62022CC0602
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
A. BIONDIJA,
predstavljeni 13. maja 2025 (
1
)
Zadeva C-602/22 P
ABLV Bank AS, v likvidaciji,
proti
Enotnemu odboru za reševanje (SRB ali EOR )
„Pritožba – Ekonomska in monetarna politika – Bančna unija – Uredba (EU) št. 806/2014 – Člena 7 in 18 – Enotni mehanizem za reševanje – Sklep SRB, da ne bo sprejel sheme za reševanje – Pristojnost Enotnega odbora za reševanje – Diskrecijska pravica – Razširitev sodnega nadzora“
I. Uvod
1.
Glavni predmet te pritožbe je opredelitev in razmejitev pristojnosti in pooblastil Enotnega odbora za reševanje („Single Resolution Board“, v nadaljevanju: SRB ali EOR). Natančneje, vprašanje, o katerem mora odločiti Sodišče, se nanaša na pristojnost SRB za sprejetje uradne negativne odločitve v zvezi s sprejetjem sheme za reševanje kreditne institucije v okviru enotnega mehanizma za reševanje („Single Resolution Mechanism“, v nadaljevanju: SRM). (
2
)
2.
Družba ABLV Bank AS (v nadaljevanju: ABLV Bank) s to pritožbo predlaga razveljavitev sodbe Splošnega sodišča Evropske unije z dne 6. julija 2022, ABLV Bank/EOR (T-280/18, EU:T:2022:429, v nadaljevanju: izpodbijana sodba), s katero je to zavrnilo njeno tožbo, vloženo zoper dva sklepa SRB. (
3
) Če povzamem, (
4
) SRB je v navedenih sklepih odločil, da ne bo sprejel sheme za reševanje v zvezi z družbo ABLV Bank in njeno hčerinsko družbo ABLV Bank Luxembourg SA (v nadaljevanju: ABLV Bank Luxembourg). SRB je menil, da sta v obravnavani zadevi izpolnjena pogoja iz člena 18(1)(a) in (b) Uredbe SRM za sprejetje sheme za reševanje – in sicer propad ali verjetni propad zadevnega subjekta in neobstoj alternativnih ukrepov za reševanje. Vendar je SRB nazadnje sprejel negativno odločitev, ker je menil, da tretji pogoj, določen v točki (c) navedene določbe, in sicer potreba po reševanju v javnem interesu, v obravnavani zadevi ni bil izpolnjen.
3.
Splošno sodišče je v izpodbijani sodbi kot nedopustno zavrglo tožbo, ki jo je vložila družba ABLV Bank, v delu, v katerem je bila vložena zoper sklep SRB v zvezi z njeno hčerinsko družbo ABLV Luxembourg SA, in kot neutemeljene zavrnilo vse tožbene razloge, navedene v utemeljitev tožbe zoper sklep SRB v zvezi z družbo ABLV Bank.
II. Pritožba
4.
Družba ABLV Bank s pritožbo Sodišču predlaga, naj izpodbijano sodbo razveljavi, sporna sklepa razglasi za nična, SRB naloži plačilo stroškov prvo- in drugostopenjskega postopka in, če stanje postopka ne dovoljuje, da bi Sodišče odločilo o tožbi na prvi stopnji, zadevo vrne v razsojanje Splošnemu sodišču.
5.
SRB in Evropska centralna banka (ECB), intervenientka na prvi stopnji, Sodišču v bistvu predlagata, naj pritožbo zavrne in družbi ABLV Bank naloži plačilo stroškov.
6.
Družba ABLV Bank v utemeljitev pritožbe navaja štiri pritožbene razloge, ki jih SRB in ECB vse izpodbijata. V teh sklepnih predlogih se bom osredotočil predvsem na prvi pritožbeni razlog, v katerem je glavno pravno vprašanje, ki je na kratko predstavljeno v točki 1 teh sklepnih predlogov. Vendar je treba najprej preučiti ugovor nedopustnosti pritožbe, ki ga je vložil SRB.
A. Dopustnost pritožbe
7.
SRB trdi, da pritožba ni dopustna. Bila naj bi nejasna in nedosledna, v njej naj ne bi bilo povzetka navedenih pritožbenih razlogov in v številnih delih naj ne bilo opredelitev izpodbijanih točk izpodbijane sodbe ter naj v njej ne bi bile navedene pravne trditve, ki utemeljujejo navedene pritožbene razloge. Zato naj bi bilo težko opredeliti napake, ki naj bi jih storilo Splošno sodišče.
8.
V zvezi s tem iz ustaljene sodne prakse izhaja, da je treba v pritožbi jasno navesti izpodbijane dele sodbe, katere razveljavitev se predlaga, in pravne trditve, ki posebej utemeljujejo ta predlog, sicer pritožba oziroma zadevni razlog nista dopustna. (
5
)
9.
V obravnavani zadevi pritožba ni vedno jasna in dosledna ter v njej niso izčrpno navedeni izpodbijani elementi izpodbijane sodbe. Vendar vsebuje zadostne navedbe, na podlagi katerih je mogoče opredeliti točke sodbe, ki se izpodbijajo v okviru vsakega od pritožbenih razlogov, in dovolj natančno predstavitev večine navedenih trditev. Iz tega po mojem mnenju sledi, da pritožba ni v celoti nedopustna. Vendar bodo nekatere konkretne trditve družbe ABLV Bank zavržene kot nedopustne zaradi nejasnosti.
B. Utemeljenost pritožbe
1.
Prvi pritožbeni razlog
10.
Družba ABLV Bank s prvim pritožbenim razlogom izpodbija točke od 73 do 86 izpodbijane sodbe. Družba ABLV Bank zatrjuje napačno razlago člena 18 Uredbe SRM in več drugih povezanih napak.
11.
Splošno sodišče je v teh točkah izpodbijane sodbe na prvem mestu (točke od 73 do 78) zavrnilo tožbeni razlog družbe ABLV, ki se je nanašal na nepristojnost SRB za odločanje o njeni likvidaciji, pri čemer je ugotovilo, da SRB v spornih sklepih ni odredil likvidacije družbe ABLV Bank. Na drugem mestu, Splošno sodišče je (točke od 79 do 86) zavrnilo tožbeni razlog družbe ABLV Bank, ki se je nanašal na nepristojnost SRB za sprejetje uradnih negativnih odločitev, kakršna sta sporna sklepa. Splošno sodišče je ugotovilo, da je SRB pristojen za sprejetje navedenih vrst sklepov na podlagi treh elementov: (a) potrebe po preprečitvi praznine v sodnem varstvu v zvezi z oceno ECB, da subjekt propada ali bo verjetno propadel (točka 82 izpodbijane sodbe); (b) normativnega okvira, v katerega je umeščen člen 18 Uredbe SRM, zlasti glede na člen 82(2) Direktive 2014/59 (
6
) (točka 83 izpodbijane sodbe); (c) tveganja ogrozitve stabilnosti zadevne institucije in potencialno finančnih trgov v primeru nepristojnosti SRB za sprejetje uradnih negativnih odločitev (točka 84 izpodbijane sodbe).
12.
Pravna analiza prvega pritožbenega razloga bo razdeljena na tri dele: (a) prvi je v zvezi z očitkom, ki se nanaša na nepristojnost SRB za sprejetje uradnih negativnih odločitev, kakršna sta sporna sklepa; (b) drugi je v zvezi z očitkom, ki se nanaša na združljivost razlage Splošnega sodišča s sodno prakso v zvezi s prenosom pooblastil na agencije; (c) tretji je v zvezi z drugimi očitki, navedenimi v okviru prvega pritožbenega razloga.
a)
Prvi del prvega pritožbenega razloga: pristojnost SRB za sprejetje spornih sklepov
1) Trditve družbe ABLV Bank
13.
