61993CC0451_SV
Generaladvokatens förslag till avgörande
Generaladvokatens förslag till avgörande
1 I förevarande mål begär Landessozalgericht für das Saarland ett förhandsavgörande beträffande tolkningen av vissa bestämmelser i rådets förordning (EEG) nr 1408/71 (såsom den ändrats genom rådets förordning (EEG) nr 2001/83(1)) om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen.
2 Käranden i målet vid den nationella domstolen, Claudine Delavant, är fransk medborgare och arbetar i Frankrike, där hon är ansluten till en sjukförsäkringskassa (Caisse primaire döassurance maladie i Metz). Hon är gift med en tysk medborgare och bor med honom och deras två barn i Saarbrücken. Claudine Delavants man arbetar i Tyskland och omfattas av en privat sjukförsäkring. Det framgår att han i enlighet med tysk lag är utesluten från det lagstadgade försäkringssystemet på grund av att hans månadslön överstiger en tolftedel av ett visst belopp som är fastställt i lag ("gränsen för årsinkomst").
3 Svaranden i målet vid den nationella domstolen, Allgemeine Ortskrankenkasse für das Saarland, är en tysk sjukförsäkringskassa.
4 År 1989 erhöll ett av Claudine Delavants barn sjukhusvård på Rödakorskliniken i Saarbrücken. Claudine Delavant begärde att den svarande institutionen skulle ersätta kostnaderna för denna vård. Efter ett inledande avslag biföll svaranden denna begäran efter överklagande, men vägrade att avge en förklaring att Claudine Delavant och medlemmarna av hennes familj var berättigade till att erhålla vårdförmåner (medicinsk vård, sjukhusvistelse, läkemedel etc.) som om hon var försäkrad hos svaranden och oberoende av hennes eller hennes mans inkomst. Claudine Delavant anförde utan framgång besvär över denna vägran vid Sozialgericht für das Saarland och överklagade därefter till Landessozialgericht für das Saarland.
5 Claudine Delavant grundade sitt överklagande på artikel 19.1 a och 19.2 i förordning nr 1408/71. Artikel 19 lyder som följer:
"1. En anställd eller en egen företagare som är bosatt inom en annan medlemsstats territorium än den behöriga statens och som uppfyller villkoren i den behöriga statens lagstiftning för rätt till förmåner skall, i förekommande fall med beaktande av bestämmelserna i artikel 18, få följande förmåner i den stat där han är bosatt:
a) Vårdförmåner som för den behöriga institutionens räkning utges av institutionen på bosättningsorten enligt bestämmelserna i den lagstiftning som institutionen tillämpar som om han vore försäkrad där.
b) Kontantförmåner som utges av den behöriga institutionen enligt den lagstiftning som denna tillämpar. Efter överenskommelse mellan den behöriga institutionen och institutionen på bosättningsorten kan sådana förmåner dock utges av den sistnämnda institutionen för den förstnämnda institutionens räkning enligt lagstiftningen i den behöriga staten.
2. Bestämmelserna i punkt 1 gäller också familjemedlemmar som bor inom en annan medlemsstats territorium än den behöriga statens, i den mån de inte har rätt till
sådana förmåner enligt lagstiftningen i den medlemsstat inom vars territorium de är bosatta.
Om familjemedlemmarna är bosatta inom en medlemsstats territorium enligt vars lagstiftning rätten att erhålla vårdförmåner inte är beroende av villkor om försäkring eller anställning, skall de vårdförmåner som de får anses utgivna av den institution hos vilken den anställde eller egenföretagaren är försäkrad, om inte maken eller den person som har hand om barnen är förvärvsverksam inom den nämnda medlemsstatens territorium."
