62022CC0758
MANUEL CAMPOS SÁNCHEZ‑BORDONA
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2024. február 29. (
1
)
C‑758/22. és C‑759/22. sz. egyesített ügyek
Bayerische Ärzteversorgung,
Bayerische Architektenversorgung,
Bayerische Apothekerversorgung,
Bayerische Rechtsanwalts‑ und Steuerberaterversorgung,
Bayerische Ingenieurversorgung‑Bau m. Psychotherapeutenversorgung (C‑758/22)
Sächsische Ärzteversorgung (C‑759/22)
kontra
Deutsche Bundesbank
(a Bundesverwaltungsgericht [szövetségi közigazgatási bíróság, Németország] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„Előzetes döntéshozatal – Gazdaság‑ és monetáris politika – (EU) 2018/231 rendelet – Az Európai Központi Bank (EKB) részére nyújtott statisztikai adatszolgáltatás – Szakmai önsegélyező pénztár – 549/2013/EU rendelet – Az európai unióbeli nemzeti és regionális számlák európai rendszere (ESA) – A nyugdíjpénztárakra vonatkozó statisztikai adatszolgáltatási követelmények – A szabadfoglalkozásúakra vonatkozó különös nyugdíjrendszerek – Kötelező tagság és kötelező járulékok – A nyugdíjpénztárak által végzett pénzügyi közvetítés”
1.
E két előzetes döntéshozatal iránti kérelem lehetőséget biztosít a Bíróságnak az (EU) 2018/231 rendelet (
2
) értelmezésére, amely felhatalmazza az Európai Központi Bankot (a továbbiakban: EKB) többek között arra, hogy részletes statisztikai adatokat igényeljen a nyugdíjpénztáraktól (a továbbiakban: nyugdíjpénztár) azok pénzügyi közvetítői tevékenységére vonatkozóan.
2.
A szakmai önsegélyező pénztárak (
3
) széles körben elterjedtek Németországban. Hat ilyen típusú szervezet (
4
) áll szemben a Deutsche Bundesbankkal (központi bank, Németország), amely pénzügyi információk továbbítását követeli, mivel úgy véli, hogy azok nyugdíjpénztárként a 2018/231 rendelet hatálya alá tartoznak. Ezzel szemben e hat jogalany úgy értelmezi, hogy ők társadalombiztosítási alapoknak minősülnek, ami mentesíti őket a követelt információk megadása alól.
3.
A vita középpontjában az európai unióbeli nemzeti és regionális számlák európai rendszerének (a továbbiakban: ESA 2010) az 549/2013/EU rendelettel (
5
) elfogadott osztályozásának értelmezése áll, amely osztályozásra a 2018/231 rendelet hivatkozik. Értelmezése különösen bonyolult, mert az ESA 2010 a gazdaság egészének statisztikai osztályozását tartalmazza olyan fogalmak alapján, amelyek jogi jelentését nem mindig könnyű meghatározni. A Bíróság már foglalkozott néhány, az ESA 2010 által felvetett problémával a közelmúltban hozott ítéleteiben. (
6
)
I. Jogi háttér
A.
Az uniós jog
1. A 2018/231 rendelet
4.
1. cikke („Fogalommeghatározások”) a következőképpen rendelkezik:
„E rendelet alkalmazásában:
1.
»nyugdíjpénztár« (az ESA 2010 S.129 alszektora): azon pénzügyi vállalatok vagy kvázivállalatok, amelyek fő tevékenysége a biztosított személyek társadalmi kockázatainak és szükségleteinek megosztása (társadalombiztosítás) keretében megvalósuló pénzügyi közvetítés. A nyugdíjpénztárak mint társadalombiztosítási rendszerek nyugdíjjövedelmet biztosítanak, továbbá biztosíthatnak haláleseti és fogyatékossági juttatásokat is.
Nem tartoznak e fogalommeghatározás körébe:
[…]
f)
az ESA 2010 2.117. pontjában meghatározott társadalombiztosítási alapok;
[…]”.
5.
A 2. cikk („Tényleges adatszolgáltatói kör”) megállapítja:
„(1)   A tényleges adatszolgáltatói kör az euroövezeti tagállamokban rezidens nyugdíjpénztárakból áll.
(2)   A tényleges adatszolgáltatói körbe tartozó nyugdíjpénztárak teljes körű statisztikai adatszolgáltatásra kötelezettek, kivéve, ha a 7. cikk alapján megadott bármely eltérés alkalmazandó.
[…]”
2. Az 549/2013 rendelet
6.
Az 1. cikk („Tárgy”) előírja:
„(1)   Ez a rendelet létrehozza a számlák 2010. évi európai rendszerét (a továbbiakban: az ESA 2010 vagy az ESA).
(2)   Az ESA 2010 a következőket tartalmazza:
a)
azon közös előírások, fogalommeghatározások, osztályozások és számviteli szabályok módszertana (A. melléklet), amelyeket – a 3. cikkben előírt eredményekkel együtt – az Unió céljaira összehasonlítható módon összeállított számlákhoz és táblázatokhoz kell felhasználni;
[…]”.
7.
Az ESA 2010 A. mellékletének 1. fejezete („Általános jellemzők és alapelvek”) az alábbi pontokat foglalja magában:
„[…]
1.37
A piaci és nem piaci kibocsátás közötti különbségtétel – és így a közszektorhoz tartozó szervezeteknek a kormányzati szektorba vagy a közszolgáltatói szektorba való besorolása is – a következő szabály alapján történik:
Valamely tevékenység akkor tekintendő piaci tevékenységnek, ha a tárgyát képező javakkal és szolgáltatásokkal az alábbi feltételek mellett kereskednek:
1)
az eladók a nyereségük hosszú távú maximalizálása érdekében járnak el oly módon, hogy a piacon szabadon árulnak javakat és szolgáltatásokat bárkinek, aki hajlandó az ajánlati árat megfizetni;
2)
a vevők a korlátozott erőforrásaikkal elérhető hasznosság maximalizálása érdekében járnak el oly módon, hogy az ajánlott áron a szükségleteiket legjobban kielégítő termékeket veszik meg;
3)
tényleges piacok léteznek, amelyeket az eladók és a vevők igénybe tudnak venni, illetve amelyekről információik vannak. Egy tényleges piac akkor is működhet, ha ezek a feltételek nem teljesülnek tökéletesen.
[…]
1.57
A gazdasági egységek olyan gazdasági alanyok, amelyek saját jogon képesek javak és eszközök tulajdonjogát megszerezni, kötelezettségeket vállalni, gazdasági tevékenységet végezni, valamint más egységekkel gazdasági műveleteket lebonyolítani. Az ESA 2010 rendszer alkalmazásában a gazdasági egységek öt egymást kölcsönösen kizáró belföldi gazdasági szektorba vannak sorolva:
a)
nem pénzügyi vállalatok;
b)
pénzügyi vállalatok;
c)
kormányzat;
d)
háztartások;
e)
háztartásokat segítő nonprofit intézmények.
Az öt szektor együttesen alkotja a belföldi gazdaság egészét. Az egyes szektorok alszektorokra tagolódnak. Az ESA 2010 rendszer minden szektorra, alszektorra, valamint a gazdaság egészére vonatkozóan is lehetővé teszi a teljes forgalmiszámla‑ és vagyonmérleg‑sorozatok összeállítását. A nem rezidens egységek ezzel az öt hazai szektorral lépnek kapcsolatba, és a számlák megjelenítik a hazai szektorok és egy hatodik intézményi szektor, a külföld szektor közötti interakciókat.
[…]”
8.
Az ESA 2010 A. mellékletének 2. fejezete („Az egységek és az egységek csoportosítása”) az alábbi pontokat foglalja magában:
„[…]
A GAZDASÁGI EGYSÉGEK
2.12
Fogalommeghatározás: a gazdasági egység olyan gazdasági szervezet, amelyet fő funkciója gyakorlásában döntéshozatali önállóság jellemez. Egy rezidens egység abban az esetben alkot gazdasági egységet azon a gazdasági területen, ahol az elsődleges gazdasági érdekeltségeinek központja található, ha rendelkezik döntéshozatali önállósággal, továbbá vagy teljes számlasorozatot vezet, vagy képes teljes számlasorozatot összeállítani.
[…]
A GAZDASÁGI SZEKTOROK
[…]
2.34
A 2.1. ábra azt mutatja, hogy az egységek hogyan csoportosíthatók a fő szektorokba. Egy rezidens, nem a háztartások szektorba tartozó egység szektorba sorolásához az ábra szerint meg kell határozni, hogy a kormányzat irányítja‑e vagy sem, és hogy piaci vagy nem piaci termelőnek számít‑e.
Pénzügyi vállalatok (S.12)
[…]
Pénzügyi közvetítők
[…]
2.59
A biztosítók és nyugdíjpénztárak feladata a kockázatok megosztása. Az ilyen intézmények kötelezettségei közé a biztosítási, nyugdíj‑ és szabványosított garancia‑rendszerek (AF.6) tartoznak. A kötelezettségek ellentételei a – pénzügyi közvetítőként működő – biztosítók és nyugdíjpénztárak befektetései.
[…]
Kormányzat (S.13)
2.111
Fogalommeghatározás: a kormányzati szektor (S.13) magában foglalja mindazokat a gazdasági egységeket, amelyek nem piaci termelők, kibocsátásuk egyéni vagy közösségi fogyasztásra szolgál, és amelyek finanszírozása a többi szektorhoz tartozó egységek által teljesített kötelező hozzájárulással történik, valamint mindazokat a gazdasági egységeket, amelyek fő tevékenysége a nemzeti jövedelem és vagyon újraelosztása.
[…]
Társadalombiztosítási alapok (S.1314)
2.117
Fogalommeghatározás: a »társadalombiztosítási alapok« alszektor azokat a központi, tartományi és helyi gazdasági egységeket foglalja magában, amelyek fő tevékenysége a társadalmi juttatások biztosítása, és megfelelnek a következő két feltételnek:
a)
törvény vagy más szabályozás erejénél fogva a lakosság bizonyos csoportjai kötelesek a rendszerben részt venni, vagy abba járulékot fizetni; valamint
b)
a társadalombiztosítási járulékok és juttatások megállapítása vagy jóváhagyása a kormányzat felelősségi körébe tartozik, függetlenül felügyeleti szervként vagy munkáltatóként betöltött szerepétől.
Általában nincs közvetlen kapcsolat az egyén kockázatoknak való kitettsége és az általa fizetett társadalombiztosítási járulék összege között.”
9.
Az ESA 2010 A. mellékletének 3. fejezete („Termékekkel és nem termelt eszközökkel kapcsolatos gazdasági műveletek”) az alábbi pontokat foglalja magában:
„[…]
Kibocsátás (P.1)
[…]
3.17
Fogalommeghatározás: Piaci kibocsátás az a kibocsátás, amelyet a piacon adnak el vagy kívánnak eladni.
3.18
A piaci kibocsátás a következőket foglalja magában:
a)
gazdaságilag jelentős áron értékesített termékek;
[…]
3.19
Fogalommeghatározás: Gazdaságilag jelentős ár az az ár, amely jelentős mértékben befolyásolja, hogy a termelők milyen mennyiségű terméket hajlandók szállítani, illetve a vevők milyen mennyiségű termékhez akarnak hozzájutni. Ilyen ár akkor jön létre, ha mindkét alábbi feltétel teljesül:
a)
a termelőnek érdeke, hogy kínálatát az árhoz igazítsa akár abból a célból, hogy hosszú távon nyereségre tegyen szert, akár abból a célból, hogy az árbevétel legalább a tőke- és egyéb termelési költségeket fedezze; valamint
b)
a fogyasztó szabadon dönthet arról, hogy vásárol‑e vagy sem, és döntését a felszámított árak alapján hozza meg.
