62005CJ0232_HU
Felek
Az ítélet indoklása
Rendelkező rész
Felek
A C‑232/05. sz. ügyben,
az EK 88. cikk (2) bekezdésének második albekezdése alapján kötelezettségszegés megállapítása iránt a Bírósághoz 2004. április 14‑én
az Európai Közösségek Bizottsága ( képviseli C. Giolito, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)
felperesnek
a Francia Köztársaság ( képviselik: G. de Bergues és S. Ramet, meghatalmazotti minőségben, kézbesítési cím: Luxembourg)
alperes ellen
benyújtott keresete tárgyában,
A BÍRÓSÁG (első tanács),
tagjai: P. Jann (előadó) tanácselnök, K. Schiemann, N. Colneric, K. Lenaerts és Juhász E. bírák,
főtanácsnok: D. Ruiz‑Jarabo Colomer,
hivatalvezető: R. Grass,
tekintettel az írásbeli szakaszra,
a főtanácsnok indítványának a 2006. május 18‑i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
Az ítélet indoklása
1. Keresetében az Európai Közösségek Bizottsága azt kéri, hogy a Bíróság, állapítsa meg, hogy a Francia Köztársaság – mivel nem hajtotta végre a kitűzött határidőn belül a Franciaország által a Scott Paper SA/Kimberly‑Clark számára nyújtott állami támogatásról szóló, 2000. július 12‑i 2002/14/EK bizottsági határozatot (HL 2002. L 12., 1. o.) – nem teljesítette az EK 249. cikk negyedik bekezdéséből és e határozat 2. és 3. cikkéből eredő kötelezettségeit.
Jogi háttér
A közösségi szabályozás
2. Az EK‑Szerződés [88.] cikkének alkalmazására vonatkozó részletes szabályok megállapításáról szóló, 1999. március 22‑i 659/1999/EK tanácsi rendelet (HL L 83., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 8. fejezet 1. kötet 339. o.) 14. cikkének (3) bekezdése szabályozza a közös piaccal összeegyeztethetetlennek minősített támogatások visszatérítését:
„Az Európai Közösségek Bíróságának a Szerződés 185. cikke értelmében hozott határozatának sérelme nélkül, a visszatérítést késedelem nélkül és az érintett tagállam nemzeti joga szerinti eljárás keretében kell végrehajtani, feltéve, hogy e rendelkezések lehetővé teszik a Bizottság határozatának azonnali és hatékony végrehajtását. Ebből a célból és a nemzeti bíróságok előtt zajló eljárás esetén – a közösségi jog sérelme nélkül – az érintett tagállamok meghozzák a jogrendszerük szerint rendelkezésre álló szükséges intézkedéseket, beleértve az átmeneti intézkedéseket is.”
A nemzeti szabályozás
3. A code de justice administrative (a közigazgatási bíráskodás törvénykönyve) L4. cikke így rendelkezik:
„Ha külön jogszabály másként nem rendelkezik, és ha a bíróság másképp nem rendelkezik, a keresetnek nincs halasztó hatálya.”
4. Ilyen külön jogszabályi rendelkezés az állami számvitel általános szabályairól és a rendelet 80. cikkében szereplő állami követelések behajtására alkalmazandó rendelkezések megállapításáról szóló, az 1962. december 29‑i 62‑1587. sz. rendeletet módosító 1992. december 29‑i 92‑1369. sz. rendelet (JORF 1992. december 30., 17954. o.), amely az állam vagy nemzeti közintézmények által kibocsátott beszedési megbízások tekintetében előírja:
„A hivatkozott 1962. december 29‑i rendelet 85. cikkében szereplő beszedési megbízások végrehajtását ezek címzettjei a követelés fennállásának, összegének vagy érvényesíthetőségének vitatása esetén kifogásolhatják, illetve az eljárási cselekményeket az eljárási cselekmény alakszerűsége érvényességének vitatása esetén kifogásolhatják.
