A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE1963. február 5. (*)A 26-62. sz. ügyben_a
Bírósághoz a Tariefcommissie, adóügyekben legfelső fokon ítélkező
holland közigazgatási bíróság által az Európai Gazdasági Közösséget
létrehozó szerződés 177. cikke első bekezdésének a) pontja és harmadik
bekezdése értelmében benyújtott, az e bíróság előttaz N. V. Algemene Transport- en Expeditie Onderneming van Gend & Loos társaság,
(székhelye: Utrecht, képviseli: H. G. Stibbe és L. F. D. ter Kuile,
amszterdami ügyvédek, kézbesítési cím: Hollandia luxembourgi
főkonzulátusa)ésa holland adóhatóság (képviseli a zaandam-i vám- és jövedékiadó-felügyelő, kézbesítési cím: Hollandia luxembourgi nagykövetsége)között folyamatban lévő eljárásban a következő kérdésekre vonatkozó előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában:1)      Az
EGK-Szerződés 12. cikke rendelkezik-e belső jogi hatállyal, más szóval a
jogalanyok e cikk alapján érvényesíthetnek-e olyan egyéni jogokat,
amelyeket a bíróságoknak védelemben kell részesíteniük;2)      Igenlő
válasz esetén, a Németországi Szövetségi Köztársaságból származó
urea-formaldehidnek az alapeljárás felperese által Hollandiába történő
behozatalakor alkalmazott 8%-os behozatali vám az EGK-Szerződés 12.
cikke értelmében vett tiltott emelést jelent-e, vagy pedig a jelen
esetben az 1960. március 1-je előtt alkalmazott behozatali vám olyan
ésszerű módosításáról van szó, mely számtanilag növekedést eredményezett
ugyan, de nem tekinthető a 12. cikk szerint tiltottnak_A BÍRÓSÁG_tagjai:
A. M. Donner elnök, L. Delvaux és R. Rossi tanácselnökök, O. Riese, Ch.
L. Hammes (előadó), A. Trabucchi és L. Lecourt bírák_főtanácsnok: K. Roemer_hivatalvezető: A. Van Houtte_meghozta a következőÍtéletet I – Az eljárásrólAz
EGK-Szerződés 177. cikke alapján a Bírósághoz az e cikk szerint
bíróságnak minősülő Tariefcommissie által benyújtott előzetes
döntéshozatal iránti kérelem szabályszerűsége ellen nem merül fel
kifogás.Másfelől nincs ok a kérelemmel szemben e tekintetben hivatalból eljárni. II – Az első kérdésről A – A Bíróság hatáskörérőlA
holland és a belga kormány vitatja a Bíróság hatáskörét azzal az
indokkal, hogy ebben az esetben nem a Szerződés értelmezésével, hanem
annak Hollandia alkotmányjogának keretében való alkalmazásával
kapcsolatos kérelemről van szó.Különösen
nem tartozik a Bíróság hatáskörébe az, hogy nyilatkozzék az
EGK-Szerződésnek a holland jogszabályokkal, vagy a Hollandia által
kötött és nemzeti jogába beillesztett más megállapodásokkal szembeni
elsőbbségéről; ilyen probléma megoldása a Szerződés 169. és 170.
