62008CC0480
FÖRSLAG TILL AVGÖRANDE AV GENERALADVOKAT
JULIANE KOKOTT
föredraget den 20 oktober 2009 (
1
)
Mål C-480/08
Maria Teixeira
mot
London Borough of Lambeth
och
Secretary of State for the Home Department
”Fri rörlighet för personer — Uppehållsrätt — Medborgare i en medlemsstat som har arbetat i en annan medlemsstat och som har stannat kvar där efter att ha slutat att arbeta — Barn som genomgår yrkesutbildning i den mottagande medlemsstaten — Egna medel för uppehälle saknas — Förordning (EEG) nr 1612/68 — Artikel 12 — Direktiv 2004/38/EG”
I — Inledning
1.
Har en unionsmedborgare, som varken är yrkesverksam eller självförsörjande, rätt till uppehåll som sin dotters vårdnadshavare i den medlemsstat där dottern studerar i egenskap av barn till en tidigare migrerande arbetstagare?
2.
I förevarande mål vid Court of Appeal (Civil Division) (England & Wales) (
2
) ska domstolen pröva denna fråga. Domstolen har härvid möjlighet att precisera sin hittillsvarande rättspraxis avseende artikel 12 i förordning (EEG) nr 1612/68 (
3
) – särskilt domen i målet Baumbast och R (
4
) – och klargöra förhållandet till det nya direktivet om uppehåll för unionsmedborgare och deras familjemedlemmar som antogs år 2004 (direktiv 2004/38/EG (
5
)). Denna problematik är inte enbart av avgörande betydelse för många unionsmedborgare som har lämnat sina hemländer och lever i andra medlemsstater utan även för de respektive mottagande medlemsstaterna.
3.
Förevarande mål kan i viss utsträckning jämföras med det anhängiga målet Ibrahim (C-310/08) (
6
), vilket även det gäller en begäran om förhandsavgörande från Court of Appeal. I båda målen har personer utan tillräckliga egna tillgångar som inte är yrkesverksamma ansökt om bistånd i form av boende i England. Som motivering gör båda gällande en påstådd uppehållsrätt i Förenade kungariket som vårdnadshavare till minderåriga barn som studerar där. Till skillnad från målet Ibrahim härstammar ansökan om den sociala förmånen emellertid i fallet Teixeira inte från en medborgare i tredjeland, utan från en unionsmedborgare som tidigare själv varit yrkesverksam i Förenade kungariket och fortfarande lever där.
II — Tillämpliga bestämmelser
A — Gemenskapsrätten
4.
Den gemenskapsrättsliga ramen i detta mål utgörs av direktiv 2004/38 och av förordning nr 1612/68.
1. Direktiv 2004/38
5.
I direktiv 2004/38 innehåller kapitel I (artiklarna 1–3) allmänna bestämmelser, kapitel III (artiklarna 6–15) innehåller bestämmelser om uppehållsrätt och kapitel IV (artiklarna 16–21) innehåller bestämmelser om permanent uppehållstillstånd.
6.
Enligt definitionerna i artikel 2.2 c ska med begreppet ”familjemedlem” i den mening som avses i direktiv 2004/38 förstås
”släktingar i rakt nedstigande led som är under 21 år eller är beroende för sin försörjning, även till maken eller makan eller till sådan partner som avses i b”.
7.
I artikel 7 i direktiv 2004/38, under rubriken ”Uppehållsrätt för längre tid än tre månader”, föreskrivs i relevanta delar följande:
”1.   Varje unionsmedborgare skall ha rätt att uppehålla sig inom en annan medlemsstats territorium under längre tid än tre månader om den berörda personen
a)
är anställd eller egenföretagare i den mottagande medlemsstaten, eller
b)
för egen och sina familjemedlemmars räkning har tillräckliga tillgångar för att inte bli en belastning för den mottagande medlemsstatens sociala biståndssystem under vistelsen, samt har en heltäckande sjukförsäkring som gäller i den mottagande medlemsstaten, eller
c)
är inskriven vid en privat eller statlig institution, som är erkänd eller finansierad av den mottagande medlemsstaten på grundval av dess lagstiftning eller administrativa praxis, med huvudsyftet att bedriva studier eller genomgå en yrkesutbildning,
samt har en heltäckande sjukförsäkring som gäller i den mottagande medlemsstaten samt avger en försäkran till den behöriga nationella myndigheten, i form av en förklaring eller på något annat valfritt likvärdigt sätt, om att han har tillräckliga tillgångar för att kunna försörja sig själv och familjen, så att de inte blir en belastning för den mottagande medlemsstatens sociala biståndssystem under deras vistelseperiod, eller
d)
är familjemedlem som följer med eller ansluter sig till en unionsmedborgare som uppfyller kraven i a, b eller c.
2.   Uppehållsrätten enligt punkt 1 skall även omfatta familjemedlemmar som inte är medborgare i en medlemsstat när de följer med eller ansluter sig till unionsmedborgaren i den mottagande medlemsstaten, förutsatt att unionsmedborgaren uppfyller villkoren i punkt 1 a, 1 b eller 1 c.
3.   Vid tillämpningen av punkt 1 a skall en unionsmedborgare som inte längre är arbetstagare eller egenföretagare behålla sin ställning som arbetstagare eller egenföretagare i följande fall:
a)
Om personen har drabbats av tillfällig arbetsoförmåga på grund av sjukdom eller olycksfall.
b)
Om personen har drabbats av vederbörligen konstaterad ofrivillig arbetslöshet efter mer än ett års anställning och har anmält sig som arbetssökande vid en behörig arbetsförmedling.
c)
Om personen har drabbats av vederbörligen registrerad ofrivillig arbetslöshet efter att ha fullgjort en anställning som varit tidsbegränsad till mindre än ett år eller efter att ha blivit ofrivilligt arbetslös under de första tolv månaderna samt har anmält sig som arbetssökande till en behörig arbetsförmedling. I detta fall skall ställningen som arbetstagare kvarstå under minst sex månader.
d)
Om personen inleder en yrkesutbildning. Om han eller hon inte är ofrivilligt arbetslös skall ställningen som arbetstagare kvarstå endast om yrkesutbildningen har ett samband med den tidigare sysselsättningen.
4.   …”
8.
Vad beträffar bibehållen uppehållsrätt för familjemedlemmar om unionsmedborgaren avlider eller lämnar landet föreskrivs följande i artikel 12.3 i direktiv 2004/38:
”Unionsmedborgarens avresa från den mottagande medlemsstaten eller unionsmedborgarens död skall inte medföra förlust av uppehållsrätt för unionsmedborgarens barn eller för den förälder som har den faktiska vårdnaden om barnen, oavsett nationalitet, om barnen är bosatta i den mottagande medlemsstaten och inskrivna vid en utbildningsanstalt för att bedriva studier där, förrän deras studier avslutats.”
9.
I kompletterande syfte ska det även hänvisas till artikel 16 i direktiv 2004/38 som innehåller allmänna regler om permanent uppehållsrätt för unionsmedborgare och deras familjemedlemmar:
”1.   Unionsmedborgare som har uppehållit sig lagligt under en fortlöpande period av fem år i den mottagande medlemsstaten skall ha permanent uppehållsrätt där. Denna rätt skall inte vara underkastad villkoren i kapitel III.
…
3.   Stadigvarande uppehåll skall inte påverkas av tillfällig frånvaro som inte överstiger sammanlagt sex månader per år eller av längre frånvaro på grund av obligatorisk militärtjänst eller av en frånvaro på högst tolv på varandra följande månader av viktiga skäl, t.ex. graviditet och förlossning, allvarlig sjukdom, studier eller yrkesutbildning, eller utstationering på grund av arbete i en annan medlemsstat eller i tredje land.
4.   När uppehållsrätt väl har förvärvats skall den endast kunna gå förlorad genom bortovaro från den mottagande medlemsstaten i mer än två på varandra följande år.”
10.
Enligt artikel 40 skulle medlemsstaterna ha införlivat direktiv 2004/38 senast den 30 april 2008.
2. Förordning nr 1612/68
11.
Förordning nr 1612/68 var det regelverk som gällde innan direktiv 2004/38 antagits. Förordningen har delvis upphävts genom direktivet. (
7
)
12.
Enligt artikel 10 i förordning nr 1612/68, vilken upphävdes genom direktiv 2004/38, gällde till och med den 30 april 2006 följande:
”1.   Följande personer skall, oavsett sin nationalitet, ha rätt att bosätta sig tillsammans med en arbetstagare som är medborgare i en medlemsstat och som är anställd i en annan medlemsstats territorium:
a)
Arbetstagarens make och deras avkomlingar som är under 21 års ålder eller är beroende av dem för sin försörjning,
b)
släktingar i närmast föregående led till arbetstagaren och hans eller hennes make, som är beroende av dem.
2.   Medlemsstaterna skall underlätta mottagandet av alla familjemedlemmar som inte anges i punkt 1, om de är beroende av arbetstagaren eller ingår i hans eller hennes hushåll i det land arbetstagaren kommer ifrån.
3.   Vad beträffar punkterna 1 och 2 måste arbetstagaren för sin familj ha tillgång till en bostad som anses normal för landets arbetstagare i den region där han eller hon är anställd. Denna bestämmelse får emellertid inte ge upphov till diskriminering mellan landets arbetstagare och arbetstagare från andra medlemsstater.”
13.
I artikel 12 i förordning nr 1612/68, vilken även gäller efter det att direktiv 2004/38 har trätt i kraft, föreskrivs följande:
”Barnen till en medborgare i en medlemsstat som är eller har varit anställd i en annan medlemsstat skall ha tillträde till denna stats allmänna skolor, lärlingsutbildning och yrkesskolekurser på samma villkor som medborgarna i denna stat, om barnen bor där.
Medlemsstaterna skall främja alla bemödanden att göra det möjligt för dessa barn att delta i utbildningen under bästa möjliga förhållanden.”
B — Nationell rätt
14.
I begäran om förhandsavgörande har de tillämpliga nationella bestämmelserna betecknats som ”komplicerade” och endast återgetts i en sammanfattning. I sammanfattningen beskrivs den nationella rätten enligt följande.
15.
Det föreskrivs i Housing Act (
8
) att ”berättigade” bostadslösa personer och personer som uppfyller vissa villkor har rätt till bistånd i form av boende.
16.
I section 185 i Housing Act (
9
) föreskrivs att en person inte har rätt till bistånd om ”det är fråga om en utlänning som inte uppfyller förutsättningarna för bistånd”. Mer detaljerade bestämmelser för England återfinns i bestämmelserna i Eligibility Regulations. (
10
)
17.
Det följer särskilt av regulation 6(1) i Eligibility Regulations att en person som inte är föremål för invandringskontroll både ska ha uppehållsrätt och vara stadigvarande bosatt i Förenade kungariket för att ha rätt till bistånd. (
11
)
18.
