62024CJ0364
SODBA SODIŠČA (prvi senat)
z dne 5. februarja 2026 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Okolje – Namerno sproščanje gensko spremenjenih organizmov (GSO) – Ukrepi za preprečevanje nenamerne prisotnosti GSO v okolju – Direktiva 2001/18/ES – Člen 26c(1) in (3) – Uredba (ES) št. 1829/2003 – Izvedbeni sklep (EU) 2016/321 – Prepoved gojenja gensko spremenjene koruze MON 810 v Italiji – Veljavnost – Prosti pretok blaga – Člena 34 in 114 PDEU – Načeli sorazmernosti in prepovedi diskriminacije – Svoboda gospodarske pobude – Člena 16 in 21 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah“
V združenih zadevah C‑364/24 in C‑393/24,
katerih predmet sta predloga za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki sta ju vložila Consiglio di Stato (državni svet, Italija) z odločbo z dne 14. maja 2024, ki je na Sodišče prispela 17. maja 2024, in Tribunale di Udine (sodišče v Vidmu, Italija) z odločbo z dne 7. maja 2024, ki je na Sodišče prispela 5. junija 2024, v postopkih
Giorgio Fidenato, v lastnem imenu in kot lastnik kmetijskega gospodarstva In Trois,
proti
Ministero dell’Agricoltura, della Sovranità alimentare e delle Foreste,
ob udeležbi
WX, v lastnem imenu in kot lastnika kmetijskega gospodarstva Li Pocis v WX,
in
Giorgia Fidenata, v lastnem imenu in kot lastnika kmetijskega gospodarstva In Trois,
proti
Ministero dell’Agricoltura, della Sovranità alimentare e delle Foreste,
SODIŠČE (prvi senat),
v sestavi F. Biltgen, predsednik senata, I. Ziemele, sodnica, A. Kumin, S. Gervasoni (poročevalec) in M. Bošnjak, sodniki,
generalni pravobranilec: M. Szpunar,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za Giorgia Fidenata, v lastnem imenu in kot lastnika kmetijskega gospodarstva In Trois, G. Martorana, avvocato,
–
za italijansko vlado S. Fiorentino, agent, skupaj z M. Di Benedettom, avvocato dello Stato, in G. Lillom, procuratore dello Stato,
–
za grško vlado E. Leftheriotou in A. Vasilopoulou, agentki,
–
za francosko vlado P. Chansou, B. Fodda in B. Travard, agenti,
–
za luksemburško vlado A. Germeaux in T. Schell, agenta,
–
za madžarsko vlado M. Z. Fehér in K. Szíjjártó, agenta,
–
za poljsko vlado B. Majczyna, agent,
–
za Evropski parlament W. Kuzmienko in M. Menegatti, agenta,
–
za Svet Evropske unije M. Moore, P. Pecheux in S. Scarpa Ferraglio, agenti,
–
za Evropsko komisijo C. Biz, F. Castilla Contreras in I. Galindo Martín, agenti,
po predstavitvi sklepnih predlogov generalnega pravobranilca na obravnavi 26. junija 2025
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predloga za sprejetje predhodne odločbe se nanašata na presojo veljavnosti členov 26b in 26c Direktive 2001/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. marca 2001 o namernem sproščanju gensko spremenjenih organizmov v okolje in razveljavitvi Direktive Sveta 90/220/EGS (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 6, str. 77), kakor je bila spremenjena z Direktivo (EU) 2015/412 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 11. marca 2015 (UL 2015, L 68, str. 1) (v nadaljevanju: Direktiva 2001/18), ter na veljavnost in razlago Izvedbenega sklepa Komisije (EU) 2016/321 z dne 3. marca 2016 o prilagoditvi geografskega področja uporabe iz odobritve za gojenje gensko spremenjene koruze (Zea mays L.) MON 810 (MON-ØØ81Ø-6) (UL 2016, L 60, str. 90) z vidika člena 3 PEU, členov 2, 3, 18, 26 in od 34 do 36 ter člena 216(2) PDEU, členov 16, 21 in 52 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah (v nadaljevanju: Listina), načela prepovedi diskriminacije in načela sorazmernosti ter člena 34 Uredbe (ES) št. 1829/2003 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 22. septembra 2003 o gensko spremenjenih živilih in krmi (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 13, zvezek 32, str. 432).
2
Ta predloga sta bila vložena v okviru sporov med Giorgiom Fidenatom, kmetom, in italijanskimi organi v zvezi z izvajanjem ukrepov uničenja in zakopavanja rastlin gensko spremenjene koruze (Zea mays L.) MON 810 (MON-ØØ81Ø-6) (v nadaljevanju: gensko spremenjena koruza MON 810) ter naložitve upravne globe G. Fidenatu v višini 50.000 EUR zaradi gojenja takih rastlin.
Pravni okvir
Mednarodno pravo
3
Svet Evropske unije je s Sklepom Sveta 94/800/ES z dne 22. decembra 1994 o sklenitvi sporazumov doseženih v Urugvajskem krogu večstranskih pogajanj (1986 – 1994), v imenu Evropske skupnosti, v zvezi z zadevami, ki so v njeni pristojnosti (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 11, zvezek 21, str. 80) odobril Sporazum o ustanovitvi Svetovne trgovinske organizacije (STO), podpisan 15. aprila 1994 v Marakešu, in sporazume, ki so priloženi k temu sporazumu (v nadaljevanju: sporazumi STO).
Pravo Unije
Direktiva 2001/18
4
Člen 1 Direktive 2001/18, naslovljen „Cilj“, določa:
„Skladno s previdnostnim načelom je cilj te direktive približati zakone in druge predpise držav članic ter varovati zdravje ljudi in okolje, kadar se:
–
opravlja namerno sproščanje gensko spremenjenih organizmov [(v nadaljevanju: GSO)] v okolje iz katerega koli drugega razloga, kot je dajanje v promet v Skupnosti,
–
dajejo v promet [GSO] kot proizvodi ali v proizvodih v Skupnosti.“
5
Člen 4 te direktive, naslovljen „Splošne obveznosti“, določa:
„1.   Države članice po previdnostnem načelu zagotovijo sprejem vseh ustreznih ukrepov, da se izognejo škodljivim vplivom za zdravje ljudi in okolje, ki bi lahko izhajali iz namernega sproščanja GSO ali njihovega dajanja v promet. GSO se lahko namerno sproščajo ali dajejo v promet samo skladno z delom B oziroma delom C.
[…]“
6
Člen 22 navedene direktive, naslovljen „Prosti promet“, določa:
„Brez poseganja v člen 23 države članice ne smejo prepovedati, omejiti ali preprečiti dajanja v promet GSO kot proizvodov ali v proizvodih, kadar izpolnjujejo zahteve te direktive.“
7
Člen 23 iste direktive, naslovljen „Zaščitna klavzula“, določa:
„1.   Ko ima država članica kot rezultat novih ali dodatnih informacij, ki so postale razpoložljive po datumu odobritve in vplivajo na oceno tveganja za okolje ali ponovno oceno obstoječih informacij na podlagi novega ali dodatnega znanstvenega znanja, podrobne razloge za domnevo, da GSO kot proizvod ali v proizvodu, ki je bil pravilno prijavljen in je prejel pisno odobritev po tej direktivi, predstavlja tveganje za zdravje ljudi ali okolje, lahko ta država članica začasno omeji ali prepove uporabo in/ali prodajo tega GSO kot proizvoda ali v proizvodu na svojem ozemlju.
Država članica zagotovi, da se v primeru resnega tveganja uporabijo nujni ukrepi, kot je prekinitev ali prenehanje dajanja v promet, vključno z obveščanjem javnosti.
Država članica takoj obvesti [Evropsko] [k]omisijo in druge države članice o ukrepih, sprejetih po tem členu, in navede razloge za svojo odločitev, pri čemer dostavi svoj pregled ocene tveganja za okolje in navede, ali in kako je treba spremeniti pogoje odobritve ali odobritev preklicati, ter, kjer je to primerno, nove ali dodatne informacije, na katerih temelji njena odločitev.
2.   V 60 dneh po prejemu informacij države članice se sprejme odločitev o ukrepu, ki ga je ta država članica sprejela v skladu z regulativnim postopkom iz člena 30(2). Za izračun 60-dnevnega obdobja se ne upošteva čas, v katerem Komisija čaka dodatne informacije, ki jih je morda zahtevala od prijavitelja, ali pridobiva mnenje znanstvenega(-ih) odbora(-ov), s katerim(-i) se je posvetovala. Čas, v katerem Komisija čaka mnenje znanstvenega(-ih) odbora(-ov), ne sme presegati 60 dni.
Prav tako se ne upošteva čas, ki ga Svet potrebuje za ukrepanje v skladu z regulativnim postopkom iz člena 30(2).“
8
Člen 26b Direktive 2001/18, naslovljen „Gojenje“ določa:
„1.   Država članica lahko med postopkom odobritve določenega GSO ali obnovitvijo odobritve zahteva, da se geografsko področje uporabe iz pisne odobritve prilagodi tako, da bo celotno ozemlje ali del ozemlja zadevne države članice izključeno iz gojenja. O tej zahtevi se Komisijo obvesti najpozneje 45 dni od datuma razpošiljanja poročila o oceni v skladu s členom 14(2) te direktive ali prejema mnenja Evropske agencije za varnost hrane v skladu s členom 6(6) in členom 18(6) Uredbe [št. 1829/2003]. Komisija zahtevo države članice brez odlašanja predloži prijavitelju/vlagatelju in drugim državam članicam. Komisija zahtevo objavi v elektronski obliki.
2.   Prijavitelj/vlagatelj lahko v 30 dneh po tem, ko mu Komisija predloži zahtevo, prilagodi ali potrdi geografsko področje uporabe iz prvotne prijave/vloge.
Če ga ne potrdi, se prilagoditev geografskega področja uporabe iz prijave/vloge izvede v pisni odobritvi, izdani na podlagi te direktive in – kadar je ustrezno – z odločitvijo v skladu s členom 19 te direktive ter odločbo o odobritvi, sprejeti v skladu s členoma 7 in 19 Uredbe [št. 1829/2003].
