62023TJ0556_RES
Mål T‑556/23
Swissgrid AG
mot
Europeiska unionens byrå för samarbete mellan energitillsynsmyndigheter
Tribunalens dom (tredje avdelningen i utökad sammansättning) av den 8 oktober 2025
”Energi – Den inre marknaden för el – Riktlinjer för balanshållning avseende el – Artikel 1 i förordning (EU) 2017/2195 – Europeiska plattformen för processen för nettning av obalanser – Den schweiziska systemansvarige för överföringssystem deltar inte – Acers beslut att ändra plattformens genomföranderam – Överklagande till Acers överklagandenämnd – Särskilda villkor och krav vid överklagande – Artikel 28 i förordning (EU) 2019/942 – Avvisning på grund av att talerätt saknas vid överklagandenämnden – Direkt och personligen berörd”
Energi – Balanshållning avseende el – Förordning 2017/2195 – Europeiska plattformen för processen för nettning av obalanser – Tillämpningsområde – Schweiziska systemansvariga för överföringssystem – Omfattas inte – Undantag
(Kommissionens förordning 2017/2195, artikel 1.2, 1.6 och 1.7)
(se punkterna 24–39)
Europeiska unionens byråer – Europeiska unionens byrå för samarbete mellan energitillsynsmyndigheter (Acer) – Överklagande – Överklagande till Acers överklagandenämnd – Sakprövningsförutsättningar – Fysiska eller juridiska personer – Rättsakter som berör dem direkt och personligen – Acers beslut att ändra genomföranderamen för den europeiska plattformen för processen för nettning av obalanser – Ändring som fråntar rätten för schweiziska systemansvariga för överföringssystem att delta i denna plattform enligt avtal som ingåtts före antagandet av nämnda beslut – Beslut som påverkar de nämnda systemansvarigas rättsliga ställning – Upptagande till prövning
(Artikel 263 fjärde stycket FEUF; Europaparlamentets och rådets förordning 2019/942, artikel 28)
(se punkterna 55–73)
Resumé
Genom sin dom ogiltigförklarar tribunalen det beslut som överklagandenämnden vid Europeiska unionens byrå för samarbete mellan energitillsynsmyndigheter (Acer) fattade om att inte kunna pröva överklagandet från en schweizisk systemansvarig för överföringssystem av ett beslut från Acer i vilket denna systemansvarige uteslöts från att delta i den europeiska plattformen för processen för nettning av obalanser (nedan kallad IN-plattformen) med stöd av förordning 2017/2195 (
1
). Tribunalen uttalar sig härigenom om tillämpningsområdet för denna förordning samt om huruvida en sådan systemansvarig får överklaga ett beslut från Acer som inte riktar sig till denne.
Sökanden, Swissgrid AG, är den enda schweiziska systemansvarige för överföringssystem och har sedan år 2012 deltagit i International Grid Control Cooperation (IGCC), en samarbetsstruktur mellan systemansvariga för överföringssystem som syftar till att optimera den automatiserade driften av frekvensåterställningsreserver genom processen för nettning av obalanser.
Den 2 augusti 2017 antog Europeiska kommissionen förordning 2017/2195, i vilken det i artikel 22 föreskrivs att det ska inrättas en europeisk plattform för processen för nettning av obalanser.
I enlighet med denna bestämmelse antog Acer beslut 13/2020 om inrättande av IN-plattformen, vilken i en bilaga innehåller en ram för genomförandet av plattformen (nedan kallad genomföranderamen).
Den 30 september 2022 antog Acer beslut 16/2022 om ändring av beteckningen av de enheter som skulle utföra de uppgifter som definieras i genomföranderamen. Definitionen av ”systemansvarig för överföringssystem som är medlem”, som tidigare avsåg ”varje systemansvarig för överföringssystem som ansluter sig till IN-plattformen, inbegripet de systemansvariga för överföringssystem i områden [för kontroll av belastningsfrekvens] som drivs av flera systemansvariga för överföringssystem från olika medlemsstater eller tredjeländer”, ändrades, så att den hädanefter avser ”alla systemansvariga för överföringssystem som omfattas av förordning 2017/2195 och som har anslutit sig till IN-plattformen, inbegripet systemansvariga för överföringssystem som härrör från områden [för kontroll av belastningsfrekvens] med flera systemansvariga för överföringssystem”.
