62024CJ0509
SODBA SODIŠČA (deveti senat)
z dne 27. novembra 2025 (
*1
)
„Predhodno odločanje – Nepošteni pogoji v potrošniških pogodbah – Direktiva 93/13/EGS – Člen 6(1) – Člen 7(1) – Pogodba o bančnem računu – Postopek za izdajo plačilnega naloga – Preizkus nepoštenosti pogodbenih pogojev po uradni dolžnosti – Predlog sodišča za znižanje terjatve za znesek, ki ustreza uporabi pogoja, ki se šteje za nepoštenega – Strinjanje prodajalca ali ponudnika in možnost, da ta znesek zahteva v poznejšem postopku – Načelo učinkovitosti – Udeležba potrošnika pri preizkusu morebitne nepoštenosti pogodbenega pogoja“
V zadevi C‑509/24,
katere predmet je predlog za sprejetje predhodne odločbe na podlagi člena 267 PDEU, ki ga je vložilo Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 3 de Arucas (prvostopenjsko in preiskovalno sodišče št. 3 v Arucasu, Španija) z odločbo z dne 30. junija 2024, ki je na Sodišče prispela 22. julija 2024, v postopku
Investcapital Ltd.
proti
M. H. S.,
SODIŠČE (deveti senat),
v sestavi M. Condinanzi (poročevalec), predsednik senata, N. Jääskinen, sodnik, in R. Frendo, sodnica,
generalni pravobranilec: R. Norkus,
sodni tajnik: A. Calot Escobar,
na podlagi pisnega postopka,
ob upoštevanju stališč, ki so jih predložili:
–
za špansko vlado A. Torró Molés, agent,
–
za italijansko vlado S. Fiorentino, agent, skupaj z M. Cherubinijem, avvocato dello Stato,
–
za Evropsko komisijo I. Galindo Martín in P. Kienapfel, agenta,
na podlagi sklepa, sprejetega po opredelitvi generalnega pravobranilca, da bo v zadevi razsojeno brez sklepnih predlogov,
izreka naslednjo
Sodbo
1
Predlog za sprejetje predhodne odločbe se nanaša na razlago členov 6 in 7 Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nepoštenih pogojih v potrošniških pogodbah (UL, posebna izdaja v slovenščini, poglavje 15, zvezek 2, str. 288).
2
Ta predlog je bil vložen v okviru postopka, ki ga je sprožila družba Investcapital Ltd., prevzemnica terjatve iz pogodbe o tekočem bančnem računu, odprtem na ime potrošnika M. H. S, in ki se nanaša na izdajo plačilnega naloga za plačilo denarnega dolga, ki izhaja iz te pogodbe.
Pravni okvir
Pravo Unije
3
V štiriindvajseti uvodni izjavi Direktive 93/13 je navedeno:
„sodišča ali upravni organi držav članic [morajo imeti] na voljo ustrezna in učinkovita sredstva za preprečevanje nadaljnje uporabe nepoštenih pogojev v potrošniških pogodbah“.
4
Člen 6(1) te direktive določa:
„Države članice določijo, da nepošteni pogoji, uporabljeni v pogodbi, ki jo s potrošnikom sklene prodajalec ali ponudnik, kakor je določeno z nacionalnim pravom, niso zavezujoči za potrošnika in da pogodba še naprej zavezuje obe stranki na podlagi teh pogojev, če je nadaljnji obstoj mogoč brez nepoštenih pogojev.“
5
Člen 7(1) navedene direktive določa:
„Države članice zagotovijo, da v interesu potrošnikov in konkurentov obstajajo ustrezna in učinkovita sredstva za preprečevanje nadaljnje uporabe nepoštenih pogojev v pogodbah, ki jih s potrošniki sklenejo prodajalci ali ponudniki.“
Špansko pravo
LEC
6
Člen 815(3) Ley 1/2000 de Enjuiciamiento Civil (zakon 1/2000 o zakoniku o civilnem postopku) z dne 7. januarja 2000 (BOE št. 7 z dne 8. januarja 2000, str. 575) v različici, ki se uporablja za postopek v glavni stvari (v nadaljevanju: LEC), določa:
„Če iz dokumentacije, priložene k predlogu, izhaja, da zahtevani znesek ni pravilen, sodni tajnik preda zadevo sodniku, ki po potrebi izda sklep, v katerem lahko predlagatelja pozove, naj sprejme ali zavrne predlog plačilnega naloga za manjši znesek, kot ga je prvotno predlagal in ki ga določi sodnik.