Förutom brittiska medborgare har i detta sammanhang bland annat unionsmedborgare som enligt gemenskapsrätten har rätt att resa in i och uppehålla sig i Förenade kungariket uppehållsrätt. (
12
) Unionsmedborgare saknar rätt till bistånd om deras uppehållsrätt endast grundar sig på att de är arbetssökande eller är en arbetssökandes familjemedlem, eller det är fråga om en inledande rätt att uppehålla sig i Förenade kungariket i högst tre månader. (
13
)
19.
Enligt regulation 6(2) i Eligibility Regulations är bland annat följande unionsmedborgare undantagna från den normala kontrollen avseende uppehållsrätt: arbetstagare, egenföretagare, arbetstagares eller egenföretagares familjemedlemmar samt personer med permanent uppehållsrätt i Förenade kungariket.
20.
Slutligen hänvisas till att bestämmelserna i direktiv 2004/38 införlivades med Förenade kungarikets rättsordning genom (European Economic Area) Regulations 2006 (
14
) som trädde i kraft den 30 april 2006.
III — Bakgrund och förfarandet vid den nationella domstolen
21.
Maria Teixeira är portugisisk medborgare född den 7 mars 1971. Hon kom till England 1989 och arbetade som städerska mellan 1989 och 1991. Hon åtföljdes av sin make som även han är portugisisk medborgare. Maria Teixeiras dotter, Patricia, föddes i Förenade kungariket den . Patricia påbörjade sin skolgång i Förenade kungariket under en period då hennes mor saknade anställning. (
15
)
22.
Maria Teixeira och hennes make skilde sig senare, men maken bor kvar i England. Den 13 juni 2006 fastslogs genom domstolsbeslut att Patricia skulle bo tillsammans med sin far men att hon hade rätt att umgås med sin mor så mycket hon önskade. I november 2006 skrev Patricia in sig på en kurs i barnkunskap vid Vauxhall Learning Centre (
16
) i stadsdelen Lambeth i London. I mars 2007 flyttade Patricia, som då var 15 år, till sin mor.
23.
Sedan 1991 har Maria Teixeira periodvis varit anställd i Förenade kungariket och hon arbetade senast i början av 2005.
24.
Den 11 april 2007 ansökte Maria Teixeira om bistånd i form av boende vid London Borough of Lambeth (
17
), eftersom hon var bostadslös. Denna ansökan avslogs med motiveringen att Maria Teixeira inte hade rätt till bistånd i form av boende. Även Maria Teixeiras begäran om omprövning avslogs.
25.
Mot detta avslag på hennes ansökan om bistånd i form av boende väckte Maria Teixeira utan framgång (
18
) talan i första instans vid London Lambeth County Court (
19
). Numera är tvisten anhängig vid appellationsdomstolen Court of Appeal (Civil Division) (England & Wales), den hänskjutande domstolen.
26.
Enligt begäran om förhandsavgörande har Maria Teixeira medgett att
1.
hon saknar anställning, inte har tillräckliga tillgångar för att klara sig själv och att inte har uppehållsrätt enligt artikel 7.1 i direktiv 2004/38,
2.
hon inte heller har bibehållit sin status som arbetstagare, eftersom hon inte uppfyller villkoren i artikel 7.3 i direktiv 2004/38, och att
3.
hon inte har rätt till permanent uppehållsrätt enligt artikel 16 i direktiv 2004/38.
27.
Maria Teixeira härleder sin uppehållsrätt i Förenade kungariket enbart till den omständighet att hon sedan mars 2007 är huvudsaklig vårdnadshavare för sin dotter Patricia, som studerar i Förenade kungariket och enligt artikel 12 i förordning (EEG) nr 1612/68 har uppehållsrätt där. (
20
)
IV — Begäran om förhandsavgörande och förfarandet inför domstolen
28.
Genom beslut av den 10 oktober 2008 har Court of Appeal vilandeförklarat målet och hänskjutit följande frågor till domstolen med begäran om förhandsavgörande:
”Med avseende på ett fall där i) en unionsmedborgare reste in i Förenade kungariket, ii) unionsmedborgaren under vissa perioder var arbetstagare i Förenade kungariket, iii) unionsmedborgaren upphörde att vara arbetstagare utan att lämna Förenade kungariket, iv) unionsmedborgaren inte har bibehållit sin status som arbetstagare, inte har någon uppehållsrätt enligt artikel 7 och inte har någon rätt till permanent uppehållsrätt enligt artikel 16 i direktiv 2004/38, v) unionsmedborgarens barn påbörjade sin skolgång under en period då unionsmedborgaren inte var arbetstagare men fortsatte sin skolgång i Förenade kungariket under perioder då unionsmedborgaren var arbetstagare i Förenade kungariket, vi) unionsmedborgaren är huvudsaklig vårdnadshavare av sitt barn och vii) unionsmedborgaren och hennes barn inte är självförsörjande, önskas svar på följande frågor:
1.
Har unionsmedborgaren uppehållsrätt i Förenade kungariket endast om hon uppfyller de villkor som uppställs i direktiv 2004/38/EG?
2.
a)
Har unionsmedborgaren i stället uppehållsrätt enligt artikel 12 i förordning (EEG) nr 1612/68, såsom den tolkats av domstolen, utan att det krävs att hon uppfyller de villkor som uppställs i direktiv 2004/38/EG?
b)
Om så är fallet, krävs det att hon har tillräckliga tillgångar för att inte bli en belastning för den mottagande medlemsstatens sociala biståndssystem under den aktuella vistelsen, samt har en heltäckande sjukförsäkring som gäller i den mottagande medlemsstaten?
c)
Om så är fallet, krävs det att barnet påbörjade sin skolgång under en period då unionsmedborgaren var arbetstagare för att uppehållsrätt ska föreligga enligt artikel 12 i förordning (EEG) nr 1612/68, såsom den tolkats av domstolen, eller är det tillräckligt att unionsmedborgaren har varit arbetstagare vid någon tidpunkt efter det att barnet påbörjade sin skolgång?
d)
Upphör unionsmedborgarens eventuella uppehållsrätt, i egenskap av huvudsaklig vårdnadshavare för ett barn som bedriver studier, när barnet fyller 18 år?
3.
Om fråga 1 ska besvaras jakande, gäller detta även under sådana omständigheter som dem i förevarande fall, där barnet påbörjade sin skolgång före den tidpunkt då medlemsstaterna skulle införliva direktiv 2004/38/EG, men modern inte blev huvudsaklig vårdnadshavare och inte gjorde gällande att hon hade uppehållsrätt med hänvisning till att hon var huvudsaklig vårdnadshavare för barnet förrän i mars 2007, det vill säga efter den tidpunkt då direktivet skulle ha införlivats?”
29.
I förfarandet inför domstolen har utöver Maria Teixeira och London Borough of Lambeth även den danska regeringen, den portugisiska regeringen, Förenade kungarikets regering och Europeiska gemenskapernas kommission lämnat skriftliga och muntliga yttranden. (
21
) Vidare har Eftas övervakningsmyndighet lämnat ett skriftligt yttrande.
V — Bedömning
30.
Genom sin begäran om förhandsavgörande önskar den hänskjutande domstolen få klarhet i huruvida en unionsmedborgare i Maria Teixeiras situation, som inte är yrkesverksam, har en uppehållsrätt enligt gemenskapsrätten även om hon inte är självförsörjande. Enligt nationell rätt krävs det nämligen att det föreligger en sådan uppehållsrätt för att det bistånd i form av boende som Maria Teixeira har ansökt om ska kunna beviljas.
31.
I detta avseende råder det delade meningar.
32.
Maria Teixeira gör gällande att hon har uppehållsrätt i Förenade kungariket enligt artikel 12 i förordning nr 1612/68 utan att hon själv måste ha tillräckliga tillgångar eller vara sjukförsäkrad, eftersom hon är vårdnadshavare till sin dotter som bedriver studier. Kommissionen och Eftas övervakningsmyndighet instämmer i detta. Vidare har den italienska regeringen fört ett liknande resonemang i målet Ibrahim (C-310/08). Även den portugisiska regeringen drar denna slutsats. (
22
) London Borough of Lambeth, den danska regeringen och Förenade kungarikets regering företräder däremot den diametralt motsatta ståndpunkten, liksom Irland för övrigt har gjort i målet Ibrahim.
33.
Inledningsvis ska jag således undersöka nedan huruvida en unionsmedborgare i Maria Teixeiras situation enbart kan härleda en uppehållsrätt enligt artikel 12 i förordning nr 1612/68 från den omständigheten att hon är vårdnadshavare till sitt barn (se nedan avsnitt A). I ett andra steg ska jag utreda huruvida det krävs att sökanden har tillräckliga tillgångar och en heltäckande sjukförsäkring för en sådan uppehållsrätt (se nedan avsnitt B). Slutligen ska jag behandla de tre tidsaspekter som den hänskjutande domstolen har tagit upp i samband med Maria Teixeiras eventuella anspråk enligt artikel 12 i förordning nr 1612/68 (se nedan avsnitt C).
A — Frågan om huruvida det kan härledas en uppehållsrätt för en förälder som vårdnadshavare ur artikel 12 i förordning nr 1612/68?
34.
Den hänskjutande domstolen har ställt den första delen av sin andra fråga (
23
) för att få klarhet i huruvida man kan härleda en uppehållsrätt ur artikel 12 i förordning nr 1612/68 för en person som är vårdnadshavare åt ett barn till en migrerande arbetstagare som bedriver studier i den mottagande medlemsstaten.
35.
Det är ostridigt att det föreskrivs en rätt till tillträde till utbildning i artikel 12 i förordning nr 1612/68. Barn till migrerande arbetstagare som bor i den medlemsstat i vilken denna är eller har varit anställd har rätt till ”tillträde till denna stats allmänna skolor, lärlingsutbildning och yrkesskolekurser”. Det är emellertid omstritt huruvida denna rätt till tillträde till utbildning även innefattar en uppehållsrätt för barnet och dess vårdnadshavare i den mottagande staten.
36.
I förhållande till barnets uppehållsrätt är en eventuell uppehållsrätt för en förälder som vårdnadshavare accessorisk. En sådan rätt är således beroende av om barnet självt har uppehållsrätt. Därför ska jag först behandla barnets uppehållsrätt för studier (nedan avsnitt 1) och först i ett andra steg vårdnadshavarens uppehållsrätt (nedan avsnitt 2).
1. Barnets uppehållsrätt för studier
37.
London Borough of Lambeth, den danska regeringen och Förenade kungarikets regering anser samtliga att det uteslutande föreskrivs en rätt till tillträde till utbildning i artikel 12 i förordning nr 1612/68. Enligt deras mening följer däremot inte någon tillhörande uppehållsrätt för barnet av denna bestämmelse. Denna rätt var ursprungligen reglerad i artikel 10 i förordningen, men sedan nämnda bestämmelse upphävdes anser de att uppehållsrätten ska fastställas i enlighet med direktiv 2004/38. (
24
)
38.