Pisna odobritev, izdana v skladu s to direktivo, in – kadar je ustrezno – odločitev v skladu s členom 19 te direktive ter odločba o odobritvi, sprejeta v skladu s členoma 7 in 19 Uredbe [št. 1829/2003], se izdajo na podlagi prilagojenega geografskega področja uporabe iz prijave/vloge.
Kadar se Komisijo o zahtevi v skladu z odstavkom 1 tega člena obvesti po datumu razpošiljanja poročila o oceni v skladu s členom 14(2) te direktive ali po prejemu mnenja Evropske agencije za varnost hrane v skladu s členom 6(6) in členom 18(6) Uredbe [št. 1829/2003], se rok za izdajo pisne odobritve iz člena 15 te direktive oziroma rok za predložitev osnutka odločbe odboru iz členov 7 in 19 Uredbe [št. 1829/2003] enkratno podaljša za 15 dni, ne glede na to, koliko držav članic je dalo tako zahtevo.
3.   Kadar na podlagi odstavka 1 tega člena ni dana nobena zahteva ali kadar prijavitelj/vlagatelj potrdi geografsko področje uporabe iz prvotne prijave/vloge, lahko država članica sprejme ukrepe za omejitev ali prepoved gojenja GSO ali skupine GSO, opredeljenih po vrsti pridelka ali lastnosti, na svojem celotnem ozemlju ali njegovem delu, ki je bilo že odobreno v skladu z delom C te direktive ali Uredbo [št. 1829/2003], pod pogojem, da so ti ukrepi skladni s pravom Unije, utemeljeni, sorazmerni in nediskriminatorni ter poleg tega temeljijo na tehtnih razlogih, ki so na primer povezani s:
(a)
cilji okoljske politike;
(b)
prostorskim načrtovanjem;
(c)
namembnostjo zemljišča;
(d)
socialno-ekonomskimi učinki;
(e)
izogibanjem prisotnosti GSO v drugih proizvodih brez poseganja v člen 26a;
(f)
cilji kmetijske politike;
(g)
javnim redom.
Ti razlogi se lahko uveljavljajo posamično ali skupaj, z izjemo razloga iz točke (g), ki ga ni mogoče posamično uveljavljati, in sicer glede na posebne okoliščine v državi članici, regiji ali območju, kjer se bodo ti ukrepi uporabljali, vendar v nobenem primeru ne smejo biti v nasprotju z oceno tveganja za okolje, pripravljeno na podlagi te direktive ali Uredbe [št. 1829/2003].
4.   Država članica, ki namerava sprejeti ukrepe na podlagi odstavka 3 tega člena, Komisiji najprej predloži osnutek teh ukrepov in ustrezne razloge, na katere se sklicuje. To lahko stori, preden se zaključi postopek odobritve GSO v skladu z delom C te direktive ali Uredbo [št. 1829/2003]. V 75 dneh, začenši z datumom te predložitve:
(a)
se zadevna država članica vzdrži sprejetja in izvajanja teh ukrepov;
(b)
zadevna država članica zagotovi, da se nosilci dejavnosti vzdržijo sajenja in sejanja zadevnega GSO ali GSO-jev, ter
(c)
Komisija lahko da morebitne pripombe, ki se ji zdijo ustrezne.
Po izteku 75-dnevnega obdobja iz prvega pododstavka lahko zadevna država članica v celotnem obdobju, ko velja odobritev, in od datuma začetka veljavnosti odobritve Unije sprejme ukrepe, kot so bili prvotno predlagani ali kot so bili spremenjeni, da bi se upoštevale morebitne nezavezujoče pripombe Komisije. O teh ukrepih se brez odlašanja obvesti Komisijo, druge države članice in imetnika odobritve.
Države članice vse tovrstne ukrepe objavijo za vse zadevne nosilce gospodarske dejavnosti, vključno z gojitelji.
5.   Kadar želi država članica celotno svoje ozemlje ali njegov del ponovno vključiti v geografsko področje uporabe iz odobritve, iz katerega je bilo pred tem izključeno na podlagi odstavka 2, lahko za to zaprosi pristojni organ, ki je izdal pisno odobritev na podlagi te direktive, ali Komisijo, če je bil GSO odobren na podlagi Uredbe [št. 1829/2003]. Pristojni organ, ki je izdal pisno odobritev, oziroma Komisija ustrezno spremeni geografsko področje uporabe iz odobritve ali odločbe o odobritvi.
6.   Za namene prilagoditve geografskega področja uporabe iz odobritve za GSO na podlagi odstavka 5:
(a)
za GSO, ki je bil odobren na podlagi te direktive, pristojni organ, ki je izdal pisno odobritev, ustrezno spremeni geografsko področje uporabe iz odobritve in po zaključku tega postopka obvesti Komisijo, države članice in imetnika odobritve;
(b)
za GSO, ki je bil odobren na podlagi Uredbe [št. 1829/2003], Komisija ustrezno spremeni odločbo o odobritvi, ne da bi uporabila postopek iz člena 35(2) navedene uredbe. O tem ustrezno obvesti države članice in imetnika odobritve.
7.   Kadar država članica prekliče ukrepe, sprejete na podlagi odstavkov 3 in 4, o tem brez odlašanja uradno obvesti Komisijo in druge države članice.
8.   Ukrepi, sprejeti na podlagi tega člena, ne vplivajo na prosti pretok odobrenih GSO kot proizvodov ali v proizvodih.“
9
Člen 26c Direktive 2001/18, naslovljen „Prehodni ukrepi“, določa:
„1.   Od 2. aprila 2015 do 3. oktobra 2015 lahko država članica zahteva, da se prilagodi geografsko področje uporabe iz prijave/vloge, ki je bila vložena, ali odobritve, ki je bila izdana, na podlagi te direktive ali Uredbe [št. 1829/2003] pred 2. aprilom 2015. Komisija zahtevo države članice brez odlašanja predloži prijavitelju/vlagatelju in drugim državam članicam.
2.   Kadar je prijava/vloga še v postopku obravnave in prijavitelj/vlagatelj ne potrdi geografskega področja uporabe iz prvotne prijave/vloge v 30 dneh po tem, ko mu je bila zahteva iz odstavka 1 tega člena posredovana, se geografsko področje uporabe iz prijave/vloge ustrezno prilagodi. Pisna odobritev, izdana na podlagi te direktive, in – kadar je ustrezno – odločitev, izdana v skladu s členom 19 te direktive, ter odločba o odobritvi, sprejeta v skladu s členoma 7 in 19 Uredbe [št. 1829/2003], se potem izdajo na podlagi prilagojenega geografskega področja uporabe iz prijave/vloge.
3.   Kadar je odobritev že izdana in imetnik odobritve ne potrdi geografskega področja uporabe iz odobritve v 30 dneh po tem, ko mu je bila posredovana zahteva iz odstavka 1 tega člena, se odobritev ustrezno spremeni. Za pisno odobritev na podlagi te direktive pristojni organ ustrezno spremeni geografsko področje uporabe iz odobritve in po zaključku postopka obvesti Komisijo, države članice in imetnika odobritve. Za odobritev na podlagi Uredbe [št. 1829/2003] Komisija ustrezno spremeni odločbo o odobritvi, ne da bi uporabila postopek iz člena 35(2) navedene uredbe. Komisija o tem ustrezno obvesti države članice in imetnika odobritve.
4.   Kadar ni dana nobena zahteva na podlagi odstavka 1 tega člena ali kadar prijavitelj/vlagatelj oziroma imetnik odobritve potrdi geografsko področje uporabe iz prvotne vloge oziroma odobritve, se smiselno uporabljajo odstavki 3 do 8 člena 26b.
5.   Ta člen ne posega v gojenje katerih koli semen in razmnoževalnega materiala rastlin odobrenih GSO, ki so bili zakonito posajeni, preden je gojenje GSO v državi članici omejeno ali prepovedano.
6.   Ukrepi, sprejeti na podlagi tega člena, ne vplivajo na prosti pretok odobrenih GSO kot proizvodov ali v proizvodih.“
10
Člen 33 Direktive 2001/18, naslovljen „Sankcije“, določa:
„Države članice določijo sankcije, ki se uporabljajo za kršitve nacionalnih določb, sprejetih po tej direktivi. Te kazni so učinkovite, sorazmerne in odvračilne.“
Direktiva 2015/412
11
V uvodnih izjavah od 6 do 8, 16 in 27 Direktive 2015/412 je navedeno:
„(6)
Izkušnje so pokazale, da je gojenje GSO vprašanje, ki se ga temeljiteje obravnava na ravni držav članic. Vprašanja v zvezi z dajanjem v promet in uvozom GSO bi bilo treba zaradi ohranitve notranjega trga še naprej urejati na ravni Unije. Gojenje pa bo v nekaterih primerih morda treba urediti bolj prožno, saj gre zaradi njegove povezanosti z rabo zemljišč, lokalnimi kmetijskimi strukturami in varovanjem ali ohranjanjem habitatov, ekosistemov in pokrajin za vprašanje velikih nacionalnih, regionalnih in lokalnih razsežnosti. V skladu s členom 2(2) Pogodbe o delovanju Evropske unije (PDEU) imajo države članice možnost, da sprejmejo pravno zavezujoče akte za omejitev ali prepoved gojenja GSO na svojem ozemlju po tem, ko so bili ti GSO odobreni za dajanje v promet v Uniji. Vendar taka prožnost ne bi smela ogrožati skupnega postopka odobritve, zlasti postopka ocene, ki ga izvaja predvsem Evropska agencija za varnost hrane […].
