62003CC0199_SL
Opinion of the Advocate-General
Opinion of the Advocate-General
I – Uvod
1. Irska je s tožbo, vloženo 13. maja 2003 na podlagi člena 230 ES, predlagala razglasitev ničnosti Odločbe Komisije C(2003)99 z dne 27. februarja 2003 o zmanjšanju pomoči Evropskega socialnega sklada (v nadaljevanju: ESS) za tri operativne programe, ki se nanašajo na razvoj človeških virov, turizem in industrijski razvoj (v nadaljevanju: izpodbijana odločba).
II – Pravni okvir
2. V členu 4(1) Uredbe Sveta (EGS) št. 2052/88 z dne 24. junija 1988 o nalogah strukturnih skladov in njihovi uspešnosti ter o koordiniranju njihovih aktivnosti med seboj in z aktivnostmi Evropske investicijske banke ter drugih obstoječih finančnih instrumentov,(2) kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (EGS) št. 2081/93 z dne 20. julija 1993(3) (v nadaljevanju: Uredba št. 2052/88), je določeno:
„Dejavnost Skupnosti dopolnjuje ali prispeva k ustreznim nacionalnim dejavnostim. Vzpostavi se ob tesnem sodelovanju med Komisijo, zadevno državo članico, pristojnimi oblastmi in organi – vključno z, v okviru možnosti, ki jih ponujajo institucionalna pravila in obstoječa praksa v vsaki državi članici, ekonomskimi in socialnimi partnerji –, ki jih država članica določi na nacionalni, regionalni, lokalni ali drugi ravni, pri čemer si vse stranke prizadevajo doseči skupen cilj. To sodelovanje se v nadaljevanju imenuje ‚partnerstvo‘. Partnerstvo zajema pripravo, financiranje, predhodno vrednotenje, spremljanje in naknadno vrednotenje dejavnosti.
Partnerstvo se izvaja v popolni usklajenosti z zadevnimi institucionalnimi, pravnimi in finančnimi pooblastili vsakega partnerja.“
3. V členu 13(3) te uredbe je določeno, da je prispevek Skupnosti, odobren iz Strukturnih skladov, omejen na največ 75 % skupnih izdatkov javnih organov za ukrepe v korist regij, ki so upravičene do pomoči, povezane s „Ciljem 1“.(4) Irska je bila v programskem obdobju med letoma 1994 in 1999 upravičena do take pomoči.
4. Za obravnavani primer je upoštevna še Uredba Sveta (EGS) št. 4253/88 z dne 19. decembra 1988,(5) kakor je bila spremenjena z Uredbo Sveta (EGS) št. 2082/93 z dne 20. julija 1993(6) (v nadaljevanju: Uredba št. 4253/88) o izvajanju Uredbe št. 2052/88 glede koordinacije aktivnosti različnih strukturnih skladov – na eni strani med seboj in na drugi strani z aktivnostmi Evropske investicijske banke – ter drugih obstoječih finančnih instrumentov.
5. V členu 17(2) te uredbe je določeno:
„Prispevek skladov za posamezno akcijo (operativni program, shema pomoči, globalna nepovratna sredstva, načrt, tehnična pomoč ali študija) se izračuna bodisi glede na glede na skupne stroške, ki so upravičeni do povračila, bodisi glede na skupne javne ali druge enakovredne izdatke, ki so upravičeni do povračila (nacionalne, regionalne ali lokalne in izdatke Skupnosti).“
6. V Naslovu VI („Finančne določbe“) te uredbe so določena pravila v zvezi s finančnim nadzorom (člen 23) ter z zmanjšanjem, ustavitvijo in ukinitvijo pomoči (člen 24).
7. V členu 23 je določeno:
„1. Da bi se zagotovila uspešnost akcij, ki jih izvajajo javni ali zasebni izvajalci, države članice sprejmejo pri izvedbi teh akcij potrebne ukrepe za to, da:
– se redno preverja, ali so bile akcije, ki jih financira Skupnost, pravilno izvedene,
– se prepreči in preganja nepravilnosti,
– se izterjajo sredstva, izgubljena zaradi zlorabe ali malomarnosti. Razen če država članica in/ali posrednik in/ali izvajalec dokažejo, da jim ni mogoče pripisati odgovornosti za zlorabo ali malomarnost, je država članica subsidiarno odgovorna za povračilo neupravičeno plačanih zneskov [...]
Države članice Komisijo obvestijo o ukrepih, sprejetih v ta namen, zlasti sporočijo Komisiji opis nadzornih in upravljavskih sistemov, ki so bili vzpostavljeni za zagotovitev učinkovite izvedbe akcije. Komisijo redno obveščajo o poteku upravnih in sodnih postopkov. Države članice dajo Komisiji na voljo vsa ustrezna nacionalna poročila v zvezi z nadzorom ukrepov, predvidenih v zadevnih programih ali akcijah.
[...]