Det är riktigt att artikel 12 i förordning nr 1612/68 inte kan utgöra rättslig grund för barnets första uppehåll i den mottagande medlemsstaten. Det framgår redan av ordalydelsen i artikel 12 att barn endast kan göra gällande en rätt till tillträde till utbildning ”om barnen bor där”. Det måste följaktligen vara fråga om barn som redan dessförinnan var bosatta i den mottagande medlemsstaten för att leva tillsammans med en migrerande arbetstagare. (
25
) Den rätt till tillträde till utbildning som föreskrivs i artikel 12 är nämligen en följd av att barnet har följt med sin mor eller far till den mottagande medlemsstaten i deras egenskap av migrerande arbetstagare. (
26
)
39.
Om barnet har bosatt sig i den mottagande medlemsstaten som familjemedlem till en migrerande arbetstagare eller, som i föreliggande fall Maria Teixeiras dotter, fötts där, uppnår barnet en självständigt rättslig ställning enligt artikel 12 i förordning nr 1612/68. Dess framtida rätt till tillträde till utbildning är inte beroende av huruvida dess far eller mor bibehåller sin ställning som migrerande arbetstagare i den mottagande medlemsstaten. (
27
) Även ett barn vars förälder enbart ”har varit anställd” som migrerande arbetstagare i den mottagande medlemsstaten har rätt till tillträde till utbildning.
40.
För att kunna åberopa rätten till tillgång till utbildning kan det, till skillnad från vad några av parterna anser, följaktligen inte krävas att barnet bibehåller sin särskilda uppehållsrätt enligt artikel 10.1 a i förordning nr 1612/68, (
28
) det vill säga att det fortfarande har en rätt att vara bosatt tillsammans med en förälder som är en migrerande arbetstagare. (
29
) I annat fall skulle rätten enligt artikel 12 till tillgång till utbildning för barn till tidigare migrerande arbetstagare urholkas betydligt. Den förälder som ”har varit anställd” i den mottagande medlemsstaten har nämligen ofta lämnat denna stat efter det att anställningsförhållandet upphört, med följd att det inte utan vidare är möjligt för barnet att leva i samma hushåll. (
30
)
41.
Även i övrigt innehåller artikel 12 i förordning nr 1612/68 inte någon hänvisning till uppehållsrättsliga bestämmelser utan det är tillräckligt att barn till en migrerande arbetstagare som vill genomgå en utbildning i den mottagande medlemsstaten redan ”bor” där.
42.
En motsvarande rätt för barn till en migrerande arbetstagare som bor i den mottagande medlemsstaten att stanna kvar där för att studera följer direkt av artikel 12 i förordning nr 1612/68. (
31
) Denna bestämmelse ska med hänsyn till det sammanhang som den ingår i och till dess syften inte tolkas restriktivt och den får inte heller berövas sin ändamålsenliga verkan. (
32
)
43.
Artikel 12 i förordning nr 1612/68 hör till en rad bestämmelser som har till syfte att skapa bästa möjliga förutsättningar för integrationen av en migrerande arbetstagares familj i värdlandet. (
33
) Såsom domstolen har understrukit är det nödvändigt för att en sådan integration ska lyckas, att barn till migrerande arbetstagare har möjlighet att utbilda sig i värdlandet i syfte att slutföra studierna på ett framgångsrikt sätt. (
34
)
44.
För en migrerande arbetstagare skulle det vara mindre förmånligt att utnyttja rätten till fri rörlighet om vederbörande inte kunde vara säker på att dennes barn har tillträde till undervisning och även får slutföra denna. (
35
) Om det varje gång som den migrerande arbetstagarens anställning i den mottagande medlemsstaten har avbrutits eller upphört även skulle innebära att dennes barn automatiskt förlorade sin uppehållsrätt där och följaktligen måste avbryta sin utbildning, skulle detta innebära en risk för negativ inverkan på deras skolgång och deras yrkeskarriär. Barnen skulle då eventuellt vara tvungna att fortsätta sin utbildning utomlands, vilket kan medföra betydande svårigheter med tanke på att de nationella utbildningssystemen och de aktuella undervisningsspråk som används skiljer sig åt. Sådana nackdelar kan endast undvikas om barn till migrerande arbetstagare, även och i synnerhet i uppehållsrättsligt avseende, får möjlighet att avsluta sin skolgång och sina studier i den mottagande medlemsstaten, oberoende av huruvida föräldern är yrkesverksam som migrerande arbetstagare under hela deras utbildningsperiod eller inte. På detta sätt säkerställs bäst att barn till migrerande arbetstagare till fullo kan integrera sig i den mottagande medlemsstaten.
45.
Det skulle därför strida mot det sammanhang som bestämmelsen ingår i och syftet med artikel 12 i förordning nr 1612/68 att göra utövandet av rätten till tillträde till utbildning beroende av att barnet har uppehållstillstånd enligt andra bestämmelser. (
36
) Snarare har ett barn som studerar en självständig uppehållsrätt enligt artikel 12 i förordning nr 1612/68. (
37
)
46.
Till skillnad från vad några av deltagarna i rättegången anser, har detta inte ändrats av att direktiv 2004/38 har trätt i kraft. Det finns ingenting som talar för att det var gemenskapslagstiftarens avsikt att ändra artikel 12 i förordning nr 1612/68, såsom den har tolkats av domstolen (
38
), vid antagandet av direktiv 2004/38 och att hädanefter begränsa bestämmelsen till att enbart omfatta en rätt till tillträde till utbildning.
47.
Den enda ändring som direktiv 2004/38 medförde vad avser förordning nr 1612/68 var nämligen att artiklarna 10 och 11 upphävdes. Rätten för barn till migrerande arbetstagare att stanna kvar i den mottagande medlemsstaten för att studera grundar sig emellertid inte på någon av dessa bestämmelser. Tvärtom följer denna uppehållsrätt, såsom nyss har angetts, (
39
) direkt av artikel 12 i förordning nr 1612/68, vars innehåll inte har påverkats av direktiv 2004/38.
48.
Det kan inte hävdas att uppehållsrätten för unionsmedborgare numera regleras heltäckande i direktiv 2004/38, vilket skulle innebära att man inte kan härleda någon självständig uppehållsrätt ur artikel 12 i förordning nr 1612/68. Det är visserligen riktigt att de redan befintliga gemenskapsinstrument som har kodifierats genom direktiv 2004/38, dittills behandlade särskilda persongruppers rättigheter var för sig. (
40
) Vidare gäller direktivet ostridigt för varje unionsmedborgare och dennes familjemedlemmar. (
41
) Direktivet utgör emellertid inte en heltäckande och uttömmande reglering av uppehållsrätten för unionsmedborgare och deras familjemedlemmar.
49.
Följaktligen saknar direktiv 2004/38, liksom tidigare bestämmelser, en uttrycklig och heltäckande reglering avseende uppehållsrätt för föräldrar som inte själva är yrkesverksamma men som är vårdnadshavare för minderåriga unionsmedborgare. (
42
) För det fall att unionsmedborgaren återvänder till sitt hemland innehåller direktiv 2004/38 dessutom inte några uttryckliga bestämmelser avseende uppehållsrätten i hemlandet för dennes familjemedlemmar som inte själva är unionsmedborgare. (
43
)
50.
De uppehållsrättsliga frågor avseende utbildning för barn till unionsmedborgare som är omtvistade i förevarande fall är inte heller fullständigt reglerade i direktiv 2004/38.
51.
Förvisso kan barn till unionsmedborgare som studerar ha uppehållsrätt i den mottagande medlemsstaten som familjemedlemmar enligt de allmänna bestämmelserna i direktivet. (
44
) I direktiv 2004/38 saknas emellertid en särskild uppehållsrätt som är jämförbar med den i artikel 12 i förordning nr 1612/68 för barn som studerar. I synnerhet föreskrivs inte någon sådan självständig uppehållsrätt för studier i artikel 12.3 i nämnda direktiv. I den senare bestämmelsen förutsätts enbart att unionsmedborgaren har uppehållsrätt och det föreskrivs endast att uppehållsrätten bibehålls om unionsmedborgaren avlider eller lämnar landet innan barnet har avslutat sina studier. (
45
)
52.
Artikel 12 i förordning nr 1612/68 och artikel 12.3 i direktiv 2004/38 är inte identiska. Artikel 12.3 i direktivet omfattar en vidare personkrets än artikel 12 i förordningen, eftersom den förstnämnda bestämmelsen även är tillämplig på barn till icke ekonomiskt aktiva unionsmedborgare. När det gäller det sakliga tillämpningsområdet är däremot artikel 12.3 i direktivet betydligt mer restriktiv än artikel 12 i förordningen, eftersom den förstnämnda endast är tillämplig om unionsmedborgaren avlider eller lämnar landet.
53.
Det faktum att det saknas en självständig övergripande uppehållsrätt för studier i direktiv 2004/38 visar tydligt att det finns utrymme för att tillämpa artikel 12 i förordning nr 1612/68 som rättslig grund för uppehållsrätt även efter direktivets ikraftträdande.
54.
Detta gäller dels för barn till migrerande arbetstagare som studerar, vilka är över 21 år och inte är beroende av föräldrarna för sin försörjning. Dessa barn saknar allmän uppehållsrätt enligt artikel 7.1 d i direktiv 2004/38, eftersom de inte anses utgöra familjemedlemmar. (
46
) Enligt artikel 12 i förordning nr 1612/68 gäller däremot inte någon åldersbegränsning och det saknar relevans huruvida den person som studerar är beroende av föräldrarna för sin försörjning. (
47
)
55.
Artikel 12 i förordning nr 1612/68 gäller dessutom fortfarande avseende uppehållsrätt för tidigare migrerande arbetstagares barn som studerar. Som visats ovan gäller artikel 12.3 i direktiv 2004/38 endast vid dödsfall eller avresa och utgör därför inte någon heltäckande bestämmelse som omfattar barn till tidigare migrerande arbetstagare som stannar kvar i den mottagande medlemsstaten efter det att den senare har upphört att vara yrkesverksam. Artikel 12 i förordning nr 1612/68 omfattar däremot även dessa fall. (
48
)
56.
Det kan inte presumeras att gemenskapslagstiftaren medvetet har avsett att frångå artikel 12 i förordning nr 1612/68 vad gäller uppehållsrätt för barn som studerar vid antagandet av direktiv 2004/38 och endast har avsett att tillerkänna de personer som nämns i artikel 12.3 i direktiv 2004/38 särskild uppehållsrätt. Direktiv 2004/38 syftar nämligen, enligt skäl 3 i direktivet, till att förenkla och stärka rätten till fri rörlighet och uppehåll för alla unionsmedborgare. Det är inte förenligt med detta syfte att unionsmedborgarnas rättigheter enligt direktiv 2004/38 är mindre förmånliga än dem som följde av de sekundärrättsakter som har ändrats eller upphävts genom direktivet. (
49
)
57.
