62007CC0161
KOHTUJURISTI ETTEPANEK
M. POIARES MADURO
esitatud 18. septembril 2008 (
1
)
Kohtuasi C-161/07
Euroopa Ühenduste Komisjon
versus
Austria Vabariik
„Liikmesriigi kohustuste rikkumine — EÜ artikkel 43 — Siseriiklikud õigusnormid, millega kehtestatakse tingimusi ettevõtja registreerimisele uute liikmesriikide kodanike taotlusel — Füüsilisest isikust ettevõtja staatuse tuvastamise menetlus”
1.
Arutusel olev kohtuasi puudutab töötajate vaba liikumise erandeid, mida on lubatud üleminekuperioodi jooksul teha Euroopa Liiduga 2004. aastal ühinenud liikmesriikide („uued” liikmesriigid) suhtes, ja ulatust, mil need võivad mõjutada asutamisvabadust, millest selliseid erandeid teha ei ole lubatud.
2.
Austria on kõnealust üleminekuperioodi kasutades kohaldanud peaaegu kõikide „uutest” liikmesriikidest pärit töötajate suhtes samu õigusakte kui kolmandate riikide töötajate suhtes. Nendest õigusaktidest möödahiilimise takistamiseks käsitletakse kõiki täisühingute liikmeid ja piiratud vastutusega äriühingute liikmeid, kellele kuulub alla 25% äriühingu osalusest („väikeosanikud”), töötajatena. Kuni nad ei ole seda eeldust ümber lükanud, ei ole neil Austrias õigust tegutseda oma tegevusalal ega oma äriühinguid registreerida.
3.
Komisjon leiab, et Austria on neid õigusakte „uutes” liikmesriikides registreeritud äriühingute liikmete suhtes kohaldades piiranud nende asutamisvabadust. Seega on küsimus selles, kui kaugele võivad liikmesriigid minna töötajate vaba liikumise õiguspäraste erandite tegemisel.
I. Faktilised ja õiguslikud asjaolud
4.
Nagu teada, ühinesid 1. mail 2004 Euroopa Liiduga Tšehhi Vabariik, Eesti, Küpros, Läti, Leedu, Ungari, Malta, Poola, Sloveenia ja Slovakkia.
5.
Ühinemisakti artikkel 24 lubab võtta lisades sätestatud tingimustel üleminekumeetmeid, sealhulgas teha erandeid töötajate vabast liikumisest: „vanadel” liikmesriikidel on lubatud viie aasta jooksul pärast „uute” liikmesriikide ühinemiskuupäeva jätkata riiklike meetmete kohaldamist, mis reguleerivad „uute” liikmesriikide töötajate juurdepääsu nende tööturule. (
2
) Mitu „vana” liikmesriiki, kaasa arvatud Austria, on seda õigust kasutanud. (
3
)
6.
Juurdepääsu Austria tööturule reguleerib Ausländerbeschäftigungsgesetz (välismaalaste tööseadus, „AuslBG”). (
4
) See hõlmab kolmandate riikide töötajaid ja ühenduse töötajate suhtes seda põhimõtteliselt ei kohaldata. Üleminekusätte alusel kohaldatakse seda siiski ka „uute” liikmesriikide (v.a Küprose ja Malta) töötajate suhtes. (
5
)
7.
AuslBG määratleb mõiste „töötamine”, et määrata kindlaks, keda võib käsitleda töötajana ja kes kuuluvad seega seaduse kohaldamisalasse. Alustuseks on selles üldiselt sätestatud, et töötamine on isiku tegevus „töösuhtes” või „töövõtjaga sarnases suhtes”. (
6
) Samuti on selles hoiatatud, et kõnealuse suhte hindamisel „on määrav majandustegevuse tegelik sisu, mitte selle väline vorm”. (
7
)
8.
