62024TO0509(01)
SKLEP SPLOŠNEGA SODIŠČA (šesti senat)
z dne 6. junija 2025 (
*1
) (
i
)
„Okrepljeno sodelovanje v zvezi z ustanovitvijo Evropskega javnega tožilstva – Dopisi evropskega delegiranega tožilca – Člen 42, od (1) do (3), Uredbe (EU) 2017/1939 – Nepristojnost“
V zadevi T‑509/24,
Research Investments s. r. o. s sedežem v Zákolanih (Češka republika),
Areál Zákolany s. r. o. s sedežem v Zákolanih,
Simon Cihelník, stanujoč v Krupki (Češka republika),
ki jih zastopa J. Mašek, odvetnik,
tožeče stranke,
proti
Evropskemu javnemu tožilstvu, ki ga zastopata L. De Matteis in E. Farhat, agenta,
tožena stranka,
SPLOŠNO SODIŠČE (šesti senat),
v sestavi M. J. Costeira, predsednica, M. Kancheva, sodnica, in P. Zilgalvis (poročevalec), sodnik,
sodni tajnik: V. Di Bucci,
na podlagi sklepa z dne 17. marca 2025, Research Investments in drugi/Evropsko javno tožilstvo (T‑509/24 R, neobjavljen, EU:T:2025:310),
na podlagi pisnega dela postopka, zlasti:
–
tožbe, vložene v sodnem tajništvu Splošnega sodišča 1. oktobra 2024,
–
ugovora nedopustnosti in nepristojnosti, ki ga je Evropsko javno tožilstvo z ločeno vlogo v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložilo 11. decembra 2024,
–
stališč tožečih strank glede ugovora nedopustnosti in nepristojnosti, vloženih v sodnem tajništvu Splošnega sodišča 7. januarja 2023,
sprejema naslednji
Sklep
1
Tožeče stranke, družba Research Investments s. r. o., družba Areál Zákolany s. r. o. in Simon Cihelník, s tožbo na podlagi člena 263 PDEU predlagajo razglasitev ničnosti treh dopisov češkega evropskega delegiranega tožilca z dne 1. in 15. avgusta 2024, s katerimi je ta tožilec odgovoril na dopise, naslovljene „Poziv k ukrepanju na podlagi člena 265 (in člena 263) PDEU“, ki so jih tožeče stranke naslovile na Evropsko javno tožilstvo (v nadaljevanju skupaj: izpodbijani dopisi).
Dejansko stanje
2
Po preiskavi, ki jo je Evropsko javno tožilstvo izvedlo v zvezi z domnevnimi kaznivimi dejanji goljufije na področju nepovratnih sredstev, škodovanja finančnim interesom Evropske unije in pranja denarja, so bile tožeče stranke s sklepom češkega evropskega delegiranega tožilca z dne 24. junija 2022 obtožene in 28. junija 2022 napotene na krajevno pristojno sodišče, in sicer Krajský soud v Praze (okrožno sodišče v Pragi, Češka republika). Ta zadeva je bila vpisana pod referenčno številko 3 T 30/2022.
3
Obravnava se je začela 5. decembra 2022 in teče od takrat.
4
Tožeče stranke so 1. in 14. avgusta 2024 Evropskemu javnemu tožilstvu poslale tri dopise, naslovljene „Poziv k ukrepanju na podlagi člena 265 (in člena 263) PDEU“. Tožeče stranke so v teh dopisih navedle, da Evropsko javno tožilstvo ni pristojno za pregon v zadevi, navedeni v točki 2 zgoraj, in da so vsi njegovi procesni akti nični. Poleg tega so Evropsko javno tožilstvo pozvale, naj ukrepa v skladu s členom 22(1) in (3), členom 25(3)(a) ter členom 39 Uredbe Sveta (EU) 2017/1939 z dne 12. oktobra 2017 o izvajanju okrepljenega sodelovanja v zvezi z ustanovitvijo Evropskega javnega tožilstva (EJT) (UL 2017, L 283, str. 1) tako, da sprejme odločitev o opustitvi zadeve ali o prekinitvi postopka, sicer bi bile prisiljene zadevo predložiti Splošnemu sodišču na podlagi člena 265 PDEU ali uporabiti postopek iz člena 263 PDEU.