Podobno, če se šteje, da dolg temelji na pogodbi, sklenjeni med prodajalcem ali ponudnikom in potrošnikom ali uporabnikom, sodni tajnik pred izdajo plačilnega naloga obvesti sodišče, ki lahko, če meni, da bi bilo mogoče katerega od pogodbenih pogojev, ki so podlaga zahtevka ali s katerimi je določen dolgovani znesek, opredeliti kot nepoštenega, s sklepom predlaga izdajo plačilnega naloga za znesek, izračunan na podlagi izključitve zneska, ki izhaja iz uporabe tega pogodbenega pogoja, iz zahtevanega zneska.
V obeh primerih mora tožeča stranka predlog sprejeti ali zavrniti v desetih dneh, pri čemer se šteje, da ga je sprejela, če dovoli, da rok poteče, ne da bi podala kakršno koli izjavo. Sprejetja tožeče stranke nikakor ni mogoče šteti za delno odpoved zahtevku, pri čemer lahko tožeča stranka neplačani del uveljavlja le v ustreznem ugotovitvenem postopku.
Če je predlog sprejet, se toženi stranki naloži plačilo tega zneska.
V nasprotnem primeru se šteje, da je tožeča stranka od zahtevka odstopila, pri čemer lahko svoj zahtevek uveljavlja le v ustreznem ugotovitvenem postopku.
Stranka v postopku lahko zoper sklep, izdan v zadnjenavedenem primeru, neposredno vloži pravno sredstvo.“
7
Člen 818(1), prvi pododstavek, LEC določa:
„Če dolžnik pravočasno vloži ugovor, se o sporu dokončno odloči po koncu ustreznega postopka, razglašena sodba pa postane pravnomočna.“
Splošni zakon o varstvu potrošnikov in uporabnikov
8
Člen 83 prenovljenega splošnega zakona o varstvu potrošnikov in uporabnikov, sprejetega z Real Decreto Legislativo 1/2007 por el que se aprueba el texto refundido de la Ley General para la Defensa de los Consumidores y Usuarios y otras leyes complementarias (kraljeva zakonska uredba 1/2007 o prenovitvi splošnega zakona o varstvu potrošnikov in uporabnikov ter drugih dopolnjujočih zakonov) z dne 16. novembra 2007 (BOE št. 287 z dne 30. novembra 2007, str. 49181) v različici, ki se uporablja za postopek v glavni stvari, določa:
„Nepošteni pogoji so nični po samem zakonu in se štejejo za nikoli obstoječe. Zato sodišče po zaslišanju strank ugotovi ničnost nepoštenih pogojev iz pogodbe, ta pa za stranki vseeno ostane zavezujoča z enako vsebino, če lahko dalje obstaja brez nepoštenih pogojev.
Pogoji, vključeni v pogodbe na nepregleden način v škodo potrošnikov, so nični po samem zakonu.“
Spor o glavni stvari in vprašanja za predhodno odločanje
9
Družba Investcapital je 16. aprila 2024 pri Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 3 de Arucas (prvostopenjsko in preiskovalno sodišče št. 3 v Arucasu, Španija), ki je predložitveno sodišče, vložila predlog za izdajo plačilnega naloga zoper M. H. S., s katerim je zahtevala plačilo zneska 1234,01 EUR, od tega 229,17 EUR iz naslova glavnice, 38,73 EUR iz naslova običajnih obresti, 39,68 EUR iz naslova zamudnih obresti in 921,15 EUR iz naslova stroškov ali provizij, ki ustrezajo terjatvi, ki jo je odstopila banka B. S. A. Ta terjatev se nanaša na pogodbo, ki jo je M. H. S. 16. marca 2018 sklenil z banko B. S. A. za odprtje bančnega računa.
10
Ker gre za pogodbo, sklenjeno med prodajalcem ali ponudnikom in potrošnikom, je sodni tajnik o tem v skladu s členom 815(3) LEC obvestil predložitveno sodišče, da bi to preučilo morebitno nepoštenost pogojev, na katerih temelji predlog za izdajo plačilnega naloga.
11
Predložitveno sodišče se v okviru preučitve morebitne nepoštenosti teh pogojev sprašuje o združljivosti člena 815(3) LEC s pravom Unije, zlasti z Direktivo 93/13 v povezavi s sodno prakso Sodišča.
12
To sodišče navaja, da se mora sodišče, ki odloča o predlogu za izdajo plačilnega naloga, v primeru ugotovitve nepoštenosti pogodbenega pogoja v skladu s členom 815(3) LEC omejiti na to, da predlaga znižanje zneska terjatve, tako da izključi znesek, ki izhaja iz uporabe takega pogoja. V skladu s to določbo to, da vlagatelj predloga za izdajo plačilnega naloga sprejme ta predlog sodišča, ne pomeni odpovedi znesku, zahtevek za plačilo katerega je to sodišče zavrnilo, saj lahko ta tožeča stranka še vedno zahteva plačilo tega zneska v okviru ugotovitvenega postopka.