2. Brez poseganja v preglede, ki jih opravijo države članice v skladu z nacionalnimi zakoni in drugimi predpisi, in brez poseganja v določbe člena 206 Pogodbe in kakršnih koli inšpekcijskih pregledov, opravljenih na podlagi člena 209(c) Pogodbe, lahko uradniki in uslužbenci Komisije opravijo preglede na kraju samem, vključno s pregledi vzorcev dejavnosti, ki so jih financirali strukturni skladi, in upravljavskih in nadzornih sistemov.
Pred pregledom na kraju samem Komisija obvesti zadevno državo, zato da dobi vso potrebno pomoč. Morebitno izvedbo pregledov na kraju samem brez predhodnega opozorila urejajo sporazumi, sklenjeni v skladu z določbami finančne uredbe v okviru partnerstva. Uradniki in uslužbenci države članice lahko sodelujejo pri teh pregledih.
Komisija lahko od države članice zahteva, naj opravi pregled na kraju samem in preveri pravilnost zahteve za plačilo. Uradniki ali uslužbenci Komisije lahko sodelujejo pri teh pregledih oziroma morajo sodelovati, če zadevna država članica to zahteva.
Komisija skrbi, da se pregledi, ki jih opravi, opravijo usklajeno, tako da se izogne ponavljanju pregledov za isto zadevo in v istem obdobju. Zadevna država članica in Komisija si brez odlašanja sporočita vse ustrezne podatke o rezultatih izvedenih pregledov.
3. V treh letih po zadnjem plačilu za neko akcijo organ in pristojne oblasti na voljo Komisiji hranijo vse spremne listine o izdatkih in pregledih zadevne akcije.“
8. V členu 24 pa je določeno:
„1. Če izvedba akcije ali ukrepa ne upravičuje dela ali celote finančne pomoči, ki je bila zanju dodeljena, Komisija ustrezno preuči primer v okviru partnerstva, tako da od države članice oziroma organov, ki ji ta določi za izvedbo dejavnosti, zahteva, naj predložijo svoje pripombe v določenem roku.
2. Po tem pregledu lahko Komisija zmanjša ali ustavi pomoč za zadevno akcijo, če pregled potrdi obstoj nepravilnosti ali pomembno spremembo, ki vpliva na samo naravo ali pogoje za izvedbo akcije ali ukrepa in za katero odobritev Komisije ni bila zahtevana.
3. Vsak neupravičeno prejeti znesek, ki ga je treba povrniti, se vrne Komisiji.
[...]“
9. Dalje, upoštevati je treba tudi Uredbo Komisije (ES) št. 2064/97 z dne 15. oktobra 1997 o podrobnih pravilih za izvajanje Uredbe Sveta (EGS) št. 4253/88 glede finančnega nadzora držav članic pri aktivnostih, ki se sofinancirajo iz Strukturnih skladov(7) (v nadaljevanju: Uredba št. 2064/97).
10. V členu 2(1) te uredbe je določeno, da morajo sistemi upravljanja in nadzora držav članic zagotavljati „zadostno revizijsko sled“, to je jasen in natančen postopek, ki omogoča „sledenje podatkov od njihovega vstopa v upravljalni in notranji nadzorni sistem do njihovega izstopa“.(8)
11. V skladu s členom 2(2) te uredbe je revizijska sled zadostna, kadar omogoča:
„a) [P]reverjanje skladnosti med skupnimi zneski, potrjenih Komisiji, z evidencami posameznih izdatkov in njihovimi spremljevalnimi listinami, ki se hranijo na različnih upravnih ravneh in pri končnih upravičencih;
b) preverjanje dodeljevanja in prenosov razpoložljivih sredstev Skupnosti in držav članic.“
12. Končno, upoštevati je treba še Uredbo Komisije (EGS) št. 1866/90 z dne 2. julija 1990(9) o načinih uporabe ekuja pri izvrševanju proračuna strukturnih skladov (v nadaljevanju: Uredba št. 1866/90). Za obravnavani primer je pomemben člen 5(2) te uredbe, v katerem je določeno:
„Države članice, ki predložijo izjave o izdatkih v ekujih, pretvorijo zneske izdatkov v nacionalni valuti v ekuje z uporabo tečajev, ki veljajo v mesecu, v katerem so bili ti izdatki knjiženi na račune organov, pristojnih za finančno vodenje programov. Komisija v ta namen državam članicam vsak mesec sporoči tečaj, ki se uporabi.“
III – Dejansko stanje in postopek
13. Komisija je z Odločbo 94/626/ES z dne 13. julija 1994 opredelila okvir podpore Skupnosti za strukturne pomoči Skupnosti za irske regije, upravičene do pomoči v okviru Cilja 1, to je za celotno ozemlje Irske,(10) in sicer za programsko obdobje od 1. januarja 1994 do 31. decembra 1999.
14. Komisija je za izvajanje tega ukrepa leta 1994 s tremi različnimi odločbami, upoštevnimi za obravnavani primer, dodelila finančno pomoč ESS za tri operativne programe, ki so se nanašali na razvoj človeških virov,(11) turizem(12) in industrijski razvoj,(13) v skupnem znesku 1.897.206.226 eurov.