cikkében megállapított feltételeknek megfelelő kereset lehetősége
mellett a nemzeti bíróságok kizárólagos hatáskörébe tartozik.Ebben
az esetben ugyanakkor a Bíróságot nem arra kérték, hogy a Szerződésnek a
holland belső jog elvei szerinti alkalmazásáról döntsön, ami a nemzeti
bíróságok feladata, hanem a Szerződés 177. cikke a) pontjának
megfelelően kizárólag arra kérték, hogy értelmezze az említett Szerződés
12. cikkének hatályát a közösségi jog keretében és a magánszemélyekre
való kihatásának vonatkozásában.Ez a jogalap tehát jogilag nem megalapozott.A
belga kormány a Bíróság hatáskörének hiányára azzal az indokkal is
hivatkozik, hogy a Bíróság által a Tariefcommissie első kérdésére adandó
válasznak nincs jelentősége az e bíróság előtt folyamatban lévő jogvita
megoldása szempontjából.Ahhoz azonban,
hogy ebben az ügyben a Bíróságra hatáskört ruházzanak, szükséges és
elégséges, hogy jogilag megfelelő mértékben kitűnjön az, hogy a feltett
kérdés a Szerződés értelmezésére irányul.Emellett
a Bíróság nem értékeli azt, hogy egy nemzeti bíróságot a kérdéseinek
megválasztásában mely megfontolások vezethettek, és azt sem, hogy e
bíróság e kérdéseknek az elé utalt jogvita keretében mekkora
jelentőséget tulajdonít.A feltett kérdések megfogalmazása alapján úgy tűnik, hogy azok a Szerződés értelmezésére vonatkoznak.Ezért azok megválaszolása a Bíróság hatáskörébe tartozik.Így ez a jogalap sem megalapozott. B – Az ügy érdemérőlA
Tariefcommissie elsőként azt a kérdést teszi fel, hogy a Szerződés 12.
cikke közvetlen hatállyal bír-e a nemzeti jogban, vagyis a tagállamok
állampolgárai e cikk alapján érvényesíthetnek-e olyan jogokat, melyeket a
nemzeti bíróságoknak védelemben kell részesíteniük.Ahhoz,
hogy megtudjuk, hogy valamely nemzetközi szerződés rendelkezései ilyen
hatállyal bírnak-e, tekintetbe kell venni annak szellemét, rendszerét és
megfogalmazását.Az EGK-Szerződés
célkitűzése, hogy olyan közös piacot hozzon létre, amelynek a működése
közvetlenül érinti a Közösség jogalanyait, egyúttal azt is jelenti, hogy
ez a Szerződés több mint olyan megállapodás, amely csak a szerződő
államok közötti kölcsönös kötelezettségeket hoz létre.Ezt
a koncepciót megerősíti egyrészt a Szerződés preambuluma, mely a
kormányok mellett a népeket is említi, másrészt még egyértelműbben az
olyan szuverén jogokkal felruházott intézmények létrehozása, mely jogok
gyakorlása a tagállamokat, valamint azok állampolgárait egyaránt érinti.Másfelől
meg kell jegyezni, hogy az Európai Parlament és a Gazdasági és
Szociális Bizottság közvetítésével a Közösségben egyesült államok
állampolgárait e Közösség működésében való együttműködésre hívták fel.Továbbá
a Bíróságnak a 177. cikk keretében játszott szerepe, melynek célja,
hogy biztosítsa a Szerződés nemzeti bíróságok általi értelmezésének
egységességét, megerősíti, hogy az államok elismerték azt a lehetőséget,
hogy a közösségi jogra állampolgáraik hivatkozhassanak e bíróságok
előtt.Ebből azt a következtetést kell
levonni, hogy a Közösség a nemzetközi jog új jogrendjét képezi, melynek
javára az államok, bár szűk területeken, de korlátozták szuverén
jogaikat, és amelynek alanyai nemcsak a tagállamok, hanem azok
állampolgárai is.Ennélfogva a tagállamok
jogszabályaitól független közösségi jog amellett, hogy a
magánszemélyekre kötelezettségeket állapít meg, arra is szolgál, hogy
számukra jogokat keletkeztessen, amelyek az őket megillető jogok
összességének részévé válnak.E jogok
nemcsak akkor keletkeznek, amikor a Szerződés ezeket kifejezetten
előírja, hanem azokból a kötelezettségekből eredően is, amelyeket a
Szerződés egyértelműen rögzít a magánszemélyek, a tagállamok és a
közösségi intézmények számára.Tekintettel a