Töötamist eeldatakse aga ühes konkreetses olukorras: täisühingute liikmeid ja piiratud vastutusega äriühingute väikeosanikke käsitletakse töötajatena, kui nad teevad tööd oma äriühingule. AuslBG § 2 lõige 4 sätestab:
„[…] Töötamisega [eespool määratletud tähenduses] on tegemist eelkõige siis, kui:
1.
täisühingu liige ühingu tegevuseesmärgi saavutamiseks või
2.
piiratud vastutusega äriühingu liige, kellele kuulub alla 25% äriühingu osalusest,
teeb asjaomasele täisühingule või piiratud vastutusega äriühingule tööd tavalise töösuhte alusel.”
9.
Austria sõnul on sellise eelduse eesmärk takistada täisühingute või piiratud vastutusega äriühingute asutamise teel AuslBG-st möödahiilimist. Nii näiteks väidab Austria, et „on asutatud palju piiratud vastutusega äriühinguid, kellel on suur hulk osanikke, kes tegelikult tegutsevad töötajatena, sest nad alluvad seejuures ühele osanikule, kelleks on reeglina Austria kodanik ja kellel on äriühingu põhikirjast tulenevalt juhtimisel ülekaalukas osa”.
10.
Töösuhte alusel töötamise eelduse ümberlükkamiseks peab äriühingu liige taotlema Arbeitsmarktservice’i (tööhõiveamet) kohalikul bürool tuvastada, et tal on äriühingu juhtimisel „isiklikult oluline osa”, kusjuures tõendamiskohustus jääb äriühingu liikmele. (
8
)
11.
Kui tööhõiveamet ei ole kolme kuu jooksul otsust teinud, võib äriühingu liige oma tegevusalal edasi tegutseda. (
9
) Eeldatakse, et äriühingu liige võib seda teha ka siis, kui tema taotlus rahuldatakse varem.
12.
Vastupidises olukorras, s.o kui äriühingu liikme taotlust ei rahuldata, ei tohi ta oma tegevusalal edasi tegutseda, kuni talle antakse AuslBG üldsätete alusel Austrias töötamise luba. Isegi kui taotluse rahuldamata jätmise otsus tehakse pärast tähtaja möödumist, peab äriühingu liige oma tegevuse ühe nädala jooksul lõpetama. (
10
)
13.
Komisjon on väitnud, et töösuhte alusel töötamise eeldus muudab täisühingute ja äriühingute registreerimise Austria õiguses veelgi keerulisemaks; Austria ei ole seda väidet vaidlustanud.
14.
Kui „uue” liikmesriigi kodanik taotleb äriühingu registreerimist, nõuavad Austria ametiasutused kas eespool kirjeldatud tööhõiveameti tõendit või vabastavat tõendit. Viimase saamiseks peab välisriigi kodanik viimase kaheksa aasta jooksul olema Austrias seaduslikult töötanud vähemalt viis aastat ning olema seal seaduslikult elanud – tingimused, mis on harva täidetud. (
11
)
15.
Istungil selgus siiski, et registreerimise eest vastutavatel Austria ametiasutustel on AuslBG kohaldamisel mõningane kaalutlusõigus. Nagu selgub, ei nõua nad alati kõnealuseid dokumente, vaid keskenduvad teatavatele sektoritele, eriti ehitussektorile. Seepärast ongi tööturuameti poolt füüsilisest isikust ettevõtjatena tuvastatud isikute arv väike. (
12
)
II. Kohtueelne menetlus
16.
Komisjon teatas 16. märtsi 2005. aasta kirjaga Austriale, et tema arvates viib Austria tava käsitleda täisühingute liikmeid ja piiratud vastutusega äriühingute väikeosanikke AuslBG alusel töötajatena EÜ artiklist 43 tuleneva asutamisvabaduse piiramiseni. Ta palus Austrial esitada oma märkused kahe kuu jooksul.
17.
