FÖRSTAINSTANSRÄTTENS DOM (avdelningen för överklaganden)
den 9 juli 2007
Mål T‑415/06 P
Elisabeth De Smedt
mot
Europeiska gemenskapernas kommission
”Överklagande – Personalmål – Kontraktsanställda – Tidigare extraanställd – Begäran om ändring av den lönegrad och lön som fastställts vid anställningen – Uppenbart att överklagandet skall ogillas”
Saken:         Överklagande av den dom som Europeiska unionens personaldomstol (andra avdelningen) meddelat den 19 oktober 2006 i mål F-59/05,
De Smedt mot kommissionen, (REGP 2006, s. I‑A-1-0000 och II‑A-1-0000) med yrkande att denna dom skall upphävas.
Avgörande: Överklagandet ogillas. Elisabeth De Smedt förpliktas att bära sin rättegångskostnad och ersätta kommissionens rättegångskostnad.
Rådet, som har intervenerat till stöd för kommissionens yrkanden, skall bära sin rättegångskostnad.
Sammanfattning
1.      Tjänstemän – Anställningsvillkoren för övriga anställda – Det saknar betydelse för tillämpligheten av avsnitt IV om kontraktsanställda
huruvida det först har fastställt en beskrivning av de arbetsuppgifter och befogenheter som gäller för de olika tjänstegrupper
som dessa anställda är indelade i
(Anställningsvillkoren för övriga anställda, artikel 80.2 och 80.3 samt avsnitt IV; rådets förordning nr 723/2004)
2.      Tjänstemän – Likabehandling
3.      Tjänstemän – Tjänsteföreskrifterna – Anställningsvillkoren för övriga anställda – Analog tillämpning av en bestämmelse i tjänsteföreskrifterna
eller anställningsvillkoren för övriga anställda – Inte möjlig
(Anställningsvillkoren för övriga anställda, avsnitt IV; rådets förordning nr 723/2004)
1.      Det finns ingen bestämmelse i anställningsvillkoren för övriga anställda eller i rådets förordning (EG, Euratom) nr 723/2004
av den 22 mars 2004 om ändring av tjänsteföreskrifterna för tjänstemän i Europeiska gemenskaperna och anställningsvillkoren
för övriga anställda som medför att frågan huruvida bestämmelserna om anställning av en kontraktsanställd är tillämpliga är
avhängig av att en beskrivning av befogenheter för varje typ av arbetsuppgifter har fastställs enligt artikel 80.3 i anställningsvillkoren.
Det föreskrivs nämligen uttryckligen att förvaltningen endast kan fastställa en beskrivning av befogenheter för varje typ
av arbetsuppgifter enligt denna artikel på grundval av artikel 80.2 i anställningsvillkoren, i vilken det bland annat definieras
vilka arbetsuppgifter som kontraktsanställda kan tänkas komma att utföra, varvid denna definition är tillräckligt precis för
att kunna tillämpas som den är. Denna beskrivning ska vara utformad så, att begränsningarna i tabellen i artikel 80.2 beaktas
och den är således av lägre rang än tabellen. Omständigheten att förvaltningen ännu inte har fastställt en beskrivning av
befogenheter för varje typ av arbetsuppgifter gör inte att bestämmelserna i artikel 80.2 i anställningsvillkoren inte är tillämpliga.
När en beskrivning väl har fastställts kan den för övrigt inte heller lagligen avvika från tabellen, så att den berörde behandlas
bättre än vad som följer av tabellen.
Mot denna bakgrund kan beskrivningen av befogenheter för varje typ av arbetsuppgifter i fråga, med hänsyn till att den är
en rent intern rättsakt, endast ha till syfte att i förvaltningshänseende underlätta kontraktsanställdas klassificering genom
att deras olika arbetsuppgifter definieras så detaljerat som möjligt.
(se punkterna 40–42)
2.      Skillnaderna i anställningsform för kontraktsanställda, å ena sidan, och tjänstemän och tillfälligt anställda, å andra sidan,
kan inte ifrågasättas med hänvisning till likabehandlingsprincipen. Det föreligger nämligen essentiella objektiva juridiska
skillnader mellan anställningsformerna, vad gäller anställningstrygghet, placering i lönegrad, lön och sociala förmåner, varför
likabehandlingsprincipen inte är tillämplig.
Det går inte heller att ifrågasätta skillnaderna i anställningsform mellan olika kategorier av personer som är anställda hos
gemenskapernas institutioner som innebär att vissa kategorier har förmåner som andra inte har beviljats. Definitionen av var
och en av kategorierna av anställda motiveras nämligen av gemenskapsförvaltningens legitima behov och av vilka typer av arbetsuppgifter
de anställda har att utföra.
(se punkterna 54 och 55)
Hänvisning till domstolen den 6 oktober 1983, Celant m.fl. mot kommissionen, 118/82–123/82, REG 1983, s. 2995, punkt 22; domstolen
den 19 april 1988, 37/87, Sperber mot domstolen, REG 1988, s. 1943, punkterna 8 och 9; domstolen den 11 januari 2001, C‑389/98 P,
Gevaert mot kommissionen, REG 2001, s. I‑65, punkt 54; förstainstansrätten den 15 mars 1994, T‑100/92, La Pietra mot kommissionen,
REGP 1994, s. I‑A‑83 och II‑275, punkt 55; förstainstansrätten den 16 april 1997, Kuchlenz-Winter mot kommissionen, T‑66/95,
REG 1997, s. II‑637, punkt 55; förstainstansrätten den 21 juli 1998, T‑66/96 och T‑221/97, Mellett mot domstolen, REGP 1998,
s. I‑A‑449 och II‑1305, punkt 129
3.      Bestämmelserna i tjänsteföreskrifterna, vars enda syfte är att reglera det rättsliga förhållandet mellan institutionerna och
deras tjänstemän genom ett system med ömsesidiga rättigheter och skyldigheter, innehåller en precis terminologi som inte kan
tillämpas analogivis på fall som inte uttryckligen omfattas av dessa bestämmelser. Så är även fallet med bestämmelserna i
anställningsvillkoren för övriga anställda .
Vad avser avsnitt IV i anställningsvillkoren för övriga anställda, som rör den nya kategorin kontraktsanställda, finns det
inget som ger grund för slutsatsen att detta avsnitt innehåller en lucka, vad gäller de berördas placering i lönegrad och
lön, som kan rättas till genom att analogivis tillämpa reglerna för tjänstemän eller tillfälligt anställda. Rådet har tvärtom,
genom att skapa en ny kategori, valt att utnyttja sin frihet att, när det så önskar, göra de ändringar i tjänsteföreskrifterna
och anställningsvillkoren för övriga anställda som rådet anser ligga i tjänsten intresse och att, med framtida verkningar,
införa mindre gynnsamma bestämmelser för de anställda som berörs därav.
(se punkterna 57 och 58)
Hänvisning till domstolen den 16 mars 1971, Bernardi mot parlamentet, 48/70, REG 1971, s. 175, punkterna 11 och 12; domstolen
den 20 juni 1985, Klein mot kommissionen, 123/84, REG 1985, s. 1907, punkt 23; förstainstansrätten den 30 september 1998,
T‑121/97, Ryan mot revisionsrätten, REG 1998, s. II‑3885, punkterna 98 och 104; förstainstansrätten den 19 juli 1999, T‑74/98,
Mammarella mot kommissionen, REGP 1999, s. I‑A‑151 och II‑797, punkt 38