62023CO0025
USNESENÍ SOUDNÍHO DVORA (devátého senátu)
5. října 2023 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Článek 53 odst. 2, čl. 94 písm. b) a c) a článek 99 jednacího řádu Soudního dvora – Ochrana spotřebitele – Zneužívající ujednání ve spotřebitelských smlouvách – Směnky cizí – Požadavek na uvedení rámce právní úpravy ve sporu v původním řízení – Požadavek na uvedení důvodů, proč je nezbytná odpověď Soudního dvora – Zjevná částečná nepřípustnost – Nepříslušnost soudu rozhodujícího o nuceném výkonu, kterému byla podána námitka, k posouzení z úřední povinnosti nebo na návrh spotřebitele zneužívající povahy ujednání smlouvy, kterou tento spotřebitel uzavřel s prodávajícím nebo poskytovatelem a která je základem pro vystavení směnek cizích, u nichž je zpochybňováno, že představují exekuční titul“
Ve věci C‑25/23,
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Qorti tal-Maġistrati (Malta) fil-qasam ċivili (občanskoprávní soud prvního stupně, Malta) ze dne 14. prosince 2022, došlým Soudnímu dvoru dne 16. ledna 2023, v řízení
AL
proti
Princess Holdings Ltd,
SOUDNÍ DVŮR (devátý senát),
ve složení: L. S. Rossi, předsedkyně senátu, S. Rodin (zpravodaj) a O. Spineanu-Matei, soudci,
generální advokátka: J. Kokott,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generální advokátky, rozhodnout usnesením s odůvodněním podle čl. 53 odst. 2 a článku 99 jednacího řádu Soudního dvora,
vydává toto
Usnesení
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách (Úř. věst. 1993, L 95, s. 29, a oprava Úř. věst. 2016, L 303, s. 26), článků 5 a 10 směrnice Evropského parlamentu a Rady 2008/48/ES ze dne 23. dubna 2008 o smlouvách o spotřebitelském úvěru a o zrušení směrnice Rady 87/102/EHS (Úř. věst. 2008, L 133, s. 66), jakož i článků 6 až 8 směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2019/771 ze dne 20. května 2019 o některých aspektech smluv o prodeji zboží, o změně nařízení (EU) 2017/2394 a směrnice 2009/22/ES a o zrušení směrnice 1999/44/ES (Úř. věst. 2019, L 136, s. 28).
2
Tato žádost byla podána v rámci sporu mezi AL a společností Princess Holdings Ltd ve věci žaloby podané AL za účelem zabránění tomu, aby se směnky, které nabyly splatnosti, staly vykonatelnými.
Právní rámec
Unijní právo
Směrnice 93/13
3
Článek 6 odst. 1 směrnice 93/13 stanoví:
„Členské státy stanoví, že zneužívající ujednání použitá ve smlouvě uzavřené prodávajícím nebo poskytovatelem se spotřebitelem nejsou podle jejich vnitrostátních právních předpisů pro spotřebitele závazná a že smlouva zůstává pro strany závaznou za stejných podmínek, může-li nadále existovat bez dotyčných zneužívajících ujednání.“
4
Článek 7 odst. 1 této směrnice stanoví:
„Členské státy zajistí, aby v zájmu spotřebitelů a soutěžitelů byly k dispozici odpovídající a účinné prostředky zabraňující dalšímu používání zneužívajících ujednání ve smlouvách, které uzavírají prodávající nebo poskytovatelé se spotřebiteli.“
Směrnice 2008/48
5
Předmětem článku 5 směrnice 2008/48 jsou „[p]ředsmluvní informace“.
6
Článek 10 této směrnice se týká „[i]nformac[í], které mají být uvedeny v úvěrových smlouvách“.
Směrnice 2019/771
7
Předmětem článku 6 směrnice 2019/771 jsou „[s]ubjektivní požadavky na soulad“ zboží, které je předmětem kupní smlouvy.
8
Článek 7 této směrnice se týká „[o]bjektivní[ch] požadavk[ů] na soulad“ tohoto zboží.