13
Zato predložitveno sodišče navaja, da na podlagi člena 815 LEC ni mogoče odločiti o ničnosti pogojev, ki se štejejo za nepoštene, medtem ko so v skladu s členom 83 splošnega zakona o varstvu potrošnikov in uporabnikov taki pogoji nični po samem zakonu in se štejejo za neobstoječe. Meni, da tako za potrošnika še vedno veljajo pogodbeni pogoji, ki so bili po preučitvi, ki jo je opravilo sodišče, ki mu je bil predložen predlog za izdajo plačilnega naloga, opredeljeni kot nepošteni.
14
V teh okoliščinah je Juzgado de Primera Instancia e Instrucción no 3 de Arucas (prvostopenjsko in preiskovalno sodišče št. 3 v Arucasu) prekinilo odločanje in Sodišču v predhodno odločanje predložilo ta vprašanja:
„1.
Ali je treba člena 6 in 7 Direktive [93/13] razlagati tako, da je mehanizem sodnega nadzora, s katerim se iz zahtevka prodajalca ali ponudnika zgolj izključijo tisti zneski, ki temeljijo na nepoštenih pogojih, prodajalec ali ponudnik pa lahko te zneske uveljavlja v drugih postopkih, lahko ‚ustrezno in učinkovito sredstvo‘ za preprečitev, da bi potrošnika ali uporabnika zavezovali ti nepošteni pogoji?
2.
Ali je treba člena 6 in 7 Direktive [93/13] razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni ureditvi, kot je ta iz člena 815(3) [LEC], ki posledice preizkusa nepoštenosti v postopku za izdajo plačilnega naloga omejuje na izključitev tistih zneskov, ki temeljijo na nepoštenih pogojih, iz zahtevka, ki ga je vložil prodajalec ali ponudnik, ne da bi iz tega preizkusa izhajale vse posledice, ki v skladu z nacionalnim pravom izhajajo iz ugotovitve navedene nepoštenosti, kot je razglasitev ničnosti?
3.
Ali je treba člena 6 in 7 Direktive [93/13] razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni ureditvi, kot je ta iz člena 815(3) [LEC], ki ne predvideva sodelovanja potrošnika ali uporabnika pri preizkusu nepoštenosti, ki ga opravi sodišče?“
Vprašanja za predhodno odločanje
Prvo in drugo vprašanje za predhodno odločanje
Dopustnost
15
Španska vlada dvomi o dopustnosti prvega in drugega vprašanja zaradi njune hipotetičnosti v delu, v katerem se nanašata na postopek, ki ni postopek za izdajo plačilnega naloga, in sicer na morebitni ugotovitveni postopek, ki v skladu z nacionalnim pravom omogoča obravnavo drugih zahtevkov od tistih, ki so bili vloženi v okviru postopka za izdajo plačilnega naloga.
16
Opozoriti je treba, da je le nacionalno sodišče, ki odloča o sporu in ki mora prevzeti odgovornost za sodno odločbo, ki bo izdana, pristojno, da ob upoštevanju posebnosti zadeve v glavni stvari presodi upoštevnost vprašanj, ki jih postavi Sodišču. Kadar se zastavljena vprašanja nanašajo na razlago ali na veljavnost pravila iz prava Unije, Sodišče načeloma mora odločiti. Iz tega izhaja, da za vprašanje za predhodno odločanje v zvezi s pravom Unije velja domneva upoštevnosti. Sodišče lahko zavrne odločanje o takem vprašanju samo, če je očitno, da zahtevana razlaga prava Unije nima nobene zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora o glavni stvari, če je problem hipotetičen ali če Sodišče nima na voljo dejanskih in pravnih elementov, ki so potrebni, da bi lahko na zastavljena vprašanja dalo koristne odgovore (sodba z dne 2. februarja 2023, Towarzystwo Ubezpieczeń Ż (Zavajajoče tipske zavarovalne pogodbe), C‑208/21, EU:C:2023:64, točki 42 in 43 ter navedena sodna praksa).
17
V obravnavani zadevi pa ni tako.
18
V predložitveni odločbi je namreč dovolj natančno opisan pravni in dejanski okvir postopka v glavni stvari, ki se nanaša na predlog za izdajo plačilnega naloga v zvezi z denarnim zahtevkom, ki izhaja iz pogodbe o odprtju tekočega bančnega računa. Na podlagi elementov, ki jih je predložilo predložitveno sodišče, je mogoče ugotoviti tako obseg postavljenih vprašanj kot tudi njihovo povezavo s predmetom tega postopka. Predložitveno sodišče s prvim in drugim vprašanjem zlasti sprašuje, ali je s členoma 6 in 7 Direktive 93/13 združljiva nacionalna ureditev, v skladu s katero lahko sodišče, ki mu je predložen predlog za izdajo plačilnega naloga, predlaga izdajo plačilnega naloga za znesek, znižan za znesek, ki ustreza uporabi pogodbenega pogoja, za katerega je ugotovilo, da je nepošten, ne da bi lahko ta pogoj razglasilo za ničen, pri čemer lahko upnik del zavrnjene terjatve uveljavlja pozneje v okviru ugotovitvenega sodnega postopka.