Följaktligen fortsätter artikel 12 i förordning nr 1612/68 att utgöra en självständig rättslig grund för uppehållsrätt för personer som bor i utbildningssyfte i den medlemsstat där deras far eller mor är eller har varit anställda som migrerande arbetstagare även efter ikraftträdandet av direktiv 2004/38.
2. Den härledda uppehållsrätten för föräldern i egenskap av vårdnadshavare
58.
Om ett barn har rätt att genomgå en utbildning i den mottagande medlemsstaten enligt artikel 12 i förordning nr 1612/68 har enligt rättspraxis även den förälder som har den faktiska vårdnaden av barnet en uppehållsrätt i denna medlemsstat på grundval av nämnda bestämmelse. (
50
)
59.
En sådan härledd uppehållsrätt för vårdnadshavaren krävs ofta för att säkerställa barnets rätt till utbildning enligt artikel 12 i förordning nr 1612/68. Rätten till tillträde till utbildning i den mottagande staten skulle nämligen kunna bli helt verkningslös för barn till migrerande arbetstagare om man nekar föräldrarna möjligheten att personligen ta hand om dem under studierna och att bo tillsammans med dem i den mottagande medlemsstaten. (
51
) Tvärtom underlättar det för barnen att utnyttja rätten till utbildning att den förälder som har den faktiska vårdnaden även har en rätt till uppehåll. (
52
)
60.
Genom att erkänna en härledd rätt till uppehåll för den förälder som har den faktiska vårdnaden tar man samtidigt hänsyn till barnets och dess föräldrars rätt till skydd för familjelivet (
53
) som föreskrivs i artikel 8.1 EMRK (
54
) och numera även i artikel 7 i stadgan om de grundläggande rättigheterna. (
55
)
61.
Dessutom säkerställs det på detta sätt att barn till migrerande arbetstagare ska kunna delta i undervisningen ”under bästa möjliga förhållanden” (artikel 12.2 i förordning nr 1612/68) samt ”på samma villkor som medborgarna i denna stat” (artikel 12.1 i förordning nr 1612/68). (
56
) Till dessa förutsättningar eller villkor hör det slutligen att barn och ungdomar får växa upp i deras förtrogna familjemiljö, vilket normalt sett betyder att de bor tillsammans med sina föräldrar, respektive med den förälder som har den faktiska vårdnaden.
62.
Slutligen utgör ett erkännande av den härledda uppehållsrätten för den förälder som har vårdnaden även en förutsättning för bästa möjliga integration av migrerande arbetstagares barn i samhället i värdlandet. (
57
)
3. Resultat i denna del
63.
Sammanfattningsvis kan följande slutsatser således dras:
Om ett barn till en unionsmedborgare studerar i den medlemsstat där denne unionsmedborgare är eller har varit anställd som migrerande arbetstagare har den förälder som har den faktiska vårdnaden om barnet en härledd uppehållsrätt i den mottagande medlemsstaten enligt artikel 12.1 i förordning nr 1612/68.
B — Gäller uppehållsrätten endast om sökanden har tillräckliga tillgångar och en heltäckande sjukförsäkring?
64.
Den hänskjutande domstolen har ställt den andra delen av sin andra fråga (
58
) för att få klarhet i huruvida uppehållsrätten för en förälder som inte själv är yrkesverksam men som är vårdnadshavare för ett barn till en migrerande arbetstagare som studerar är beroende av att denna förälder har tillräckliga tillgångar och en heltäckande sjukförsäkring, det vill säga är ”självförsörjande” (
59
).
65.
Till skillnad från övriga deltagare i rättegången anser London Borough of Lambeth, den danska regeringen och Förenade kungarikets regering att det är nödvändigt att begränsa de rättigheter som följer av artikel 12 i förordning nr 1612/68 till personer som är självförsörjande.
66.
Detta skulle innebära att en person i Maria Teixeiras situation inte har någon uppehållsrätt enligt artikel 12 i förordning nr 1612/68, eftersom hon för närvarande inte har tillräckliga tillgångar eller någon heltäckande sjukförsäkring i Förenade kungariket.
67.
Emellertid framgår inte något sådant krav att personen är självförsörjande av ordalydelsen i artikel 12 i förordning nr 1612/68, vilken inte får tolkas restriktivt. (
60
)
68.
Även enligt domstolens hittillsvarande rättspraxis avseende artikel 12 i förordning nr 1612/68 ställs det inte några som helst krav för den uppehållsrätt för barn och deras vårdnadshavande föräldrar som härleds ur denna bestämmelse att dessa är självförsörjande. I synnerhet domen i de förenade målen Echternach och Moritz samt domen i målet Baumbast och R är relevanta i detta sammanhang:
—
I domen i de förenade målen Echternach och Moritz prövades aldrig frågan om huruvida det förelåg tillräckliga tillgångar. De båda berörda studenterna nekades inte att åberopa artikel 12 i förordning nr 1612/68, trots att de i målet vid den nationella domstolen vid sidan om uppehållsrätten hade ansökt om studiemedel som bland annat var avsett för att täcka deras egna levnadskostnader, levnadskostnader för personer som var ekonomiskt beroende av dem samt kostnaden för sjukförsäkring och som i alla fall delvis kan klassificeras som socialt bistånd. (
61
)
—
I domen i målen Baumbast och R nämndes den omständigheten att herr Baumbast hade tillräckliga tillgångar endast i samband med hans egen uppehållsrätt som ej yrkesverksam unionsmedborgare enligt artikel 18 EG. (
62
) Däremot behandlades inte frågan om huruvida det förelåg tillräckliga tillgångar i de här relevanta avsnitten av denna dom avseende uppehållsrätten för herr Baumbasts fru och döttrar enligt artikel 12 i förordning nr 1612/68. (
63
)
69.
Lagstiftaren har utan tvivel utgått från att en migrerande arbetstagares familjemedlemmar som lever tillsammans med denne i den mottagande medlemsstaten normalt sett har tillräckliga tillgångar, eftersom de antingen själva är yrkesverksamma i denna stat (artikel 11 i förordning nr 1612/68) eller att den migrerande arbetstagaren försörjer dem och bekostar deras underhåll och tillhandahåller en bostad av sina inkomster (artikel 10.1 och artikel 10.3 i förordning nr 1612/68).
70.
Likväl har lagstiftaren inte krävt att det föreligger tillräckliga tillgångar för uppehåll i den mottagande medlemsstaten enligt förordning nr 1612/68. Tvärtom ska migrerande arbetstagare åtnjuta samma sociala förmåner som landets medborgare enligt artikel 7.2 i förordning nr 1612/68. (
64
) Denna rättighet utsträcks enligt artikel 12 i förordning nr 1612/68 även till dessa arbetstagares barn om dessa bedriver studier i den mottagande medlemsstaten. (
65
)
71.
Det förhållandet att det inte uppställs något villkor i förordning nr 1612/68 att personen är självförsörjande utgör en betydande skillnad mellan denna förordning och vissa senare antagna direktiv, i vilka rätten till fri rörlighet och uppehåll för unionsmedborgare som inte är yrkesverksamma uttryckligen är beroende av att det styrks att de har tillräckliga tillgångar och en heltäckande sjukförsäkring. (
66
) Detta har Eftas övervakningsmyndighet med rätta påpekat.
72.
Trots detta anser London Borough of Lambeth, den danska regeringen och Förenade kungarikets regering att även artikel 12 i förordning nr 1612/68 ska gälla med förbehåll för att personen är självförsörjande. Detta sluter de sig till av direktiv 2004/38 som trädde i kraft i mellantiden och gör gällande att förordning nr 1612/68 ska tolkas och tillämpas i enlighet med detta direktiv.
73.
Jag anser inte att detta argument är övertygande.
74.
Såsom nämnts ovan (
67
) skulle det strida mot syftet med direktiv 2004/38 om omfattningen av artikel 12 i förordning nr 1612/68 skulle begränsas av direktivet. Direktiv 2004/38 syftar nämligen som redan nämnts till att förenkla och stärka rätten för alla unionsmedborgare att fritt röra sig och uppehålla sig. (
68
) Det är inte förenligt med detta syfte att unionsmedborgarnas rättigheter enligt direktiv 2004/38 är sämre än dem som följde av de sekundärrättsakter som ändrats eller upphävts genom direktivet. (
69
)
75.
Vid sidan av dessa allmänna skäl talar även lagstiftarens konkreta värderingar som har kommit till uttryck i direktiv 2004/38 mot att begränsa de rättigheter som följer av artikel 12 i förordning nr 1612/68 till självförsörjande personer.
76.
I direktiv 2004/38 uppställs nämligen inte något generellt villkor att vederbörande är självförsörjande för samtliga kategorier av uppehållsrätt för unionsmedborgare och deras familjemedlemmar. Tvärtom bibehålls i direktivet distinktionen (
70
) mellan de två kategorier av uppehållsrätt som hittills tillämpats. Ej yrkesutövande unionsmedborgare och deras familjemedlemmars rättigheter är i princip beroende av att det styrks att de har tillräckliga tillgångar och en heltäckande sjukförsäkring (artikel 7.1 b och artikel 7.1 c jämförda med artikel 7.1 d i direktivet), medan yrkesutövande unionsmedborgare och deras familjemedlemmar däremot inte omfattas av några liknande begränsningar (artikel 7.1 a jämförd med artikel 7.1 d i direktivet).
77.
De rättigheter som kan härledas ur artikel 12 i förordning nr 1612/68 hör till den senare kategorin, eftersom de rör familjemedlemmar till unionsmedborgare som är eller har varit anställda som migrerande arbetstagare i den mottagande medlemsstaten. Därför är det, även med hänsyn till de värderingar som ligger till grund för direktiv 2004/38, inte motiverat att göra dessa rättigheter beroende av att de är självständiga rättigheter.
78.
Denna slutsats bekräftas i artikel 12.3 i direktiv 2004/38. I denna artikel föreskrivs att uppehållsrätten bibehålls för barn som bedriver studier samt för den förälder som har den faktiska vårdnaden om barnen tills deras studier har avslutats i fall unionsmedborgaren avlider eller lämnar den mottagande medlemsstaten. Till skillnad från några liknande bestämmelser avseende bibehållande av uppehållsrätt (
71
) har det inte angetts något förbehåll i artikel 12.3 i direktiv 2004/38 att barnen och deras förälder är självförsörjande. Det krävs inte att det styrks att de har tillräckliga tillgångar och en heltäckande sjukförsäkring för att de ska få stanna i den mottagande medlemsstaten.
79.
Visserligen är artikel 12.3 i direktiv 2004/38 inte tillämplig i förevarande fall, eftersom ingen av föräldrarna till Patricia, barnet som studerar, har avlidit eller har lämnat Förenade kungariket. Av denna bestämmelse framgår emellertid att de rättigheter som tillkommer barn som bedriver studier och deras vårdnadshavare tillmäts en särskild betydelse enligt direktiv 2004/38 och att de är särskilt privilegierade jämfört med andra unionsmedborgares familjemedlemmar.
80.