Sökanden ansåg att ändringen kunde innebära att denne skulle uteslutas från att delta i IN-plattformen och således överklagade beslutet till Acers överklagandenämnd. Överklagandenämnden fann att överklagandet inte kunde prövas med stöd av artikel 28.1 i förordning 2019/942 (
2
). Enligt överklagandenämnden får enbart unionens systemansvariga för överföringssystem delta i IN-plattformen, så att ändringen av plattformens genomföranderam inte påverkade sökandens rättsliga ställning, i egenskap av schweizisk systemansvarig för överföringssystem.
Det var mot denna bakgrund som sökanden väckte talan vid tribunalen om ogiltigförklaring av överklagandenämndens beslut.
Tribunalens bedömning
Tribunalen prövar inledningsvis överklagandenämndens slutsats att förordning 2017/2195 i princip begränsar deltagandet i de plattformar som den reglerar till endast systemansvariga för överföringssystem i unionen och följaktligen utesluter schweiziska systemansvariga för överföringssystem från IN-plattformen.
Tribunalen gör en bokstavstolkning och en kontextuell tolkning av förordning 2017/2195 och påpekar att även om artikel 1.2 i förordningen inte uttryckligen hänvisar till endast systemansvariga för överföringssystem i unionen för att fastställa förordningens tillämpningsområde, måste kommissionens möjlighet, som föreskrivs i artikel 1.6 och 1.7, att godta deltagande av enbart schweiziska systemansvariga för överföringssystem i vissa plattformar och på vissa villkor tolkas som ett undantag, vilket visar att det saknas en principiell regel som inbegriper deltagande av systemansvariga för överföringssystem utanför unionen i de plattformar som föreskrivs i förordning 2017/2195, däribland IN-plattformen.
Denna slutsats stöds av en teleologisk tolkning av förordning 2017/2195, eftersom den syftar till att skapa en fullt fungerande och sammanlänkad inre energimarknad som bygger på gemensamma rättvisa regler. Med beaktande av att Schweiziska edsförbundet inte har anslutit sig till unionens inre marknad och att schweiziska systemansvariga för överföringssystem följaktligen inte omfattas av samma regler som de som är tillämpliga på systemansvariga för överföringssystem från EU-medlemsstater, är det, mot bakgrund av det mål som eftersträvas med förordning 2017/2195, motiverat att utesluta dem från att delta i de plattformar som avses i denna förordning, med förbehåll för ett eventuellt alternativt bilateralt arrangemang.
Härav följer att överklagandenämnden inte gjorde sig skyldig till felaktig rättstillämpning, när den ansåg att schweiziska systemansvariga för överföringssystem var uteslutna från att delta i andra fall än de som avses i artikel 1.6 och 1.7 i förordning 2017/2195.
Överklagandenämnden åsidosatte däremot artikel 28.1 i förordning 2019/942 när den fann att beslut 16/2022 inte väsentligt förändrade sökandens rättsliga ställning och genom att följaktligen anse att överklagandet inte kunde prövas.
Enligt denna bestämmelse får varje fysisk eller juridisk person överklaga ett beslut från Acer som riktar sig till den personen själv eller ett beslut som direkt och personligen berör den personen. Vid tolkningen av denna bestämmelse mot bakgrund av den rättspraxis avseende artikel 263 fjärde stycket FEUF som tribunalen grundar sig på, erinrar den om att andra fysiska eller juridiska personer än dem som en rättsakt är riktad till kan göra gällande att de är personligen berörda endast om de berörs av rättsakten i fråga på grund av vissa för dem utmärkande egenskaper eller på grund av faktiska omständigheter som särskiljer dem från alla andra rättssubjekt, och rättsakten därigenom medför att de individualiseras på motsvarande sätt som den som rättsakten är riktad till.
Mot bakgrund av dessa klargöranden understryker tribunalen inledningsvis att skälet i överklagandenämndens beslut, att sökandens rättsliga ställning direkt regleras av förordning 2017/2195 och inte av besluten 13/2020 och 16/2022, inte kunde ligga till grund för slutsatsen att den talan som väckts vid tribunalen inte kunde tas upp till prövning. Eftersom beslut 16/2022 grundade sig på artikel 22.1 i förordning 2017/2195, hade sökanden nämligen rätt att ifrågasätta beslutets lagenlighet, oberoende av förordningens räckvidd. Det faktum att det i förordning 2017/2195 inte föreskrivs att sökanden får delta i IN-plattformen utgjorde således en relevant omständighet för prövningen i sak av talan, snarare än för bedömningen av huruvida talan kunde tas upp till prövning.
