62011CC0435
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
NILS WAHL
föredraget den 13 juni 2013 (
1
)
Mål C‑435/11
CHS Tour Services GmbH
mot
Team4 Travel GmbH
(Begäran om förhandsavgörande från Oberster Gerichtshof (Österrike))
”Direktiv 2005/29/EG — Otillbörliga affärsmetoder — Vilseledande metoder — God yrkessed — Broschyr som innehåller en oriktig uppgift om exklusivitet”
1.
Om en affärsmetod leder till att konsumenter vilseleds, har det då betydelse huruvida näringsidkaren har gjort vad han kunde för att förhindra detta? Detta är den fråga som Oberster Gerichtshof (Högsta domstolen) (Österrike) önskar svar på.
I – Tillämpliga bestämmelser
2.
Artikel 5 i direktiv 2005/209/EG (nedan kallat direktivet) (
2
) har följande lydelse:
”1.   Otillbörliga affärsmetoder skall vara förbjudna.
2.   En affärsmetod skall vara otillbörlig om den
a)
strider mot god yrkessed, och
och
b)
innebär, eller sannolikt kommer att innebära, avsevärd snedvridning av det ekonomiska beteendet i förhållande till produkten hos den genomsnittskonsument som affärsmetoden riktar sig till eller som nås av metoden, eller den genomsnittliga gruppmedlemmen om affärsmetoden riktar sig till en viss konsumentgrupp.
…
4.   Affärsmetoder skall anses otillbörliga om de
a)
är vilseledande enligt artiklarna 6 och 7,
eller
b)
aggressiva enligt artiklarna 8 och 9.
5.   Bilaga I innehåller förteckningen över de affärsmetoder som under alla omständigheter skall betraktas som otillbörliga. Samma förteckning skall gälla i alla medlemsstater och får ändras endast genom en översyn av detta direktiv.”
3.
I artiklarna 6 och 7 i direktivet behandlas vilseledande affärsmetoder medan artiklarna 8 och 9 rör aggressiva affärsmetoder. I artikel 6 föreskrivs följande:
”1.   En affärsmetod skall anses vara vilseledande om den inbegriper oriktig information och således är falsk eller om den på något sätt, även genom den allmänna utformningen – även om informationen är korrekt i sak – vilseleder eller sannolikt kommer att vilseleda genomsnittskonsumenten i ett eller flera av följande avseenden, samt i endera fallet medför eller sannolikt kommer att medföra att denne fattar ett affärsbeslut som han annars inte skulle ha fattat:
…
b)
Produktens utmärkande egenskaper, som t.ex. dess tillgänglighet …”
II – Bakgrund, förfarande och tolkningsfrågan
4.
Målet vid den hänskjutande domstolen rör två österrikiska researrangörer, CHS Tour Services GmbH (nedan kallad CHS) och Team4 Travel Gmbh (nedan kallad Team4 Travel). CHS och Team4 Travel anordnar och förmedlar skidkurser och vinterresor i Österrike för skolgrupper från Förenade kungariket.
5.
I Team4 Travels broschyr på engelska, som kom ut i mitten av september 2010, hade ett antal av de angivna inkvarteringsalternativen försetts med påskriften ”exklusiv”. I broschyren angavs att påskriften ”exklusiv” syftade på ”inkvartering som endast är tillgänglig för [Team4 Travels] grupper antingen under februarilovet eller februarilovet och påsklovet eller under hela vintersäsongen”. Den hänskjutande domstolen har i detta avseende klargjort att användningen av detta uttryck betydde att den ifrågavarande anläggningen stod i ett fast avtalsförhållande till Team4 Travel och att inkvartering inte kunde tillhandahållas genom andra researrangörer på den anläggningen under vissa angivna perioder. CHS har i sitt yttrande angett att det i Team4 Travels prislista också angavs att ”alla markerade priser … innebär att [Team4 Travel] har ensamrätt till alla bäddplatser under den aktuella perioden”.
6.
Team4 Travel slöt, för vissa perioder under år 2012 som inte närmare preciserats i begäran om förhandsavgörande, avtal om bäddplatskvoter med ett flertal logianläggningar. Dessa avtal – vars lydelse inte har återgetts i själva begäran om förhandsavgörande – innehöll en klausul om att de fastställda bäddplatserna skulle ställas till Team4 Travels obegränsade förfogande och att anläggningarna inte kunde avvika från denna bestämmelse utan ett skriftligt godkännande från Team4 Travel. Bokningar blev bindande 28 dagar före ankomst. Den hänskjutande domstolen har angett att Team4 Travel för att säkerställa sin exklusiva rätt hade avtalat med logianläggningarna om rätt till hävning och avtalsvite.
