62023CJ0785
A BÍRÓSÁG ÍTÉLETE (tizedik tanács)
2025. június 19. (
*1
)
„Előzetes döntéshozatal – Adózás – Közös hozzáadottértékadó‑rendszer – 2006/112/EK irányelv – Egyes közhasznú tevékenységek adómentessége – 132. cikk – Állami postai szolgáltatások – 97/67/EK irányelv – 12. cikk – Egyetemes postai szolgáltatás nyújtója – Az »állami postai szolgáltatás« és a »közérdekű szolgáltatás« fogalma”
A C‑785/23. sz. ügyben,
az EUMSZ 267. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában, amelyet a Varhoven administrativen sad (legfelsőbb közigazgatási bíróság, Bulgária) a Bírósághoz 2023. december 19‑én érkezett, 2023. december 18‑i határozatával terjesztett elő
a Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno‑osiguritelna praktika” Sofia pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite
és
a „Bulgarian posts” EAD
között,
a Varhovna administrativna prokuratura
részvételével folyamatban lévő eljárásban,
A BÍRÓSÁG (tizedik tanács),
tagjai: D. Gratsias tanácselnök, E. Regan (előadó) és B. Smulders bírák,
főtanácsnok: M. Szpunar,
hivatalvezető: R. Stefanova‑Kamisheva, tanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2025. január 24‑i tárgyalásra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett észrevételeket:
–
a Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno‑osiguritelna praktika” Sofia pri Tsentralno upravlenie na Natsionalna agentsia za prihodite képviseletében M. Bakalova és E. Pavlova,
–
a „Bulgarian posts” EAD képviseletében V. D. Gerdzhikov és M. Peneva advokati,
–
az Európai Bizottság képviseletében M. Herold, M. Ilkova és J. Szczodrowski, meghatalmazotti minőségben,
tekintettel a főtanácsnok meghallgatását követően hozott határozatra, miszerint az ügy elbírálására a főtanácsnok indítványa nélkül kerül sor,
meghozta a következő
Ítéletet
1
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a közös hozzáadottértékadó‑rendszerről szóló, 2006. november 28‑i 2006/112/EK tanácsi irányelv (HL 2006. L 347., 1. o.; helyesbítések: HL 2007. L 335., 60. o.; HL 2015. L 323., 31. o.) 132. cikkének, valamint a 2008. február 20‑i 2008/6/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel (HL 2008. L 52., 3. o.) módosított, a közösségi postai szolgáltatások belső piacának fejlesztésére és a szolgáltatás minőségének javítására vonatkozó közös szabályokról szóló, 1997. december 15‑i 97/67/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv (HL 1998. L 15., 14. o.; magyar nyelvű különkiadás 6. fejezet, 3. kötet, 71. o., helyesbítés: HL 2015. L 47., 34. o.; a továbbiakban: 97/67 irányelv) 12. cikkének értelmezésére vonatkozik.
2
E kérelmet a Direktor na Direktsia „Obzhalvane i danachno‑osiguritelna praktika” Sofia pri Tsentralno upravlenie na Natsionalnata agentsia za prihodite (a nemzeti központi adóhatóság szófiai jogorvoslati és adó‑, valamint társadalombiztosítási végrehajtási igazgatóságának igazgatója, Bulgária; a továbbiakban: adóhatóság) és a „Bulgarian posts” EAD) között az e társaságtól a 2015. január 1. és december 31. közötti adómegállapítási időszak tekintetében követelt hozzáadottérték‑adó (héa) pótlékára vonatkozó adóhatározat tárgyában folyamatban lévő eljárásban terjesztették elő.
Jogi háttér
Az uniós jog
A 2006/112 irányelv
3
A 2006/112 irányelv „Adómentesség” című IX. címe többek között az „Egyes közhasznú tevékenységek adómentessége” című 2. fejezetet tartalmazza, amelyben ezen irányelv 132. cikke található, amely a következőket írja elő:
„(1)   A tagállamok mentesítik az adó alól a következő ügyleteket:
a)
az állami postai szolgáltatások és az általuk végzett termékértékesítések, kivéve a személyszállítást és a távközlési szolgáltatásokat;
[…]”
A 97/67 irányelv
4
A 97/67 irányelv (15) preambulumbekezdése kimondja:
„mivel ennek az irányelvnek az egyetemes szolgáltatásra vonatkozó rendelkezései nem érintik az egyetemes szolgáltatóknak azt a jogát, hogy az ügyfelekkel egyedi szerződéseket kössenek”.
