SKLEP
Višje sodišče v Ljubljani je v senatu, ki so ga sestavljale višje sodnice Barbka 
Močivnik Škedelj, kot predsednica ter Barbara Žužek Javornik in mag. Gordana 
Ristin, kot članici,
v pravdni zadevi tožeče stranke: M. R., ..., ki jo zastopa D. P., odvetnik v ...,  
zoper toženo stranko: A. K., ..., ki ga zastopa B. Č., odvetnik v Ljubljani, 
zaradi plačila 7.000,00 EUR s pripadki,
o  pritožbi  tožeče  stranke  zoper  sklep  Okrajnega  sodišča  v  Ljubljani  II  P  
629/2017 z dne 20. 6. 2017,
dne 11. aprila 2018
1
I Cp 2534/2017
SKLENILO:
I. Pritožbi se ugodi in se sklep sodišča prve stopnje razveljavi.
II. Odločitev o stroških pritožbenega postopka se pridrži za končno odločbo.
OBRAZLOŽITEV:
1. Sodišče  prve  stopnje  je  odločilo,  da  sodišče  v  Republiki  Sloveniji  ni  
pristojno za odločitev o sporu ter razveljavilo opravljena pravdna dejanja in  
tožbo z dne 4. 4. 2017 zavrglo.
2. Zoper  sklep se pritožuje  tožeča  stranka iz  pritožbenega  razloga  zmotne  
ugotovitve  dejanskega  stanja  in  zmotne  uporabe  materialnega  prava.  
Predlaga, da pritožbeno sodišče sklep sodišča prve stopnje razveljavi in  
izreče,  da  je  sodišče  Republike  Slovenije  pristojno  za  razsojo  v  tem  
pravdnem postopku ter vrne zadevo sodišču prve stopnje. Navaja, da je  
sodišče zmotno  ugotovilo,  da sta pravdni stranki  ob sklepanju prodajne  
pogodbe dogovorili tudi klavzulo o izključni pristojnosti sodišča v Pulju.  
Pogodbe  nista  nikoli  podpisali,  priložena  pogodba  predstavlja  zgolj  
osnutek, ki ga je na obeh mestih podpisala tožena stranka. Nadalje navaja,  
da je iz vsebine tožbe razvidno, da sta se stranki sporazumeli, da se vsi  
učinki prodajne pogodbe razvežejo in da vrneta druga drugi vse, kar sta na  
podlagi pogodbe prejeli. Gre za popolnoma nov dogovor, ki ne vsebuje  
določbe o pristojnosti sodišča v Pulju. Sodišče v Pulju tako nima nobene  
povezave s predmetnim sporom. Sploh ni podan mednarodni element, saj  
sta obe pravdni stranki slovenska državljana, sporno obligacijsko razmerje  
pa je dogovorjeno na ozemlju Republike Slovenije. Za takšne primere se  
uporablja notranji pravni red posamezne države članice, zato Uredba (EU)  
št. 1215/2012 Evropskega parlamenta in Sveta z dne 12. decembra 2012 o  
pristojnosti  in  priznavanju  ter  izvrševanju  sodnih  odločb  v  civilnih  in  
gospodarskih zadevah (v nadaljevanju BU I), na katero se sklicuje sodišče  
prve stopnje, sploh ni uporabljiva.
3. Tožena stranka je na pritožbo odgovorila. Predlaga, da pritožbeno sodišče  
pritožbo zavrne in potrdi izpodbijani sklep, pritožnici pa naloži v plačilo  
tudi stroške pritožbenega postopka. Navaja, da sta pravdni stranki 17. 6.  
2017 sklenili prodajno pogodbo za nepremičnino, kar v tožbi priznava tudi  
tožeča stranka. Ne drži, da naj bi se sporazumeli, da se vsi učinki prodajne  
2
pogodbe  razvežejo  in  da  bi  stranki  druga  drugi  vrnili  vse,  kar  je  bilo  
dogovorjeno s pogodbo. Ker ni prišlo do soglasja volj za razvezo pogodbe  
je slednja še vedno veljavna in je še vedno veljavna klavzula o pristojnosti  
sodišča v Pulju. Tožena stranka je bila pripravljena na vračilo dela kupnine  
pristati zgolj pod pogojem, da sama obdrži prejeto aro v višini 7.000,00  
EUR.  Zavrača  pravno  naziranje  tožeče  stranke,  da  v  sporu  ni  podan  
mednarodni element. Nepremičnina, ki je predmet prodajne pogodbe, se  
namreč nahaja v drugi državi članici, zato je tudi predmet izpolnitve v drugi 
državi članici.