6 Enligt Claudine Delavant innebär artikel 19.2 inte bara att hon själv är berättigad till vårdförmåner som utges av svaranden för hennes franska försäkringsinstitutions räkning, utan även att hennes barn är berättigade till detta. Svaranden anser att medan den (svaranden) är skyldig att utge vårdförmåner till Claudine Delavant för den franska försäkringsinstitutionens räkning enligt artikel 19.1 a som om hon vore försäkrad hos svaranden, så är den inte skyldig att utge sådana förmåner till hennes barn enligt artikel 19.2. Svaranden grundar sin vägran att utge vårdförmåner till barnen på artikel 10.3 i bok 5 i Sozialgesetzbuch (Socialförsäkringslag). I denna bestämmelse (nedan kallad artikel 10.3 SGB V) fastställs att barn till personer anslutna till en sjukförsäkringskassa inte är försäkrade om maken till den person som är försäkrad, som står i släktskapsförhållande till barnen, inte själv är ansluten till en i lag föreskriven sjukförsäkringskassa och dennes sammanlagda månadsinkomst överstiger en tolftedel av gränsen för årlig inkomst och allmänt sett är högre än den anslutna personens inkomst. Claudine Delavants make, som är hennes barns biologiske far, är inte ansluten till en i lag föreskriven sjukförsäkringskassa och hans inkomst överstiger den ovannämnda gränsen och vanligtvis är högre än Claudine Delavants inkomst.
7 Landessozialgericht für das Saarland begär ett förhandsavgörande beträffande följande fråga:
"Innehåller artiklarna 1 f i, 2.1, 3.1, 19.1 a och 19.2 och 20 i förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, en rättsprincip enligt vilken det är förbjudet för medlemsstaterna att avseende barnen till en gränsarbetare, som är försäkrad i en annan medlemsstat, göra anslutningen till ett socialförsäkringssystem beroende av gränsarbetarens makes inkomstnivå, utöver de villkor som har samband med barnens personliga situation?"
8 Artikel 19 i förordning nr 1408/71 har redan citerats. För fullständighetens skull skall jag nu citera de andra artiklarna till vilka det hänvisas i ovannämnda fråga. I artikel 1 f i definieras uttrycket "familjemedlem" på följande sätt:
"Familjemedlem: den som definieras eller erkänns som familjemedlem eller som betecknas som medlem av hushållet i den lagstiftning enligt vilken förmåner utges, eller, i fall som avses i artikel 22.1 a och artikel 31, i lagstiftningen i den medlemsstat inom vars territorium personen är bosatt. Om denna lagstiftning betraktar som familjemedlem eller medlem av hushållet endast den som är samboende med den anställde eller egenföretagaren, skall detta villkor anses vara uppfyllt om personen för sin försörjning huvudsakligen är ekonomiskt beroende av den anställde eller egenföretagaren. Om en medlemsstats lagstiftning om vårdförmåner vid sjukdom eller moderskap inte gör skillnad mellan familjemedlemmar och andra personer som lagstiftningen gäller, skall uttrycket familjemedlem ha den betydelse som anges i bilaga 1."
9 I artikel 2.1 föreskrivs:
"Denna förordning gäller anställda och egenföretagare, som omfattas eller har omfattats av lagstiftningen i en eller flera medlemsstater och som är medborgare i en medlemsstat eller är statslösa eller flyktingar bosatta inom en medlemsstats territorium, samt deras familjemedlemmar och efterlevande."
10 I artikel 3.1 föreskrivs:
"Om något annat inte följer av de särskilda bestämmelserna i denna förordning har personer, som är bosatta inom en medlemsstats territorium och för vilka denna förordning gäller, samma skyldigheter och rättigheter enligt en medlemsstats lagstiftning som denna medlemsstats egna medborgare."
11 I artikel 20 föreskrivs:
"Också gränsarbetare kan få förmåner inom den behöriga statens territorium. Sådana förmåner skall utges av den behöriga institutionen enligt denna stats lagstiftning som om personen vore bosatt i den staten. Hans familjemedlemmar kan få förmåner på samma villkor. För detta krävs dock, utom i brådskande fall, en överenskommelse mellan de berörda staterna, mellan de behöriga myndigheterna i dessa stater eller, om en sådan överenskommelse saknas, ett i förväg lämnat medgivande av den behöriga institutionen."