Družba ABLV Bank trdi, da je Splošno sodišče v točkah od 79 do 86 izpodbijane sodbe napačno razlagalo člen 18 Uredbe SRM, ko je ugotovilo, da je SRB pristojen za sprejetje uradne negativne odločitve v zvezi s (ne)sprejetjem sheme za reševanje.
14.
Po mnenju družbe ABLV Bank naj bi bila z razlago Splošnega sodišča SRB podeljena pooblastila, ki niso določena v členu 18 Uredbe SRM, in naj ne bi imela nobene podlage v besedilu te določbe. Temeljila naj bi na implicitni uporabi določb, ki urejajo sprejetje sheme za reševanje, po analogiji.
15.
Z razlago Splošnega sodišča naj bi bilo SRB podeljeno pooblastilo za sprejetje sklepa z zunanjimi pravnimi učinki, čeprav sta izpolnjena le dva od treh pogojev iz člena 18(1), in zato ni sprejeta nobena shema za reševanje. Vendar družba ABLV meni, da če bi SRB ugotovil, da ukrep za reševanje ni potreben zaradi javnega interesa, odločitve ne bi smel sprejeti.
16.
V novejši sodbi velikega senata v zadevi Komisija/EOR (
7
), zlasti v točki 83, naj bi bilo potrjeno, da s členom 18 Uredbe SRM SRB ni podeljeno pooblastilo za sprejetje akta, ki ima samostojne pravne učinke.
17.
Dalje, družba ABLV Bank izpodbija zlasti točko 83 izpodbijane sodbe: na prvem mestu, člen 82(2) Direktive 2014/59, ki je v njej naveden in ki določa možnost sprejetja negativnih odločitev v zvezi z reševanjem, naj bi se nanašal le na nacionalne organe za reševanje in naj se torej ne bi mogel uporabljati za SRB; na drugem mestu, to, da v Uredbi SRM ni določbe, ki bi bila enakovredna tisti iz pravkar navedene določbe, naj ne bi bila nenamerna opustitev zakonodajalca Unije. Dalje, družba ABLV Bank izpodbija tudi točko 84 izpodbijane sodbe, ki naj bi temeljila na logiki, ki ni določena v Uredbi SRM.
2) Analiza
18.
Za odgovor na očitek v zvezi z napačno razlago člena 18(1) Uredbe SRM je treba to določbo razlagati v skladu s razlagalnimi merili, ki jih običajno uporablja Sodišče.
19.
Kot izhaja iz ustaljene sodne prakse, je treba pri razlagi določbe prava Unije upoštevati ne le njeno besedilo, ampak tudi njen kontekst in cilje, ki jim sledi ureditev, katere del je. (
8
)
20.
Zato bom v nadaljevanju opravil jezikovno, kontekstualno in teleološko analizo člena 18(1) Uredbe SRM, da bi preveril, ali je Splošno sodišče, kakor očita ABLV Bank, v izpodbijani sodbi napačno razlagalo navedeno določbo s tem, da je priznalo pristojnost SRB za sprejetje uradnih negativnih odločitev glede (ne)izpolnjevanja pogojev za sprejetje sheme za reševanje.
21.
Uvodoma ugotavljam, da čeprav družba ABLV Bank svoj očitek opira izključno na kršitev člena 18(1) Uredbe SRM, je za presojo, ali je ugotovitev Splošnega sodišča glede pristojnosti SRB za sprejetje sklepov, kakršna sta izpodbijana sklepa, pravilna, upoštevna druga določba te uredbe. Sklicujem se na člen 7(2), v skladu s katerim je SRB odgovoren „za sprejemanje vseh odločitev v zvezi z reševanjem“ za subjekte, ki spadajo v njegovo pristojnost. (
9
) Prav ta določba je namreč tista, ki po mojem mnenju SRB izrecno podeljuje pristojnost odločanja v okviru razdelitve nalog, določene z Uredbo SRM.
22.
Za presojo utemeljenosti očitka družbe ABLV Bank je torej treba po mojem mnenju ti določbi razlagati v povezavi z zgoraj navedenimi razlagalnimi merili.
23.
V zvezi s tem z jezikovnega vidika besedilo člena 7(2) Uredbe SRM z uporabo splošnih izrazov „vseh“ in odločitev „v zvezi z reševanjem“ (
10
) razkriva namen zakonodajalca, da določi vseobsegajočo formulo, s katero se SRB dodeli pristojnost za sprejetje kakršne koli odločitve o reševanju v zvezi s subjekti, ki so predmet pooblastil Unije za reševanje. (
11
)
24.
Nasprotno pa člen 18(1) Uredbe SRM določa pristojnost SRB za sprejetje sheme za reševanje, če so izpolnjeni trije pogoji iz točk (a), (b) in (c).
25.
Odločitve (kakršna sta sporna sklepa), s katerimi se ugotovi, da pogoji za sprejetje sheme za reševanje niso izpolnjeni, so odločitve „v zvezi z reševanjem“, ki so torej zajete s široko formulacijo določbe člena 7(2) Uredbe SRM.
26.
Besedilo člena 7(2) Uredbe SRM v povezavi s členom 18(1) te uredbe torej potrjuje razlago obeh določb v smislu, da je SRB pristojen za sprejetje uradne negativne odločitve o treh pogojih iz zadnjenavedene določbe.
27.
To potrjujeta kontekstualna in teleološka razlaga navedenih določb.
28.
Kar zadeva regulativno okolje in torej vse določbe Uredbe SRM, je treba SRB v sistemu delitve nalog v okviru SRM iz člena 7 Uredbe SRM dodeliti pristojnost za sprejetje uradne negativne odločitve o reševanju. Odločitev SRB, da ne bo uvedel ukrepa Unije za reševanje, namreč pomeni, da ukrepe sprejmejo nacionalni organi. Zato je treba nacionalne organe obvestiti, da je SRB končal postopek na ravni Unije in da Unija ne namerava izvajati svojih pooblastil za reševanje. Drugačna razlaga upoštevnih določb bi ustvarila položaj nedoločnosti v okviru SRM, ki ne bi bil združljiv s sistemom delitve pristojnosti iz Uredbe SRM.
29.
S kontekstualnega vidika je poleg tega dodelitev pristojnosti SRB za sprejetje uradne negativne odločitve o reševanju skladna tudi s potrebo po preprečitvi praznine v sodnem varstvu zadevnega subjekta. (
12
) Če namreč SRB ne bi mogel sprejeti uradne negativne odločitve, ki jo je mogoče izpodbijati pred sodiščema Unije, potem ne bi bilo mogoče opraviti sodnega nadzora nad oceno ECB o propadu ali verjetnem propadu subjekta v smislu točke (a) navedenega člena 18(1), pri čemer ta ocena kot pripravljalni akt v okviru postopka ni izpodbojni akt. (
13
)
30.
Nazadnje, s teleološkega vidika je predlagana razlaga skladna s ciljem Uredbe SRM, da se zagotovi učinkovitost upravljanja kriznih položajev in položajev propada kreditnih institucij ter učinkovitost samega SRM, omenjenega v uvodnih izjavah 89 in 123 Uredbe SRM. (
14
) Dejansko je v takšnih položajih pogosto odločilna hitrost posredovanja. (
15
) Če uradne odločitve, ki bi pojasnila, da Unija ne bo izvajala svojih pooblastil za reševanje, ni, bi negotovost glede tega, ali bo Unija izvajala takšna pooblastila v zvezi s subjektom, lahko ogrozila hitro sprejetje ukrepov in s tem njihovo učinkovitost.