9
Předmětem článku 8 uvedené směrnice je „[n]esprávná instalace [uvedeného] zboží“.
10
Článek 24 odst. 2 této směrnice stanoví, že se ustanovení této směrnice nepoužijí na smlouvy uzavřené přede dnem 1. ledna 2022.
Jednací řád Soudního dvora
11
Článek 94 písm. b) a c) jednacího řádu Soudního dvora stanoví:
„Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce obsahuje kromě znění předběžných otázek položených Soudnímu dvoru:
[…]
b)
znění vnitrostátních předpisů, jejichž použití přichází v projednávané věci v úvahu, a případně příslušnou vnitrostátní judikaturu;
c)
uvedení důvodů, na základě kterých má předkládající soud pochybnosti o výkladu nebo platnosti určitých ustanovení práva Unie, jakož i vztah, který spatřuje mezi těmito ustanoveními a vnitrostátními právními předpisy použitelnými ve sporu v původním řízení.“
Maltské právo
Občanský soudní řád
12
Článek 253 písm. e) Kodiċi ta-Organizzazzjoni u Proċedura Ċivili (občanský soudní řád) ve znění použitelném na spor v původním řízení (dále jen „občanský soudní řád“) v podstatě stanoví, že směnka cizí vystavená na základě Kodiċi tal-Kummerċ (obchodní zákoník) ve znění použitelném na spor v původním řízení (dále jen „obchodní zákoník“), která nabyla splatnosti, se stává exekučním titulem, pokud dotyčný věřitel předloží směnečný platební rozkaz k vykonatelnosti této směnky a její dlužník nepodá námitky ve lhůtě 20 dnů ode dne obdržení tohoto rozkazu. Takové námitky mohou být založeny na skutečnosti, že podpis na uvedené směnce cizí není podpisem tohoto dlužníka, nebo na jiných „vážných a právoplatných důvodech“. Pokud příslušný soud vyhoví uvedeným námitkám, držitel této směnky cizí musí v souladu s obchodním zákoníkem podat samostatný návrh.
Obchodní zákoník
13
Článek 198 obchodního zákoníku v podstatě stanoví, že námitky podané proti držiteli směnky cizí nemohou zdržet zaplacení směnky, ledaže mohou být „snadno a rychle“ prozkoumány. Pokud tyto námitky vyžadují, aby bylo provedeno jejich „delší vyšetřování“, je odpovídající posouzení provedeno v samostatném řízení, a než bude znám výsledek tohoto vyšetřování, nelze výkon platebního rozkazu, který může být případně spojen se složením jistoty, odložit.
Spor v původním řízení a předběžné otázky
14
V říjnu roku 2019 uzavřel AL se společností No Deposit Cars Malta Ltd leasingovou smlouvu, jejímž předmětem bylo ojeté vozidlo, a v níž byla ujednána cena 12000 eur, která měla být zaplacena v 60 měsíčních splátkách po 200 eurech v období pěti let. Za tímto účelem podepsal AL 60 směnek cizích ve výši 200 eur.
15
Dne 1. června 2021 předložila společnost Princess Holdings, která rovněž patří akcionáři, jenž vlastní veškeré podíly společnosti No Deposit Cars Malta, které byly předány tyto směnky cizí, směnečný platební rozkaz k Qorti tal-Maġistrati (Malta) fil-qasam ċivili (občanskoprávní soud prvního stupně, Malta), kterým se domáhala nuceného výkonu osmi uvedených směnek cizích vydáním příkazu k nucenému výkonu.
16
Dne 28. června 2021 podal AL žalobu, aby zabránil tomu, aby se těchto osm směnek cizích stalo vykonatelnými, když mimo jiné tvrdil, že ačkoli vrátil vozidlo společnosti No Deposit Cars Malta, tato společnost si ponechala tytéž směnky cizí.
17
Za těchto podmínek se Qorti tal-Maġistrati (Malta) fil-qasam ċivili (občanskoprávní soud prvního stupně) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„1)
Je skutečnost, že v rámci řízení o nuceném výkonu směnky cizí […] nemůže [vnitrostátní] soud provádět posouzení smlouvy, která předcházela vystavení této směnky, v rozporu s ustanoveními směrnice [93/13], zejména s čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 této směrnice?