Gazdaságilag nem jelentős árat általában annak érdekében számítanak fel, hogy sikerüljön bizonyos bevételt elérni vagy – teljes mértékben ingyen nyújtott szolgáltatások esetében – a túlzott keresletet bizonyos mértékben csökkenteni.
Egy termék gazdaságilag jelentős ára a gazdasági egység és a kibocsátást előállító szakosodott telephely összefüggésében van meghatározva. Például piaci kibocsátásnak minősül, ha a háztartások jogi személyiséggel nem rendelkező vállalkozásai valamennyi kibocsátásukat gazdaságilag jelentős árakon értékesítik más gazdasági egységeknek. Más gazdasági egységek kibocsátása esetében a piaci tevékenység gazdaságilag jelentős áron történő megvalósításának képességét mennyiségi kritérium (az ún. 50%‑os kritérium) alapján kell vizsgálni, a termelési költségek és az árbevétel arányának figyelembevételével. Eszerint piaci termelőnek az az egység tekinthető, amelynek árbevétele több éven át tartósan fedezi költségeinek legalább az 50%‑át.
[…]
3.24
Fogalommeghatározás: Piaci termelő az a szakosodott telephely vagy gazdasági egység, amely kibocsátásának nagyobb része piaci kibocsátás.
Ha egy szakosodott telephely vagy egy gazdasági egység piaci termelő, akkor fő kibocsátása definíció szerint piaci kibocsátásnak minősül, mivel a piaci kibocsátás fogalmának meghatározására csak azután kerül sor, hogy az adott szakosodott telephely vagy gazdasági egység kibocsátása »piaci«, »saját végső felhasználási célú« vagy »nem piaci« kibocsátásként meghatározásra került.
[…]
3.26
Fogalommeghatározás: Nem piaci termelő az a szakosodott telephely vagy gazdasági egység, amely kibocsátásának nagyobb részét ingyen vagy gazdaságilag nem jelentős áron nyújtja.”
10.
Az ESA 2010 A. mellékletének 17. fejezetében („Társadalombiztosítás, beleértve a nyugdíjakat is”) szerepel az alábbi pont:
„[…]
NYUGDÍJAK
[…]
Társadalombiztosítási nyugdíjrendszerek
17.43
Fogalommeghatározás: a társadalombiztosítási nyugdíjrendszerek szerződésen alapuló biztosítási rendszerek, amelyekben a kedvezményezetteket a társadalombiztosítási rendszer tagjaiként az államháztartás kötelezi arra, hogy az idős korral összefüggő és más korspecifikus egyéb kockázatok, pl. munkaképtelenség, betegség stb. ellen biztosítsák magukat. A társadalombiztosítási nyugdíjakat a kedvezményezetteknek az államháztartás nyújtja.
[…]”
11.
Az ESA 2010 A. mellékletének 20. fejezetében („A kormányzat számlái”) olvasható:
„[…]
Kormányzati egységek
[…]
20.10
A fenti elsődleges szerv mellett léteznek önálló jogi személyiséggel és nagyfokú autonómiával – többek között a saját kiadásaik nagysága és összetétele feletti döntési jogkörrel és például elkülönített adókból közvetlen bevételi forrással – rendelkező kormányzati egységek is. Az ilyen egységeket gyakran konkrét feladatok ellátására, például útépítésre, illetve egészségügyi, oktatási vagy kutatási szolgáltatások nem piaci előállítására hozzák létre. Ezek az egységek különálló kormányzati egységek, amennyiben teljes számlasorozatokat vezetnek, saját jogon áruval vagy eszközökkel rendelkeznek, nem piaci tevékenységeket végeznek, amelyekért a jog szerint felelősségre vonhatók, kötelezettségeket vállalhatnak és szerződéseket köthetnek. Az ilyen egységek (a kormányzat által ellenőrzött nonprofit intézményekkel együtt) más néven »költségvetésen kívüli« egységek, mert külön költségvetésük van, jelentős transzfereket kapnak a központi költségvetésből, továbbá elsődleges finanszírozási forrásaikat a központi költségvetésen kívüli saját bevételi forrásokkal egészítik ki. Ezek a költségvetésen kívüli egységek az államháztartási szektorhoz vannak sorolva, hacsak nem elsősorban piaci termelők, amelyeket egy másik kormányzati egység ellenőriz.
[…]
20.12
A társadalombiztosítási alapok olyan kormányzati egységek, amelyek a társadalombiztosítási rendszereket hivatottak működtetni. A társadalombiztosítási rendszerek a teljes közösségre vagy a közösség nagy részére kiterjedő társadalombiztosítási rendszereket jelentik, amelyeket a kormányzat tesz kötelezővé és ellenőriz. A társadalombiztosítási alap akkor számít gazdasági egységnek, ha a kormányzati egységek egyéb tevékenységeitől külön szervezik meg, saját eszközökkel és kötelezettségekkel rendelkezik, és saját jogon bonyolít pénzügyi tranzakciókat.
[…]
Nyugdíjpénztárak
20.38
A munkavállalói nyugdíjrendszerek olyan szerveződések, amelyek célja az, hogy tagjaiknak nyugdíjszerű juttatásokat biztosítsanak egy munkaadói‑munkavállalói szerződéses jogviszony alapján. Ide tartoznak a tőkefedezeti, a nem tőkefedezeti és a részlegesen tőkefedezeti rendszerek.
20.39
Egy befizetésekkel meghatározott olyan tőkefedezeti rendszer, amelyet egy kormányzati egység hozott létre, nem kezelhető társadalombiztosítási rendszerként akkor, ha nincs kormányzati garancia a fizetendő nyugdíjak szintjére, vagyis a nyugdíjak szintje bizonytalan, mert az eszközök teljesítményétől függ. Ennek következtében a rendszert irányító egység, valamint – ha az önálló gazdasági egység – maga a pénztár is a »Biztosítótársaságok és nyugdíjpénztárak« alszektorba sorolandó pénzügyi vállalatnak minősül.
[…]”
B.
Nemzeti jog
12.
Bajorország tartományban a Gesetz über das öffentliche Versorgungswesen (
7
) alkalmazandó. Ezzel összhangban a szakmai önsegélyező pénztárak:
–
Jogképességgel rendelkező közjogi intézmények.
–
Kötelesek teljesíteni az ahhoz szükséges feltételeket, hogy tagjaik mentesüljenek a kötelező nyugdíjbiztosítás keretében való biztosítottság kötelezettsége alól (a VersoG 28. cikkének harmadik mondata).
–
Csak közhasznú tevékenységet végezhetnek, és pénzeszközeiket, valamint vagyonukat kizárólag társadalombiztosítási feladataik teljesítéséhez használhatják fel (a VersoG 9. cikkének (1) és (3) bekezdése).
–
Kötelesek saját forrásból fedezni adminisztratív költségeiket, beleértve az alkalmazottak és az ellátásra jogosultak juttatásait is (a VersoG 9. cikke (2) bekezdésének első mondata).
–
A felperesek tagjainak túlnyomó többsége jogszabály alapján köteles a felperes szervezetekben tagsággal rendelkezni, mert e tagok Bajorországban végzik szakmai tevékenységüket. (
8
) A kötelező tagság alól csak kivételes esetekben lehet mentesülni. (
9
)
–
A kilépő kötelező tagok az alapszabállyal összhangban önkéntes tagok maradhatnak, (
10
) hogy a kötelező tagok által fizetettel azonos járulék mellett szerezzenek ellátásra való jogosultságot.
–
A jogszabályi előírások keretei között alapszabályban szabályozzák a feladataik ellátásának finanszírozásához szükséges járulékok vagy hozzájárulások beszedését, valamint az ellátásra való jogosultság feltételeit, fajtáját, mértékét és megszűnését. (
11
)
–
Az alapszabály lehetővé teheti a tagok számára, hogy önként további befizetéseket teljesítsenek ellátásra való jogosultságuk növelése érdekében, amennyiben a további befizetések és a kötelező járulék összege nem haladja meg a járulékfizetés jogszabályban meghatározott felső határát. (
12
)
13.
Szászország tartományban a Sächsisches Heilberufekammergesetz (
13
) és a Satzung über die Sächsische Ärzteversorgung (
14
) alkalmazandó. Amint az a C‑759/22. sz. ügyre vonatkozó előzetes döntéshozatalra utaló határozatból kitűnik, e rendelkezések tartalma lényegében és a szakmai önsegélyező pénztárakat illetően nem tér el a C‑758/22. sz. ügyben alkalmazandók tartalmától.
14.
A kérdést előterjesztő bíróság a Säschische Ärtzeversorgung (Szászország tartomány orvosi önsegélyező pénztára) alábbi jellemzőit emeli ki:
–
A Sächsische Landesärztekammer (szászországi tartományi orvosi kamara) részleges jogképességgel rendelkező, e kamara tagjainak és a Landestierärztekammer (tartományi állatorvosi kamara) tagjainak nyugellátását szolgáló intézménye. (
15
)
–
A tartományi orvosi és a tartományi állatorvosi kamara kötelező tagjai a törvény erejénél fogva a felperes kötelező tagjai. (
16
)
–
Ebbe a körbe tartozik főszabály szerint minden olyan orvos és állatorvos, aki Szászország tartományban jogosult szakmai tevékenységet végezni, és ott folytat egészségügyi tevékenységet, vagy ott rendelkezik állandó lakóhellyel.
–
A 2018/231 rendelet 1. cikke 1. pontjának első és második mondatában ismertetett fő tevékenységet pénzügyi közvetítés útján végzi azáltal, hogy tagjainak járulékalapú öregségi, hozzátartozói és rokkantsági nyugdíjat nyújt.
–
A számlák teljes sorozatát vezeti (az alapszabály 8. cikke). Nem rendelkezik ugyan önálló jogi személyiséggel, de szervezeti és gazdasági szempontból független a kamarától, és széles körű autonómiával van felruházva. Feladatait a jogszabályokkal és az alapszabállyal összhangban, saját szerveivel, saját felelősségére és a kamara vagyonától elkülönített saját pénzeszközeiből látja el. Ennek során gazdasági tevékenységet folytat, jogok és kötelezettségek alanya lehet, részt vehet jogügyletekben, és olyan kötelezettségeket vállalhat, amelyekért vagyonával felel.
II. A tényállás, az eljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
A.
A C‑758/22. sz. ügy
15.
2018. szeptember 7‑i és 2019. március 25‑i levelében a Deutsche Bundesbank (központi bank) arról értesítette a négy bajorországi szervezetet, hogy az (EU) 2018/231 rendelet 1. és 2. cikke alapján nyugdíjpénztárként statisztikai adatszolgáltatási kötelezettség terheli őket, és a 2019. szeptember 30‑i határnaptól kezdődően negyedévente részletesen meghatározott adatokat kell részére rendelkezésére bocsátaniuk pénzügyi helyzetükről.
16.
Egy másik felperes szervezetet a szinte azonos tartalmú 2018. november 12‑i és 2019. július 17‑i levél kötelezte szűkebb terjedelmű éves adatszolgáltatásra.