15. Organ upravljanja, ki ga je Irska določila za izvajanje projektov, sofinanciranih iz ESS, je bil Department of Enterprise, Trade and Employment (v nadaljevanju: DETE).
16. Službe Komisije so v skladu s členom 23(2) Uredbe št. 4253/88 od 6. do 10. novembra in od 4. do 6. decembra 2000 v Dublinu opravile preglede na kraju samem in poizvedbe o aktivnostih, sofinanciranih iz ESS v obdobju med letoma 1994 in 1998. Dejavnosti v okviru teh pregledov sta izvajala National Training and Development Institute (v nadaljevanju: NTDI) in Central Remedial Clinic, in sicer pod vodstvom National Rehabilitation Board. Komisija je pregledala tudi „revizijsko sled“, ki jo je predložil DETE, da bi preverila skladnost med zneski, ki jih je izplačala Komisija, in zneski, ki so jih zahtevali končni upravičenci, ki so sodelovali v treh zadevnih operativnih programih.
17. Komisija je s temi pregledi odkrila določene nepravilnosti v zvezi z zahtevami za finančno pomoč ESS za tri operativne programe.
18. Natančneje, ugotovila je, da:
a) NTDI v okviru operativnega programa, namenjenega razvoju človeških virov, ni priglasil vseh dejansko razpoložljivih nacionalnih virov, temveč le nacionalna sredstva v višini 25 % skupnih stroškov, kar ustreza najnižjemu odstotku nacionalne udeležbe, ki mora biti zagotovljen, da je projekt upravičen do sofinanciranja ESS v okviru „Cilja 1“. Posledica te nepravilnosti je, da so bili zahtevki za sofinanciranje projekta iz sredstev Skupnosti previsoki;
b) DETE je, potem ko je pravilno uporabil mehanizem za pretvorbo nacionalne valute v ekuje, določen v členu 5(2) Uredbe št. 1866/90, tako izračunane zneske prilagodil in del javnih izdatkov, ki niso bili sofinancirani, prenesel med sofinancirane izdatke. Na tak način je maksimiral finančno udeležbo ESS, predvideno za tri operativne programe, in predložil previsoke zahtevke za sofinanciranje;
c) obe zgoraj navedeni nepravilnosti sta – na ravni aktivnosti, ki sta jih izvajala NTDI in DETE – privedli do sprememb „revizijske sledi“, saj sta onemogočili preverjanje skladnosti med dejanskimi izdatki in zahtevanimi financiranji.
19. Komisija je na podlagi teh ugotovitev sestavila revizijsko poročilo, ki ga je irskim organom poslala 13. februarja, in DETE pozvala, naj predloži pojasnila.
20. DETE je v zvezi z domnevnimi nepravilnostmi, opisanimi v poročilu, izvedel svoje preiskave in z dopisom z dne 20. decembra 2001 odgovoril na očitke Komisije.
21. Ker po mnenju Komisije navedene preiskave niso razkrile nobenega novega dejstva, je ta sprožila postopek iz člena 24 Uredbe št. 4253/88 in z dopisom z dne 28. februarja 2002 o svoji odločitvi obvestila irske organe ter jih pozvala, naj predložijo svoje pripombe.
22. DETE je v dopisu z dne 18. junija 2002, ki ga je dopolnil z dopisom z dne 25. junija 2002, navedel da:
a) prvi zahtevki za sofinanciranje ESS, ki jih je predložil NTDI, niso bili sestavljeni v skladu z dobro prakso ESS in da so bili zato po natančnem preverjanju popravljeni, vsaj glede zahtevkov za leti 1998 in 1997. Takšnega preverjanja pa ni bilo mogoče izvesti z enako stopnjo natančnosti za obdobje pred letom 1997, in sicer predvsem zato, ker so bili številni podatki izgubljeni zaradi zamenjave računalniškega sistema za vodenje proračuna NTDI. Zato je Irska za obnovo finančnega okvira za obdobje med letoma 1994 in 1996 uporabila ekstrapolacijske tehnike, ki pa naj bi omogočile preverjanje pravilnosti odobrenih financiranj;
b) čeprav mehanizem, ki ga je DETE uporabil za prilagoditev zahtevkov za sofinanciranje ESS, ni bil ustrezen, naj to ne bi povzročilo neupravičenega ali previsokega financiranja s strani Skupnosti;
c) preverjanja, ki so jih izvedli irski organi, so pokazala, da skupni znesek zahtevkov za financiranje ustreza upravičenim izdatkom, kar naj bi odtehtalo pomanjkljivosti, povzročene zaradi nenamerne prekinitve „revizijske sledi“.
23. Komisija je, potem ko je preučila odgovor irskih organov, 27. februarja 2003 sprejela izpodbijano odločbo, s katero je skupni znesek pomoči Skupnosti, odobren iz sredstev ESS za tri operativne programe, zmanjšala za 15.614.261 eurov zaradi nepravilnosti, ki jih je ugotovila v zvezi z izvajanjem zadevnih programov in zahtevki za njihovo sofinanciranje.