5
Češki evropski delegirani tožilec je z izpodbijanimi dopisi tožeče stranke obvestil, da meni, da so njihovi dopisi, navedeni v točki 4 zgoraj, element njihove obrambe v kazenskem postopku, ki poteka pred Krajský soud v Praze (okrožno sodišče v Pragi), in da bodo zato posredovani temu sodišču. Češki evropski delegirani tožilec je opozoril tudi, da so nacionalna sodišča že preučila ugovore tožečih strank glede pristojnosti Evropskega javnega tožilstva v obravnavani zadevi. Poleg tega je navedeni tožilec navedel, da se zaradi pravil, ki se uporabljajo za sodni nadzor procesnih aktov Evropskega javnega tožilstva, člena 265 in 263 PDEU v obravnavani zadevi ne uporabljata.
6
Poleg tega je češki evropski delegirani tožilec v dopisih z dne 15. avgusta 2024, naslovljenih na družbi Research Investments in Areál Zákolany ter vročenih 19. avgusta 2024, ti družbi opozoril na povezavo med Uredbo 2017/1939 in členom 3 Direktive (EU) 2017/1371 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 5. julija 2017 o boju proti goljufijam, ki škodijo finančnim interesom Unije, z uporabo kazenskega prava (UL 2017, L 198, str. 29), ki opredeljuje goljufije, ki škodijo finančnim interesom Unije, in na uradno obvestilo Češke republike v skladu s členom 117 Uredbe 2017/1939 v zvezi z vprašanjem „neposredne“ pristojnosti Evropskega javnega tožilstva za preučitev kaznivih dejanj iz navedenega uradnega obvestila.
Predlogi strank
7
Tožeče stranke Splošnemu sodišču predlagajo, naj:
–
izpodbijane dopise razglasi za nične;
–
ugotovi, da je Evropsko javno tožilstvo kršilo pravo Unije s tem, da v fazi preiskave in v fazi pregona pred nacionalnim sodiščem v nasprotju s pravom ni opustilo izvajanja svoje pristojnosti med pregonom zoper njih, kot je določeno v členu 25(3)(a) Uredbe 2017/1939, in ker so posledično vsi procesni akti Evropskega javnega tožilstva v obravnavani zadevi neveljavni;
–
ugotovi, da je Evropsko javno tožilstvo v kazenskem pregonu zoper tožeče stranke pred nacionalnim sodiščem kršilo pravo Unije, saj v nasprotju s pravom ni opustilo zadeve ali prekinilo postopka v skladu s členom 39 Uredbe Sveta (EU) 2017/1939, zaradi česar je odločitev Evropskega javnega tožilstva o nadaljevanju postopka pred nacionalnim sodiščem neveljavna;
–
Evropskemu javnemu tožilstvu naloži plačilo stroškov.
8
Evropsko javno tožilstvo v ugovoru nedopustnosti in nepristojnosti Splošnemu sodišču predlaga, naj:
–
tožbo zavrže kot nedopustno ali zaradi nepristojnosti;
–
tožečim strankam naloži plačilo stroškov.
9
Tožeče stranke v odgovor na ugovor nedopustnosti in nepristojnosti Splošnemu sodišču predlagajo, naj ta ugovor zavrne.