(7)
V preteklosti so nekatere države članice za prepoved ali omejitev gojenja GSO uporabljale zaščitne klavzule in nujne ukrepe na podlagi člena 23 Direktive [2001/18] in člena 34 Uredbe [št. 1829/2003], in sicer, odvisno od primera, na podlagi novih ali dodatnih informacij, ki so postale razpoložljive po datumu odobritve in vplivajo na oceno tveganja za okolje, ali na podlagi ponovne ocene obstoječih informacij. Druge države članice uporabljajo postopek uradnega obvestila, določen v členu 114(5) in (6) PDEU, v skladu s katerim je treba predložiti nova znanstvena spoznanja o varstvu okolja ali delovnega okolja. Poleg tega se je postopek odločanja glede gojenja GSO izkazal za posebno zahtevnega, saj so posamezne države izrazile pomisleke, ki niso povezani le z vprašanji varnosti GSO za zdravje ali okolje.
(8)
V tem okviru se zdi ustrezno, da se državam članicam v skladu z načelom subsidiarnosti omogoči več prožnosti, da lahko v postopku odobritve ali pozneje odločijo ali želijo na svojem ozemlju gojiti GSO ali ne, ne da bi to vplivalo na oceno tveganja v okviru sistema Unije za odobritve GSO, in neodvisno od ukrepov, ki jih države članice, ki gojijo GSO, sprejmejo ali morajo sprejeti na podlagi Direktive [2001/18] za preprečevanje nenamerne prisotnosti GSO v drugih proizvodih. Z zagotovitvijo te možnosti državam članicam se bo verjetno izboljšal postopek odobritev GSO in hkrati bodo potrošniki, kmetje in nosilci dejavnosti verjetno ohranili svobodno izbiro, zadevni deležniki pa bodo bolje informirani o gojenju GSO v Uniji. Ta direktiva bi zato morala spodbujati nemoteno delovanje notranjega trga.
[…]
(16)
Omejitve ali prepovedi, sprejete na podlagi te direktive, bi se morale nanašati na gojenje in ne na prosti pretok in uvoz gensko spremenjenih semen in razmnoževalnega materiala rastlin kot proizvodov ali v proizvodih ter njihovih pridelkov in bi morale biti poleg tega v skladu s Pogodbama, zlasti glede načela nediskriminacije med nacionalnimi in nenacionalnimi proizvodi, načela sorazmernosti ter člena 34, člena 36 in člena 216(2) PDEU.
[…]
(27)
Določbe iz členov 26b in 26c Direktive 2001/18/ES se uporabljajo brez poseganja v člen 23 navedene direktive in člen 34 Uredbe [št. 1829/2003].“
Izvedbeni sklep 2016/321
12
Komisija je z Izvedbenim sklepom 2016/321, ki temelji na Direktivi 2001/18 in zlasti njenem členu 26c(3), v skladu s tem členom upoštevala zahteve, s katerimi je 19 držav članic, med katerimi je Republika Italija, na podlagi te določbe zahtevalo, naj se na njihovem celotnem ozemlju ali njegovem delu prepove gojenje gensko spremenjene koruze MON 810. Imetnik odobritve, ki so mu bile te zahteve predložene, ni zahteval potrditve prvotnega geografskega področja uporabe iz svoje odobritve in je tako privolil v njegovo prilagoditev.
Uredba št. 1829/2003
13
Člen 34 Uredbe št. 1829/2003, naslovljen „Ukrepi ob nesreči“, določa:
„Kadar je očitno, da bodo proizvodi, ki jih ta uredba odobri ali so odobreni v skladu z njo, verjetno predstavljali resno tveganje za zdravje ljudi, zdravje živali ali okolje, ali kadar je treba glede na mnenje [Evropske agencije za varnost hrane], dano v skladu s členom 10 ali členom 22, nujno začasno preklicati ali spremeniti odobritev, se sprejmejo ukrepi po postopkih, predvidenih v členih 53 in 54 Uredbe (ES) št. 178/2002 [Evropskega parlamenta in Sveta z dne 28. januarja 2002 o določitvi splošnih načel in zahtevah živilske zakonodaje, ustanovitvi Evropske agencije za varnost hrane in postopkih, ki zadevajo varnost hrane (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 6, str. 463)].“
Italijansko pravo
14
Člen 35a decreto legislativo n. 224 – Attuazione della direttiva 2001/18/CE concernente l’emissione deliberata nell’ambiente di organismi geneticamente modificati (zakonska uredba št. 224 – izvajanje Direktive 2001/18/ES o namernem sproščanju gensko spremenjenih organizmov v okolje) z dne 8. julija 2003 (GURI št. 194 z dne 22. avgusta 2003), kakor je bila spremenjena z decreto legislativo n. 227 (zakonska uredba št. 227) z dne 14. novembra 2016 (GURI št. 288 z dne 10. decembra 2016) (v nadaljevanju: zakonska uredba 224/2003), naslovljen „Sankcije v zvezi z naslovom IIIa“, določa:
„1.   Razen v primerih, ko se dejanje šteje za kaznivo dejanje, se z upravno globo, ki znaša od 25.000 EUR do 75.000 EUR, kaznuje, kdor krši:
(a)
prepovedi gojenja, uvedene s prilagoditvijo geografskega področja uporabe, ki je v predvidenih primerih določeno z enim od teh ukrepov:
(1)
odobritev [Komisije] v skladu s členoma 7 in 19 Uredbe [št. 1829/2003];
(2)
odobritev, ki jo izda pristojni nacionalni organ države članice v skladu s členi 15, 17 in 18 Direktive [2001/18];
(3)
odobritev, ki jo izda pristojni nacionalni organ iz člena 2(1) v skladu s členom 18(1), in – če so podani pogoji – odločitev tega organa v skladu s členom 18(3);
(b)
prepovedi gojenja, sprejete v skladu s členom 26c(6);
(c)
začasne prepovedi zasaditve zadevnih GSO iz člena 26c(5)(b) in člena 26e(3).
2.   Kršitelju se z odredbo o plačilnem nalogu naloži stranska upravna sankcija do šest mesecev začasnega odvzema pravice za gojenje GSO, ki je bila podeljena z dovoljenji za dajanje v promet.
3.   Kdor krši prepovedi iz odstavka 1, mora nezakonite posevke GSO uničiti ter solidarno z lastnikom in imetniki stvarne ali osebne pravice užitka na tem območju, ki jim je to kršitev mogoče pripisati zaradi naklepa ali malomarnosti, ugotovljene na podlagi preverjanj organov, pristojnih za nadzor, ki so opravili razgovore z zadevnimi osebami, površine na lastne stroške povrniti v prvotno stanje. Organ iz odstavka 4 s sklepom odredi za to potrebne ukrepe in določi rok, v katerem jih je treba izvesti, po izteku tega roka pa začne postopek izvršbe na stroške zavezancev in izterja plačane zneske.
[…]“
Spora o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
Zadeva C‑364/24
15
Giorgio Fidenato, lastnik kmetijskega gospodarstva In Trois s sedežem v Arbi v pokrajini Pordenone (Italija), je v letu setve 2021 začel gojiti rastline gensko spremenjene koruze MON 810.
16
8. septembra 2021 je bil opravljen inšpekcijski pregled, da bi se odkrila prisotnost GSO na zemljiščih G. Fidenata. Ta je takrat izjavil, da je gensko spremenjeno koruzo posejal izključno za raziskovalne namene in da bo to prakso nadaljeval, „dokler vprašanje zakonitosti Direktive [2015/412] ne bo predloženo Sodišču Evropske unije v odločanje“.
17
Ministero delle Politiche Agricole, Alimentari e Forestali (ministrstvo za kmetijsko, prehransko in gozdarsko politiko, Italija) je z odločbo z dne 14. oktobra 2021 zadevno osebo opozorilo, da je na podlagi Izvedbenega sklepa 2016/321 gojenje gensko spremenjene koruze MON 810 prepovedano na ozemlju držav članic, ki so to zahtevale, med katerimi je Italija, in ji na podlagi člena 35a zakonske uredbe 224/2003 odredilo, naj nezakonite posevke te vrste koruze v petih dneh z drobljenjem in zakopavanjem uniči ter površine povrne v prvotno stanje.
18
G. Fidenato te odredbe ni izvršil, zato so uslužbenci Corpo forestale dello Stato (državna gozdarska služba, Italija) 19. oktobra 2021 zadevne posevke uničili sami.
19
G. Fidenato je zoper odločbo z dne 14. oktobra 2021 vložil tožbo pri Tribunale Amministrativo Regionale per il Friuli Venezia Giulia (deželno upravno sodišče za Furlanijo ‑ Julijsko krajino, Italija), v okviru katere je med drugim trdil, da je odredba o uničenju posevkov in vrnitvi površin v prejšnje stanje, ki mu je bila izdana, nezakonita, ker je bila sprejeta na podlagi pravil, ki so v nasprotju s primarnim pravom Unije. Poleg tega po njegovem mnenju obstoj odobritve za dajanje v promet, izdane na podlagi Uredbe št. 1829/2003, predpostavlja, da zadevni proizvod GSO ne pomeni nobene konkretne nevarnosti za zdravje ali okolje. Zato naj ne bi bilo razumljivo, da je zakonodajalec Unije dovolil, da se lahko geografsko področje uporabe iz te odobritve prilagodi zgolj na zahtevo države članice, ne da bi morala ta država v zvezi s tem predložiti kakršno koli utemeljitev.
20
Ta tožba je bila zavrnjena, zato je G. Fidenato zoper sodbo Tribunale Amministrativo Regionale per il Friuli Venezia Giulia (deželno upravno sodišče za Furlanijo ‑ Julijsko krajino) vložil pritožbo pri Consiglio di Stato (državni svet, Italija), ki je predložitveno sodišče.