Az egyéb behajtási intézkedések az eljárási cselekmények alapján kifogásolhatók.
E kifogások a visszatérítés tekintetében halasztó hatályúak.”
5. Hasonlóképpen, a területi önkormányzatok és a helyi közintézmények által kibocsátott beszedési megbízásokat illetően a code général des collectivités territoriales‑nak (a területi önkormányzatok törvénykönyve) az 1996. április 12‑i 96-314. sz. törvénnyel (JORF 1996. április 13., 5707. o.) beiktatott L1617‑5 cikke (1) bekezdésének második albekezdése előírja, hogy „valamely területi önkormányzat vagy helyi közintézmény által megállapított és lejárt követeléssel szembeni, bírósághoz benyújtott kérelemnek halasztó hatálya van a követelés végrehajthatósága tekintetében”.
A pert megelőző eljárás
A 2002/14 határozat előzményei
6. 1969‑ben a Scott Paper Company nevű, amerikai jog szerint bejegyzett társaság megvásárolta a Bouton Brochard nevű, francia jog szerint bejegyzett társaságot és Bouton Brochard Scott SA néven önálló társaságot (a továbbiakban: Bouton Brochard Scott) hozott létre, amely átvette a Bouton Brochard tevékenységét.
7. 1986‑ban a Bouton Brochard Scott elhatározta, hogy Franciaországban létesít üzemet, és erre a célra kiválasztott egy telket a Loiret megyében, Orléans‑ban levő La Saussaye ipari térségben.
8. 1987. augusztus 31‑én Orléans városa és az említett megye bizonyos kedvezményeket adott a Bouton Brochard Scottnak. Egyrészt kedvezményes feltételekkel eladtak neki egy 48 hektáros telket az ipari térségben. Másrészt kötelezettséget vállaltak arra, hogy szintén kedvezményes áron számítják fel a víz- és csatornadíjat.
9. A Bouton Brochard Scott 1987 novemberében Scott SA‑ra változott (a továbbiakban: Scott).
10. 1996 januárjában ez utóbbi társaság részvényeit felvásárolta a Kimberley‑Clark Corporation (a továbbiakban: Kimberley‑Clark).
11. 1998 januárjában a Kimberley‑Clark bejelentette, hogy bezárja a szóban forgó üzemet, amelynek vagyonát – a telket és a papírüzemet – a Procter & Gamble vásárolta meg 1998 júniusában.
12. 2000. július 12‑én a Bizottság elfogadta a 2002/14 határozatot, amelyben a Francia Köztársaság által a Scottnak kedvezményes telekár (mai értékben 12,3 millió EUR) és (a francia hatóságok által meghatározandó) kedvezményes víz- és csatornadíj formájában nyújtott állami támogatást (a továbbiakban: vitatott támogatások) a közös piaccal összeegyeztethetetlennek nyilvánította.
13. A 2002/14 határozat 2. cikke szerint:
„1. Franciaország minden szükséges intézkedést megtesz annak érdekében, hogy az 1. cikkben meghatározott [állami támogatást] visszatéríttesse a támogatás kedvezményezettjével, akinek azt már jogellenesen a rendelkezésére bocsátotta.
2. A visszatérítést késedelem nélkül és a nemzeti jog értelmében lefolytatható eljárásoknak megfelelően végre kell hajtani, amennyiben ezek megengedik e határozat azonnali és hatékony végrehajtását […].”
14. A határozat 3. cikke értelmében:
„Franciaország a jelen határozat közlésétől számított két hónapos határidőn belül tájékoztatja a Bizottságot azon intézkedésekről, melyeket a határozatnak való megfelelés céljából tett meg.”
15. A 2002/14 határozatot 2000. július 31‑én közölték a Francia Köztársasággal.
16. 2000. november 30‑án és december 4‑én a Scott és Loiret megye e határozat megsemmisítése iránti keresetet nyújtottak be az Európai Közösségek Elsőfokú Bíróságához. A felek nem kérték a határozat végrehajtásának az EK 242. cikk alapján történő felfüggesztését.