Austria vastas 19. mail 2005, eitades asutamisvabaduse sellist piiramist. Töötajatena käsitlemise eesmärk oli takistada AuslBG-st möödahiilimist; tegemist on riikliku meetmega, mis on üleminekuperioodil lubatud erand töötajate vabast liikumisest. Seega oli see meede õigustatud ja proportsionaalne.
18.
Komisjon avaldas 4. juulil 2006 põhjendatud arvamuse, kus lükkas Austria põhjenduse tagasi. Ta andis Austriale kahekuulise tähtaja, et võtta meetmed asutamisvabaduse väidetava piiramise lõpetamiseks.
19.
Austria jäi oma 7. septembri 2006. aasta vastuses seisukohale, et kõnealune piiramine puudutab töötajate vaba liikumist ning seda õigustab vajadus tagada Austria tööturu nõuetekohane toimimine.
20.
Seejärel esitas komisjon EÜ artikli 226 alusel käesoleva hagi. Leedu palus luba astuda menetlusse komisjoni nõuete toetuseks.
21.
Seega palub komisjon Euroopa Kohtul „[t]uvastada, et Austria Vabariik on rikkunud EÜ artiklit 43, nõudes äriühingute äriregistris registreerimisel uute EL-i liikmesriikide, välja arvatud Malta ja Küpros, kodanikelt tööhõiveameti kinnitust selle kohta, et nad on füüsilisest isikust ettevõtjad, või vabastava tõendi esitamist, mille puhul viiakse selleks, et välja selgitada, kas […] äriühingu liikmed […] on füüsilisest isikust ettevõtjad, maksimaalselt kolme kuu jooksul läbi tuvastusmenetlus, mille kestel nad ei või tegutseda füüsilisest isikust ettevõtjana”.
III. Hinnang
22.
Austria süsteemis on mitu aspekti, mis tekitavad ühenduse õigusega seoses küsimusi: a) süsteem on suunatud „uute” liikmesriikide kodanikele; b) see takistab neil registreerida oma äriühinguid; c) see ei luba neil tegutseda oma tegevusalal; d) tulenevalt nende käsitlemisest töötajatena; e) töötamist peetakse eelduseks ja selle eelduse ümberlükkamiseks peab tööhõiveamet viima läbi tuvastusmenetluse. Need aspektid kujutavad endast asutamisvabaduse piiranguid, mis pealegi kehtivad üksnes teatavate ühenduse liikmesriikide kodanike suhtes.
23.
Vaatamata kõnealuste piirangute diskrimineerivale iseloomule võib neid õigustada vajadusega tagada üleminekuperioodil „uute” liikmesriikide töötajate vaba liikumise suhtes õiguspäraselt kohaldatavate piirangute toimimine. Seega on küsimus selles, kuidas eristada piiranguid töötajate vaba liikumise suhtes, mida käesoleval juhul tuleb aktsepteerida, EÜ asutamislepinguga tagatud asutamisvabadusest, mis tuleb säilitada.
24.
Komisjon on keskendunud nõuetele, mille Austria ametiasutused on kehtestanud „uute” liikmesriikide kodanikele täisühingute või piiratud vastutusega äriühingute registreerimiseks. Need registreerimisnõuded igatahes piiravad asutamisvabadust. (
13
) Samas on nad otseselt seotud teise piiranguga, nimelt äriühingute liikmete suhtes kohaldatava keeluga tegutseda oma tegevusalal.
25.
Austria õiguse kohaselt on „uute” liikmesriikide täisühingute liikmetel ja piiratud vastutusega äriühingute väikeosanikel keelatud tegutseda oma tegevusalal, kuni Austria tööhõiveamet tuvastab, et nad ei tegutse töösuhte alusel, või väljastab vabastava tõendi. Sõltumata registreerimisnõuetest piirab see keeld äriühingute liikmete asutamisvabadust. (
14
)
26.