12 I sina skriftliga yttranden är kommissionen och Belgiens, Frankrikes, Tysklands respektive Nederländernas regering överens om att de relevanta bestämmelserna i förordning nr 1408/71 inte innehåller den princip som omnämns i den hänskjutna frågan. De grundar detta på tolkningen av uttrycket "familjemedlemmar" i artikel 19.2 i förordningen. De påpekar att enligt artikel 1 f i i förordningen betyder beteckningen "familjemedlem" "den som definieras eller erkänns som familjemedlem eller som betecknas som medlem av hushållet i den lagstiftning enligt vilken förmåner utges...". De anser därför att det under omständigheterna i det förevarande fallet är enligt tysk rätt som det skall avgöras vem som är medlem av Claudine Delavants familj och vem som är berättigad att som sådan erhålla vårdförmåner i Tyskland enligt artikel 19.1 a i förordningen i enlighet med den analoga tillämpning av denna bestämmelse som föreskrivs i artikel 19.2. De vidhåller att det inte finns något i gemenskapsrätten - och i synnerhet inte något i förordning 1408/71 - som utgör hinder för att Claudine Delavants barn förvägras vårdförmåner enligt tysk rätt, då hennes make, som är barnens biologiske far, inte själv är ansluten till en i lag föreskriven sjukförsäkringskassa i Tyskland och har en sammanlagd månadslön som överskrider ett visst belopp, som dessutom vanligtvis är högre än Claudine Delavants egen inkomst.
13 Även om jag delar den uppfattning som kommissionen och Belgiens, Frankrikes, Tysklands respektive Nederländernas regering har kommit fram till, är jag inte övertygad om att de har kommit fram till denna slutsats på ett riktigt sätt.
14 Barnen ifråga är Claudine Delavants biologiska barn och de bor med henne och sin far i familjens hem i Saarbrücken. Vid den aktuella tidpunkten var de 9 och 11 år gamla. De skulle helt klart, enligt vilket rättssystem som än skulle vara aktuellt, betraktas som medlemmar av hennes familj. I själva verket förefaller inte artikel 10.3 SGB V innebära att Claudine Delavants barn inte är medlemmar i hennes familj, det innebär endast att de inte, under omständigheterna, är berättigade till sjukförsäkring på grund av moderns anslutning till en sjukförsäkringskassa. Den tolkning som kommissionen och de fyra regeringarna föreslår innebär naturligtvis att beteckningen "familjemedlem(mar)" i artiklarna 1 f i och 19.2 i förordningen betyder "familjemedlemmar som är berättigade som sådana till socialförsäkringsförmåner". Det kan vara riktigt att en sådan tolkning av beteckningen ifråga resulterar i en rimlig slutsats i det aktuella fallet. Det finns likväl ingen garanti för att den alltid resulterar i en rimlig slutsats (särskilt om det beaktas att beteckningen används i många andra bestämmelser i förordning nr 1408/71) och hursomhelst föreligger den väsentliga invändningen att detta inte är den naturliga betydelsen av ordet "familjemedlem(mar)". Om förordningens författare hade önskat använda ett uttryck med ett sådant exakt innehåll, skulle de med all säkerhet ha valt en lämpligare term för detta syfte än den extremt vaga formuleringen "familjemedlem(mar)".