17.
Kereseteikkel a szervezetek a rájuk vonatkozó értesítések megsemmisítését, másodlagosan pedig annak megállapítását kérik, hogy nem kötelesek adatot szolgáltatni.
18.
2021. november 4‑i ítéletével a Verwaltungsgericht Frankfurt am Main (Frankfurt am Main‑i közigazgatási bíróság, Németország) elutasította a kereseteket, és megállapította, hogy a felperesek az (EU) 2018/231 rendelet 1. cikkének 1. pontja értelmében vett nyugdíjpénztárnak minősülnek, és e rendelet 2. cikkének (1) bekezdése alapján adatszolgáltatási kötelezettség terheli őket.
19.
A felperes pénztárak felülvizsgálati kérelmet nyújtottak be az elsőfokú ítélet ellen a Bundesverwaltungsgerichthez (szövetségi közigazgatási bíróság).
20.
Kérelmeikben a felperesek arra hivatkoznak, hogy nem piaci termelők, hogy kötelező juttatásaikat, amelyek kibocsátásuk nagyobb részét teszik ki, nem gazdaságilag jelentős áron értékesítik. A kötelező tagok e tekintetben nem dönthetnek szabadon az 549/2013 rendelet A. melléklete 3.19. pontja első bekezdésének b) alpontja által megkövetelt módon a felszámított járulékok alapján arról, hogy megvásárolják‑e a társadalombiztosítási juttatásokat. Az e pont utolsó bekezdésében szereplő 50%‑os szabály nem releváns; az csak a kibocsátás meghatározására szolgál. A pénztárak mindenesetre a társadalombiztosítási rendszerbe tartoznak.
B.
A C‑759/22. sz. ügy
21.
Az eredeti jogvita tárgyát képező tényállás és eljárás lényegében és mindegyik sajátosságát figyelembe véve megegyezik a C‑758/22. sz. ügy tényállásával és eljárásával.
C.
Előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
22.
Ilyen körülmények között a Bundesverwaltungsgericht (szövetségi közigazgatási bíróság, Németország) a következő, mindkét eljárásban azonos előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések megválaszolását kéri a Bíróságtól:
„1)
a)
Megköveteli‑e az 549/2013/EU rendelet A. melléklete 3.19. pontja első bekezdésének b) pontja, hogy a termelő által szállított termék valamennyi fogyasztója szabadon dönthessen arról, hogy megvásárolja‑e vagy sem e terméket, és e döntését a felszámított árak alapján hozza meg?
Az e kérdésre adandó nemleges válasz esetén:
b)
Olyan esetekben, amelyekben e fogyasztók túlnyomó többsége, anélkül, hogy ilyen döntési szabadsággal rendelkezne, a termelő kibocsátásának több mint felét kitevő mennyiségben kap terméket a termelőtől a benne fennálló, jogszabály által előírt kötelező tagság alapján, és a termelő által meghatározott összegű kötelező járulékot köteles fizetni, kielégíti‑e a rendelkezés követelményeit, hogy a kisebbségnek lehetősége volt a termelőhöz önként csatlakozni, és élt is ezzel a lehetőséggel, hogy a terméket a kötelező tagok által fizetettel azonos járulék mellett kapja meg?
2)
Már akkor minden esetben az 549/2013/EU rendelet A. mellékletének 3.17–3.19. pontja értelmében vett, gazdaságilag jelentős áron megvalósított piaci tevékenység esete áll‑e fenn, ha teljesül az 549/2013/EU rendelet A. melléklete 3.19. pontja harmadik bekezdésének harmadik és negyedik mondatában meghatározott, a költségek legalább felének az árbevétel által több éven át történő tartós fedezésének »50 %-os kritériuma«, vagy e kritériumot nem elégséges (önmagában is elegendő), hanem olyan szükséges feltételként kell értelmezni, amely kiegészíti az 549/2013/EU rendelet A. melléklete 3.19. pontja első bekezdése második mondatának a) és b) pontjában szabályozott két feltételt?
3)
Annak vizsgálata során, hogy gazdasági egységek az 549/2013/EU rendelet A. mellékletének 3.24. pontja szerinti piaci termelőnek minősülnek‑e, az 549/2013/EU rendelet A. mellékletének 3.17., 3.19. és 3.26. pontja mellett figyelembe kell‑e venni az A. melléklet 1.37. pontjának második bekezdésében szabályozott további követelményeket is?
4)
a)
Az 549/2013/EU rendelet A. mellékletének 2.107. pontja alapján az‑e a szükségszerű feltétele valamely gazdasági egység S.129. alszektorba sorolásának, hogy az valamennyi juttatását valamennyi résztvevő számára biztosítási szerződés alapján nyújtsa?
Az e kérdésre adandó igenlő válasz esetén:
b)
Már akkor teljesül‑e a juttatások ilyen értelemben vett szerződéses alapjának követelménye, ha a kötelező tagságot, a kötelező járulékokat és a gazdasági egység kötelező juttatásait közhatalmi jelleggel alapszabály szabályozza ugyan, önkéntes kiegészítő járulékok révén azonban a kötelező tagok is kiegészítő juttatásokra való jogosultságot alapozhatnak meg?
5)
Úgy kell‑e értelmezni az (EU) 2018/231 rendelet 1. cikke 1. pontja harmadik mondatának f) pontját, hogy az csak azokat a gazdasági egységeket veszi ki az e rendelkezés első mondatában szereplő nyugdíjpénztár fogalmából, amelyek az 549/2013/EU rendelet A. mellékletének 2.117. pontjában említett mindkét feltételnek megfelelnek, vagy e kivétel olyan további gazdasági egységekre is kiterjed, amelyeket az 549/2013/EU rendelet A. mellékletének 17.43. pontja alapján társadalombiztosítási nyugdíjrendszereknek kell tekinteni, anélkül, hogy az 549/2013/EU rendelet A. mellékletének 2.117. pontja szerinti összes követelménynek megfelelnének?
6)
a)
Az 549/2013/EU rendelet A. mellékletének 2.117. b) pontjában és 17.43. pontjában szereplő kormányzat, illetve államháztartás fogalma csak az adott elsődleges szervet jelenti‑e, vagy magában foglalja a jogszabály alapján létrehozott, jogi szempontból független, kötelező tagság alapján szerveződő és járulékokból finanszírozott, valamint önigazgatáshoz való joggal és saját számvitellel rendelkező szociális biztonsági intézményeket is?
Ha az előző kérdésben említett fogalmak az abban jellemzett szociális biztonsági intézményeket is magukban foglalják:
b)
Összegszerű megállapítást jelent‑e a társadalombiztosítási járulékoknak és juttatásoknak az 549/2013/EU rendelet A. mellékletének 2.117. b) pontja szerinti megállapítása, vagy elegendő, ha valamely jogszabály előírja a minimálisan fedezendő kockázatokat és a minimális fedezeti szintet, valamint szabályozza a járulékbeszedés elveit és korlátait, a járulékok és juttatások e keretek közötti összegszerű megállapítását azonban a szociális biztonsági intézményre bízza?
c)
Csak az 549/2013/EU rendelet A. mellékletének 20.10. és 20.12. pontja szerinti összes követelménynek megfelelő gazdasági egységeket foglalja‑e magában az 549/2013/EU rendelet A. mellékletének 20.39. pontja értelmében vett kormányzati egység fogalma?”
III. A Bíróság előtti eljárás
23.
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelmek 2022. december 15‑én érkeztek a Bírósághoz. A hasonlóságuk miatt a két ügyet egyesítették.
24.
Az EKB, a Deutsche Bundesbank (központi bank), az öt bajoroszági nyugdíjpénztár képviseletében a Bayerische Ärzteversorgung, a Sächsische Ärzteversorgung és az Európai Bizottság terjesztett elő észrevételeket. Mind részt vettek a 2023. december 13‑án tartott tárgyaláson.
IV. Értékelés
25.
Mielőtt konkrétan az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre válaszolnék, helyénvalónak tartom kifejteni, hogy a tagállamok gazdaság‑ és monetáris politikája szempontjából való jelentőségükre tekintettel miért vonatkoznak a nyugdíjpénztárakra bizonyos tájékoztatási kötelezettségek. Ugyanígy előzetesen foglalkozom a Németországban fennálló nyugdíjrendszer jellemzőivel, amennyiben azok e kérelmek szempontjából relevánsak, valamint az ESA 2010 alapvető jellemzőivel.
A.
A nyugdíjpénztárak gazdasági jelentősége
26.
A nyugdíjpénztárak fontos szerepet játszanak az euróövezet és az Európai Unió egészének gazdaságában, mivel lehetőséget biztosítanak a háztartások számára a nyugdíjcélú megtakarításokra, és ugyanakkor hosszú távon hozzájárulnak a tőke hatékony elosztásához.
27.
A 2008‑as pénzügyi válság óta a nyugdíjpénztárak eszközei megsokszorozódtak, és egyes becslések szerint meghaladják a 3000 billió eurót. E becslések szerint az euróövezeti GDP‑ből való részesedésük a 2008. évi 13%‑ról napjainkra több mint 25%‑ra nűve csaknem megduplázódott. (
17
)
28.
Azok az eszközök, amelyekbe a nyugdíjpénztárak a legtöbbet fektetnek, a befektetési jegyek és a hitelviszonyt megtestesítő értékpapírok. Az egyéb kisebb mértékű befektetések közé tartoznak egyéb részesedések, a származtatott pénzügyi eszközök, a készpénz és a kölcsönök. (
18
)
29.
A rendelkezésre álló információk és az országok összehasonlíthatóságának hiánya megnehezítette a nyugdíjpénztáraknak a monetáris politika transzmissziójára gyakorolt hatásának, valamint a nyugdíjpénzárak befektetési magatartásával, továbbá a pénzügyi rendszer többi részével és a reálgazdasággal való összefonódásával kapcsolatos kockázatok megértését.
30.
Ennélfogva az EKB elengedhetetlennek tartotta, hogy az euroövezetben harmonizált és minőségi statisztikák álljanak rendelkezésre a nyugdíjpénztárakra vonatkozóan, ami megmagyarázza a részletes statisztikai adatok szolgáltatásával kapcsolatban követett jogalkotási utat.
31.
Kezdetben a 2533/98/EK rendelet (
19
) 2. cikkének a) pontja kizárta a nyugdíjpénztárakat az úgynevezett „adatszolgáltatói körből”. (
20
) Az EKB azonban javasolta (
21
) felvételüket, amelyet a 951/2009/EK rendelet (
22
) hajtott végre.
32.
Az e módosítás mellett felhozott érvek a következők voltak:
–
Az adatszolgáltatói körnek a pénzügyi vállalati szektor egészét magában kell foglalnia, különösen a biztosítótársaságokat és nyugdíjpénztárakat, amelyek az euroövezeti pénzügyi vállalati szektor második legnagyobb alszektorát alkotják a pénzügyi eszközöket tekintve.
–
A tőkefedezeti nyugdíjrendszerek hosszú élettartamának pénzügyi kihatásai tekintetében növekvő tudatosság, illetve az ilyen rendszerek irányába történő elmozdulás valószínűleg növelni fogja a biztosítótársaságok és nyugdíjpénztárak alszektorának fontosságát az EKB politikaformálási tevékenysége szempontjából.