2)
Je skutečnost, že v rámci řízení o nuceném výkonu směnky cizí […] nemůže [vnitrostátní] soud provádět posouzení smlouvy, která předcházela vystavení této směnky, v rozporu s ustanoveními směrnice [2008/48], zejména s články 5 a 10 této směrnice?
3)
Je skutečnost, že v rámci řízení o nuceném výkonu směnky cizí […] nemůže [vnitrostátní] soud provádět posouzení příslušných závazkových vztahů, které předcházely vystavení této směnky, v rozporu se směrnicí [2019/771], zejména s právem spotřebitele na to, aby od prodávajícího obdržel zboží, které splňuje požadavky stanovené v článcích 6 až 8 této směrnice, a právem spotřebitele domáhat se nápravy v případě, že tyto požadavky splněny nejsou?“
K přípustnosti
18
Podle čl. 53 odst. 2 jednacího řádu platí, že je-li žádost o rozhodnutí o předběžné otázce zjevně nepřípustná, může Soudní dvůr po vyslechnutí generálního advokáta kdykoli rozhodnout usnesením s odůvodněním, aniž by pokračoval v řízení.
19
Je třeba použít toto ustanovení v projednávané věci, pokud jde o druhou a třetí otázku.
20
Podstatou druhé a třetí otázky předkládajícího soudu je, zda články 5 a 10 směrnice 2008/48, jako i články 6 až 8 směrnice 2019/771 musí být vykládány v tom smyslu, že brání ustanovení vnitrostátního práva – a jeho výkladu vnitrostátními soudy – které upravuje řízení o nuceném výkonu směnky cizí, v němž vnitrostátní soud není příslušný k posouzení zneužívající povahy ujednání smlouvy, která vedla k vystavení směnky cizí, jejíž hodnota jakožto exekučního titulu je zpochybňována.
21
Podle ustálené judikatury Soudního dvora je postup zavedený článkem 267 SFEU nástrojem spolupráce mezi Soudním dvorem a vnitrostátními soudy, díky němuž Soudní dvůr poskytuje vnitrostátním soudům výklad unijního práva, jenž je pro ně nezbytný k vyřešení sporů, které mají tyto soudy rozhodnout (rozsudek ze dne 26. března 2020, Miasto Łowicz a Prokurator Generalny, C‑558/18 a C‑563/18, EU:C:2020:234, bod 44, jakož i citovaná judikatura).
22
Vzhledem k tomu, že předkládací rozhodnutí slouží jako základ pro toto řízení, je nezbytné, aby vnitrostátní soud v tomto rozhodnutí vysvětlil skutkový a právní rámec, do kterého spadá spor v původním řízení, a podal nezbytná vysvětlení k důvodům volby ustanovení unijního práva, o jejichž výklad žádá, jakož i ke vztahu, který spatřuje mezi těmito ustanoveními a vnitrostátními právními předpisy použitelnými ve sporu, který mu byl předložen [v tomto smyslu viz zejména rozsudek ze dne 4. června 2020, C. F. (Daňová kontrola), C‑430/19, EU:C:2020:429, bod 23 a citovaná judikatura].
23
V tomto ohledu je třeba rovněž zdůraznit, že informace obsažené v předkládacích rozhodnutích mají nejen umožnit Soudnímu dvoru, aby podal užitečné odpovědi na otázky položené vnitrostátním soudem, ale mají také poskytnout vládám členských států, jakož i ostatním zúčastněným možnost předložit vyjádření v souladu s článkem 23 statutu Soudního dvora Evropské unie. Je na Soudním dvoru, aby zajistil, aby tato možnost byla zachována, s ohledem na to, že na základě tohoto ustanovení jsou zúčastněným oznamována pouze předkládací rozhodnutí (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 2. září 2021, Irish Ferries, C‑570/19, EU:C:2021:664, bod 134 a citovaná judikatura).