19
V teh okoliščinah ni očitno, da razlaga Direktive 93/13, za katero se prosi s prvim in drugim vprašanjem, nima nobene zveze z dejanskim stanjem ali predmetom spora o glavni stvari oziroma da je izpostavljen problem hipotetičen.
20
Zato je treba ti vprašanji šteti za dopustni.
Utemeljenost
21
Predložitveno sodišče s prvim in drugim vprašanjem, ki ju je treba obravnavati skupaj, v bistvu sprašuje, ali je treba člen 6(1) in člen 7(1) Direktive 93/13 razlagati tako, da nasprotujeta nacionalni ureditvi, ki določa, na eni strani, da lahko sodišče, pri katerem je prodajalec ali ponudnik vložil predlog za izdajo plačilnega naloga zoper potrošnika, poda predlog za znižanje zneska terjatve tako, da se izključijo zneski, ki izhajajo iz uporabe pogodbenega pogoja, za katerega je to sodišče ugotovilo, da je nepošten, ne da bi lahko na tej podlagi ugotovilo njegovo ničnost, in na drugi strani, da ima ta prodajalec ali ponudnik po sprejetju tega predloga možnost začeti drug sodni postopek, da bi od tega potrošnika izterjal znesek terjatve, zahtevek za plačilo katerega je to sodišče zavrnilo.
22
Najprej je treba opozoriti, da sistem varstva, ki se izvaja z Direktivo 93/13, temelji na preudarku, da je potrošnik v razmerju do prodajalca ali ponudnika v podrejenem položaju tako glede pogajalske moči kot tudi ravni obveščenosti (sodba z dne 17. maja 2022, Ibercaja Banco, C‑600/19, EU:C:2022:394, točka 35 in navedena sodna praksa).
23
Člen 6(1) te direktive državam članicam nalaga, da zagotovijo, da nepošteni pogodbeni pogoji za potrošnika niso zavezujoči, ne da bi mu bilo treba vložiti pravno sredstvo in pridobiti sodbo, s katero bi se potrdila nepoštenost teh pogojev (glej v tem smislu sodbo z dne 15. junija 2023, Getin Noble Bank (Odložitev izpolnjevanja kreditne pogodbe), C‑287/22, EU:C:2023:491, točka 37).
24
Šteti je treba, da je ta določba enakovredna nacionalnim pravilom, ki imajo v nacionalnem pravnem redu naravo kogentnih določb. Poleg tega gre za prisilno določbo, katere namen je formalno ravnovesje med pravicami in obveznostmi sopogodbenikov, ki je določeno s pogodbo, nadomestiti z realnim ravnovesjem, tako da se med sopogodbeniki vzpostavi enakost (sodba z dne 21. decembra 2016, Gutiérrez Naranjo in drugi, C‑154/15, C‑307/15 in C‑308/15, EU:C:2016:980, točki 54 in 55).
25
Iz tega, na prvem mestu, izhaja, da mora nacionalno sodišče pod pogoji, ki jih določa njegovo pravo, po uradni dolžnosti presoditi nepoštenost pogodbenega pogoja, ki spada na področje uporabe navedene direktive, in ga ne sme uporabiti, da nepošteni pogoj ne bi imel zavezujočih učinkov za zadevnega potrošnika, razen če ta potrošnik temu nasprotuje (sodba z dne 30. junija 2022, Profi Credit Bulgaria (Pobot po uradni dolžnosti v primeru nepoštenega pogoja), C‑170/21, EU:C:2022:518, točka 31 in navedena sodna praksa).
26
Na drugem mestu, v skladu z ustaljeno sodno prakso člen 6(1) Direktive 93/13 ne zahteva, da nacionalno sodišče poleg uporabe pogodbenega pogoja, ki je bil razglašen za nepoštenega, zavrne tudi uporabo pogojev, ki niso bili opredeljeni kot takšni. Cilj te določbe, zlasti pa njenega drugega dela, namreč ni razveljavitev vseh pogodb, ki vsebujejo nepoštene pogoje, temveč vzpostavitev ravnovesja med pogodbenima strankama z izključitvijo uporabe pogojev, ki se štejejo za nepoštene, hkrati pa načeloma ohraniti v veljavi druge pogoje iz zadevne pogodbe. Ta pogodba mora načeloma nespremenjeno obstajati naprej, razen kar zadeva spremembo, ki izhaja iz odprave nepoštenih pogojev. Tako je navedeno pogodbo mogoče ohraniti, če je v skladu s pravili nacionalnega prava taka kontinuiteta iste pogodbe brez nepoštenih pogojev pravno mogoča (sodba z dne 30. junija 2022, Profi Credit Bulgaria (Pobot po uradni dolžnosti v primeru nepoštenega pogoja), C‑170/21, EU:C:2022:518, točki 34 in 35 ter navedena sodna praksa).