5
Ezen irányelv 2. cikke a következőképpen rendelkezik:
„Ennek az irányelvnek a céljaira a következő meghatározások alkalmazandók:
1.
postai szolgáltatások: olyan szolgáltatások, amelyek postai küldemények felvételét, feldolgozását, szállítását és kézbesítését foglalják magukban;
1a)
postai szolgáltató: olyan vállalkozás, amely a postai szolgáltatások közül egyet vagy többet nyújt;
[…]
13)
egyetemes szolgáltató: köz‑ vagy magán postai szolgáltató, amely egyetemes postai szolgáltatásokat vagy azok egy részét nyújtja egy tagállamban, és amelynek személyét a 4. cikkel összhangban a Bizottságnak bejelentettek;
[…]
17.
felhasználó: bármely természetes vagy jogi személy, aki a postai szolgáltatást feladóként vagy címzettként igénybe veszi;
[…]
19.
alapvető követelmények: olyan általános, nem gazdasági okok, amelyek egy tagállamot arra késztethetnek, hogy a postai szolgáltatások ellátására feltételeket szabjon. Ezek az okok a levéltitok, a hálózat biztonsága veszélyes áruk szállítása esetén, a foglalkoztatási feltételek tiszteletben tartása, a törvényi, rendeleti és közigazgatási rendelkezésekkel megállapított és/vagy – a közösségi és nemzeti jognak megfelelően – a nemzeti szociális partnerek közötti tárgyalás eredményeként létrejött kollektív szerződésekben meghatározott szociális biztonsági rendszerek tiszteletben tartása, valamint – indokolt esetben – adatvédelmi, környezetvédelmi és területrendezési okok. Az adatvédelembe tartozhat a személyes adatok védelme, a továbbított vagy tárolt adatokkal kapcsolatos titoktartás és a magánélet védelme;
20.
darabonkénti díjszabás szerint nyújtott szolgáltatások: olyan postai szolgáltatások, amelyek díját az egyetemes szolgáltató(k) az egyedi postai küldeményekre vonatkozó általános szerződési feltételekben állapítják meg.”
6
Az említett irányelv 3. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1)   A tagállamok biztosítják, hogy a szolgáltatást igénybe vevők élvezzék az egyetemes szolgáltatáshoz való jogot, amely magában foglalja a meghatározott minőségű postai szolgáltatás állandó biztosítását területük minden pontján, minden felhasználó számára elérhető áron.
[…]
(3)   A tagállamok lépéseket tesznek annak biztosítására, hogy – a kivételesnek tartott körülmények vagy földrajzi helyzet kivételével – a hét legalább öt munkanapján garantálják az egyetemes szolgáltatást és hogy az legalább a következőket foglalja magában:
–
egyszeri felvétel,
–
egyszeri házhoz kézbesítés bármely természetes vagy jogi személy lakásába vagy helyiségeibe vagy – ettől eltérve, a nemzeti szabályozóhatóság szabad mérlegelése szerinti feltételek mellett – a megfelelő létesítményekbe.
A nemzeti szabályozóhatóság által e bekezdéssel összhangban biztosított kivételt vagy eltérési lehetőséget a Bizottsággal és minden nemzeti szabályozóhatósággal közölni kell.
(4)   Az egyes tagállamok elfogadják azokat az intézkedéseket, amelyek annak biztosításához szükségesek, hogy az egyetemes szolgáltatás legalább a következő lehetőségeket biztosítsa:
–
legfeljebb két kilogramm tömegű postai küldemények felvétele, feldolgozása, szállítása és kézbesítése,
–
legfeljebb 10 kilogramm tömegű postai csomagokfelvétele, feldolgozása, szállítása és kézbesítése,
–
ajánlott küldeményekre és biztosított küldeményekre vonatkozó szolgáltatások.
