62016CC0383
SKLEPNI PREDLOGI GENERALNEGA PRAVOBRANILCA
NILSA WAHLA,
predstavljeni 29. junija 2017 (
1
)
Zadeva C‑383/16
Vion Livestock BV
proti
Staatssecretaris van Economische Zaken
(Predlog za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je vložilo College van Beroep voor het Bedrijfsleven (upravno pritožbeno sodišče za trgovanje in industrijo, Nizozemska))
„Kmetijstvo – Uredba (ES) št. 1/2005 – Zaščita živali med prevozom – Člen 5(4) in člen 8(2) – Priloga II – Dolge vožnje med državami članicami ter med državami članicami in tretjimi državami – Dnevnik vožnje – Del prevoza, ki poteka zunaj ozemlja Evropske unije – Uredba (EU) št. 817/2010 – Izvozna nadomestila“
1.
Če prosto citiram Georgea Orwella, so vse živali enakopravne, vendar, ali so živali, ki se prevažajo znotraj Evropske unije, bolj enakopravne kot druge?
2.
To je en način dojemanja spornih vprašanj v tem predlogu za sprejetje predhodne odločbe, ki ga je predložilo College van Beroep voor het Bedrijfsleven (upravno pritožbeno sodišče za gospodarske zadeve, Nizozemska).
3.
Kakor koli že, dobro je znano, da je plačilo nadomestil za izvoz živih živali odvisno od skladnosti s pravili EU o dobrem počutju živali med prevozom. Postopek v glavni stvari zadeva veljavnost odločitve o odreditvi vračila izvoznih nadomestil, odobrenih na podlagi Uredbe (EU) št. 817/2010 (
2
) zaradi neskladnosti z Uredbo (ES) št. 1/2005 (
3
), potem ko je pošiljka z govedom zapustila območje EU. (
4
)
4.
V pravnem pomenu lahko ta primer pomeni naslednji korak po sodbi Sodišča Zuchtvieh-Export (
5
) v zvezi z uporabo ratione loci Uredbe št. 1/2005 za del vožnje, ki poteka v tretjih državah. Vendar pa v nasprotju z navedeno zadevo ta postopek vključuje izvozna nadomestila. Tako vprašanje ni toliko, kje se uporabljajo pravila EU o dobrem počutju živali med prevozom, ampak kaj lahko Unija zahteva od izvoznikov živali v zameno za njihovo finančno pomoč tako „doma“ v Uniji kot „v tujini“ v tretjih državah.
5.
V nadaljevanju bom pojasnil, zakaj ne more biti dvoma, da se, kolikor zadeva zahteve za nadomestila za izvoz živega goveda v skladu z Uredbo št. 817/2010, zahteve, ki izhajajo iz Uredbe št. 1/2005, uporabljajo do kraja prvega iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja ne glede na to, kako daleč lahko v geografskem smislu seže sama Uredba št. 1/2005.
I. Pravni okvir
A. Uredba št. 1/2005
6.
V skladu s členom 1(1) Uredbe št. 1/2005 (z naslovom „Področje uporabe“) se „[t]a uredba uporablja za prevoz živih vretenčarjev znotraj Skupnosti, vključno z namenskimi kontrolami, ki jih uslužbenci opravljajo na pošiljkah, ki prispejo na carinsko območje [Unije] ali ga zapuščajo“.
7.
Člen 5(4) Uredbe št. 1/2005 (z naslovom „Obveznosti glede načrtovanja prevoza živali“) določa:
„Pri dolgih vožnjah[ (
6
)] domačih kopitarjev, razen registriranih kopitarjev, ali domačega goveda, ovac, koz in prašičev [v nadaljevanju: zajete vrste razen registriranih kopitarjev] med državami članicami in s tretjimi državami prevozniki[ (
7
)] in organizatorji[ (
8
)] ravnajo v skladu z določbami o dnevniku vožnje, navedenimi v Prilogi II.“
8.
Člen 8(2) Uredbe št. 1/2005 (z naslovom „Oskrbniki“) določa:
„Oskrbniki[ (
9
)] pregledajo vse živali, ki so prispele na tranzitni ali namembni kraj, in presodijo, ali živali so oziroma so bile na dolgi vožnji med državami članicami ali tretjimi državami. Če gre za dolge vožnje [zajetih vrst razen registriranih kopitarjev], oskrbniki ravnajo v skladu z določbami o dnevniku vožnje, navedenimi v Prilogi II.“
9.
Člen 14(1) Uredbe št. 1/2005 (z naslovom „Preverjanja in drugi ukrepi v zvezi z dnevnikom vožnje, ki jih mora pred dolgimi vožnjami opraviti pristojni organ“) določa:
„Pri dolgih vožnjah [zajetih vrst živali] med državami članicami in s tretjimi državami pristojni organ v kraju odhoda:
(a)
opravi ustrezna preverjanja, da potrdi:
(i)
da imajo prevozniki, navedeni v dnevniku vožnje, ustrezna veljavna dovoljenja za prevoznike, veljavna potrdila o odobritvi za prevozna sredstva za dolge vožnje ter veljavna potrdila o usposobljenosti za voznike in spremne osebe;
(ii)
da je dnevnik vožnje, ki ga predloži organizator, stvaren in da je iz njega razvidna skladnost s to uredbo;
(b)
kadar rezultat preverjanj, predvidenih v točki (a), ni zadovoljiv, mora organizator spremeniti dogovore za načrtovano dolgo vožnjo, tako da je ta v skladu s to uredbo;
(c)
kadar je rezultat preverjanj, predvidenih v točki (a), zadovoljiv, ožigosa dnevnik vožnje;
[…]“
10.
Člen 21 Uredbe št. 1/2005 (z naslovom „Pregledi na izhodnih točkah in mejnih kontrolnih točkah“) določa:
„1.   […] uradni veterinarji[ (
10
)] držav članic ob prihodu živali na izhodne točke[ (
11
)] ali mejne kontrolne točke preverijo, ali se živali prevažajo v skladu s to uredbo, in predvsem:
(a)
ali so prevozniki predložili kopijo veljavnega dovoljenja […]
(b)
ali so vozniki cestnih vozil, ki prevažajo [zajete živalske vrste] in spremne osebe predložili veljavno potrdilo o usposobljenosti […]
(c)
ali so živali sposobne nadaljevati vožnjo;
[…]
(e)
ali so pri izvozu prevozniki predložili dokazilo, da je vožnja od kraja odhoda do prvega kraja iztovarjanja v državi, kjer je končni namembni kraj, v skladu z [Evropsko konvencijo za zaščito živali med mednarodnim prevozom, podpisano v Kišinjevu 6. novembra 2003 (
12
)], ki se uporablja v zadevni tretji državi;
(f)
ali so se [zajete živalske vrste] prevažale na dolgi vožnji oziroma se še bodo.
2.   V primeru dolgih voženj [zajetih živalskih vrst] uradni veterinarji na izhodnih točkah in mejnih kontrolnih točkah opravijo in evidentirajo preglede, navedene v oddelku 3 „Namembni kraj“ dnevnika vožnje iz Priloge II. Pristojni organ hrani evidence teh pregledov in pregleda, predvidenega v odstavku 1, vsaj tri leta od datuma, ko so bili opravljeni […]
3.   Kadar pristojni organ meni, da živali niso sposobne nadaljevati vožnje, se raztovorijo, napojijo, nahranijo in odpočijejo.“
11.
Člen 25 Uredbe št. 1/2005 (z naslovom „Kazni“) določa, da „[d]ržave članice določijo predpise o kaznih, ki se uporabljajo za kršitve določb te uredbe, in izvedejo vse potrebne ukrepe, da zagotovijo njihovo izvajanje. Predvidene kazni morajo biti učinkovite, sorazmerne in odvračilne.“
12.
V Prilogi II k Uredbi št. 1/2005 (z naslovom „Dnevnik vožnje“) je določeno:
„1.
Oseba, ki načrtuje dolgo vožnjo, pripravi, ožigosa in podpiše vse strani dnevnika vožnje v skladu z določbami iz te priloge.
[…]
3.