Vad gäller frågan huruvida beslut 16/2022 berör sökanden direkt och personligen påpekar tribunalen, för det första, att sökanden är part i ett (huvud)avtal om balanseringsplattformar som ingåtts med andra systemansvariga för överföringssystem, men även sedan mars 2012 ”deltagande medlem” i ett samarbetsavtal avseende IGCC, att IGCC är det genomförandeprojekt som utvecklas mot IN-plattformen och att antagandet av en genomföranderam för IN-plattformen inte har medfört att de avtal som sökanden är part i har förlorat sin relevans, eftersom dessa avtal fortsätter att reglera driften av plattformen som en förlängning av genomföranderamen.
För det andra framgick det inte tydligt av genomföranderamen, såsom den bifogats beslut 13/2020, att sökanden inte kunde fortsätta att delta i IN-plattformen på grundval av sina avtalsenliga rättigheter. I denna genomföranderam definierades då en ”systemansvarig för överföringssystem som är medlem” mot bakgrund av det faktum att den hade anslutit sig till IN-plattformen och inkluderade uttryckligen ”systemansvariga för överföringssystem i områden [för kontroll av belastningsfrekvens] som drivs av flera systemansvariga för överföringssystem från olika medlemsstater eller tredjeländer”.
Inte ens en tolkning av de relevanta bestämmelserna i nämnda genomföranderam som är förenlig med förordning 2017/2195 kan anses ha kunnat undanröja varje tvivel om huruvida sökanden kunde fortsätta att delta i IN-plattformen på grundval av sina avtalsenliga rättigheter. För det första hade artikel 1 i förordning 2017/2195 vid denna tidpunkt nämligen inte tolkats av unionsdomstolen. För det andra kunde det sätt på vilket denna förordning är avfattad ge sökanden intrycket att denne kunde fortsätta att delta i IN-plattformen, bland annat med tanke på att det saknades en hänvisning till endast systemansvariga för överföringssystem från unionen i definitionen av dess tillämpningsområde i artikel 1.2 i förordningen.
Mot bakgrund av dessa klargöranden konstaterar tribunalen att det var först i och med antagandet av beslut 16/2022 om ändring av definitionen av ”systemansvarig för elöverföringssystem som är medlem” i genomföranderamen för att hädanefter endast avse de systemansvariga som omfattas av förordning 2017/2195 som Acer antog ett formellt ställningstagande som uttryckligen utesluter sökanden från att delta i IN-plattformen.
Till följd av den ändring som gjordes genom beslut 16/2022 kunde sökanden således inte längre fortsätta att delta i IN-plattformen enligt de avtal som den var part i, vilket innebär att beslutet ska anses beröva sökanden möjligheten att utöva sina avtalsenliga rättigheter och således ha direkt inverkan på dess rättsliga ställning. På samma sätt ska beslut 16/2022 anses påverka sökanden på grund av vissa egenskaper som är utmärkande för denne eller på grund av faktiska omständigheter som särskiljer den från alla andra rättssubjekt.
Eftersom IGCC, enligt själva genomföranderamen, är det projekt som utvecklas mot IN-plattformen, befinner sig sökanden, som har deltagit i denna plattform sedan år 2012, i en annan situation än andra systemansvariga för överföringssystem från tredjeländer som inte har kunnat delta. Dessutom befinner sig sökanden, som är den enda schweiziska systemansvariga för överföringssystem, med hänsyn till syftet med förordning 2017/2195, i en annan situation än systemansvariga för överföringssystem från andra tredjeländer, eftersom Schweiz har den geografiska särarten att faktiskt vara omgivet av EU-medlemsstater.
Mot bakgrund av det ovan anförda ogiltigförklarar tribunalen överklagandenämndens beslut.
(
1
)	Kommissionen förordning (EU) 2017/2195 av den 23 november 2017 om fastställande av riktlinjer för balanshållning avseende el (EUT L 312, 2017 s. 6).
(
2
)	Europaparlamentets och rådets förordning (EU) 2019/942 av den 5 juni 2019 om inrättande av Europeiska unionens byrå för samarbete mellan energitillsynsmyndigheter (EUT L 158, 2019, s. 22).