31.
V tem smislu je zgornja razlaga skladna tudi s cilji Uredbe SRM, ki so ohraniti finančno stabilnost, zagotoviti neprekinjeno opravljanje bistvenih finančnih storitev in zaščititi vlagatelje, navedenimi v uvodni izjavi 58 Uredbe SRM. (
16
) Stanje negotovosti, ki bi izhajalo iz odsotnosti uradne negativne odločitve, kar bi povzročilo dvome o odločitvah in ukrepih, ki bodo sprejeti v zvezi s subjektom po oceni propada ali tveganja propada, ki jo je izvedla ECB, bi povečalo tveganja za ta subjekt in posledično tudi tveganje širjenja negativnega vpliva. (
17
)
32.
Dalje, razlaga, v skladu s katero je SRB pristojen za sprejetje uradnih negativnih odločitev v zvezi z izpolnjevanjem pogojev iz člena 18(1) Uredbe SRM, po mojem mnenju zaradi sodbe Komisija/EOR ni vprašljiva. Sodišče je v navedeni sodbi razsodilo, da shema za reševanje, ki jo je sprejel SRB, ni izpodbojni akt. Navedena shema namreč ni končni rezultat postopka reševanja, ki se uresniči šele s tem, ko jo odobri Komisija. (
18
) Natančneje, Sodišče je v točki 83 sodbe Komisija/EOR razsodilo, da čeprav člena 7 in 18 te uredbe določata, da je SRB odgovoren za pripravo in sprejetje sheme za reševanje, „pa mu s tema členoma ni podeljeno pooblastilo za sprejetje akta, ki ima samostojne pravne učinke“.
33.
Vendar je iz predmeta spora, v katerem je bila izdana sodba Komisija/EOR, jasno razvidno, da se je Sodišče v navedeni sodbi sklicevalo izključno na sprejeto shemo za reševanje, to je na uradno pozitivno odločitev SRB, ki nima samostojnih pravnih učinkov. Uradna negativna odločitev o nesprejetju sheme za reševanje pa je končni akt v postopku pred SRB. Tak sklep je torej akt, ki ima nujno samostojne pravne učinke in ki ga je mogoče izpodbijati na podlagi člena 263 PDEU.
34.
Nazadnje, s trditvami družbe ABLV Bank, s katerimi izpodbija točko 83 izpodbijane sodbe, se ne izpodbija pravilnosti ugotovitve Splošnega sodišča glede dodelitve pristojnosti SRB za sprejetje uradnega negativnega sklepa o reševanju. Splošno sodišče namreč v navedeni točki ni ugotovilo, da se v obravnavani zadevi uporablja člen 82(2) Direktive 2014/59. Splošno sodišče se je sklicevalo na to določbo v okviru analize širšega regulativnega okvira, v katerega spada člen 18 Uredbe SRM.
35.
Iz vsega navedenega izhaja, da je treba po mojem mnenju prvi del prvega tožbenega razloga zavrniti.
b)
Drugi del prvega pritožbenega razloga: sodna praksa v zvezi s prenosom pooblastil na agencije
1) Trditve družbe ABLV Bank
36.
Družba ABLV Bank trdi, da razlaga člena 18(1) Uredbe SRM, ki jo je Splošno sodišče podalo v izpodbijani sodbi, ni združljiva s sodno prakso v zvezi s prenosom pooblastil na agencije, ki izhaja iz sodbe Meroni/Visoka oblast. (
19
) Družba ABLV Bank poudarja, da je SRB agencija, katere pooblastila morajo biti strogo opredeljena. Trdi, da je v Uredbi SRM izrecno priznana zahteva po omejitvi pooblastil SRB, pri čemer se v uvodni izjavi 26 sklicuje na navedeno sodno prakso. Vendar naj bi bila v nasprotju s to zahtevo z razlago, ki jo je uporabilo Splošno sodišče, SRB podeljena zelo široka pristojnost, da dokončno določi usodo zadevne banke brez posredovanja Komisije in Sveta ter brez kakršne koli postopkovne ali vsebinske omejitve.
2) Analiza
37.
Uvodoma ugotavljam, da je Sodišče v novejši sodbi Komisija/EOR združljivost pooblastil, ki so SRB podeljena s členom 18 Uredbe SRM, preučilo z vidika sodne prakse, ki izhaja iz sodbe Meroni/Visoka oblast, kar zadeva položaj, nasproten od položaja v obravnavani zadevi, in sicer sprejetje sheme za reševanje. V navedeni sodbi je Sodišče ugotovilo, da so določbe navedenega člena na podlagi katerih SRB lahko sprejme shemo za reševanje, oblikovane tako, da se z njimi preprečuje „premik odgovornosti“ v smislu zgoraj navedene sodne prakse. (
20
) Sodišče se je oprlo na preudarek, da čeprav je s temi določbami SRB priznano polje proste presoje glede tega, ali so pogoji za sprejetje sheme za reševanje izpolnjeni, in za določitev potrebnih instrumentov v okviru te sheme, pa je z njimi hkrati določeno, da je Komisija – oziroma v nekaterih primerih Svet – tista, ki nosi odgovornost za končno presojo diskrecijskih vidikov sheme za reševanje, ki spadajo na področje politike Unije v zvezi z reševanjem kreditnih institucij. (
21
)
38.
Očitek, ki ga družba ABLV Bank navaja v okviru drugega dela prvega pritožbenega razloga, temelji na napačni premisi, ker je njegov namen izenačiti dva popolnoma različna scenarija. V bistvu namreč trdi, da bi se moralo razlogovanje Sodišča v sodbi Komisija/EOR v zvezi s pristojnostjo SRB za sprejetje sheme za reševanje uporabiti tudi za njegovo pooblastilo za sprejetje negativnega sklepa. Če institucije ne bi sodelovale v postopku sprejemanja tovrstnih odločitev, dodelitev pooblastila za sprejetje takih sklepov SRB torej ne bi bila združljiva s sodno prakso v zvezi s prenosom pooblastil na agencije. (
22
)
39.
Vendar se pooblastilo za sprejemanje negativnih odločitev v zvezi s sprejetjem sheme za reševanje, ki je predmet obravnavane zadeve, bistveno razlikuje od pooblastila, ki se izvaja v nasprotnem primeru sprejetja sheme za reševanje, kakršna je bila obravnavana v sodbi Komisija/EOR.
40.
Kadar SRB sprejeme negativno odločitev, odloči, da pogoji iz člena 18(1) Uredbe SRM, ki upravičujejo izvajanje pooblastil Unije za reševanje, niso izpolnjeni. Posledica negativne odločitve pomeni konec postopka reševanja na ravni Unije. Morebitni ukrepi se bodo po potrebi sprejeli na nacionalni ravni, če so izpolnjeni pogoji iz veljavne nacionalne zakonodaje.
41.
Negativna odločitev je torej odločitev, da se ne izvajajo pristojnosti, ki izhajajo iz politike reševanja Unije. Nasprotno, (pozitivna) odločitev o sprejetju sheme za reševanje pomeni začetek samega postopka reševanja in polno izvajanje pristojnosti za reševanje, ki spadajo na področje politike reševanja Unije in ki jih lahko izvajajo le institucije Unije. (
23
)
42.
V tem okviru je obseg ocen, ki jih mora SRB izvesti za sprejetje negativnega sklepa, prav tako veliko bolj omejen. Kadar se sprejme negativna odločitev, so ocene, ki jih izvede odbor, omejene na ugotovitev, da trije pogoji iz člena 18(1) Uredbe SRM niso izpolnjeni. Nasprotno pa ne zajemajo, kot v primeru sprejetja sheme za reševanje, določitve instrumentov za reševanje ali potrebe po uporabi enotnega sklada za reševanje iz člena 18(6)(c) Uredbe SRM.