Organizator:
[…]
(e)
zagotovi, da dnevnik vožnje spremlja živali med vožnjo do namembne točke, ali v primeru izvoza v tretjo državo, vsaj do izhodne točke.
[…]
7.
Če se živali izvozijo v tretjo državo, prevozniki izročijo dnevnik vožnje uradnemu veterinarju na izhodni točki.
Pri izvozu živega goveda z nadomestili oddelek 3 dnevnika vožnje ni potreben, če kmetijska zakonodaja zahteva poročilo.
8.
Prevoznik iz oddelka 3 dnevnika vožnje hrani:
(a)
kopijo izpolnjenega dnevnika vožnje;
[…]
Dokumenti iz točk (a) in (b) so na voljo pristojnemu organu, ki je prevozniku izdal dovoljenje, in na zahtevo tudi pristojnemu organu v kraju odhoda v enem mesecu, potem ko so bili izpolnjeni; prevoznik jih hrani vsaj tri leta po datumu preverjanja.
Dokument iz točke (a) se vrne pristojnemu organu kraja odhoda v enem mesecu po koncu vožnje […]
13.
Dodatek k Prilogi II k Uredbi št. 1/2005 je sestavljen iz različnih oddelkov, od katerih ima vsak standardni obrazec. Oddelek 3 vsebuje obrazec z naslovom „Namembni kraj“. V točki 4 obrazca so določeni „pregledi, ki jih mora opraviti“ oskrbnik/uradni veterinar v namembnem kraju. Eden od teh pregledov – točka 4.5 – zadeva „evidence dnevnika vožnje in trajanje prevoza“. Poleg tega je oddelek 4 obrazec z izjavo prevoznika, ki jo mora izpolniti voznik med vožnjo. V tej izjavi morajo biti navedeni dejanski opis poti (počivališča, točke pretovarjanja ali izhodne točke), različni kraji in naslovi; datumi in ure prihoda in odhoda; dolžina postankov in razlogi zanje; morebitni razlogi za odstopanja med dejansko in predlagano potjo ter morebitne pripombe in število morebitnih umrlih ali poškodovanih živali med prevozom ter razlogi zanje. Podpisati jo morajo en ali več voznikov in prevoznik.
B. Uredba št. 817/2010
14.
Člen 1 Uredbe št. 817/2010 (z naslovom „Področje uporabe“) določa:
„Plačilo izvoznih nadomestil za živo govedo[…] se izvede, če so med prevozom živali do prvega kraja iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja upošteva člen 3 do 9 [Uredbe (ES) št. 1/2005] in v njih navedenih prilog ter določbe te uredbe.
[…]“
15.
Člen 2(2) Uredbe št. 817/2010 (z naslovom „Pregledi v carinskem območju [Unije]“) določa:
„Uradni veterinar na izstopni točki preveri […] za tiste živali, za katere se sprejme izvozna deklaracija, če:
(a)
so zahteve, določene v [Uredbi (ES) št. 1/2005], skladne od kraja odhoda, […] do izstopne točke;
in
(b)
so pogoji prevoza za preostanek poti v skladu z [Uredbo (ES) št. 1/2005] in so bili sprejeti potrebni ukrepi, za zagotovitev njihove skladnosti do prvega iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja.
Uradni veterinar, ki je opravil preglede, pripravi poročilo v skladu z vzorcem, določenim v Prilogi I k tej uredbi, s katerim potrjuje, da so rezultati opravljenih pregledov v skladu s prvim pododstavkom zadovoljivi ali nezadovoljivi.
Veterinarski organ, pristojen za izstopno točko, hrani to poročilo najmanj tri leta. Kopija tega poročila se pošlje plačilni agenciji.“
16.
Člen 3 Uredbe št. 817/2010 (z naslovom „Pregledi v tretjih državah“) določa:
„1.   Po zapustitvi carinskega območja [Unije] izvoznik zagotovi, da se živali pregledajo:
(a)
na katerem koli kraju, kjer pride do spremembe načina prevoza, razen če taka sprememba ni bila načrtovana in je posledica izjemnih in nepredvidenih okoliščin;
(b)
na kraju prvega iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja.
2.   Mednarodna kontrolna in nadzorna agencija, ki jo v ta namen odobri in nadzira država članica […] ali uradna agencija države članice je pristojna za opravljanje pregledov, predvidenih v odstavku 1.
[…]
Veterinar, ki je opravil pregled, pripravi poročilo za vsak pregled, opravljen v skladu z odstavkom 1, v skladu z vzorci, določenimi v prilogah III in IV k tej uredbi.“
17.
Člen 4 Uredbe št. 817/2010 (z naslovom „Postopek za plačilo izvoznih nadomestil“) določa:
„1.   Izvoznik obvesti pristojni organ države članice, kjer se sprejme izvozna deklaracija, o vseh potrebnih podatkih poti najpozneje do takrat, ko se vloži izvozna deklaracija […]
2.   Zahtevki za plačilo izvoznih nadomestil […] se morajo dopolniti:
(a)
z dokumentom iz člena 2(3) te uredbe, ki je ustrezno izpolnjen;
in
(b)
s poročili, predvidenimi v tretjem pododstavku člena 3(2) te uredbe.“
3.   Kadar se pregledi iz člena 3(1) ne morejo opraviti zaradi okoliščin, ki so izven nadzora izvoznika, lahko pristojni organ, na podlagi utemeljene zahteve izvoznika, sprejme druge dokumente, ki dokazujejo skladnost z [Uredbo (ES) št. 1/2005].“
18.
Člen 5(1) Uredbe št. 817/2010 (z naslovom „Neplačilo izvoznih nadomestil“) določa:
„Celotni znesek izvoznega nadomestila na žival, izračunan v skladu z drugim pododstavkom, ne bo izplačan za:
[…]
(c)
živali, pri katerih pristojni organ glede na dokumente iz člena 4(2) in/ali vse druge elemente, ki so mu na voljo v zvezi s skladnostjo s to uredbo, meni, da členi 3 do 9 [Uredbe (ES) št. 1/2005] in v njih navedene priloge niso bile upoštevane.
[…]“
19.
Člen 7 Uredbe št. 817/2010 (z naslovom „Izterjava preplačanih zneskov“) določa, da „[č]e se po plačilu nadomestila ugotovi, da ni bilo skladnosti z [Uredbo (ES) št. 1/2005], se za ustrezni del nadomestila […] šteje, da je bil neupravičeno plačan in se izterja […]“.
20.
Priloga IV k Uredbi št. 817/2010 vsebuje vzorec poročila pregleda na kraju prvega iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja. Eno od polj v zvezi z „opravljenimi kontrolami“ zadeva „evidence načrta poti“.
II. Dejansko stanje, postopek in predložena vprašanja za predhodno odločanje
21.
Vion Livestock (v nadaljevanju: Vion), družba za izvoz živih živali s sedežem na Nizozemskem, je 9. septembra 2010 prijavila 36 glav goveda za izvoz v Libanon. Staatssecretaris van Economische Zaken (državni sekretar za gospodarske zadeve, Nizozemska, v nadaljevanju: državni sekretar) je družbi Vion za navedeno govedo izplačal izvozna nadomestila.
22.
Navedene živali so bile istega dne odpremljene iz Woerdna (Nizozemska) v Bejrut (Libanon). V Koper (Slovenija) so prispele 10. septembra 2010 ob 10.15, kjer so bile s tovornjaka pretovorjene na ladjo za prevoz živali „Heidi H“, s katero so zapustile območje Unije. V kraj iztovarjanja (Bejrut) so prispele 21. septembra 2010, kjer so bile raztovorjene 22. septembra 2010.
23.
V zvezi s tem je v oddelku 1 dnevnika vožnje (z naslovom „Načrtovanje“) kot namembni kraj naveden Bejrut, v oddelku 3 (z naslovom „Namembni kraj“) pa je navedeno, da sta namembni kraj in namembna država članica Koper in Slovenija. V oddelku 4 dnevnika vožnje (z naslovom „Izjava prevoznika“) je kot namembni kraj tudi naveden Koper. Oddelek 4 dnevnika vožnje je bil izpolnjen le do Kopra, in ne do Bejruta, ter ne vsebuje informacij o odhodu živali iz Kopra, njihovemu prispetju v Bejrut ali iztovarjanju v Bejrutu. Poleg tega je v oddelku 1 dnevnika vožnje navedeno, da je bil predvideni datum prispetja živali v Bejrut 16. september 2010.