27
Poleg tega ob upoštevanju narave in pomena javnega interesa, na katerem temelji varstvo potrošnikov, člen 7(1) Direktive 93/13 v povezavi z njeno štiriindvajseto uvodno izjavo državam članicam nalaga, naj zagotovijo ustrezna in učinkovita sredstva za preprečevanje nadaljnje uporabe nepoštenih pogojev v pogodbah, ki jih s potrošniki sklenejo prodajalci ali ponudniki (glej v tem smislu sodbi z dne 14. junija 2012, Banco Español de Crédito, C‑618/10, EU:C:2012:349, točka 68, in z dne 17. maja 2022, Ibercaja Banco, C‑600/19, EU:C:2022:394, točka 38 in navedena sodna praksa).
28
Čeprav je Sodišče že večkrat opredelilo način, kako mora nacionalno sodišče zagotoviti varstvo pravic, ki jih imajo potrošniki na podlagi te direktive, pa se s pravom Unije načeloma in kot izhaja iz besedila člena 6(1) Direktive 93/13, ne harmonizirajo postopki, ki se uporabljajo za preizkus domnevne nepoštenosti pogodbenega pogoja, in so ti postopki po načelu procesne avtonomije držav članic torej predmet njihovega nacionalnega pravnega reda, vendar le pod pogojem, da ti postopki niso manj ugodni od tistih, ki urejajo podobne položaje v nacionalnem pravu (načelo enakovrednosti), in da v praksi ne onemogočajo ali pretirano otežujejo uresničevanja pravic, ki jih daje pravo Unije (načelo učinkovitosti) (glej v tem smislu sodbo z dne 29. februarja 2024, Investcapital, C‑724/22, EU:C:2024:182, točka 30 in navedena sodna praksa).
29
Kar zadeva, na eni strani, načelo enakovrednosti, je treba navesti, da Sodišče ne razpolaga z nobenim elementom, na podlagi katerega bi lahko dvomilo o skladnosti nacionalnih predpisov, kakršni so ti v postopku v glavni stvari, s tem načelom.
30
Na drugi strani je treba, kar zadeva načelo učinkovitosti, navesti, da je treba vsak primer, v katerem se postavlja vprašanje, ali se z neko nacionalno procesno določbo onemogoča ali pretirano otežuje uporaba prava Unije, preučiti ob upoštevanju umestitve te določbe v celotnem postopku, poteka tega postopka in njegovih posebnosti, po potrebi skupaj z načeli, na katerih temelji nacionalni pravni sistem, kot so načelo varstva pravice do obrambe, načelo pravne varnosti in načelo učinkovitega poteka postopka. Vendar posebne lastnosti postopkov ne smejo biti element, ki lahko ogroža pravno varstvo, ki ga morajo imeti potrošniki na podlagi določb Direktive 93/13 (sodba z dne 17. maja 2022, Impuls Leasing România, C‑725/19, EU:C:2022:396, točka 45 in navedena sodna praksa).
31
Poleg tega je Sodišče pojasnilo, da obveznost držav članic, da zagotovijo učinkovitost pravic, ki jih imajo pravni subjekti na podlagi prava Unije, med drugim v zvezi s pravicami, ki izhajajo iz Direktive 93/13, vključuje zahtevo po zagotovitvi učinkovitega sodnega varstva, ki je potrjena v členu 7(1) te direktive in določena tudi v členu 47 Listine Evropske unije o temeljnih pravicah ter ki med drugim velja za opredelitev postopkovnih pravil v zvezi s tožbami, ki temeljijo na takih pravicah (sodba z dne 24. junija 2025, GR REAL, C‑351/23, EU:C:2025:474, točka 53 in navedena sodna praksa).
32
V zvezi s tem je treba spomniti, da je mogoče učinkovito varstvo pravic, ki izhajajo iz Direktive 93/13, zagotoviti le, če nacionalni postopkovni sistem v postopku za izdajo plačilnega naloga ali postopku izvršbe plačilnega naloga omogoča, da sodišče opravi nadzor morebitne nepoštenosti pogojev v zadevni pogodbi po uradni dolžnosti (sodba z dne 20. septembra 2018, EOS KSI Slovensko, C‑448/17, EU:C:2018:745, točka 45 in navedena sodna praksa).
33
V obravnavanem primeru je iz predložitvene odločbe razvidno, da je v španskem procesnem pravu postopek za izdajo plačilnega naloga postopek, ki ni kontradiktoren in je omejen na izterjavo denarnih terjatev ter katerega namen je zagotoviti hitro in učinkovito izterjavo zapadlih, likvidnih in izterljivih terjatev.