Nende piirangute aluseks on Austria õiguses kehtiv eeldus, et kõnealuseid äriühingute liikmeid käsitletakse töötajatena. Selle käsitluse tõttu ei ole neil võimalik tegutseda oma tegevusalal ega registreerida oma äriühinguid ning selleks, et seda teha, peavad nad tööhõiveametile tõendama, et neil on äriühingu juhtimisel „isiklikult oluline osa”. Asutamisvabaduse piirangute aluseks on töösuhte alusel töötamise eeldus ning tingimused, mille alusel seda saab ümber lükata.
27.
Austria väidab, et neid piiranguid on vaja selleks, et kontrollida juurdepääsu tema tööturule. Ühinemisakt annab Austriale õiguse võtta üleminekuperioodil sellise juurdepääsu reguleerimiseks riiklikke meetmeid. Sellega seoses tekib esimene küsimus, mida ma käsitlen punktis A: kas „uute” liikmesriikide äriühingute liikmete suhtes kohaldatav keeld tegutseda oma tegevusalal, kuni nad ei ole ümber lükanud eeldust, et nad tegutsevad töösuhte alusel, mille tõttu neil ei ole õigust registreerida oma äriühinguid, on põhjendatav?
28.
See küsimus tekib aga ebaharilikus olukorras. Asutamislepinguga tagatud asutamisvabaduse kasutajaid võib Austria õiguse kohaselt käsitleda töötajatena. See viib vältimatult teise küsimuseni, mida ma käsitlen punktis B: kas selline töötajatena käsitlemine on ühenduse õiguse kohaselt õiguspärane?
29.
Küsimus, mis puudutab töötajate vaba liikumise ja asutamisvabaduse eristamist, on oluline ka väljaspool ühinemisakti ja sellega lubatud üleminekumeetmete konteksti.
A. Kas „uute” liikmesriikide äriühingute liikmete suhtes kohaldatav keeld tegutseda oma tegevusalal, kuni nad ei ole ümber lükanud eeldust, et nad tegutsevad töösuhte alusel, mille tõttu neil ei ole õigust registreerida oma äriühinguid, on põhjendatav?
30.
Austria süsteemis ei saa „uute” liikmesriikide täisühingute ja piiratud vastutusega äriühingute liikmed tegutseda vabalt oma tegevusalal ega registreerida oma äriühinguid. Arvestades selleks vajaliku vabastava tõendi saamisele kehtestatud rangeid nõudeid, peavad nad selleks tööhõiveametile tõendama, et nad ei ole töösuhtes. Selline süsteem on avalikult diskrimineeriv ja seega saaks seda õigustada üksnes EÜ asutamislepingu sättele tuginedes.
31.
Komisjon väidab, et kuna kõnealused meetmed piiravad asutamisvabadust, on asjaomane EÜ asutamislepingu säte EÜ artikkel 46 ning mitte ükski selles sätestatud põhjendustest ei ole asjakohane. Austria väidab, et need meetmed on põhjendatavad ühinemisaktis ette nähtud erandiga töötajate vabast liikumisest.
32.
Ühinemisakt annab „vanadele” liikmesriikidele nagu Austria õiguse säilitada riiklikud meetmed, mis reguleerivad „uute” liikmesriikide töötajate juurdepääsu nende tööturule. On selge, et see erand on erakordne ning seega tuleb seda tõlgendada kitsalt. Selle alusel ei saa reguleerida juurdepääsu ühelegi muule majandustegevusele, vaid üksnes tööturule; viimase puhul aga tuleb seda kohaldada tõhusalt.
33.
Sellegipoolest tuleb alati meeles pidada, et selline erand võtab „uute” liikmesriikide kodanikelt võimaluse kasutada üht põhivabadust ning piirab seega nende kui ühenduse kodanike staatust. Eriti tuleb jälgida seda, et see erand ei laieneks teistele põhivabadustele. „Uute” liikmesriikide kodanike puhul lubatud erandite kasutamisse, et põhjendada eelkõige teiste põhivabaduste täiendavaid piiranguid, mida ei kohaldata ülejäänud ühenduse kodanike suhtes, tuleb igal juhul suhtuda ülima kahtlusega.
