62009CJ0296_CS
Účastníci řízení
Odůvodnění rozsudku
Výrok
Účastníci řízení
Ve věci C‑296/09,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce na základě článku 234 ES, podaná rozhodnutím Cour de cassation (Belgie) ze dne 25. května 2009, došlým Soudnímu dvoru dne 29. července 2009, v řízení
Vlaamse Gemeenschap
proti
Maurits Baesen,
SOUDNÍ DVŮR (čtvrtý senát),
ve složení J.-C. Bonichot, předseda senátu, K. Schiemann (zpravodaj), L. Bay Larsen, C. Toader a A. Prechal, soudci,
generální advokát: J. Mazák,
vedoucí soudní kanceláře: A. Calot Escobar,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření předložená:
– za Vlaamse Gemeenschap W. van Eeckhouttem, advocaat,
– za belgickou vládu L. Van den Broeck, jako zmocněnkyní,
– za Komisi Evropských společenství M. van Beekem a V. Kreuschitzem, jako zmocněnci,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
Odůvodnění rozsudku
1. Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu pojmu „úředníci a osoby v podobném postavení“ ve smyslu čl. 13 odst. 2 písm. d) nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství (Úř. věst. L 149, s. 2), ve znění nařízení Rady (EHS) č. 1390/81 ze dne 12. května 1981 (Úř. věst. L 143, s. 1; Zvl. vyd. 05/01 s. 222, dále jen „nařízení č. 1408/71“).
2. Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi M. Baesenem a Vlaamse Gemeenschap (Vlámské společenství) týkajícího se náhrady škody ohledně příspěvků na sociální zabezpečení, jež byly neprávem zaplaceny v Belgii.
Právní rámec
Právní úprava Unie
3. Článek 2 nařízení č. 1408/71 nazvaný „Osobní působnost“ ve svém odstavci 3 stanoví:
„Toto nařízení se vztahuje na úředníky a na osoby, které jsou v souladu s použitelnými právními předpisy v podobném postavení, pokud podléhají nebo podléhali právním předpisům členského státu, na které se vztahuje toto nařízení.“
4. Článek 4 nařízení č. 1408/71 nazvaný „Věcná působnost“ stanoví:
„1. Toto nařízení se vztahuje na všechny právní předpisy týkající se těchto odvětví sociálního zabezpečení:
a) dávky v nemoci a mateřství;
b) dávky v invaliditě__ včetně těch, jež jsou určeny k udržení nebo zlepšení výdělečné schopnosti;
c) dávky ve stáří;
d) dávky pozůstalým;
e) dávky při pracovních úrazech a nemocích z povolání;
f) pohřebné;
g) dávky v nezaměstnanosti;
h) rodinné dávky.
[…]
4. Toto nařízení se nevztahuje [...] ani na zvláštní systémy pro úředníky a osoby v podobném postavení.“
5. Článek 13 téhož nařízení nazvaný „Obecná pravidla“ stanoví:
„1. S výhradou článku 14c podléhají osoby, na které se vztahuje toto nařízení, pouze právním předpisům jediného státu. Tyto právní předpisy se určují v souladu s touto hlavou.
2. S výhradou článků 14 až 17:
a) osoba zaměstnaná na území jednoho členského státu podléhá právním předpisům uvedeného státu, i když má bydliště na území jiného členského státu nebo i když podnik nebo zaměstnavatel, který ji zaměstnává, má sídlo nebo místo podnikání na území jiného členského státu;
[…]
d) úředníci a osoby v podobném postavení podléhají právním předpisům členského státu, kterému je podřízen úřad, který je zaměstnává;
[…]“
Vnitrostátní právní úprava
6. Podle čl. 1 odst. 1 zákona ze dne 27. června 1969, kterým se mění nařízení s mocí zákona ze dne 28. prosince 1944 o sociálním zabezpečení zaměstnanců, se tento zákon vztahuje na zaměstnance a zaměstnavatele, kteří spolu uzavřeli pracovní smlouvu.
7. Podle čl. 2 odst. 1 bodu 2 zmíněného zákona může král na základě stanoviska Národní rady práce a po poradě v Radě ministrů pro určité kategorie zaměstnanců, které určí, omezit uplatnění tohoto zákona na jeden nebo několik systémů, jejichž výčet je uveden v článku 5 tohoto zákona.
8. Článek 9 odst. 2 královského nařízení ze dne 28. listopadu 1969 k provedení zákona ze dne 27. června 1969 stanoví, že co se týče osob zaměstnaných na základě pracovní smlouvy státem, provinciemi a orgány podřízenými provinciím, omezuje se použití zákona na systémy vyjmenované v odst. 1 prvním pododstavci tohoto článku, tzn. systém povinného zdravotního a invalidního pojištění, systém starobních důchodů zaměstnaných osob a důchodů pozůstalých, jakož i služeb úřadů práce a pojištění v nezaměstnanosti pracovníků.