24
Tyto kumulativní požadavky týkající se obsahu předkládacího rozhodnutí jsou výslovně uvedeny v článku 94 jednacího řádu, který má předkládající soud v rámci spolupráce zavedené článkem 267 SFEU znát a který je povinen důsledně dodržovat (usnesení ze dne 3. července 2014, Talasca, C‑19/14, EU:C:2014:2049, bod 21, a rozsudek ze dne 9. září 2021, Toplofikacia Sofia a další, C‑208/20 a C‑256/20, EU:C:2021:719, bod 20, jakož i citovaná judikatura). Uvedené požadavky jsou připomenuty rovněž v bodech 13, 15 a 16 doporučení Soudního dvora Evropské unie pro vnitrostátní soudy o zahájení řízení o předběžné otázce (Úř. věst. 2019, C 380, s. 1).
25
V projednávaném případě předkládací rozhodnutí zjevně nesplňuje požadavky uložené v čl. 94 písm. b) a c) jednacího řádu, pokud jde o druhou a třetí otázku.
26
Předkládací rozhodnutí neobsahuje dostatečně přesný popis vnitrostátního právního rámce, do kterého spadá spor, který byl předložen vnitrostátnímu soudu. I když články 166 A a 166 B občanského soudního řádu jsou patrně klíčovými prvky pro pochopení sporu v původním řízení, předkládající soud je nezmiňuje v žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce a nevysvětluje vztah, který podle něj existuje mezi těmito články a směrnicemi 2008/48 a 2019/771. Toto rozhodnutí tudíž Soudnímu dvoru neumožňuje podat užitečnou odpověď na tyto otázky.
27
Dále předkládací rozhodnutí nevysvětluje vztah, který podle předkládajícího soudu existuje mezi ustanoveními unijního práva, o jejichž výklad je žádáno v rámci uvedených otázek, a vnitrostátními právními předpisy použitelnými na spor v původním řízení. Ze žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce totiž nijak nevyplývá, proč je výklad článků 5 a 10 směrnice 2008/48, jakož i článků 6 až 8 směrnice 2019/771 nezbytný pro rozhodnutí sporu ve věci v původním řízení. Předkládající soud nevysvětluje ani vztah, který podle svých slov spatřuje mezi těmito ustanoveními unijního práva a vnitrostátními ustanoveními, o která se jedná ve věci v původním řízení. Soudní dvůr nemůže tudíž posoudit rozsah, v němž je odpověď na tyto otázky nezbytná k tomu, aby tento soud mohl rozhodnout.
28
Konečně, pokud jde o třetí otázku, je třeba konstatovat, že z čl. 24 odst. 2 směrnice 2019/771 vyplývá, že tato směrnice se použije jen na smlouvy uzavřené před 1. lednem 2022. Vzhledem k tomu, že smlouva, která je předmětem sporu v původním řízení, byla uzavřena před tímto datem, uvedená směrnice není použitelná v projednávaném případě.
29
Vzhledem k výše uvedenému je v souladu s čl. 53 odst. 2 jednacího řádu žádost o rozhodnutí o předběžné otázce zjevně nepřípustná v rozsahu, v němž se týká druhé a třetí otázky.
K první otázce
30
Podle článku 99 jednacího řádu Soudního dvora může tento soud, zejména pokud lze odpověď na položenou předběžnou otázku jasně vyvodit z judikatury, kdykoli na návrh soudce zpravodaje a po vyslechnutí generálního advokáta rozhodnout usnesením s odůvodněním.
31
Je třeba použít toto ustanovení v projednávané věci, pokud jde o první otázku.
32
Podstatou této otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice 93/13 brání ustanovení vnitrostátního práva, jak je vykládáno vnitrostátními soudy, které stanoví, že v řízení o nuceném výkonu směnky cizí není soud, kterému byla předložena námitka, příslušný posoudit z úřední povinnosti nebo na návrh dotyčného spotřebitele případnou zneužívající povahu ujednání smlouvy, kterou tento spotřebitel uzavřel s prodávajícím zboží nebo poskytovatelem služeb a která je základem pro vystavení směnek cizích, u nichž je zpochybňováno, že představují exekuční titul, přestože takové posouzení nebylo provedeno a soud rozhodující o nuceném výkonu nemůže přerušit řízení do doby, než bude skončeno řízení ve věci samé.