Sammantaget talar därför även de aktuella värderingar som lagstiftaren har gett uttryck för i direktiv 2004/38 mot att en rätt till uppehåll enligt artikel 12 i förordning nr 1612/68 fortsättningsvis ska göras beroende av att det barn som bedriver studier eller den förälder som har vårdnaden om detta barn är självförsörjande.
81.
Denna extensiva tolkning av artikel 12 i förordning nr 1612/68 kan utan tvivel, vilket framgår av domstolens hittillsvarande rättspraxis till vilken jag har hänvisat ovan, leda till att personer som Maria Teixeira och hennes dotter, som inte är självförsörjande, ansöker om sociala förmåner i den mottagande medlemsstaten. Detta torde dock normalt sett inte medföra någon orimlig belastning för den mottagande medlemsstatens offentliga budget och socialsystem. Fadern eller modern till det barn som studerar har nämligen bidragit till att finansiera den offentliga budgeten och socialsystemen genom att betala skatt och sociala avgifter i sitt, nuvarande eller tidigare, arbete som migrerande arbetstagare. Även betraktat som grupp bidrar de yrkesverksamma migrerande arbetstagarna i den mottagande medlemsstaten till denna finansiering.
82.
För övrigt är ett visst mått av ekonomisk solidaritet sedan länge inneboende i alla gemenskapsinstrument avseende rätt till fri rörlighet och vistelse mellan den mottagande medlemsstaten och medborgarna i andra medlemsstater, även avseende personer som inte är yrkesverksamma. (
72
) Denna tanke kommer på nytt till uttryck i inledningen till direktiv 2004/38. Där utesluts inte ens kategoriskt att en person anlitar det sociala biståndssystemet under den första tiden av vistelsen, så länge sådana förmåner inte innebär en orimlig belastning. (
73
) Dessutom föreskrivs det i artikel 14.3 i direktiv 2004/38 att en utvisningsåtgärd inte ska vara den automatiska följden av att unionsmedborgare eller deras familjemedlemmar har anlitat det sociala biståndssystemet.
83.
Emellertid innebär principen om ekonomisk solidaritet med medborgarna i andra medlemsstater inte att den mottagande medlemsstaten är tvingad att tolerera missbruk. Enligt en allmän gemenskapsrättslig princip får nämligen tillämpningen av en gemenskapsrättslig bestämmelse inte utsträckas till att omfatta missbruk. (
74
) Denna princip har även kommit till uttryck i artikel 35 i direktiv 2004/38. (
75
) Följaktligen står det medlemsstaterna fritt att motverka att de rättigheter som följer av artikel 12 i förordning nr 1612/68 åberopas i bedrägligt syfte. Huruvida det föreligger missbruk måste emellertid prövas genom en samlad objektiv bedömning av samtliga omständigheter i det enskilda fallet och en sådan slutsats kan inte enbart dras av att vederbörande har utnyttjat de rättigheter som följer av artikel 12 i förordning nr 1612/68. (
76
)
84.
I förevarande fall finns det inte något belägg för att Maria Teixeira och hennes dotter har åberopat artikel 12 i förordning nr 1612/68 i otillbörligt syfte eller att de kan komma att utnyttja den mottagande medlemsstatens solidaritet i större utsträckning än som är nödvändigt.
85.
Maria Teixeira hade varit bosatt i ungefär 18 år utan avbrott (
77
) i Förenade kungariket när hon ansökte om bistånd i form av boende. Hennes dotter Patricia är unionsmedborgare samt född i den mottagande medlemsstaten och det kan följaktligen förmodas att hon har genomgått hela sin skolgång där. Med reservation för eventuella fastställelser av motsatta sakomständigheter som har gjorts av den hänskjutande domstolen utgår jag således från att Maria Teixeira och hennes dotters situation kännetecknas av en jämförelsevis hög grad av integration i den mottagande medlemsstaten. Med hänsyn till dessa omständigheter framstår det motiverat att den mottagande medlemsstaten visar dem ett visst mått av ekonomisk solidaritet.
86.
Sammanfattningsvis kan således följande fastställas:
För den förälder som har den faktiska vårdnaden om ett barn till en migrerande arbetstagare som studerar är en uppehållsrätt enligt artikel 12.1 i förordning nr 1612/68 inte beroende av att denna förälder har tillräckliga tillgångar och en heltäckande sjukförsäkring.
C — Tidsfaktorer
87.
Avslutningsvis kvarstår det att klargöra frågan om vilket inflytande de tre tidsfaktorer som den hänskjutande domstolen har berört har för frågan om uppehållsrätt för en person i Maria Teixeiras situation.
1. Vid vilken tidpunkt måste föräldern till barnet som studerar ha varit anställd som migrerande arbetstagare?
88.
Den hänskjutande domstolen har ställt den tredje delen av sin andra fråga (
78
) för att få klarhet i vid vilken tidpunkt föräldern till barnet som studerar måste ha varit anställd som migrerande arbetstagare för att artikel 12 i förordning nr 1612/68 ska vara tillämplig. Den hänskjutande domstolen önskar närmare bestämt få klarhet i om bestämmelsen endast är tillämplig när den förälder som är vårdnadshavare för det barn som studerar själv var migrerande arbetstagare i den mottagande medlemsstaten när barnet påbörjade sin skolgång.
89.
Bakgrunden till denna fråga är att Maria Teixeira inte var yrkesverksam i Förenade kungariket när hennes dotter Patricia påbörjade sin skolgång, utan endast innan hon började skolan och även periodvis under skolgången. Mot denna bakgrund anser den hänskjutande domstolen att det är oklart huruvida Patricia, och därmed även hennes mor som vårdnadshavare, kan göra gällande artikel 12 i förordning nr 1612/68.
90.
I detta hänseende vill jag påpeka att artikel 12 i förordning nr 1612/68 inte endast gäller fall där en förälder till det barn som studerar var migrerande arbetstagare när barnet påbörjade sin skolgång.
91.
Redan enligt dess ordalydelse gäller bestämmelsen både för barn vars förälder ”är anställd” i den mottagande medlemsstaten och för barn vars förälder ”har varit anställd” där. Barn till tidigare migrerande arbetstagare kan följaktligen åberopa artikel 12 i samma utsträckning som barn till unionsmedborgare som fortfarande är aktiva migrerande arbetstagare. I artikel 12 finns det inte något stöd för att barn till tidigare migrerande arbetstagare endast åtnjuter en begränsad rätt till tillträde till utbildning i den mottagande medlemsstaten.
92.
Som nämnts ovan får artikel 12 i förordning nr 1612/68 inte tolkas restriktivt. (
79
) Syftet med denna bestämmelse är att skapa bästa möjliga förutsättningar för integrationen av en migrerande arbetstagares familj i värdlandet och att undvika negativ inverkan på barnens skolgång och yrkeskarriär. (
80
)
93.
Det skulle inte vara förenligt med detta syfte att knyta de rättigheter som följer av artikel 12 i förordning nr 1612/68 till en skarp tidsmässig gräns. Tvärtom ska ett barn, och därmed även dess faktiska vårdnadshavare, alltid beviljas uppehållsrätt för studier om det bor i den mottagande medlemsstaten sedan en tidpunkt när en av föräldrarna hade uppehållsrätt i egenskap av migrerande arbetstagare. (
81
) Det saknar betydelse huruvida föräldern var anställd som migrerande arbetstagare i den mottagande medlemsstaten precis när barnet började studera. Detta har även Förenade kungarikets regering medgett vid förfarandet inför domstolen.
94.
Maria Teixeira var visserligen inte yrkesverksam när hennes dotter påbörjade sin skolgång i Förenade kungariket, men hon var i varje fall periodvis tillfälligt anställd under dotterns skolgång. I brist på fastställelse av motsatta sakomständigheter utgår jag från att det inte var fråga om helt underordnade och obetydliga sysselsättningar, utan om ett verkligt och faktiskt arbete under ledning av en annan person vilket Maria Teixeira utförde mot betalning. Sålunda har Maria Teixeira periodvis varit migrerande arbetstagare i Förenade kungariket under dottern Patricias skolgång. (
82
)
95.
Även om man antar att Patricia inte började sin skolgång i Förenade kungariket med stöd av artikel 12 i förordning nr 1612/68, utan endast med stöd av nationell rätt, utgör emellertid Maria Teixeiras senare periodvisa yrkesverksamhet en sådan omständighet som medför att gemenskapsrätten ska tillämpas.
96.
Detta möjliggör åtminstone för Patricia att fortsätta och avsluta studierna i Förenade kungariket med stöd av artikel 12 i förordning nr 1612/68. Följaktligen kan även Patricias mor, Maria Teixeira, i egenskap av vårdnadshavare, göra gällande en rätt enligt denna bestämmelse. (
83
)
97.
Sammanfattningsvis gäller således följande:
Uppehållsrätten för den förälder som har den faktiska vårdnaden om det barn till en migrerande arbetstagare som studerar, som följer av artikel 12 i förordning nr 1612/68, är inte beroende av att denna förälder var yrkesverksam som migrerande arbetstagare i den mottagande medlemsstaten när barnet påbörjade sin skolgång. Det är tillräckligt att barnet bor i den mottagande medlemsstaten sedan en tidpunkt då en förälder hade uppehållsrätt där som migrerande arbetstagare.
2. Hur påverkas förälderns uppehållsrätt som vårdnadshavare när barnet blir myndigt?
98.
Den hänskjutande domstolen har ställt den fjärde delen av sin andra fråga (
84
) för att få klarhet i huruvida en förälder som har uppehållsrätt som vårdnadshavare till ett barn till en migrerande arbetstagare som bedriver studier automatiskt förlorar denna uppehållsrätt när barnet blir myndigt.
99.
Denna fråga har ställts med hänsyn till att Maria Teixeiras dotter Patricia redan hade fyllt 15 år när ansökan om bistånd i form av boende gjordes och numera är 18 år, det vill säga har uppnått myndighetsåldern i Förenade kungariket.
100.
Eftersom jag utgår från att artikel 12 i förordning nr 1612/68 är den rättsliga grund på vilken både Maria Teixeira och hennes dotter stödjer sin uppehållsrätt kommer jag att bedöma den hänskjutande domstolens frågor mot bakgrund av denna bestämmelse. Följande resonemang gäller dock även för en förälders eventuella uppehållsrätt enligt direktiv 2004/38, till exempel enligt artikel 12.3 i direktivet.
101.
Vid besvarandet av denna fråga är utgångspunkten att de rättigheter som följer av artikel 12 i förordning nr 1612/68 inte nödvändigtvis måste ha samma löptid för ett barn och dess vårdnadshavare.
102.
Den omständigheten att barnet blir myndigt har inte något direkt inflytande på barnets ursprungliga rättigheter. (
85
) Både rätten till tillträde till utbildning som regleras i artikel 12 i förordning nr 1612/68 samt den tillhörande uppehållsrätten gäller enligt deras ändamål och syfte (
86
) tills barnet har avslutat sin utbildning. Numera inträder denna tidpunkt i de flesta fall först efter barnet har blivit myndigt, i synnerhet som artikel 12 i förordning nr 1612/68 även gäller högskolestudier. (
87
)
103.