–
Az ezen alszektorba tartozó intézmények portfólióikat a múltbelinél sokkal aktívabban kezelik, ami tovább növeli monetáris politikai jelentőségüket.
33.
Az adatszolgáltatói körbe való felvételüket követően a 2018/231 rendelet arra kötelezte a nyugdíjpénztárakat, hogy statisztikai adatokat szolgáltassanak az euróövezet központi bankjai részére. (
23
) Az EKB így pontos képet kap a nyugdíjpénztáraknak a monetáris transzmissziós mechanizmus területén betöltött szerepéről.
34.
A tárgyaláson az EKB megerősítette, hogy határozatainak elfogadásához a 2018/231 rendelet lehetővé teszi számára, hogy rendelkezzen a nyugdíjpénztárak pénzügyi tevékenységére vonatkozó lényeges, részletes negyedéves statisztikai adatokkal. Korábban ezeket csak közvetetten és évente szerezhette meg az eszközeikre vonatkozóan, de a kötelezettségeik tekintetében nem.
B.
Nyugdíjak Németországban
35.
A nyugdíj Németországban több (pilléres) rendszeren keresztül biztosított. Az általános rendszer a társadalombiztosítás egyik ágaként létrehozott nyugdíjbiztosítási rendszer, de léteznek más rendszerek is, (
24
) többek között az egyes szakmák esetében létrehozott önsegélyező pénztárak rendszere. (
25
)
36.
A szakmai önsegélyező pénztárakra az egyes tartományokban hatályos szabályok vonatkoznak. Ezeket általában a szakmai kamarák kérelme alapján engedélyezik közjogi független intézmények formájában vagy az azokat kezelő szakmai kamaráktól függő alapokként. Az általuk lefedett szakmák nem azonosak az egyes tartományokban.
37.
A szakmai önsegélyező pénztárakat tagjaik járulékaiból finanszírozzák, amely tagok mentesülnek az általános társadalombiztosítási rendszerbe való befizetés alól. Az e járulékokból összegyűjtött pénzeszközökkel további nyereséget érnek el azáltal, hogy azokat a tőkepiacokon befektetik, mint bármely más pénzügyi közvetítő.
38.
Az adott szakmát gyakorló személyek kötelesek csatlakozni az önsegélyező pénztárhoz, amint az a munkavégzésük helye szerinti tartományban létrejön, és kötelező járulékot kell fizetniük, amelyet önkéntes befizetéssel is kiegészíthetnek. Azok, akik tevékenységüket megszüntetik, önként megtarthatják az önsegélyező pénztárban való tagságukat. A járulékok megállapításakor az önsegélyező pénztárak nem tesznek különbséget a kötelező és az önkéntes tagság között.
39.
A szakmai önsegélyező pénztárak a tagok járulékaiból finanszírozzák a nyugdíjakat. Következésképpen a kockázatmegosztás elve alapján működnek: irányító szerveik döntenek a járulékok összegéről és a tagoknak fizetendő nyugdíjak kiszámításának paramétereiről.
40.
Az adminisztratív költségeket maguk a szakmai önsegélyező pénztárak finanszírozzák, amely pénztárak nem részesülnek állami finanszírozásban vagy támogatásban. Többek között ez a tényező különbözteti meg őket az általános társadalombiztosítási rendszertől, amelynek hiányát az állami költségvetésből finanszírozzák.
41.
A német szakmai önsegélyező pénztárak által létrehozott nyugdíjpénztárak jelentősége figyelemre méltó. Konkrétan, egyes becslések szerint a C‑758/22. sz. ügyben érintett öt bajorországi önsegélyező pénztár befektetései 2022‑ben 106800 millió eurót, a szászországi önsegélyező pénztár (C‑759/22. sz. ügy) befektetései pedig 4700 millió eurót tettek ki. (
26
)
42.
A tárgyaláson a Bundesbank arról számolt be, hogy kizárólag a hat felperes önsegélyező pénztár kifogásolta a részletes negyedéves statisztikai adatoknak a 2018/231 rendelet alapján az EKB részére történő szolgáltatását. A többi hasonló német szervezet elfogadta a nyugdíjpénztárként való besorolását, és szolgáltatta ezen adatokat.
C.
Az ESA 2010 osztályozás értelmezése
43.
Annak meghatározása érdekében, hogy mely nyugdíjpénztárak kötelesek részletes statisztikai adatokat szolgáltatni az EKB részére, a 2018/231 rendelet az 549/2013 rendelet által az ESA 2010‑ben meghatározott fogalmakra hivatkozik.
44.
Az ESA 2010 az 549/2013 rendelet A. mellékletében meghatározott statisztikai osztályozás. Ez egy „olyan, nemzetközileg összehasonlítható elszámolási [helyesen: számviteli] rendszer, amely valamely teljes gazdaság (vagyis egy régió, egy ország vagy országcsoport gazdaságának), annak összetevőinek, illetve más teljes gazdaságokkal való kapcsolatának rendszerbe foglalt, részletes leírására szolgál”. (
27
)
45.
A Bíróság az ESA 2010‑ről a következőket állapította meg:
–
„[…] az ESA 2010 az Unió céljaira, és különösen az Unió társadalom‑ és gazdaságpolitikáinak meghatározása és figyelemmel kísérése céljából a tagállami számlák kidolgozására vonatkozó referenciakeretet hoz létre E tekintetben e rendelet (3) preambulumbekezdése szerint e számlákat olyan egységes elvek alapján kell összeállítani, amelyek nem tesznek lehetővé különböző értelmezéseket, oly módon, hogy lehetővé váljon az összehasonlítható eredmények elérése.” (
28
)
–
„Amint az az [549/2013] rendelet 1. cikkéből következik, az ESA 2010 az A. mellékletben szereplő, különösen a közös fogalommeghatározásokra és számviteli szabályokra vonatkozó módszertant ír elő, amely lehetővé teszi nemzeti és regionális számlák, valamint összehasonlítható alapokon nyugvó táblázatok uniós célokra történő elkészítését. Az 549/2013 rendelet 3. cikkének megfelelően e számlákat a tagállamoknak továbbítaniuk kell a Bizottságnak (Eurostat).” (
29
)
46.
Mivel az ESA statisztikai eszköz, értelmezésénél figyelembe kell venni, hogy az általa használt fogalmak nem mindig esnek egybe a megfelelő adminisztratív fogalmakkal. Emellett az 549/2013 rendelet kimondja, hogy „az ESA‑ban szereplő fogalmak az alábbi szempontokból általában különböznek az adminisztratív fogalmaktól: […] d) az adminisztratív fogalmak általában nem optimálisak a gazdasági elemzések és a gazdaságpolitika értékelése szempontjából”. (
30
)
47.
Az ESA 2010 fogalmai és kifejezései átfogó gazdasági megközelítést tükröznek, és nem olvashatók elszigetelten és szó szerint. Csak a rendszertani és teleologikus kritériumok alapján történő értelmezésük teszi lehetővé a mögöttes logika megfejtését. (
31
) Meg kell jegyezni továbbá, hogy az ESA fogalommeghatározásait indikátorok egészítik ki, amelyek segítségével ellenőrizhető, hogy azok elemei teljesülnek‑e, valamint olyan ábrák, amelyek kapcsolatot teremtenek az egyes fogalommeghatározásokból eredő vizsgálati lépések között.
48.
Különösen akkor, ha a különböző fejezetek pontjai ugyanazt a kérdést tárgyalják és ugyanazt a célt követik, még akkor is, ha a megfogalmazásukban eltérések vannak, azokat „együttesen kell értelmezni, és egy és ugyanazon rendelkezésnek kell tekinteni”. (
32
)
49.
Az ESA 2010 alkalmazásában minden gazdasági egységnek (
33
) az öt egymást kölcsönösen kizáró hazai szektor (nem pénzügyi vállalatok; pénzügyi vállalatok; kormányzat; háztartások; és háztartásokat segítő nonprofit intézmények) egyikéhez kell kapcsolódnia. (
34
)
50.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések az A. mellékletben szereplő öt ágazat közül kettőt érintenek: (
35
)
–
A pénzügyi vállalatok szektor (S.12), amelynek egyik alszektora a pénzügyi közvetítők, mint például a biztosítók (S.128) és a nyugdíjpénztárak (S.129).
–
A kormányzati szektor (S.13), amely magában foglalja többek között a társadalombiztosítási alapok alszektorát (S.1314).
D.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett negyedik, ötödik és hatodik kérdés
51.
Úgy vélem, hogy a kérdést előterjesztő bíróság kérdéseinek megválaszolásához a legmegfelelőbb sorrend az, ha először a negyedik, ötödik és hatodik kérdéssel együttesen foglalkozunk annak megállapítása érdekében, hogy a felperes önsegélyező pénztárak nyugdíjpénztárnak vagy társadalombiztosítási alapnak minősülnek‑e. A vita arról szól, hogy e két lehetőség közül ki kell választani az egyiket minden más lehetőség kizárásával. (
36
)
52.
A gazdasági egységeknek az ESA 2010 szerinti besorolását az általuk végzett gazdasági tevékenység szerinti jellemzőik átfogó értékelése alapján kell elvégezni. (
37
) Az ESA 2010 fogalommeghatározásainak és kritériumainak olyan szigorú értelmezése, amely nem veszi figyelembe az érintett gazdasági egység fő gazdasági tevékenységét, nem lenne megfelelő. Az úgynevezett döntési fákat (mint például az ESA 2010 2.1. ábrája) rugalmasan kell használni, anélkül, hogy feltétlenül szigorú és megváltoztathatatlan sorrendet követnének, amely figyelmen kívül hagyja a gazdasági egység gazdasági tevékenységét. Ismételten megjegyzem, hogy ez utóbbi az, ami a besorolás szempontjából kulcsfontosságú.
53.
A kérdést előterjesztő bíróság kétségeit fejezi ki azzal kapcsolatban, hogy a nyugdíjpénztárnak a 2018/231 rendeletben szereplő fogalma hogyan egyeztethető össze az ESA 2010‑ben az ilyen típusú gazdasági egységek jellemzésére használt fogalommeghatározásokkal és kritériumokkal.
54.
A 2018/231 rendelet 2. cikkének (1) bekezdése értelmében az EKB részére történő átfogó statisztikai adatszolgáltatás kötelezettsége alá tartozó tényleges
adatszolgáltatói kör az euroövezeti tagállamokban rezidens nyugdíjpénztárakból áll.
55.
Annak meghatározásakor, hogy mit értünk nyugdíjpénztár alatt, a 2018/231 rendelet 1. cikkének 1. pontja az ESA 2010 S.129 alszektorára hivatkozik, ami nem akadályozza meg, hogy saját meghatározást fogadjon el, (
38
) és kizárja ebből a fogalomból „az ESA 2010 2.117. pontjában meghatározott társadalombiztosítási alapokat”. A nyugdíjpénztárnak a 2018/231 rendeletben foglalt fogalma alapvetően ugyanaz, mint az ESA 2010 2.105. pontjában szereplő.
56.
A felperes önsegélyező pénztárak céljuknál fogva elvileg a nyugdíjpénztárnak a 2018/231 rendeletben és az ESA 2010‑ben szereplő fogalommeghatározása alá tartoznak, mivel fő tevékenységük a pénzügyi közvetítés (a 2018/231 rendelet 1. cikkének 1. pontja értelmében), és nyugdíjjövedelmet, valamint fogyatékossági és haláleseti juttatásokat biztosítanak.