24.
Družba Control Union Nederland, specializirana za neodvisne inšpekcijske preglede, je 12. oktobra 2010 podala izjavo, da je po naročilu družbe Vion na kraju iztovarjanja pregledala živali, prepeljane na ladji, in da je veterinarski inšpekcijski pregled opravil neodvisen veterinar. V izjavi je navedeno, da je bil kraj iztovarjanja Bejrut, da sta bila iztovarjanje in inšpekcijski pregled opravljena 22. septembra 2010 ter da so bile upoštevane določbe Uredbe št. 1/2005. Izjavi je bilo priloženo poročilo z dne 22. septembra 2010 o pregledu na kraju prvega iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja v skladu s členom 3(2) Uredbe št. 817/2010, ki ga je podpisal veterinar v Bejrutu.
25.
V tem poročilu je bilo navedeno, da je končni namembni kraj Bejrut ter da je načrt poti v skladu z zahtevami iz Uredbe št. 1/2005 in Uredbe št. 817/2010. Veterinar je izjavil, da je opravil vse potrebne preglede v skladu s členom 3(2) Uredbe št. 817/2010 in da je bil rezultat teh pregledov zadovoljiv. Poleg tega je poročilo vsebovalo naslednji zaznamek: „živali so na namembni kraj iztovarjanja prispele 21. septembra 2010; iztovarjanje je potekalo 22. septembra 2010 od 11.15 do 13.30 in v tem času sem opravil tudi inšpekcijski pregled. Ugotovil sem, da je več kot 139 glav živine na splošno v dobrem stanju in da se dobro počutijo.“ (
13
)
26.
Državni sekretar je s sklepom z dne 4. februarja 2014 družbi Vion odredil, naj vrne izplačana izvozna nadomestila v znesku 5292,92 EUR, povečana za 10 % in obresti v znesku 577,40 EUR. S sklepom z dne 18. junija 2014 je državni sekretar ugovor družbe Vion z dne 4. februarja 2014 zavrnil kot neutemeljen. Družba Vion je zoper izpodbijani sklep vložila tožbo pri predložitvenem sodišču.
27.
Stranki v postopku v glavni stvari se ne strinjata glede tega, ali bi morala družba Vion voditi dnevnik vožnje do iztovarjanja živali v Bejrutu. Medtem ko predložitveno sodišče meni, da bi, kot trdi državni sekretar, taka obveznost v bistvu izhajala iz sodbe Zuchtvieh-Export, pa meni tudi, da je trditev družbe Vion, da taka obveznost ne obstaja, podprta s točko 7 Priloge II k Uredbi št. 1/2005, v kateri je zahteva, da če se živali izvozijo v tretjo državo, prevozniki izročijo dnevnik vožnje uradnemu veterinarju na izhodni točki.
28.
Če take obveznosti ni, se predložitveno sodišče vsekakor sprašuje, kako je lahko veterinar v Libanonu preveril, ali so zahteve iz Uredbe št. 817/2010 izpolnjene, če ni imel dnevnika vožnje (načrta poti), ki bi se vodil od Kopra naprej. Predložitveno sodišče v zvezi s tem navaja, da v poročilu z dne 22. septembra 2010 in v dnevniku vožnje ni navedena točna ura prihoda ladje v pristanišče v Bejrutu 21. septembra 2010, niti ni bilo navedeno, da je bilo prvotno predvideno, da živali prispejo 16. septembra 2010. Predložitveno sodišče dodaja, da je po njegovih predvidevanjih prevoznik dnevnik voženj izročil uradnemu veterinarju v Kopru in da je to edini razlog, zakaj se ta del dnevnika vožnje ni vodil do Bejruta. Ker ima predložitveno sodišče pomisleke glede pravilne razlage uredb št. 1/2005 in št. 817/2010, se je odločilo, da prekine postopek in Sodišču v predhodno odločanje predloži naslednja vprašanja:
„1.
Ali je treba člen 5(4) in člen 8(2) [Uredbe Sveta (ES) št. 1/2005] v povezavi z določbami o dnevniku vožnje v Prilogi II k tej Uredbi razlagati tako, da organizatorja prevoza in/ali oskrbnika zavezujejo k temu, da mora pri prevozu živali v tretjo državo voditi dnevnik vožnje vse do namembnega kraja v tej tretji državi?
2.
Ali je treba člena 5 in 7 [Uredbe Komisije (EU) št. 817/2010] v povezavi s členom 4 navedene Uredbe, razlagati tako, da je treba terjati vračilo izvoznih nadomestil, če dnevnik vožnje ni bil voden do namembnega kraja v tretji državi, ker je prevoznik izpolnil obveznost iz točke 7 Priloge II k Uredbi št. 1/2005 in dnevnik vožnje izročil uradnemu veterinarju na izhodni točki [iz območja Unije]?
3.
Ali je člena 5 in 7 Uredbe št. 817/2010 v povezavi s členom 4 iste Uredbe mogoče razlagati tako, da je treba terjati vračilo izvoznih nadomestil, če izvoznik ne more dokazati, da so bile zahteve iz Uredbe št. 1/2005 izpolnjene v primeru, ko veterinar v okviru pregledov, ki jih v tretji državi opravlja v skladu s členom 3(1) Uredbe št. 817/2010, ne more preveriti, ali je načrt poti (dnevnik vožnje) zadovoljiv ali ne, torej, ali je v skladu z zahtevami iz Uredbe št. 1/2005 (in zato ne more potrditi, da so rezultati teh pregledov zadovoljivi), ker je prevoznik izročil dnevnik vožnje uradnemu veterinarju na izhodni točki [iz območja Unije]?“
29.
Pisna stališča so predložile družba Vion, nizozemska in madžarska vlada ter Komisija. Nizozemska vlada in Komisija sta na obravnavi 17. maja 2017 podali ustna stališča.
III. Analiza
A. Obseg predloženega vprašanja za predhodno odločanje
30.
Medtem ko se drugo in tretje vprašanje nanašata na pravilno razlago pravil o nadomestilih za izvoz živali na podlagi Uredbe št. 817/2010 v povezavi z zahtevami Uredbe št. 1/2005, se prvo vprašanje nanaša le na Uredbo št. 1/2005.
31.
Vendar pa se postopek v glavni stvari, kot je v stališčih najprej opozorila Komisija, nanaša na zakonitost odločitve o odreditvi vračila izvoznih nadomestil. Zato Komisija meni, da če bi prvo vprašanje obravnavali ločeno od drugega in tretjega vprašanja, bi bila njegov pomen in v istem smislu tudi dopustnost vprašljiva. Komisija zato predlaga, naj se na prvo vprašanje odgovori skupaj z drugima vprašanjema.
32.
Družba Vion ima podobne pridržke. Meni, da se postopek v glavni stvari ne nanaša na to, ali je za pridobitev izvoznih nadomestil treba upoštevati vsebinska pravila Uredbe št. 1/2005 zunaj območja EU, ampak na vprašanje, katera upravna ravnanja morajo biti v skladu s to uredbo izvedena ob uporabi dnevnika vožnje.
33.
Strinjam se s temi pomisleki, kar me je spodbudilo k naslednjim ugotovitvam glede sodbe Zuchtvieh-Export, v kateri je Sodišče razsodilo, da je treba standarde o dobrem počutju živali iz Uredbe št. 1/2005 upoštevati pri načrtovanju dolge vožnje, ki se začne v Uniji in konča zunaj območja EU. Te ugotovitve bodo pojasnile, zakaj ne morem predlagati, naj Sodišče na prvo predloženo vprašanje odgovori ločeno od drugega in tretjega vprašanja.
34.