24. Irska je s tožbo, vloženo 13. maja 2003, Sodišču predlagala, naj izpodbijano odločbo razglasi za nično in Komisiji naloži plačilo stroškov. Ta je predlogu države članice nasprotovala ter Sodišču predlagala, naj tožbo zavrne, ker ni utemeljena, in tožnici naloži plačilo stroškov.
25. Po koncu pisnega postopka, med katerim sta bili vloženi tudi replika in duplika, sta bili stranki zaslišani na obravnavi 13. januarja 2005.
IV – Pravna presoja
1 . Očitna napaka pri presoji
26. Irska vlada v prvem tožbenem razlogu zatrjuje, da je Komisija s sprejetjem odločitve o zmanjšanju zadevne finančne pomoči storila očitno napako pri presoji dejstev in prava.
27. Irska navaja zlasti, da so očitane nepravilnosti, ki jih je ugotovila Komisija, v resnici le „tehnične“ ali „postopkovne“ napake, ki dejansko niso vplivale na proračun Skupnosti. Povedano drugače, po njenem mnenju teh „malomarnosti“ ne bi smeli enačiti s pravimi „nepravilnostmi“, na podlagi katerih bi bilo mogoč e upravičiti zmanjšanje finančnega prispevka Skupnosti.
28. Irske organi zatrjujejo, da je Komisija neupravičeno zavrnila predlog, naj upošteva pojasnila in popravljene izračune, ki so jih predložile v dokaz, da očitane nepravilnosti niso privedle do neupravičenega ali previsokega financiranja ESS.
29. Takoj naj povem, da me argumenti irske vlade niso prepričali.
30. Komisija se je namreč za zmanjšanje finančnega prispevka ESS odločila na podlagi revizijskega poročila,(14) v katerem je – kot sem navedel zgoraj – opozorila na tri vrste nepravilnosti, ki jih je odkrila v zvezi z izvajanjem operativnih programov (zgoraj navedena točka 17). Irski organi pa med upravnim postopkom in med postopkom pred Sodiščem niso izpodbijali očitkov niti glede obstoja teh nepravilnosti niti glede njihove sistemske lastnosti, temveč so poskušali le dokazati, da so bile njihove finančne posledice omejene.
31. Torej lahko sklepamo, da je tožnica sprejela izsledke preverjanj, ki jih je opravila Komisija. Kakor koli, dejstvo je, da Komisija ni storila napake, ko je ugotovila, da so se v fazi izvajanja navedenih programov pojavljale sistemske pomanjkljivosti, saj so te pomanjkljivosti, ponavljam, izrecno priznali tudi irski organi.
32. Kot je večkrat poudarilo Sodišče, je Komisija, če ugotovi obstoj nepravilnosti v zvezi z upravljanjem skladov Skupnosti s strani države članice, „ dolžna izvesti finančne popravke računov, ki jih je ta predložila“.(15) Poleg tega takšno postopanje izrecno nalaga načelo „dobrega finančnega poslovodstva“, določeno v členu 274 ES, in – podrobneje – člen 24 Uredbe št. 4253/88, ki vsebuje določbe o „zmanjšanju, ustavitvi in ukinitvi“ prispevkov pri odkritih nepravilnostih.
33. Kljub temu irska vlada svojo obrambo utemeljuje predvsem na zatrjevanem dejstvu, da so zadevne pomanjkljivosti le „tehnične“ narave. Ker te po njenem mnenju niso povzročile finančne škode ESS, naj jih ne bi smeli prištevati med „nepravilnosti“ v smislu člena 24 Uredbe št. 4253/88.
34. Trditev, ki jih je poskušala utemeljiti Irska v zvezi z omejenim vplivom njenih „malomarnosti“, sploh ni treba podrobneje preučiti – ne nazadnje gre v bistvu le za presojo golih dejstev –, saj zadošča že ugotovitev, da predlagane razlage člena 24 ni mogoče izpeljati na podlagi besedila te določbe ali njenega namena.
35. V tej določbi je namreč predvideno, da lahko Komisija zmanjša, ustavi ali ukine finančno pomoč Skupnosti, če odkrije „nepravilnosti ali pomembno spremembo, ki vpliva na naravo ali pogoje za izvedbo akcije ali ukrepa in za katero odobritev Komisije ni bila zahtevana“. Predvideno ni nobeno razlikovanje glede na „finančno vrednost“ zadevne nepravilnosti ali spremembe.
36. Poleg tega je uveljavljeno in v obsežni sodni praksi Skupnosti s tega področja večkrat potrjeno stališče,(16) da lahko tudi pomanjkljivosti ali neustreznosti (na primer v postopkih upravljanja in nadzora skladov), ki nimajo natančno opredeljivih finančnih posledic, resno ogrozijo finančne interese Unije ter spoštovanje prava Skupnosti; zato tudi te upravičujejo finančne popravke s strani Komisije. Še zlasti takrat, kadar gre – kot v obravnavanem primeru – za sistemske kršitve upoštevnih predpisov, kakršne so nepravilne izjave in naknadne prilagoditve s prenašanjem izdatkov, ki niso sofinancirani, med sofinancirane izdatke, ki lahko ogrozijo preglednost finančnih tokov in pravilnost postopkov ter torej, posledično, pravilno financiranje celotnega sistema.