15 Hellre än att koncentrera sig på betydelsen av en viss beteckning, skulle det enligt min åsikt vara mer meningsfullt att undersöka systematiken i och syftet med de aktuella bestämmelserna. I artikel 19 regleras den allmänna situationen då en anställd eller egenföretagare är bosatt i en annan medlemsstat än den behöriga staten (det vill säga staten i vilken han är försäkrad(2), normalt sett den stat i vilken han arbetar). I artikel 20 behandlas ett särskilt exempel på en sådan situation, nämligen då en gränsarbetare regelbundet korsar en gräns för att komma till arbetet. Den allmänna princip som är tillämplig i alla dessa situationer är att kostnaderna för förmåner, antingen det är fråga om vårdförmåner eller kontanta förmåner, till personer bosatta i en annan medlemsstat än den behöriga staten skall bäras - inte ologiskt - av den "behöriga institutionen" (det vill säga den institution hos vilken personen ifråga är försäkrad(3)).
16 Förordningens författare medgav dock att det finns omständigheter under vilka en person, som inte är bosatt och försäkrad i en och samma stat, kan behöva medicinsk vård i den stat där personen är bosatt, då det är lika sannolikt att en person blir sjuk på den plats där denne bor, som på den plats där denne arbetar. I artikel 19.1 a krävs därför att institutionen på personens bosättningsort skall utge vårdförmåner "för den behöriga institutionens räkning". Det är viktigt att understryka att kostnaden för sådana förmåner helt och hållet bärs av den institution hos vilken personen är försäkrad, såsom det föreskrivs i artikel 36.1 i förordningen. Det kan därför tyckas att det hade varit logiskt att kräva av institutionen på bosättningsorten att utge förmåner i enlighet med den lagstiftning som tillämpades av den behöriga institutionen, som ändå är tvungen att bära kostnaden. En sådan lösning skulle emellertid inte vara praktisk, eftersom den skulle innebära att en institution måste tillämpa en annan medlemsstats lagstiftning. Detta förklarar utan tvekan varför förordningens författare istället beslutade att vårdförmåner skall utges av institutionen vid bosättningsorten enligt bestämmelserna i den lagstiftning som institutionen tillämpar som om personen i fråga vore försäkrad hos den. Det är uppenbart att den praktiska fördelen med den lösningen är att den institution som utger vårdförmåner gör detta enligt den enda lagstiftning som den kan förväntas vara insatt i, nämligen sin egen lagstiftning.
17 Den fråga som måste besvaras i det förevarande fallet är vad som skall förstås när det i artikel 19.2 föreskrivs en analog tillämpning av bestämmelserna i artikel 19.1 på familjemedlemmar som är bosatta inom en annan medlemsstats territorium än den behöriga statens. Även om begreppet analog tillämpning inte alltid är till stor hjälp, tycks det med hänsyn till sammanhanget tämligen klart, att vad som menas är att den försäkrade personens familjemedlemmar är berättigade att på bosättningsorten erhålla de vårdförmåner som de skulle vara berättigade att erhålla enligt den lagstiftning som tillämpas av institutionen på bosättningsorten om den försäkrade personen var försäkrad hos den institutionen. Tillämpat på det föreliggande fallet, betyder detta att Claudine Delavants barn är berättigade att i Tyskland erhålla de vårdförmåner som de skulle vara berättigade att erhålla om Claudine Delavant själv var försäkrad i Tyskland. Såsom ovan förklarats skulle Claudine Delavants barn, om Claudine Delavant var ansluten till Allgemeine Ortskrankenkasse für das Saarland, till följd av artikel 10.3 SGB V, inte vara berättigade till vårdförmåner från den institutionen, eftersom hennes make inte är ansluten till en i lag föreskriven sjukförsäkringskassa och hans inkomst överskrider den gräns som föreskrivs enligt tysk rätt och vanligtvis är högre än hennes inkomst.