V nasprotju z Uredbo št. 817/2010, eden od namenov katere je spodbuditi prevoznike živali, da obvezno upoštevajo pravila o dobrem počutju živali z gospodarsko podporo v obliki nadomestil za izvoz živali v tretje države, (
14
) pravila za prevoz živali v Uredbi št. 1/2005 niso neobvezna. Nespoštovanje Uredbe št. 1/2005 lahko vodi do naložitve kazni v skladu s členom 25 te uredbe, kot je določeno v nacionalnem pravu. Take kazni so lahko denarne (globe), začasni ali stalni preklic zadevnih poklicnih dovoljenj, kazenski postopek na podlagi zakonodaje o dobrem počutju živali ali druge predstavljive vrste kazni. To je vredno upoštevati pri obravnavi upoštevnega predmeta teh postopkov.
35.
Poleg tega bi rad spomnil, da je v sodbi Zuchtvieh-Export pristojni nemški organ zavrnil carinjenje pošiljke goveda za izvoz iz Nemčije v Uzbekistan. Vložen ni bil noben zahtevek za izvozna nadomestila. (
15
) Sodišče se zato ni moglo izogniti obveznosti, da Uredbo št. 1/2005 razlaga ločeno od druge zakonodaje. (
16
)
36.
Poleg tega je bilo Sodišče v zadevi Zuchtvieh-Export zaprošeno za razlago člena 14(1) Uredbe št. 1/2005. Ta določba izrecno zavezuje pristojni organ v kraju odhoda, da pred odhodom preveri, ali je predlagani dnevnik vožnje, ki ga predloži organizator pred dolgo vožnjo med državami članicami in tretjimi državami, realističen in ali je iz njega razvidna skladnost s to uredbo. Sicer mora organ zahtevati, da organizator spremeni sprejete ureditve za dolgo vožnjo, tako da je predvidena vožnja v skladu s to uredbo.
37.
V bistvu je šlo v zadevi Zuchtvieh-Export za to, ali se lahko Uredba št. 1/2005 v primeru spremljanja ex ante uporablja za del vožnje, kot je bila načrtovana v dnevniku vožnje in naj bi potekala v tretji državi. V tem smislu ni očitno, da bi bilo z zahtevo, da je celotna predvidena vožnja v skladu z uredbo, kršeno načelo teritorialnosti. Če sem nekoliko provokativen, bi bilo mogoče dejansko trditi, da ne glede na člen 1 Uredbe št. 1/2005 in nedvoumno besedilo člena 14(1) te uredbe, noben drug izid ni mogoč. (
17
)
38.
Nasprotno pa postopek v glavni stvari zadeva primer spremljanja ex post, pri katerem je bil prevoz opravljen. Navedene so bile trditve, da zahteve iz Uredbe št. 1/2005 niso bile izpolnjene, zlasti kar zadeva del vožnje zunaj območja EU. Če se dokaže, da so te trditve resnične, bi navedena ena ali več kršitev namesto samo zavrnitve carinjenja povzročile naložitev kazni, kot je zahtevano v členu 25 navedene uredbe.
39.
Naložitev kazni za del vožnje zunaj meja Unije res ne zadeva le vprašanja teritorialnega obsega Uredbe št. 1/2005. Postavlja tudi zapleteno vprašanje, kako lahko države članice uskladijo svojo obveznost upoštevanja člena 25 Uredbe št. 1/2005 z morebitnim izvajanjem (kazenske) pristojnosti, da bi kaznovale ravnanje v tretji državi, pri čemer je zelo verjetno, da zadevno ravnanje tam ni bilo nezakonito. (
18
)
40.
Navedeno vprašanje je še zlasti pomembno v primeru izvoza živih živali v tretje države. V takih primerih se člen 21(1)(e) Uredbe št. 1/2005 nanaša na Evropsko konvencijo o zaščiti živali v mednarodnem prevozu. Zato se zdi, da Uredba št. 1/2005 razlikuje med (višjimi) standardi za dobro počutje živali med prevozom, ki se uporabljajo v Uniji, in (nižjimi) standardi, ki se uporabljajo v tretjih državah. Podane so bile dovolj prepričljive trditve, da to pomeni, da vožnje med izhodno točko in krajem prvega iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja ne ureja Uredba št. 1/2005, ampak mednarodni sporazumi. (
19
) Sodba Zuchtvieh-Export vsekakor ne izključuje možnosti, da to lahko velja za primere spremljanja ex post.
41.
Menim, da bi Sodišče vsekakor moralo, če bi obravnavalo vprašanja iz treh prejšnjih točk, to storiti brez vsakega sobesedila, saj v stališčih, predloženih Sodišču, navedeni vidiki sploh niso obravnavani. Stranke, ki so predložile stališča, se namreč sploh niso ukvarjale niti z uporabo načela ratione loci Uredbe št. 1/2005 v primeru spremljanja ex poste niti z možnostjo, da se standardi dobrega počutja živali med Unijo in tretjimi državami razlikujejo. (
20
)
42.
Glede na navedeno Sodišču predlagam, naj bo raje previdnejše in naj odgovor omeji. Sodišče ni bilo obveščeno, da bi šlo v postopku v glavni stvari za kazni, izrečene na podlagi člena 25 Uredbe št. 1/2005, in zato ne bi bilo smiselno predvidevati, da so take kazni bile ali bi lahko bile naložene. V takem primeru bi predložitveno sodišče (ali drugo pristojno nacionalno sodišče) vsekakor lahko Sodišču predložilo še eno vprašanje za predhodno odločanje.
43.
Poleg tega nisem spregledal, da je drugo vprašanje za predhodno odločanje bolj ali manj enako prvemu vprašanju, le da je preneseno na ureditev nadomestil za izvoz živali. Ker predlagam, naj se na vprašanja za predhodno odločanje odgovori ob predpostavki, da se ureditev za izvozna nadomestila za živali uporabi, na prvo vprašanje ni treba odgovoriti ločeno.
B. Presoja
1.
Uvodne ugotovitve
44.
Predložitveno sodišče z vprašanji v bistvu sprašuje, ali mora prevoznik za izplačilo izvoznih nadomestil na podlagi Uredbe št. 817/2010 voditi dnevnik vožnje do kraja prvega iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja ali pa zadošča, da izroči dnevnik vožnje uradnemu veterinarju v izhodni točki iz območja Unije. Poleg tega želi izvedeti, ali izvoznik nosi tveganje za to, da ni mogoče dokazati izpolnjevanja zahtev iz Uredbe št. 1/2005 v primeru, ko je prevoznik dnevnik vožnje izročil uradnemu veterinarju v izhodni točki iz območja Unije in zato veterinar v kraju prvega iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja navedenega dnevnika ne more preveriti.
45.
Na začetku sem že navedel, da pravila iz Uredbe št. 1/2005 niso zgled jasnosti. (
21
) Postopek v glavni stvari priča o tem. Zdi se, da pravila iz Uredbe št. 1/2005 o dnevniku vožnje, in zlasti tista iz Priloge II, niso vedno smiselna. (
22
) To ni dobro, ker to zaradi povezave ene uredbe z drugo vpliva tudi na razlago Uredbe št. 817/2010.
46.
V tem smislu to ponazarja dejstvo, da predložitveno sodišče dvomi, ali osrednji pojem Uredbe št. 1/2005, to je „dnevnik vožnje“, ustreza pojmu „evidence načrta poti“, ki se uporablja v prilogah k Uredbi št. 817/2010. Nagiba se k temu, da je tako, vendar ni prepričano.
47.
To je dvom, ki ga bom z veseljem razjasnil. Navedena pojma se ne smeta razlikovati: kot je na obravnavi navedla nizozemska vlada in dejansko priznala Komisija, je „načrt poti“ (ali „route plan records“ [evidence načrta poti] v angleški različici prilog k Uredbi št. 817/2010) predhodnik „dnevnika vožnje“, ki je bil uporabljen v predhodnici Uredbe št. 1/2005, in sicer Direktivi 91/628/EGS. (
23
) Razumljivo je, da sta v predhodnici Uredbe št. 817/2010, to je Uredbi (ES) št. 639/2003 (
24
), še vedno uporabljeni navedeni besedi, ker Uredba št. 1/2005 še ni bila sprejeta. Na žalost pa se zdi, da je Komisija preprosto „reciklirala“ priloge k Uredbi št. 639/2003 v Uredbo št. 817/2010. S tem je ohranila izraz, ki je bil opuščen z Uredbo št. 1/2005. To ne vliva zaupanja v kakovost zakonodajnega dosežka.