37. Končno, tožnica zatrjuje, da Komisija ni ravnala pravilno, ko je zavrnila predlog, naj upošteva popravke zahtevkov za financiranje, predložene za tri operativne programe, ki so jih irski organi izvedli leta 2001 kot odgovor na očitke iz revizijskega poročila. S temi popravki so želele dokazati, da nepravilnosti, ki jih je odkrila Komisija, niso povzročile nobene neupravičene ali previsoke zahteve za financiranje, saj skupni znesek zahtevkov ni presegel zgornje meje za prispevek iz ESS (v obravnavanem primeru 75 % skupnih upravičenih stroškov).
38. Ne glede na verodostojnost izračunov irskih organov(17) menim, da je Komisija upravičeno ugovarjala, da zahteve, naj upošteva te popravke, niso bile dopustne, saj so bile predložene po izteku roka. Po opredelitvi izdatkov in/ali nacionalnih virov, ki predhodno niso bili prijavljeni, bi bilo treba na podlagi popravkov nujno vnovič programirati obveznosti ESS, določene na podlagi letnih izjav, ki so jih predložili irski organi v programskem obdobju med letoma 1994 in 1999. Iz upoštevnih predpisov pa jasno izhaja,(18) da finančnih načrtov ni bilo mogoče spreminjati po 31. decembru 1999, saj se je s tem dnem iztekel rok za uporabo finančnih sredstev Skupnosti v okviru treh zadevnih operativnih programov. Povedano drugače, finančni načrti so bili dokončno zaključeni na ta dan in po tem datumu jih ni bilo več mogoče spreminjati ali morda upoštevati popravke, ki jih je predložila Irska.
39. Glede na zgornje ugotovitve menim, da Komisija, s tem da je zmanjšala zadevni finančni prispevek ESS, ni storila očitne napake pri presoji, in da je zato treba prvi tožbeni razlog zavrniti.
2. Kršitev pravnih pravil, ki se nanašajo na uporabo Pogodbe
40. Irska vlada v drugem tožbenem razlogu zatrjuje kršitev treh določb sekundarne zakonodaje s področja strukturnih skladov.
41. a) Prvič, tožnica trdi, da je Komisija kršila člen 23(1) Uredbe št. 4253/88, ker:
– v nasprotju s to določbo ni sprejela potrebnih izvedbenih pravil glede finančnega nadzora do datuma uveljavitve te uredbe (3. avgust 1993), temveč jih je sprejela šele aprila 1997, in sicer z Uredbo 2064/97;
– je v izpodbijani odločbi retroaktivno uporabila Uredbo št. 2064/97 za projekte sofinanciranja ESS za obdobje med letoma 1994 in 1997, zlasti pojem „revizijske sledi“, opredeljen v členu 2 navedene uredbe, čeprav v času nastanka dejstev, ki so predmet tega postopka, ta pojem še ni bil jasno opredeljen (zgoraj navedena točka 10).
42. Glede prve točke vseeno soglašam s Komisijo, ki trdi, da bi lahko tožnica kršitev zaradi prepoznega sprejetja določb za izvajanje Uredbe št. 4253/88 uveljavljala le v tožbi zaradi nedelovanja na podlagi člena 232 ES ali kvečjemu tako, da bi izpodbijala Uredbo št. 2064/97 z ničnostno tožbo na podlagi člena 230 ES, vloženo v dveh mesecih od uveljavitve Uredbe. Kršitev zaradi zadevne zamude pa ni mogoče uveljavljati s tožbo, katere namen je – kot v obravnavanem primeru – doseči razglasitev ničnosti odločbe o zmanjšanju finančnega prispevka Skupnosti.
43. Glede zatrjevane retroaktivne uporabe Uredbe št. 2064/97 pa naj najprej poudarim, da se izpodbijana odločba ne sklicuje na nobeno izmed določb te uredbe.
44. Dalje, v zvezi s pojmom „revizijske sledi“ ugotavljam, da dejstvo, da je bil formalno uveden šele leta 1997, še ne pomeni, da je lahko pred tem država članica izvajala operativne programe, sofinancirane iz strukturnih skladov, ne da bi ob tem upoštevala jasen in natančen postopek, ki omogoča „sledenje podatkov od njihovega vstopa v upravljalni in notranji nadzorni sistem do njihovega izstopa“(19) ter torej preverjanje, ali je finančno poslovodstvo zadevnih projektov pravilno. Kot izhaja iz točke 16 izpodbijane odločbe, se je namreč že pred aprilom 1997 štelo, da je kakršni koli mehanizem, ki ne omogoča preverjanja skladnosti med skupnimi zneski, potrjenih Komisiji, z evidencami posameznih izdatkov in njihovimi spremljevalnimi listinami ter nadzora nad vsemi finančnimi tokovi, povezanimi s plačili prispevka Skupnosti, v nasprotju s členoma 4(1) in 13(3) Uredbe št. 2052/88 ter členom 17(2) Uredbe št. 4253/88.