18 Det är uppenbart att den uppfattning som förespråkas av Claudine Delavant endast skulle vara hållbar om orden "som om han vore försäkrad där" i slutet av artikel 19.1 a, när bestämmelsen tillämpas analogt på medlemmar i den försäkrade personens familj, skulle läsas som om de betydde "som om familjemedlemmarna vore försäkrade där". En sådan tolkning skulle emellertid inte vara logisk. Såsom har påpekats i de skriftliga yttrandena skulle artikel 10.3 SGB V otvivelaktigt vara tillämplig om Claudine Delavant arbetade i Tyskland och hennes barn skulle inte vara berättigade till sjukförsäkring i Tyskland på grund av moderns anslutning till den svarande institutionen. Det finns inget tvingande skäl till varför de skulle vara berättigade till sjukförsäkring i Tyskland (betalad av den franska institution till vilken Claudine Delavant är ansluten) bara därför att Claudine Delavant arbetar i Frankrike istället för i Tyskland. Detta skulle strida mot grundprincipen i artikel 19, som innebär att då en person är bosatt i ett annat land än det land i vilket han är försäkrad, är denne berättigad att, i det land där han är bosatt, behandlas som om han vore försäkrad där. När denna princip tillämpas på medlemmar i den anställdes eller egenföretagarens familj, kan den endast betyda att familjemedlemmarna är berättigade att, i det land där de är bosatta, erhålla den behandling som de skulle ges om den anställde eller egenföretagaren vore försäkrad i det landet. Det skall erinras om att de rättigheter som den anställdes eller egenföretagarens familj har är härledda rättigheter, det vill säga rättigheter som uppkommer som en följd av familjemedlemmens släktskapsförhållande till en försäkrad person, i motsats till rättigheter som en familjemedlem erhåller i sitt eget namn. Claudine Delavants resonemang innebär att de familjemedlemmar som är bosatta i ett annat land än det i vilket den anställde eller egenföretagaren är försäkrad automatiskt och i eget namn måste ges den försäkrade personens fulla status. Ett sådant resonemang är ohållbart, eftersom det inte tar hänsyn till att rättigheterna som åtnjuts av medlemmarna i den anställdes eller egenföretagarens familj är härledda rättigheter.
19 Den nationella domstolen har angivit flera skäl till varför det kan betvivlas om tillämpningen av artikel 10.3 SGB V i det aktuella fallet är förenlig med gemenskapsrätten. Den nationella domstolen nämner särskilt domen Petroni(4), i vilken domstolen ansåg att gemenskapsrätten inom området för social trygghet inte kan ha den verkan att den berövar arbetstagare fördelar som de tillförsäkras i lagarna i en enskild stat. Den nationella domstolen har konstaterat att artikel 10.3 SGB V kan ha den verkan att Claudine Delavant eller hennes man måste betala ytterligare en avgift för att vara säkra på att deras barn är täckta av en i lag föreskriven sjukförsäkring i Tyskland, även om familjemedlemmar enligt fransk lag normalt sett är täckta av en försäkring, oberoende av föräldrarnas inkomster, om de inte själva har någon inkomst. Den nationella domstolen anser att tillämpningen av artikel 10.3 SGB V även kan leda till ett åsidosättande av likabehandlingsprincipen; det avgiftsbelopp som en gränsarbetare betalar i Frankrike är anpassat till risken för att medlemmar av dennes familj kan komma att kräva vårdförmåner, ändå hindrar artikel 20 familjemedlemmarna från att erhålla vårdförmåner, utom i brådskande fall, om inte de två berörda institutionerna träffar en överenskommelse eller den behöriga institutionen lämnar ett medgivande i förväg. Till följd av detta är en gränsarbetare till sist tvungen att betala mer för att erhålla ett försäkringsskydd för sina familjemedlemmar än en person som erhåller en jämförbar inkomst för ett arbete som inte kräver att personen pendlar över gränsen. Den nationella domstolen nämner också den osäkerhet som kan komma att uppstå till följd av fluktuationer i den franska och tyska valutans växelkurser.