48.
Kakor koli že, ugotavljam, da za namen podelitve (ali preklica) izvoznih nadomestil na podlagi Uredbe št. 817/2010 „načrt poti“ ustreza „dnevniku vožnje“, kot je uporabljen v Uredbi št. 1/2005.
2.
Vsebinska preučitev
a)
Obveznost vodenja dnevnika vožnje do kraja prvega iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja na podlagi Uredbe št. 817/2010
49.
Čeprav prvo in drugo vprašanje za predhodno odločanje navajata različni določbi, se obe nanašata na to, ali obstaja obveznost vodenja dnevnika vožnje do kraja prvega iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja (v drugem vprašanju je navedeno tudi vprašanje izterjave izvoznih nadomestil).
50.
Dvoumnost številnih določb iz uredb št. 1/2005 in 817/2010 ne odvrača od dejstva, da je v Uredbi št. 817/2010 ena točka izrazito jasna. V skladu s členom 1 Uredbe št. 817/2010 se plačilo izvoznih nadomestil izvede, če se „med prevozom živali do prvega kraja iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja upošteva[jo] člen[i] 3 do 9 [Uredbe (ES) št. 1/2005] in v njih naveden[e] prilog[e] ter [Uredba št. 817/2010]“ (moj poudarek). Iz tega izhaja, da tudi če menimo, da se Uredba št. 1/2005 uporabi zgolj znotraj Unije, pa je, kot je priznala madžarska vlada, učinek člena 1 Uredbe št. 817/2010 razširitev ozemeljskega območja nekaterih določb Uredbe št. 1/2005 na tretje države. (
25
)
51.
Člena 5(4) in 8(2) Uredbe št. 1/2005 sta določbi, navedeni v členu 1 Uredbe št. 817/2010, in obe se nanašata na Prilogo II zadnjenavedene uredbe o dnevniku vožnje. Toliko je tudi jasno, da so pravila iz navedene priloge pri ureditvi izvoznih nadomestil razširjena na tretje države. Vendar pa prihaja do nesoglasja, ali pravila iz Priloge II Uredbe št. 1/2005 prevoznika zavezujejo, da dnevnik vožnje vodi naprej od izhodne točke iz območja Unije.
52.
Družba Vion ob podpori madžarske vlade zlasti trdi, da iz prvega odstavka člena 7 Priloge II k Uredbi št. 1/2005 izhaja, da take obveznosti ni, ker navedeno pravilo zahteva, da prevoznik dnevnik vožnje izroči uradnemu veterinarju na izhodni točki. Zato razlaga navedenega pravila s strani družbe vključuje stalno izročitev dnevnika vožnje uradnemu veterinarju na izhodni točki iz območja Unije, tako da ga prevoznik od tam naprej nima več in zato zanj tudi ne odgovarja.
53.
Razlaga družbe Vion ni prepričljiva. To izhaja neposredno iz besedila prvega odstavka člena 7 Priloge II k Uredbi št. 1/2005. Po drugi strani pa je, kot je pojasnjeno v nadaljevanju, osnovna težava v tem, da navedena razlaga v konkretnem primeru izvoza z zahtevkom za izvozna nadomestila ni preveč smiselna. Zdi se mi, da člen 7 kot tak pomeni samo še en dokaz nejasnega določanja pravil. (
26
) Zato je treba natančneje preučiti sobesedilo in namen pravil iz Priloge II.
54.
Na prvem mestu nekatera pravila Priloge II razlikujejo med prevozom znotraj Unije in izvozom v tretje države. (
27
) Kar pa zadeva tista pravila, ki takega razlikovanja ne zajemajo, ni jasno, ali je to nezajemanje namerno in kakšne so njegove posledice.
55.
Na drugem mestu se zdi, da člen 2 Priloge II k Uredbi št. 1/2005 dnevnik vožnje obravnava kot neločljivo celoto. V njem je navedeno, da je dnevnik vožnje sestavljen iz oddelkov od 1 do 5 in da so „strani dnevnika vožnje […] spete“.
56.
Na tretjem mestu dnevnik vožnje ne more biti le statičen dokument, saj oddelek 3 predstavlja trenutni posnetek stanja dobrega počutja živali v izhodni točki, oddelek 4 pa je namenjen zbiranju podatkov prevoznika (voznika) med prevozom. Zdi se, da evidenc dnevnika vožnje, ki se zahteva na podlagi oddelka 3, ni mogoče preveriti brez oddelka 4.
57.
Na četrtem mestu drugi odstavek člena 7 Priloge II k Uredbi št. 1/2005, ki se uporablja v postopku v glavni stvari, je pomemben. V navedenem odstavku je navedeno, da „pri izvozu živega goveda[ (
28
)] z nadomestili oddelek 3 dnevnika vožnje ni potreben, če kmetijska zakonodaja zahteva poročilo“. Da ne bo pomote, Uredba št. 817/2010 je kmetijska zakonodaja, (
29
) s katero se zahteva poročilo. (
30
) Na prvi pogled naj bi drugi odstavek člena 7 Priloge II podpiral razlago družbe Vion, ker navaja, da je treba pri izvozu uradnemu veterinarju predati samo oddelek 3 dnevnika vožnje.
58.
S tem bi, prvič, spregledali utemeljitev drugega odstavka člena 7 Priloge II k Uredbi št. 1/2005, ki je pri izvozu živega goveda z nadomestili odpraviti zahtevo, da prevoznik izroči oddelek 3 dnevnika vožnje uradnemu veterinarju na izhodni točki. Na podlagi Priloge IV k Uredbi št. 817/2010 je treba v kraju prvega iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja res opraviti naknadni pregled. Če ni obveznosti izročitve oddelka 3 dnevnika vožnje uradnemu veterinarju na podlagi drugega odstavka člena 7, to pomeni, da ob izvozu živega goveda z zahtevkom za izvozna nadomestila Uredba št. 1/2005 implicitno priznava, da je prvi kraj iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja „Namembni kraj“ v oddelku 3. V zvezi s tem bi to, kar velja za oddelek 3 dnevnika vožnje, prav tako veljalo za Prilogo IV k Uredbi št. 817/2010, saj „evidence načrta poti“ ali dnevnika vožnje na podlagi Uredbe št. 817/2010 ni mogoče pregledati brez oddelka 4, ki se vodi do prvega kraja iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja. Glede na navedeno naj bi drugi odstavek člena 7 potrjeval stališče, da je treba dnevnik vožnje voditi še po izhodni točki iz območja Unije. Priloge IV k Uredbi št. 817/2010 dejansko ne bi bilo smiselno razlagati tako, da zahteva samo, da veterinar na prvem kraju iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja preveri, ali je bil dnevnik vožnje (po možnosti brez oddelka 3) ustrezno izročen uradnemu veterinarju na izhodni točki iz območja Unije v skladu s členom 7 Priloge II k Uredbi št. 1/2005. Veterinar s tem največkrat sploh ni neposredno seznanjen.
59.
Drugič, to, da je z drugim odstavkom člena 7 Priloge II eden od oddelkov dnevnika vožnje „ločen“, pomeni, da v nasprotju z določbo člena 2 dnevnik vožnje ni neločljiva celota. Ustrezna določba iz člena 21(2) Uredbe št. 1/2005 prav tako vzbuja dvom o enotnosti dnevnika vožnje. V običajnih okoliščinah (kar pomeni zlasti izvoz brez zahtevka za izvozna nadomestila) člen 21(2) zahteva, da „uradni veterinarji na izhodni točki opravijo in evidentirajo preglede, navedene v oddelku 3 z naslovom ‚Namembni kraj‘ dnevnika vožnje v Prilogi II“, če gre za dnevnike vožnje zajetih živalskih vrst. Člen 21(2) ne določa, da mora uradni veterinar na koncu imeti pri sebi celoten dnevnik vožnje za preverjanje, navedeno v oddelku 3. Če že, se zdi, da člen 21(2) zahteva od prevoznika, da uradnemu veterinarju izroči oddelek 3. (
31
) To bolj podpira pojem „funkcionalnega“ dnevnika vožnje v skladu z mojo navedbo zgoraj v točki 56.