9. Podle čl. 1 odst. 1 bodu 3 zákona ze dne 3. července 1967 o náhradě škody vyplývající z pracovních úrazů, úrazů utrpěných na cestě do zaměstnání a nemocí z povolání ve veřejnoprávním sektoru, se systém vytvořený tímto zákonem uplatní na personál s definitivou, personál ve zkušební době, dočasný personál, pomocný personál nebo personál zaměstnaný na základě pracovní smlouvy, který přísluší ke správním orgánům a dalším útvarům výkonných orgánů společenství a regionů.
Spor v původním řízení a předběžné otázky
10. M. Baesen, belgický státní příslušník, nastoupil v roce 1988 do zaměstnání u Vlaamse Gemeenschap jakožto inspektor investic. Zprvu byl zaměstnán na základě smlouvy na dobu určitou a posléze smlouvy na dobu neurčitou; pracovní činnost vykonával ve Stockholmu (Švédsko).
11. Dne 7. října 1996 ukončilo Vlaamse Gemeenschap platnost zmíněné pracovní smlouvy a vyplatilo mu odstupné za výpověď ve výši dvanácti měsíčních platů. Maurits Baesen podal žalobu k tribunal du travail de Bruxelles (Pracovní soud v Bruselu), jíž se domáhal dalšího odstupného za výpověď a náhrady škody za protiprávní výpověď. V následujícím soudním řízení, zejména řízení o opravném prostředku před cour du travail de Bruxelles, požadoval též částku 19 874,74 eur jakožto náhradu škody za příspěvky na sociální zabezpečení, které byly podle jeho názoru nesprávně zaplaceny v Belgii.
12. Podle čl. 13 odst. 2 písm. d) nařízení č. 1408/71 úředníci a osoby v podobném postavení podléhají právním předpisům členského státu, kterému je podřízen úřad, který je zaměstnává. Podle názoru M. Baesena, jehož vztah s Vlaamse Gemeenschap byl vztahem „zaměstnané osoby“, a nikoli „úředníka“, se však v jeho případě použijí obecná pravidla nařízení č. 1408/71. Proto se na něj podle jeho názoru vztahuje švédský systém sociálního zabezpečení, což znamená, že neměl odvádět příspěvky na belgické sociální zabezpečení.
13. Cour du travail de Bruxelles v řízení o opravném prostředku rozhodl, že dotyčné částky z platu M. Baesena byly v Belgii sráženy neoprávněně. Uvedený soud měl za to, že se na M. Baesena vztahoval švédský systému sociálního zabezpečení na základě čl. 13 odst. 2 písm. a) nařízení č. 1408/71, který stanoví, že osoba zaměstnaná na území jednoho členského státu podléhá právním předpisům uvedeného státu, i když má bydliště na území jiného členského státu nebo i když podnik nebo zaměstnavatel, který ji zaměstnává, má sídlo nebo místo podnikání na území jiného členského státu.
14. Zmíněný soud dospěl k závěru, že pracovní vztah M. Baesena s Vlaamse Gemeenschap byl založen smlouvou na dobu neurčitou, a M. Baesen byl tudíž zaměstnanou osobou, jejíž pracovní poměr nevykazuje stabilitu, která je příznačná pro postavení úředníka, a že na základě služebního řádu, který se vztahuje na smluvní zaměstnance, měl funkční pravomoc, a nikoli pravomoc hierarchickou, jak je tomu v případě úředníků.
15. Na základě těchto úvah měl soud rozhodující o opravném prostředku za to, že se žalovaný nacházel v postavení zaměstnance, a nikoli „osoby v podobném postavení“ ve smyslu čl. 13 odst. 2 písm. d) nařízení č. 1408/71, takže se na něj vztahoval systém sociálního zabezpečení státu, kde vykonával své zaměstnání, tzn. Švédského království, a tudíž mu příspěvky na sociální zabezpečení byly v Belgii sráženy neoprávněně.
16. Vlaamse Gemeenschap podalo proti tomuto rozsudku vydanému cour du travail de Bruxelles kasační opravný prostředek. V podstatě uvádělo, že se uvedený soud dopustil nesprávného právního posouzení tím, že M. Baesena nepovažoval za osobu v postavení podobném postavení úředníka ve smyslu čl. 13 odst. 2 písm. d) nařízení č. 1408/71 a že měl za to, že se podle čl. 13 odst. 2 písm. a) tohoto nařízení uplatní švédský systém sociálního zabezpečení.