34
Tako sodni tajnik v skladu s členom 815(3) LEC sodišču vroči predlog za izdajo plačilnega naloga v zvezi s terjatvijo, ki temelji na pogodbi, sklenjeni med prodajalcem ali ponudnikom in potrošnikom, da bi to po uradni dolžnosti izvedlo nadzor nad morebitno nepoštenostjo katerega koli pogodbenega pogoja, na katerem temelji zahtevek ali na podlagi katerega je določen dolgovani znesek. Če sodišče meni, da je mogoče enega od zadevnih pogojev opredeliti kot nepoštenega, lahko s sklepom predlaga znižanje zneska terjatve, ki izključuje zneske, ki izhajajo iz uporabe teh pogojev.
35
V skladu z informacijami, ki jih ima na voljo Sodišče, nepošteni pogodbeni pogoji, na katerih temelji predlog za izdajo plačilnega naloga ali ki določajo dolgovani znesek uveljavljanega zahtevka, v okviru postopka za izdajo plačilnega naloga ne bodo imeli nobenega učinka, saj jih bo sodišče izločilo, še preden bo moral potrošnik poravnati svoj dolg. Prodajalec ali ponudnik lahko po potrebi za popolno izterjavo svoje terjatve pozneje sproži ugotovitveni postopek.
36
S pridržkom preverjanj, ki jih mora opraviti predložitveno sodišče, je treba v zvezi s tem navesti, kot je španska vlada poudarila v pisnem stališču, da lahko sodišče, ki odloča o sporu, v okviru zadnjenavedenega postopka po uradni dolžnosti preveri nepoštenost pogojev pogodbe, sklenjene med prodajalcem ali ponudnikom in potrošnikom, in po potrebi nepoštene pogodbene pogoje razglasi za nične.
37
Poleg tega je treba za vsak primer navesti, da je Evropska komisija v pisnem stališču pred Sodiščem navedla, da člen 818 LEC določa, da kadar potrošnik pravočasno vloži ugovor zoper plačilni nalog, sodni tajnik zaključi postopek za izdajo plačilnega naloga in ga nadomesti s postopkom, v katerem imata tako potrošnik kot prodajalec ali ponudnik pravico do izjave, sodišče, ki odloča o sporu, pa lahko po uradni dolžnosti ali na predlog potrošnika opravi nadzor nad nepoštenostjo pogodbenih pogojev, ki lahko privede ne le do izključitve zneska, ki temelji na pogoju, ki se šteje za nepoštenega, ampak tudi do ugotovitve njegove ničnosti. Vendar mora predložitveno sodišče preveriti natančno vsebino navedene nacionalne določbe.
38
Tako je na eni strani očitno, da člen 815(3) LEC določa, da sodišče po uradni dolžnosti opravi nadzor nad nepoštenostjo pogodbenih pogojev, katerih učinki so omejeni na natančen predmet predloga za izdajo plačilnega naloga, v skladu z naravo in namenom tega postopka, kar lahko vodi do morebitnega znižanja zneska zahtevane terjatve, ne da bi bila ugotovljena ničnost pogojev, ki se štejejo za nepoštene. Na drugi strani lahko postopek, ki se je začel na podlagi ugovora potrošnika zoper plačilni nalog na podlagi člena 818 LEC, in ugotovitveni postopek, ki ga je morebiti sprožil prodajalec ali ponudnik, ki je tožeča stranka, v skladu s členom 815(3) LEC privedeta do nadzora nad nepoštenostjo zadevnega pogoja v okviru kontradiktorne razprave med strankami in po potrebi do tega, da sodišče, ki odloča o zadevi, ugotovi ničnost tega pogoja ali celo te pogodbe.
39
Glede na vse zgornje preudarke je treba na prvo in drugo vprašanje odgovoriti, da je treba člen 6(1) in člen 7(1) Direktive 93/13 v povezavi z načelom učinkovitosti razlagati tako, da ne nasprotujeta nacionalni ureditvi, ki določa, na eni strani, da lahko sodišče, pri katerem je prodajalec ali ponudnik vložil predlog za izdajo plačilnega naloga zoper potrošnika, predlaga znižanje zneska terjatve tako, da se izključijo zneski, ki izhajajo iz uporabe pogodbenega pogoja, za katerega je to sodišče ugotovilo, da je nepošten, ne da bi lahko na tej podlagi ugotovilo njegovo ničnost, in na drugi strani, da ima ta prodajalec ali ponudnik po sprejetju tega predloga možnost začeti drug sodni postopek, da bi od tega potrošnika izterjal znesek terjatve, zahtevek za plačilo katerega je to sodišče zavrnilo, če lahko navedeni potrošnik v okviru drugih sodnih postopkov doseže ugotovitev ničnosti pogodbenega pogoja, ki se šteje za nepoštenega.