A Francia Köztársaság által a 2002/14 határozatot követően tett, a kedvezményes telekár formájában nyújtott állami támogatást érintő intézkedések
17. A kedvezményes telekár formájában nyújtott állami támogatást illetően Loiret megye közgyűlése 2000. december 15‑én 5 054 721 EUR összegről szóló beszedési megbízást bocsátott ki. Orléans városa 2001. január 2‑án 8 002 231 EUR összegről szóló beszedési megbízást bocsátott ki.
18. Ugyanakkor, az e támogatás kiszámításában elkövetett hiba okán a Bizottság kiigazította a számítást, és 2001. márciusában helyesbítést küldött a Francia Köztársaságnak.
19. Következésképpen a 2000. december 15‑i és 2001. január 2‑i beszedési megbízásokat 2001. március 23‑án megsemmisítették.
20. Ezután Loiret megye közgyűlése 2001. október 5‑én új, 4 691 370 EUR összegről szóló beszedési megbízást bocsátott ki. Orléans városa hasonlóképpen új, 7 621 937 EUR összegről szóló beszedési megbízást bocsátott ki 2001. október 18‑án.
21. E két beszedési megbízás volt a tárgya a Kimberly‑Clark által a Tribunal administratif d’Orléans‑hoz 2001. október 29‑én, illetve november 27‑én benyújtott kereseteknek.
22. Mivel e kereseteknek a francia jogban automatikus halasztó hatályuk van, a szóban forgó összegek nem kerültek visszatérítésre.
A Francia Köztársaság által a 2002/14 határozatot követően tett, a kedvezményes víz- és csatornadíj formájában nyújtott állami támogatást érintő intézkedések
23. A kedvezményes víz- és csatornadíj formájában nyújtott állami támogatást illetően Orléans városa 2001 januárjában és augusztusában hat, összesen 1 046 903 EUR összegről szóló beszedési megbízást bocsátott ki.
24. E beszedési megbízások egyikét, 165 887 EUR összeget a Procter & Gamble, az orléans‑i üzem jelenlegi vásárlója megfizetett.
25. A többi öt beszedési megbízást 2001. december 5‑én három, összesen 881 015 EUR összegről szóló beszedési megbízás váltotta fel.
26. Ez utóbbi beszedési megbízások volt a tárgy a Kimberly‑Clark által a Tribunal administratif d’Orléans‑hoz 2002. március 8‑én benyújtott kereseteknek.
27. E keresetek automatikus halasztó hatályára tekintettel a beszedési megbízások nem kerültek teljesítésre.
A Tribunal administratif d’Orléans előtti eljárás
28. 2003. július 2‑i levelében a francia kormány közölte, hogy a Tribunal administratif d’Orléans az Európai Közösségek Elsőfokú Bíróságának a 2002/14 határozat érvényessége kérdésére vonatkozó döntéséig felfüggesztette az eljárást. Ellenkérelmében a francia kormány elismerte, hogy ez a megállapítás pontatlan volt.
A jelen kereset benyújtása előtt lezajlott vita
29. 2001. május 8‑i, július 31‑i, október 8‑i, 2002. március 13‑i, augusztus 26‑i, december 23‑i, 2003. február 13‑i, május 16‑i, november 21‑i, valamint 2004. január 27‑i, március 9‑i és április 29‑i levelében a Bizottság felhívta a francia hatóságokat, hogy tájékoztassák a követelések visszatérítésének állásáról, és hogy küldjenek meg bizonyos, a Tribunal administratif d’Orléans előtt folyamatban lévő eljárásokkal kapcsolatos iratokat és információkat. Leveleiben a Bizottság hangsúlyozta a haladéktalan és hatékony végrehajtás fontosságát, valamint azon lehetőségét, hogy az EK 88. cikk (2) bekezdése értelmében közvetlenül a Bírósághoz fordulhat. Utolsó, 2004. április 29‑i levelében 20 napos kiegészítő határidőt tűzött ki a francia kormány számára.