4. Pritožba je utemeljena.
5. Pritožbeno sodišče je izpodbijani sklep preizkusilo v okviru pritožbenih  
razlogov in razlogov, na katere pazi po uradni dolžnosti na podlagi drugega  
odstavka 350. člena Zakona o pravdnem postopku (v nadaljevanju ZPP).
6. Sodišče  Republike  Slovenije  je  pristojno  za  sojenje,  kadar  je  njegova  
pristojnost v sporu z mednarodnim elementom izrecno določena z zakonom  
ali  z  mednarodno  pogodbo  (29.  člen  ZPP).  Mednarodna  pristojnost  je  
procesna predpostavka, na katero mora paziti sodišče po uradni dolžnosti  
ves čas postopka (tretji odstavek 18. člena ZPP). Vprašanje mednarodne  
pristojnosti nastane v primeru, ko gre za spor iz razmerja, ki se navezuje na  
pravne rede več držav.1 
7. Sodišče prve stopnje je zmotno ugotovilo, da gre za spor z mednarodnim  
elementom  in  v  skladu  z  načelom  primarnosti  uporabilo  pravila  o  
mednarodni pristojnosti iz BU I. 
8. BU I v celoti nadomešča zakonodajo držav članic EU, če sta izpolnjena  
pogoja ratione personae (toženec mora imeti prebivališče v državi članici)  
in  ratione materieae  (iti mora za civilno ali gospodarsko zadevo). Sodna  
1 Primerjaj  D.  Wedam  Lukič  v  L.  Ude,  A.  Galič  (red.),  Pravdni  postopek,  zakon  s  
komentarjem, 1. knjiga, Založba Uradni list RS in GV založba, Ljubljana 2005, str. 184.
3
praksa Sodišča Evropske unije (v nadaljevanju SEU) 2 in pravna teorija 3 sta 
zavzeli stališče, da uporaba pravil o pristojnosti iz BU I zahteva obstoj  
mednarodnega  (tujega)  elementa .4 Z  drugimi  besedami,  BU  I  se  ne  
uporablja v primerih, ko v pravnem razmerju ni nobenega mednarodnega  
elementa. BU I sicer ne vsebuje definicije pojma mednarodni element. Gre 
za avtonomni pojem prava EU, ki ga je treba razlagati v skladu z načelom  
avtonomnosti,  to  je  izključno  v  skladu  s  pravili  samega  prava  EU,  
neodvisno  od  nacionalnega  prava.  Pojem  mednarodni  element  se  lahko 
razlikuje  od primera  do primera.  Mednarodni značaj  pravnega razmerja  
lahko izhaja iz vpletenosti več pravnih redov bodisi glede na temelj spora,  
bodisi glede na stalno prebivališče strank, pri čemer razlaga SEU ta kriterija 
izjemno široko. 5 Pravno razmerje lahko vsebuje mednarodni element na  
primer že zato, ker imata stranki stalno prebivališče v eni državi članici,  
sporna dejstva pa bi bila omejena na drugo državo.
9. V  predmetni  pravdi  imata  obe  pravdni  stranki  stalno  prebivališče  v  
Republiki  Sloveniji,  zato  lahko  mednarodni  značaj  pravnega  razmerja  
izhaja  le  iz  temelja  spora,  saj  sta  sklenili  prodajno  pogodbo  za  nakup  
nepremičnine v Republiki Hrvaški. Mednarodni značaj pravnega razmerja  
lahko v zadevah v zvezi s pogodbenimi razmerji  izhaja iz k raja izpolnitve 
obveznosti.6 Zadeva v zvezi s pogodbenimi razmerji  je avtonomni pojem,  
zato  ga je potrebno  razlagati  v skladu  s ciljem in namenom  BU  I. 7 Iz  
namena BU I izhaja, da mora obstajati povezava med postopki, za katere se  
uporablja BU I in ozemljem držav ter da je za obstoj pravne varnosti nujno  
potrebna povezava med sodiščem in sporom (13. in 16. točka predhodnih  
določb BU I).