34.
Kui „uute” liikmesriikide äriühingute liikmed tegutsevad Austria tööturul töötajatena, kes konkureerivad seal teiste töötajatega, on Austrial EÜ asutamislepingust tulenevalt õigus seda tegevust ühinemisakti alusel keelata.
35.
See eeldab, et nende käsitlemine töötajatena Austria õiguses on nõuetekohane ja kooskõlas ühenduse õigusega; seda küsimust käsitlen ma punktis B. Nagu ma seal selgitan, ei saa „uute” liikmesriikide äriühingute liikmed, kui nad on tõepoolest töötajad, oma tegevusalal asutamisvabadust kasutada. Pole vaja lisadagi, et sellises olukorras ei ole selle keelu põhjendatuses küsimust – asutamisvabadus ei kehti.
36.
Kui aga „uute” liikmesriikide äriühingute liikmed ei ole töötajad ning Austria käsitleb neid töötajatena ekslikult, siis asutamisvabadus kehtib. Sellisel juhul peaks äriühingute liikmetel nende tegevusalal tegutsemise keelamine olema põhjendatud, kuid Austria ei saaks enam tugineda oma tööturu reguleerimisele kooskõlas ühinemisaktiga, kuna kõnealused äriühingute liikmed ei ole töötajad. (
15
)
37.
On tõsi, et äriühingute liikmed peavad oma tegevusalal tegutsema kas töösuhte või asutamisvabaduse alusel, kuid sama ei kehti nende äriühingute registreerimise puhul. Ettevõtja registreerimine, mis on ettevõtja teises liikmesriigis asutamise osa, kuulub alati asutamisvabaduse alla. (
16
)
38.
Seega, kui liikmesriigis on täisühingu või piiratud vastutusega äriühingu registreerimine takistatud, on tegemist asutamisvabaduse piiramisega ja seda tuleb põhjendada. Käesolevas asjas aga tuleneb takistus ühtlasi Austria õiguses kehtivast eeldusest, et äriühingu liige, kes oma ühingut registreerida tahab, on töötaja. Kas seda piirangut on võimalik põhjendada ühinemisaktis ette nähtud erandiga töötajate vabast liikumisest?
39.
Kui ühinemisakt lubab Austrial jätkata oma tööturule juurdepääsu reguleerimist, peaks ta samuti lubama võtta kasutusele selle reguleerimise jõustamiseks vajalikud mehhanismid. Kui „uute” liikmesriikide äriühingute liikmed on tõepoolest töötajad, tähendab nende äriühingute registreerimise takistamine seda, et neil ei ole seaduslikku võimalust oma tegevusalal tegutseda. Kuid see jõustamismehhanism toimib ebaproportsionaalselt, ebapiisavalt ja isegi meelevaldselt.
40.
Äriühingu registreerimise takistamine on ebaproportsionaalne, sest see takistab juriidilise isiku asutamist ja seda sõltumatult mis tahes põhjendusega väitest, et see on seotud Austria õigusest möödahiilimisega. Selles eeldatakse lihtsalt, et kõik „uute” liikmesriikide täisühingute või piiratud vastutusega äriühingute liikmed üritavad Austria õigusest mööda hiilida. Lisaks näib, et Austria ametiasutustel on võimalik hinnata töötajana tegutsemist tagantjärele (ex post). (
17
) Tegelikult on kõnealune hindamine lihtsam ja täpsem tegevuse toimumise ajal.
41.
Kõnealune meede näib samuti ebapiisav, kuna pärast seda, kui äriühingu liige on äriühingu registreerinud ja võib seega hakata oma tegevusalal tegutsema, võib ta oma staatust muuta. (
18
) Viimaks näib, et Austria ametiasutused kohaldavad õigusakte meelevaldselt ja pigem teatavates sektorites nagu ehitus, tehes seda oletatavasti poliitilistel ja majanduslikel põhjustel, mis ei vasta aga ühelegi õiguskindluse, läbipaistvuse ja ettenähtavuse põhimõttele. (
19
)
42.