30. Mivel a Francia Köztársaság 2001. november 13‑i, november 27‑i, valamin 2002. március 25‑i és július 2‑i levelében adott válaszait a Bizottság nem találta kielégítőnek, a jelen kereset megindításáról határozott.
A keresetről
31. Keresete alátámasztására a Bizottság egyetlen, lényegében az EK 249. cikk negyedik bekezdésének, valamint a 2002/14 határozat 2. és 3. cikkének megsértésén alapuló jogalapra hivatkozik, azzal az indokkal, hogy a Francia Köztársaság nem hajtotta végre e határozatot a kitűzött határidőn belül.
A tagállami kötelezettségszegés megállapítására vonatkozó időpontról
32. Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EK 88. cikk (2) bekezdése második albekezdése alkalmazásának referencia időpontja az az időpont, amelyet abban a határozatban állapítottak meg, amelynek végrehajtása vitatott, vagy, adott esetben, az az időpont, amelyet a Bizottság ezt követően állapított meg (ebben az értelemben lásd a C‑378/98. sz., Bizottság kontra Belgium ügyben 2001. július 30‑án hozott ítélet [EBHT 2001., I‑5107. o.] 26. pontját; a C‑499/99. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2002. július 2‑án hozott ítélet.[EBHT 2002., I‑6031. o.] 28. pontját és a C‑207/05. sz., Bizottság kontra Olaszország ügyben 2006. június 1‑jén hozott ítélet [EBHT 2006., I‑70. o.] 31. pontját).
33. A jelen ügyben a 2002/14 határozat 2. és 3. cikke a közléstől számított két hónapos határidőt rögzített a tekintetben, hogy a francia kormány megtegye a vitatott támogatások visszatérítéséhez szükséges intézkedéseket, és erről tájékoztassa a Bizottságot. A felek között lezajlott hosszas vita után a Bizottság 2004. április 29‑i levelében 20 nappal meghosszabbította a szóban forgó határidőt.
34. E körülményekre tekintettel a 2002/14 határozat 3. cikkében rögzített határidőt a 2004. április 29‑i levélből következő határidő miatt módosítottnak kell tekinteni (ebben az értelemben lásd a fent hivatkozott Bizottság kontra Olaszország ügyben hozott ítélet 35. pontját). Következésképpen e határidő 2004. május 19‑re módosult.
A kifogásról
A felek érvei
35. A Bizottság arra hivatkozik, hogy több mint öt évvel a 2002/14 határozat elfogadása után a francia hatóságok által foganatosított intézkedések nem vezettek a vitatott támogatások visszatérítéséhez. Következésképpen a határozatot nem hajtották megfelelően végre.
36. A Bizottság elismeri, hogy a 659/1999 rendelet 14. cikkének (3) bekezdése lehetővé teszi a nemzet jog szerinti eljárások alkalmazását, ugyanakkor hangsúlyozza, hogy ez csak olyan eljárások esetében érvényes, amelyek lehetővé teszik a Bizottság határozatának „azonnali és hatékony” végrehajtását. Márpedig a Bizottság szerint egy olyan nemzeti eljárás, amely előírja a támogatás visszatérítése céljából kibocsátott beszedési megbízásokkal szemben benyújtott keresetek halasztó hatályát, nem felel meg e feltételeknek.
37. A francia kormány szerint a francia hatóságok megtettek minden, a 2002/14 határozat végrehajtásához szükséges intézkedést.
38. A nemzeti jog szerinti eljárások alkalmazása során a francia hatóságok több olyan beszedési megbízást címeztek a támogatás kedvezményezettjének, amelyek a hatáskörrel rendelkező nemzeti bíróság előtt lefolytatott eljárás értelmében végrehajthatók voltak.