20 Jag tror inte att något av dessa skäl kan påverka svaret på frågan i begäran om förhandsavgörande. Genom de aktuella bestämmelserna i förordning nr 1408/71 fråntas inte Claudine Delavant eller hennes barn någon fördel som de skulle ha endast under tysk rätt. Det är inte heller i sig något som talar emot tanken att de personer vars inkomst överstiger en viss nivå måste betala ytterligare avgifter för att erhålla sjukförsäkring för sina barn. Det faktum att förhållandena är ordnade på ett annat sätt i en annan medlemsstat är inte relevant, eftersom syftet med förordning nr 1408/71 inte är att harmonisera lagstiftningen inom området för social trygghet, utan endast att koordinera systemen för social trygghet i medlemsstaterna.
21 Vad beträffar fluktuationer i växelkursen, så är det riktigt att rätten till vårdförmåner i Tyskland för Claudine Delavants barn tidvis kan variera till följd av monetära faktorer, eftersom hennes inkomst ibland kan komma att överstiga hennes makes inkomst. Denna osäkerhet är till sin natur inte annorlunda än den osäkerhet som orsakas av andra faktorer som påverkar förhållandet mellan ett gift pars respektive inkomstnivå, såsom befordran eller övertid. Det skall också påpekas att enligt artikel 10.3 SGB V förlorar barnen till en person som är ansluten till en sjukförsäkringskassa rätten till vårdförmåner endast om den anslutnes makes inkomst vanligtvis är högre än den anslutnes inkomst. Detta synes utesluta att rätten till förmåner går förlorad till följd av kortvariga monetära fluktuationer.
22 I frågan nämns artikel 3.1 i förordning nr 1408/71, i vilken det fastställs en princip angående "nationell behandling" av personer som är bosatta i en medlemsstat och för vilka förordningen gäller. Det är uppenbart att denna princip inte åsidosätts genom artikel 10.3 SGB V, genom vilken det inte sker någon diskriminering, varken öppet eller på annat sätt, på grundval av nationalitet. Det är tillräckligt att notera att Claudine Delavant behandlas på precis samma sätt som en tysk medborgare i samma situation.
23 Det är emellertid riktigt att artikel 20 i förordningen vid ett första påseende förefaller kunna innebära att den princip som fastställdes i domen Petroni åsidosätts, om Claudine Delavants barn förhindras att erhålla vårdförmåner i Frankrike som de i annat fall skulle vara berättigade till enligt fransk rätt. Kommissionen har påpekat att enligt endast fransk rätt skulle barnen faktiskt inte kunna erhålla sådana förmåner i Frankrike så länge de var bosatta i Tyskland. Hursomhelst är detta inte frågan i detta förfarande som endast rör huruvida en socialförsäkringsinstitution i Tyskland tillämpar en rättsenlig praxis.
Förslag till avgörande
24 Jag är följaktligen av den åsikten att den fråga som Landessozialgericht für das Saarland ställt till domstolen i begäran om förhandsavgörande skall besvaras på följande sätt:
"Artiklarna 1 f i, 2.1, 3.1, 19.1 a och 19.2, samt 20 i förordning (EEG) nr 1408/71 om tillämpningen av systemen för social trygghet när anställda, egenföretagare eller deras familjemedlemmar flyttar inom gemenskapen, innehåller inget förbud för medlemsstaterna att med avseende på barnen till en gränsarbetare, som är försäkrad i en annan medlemsstat, göra anslutningen till ett socialförsäkringssystem i den förstnämnda medlemsstaten beroende av gränsarbetarens makes inkomstnivå, utöver de villkor som har samband med barnens personliga situation."
(1) - EGT nr L 230, 1983, s. 6. Se den konsoliderade versionen av förordningen (EGT nr C 325, 1992, s. 1).
(2) - Se artikel 1 o och 1 q i förordning nr 1408/71.
(3) - Se artikel 1 o i förordning nr 1408/71.
(4) - Dom av den 21 oktober 1975 (24/75, Rec. s. 1149).