Det kan emellertid förhålla sig annorlunda med den härledda uppehållsrätten för den förälder som har den faktiska vårdnaden om barnet. Visserligen kan även denna förälders regelbundna personliga närvaro göra det möjligt för barnet att studera under bästa möjliga förhållanden. (
88
) Detta gäller emellertid endast så länge och i den mån barnet behöver en personlig omvårdnad genom en förälder för att inte rätten till tillträde till utbildning ska berövas dess ändamålsenliga verkan. (
89
)
104.
Jag delar inte Förenade kungarikets uppfattning att det är motiverat att införa en strikt åldersgräns som sammanfaller med att barnet blir myndigt. Det framgår nämligen av artikel 10.1 i förordning nr 1612/68 och artikel 2.2 c i direktiv 2004/38 att gemenskapslagstiftaren har ansett att det kan vara nödvändigt för ett barn att bo tillsammans med sina föräldrar eller en förälder även en tid efter att det har blivit myndigt. (
90
) Beroende på omständigheterna i det enskilda fallet kan det vara nödvändigt med ett gemensamt hushåll för att det ska vara möjligt för barnet att fortsätta och avsluta sin utbildning.
105.
Man måste vidare ta hänsyn till barn som blir myndiga före en viktig examen, till exempel studentexamen. Dessa barn behöver normalt sett fortfarande sina föräldrars eller en förälders personliga omvårdnad tills de har avlagt den aktuella examen. Man måste dessutom ta hänsyn till barn som har ett psykiskt eller fysiskt funktionshinder som även efter myndighetsdagen behöver särskilt stöd och omhändertagande i det dagliga livet under utbildningen.
106.
Om det däremot inte föreligger några sådana särskilda omständigheter kan myndigheterna i den mottagande medlemsstaten utgå från att ett barn till en migrerande arbetstagare som har blivit myndigt inte längre behöver föräldrarnas personliga omvårdnad. Barnet har då blivit en ung vuxen. Föräldrarna är inte längre dess vårdnadshavare och det behöver i praktiken på sin höjd ekonomiskt stöd men däremot inte en förälders regelbundna personliga närvaro och ett gemensamt hushåll.
107.
Om denna förälder har förvärvat en eventuell permanent uppehållsrätt genom lagligt uppehåll i den mottagande medlemsstaten på grund av personlig omvårdnad om sitt barn påverkas denna rätt självklart inte (artikel 16 i direktiv 2004/38).
108.
Sammanfattningsvis kan således följande fastställas:
En uppehållsrätt för en förälder i den mottagande medlemsstaten som vårdnadshavare till ett barn till en migrerande arbetstagare som studerar upphör när barnet blir myndigt, såvida inte omständigheterna i det enskilda fallet påkallar att denna förälder har den faktiska vårdnaden om barnet även efter denna tidpunkt för att göra det möjligt för barnet att fortsätta och avsluta sin utbildning.
3. Är det relevant huruvida barnet påbörjade sina studier före eller efter den tidpunkt då direktiv 2004/38 trädde i kraft?
109.
Den tredje tolkningsfrågan har ställts endast för det fall att den första frågan besvaras jakande, det vill säga om en person i Maria Teixeiras situation har uppehållsrätt enbart enligt direktiv 2004/38. Eftersom jag föreslår att domstolen ska härleda en uppehållsrätt ur artikel 12 i förordning nr 1612/68 och därmed följaktligen att den första frågan ska besvaras nekande, (
91
) kommer jag nedan endast att behandla den tredje frågan övergripande.
110.
Den hänskjutande domstolen har ställt den tredje frågan för att få klarhet i huruvida uppehållsrätten för en förälder som sedan mars 2007 har tagit över vårdnaden om ett barn till en migrerande arbetstagare som studerar eventuellt kan begränsas genom direktiv 2004/38, fastän barnet påbörjade sin skolgång innan fristen för att införliva detta direktiv löpte ut, det vill säga före den 30 april 2006.
111.
Eftersom Maria Teixeira först sedan mars 2007 är faktisk vårdnadshavare för sin dotter kan hon göra anspråk på uppehållsrätt som förälder till ett barn som studerar först från denna tidpunkt oavsett när barnet faktiskt började sin skolgång. Avseende denna uppehållsrätt som vårdnadshavare kan Maria Teixeira således inte åberopa något skydd genom eventuellt förvärvade rättigheter för att kringgå tillämpningen av direktiv 2004/38 respektive de nationella bestämmelser genom vilka detta direktiv har införlivats. I föreliggande fall rör det sig inte heller om retroaktiv verkan. Snarare gäller i detta fall principen enligt vilken en ny bestämmelse i princip ska tillämpas omedelbart på framtida verkningar av en situation som har uppkommit under en äldre bestämmelses giltighetstid. (
92
)
112.
Således ska den tredje frågan, för det fall att den är av relevans, besvaras nekande.
113.
Frågan om huruvida något annat gäller för den ursprungliga rätten till utbildning och uppehåll för Maria Teixeiras dotter Patricia, eftersom hon började sin skolgång långt innan fristen för att införliva direktiv 2004/38 hade löpt ut, behöver inte besvaras här. Enligt begäran om förhandsavgörande är nämligen endast Maria Teixeiras eventuella uppehållsrätt föremål för tvisten vid den nationella domstolen, närmare bestämt som förutsättning för att hon ska kunna beviljas bistånd i form av boende enligt nationell rätt.
114.
Av mitt förslag till avgörande (
93
) följer varken någon begränsning av Maria Teixeiras eller av hennes dotters uppehållsrätt genom direktiv 2004/38.
D — Avslutande anmärkningar
115.
Slutligen ska två korta påpekanden göras avseende Maria Teixeiras eventuella rätt till permanent uppehåll i Förenade kungariket och hennes rätt till likabehandling i egenskap av unionsmedborgare.
1. En eventuell permanent uppehållsrätt
116.
Enligt artikel 16.1 i direktiv 2004/38 ska varje unionsmedborgare som har uppehållit sig lagligt under en fortlöpande period av fem år i den mottagande medlemsstaten ha permanent uppehållsrätt där.
117.
Enligt uppgifter från den hänskjutande domstolen har Maria Teixeira uppehållit sig i Förenade kungariket sedan år 1989, det vill säga betydligt längre än fem år utan avbrott. (
94
)
118.
I begäran om förhandsavgörande finns det inte något som tyder på att Maria Teixeiras vistelse mellan 1989 och 1991 i egenskap av migrerande arbetstagare skulle ha varit olaglig, lika lite som att hon vistades olovligt i Förenade kungariket tiden därefter. Enbart den omständigheten att Maria Teixeira endast var anställd periodvis i Förenade kungariket är inte i sig tillräcklig för att man ska kunna utgå från en olovlig vistelse. Tvärtom kunde hon tidvis även ha haft uppehållsrätt i Förenade kungariket som ej yrkesverksam unionsmedborgare enligt gemenskapsrätten (
95
) eller, före skilsmässan, som maka till en migrerande arbetstagare. (
96
)
119.
Dessutom måste det i förevarande fall prövas huruvida Maria Teixeira hade uppehållsrätt vissa bestämda perioder i Förenade kungariket enligt nationell rätt oberoende av gemenskapsrätten. För att förvärva permanent uppehållsrätt är det nämligen avgörande enligt artikel 16.1 i direktiv 2004/38 att unionsmedborgaren har uppehållit sig lagligt under en fortlöpande period av fem år i den mottagande medlemsstaten. Detta gäller visserligen i första hand för unionsmedborgare som har varit stadigvarande bosatta i den mottagande medlemsstaten ”i enlighet med villkoren i detta direktiv” under fem års tid. (
97
) Emellertid ska bestämmelserna i direktiv 2004/38 enligt artikel 37 i direktivet inte påverka lagar eller andra författningar i medlemsstaterna som är mer förmånliga.
120.
Följaktligen är det inte uteslutet att Maria Teixeira numera har rätt till permanent uppehåll i Förenade kungariket enligt artikel 16 i direktiv 2004/38, vilket i framtiden skulle befria henne från skyldigheten att styrka att hon har tillräckliga tillgångar och en heltäckande sjukförsäkring. (
98
) Jag är därför förvånad över att Maria Teixeira i målet vid den nationella domstolen har godtagit att hon inte har rätt till permanent uppehållsrätt. Den omständigheten att Maria Teixeira möjligen saknar permanent uppehållstillstånd är hursomhelst av försumbar betydelse, eftersom ett intyg om permanent uppehållstillstånd nämligen endast har deklaratoriskt värde. (
99
)
121.
Eftersom den hänskjutande domstolen uttryckligen har påpekat att frågan om huruvida det föreligger en permanent uppehållsrätt inte är föremål för tvisten vid den nationella domstolen ska domstolen inte befatta sig närmare med denna fråga. (
100
) Detta befriar emellertid inte de nationella myndigheterna från att pröva huruvida villkoren för permanent uppehållsrätt var uppfyllda eller åtminstone är uppfyllda i nuläget vid en eventuell ny ansökan från Maria Teixeira.
2. Rätten till likabehandling
122.
Såvida Maria Teixeira uppehåller sig lagligt i Förenade kungariket, oavsett huruvida hennes uppehållsrätt följer av gemenskapsrätten eller enbart av nationell rätt, har hon som unionsmedborgare en rätt till likabehandling enligt artikel 18 EG jämförd med artikel 12 EG. (
101
) Som domstolen har påpekat i domen i målet Trojani kan unionsmedborgare med stöd av denna rätt ansöka om sociala förmåner i den mottagande medlemsstaten för en begränsad tidsperiod. (
102
) Detta har kommissionen med rätta påpekat vid förfarandet inför domstolen.
VI — Förslag till avgörande
123.
Mot bakgrund av ovanstående överväganden föreslår jag att domstolen besvarar Court of Appeals (Civil Division) begäran om förhandsavgörande enligt följande:
1)
Om ett barn till en unionsmedborgare studerar i den medlemsstat där denne unionsmedborgare är eller har varit anställd som migrerande arbetstagare har den förälder som har den faktiska vårdnaden om barnet en härledd uppehållsrätt i den mottagande medlemsstaten enligt artikel 12 i förordning nr 1612/68.
2)
Denna förälders uppehållsrätt är inte beroende av att denna har tillräckliga tillgångar och en heltäckande sjukförsäkring.
3)
Denna förälders uppehållsrätt är inte beroende av att vederbörande var yrkesverksam som migrerande arbetstagare i den mottagande medlemsstaten när barnet påbörjade sin skolgång. Det är tillräckligt att barnet har bott i den mottagande medlemsstaten sedan en tidpunkt när en förälder hade uppehållsrätt där som migrerande arbetstagare.
4)
Denna förälders uppehållsrätt upphör när barnet blir myndigt, såvida det inte är påkallat av omständigheterna i det enskilda fallet att denna förälder har den faktiska vårdnaden om barnet även efter denna tidpunkt för att göra det möjligt för barnet att fortsätta och avsluta sin utbildning.