Szerződés rendszerére a vámok és az azokkal azonos hatású díjak
vonatkozásában, hangsúlyozni kell, hogy a 9. cikk, mely a Közösséget
vámunióra alapozza, alapvető szabályként tartalmazza e vámok és díjak
tilalmát.Ez a rendelkezés a Szerződés azon
részének elején szerepel, amely a „Közösség alapjai”-t határozza meg;
alkalmazását és kifejtését pedig a 12. cikk tartalmazza.A
12. cikk szövege világos és feltétel nélküli tilalmat állapít meg, mely
nem valaminek a megtételére, hanem valaminek a meg nem tételére
vonatkozó kötelezettség.E kötelezettséggel
kapcsolatban egyébként az államok semmilyen fenntartást nem tettek arra
vonatkozólag, hogy végrehajtását egy pozitív belső jogi aktustól tennék
függővé.E tilalom jellegénél fogva
tökéletesen alkalmas arra, hogy közvetlen hatállyal bírjon a tagállamok
és azok jogalanyai közötti jogviszonyokban.A 12. cikk végrehajtása nem teszi szükségessé az államok jogalkotói beavatkozását.Az
a tény, hogy e cikk a tagállamokat valaminek a megtételétől való
tartózkodásra vonatkozó kötelezettség alanyaivá teszi, nem jelenti azt,
hogy állampolgáraik nem lehetnek annak kedvezményezettjei.Másfelől
a beadványaikban a Bíróságnál észrevételt előterjesztő három kormány
által felhozott, a Szerződés 169. és 170. cikkére alapított érv téves.Az
a körülmény ugyanis, hogy a Szerződés a fent említett cikkekben a
Bizottság és a tagállamok számára lehetővé teszi, hogy a Bírósághoz
forduljanak olyan állammal szemben, amely nem teljesítette
kötelezettségeit, nem fosztja meg a magánszemélyeket attól a jogtól,
hogy adott esetben ezekre a kötelezettségekre a nemzeti bíróság előtt
hivatkozhassanak, mint ahogyan az a tény, hogy a Szerződés eszközöket
bocsát a Bizottság rendelkezésére a jogalanyokra rótt kötelezettségek
betartatásához, nem zárja ki annak lehetőségét, hogy a nemzeti bíróság
előtt magánszemélyek között folyó jogvitákban e kötelezettségek
megsértésére hivatkozzanak.A 12. cikk
tagállamok általi megsértésével szembeni biztosítékoknak egyedül a 169.
és 170. cikkben meghatározott eljárásokra való korlátozása megszüntetné
állampolgáraik egyéni jogainak bármely közvetlen bírói védelmét.Az
e cikkekre való hivatkozást hatékonyságától foszthatná meg, ha az a
Szerződés előírásainak megsértésével megalkotott nemzeti határozat
végrehajtása után történne.A jogaik
védelmében érdekelt magánszemélyek ébersége hatékony ellenőrzést
eredményez, amely kiegészíti a 169. és 170. cikk által a Bizottság és a
tagállamok gondosságára bízott ellenőrzést.A
fenti megfontolásokból az következik, hogy a Szerződés szelleme,
rendszere és megfogalmazása szerint a 12. cikket úgy kell értelmezni,
hogy az közvetlen hatállyal bír, és olyan egyéni jogokat keletkeztet,
melyeket a nemzeti bíróságoknak védelemben kell részesíteniük. III – A második kérdésről A – A Bíróság hatáskörérőlA
belga és a holland kormány észrevételei szerint e kérdés
megfogalmazásából kitűnik, hogy a kérdés eldöntése a Bíróság részéről a
Hollandiába behozott urea-formaldehid tarifabesorolásának vizsgálatát
igényli, amely besorolásra nézve az 1947-es „Tariefbesluit” alapján a
Van Gend & Loos és a zaandam-i vám- és jövedékiadó-felügyelő eltérő
véleményt képvisel. A probléma felvetése
nem a Szerződés értelmezésével kapcsolatos, hanem a holland
vámjogszabályoknak az amin-gyanták besorolására való alkalmazásának egy
esetére vonatkozik, ami nem tartozik a 177. cikk a) pontja által
megállapított közösségi bírósági hatáskörbe.Ennélfogva a Tariefcommissie kérelme meghaladja a Bíróság hatáskörét.A
Tariefcommissie által feltett kérdés valódi tartalma azonban
visszavezet arra a kérdésre, hogy jogilag a meghatározott terméket
terhelő vámok tényleges emelése, mely nem a díjszabás emeléséből, hanem a