7.
Det framgår emellertid av de handlingar som inkommit till domstolen att CHS, trots de ovannämnda avtalen, hade reserverat bäddplatskvoter i samma anläggningar som Team4 Travel under överlappande perioder. Den hänskjutande domstolen har dessutom angett att dessa bokningar hade gjorts efter det att Team4 Travel hade ingått avtalen om exklusivitet. Logianläggningarna hade följaktligen åsidosatt sina avtalsenliga förpliktelser gentemot Team4 Travel.
8.
I beslutet om hänskjutande nämns, utan närmare angivelse om när detta skedde, att logianläggningarna underrättade Team4 Travel om att inga andra researrangörer ännu hade gjort några bokningar. Vidare anges att Team4 Travels direktör, på grund av platsbristen, försäkrade sig om att inga andra researrangörer skulle ges plats på hotellen. Hon fick inte kännedom om förekomsten av andra bokningar förrän då det rättsliga förfarandet inleddes.
9.
CHS hade likväl lyckats boka alla eller en del av de lediga rummen för februarilovet eller påsklovet år 2012 och ansåg att uttalandena om exklusivitet var oriktiga och att de utgjorde en otillbörlig affärsmetod. CHS väckte därför talan om förbudsföreläggande vid Landesgericht Innsbruck (den regionala domstolen i Innsbruck) (Österrike) och yrkade att Team4 Travel skulle förbjudas att påstå att den researrangören med ensamrätt erbjöd viss inkvartering vid ett bestämt ankomstdatum.
10.
Genom beslut av den 30 november 2010 ogillade Landesgericht Innsbruck yrkandet om förbudsföreläggande, eftersom den ansåg att uppgiften om exklusivitet var korrekt mot bakgrund av de fasta bokningsavtal som Team4 Travel tidigare ingått.
11.
Den 13 november 2011 fastställde Oberlandesgericht Innsbruck (regional domstol i andra instans i Innsbruck) (Österrike) det beslut som meddelats i första instans med motiveringen att Team4 Travel hade iakttagit god yrkessed och med fog kunde förvänta sig av företagets avtalspartner att de skulle uppfylla sina avtalsenliga skyldigheter.
12.
CHS inkom därefter med ett överklagande till Oberster Gerichtshof såvitt avser en rättsfråga.
13.
Den hänskjutande domstolen anser att målets utgång är beroende av den korrekta tolkningen av artikel 5.2 i direktivet. Den har framhållit att överklagandet inte kan vinna bifall om Team4 Travels försvar att företaget inte har handlat i strid med god yrkessed ska godtas. Mot denna bakgrund har Oberster Gerichtshof förelagt domstolen två olika tolkningar för prövning.
14.
Enligt det första resonemanget får hänvisningen i artikel 5.4 i direktivet till vilseledande eller aggressiva affärsmetoder enligt artiklarna 6–9 till följd att sådana metoder i sig är oförenliga med kravet på god yrkessed enligt artikel 5.2. Den hänskjutande domstolen har i detta sammanhang påpekat att god yrkessed enligt artikel 5.2 a inte nämns i artiklarna 6–9.
15.
Det andra resonemanget innebär att om de mer specifika bestämmelserna i artiklarna 6–9 i direktivet skulle tolkas som ett klargörande av hänvisningen i artikel 5.2 b till snedvridning av det ekonomiska beteendet hos en konsument, så skulle artikel 5.2 a fortfarande vara tillämplig. För att det skulle föreligga en vilseledande affärsmetod enligt artikel 6 skulle det då dessutom krävas ett åsidosättande av kravet på god yrkessed enligt artikel 5.2 a. Den hänskjutande domstolen anser att direktivets allmänna systematik stöder detta resonemang.
16.