(
1
)	Originalspråk: tyska.
(
2
)	Appellationsdomstolen för England och Wales (civilrättsavdelningen).
(
3
)	Rådets förordning (EEG) nr 1612/68 av den 15 oktober 1968 om arbetskraftens fria rörlighet inom gemenskapen (EGT L 257, s. 2; svensk specialutgåva, område 5, volym 1, s. 33).
(
4
)	Dom av den 17 september 2002 i mål C-413/99, Baumbast och R (REG 2002, s. I-7091).
(
5
)	Europaparlamentets och rådets direktiv 2004/38/EG om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier och om ändring av förordning (EEG) nr 1612/68 och om upphävande av direktiven 64/221/EEG, 68/360/EEG, 72/194/EEG, 73/148/EEG, 75/34/EEG, 75/35/EEG, 90/364/EEG, 90/365/EEG och 93/96/EEG (EUT L 158, s. 77, rättelse i EUT L 229, 2004, s. 35, och i EUT L 204, 2007, s. 28).
(
6
)	Se förslaget till avgörande av generaladvokaten Mazák i detta mål som föredras i dag.
(
7
)	Se artikel 38.1 i direktiv 2004/38, där det föreskrivs att artiklarna 10 och 11 i förordning (EEG) nr 1612/68 ska upphöra att gälla med verkan från och med den 30 april 2006.
(
8
)	Housing Act 1996 (c. 52), i svensk översättning: 1996 års lag om boende.
(
9
)	Denna bestämmelse återfinns i chapter 7 i Housing Act 1996, under rubriken ”Homelessness” (bostadslöshet).
(
10
)	Allocation of Housing and Homelessness (Eligibility) (England) Regulations 2006 (s. I. 2006, nr 1294), i svensk översättning: regeringsbeslut av år 2006 om tilldelning av boende och om villkor för åtgärder mot bostadslöshet i England.
(
11
)	Utlänningar som är föremål för invandringskontroll har principiellt inte någon rätt till bistånd i form av boende (Section 185(2) i Housing Act 1996), såvida de inte tillhör de kategorier av personer som definieras i regulation 5 i Eligibility Regulations.
(
12
)	Dessutom nämns även kategorin medborgare i samväldet som har rätt att uppehålla sig i Förenade kungariket i beslutet om att begära förhandsavgörande.
(
13
)	Regulation 6(1) i Eligibility Regulations.
(
14
)	Regeringsbeslut från år 2006 om invandring från Europeiska ekonomiska samarbetsområdet (s. I. 2006, nr 1003).
(
15
)	I begäran om förhandsavgörande anges inte huruvida Maria Teixeiras make var yrkesverksam i Förenade kungariket vid denna tidpunkt.
(
16
)	Vauxhalls utbildningscentrum.
(
17
)	Stadsdelen Lambeth i London. Stadsdelen är i egenskap av lokal förvaltningsmyndighet ansvarig för bostadssektorn.
(
18
)	County Court ogillade Maria Teixeiras talan genom dom av den 16 november 2007.
(
19
)	Underrätten i London Lambeth.
(
20
)	Maria Teixeira hänvisar i detta sammanhang till domen i målet Baumbast och R (ovan fotnot 4).
(
21
)	Den muntliga förhandlingen hölls den 2 september 2009 i omedelbar anslutning till förhandlingen i målet Ibrahim (C-310/08).
(
22
)	Den portugisiska regeringen presumerar emellertid att det föreligger en permanent uppehållsrätt enligt artikel 16 i direktiv 2004/38 och baserar sina ståndpunkter på detta antagande.
(
23
)	Fråga 2 a.
(
24
)	Se, för ett liknande resonemang, Irlands argument i målet Ibrahim (C-310/08).
(
25
)	Som rättslig grund för en sådan bosättning kom tidigare särskilt artikel 10.1 a i förordning nr 1612/68 i fråga. Denna bestämmelse har numera ersatts av artikel 7.1 d jämförd med artikel 7.1 a och med artikel 2.2 c i direktiv 2004/38.
(
26
)	Dom av den 21 juni 1988 i mål 197/86, Brown (REG 1988, s. 3205; svensk specialutgåva, volym 9, s. 489), punkt 30, och av den i mål C-7/94, Gaal (REG 1995, s. I-1031), punkt 27.
(
27
)	Dom av den 15 mars 1989 i de förenade målen 389/87 och 390/87, Echternach och Moritz (REG 1989, s. 723), punkt 23, och domen i målet Baumbast och R (ovan fotnot 4), punkterna 63 och 69.
(
28
)	Denna bestämmelse har ersatts av artikel 7.1 d och artikel 2.2.c i direktiv 2004/38.
(
29
)	Domen i målet Gaal (ovan fotnot 26), punkterna 20–23. Se även mitt förslag till avgörande av den 25 maj 2004 i mål C-302/02, Laurin Effing, där domstolen meddelade dom den (REG 2005, s. I-553), punkt 58.
(
30
)	Se exempelvis de faktiska förhållandena som låg till grund för domen i de förenade målen Echternach och Moritz (ovan fotnot 27, avseende domen i målet Moritz).
(
31
)	Se, för ett liknande resonemang, domen i målet Baumbast och R (ovan fotnot 4), punkt 63. Se även punkterna 84 och 85 i förslaget till avgörande av generaladvokaten Geelhoed av den 5 juli 2001 i detta mål samt mitt förslag till avgörande i målet Laurin Effing (ovan fotnot 29), punkt 55.
(
32
)	Domen i målet Baumbast och R (ovan fotnot 4), punkt 74. Se, för ett liknande resonemang, dom av den 11 december 2007 i mål C-291/05, Eind (REG 2007, s. I-10719), punkt 43.
(
33
)	Se femte skälet i förordning nr 1612/68 samt dom av den 3 juli 1974 i mål 9/74, Casagrande (REG 1974, s. 773; svensk specialutgåva, volym 2, s. 337), punkt 3, domen i de förenade målen Echternach och Moritz (ovan fotnot 27), punkterna 20–21, dom av den i mål C-308/89, di Leo (REG 1990, s. I-4185), punkt 13, och domen i målet Baumbast och R (ovan fotnot 4), punkt 50. Se, för ett liknande resonemang, skäl 5 i direktiv 2004/38.
(
34
)	Domen i de förenade målen Echternach och Moritz (ovan fotnot 27), punkt 21, och domen i målet Baumbast och R (ovan fotnot 4), punkt 51.
(
35
)	Domen i målet Baumbast och R (ovan fotnot 4), punkterna 52 och 53, se även punkt 90 i förslaget till avgörande av generaladvokaten Geelhoed i detta mål.
(
36
)	Se, för ett liknande resonemang, domen i målet Gaal (ovan fotnot 26), punkterna 21–23 och 25.
(
37
)	Se, särskilt, domen i de förenade målen Echternach och Moritz (ovan fotnot 27), i målet Gaal (ovan fotnot 26), och i målet Baumbast och R (ovan fotnot 4).
(
38
)	Se särskilt den rättspraxis som har anförts i fotnot 37 ovan.
(
39
)	Punkterna 38–45 i detta förslag till avgörande.
(
40
)	Skälen 3 och 4 i direktiv 2004/38.
(
41
)	Artikel 3.1 jämförd med artikel 1 i direktiv 2004/38.
(
42
)	Se dom av den 19 oktober 2004 i mål C-200/02, Zhu och Chen (REG 2004, s. I-9925).
(
43
)	Se dom av den 7 juli 1992 i mål C-370/90, Singh (REG 1992, s. I-4265), och domen i målet Eind (ovan fotnot 32).
(
44
)	Barn till unionsmedborgare kan i första hand göra gällande en uppehållsrätt som familjemedlemmar enligt artikel 7.1 d jämförd med artikel 2.2 c i direktiv 2004/38. Dessutom kan barnen erhålla rätt till permanent uppehåll enligt artikel 16 i direktiv 2004/38.
(
45
)	Genom denna bestämmelse skulle en del av domstolens hittillsvarande rättspraxis kodifieras. Se förslag av den 23 maj 2001 till Europaparlamentets och rådets direktiv om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier (KOM(2001)0257, EGT C 270 E, s. 150), som ändrats genom förslag av den till Europaparlamentets och rådets direktiv om unionsmedborgares och deras familjemedlemmars rätt att fritt röra sig och uppehålla sig inom medlemsstaternas territorier (KOM(2003)0199).
(
46
)	Se artikel 2.2 c i direktiv 2004/38.
(
47
)	Domen i målet Gaal (ovan fotnot 26), punkterna 20–23 och 25.
(
48
)	Domen i målet Baumbast och R (ovan fotnot 4), punkterna 63 och 75.
(
49
)	Dom av den 25 juli 2008 i mål C-127/08, Metock m.fl. (REG 2009, s. I-6241), punkt 59.
(
50
)	Domen i målet Baumbast och R (ovan fotnot 4), punkt 75.
(
51
)	Se, för ett liknande resonemang, domen i målet Baumbast och R (ovan fotnot 4), punkt 71, samt domen i målet Zhu och Chen (ovan fotnot 42), punkt 45. Sistnämnda dom rörde dock uppehållsrätt enligt artikel 18.1 EG.
(
52
)	Domen i målet Baumbast och R (ovan fotnot 4), punkt 75.
(
53
)	Domen i målet Baumbast och R (ovan fotnot 4), punkterna 68 och 72. Se, för ett liknande resonemang, även om det där var fråga om ett något annorlunda sammanhang, dom av den 11 juli 2002 i mål C-60/00, Carpenter (REG 2002, s. I-6279), punkterna 38, 41 och 42, av den i mål C-459/99, MRAX (REG 2002, s. I-6591), punkterna 53 och 61, domen i målet Eind (ovan fotnot 32), punkt 44, och i målet Metock (ovan fotnot 49), punkterna 56 och 62.
(
54
)	Europeiska konventionen om skydd för de mänskliga rättigheterna och de grundläggande friheterna (undertecknad i Rom den 4 november 1950). Även om denna konvention inte säkerställer några rättigheter i sig för utlänningar att resa in och vistas i ett bestämt land, kan det utgöra ett ingrepp i rätten till skydd för familjelivet som skyddas i artikel 8.1 i konventionen när en person nekas inresa eller vistelse i en stat i vilken dennes nära anhöriga bor, se Europeiska domstolen för de mänskliga rättigheternas dom av den, Moustaquim mot Belgien (serie A nr 193, s. 18, § 36), av den, Boultif mot Schweiz (Recueil des arrêts et décisions 2001-IX, § 39), och av den, Radovanovic mot Österrike (nr 42703/98, § 30). Europeiska gemenskapernas domstol har i sin tur på Europeiska unionens vägnar erkänt att rätten att bo tillsammans med sina nära anhöriga medför skyldigheter för medlemsstaterna som kan vara negativa, när en av medlemsstaterna är skyldig att inte utvisa en person, eller positiva, när medlemsstaten är skyldig att tillåta inresa och vistelse för en person på dess territorium (dom av den i mål C-540/03, parlamentet mot rådet, ”familjåterförening”, REG 2006, s. I-5769, punkt 52).