Tretje vprašanje
40
Predložitveno sodišče želi s tretjim vprašanjem v bistvu izvedeti, ali člen 6(1) in člen 7(1) Direktive 93/13 nasprotujeta nacionalni ureditvi, ki ne določa udeležbe potrošnika pri preizkusu – s strani sodišča, pri katerem je prodajalec ali ponudnik vložil predlog za izdajo plačilnega naloga zoper tega potrošnika – morebitne nepoštenosti pogodbenih pogojev, na katerih ta predlog temelji ali ki določajo znesek uveljavljane terjatve.
41
V zvezi s tem je treba opozoriti, da je Sodišče razsodilo, da načelo kontradiktornosti na splošno ne podeljuje vsaki stranki v postopku samo pravice, da se seznani z dokazi in stališči, ki jih sodišču predloži nasprotna stranka, ter da o njih razpravlja, ampak ji podeljuje tudi pravico, da se seznani z elementi, ki jih sodišče preizkusi po uradni dolžnosti in na katere namerava opreti svojo odločitev, in da o njih razpravlja. Sodišče je poudarilo, da je za to, da bi se zadostilo zahtevam, ki se nanašajo na pravico do poštenega sojenja, namreč pomembno, da stranke poznajo pravne in dejanske okoliščine, ki imajo odločilen vpliv na izid postopka, in da imajo možnost o njih kontradiktorno razpravljati (sodba z dne 21. februarja 2013, Banif Plus Bank, C‑472/11, EU:C:2013:88, točka 30 in navedena sodna praksa).
42
Iz tega sledi, da če nacionalno sodišče – potem ko je na podlagi presoje dejanskih in pravnih okoliščin, s katerimi je seznanjeno ali s katerimi se je seznanilo na podlagi pripravljalnih ukrepov, ki jih je za to izvedlo po uradni dolžnosti, ugotovilo, da neki pogoj spada na področje uporabe direktive – na podlagi presoje, ki jo je opravilo po uradni dolžnosti, ugotovi, da ta pogoj ni pošten, praviloma mora obvestiti stranke v postopku in jim dati možnost, da o tem kontradiktorno razpravljajo na način, ki ga za to določajo nacionalna postopkovna pravila (sodba z dne 21. februarja 2013, Banif Plus Bank, C‑472/11, EU:C:2013:88, točki 31 in 36).
43
Poleg tega je Sodišče razsodilo, da je treba člen 6(1) Direktive 93/13 razlagati tako, da mora nacionalno sodišče, ki mu je predložen predlog za izdajo plačilnega naloga – kadar dolžnik, ki je potrošnik, v postopku do izdaje tega plačilnega naloga ne sodeluje – po uradni dolžnosti zavrniti uporabo nepoštenega pogoja iz pogodbe, sklenjene med tem potrošnikom in zadevnim prodajalcem ali ponudnikom, na katerem temelji del uveljavljane terjatve. V tem primeru lahko to sodišče ta predlog delno zavrne, če lahko zadevna pogodba načeloma še naprej obstaja brez kakršne koli druge spremembe oziroma dopolnitve, kar mora preveriti navedeno sodišče (glej v tem smislu sodbo z dne 30. junija 2022, Profi Credit Bulgaria (Nadomestilo po uradni dolžnosti v primeru nepoštenega pogoja), C‑170/21, EU:C:2022:518, točka 38).
44
V obravnavanem primeru glede na nacionalna postopkovna pravila, ki urejajo potek postopka za izdajo plačilnega naloga in so opisana v točkah od 34 do 38 te sodbe, dejstvo, da člen 815(3) LEC ne določa udeležbe potrošnika pri preizkusu nepoštenosti pogodbenega pogoja, na katerem lahko temelji predlog za izdajo plačilnega naloga, ampak sodišču, ki mu je zadeva predložena, daje pristojnost, da poda predlog za plačilni nalog, ki se nanaša na znesek uveljavljane terjatve, zmanjšane za znesek, ki ustreza uporabi pogoja, ki se šteje za nepoštenega, ne vpliva na pravico potrošnikov do obrambe in zlasti na načelo kontradiktornosti.