43.
V zvezi z naravo ocene izpolnjevanja treh pogojev iz člena 18(1) Uredbe SRM je Sodišče razsodilo, da je SRB podeljeno polje proste presoje (
24
) in to ne glede na to, ali taka analiza privede do pozitivne ali negativne odločitve. (
25
) Vendar je Sodišče priznalo tudi, da je navedeno polje proste presoje v skladu s členom 18, (1) in od (4) do (6), Uredbe SRM omejeno z objektivnimi merili in pogoji, ki omejujejo področje delovanja SRB. (
26
)
44.
Za presojo, ali so izpolnjeni trije pogoji iz člena 18(1) Uredbe SRM, je treba sprejeti tehnične odločitve ter podati zapletene ocene (
27
) tehničnega značaja in ekonomske/bonitetne narave. (
28
) Navedena presoja pa ne vključuje „političnih“ odločitev, ki so zaupane izključno političnim organom Unije.
45.
SRB ima torej pri presoji obstoja teh pogojev „strokovno diskrecijo“, in ne „politične diskrecije“. (
29
)
46.
Iz zgornjih preudarkov izhaja, da ima v primeru sprejetja negativnega sklepa prenos pooblastil na SRB, ker je omejen na pristojnost, da na podlagi ocen, ki so v bistvu tehnične narave, ugotovi, ali so izpolnjeni pogoji za izvajanje ukrepa Unije za reševanje, veliko ožji obseg kot v primeru sprejetja sheme za reševanje. Obseg prenosa in diskrecije, ki iz tega izhaja, se razlikuje od primera sprejetja sheme za reševanje: zaradi neizvajanja politične diskrecije sodelovanje „političnih“ institucij pri sprejemanju takih negativnih odločitev ni potrebno.
47.
Poleg tega razlogi, navedeni v uvodnih izjavah 24 in 26 Uredbe SRM, ki utemeljujejo potrebo po posredovanju Komisije in Sveta v primeru sprejetja sheme za reševanje, ne upravičujejo njunega sodelovanja v postopku sprejetja negativnega sklepa.
48.
Natančneje, kar zadeva sodelovanje Komisije v primeru sprejetja negativnega sklepa – če Unija ne sprejme ukrepa za reševanje, prav tako ne more biti nadzora nad diskrecijskimi vidiki sheme za reševanje. (
30
)
49.
Glede udeležbe Sveta v primeru negativne odločitve, ko se sklada ne uporabi, ni treba spremljati zneska sredstev, ki jih je treba uporabiti, niti izvajati nadzora nad vplivom, ki bi ga imelo reševanje na finančno stabilnost držav članic in Unije kot celote ter na proračunsko suverenost držav članic. Ob neobstoju ukrepa Unije za reševanje, bo torej tehtanje različnih zadevnih ciljev in interesov, odvisno od primera, opravljeno na nacionalni ravni, kot je določeno v sistemu delitve pristojnosti, določenem v Uredbi.
50.
Nazadnje, iz zgornjih preudarkov izhaja, da se s podelitvijo pooblastila SRB za sprejemanje negativnih odločitev o izpolnjevanju zahtev iz člena 18(1) Uredbe SRM na SRB ne prenese pooblastila za sprejetje akta v zvezi z ekonomsko politiko, ki je izraz Unije, ampak le pooblastilo za podajanje ocen, ki so izraz strokovne diskrecije; zato ne povzroči „resničnega premika odgovornosti“, ki ni združljiv s sodno prakso Sodišča v zvezi s prenosom pooblastil na agencije, ki izhaja iz sodbe Meroni/Visoka oblast.
51.
Zato je treba po mojem mnenju zavrniti tudi drugi del prvega pritožbenega razloga.
c)
Tretji del prvega pritožbenega razloga v zvezi z drugimi očitki
52.
Družba ABLV Bank v okviru prvega pritožbenega razloga navaja več drugih očitkov zoper točke od 73 do 86 izpodbijane sodbe.
53.
Na prvem mestu, družba ABLV Bank trdi, da poznejša praksa SRB dokazuje, da se sam ne strinja z razlago člena 18 Uredbe SRM, ki jo je podalo Splošno sodišče.
54.
Ta trditev po mojem mnenju predvsem ni dopustna, ker v njej nikakor niso opredeljeni izpodbijani elementi izpodbijane sodbe, v katerih naj bi bilo napačno uporabljeno pravo. (
31
) Vsekakor je tudi vsebinsko brezpredmetna. Tudi če bi SRB spremenil svojo prakso, kar SRB sam izpodbija, taka sprememba namreč ne bi bila upoštevna za obravnavano zadevo, ker nikakor ne vpliva na zakonitost razlage člena 18 Uredbe SRM, ki jo je podalo Splošno sodišče.
55.
Na drugem mestu, družba ABLV Bank trdi, da Splošno sodišče ni pravilno opredelilo pravnih učinkov spornih sklepov. Navedena sklepa, ki sta vsebovala zavezujoče ugotovitve za dva od pogojev iz člena 18(1) Uredbe SRM, naj bi pravni položaj družbe ABLV Bank spremenila v negativnem smislu, vendar naj ne bi pripeljala do njene neposredne likvidacije. Splošno sodišče bi moralo razumeti naravo navedenih sklepov in njunih pravnih učinkov, preden je preučilo njuno zakonitost. Dalje, Splošno sodišče naj bi ugotovilo, da lahko SRB nacionalnim organom za reševanje da navodila, ne da bi pojasnil vrsto navodil.
56.
Močno dvomim tudi o dopustnosti tega očitka. Tudi v tem primeru družba ABLV Bank namreč ni opredelila izpodbijanih delov izpodbijane sodbe. Nikakor tudi ta očitek ni utemeljen. V točkah 34 in 49 izpodbijane sodbe je Splošno sodišče izrecno priznalo, da ima sporni sklep neposredne učinke na pravni položaj družbe ABLV Bank. To pa je razlog, zaradi katerega se ta sklep neposredno nanaša na to banko in ima ta zato procesno upravičenje za izpodbijanje tega sklepa, čeprav ni naslovljen nanjo. Splošno sodišče je to izrecno priznalo v točkah 34 in 49 izpodbijane sodbe. Splošno sodišče je torej analiziralo in razumelo naravo spornih sklepov in njune pravne učinke. Poleg tega Splošno sodišče v izpodbijani sodbi ni ugotovilo, da SRB daje navodila nacionalnim organom.
57.
Na tretjem mestu, družba ABLV Bank trdi, da je Splošno sodišče s tem, da ni priznalo, da je s spornima sklepoma odrejena likvidacija družb ABLV Bank in ABLV Bank Luxembourg, izkrivilo njuno vsebino. Po eni strani naj bi besedilo spornih sklepov nacionalnim organom za reševanje nalagalo, naj izvršijo te sklepe, in naj ne bi dopuščalo nobenega dvoma o nujnosti likvidacije. Po drugi strani naj bi Splošno sodišče pojem izpodbojnega akta v smislu člena 263 PDEU napačno enačilo s posebnim dokumentom v fizični obliki. Ta pojem naj bi se nanašal na vsebino spornih sklepov. Tako bi moralo Splošno sodišče glede na sporočilo za javnost, ki ga je SRB izdal 24. februarja 2018, (
32
) ugotoviti, da je bila s spornima sklepoma odrejena likvidacija družb ABLV Bank in ABLV Bank Luxembourg.
