62014CC0012
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
YVES BOT
esitatud 12. novembril 2015 (
1
)
Kohtuasi C‑12/14
Euroopa Komisjon
versus
Malta Vabariik
„Liikmesriigi kohustuste rikkumine — Sotsiaalkindlustus — Vanaduspension — Kattumise vältimise sätted — Isikud, kes saavad vanaduspensioni siseriikliku pensioniskeemi alusel ja riigiteenistuja pensioni teise liikmesriigi pensioniskeemi alusel — Vanaduspensioni suuruse vähendamine”
I. Sissejuhatus
1.
Liikmesriikide sotsiaalkindlustussüsteeme kooskõlastavad teisesed õigusnormid sisaldavad erinorme, mis piiravad või keelavad niisuguste siseriiklike kattumise vältimise sätete kohaldamise, mille alusel vähendatakse vanaduspensioni, millele kindlustatud isikul on õigus ühes liikmesriigis, seetõttu, et ta saab samaliigilist hüvitist teises liikmesriigis.
2.
Nende erinormide rakendamine on kesksel kohal käesolevas kohtuasjas, milles Euroopa Komisjon palub Euroopa Kohtul tuvastada, et siseriikliku vanaduspensioni ja teiste liikmesriikide riigiteenistujate vanaduspensioni kattumise vältimise sätete sätestamisega on Malta Vabariik rikkunud kohustusi, mis tulenevad esiteks nõukogu 14. juuni 1971. aasta määruse (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate ja nende pereliikmete suhtes (
2
) artiklist 46b ning teiseks Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 883/2004 sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise kohta (
3
) artiklist 54.
3.
Käesoleva menetluse aluseks olevad olukorrad, millel on spetsiifiline ajalooline taust, mida Malta Vabariik selgitas oma menetlusdokumentides, puudutavad Malta kodanikest pensionäre, kes töötasid Maltal Ühendkuningriigi teenistuses enne 31. märtsi 1979, millisel kuupäeval lahkusid saarelt viimased Ühendkuningriigi relvajõud, ning kes saavad samal ajal Malta vanaduspensioni ja Ühendkuningriigi „täiendavat” riigiteenistuja pensioni, mis arvatakse Malta vanaduspensionist maha Malta õigusnormides ette nähtud kattumise vältimise sätte alusel.
4.
Käesolevas ettepanekus märgin, et asjaolu, et liikmesriigi pensioniskeemist, mille võib klassifitseerida õigusaktiks, mis on seotud sotsiaalkindlustusliigiga, määruse nr 1408/71 artikli 1 punkti j ja määruse nr 883/2004 artikli 1 punkti 1 tähenduses, ei ole liikmesriik, kelle pädevuse alla see kuulub, sellisena deklareerinud, ei mõjuta seda kvalifikatsiooni.
5.
Ma väidan veel, et vaatamata sellele, et Ühendkuningriigi riigiteenistujate pensioniskeemi alusel määratavaid vanaduspensione makstakse lisaks riikliku tervishoiuteenistuse (National Health Service) põhivanaduspensionile ja need sõltuvad asjaomase isiku varasemast tööst, kuuluvad need sotsiaalkindlustusskeemide kooskõlastamissüsteemi kohaldamisalasse.
6.
Sellest ma järeldan, et hagi tuleb rahuldada.
II. Õiguslik raamistik
A. Liidu õigus
1. Määrus nr 1408/71
7.
Määruse nr 1408/71 eesmärk on isikute vaba liikumise raames kooskõlastada liikmesriikide sotsiaalkindlustusalaseid õigusakte.
8.
Selle määruse artikkel 1 „Mõisted” näeb ette:
„Käesoleva määruse kohaldamisel kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
j)
õigusaktid – õigusnormid ja iga liikmesriigi muud kehtivad või tulevased rakendusmeetmed, mis on seotud artikli 4 lõigetes 1 ja 2 sätestatud sotsiaalkindlustusliikide ja ‑skeemidega […].
Mõiste ei hõlma töösuhte poolte vaheliste olemasolevate või tulevaste lepingute sätteid, olenemata sellest, kas võimuorganid on teinud nende kohta otsuse, millega need on muudetud kohustuslikuks või on laiendatud nende ulatust […].
[…]”
9.
Määruse nr 1408/71 artikkel 4, mis määratleb selle määruse esemelise kohaldamisala, sätestab lõikes 1, et:
„Käesolevat määrust kohaldatakse kõigi õigusaktide suhtes, mis reguleerivad järgmisi sotsiaalkindlustusliike:
[…]
c)
vanadushüvitised;
[…]”
10.
Määruse nr 1408/71 artikkel 5 „Liikmesriikide deklaratsioonid käesoleva määruse reguleerimisala kohta” kohustab liikmesriike täpsustama eelkõige selle määruse artikli 4 lõikes 1 osutatud õigusakte ja skeeme deklaratsioonides, millest teavitatakse Euroopa Liidu Nõukogu eesistujat ja mis avaldatakse Euroopa Liidu Teatajas.
11.
Määruse nr 1408/71 artikkel 46b „Kahe või enama liikmesriigi õigusaktide alusel antavate samaliigiliste hüvitiste kattumisel kohaldatavad erisätted” täpsustab:
„1.   Liikmesriigi õigusaktides ette nähtud vähendamis‑, peatamis‑ või tühistamissätteid ei kohaldata hüvitise suhtes, mis on arvutatud vastavalt artikli 46 lõikele 2.
2.   Liikmesriigi õigusaktides ette nähtud vähendamis‑, peatamis‑ või tühistamissätteid kohaldatakse hüvitise suhtes, mis on arvutatud vastavalt artikli 46 lõike 1 punkti a alapunktile i üksnes juhul, kui vastav hüvitis on:
a)
IV lisa D osas osutatud hüvitis, mille suurus ei sõltu täitunud kindlustus‑ või elamisperioodide kestusest, või
b)
hüvitis, mille suurus on kindlaks määratud riski realiseerumiskuupäeva ja hilisema kuupäeva vahel täitunuks loetud arvestusliku perioodi alusel. […]
[…]
Punktides a ja b ning kokkulepetes osutatud hüvitised on loetletud IV lisa D osas.”
2. Määrus nr 883/2004
12.
Alates 1. maist 2010 asendati määrus nr 1408/71 määrusega nr 883/2004.
13.
Määruse artikkel 1 „Mõisted” sätestab, et:
„Käesolevas määruses kasutatakse järgmisi mõisteid:
[…]
l)
õigusaktid – iga liikmesriigi puhul õigus‑ ja haldusnormid ning muud rakendusmeetmed, mis on seotud artikli 3 lõikes 1 käsitletud sotsiaalkindlustusliikidega;
See termin ei hõlma lepingulisi sätteid, välja arvatud eelmises lõigus osutatud õigus‑ ja haldusnormidest tulenevate kindlustuskohustuste rakendamiseks vajalikud sätted või avalik‑õiguslike asutuste otsuste subjektiks olnud sätted, mis muudavad need kohustuslikuks või laiendavad nende ulatust, tingimusel et asjaomane liikmesriik seda vastavalt deklareerib ning teavitab sellest Euroopa Parlamendi presidenti ja Euroopa Liidu Nõukogu eesistujat […].
[…]”
14.
Kõnealuse määruse artikli 3 „Reguleerimisala” lõikes 1 on ette nähtud:
„Käesolevat määrust kohaldatakse kõigi õigusaktide suhtes, mis reguleerivad järgmisi sotsiaalkindlustusliike:
[…]
d)
vanadushüvitised;
[…]”
15.
Määruse nr 883/2004 artikkel 9 „Liikmesriikide deklaratsioonid käesoleva määruse reguleerimisala kohta” sätestab lõikes 1:
„Liikmesriigid teavitavad […] [k]omisjoni kirjalikult artiklis 3 osutatud õigusaktidest ja kindlustusskeemidest […]. Sellistes teadetes näidatakse kõnealuste õigusaktide ja kindlustusskeemide jõustumiskuupäev […]”.
