62023TJ0494_RES
Mål T‑494/23
HG
mot
Europeiska kommissionen
Tribunalens dom (tionde avdelningen i utökad sammansättning) av den 16 oktober 2024
”Personalmål – Tjänstemän – Ersättning för den skada som unionen har lidit – Indrivning av en fordran genom avräkning – Preskriptionstid – Tillämplig rätt – Artikel 98.2 andra stycket i förordning (EU, Euratom) 2018/1046 – Begreppet ’normala omständigheter’ – Föregående formellt beslut som fastställer den fordran som är föremål för talan”
Europeiska unionens budget – Budgetförordningen – Återkrav av unionens fordringar på tredje man – Preskriptionstid – Den tidpunkt då fristen börjar löpa – Nya bestämmelser träder i kraft mellan tidpunkten då fordran fastställts genom ett tidigare beslut och tidpunkten då debetnotan delges – Omedelbar tillämpning i avsaknad av övergångsbestämmelser
(Europaparlamentets och rådets förordningar nr 966/2012, artikel 81.1, och 2018/1046, artiklarna 98.2, 279, 281 och 282)
(se punkterna 20–25)
Europeiska unionens budget – Budgetförordningen – Återkrav av unionens fordringar på tredje man – Preskriptionstid – Den tidpunkt då fristen börjar löpa – Fordran måste först fastställas efter ett visst förfarande genom ett formellt beslut – Den betalningsskyldige tjänstemannen bestrider det föregående beslutet varigenom fordran fastställts – Debetnotan skickas efter det att tvisten slutligt avgjorts
(Europaparlamentets och rådets förordning 2018/1046, artikel 98.2)
(se punkterna 27–32)
Europeiska unionens budget – Budgetförordningen – Återkrav av unionens fordringar på tredje man – Förfarande för återkrav genom avräkning – Förfarandet tillämpas efter att gäldenärens begäran om att debetnotan ska dras tillbaka har avslagits och gäldenären underlåtit att ta kontakt med behörig avdelning – Åsidosättande av principen om god förvaltning och omsorgsplikten. – Föreligger inte
(Europaparlamentets och rådets förordning 2018/1046, artikel 102.1)
(se punkt 40)
Resumé
Tribunalen (i utökad sammansättning) ogillar i sin dom den talan som väckts av HG, som är tjänsteman vid Europeiska kommissionen, mot ett antal kommissionsbeslut om indrivning av fordringar gentemot honom genom avräkning. Tribunalen uttalar sig därvidlag om den nya frågan om när preskriptionstiden för återkrav av Europeiska unionens fordringar börjar löpa enligt 2018 års budgetförordning (
1
).
I förevarande fall ålade kommissionen HG en disciplinåtgärd genom beslut av den 10 februari 2015 och förpliktade honom att ersätta den skada som unionen lidit med 108596,35 euro med stöd av artikel 22 första stycket i tjänsteföreskrifterna för tjänstemän i Europeiska unionen. Detta beslut, som sökanden hade bestritt, trädde i kraft den 1 mars 2015.
Genom domen HG/kommissionen (693/16 P RENV RX) (
2
) satte tribunalen bland annat ned det belopp som HG skulle ersätta till 80000 euro per den dag då domen meddelades, med motiveringen att kommissionen hade bidragit till skadans uppkomst.
Kommissionens behöriga utanordnare skickade en debetnota till HG daterad den 3 mars 2022 avseende ett belopp på 80000 euro, i vilken den 19 april 2022 angavs som sista betalningsdag. HG begärde att denna debetnota skulle dras tillbaka på grund av en femårig preskriptionstid, vilket avslogs av utanordnaren.
Från och med den 10 oktober 2022 delgavs HG på varandra följande beslut av räkenskapsföraren om att hans skuld till kommissionen skulle avräknas från hans lön eller andra fordringar som han hade på kommissionen. HG begärde vid flera tillfällen omprövning av dessa beslut, vilka avslogs genom beslut av den 5 maj 2023. I detta beslut angav kommissionen bland annat att den femåriga preskriptionstid som HG hade åberopat med stöd av 2018 års budgetförordning inte är tillämplig på situationen, vilken i stället regleras av 2012 års budgetförordning (
3
), i vilken det inte föreskrivs någon frist för delgivning av en debetnota.
Tribunalens bedömning
Tribunalen påpekar för det första att bestämmelserna i artikel 98.2 andra stycket i 2018 års budgetförordning, som föreskriver den femåriga preskriptionstid som sökanden har åberopat, är tillämpliga från och med den dag då denna förordning trädde i kraft, det vill säga den 2 augusti 2018, i enlighet med artikel 282.2 i samma förordning. Övergångsbestämmelserna i artikel 279 i samma förordning och de datum för retroaktiv eller uppskjuten tillämpning av vissa bestämmelser som föreskrivs i artikel 282.3 i förordningen berör nämligen inte dessa. I artikel 281 i 2018 års budgetförordning föreskrivs dessutom att 2012 års budgetförordning ska upphöra att gälla med verkan från och med den 2 augusti 2018, med förbehåll för undantag som inte är relevanta i förevarande fall.
Tribunalen erinrar om att det följer av principerna om tillämpning av bestämmelser i tiden att en ny bestämmelse i princip ska tillämpas omedelbart på framtida verkningar av en situation som har uppkommit under en äldre bestämmelses giltighetstid. Framtida verkningar av en situation som har uppkommit under en äldre bestämmelses giltighetstid ska förstås så, att de avser aktuella verkningar av denna situation vid den tidpunkt då den nya bestämmelsen blir tillämplig. Tillämpningen av en ny bestämmelse på de aktuella verkningarna av en situation som har uppkommit under en äldre bestämmelses giltighetstid utgör inte en retroaktiv tillämpning av den nya bestämmelsen.