33
Ačkoli Soudní dvůr již několikrát a s přihlédnutím k požadavkům vyplývajícím z čl. 6 odst. 1, jakož i čl. 7 odst. 1 směrnice 93/13 vymezil způsob, jakým má vnitrostátní soud zajistit ochranu práv, která spotřebitelům vyplývají z této směrnice, nic to nemění na tom, že unijní právo v zásadě neharmonizuje řízení použitelná při přezkumu údajně zneužívající povahy smluvního ujednání, a tato řízení tedy spadají do působnosti vnitrostátních právních řádů členských států, avšak za podmínky, že nejsou méně příznivá než řízení upravující podobné situace podléhající vnitrostátnímu právu (zásada rovnocennosti) a neznemožňují nebo nadměrně neztěžují výkon práv přiznaných unijním právem (zásada efektivity) (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 4. května 2023, BRD Groupe Societé Générale a Next Capital Solutions, C‑200/21, EU:C:2023:380, bod 28, a ze dne 26. června 2019, Addiko Bank, C‑407/18, EU:C:2019:537, body 45 a 46, jakož i citovaná judikatura).
34
Soudní dvůr kromě toho uvedl, že povinnost členských států zajistit účinnost práv, která jednotlivcům vyplývají z unijního práva, s sebou nese zejména pro práva vyplývající ze směrnice 93/13 požadavek účinné soudní ochrany, opětovně potvrzený v čl. 7 odst. 1 této směrnice a zakotvený rovněž v článku 47 Listiny základních práv Evropské unie, který platí mimo jiné při stanovení procesních podmínek týkajících se žalob založených na takových právech (v tomto smyslu viz rozsudky ze dne 4. května 2023, BRD Groupe Societé Générale a Next Capital Solutions, C‑200/21, EU:C:2023:380, bod 29, a ze dne 10. června 2021, BNP Paribas Personal Finance, C‑776/19 až C‑782/19, EU:C:2021:470, bod 29, jakož i citovaná judikatura).
35
V tomto ohledu je třeba připomenout, že účinnou ochranu práv vyplývajících ze směrnice 93/13 lze zaručit pouze za podmínky, že vnitrostátní procesní systém umožňuje v rámci řízení o platebním rozkazu nebo řízení o nuceném výkonu takového rozkazu, aby soud přezkoumal i bez návrhu případnou zneužívající povahu ujednání obsažených v dotčené smlouvě (rozsudek ze dne 20. září 2018, EOS KSI Slovensko, C‑448/17, EU:C:2018:745, bod 45).
36
V případě, že ve stadiu výkonu platebního rozkazu není stanoveno, aby soud i bez návrhu přezkoumal případně zneužívající povahu ujednání obsažených v dané smlouvě, je tedy třeba mít za to, že vnitrostátní právní předpisy mohou narušit účinnost ochrany, o kterou usiluje směrnice 93/13, jestliže nevyžaduje takový přezkum ve stadiu vydání platebního rozkazu nebo pokud je takový přezkum stanoven pouze ve stadiu odporu proti vydanému platebnímu rozkazu, jestliže existuje nezanedbatelné riziko, že dotčený spotřebitel požadovaný odpor nepodá z důvodu krátké lhůty stanovené za tímto účelem nebo kvůli nákladům na soudní žalobu v poměru k částce sporného dluhu nebo proto, že vnitrostátní právní předpisy nestanoví povinnost, aby mu byly sděleny všechny informace nezbytné k tomu, aby mohl určit rozsah svých práv (rozsudek ze dne 20. září 2018, EOS KSI Slovensko, C‑448/17, EU:C:2018:745, bod 46 a citovaná judikatura).