16.
Selle määruse artikkel 54 „Samaliigiliste hüvitiste kattumine” sätestab:
„1.   Kui kahe või mitme liikmesriigi õigusaktide alusel saadaolevad samaliigilised hüvitised kattuvad, ei rakendata pro rata hüvitise suhtes liikmesriigi õigusaktidega sätestatud eeskirju kattumise vältimiseks.
2.   Kattumise vältimise eeskirju rakendatakse sõltumatu hüvitise suhtes üksnes siis, kui asjaomane hüvitis on:
a)
hüvitis, mille suurus ei sõltu kindlustus‑ või elamisperioodi kestusest;
või
b)
hüvitis, mille suurus on kindlaks määratud riski realiseerumiskuupäeva ja hilisema kuupäeva vahel täitunuks loetud arvestusliku perioodi alusel, mis kattub järgmisega […]
[…]
Punktides a ja b osutatud hüvitised ja lepped on loetletud IX lisas.”
3. Direktiiv 98/49/EÜ
17.
Direktiivi 98/49/EÜ (
4
) eesmärk on selle artikli 1 esimese lause kohaselt kaitsta ühest liikmesriigist teise liikuvate täiendavate pensioniskeemidega hõlmatud isikute õigusi, aidates kõrvaldada takistusi, mis piiravad töötajate ja füüsilisest isikust ettevõtjate vaba liikumist ühenduse piires.
18.
Selle direktiivi põhjendus 4 näeb ette, et „[määrusega nr 1408/71] ette nähtud kooskõlastussüsteemi, eriti liitmist käsitlevaid eeskirju, ei sobi kohaldada täiendavate pensioniskeemide suhtes, välja arvatud skeemid, mida hõlmab […] mõiste „õigusaktid””.
19.
Nimetatud direktiivi põhjenduse 5 kohaselt „ühegi pensioni ega hüvitise suhtes ei või kohaldada korraga nii käesoleva direktiivi kui ka [määruse nr 1408/71] sätteid”.
20.
Direktiivi 98/49 artikli 1 teise lause kohaselt käsitleb skeemiga hõlmatud isikute kaitse nii vabatahtliku kui ka kohustusliku täiendava pensioniskeemi kohaseid pensioniõigusi, „välja arvatud määrusega […] nr 1408/71 hõlmatud skeemid”.
21.
Selle direktiivi artikli 3 kohaselt:
„Käesolevas direktiivis kasutatakse järgmisi mõisteid:
a)
täiendav pension – vanaduspensionid ja, kui see on ette nähtud siseriiklike õigusaktide ja tavade kohaselt koostatud täiendava pensioniskeemi eeskirjadega, töövõimetus‑ või toitjakaotushüvitised, mille eesmärk on täiendada või asendada samade juhtumite suhtes riiklike sotsiaalkindlustusskeemidega ette nähtud hüvitisi;
b)
täiendav pensioniskeem – siseriiklike õigusaktide ja tavade kohaselt koostatud kutsealane pensioniskeem, nagu näiteks grupikindlustusleping või ühe või mitme valdkonna raames kokkulepitud põlvkondadevaheline ümberjaotusskeem, kogumisskeem või pensionilubadus eelarve reservist või mõni võrreldav kollektiivne või muu skeem töötajatele või füüsilisest isikust ettevõtjatele täiendava pensioni kindlustamiseks;
[…]”
B. Malta õigus
22.
Sotsiaalkindlustuse seaduse (Social Security Act) artikkel 56 näeb ette, et kui isikul on õigus muule vanaduspensionile kui vanaduspension, mida on tervikuna muudetud ükskõik millisel ajahetkel, siis mis tahes pension, mida saadakse vastavalt käesoleva seaduse artiklitele 53–55, arvatakse maha sellest vanaduspensionisummast.
III. Kohtueelne menetlus
23.
Pärast seda, kui parlament sai kolm petitsiooni kolmelt Malta kodanikult, kes kaebasid selle üle, et pensionisumma, mille nad said kolme Ühendkuningriigi pensioniskeemi ehk riigiteenistuse, riikliku tervishoiuteenistuse ja sõjaväepersonali pensioniskeemi kohaselt, (
5
) arvati sotsiaalkindlustuse seaduse artikli 56 alusel maha nende Malta riiklikust vanaduspensionist, saatis komisjon 25. novembril 2010 Malta Vabariigile märgukirja oma seisukohtade esitamiseks.
24.
Malta Vabariik vastas 27. jaanuari 2011. aasta kirjas, väites sisuliselt, et pensionid, mida makstakse Ühendkuningriigi riigiteenistujate pensioniskeemide alusel, ei kuulu määruste nr 1408/71 ja nr 883/2004 kohaldamisalasse.
25.
Malta Vabariik esitas komisjonile 28. detsembri 2011. aasta kirjaga lisatõendeid.
26.
Komisjon saatis Malta Vabariigile 28. veebruaril 2012 põhjendatud arvamuse, milles ta kinnitas oma seisukohta ja palus Malta Vabariigil viia oma õigusnormid põhjendatud arvamusega kooskõlla kahe kuu jooksul selle teatavakstegemisest.
27.
Kuna Malta Vabariik kordas oma seisukohta 25. juuli 2012. aasta vastuses, otsustas komisjon esitada käesoleva hagi.
IV. Hagi
A. Hagi vastuvõetavus
28.
Malta Vabariik vaidlustab hagi vastuvõetavuse, väites, et hagi ei oleks tulnud esitada mitte tema, vaid Ühendkuningriigi vastu.
29.
Malta Vabariik põhjendab seda argumenti sellega, et kõnealust pensioniskeemi ei ole täpsustatud Ühendkuningriigi poolt määruse nr 1408/71 artikli 5 ja määruse nr 883/2004 artikli 9 lõike 1 alusel esitatud deklaratsioonis, sest Ühendkuningriik leiab, et need pensioniskeemid kujutavad endast täiendavat kutsealast pensioniskeemi, mis ei kuulu mitte nende määruste, vaid direktiivi 98/49 kohaldamisalasse.
30.
Malta Vabariik aga leiab, et kui komisjon ei ole nõus liikmesriigi koostatud deklaratsiooniga sotsiaalkindlustusskeemide kooskõlastusvaldkonna kohaldamisalasse kuuluvate hüvitiste küsimuses, on sellel institutsioonil aluslepingute järelevalvajana kohustus jätkata toimiku läbivaatamist vahetult seoses asjaomase liikmesriigiga, kasutamata kaudset teed, algatades menetluse teise liikmesriigi vastu, kes kohaldab nende määruste sätteid korrektselt vastavalt sellele deklaratsioonile. Malta Vabariigi sõnul kujutab menetluse algatamine liikmesriigi vastu, kes ei ole selgelt võimeline esitama tõendeid pensioniskeemi kohta, mida ta ei halda, endast õiguse õiglasele kohtulikule arutamisele rikkumist.
31.
Ühendkuningriik, kes astub menetlusse Malta Vabariigi nõuete toetuseks, selgitab, et komisjon kuritarvitab võimu, kasutades ELTL artiklis 258 ette nähtud menetlust mõne teise liikmesriigi meetmete vaidlustamiseks. Ühendkuningriigi sõnul jäetakse kohtueelse menetlusega antud kaitsest ilma liikmesriik, kelle suhtes selline kaudne vaidlustamine toimub, ja menetlusse astujana on tal algatatud rikkumismenetluses piiratumad menetlusõigused.
32.
Mina ei nõustu selle analüüsiga ja toetan hoopis vastupidist seisukohta, mille kohaselt see, et komisjon ei esitanud eelnevat liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi Ühendkuningriigi vastu kõnealustest skeemidest vastavalt määruse nr 1408/71 artiklile 5 ja määruse nr 883/2004 artikli 9 lõikele 1 deklaratsioonis teatamata jätmise tõttu, ei mõjuta sugugi selle hagi vastuvõetavust, mis esitati Malta Vabariigi vastu põhjusel, et see liikmesriik kohaldas siseriiklikku kattumise vältimise sätet.