39. A 659/1999 rendelet 14. cikkének (3) bekezdése ugyanis az esetben írja elő a nemzeti jog szerinti eljárások alkalmazását, ha ezek lehetővé teszik a Bizottság határozatának azonnali és hatékony végrehajtását. Márpedig a jelen ügyben alkalmazott nemzeti jogszabályok, beleértve a beszedési megbízásokkal szemben benyújtott keresetek halasztó hatályát lehetővé tévőt is, nem akadályozzák az ilyen végrehajtást.
40. A francia kormány hangsúlyozza, hogy – véleménye szerint – a Bizottság határozatának „azonnali és hatékony végrehajtása” nem jelenti szükségszerűen a támogatás azonnali visszatérítését. Ezzel szemben e végrehajtás értelmében a tagállam haladéktalanul megindítja a nyújtott támogatás visszatérítésére irányuló, nemzeti jog szerinti eljárást.
A Bíróság álláspontja
41. Az EK 249. cikk negyedik bekezdése értelmében a határozat teljes egészében kötelező azokra nézve, akiket címzettként megjelöl.
42. Az ítélkezési gyakorlatból az következik, hogy az a tagállam, amely jogellenes támogatások visszatéríttetésére kötelező határozat címzettje, az EK 249. cikk értelmében köteles minden intézkedést megtenni, hogy biztosítsa e határozat végrehajtását (lásd a C‑209/00. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 2002. december 12‑én hozott ítélet [EBHT 2003., I‑11695.o.] 31. pontját és a C‑404/00. sz., Bizottság kontra Spanyolország ügyben 2003. június 26‑án hozott ítélet [EBHT 2003., I‑6695. o.] 21. pontját). El kell érni az adósság tényleges visszatérítését (lásd ebben az értelemben a C‑415/03. sz., Bizottság kontra Görögország ügyben 2005. május 12‑én hozott ítélet [EBHT 2005., I‑3875. o.] 44. pontját és a fent hivatkozott Bizottság kontra Olaszország ügyben hozott ítélet 36. és 37. pontját).
43. A 659/1999 rendelet 14. cikkének (3) bekezdése előírja, hogy az összeegyeztethetetlennek minősített támogatás visszatéríttetését „késedelem nélkül” kell végrehajtani.
44. A jelen ügyben a 2002/14 határozat arra kötelezi a Francia Köztársaságot, hogy tegyen meg minden szükséges intézkedést annak érdekében, hogy a vitatott állami támogatást visszatéríttesse a támogatás kedvezményezettjével, akinek azt már jogellenesen a rendelkezésére bocsátotta. E tekintetben a Bizottság két hónapos határidőt tűzött ki. Ez a határidő tehát a 2004. április 29‑i levél következtében 2004. május 19‑re módosult.
45. Meg kell állapítani, hogy ezen utóbbi határidő rögzítésére a 2002/14 rendelet elfogadás után négy évvel került sor, és a francia hatóságok által kezdeményezett cselekménynek nem vezettek a vitatott támogatások hatékony visszatérítéséhez, kivéve 165 887 EUR megfizetését a 13 350 000 EUR összegű adósságból.
46. Ugyanis, amint azt maga a francia kormány is elismeri, a beszedési megbízásokkal szemben benyújtott keresetek automatikus halasztó hatálya miatt a beszedési megbízások, a hatáskörrel rendelkező nemzeti bíróság döntése előtt hatástalanok a szóban forgó támogatások visszatéríttetése tekintetében.
47. Következésképpen a támogatás kedvezményezettje ezen időszak alatt megtarthatja az összeegyeztethetetlennek minősített támogatást, és kihasználhatja az ebből származó versenyelőnyt.
48. A francia kormány arra is hivatkozik, hogy a késedelem a francia jog szerinti eljárások alkalmazásából ered, amit a 659/1999 rendelet 14. cikkének (3) bekezdése kifejezetten lehetővé tesz.