57.
Elemzésem során a következőkkel foglalkozom: a) a felperes önsegélyező pénztárak nyugdíjpénztárként való besorolása; b) a társadalombiztosítási alapok kategóriájába való be nem sorolásuk indoka; valamint c) a „kormányzat” fogalmához való viszonyuk.
1. Megfelelnek‑e a felperes önsegélyező pénztárak az ESA 2010‑ben szereplő, a nyugdíjpénztárakra vonatkozó kritériumoknak?
58.
Az ESA 2010 2.107–2.110. pontja tartalmazza a nyugdíjpénztárak jellemzésére vonatkozó kritériumokat, amelyeket a továbbiakban a felperes önsegélyező pénztárak vonatkozásában felsorolok.
59.
Először is a nyugdíjpénztárak tagjai például „egy vállalkozás vagy vállalkozáscsoport munkavállalói, egy szakágazat vagy egy ágazat munkavállalói, vagy azonos foglalkozású személyek”. (
39
) A felperes önsegélyező pénztárak konkrétan két német tartományban tömörítik a szabályozott szakmákat gyakorló személyeket.
60.
Másodszor, „a[z e nyugdíjpénztárakkal kötött] biztosítási szerződésben foglalt juttatások lehetnek: a biztosított halála után az özvegy és a gyermekek részére kifizetett juttatások; a nyugdíjazást követően fizetett juttatások; vagy a biztosított fogyatékossá válását követően fizetett juttatások”. (
40
) A felperes önsegélyező pénztárak a nyugdíjazás, illetve adott esetben a haláleset és a fogyatékosság esetén nyújtanak fedezetet.
61.
Harmadszor, „az életbiztosítókkal ellentétben a nyugdíjpénztárak működését a törvény a munkavállalók és önálló vállalkozók meghatározott csoportjaira korlátozza”. (
41
) A felperes önsegélyező pénztáraknak csak egyfajta önálló vállalkozói típusba tartozó személyek a tagjai, azaz a meghatározott szabályozott szakmákban tevékenykedő személyek.
62.
Negyedszer, „[n]yugdíjpénztári rendszert szervezhetnek a munkáltatók vagy a kormányzat, de szervezhetik biztosítók is a munkavállalók nevében. Lehetőség van különálló gazdasági egységeket létrehozni a nyugdíjak fedezetére szolgáló eszközök kezelésére és a nyugdíjak folyósítására”. (
42
) A német esetben közjogi intézményi státusszal rendelkező szakmai kamarákról van szó, amelyek elősegítik az önsegélyező pénztárak létrehozását, amelyek önigazgatáshoz való joggal és függetlenséggel rendelkeznek. (
43
)
2. A felperes önsegélyező pénztáraknak a társadalombiztosítási alapok kategóriájából való kizárásának indokai
63.
Ugyanaz a szervezet nem minősülhet egyszerre nyugdíjpénztárnak, és tartozhat az S.1314 alszektorba (társadalombiztosítási alapok), amely az ESA 2010 13. szektorába (kormányzat) tartozik. Ezek egymást kizáró kategóriák.
64.
Az ESA 2010 ESA 2.117. pontja szerint a „társadalombiztosítási alapok” az alábbi egységeket foglalják magukban: a) amelyek alapvető tevékenysége szociális ellátások nyújtása a lakosság azon csoportjai számára, amelyek törvény vagy más szabályozás alapján kötelesek a rendszerben részt venni, vagy abba járulékot fizetni; és b) amelyek felügyelete a társadalombiztosítási járulékok és juttatások megállapítása vagy jóváhagyása tekintetében a kormányzat felelősségi körébe tartozik. (
44
)
65.
Míg a felperes önsegélyező pénztárak nagyrészt megfelelnek az ahhoz teljesítendő első kritériumnak (kötelező tagság), (
45
) hogy társadalombiztosítási alapnak minősüljenek, (
46
) ugyanez nem tűnik igaznak a második kritériumra (a kormányzatra háruló felügyeleti felelősség).
66.
Még ha a felperes önsegélyező pénztáraknak be is kell tartaniuk a törvény által előírt minimumkövetelményeket, (
47
) járulékaik és juttatásaik megállapításáról vagy jóváhagyásáról a társadalombiztosítási alapok esetével ellentétben nem a kormányzat dönt.
67.
Az ügy irataihoz csatolt bizonyítékok szerint a felperes önsegélyező pénztárak:
–
A képviseleti szerveik által elfogadott saját alapszabályban szabályozzák a feladataik ellátásának finanszírozásához szükséges járulékok vagy hozzájárulások beszedését.
–
Megállapítják a nyugdíjjogosultság, valamint a haláleseti és fogyatékossági juttatások feltételeit, fajtáját, mértékét és megszűnését.
–
Saját költségükre és kockázatukra végeznek pénzügyi közvetítést, mivel a tagjaik kötelező és önkéntes járulékaiból befolyt pénzeszközöket nyereségszerzés, a tagjaiknak járó nyugellátások, haláleseti és fogyatékossági juttatások kifizetése, valamint működési költségeik finanszírozása céljából fektetik be.
–
Önigazgatáshoz való joggal és saját számvitellel rendelkeznek, és függetlenek az őket létrehozó szakmai kamaráktól.
–
Felelősek a pénzügyi gazdálkodásukért, és a társadalombiztosítási alapoktól eltérően nem részesülnek a német állam támogatásában hiány esetén: ezt a kérdést előterjesztő bíróság kifejezetten megerősítette. (
48
) Az általános társadalombiztosítási rendszer ezzel szemben az ESA 2010 2.117. pontja szerinti társadalombiztosítási alapnak minősül, amelyhez az állam jelentős pénzügyi hozzájárulást nyújt a hiányok fedezése érdekében.
68.
Az ESA 2010 20.39. pontja véleményem szerint kimerítő módon alátámasztja, hogy a felpereshez hasonló önsegélyező pénztár nem képezi a társadalombiztosítási rendszer részét. Eszerint nem beszélhetünk társadalombiztosítási rendszerről, ha nincs kormányzati garancia a fizetendő nyugdíjak szintjére, és az az eszközök teljesítményétől függ.
69.
Márpedig a jelen esetben a felperes önsegélyező pénztárak által fedezett nyugdíjak összege az általuk végzett közvetítői tevékenység eredményétől, azaz az eszközeik teljesítményétől függ. Ha a befektetéseik sikeresek, akkor kedvezőbb juttatásokat tudnak kifizetni, és fordítva ellenkező esetben. Nincs kormányzati garancia a fizetendő nyugdíjak szintjére.
70.
Ennek nem mond ellent az ESA 2010 17.43. pontja, (
49
) ellentétben azzal, amit a kérdést előterjesztő bíróság sugallni látszik. Az említett bíróság véleménye szerint a társadalombiztosítási nyugdíjrendszereknek a 17.43. pontban szereplő fogalommeghatározása önálló és kimerítő, így a kormányzat fogalma magában foglalja az elsődleges szervtől független közjogi jogi személyeket. Ez a helyzet a felperes önsegélyező pénztárak esetében: a felpereseket a társadalombiztosítási nyugdíjrendszerekhez kell sorolni, mert a törvény a nyugdíjbiztosításukban való részvételre kötelezi kötelező tagjaikat, és mert juttatásaikat egy tartomány önálló jogi személyiséggel rendelkező gazdasági egységeiként biztosítják.
71.
Véleményem szerint azonban az ESA 2010 2.117. és 17.43. pontja kiegészítik egymást, és azokat összehangolt és következetes értelmezés alapján együtt kell alkalmazni. (
50
)
72.
A 17.43. pont az ESA 2010 17. fejezetében található, és a társadalombiztosításra vonatkozik, beleértve a nyugdíjakat is, de azt – ismételten kiemelem – a 2.117. ponttal együtt (és azzal összhangban) kell értelmezni, amely pontosan meghatározza a társadalombiztosítási alapnak minősíthető gazdasági egységeket. (
51
)
73.
A 2.117. pontban foglalt feltételek nem mellőzhetők a 17.43. pont kritériumainak alkalmazásakor. A gazdasági egységek besorolása nem történhet az ESA 2010 2. fejezetének pontjain kívül.
74.
Az ESA 2010 2.117. pontja meghatározza a társadalombiztosítási alapok alszektorát, míg a 17.43. pont egy olyan különös rendelkezés, amelynek célja, hogy különbséget tegyen ezen alszektoron belül. A 17.43. pont feltételezi a 2.117. pontban szereplő fogalommeghatározás valamennyi elemének teljesülését, és azt több jellemzővel egészíti ki a társadalombiztosítási nyugdíjrendszerek megkülönböztetése érdekében.
75.
Ennélfogva arra a következtetésre jutottam, hogy a felperesekhez hasonló önsegélyező pénztárak nem minősíthetők társadalombiztosítási alapnak.
3. Kormányzat és szakmai önsegélyező pénztárak
76.
Előzetes döntéshozatalra előterjesztett hatodik kérdésében a kérdést előterjesztő bíróság azt kérdezi, hogy az ESA 2010 2.117. pontjának b) alpontjában és 17.43. pontjában szereplő kormányzat, illetve államháztartás fogalma csak „az adott elsődleges szervet” jelenti‑e, vagy magában foglalja „a jogszabály alapján létrehozott, jogi szempontból független, kötelező tagság alapján szerveződő és járulékokból finanszírozott, valamint önigazgatáshoz való joggal és saját számvitellel rendelkező szociális biztonsági intézményeket is”. (
52
)
77.
Véleményem szerint az ESA 2010 2.117. pontjának b) alpontja, 17.43. és 20.39. pontja nem teszi lehetővé, hogy a felperes önsegélyező pénztárakat, amelyek nyugdíjpénztárakat kezelő pénzügyi intézményként működnek, kormányzatnak minősítsék.
78.
Egyetértek a Bundesbankkal (központi bank) abban, hogy a szakmai önsegélyező pénztárak jogi kereteit szabályozó hatóság kormányzatnak tekinthető, de ez utóbbiak nem, amikor teljes autonómiával rendelkeznek, felelősséggel tartoznak tagjaik irányába, és a nyugdíjpénztáraik kezelése során pénzügyi közvetítőként járnak el.
79.
Emellett, amint azt már jeleztem, az ESA 2010 20.39. pontja kimondja, hogy az önsegélyező pénztár, még ha azt hatóság is hozta is létre, nem minősül társadalombiztosítási rendszernek, ha nincs kormányzati garancia a fizetendő nyugdíjak szintjére.
80.
Az ESA 2010 20.10. pontja szintén nem képezi az általam javasolt megoldás elfogadásának akadályát, mivel a Bírósághoz benyújtott információk szerint a felperes önsegélyező pénztárak nem kapnak transzfereket a központi költségvetésből. Ezek tehát nem minősíthetők költségvetésen kívüli egységeknek.
81.
Ugyanez vonatkozik az ESA 2010 20.12. pontjára, amely szerint „a társadalombiztosítási alapok a teljes közösségre vagy a közösség nagy részére kiterjedő társadalombiztosítási rendszereket jelentik, amelyeket a kormányzat tesz kötelezővé és ellenőriz”. (
53
) A felperes önsegélyező pénztárak ezzel szemben a munkavállalók korlátozott számú és körülhatárolt körét (szabadfoglalkozású szakmák) tömörítik, és – ismétlem – nincs felettük kormányzati ellenőrzés.