33.
Esiteks tuleb meeles pidada, et vastavalt väljakujunenud kohtupraktikale on komisjonil kaalutlusõigus esitada liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi siis, kui ta peab seda otstarbekaks. (
6
) Kaalutlused, mis tema valiku kindlaks määravad, ei mõjuta hagi vastuvõetavust. (
7
) Lisaks on üksnes komisjon pädev otsustama, milliste asjassepuutuva liikmesriigi toimingute või tegematajätmiste tõttu tuleb hagi esitada. (
8
)
34.
Tunnistada aga Malta Vabariigi vastu esitatud liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi vastuvõetamatuks põhjusel, et komisjon ei ole algatanud Ühendkuningriigi vastu eelnevat rikkumismenetlust, tähendaks kirjutada sellele institutsioonile ette kohustus esitada kaks hagi kahe sisuliselt erineva toimingu tõttu, kuigi tal on kaalutlusõigus algatada ainult üks nendest, ja kehtestada talle lisaks nende kahe hagi esitamise järjekord, kuigi ELTL artiklis 258 kehtestatud korra alusel on komisjonil kaalutlusõigus ka selle järjekorra kindlaksmääramisel.
35.
Just oma kaalutlusõiguse teostamise raames otsustas komisjon pärast Malta kodanike poolt petitsioonide esitamist esitada hagi Malta Vabariigi vastu, heites talle ette liikmesriigi kohustuste rikkumist, mis seisneb niisuguse kattumise vältimise sätte kohaldamises, millega nähakse ette Malta vanaduspensioni vähendamine, kui samal ajal eksisteerib teine pension, selle asemel et esitada liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi Ühendkuningriigi vastu, kuna ta ei täpsustanud kõnealuseid skeeme määrustes nr 1408/71 ja nr 883/2004 ette nähtud deklaratsioonides.
36.
Teiseks on Euroopa Kohus korduvalt otsustanud, et liikmesriik ei saa põhjendada oma EL toimimise lepingus ette nähtud kohustuste täitmata jätmist sellega, et teised liikmesriigid jätsid samuti oma kohustused täitmata ja jätavad endiselt oma kohustused täitmata, (
9
) ning et komisjonil on vabadus algatada liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlus ainult mõningate nende liikmesriikide vastu, kes on liidu õiguse järgimise vaatepunktist sarnases olukorras. (
10
) Kuna kohustuste täitmata jätmisele ei ole võimalik tugineda, on vastuvõetavuse staadiumis selle tagajärg see, et asjaolu, et mõne liikmesriigi vastu ei ole esitatud liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi, ei ole teise liikmesriigi vastu esitatud hagi vastuvõetavuse hindamisel asjassepuutuv. (
11
) Malta Vabariigi vastu esitatud käesoleva hagi vastuvõetavust ei saa seega kahtluse alla seada asjaoluga, et komisjon ei ole esitanud liikmesriigi kohustuse rikkumise hagi Ühendkuningriigi vastu.
37.
Kolmandaks nähtub ka väljakujunenud kohtupraktikast, et ELTL artiklis 258 sätestatud menetlus põhineb EL toimimise lepingust või teisesest õigusest tulenevate liikmesriigi kohustuste täitmata jätmise objektiivsel tuvastamisel. Kui selline asjaolu on tuvastatud, siis ei oma tähtsust, kas liikmesriigi kohustuste rikkumine tuleneb vastutava liikmesriigi tahtlikust tegevusest, hooletusest või hoopis tal esinenud tehnilistest probleemidest. (
12
) Kui korrata Euroopa Kohtu kasutatud sõnastust, siis on liikmesriigi kohustuste rikkumise menetlus sellisena viimane vahend (ultima ratio), et sundida liidu õigust järgima, seades aluslepingus ette nähtud Euroopa Liidu huvid esikohale. (
13
)
38.
Malta Vabariik ei saa seega oma kohustuste rikkumist põhjendada, viidates välisriigi pensioniskeemide mõistmise raskustele, mis muu hulgas kaasnevad nii erinevate sotsiaalkindlustusskeemide kooskõlastamissüsteemi kui ka siseriikliku kattumist vältiva sätte kohaldamisel, mis näeb ette pensioni vähendamise muu hulgas juhul, kui samal ajal eksisteerivad teatavad teises liikmesriigis makstavad hüvitised.
39.
Neljandaks ei saa ma nõustuda Ühendkuningriigi argumendiga, et komisjon kuritarvitab võimu, kui ta seab selle liikmesriigi kahtluse alla kaudselt, kõrvalisel viisil, jättes ta ilma õigusest olla ära kuulatud. Võimu kuritarvitamine eeldab, et liidu institutsioon on õigusakti vastu võtnud eranditult või peamiselt teiste eesmärkide saavutamiseks kui need, millele toetuti, või aluslepingus konkreetse juhtumi lahendamiseks spetsiaalselt ette nähtud menetluse vältimiseks. Kuid kuna käesolevas asjas vastab hagi ese, nagu tuleneb hagiavaldusest, märgukirjas ja põhjendatud arvamuses määratletud vaidlusesemele, siis ei saa põhjendatult väita, et komisjon, kes ei pea esitama põhjendusi, millest tulenevalt ta liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi esitas, pani toime võimu kuritarvitamise. (
14
)
40.
See, et Euroopa Kohus peab ühe liikmesriigi vastu esitatud liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi raames vajalikuks kvalifitseerida teise liikmesriigi õigusakt liidu õiguse seisukohast, ei sea kahtluse alla liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi vastuvõetavust ega tähenda, et oleks rikutud selle teise liikmesriigi, menetlusse astuja, menetlusõigusi. Sellega seoses tuleb märkida, et argument, mis Ühendkuningriigi arvates analoogia alusel tuleneb sellest, et ELTL artikli 267 raames võimaldab liikmesriigi kohtu eelotsusetaotlus analüüsida üksnes selle liikmesriigi poolt vastu võetud meetmeid, lähtub väärast eeldusest, sest vastupidi, Euroopa Kohus on nõustunud eelotsuse küsimuse vastuvõetavusega, et võimaldada liikmesriigi kohtul hinnata teise liikmesriigi sätete vastavust liidu õigusele. (
15
)
41.
Kõikidest esitatud põhjendustest lähtuvalt leian, et käesolev liikmesriigi kohustuste rikkumise hagi tuleb tunnistada vastuvõetavaks.
B. Hagi põhjendatus
1. Määruste nr 1408/71 ja nr 883/2004 isikuline kohaldamisala
42.
Selgitades, et käesolev menetlus puudutab praktikas põhiliselt kahte pensionäride kategooriat, kelle hulka kuuluvad Malta kodanikud, kes ei ole kunagi töötanud Ühendkuningriigis või muus liikmesriigis ja kes saavad Ühendkuningriigilt vanaduspensioni üksnes seetõttu, et nad töötasid Maltal Ühendkuningriigi teenistuses enne Briti sõjaväebaasi sulgemist, mis toimus 31. märtsil 1979, (
16
) väidab Malta Vabariik, et piiriülese elemendi puudumise tõttu ei kuulu see kategooria mingil juhul määruste nr 1408/71 ja nr 883/2004 isikulisse kohaldamisalasse.
43.
See argument on ilmselgelt alusetu.
44.
Esiteks, vaidlustades sotsiaalkindlustusskeemide kooskõlastamissüsteemide kohaldatavuse üksnes niisuguste Malta kodanike suhtes, kes on alati töötanud Maltal, tunnustab Malta Vabariik sellega selle süsteemi kohaldatavust nende Malta kodanike suhtes, kes on töötanud ka Ühendkuningriigis või muus liikmesriigis. Teatud eriolukordade võimalik välistamine ei saa muuta põhjendamatuks komisjoni etteheidet, et Malta kattumist vältivad õigusnormid on vastuolus liidu õigusega.