58.
V zvezi s tem trditve v zvezi z domnevno odrejeno likvidacijo v spornih sklepih niso utemeljene. Kot izrecno izhaja iz sodbe z dne 24. februarja 2022, Bernis in drugi/EOR (C-364/20 P, neobjavljena, EU:C:2022:115), namreč z izpodbijanima sklepoma ni bila odrejena likvidacija obeh zadevnih subjektov. (
33
) Poleg tega, kakor je ugotovilo Splošno sodišče v točki 75 izpodbijane sodbe, iz točke 49 sodbe ABLV Bank izhaja, da je likvidacija te banke posledica odločitve delničarjev navedene družbe.
59.
Trditve v zvezi s sporočilom za javnost, ki ga je SRB izdal 24. februarja 2018, prav tako niso utemeljene. Tudi če bi Splošno sodišče priznalo, da obstaja neskladnost med besedilom spornih sklepov in sporočilom za javnost, pa s tem, da je v točki 77 izpodbijane sodbe presodilo, da informativno besedilo, kakršno je sporočilo za javnost, ne more spremeniti vsebine uradnega sklepa, ni napačno uporabilo prava.
60.
Na četrtem mestu, družba ABLV Bank trdi, da je Splošno sodišče implicitno izkrivilo pojem „naslovnik“ akta v smislu členov 263 in 297(2) PDEU. Ugotoviti naj bi moralo, da naslovnik akta pomeni osebo, katere pravni položaj je bil spremenjen, in ne organ, pristojen za njegovo izvedbo. Iz tega naj bi sledilo, da je treba družbi ABLV Bank in ABLV Bank Luxembourg šteti za naslovnici spornih sklepov.
61.
Navedeni očitek ni utemeljen. Iz sodne prakse namreč izhaja, da je treba pojem naslovnika akta v smislu člena 263, četrti odstavek, PDEU razlagati formalno, to je, da se nanaša na osebo, ki je v tem aktu navedena kot njegov naslovnik. Glede na to, da se vsebina akta lahko poleg njegovega formalnega naslovnika nanaša tudi na drugo osebo, ima namreč tudi ta oseba procesno upravičenje, vendar ji ne podeljuje statusa naslovnika zadevnega akta. (
34
)
62.
Na petem mestu, sporna sklepa naj bi vsebovala resne postopkovne kršitve, ki bi jih bilo treba obravnavati po uradni dolžnosti. Pravica do izjave in pravica do vpogleda v spis družbe ABLV Bank naj v postopku, v katerem je bil sprejet sporni sklep, ne bi bila spoštovana. Poleg tega naj ta sklep ne bi bil pravilno sporočen ABLV Bank in podana naj ne bi bila nobena obrazložitev.
63.
Tudi očitki v zvezi z domnevnimi kršitvami postopka po mojem mnenju niso dopustni. Družba ABLV Bank vnovič nikakor ne navede izpodbijanih elementov izpodbijane sodbe. Natančneje, očitek, ki se nanaša na domnevno kršitev obveznosti obrazložitve, ne temelji na nobeni trditvi.
64.
Iz navedenega po mojem mnenju izhaja, da je treba prvi pritožbeni razlog v celoti zavrniti.
2.
Drugi pritožbeni razlog
65.
Družba ABLV Bank z drugim pritožbenim razlogom izpodbija del izpodbijane sodbe, (
35
) v katerem je Splošno sodišče zavrnilo njene tožbene razloge v zvezi z oceno o tem, ali subjekt propada oziroma bo verjetno propadel, v smislu člena 18(1)(a) Uredbe SRM. SRB in ECB izpodbijata vse očitke, navedene v okviru drugega pritožbenega razloga.
66.
Najprej je treba zavrniti ugovor nedopustnosti SRB, v skladu s katerim je ta pritožbeni razlog v celoti nedopusten. Res je namreč, da v nekaterih točkah predstavitev trditev družbe ABLV Bank ni jasna. Vendar pritožba v večjem delu omogoča opredelitev izpodbijanih elementov izpodbijane sodbe in razumevanje trditev družbe ABLV Bank, kar Sodišču omogoča izvajanje nadzora zakonitosti.
a)
Obseg sodnega nadzora
67.
Družba ABLV Bank trdi, da je Splošno sodišče v točkah od 90 do 96 izpodbijane sodbe uporabilo preozko pojmovanje obsega sodnega nadzora, ki bi ga sodišči Unije morali opraviti nad oceno v zvezi s tem, ali subjekt propada ali bo verjetno propadel v smislu člena 18(1)(a) Uredbe SRM. Splošno sodišče naj bi tako kršilo člen 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah ter sodno prakso Sodišča in ESČP. Napačno naj bi menilo, da mora biti navedeni nadzor bolj omejen kot nadzor, ki ga izvajajo nacionalna sodišča na področju insolventnosti.
68.
V zvezi s tem iz sodne prakse, navedene v točki 43 teh sklepnih predlogov, izhaja, da ima SRB pri presoji, ali so izpolnjeni pogoji iz člena 18(1) Uredbe SRM, podeljeno polje proste presoje. Natančneje, iz sodne prakse, navedene v točki 44 zgoraj, izhaja, da mora SRB pri presoji obstoja propada ali verjetnega propada kreditne institucije sprejeti tehnične odločitve ter opraviti zapletene napovedi in ekonomske ocene.
69.
V zvezi s tem je Sodišče razsodilo, da ob upoštevanju tega polja proste presoje sodišče Unije na podlagi sodnega nadzora nad utemeljenostjo obrazložitve sheme za reševanje – ki vključuje analizo v zvezi z obstojem propada ali verjetnega propada – ne sme s svojo presojo nadomestiti presoje SRB in Komisije, temveč mora preveriti, ali ta odločitev ne temelji na vsebinsko nepravilnih dejstvih in ne vsebuje nobene očitne napake pri presoji ali zlorabe pooblastil. (
36
)
70.
Iz tega sledi, da Splošno sodišče v izpodbijani sodbi ni napačno uporabilo prava v zvezi z določitvijo obsega sodnega nadzora sodišč Unije nad presojo obstoja propada ali verjetnega propada.
71.
Vendar v zvezi s tem ugotavljam, da je prav zato, ker se SRB priznava strokovna diskrecijska pravica pri ugotavljanju obstoja meril iz člena 18(1) Uredbe SRM, strog sodni nadzor, seveda v zgoraj navedenih omejitvah, posebej pomemben. (
37
)
72.
V zvezi s tem iz ustaljene sodne prakse izhaja, da kadar ima institucija široko diskrecijsko pravico, je namreč bistveno spoštovanje procesnih jamstev, med katerimi je njena obveznost, da skrbno in nepristransko preuči vse upoštevne elemente zadevnega položaja. V takih položajih iz ustaljene sodne prakse izhaja, da mora sodišče Unije med drugim preveriti ne le dejansko pravilnost navedenih dokazov, njihovo zanesljivost in doslednost, ampak tudi, ali ti dokazi vsebujejo vse upoštevne podatke, ki jih je treba upoštevati pri presoji zapletenega položaja, in ali lahko utemeljijo iz njih izvedene sklepe. (
38
)
73.