82.
Összefoglalva, támogatom, hogy ezeket az önsegélyező pénztárakat a 2018/231 rendelet 1. cikkének 1. pontja és az 549/2013 rendelet A. melléklete 2.105–2.110. pontja értelmében nyugdíjpénztárnak és ne társadalombiztosítási alapnak minősítsék.
E.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első, második és harmadik kérdés
83.
Az első, második és harmadik kérdés a gazdasági egységek besorolására vonatkozik aszerint, hogy kereskedelmi tevékenységet folytatnak‑e vagy sem.
84.
Annak elfogadása, hogy a felperes önsegélyező pénztárak nem tartoznak a társadalombiztosítási alapok alszektorba (S.1314), amely a kormányzati szektorba (S.13) tartozik, és hogy nyugdíjpénztárként pénzügyi közvetítői szolgáltatásokat nyújtanak, hallgatólagosan azt jelenti, hogy piaci tevékenységet folytatnak.
85.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett első három kérdésben megfogalmazott kételyek tisztázása érdekében azonban helyénvalónak tűnik annak alátámasztása, hogy ezek az önsegélyező pénztárak az ESA 2010 terminológiája szerint miért végeznek piaci tevékenységet. Ezt egyébként az ESA 2010 alkalmazása során követendő megközelítés is megköveteli.
86.
Az ESA 2010 által elfogadott bináris teszt (piaci/nem piaci) nagyobb nehézségek nélkül alkalmazható az általunk „klasszikusnak” nevezett árutermelésre és szolgáltatásnyújtásra. Ezzel szemben a pénzügyi közvetítőkre való alkalmazása megköveteli az ESA 2010 indikátorainak átfogó értékelését.
87.
Az ESA 2010 2.55. pontja értelmében „a »pénzügyi vállalatok« szektor (S.12) olyan önálló jogi személyiséggel rendelkező gazdasági egységekből áll, amelyek piaci termelők, és amelyek fő tevékenysége a pénzügyi szolgáltatások nyújtása”. (
54
)
88.
A kérdést előterjesztő bíróság szerint e három feltétel tekintetében nem vitatott, hogy a felperes önsegélyező pénztárak megfelelnek az első és a harmadik feltételnek: közjogi intézmények, és a biztosítottjaik kockázatainak és szociális szükségleteinek megosztásából eredő pénzügyi közvetítői szolgáltatásokat nyújtanak. (
55
)
89.
Az eljáró bíróság kételyei tehát a második feltételt érintik, vagyis azt, hogy a felperes önsegélyező pénztárak piaci termelők. E kétségek ismertetéséhez az ESA 2010‑ben a piaci termelést meghatározó bizonyos mennyiségi indikátorok (az előzetes döntéshozatalra előterjesztett második és harmadik kérdés) vagy minőségi indikátorok (az előzetes döntéshozatalra előterjesztett harmadik kérdés) fennállásához vagy hiányához folyamodik.
90.
Amint azonban az EKB kiemeli, (
56
) ez a megközelítés nem teljes: a fenti indikátorok nem határozzák meg a gazdasági egységek piaci termelőnek való minősítését, amely kritérium alapvetően az általuk végzett fő tevékenységből ered. Csak tevékenységük átfogó értékelése teszi lehetővé, hogy az ESA 2010 keretében elfogadható eredményekre jussunk.
1. Piaci kibocsátás az ESA 2010‑ben
91.
A piaci és nem piaci termelők és kibocsátás megkülönböztetésének általános kritériumait az ESA 2010 3.16–3.26. pontja tartalmazza. A kérdést előterjesztő bíróság a kérdéseit különösen a 3.19. pont értelmezésére összpontosítja.
92.
Az ESA 2010 1.37. pontja szerint egy tevékenység akkor minősül piaci tevékenységnek, ha a tárgyát képező javakkal és szolgáltatásokkal az e pontban megjelölt, az eladóra, a vevőre és az azon piacok létezésére vonatkozó feltételek mellett kereskednek, ahol ők találkoznak. (
57
)
93.
A piaci kibocsátás különösen a „gazdaságilag jelentős áron értékesített termékeket” foglalja magában, amelyre az ESA 2010 3.19. pontja utal. (
58
) Ilyen ár az az ár, „amely jelentős mértékben befolyásolja, hogy a termelők milyen mennyiségű terméket hajlandók szállítani, illetve a vevők milyen mennyiségű termékhez akarnak hozzájutni”.
94.
A gazdaságilag jelentős árak két feltétel teljesülésének az eredményei: a) a termelőnek érdeke, hogy kínálatát az árhoz igazítsa akár abból a célból, hogy hosszú távon nyereségre tegyen szert, akár abból a célból, hogy az árbevétel legalább a tőke‑ és egyéb termelési költségeket fedezze; valamint b) a fogyasztó szabadon dönthet arról, hogy vásárol‑e vagy sem, és döntését a felszámított árak alapján hozza meg.
95.
Mivel e két feltétel teljesülése nem mindig ellenőrizhető, az ESA 2010 3.19. pontjának utolsó mondata olyan mennyiségi kritériumot fogad el, amely szerint a költségek legalább 50%‑át az adott gazdasági egység árbevétele fedezi. (
59
)
96.
Az ESA 2010 2.40. pontja szerint „[a] piaci és nem piaci egységek közötti különbségtétel, és így a közszférába tartozó egységek esetében azok kormányzati vagy vállalati szektorba sorolása az 1.37. pontban megállapított kritériumoktól függ”.
97.
Ez utóbbi pont (1.37) viszont az A. melléklet 1. fejezetéhez tartozik, amely az ESA 2010 fogalmainak és elveinek áttekintését tartalmazza. Az 1.37. pontban előírt feltételeket tehát ki kell egészíteni az ESA 2010 különös fejezeteiben szereplő indikátorokkal.
2. E kritériumoknak a felperes önsegélyező pénztárakra történő alkalmazása
98.
Elismerem, hogy az ESA 2010 3.16–3.26. és 1.37. pontjában a piaci és nem piaci kibocsátás megkülönböztetésére meghatározott kritériumokat nem könnyű alkalmazni az olyan pénzügyi intézményekre, mint a felperes önsegélyező pénztárak.
99.
A kérdést előterjesztő bíróság tisztában van ezzel a nehézséggel, (
60
) ezért az ESA 2010 3.19. pontját hangsúlyozza. Bár elismeri, hogy a jelen esetben teljesül az első feltétel (a termelőnek érdeke, hogy kínálatát az árhoz igazítsa, legalább a költségek fedezése érdekében), a második feltétel (a fogyasztó szabadon dönthet arról, hogy vásárol‑e vagy sem, és döntését a felszámított árak alapján hozza meg) ugyanakkor nem teljesül.
100.
Az ESA 2010 3.19. pontjának értelmezése szerint ez a rendelkezés elvileg azt követeli meg, hogy minden fogyasztó szabadon dönthessen arról, hogy vásárol‑e vagy sem, és döntését a felszámított árak alapján hozza meg. Nem ez a helyzet a felperes önsegélyező pénztárak esetében, amelyek juttatásait csak azok az adott szakmához tartozó személyek vehetik igénybe, akik kötelesek ahhoz csatlakozni, illetve azok, akik korlátozó feltételek mellett önkéntesen csatlakozhatnak. Még az utóbbiak által fizetett járulékok sem a kereslet és a kínálat piaci feltételek közötti kölcsönhatáson alapulnak. (
61
)
101.
Úgy tűnik tehát, hogy az eljáró bíróság (az elsőfokú bírósággal ellentétben) hajlik annak tagadására, (
62
) hogy az 50%‑os mennyiségi kritérium (az ESA 2010 3.19. pontjának utolsó mondata) elegendő a piaci termelőnek való minősítéshez. Az ilyen minősítéshez mindenképpen szükséges a gazdaságilag jelentős árak fogalommeghatározása két elemének egyidejű fennállása (az ESA 2010 3.19. pontjának a) és b) alpontja). (
63
)
102.
Végül a kérdést előterjesztő bíróság szerint az 1.37. pont összhangban van az ESA 2010 3.19. pontjának b) alpontjával, mivel meghatározza az eladók és a vevők közötti tárgyalások feltételeit, valamint azon tényleges piacok szükséges létezését, amelyeket az eladók és a vevők igénybe tudnak venni, és amelyekről információik vannak. Az 1.37. pont azonban elismeri, hogy a tényleges piac akkor is működhet, ha ezek a feltételek nem teljesülnek tökéletesen, és e kijelentés alapján nem egyértelmű az eljáró bíróság számára, hogy „milyen fajtájúaknak és intenzitásúaknak kell lenniük a hozzáférési korlátozásoknak vagy vásárlási kötelezettségeknek ahhoz, hogy kizárják a piaci tevékenységet és a gazdaságilag jelentős árakat”. (
64
)
103.
A magam részéről úgy vélem, hogy a két vitatott pont (ESA 2010 3.19. és 1.37. pontja) olyan elszigetelt értelmezése, mint amelyet a kérdést előterjesztő bíróság adott, valószínűleg helyes lenne, ha az ESA 2010‑ben foglalt egyéb szabályokat figyelmen kívül hagynák. Ez utóbbiak lehetővé teszik e két pont és más, nem kevésbé lényeges pontok közötti látszólagos összeütközés leküzdését.
104.
A „gazdaságilag jelentős árak” tényezőnek vagy az ESA 2010 1.37. pontjában foglalt feltételeknek a pénzügyi közvetítést végző intézményekre történő elszigetelt és szigorú alkalmazása nem tűnik számomra megfelelőnek. Ahhoz, hogy ezeket az intézményeket piaci termelőnek lehessen minősíteni, továbbra is azt hangsúlyozom, a fő tevékenységük átfogó értékelése (
65
) a döntő, amely tükrözi gazdasági teljesítményüket.
105.
Már megállapítottam, hogy a felperes önsegélyező pénztárak olyan gazdasági egységek, amelyek az ESA 2010 2.55. pontja szerint a „pénzügyi vállalatok” szektorba tartoznak, és amelyek fő tevékenysége pénzügyi szolgáltatások nyújtása. Az ESA 2010 2.69. pontja különösen a biztosítókat és a nyugdíjpénztárakat nevezi meg pénzügyi közvetítőként.
106.
Így annak végső értékelését, hogy a felperes önsegélyező pénztárak piaci termelőknek minősülnek‑e, úgy kell elvégezni, hogy a lehető legnagyobb mértékben összehangolják az ESA 2010 3.16–3.26. és 1.37. pontjában meghatározott általános kritériumokat az ESA 2010 2.55–2.62., 20.32–20.34. és 20.38. pontjával, amelyek kifejezetten a pénzügyi közvetítői tevékenységre és a nyugdíjpénztárakra mint pénzügyi közvetítőkre vonatkoznak.
107.
Ezen értékelés megkönnyítése érdekében a Bíróság számos értelmezési iránymutatást adhatna a kérdést előterjesztő bíróságnak, amelyeket az alábbiakban felsorolok.
108.
Először is, a gazdasági egység és a biztosítottak közötti (önkéntes vagy kötelező) jogviszony nem meghatározó annak megítélése szempontjából, hogy a felperes önsegélyező pénztárak pénzügyi közvetítő tevékenysége piaci tevékenységnek minősül‑e. Nem az a mérvadó, hogy ezen önsegélyező pénztárak szolgáltatásainak igénybevétele a járulékfizetők többsége számára kötelező, hanem az előbbiek által végzett fő tevékenység, amely a pénzügyi közvetítés. (
66
)
109.