45.
Teiseks ei välista eelkõige füüsilise liikumise puudumine niisuguse seose olemasolu, mis muudab määrused nr 1408/71 ja nr 883/2004 kohaldatavaks. Kuigi need määrused ei ole kohaldatavad olukorras, mille kõik asjaolud piirduvad üheainsa liikmesriigiga, (
17
) tuleneb väljakujunenud kohtupraktikast, et nende määruste kohaldamise määrav kriteerium on asjaomase isiku seos ühe või mitme liikmesriigi sotsiaalkindlustussüsteemiga, mille raames on tema kindlustusperioodid täitunud. (
18
)
46.
Pensionäride kategooria, mis Malta Vabariigi sõnul on määruste nr 1408/71 ja 883/2004 isikulisest kohaldamisalast välistatud, hõlmab aga isikuid, kellel on õigus Malta vanaduspensionile ja Ühendkuningriigi kutsealasele pensionile ühe kõnealuse skeemi alusel. Selline kahekordne liitumine on piisav, et põhjendada nende määruste kohaldatavust.
2. Määruste nr 1408/71 ja nr 883/2004 esemeline kohaldamisala
a) Määruse nr 1408/71 artiklis 5 ja määruse nr 883/2004 artikli 9 lõikes 1 ette nähtud deklaratsioonides kõnealuste skeemide täpsustamata jätmise mõju
47.
Malta Vabariik selgitab, et peab ennast täielikult seotuks Ühendkuningriigi hinnanguga, mille ta on andnud oma riigiteenistujate pensioniskeemidele, mis on määruse nr 1408/71 artiklis 5 ja määruse nr 883/2004 artikli 9 lõike 1 alusel tehtud Ühendkuningriigi deklaratsioonist järjepidevalt välja jäänud.
48.
Austria Vabariik ja Ühendkuningriik on liikmesriigi deklaratsiooni puudumise tagajärgede suhtes samal seisukohal nagu Malta Vabariik.
49.
Komisjon on vastupidisel seisukohal.
50.
Euroopa Kohus on oma varasemas praktikas sellele küsimusele juba vastanud.
51.
Kohtuotsuses Beerens (
19
) on Euroopa Kohus nimelt leidnud, et asjaolu, et mõnda siseriiklikku seadust või määrust ei ole täpsustatud määruse nr 1408/71 artiklis 5 ette nähtud deklaratsioonis, ei saa iseenesest tõendada selle seaduse või selle määruse mittekuulumist selle määruse esemelisse kohaldamisalasse. (
20
)
52.
See kohtupraktikas leitud lahendus, mille Euroopa Kohus on esitanud mitu korda, eelkõige kohtuotsuses Pérez García jt, (
21
) tundub mulle täiesti põhjendatud. Nimelt, kui – nagu väidavad Malta Vabariik, Austria Vabariik ja Ühendkuningriik – määruste nr 1408/71 ja nr 883/2004 kohaldamine ühe teatud õigusakti suhtes tuleks välistada üksnes seetõttu, et seda ei ole liikmesriik täpsustanud oma deklaratsioonis, oleksid nende määruste sätted sisutühjad ja nende ühetaoline kohaldamine muutuks võimatuks, sest iga liikmesriik võiks ühepoolselt taganeda sotsiaalkindlustusskeemide kooskõlastamiseeskirjadest, jättes täpsustamata skeemi, mis objektiivselt kuulub siiski nimetatud määruste esemelisse kohaldamisalasse.
53.
Lisaks tuleb märkida, et nagu nähtub vastavalt määruse nr 1408/71 artiklis 5 ja määruse nr 883/2004 artikli 9 lõikes 1 oleviku kindla kõneviisi kasutamisest „täpsustavad” ja „teavitavad” puhul, väljendavad need sätted liikmesriikide jaoks mitte pelka võimalust, vaid tegelikku kohustust deklareerida oma õigus- ja haldusnormid, et määrata kindlaks sotsiaalkindlustusskeemide kooskõlastamissüsteemi täpne ulatus. See kohustus ei oleks absoluutselt tõhus, kui liikmesriikidel lubataks oma tegevusetusega välistada selle süsteemi kohaldamise valdkonnast skeemid, mis objektiivselt vastavad siiski „sotsiaalkindlustusskeemide” kvalifikatsioonile.
54.
Kohtupraktika, mis käsitleb deklareerimata jätmise mõju puudumist, viitab veel teisele, samuti korduvale kohtupraktikale, mille sõnastuse kohaselt „määruse nr 1408/71 kohaldamisalast välja jäävate ja sinna kuuluvate hüvitiste eristamine põhineb sisuliselt iga abi moodustavatel koostisosadel, eelkõige abi eesmärgil ja andmise tingimustel, mitte aga asjaolul, kas siseriiklikus õiguses loetakse abi sotsiaalkindlustushüvitisteks või mitte”. (
22
) Sotsiaalkindlustushüvitise mõiste on seega liidu õiguses iseseisev määratlus, mis ei sõltu siseriiklikest klassifitseerimise kriteeriumidest.
55.
Ma lisan, et erinevalt Austria Vabariigi analüüsist ei leia ma, et deklaratsiooni esitamata jätmise mõju käsitleva Euroopa Kohtu praktika ulatus peaks piirduma liikmesriigiga, kes oli kohustatud deklaratsiooni esitama, ning teised liikmesriigid võiksid arvata, et deklaratsioonis täpsustamata õigusaktid ei kuulu määruste nr 1408/71 ja nr 883/2004 esemelisse kohaldamisalasse. Pakutud lahendus, mis seisneb liidu õiguse alusel siseriikliku skeemi erinevas kvalifitseerimises sõltuvalt asjaomasest liikmesriigist, tekitaks selgelt otsest kahju sotsiaalkindlustussüsteemide kooskõlastamiseeskirjade ühetaolise kohaldamise nõudele.
56.
Sellistel põhjustel leian, et asjaolu, et Ühendkuningriik ei ole kõnealuseid skeeme täpsustanud vastavalt määruse nr 1408/71 artiklile 5 ja määruse nr 883/2004 artikli 9 lõikele 1 tehtud deklaratsioonis, ei võimalda iseenesest tõendada, et need skeemid ei kuulu nende määruste esemelisse kohaldamisalasse.
57.
Ma ei eita konkreetseid raskusi, millega võib kokku puutuda liikmesriik, kes seisab silmitsi skeemi deklareerimata jätmisega teise liikmesriigi poolt, kuid ma ei pea seda siiski põhjuseks, et õigustada sotsiaalkindlustussüsteemide kooskõlastamiseeskirjade rikkumist. Lisaks peaksid praktilised raskused, nagu eespool viidatud, olema osaliselt lahendatud koostöösüsteemi sisseseadmisega ning andmevahetusega liikmesriikide asutuste ja institutsioonide vahel. (
23
) Peale selle, nagu rõhutab komisjon, on liikmesriikidel kahtluse korral võimalik küsida või pöörduda sotsiaalkindlustussüsteemide kooskõlastamise halduskomisjoni poole, mille üks ülesanne on just nimelt tegeleda kõigi kooskõlastuseeskirjade tõlgendusküsimustega. (
24
) Ma lisan, et raskust või võimatust, mis Malta Vabariigil on tekkinud kõnealuste skeemide analüüsimisel, tuleb hinnata lähtudes sellest, et see liikmesriik ja Ühendkuningriik jagavad ühist ajalugu, mis aitab Malta Vabariigil mõista tema niisuguste kodanike suhtes kohaldatavat pensioniskeemi, kes enne 1979. aastat töötasid Malta territooriumil Ühendkuningriigi relvajõududes.
58.
Kuna ma keeldun arvamast, et skeemi deklareerimata jätmine võrdub selle välistamisega määruste nr 1408/71 ja nr 883/2004 esemelisest kohaldamisalast, tuleb mul kontrollida, kas kõnealused skeemid on võimalik objektiivselt kvalifitseerida „sotsiaalkindlustusskeemideks” nende määruste tähenduses või mitte.
b) Kõnealuste skeemide kvalifikatsioon
59.