Lühidalt: kui äriühingu liikmel ei ole lubatud oma täisühingut või piiratud vastutusega äriühingut registreerida, kuna eeldatakse, et ta tegutseb töösuhte alusel, on alati tegemist asutamisvabaduse põhjendamatu piiramisega. Teisest küljest võib äriühingu liikmetele kehtestatud keeld tegutseda oma tegevusalal kas jääda asutamisvabadusest väljapoole või kujutada endast selle vabaduse põhjendamatut piiramist olenevalt sellest, kas äriühingu liikmeid käsitletakse töötajatena põhjendatult või mitte. Seepärast käsitlengi nüüd seda küsimust.
B. Kas „uute” liikmesriikide äriühingute liikmete käsitlemine töötajatena on õiguspärane?
43.
Käesolevas asjas on „uute” liikmesriikide äriühingute liikmetel Austrias keelatud oma tegevusalal tegutseda, sest neid käsitletakse töötajatena. See tähendab, et tegemist on kas lubatud erandiga töötajate vabast liikumisest või asutamisvabaduse põhjendamatu piiramisega.
44.
Sellises olukorras ei ole töötaja mõiste määratlus enam Austria õiguse küsimus, vaid tuleb läbi vaadata ühenduse tasandil. Sellele küsimusele saab vastata üksnes ühenduse tasandil määratletud töötaja mõiste abil, nagu Euroopa Kohus on selle välja töötanud töötajate vaba liikumist käsitlevaid sätteid tõlgendades.
45.
Kuna siin on arutusel töötajate vaba liikumise ja asutamisvabaduse eristamine, tuleb seda küsimust hinnates konkreetselt kasutada ka alluvuse mõistet. Ühenduse kodanikud, kes soovivad tegutseda mõnes teises liikmesriigis, võivad seda teha kas töötajate vaba liikumise alusel töötajatena või asutamisvabaduse alusel füüsilisest isikust ettevõtjatena. (
20
) Selleks, et neid käsitletaks füüsilisest isikust ettevõtjatena, ei tohi nad töötada alluvussuhtes ning peavad oma tegevuse eest vastutama. (
21
) Teisest küljest käsitletakse neid töötajatena, kui nad töötavad alluvussuhtes. (
22
)
46.
See eristus tuleks liikmesriigi õiguses töötajate vaba liikumise suhtes lubatud erandit kohaldades säilitada. Kui töötaja mõiste määratlus liikmesriigi õiguses osutub liiga laiaks ja hõlmab ka asutamisvabadusega isikuid, siis on see põhjendamatu piirangu allikas. Seega on küsimus selles, kuivõrd Austria õigus seda eristust säilitab.
47.
Austria õiguses määratletud töötaja mõiste ei sõltu käesoleva asja tähenduses alluvussuhte kriteeriumist. Kui „uute” liikmesriikide kodanikud on täisühingu liikmed või piiratud vastutusega äriühingu väikeosanikud, eeldatakse, et nad on töötajad, kui nad teevad oma ühingule tööd „tavalise töösuhte alusel”.
48.
Selle kriteeriumi kohaldamisala Austria õiguses on praktiliselt piiritlemata. Töösuhte alusel tehtavat tööd võib põhimõtteliselt teha ka iseseisvalt. Seega viitab see kriteerium tõenäoliselt Austria sotsiaalsele kontekstile ja seal valitsevale traditsioonile, mille kohaselt tööd tehakse kas töösuhte alusel või iseseisvalt. Pole ime, et Austria ametiasutustel on selle sätte kohaldamisel ülim kaalutlusõigus.
49.