Pravo
10
Na podlagi člena 130(1) in (7) Poslovnika Splošnega sodišča lahko to sodišče, če tožena stranka to predlaga, odloči o nedopustnosti tožbe ali svoji nepristojnosti, ne da bi odločalo o zadevi po vsebini. Ker je v obravnavanem primeru Evropsko javno tožilstvo predlagalo, naj se odloči o nedopustnosti tožbe in o pristojnosti Splošnega sodišča, bo Splošno sodišče o tem predlogu odločilo, ne da bi nadaljevalo postopek, saj meni, da je na podlagi listin iz spisa dejansko stanje dovolj razjasnjeno.
11
Evropsko javno tožilstvo v ugovoru nedopustnosti in nepristojnosti uveljavlja dva ugovora nedopustnosti, in sicer se prvi nanaša na to, da tožba ni vložena zoper akt, ki ima pravne učinke za tretje osebe, drugi pa na nepristojnost Splošnega sodišča. Preučitev je treba začeti z ugovorom nepristojnosti.
12
Evropsko javno tožilstvo z drugim ugovorom nedopustnosti v bistvu trdi, da Splošno sodišče ni pristojno za nadzor zakonitosti izpodbijanih dopisov v skladu s členom 42(1) Uredbe 2017/1939, s katerim je ta pristojnost podeljena nacionalnim sodiščem. Evropsko javno tožilstvo prav tako trdi, da je treba drugi in tretji tožbeni predlog tožečih strank zavrniti zaradi nepristojnosti Splošnega sodišča glede odločanja o njiju, saj ni pravnega sredstva, ki bi sodišču Unije omogočalo, da zavzame stališče s splošno ali načelno opredelitvijo.
13
Tožeče stranke izpodbijajo drugi ugovor nedopustnosti. Najprej, Splošnemu sodišču predlagajo, naj preveri, ali je bil ugovor nedopustnosti in nepristojnosti vložen v roku, določenem v členu 81(1) Poslovnika. V zvezi s prvim tožbenim predlogom trdijo, da je Sodišče Evropske unije v skladu s členom 267, prvi odstavek, točka (b), PDEU in členom 127 Poslovnika edino pristojno za razglasitev ničnosti aktov institucij Unije. Poleg tega naj bi bili izpodbijani dopisi „odločitve o opustitvi zadeve sui generis“. Za nadzor nad zakonitostjo izpodbijanih dopisov naj bi bilo tako pristojno Splošno sodišče v skladu s „široko“ razlago člena 42(3) Uredbe 2017/1939. Poleg tega naj bi bilo Splošno sodišče pristojno za odločanje o drugem in tretjem tožbenem predlogu, saj mora Splošno sodišče, če se zadeva obravnava, Uredbo 2017/1939 razlagati široko, bodisi s postopkovnega vidika glede dopustnosti tožbe bodisi za morebitno meritorno odločanje o zadevi.
14
Najprej, ugotoviti je treba, da je Evropsko javno tožilstvo ugovor nedopustnosti in nepristojnosti vložilo v roku za vložitev takega ugovora. Iz elementov spisa je namreč razvidno, da je bila tožba 10. oktobra 2024 vročena Evropskemu javnemu tožilstvu ter da je to z ločenim aktom 11. decembra 2024 v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložilo ugovor nedopustnosti in nepristojnosti. Ugovor nedopustnosti in nepristojnosti je bil torej v sodnem tajništvu Splošnega sodišča vložen v roku dveh mesecev, določenem v členu 81(1) Poslovnika, podaljšanem za rok zaradi oddaljenosti, ki je določen v členu 60 tega poslovnika.
15
V skladu s členom 86(3) PDEU uredba o ustanovitvi Evropskega javnega tožilstva med drugim določa pravila, ki se uporabljajo za sodni nadzor postopkovnih aktov, sprejetih pri opravljanju njegovih nalog.
16
V zvezi s tem je treba ugotoviti, da je mehanizem, ki ga je zakonodajalec določil za zagotovitev nadzora nad postopkovnimi akti Evropskega javnega tožilstva, mehanizem sui generis. Glede na uvodno izjavo 88 Uredbe 2017/1939 je namen tega mehanizma zagotoviti učinkovita pravna sredstva v skladu z drugim pododstavkom člena 19(1) PEU (glej sklep z dne 15. decembra 2023, Stan/Evropsko državno tožilstvo, T‑103/23, EU:T:2023:871, točka 25 in navedena sodna praksa).