45
V zvezi s tem je po eni strani – s pridržkom preverjanj, ki jih mora opraviti predložitveno sodišče – očitno, da sklep, ki ga sodišče, ki odloča o zadevi, izda po tem, ko je prodajalec ali ponudnik sprejel ta predlog, vsaki od strank omogoča, da se seznani z dejanskimi in pravnimi elementi, ki so bili odločilni za izdajo tega sklepa, in da o njih razpravlja v kontradiktornem postopku, ne da bi imel zavezujoče učinke pravnomočnosti ali druge prekluzivne učinke. Po drugi strani člen 815(3) LEC spada v okvir skrajšanega postopka za izdajo plačilnega naloga, ki je zasnovan kot instrument za pospešitev postopka, namenjen zagotavljanju hitre izterjave zapadlih, likvidnih in izterljivih terjatev. Udeležba potrošnika pri preizkusu nepoštenosti pogodbenih pogojev je še vedno zagotovljena, ker se zdi, da špansko procesno pravo v okviru poznejšega kontradiktornega postopka določa možnost, da potrošnik v celoti uveljavlja svoje pravice in sredstva obrambe.
46
Iz spisa, ki je na voljo Sodišču, je namreč razvidno, na eni strani, da se navedeni sklep lahko ponovno preuči v okviru rednih postopkov meritornega odločanja, v katerih se v celoti spoštuje načelo kontradiktornosti med strankami, pri čemer ima potrošnik možnost ugovarjati istemu sklepu v skladu s podrobnimi pravili iz člena 818 LEC. Na drugi strani, ker v skladu s členom 815(3) LEC sprejetja s strani prodajalca ali ponudnika, ki je tožnik, nikakor ni mogoče enačiti z delno odpovedjo njegovim pravicam, lahko ta prodajalec ali ponudnik uveljavlja del terjatve, v zvezi s katerim ni dobil poplačila, v okviru ugotovitvenega postopka, v katerem je potrošnik udeležen ob polnem spoštovanju načela kontradiktornosti.
47
Zato je treba na tretje vprašanje odgovoriti, da je treba člen 6(1) in člen 7(1) Direktive 93/13 razlagati tako, da ne nasprotujeta nacionalni ureditvi, ki ne določa udeležbe potrošnika pri preizkusu – s strani sodišča, pri katerem je prodajalec ali ponudnik vložil predlog za izdajo plačilnega naloga zoper tega potrošnika – morebitne nepoštenosti pogodbenih pogojev, na katerih ta predlog temelji ali ki določajo znesek uveljavljane terjatve, če, prvič, postopek za izdajo plačilnega naloga ne pripelje do pravnomočnega akta ter, drugič, je v okviru morebitnih poznejših postopkov med navedenim potrošnikom in tem prodajalcem ali ponudnikom v zvezi z istimi zahtevki zadnjenavedenega zagotovljeno načelo kontradiktornosti.
Stroški
48
Ker je ta postopek za stranke iz postopka v glavni stvari ena od stopenj v postopku pred predložitvenim sodiščem, to odloči o stroških. Stroški za predložitev stališč Sodišču, ki niso stroški omenjenih strank, se ne povrnejo.
Iz teh razlogov je Sodišče (deveti senat) razsodilo:
1.
Člen 6(1) in člen 7(1) Direktive Sveta 93/13/EGS z dne 5. aprila 1993 o nepoštenih pogojih v potrošniških pogodbah v povezavi z načelom učinkovitosti
je treba razlagati tako, da
ne nasprotujeta nacionalni ureditvi, ki določa, na eni strani, da lahko sodišče, pri katerem je prodajalec ali ponudnik vložil predlog za izdajo plačilnega naloga zoper potrošnika, poda predlog za znižanje zneska terjatve tako, da se izključijo zneski, ki izhajajo iz uporabe pogodbenega pogoja, za katerega je to sodišče ugotovilo, da je nepošten, ne da bi lahko na tej podlagi ugotovilo njegovo ničnost, in na drugi strani, da ima ta prodajalec ali ponudnik po sprejetju tega predloga možnost začeti drug sodni postopek, da bi od tega potrošnika izterjal znesek terjatve, zahtevek za plačilo katerega je to sodišče zavrnilo, če lahko navedeni potrošnik v okviru drugih sodnih postopkov doseže ugotovitev ničnosti pogodbenega pogoja, ki se šteje za nepoštenega.
2.
Člen 6(1) in člen 7(1) Direktive 93/13
je treba razlagati tako, da
ne nasprotujeta nacionalni ureditvi, ki ne določa udeležbe potrošnika pri preizkusu – s strani sodišča, pri katerem je prodajalec ali ponudnik vložil predlog za izdajo plačilnega naloga zoper tega potrošnika – morebitne nepoštenosti pogodbenih pogojev, na katerih ta predlog temelji ali ki določajo znesek uveljavljane terjatve, če, prvič, postopek za izdajo plačilnega naloga ne pripelje do pravnomočnega akta ter, drugič, je v okviru morebitnih poznejših postopkov med navedenim potrošnikom in tem prodajalcem ali ponudnikom v zvezi z istimi zahtevki zadnjenavedenega zagotovljeno načelo kontradiktornosti.
Podpisi
(
*1
)	Jezik postopka: španščina.