60.
Dvoumnost Priloge II k Uredbi št. 1/2005 potrjuje člen 3(e) Priloge II, ki, čeprav je usmerjena na organizatorja vožnje, zahteva, da navedena oseba „zagotovi, da dnevnik vožnje spremlja živali med vožnjo do namembne točke, ali v primeru izvoza v tretjo državo, vsaj do izhodne točke“ (moj poudarek). Člen 8 Priloge II poleg tega zahteva, da prevoznik iz oddelka 3 dnevnika vožnje („Namembni kraj“) hrani „kopijo izpolnjenega dnevnika vožnje“ (moj poudarek; nizozemska različica Uredbe št. 1/2005 ne vsebuje besede „izpolnjen“). Zato se zdi, da je treba kopijo dnevnika vožnje voditi do kraja prvega iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja, razen če bi bil s členom 8 dnevnik vožnje izključen zunaj območja Unije (česar, kot sem navedel zgoraj v točki 54, ni mogoče niti izključiti niti domnevati).
61.
Petič, v nasprotju s pravili, vsebovanimi v Prilogi II k Uredbi št. 1/2005, ki so nejasna in vzbujajo negotovost, pa je cilj Uredbe št. 817/2010 povsem jasen. To je vzdrževanje standardov za dobro počutje živali ves čas postopka izvoza. (
32
)
62.
Zaradi navedenega menim, da je edina razlaga, ki je v skladu s ciljem Uredbe št. 817/2010 tista, s katero se zahteva, da mora prevoznik voditi dnevnik vožnje tudi po zapustitvi izhodne točke iz območja Unije. Brez izpolnjenega dnevnika vožnje veterinar na kraju prvega iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja preprosto ne more biti prepričan, ali so bila na delu vožnje zunaj Unije izpolnjena pravila o dobrem počutju živali. Zato bi obstajalo tveganje, da bi bila izplačana nadomestila za izvoz, pri katerem niso upoštevana pravila o dobrem počutju živali (kot so pravila o potovalnih časih in dobah počitka), v nasprotju s tem, kar se hoče doseči z Uredbo št. 817/2010. (
33
)
63.
Nazadnje ugotavljam, da je Sodišče navedlo, da iz prakse v zvezi z dodeljevanjem izvoznih nadomestil na podlagi Uredbe št. 817/2010, ki vsebuje naknadna preverjanja zahtev iz Uredbe št. 1/2005, ni razvidno, da bi bil prevoz živali iz Unije v tretje države povezan s sistemskimi problemi v zvezi s spoštovanjem teh zahtev na ozemlju tretjih držav. (
34
) Vsaj za zdaj se zdi, da je Sodišče v bistvu ovrglo trditve, ki temeljijo na praktičnih težavah, povezanih z uporabo Uredbe št. 817/2010 v tretjih državah.
64.
Na tej podlagi ugotavljam, da mora ob pravilni razlagi člena 1 Uredbe št. 817/2010 v povezavi z drugim odstavkom člena 7 Priloge II k Uredbi št. 1/2005 in členom 3(2) Uredbe št. 817/2010 prevoznik pošiljke živega goveda, za katero se zahtevajo izvozna nadomestila, voditi dnevnik vožnje do kraja prvega iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja. Neizpolnjevanje navedene obveznosti ima, kot bom obravnaval v nadaljevanju, nekatere posledice za izvoznika, ki je vložil navedeni zahtevek.
65.
Glede na navedeni odgovor menim, da se mi ni treba opredeliti do nekaterih stališč Komisije o dejstvih, (
35
) ki niso povzeta v tej predložitveni odločbi. V zvezi s tem mora predložitveno sodišče ugotoviti in pretehtati dejstva, ki se mu zdijo upoštevna.
b)
Dokazne posledice neobstoja vodenja dnevnika vožnje pri pregledu, ki ga je treba opraviti v skladu s členom 3(1)(b) Uredbe št. 817/2010
66.
Iz tretjega vprašanja predložitvenega sodišča izhaja tudi, da to Sodišče želi izvedeti, ali mora izvoznik ali organ, pristojen za plačilo izvoznih nadomestil, nositi tveganje za to, da prevoznik morebiti izroči dnevnik vožnje uradnemu veterinarju v izhodni točki iz območja Unije, zaradi česar naj veterinar v kraju prvega iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja dnevnika ne bi mogel opraviti zahtevanih pregledov na podlagi dnevnika vožnje.
67.
Strinjam se z nizozemsko vlado, da na navedeno vprašanje morda ni treba odgovoriti. Zdi se, da temelji na predpostavki, da prevozniku ni treba voditi dnevnika vožnje do kraja prvega iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja. Kot navedeno zgoraj, menim, da to ni tako.
68.
To vprašanje je v vsakem primeru rešeno s členom 3 Uredbe št. 817/2010. V skladu s to določbo mora izvoznik zagotoviti, da se živali pregledajo na kraju prvega iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja in da je zunanji nadzorni organ pristojen za opravljanje navedenih pregledov. Za ta namen je treba uporabiti vzorec, priložen Prilogi IV k navedeni uredbi in naveden zgoraj v točki 58. Ta vzorec zahteva, da veterinar pregleda „evidence načrta poti“, ki, kot sem navedel zgoraj v točkah od 46 do 48, ustrezajo „dnevniku vožnje“, kot se uporablja v Uredbi št. 1/2005. Veterinar mora nato navesti, ali je izid pregleda zadovoljiv ali ne. V opombi je določeno, da izraz „zadovoljiv“ pomeni „v skladu z zahtevami [uredb št. 1/2005 in št. 817/2010]“.
69.
Učinek člena 1 in člena 5(1)(c) Uredbe št. 817/2010 je, da sta skladnost s postopkom iz prejšnje točke in zlasti zadovoljiv izid zahtevi za plačilo izvoznih nadomestil. Če veterinar v kraju prvega iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja ne more pregledati evidenc načrta poti/dnevnika vožnje, ker niso priložene, obstaja stanje neskladnosti.
70.
Sodišče je v zvezi z dokaznim bremenom razsodilo, da sistem izvoznih nadomestil temelji na neobveznih deklaracijah, pri katerih se izvoznik na lastno pobudo odloči, da bo zahteval nadomestilo, predložiti pa mora upoštevne informacije, potrebne za ugotovitev njegove upravičenosti do nadomestila in višine zneska. Ker gre za okvir sheme pomoči Unije, se lahko pomoč dodeli le, če upravičenec jamči za poštenost in zanesljivost. Izvoznik z deklaracijo proizvoda v okviru postopka izvoznih nadomestil razume tudi, da ta proizvod izpolnjuje vse potrebne pogoje za nadomestilo. Če naj bi bila deklaracija za pristojni organ vprašljiva, mora izvoznik v skladu z dokaznimi pravili nacionalnega prava dokazati, da so ti pogoji izpolnjeni. (
36
)
71.
Natančneje, naloga izvoznika je, da v skladu s členom 4(1) in (2) Uredbe št. 817/2010 dokaže, da so izpolnjeni pogoji za dodelitev izvoznega nadomestila. Treba je še poudariti, da mora izvoznik, da bi mu bila plačana izvozna nadomestila, pristojnemu organu države članice, v kateri je bila sprejeta deklaracija, dokazati, da so spoštovane določbe člena 1 Uredbe št. 817/2010 in s tem Uredbe št. 1/2005, tako da predloži dokumente iz členov 2(3) in 3(2) Uredbe št. 817/2010. Poročilo, ki ga je v kraju prvega iztovarjanja v tretji državi dokončnega namembnega kraja sestavil in v skladu s Prilogo IV k navedeni uredbi izpolnil veterinar, ki je opravil pregled, je eden od navedenih dokumentov. (
37
)
72.