Määruse nr 1408/71 artikli 1 punkti j kohaselt on „õigusaktid – õigusnormid ja iga liikmesriigi muud kehtivad või tulevased rakendusmeetmed, mis on seotud artikli 4 lõigetes 1 ja 2 sätestatud sotsiaalkindlustusliikide ja ‑skeemidega” ning määruse nr 883/2004 artikli 1 punkti l kohaselt on õigusaktid „iga liikmesriigi puhul õigus‑ ja haldusnormid ning muud rakendusmeetmed, mis on seotud artikli 3 lõikes 1 käsitletud sotsiaalkindlustusliikidega”.
60.
Sotsiaalkindlustusskeemi kooskõlastamisvaldkonda kuulumiseks peab pensioniskeem olema seega esiteks „õigusakt” eespool mainitud sätete tähenduses ja teiseks vastama tingimusele, et see on seotud ühe määruse nr 1408/71 artikli 4 lõikes 1 ja määruse nr 883/2004 artikli 3 lõikes 1 sõnaselgelt loetletud sotsiaalkindlustusliigiga.
61.
Esimese tingimuse puhul tuleb meeles pidada, et Euroopa Kohus on sedastanud, et mõistet „õigusaktid” määruse nr 1408/71 artikli 1 punkti j tähenduses iseloomustab selle ulatuslik sisu, hõlmates kõiki liikmesriikide võetud seadusandlikke, määrusandlikke ja haldusmeetmeid, ning seda tuleb mõista nii, et nimetatud mõistega peetakse silmas kõiki selles valdkonnas kohaldamisele kuuluvaid siseriiklikke meetmeid. (
25
) Need kaalutlused kehtivad ka määruse nr 883/2004 artikli 1 punkti l puhul.
62.
Kuigi Ühendkuningriik esitab vastuväite – mille juurde tulen tagasi –, et sellel kriteeriumil ei peaks olema ainulaadset kohta, mida komisjon sellele omistab, ei vaidle ta vastu, et sätted, mis reguleerivad kõnealuseid skeeme, tulenevad õigusaktist viidatud sätete tähenduses, kuna need on sätestatud määrustega, mis käsitlevad 1974. aasta riigiteenistujate põhipensioniskeemi (Principal Civil Service Pension Scheme 1974), 1995. aasta riiklikku tervishoiuteenistujate pensioniskeemi (National Health Service Pension Scheme 1995) ja 1975. aasta sõjaväepensioniskeemi (Armed Forces Pension Scheme 1975).
63.
Mis puudutab teist tingimust, siis nähtub väljakujunenud kohtupraktikast, et hüvitist saab käsitada sotsiaalkindlustushüvitisena siis, kui seda antakse seaduses määratletud olukorra alusel nii, et isiklikke vajadusi kaalutlusõiguse alusel individuaalselt ei hinnata, ja kui hüvitis seondub mõnega määruse nr 1408/71 artikli 4 lõikes 1 ja määruse nr 883/2004 artikli 3 lõikes 1 sõnaselgelt nimetatud riskidest. (
26
)
64.
Esiteks on kindel ega ole vaidlustatud seda, et pensioni määramist käsitlevad sätted annavad saajatele õiguslikult määratletud õiguse ja et see antakse automaatselt isikutele, kes vastavad teatud objektiivsetele kriteeriumidele, ning isiklikke vajadusi kaalutlusõiguse alusel individuaalselt ei hinnata.
65.
Teiseks tuleb välja selgitada, kas kõnealused skeemid seonduvad määruse nr 1408/71 artikli 4 lõike 1 punktis c ja määruse nr 883/2004 artikli 3 lõike 1 punktis d sätestatud vanadusega seotud riskiga.
66.
Selle kohta tuleb meeles pidada, et väljakujunenud kohtupraktika kohaselt iseloomustab neis sätetes nimetatud vanadushüvitisi peamiselt asjaolu, et nende eesmärk on tagada elatusvahendid isikutele, kes teatavasse ikka jõudes lõpetavad töötamise ega ole enam kohustatud end arvele võtma tööhõiveametis. (
27
) Kuna kõnealuste skeemide alusel makstavad hüvitised taotlevad täpselt sama eesmärki, mis seisneb teatud ikka jõudnud isikute kaitses, tagades neile isikutele vajalike vahendite kasutamise vastavalt eelkõige nende vajadustele pensionäridena, on tegemist vanadushüvitistega.
67.
Kuna on täidetud tingimus, et hüvitise määramisel kaalutlusõiguse alusel individuaalset hindamist ei toimu, ning tingimus, et hüvitis seondub mõnega määruse nr 1408/71 artikli 4 lõikes 1 ja määruse nr 883/2004 artikli 3 lõikes 1 nimetatud riskidest, järeldub sellest, et kõnealuseid skeeme, mis muu hulgas on ette nähtud õigusaktiga, tuleb kvalifitseerida „sotsiaalkindlustusskeemideks” määruste nr 1408/71 ja nr 883/2004 tähenduses.
68.
Siinkohal tuleb uurida, kas Ühendkuningriigi argumendid seavad selle analüüsi kahtluse alla.
69.
Esiteks vaidleb Ühendkuningriik vastu skeemi õigusaktil põhinemisest tuleneva puhtalt formaalse kriteeriumi absoluutsele ja otsustavale laadile. Ta väidab selle kohta, et kõnealused skeemid on „kutsealased” ja annavad nende saajatele „täiendava” kutsealase hüvitise, mis lisanduvad riikliku tervishoiuteenistuse poolt makstavale põhivanaduspensionile, ning vastavad seetõttu määratlusele „täiendav pension” direktiivi 98/49 tähenduses. Need skeemid jäävad seega sotsiaalkindlustussüsteemide kooskõlastamiseeskirjade kohaldamisalast välja ja kuuluvad täielikult täiendava pensioni kutsealaseid skeeme reguleerivate erisätete kohaldamisalasse.
70.
Ma ei nõustu selle analüüsiga. Minu arvates ei välista kutsealane ja täiendav laad tingimata pensioniskeemi määruste nr 1408/71 ja nr 883/2004 kohaldamisalast, kui ta muus osas vastab formaalselt „sotsiaalkindlustusalase õigusakti” kvalifikatsioonile, nagu kõnealuste skeemide puhul.
71.
Kindlasti raskendab nende täiendavate pensioniskeemide mitmekesisus, millel on liikmesriigiti väga erinev koht, määrustes nr 1408/71 ja nr 883/2004 sisalduvate kooskõlastamiseeskirjade kohaldamisalasse kuuluvate skeemide eristamise niisuguste erieeskirjadega hõlmatud täiendavatest pensioniskeemidest, mis sisalduvad direktiivis 98/49 ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. aprilli 2014. aasta direktiivis 2014/50/EL, mis käsitleb miinimumnõudeid liikmesriikidevahelise töötajate liikuvuse suurendamiseks täiendavate pensioniõiguste omandamise ja säilitamise parandamise teel. (
28
)
72.
Erinevate „sammaste” konstruktsiooni kohta väljapakutud esituste hulgas (
29
) jagab komisjoni esitus pensionisüsteemid kolmeks sambaks, millest esimene hõlmab põhilised „sotsiaalkindlustusskeemid”, mis on kohustuslikud ja mida enamasti finantseeritakse vastavalt ümberjaotamise skeemile, teine „kutsealased skeemid”, mis on seotud töösuhtega ja mis kõige sagedamini toimivad kogutud kapitali arvelt, ja kolmas „individuaalsed pensionikindlustuslepingud”. Teine ja kolmas sammas moodustavad selles konstruktsioonis „täiendava pensioniskeemi”, mille ülesanne on täiendada „riiklikke skeeme”. (
30
)
73.