17
Za postopkovne akte Evropskega javnega tožilstva je sodni nadzor nad njimi določen v členu 42 Uredbe 2017/1939. Natančneje, člen 42(1) navedene uredbe med drugim določa, da postopkovne akte Evropskega javnega tožilstva, ki naj bi imeli pravne učinke v razmerju do tretjih, presojajo pristojna nacionalna sodišča v skladu z zahtevami in postopki, določenimi v nacionalnem pravu. Člen 42(2) te uredbe natančneje določa, da je Sodišče Evropske unije v skladu s členom 267 PDEU pristojno za predhodno odločanje o vprašanjih glede veljavnosti postopkovnih aktov Evropskega javnega tožilstva, če se takšno vprašanje veljavnosti postavi kateremu koli sodišču države članice neposredno na podlagi prava Unije, razlage ali veljavnosti določb prava Unije, vključno z Uredbo 2017/1939, in razlage členov 22 in 25 te uredbe v zvezi s kakršnim koli sporom o pristojnosti med Evropskim javnim tožilstvom in pristojnimi nacionalnimi organi (sklep z dne 15. decembra 2023, Stan/Evropsko javno tožilstvo, T‑103/23, EU:T:2023:871, točka 26).
18
Člen 42(3) in (8) Uredbe 2017/1939 izrecno določa pristojnost sodišča Unije na podlagi člena 263 PDEU le za odločitve Evropskega javnega tožilstva o opustitvi zadeve, če se izpodbijajo neposredno na podlagi prava Unije, pa tudi za odločitve Evropskega javnega tožilstva, ki vplivajo na pravice oseb, na katere se nanašajo podatki, na podlagi poglavja VIII Uredbe 2017/1939, in za odločitve Evropskega javnega tožilstva, ki niso postopkovni akti, na primer odločitve v zvezi s pravico javnega dostopa do dokumentov, ali za odločitve o razrešitvi evropskih delegiranih tožilcev, sprejete v skladu s členom 17(3) te uredbe, ter za katere koli druge upravne odločitve (sklep z dne 15. decembra 2023, Stan/Evropsko javno tožilstvo, T‑103/23, EU:T:2023:871, točka 27).
19
Glede člena 42(1) in (2) Uredbe 2017/1939 je bilo odločeno, da besedilo teh določb ni dvoumno, ker nacionalnim sodiščem podeljujeta izključno pristojnost za odločanje o postopkovnih aktih Evropskega javnega tožilstva, ki naj bi imeli pravne učinke v razmerju do tretjih, razen kar zadeva izjeme, določene v členu 42(3) te uredbe, in usodo nekaterih odločitev Evropskega javnega tožilstva iz člena 42(8) te uredbe, ter da Sodišče Evropske unije le prek postopka predhodnega odločanja odloča o veljavnosti teh aktov glede na določbe prava Unije in o razlagi ali veljavnosti določb Uredbe 2017/1939 (sklep z dne 15. decembra 2023, Stan/Evropsko javno tožilstvo, T‑103/23, EU:T:2023:871, točka 31).
20
V obravnavani zadevi je treba poudariti, da je evropski delegirani tožilec, kot je razvidno iz točke 5 zgoraj, v izpodbijanih dopisih navedel, da meni, da so dopisi, naslovljeni nanj, naslovljeni „Poziv k ukrepanju“, del obrambe tožečih strank v kazenskem postopku, ki poteka pred Krajský soud v Praze (okrožno sodišče v Pragi), in da jih bo zato posredoval temu sodišču.