Oberster Gerichtshof hyste mot denna bakgrund tvivel om hur artikel 5.2 i direktivet ska tolkas och beslutade därför att vilandeförklara målet och ställa följande tolkningsfråga till domstolen:
”Ska artikel 5 i [direktivet] tolkas så, att det inte är tillåtet att göra en separat prövning av kriterierna i artikel 5.2 a när det är fråga om vilseledande affärsmetoder i den mening som avses i artikel 5.4?”
17.
CHS, Team4 Travel, den tyska, den italienska, den ungerska, den polska, den österrikiska och den svenska regeringen har, liksom Förenade kungarikets regering samt kommissionen, inkommit med skriftliga yttranden. Någon muntlig förhandling har inte ägt rum.
III – Bedömning
18.
I det följande kommer jag att ta ställning till direktivets och – i synnerhet – de aktuella bestämmelsernas struktur, lydelse, bakgrund och syfte.
A – Huruvida kravet på god yrkessed är relevant när det gäller begreppet vilseledande affärsmetod
19.
Vad gäller direktivets struktur framgår det klart av domstolens praxis att begreppet otillbörliga affärsmetoder, som är förbjudna enligt artikel 5.1, omfattar följande tre kategorier: i) metoder som uppfyller de båda kumulativa villkoren i artikel 5.2, ii) i enlighet med artikel 5.4 vilseledande eller aggressiva metoder enligt artiklarna 6–9, och iii) i enlighet med artikel 5.5 de metoder som anges i bilaga I till direktivet (”svarta listan”). (
3
) Till skillnad från vad som gäller de båda första kategorierna ska emellertid affärsmetoder på svarta listan automatiskt anses otillbörliga utan att det behöver göras någon bedömning i det enskilda fallet av samtliga relevanta omständigheter. (
4
)
20.
Denna struktur utvecklas närmare och klargörs genom själva ordalydelsen av artikel 5.4 i direktivet. Enligt denna bestämmelse är ”i synnerhet” affärsmetoder som är vilseledande (artiklarna 6 och 7) eller aggressiva (artiklarna 8 och 9) otillbörliga. Uttrycket ”i synnerhet” visar inte bara att vilseledande och aggressiva metoder utgör specifika undertyper (”bestämda kategorier”) av otillbörliga affärsmetoder (
5
) utan även, vilket är ännu viktigare, att de i sig utgör otillbörliga affärsmetoder. (
6
)
21.
Efter en såväl strukturell som bokstavlig analys delar jag följaktligen inte uppfattningen att artiklarna 6 och 7 (eller artiklarna 8 och 9) i direktivet endast innehåller specifika exempel på snedvridning av det ekonomiska beteendet hos konsumenter som det hänvisas till i artikel 5.2 b, vilket skulle innebära att artikel 5.2 a fortsätter att vara tillämplig i enlighet med det andra tolkningsalternativ som den hänskjutande domstolen angett.
22.
Därnäst framkommer vid en bedömning av bakgrunden till direktivet och dess syfte att det dessutom finns starkt stöd i förarbetena för den analys som gjorts ovan av direktivets struktur och ordalydelse. Av övervägandena i kommissionens förslag (
7
) angående vilseledande och aggressiva affärsmetoder framgår otvetydigt att kriteriet rörande god yrkessed enligt artikel 5.2 a i direktivet inte har någon självständig betydelse. Detta står i stark kontrast till de slutsatser som den polska regeringen synes dra av samma dokument. (
8
)
23.
På en mer grundläggande nivå skulle det vara oförenligt med själva ordalydelsen av artikel 6 i direktivet att kräva att ytterligare kriterier ska vara uppfyllda för att artikel 6 ska tillämpas. Det förefaller nämligen som om artikel 6 – åtminstone under vissa omständigheter – omfattar strikt ansvar för näringsidkaren. (
9
) Det skulle inte vara förenligt med denna ståndpunkt om näringsidkare, i avsaknad av hänvisning till artikel 5.2 a, skulle ha rätt att göra gällande att de handlade i överensstämmelse med god yrkessed. (
10
) Såsom det angavs i förarbetena utgör åsidosättande av artikel 6 i sig ett åsidosättande av god yrkessed.
24.
Det skulle på samma sätt svårligen vara förenligt med direktivets andemening och syfte om det tilläts att ytterligare krav beaktas enligt artikel 6. Ett sådant tillvägagångssätt skulle faktiskt snarare sänka än höja den nivå på konsumentskydd som eftersträvas med direktivet. (
11
) Det ska härvid erinras om att bestämmelserna om konsumentskyddsnivån är fullständigt harmoniserade i hela Europeiska unionen. (
12
)
25.