2 Primerjaj 25. in 26. točko obrazložitve sodbe SEU v zadevi C-281/02 z dne 1. 3. 2005 in 26.  
točko  obrazložitve  sodbe  SEU  v  zadevi  C-478/12  z  dne  14.  11.  2013.  Sodbi  se  sicer  
nanašata na Bruseljsko konvencijo z dne 27. 9. 1968 o pristojnosti in izvrševanju sodnih  
odločb v civilnih in gospodarskih zadevah ter Uredbo Sveta (ES) št. 44/2001 z dne 22. 12.  
2000 o pristojnosti in priznavanju ter izvrševanju sodnih odločb v civilnih in gospodarskih  
zadevah, vendar je zagotovljena kontinuiteta med slednjima in BU I (34. točka predhodnih  
določb BU I). Kadar je mogoče določbe teh instrumentov šteti za enakovredne, velja glede  
razlage BU I razlaga določb Bruseljske konvencije in Uredbe št. 44/2001 (primerjaj sodbo  
SEU v zadevi C-533/08 z dne 4. 5. 2010).
3 Primerjaj A. Galič, Mednarodna pristojnost po Uredbi št. 44/2001 („Bruseljska uredba“),  
Pravosodni bilten, št. 1/2007, str. 187-216.
4 SEU uporablja termin international element.
5 Primerjaj 26. točko sodbe SEU v zadevi C-281/02 z dne 1. 3. 2005.
6 BU  I  določa  specialno  pristojnost  v  zadevah  v  zvezi  s  pogodbenimi  razmerji.  Kot  
okoliščino, ki utemeljuje mednarodno pristojnost določa kraj  izpolnitve zadevne obveznosti 
(1. točka 7. člena BU I).
7 Primerjaj sodbo SEU v zadevi C-34/82 z dne 22. 3. 1983.
4
10. Tožeča  stranka  navaja,  da  sta  pravdni  stranki  pogodbo  sporazumno  
razvezali, zato je na podlagi zakona nastal vrnitveni zahtevek za vračilo že  
plačanega  zneska,  tožena  pa  stranka  navaja,  da  ni  pristala  na  razvezo  
pogodbe, temveč je bila pripravljena na vračilo dela plačane kupnine pod  
pogojem, da obdrži prejeto aro. Predmet pravde je denarna terjatev. Ker je 
denarne  obveznosti  potrebno  izpolniti  v  kraju,  v  katerem  ima  upnik  
prebivališče  (prvi  odstavek  195.  člena  Obligacijskega  zakonika  –  v  
nadaljevanju OZ), to je v Republiki Sloveniji, navedeno pravno razmerje  
nima mednarodnega elementa, zato se pravila BU I ne uporabijo.
11. Če  za  spor  ni  treba  uporabiti  pravnih  aktov  EU,  se  uporabi  Zakon  o  
mednarodnem zasebnem pravu in postopku (v nadaljevanju ZMZPP). V  
skladu  z  določbo  prvega  odstavka  52.  člena  ZMZPP  se  smeta  stranki  
sporazumeti  o pristojnosti tujega sodišča le, če je vsaj ena od njiju tuj  
državljan ali pravna oseba s sedežem v tujini in ne gre za spor, za katerega  
je  po  določbah  tega  ali  drugega  zakona  izključno  pristojno  sodišče  
Republike  Slovenije.  Ker  sta  obe  pravdni  stranki  državljana  Republike  
Slovenije,  sporazuma  o  pristojnost  po  ZMZPP  ne  bi  mogli  veljavno  
skleniti,  zato  se  vprašanje  pravne  narave  obligacijskega  razmerja  med  
pravdnima strankama v  primeru uporabe ZMZPP sploh ne pojavi.
12. Ker ni podana izključna pristojnost tujega sodišča, je pritožbeno sodišče  
pritožbi ugodilo in izpodbijani sklep razveljavilo (tretji odstavek 365. člena  
ZPP). O tem je odločalo v senatu, ker gre z a pritožbo zoper sklep, s katerim 
je sodišče zavrglo tožbo, ki je že bila vročena toženi stranki  (2. alineja  
drugega odstavka 366.a člena ZPP).
13. Odločitev o pritožbenih stroških se pridrži za končno odločbo v skladu s  
tretjim odstavkom 165. člena ZPP.
Ljubljana, 11. april 2018
Predsednica senata:
Barbka Močivnik Škedelj l.r.
5