V tem smislu neobstoja dokumenta ni mogoče primerjati s položajem, v katerem gre za verodostojnost vsebine navedenega dokumenta. (
38
) Člen 4(3) Uredbe št. 817/2010 določa, da je edini primer, v katerem lahko pristojni organ sprejme druge dokumente, ki dokazujejo skladnost z Uredbo (ES) št. 1/2005, višja sila. Nepredložitev zahtevanega dokumenta zato načeloma pomeni, da zahtevanega nadomestila ni mogoče izplačati.
73.
Družba Vion ne trdi, da gre za primer višje sile (vsekakor je malo verjetno, da bi tak zahtevek uspel). V svojih stališčih trdi, da načelo pravne varnosti zahteva, da lahko pravica do izvoznih nadomestil preneha le, če izvoznik ne izpolnjuje obveznosti, s katerimi je bil očitno lahko seznanjen.
74.
Vendar pa navedena trditev ne zadeva vprašanja, kdo nosi dokazno breme v okoliščinah, v katerih veterinar v kraju prvega iztovarjanja v tretji državi dokončnega namembnega kraja ne more pregledati dnevnika vožnje, kar predložitveno sodišče obravnava v tretjem vprašanju. Zdi se, da ta trditev zadeva vprašanje, ali je mogoče nasprotovati izterjavi na podlagi člena 7 Uredbe št. 817/2010 z obrazložitvijo, da bi to bilo v nasprotju z varstvom legitimnih pričakovanj, ki je splošno načelo prava Unije (
39
) v okoliščinah postopka v glavni stvari, v katerih so bila izvozna nadomestila plačana vnaprej. V tem smislu iz sodne prakse izhaja, da se na načelo varstva legitimnih pričakovanj ni mogoče sklicevati v zvezi z jasnostjo določbe besedila prava Unije. (
40
) Določbe iz obravnavane zadeve so daleč od tega, da bi bile jasne, vendar to samo po sebi ne pomeni, da je treba uporabiti to načelo. Ker predložitveno sodišče ni izrecno vprašalo, ali varstvo legitimnih pričakovanj družbe Vion nasprotuje izterjavi spornih izvoznih nadomestil, se s tem ne bom več ukvarjal in bom samo navedel, da mora nazadnje to obravnavati predložitveno sodišče.
75.
Skratka, menim, da se ob pravilni razlagi člena 5(1)(c) Uredbe št. 817/2010 v povezavi s členom 4(2)(b) in členom 3(2) izvozna nadomestila ne izplačajo, če veterinar v okviru pregledov, ki jih mora opraviti v tretji državi na podlagi člena 3 navedene uredbe, ne more preveriti, ali so evidence načrta poti zadovoljive, ker je prevoznik dnevnik vožnje izročil uradnemu veterinarju države članice v izhodni točki iz območja Unije. Zato je treba vsa izvozna nadomestila, ki so bila za navedeno pošiljko plačana vnaprej, izterjati v skladu s postopkom iz člena 7 Uredbe št. 817/2010. Predložitveno sodišče je tisto, ki se mora dokončno odločiti glede izterjave ob upoštevanju vseh upoštevnih okoliščin.
IV. Predlog
76.
Glede na navedene ugotovitve Sodišču predlagam, naj na vprašanja za predhodno odločanje, ki jih je v zadevi C‑383/16 predložilo College van Beroep voor het Bedrijfsleven (upravno pritožbeno sodišče za gospodarske zadeve, Nizozemska), odgovori:
–
ob pravilni razlagi člena 1 Uredbe Komisije (EU) št. 817/2010 z dne 16. septembra 2010 o določitvi podrobnih pravilih v skladu z Uredbo Sveta (ES) št. 1234/2007 glede zahtev za odobritev izvoznih nadomestil v zvezi z dobrim počutjem živega goveda med prevozom v povezavi z drugim odstavkom člena 7 Priloge II k Uredbi Sveta št. 1/2005 z dne 22. decembra 2004 o zaščiti živali med prevozom in postopki, povezanimi z njim, in o spremembi Direktiv 64/432/EGS in 93/119/ES ter Uredbe (ES) 1255/97 in členom 3(2) Uredbe št. 817/2010, mora prevoznik pošiljke živega goveda, za katero je bila vložena zahteva za izvozna nadomestila, voditi dnevnik vožnje do kraja prvega iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja;
–
ob pravilni razlagi člena 5(1)(c) Uredbe št. 817/2010 v povezavi s členom 4(2)(b) in členom 3(2) se izvozna nadomestila ne izplačajo, če veterinar v okviru pregledov, ki jih mora opraviti v tretji državi na podlagi člena 3 navedene uredbe, ne more preveriti, ali so evidence načrta poti zadovoljive, ker je prevoznik dnevnik vožnje izročil uradnemu veterinarju države članice v izhodni točki iz območja Unije. Zato je treba vsa izvozna nadomestila, ki so bila za navedeno pošiljko plačana vnaprej, izterjati v skladu s postopkom iz člena 7 Uredbe št. 817/2010. Predložitveno sodišče je tisto, ki mora dokončno odločiti glede izterjave ob upoštevanju vseh upoštevnih okoliščin.
(
1
)	Jezik izvirnika: angleščina.
(
2
)	Uredba Komisije z dne 16. septembra 2010 o določitvi podrobnih pravilih v skladu z Uredbo Sveta (ES) št. 1234/2007 glede zahtev za odobritev izvoznih nadomestil v zvezi z dobrim počutjem živega goveda med prevozom (UL 2010, L 245, str. 16).
(
3
)	Uredba Komisije z dne 22. decembra 2004 o zaščiti živali med prevozom in postopki, povezanimi z njim, in o spremembi Direktiv 64/432/EGS in 93/119/ES ter Uredbe (ES) št. 1255/97 (UL 2005, L 3, str. 1).
(
4
)	Omeniti je treba, da Komisija sprašuje tudi, ali je stanje neskladnosti nastalo, preden je pošiljka zapustila območje EU.
(
5
)	Sodba z dne 23. aprila 2015, Zuchtvieh-Export (C‑424/13, EU:C:2015:259).
(
6
)	V členu 2 Uredbe št. 1/2005 (z naslovom „Opredelitev pojmov“) je „dolga vožnja“ opredeljena kot vožnja, ki traja več kot 8 ur in se začne, ko se s prevoznim sredstvom prva žival v pošiljki premakne.
(
7
)	V členu 2 Uredbe št. 1/2005 je „prevoznik“ opredeljen kot katera koli fizična ali pravna oseba, ki prevaža živali za lastne potrebe ali za potrebe tretje osebe.
(
8
)	V členu 2 Uredbe št. 1/2005 je „organizator“ opredeljen kot (i) prevoznik, ki je sklenil podpogodbo z vsaj še enim prevoznikom za del vožnje; ali (ii) fizična ali pravna oseba, ki je za vožnjo sklenila pogodbo z več kot enim prevoznikom; ali (iii) oseba, ki je podpisala oddelek 1 dnevnika vožnje, določenega v Prilogi II.
(
9
)	V členu 2 Uredbe št. 1/2005 je „oskrbnik“ katera koli fizična ali pravna oseba, razen prevoznika, ki je stalno ali začasno zadolžena za živali ali ravna z njimi.
(
10
)	V členu 2 Uredbe št. 1/2005 je „uradni veterinar“ veterinar, ki ga imenuje pristojni organ države članice.
(
11
)	V členu 2 Uredbe št. 1/2005 je „izhodna točka“ mejna kontrolna točka ali kateri koli kraj, ki ga določi država članica, kjer živali zapustijo carinsko območje Unije.
(
12
)	Glej tudi Sklep Sveta 2004/544/ES z dne 21. junija 2004 o podpisu Evropske konvencije o zaščiti živali v mednarodnem prevozu (UL 2004, L 241, str. 21).
(
13
)	V predložitvenem sklepu ni izrecno navedeno, da je bilo med 139 glavami živine, ki jih je pregledal veterinar v Bejrutu, 36 glav živine, za katere je družba Vion zahtevala izvozna nadomestila. Izhajal bom iz predpostavke, da je bilo tako.