Den omständigheten att en näringsidkare har iakttagit god yrkessed enligt artikel 5.2 a i direktivet saknar, mot bakgrund av ovanstående överväganden, betydelse när det har förekommit vilseledande (eller aggressiva) affärsmetoder. CHS, den tyska, den ungerska, den österrikiska och den svenska regeringen samt Förenade kungarikets regering delar, i likhet med kommissionen, samtliga denna uppfattning. Denna uppfattning överensstämmer dessutom med det första tolkningsalternativ som den hänskjutande domstolen har framlagt. (
13
)
B – Ytterligare överväganden
26.
Med hänsyn till att alla tolkningsdata pekar i samma riktning är det en aning förvånande att den hänskjutande domstolen har stött på svårigheter vid tillämpningen av artiklarna 5 och 6 i direktivet på de faktiska omständigheterna. Det verkar dock som om domstolens praxis olyckligtvis har misstolkats i praktiken. Påfallande nog har både Team4 Travel och den polska regeringen åberopat domstolens praxis till stöd för motstående uppfattningar.
27.
Team4 Travel har hävdat att domstolen har slagit fast, med avseende på en affärsmetod som omfattas av direktivets tillämpningsområde men som inte förekommer i den svarta listan, att ”[sådana metoder] inte [kan] anses otillbörliga, och därmed förbjudas, förrän de prövats, särskilt mot bakgrund bland annat av de kriterier som anges i artiklarna 5–9 i det direktivet”. (
14
) Jag anser emellertid inte att denna passus är relevant i förevarande fall. Den rör kravet på en bedömning i det enskilda fallet av en affärsmetod som har ifrågasatts enligt direktivet, vilket är ett krav som – och detta har inte bestritts – gäller artikel 6. Domstolen klargjorde däremot inte i nämnda punkt det inbördes sambandet mellan, å ena sidan, artikel 5 i direktivet och, å andra sidan, artiklarna 6–9, vilket är huvudfrågan i förevarande mål. Av samma skäl är det – till skillnad från vad den polska regeringen och Team4 Travel har förespråkat – inte relevant för förevarande mål att domstolen tidigare har angett att ”[d]et måste dessutom prövas huruvida metoden i fråga strider mot god yrkessed i den mening som avses i artikel 5.2 a i direktivet”. (
15
) Det uttalandet rör nämligen snarare förhållandet mellan artikel 5.2 a och 5.2 b än förhållandet mellan artikel 5 och artiklarna 6–9
28.
Den ståndpunkt som den polska regeringen har föreslagit och som innebär att det i fråga om vilseledande metoder ”är möjligt” att göra en separat bedömning av kriteriet i artikel 5.2 a i direktivet kan inte heller godtas. En sådan valmöjlighet skulle nämligen stå i strid med direktivets ovannämnda syfte som är att uppnå samma höga konsumentskyddsnivå i alla medlemsstater.
29.
Det förhållandet att det enligt direktivet inte är tillåtet att uppställa ytterligare kriterier för tillämpning av artikel 6 innebär emellertid inte att allt handlingsutrymme har gått förlorat. Såsom den svenska regeringen har påpekat hindrar inte direktivet att en nationell domstol, från fall till fall, först prövar huruvida en kritiserad affärsmetod kan anses ”vilseledande” eller ”aggressiv” enligt artiklarna 6–9 i direktivet. Om så inte är fallet får den nationella domstolen därefter pröva huruvida de allmänna villkoren enligt artikel 5.2 är uppfyllda. Det förefaller som om direktivet ger företräde för en ”top down-analys”, det vill säga att prövningen börjar med svarta listan, därefter bestämmelserna om vilseledande eller aggressiva metoder, för att avslutas med generalklausulen. Om det i någon av de första etapperna framgår att det föreligger en otillbörlig affärsmetod är det inte längre nödvändigt att fortsätta till nästa etapp, eftersom den kritiserade affärsmetoden under alla omständigheter ska anses otillbörlig.
30.
