107 in 108 te sodbe, ločen mehanizem od tistega, ki je določen v členu 8 tega poslovnika.
114
Pojasniti je še treba, da trditve, da naj bi Splošno sodišče, s tem da je tako odločilo, kršilo sodbo z dne 21. oktobra 2008Marra (C‑200/07 in C‑201/07, EU:C:2008:579), ni mogoče sprejeti, saj se ta sodba nanaša na ločeno vprašanje posledic, ki jih mora nacionalno sodišče, ki odloča o pregonu zoper evropskega poslanca, izpeljati iz obstoja zahteve za zaščito privilegijev in imunitete, ki jo je zadevna oseba vložila pri Parlamentu. Nikakor iz nje ni mogoče izpeljati ugotovitve glede narave neobstoja sprejetja nujne pobude, kot je ta iz člena 8 Poslovnika.
115
Iz vsega navedenega izhaja, da je treba tretji in četrti pritožbeni razlog zavrniti, zaradi česar je treba pritožbo v celoti zavrniti.
Stroški
116
Člen 184(2) Poslovnika Sodišča določa, da če pritožba ni utemeljena, o stroških odloči Sodišče.
117
V skladu s členom 138(1) tega poslovnika, ki se v pritožbenem postopku uporablja na podlagi člena 184(1) tega poslovnika, se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki.
118
Ker je Parlament predlagal, naj se pritožnikoma naloži plačilo stroškov, in ker ta s svojimi razlogi nista uspela, se jima naloži, da poleg svojih stroškov nosita stroške Parlamenta, vključno s tistimi v zvezi s postopkom za izdajo začasne odredbe v zadevi C‑600/22 P-R.
119
Sodišče lahko v skladu s členom 184(4) Poslovnika v zvezi z intervenientko na prvi stopnji, ki ni vložila pritožbe, vendar je sodelovala pri pisnem ali ustnem delu postopka pred Sodiščem, odloči, da nosi svoje stroške. V tem primeru je treba odločiti, da Kraljevina Španija, intervenientka na prvi stopnji, ki je sodelovala pri pisnem delu postopka v okviru pritožbe, nosi svoje stroške, vključno s tistimi v zvezi s postopkom za izdajo začasne odredbe v zadevi C‑600/22 P-R.
Iz teh razlogov je Sodišče (četrti senat) razsodilo:
1.
Pritožba se zavrne.
2.
Carles Puigdemont i Casamajó in Antoni Comín i Oliveres poleg svojih stroškov nosita stroške Evropskega parlamenta.
3.
Kraljevina Španija nosi svoje stroške.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: angleščina.