(
14
)	Primerjaj s sodbo z dne 13. marca 2008, Viamex Agrar Handel (C‑96/06, EU:C:2008:158, točka 30).
(
15
)	Glej o navedeni točki zlasti mnenje generalnega pravobranilca Y. Bota v zadevi Zuchtvieh-Export (C‑424/13, EU:C:2014:2216, točka 17).
(
16
)	Sodišče je pri odgovoru kljub temu upoštevalo Uredbo št. 817/2010; glej sodbo Zuchtvieh-Export, točka 53. Za primerjalno analizo razlike v področju uporabe ratione loci med navedeno uredbo in Uredbo št. 1/2005 glej mnenje generalnega pravobranilca Y. Bota v zadevi Zuchtvieh-Export, točke od 68 do 79.
(
17
)	S takim stališčem se očitno niso vsi strinjali: glej mnenje generalnega pravobranilca Y. Bota v zadevi Zuchtvieh-Export.
(
18
)	Na podlagi načela osebne aktivnosti mednarodnega prava na primer nekatere države za (običajno manj hude) prekrške kot pogoj izvajanja kazenske pristojnosti zahtevajo, da se ti kaznujejo ne samo v navedeni državi, ampak tudi v državi, kjer je prišlo do nezakonitega ravnanja.
(
19
)	Glej mnenje generalnega pravobranilca Y. Bota v zadevi Zuchtvieh-Export, točki 61 in 62.
(
20
)	Tudi v sodbi Zuchtvieh-Export, zlasti točka 54 navedene sodbe, na ta vprašanja ni odgovorjeno. Poleg tega so pregledi ex post iz sodbe z dne 25. novembra 2008, Heemskerk in Schaap (C‑455/06, EU:C:2008:650, točka 28), zadevali drugačno ureditev, ki je dopolnjevala preglede, ki jih je treba opraviti na podlagi predhodnice Uredbe št. 817/2010.
(
21
)	Glej moje sklepne predloge v zadevi Masterrind (C‑469/14, EU:C:2016:47, točke 20, 27, 28, 38 in 47).
(
22
)	Na primer, medtem ko je v točki 8 Priloge II k Uredbi št. 1/2005, drugi odstavek, določeno, da je dnevnik vožnje „na voljo […] pristojnemu organu, ki je prevozniku izdal dovoljenje, in na zahtevo tudi pristojnemu organu v kraju odhoda v enem mesecu, potem ko je bil izpolnjen“, je v tretjem odstavku določeno, da se dnevnik vožnje „vrne pristojnemu organu kraja odhoda v enem mesecu po koncu vožnje“.
(
23
)	Direktiva Sveta z dne 19. novembra 1991 o zaščiti živali med prevozom in o spremembi direktiv 90/425/EGS in 91/496/EGS (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 12, str. 133), kakor je bila spremenjena. Glej zlasti člen 5(2)(b) navedene direktive in Poglavje VIII (z naslovom „Načrt poti“) njene priloge, vstavljen z Direktivo 95/29/ES z dne 29. junija 1995 o spremembi Direktive 91/628/EGS o zaščiti živali med prevozom (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 17, str. 466).
(
24
)	Uredba Komisije z dne 9. aprila 2003 o določitvi podrobnih pravil v skladu z Uredbo Sveta (ES) št. 1254/1999 glede zahtev za odobritev izvoznih nadomestil v zvezi z dobrim počutjem živega goveda med prevozom (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 3, zvezek 38, str. 414).
(
25
)	Glej mnenje generalnega pravobranilca Y. Bota v zadevi Zuchtvieh-Export, točke od 68 do 79, zlasti točka 71.
(
26
)	Ni presenetljivo, da se tudi Komisija sprašuje, kako razumeti člen 7 Priloge II k Uredbi št. 1/2005, ker ima pomisleke, ali se v skladu s prvim odstavkom navedenega pravila izraz „izroči dnevnik vožnje uradnemu veterinarju na izhodni točki“ nanaša na vse oddelke navedenega dnevnika ali samo na oddelek 3.
(
27
)	To velja za člen 3(e) in člene od 4 do 7.
(
28
)	Utemeljitev omejitve na živo govedo ni jasna.
(
29
)	Uredba št. 817/2010 je navsezadnje sprejeta na podlagi pravil v PDEU o kmetijstvu: pravna podlaga Uredbe št. 817/2010 je zlasti člen 170 Uredbe Sveta (ES) št. 1234/2007 z dne 22. oktobra 2007 o vzpostavitvi skupne ureditve kmetijskih trgov in o posebnih določbah za nekatere kmetijske proizvode („Uredba o enotni SUT“) (UL 2007, L 299, str. 1), ki ima sam pravno podlago v Pogodbi ES, zlasti členih 36 in 37 (postala člena 42 in 43 PDEU).
(
30
)	V skladu s členom 3(2) Uredbe št. 817/2010 veterinar, ki je opravil pregled živali v kraju prvega iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja v skladu s členom 3(1)(b) Uredbe št. 817/2010, pripravi poročilo v skladu z vzorci, določenimi med drugim v Prilogi IV k tej uredbi.
(
31
)	V tem smislu bi se lahko zaradi člena 21(2) Uredbe št. 1/2005 izraz „izroči dnevnik vožnje uradnemu veterinarju na izhodni točki“ iz člena 7 Priloge II k tej uredbi nanašal na izročitev dnevnika vožnje uradnemu veterinarju za opravljanje zadevnih preverjanj. Vendar pa taka razlaga člena 7 vsekakor ni očitna.
(
32
)	V uvodni izjavi 3 Uredbe št. 817/2010 je navedeno, da „[d]a bi zagotovili vzdrževanje standardov za dobro počutje živali, je treba uvesti sistem spremljanja, ki vsebuje obvezne preglede pri izstopu iz [Unije] in po zapustitvi carinskega območja [Unije], kjer pride do spremembe načina prevoza, ter tudi na kraju prvega iztovarjanja v tretji državi končnega namembnega kraja“ (moj poudarek).
(
33
)	V uvodni izjavi št. 7 Uredbe št. 817/2010 je med drugim določeno, da je „[v] členu 168 [Uredbe (ES) št. 1234/2007] in v tej uredbi [...] določeno, da je spoštovanje zakonodaje unije o dobrem počutju živali pogoj za izplačilo izvoznih nadomestil“.
(
34
)	Sodba z dne 23. aprila 2015, Zuchtvieh-Export (C‑424/13, EU:C:2015:259, točka 53).
(
35
)	Komisija med drugim trdi, da je iz spisa razvidno, da govedo, obravnavano v postopku v glavni stvari, ni 24 ur počivalo, preden je bilo v Kopru (Slovenija) natovorjeno na ladjo Heidi H, ter da je pet živali na ladji poginilo in so jih pometali v morje. Nizozemska vlada pa je na obravnavi navedla, da je iz tako imenovanega kontrolnega izvoda T5 razvidno, da je sporno govedo zapustilo Koper 13. septembra 2010.
(
36
)	Glej sodbo z dne 13. marca 2008, Viamex Agrar Handel (C‑96/06, EU:C:2008:158, točki 30 in 31 ter navedena sodna praksa).
(
37
)	Glej po analogiji sodbi z dne 13. marca 2008, Viamex Agrar Handel (C‑96/06, EU:C:2008:158, točke od 30 do 33), in z dne 25. novembra 2008, Heemskerk in Schaap (C‑455/06, EU:C:2008:650, točka 24).
(
38
)	Glej za položaje, v katerih je šlo za verodostojnost izida pregledov uradnega veterinarja v izhodni točki iz območja Unije, sodbe z dne 13. marca 2008, Viamex Agrar Handel (C‑96/06, EU:C:2008:158); z dne 25. novembra 2008, Heemskerk in Schaap (C‑455/06, EU:C:2008:650), in z dne 28. julija 2016, Masterrind (C‑469/14, EU:C:2016:609).
(
39
)	Glej sodbo z dne 20. junija 2013, Agroferm (C‑568/11, EU:C:2013:407, točka 47 in navedena sodna praksa).
(
40
)	Prav tam, točka 52 in navedena sodna praksa.