Slutligen vill jag påpeka att jag är medveten om att de båda underinstanser som prövade målet i Österrike dömde till Team4 Travels (
16
) fördel och att en tysk domstol, enligt uppgift från den hänskjutande domstolen, också har ”prövat kriteriet rörande åsidosättande av god yrkessed trots att den funnit att det fanns en risk för att konsumenter vilseleddes”. (
17
) Mot bakgrund av ovanstående överväganden står jag dock fast vid min uppfattning vad gäller det korrekta tillvägagångssättet i förevarande mål.
IV – Förslag till avgörande
31.
Mot bakgrund av vad som anförts ovan föreslår jag att domstolen besvarar tolkningsfrågan på följande sätt:
Artikel 5 i Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/29/EG av den 11 maj 2005 om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden och om ändring av rådets direktiv 84/450/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 97/7/EG, 98/27/EG och 2002/65/EG samt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2006/2004 ska tolkas så, att när affärsmetoder omfattas av tillämpningsområdet för artikel 5.4 i det direktivet saknar det betydelse huruvida kriterierna enligt artikel 5.2 a och/eller 5.2 b också är uppfyllda.
(
1
)	Originalspråk: engelska.
(
2
)	Europaparlamentets och rådets direktiv 2005/29/EG av den 11 maj 2005 om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden och om ändring av rådets direktiv 84/450/EEG och Europaparlamentets och rådets direktiv 97/7/EG, 98/27/EG och 2002/65/EG samt Europaparlamentets och rådets förordning (EG) nr 2006/2004 (EUT L 149, s. 22).
(
3
)	Se, för ett liknande resonemang, dom av den 23 april 2009 i de förenade målen C-261/07 och C-299/07, VTB-VAB och Galatea (REG 2009, I-2949), punkterna 53–56, av den 14 januari 2010 i mål C‑304/08, Plus Warenhandelsgesellschaft (REU 2010, s. I‑217), punkterna 42–45, och av den 9 november 2010 i mål C‑540/08, Mediaprint Zeitungs- und Zeitschriftenverlag (REU 2010, s. I‑10909), punkterna 31–34.
(
4
)	Se artikel 5.5 i direktivet jämförd med skäl 17 i ingressen till detsamma.
(
5
)	Se domen i målet Mediaprint Zeitungs- und Zeitschriftenverlag (ovan fotnot 3), punkt 33.
(
6
)	De flesta språkversioner av artikel 5.4 i direktivet innehåller ett uttryck som motsvarar uttrycket ”i synnerhet” [*]. Den svenska versionen innehåller dock inte ordet ”i synnerhet” utan i den anges endast att ”[a]ffärsmetoder skall anses otillbörliga om de a) är vilseledande enligt artiklarna 6 och 7, eller b) aggressiva enligt artiklarna 8 och 9”[* I direktivet används på engelska, som är originalspråk för detta förslag till avgörande, uttrycket ”in particular”. Övers. anm.]
(
7
)	Förslag till Europaparlamentets och rådets direktiv om otillbörliga affärsmetoder som tillämpas av näringsidkare gentemot konsumenter på den inre marknaden och om ändring av direktiven 84/450/EEG, 97/7/EG och 98/27/EG (direktiv om otillbörliga affärsmetoder) KOM(2003) 356 slutlig.
(
8
)	I punkt 56 i motiveringen till förslaget till direktiv – till vilken den polska regeringen hänvisade i punkt 12 i sitt yttrande – anges att ”en affärsmetod automatiskt är otillbörlig om den bedöms vara vilseledande eller aggressiv, utan vidare hänvisning till villkoren i artikel 5”. I punkt 57 i motiveringen anges vidare att ”[a]tt vilseleda konsumenter eller bemöta dem aggressivt anses utgöra snedvridning av konsumenternas beteende snarare än tillåten påverkan, och strider därför mot god yrkessed. Handlingar som innebär att näringsidkaren bedrar, trakasserar eller utövar otillbörligt inflytande på konsumenten står alltid i strid med god yrkessed och innebär att konsumentens förmåga att fatta ett välgrundat beslut avsevärt försämras. Av denna anledning finns det ingen separat hänvisning till god yrkessed eller ’snedvridning’ i definitionen av ’avsevärd snedvridning’”. Slutligen anges i punkt 58 i motiveringen att ”[d]essa kategorier [inte] utesluter … att det generella förbudet tillämpas fristående, då det även fortsatt kommer att fungera som skyddsnät och vara ett sätt att bedöma huruvida befintliga eller framtida affärsmetoder som inte är av någon av de två nyckeltyperna är otillbörliga” (min kursivering). Det bör tilläggas att inga ändringar gjordes i detta avseende i direktivet under lagstiftningsförfarandet.