(
55
)	Europeiska unionens stadga om de grundläggande rättigheterna tillkännagavs till att börja med högtidligt den 7 december 2000 i Nice (EGT C 364, 2000, s. 1) och därefter ännu en gång den i Strasbourg (EUT C 303, 2007, s. 1). Den har visserligen inte någon bindande rättsverkan i sig som kan jämföras med primärrätten, men som kunskapskälla om rätten ger den upplysning om de gemenskapsrättsligt garanterade grundläggande rättigheterna, särskilt som en gemenskapsrättsakt uttryckligen hänvisar till stadgan. Se domen i målet ”familjåterförening” (ovan fotnot 54), punkt 38, och punkt 108 i mitt förslag till avgörande av den i detta mål samt dom av den i mål C-432/05, Unibet (REG 2007, s. I-2271), punkt 37. I skäl 31 i direktiv 2004/38 hänvisas till stadgan om de grundläggande rättigheterna.
(
56
)	Domen i målet Baumbast och R (ovan fotnot 4), punkterna 68 och 73. Se även punkterna 91 och 92 i förslaget till avgörande av generaladvokaten Geelhoed i detta mål.
(
57
)	Domen i målet Baumbast och R (ovan fotnot 4), punkt 68 jämförd med punkterna 50–52.
(
58
)	Fråga 2 b.
(
59
)	”Self-sufficient” på engelska.
(
60
)	Domen i målet Baumbast och R (ovan fotnot 4), punkt 74.
(
61
)	Domen i de förenade målen Echternach och Moritz (ovan fotnot 27), punkterna 2, 32 och 35 samt avsnitt I.1 i förhandlingsrapporten. Se, för ett liknande resonemang, domen i målet di Leo (ovan fotnot 33), punkt 9, och i målet Gaal (ovan fotnot 26), punkterna 19 och 25.
(
62
)	Domen i målet Baumbast och R (ovan fotnot 4), punkterna 19 och 87–94. Se, för ett liknande resonemang, domen i målet Zhu och Chen (ovan fotnot 42), punkterna 13 och 27–33.
(
63
)	Se domen i målet Baumbast och R (ovan fotnot 4), punkterna 47–63 och 68–75.
(
64
)	Dessa sociala förmåner omfattar exempelvis ersättning till släktingar i närmast föregående led, se dom av den 12 juli 1984 i mål 261/83, Castelli (REG 1984, s. 3199; svensk specialutgåva, volym 7, s. 671), punkt 12, av den i mål 157/84, Frascogna (REG 1985, s. 1739), punkterna 21–25, och av den i mål 256/86, Frascogna (REG 1987, s. 3431), punkterna 6–9.
(
65
)	Se domen i de förenade målen Echternach och Moritz (ovan fotnot 27), punkt 34, i målet di Leo (ovan fotnot 33), punkterna 14 och 15, och i målet Gaal (ovan fotnot 26), punkt 30.
(
66
)	Se artikel 1.1 i rådets direktiv 90/364/EEG av den 28 juni 1990 om rätt till bosättning (EGT L 180, s. 26; svensk specialutgåva, område 6, volym 3, s. 58), artikel 1.1 i rådets direktiv 90/365/EEG av den om rätt till bosättning för anställda och egna företagare som inte längre är yrkesverksamma (EGT L 180, s. 28; svensk specialutgåva, område 6, volym 3, s. 60) samt artikel 1 i rådets direktiv 93/96/EEG av den om studenters rätt till bosättning (EGT L 317, s. 59).
(
67
)	Se ovan punkt 56 i detta förslag till avgörande.
(
68
)	Skäl 3 i direktiv 2004/38.
(
69
)	Domen i målet Metock (ovan fotnot 49), punkt 59.
(
70
)	Se punkt 71 i detta förslag till avgörande.
(
71
)	Se artikel 12.2 andra stycket och artikel 13.2 andra stycket i direktiv 2004/38. Detsamma gäller för artikel 12.1 andra stycket och artikel 13.1 andra stycket i den mån de är tillämpliga tillsammans med artikel 7.1 b eller artikel 7.1 c i direktiv 2004/38.
(
72
)	Dom av den 20 september 2001 i mål C-184/99, Grzelczyk (REG 2001, s. I-6193), punkt 44. Se även domen i målet Baumbast och R (ovan fotnot 4), punkterna 91–93, och av den i mål C-456/02, Trojani (REG 2004, s. I-7573), punkterna 34 och 45.
(
73
)	Skäl 10 i direktiv 2004/38.
(
74
)	Dom av den 9 mars 1999 i mål C-212/97, Centros (REG 1999, s. I-1459), punkt 24 och där angiven rättspraxis. Se dessutom domen i målet Singh (ovan fotnot 43), punkt 24, av den i mål 39/86, Lair (REG 1988, s. 3161; svensk specialutgåva, volym 9, s. 475), punkt 43, och av den i mål C-413/01, Ninni-Orasche (REG 2003, s. I-13187), punkt 36.
(
75
)	Se domen i målet Metock (ovan fotnot 49), punkt 75.
(
76
)	Se, för ett liknande resonemang, domen i målet Lair (ovan fotnot 74), punkt 43, och dom av den 23 september 2003 i mål C-109/01, Akrich (REG 2003, s. I-9607), punkt 55. Se även, avseende skatterätt, dom av den i mål C-478/98, kommissionen mot Belgien (REG 2000, s. I-7587), punkt 45, och av den i mål C-196/04, Cadbury Schweppes och Cadbury Schweppes Overseas (REG 2006, s. I-7995), punkterna 36 och 37.
(
77
)	Förenade kungarikets regering hävdar att Maria Teixeira en gång avbröt sin vistelse för några månader utan att det finns något stöd för detta påstående i begäran om förhandsavgörande. Maria Teixeiras långvariga vistelse i Förenade kungariket kan inte ifrågasättas på grund av ett sådant kortvarigt avbrott. Se i detta avseende lagstiftarens värdering i artikel 16.3 i direktiv 2004/38.
(
78
)	Fråga 2 c.
(
79
)	Domen i målet Baumbast och R (ovan fotnot 4), punkt 74.
(
80
)	Se ovan punkterna 43 och 44 i detta förslag till avgörande.
(
81
)	Domen i målet Baumbast och R (ovan fotnot 4), punkt 63. Se, för ett liknande resonemang, redan domen i målet Brown (ovan fotnot 26), punkt 30.
(
82
)	För en definition av begreppet ”arbetstagare”, se domstolens fasta rättspraxis, bland annat dom av den 23 mars 2004 i mål C-138/02, Collins (REG 2004, s. I-2703), punkt 26, domen i målet Trojani (ovan fotnot 72), punkt 15, dom av den i mål C-213/05, Geven (REG 2007, s. I-6347), punkt 16, och av den i förenade målen C-22/08 och C-23/08, Vatsouras och Koupatanze (REG 2009, s. I-4585), punkt 26.
(
83
)	Se punkterna 58–62 i detta förslag till avgörande.
(
84
)	Fråga 2 d.
(
85
)	Se, för ett liknande resonemang, domen i målet Gaal (ovan fotnot 26), punkt 25. Se även domen i de förenade målen Echternach och Moritz (ovan fotnot 27), där det framgår av förhandlingsrapporten i detta mål att de båda berörda studenterna var äldre än 18 år.
(
86
)	Se ovan punkterna 43 och 44 i detta förslag till avgörande.
(
87
)	Domen i målet Gaal (ovan fotnot 26), punkt 24. Även i målet di Leo handlade det om högskolestudier (ovan fotnot 33), punkt 4.
(
88
)	Se ovan punkt 61 i detta förslag till avgörande.
(
89
)	Se ovan punkt 59 i detta förslag till avgörande samt, för ett liknande resonemang, även förslaget till avgörande av generaladvokaten Geelhoed i målet Baumbast och R (ovan fotnot 4), punkt 94 sista meningen.
(
90
)	Visserligen kan artikel 10.1 a i förordning nr 1612/68 respektive artikel 2.2 c i direktiv 2004/38 inte tillämpas på föreliggande fall, eftersom det inte rör barnets uppehållsrätt hos föräldern utan den härledda uppehållsrätten för föräldern hos sitt barn. Likväl kan man av den värdering som kommer till uttryck i denna bestämmelse dra slutsatsen att gemenskapslagstiftaren inte vare sig 1968 eller 2004 avsåg att slå fast någon strikt åldersgräns i uppehållsrättsligt avseende som nödvändigtvis skulle sammanfalla med att barnet blir myndigt.
(
91
)	Se i detta avseende punkterna 34–63 och 64–86 i detta förslag till avgörande.
(
92
)	Dom av den 5 december 1973 i mål 143/73, SOPAD (REG 1973, s. 1433), punkt 8, av den i mål C-162/00, Pokrzeptowicz-Meyer (REG 2002, s. I-1049), punkt 50, och av den i mål C-334/07 P, kommissionen mot Freistaat Sachsen (REG 2008, s. I-9465), punkt 43.
(
93
)	Se punkterna 64–86 i detta förslag till avgörande.
(
94
)	Även det av Förenade kungariket hävdade avbrottet på några månader i Maria Teixeiras uppehåll skulle, om det visade sig vara riktigt, sakna relevans enligt artikel 16.3 i direktiv 2004/38.
(
95
)	Artikel 1 i direktiv 90/364 respektive artikel 7.1 b i direktiv 2004/38.
(
96
)	Artikel 10.1 a i förordning nr 1612/68 respektive artikel 7.1 d jämförd med artikel 7.1 a och artikel 2.2 a i direktiv 2004/38.
(
97
)	Skäl 17 i direktiv 2004/38.
(
98
)	I artikel 16.1 andra meningen i direktiv 2004/38 föreskrivs att rätten till permanent uppehåll inte ska vara underkastad villkoren i kapitel III i direktivet. I artikel 16.4 i direktivet tilläggs att en rätt till permanent uppehåll som har förvärvats endast kan gå förlorad genom en frånvaro i mer än två på varandra följande år.
(
99
)	Dom av den 6 oktober 2009 i mål C-123/08, Woltzenburg (REG 2009, s. I-9621), punkterna 49–51, särskilt punkt 51. Se även artikel 19 i direktiv 2004/38,
(
100
)	Se, för ett liknande resonemang, dom av den 5 oktober 1988 i mål 247/86, Alsatel (REG 1988, s. 5987), punkterna 7 och 8.
(
101
)	Om Maria Teixeira skulle ha uppehållsrätt enligt gemenskapsrätten kan hon dessutom åberopa en rätt till likabehandling enligt artikel 24 i direktiv 2004/38.
(
102
)	Domen i målet Trojani (ovan fotnot 72), punkterna 39–45.