21
Navedeno sodišče se sprašuje, ali je možnost, ki jo imajo države članice na podlagi členov 26b in 26c Direktive 2001/18 – in sicer da dosežejo prepoved gojenja GSO na svojem ozemlju, ne da bi morale te države članice za to predložiti kakršno koli utemeljitev ali dokaz o konkretni nevarnosti, ki bi jo zadevni proizvod GSO, za katerega je bila pridobljena odobritev za dajanje v promet, lahko pomenil za zdravje ali okolje – v skladu s primarnim pravom Unije, zlasti s temeljnimi svoboščinami notranjega trga, kot jih je Sodišče razložilo v sodbi z dne 13. septembra 2017, Fidenato in drugi (C‑111/16, EU:C:2017:676), in v sklepu z dne 23. novembra 2017, Fidenato in drugi (C‑107/16, EU:C:2017:900), ter širše z načelom sorazmernosti. Meni, da sta ta člena 26b in 26c v protislovju z drugimi določbami te direktive, natančneje z njenima členoma 22 in 23, ter da bi morebitna neveljavnost navedenih členov 26b in 26c lahko vplivala na veljavnost Izvedbenega sklepa 2016/321.
22
V teh okoliščinah je Consiglio di Stato (državni svet) prekinil odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložil ti vprašanji:
„1.
Ali sta člena 26b in 26c [Direktive 2001/18] v skladu s členom 34 Uredbe [št. 1829/2003], členom 3 PEU, členi 2, 3, 26, 34, 35 in 36 PDEU ter členoma 16 in 52 [Listine]?
2.
Če je odgovor na prvo vprašanje nikalen: ali lahko predložitveno sodišče zavrne uporabo Izvedbenega sklepa [2016/321], ki je bil sprejet na podlagi člena 26c [Direktive 2001/18], oziroma ga razglasi za neučinkovitega zaradi ugotovitve, da navedeni člen ni v skladu z nadrejenimi pravili iz PEU in PDEU?“
Zadeva C‑393/24
23
Z odredbo o plačilnem nalogu z dne 19. junija 2023, ki jo je izdal direktor Direzione Generale per il riconoscimento degli organismi di controllo e certificazione e tutela del consumatore (generalni direktorat za priznavanje organov za nadzor, certificiranje in varstvo potrošnikov, Italija) pri Dipartimento dell’Ispettorato Centrale della Tutela della Qualitá e Repressione Frodi dei Prodotti Agroalimentari (oddelek centralnega inšpektorata za zaščito kakovosti in preganjanje prevar na področju kmetijskih in živilskih proizvodov, Italija) in ki je bila sprejeta na podlagi člena 35a zakonske uredbe 224/2003, so bile G. Fidenatu naložene upravne globe v skupnem znesku 50.000 EUR zaradi kršitve prepovedi gojenja gensko spremenjene koruze MON 810 v Italiji. Polovica teh glob se je nanašala na posevke te sorte koruze, posajene v pokrajini Videm (Italija), polovica pa na posevke navedene sorte koruze, posajene v pokrajini Pordenone (Italija).
24
G. Fidenato je pri Tribunale di Udine (sodišče v Vidmu, Italija) vložil tožbo zoper to odredbo o plačilnem nalogu v delu, v katerem se nanaša na znesek 25.000 EUR, ki ustreza globi, ki mu je bila naložena za setev gensko spremenjene koruze MON 810 v tej pokrajini. Zadevna oseba je pri Tribunale di Pordenone (sodišče v Pordenoneju, Italija) vložila podobno tožbo v zvezi z zneskom 25.000 EUR, ki ustreza globi, ki ji je bila naložena za setev te sorte koruze v tej drugi pokrajini.
25
Tribunale di Udine (sodišče v Vidmu), ki je predložitveno sodišče, se v okviru tožbe, o kateri odloča, sprašuje o veljavnosti členov 26b in 26c Direktive 2001/18 zlasti glede na pravila primarnega prava Unije na področjih prostega pretoka blaga, svobode gospodarske pobude in prepovedi diskriminacije ter glede na sporazume STO. Zlasti navaja, da člen 22 Direktive 2001/18 določa, da države članice ne smejo prepovedati, omejiti ali preprečiti dajanja v promet GSO kot proizvodov ali v proizvodih, ki so v skladu z zahtevami te direktive. Sprašuje se tudi, ali je bilo Izvedbeni sklep 2016/321 mogoče sprejeti na podlagi člena 114 PDEU, ki se nanaša na ukrepe, katerih cilj je izboljšati delovanje notranjega trga.
26
Predložitveno sodišče se v primeru neveljavnosti členov 26b in 26c Direktive 2001/18 sprašuje, kako bi bilo treba razlagati prepoved iz Izvedbenega sklepa 2016/321, ki se mu zdi nejasna in v kateri po njegovem mnenju niso navedeni razlogi, na katerih temelji prilagoditev geografskega področja uporabe iz odobritve za gensko spremenjeno koruzo MON 810. Sprašuje se tudi o veljavnosti tega sklepa in želi izvedeti, ali morajo odločitve, sprejete na podlagi člena 26c Direktive 2001/18, temeljiti na istih razlogih, kot so tisti, ki so navedeni v členu 26b(3) te direktive.
27
V teh okoliščinah je Tribunale di Udine (sodišče v Vidmu, Italija) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„[...]
1.
Ali so določbe Direktive [2015/412], s katero sta bila uvedena člena 26b in 26c [Direktive 2001/18], s katerima je državam članicam dana možnost, da ‚zahteva[jo], da se geografsko področje uporabe iz […] odobritve prilagodi tako, da bo celotno ozemlje ali del ozemlja zadevne države članice izključeno iz gojenja‘, ter [Izvedbeni sklep 2016/321] v skladu z načelom prepovedi diskriminacije med nacionalnimi in tujimi proizvodi, načelom sorazmernosti ter členom 34, členom 36 in členom 216(2) PDEU?
2.
Ali so določbe Direktive [2015/412], s katero sta bila uvedena člena 26b in 26c Direktive [2001/18], ki državam članicam omogočata, da ‚zahteva[jo], da se geografsko področje uporabe iz […] odobritve prilagodi tako, da bo celotno ozemlje ali del ozemlja zadevne države članice izključeno iz gojenja‘, in [Izvedbeni sklep 2016/321] v skladu s členoma 16 in 52 Listine […]?
3.
Ali so določbe Direktive [2015/412], s katero sta bila uvedena člena 26b in 26c Direktive [2001/18], ki državam članicam omogočata, da ‚zahteva[jo], da se geografsko področje uporabe iz […] odobritve prilagodi tako, da bo celotno ozemlje ali del ozemlja zadevne države članice izključeno iz gojenja […]‘, in [Izvedbeni sklep 2016/321] v skladu s členom 18 PDEU in členom 21 Listine […], upoštevajoč, da je načelo prepovedi diskriminacije steber Evropske unije?
Če je odgovor pritrdilen: [...]
4.
Ali je treba [Izvedbeni Sklep 2016/321] razlagati tako, da so zahteve za omejitev pravice do gojenja semen gensko spremenjene koruze MON 810 dovoljene in v skladu s PEU in PDEU samo iz razlogov iz člena 26b(3), od (a) do (g), [Direktive 2001/18], ali pa so bile dovoljene s prehodno ureditvijo iz člena 26c [Direktive 2001/18] tudi iz drugih razlogov, vključno z ekonomskimi, ki se lahko razlikujejo med posameznimi državami?
5.
Ali je [Izvedbeni sklep 2016/321] veljaven glede na vsa pravila, ki urejajo GSO na enotnem evropskem trgu, in ne nasprotuje nacionalni ureditvi za sankcioniranje kršitve prepovedi, ki jo vsebuje ta ureditev?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Dopustnost
28
Kar zadeva dopustnost postavljenih vprašanj, je treba opozoriti, da je le nacionalno sodišče, ki odloča o sporu in ki mora prevzeti odgovornost za sodno odločbo, ki bo izdana, pristojno, da ob upoštevanju posebnosti zadeve presodi potrebo po predhodni odločbi, da bi lahko izdalo sodbo, in tudi upoštevnost vprašanj, ki jih postavi Sodišču. Tako Sodišče, kadar se zastavljena vprašanja nanašajo na razlago ali veljavnost pravila iz prava Unije, načeloma mora odločiti (glej sodbi z dne 21. aprila 1988, Pardini_338/85, EU:C:1988:194, točka 8, in z dne 22. oktobra 2024, Kolin Inşaat Turizm Sanayi ve Ticaret, C‑652/22, EU:C:2024:910, točka 36).
29
Drugače je le, če je očitno, da razlaga ali presoja veljavnosti pravila prava Unije, za katero prosi nacionalno sodišče, nima nobene zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora o glavni stvari, če je problem hipotetičen ali če Sodišče nima na voljo pravnih in dejanskih elementov, da bi lahko na zastavljena vprašanja dalo koristne odgovore (glej sodbi z dne 13. julija 2000, Idéal Tourisme, C‑36/99, EU:C:2000:405, točka 20, ter z dne 30. aprila 2024, M. N. (EncroChat), C‑670/22, EU:C:2024:372, točka 65 in navedena sodna praksa).
30
V tem okviru je treba predlog za sprejetje predhodne odločbe zavreči zlasti, če je očitno, da je bil postopek iz člena 267 PDEU zlorabljen in je dejansko namenjen temu, da Sodišče odloči na podlagi umetno ustvarjenega spora (glej v tem smislu sodbi z dne 8. novembra 1990, Gmurzynska-Bscher, C‑231/89, EU:C:1990:386, točka 23, ter z dne 26. aprila 2012, DR in TV2 Danmark, C‑510/10, EU:C:2012:244, točka 22).
31
Na prvem mestu, kar zadeva resničnost sporov o glavni stvari, je iz predloga za sprejetje predhodne odločbe v zadevi C‑364/24 razvidno, da je G. Fidenato navedel, da namerava nadaljevati setev gensko spremenjene koruze MON 810 za raziskovalne namene, dokler se Sodišče ne izreče o zakonitosti Direktive 2015/412. Evropski parlament iz tega sklepa, da je zadevna oseba spora o glavni stvari umetno ustvarila in da je treba predloga za sprejetje predhodne odločbe iz tega razloga šteti za nedopustna.