45. Povedano drugače, iz celote navedenih določb, ki so veljale pred letom 1997, je za državo članico izhajala dolžnost, da zagotovi natančno ujemanje med zneski izdatkov, ki jih je dejansko imela v okviru projektov, sofinanciranih iz strukturnih skladov, in zneski zahtevkov za prispevek Skupnosti; že te določbe so torej bile zadostna podlaga za ukrepanje zoper nepravilnosti, ki so jih storili irski organi.
46. b) Drugič, po mnenju irske vlade naj bi Komisija kršila člen 24(1) in (2) Uredbe št. 4253/88, ker:
– ni ustrezno preučila vseh vidikov obravnavanega primera in zlasti ni upoštevala popravkov zahtevkov za finančno pomoč Skupnosti;
– očitane nepravilnosti niso bile tako hude, da bi upravičevale zmanjšanje finančnega prispevka.
47. Menim, da tožnica s tem argumentom le ponavlja trditve, ki jih je navedla v prvem tožbenem razlogu glede posledic nepravilnosti, očitanih s strani Komisije. Zato v zvezi s tem napotujem na presojo v zvezi s prvim razlogom (zgoraj navedene točke od 29 do 32).
48. c) Končno, Irska trdi, da je Komisija kršila načelo partnerstva iz člena 4(1) Uredbe št. 2052/88.
49. Vendar naj poudarim, da tožnica tega očitka ni obrazložila. Strinjam se torej s Komisijo, ki ugotavlja, da ta očitek ni dopusten, saj ni podan v skladu s členom 21 Statuta Sodišča in členom 40 Poslovnika, v katerih je določeno, da je treba v vsaki tožbi navesti povzetek tožbenih razlogov,(20) da se toženi stranki omogoči pripravo obrambe, Sodišču pa preizkus tožbe(21) .
50. Glede na zgornje ugotovitve menim, da drugi tožbeni razlog deloma ni utemeljen in deloma ni dopusten.
3. Kršitev načela sorazmernosti
51. Irska v tretjem tožbenem razlogu navaja, da je Komisija kršila načelo sorazmernosti, ker je prispevek ESS zmanjšala, čeprav bi lahko uporabila manj strog ukrep, če bi upoštevala pojasnila in popravke, ki so jih irski organi predložili v dokaz, da so očitane pomanjkljivosti le „tehnične“ in da so njihove posledice omejene. Po mnenju tožnice bi morala Komisija upoštevati tudi lastnost upravičencev do finančne pomoči, saj je NTDI nepridobitna ustanova, ter dejstvo, da so bili trije operativni programi vselej izvajani učinkovito in v skladu z vsemi vsebinskimi zahtevami, določenimi v pravu Skupnosti.
52. Glede tega očitka naj najprej poudarim, da tožnica tudi v tem primeru navaja predvsem razlago, ki jo je že izpeljala v okviru prvega tožbenega razloga v zvezi z lastnostjo ter obsegom „napak“, ki jih je storila pri upravljanju in izvajanju programov. Svoje stališče o tem pa sem že predstavil (zgoraj navedene točke od 28 do 32).
53. Glede spoštovanja načela sorazmernosti naj spomnim, da so na podlagi ustaljene sodne prakse s tem načelom skladna tista zmanjšanja prispevkov Skupnosti, ki „so neposredno povezana z odkritimi nepravilnostmi in namenjena temu, da se iz plačil izključijo le nezakoniti ali nepotrebni izdatki“.(22)
54. Iz izpodbijane odločbe pa jasno izhaja, da je Komisija zmanjšala pomoč natančno v višini, ki ustreza zneskom financiranja Skupnosti, na katere so – na podlagi izračunov Komisije – vplivale odkrite nepravilnosti, katerih obstoja, naj poudarim še enkrat, tožnica ni izpodbijala.
55. Menim torej, da je treba zavrniti tudi tretji tožbeni razlog.
4. Kršitev načel zaupanja v pravo in pravno varnost
56. V četrtem in zadnjem tožbenem razlogu irska vlada navaja, da so službe Komisije v obdobju med letoma 2001 in 2002, ki je sledilo opravljenim pregledom na kraju samem, od irskih organov zahtevale, naj preverijo zahtevke za financiranje, ki so bili predmet navedenih pregledov. Po mnenju irske vlade naj bi to vzbudilo upravičena pričakovanja, da bo Komisija sprejela pojasnila in zahtevane popravke ter da ne bo zmanjšala prispevka ESS. Takšno upravičeno pričakovanje naj bi dodatno podkrepilo dejstvo, da je Komisija pri predhodnih preverjanjih izvajanja programov na Irskem, sofinanciranih iz ESS, postopala drugače in manj strogo.