21
Iz tega sledi, da izpodbijanih dopisov ni mogoče niti implicitno šteti za odločitve o opustitvi zadeve v smislu člena 39 Uredbe 2017/1939 in da zato Splošno sodišče ni pristojno za nadzor njihove zakonitosti na podlagi člena 42(3) te uredbe.
22
Trditve tožečih strank v zvezi s široko razlago člena 42(3) Uredbe 2017/1939, iz katerih izhaja, da izpodbijane dopise štejejo za „odločitve o opustitvi zadeve sui generis“, te ugotovitve ne omajajo.
23
V zvezi s tem je treba opozoriti, da je v skladu z ustaljeno sodno prakso uporaba široke razlage mogoča le, če je združljiva z besedilom zadevne določbe, in da niti načelo razlage v skladu z višjo zavezujočo določbo ne more biti podlaga za razlago contra legem (glej sklep z dne 15. decembra 2023, Stan/Evropsko državno tožilstvo, T‑103/23, EU:T:2023:871, točka 30 in navedena sodna praksa).
24
Tudi če bi se priznalo, da izpodbijani dopisi ustrezajo odločitvam o opustitvi zadeve sui generis, kar v obravnavani zadevi ni dokazano, pa bi „široka“ razlaga člena 42(3) Uredbe 2017/1939, ki jo zagovarjajo tožeče stranke, vodila do tega, da bi se kot „odločitve o opustitvi zadeve sui generis“ opredelili akti, ki ne spadajo med primere iz člena 39 Uredbe 2017/1939, kar bi ogrozilo sistem sodnega nadzora iz člena 42, na katerega je bilo opozorjeno v točkah od 17 do 19 zgoraj.
25
Iz navedenega izhaja, da je treba prvi tožbeni predlog zavreči zaradi nepristojnosti.
26
Poleg tega je treba ugotoviti, da tožeče stranke z drugim in tretjim tožbenim predlogom v bistvu predlagajo, naj Splošno sodišče ugotovi, da je Evropsko javno tožilstvo kršilo nekatere določbe prava Unije. V zvezi s tem zadostuje opozoriti, da postopki po pravu Unije ne poznajo pravne poti, ki bi sodišču Unije omogočala, da zavzame stališče s splošno ali načelno izjavo, in da Splošno sodišče ni pristojno za izrekanje ugotovitvenih sodb v okviru nadzora zakonitosti, ki temelji na členu 263 PDEU (glej sklep z dne 19. novembra 2020, Buxadé Villalba in drugi/Parlament, T‑32/20, neobjavljen, EU:T:2020:552, točka 64 in navedena sodna praksa).
27
Zato je treba drugi in tretji tožbeni predlog zavreči zaradi nepristojnosti.
28
Glede na vse zgornje preudarke je treba sprejeti drugi ugovor nedopustnosti, ki ga je uveljavljalo Evropsko javno tožilstvo, in to tožbo zavrniti zaradi nepristojnosti, ne da bi bilo treba preučiti prvi ugovor nedopustnosti.
Stroški
29
V skladu s členom 134(1) Poslovnika se plačilo stroškov na predlog naloži neuspeli stranki. Ker tožeče stranke niso uspele, se jim v skladu s predlogi Evropskega javnega tožilstva naloži plačilo stroškov, vključno s stroški postopka za izdajo začasne odredbe.
Iz teh razlogov je
SPLOŠNO SODIŠČE (šesti senat)
sklenilo:
1.
Tožba se zavrže zaradi nepristojnosti.
2.
Družbama Research Investments s. r. o. in Areál Zákolany s. r. o. ter S. Cihelníku se naloži plačilo stroškov, vključno s stroški postopka za izdajo začasne odredbe.
V Luxembourgu, 6. junija 2005.
Sodni tajnik
V. Di Bucci
Predsednica
M. J. Costeira
(
*1
)	Jezik postopka: češčina.
(
i
)	Točka 4 tega besedila je bila jezikovno popravljena po njegovi prvotni objavi na spletu.