Másodszor, a pénzügyi közvetítői tevékenységük piacinak való minősítése szempontjából irreleváns, hogy a felperes önsegélyező pénztárak nem jogosultak a nyereség felosztására, amelyet a tagjaiknak nyújtott juttatások kifizetésére kell fordítaniuk. A 2.107. pont pontosan olyan pénzügyi vállalatokként jellemzi a nyugdíjpénztárakat, amelyek a biztosítottjaik számára nyugellátást, valamint haláleseti és rokkantsági juttatásokat nyújtanak.
110.
Harmadszor, a pénzügyi közvetítés piaci tevékenység, amikor a nyugdíjpénztárak korlátozott erőforrásaikkal elérhető hasznosság maximalizálása érdekében járnak el oly módon, hogy az ajánlott áron a szükségleteiket legjobban kielégítő termékeket veszik meg (az ESA 2010 1.37 pontjának (2) alpontja). Ez az indikátor akkor teljesül, ha egy pénzügyi közvetítő, mint például a felperes önsegélyező pénztár kockázatnak teszi ki magát azzal, hogy saját terhére kötelezettségeket vállal (az ESA 2010 20.33. pontja), anélkül, hogy a kormányzat garantálná a fizetendő nyugdíjak szintjét, amely összeg az eszközök teljesítményétől függ (20.39. pont). (
67
)
111.
Negyedszer, az ESA 2010 1.37 pontjának (3) alpontja szerint a pénzügyi közvetítés akkor lenne piaci tevékenység, ha léteznének olyan tényleges piacok, amelyeket az eladók és a vevők igénybe tudnak venni, illetve amelyekről információik vannak; egy tényleges piac akkor is működhet, ha ezek a feltételek nem teljesülnek tökéletesen.
112.
Ezen értékelés elvégzése során ismét irreleváns, hogy a pénzügyi közvetítő csak az ügyfelek egy korlátozott csoportját (az önsegélyező pénztárak esetében az érintett szakma gyakorlóit) vonzhatja szolgáltatásainak igénybe vevőjeként, és nem nyújthatja szolgáltatásait minden olyan fogyasztónak, aki kész járulékot fizetni. Emellett az ESA 2010 2.107. pontja előírja, hogy a nyugdíjpénztári rendszerek résztvevői egy vállalkozás vagy vállalkozáscsoport munkavállalói, egy szakágazat vagy egy ágazat munkavállalói, vagy azonos foglalkozású személyek.
113.
Az 50%‑os mennyiségi kritérium (az ESA 2010 3.19. pontjának utolsó mondata) nem határozza meg, hogy a nyugdíjpénztárak kereskedelmi tevékenységet folytatnak‑e vagy sem. Ez az ESA 2010 20.34. pontjából következik: „A piaci/nem piaci teszt mennyiségi kritériumát általában nem célszerű a pénzügyi közvetítést vagy eszközök kezelését végző állami vállalatokra alkalmazni, mert bevételük tulajdonból származó jövedelemből és eszköztartási nyereségből egyaránt származik”. Az ESA 2010 3.19. pontjának utolsó mondatában szereplő 50%‑os teszt nem tűnik meggyőzőnek ebben az esetben. (
68
)
114.
Az ESA 2010 2.55. pontjának utolsó mondata úgy rendelkezik, hogy a pénzügyi vállalatok szektor (S.12) körébe tartoznak „azok a pénzügyi szolgáltatásokat nyújtó gazdasági egységek is, amelyek eszközeinek vagy kötelezettségeinek nagy része nem képezi gazdasági műveletek tárgyát a nyílt piacokon”. Ez a helyzet a felperes önsegélyező pénztárak nyugdíjpénztáraival, amelyek általában jogilag korlátozott piacokon működnek.
115.
Végül a felperes önsegélyező pénztárak által végzett pénzügyi közvetítés nem sorolható az ingyen vagy gazdaságilag nem jelentős áron nyújtott nem piaci kibocsátás kategóriájába.
116.
Amint arra az ESA 2010 3.23. pontja rámutat, a nem piaci termelés azért áll fenn, mivel technikailag lehetetlen megfizettetni az egyénnel a közösségi szolgáltatásokat, mert ezeknek a szolgáltatásoknak a fogyasztása nem követhető nyomon és nem ellenőrizhető. A közösségi szolgáltatások előállítását kormányzati egységek szervezik, és finanszírozásuk az árbevételektől eltérő forrásokból – nevezetesen az adókból és egyéb állami jövedelmekből – történik. A felperes önsegélyező pénztárak pénzügyi közvetítői tevékenysége ezzel szemben azt a célt szolgálja, hogy a biztosítottak megkapják juttatásaikat (nyugdíjazás, haláleset és fogyatékosság esetén) azáltal, hogy járulékaikat pénzügyi eszközökbe fektetik, hogy nyereséget termeljenek a működési költségeken felül ezen ellátások fedezésére. A juttatásokat nem az adókból és egyéb állami jövedelmekből fizetik.
117.
Összefoglalva, annak meghatározásához, hogy a felpereshez hasonló önsegélyező pénztárak piaci vagy nem piaci termelőknek minősülnek‑e, átfogó értékelést kell végezni, figyelembe véve az ESA 2010 3.16–3.26. és 1.37. pontjában, valamint az ESA 2010 2.55–2.62., 20.32–20.34. és 20.38. pontjában a pénzügyi közvetítői tevékenységre vonatkozóan meghatározott általános kritériumokat.
V. Végkövetkeztetés
118.
A fentiekre tekintettel azt javaslom, hogy a Bíróság a Bundesverwaltungsgericht (szövetségi közigazgatási bíróság, Németország) kérdéseire a következő választ adja:
„A nyugdíjpénztárakra vonatkozó statisztikai adatszolgáltatási követelményekről szóló, 2018. január 26‑i (EU) 2018/231 európai központi banki rendelet 1. cikkének 1. pontját, valamint az Európai Unió‑beli nemzeti és regionális számlák európai rendszeréről szóló, 2013. május 21‑i 549/2013/EU európai parlamenti és tanácsi rendelet A. mellékletében foglalt pontok összességét
a következőképpen kell értelmezni:
a közjogi szervek által létrehozott, az egyes szabadfoglalkozású személyeket tagságra kötelező rendszerrel működő szakmai önsegélyező pénztárak a statisztikai adatszolgáltatási követelmények hatálya alá tartozó nyugdíjalapoknak és nem társadalombiztosítási alapoknak minősülnek, amennyiben ezek a szervezetek pénzügyi közvetítő tevékenységet végeznek tagjaik nyugdíjjogosultságának, valamint haláleseti és fogyatékossági juttatásainak kifizetése érdekében, működési költségeiket a tagok által befizetett, a szervezetek által meghatározott hozzájárulásokból finanszírozzák, önigazgatással rendelkeznek, felelősek pénzügyi gazdálkodásukért, és az állam nem támogatja őket a tagjaiknak nyújtott juttatások kifizetésében.”
(
1
)	Eredeti nyelv: spanyol.
(
2
)	A nyugdíjpénztárakra vonatkozó statisztikai adatszolgáltatási követelményekről szóló, 2018. január 26‑i (EU) 2018/231 európai központi banki rendelet (EKB/2018/2) (HL 2018. L 45._3. o.).
(
3
)	Ezek olyan szervezetek, amelyek juttatásokat nyújtanak tagjaik (bizonyos szakmát gyakorló személyek) számára fogyatékosság, nyugdíjazás és halál esetén.
(
4
)	Amelyekre a továbbiakban „felperes önsegélyező pénztárakként” fogok hivatkozni.
(
5
)	Az Európai Unió‑beli nemzeti és regionális számlák európai rendszeréről szóló, 2013. május 21‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2013. L 174., 1. o.).
(
6
)	Lásd többek között: 2019. szeptember 11‑iFIG és FISE ítélet (C‑612/17 és C‑613/17, EU:C:2019:705; a továbbiakban: FIG és FISE ítélet); 2023. július 13‑iFerrovienord ítélet (C‑363/21 és C‑364/21, EU:C:2013:563; a továbbiakban: Ferrovienord ítélet).
(
7
)	A 2022. május 10‑i törvény (BayGVBl. 182. o.) 32a. cikkének (18) bekezdésével módosított, a tartományi társadalombiztosításról szóló bajor törvény (a továbbiakban: VersoG) 2008. június 16‑án kihirdetett változata (BayGVBl. 371. o.).
(
8
)	A VersoG 33. és azt követő cikkeivel összefüggésben értelmezett 30. cikkének (1) bekezdése.
(
9
)	A VersoG 30. cikkének (2) bekezdésében meghatározott esetek. Ezen esetek körébe tartozik például a marginális szakmaitevékenység‑végzés vagy a másik társadalombiztosítási rendszerben való tagság.
(
10
)	A VersoG 30. cikkének (3) bekezdése.
(
11
)	A VersoG 10. cikkének (2)–(3) bekezdése.
(
12
)	A VersoG 31. cikkének (4) bekezdése. Nem vitatott, hogy juttatásainak több mint 50%‑át mindegyik szervezet kötelező juttatásként nyújtja kötelező tagjai számára.
(
13
)	A legutóbb a 2021. május 21‑i törvény (SächsGVBl. 578. o.) 18. cikkével módosított, az egészségügyi szakmai kamaráról szóló, 1994. május 24‑i szászországi
törvény (SächsGVBl. 935. o.). A továbbiakban: SächsHKaG.
(
14
)	A legutóbb a 2021. június 19‑i 6. módosító alapszabállyal (ÄBS 09/2021 18. o.) módosított, a szászországi orvosi nyugellátásról szóló alapszabály 2008. június 28‑i változata (ÄBS 10/2008 515. o.). A továbbiakban: alapszabály.
(
15
)	Lásd a legutóbb a SächsHKaG 1. §‑ával összefüggésben értelmezett 6. §‑ának (1) bekezdését, valamint az alapszabály 1. §‑át.
(
16
)	Lásd az alapszabály 1. §-ával, valamint 9. és azt követő §‑aival összefüggésben értelmezett SächsHKaG 1. és 2. §‑ával összefüggésben értelmezett 6. §‑ának (1) bekezdését.
(
17
)	ECB, Assets and liabilities of pension funds__ elérhető itt: https://data.ecb.europa.eu/publications/financial-corporations/3030657.
(
18
)	A nyugdíjpénztárak a nemzetközi tőkepiacok legnagyobb befektetői közé tartoznak. Befektetéseik a pénzügyi eszközök, ágazatok és földrajzi elhelyezkedés tekintetében diverzifikáltak. Az euróövezetben a kormányzat és a nem pénzügyi vállalatok finanszírozásában betöltött szerepük a hitelviszonyt megtestesítő értékpapírokba és egyéb részesedésekbe történő befektetések révén szintén jelentős.
(
19
)	Az Európai Központi Bank által végzett statisztikai adatgyűjtésről szóló, 1998. november 23‑i tanácsi rendelet (HL 1998. L 318., 8. o.; magyar nyelvű különkiadás 1. fejezet, 3. kötet, 23. o.).
(
20
)	A statisztikai szakzsargonban ezek azok a személyek vagy szervezetek, amelyek kötelesek bizonyos adatokat szolgáltatni.