32
Vendar iz elementov, ki jih ima Sodišče na voljo, ni očitno razvidno, da bi se stranke iz postopka v glavni stvari predhodno dogovorile, da bodo Sodišče pripravile do tega, da bo odločilo na podlagi umetno ustvarjenega spora, drugače kot v zadevi, v kateri je bila izdana sodba z dne 16. decembra 1981, Foglia (244/80, EU:C:1981:302) (glej po analogiji sodbi z dne 13. julija 2000, Idéal tourisme, C‑36/99, EU:C:2000:405, točka 22, ter z dne 26. aprila 2012, DR in TV2 Danmark, C‑510/10, EU:C:2012:244, točka 22). Kot je namreč generalni pravobranilec navedel v točki 42 sklepnih predlogov, ni razvidno, da bi G. Fidenato deloval usklajeno z nacionalnimi organi, ki so mu naložili upravne sankcije, ki so nedvomno resnične.
33
Na drugem mestu, kar zadeva dvome francoske vlade o upoštevnosti postavljenih vprašanj v delu, v katerem se nanašajo na veljavnost člena 26b in člena 26c(4) Direktive 2001/18, glede na predmet sporov o glavni stvari, je iz elementov, predloženih Sodišču, razvidno, da je bil ukrep prepovedi gojenja gensko spremenjene koruze MON 810 iz postopka v glavni stvari, ki se je nanašal na že izdano odobritev, sprejet na podlagi prehodnih določb člena 26c(1) in (3) te direktive. Ta vprašanja torej niso dopustna v delu, v katerem se nanašajo na člen 26b te direktive ter na njen člen 26c(2) in (4), za katera se glede na elemente, s katerimi razpolaga Sodišče, zdi, da se v sporih o glavni stvari ne uporabljata.
34
Na tretjem mestu, nazadnje je treba, kar zadeva vsebino predlogov za sprejetje predhodne odločbe, opozoriti, da na podlagi ustaljene sodne prakse, ki se odraža v členu 94(a) in (b) Poslovnika Sodišča, nujnost razlage prava Unije, ki je koristna za nacionalno sodišče, od navedenega sodišča zahteva, da opredeli dejanski in pravni okvir, v katerega se umeščajo vprašanja, ki jih postavlja, ali vsaj pojasni dejanske okoliščine, ki so podlaga za ta vprašanja. Poleg tega je treba v predlogu za sprejetje predhodne odločbe, kot določa člen 94(c) Poslovnika, nujno pojasniti razloge, zaradi katerih se predložitveno sodišče sprašuje o razlagi ali veljavnosti nekaterih določb prava Unije, in zvezo, ki po njegovem mnenju obstaja med temi določbami in nacionalno ureditvijo, ki jo je treba uporabiti v sporu o glavni stvari (glej v tem smislu sodbi z dne 26. januarja 1993, Telemarsicabruzzo in drugi, od C‑320/90 do C‑322/90, EU:C:1993:26, točka 6, ter z dne 1. avgusta 2025, Tiberis Holding, C‑514/23, EU:C:2025:597, točka 30 in navedena sodna praksa).
35
V obravnavanem primeru italijanska in grška vlada trdita, da predloga za sprejetje predhodne odločbe ne vsebujeta vseh navedb, ki se zahtevajo s členom 94 Poslovnika. Zlasti v zadevi C‑393/24 italijanska vlada trdi, da predložitveno sodišče ne navaja posebej razlogov, zaradi katerih se sprašuje o veljavnosti členov 26b in 26c Direktive 2001/18.
36
Vendar je treba ugotoviti, da predloga za sprejetje predhodne odločbe kljub včasih jedrnati obrazložitvi nekaterih vidikov, gledano kot celota, vsebujeta dovolj navedb, da lahko Sodišče koristno odgovori na postavljena vprašanja. Drugače je le v zvezi s skladnostjo določb, v katerih veljavnost se dvomi, s členoma 2 in 3 PDEU, saj predložitveno sodišče v obrazložitvi predložitvene odločbe v zadevi C‑364/24 ni navedlo, kako bi bil lahko mehanizem, uveden z Direktivo 2015/412, v nasprotju s tema členoma.
37
Iz navedenega izhaja, da postavljena vprašanja niso dopustna v delu, v katerem se nanašajo na člen 26b ter člen 26c(2) in (4) Direktive 2001/18 ter na presojo veljavnosti člena 26c(1) in (3) te direktive glede na člena 2 in 3 PDEU.
Vsebinska presoja
38
V uvodu je treba opozoriti, da je bil z Direktivo 2015/412 v členih 26b in 26c Direktive 2001/18 uveden mehanizem, ki se lahko izvaja na dva različna načina in ki državam članicam omogoča, da na svojem celotnem ozemlju ali njegovem delu omejijo ali prepovejo gojenje GSO.
39
Na eni strani lahko na podlagi člena 26b(1) in (2) te direktive vsaka država članica med postopkom odobritve ali obnovitve odobritve določenega GSO zahteva, da se gojenje tega GSO izključi na njenem celotnem ozemlju ali njegovem delu. Komisija to zahtevo sporoči prijavitelju/vlagatelju odobritve in drugim državam članicam ter jo da na voljo javnosti. Če prijavitelj/vlagatelj v 30 dneh geografskega področja uporabe odobritve, kot ga je prvotno zahteval, ne potrdi, Komisija izvede prilagoditev tega geografskega področja uporabe v skladu z zahtevo zadevne države članice.
40
Na drugi strani, če država članica med postopkom odobritve ali obnovitve odobritve GSO ni vložila nobene zahteve ali če je prijavitelj/vlagatelj geografsko področje uporabe iz svoje prvotne vloge potrdil, lahko vsaka država članica v skladu s členom 26b(3) in (4) Direktive 2001/18 sprejme ukrep prepovedi ali omejitve gojenja GSO ali skupine GSO na svojem celotnem ozemlju ali njegovem delu. Zadevni ukrepi morajo biti v skladu s pravom Unije, utemeljeni, sorazmerni in nediskriminatorni ter morajo ustrezati enemu ali več tehtnim razlogom, kot so našteti v členu 26b(3), prvi pododstavek, točke od (a) do (g), te direktive. Sprejmejo se lahko šele po predhodnem postopku, ki Komisiji omogoča, da predloži svoje pripombe, ter morajo biti sporočeni drugim državam članicam in imetniku odobritve.
41
Mehanizem iz člena 26b Direktive 2001/18 je v bistvu prevzet v členu 26c te direktive o prehodnih ukrepih, ki je državam članicam med 2. aprilom 2015 in 3. oktobrom 2015 omogočal, da zahtevajo, odvisno od primera, prilagoditev geografskega področja uporabe iz vloge za odobritev, vložene pred 2. aprilom 2015, ali odobritve, izdane pred tem datumom.
Prvo vprašanje v zadevi C‑364/24 ter prvo, drugo in tretje vprašanje ter prvi del petega vprašanja v zadevi C‑393/24 v delu, v katerem se nanašajo na veljavnost člena 26c(1) in (3) Direktive 2001/18
42
Predložitveni sodišči s prvim vprašanjem v zadevi C‑364/24 ter prvim, drugim in tretjim vprašanjem ter prvim delom petega vprašanja v zadevi C‑393/24, ki jih je treba obravnavati skupaj, Sodišče v bistvu sprašujeta, ali je člen 26c(1) in (3) Direktive 2001/18 v skladu s primarnim pravom Unije, natančneje s členom 3 PEU, s členi 18, 26, od 34 do 36 in 114 ter členom 216(2) PDEU, s členi 16, 21 in 52 Listine ter z načeloma sorazmernosti in prepovedi diskriminacije.
Veljavnost člena 26c(1) in (3) Direktive 2001/18 glede na člen 3 PEU, člene 26, od 34 do 36 in 114 PDEU ter načelo sorazmernosti
43
Na prvem mestu, predložitveni sodišči se sprašujeta o veljavnosti člena 26c(1) in (3) Direktive 2001/18 glede na pravila primarnega prava, ki urejajo delovanje notranjega trga, natančneje glede na prosti pretok blaga.
44
Ker predložitveno sodišče v zadevi C‑364/24 omenja člen 3 PEU in člen 26 PDEU le v delu, v katerem je v njiju opozorjeno, da Unija temelji na vzpostavitvi notranjega trga, ne zahtevata analize, ki bi bila ločena od analize v zvezi s členi od 34 do 36 in 114 PDEU ter načelom sorazmernosti.
45
Najprej, spomniti je treba, da je prosti pretok blaga temeljno načelo prava Unije, ki je izraženo v prepovedi količinskih omejitev pri uvozu in vseh ukrepov z enakim učinkom, določeni v členu 34 PDEU (sodba z dne 21. decembra 2023, CDIL, C‑96/22, EU:C:2023:1025, točka 31 in navedena sodna praksa).
46
Ta prepoved se nanaša na vse ukrepe držav članic, ki bi lahko neposredno ali posredno, dejansko ali potencialno ovirali dostop do trga države članice za proizvode iz drugih držav članic, tudi če niti cilj niti učinek takega ukrepa ni manj ugodno obravnavanje proizvodov iz drugih držav članic (sodba z dne 21. decembra 2023, CDIL, C‑96/22, EU:C:2023:1025, točka 33 in navedena sodna praksa). Uporablja se tudi za ukrepe, ki jih sprejmejo institucije Unije (glej v tem smislu sodbo z dne 22. junija 2017, E.ON Biofor Sverige, C‑549/15, EU:C:2017:490, točka 45).
47
Poleg tega, kadar obstajajo ovire za trgovino ali je verjetno, da bodo te ovire nastale v prihodnosti zaradi dejstva, da so države članice v zvezi s proizvodom ali kategorijo proizvodov sprejele oziroma sprejemajo različne ukrepe, s katerimi bi se lahko zagotavljala različna raven varstva, člen 114 PDEU zakonodajalca Unije pooblašča, da posreduje tako, da sprejme primerne ukrepe, ob tem pa mora spoštovati na eni strani odstavek 3 navedenega člena in na drugi strani pravna načela, omenjena v Pogodbi DEU ali razčlenjena v sodni praksi, zlasti načelo sorazmernosti (sodba z dne 22. junija 2017, E.ON Biofor Sverige, C‑549/15, EU:C:2017:490, točka 49 in navedena sodna praksa).