Natančneje, zapletena narava teh ocen sodiščema ne bi smela preprečevati, da preučita, ali so dokazi, na katere se zanaša organ za reševanje, točni, zanesljivi in dosledni, ali vsebujejo vse ustrezne informacije, ki bi jih bilo treba upoštevati pri ocenjevanju zapletenega položaja, ter ali je na njihovi podlagi mogoče utemeljiti sklepe, ki iz njih izhajajo. (
39
) SRB mora torej sprejeti svoje odločitve na podlagi trdnih, točnih, zanesljivih in doslednih elementov ter v celoti utemeljiti svojo odločitev z jasnimi različnimi logičnimi argumenti, na katerih ta odločitev temelji. (
40
) Navedeni elementi in obrazložitev morajo biti predmet strogega sodnega nadzora sodišč Unije. To velja še toliko bolj, ker Uredba SRM ne določa možnosti pritožbe zoper odločitve, sprejete na podlagi člena 18 Uredbe SRM, pri pritožbeni komisiji, ustanovljeni na podlagi člena 85 te uredbe. (
41
)
b)
Drugi očitki, navedeni v okviru drugega pritožbenega razloga
74.
Družba ABLV Bank v okviru drugega pritožbenega razloga navaja več drugih očitkov zoper točke od 97 do 146 izpodbijane sodbe.
75.
Na prvem mestu, družba ABLV Bank trdi, da je Splošno sodišče izkrivilo vsebino spisa s tem, da je štelo, da je bila opravljena posredna ocena v zvezi s tem, ali navedena banka propada oziroma bo verjetno propadla, medtem ko je SRB v svojem odgovoru na tožbo izrecno navedel, da ni opravil take ocene, ter da je ECB to oceno opravila sama in da je bilo opravljeno le posvetovanje z SRB.
76.
Ta očitek temelji na očitno napačnem razumevanju točk od 103 do 108 izpodbijane sodbe. Splošno sodišče v navedenih točkah ni ugotovilo obstoja nobene posredne ocene. Pravilno je ugotovilo le, da se je SRB v skladu s sodno prakso lahko strinjal in se oprl na oceno ECB glede izpolnjevanja pogoja iz člena 18(1)(a) Uredbe SRM.
77.
Na drugem mestu, družba ABLV Bank trdi, da je Splošno sodišče izkrivilo dejansko stanje z opustitvijo, ker ni upoštevalo sodbe Tribunal d’arrondissement de Luxembourg (okrožno sodišče v Luxembourgu) z dne 9. marca 2018 in drugih poznejših dogodkov, s katerimi naj bi se podvomilo o ocenah SRB, na katerih temeljita sporna sklepa.
78.
V zvezi s tem sodba luksemburškega sodišča v tem kontekstu očitno ni upoštevna že zato, ker se ne nanaša na družbo ABLV Bank, ampak na ABLV Bank Luxembourg, v zvezi s katero je bila tožba družbe ABLV Bank razglašena za nedopustno. Najprej, kar zadeva sklicevanje na druge nadaljnje elemente, družba ABLV Bank nikakor ne izpodbija razlogovanja iz točk od 97 do 99 izpodbijane sodbe, v katerih je Splošno sodišče zavrnilo trditev o poznejših dogodkih v zvezi z likvidnostnim položajem družbe ABLV Bank. Nikakor sklicevanje na te poznejše dogodke v pritožbi ni podprto z nobenim dokazom.
79.
Na tretjem mestu, družba ABLV Bank trdi, da Splošno sodišče ni ustrezno odgovorilo na nekatere trditve, navedene na prvi stopnji. Družba ABLV Bank se sklicuje na te elemente: moratorij, mehanizem zaščite vlog in zahtevek za pretvorbo njenih likvidnih sredstev pri Euroclearu v likvidna sredstva pri Banki Latvije.
80.
Če bi bilo treba ta očitek razumeti tako, da se z njim vsebinsko izpodbija presoja Splošnega sodišča v zvezi z navedenimi elementi, ta očitek očitno ni dopusten, ker družba ABLV Bank nikakor ne navaja, katere napake naj bi vsebovala izpodbijana sodba. Če je treba ta očitek razumeti tako, da se družba ABLV Bank sklicuje na neobstoj obrazložitve v izpodbijani sodbi v zvezi z analizo, ki jo je opravilo Splošno sodišče, ta očitek ni utemeljen. Splošno sodišče je namreč na te trditve odgovorilo v točkah od 125 do 144 izpodbijane sodbe.
81.
Nazadnje, na četrtem mestu, družba ABLV Bank trdi, da izpodbijana sodba temelji na napačnem razumevanju pojma likvidnosti bank v okviru člena 18 Uredbe SRM. Splošno sodišče naj ne bi upoštevalo dejstva, da bi bila likvidnostna ureditev, ki jo določa pravo Unije, izkrivljena, če bi bile kreditni instituciji v primeru krize naložene dodatne likvidnostne zahteve.
82.
V zvezi s tem ugotavljam, da družba ABLV Bank v podporo svojim trditvam v zvezi s pojmom ‚likvidnost‘ zgolj trdi, da bi bile likvidnostne rezerve ustvarjene pravočasno ter da bi se namensko uporabile in zmanjšale v kriznem scenariju. Vendar nikakor ne izpodbija razlogovanja Splošnega sodišča v točkah od 111 do 115 izpodbijane sodbe. Poleg tega trditev o uvedbi dodatnih likvidnostnih zahtev ni podprta z nobenim dokazom.
83.
Iz vsega navedenega po mojem mnenju izhaja, da je treba tudi drugi pritožbeni razlog zavrniti.
3.
Tretji pritožbeni razlog
84.
Družba ABLV Bank s tretjim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče v izpodbijani sodbi prezrlo in/ali izkrivilo oziroma neprimerno obravnavalo več trditev, navedenih na prvi stopnji. Družba ABLV Bank se sklicuje: na prvem mestu, na svojo trditev v zvezi z nespoštovanjem pristojnosti latvijskih organov na področju preprečevanja pranja denarja s strani ECB in SRB in obstojem sklepa v zvezi s tem; na drugem mestu, na trditev v zvezi z mnenjem Financial Crime Enforcement Network (FinCEN, urad za preprečevanje finančnih kaznivih dejanj, ZDA), ki naj bi pomenilo poskus tretje države, da izvaja pritisk na Republiko Latvijo, da bi ta spremenila svojo zakonodajo; na tretjem mestu, na trditev, ki se nanaša na dvome o nepristranskosti SRB in ECB. Poleg tega naj Splošno sodišče ne bi dovolj upoštevalo več dokazov, ki jih je predložila družba ABLV Bank.
85.
V zvezi s tem glede prvih dveh trditev iz sodne prakse izhaja, da upoštevanje vzrokov za propad ali za to, da bo banka verjetno propadla, v skladu s točko 18(1)(a) Uredbe SRM ni določeno s to določbo in bi bilo tudi nezdružljivo s cilji te uredbe. (
42
) Iz tega izhaja, da je Splošno sodišče v točki 101 izpodbijane sodbe lahko pravilno, ne da bi storilo napake, zavrnilo vse trditve v zvezi z navedenimi zadevami, vključno z navedenima trditvama, saj ju je štelo za nepomembni za namene zakonitosti izpodbijanega sklepa v zvezi z družbo ABLV Bank.
86.
Kar zadeva tretjo trditev v delu, v katerem jo je treba razumeti tako, da družba ABLV Bank zatrjuje kršitev svoje pravice do tega, da SRB njena vprašanja obravnava nepristransko, kar je bilo zatrjevano na prvi stopnji, je Splošno sodišče na to trditev odgovorilo v točkah od 179 do 186 izpodbijane sodbe. Družba ABLV Bank torej ne more trditi, da je Splošno sodišče navedeno trditev prezrlo. Poleg tega v pritožbi nikakor ne izpodbija razlogovanja v tem delu izpodbijane sodbe.
87.