Nii käsitletaksegi „uute” liikmesriikide äriühingute liikmeid, kes teevad tööd, mida Austrias tavaliselt tehakse töösuhte alusel, Austria õiguses töötajatena ja seda olenemata sellest, kas nad tegutsevad alluvussuhtes või mitte. On selge, et selline käsitlusviis hõlmab ka selliseid äriühingute liikmeid, kes ei tee oma tööd alluvussuhtes ja kes peaks seepärast saama asutamisvabadust kasutada.
50.
Seda silmas pidades leian, et Austria õigusest tulenev isikute käsitlemine töötajatena viib käesolevas kontekstis asutamisvabaduse põhjendamatu piiramiseni.
51.
Seejuures ei ole oluline ka asjaolu, et „uute” liikmesriikide äriühingute liikmed võivad tööhõiveametilt taotleda tõendit, et nad ei tegutse töösuhte alusel. Esiteks kujutab eeldus, et nad on töötajad, ise endast asutamisvabaduse põhjendamatut piirangut, mis teistele ühenduse kodanikele ei kehti. Teiseks ei ole ka selle tõendi saamise ja kõnealuse eelduse ümberlükkamise tingimused seotud alluvuse mõistega ning ei saa tagada, et nad ei hõlma ka isikuid, kellel on õigus asutamisvabadusele.
52.
Austria õiguse kohaselt peavad äriühingute liikmed tõendama, et neil on oma äriühingu juhtimisel „isiklikult oluline osa”. Kuid äriühingu liige, kes ei tegutse alluvussuhtes, ei pruugi olla äriühingu juhtimisest huvitatud ja võib juhtimisülesanded delegeerida teistele liikmetele, kandes sellegipoolest ühingu tegevusriski. Samamoodi ei välista alluvussuhtes tegutsemine seda, et äriühingu liige osaleb ühingu juhtimises. (
23
)
IV. Ettepanek
53.
Teen Euroopa Kohtule ettepaneku tuvastada, et kuna Austria on eeldanud, et Euroopa Liiduga 1. mail 2004 ühinenud liikmesriikide (v.a Malta ja Küpros) täisühingute liikmed ja piiratud vastutusega äriühingute liikmed, kellele kuulub alla 25% äriühingu osalusest, tegutsevad töösuhte alusel, ja keelanud neil oma tegevusalal tegutseda ning oma ühinguid registreerida, kuni nad on selle eelduse ümber lükanud, siis on ta rikkunud EÜ artiklist 43 tulenevat kohustust.
(
1
)	Algkeel: inglise.
(
2
)	Akt Tšehhi Vabariigi, Eesti Vabariigi, Küprose Vabariigi, Läti Vabariigi, Leedu Vabariigi, Ungari Vabariigi, Malta Vabariigi, Poola Vabariigi, Sloveenia Vabariigi ja Slovaki Vabariigi ühinemistingimuste ja Euroopa Liidu aluslepingutesse tehtavate muudatuste kohta (ELT 2003, L 236, lk 33, „ühinemisakt”), artikkel 24, kus viidatakse ühinemisakti V, VI, VII, VIII, IX, X, XI, XII, XIII ja XIV lisa (igaüks ühe „uue” liikmesriigi kohta) punktile 2.
(
3
)	Peale Austria ei ole oma tööturge täielikult avanud järgmised liikmesriigid: Belgia, Prantsusmaa, Saksamaa ja Taani.
(
4
)	Ausländerbeschäftigungsgesetz (AuslBG), BGBl. nr 218/1975; viimane muutmine: BGBl. I nr 101/2005.
(
5
)	AuslBG § 1 lõike 2 punktid l ja m. „Uute” liikmesriikide hulka ei loeta allpool Küprost ja Maltat.
(
6
)	AuslBG § 2 lõike 2 punktid a ja b.
(
7
)	AuslBG § 2 lõige 4.
(
8
)	Idem.
(
9
)	Idem.
(
10
)	Idem.
(
11
)	AuslBG § 15.