37
Pokud jde o směnky vlastní, Soudní dvůr rozhodl, že čl. 7 odst. 1 směrnice 93/13 musí být vykládán v tom smyslu, že brání takové vnitrostátní právní úpravě, která umožňuje vydat směnečný platební rozkaz na základě vlastní směnky splňující všechny náležitosti, kterou je zajištěna pohledávka ze smlouvy o spotřebitelském úvěru, pokud soud, který rozhoduje o návrhu na vydání směnečného platebního rozkazu, nemá pravomoc provést přezkum případné zneužívající povahy ujednání této smlouvy, a pokud podmínky uplatnění práva podat proti takovémuto rozkazu námitky neumožňují zajistit dodržování práv, která spotřebiteli přiznává tato směrnice (rozsudek ze dne 13. září 2018, Profi Credit Polska, C‑176/17, EU:C:2018:711, bod 71).
38
Nedávno Soudní dvůr rozhodl, že směrnice 93/13 musí být vykládána v tom smyslu, že brání pravidlu vnitrostátního práva, podle něhož došlo k prekluzi nároku spotřebitele, který uzavřel smlouvu o půjčce s úvěrovou institucí a proti němuž tento prodávající nebo poskytovatel podal návrh na nucený výkon rozhodnutí, na dovolání se existence zneužívajících ujednání, aby se bránil uvedenému výkonu rozhodnutí, po uplynutí lhůty patnácti dnů od oznámení prvních aktů tohoto řízení, i když tento spotřebitel může podle vnitrostátního práva podat žalobu na určení existence zneužívajících ujednání, jehož zahájení nepodléhá žádné lhůtě, ale jehož výsledek nemá žádný vliv na výsledek řízení o nuceném výkonu rozhodnutí, které může být pro spotřebitele závazné před ukončením řízení o žalobě na určení zneužívajících ujednání (rozsudek ze dne 4. května 2023, BRD Groupe Societé Générale a Next Capital Solutions, C‑200/21, EU:C:2023:380, bod 31).
39
Soudní dvůr rovněž rozhodl, že tato směrnice musí být vykládána v tom smyslu, že brání vnitrostátní právní úpravě, která soudu rozhodujícímu o nuceném výkonu v řízení týkajícím se nemovitosti zatížené hypotékou neumožňuje posoudit z úřední povinnosti či na návrh spotřebitele zneužívající povahu ujednání obsaženého ve smlouvě, ze které vyplývá vymáhaný dluh a která je podkladem pro exekuční titul, ani přijmout předběžná opatření, zejména odložit nucený výkon, jestliže je přijetí takového opatření nezbytné k zajištění plného účinku konečného rozhodnutí přijatého v příslušném nalézacím řízení soudem, který je příslušný k posouzení zneužívající povahy takového ujednání (rozsudek ze dne 17. května 2022, Impuls Leasing România, C‑725/19, EU:C:2022:396, bod 51 a citovaná judikatura).
40
V projednávaném případě je pravda, že dotyčný dlužník je oprávněn podat námitky proti příjemci směnky cizí, ale podle občanského soudního řádu může podat tyto námitky pouze na základě skutečnosti, že podpis obsažený v této směnce cizí není jeho, nebo na základě „vážných a právoplatných důvodů“ v souladu s dotčenou vnitrostátní právní úpravou. V ostatních případech je tento dlužník povinen napadnout uvedenou směnku cizí po meritorní stránce v samostatném řízení podle obchodního zákoníku. Vzhledem k tomu však, že takové zpochybnění nemůže vést odložení nuceného výkonu téže směnky cizí, uvedený dlužník ji nemůže v zásadě napadnout předtím, než vnitrostátní soud rozhodne o její vykonatelnosti. Vnitrostátní právní předpisy, o které se jedná ve věci v původním řízení, přitom podle všeho v tomto zvláštním případě nestanoví možnost, aby soud rozhodující o nuceném výkonu přijal takové prozatímní opatření, jako je přerušení řízení o nuceném výkonu až do skončení řízení ve věci samé.