En ny bestämmelse är således tillämplig från och med ikraftträdandet av den rättsakt i vilken den ingår. Även om bestämmelsen i princip inte är tillämplig på rättsliga situationer som har uppkommit och blivit slutligt etablerade under den äldre regelns giltighetstid, så är den tillämplig på framtida verkningar av dessa situationer liksom på nya situationer. Handläggningsregler i synnerhet, anses i allmänhet vara tillämpliga från och med den dag då de träder i kraft, i motsats till materiella bestämmelser som vanligtvis inte anses tillämpliga på etablerade förhållanden som har uppstått innan bestämmelserna har trätt i kraft såvida det inte av bestämmelsernas lydelse, syfte eller systematik klart framgår att de ska tillerkännas sådan verkan.
I förevarande fall var unionens fordran på HG inte slutgiltig den 2 augusti 2018, eftersom sökanden hade bestritt denna fordran och talan i detta avseende fortfarande var anhängig. Följaktligen kan det inte heller anses att kommissionen dagen före detta datum, med hänsyn till dessa omständigheter, slutgiltigt hade förlorat rätten att driva in denna fordran på grund av att den hade gjort gällande denna rättighet för sent. I 2012 års budgetförordning fastställdes nämligen inte någon särskild tidsfrist för att skicka en debetnota, varför den rimliga tidsfrist som en unionsinstitution likväl måste iaktta i denna typ av situation för att utöva sina befogenheter inte hade överskridits med hänsyn till omständigheterna. Artikel 98.2 andra stycket i 2018 års budgetförordning är följaktligen tillämplig på den aktuella fordran.
Även om det i artikel 98.2 andra stycket i 2018 års budgetförordning föreskrivs att den femåriga preskriptionstiden för att skicka en debetnota till gäldenären börjar löpa ”från den tidpunkt då unionsinstitutionen under normala omständigheter kunnat göra sin fordran gällande”, så kunde kommissionen med fog göra bedömningen att omständigheterna i det aktuella fallet, vilka kännetecknades av en bestridd fordran som därefter kunde ogiltigförklaras eller nedsättas, inte var normala, i den mening som avses i nämnda bestämmelse, förrän domen HG/kommissionen (T‑693/16 P RENV RX) hade vunnit laga kraft.
I en processuell situation där fordran först måste fastställas, efter ett visst förfarande genom ett formellt beslut innan den kan anses vara fastställd, talar intresset av en god förvaltning för att artikel 98.2 andra stycket i 2018 års budgetförordning ska ges ovan beskrivna tolkning. Denna tolkning gynnar nämligen såväl borgenärsinstitutionernas som deras gäldenärers eller eventuella berörda tredje parters intressen, på grund av att den inte under alla omständigheter medför en skyldighet för den behöriga utanordnaren att besluta om indrivning av de bestridda fordringarna, i princip eller med fastställt belopp, från gäldenärerna, innan det är känt vad som blir de slutliga följderna av dessa fordringar och utan hänsyn till ovannämnda intressen. Det ska särskilt påpekas att när fordran är riktad mot en tjänsteman och denne bestrider den såväl principiellt som i fråga om dess belopp, genom att yrka att det tidigare beslutet ska ogiltigförklaras eller ändras, kan utanordnaren, för att fastställa den tidpunkt som är lämplig för att fastställa fordran, besluta att fordran ska drivas in och skicka en debetnota, bland annat med hänsyn till administrationens omsorgsplikt gentemot sin personal, vilken innebär en skyldighet att beakta inte bara tjänstens intresse utan även den berörda tjänstemannens intresse, beakta storleken på det belopp som står på spel i förhållande till tjänstemannens inkomster samt beakta möjligheten att detta belopp, särskilt om det följer av tjänstemannens ansvar, kan ändras av domstolen med utövande av dess obegränsade behörighet.
För det andra påpekar tribunalen att kommissionens räkenskapsförare, genom att anta de angripna besluten, inte har åsidosatt vare sig principen om god förvaltning eller institutionernas omsorgsplikt gentemot sina tjänstemän, eftersom räkenskapsföraren genom avräkning mot den betalningsskyldiga tjänstemannens lön eller ersättning för utlägg, såsom föreskrivs i artikel 102.1 i 2018 års budgetförordning. Räkenskapsföraren har vidare, ex officio, fastställt en avbetalningsplan ger sökanden en kvarstående inkomst som är rimlig med hänsyn till hans lönenivå.
(
1
)	Europaparlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) 2018/1046 av den 18 juli 2018 om finansiella regler för unionens allmänna budget, om ändring av förordningarna (EU) nr 1296/2013, (EU) nr 1301/2013, (EU) nr 1303/2013, (EU) nr 1304/2013, (EU) nr 1309/2013, (EU) nr 1316/2013, (EU) nr 223/2014, (EU) nr 283/2014 och beslut nr 541/2014/EU samt om upphävande av förordning (EU, Euratom) nr 966/2012 (EUT L 193, 2018, s. 1) (nedan kallad 2018 års budgetförordning).
(
2
)	Dom av den 15 december 2021, HG/kommissionen (T‑693/16 P RENV RX, EU:C:2021:895).
(
3
)	Europaparlamentets och rådets förordning (EU, Euratom) nr 966/2012 av den 25 oktober 2012 om finansiella regler för unionens allmänna budget och om upphävande av rådets förordning (EG, Euratom) nr 1605/2002 (EUT L 298, 2012, s. 1) (nedan kallad 2012 års budgetförordning).