57. Tožnica dodaja, da je Komisija, s tem ko teh pričakovanj ni izpolnila, kršila tudi načelo pravne varnosti. To načelo naj bi Komisija dodatno kršila še s tem, da je v izpodbijani odločbi uporabila pravila, ki jih predpisi, veljavni v času nastanka dejstev, niso vsebovali, zlasti ob upoštevanju njenih navedb, da so bili računi ESS dokončno zaključeni 31. decembra 1999 in da torej po tem datumu popravki ali prilagoditve niso bili več mogoči.
58. V zvezi s tem naj predvsem spomnim, da se v skladu s sodno prakso Skupnosti lahko na načelo zaupanja v pravo sklicuje, kdor je „v položaju, iz katerega izhaja, da mu je uprava Skupnosti, s tem ko mu je dala natančna zagotovila, vzbudila utemeljena pričakovanja“.(23)
59. Iz listin, ki jih je predložila irska vlada, pa ne izhaja, da bi ji Komisija dala kakršno koli zagotovilo, na podlagi katerega bi lahko sklepala, da ni nepravilnosti v zadevnih finančnih in knjigovodskih postopkih in/ali da Komisija ne bo zmanjšala prispevka Skupnosti. Nasprotno, službe Komisije so že v navedenem revizijskem poročilu na nedvoumen način ugotovile, da so očitane nepravilnosti povzročile previsok zahtevek sofinanciranja ESS, ki bi moral biti zato popravljen.
60. Dalje, izključujem možnost, da bi upravičena pričakovanja lahko temeljila na dejstvu, na katero opozarja irska vlada, da službe Komisije pri predhodnih preverjanjih na Irskem niso odkrile nepravilnosti v zvezi z upravljanjem prispevkov ESS. Sodišče je namreč večkrat poudarilo, da „država članica le na podlagi dejstva, da Komisija ni izvedla dolžnih popravkov v prejšnjem proračunu, ampak je nepravilnosti dopuščala zaradi pravičnosti, ne pridobi pravice na podlagi načela pravne varnosti ali načela zaupanja v pravo zahtevati enako obravnavanje nepravilnosti, do katerih pride v kasnejših proračunih“.(24) Sklep, da te pravice ne pridobi, če Komisija zadevnih nepravilnosti predhodno sploh ni odkrila, je torej še bolj upravičen.(25)
61. Zato menim, da Komisija, s tem ko je sprejela izpodbijano odločbo, ni kršila načela zaupanja v pravo.
62. Glede načela pravne varnosti pa naj spomnim, da to načelo zahteva, da so upoštevna pravna pravila „jasna in natančna“ ter da je njegov namen „zagotoviti predvidljivost pravnih položajev in razmerij, ki izhajajo iz prava Skupnosti“.(26) Kako bi lahko bilo to načelo kršeno v obravnavanem primeru, ni jasno, saj kot sem že poudaril, je bilo z veljavnimi predpisi jasno določeno, prvič, da je finančni prispevek mogoče zmanjšati pri odkritih nepravilnosti, kakršne so tiste, ki jih tožnici očita Komisija v zvezi z upravljanjem strukturnih skladov (točke od 30 do 36 ter točki 44 in 45 teh sklepnih predlogov), in drugič, da po 31. decembru 1999 finančnih načrtov ni bilo več mogoče spreminjati, saj so bili – kot sem navedel v točki 38 – s tem datumom dokončno zaključeni.
63. Zato menim, da tudi četrti tožbeni razlog ni utemeljen in da ga je treba skupaj s tožbo v celoti zavrniti.
V – Stroški
64. V skladu s členom 69(2) Poslovnika se neuspeli stranki naloži plačilo stroškov, če so bili ti priglašeni. Glede na to, da je Komisija predlagala, naj se tožnici naloži plačilo stroškov, in glede na zgornje ugotovitve o tožbi menim, da je treba predlogu Komisije ugoditi.
VI – Predlog
Glede na zgoraj navedene ugotovitve Sodišču predlagam, naj tožbo zavrne in Irski naloži plačilo stroškov.
(1) .
(2)
–	UL L 185, str. 9. Navedena uredba ne velja več, nadomestila jo je Uredba Sveta (ES) št. 1260/1999 z dne 21. junija 1999 o splošnih določbah o strukturnih skladih (UL L 161, str. 1).
(3) –	UL L 193, str. 5.
(4) –	V členu 1 Uredbe št. 2052/88 je ta cilj opredeljen kot „spodbujanje razvoja in strukturnega prilagajanja regij, ki zaostajajo v razvoju“.
(5) –	UL L 374, str. 1. Navedena uredba ne velja več, nadomestila jo je Uredba Sveta (ES) št. 1260/1999 z dne 21. junija 1999 o splošnih določbah o strukturnih skladih (UL L 161, str. 1).
(6) –	UL L 193, str. 20.
(7) –	UL L 290, str. 1. Navedena uredba ne velja več, nadomestila jo je Uredba Komisije (ES) št. 438/2001 z dne 2. marca 2001 o določitvi podrobnih pravil za izvajanje Uredbe Sveta (ES) št. 1260/1999 glede sistemov upravljanja in nadzora pomoči, dodeljene v okviru Strukturnih skladov (UL L 63, str. 21).