termék tarifabeli minősítésének megváltoztatását követő új
besorolásából ered, megsérti-e a Szerződés 12. cikkének tilalmát.Ebből
a szempontból a feltett kérdés a Szerződés e rendelkezésének, és
különösen annak az értelmezésére irányul, hogy milyen tartalmat kell
tulajdonítani a Szerződés hatálybaléptetése előtt alkalmazott vámok
fogalmának.Következésképpen a Bíróság rendelkezik hatáskörrel a kérdés megválaszolására.  B – Az ügy érdemérőlA
Szerződés 12. cikkének szövegéből és rendszeréből az következik, hogy
annak megállapításához, hogy a vámok vagy azokkal azonos hatású díjak
megemelése a Szerződésben található tilalom megsértésével történt-e,
figyelembe kell venni a Szerződés hatálybalépésének időpontjában
ténylegesen alkalmazott vámokat és díjakat.Másfelől
a Szerződés 12. cikkének tilalma tekintetében ilyen tiltott emelés
éppúgy származhat a vámtarifa átszervezéséből, melynek a következménye
lehet a termék magasabb vámmal sújtott vámtarifaszám alá sorolása, mint a
vámtétel tényleges emeléséből.Nem fontos
annak ismerete, hogy a vámok emelése milyen módon történt, amennyiben
ugyanabban a tagállamban ugyanazon termékre a Szerződés hatálybalépése
óta magasabb lett a vámtétel.A fenti
értelmezésnek megfelelően a 12. cikk alkalmazása a nemzeti bíróság
hatáskörébe tartozik, amelynek meg kell állapítania, hogy a vámköteles
terméket – ebben az esetben a Németországi Szövetségi Köztársaságból
származó urea-formaldehidet – a Hollandiában hatályba léptetett
vámintézkedések alapján magasabb vám sújtotta-e az 1958. január 1-jén
azt sújtó vámnál.A Bíróságnak nincs
hatásköre arra, hogy ellenőrizze az e tárgyban az eljárás során
eléterjesztett ellentmondó megállapítások megalapozottságát, így ezt a
nemzeti fórumok mérlegelésére kell hagynia. IV – A költségekrőlA Bíróságnál észrevételt előterjesztő EGK Bizottság és a tagállamok kormányai részéről felmerült költségek nem téríthetők meg.Mivel
ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a
Tariefcommissie előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a
bíróság dönt a költségekről.A fenti indokok alapján_tekintettel az eljárási iratokra_az előadó bíró jelentésének meghallgatását követően_az alapeljárás felperese és az EGK Bizottsága szóbeli észrevételeinek meghallgatását követően_a főtanácsnok indítványának meghallgatását követően_tekintettel az Európai Gazdasági Közösséget létrehozó szerződés 9., 12., 14., 169., 170. és 177. cikkére_tekintettel az Európai Gazdasági Közösség Bíróságának alapokmányáról szóló jegyzőkönyvre_tekintettel az Európai Közösségek Bíróságának eljárási szabályzatára_A BÍRÓSÁGa
Tariefcommissie 1962. augusztus 16-i határozatával hozzá intézett
előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában a következőképpen
határozott:1)      Az
Európai Gazdasági Közösséget létrehozó szerződés 12. cikke közvetlen
hatállyal bír, és a jogalanyok számára olyan egyéni jogokat keletkeztet,
amelyeket a nemzeti bíróságoknak védelemben kell részesíteniük.2)      Annak
megállapításához, hogy a vámok vagy azokkal azonos hatású díjak
megemelése a Szerződés 12. cikkében található tilalom megsértésével
történt-e, figyelembe kell venni a Szerződés hatálybalépésének
időpontjában az adott tagállam által ténylegesen alkalmazott vámokat és
díjakat.Ilyen emelés éppúgy
származhat a vámtarifa átszervezéséből, melynek a következménye lehet a
termék magasabb vámmal sújtott vámtarifaszám alá sorolása, mint a
vámtétel tényleges emeléséből.3)      A Tariefcommissie feladata, hogy jelen eljárás költségeiről határozzon.Így döntött Luxembourgban, 1963. február 5-én.DonnerDelvauxRossiRieseHammesTrabucchi       Lecourt A. Van Houtte       A. M. Donnerhivatalvezető       elnök* Az eljárás nyelve: holland.