(
12
)	Istungil märkis Austria, et aastas rahuldatakse 150 sellist taotlust. Võrdlusena, Austrias antakse AuslBG alusel aastas välja 100000 tööluba. Kui palju taotlusi jäetakse rahuldamata ja kui palju on neid äriühingute liikmeid, kes on otsustanud pärast seda, kui nende puhul on kindlaks määratud töösuhtes töötamine, jätta tuvastustaotlus esitamata, ei avaldatud.
(
13
)	Vt 9. märtsi 1999. aasta otsus kohtuasjas C-212/97: Centros (EKL 1999, lk I-1459, punkt 19).
(
14
)	Vt 30. novembri 1995. aasta otsus kohtuasjas C-55/94: Gebhard (EKL 1995, lk I-4165), punkt 23 („[a]sutamisvabadus […] lubab füüsilisest isikust ettevõtjana tegutsema hakata ja sellena tegutseda mis tahes liikmesriigi territooriumil”).
(
15
)	Ma ei näe ühtki muud põhjendust, millele saaks tugineda. Austria on samuti väitnud, et ta kaitseb „uute” liikmesriikide kodanikke selle eest, et neilt võetakse võimalus kasutada siseriikliku tööõiguse soodsamat režiimi, kui nad üritavad Austria tööturule pääseda oma täisühingute või piiratud vastutusega äriühingute asutamise teel. Isegi kui „uute” liikmesriikide kodanikele kehtestatud keeld tegutseda oma tegevusalal kujutab endast tõhusat kaitsemehhanismi, mis on kaheldav, ei ole selge, miks on see keeld kehtestatud üksnes „uute” liikmesriikide kodanikele või – positiivsemalt väljendudes – miks vajavad seda täiendavat kaitset just nemad (vt kohtujurist Légeri 23. veebruari 2006. aasta ettepanek kohtuasjas C-168/04: komisjon vs. Austria (EKL 2006, lk I-9041, punkt 62), kus käsitletakse vajadust kaitsta töötajaid üldiselt). Lisaks on selle argumendi aluseks eeldus, et sellised isikud on tõepoolest töötajad.
(
16
)	Vt 13. joonealune märkus.
(
17
)	Vt 13. detsembri 2007. aasta otsus kohtuasjas C-465/05: komisjon vs. Itaalia (EKL 2007, lk I-11091, punkt 76).
(
18
)	Näiteks piiratud vastutusega äriühingute liikmed, kellele kuulub rohkem kui 25% äriühingu osalusest ja keda ei käsitleta töötajatena, võivad hiljem osa oma osalusest ära müüa.
(
19
)	Vt 14. märtsi 2006. aasta otsus kohtuasjas C-177/04: komisjon vs. Prantsusmaa (EKL 2006, lk I-2461, punkt 70) ja 10. aprilli 2008. aasta otsus kohtuasjas C-393/06: Ing. Aigner (EKL 2008, lk I-2339, punkt 54).
(
20
)	Nagu eespool märgitud, on neil ettevõtja asutamise soovi korral alati asutamisvabadus, kuid kuna äriühingute registreerimise piiramine ei ole põhjendatav, ei ole vaja seda olukorda siin analüüsida.
(
21
)	Vt 20. novembri 2001. aasta otsus kohtuasjas C-268/99: Jany (EKL 2001, lk I-8615, punktid 34, 70 ja 71) ning 8. juuni 1999. aasta otsus kohtuasjas C-337/97: Meeusen (EKL 1999, lk I-3289, punkt 15).
(
22
)	Vt 27. juuni 1996. aasta otsus kohtuasjas C-107/94: Asscher (EKL 1996, lk I-3089, punkt 25) ja 3. juuli 1986. aasta otsus kohtuasjas 66/85: Lawrie-Blum (EKL 1986, lk 2121, punkt 17).
(
23
)	Näiteks mõnes liikmesriigis on tavaks kaasata äriühingu juhtimisse töötajate esindajaid.