49. E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a 659/1999 rendelet 14. cikkének (3) bekezdése értelmében a nemzeti jog szerinti eljárások alkalmazásának az a feltétele, hogy ezek lehetővé teszik a Bizottság határozatának azonnali és hatékony végrehajtását, amely feltétel a hatékony érvényesülésnek az ítélkezési gyakorlat által is jóváhagyott elvét tükrözi (lásd a 94/87. sz., Bizottság kontra Németország ügyben 1989. február 2‑án hozott ítélet [EBHT 1989., 175. o.] 12. pontját; a C‑24/95. sz., Alcan Deutschland ügyben 1997. március 20‑án hozott ítélet [EBHT 1997., I‑1591. o.] 24. pontját és a fent hivatkozott Bizottság kontra Németország ügyben 2002. december 12‑én hozott ítélet 32–34. pontját).
50. E rendelet (13) preambulumbekezdése előírja, hogy a közös piaccal össze nem egyeztethető jogellenes támogatás esetében helyre kell állítani a hatékony versenyt, és ebből a célból szükség van arra, hogy a támogatást késedelem nélkül visszatérítsék. A nemzeti jog szerinti eljárások alkalmazása tehát nem akadályozhatja a hatékony verseny helyreállítását azáltal, hogy meghiúsítja a bizottsági határozat azonnali és hatékony végrehajtását. Ennek az eredménynek az eléréséhez a tagállamoknak meg kell tenniük minden olyan intézkedést, amely biztosítja e határozat hatékony érvényesülését.
51. Márpedig a francia jog szerinti, és a jelen ügyben alkalmazott, a nyújtott támogatás visszatérítése céljából kibocsátott beszedési megbízásokkal szemben benyújtott keresetek halasztó hatályát előíró eljárást nem lehet olyannak minősíteni, mint amely lehetővé teszi a 2002/14 határozat „azonnali és hatékony végrehajtását.” Éppen ellenkezőleg, a halasztó hatály megengedésével az jelentősen késleltetheti a támogatások visszatérítését.
52. Ily módon, ez a nemzeti jog szerinti eljárás, mivel nem felel meg az állami támogatások közösségi szabályozása célkitűzéseinek, akadályozta a korábbi helyzet azonnali visszaállítását, és meghosszabbította a vitatott támogatásokból eredő jogellenes versenyelőnyt.
53. Ebből következik, hogy a nemzeti jog szerinti eljárás a jelen ügyben nem felel meg a 659/1999 rendelet 14. cikkének (3) bekezdésében előírt feltételeknek. A beszedési megbízásokkal szemben benyújtott keresetek halasztó hatályát lehetővé tévő francia szabályozás alkalmazását tehát mellőzni kellett volna.
54. E körülményekre tekintettel nem szükséges azon kérdésben dönteni, hogy egyedi esetekben a nemzeti bíróság a benyújtott keresetek okán elrendelheti‑e a beszedési megbízások végrehajtásának felfüggesztését, ha a keresetek nem tartalmaznak a Bizottság határozatával szembeni kifogásokat.
55. Hozzá kell tenni, hogy e körülmények között a nemzeti bíróságokhoz benyújtott keresetek halasztó hatályát nem lehet a közösségi joggal szembeni hatékony bírói jogvédelemnek az érdekeltek részére történő biztosításához nélkülözhetetlennek minősíteni.
56. Ezt a jogot ugyanis már teljes mértékben biztosítják az EK‑Szerződésben szereplő eszközök, jelen esetben elsősorban az EK 230. cikk szerinti megsemmisítés iránti kereset.
57. Emlékeztetni kell arra, hogy az Európai Közösség olyan jogközösség, amelyben az intézmények aktusai ellenőrzés alá esnek a tekintetben, hogy azok a Szerződéssel és az alapvető jogokat magában foglaló általános jogelvekkel összeegyeztethetők‑e, a Szerződés teljes jogorvoslati és eljárási rendszert hozott létre, melynek célja az intézmények jogi aktusai jogszerűségének felülvizsgálata, e felülvizsgálatnak a közösségi bíróságra való ruházásával (lásd e tekintetben a C‑50/00. P. sz., Unión de Pequeños Agricultores kontra Tanács ügyben 2002. július 25‑én hozott ítélet [EBHT 2002., I‑6677. o.] 38. és 40. pontját).