17. Cour de cassation, k němuž byl tento kasační opravný prostředek podán, shledal, že z relevantních ustanovení belgické právní úpravy sociálního zabezpečení vyplývá, že se na smluvní zaměstnance Vlaamse Gemeenschap vztahuje zčásti obecný systém veřejného sociálního zabezpečení pro zaměstnance (co se týče systému povinného zdravotního a invalidního pojištění, systému starobních důchodů a služeb úřadů práce a pojištění v nezaměstnanosti) a zčásti zvláštní systém pro úředníky (ohledně systému pracovních úrazů a nemocí z povolání, systému rodinných přídavků a dovolené na zotavenou).
18. Cour de cassation má za to, že je třeba určit, zda pojem „úředníci a osoby v podobném postavení“ použitý v čl. 13 odst. 2 písm. d) nařízení č. 1408/71 odkazuje na obsah, který je mu dáván ve vnitrostátním systému sociálního zabezpečení, jehož se účastní dotyčná osoba. Dále si tento soud klade otázku, zda osoba v postavení M. Baesena, která v případě určitých oblastí sociálního zabezpečení podléhá obecnému systému sociálního zabezpečení zaměstnanců, avšak v případě jeho jiných oblastí se na ni vztahuje zvláštní systém pro úředníky, musí být považována za osobu v postavení podobném postavení úředníků ve smyslu čl. 13 odst. 2 písm. d) nařízení č. 1408/71.
19. Za těchto okolností se Cour de cassation rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1) Má být pro účely použití čl. 13 odst. 2 písm. d) nařízení č. 1408/71 výraz ‚úředníci a osoby v podobném postavení‘ vykládán na základě vnitrostátního systému sociálního zabezpečení, kterého se účastní dotyčná osoba?
2) V případě kladné odpovědi na první otázku: má být dotyčná osoba, která je na základě pracovní smlouvy zaměstnaná u zaměstnavatele z veřejnoprávního sektoru a která na základě vnitrostátního systému v souvislosti s některými odvětvími sociálního zabezpečení ve smyslu čl. 4 odst. 1 nařízení č. 1408/71 podléhá úpravě sociálního zabezpečení pro zaměstnané osoby, zatímco v souvislosti s odvětvími sociálního zabezpečení ve smyslu čl. 4 odst. 1 písm. e) nařízení č. 1408/71 podléhá zvláštní úpravě pro úředníky, považována za osobu v podobném postavení jako úředník ve smyslu čl. 13 odst. 2 písm. d) nařízení č. 1408/71?
K předběžným otázkám
20. Jelikož se obě položené otázky týkají určení toho, jak je třeba rozumět pojmům „úředníci“ a „osoby v podobném postavení“ ve smyslu čl. 13 odst. 2 písm. d) nařízení č. 1408/71, musí být zkoumány společně.
21. Svými otázkami chce předkládající soud v podstatě zjistit jednak to, zda musí být obsah pojmu „úředníci“ a „osoby v podobném postavení“ ve smyslu čl. 13 odst. 2 písm. d) nařízení č. 1408/71 určen pouze na základě úpravy vnitrostátního práva, jemuž podléhá orgán veřejné správy, který je jejich zaměstnavatelem, a jednak to, zda tudíž může osoba v postavení žalovaného v původním řízení, na kterou se v členském státě vztahuje zčásti systém sociálního zabezpečení úředníků a zčásti systém sociálního zabezpečení zaměstnaných osob, podléhat v souladu s ustanovením čl. 13 odst. 2 písm. d) tohoto nařízení pouze právní úpravě členského státu, v němž se nachází orgán veřejné správy, který ji zaměstnává.
22. Úvodem je třeba uvést, že nařízení č. 1408/71 provádí článek 42 ES, který stanoví koordinaci vnitrostátních úprav sociálního zabezpečení, a nikoli jejich harmonizaci. Hmotněprávní a procesněprávní rozdíly mezi systémy sociálního zabezpečení jednotlivých členských států, a tedy mezi právy osob vykonávajících výdělečnou činnost v těchto členských státech, tedy nejsou uvedeným ustanovením dotčeny (viz zejména rozsudky ze dne 15. ledna 1986, Pinna, 41/84, Recueil, s. 1, bod 20; dne 30. ledna 1997, de Jaeck, C‑340/94, Recueil, s. I‑461, bod 18, a ze dne 16. července 2009, von Chamier-Glisczinski, C‑208/07, Recueil, s. I‑6095, bod 84).
23. Co se týče osob, které se mohou dovolávat ustanovení o koordinaci vnitrostátních systémů sociálního zabezpečení, toto nařízení odkazuje na osoby, které jsou účastníky těchto systémů (výše uvedený rozsudek de Jaeck, bod 19).
24. Krom toho Soudní dvůr rozhodl, že pojmy „zaměstnané osoby“ a „osoby samostatně výdělečně činné“ podle čl. 1 písm. a) a čl. 2 odst. 1 nařízení č. 1408/71 odkazují na definice, jež jim dávají právní úpravy členských států v oblasti sociálního zabezpečení a jež jsou nezávislé na povaze, kterou má vykonávaná činnost ve smyslu pracovního práva (výše uvedený rozsudek Jaeck, bod 19).