Nazadnje, glede trditev v zvezi s presojo dokazov, ki jo je opravilo Splošno sodišče, iz ustaljene sodne prakse izhaja, da presoja dejstev in dokazov, razen v primeru njihovega izkrivljanja, ni pravno vprašanje, ki je predmet nadzora Sodišča v okviru pritožbe. (
43
) Te trditve torej niso dopustne.
88.
Iz zgornjih preudarkov izhaja, da je treba po mojem mnenju zavrniti tudi tretji pritožbeni razlog.
4.
Četrti pritožbeni razlog
89.
Družba ABLV Bank s četrtim pritožbenim razlogom trdi, da je Splošno sodišče storilo več napak pri preizkusu dopustnosti tožbe zoper sklep v zvezi z družbo ABLV Bank Luxembourg.
90.
Na prvem mestu, izpodbijana sklepa naj bi bilo treba razlagati v skladu s sporočilom za javnost, ki ga je SRB izdal 24. februarja 2018. Na drugem mestu, Splošno sodišče naj bi izkrivilo njuno vsebino s tem, da je zanikalo, da je s spornima sklepoma odrejena likvidacija družb ABLV Bank in ABLV Bank Luxembourg. Na tretjem mestu, družba ABLV Bank ob sklicevanju na sklepe o reševanju, ki jih je SRB sprejel v zvezi z drugimi subjekti, trdi, da lahko sklep o reševanju spremeni pravni položaj delničarjev. Iz tega sklepa, da enako velja za sklep o nesprejetju sheme za reševanje.
91.
V zvezi s tem menim, da Splošno sodišče pri razlogovanju v točkah od 40 do 45 izpodbijane sodbe ni napačno uporabilo prava. Splošno sodišče je namreč pravilno uporabilo sodno prakso (
44
) s tem, da je menilo, da se sporni sklep v zvezi z družbo ABLV Bank Luxembourg na družbo ABLV Bank kot delničarko družbe ABLV Bank Luksemburg ne nanaša neposredno, saj odločitev, da se za zadnjenavedeno ne predloži reševanje, ni vplivala na njeno pravico do prejemanja dividend in sodelovanja pri upravljanju družbe ABLV Luxembourg.
92.
Trditve družbe ABLV Bank te ugotovitve ne omajajo. Prva in druga trditev, navedena v točki 90 teh sklepnih predlogov, sta bili zavrnjeni že v točkah 58 in 59 teh sklepnih predlogov. Tretjo trditev v zvezi s sklepi o reševanju, ki jih je SRB sprejel v zvezi z drugimi subjekti, je treba prav tako zavrniti, ker ti sklepi niso upoštevni za ugotovitev neposrednega interesa družbe ABLV Bank v zvezi s spornim sklepom, ki se nanaša na njeno hčerinsko družbo.
93.
Iz tega sledi, da je treba zavrniti tudi četrti pritožbeni razlog in da je treba zato pritožbo v celoti zavrniti.
III. Stroški
94.
Ker družba ABLV Bank s pritožbo ni uspela in ker sta SRB in ECB predlagala, naj se družbi ABLV Bank naloži plačilo njunih stroškov, menim, da je treba družbi ABLV Bank naložiti, da nosi njune stroške na podlagi člena 138(1) Poslovnika Sodišča, ki se v pritožbenem postopku uporablja na podlagi člena 184(1) tega poslovnika.
IV. Predlog
95.
Na podlagi zgornjih preudarkov Sodišču predlagam, naj odloči tako:
–
pritožba se zavrne;
–
družbi ABLV Bank AS se naloži plačilo stroškov Enotnega odbora za reševanje in Evropske centralne banke.
(
1
)	Jezik izvirnika: italijanščina.
(
2
)	SRM je bil vzpostavljen z Uredbo (EU) št. 806/2014 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 15. julija 2014 o določitvi enotnih pravil in enotnega postopka za reševanje kreditnih institucij in določenih investicijskih podjetij v okviru enotnega mehanizma za reševanje in enotnega sklada za reševanje ter o spremembi Uredbe (EU) št. 1093/2010 (UL 2014, L 225, str. 1) (v nadaljevanju: Uredba SRM).
(
3
)	Sklepa SRB/EES/2018/09 in SRB/EES/2018/10 z dne 23. februarja 2018 (v nadaljevanju: sporna sklepa).
(
4
)	Za podrobnejšo predstavitev dejanskega stanja obravnavane zadeve napotujem na točke od 2 do 20 izpodbijane sodbe.
(
5
)	Na podlagi člena 256 PDEU in člena 58, prvi odstavek, Statuta Sodišča Evropske unije ter člena 168(1)(d) in člena 169 Poslovnika Sodišča. Glej med drugim sodbo z dne 14. decembra 2016, SV Capital/EBA (C-577/15 P, EU:C:2016:947, točka 69 in navedena sodna praksa).
(
6
)	Direktiva 2014/59/EU (Evropskega parlamenta in Sveta o vzpostavitvi okvira za sanacijo ter reševanje kreditnih institucij in investicijskih podjetij ter o spremembi Šeste direktive Sveta 82/891/EGS ter direktiv 2001/24/ES, 2002/47/ES, 2004/25/ES, 2005/56/ES, 2007/36/ES, 2011/35/EU, 2012/30/EU in 2013/36/EU in uredb (EU) št. 1093/2010 ter (EU) št. 648/2012 Evropskega parlamenta in Sveta (UL 2014, L 173, str. 190)).
(
7
)	Sodba z dne 18. junija 2024, Komisija/EOR (C-551/22 P, EU:C:2024:520, v nadaljevanju: sodba Komisija/EOR, glej zlasti točko 83).
(
8
)	Glej med drugim sodbo z dne 9. januarja 2025, Commune de Schaerbeek in Commune de Linkebeek (C-627/23, EU:C:2025:9, točka 28 in navedena sodna praksa).
(
9
)	To je, finančne institucije, skupine, ki se štejejo za pomembne za finančno stabilnost v Uniji, in druge čezmejne skupine. Glej v zvezi s tem sodbo Komisija/EOR, točka 75.
(
10
)	Analiza različnih jezikovnih različic zadevne določbe kaže, da se izraz, ki se uporablja v italijanskem jeziku, uporablja tudi v večini drugih jezikov (na primer v angleščini „all decisions relating to resolution“, v nemščini „alle Beschlüsse im Zusammenhang mit einer Abwicklung“ in španščini „todas las decisiones relacionadas con la resolución“). Podobne formulacije vsebujejo portugalska, grška, latvijska, madžarska, romunska, danska, švedska, finska in bolgarska jezikovna različica. Druge jezikovne različice vsebujejo nekoliko drugačno formulacijo, v kateri je uporabljen izraz „vse odločitve o reševanju“ (na primer francoska različica „toutes les décisions de résolution“ in nizozemska različica „alle afwikkelingsbesluiten“). Vendar je taka formulacija, za katero se zdi, da se sicer uporablja v manjšem številu jezikovnih različic, združljiva tudi z razlago določbe, predlagano v naslednjih točkah teh sklepnih predlogov.
(
11
)	Edina omejitev je obveznost sodelovanja z nacionalnimi organi za reševanje v skladu s členom 31(1) same uredbe.
(
12
)	Kot je upravičeno navedlo Splošno sodišče v točki 82 izpodbijane sodbe.
(
13
)	Splošno sodišče se je sklicevalo na sodbo z dne 6. maja 2021, ABLV Bank/ECB (C-551/19 P in C-552/19 P, EU:C:2021:369, v nadaljevanju: sodba ABLV Bank; glej zlasti točki 56 in 73).
(
14
)	V zvezi s tem glej tudi uvodni izjavi 1 in 120 Direktive 2014/59.