(8) –	To je opredelitev pojma „revizijske sledi“, ki jo je oblikovalo Računsko sodišče Evropskih skupnosti (Glosar zunanjega nadzora javnih financ, Računsko sodišče Evropskih skupnosti, 1989).
(9) –	UL L 170, str. 36. Navedena uredba ne velja več, nadomestila jo je Uredba Komisije (ES) št. 643/2000 z dne 28. marca 2000 o načinih uporabe evra pri izvrševanju proračuna strukturnih skladov (UL L 78, str. 4).
(10) –		UL L 250, str.12.
(11) –		C(94)3226 z dne 29. novembra 1994.
(12) –		C(94)1972 z dne 29. julija 1994.
(13) –		C(94)2613 z dne 15. novembra 1994.
(14) –	Besedilo poročila, priloženega k izpodbijani odločbi, je navedeno v prilogi 4 k tožbi.
(15) –	Sodba z dne 6. oktobra 1993 v zadevi Italija proti Komisiji (C-55/91, Recueil, str. I‑4813, točka 67). Moj poudarek.
(16) –	Iz sodne prakse Skupnosti izhaja, da lahko Komisija odloči o zmanjšanju ali ukinitvi prispevka Skupnosti tudi v primerih, v katerih se izkaže, da uporaba sredstev ni skladna s splošnim načelom „dobrega finančnega poslovodstva“ (glej na primer sodbo z dne 15. septembra 1998 v zadevi Branco proti Komisiji, T‑142/97, Recueil, str. II‑3567, točka 66), da je bila kršena „obveznost obveščanja in poštenja v odnosu do Komisije“ (sodba z dne 11. marca 2003 v zadevi Conserve Italia proti Komisiji, T-186/00, Recueil, str. II-719, točka 50), in v primerih neprimernosti ali nezadostnosti nacionalnih nadzornih sistemov (glej na primer sodbo z dne 18. septembra 2003 v zadevi Združeno kraljestvo proti Komisiji, C‑346/00, Recueil, str. I‑9293, točke od 35 do 37).
(17) –	Naj na primer opozorim, da so bili ti izračuni za leta od 1994 do 1996 izvedeni z ekstrapolacijskimi tehnikami in ne na podlagi zanesljivih podatkov.
(18) –	Glej: Okvir podpore Skupnosti 1994-1999: Irska – Cilj 1, točka 19, prva alinea, priložen k Odločbi Komisije 94/626; Smernice o finančnem zaključku pomoči (1994–1999) iz strukturnih skladov, SEC(1999)1316 konč., točka 6.1; odločbe Komisije C(94)3226, člen 5; C(94)1975, člen 5, in C(94)2613, člen 6.
(19) –	Računsko sodišče Evropskih skupnosti (zgoraj navedeni Glosar zunanjega nadzora javnih financ).
(20) –	Glej tudi sodbe Sodišča prve stopnje z dne 12. januarja 1985 v zadevi Branco proti Komisiji (T‑85/94, Recueil, str. II‑45, točka 30); z dne 25. maja 2004 v zadevi Distilleria Palma proti Komisiji (T‑154/01, ZOdl., str. I‑1493, točka 58); z dne 5. marca 2003 v zadevi Ineichen proti Komisiji (T‑293/01, RecFP, str. I-A-83 in II‑441, točka 84) in z dne 30. septembra 2003 v zadevi Atlantic Container Line in drugi (T‑191/98, od T‑212/98 do T‑214/98, Recueil, str. II‑3275, točka 281).
(21) –	Glej zgoraj navedeno sodbo Branco proti Komisiji, točka 31.
(22) –	Sodba Sodišča prve stopnje z dne 15. septembra 1998 v zadevi Branco proti Komisiji (T‑142/97, Recueil, str. II-3567, točka 110). Sodišče je celo navedlo, da je mogoče pri hudih nepravilnostih upravičenca finančne pomoči kaznovati „ne le z zmanjšanjem prispevka za znesek, ki ustreza odkritim nepravilnostim, temveč z ukinitvijo prispevka v celoti“, saj lahko le grožnja takega ukrepa odvrača od kršitev in vpliva na dobro upravljanje sredstev iz virov Skupnosti (sodba z dne 24. januarja 2002 v zadevi Conserve Italia proti Komisiji, C‑500/99 P, Recueil, str. I‑867, točka 100).
(23) –	Sodba Sodišča prve stopnje z dne 25. marca 1999 v zadevi Hamptaux proti Komisiji (T‑76/98, RecFP, str. I-A 59 in II-303, točka 47). Moj poudarek.
(24) –	Glej zlasti sodbi z dne 16. oktobra 2003 v zadevi Irska proti Komisiji (C-339/00, Recueil, str. I‑11757, točka 81) in z dne 21. januarja 1999 v zadevi Nemčija proti Komisiji (C‑54/95, Recueil, str. I-35, točka 12).
(25) –	Glej zgoraj navedeno sodbo Irska proti Komisija, točka 81.
(26) –	Sodba z dne 15. februarja 1996 v zadevi Duff in drugi (C-63/93, Recueil, str. I‑569, točka 20).