48
Sodišče je že razsodilo, da lahko ob upoštevanju polja proste presoje, ki ga ima zakonodajalec Unije glede tehnike približevanja, ki je najprimernejša za dosego želenega cilja, ukrepi, sprejeti na podlagi člena 114 PDEU, glede na okoliščine med drugim zavezujejo vse države članice, da dovolijo trženje enega ali več zadevnih proizvodov, da tako dovoljenje vežejo na nekatere pogoje oziroma da celo začasno ali dokončno prepovejo trženje nekega ali nekaterih proizvodov (glej v tem smislu sodbo z dne 3. decembra 2019, Češka republika/Parlament in Svet, C‑482/17, EU:C:2019:1035, točki 60 in 61).
49
V obravnavanem primeru je bila Direktiva 2015/412, s katero sta bila v Direktivo 2001/18 vstavljena člena 26b in 26c, sprejeta na podlagi člena 114 PDEU, enako kot Direktiva 2001/18, ki je bila sprejeta na podlagi člena 95 ES, ki je postal člen 114 PDEU. Ta člen 114 PDEU zakonodajalcu Unije dovoljuje, da sprejme ukrepe za približevanje določb zakonov in drugih predpisov držav članic, katerih predmet je vzpostavitev in delovanje notranjega trga.
50
Člen 1 Direktive 2001/18 tako določa, da je v skladu s previdnostnim načelom cilj te direktive približati zakone in druge predpise držav članic ter varovati zdravje ljudi in okolje, kadar se „opravlja namerno sproščanje [GSO] v okolje iz katerega koli drugega razloga, kot je dajanje v promet v [Uniji]“, in kadar se „dajejo v promet [GSO] kot proizvodi ali v proizvodih v [Uniji]“.
51
Kar natančneje zadeva člena 26b in 26c te direktive, v okvir katerih je treba postaviti mehanizem iz člena 26c(1) in (3) te direktive, je treba navesti, da ti določbi uvajata skupno ureditev, ki določa pogoje, pod katerimi lahko država članica prepove gojenje GSO ali skupine GSO na svojem celotnem ozemlju ali njegovem delu, in zato spadata pod pojem „ukrep za približevanje določb zakonov in drugih predpisov v državah članicah“ v smislu člena 114 PDEU.
52
Kar zadeva to, da morajo ukrepi, sprejeti na podlagi člena 114 PDEU, spoštovati prosti pretok blaga in načelo sorazmernosti, je treba opozoriti, da je treba zakonodajalcu Unije, kadar mora sprejemati zakonodajo na področju, ki od njega zahteva politične, gospodarske in socialne odločitve ter na katerem mora opraviti zapletene presoje, kot je to pri dajanju GSO v promet in njihovem gojenju, priznati široko diskrecijsko pravico. Na zakonitost ukrepov, sprejetih na takem področju, lahko vpliva le očitna neprimernost ukrepa glede na cilj, ki si ga pristojne institucije prizadevajo doseči (glej v tem smislu sodbo z dne 22. junija 2017, E.ON Biofor Sverige, C‑549/15, EU:C:2017:490, točka 50).
53
Kar zadeva cilj, ki mu sledi zakonodaja Unije na področju GSO, člen 1 Direktive 2001/18 in člen 1 Uredbe št. 1829/2003 določata, da je namen te zakonodaje zagotoviti varovanje zdravja in okolja ter interesov potrošnikov ob hkratnem zagotavljanju pravilnega delovanja notranjega trga.
54
Iz uvodnih izjav 6 in 8 Direktive 2015/412 je razvidno, da je zakonodajalec Unije s sprejetjem členov 26b in 26c Direktive 2001/18, čeprav je zaradi ohranitve notranjega trga še naprej na svoji ravni urejal vprašanja v zvezi z dajanjem GSO v promet in njihovim uvozom, v skladu z načelom subsidiarnosti in v okviru, določenem v členu 2(2) PDEU, posebej nameraval državam članicam omogočiti večjo prožnost v zvezi z vprašanjem gojenja GSO, „saj gre zaradi njegove povezanosti z rabo zemljišč, lokalnimi kmetijskimi strukturami in varovanjem ali ohranjanjem habitatov, ekosistemov in pokrajin za vprašanje velikih nacionalnih, regionalnih in lokalnih razsežnosti“. Vendar je v teh uvodnih izjavah navedeno tudi, da ta prožnost ne bi smela ogrožati skupnega postopka odobritve za dajanje GSO v promet, ki temelji na oceni tveganja za zdravje ljudi in okolje.
55
Zakonodajalec Unije je s tem, da je tako dovolil, da je mogoče gojenje GSO ali skupine GSO z jasnim in predvidljivim mehanizmom izključiti na celotnem ozemlju države članice ali njegovem delu, prav tako želel, kot je v bistvu razvidno iz uvodne izjave 7 Direktive 2015/412, olajšati postopek odločanja v zvezi z gojenjem GSO. V preteklosti so namreč nekatere države članice, da bi omejile ali prepovedale gojenje GSO, uporabile zaščitne klavzule in nujne ukrepe iz člena 23 Direktive 2001/18 oziroma člena 34 Uredbe št. 1829/2003. Druge države članice so uporabile postopek uradnega obveščanja iz člena 114(5) in (6) PDEU.
56
Glede na te cilje pa ni videti, da bi bil mehanizem, uveden v členu 26c(1) in (3) Direktive 2001/18, očitno neprimeren.
57
Navesti je namreč treba, prvič, da je iz člena 26c(6) Direktive 2001/18 razvidno, da so ukrepi, sprejeti na podlagi tega člena 26c, med katere spadajo ukrepi prepovedi, sprejeti na podlagi člena 26c(1) in (3) te direktive, omejeni na gojenje GSO, ker ti ukrepi ne smejo vplivati na „prosti pretok odobrenih GSO kot proizvodov ali v proizvodih“. Zato na eni strani, kot je navedel generalni pravobranilec v točki 75 sklepnih predlogov, prepoved tega gojenja ne vpliva na pravico gospodarskih subjektov, da uvažajo proizvode, ki vsebujejo GSO. Na drugi strani ta prepoved ne vpliva na svobodno izbiro potrošnikov, ki lahko, če to želijo, ne glede na državo članico stalnega prebivališča še naprej uživajo proizvode, ki izvirajo iz gojenja zadevnega GSO.
58
Drugič, za sprejetje ukrepov prepovedi gojenja GSO na podlagi člena 26c(1) in (3) Direktive 2001/18 je potrebno tiho soglasje imetnika odobritve zadevnega GSO, in sicer tako, da ta ne nasprotuje zahtevi države članice za prilagoditev geografskega področja uporabe iz odobritve zadevnih semen v 30 dneh od posredovanja te zahteve. Kot pa je generalni pravobranilec v bistvu navedel v točki 78 sklepnih predlogov, če je ta imetnik v to izrecno privolil, ni mogoče šteti, da morebitne ovire prostega pretoka zadevnega blaga, ki bi izhajale iz uporabe teh določb, vplivajo na pravice, ki jih ima ta imetnik na podlagi te svoboščine.
59
Poleg tega, kot je generalni pravobranilec poudaril v točki 81 sklepnih predlogov, je prosti pretok semen GSO pogojen s pridobitvijo odobritve za dajanje v promet kot proizvodov ali v proizvodih, ta svoboščina pa je omejena na strogi okvir te odobritve. Iz tega sledi, da če je bilo geografsko področje uporabe iz take odobritve s tihim soglasjem njenega imetnika omejeno tako, da je gojenje semena GSO prepovedano na celotnem ozemlju države članice ali njegovem delu, se kmetje ne morejo sklicevati na pravice, ki jih imajo na podlagi prostega pretoka blaga, da bi se tej prepovedi izognili.
60
Tretjič, člen 26c(1) in (3) Direktive 2001/18 državam članicam s tem, da jim daje možnost, da dosežejo prepoved gojenja GSO na svojem celotnem ozemlju ali njegovem delu, ob neobstoju soglasja za to, daje več prožnosti pri sprejemanju odločitev, za katere menijo, da so primerne na področju gojenja GSO, hkrati pa ohranja enoten postopek za oceno tveganja GSO za zdravje in okolje, ki se izvaja na ravni Unije. S tega vidika, kot je navedeno v uvodni izjavi 6 Direktive 2015/412, so vprašanja v zvezi z dajanjem v promet in uvozom GSO, vključno z oceno tveganja, ki bi ga GSO lahko pomenili za zdravje in okolje, še naprej urejena na ravni Unije, da se ohrani notranji trg.
61
Četrtič, mehanizem, vzpostavljen v teh določbah, omogoča olajšanje postopka odobritve GSO in prispeva k pravni varnosti gospodarskih subjektov v skladu s cilji, navedenimi v točki 53 te sodbe.
62
Iz zgornjih preudarkov izhaja, da člen 26c(1) in (3) Direktive 2001/18, prvič, ne posega v pravice, ki bi jih gospodarski subjekti lahko imeli na podlagi prostega pretoka blaga, drugič, ne vpliva na svobodo izbire potrošnikov in, tretjič, prispeva k pravilnemu delovanju notranjega trga v smislu člena 114 PDEU.
63
Okoliščina, da člen 26c(3) Direktive 2001/18 prepovedi gojenja GSO na podlagi te določbe ne pogojuje z nobeno posebno utemeljitvijo držav članic, ne more omajati presoje iz točke 56 te sodbe, ker se lahko, kot je bilo že navedeno, tak ukrep sprejme le s tiho privolitvijo imetnika odobritve za zadevne GSO. Če pa, nasprotno, imetnik odobritve nasprotuje prilagoditvi geografskega področja uporabe iz te odobritve, člen 26c(4) Direktive 2001/18 od držav članic, ki želijo prepovedati gojenje danega GSO na svojem celotnem ozemlju ali njegovem delu, zahteva, da v utemeljitev svoje zahteve navedejo tehtne razloge, kot so tisti iz člena 26b(3), prvi pododstavek, točke od (a) do (g), te direktive.