See klassikaline sammaste struktuuriga skeem pakub siiski vaid pensionisüsteemi mitmekesisuse puudulikku ja puhtalt kirjeldavat esitust ning sellel puudub igasugune õigusjõud, eriti mis puudutab kooskõlastatud pensioniskeemide ja direktiivi 98/49 kohaldamisalasse kuuluvate pensioniskeemide vastandamist.
74.
Nende kahe skeemi eristuskriteeriumi kindlaksmääramiseks tuleb kõigepealt esitada kohaldatavate sätete sõnasõnaline tõlgendus, millest ilmneb asjaomase skeemi õigusliku või lepingulise aluse kriteerium. Kui määruse nr 1408/71 artikli 1 punkt j ja määruse nr 883/2004 punkti l alapunkt 1 vastandavad nende määruste kohaldamisalasse kuuluvad sotsiaalkindlustusalased „õigusaktid” ja nende kohaldamisalast välja arvatud „lepingulised sätted”, (
31
) määratleb direktiivi 98/49 artikkel 3 täiendava pensioni kui vanaduspensionid ja kui see on ette nähtud siseriiklike õigusaktide ja tavade kohaselt koostatud täiendava pensioniskeemi eeskirjadega, ka töövõimetus‑ või toitjakaotushüvitised, mille eesmärk on „täiendada või asendada samade juhtumite suhtes riiklike sotsiaalkindlustusskeemidega ette nähtud hüvitisi”. (
32
)
75.
Direktiivi 98/49 artikli 3 ulatust selgitavad direktiivi põhjendused 3 ja 4, milles on märgitud, et määrusega nr 1408/71 ette nähtud kooskõlastussüsteem ei laiene täiendavatele pensioniskeemidele, „välja arvatud” skeemid, mida hõlmab mõiste „õigusaktid” või mille suhtes liikmesriik teeb avalduse, ja et liitmist käsitlevaid eeskirju ei sobi kohaldada täiendavate pensioniskeemide suhtes, „välja arvatud skeemid, mida hõlmab […] mõiste „õigusaktid””.
76.
Neist sätetest nähtub selgelt, et kooskõlastuseeskirjade kohaldamiseks on liidu seadusandja kavatsenud sõnastada ühtse üldkriteeriumi, mis seondub asjaomase skeemi õigusliku või lepingulise alusega. Seega ei saa eristus toimuda selle põhjal, et skeem põhineb ümberjaotamisel või sissemaksetel, ega selle põhjal, et see on kohustuslik või vabatahtlik, ega ka ümberjaotamise või kogutud kapitali arvelt finantseerimise viisi põhjal. Lisaks tähendab täiendavate pensioniskeemide sõnaselge välistamine direktiivi 98/49 kohaldamisalast, kui need on hõlmatud mõistega „õigusaktid”, nende täiendavate riiklike skeemide kuulumist määruste nr 1408/71 ja nr 883/2004 kohaldamisalasse.
77.
See tõlgendus on vajalik ka õiguskindluse huvides, kuna objektiivse ja lihtsalt rakendatava kriteeriumi määratlemine võimaldab tagada sotsiaalkindlustussüsteemide kooskõlastuseeskirjade ühetaolise kohaldamise kõikidele riiklikele skeemidele, samas kui lepingulised skeemid on põhimõtteliselt välistatud, välja arvatud juhul, kui liikmesriigid on need deklareerinud.
78.
Riiklike, sealhulgas täiendavate pensioniskeemide tervikuna hõlmamine sotsiaalkindlustussüsteeme kooskõlastavate teisese õiguse sätete kohaldamisalasse on lõpuks kooskõlas liidu piires liikuvate isikute sotsiaalsete õiguste kaitse eesmärgiga. Kooskõlastamise puudumisel võib riiklike skeemidega määratud täiendava vanaduspensioni saaja liikumisvabaduse kasutamine tegelikult olla pärsitud eelkõige siis, kui põhiskeem võimaldab neile üksnes elatusmiinimumi. Arvestades seda põhilist eesmärki, ei tundu mulle põhjendatud, et pensionisüsteemide mitmekesisusest (
33
) tekkinud praktiliste kooskõlastamisraskuste tõttu välistatakse täiendavad riiklikud skeemid määruste nr 1408/71 ja nr 883/2004 kohaldamisalast ning see oleks igal juhul vastuolus nende määruste sätetest ühemõtteliselt nähtuva liidu seadusandja tahtega. (
34
)
79.
Sellest järeldub, et vastupidi Ühendkuningriigi väidetule ei saa nende määruste kohaldamine olla välistatud üksnes põhjusel, et kõnealuste skeemide alusel määratavad pensionid on täiendavad pensionid võrreldes riikliku tervishoiuteenistuse makstavate pensionidega. Asjaolu, et nende pensionide eesmärk ei ole tagada asjaomastele isikutele üksnes elatusmiinimumi, vaid võimaldada neile tasu, mis sõltub sissemaksete summast, mida nad on oma töötamise ajal maksnud, ei oma samuti tähtsust.
80.
Teiseks leiab Ühendkuningriik, et õigused kutsealasele pensionile kõnealuste skeemide alusel ei ole sotsiaalkindlustushüvitis, vaid tasu. Ta viitab Euroopa Kohtu väljakujunenud praktikale, eelkõige kohtuotsusele Barber, (
35
) mille kohaselt ei välista hüvitise maksmine pärast töösuhte lõppemist, et see võiks kujutada endast tasu, isegi kui see on sätestatud seadusega, (
36
) ning kohtuotsusele Beune, (
37
) mille leiti, et riigiteenistuja pensioniskeem, mis sõltub peamiselt huvitatud isiku varasemast tööst, on seotud selle isiku saadud tasuga. (
38
)
81.
Ühendkuningriik selgitab oma analüüsi põhjendamiseks, et pensioniõiguste summa määratakse kindlaks tööstaaži ja viimase palga alusel ning et niiviisi määratud pensionite eesmärk ei ole maksta baastoetust, mida kinnitab asjaolu, et need pensionid võivad olla märkimisväärselt suuremad riikliku sotsiaalkindlustusskeemi alusel makstavast pensionist.
82.
Nagu Euroopa Kohus on korduvalt tunnustanud, „ei välista teatud hüvitiste maksmine pärast töösuhte lõppemist, et need võiksid kujutada endast „tasu” [ELTL artikli 157] tähenduses”. (
39
) Euroopa Kohus on niisiis leidnud, et „pensionikindlustussüsteemi väljamaksed, mis sõltuvad peamiselt huvitatud isiku varasemast tööst, on seotud selle isiku saadud tasuga ning kuuluvad [ELTL artikli 157] reguleerimisalasse”, (
40
) isegi kui skeemi aluseks on õigusakt.
83.
Asjaolu, et töötajale tema töösuhte tõttu makstud vanaduspensionit tuleb pidada tasuks ELTL artiklis 157 sätestatud meeste ja naiste võrdse tasustamise põhimõtte kohaldamise eesmärgil, ei tähenda siiski, et see pension ei ole oma laadilt sotsiaalkindlustushüvitis määrustega nr 1408/71 ja nr 883/2004 sätestatud kooskõlastamismeetmete kohaldamiseks.
84.
Nimelt, vastupidi sellele, mida väidab Ühendkuningriik oma menetlusdokumentides, ei ole kvalifikatsioonid „tasu” ELTL artikli 157 tähenduses ja „vanaduspension” määruste nr 1408/71 ja 883/2004 tähenduses sugugi teineteist välistavad, sest neil on eri eesmärgid ja need tuginevad erinevatele kriteeriumidele.
85.
Eelkõige tuleb märkida, et määrav kriteerium hüvitise kvalifitseerimisel „tasuks” ELTL artikli 157 tähenduses, mis põhineb sedastusel, et see hüvitis tuleneb töösuhtest, ei oma tähtsust selle hindamisel, kas hüvitis tuleb kvalifitseerida „sotsiaalkindlustushüvitiseks”. Samuti ei ole Euroopa Kohtu sõnastatud erikriteeriumid, et hinnata, kas seadusel põhineva riigiteenistujate pensioniskeemi alusel määratud pension tuleb kvalifitseerida „tasuks”, mille kohaselt peab see hüvitis otseselt sõltuma töötatud ajast ja selle summa arvutatakse viimase palga alusel, asjakohased hüvitise kvalifitseerimiseks sotsiaalkindlustusskeemide kooskõlastamist käsitlevate sätete alusel.