(
9
)	I det sammanhanget vill jag påpeka att artikel 6.1 i direktivet, i enlighet med bestämmelsens uttryckliga ordalydelse, är tillämplig ”även om informationen [som härrör från affärsmetoden] är korrekt i sak”.
(
10
)	På ett liknande sätt slog domstolen fast med avseende på tolkningen av begreppet skapa ett oriktigt intryck i punkt 31 i svarta listan, i punkt 46 i dom av den 18 oktober 2012 i mål C‑428/11, Purely Creative m.fl., att direktivets mål ”inte [kan] nås om punkt 31 i bilaga I till direktivet … tolkas så, att vilseledande är ett självständigt rekvisit i förhållande till de situationer som beskrivs i den andra delen av bestämmelsen” (se även punkterna 26, 27 och 29 i domen mot bakgrund av den fjärde tolkningsfrågan i det målet). Till skillnad från vad som gäller metoder på svarta listan krävs det obestridligen en bedömning i det enskilda fallet av samtliga relevanta omständigheter när det rör sig om vilseledande metoder enligt artikel 6. Detta hindrar dock inte att domstolens resonemang i tillämpliga delar kan vara lika relevant i fråga om artikel 6.
(
11
)	Se beslut av den 15 december 2012 i mål C‑126/11, INNO (REU 2011, s. I–204), punkt 27 och där angiven rättspraxis.
(
12
)	Domen i målet Mediaprint Zeitungs- und Zeitschriftenverlag (ovan fotnot 3), punkterna 27 och 30 och där angiven rättspraxis.
(
13
)	Domstolen har hittills bara haft tillfälle att behandla denna fråga på ett indirekt sätt. I dom av den 15 mars 2012 i mål C‑453/10, Pereničová och Perenič fann domstolen – som svar på frågan vilken betydelse konstaterandet att det föreligger otillbörliga affärsmetoder får för bedömningen av om ett avtalsvillkor är skäligt och giltigt enligt rådets direktiv 93/13/EEG av den 5 april 1993 om oskäliga villkor i konsumentavtal (EGT L 95, s. 29; svensk specialutgåva, område 15, volym 12, s. 169) – att den ifrågavarande metoden var vilseledande enligt artikel 6 i direktivet och prövade därefter inte huruvida det också rörde sig om ett åsidosättande av god yrkessed (se punkterna 40, 41 och 43, samt punkt 2 i domslutet). Generaladvokaten Trstenjak har emellertid vid flera tillfällen gett uttryck för en liknande uppfattning som min egen (se hennes förslag till avgörande i målen VTB-VAB och Galatea, ovan fotnot 3, punkterna 78 och 79, Plus Warenhandelsgesellschaft, ovan fotnot 3, punkterna 73 och 74, Mediaprint Zeitungs- und Zeitschriftenverlag, ovan fotnot 3, punkterna 65 och 66, och i Pereničová och Perenič, punkterna 104–107).
(
14
)	Domen i målet Mediaprint Zeitungs- und Zeitschriftenverlag (ovan fotnot 3), punkt 43.
(
15
)	Ibidem, punkt 46.
(
16
)	Jag bör tillägga att det synes som om de båda domstolarna angav olika skäl för sina beslut. Det förefaller som om det huvudsakliga skälet till att Landesgericht avslog ansökan om interimistiska åtgärder var att rätten ansåg att uppgiften om ensamrätt var korrekt. Det verkar därför som om det endast var avgörandet av Oberlandesgericht Innsbruck som grundades på konstaterandet att Team4 Travel inte hade handlat i strid med god yrkessed.
(
17
)	Avgörande av Oberlandesgericht Jena (regional domstol i andra instans i Jena) (Tyskland) av den 8 juli 2009, NJOZ (2010) 1216. Jag instämmer dock inte i den hänskjutande domstolens tolkning av detta avgörande, eftersom det synes röra endast frågan huruvida villkoren för att det ska föreligga vilseledande affärsmetoder är uppfyllda och bevisbördan i detta avseende. Dessutom angav Oberlandesgericht Jena uttryckligen att direktivet tydligen inte hade införlivats i Tyskland.