(
21
)	Az Európai Központi Bank által végzett statisztikai adatgyűjtésről szóló 2533/98/EK rendelet módosításáról szóló tanácsi rendeletre irányuló ajánlás (EKB/2008/9) (HL 2008. C 251., 1. o.).
(
22
)	Az Európai Központi Bank által végzett statisztikai adatgyűjtésről szóló 2533/98/EK rendelet módosításáról szóló, 2009. október 9‑i tanácsi rendelet (HL 2009. L 269., 1. o.).
(
23
)	Ugyanezeket a kötelezettségeket korábban a biztosítókra vonatkozó statisztikai adatszolgáltatási követelményekről szóló, 2014. november 28‑i 1374/2014/EU európai központi banki rendelet (EKB/2014/50) (HL 2014. L 366., 36. o.) már előírta a biztosítók számára.
(
24
)	Például az életbiztosítások és a magánnyugdíjpénztárak; a köztisztviselők állami nyugdíjrendszere és a munkáltatók által kezelt nyugdíjrendszerek.
(
25
)	Ezek közé tartoznak az orvosok, gyógyszerészek, építészek, közjegyzők, ügyvédek, adótanácsadók, állatorvosok, könyvelők, fogorvosok és mérnökök.
(
26
)	A Bayerische Versorgungskammer 2022. évi éves jelentése, 12. o., elérhető itt: BVK_2022_JB_EN_www_240523.pdf és a Sächsische Ärzteversorgung honlapján: https://www.saev.de/en/index.html. Az EKB megjegyzéseiben jelzi, hogy az euroövezeti nyugdíjpénztárak költségvetése 3123 milliárd euró.
(
27
)	Az 549/2013/EU rendelet A. mellékletének 1.01. pontja.
(
28
)	Ferrovienord ítélet, 64. pont.
(
29
)	Ferrovienord ítélet, 65. pont.
(
30
)	Az 549/2013 rendelet A. mellékletének 1.25. pontja.
(
31
)	FIG és FISE ítélet, 58. és 97. pont.
(
32
)	FIG és FISE ítélet (37. pont); 2022. április 28‑iSeGEC és társai ítélet (C‑277/21, EU:C:2022:318, 28. pont).
(
33
)	Amint azt lényegében az 549/2013/EU rendelet A. mellékletének 1.57. és 2.12. pontja meghatározza. A gazdasági egységek az A. melléklet 2.01. pontjának második mondata szerint olyan gazdasági alanyok, amelyek képesek eszközöket a tulajdonukban tartani, kötelezettségeket vállalni és gazdasági tevékenységet végezni, valamint más egységekkel gazdasági műveleteket lebonyolítani. A gazdasági egységet fő funkciója gyakorlásában döntéshozatali önállóság jellemzi, és vagy teljes számlasorozatot vezet, vagy képes teljes számlasorozatot összeállítani (A. melléklet, 2.12. pont).
(
34
)	A nemzetgazdaság egészét alkotó szektorokon kívül létezik egy hatodik gazdasági szektor, a külföld, amely a nem rezidens egységek és az öt nemzeti szektor kapcsolatát tükrözi.
(
35
)	A továbbiakban az ESA 2010 tételeire való egyedi hivatkozásokat az ESA 2010 A. mellékletére való hivatkozásként kell értelmezni (amelyet a redundancia elkerülése végett mellőzök).
(
36
)	A tárgyaláson szóba került, hogy a felperes önsegélyező pénztárak a háztartásokat segítő nonprofit intézmények (S.15) közé sorolhatók‑e, amely besorolást ők maguk (és az EKB) elutasították. Amennyiben a tőkepiacokon pénzügyi közvetítéssel foglalkoznak haszonszerzés céljából, amelyet aztán a biztosítottak részére nyújtott juttatások kifizetésére és az adminisztratív költségeik fedezésére fordítanak, azok nem tartoznak a háztartásokat segítő nonprofit intézmények szektorába. Ebbe a szektorba tartoznak a szakszervezetek, a szakmai vagy tudományos társaságok, fogyasztói érdekvédelmi szervezetek, politikai pártok, egyházak vagy vallási közösségek, valamint szociális, kulturális, szabadidős és sportklubok; jótékonysági és segélyszervezetek, amelyeket egyéb gazdasági egységek pénzbeli vagy természetbeni önkéntes transzferei finanszíroznak.
(
37
)	FIG és FISE ítélet, 34. pont.
(
38
)
(
39
)	Az ESA 2010 2.107. pontjának első mondata.
(
40
)	Az ESA 2010 2.107. pontjának második mondata.
(
41
)	Az ESA 2010 2.108. pontja.
(
42
)	Az ESA 2010 2.109. pontja.
(
43
)	Az a tény, hogy a szakmai önsegélyező pénztárak közjogi jogi személyek, nem zárja ki, hogy nyugdíjpénztárnak tekintsék őket: az ESA 2010 2.109. pontja ezt ekként írja elő. Nem szükséges, hogy a nyugdíjpénztár magánszervezet legyen. Lehet állami jellegű, de lényeges, hogy a pénzügyi közvetítés végzéséhez szervezeti és irányítási autonómiával rendelkezzen.
(
44
)	Az ESA 2010 2.117. pontjának utolsó mondata hozzáteszi, hogy általában nincs közvetlen kapcsolat az egyén kockázatoknak való kitettsége és az általa fizetett társadalombiztosítási járulék összege között.
(
45
)	Minden egyes felperes önsegélyező pénztár esetében a tagjai többségének jogszabályi kötelezettsége a csatlakozás, mivel szakmájukat Bajorország vagy Szászország tartományban gyakorolják.
(
46
)	Ahhoz, hogy a gazdasági egységet az S.129 alszektorba nyugdíjpénztárként lehessen besorolni, nem szükséges, hogy az általa a tagok részére nyújtott valamennyi juttatás szerződéses biztosítási kötelezettségen alapuljon. Az ESA 2010 2.117. pontja szerint a gazdasági egység akkor is lehet nyugdíjpénztár, ha tagjai ex lege tagok, és nem szerződéses biztosítási kötelezettség alapján. Lehet egy kötelező és egy önkéntes rész is. Azok, akik kötelező jelleggel váltak a szakmai önsegélyező pénztár tagjává, majd kiléptek, az alapszabállyal összhangban önkéntes tagok maradhatnak azzal a céllal, hogy a kötelező tagok által fizetettel azonos járulék mellett szerezzenek ellátásra való jogosultságot.
(
47
)	A pénztárak különösen csak közhasznú tevékenységet végezhetnek, és pénzeszközeiket, valamint vagyonukat kizárólag társadalombiztosítási feladataik teljesítéséhez használhatják fel, továbbá kötelesek saját forrásból fedezni adminisztratív költségeiket, beleértve az alkalmazottak és az ellátásra jogosultak juttatásait is.
(
48
)	Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat 30. pontja.
(
49
)	Idézve a jelen főtanácsnoki indítvány 10. pontjában.
(
50
)	Lásd analógia útján: FIG és FISE ítélet, 37. és 38. pont.
(
51
)	A 2.117. pont az ESA 2010 2. fejezetének része, amely bemutatja a gazdasági mérésekhez használt gazdasági egységeket, és azt, hogy az elemzés lehetővé tétele érdekében hogyan sorolhatók ezek az egységek szektorokba és más csoportokba (ESA 2010, 1.03. pont).
(
52
)	A kérdést előterjesztő bíróság szerint a fogalom egyéb kormányzati egységeket vagy akár azokat az elsődleges szervtől mint kötelező nyugdíjbiztosító intézettől független közigazgatási szerveket is magában foglalhatja, amelyek lehetővé teszik tagjaik számára a kötelező nyugdíjbiztosítás alóli mentesülést, valamint a saját járulék‑ és juttatási szintjükhöz igazodó, önigazgatáson alapuló nyugellátást biztosítanak bizonyos foglalkozási csoportok számára kormányzati ellenőrzés nélkül. Emellett szólhat az ESA 2010 20.39. pontja, amely abból indul ki, hogy a pénztár „önálló gazdasági egység” is lehet.
(
53
)	Hozzáteszi, hogy „[a] társadalombiztosítási alap akkor számít gazdasági egységnek, ha a kormányzati egységek egyéb tevékenységeitől külön szervezik meg, saját eszközökkel és kötelezettségekkel rendelkezik, és saját jogon bonyolít pénzügyi tranzakciókat”.
(
54
)	Az ESA 2010 2.55 pontja hozzáteszi, hogy „[a]z ilyen gazdasági egységek közé tartozik minden olyan vállalat és kvázivállalat, amelynek fő tevékenysége: a) a pénzügyi közvetítés (pénzügyi közvetítők); és/vagy b) a pénzügyi kiegészítő tevékenység (kiegészítő pénzügyi tevékenységet végző szervezetek). Ide tartoznak azok a pénzügyi szolgáltatásokat nyújtó gazdasági egységek is, amelyek eszközeinek vagy kötelezettségeinek nagy része nem képezi gazdasági műveletek tárgyát a nyílt piacokon.” Az ESA 2010 2.56. pontja szerint „[a] pénzügyi közvetítés olyan tevékenység, amelyben a gazdasági egység saját számlájára pénzügyi eszközökre tesz szert és kötelezettségeket vállal azáltal, hogy a piacon pénzügyi tranzakciókban vesz részt”.
(
55
)	Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat, 11. és 12. pont.
(
56
)	Az írásbeli észrevételek 33. pontja.
(
57
)
(
58
)	Az ESA 2010 3.18. pontjának a) alpontja.
(
59
)
(
60
)	A C‑758/22. sz. ügyre vonatkozó előzetes döntéshozatalra utaló határozat, 14. pont.
(
61
)	A C‑758/22. sz. ügyre vonatkozó előzetes döntéshozatalra utaló határozat, 16. pont.
(
62
)	Az elsőfokú bíróság úgy ítélte meg, hogy a gazdaságilag jelentős árak meglétének (és így a felperes önsegélyező pénztárak piaci termelői státuszának) bizonyításához elegendő, hogy a felperesek költségeik legalább felét a járulékok beszedéséből fedezték, még akkor is, ha az ESA 2010 3.19. pontjának a) és b) alpontjában meghatározott feltételek nem teljesültek.
(
63
)	A C‑758/22. sz. ügyre vonatkozó előzetes döntéshozatalra utaló határozat, 17., 18. és 19. pont.
(
64
)	A C‑758/22. sz. ügyre vonatkozó előzetes döntéshozatalra utaló határozat, 15. pont.
(
65
)	FIG és FISE ítélet, 34., 65. és 70. pont; SeGec és társai ítélet (C‑277/21, EU:C:2022:318) 26. pont.
(
66
)	Az ESA 2010 2.33. pontja szerint „[a] gazdasági egységeket az általuk képviselt termelői típus alapján kell besorolni az egyes szektorokba. A besorolás függ az egységek fő tevékenységétől és funkciójától is, amelyek alapján feltételezhetően következtetni lehet gazdasági magatartásukra”.
(
67
)	Ha egy állami pénzügyi egység eszközöket kezel, de nem teszi ki magát kockázatnak azzal, hogy saját terhére kötelezettségeket vállal, akkor a kormányzati szektorba sorolandó, nem pedig a pénzügyi vállalatok szektorba (az ESA 2010 20.33. pontja).
(
68
)	Az előzetes döntéshozatalra utaló határozat, 19. pont.