86.
Muu hulgas tuleb tõdeda, et Euroopa Kohus on juba tunnustanud seda kvalifikatsioonide kumuleerimise võimalust, leides oma kohtuotsuses Niemi, (
41
) et niisuguse pensioniskeemi alusel makstud hüvitis, millest on teavitatud kui määruse nr 1408/71 kohaldamisalasse kuuluvast skeemist, tuleb kvalifitseerida „tasuks” ELTL artikli 157 alusel, kui see vastab töösuhte kriteeriumidele. (
42
)
87.
Sellest järeldub, et asjaolu, et kõnealused skeemid on kutsealased pensioniskeemid, mille alusel määratakse pensione, mis on seotud varasema töösuhtega ja mida peetakse töötamise ajal tehtud pingutuste eest makstavaks alaliseks töötasuks, ega asjaolu, et need hüvitised sõltuvad otseselt töötatud ajast ja et nende suurus tuleb arvutada viimase tasu põhjal, ei ole sellist laadi, et need välistavad määruste nr 1408/71 ja nr 883/2004 kohaldamise, sest need hüvitised kujutavad endast sotsiaalkindlustushüvitist. Lisaks tuleb sedastada, et alates muudatusest, mis toimus määruse (EÜ) nr 1606/98 (
43
) vastuvõtmise tagajärjel, kuuluvad riigiteenistujate eripensioniskeemid sõnaselgelt määruse nr 1408/71 kohaldamisalasse, kuigi need kujutavad endast kutsealast pensioniskeemi, mille tunnus on makstud pensioni käsitamine pelga palga maksmise pikendamisena. (
44
)
88.
Seda järeldust ei sea kahtluse alla ka Ühendkuningriigi viidatud asjaolu, et 1975. aasta sõjaväepensioniskeemi alusel makstud pension ei olnud välja teenitud üksnes seadusjärgses pensionieas, sest eelkõige maksti eluaegset pensioni alates 37. eluaastast ohvitseridele, kellel täitus 16 teenistusaastat pärast 21. eluaastat, või alates 40. eluaastast teistele relvajõudude liikmetele, kellel täitus 22 teenistusaastat pärast 18. eluaastat.
89.
Lisaks sellele, et see argument puudutab vaid ühte kolmest kõnealusest skeemist, leian ma, et asjaolu, et teatud pensione saavad nende saajad alates nende teenistuse lõppemisest, isegi kui nad ei ole jõudnud seadusjärgsesse pensionikka, ei muuda niisuguste pensionite laadi, mida võib eluaegselt saada kuni surmani.
90.
Seda vanadushüvitise mõiste tõlgendust kinnitab määratlus, mille määruse nr 883/2004 artikli 1 punkt x annab „varajasele vanadushüvitisele”, (
45
) et eristada seda „eelpensionist”, mis pealegi kuulub samuti selle määruse esemelisse kohaldamisalasse. Nimelt varajane vanadushüvitis on määratletud kui „hüvitis, mida makstakse enne tavalisse pensioniõiguslikku ikka jõudmist ning mille maksmist kas jätkatakse pärast nimetatud ikka jõudmist või vahetab selle välja mõni teine vanadushüvitis”. Võimalus saada varajast pensioni ei tähenda seega seda, et see ei puuduta vanadushüvitist iseseisvas tähenduses, mis on sellel mõistel liidu õiguses.
91.
Nimetatud tõlgendust on kinnitanud ka Euroopa Kohtu praktika, mille kohaselt pensionisaamise tunnustamine enne pensioniõiguslikku ikka jõudmist ei tähenda, et see hüvitis ei kujuta endast vanadushüvitist. (
46
)
92.
Kõikidest eeltoodud kaalutlustest lähtudes leian, et kõnealuste pensioniskeemide alusel makstavad pensionid kuuluvad määruste nr 1408/71 ja nr 883/2004 kohaldamisalasse. Tõdedes muu hulgas, et Malta Vabariik ei vaidle vastu sellele, et nende arvutamise aluste poolest kuuluvad Malta pension ja kõnealuste pensioniskeemide alusel makstud pensionid määruse nr 1408/71 artikli 46b ja määruse nr 883/2004 artikli 54 sätete kohaldamisalasse, järeldan ma sellest, et põhjendatud on etteheide, milles heidetakse Malta Vabariigile ette Malta kattumise vältimise sätete kohaldamist oma pensionide suhtes, võtmata arvesse nendes sätetes kehtestatud eeskirju.
V. Ettepanek
93.
Eeltoodust lähtudes teen Euroopa Kohtule ettepaneku:
1)
tuvastada, et kuna Malta Vabariik arvas sotsiaalkindlustuse seaduse (Social Security Act) artikli 56 alusel Malta vanaduspensionist maha Ühendkuningriigi 1974. aasta riigiteenistujate põhipensioniskeemi (Principal Civil Service Pension Scheme 1974), 1995. aasta riikliku tervishoiuteenistujate pensioniskeemi (National Health Service Pension Scheme 1995) ja 1975. aasta sõjaväepensioniskeemi (Armed Forces Pension Scheme 1975) alusel makstud pensioni, siis on Malta Vabariik jätnud täitmata oma kohustused, mis tulenevad nõukogu 14. juuni 1971. aasta määruse (EMÜ) nr 1408/71 sotsiaalkindlustusskeemide kohaldamise kohta ühenduse piires liikuvate töötajate ja nende pereliikmete suhtes (mida on muudetud ja ajakohastatud 2. detsembri 1996. aasta määrusega nr 118/97, mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuni 2008. aasta määrusega (EÜ) nr 592/2008) artiklist 46b ning Euroopa Parlamendi ja nõukogu 29. aprilli 2004. aasta määruse (EÜ) nr 883/2004 sotsiaalkindlustussüsteemide koordineerimise kohta artiklist 54, ning
2)
mõista kohtukulud välja Malta Vabariigilt.
(
1
)	Algkeel: prantsuse.
(
2
)	Määrust on muudetud ja ajakohastatud nõukogu 2. detsembri 1996. aasta määrusega nr 118/97 (EÜT 1997, L 28, lk 1; ELT eriväljaanne 05/03, lk 3), mida on muudetud Euroopa Parlamendi ja nõukogu 17. juuni 2008. aasta määrusega nr 592/2008 (ELT L 177, lk 1; edaspidi „määrus nr 1408/71”).
(
3
)	ELT L 166, lk 1; ELT eriväljaanne 05/05, lk 72 ja parandus ELT 2004, L 200, lk 1.
(
4
)	Nõukogu 29. juuni 1998. aasta direktiiv ühenduse piires liikuvate töötajate ja füüsilisest isikust ettevõtjate täiendavate pensioniõiguste kaitse kohta (EÜT L 209, lk 46; ELT eriväljaanne 05/03, lk 323).
(
5
)	Edaspidi „kõnealused skeemid”.
(
6
)	Vt selle kohta kohtuotsus komisjon vs. Kreeka (C‑351/13, EU:C:2014:2150, punkt 24 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
7
)	Vt selle kohta kohtuotsused komisjon vs. Poola (C‑311/09, EU:C:2010:257, punkt 19 ja seal viidatud kohtupraktika) ning komisjon vs. Saksamaa (C‑591/13, EU:C:2015:230, punkt 14).
(
8
)	Vt kohtuotsus komisjon vs. Belgia (C‑395/13, EU:C:2014:2347, punkt 32 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
9
)	Vt kohtuotsus komisjon vs. Hispaania (C‑48/10, EU:C:2010:704, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
10
)	Vt kohtuotsus komisjon vs. Itaalia (C‑531/06, EU:C:2009:315, punkt 24).