64
Navesti je treba še, da tudi če bi mehanizem, uveden s členom 26c(1) in (3) Direktive 2001/18, lahko povzročil nekatere omejitve prostega pretoka blaga v smislu člena 34 PDEU, bi bile take omejitve upravičene s cilji v splošnem interesu, navedenimi v točkah od 53 do 55 te sodbe, in ne bi kršile načela sorazmernosti.
65
Iz vseh teh elementov izhaja, da zakonodajalec Unije s sprejetjem člena 26c(1) in (3) Direktive 2001/18 ni prekoračil mej polja proste presoje, ki ga je imel na podlagi člena 114 PDEU, niti ni uvedel omejitve prostega pretoka blaga.
Veljavnost člena 26c(1) in (3) Direktive 2001/18 glede na člen 18 PDEU, člen 21 Listine in načelo prepovedi diskriminacije
66
Na drugem mestu, predložitveno sodišče v zadevi C‑393/24 se sprašuje, ali člen 26c(1) in (3) Direktive 2001/18 s tem, da omogoča prepoved gojenja GSO ali skupine GSO na celotnem ozemlju držav članic ali njegovem delu, uvaja diskriminacijo, ki je v nasprotju s členom 18 PDEU in členom 21 Listine, tako med kmeti iz različnih držav članic glede na to, ali te države članice gojenje GSO dovolijo ali prepovejo, kot med kmeti v isti državi članici, ki gojenje GSO prepoveduje, v škodo kmetov, ki želijo tako spremenjena semena gojiti.
67
V zvezi s prvim vprašanjem je treba opozoriti, da se določbe člena 21(2) Listine, ki prepovedujejo diskriminacijo na podlagi državljanstva, ujemajo z določbami člena 18, prvi odstavek, PDEU in jih je treba uporabljati v skladu z zadnjenavedenim členom (glej v tem smislu sodbo z dne 4. oktobra 2024, Litva in drugi/Parlament in Svet (Sveženj o mobilnosti), od C‑541/20 do C‑555/20, EU:C:2024:818, točka 311 in navedena sodna praksa). Prav tako je treba opozoriti, da se člen 18 PDEU samostojno uporablja le v položajih, urejenih s pravom Unije, za katere PDEU ne določa posebnih pravil o prepovedi diskriminacije (sodba z dne 20. junija 2024, Faurécia, C‑420/23, EU:C:2024:534, točka 18 in navedena sodna praksa). Ker se načelo prepovedi diskriminacije na področju prostega pretoka blaga izvaja zlasti s členoma 34 in 35 PDEU, je treba predložitvenemu sodišču odgovoriti ob upoštevanju teh določb.
68
V zvezi s tem pa je treba ugotoviti, kot je opozorjeno v uvodni izjavi 16 Direktive 2015/412, da sprejetje ukrepov prepovedi gojenja GSO na podlagi člena 26c(1) in (3) Direktive 2001/18 ne uvaja nobenega razlikovanja med nacionalnimi in tujimi proizvodi. Iz tega izhaja, da se morebitna prepoved gojenja, določena v teh določbah, uporablja brez razlikovanja, ne glede na kraj porekla zadevnih semen.
69
Poleg tega se prepoved diskriminacije ne nanaša na morebitno različno obravnavanje, ki bi lahko izhajalo iz razlik med pravili, ki se uporabljajo v različnih državah članicah, če ta pravila enako vplivajo na vse osebe, ki spadajo na njihovo področje uporabe.
70
Poleg tega je zakonodajalec Unije ob upoštevanju širokega polja proste presoje, ki ga ima, kadar deluje na področju, na katerem so potrebne politične, gospodarske in socialne odločitve, in kadar mora opraviti zapletene presoje in ocene, lahko menil – ne da bi prekoračil meje diskrecijske pravice, ki jo ima, in kot je generalni pravobranilec navedel v točki 95 sklepnih predlogov – da kmetje iz različnih držav članic glede na posebno naravo gojenja GSO, povezano zlasti s krajem proizvodnje in posebnostjo tega kraja, niso bili v primerljivem položaju.
71
V teh okoliščinah ni mogoče ugotoviti nobene diskriminacije med kmeti iz različnih držav članic iz razloga, da bi nekatere od teh držav prepovedovale gojenje določenega GSO na svojem celotnem ozemlju ali njegovem delu, druge pa ne.
72
V zvezi z drugim vprašanjem je treba ugotoviti, da ima gojenje GSO posebnosti zlasti zaradi učinkov, ki jih lahko ima na druge pridelke, tako da položaj kmetov, ki želijo gojiti določen GSO, ni primerljiv s položajem kmetov, ki take želje niso izrazili. Zato ni mogoče ugotoviti nobene diskriminacije med prvimi in drugimi zaradi prepovedi gojenja tega GSO na celotnem ozemlju države članice ali njegovem delu.
73
Iz navedenega izhaja, da pri preučitvi postavljenih vprašanj ni bil ugotovljen noben element, ki bi lahko vplival na veljavnost člena 26c(1) in (3) Direktive 2001/18 glede na načelo prepovedi diskriminacije, ki se izvaja s členoma 34 in 35 PDEU ter je določeno v členu 21 Listine.
Veljavnost člena 26c(1) in (3) Direktive 2001/18 glede na člena 16 in 52 Listine
74
Na tretjem mestu, kar zadeva poizvedovanja predložitvenih sodišč o veljavnosti člena 26c(1) in (3) Direktive 2001/18 glede na člena 16 in 52 Listine, je treba opozoriti, da je v skladu s tem členom 16 svoboda gospodarske pobude priznana v skladu s pravom Unije ter nacionalnimi zakonodajami in običaji. Iz sodne prakse Sodišča je razvidno, da varstvo, ki ga zagotavlja navedeni člen 16, zajema svobodo opravljanja gospodarske ali trgovske dejavnosti, pogodbeno svobodo in svobodno konkurenco ter se med drugim nanaša na svobodno izbiro gospodarskega partnerja (sodba z dne 12. januarja 2023, TP (Urednik avdiovizualnih vsebin na javni televiziji), C‑356/21, EU:C:2023:9, točka 74 in navedena sodna praksa).
75
V obravnavanem primeru je iz predložitvenih odločb razvidno, da se spora o glavni stvari nanašata na zakonitost ukrepov prepovedi gojenja GSO v državi članici, sprejetih na podlagi člena 26c(1) in (3) Direktive 2001/18.
76
Ker pa je za razliko od ukrepov prepovedi gojenja GSO, sprejetih po postopku iz člena 26c(2) in (4) Direktive 2001/18, ukrepe, sprejete na podlagi člena 26c(1) in (3) te direktive, mogoče sprejeti le s tihim soglasjem imetnika odobritve v zvezi z zadevnim GSO, ni mogoče šteti, da zadnjenavedeni določbi pomenita poseg v svobodo gospodarske pobude tega imetnika.
77
To še toliko bolj velja za morebitne uporabnike semen GSO, na katere se nanaša omejitev geografskega področja uporabe iz prvotno zaprošene odobritve, saj svoboda gospodarske pobude tretjim osebam ne daje pravice do opravljanja gospodarske dejavnosti z uporabo proizvodov, katerih dajanje v promet ali uporaba bi bila prepovedana.
78
V teh okoliščinah ni treba odločiti o veljavnosti člena 26c(1) in (3) Direktive 2001/18 glede na člen 52 Listine, ker bi taka analiza predpostavljala, da je mogoče ukrepe prepovedi gojenja GSO, ki so določeni v tem členu 26c(1) in (3), šteti za omejitve svobode gospodarske pobude.
79
Glede na navedeno ni videti, da bi bil člen 26c(1) in (3) Direktive 2001/18 v nasprotju s členom 16 Listine.
Veljavnost člena 26c(1) in (3) Direktive 2001/18 glede na člen 216(2) PDEU in sporazume STO
80
Na četrtem mestu, predložitveno sodišče v zadevi C‑393/24 Sodišče v bistvu sprašuje, ali je člen 26c(1) in (3) Direktive 2001/18 v delu, v katerem nekaterim državam članicam dovoljuje, da prepovejo gojenje GSO na svojem celotnem ozemlju ali njegovem delu, v nasprotju s členom 216(2) PDEU, na katerega se sklicuje uvodna izjava 16 Direktive 2015/412 in ki določa, da so sporazumi, ki jih sklene Unija, zavezujoči za institucije Unije in države članice.
81
Iz predloga za sprejetje predhodne odločbe je razvidno, da se to poizvedovanje nanaša zlasti na sporazume STO.
82
V zvezi s tem je treba opozoriti, da se je mogoče na določbe mednarodnega sporazuma, katerega pogodbenica je Unija, v podporo tožbi za razglasitev ničnosti akta sekundarne zakonodaje Unije ali ugovoru nezakonitosti takega akta sklicevati le pod pogojema, da narava in sistematika tega sporazuma temu ne nasprotujeta ter da so te določbe z vidika svoje vsebine nepogojne in dovolj natančne. Zgolj če sta ta pogoja kumulativno izpolnjena, se je mogoče na take določbe sklicevati pred sodiščem Unije kot na merilo za presojo zakonitosti akta Unije (glej v tem smislu sodbo z dne 28. septembra 2023, Changmao Biochemical Engineering/Komisija, C‑123/21 P, EU:C:2023:708, točka 69 in navedena sodna praksa). Ta analiza velja tudi za presojo veljavnosti akta sekundarne zakonodaje Unije v okviru postopka predhodnega odločanja.
83
V zvezi s sporazumi STO je Sodišče že pojasnilo, prvič, da ti sporazumi za posameznike ne morejo ustvariti pravic, na katere bi se ti lahko neposredno sklicevali pred sodiščem na podlagi prava Unije, in drugič, da ti sporazumi glede na svojo naravo in sistematiko načeloma niso del pravil, z vidika katerih je mogoče nadzirati zakonitost aktov institucij Unije (sodba z dne 28. septembra 2023, Changmao Biochemical Engineering/Komisija, C‑123/21 P, EU:C:2023:708, točki 70 in 71 ter navedena sodna praksa).