(
15
)	V zvezi z zahtevami po hitrosti posredovanja v kriznih razmerah glej uvodne izjave 10, 16, 26 in 31 Uredbe SRM ter uvodni izjavi 4 in 5 Direktive 2014/59.
(
16
)	Glej tudi sodbi z dne 4. oktobra 2024, Aeris Invest/Komisija in EOR (C-535/22 P, EU:C:2024:819, v nadaljevanju: sodba Aeris Invest, točka 164), in García Fernández in drugi/Komisija in EOR (C-541/22 P, EU:C:2024:820, v nadaljevanju: sodba García Fernández, točka 190).
(
17
)	Splošno sodišče je na to pravilno opozorilo v točki 84 izpodbijane sodbe. Iz teh preudarkov izhaja, da stališča, ki ga zagovarja družba ABLV Bank, v skladu s katerim bi se moral SRB, če ugotovi, da ukrep za reševanje ni potreben zaradi javnega interesa, kratko malo vzdržati sprejetja sklepa, ni mogoče sprejeti.
(
18
)	Glej člen 18(1), (6) in (7) Uredbe ERM Glej sodbo Komisija/EOR, točka 94.
(
19
)	Sodba z dne 13. junija 1958, Meroni/Visoka oblast (9/56, EU:C:1958:7).
(
20
)	Glej sodbo Meroni/Visoka oblast, str. 41; z dne 22. januarja 2014, Združeno kraljestvo/Parlament in Svet (C-270/12, EU:C:2014:18, v nadaljevanju: sodba ESMA, točka 42), in Komisija/EOR, točka 71.
(
21
)	Glej sodbo Komisija/EOR, točka 81.
(
22
)	V zvezi s tem ugotavljam, da družba ABLV Bank v pritožbi zgolj izpodbija združljivost razlage, ki jo je sprejelo Splošno sodišče, z zgoraj navedeno sodno prakso, ne da bi izrecno uveljavljala ugovor nezakonitosti na podlagi člena 277 PDEU zoper katero koli določbo Uredbe SRM.
(
23
)	Uvodna izjava 24 Uredbe SRM in sodba Komisija/EOR, točka 69.
(
24
)	Glej sodbo Komisija/EOR, točki 75 in 77.
(
25
)	Ta ugotovitev zadostuje za zavrnitev trditve, ki jo je na obravnavi navedel SRB, da če bi sprejel negativno odločitev v zvezi z merili iz člena 18(1) Uredbe SRM, v nasprotju s pozitivnim sklepom v zvezi s tem ne bi imel nobenega polja proste presoje. Trditev SRB poleg tega ni mogoče zagovarjati z logičnega vidika. Logično si namreč ni mogoče predstavljati, da bi bilo pooblastilo za oceno obstoja nekaterih različnih pogojev v zvezi z izvajano diskrecijo odvisno od (pozitivnega ali negativnega) rezultata analize. Element diskrecije se nanaša na samo analizo in ne more biti odvisen od njenega izida.
(
26
)	Glej sodbo Komisija/EOR, točka 77.
(
27
)	Sodbi Aeris Invest, točka 266 in naslednje; García Fernández, točka 275. Glej tudi sodbo z dne 11. decembra 2018, Weiss in drugi (C-493/17, EU:C:2018:1000).
(
28
)	Navsezadnje gre za zapletene ocene dejanskega stanja, primerljive s tistimi, ki jih je Sodišče uporabilo v sodbi ESMA. Glej zlasti točko 52 navedene sodbe. Za analizo prvih dveh pogojev so potrebne povsem tehnične presoje. Tretji pogoj, ki se nanaša na obstoj javnega interesa, zahteva splošno diskrecijsko presojo v zvezi z doseganjem ciljev reševanja iz člena 14(2) Uredbe SRM. Natančneje, analiza sorazmernosti ukrepa za reševanje z uresničevanjem enega ali več teh ciljev vključuje široko polje proste presoje. Vendar SRB pri preučitvi navedenega pogoja, čeprav mora opraviti prospektivne analize, ki temeljijo na ocenah vrednosti in teoretičnih napovedih, vedno opravi ocene, ki temeljijo na tehničnih merilih. SRB nima možnosti, da bi odločal na podlagi političnih preudarkov, ki presegajo ugotavljanje izpolnjevanja takih tehničnih meril.
(
29
)	V zvezi z razlikovanjem med takimi kategorijami diskrecijske pravice glej predvsem sklepne predloge generalnega pravobranilca P. Légerja v zadevi Rica Foods/Komisija (C-40/03 P, EU:C:2005:93, točka 46). V zvezi s tem glej tudi novejše sklepne predloge generalnega pravobranilca N. Emiliouja v zadevi ECB/Crédit Lyonnais (C-389/21 P, EU:C:2022:844).
(
30
)	V zvezi s tem je treba poleg tega ugotoviti, da Uredba SRM določa sodelovanje Komisije pri delu SRB in torej tudi pri sprejemanju negativnih sklepov, kakršni so izpodbijani sklepi (glej člen 43(3) Uredbe SRM in sodbo Komisija/EOR, točka 78).
(
31
)	Glej med drugim sodbo z dne 23. januarja 2019, Deza/ECHA (C-419/17 P, EU:C:2019:52, točki 93 in 94 ter navedena sodna praksa).
(
32
)	Glej točko 17 izpodbijane sodbe.
(
33
)	Glej točko 50 in naslednje navedene sodbe.
(
34
)	Glej sodbo z dne 21. januarja 2016, SACBO/Komisija in INEA (C-281/14 P, neobjavljena, EU:C:2016:46, točka 34).
(
35
)	Točke od 90 do 146 izpodbijane sodbe.
(
36
)	Glej sodbi Aeris Invest (točka 266) in García Fernández (točka 275 in navedena sodna praksa).
(
37
)	Glej v zvezi s tem ugotovitve generalnega pravobranilca K. Roemerja v njegovih sklepnih predlogih v zadevi Meroni proti Visoki oblasti (9/56, ECLI:EU:C:1958:4, str. 108).
(
38
)	Sodba z dne 4. maja 2023, ECB/Crédit Lyonnais (C-389/21 P, EU:C:2023:368, točki 56 in 57 ter navedena sodna praksa).
(
39
)	Glej v tem smislu uvodno izjavo 89 Direktive 2014/59.
(
40
)	Glej v zvezi s tem sklepne predloge generalnega pravobranilca A. Tizzana v zadevi Komisija/Tetra Laval (C-12/03 P, EU:C:2004:318, točki 87 in 88).
(
41
)	Glej med drugim sklepe pritožbene komisije v zadevah 3/17, 7/17, 27/17, 28/17 in 5/22. V zvezi z zahtevami po strogem nadzoru nad tehničnimi in ekonomskimi presojami glej po analogiji ugotovitve Sodišča v sodbi z dne 9. marca 2023, ACER/Aquind (C-46/21 P, EU:C:2023:182, točke od 53 do 75), v zvezi z intenzivnostjo nadzora, ki ga izvaja odbor za pritožbe pri ACER. Če odbor za pritožbe ne opravi nadzora, navedene zahteve vplivajo na sodni nadzor.
(
42
)	Sodba Aeris Invest, točki 163 in 164.
(
43
)	Sodba García Fernández (točka 211 in navedena sodna praksa).
(
44
)	Sodba z dne 5. novembra 2019, ECB in drugi/Trasta Komercbanka in drugi (C-663/17 P, C-665/17 P in C-669/17 P, EU:C:2019:923, točki 110 in 111). Glej tudi sodbo z dne 24. februarja 2022, Bernis in drugi/EOR (C-364/20 P, neobjavljena, EU:C:2022:115, točki 69 in 80).