41
Ze žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce vyplývá, že občanský soudní řád neumožňuje soudu rozhodujícímu o nuceném výkonu, jemuž byly podány námitky, aby z úřední povinnosti nebo na návrh dotyčného spotřebitele přezkoumal zneužívající povahu smluvních ujednání, která jsou podkladem pro dotyčný exekuční titul, jelikož tento přezkum může být proveden soudem rozhodujícím ve věci samé v rámci přezkumu žaloby podle obecného práva, přičemž tento soud rozhodující ve věci samé nemá pravomoc přerušit řízení o nuceném výkonu.
42
Soudní dvůr v tomto ohledu konstatoval, že skutečnost, že podle vnitrostátního práva může přezkum zneužívající povahy ujednání obsažených ve smlouvě o hypotečním úvěru uzavřené mezi poskytovatelem služby a spotřebitelem provést nikoli soud, který rozhoduje o návrhu na nucený výkon exekučního titulu, kterým je taková smlouva, ale až později a případně soud, který rozhoduje ve věci samé o žalobě na zrušení takových zneužívajících ujednání, je zjevně nedostatečná k zajištění plné účinnosti ochrany spotřebitele zamýšlené směrnicí 93/13 (rozsudek ze dne 26. června 2019, Addiko Bank, C‑407/18, EU:C:2019:537, bod 61).
43
Soudní dvůr měl totiž za to, že v případě, že by řízení o nuceném výkonu bylo ukončeno před vydáním rozhodnutí soudu rozhodujícího ve věci samé, kterým se konstatuje zneužívající povaha smluvního ujednání, na jehož základě byl tento nucený výkon nařízen, a proto neplatnost tohoto řízení, by toto rozhodnutí umožňovalo zaručit uvedenému spotřebiteli pouze ochranu a posteriori tkvící v náhradě škody, která by se ukázala jako neúplná a nedostatečná a nepředstavovala by přiměřený ani účinný prostředek k ukončení používání tohoto ujednání, a to v rozporu s tím, co stanoví čl. 7 odst. 1 směrnice 93/13 (usnesení ze dne 6. listopadu 2019, BNP Paribas Personal Finance SA Paris Sucursala Bucureşti a Secapital, C‑75/19, EU:C:2019:950, bod 32, jakož i citovaná judikatura).
44
Vzhledem k výše uvedenému je třeba na první otázku odpovědět tak, že čl. 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice 93/13 musí být vykládány v tom smyslu, že brání ustanovení vnitrostátního práva, jak je vykládáno vnitrostátními soudy, které stanoví, že v řízení o nuceném výkonu směnek cizích není soud, kterému byly podány námitky, příslušný posoudit z úřední povinnosti nebo na návrh dotyčného spotřebitele případnou zneužívající povahu ujednání smlouvy, kterou tento spotřebitel uzavřel s prodávajícím zboží nebo poskytovatelem služeb a která je základem pro vystavení směnek cizích, u nichž je zpochybňováno, že představují exekuční titul.
K nákladům řízení
45
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (devátý senát) rozhodl takto:
1)
Žádost rozhodnutí o předběžné otázce podaná Qorti tal-Maġistrati (Malta) fil-qasam ċivili (občanskoprávní soud prvního stupně, Malta) ze dne 14. prosince 2022 je zjevně nepřípustná v rozsahu, v němž se týká druhé a třetí otázky.
2)
Článek 6 odst. 1 a čl. 7 odst. 1 směrnice Rady 93/13/EHS ze dne 5. dubna 1993 o zneužívajících ujednáních ve spotřebitelských smlouvách
musí být vykládány v tom smyslu, že
brání ustanovení vnitrostátního práva, jak je vykládáno vnitrostátními soudy, které stanoví, že v řízení o nuceném výkonu směnek cizích není soud, kterému byly podány námitky, příslušný posoudit z úřední povinnosti nebo na návrh dotyčného spotřebitele případnou zneužívající povahu ujednání smlouvy, kterou tento spotřebitel uzavřel s prodávajícím zboží nebo poskytovatelem služeb a která je základem pro vystavení směnek cizích, u nichž je zpochybňováno, že představují exekuční titul.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: maltština.