(
11
)	Vt kohtuotsus komisjon vs. Prantsusmaa (C‑1/00, EU:C:2001:687, punkt 75).
(
12
)	Vt kohtuotsus komisjon vs. Itaalia (C‑68/11, EU:C:2012:815, punktid 62 ja 63).
(
13
)	Vt kohtuotsus komisjon vs. Hispaania (C‑196/07, EU:C:2008:146, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
14
)	Vt selle kohta kohtuotsus komisjon vs. Hispaania (C‑562/07, EU:C:2009:614, punkt 25).
(
15
)	Vt selle kohta eelkõige kohtuotsus Eau de Cologne & Parfümerie-Fabrik 4711 (C‑150/88, EU:C:1989:594, punkt 12).
(
16
)	Malta Vabariigi sõnul hõlmab teine asjaomaste kodanike kategooria isikuid, kes töötasid Maltal Ühendkuningriigi teenistuses enne 31. märtsi 1979 ja kes jätkasid pärast seda kuupäeva töötamist Ühendkuningriigis, või kes varem töötasid Ühendkuningriigi teenistuses, kuid seejärel töötasid Maltal.
(
17
)	Vt selle kohta kohtumäärus El Youssfi (C‑276/06, EU:C:2007:215, punkt 39 ja seal viidatud kohtupraktika) ning kohtuotsus Gouvernement de la Communauté française ja gouvernement wallon (C‑212/06, EU:C:2008:178, punkt 33 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
18
)	Vt selle kohta kohtuotsus Keller (C‑145/03, EU:C:2005:211, punkt 38 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
19
)	35/77, EU:C:1977:194.
(
20
)	Punkt 9. Euroopa Kohus on juba märkinud seoses nõukogu 25. septembri 1958. aasta määrusega nr 3/58 võõrtöötajate sotsiaalkindlustuse kohta (EÜT 1958, 30, lk 561), mis eelnes määrusele nr 1408/71 ja sätestas samuti siseriiklikest sotsiaalkindlustust käsitlevatest õigusaktidest teatamise, et määruse nr 3 kohaldamine kindlaksmääratud õigusaktidele ei olnud välistatud üksnes seetõttu, et õigusaktidest, mis jõustusid pärast nimetatud määrust, ei olnud teatatud (vt selle kohta kohtuotsused van der Veen (100/63, EU:C:1964:65, lk 1122) ja Dingemans (24/64, EU:C:1964:86, lk 1274)).
(
21
)	C‑225/10, EU:C:2011:678, punkt 36 ja seal viidatud kohtupraktika. Vt ka kohtuotsus Snares (C‑20/96, EU:C:1997:518, punkt 35 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
22
)	Vt kohtuotsus Lachheb (C‑177/12, EU:C:2013:689, punkt 28 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
23
)	Vt Euroopa Parlamendi ja nõukogu 16. septembri 2009. aasta määruse (EÜ) nr 987/2009, milles sätestatakse määruse nr 883/2004 rakendamise kord (ELT L 284, lk 1 ; ELT eriväljaanne 05/02, lk 171), II peatükk.
(
24
)	Vt määruse nr 883/2004 artikli 72 punkt a.
(
25
)	Vt kohtuotsused komisjon vs. Belgia (150/79, EU:C:1980:201, punkt 4 ja seal viidatud kohtupraktika) ning Ruyter (C‑623/13, EU:C:2015:123, punkt 32).
(
26
)	Vt kohtotsus komisjon vs. Slovakkia (C‑361/13, EU:C:2015:601, punkt 47 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
27
)	Ibidem (punkt 55 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
28
)	ELT L 128, lk 1.
(
29
)	Liigitused on välja töötanud Maailmapank, kes eristab esimest sammast, mis koosneb liikmesriigi hallatavast skeemist, milles osalemine on kohustuslik ja mille piiratud eesmärk on vähendada vaesust eakate seas, teist sammast, mis koosneb erasektori hallatavast kohustuslikust säästukavast, ja kolmandat sammast, mis koosneb vabatahtlikust hoiustamisest (vt Maailmapanga aruanne „Averting the old age crisis: policies to protect the old and promote growth”, Oxford University Press, 1994, lk 16), Majandusliku Koostöö ja Arengu Organisatsioon (OECD), kes eristab esimest sammast, mis hõlmab ümberjaotusel põhinevaid pensione, ja teist sammast, mis koosneb kindlustuslaadsetest kohustuslikest pensionidest (vt OCDE (2006)„Typologie des régimes de retraite”Les pensions dans les pays de l’OCDE 2005: Panorama des politiques publiques’is, OCDE väljaanded), ja Eurostat (vt Classification of funded pension schemes and impact on government finance, Euroopa Ühenduste Ametlike Väljaannete Talitus, Luksemburg 2004).
(
30
)	Vt komisjoni 11. mai 1999. aasta teatis „Täiendavate pensionide ühtse turu suunas – täiendavate pensionide ühtset turgu käsitleva rohelise raamatu suhtes peetud konsultatsioonide tulemused” (KOM(99) 134 (lõplik), lk 2.
(
31
)	Välja arvatud asjaomase liikmesriigi deklaratsioon.
(
32
)	Kohtujuristi kursiiv.
(
33
)	20. oktoobri 2005. aasta töödokumendis (SEC(2005) 1293), mis on lisatud ettepanekule: Euroopa Parlamendi ja nõukogu direktiiv täiendavate pensioniõiguste kaasaskantavuse parandamise kohta, KOM(2005) 507 (lõplik), märkis komisjon eelkõige raskust kohaldada täiendavate vanaduspensioniskeemide suhtes liitmise eeskirju (selle dokumendi punkt 4.4) (vt seda liiki skeemide kooskõlastamisega seotud probleemide kohta ka, Leppik, L., „Co‑ordination of pensions in the European Union: the case of mandatory defined-contribution schemes in the Central and Eastern European countries”, European Journal of Social Security, 8. kd, 1 (2006), lk 359.
(
34
)	Tuleb märkida, et direktiivi 98/49 põhjendus 4, mis näeb ette, et liitmist käsitlevaid eeskirju ei sobi kohaldada täiendavate pensioniskeemide suhtes, välja arvatud skeemid, mida hõlmab mõiste „õigusaktid”, tõendab selgelt, et nõukogu, olles teadlik sellest tuleneda võivatest praktilistest raskustest, leidis, et need ei tohi takistada kooskõlastamissüsteemi kohaldamist riiklike skeemide suhtes.
(
35
)	C‑262/88, EU:C:1990:209.
(
36
)	Punktid 12, 16 ja 17.
(
37
)	C‑7/93, EU:C:1994:350.
(
38
)	Punkt 46.
(
39
)	Vt kohtuotsus Maruko (C‑267/06, EU:C:2008:179, punkt 44 ja seal viidatud kohtupraktika).
(
40
)	Vt kohtuotsus komisjon vs. Kreeka (C‑559/07, EU:C:2009:198, punkt 42).
(
41
)	C‑351/00, EU:C:2002:480.
(
42
)	Punkt 45.
(
43
)	Nõukogu 29. aasta 1998. aasta määrus, millega muudetakse määrust nr 1408/71 ning määrust nr 574/72, millega on kehtestatud määruse (EMÜ) nr 1408/71 rakendamise kord, et hõlmata nende määrustega avalike teenistujate eriskeeme ((EÜT L 209, lk 1 ; ELT eriväljaanne 05/03, lk 308).
(
44
)	Vt eelkõige Prantsuse riigiteenistujate pensioniskeemi kohta kohtuotsus Griesmar (C‑366/99, EU:C:2001:648) ja Soome riigiteenistujate pensioniskeemi kohta kohtuotsus Niemi (C‑351/00, EU:C:2002:480).
(
45
)	Kohtujuristi kursiiv.
(
46
)	Vt selle kohta kohtuotsus Öztürk (C‑373/02, EU:C:2004:232, punkt 67).