58. Az ítélkezési gyakorlatból következik, hogy egy összeegyeztethetetlennek minősített támogatás kedvezményezettjének jogában áll az EK 230. cikk második bekezdése szerinti megsemmisítésre irányuló kereset benyújtása, akkor is, ha a határozatot a tagállamnak címezték (lásd ebben az értelemben a 730/79. sz., Philip Morris kontra Bizottság ügyben 1980. szeptember 17‑én hozott ítéletet [EBHT 1980., 2671. o.] és a C‑188/92. sz., TWD Textilwerke Deggendorf ügyben 1994. március 9‑én hozott ítélet [EBHT 1998., I‑833. o.] 14. pontját).
59. Ezzel szemben az összeegyeztethetetlennek minősített valamely támogatás kedvezményezettje, akinek lehetősége volt a Bizottság határozatának megtámadására, nem kérdőjelezheti meg e határozat jogszerűségét a nemzeti bíróságok előtt azon jogorvoslati eljárás során, amelyet a nemzeti hatóságok előtt az e határozat végrehajtására elfogadott intézkedésekkel szemben indított. Annak elismerése ugyanis, hogy az említett körülmények között az érdekelt fél a nemzeti bíróság előtt vitathatja a határozat végrehajtását annak jogellenességére hivatkozva, gyakorlatilag lehetővé tenné számára, hogy megkerülje a határozatnak a keresetindításra az EK 230. cikk első bekezdése értelmében nyitva álló határidő lejárta után beálló jogerejét (lásd ebben az értelemben a C‑188/92. sz., TWD Textilwerke Deggendorf ügyben 1994. március 9‑én hozott ítélet [EBHT 1994., I‑833. o.] 17. és 18. pontját, valamint a C‑239/99. sz., Nachi Europe ügyben 2001. február 15‑én hozott ítélet [EBHT 2001., I‑1197. o.] 37. pontját).
60. Ebből következik, hogy kizárt a Bizottság adósság visszatéríttetésére irányuló határozatának nemzeti bíróság előtt történő megtámadása. E kérdés az Európai Közösségek Elsőfokú Bíróságának hatáskörébe tartozik, amely a kérdést a hozzá benyújtott megsemmisítés iránti kereset keretében bírálja el. Márpedig az EK 242. cikkből az következik, hogy az Elsőfokú Bíróság ellenkező értelmű döntésének hiányában az ilyen keresetnek nincs halasztó hatálya.
61. A fentiekre figyelemmel meg kell állapítani, hogy a Francia Köztársaság – mivel nem hajtotta végre a kitűzött határidőn belül a 2002/14/EK bizottsági határozatot – nem teljesítette az EK 249. cikk negyedik bekezdéséből, valamint e határozat 2. és 3. cikkéből eredő kötelezettségeit.
A költségekről
62. Az eljárási szabályzat 69. cikkének 2. §‑a alapján a Bíróság a pervesztes felet kötelezi a költségek viselésére, ha a pernyertes fél ezt kérte. A Francia Köztársaságot, mivel pervesztes lett, a Bizottság kérelmének megfelelően kötelezni kell a költségek viselésére.
Rendelkező rész
A fenti indokok alapján a Bíróság (első tanács) a következőképpen határozott:
1) A Francia Köztársaság – mivel nem hajtotta végre a kitűzött határidőn belül a Franciaország által a Scott Paper SA/Kimberly‑Clark számára nyújtott állami támogatásról szóló, 2000. július 12‑i 2002/14/EK bizottsági határozatot – nem teljesítette az EK 249. cikk negyedik bekezdéséből, valamint e határozat 2. és 3. cikkéből eredő kötelezettségeit.
2) A Bíróság a Francia Köztársaságot kötelezi a költségek viselésére.