84
Drugače je le v dveh izjemnih položajih, ki izhajata iz volje zakonodajalca Unije, da omeji svoj manevrski prostor pri uporabi pravil STO, in v katerih je Sodišče priznalo, da mora sodišče Unije po potrebi opraviti nadzor zakonitosti akta Unije in aktov, sprejetih za njegovo uporabo, glede na sporazume STO. Gre, prvič, za položaj, v katerem je bil namen Unije izvršiti posebno obveznost, ki jo je ta prevzela v okviru sporazumov STO, in drugič, za položaj, v katerem zadevni akt Unije izrecno napotuje na posamične določbe teh sporazumov (glej v tem smislu sodbo z dne 28. septembra 2023, Changmao Biochemical Engineering/Komisija, C‑123/21 P, EU:C:2023:708, točki 74 in 75 ter navedena sodna praksa).
85
V obravnavanem primeru ni videti, da bi zakonodajalec Unije s sprejetjem določb člena 26c(1) in (3) Direktive 2001/18 nameraval izvršiti posebno obveznost, prevzeto v okviru sporazumov STO. Poleg tega niti ta direktiva niti Direktiva 2015/412 ne napotujeta izrecno na posamične določbe teh sporazumov.
86
Iz tega sledi, da člena 26c(1) in (3) Direktive 2001/18 ni mogoče šteti za neveljavnega glede na člen 216(2) PDEU in sporazume STO.
Veljavnost člena 26c(1) in (3) Direktive 2001/18 glede na člen 34 Uredbe št. 1829/2003
87
Na petem mestu, predložitveno sodišče v zadevi C‑364/24 Sodišče sprašuje, ali je člen 26c(1) in (3) Direktive 2001/18 v skladu s členom 34 Uredbe št. 1829/2003.
88
V zvezi s tem je treba opozoriti, kot poudarja Komisija, da veljavnosti določb sekundarne zakonodaje ni mogoče preučiti glede na predpise, ki so hierarhično na isti ravni (sodba z dne 15. aprila 2021, Nizozemska/Svet in Parlament, C‑733/19, EU:C:2021:272, točka 44).
89
Iz vseh zgornjih preudarkov izhaja, da pri preučitvi prvega vprašanja v zadevi C‑364/24 ter prvega, drugega in tretjega vprašanja ter prvega dela petega vprašanja v zadevi C‑393/24 ni bil ugotovljen noben element, ki bi lahko vplival na veljavnost člena 26c(1) in (3) Direktive 2001/18 glede na člen 3 PEU, člene 18, 26, od 34 do 36 in 114 ter člen 216(2) PDEU, člena 16 in 21 Listine ter načelo prepovedi diskriminacije in načelo sorazmernosti.
Drugo vprašanje v zadevi C‑364/24
90
Ob upoštevanju odgovora na prvo vprašanje v zadevi C‑364/24 na drugo vprašanje, postavljeno v tej zadevi, ni treba odgovoriti.
Prvo, drugo in tretje vprašanje ter prvi del petega vprašanja v zadevi C‑393/24 v delu, v katerem se nanašajo na veljavnost Izvedbenega sklepa 2016/321
91
S prvim, drugim in tretjim vprašanjem ter prvim delom petega vprašanja v zadevi C‑393/24 se predložitveno sodišče sprašuje o veljavnosti Izvedbenega sklepa 2016/321 v delu, v katerem naj bi bil ta sklep sprejet na podlagi določb sekundarne zakonodaje, ki so same neveljavne.
92
Ob upoštevanju odgovora na ta vprašanja, ki je vsebovan v točki 89 te sodbe v zvezi z veljavnostjo člena 26c(1) in (3) Direktive 2001/18, na podlagi katerega je bil sprejet Izvedbeni sklep 2016/321, pri preučitvi navedenih vprašanj ni bil ugotovljen noben element, ki bi lahko vplival na veljavnost tega sklepa.
Četrto vprašanje v zadevi C‑393/24
93
Predložitveno sodišče s četrtim vprašanjem v zadevi C‑393/24 sprašuje, ali je treba Izvedbeni sklep 2016/321 razlagati tako, da lahko prepoved gojenja semen gensko spremenjene koruze MON 810, ki jo ta sklep določa, temelji le na enem od razlogov iz člena 26b(3), prvi pododstavek, točke od (a) do (g), Direktive 2001/18, ali pa tako, da lahko v okviru prehodnih določb člena 26c te direktive temelji tudi na drugih razlogih.
94
Postavljeno vprašanje je treba preoblikovati tako, da se z njim v bistvu želi izvedeti, ali je treba člen 26c(1) in (3) Direktive 2001/18 razlagati tako, da mora biti za odločitve, ki jih Komisija sprejme na podlagi teh določb, podan kateri od razlogov, navedenih v členu 26b(3), prvi pododstavek, točke od (a) do (g), te direktive.
95
Kot je bilo navedeno v točkah od 38 do 41 te sodbe, je bilo državam članicam v skladu s členom 26c(1) in (3) Direktive 2001/18 v prehodnem obdobju med 2. aprilom in 3. oktobrom 2015 dovoljeno, da zahtevajo prepoved gojenja GSO na svojem celotnem ozemlju ali njegovem delu, ne da bi morale navesti posebno utemeljitev, pri čemer je ta zahteva lahko bila uspešna le s tihim soglasjem imetnika odobritve za zadevne GSO.
96
Le če država članica ne vloži zahteve za prepoved gojenja ali če imetnik odobritve za zadevne GSO tej zahtevi nasprotuje, tako da potrdi geografsko področje uporabe iz prvotno zaprošene odobritve, člen 26c(4) Direktive 2001/18 napotuje na smiselno uporabo člena 26b(3) te direktive. Zadnjenavedena določba za to, da država članica sprejme ukrepe, ki omejujejo ali prepovedujejo gojenje GSO ali skupine GSO na njenem celotnem ozemlju ali njegovem delu brez soglasja imetnika odobritve za zadevne GSO, zahteva, da so ti ukrepi v skladu s pravom Unije, utemeljeni, sorazmerni in nediskriminatorni ter da temeljijo na tehtnih razlogih, kot so tisti iz člena 26b(3), prvi pododstavek, točke od (a) do (g), navedene direktive.
97
Zato je treba na četrto vprašanje v zadevi C‑393/24 odgovoriti, da je treba člen 26c(1) in (3) Direktive 2001/18 razlagati tako, da ni nujno, da je za odločitve, ki so sprejete na podlagi teh določb in ki ne zahtevajo nobene posebne utemeljitve, podan kateri od razlogov, navedenih v členu 26b(3), prvi pododstavek, točke od (a) do (g), te direktive.
Drugi del petega vprašanja v zadevi C‑393/24
98
Nazadnje, predložitveno sodišče v zadevi C‑393/24 z drugim delom petega vprašanja Sodišče sprašuje, ali je treba Izvedbeni sklep 2016/321 razlagati tako, da nasprotuje nacionalni ureditvi, ki sankcionira nespoštovanje prepovedi, ki jo ta sklep določa.
99
V skladu s členom 33 Direktive 2001/18 države članice določijo sankcije, ki se uporabljajo za kršitve nacionalnih določb, sprejetih v skladu s to direktivo. Te sankcije morajo biti učinkovite, sorazmerne in odvračilne.
100
Čeprav je v obravnavanem primeru Izvedbeni sklep 2016/321 sprejela Komisija, so v tem sklepu na podlagi člena 26c(3) Direktive 2001/18 izpeljane posledice iz zahtev za prilagoditev geografskega področja uporabe iz odobritve gensko spremenjene koruze MON 810, ki jih je vložilo več držav članic s ciljem doseči prepoved gojenja te sorte koruze na svojem celotnem ozemlju ali njegovem delu, ob nenasprotovanju imetnika te odobritve. Ker so bili zadevni nacionalni ukrepi sprejeti v skladu z določbami navedene direktive, morajo države članice v primeru kršitve teh določb določiti učinkovite, sorazmerne in odvračilne sankcije v skladu s členom 33 Direktive 2001/18.
101
Iz navedenega izhaja, da je treba na drugi del petega vprašanja v zadevi C‑393/24 odgovoriti, da je treba Izvedbeni sklep 2016/321 razlagati tako, da ne nasprotuje nacionalni ureditvi, ki sankcionira nespoštovanje prepovedi, ki jo ta sklep določa.
Stroški
102
Ker je ta postopek za stranke v postopkih v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenima sodiščema, ti odločita o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (prvi senat) razsodilo:
1.
Pri preučitvi vprašanj za predhodno odločanje ni bil ugotovljen noben element, ki bi lahko vplival na veljavnost člena 26c(1) in (3) Direktive 2001/18/ES Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. marca 2001 o namernem sproščanju gensko spremenjenih organizmov v okolje in razveljavitvi Direktive Sveta 90/220/EGS, kakor je bila spremenjena z Direktivo (EU) 2015/412 z dne 11. marca 2015, ali na veljavnost Izvedbenega sklepa Komisije (EU) 2016/321 z dne 3. marca 2016 o prilagoditvi geografskega področja uporabe iz odobritve za gojenje gensko spremenjene koruze (Zea mays L.) MON 810 (MON-ØØ81Ø-6).
2.
Člen 26c(1) in (3) Direktive 2001/18, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2015/412,
je treba razlagati tako, da
ni nujno, da je za odločitve, ki so sprejete na podlagi teh določb in ki ne zahtevajo nobene posebne utemeljitve, podan kateri od razlogov, navedenih v členu 26b(3), prvi pododstavek, točke od (a) do (g), Direktive 2001/18, kakor je bila spremenjena z Direktivo 2015/412.
3.
Izvedbeni sklep 2016/321
je treba razlagati tako, da
ne nasprotuje nacionalni ureditvi, ki sankcionira nespoštovanje prepovedi, ki jo ta sklep določa.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: italijanščina.