25. Logický a konsistentní výklad osobní působnosti nařízení č. 1408/71 a systému kolizních norem, jejž zavádí, naznačuje, že se stejný typ argumentace uplatní ohledně výkladu pojmů „úředníci“ i „osoby v podobném postavení“ ve smyslu čl. 13 odst. 2 písm. d) tohoto nař ízení a že tyto pojmy jsou chápány ve smyslu, který jim přikládá vnitrostátní právo při uplatňování systémů sociálního zabezpečení členských států. Takovýto výklad je v souladu s obecným duchem nařízení č. 1408/71, jehož smyslem je koordinace, a nikoli harmonizace.
26. Co se konkrétně týče postavení M. Baesena, na nějž se podle zjištění provedených předkládajícím soudem vztahuje v případě určitých oblastí sociálního zabezpečení obecný systém sociálního zabezpečení zaměstnaných osob, zatímco v případě jiných jeho oblastí se na něj vztahuje zvláštní systém úředníků, si tento soud klade otázku, zda lze takovouto osobu považovat za osobu v postavení podobném postavení úředníků ve smyslu čl. 13 odst. 2 písm. d) nařízení č. 1408/71.
27. V tomto ohledu je třeba připomenout, že nařízení č. 1408/71 se podle svého čl. 2 odst. 3 použije na úředníky a zaměstnance, kteří jsou podle relevantní právní úpravy v podobném postavení, v rozsahu, v němž se na ně vztahuje nebo vztahovala právní úprava členského státu, kde se použije toto nařízení.
28. Z toho vyplývá, že kvalifikace osoby jakožto „úředníka“ či „osoby v podobném postavení“ je ponechána výlučně na právní úpravě členského státu, ve kterém se nachází orgán veřejné správy, který ji zaměstnává, a že každému členskému státu přísluší stanovit rozsah sociální ochrany, kterou těmto kategoriím osob hodlá poskytnout.
29. Co se týče použití nařízení č. 1408/71, konkrétně pak jeho čl. 2 odst. 3 a čl. 13 odst. 2 písm.d), je tedy třeba rozumět výrazy „úředníci“ a „osoby v podobném postavení“ osoby, jež jsou za ně považovány právem členského státu, na jehož území se nachází orgán veřejné správy, jímž je dotyčná osoba zaměstnána.
30. Z toho plyne, že osoba v postavení M. Baesena není vyloučena z oblasti působnosti čl. 13 odst. 2 písm. d) nařízení č. 1408/71 jen proto, že se na ni vztahuje pouze část systému sociálního zabezpečení úředníků členského státu, na jehož území se nachází orgán veřejné správy, který ji zaměstnává.
31. Vzhledem k výše uvedenému je třeba na položené otázky odpovědět, že co se rozumí pojmy „úředníci“ a „osoby v podobném postavení“, ve smyslu čl. 13 odst. 2 písm. d) nařízení č. 1408/71, je určováno pouze úpravou vnitrostátního práva členského státu, v němž se nachází orgán veřejné správy, který je jejich zaměstnavatelem, a že osoba v situaci žalovaného v původním řízení, na niž se v členském státě vztahuje zčásti systém sociálního zabezpečení úředníků a zčásti systém sociálního zabezpečení zaměstnaných osob, může tedy v souladu s ustanoveními čl. 13 odst. 2 písm. d) tohoto nařízení podléhat pouze právní úpravě členského státu, v němž se nachází orgán veřejné správy, který ji zaměstnává.
K nákladům řízení
32. Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Výrok
Z těchto důvodů Soudní dvůr (čtvrtý senát) rozhodl takto:
Co se rozumí pojmy „úředníci“ a „osoby v podobném postavení“ ve smyslu čl. 13 odst. 2 písm. d) nařízení Rady (EHS) č. 1408/71 ze dne 14. června 1971 o uplatňování systémů sociálního zabezpečení na zaměstnané osoby a jejich rodiny pohybující se v rámci Společenství ve znění nařízení Rady (EHS) č. 1390/81 ze dne 12. května 1981, je určováno pouze úpravou vnitrostátního práva členského státu, v němž se nachází orgán veřejné správy, který je jejich zaměstnavatelem, a osoba v situaci žalovaného v původním řízení, na niž se v členském státě vztahuje zčásti systém sociálního zabezpečení úředníků a zčásti systém sociálního zabezpečení zaměstnaných osob, může tedy v souladu s ustanoveními čl. 13 odst. 2 písm. d) tohoto nařízení podléhat pouze právní úpravě členského státu, v němž se nachází orgán veřejné správy, který ji zaměstnává.