(5)   A nemzeti szabályozóhatóságok a postai csomagok vonatkozásában az egyetemes szolgáltatás terjedelmének tömeghatárát bármely, 20 kilogrammot meg nem haladó tömegre felemelhetik, és az ilyen csomagok háztól házig történő kézbesítésére vonatkozóan külön szabályokat állapíthatnak meg.
A postai csomagok egy adott tagállam által meghatározott egyetemes szolgáltatási körének tömeghatárától függetlenül a tagállamok gondoskodnak arról, hogy a más tagállamból érkező és legfeljebb 20 kilogramm tömegű postai csomagokat területükön kézbesítsék.
(6)   A szóban forgó postai küldemények legkisebb és legnagyobb méretei az Egyetemes Postaegyesület által elfogadott vonatkozó rendelkezésekben meghatározott méretek.
(7)   Az ebben a cikkben meghatározott egyetemes szolgáltatás a nemzeti és a határokon átnyúló szolgáltatásokra egyaránt vonatkozik.”
7
Ugyanezen irányelv 5. cikke (1) bekezdésének első franciabekezdése a következőképpen szól:
„Az egyes tagállamok intézkedéseket tesznek annak biztosítására, hogy az egyetemes szolgáltatás ellátása megfeleljen a következő követelményeknek:
[…]
–
azonos szolgáltatást nyújtson hasonló feltételekkel rendelkező szolgáltatást igénybe vevőknek.”
8
A 97/67 irányelv 12. cikke ekképp rendelkezik:
„A tagállamok lépéseket tesznek annak biztosítására, hogy az egyetemes szolgáltatás részét képező egyes szolgáltatások díjai megfeleljenek a következő elveknek:
–
az áraknak megfizethetőnek kell lenniük, és olyanoknak, hogy – a földrajzi elhelyezkedéstől függetlenül, valamint a sajátos nemzeti feltételekre figyelemmel – valamennyi felhasználó hozzáférjen a nyújtott szolgáltatásokhoz. A tagállamok a vakok és gyengén látók részére ingyenes postai szolgáltatásokat tarthatnak fenn vagy vezethetnek be,
–
az áraknak a költségeken kell alapulniuk, és ösztönözniük kell az egyetemes szolgáltatások hatékony nyújtását. Amennyiben az a közérdekhez kapcsolódó okok miatt szükséges, a tagállamok határozhatnak úgy, hogy területük egésze tekintetében egységes díjakat kell alkalmazni a területükön belülre irányuló és/vagy a határokon átnyúló, darabonkénti díjszabással nyújtott szolgáltatásokra és egyéb postai küldeményekre,
–
az egységes díjak alkalmazása nem zárja ki az egyetemes szolgáltató(k) azon jogát, hogy a díjakra vonatkozóan a felhasználókkal egyéni megállapodásokat kössön (kössenek),
–
a díjaknak átláthatónak és megkülönböztetéstől mentesnek kell lenniük,
–
amennyiben az egyetemes szolgáltató speciális díjakat alkalmaz például a vállalkozások, tömeges küldeményeket feladók vagy a különböző felhasználóktól származó postai küldemények összegyűjtői esetében, akkor az átláthatóság és a megkülönböztetésmentesség elvét kell alkalmaznia a díjakra és a kapcsolódó feltételekre egyaránt. A díjak és a kapcsolódó feltételek egyenlően alkalmazandók mind a különböző harmadik felek, mind a harmadik felek és az egyenértékű szolgáltatásokat nyújtó egyetemes szolgáltatók viszonylatában. Minden ilyen díjat elérhetővé kell tenni az olyan felhasználók – különösen az egyéni felhasználók, valamint a kis‑ és középvállalkozások – számára, akik hasonló feltételek mellett adnak fel küldeményeket.”
A bolgár jog
A ZDDS
9
A Zakon za danak varhu dobavenata stoynost (a hozzáadottérték‑adóról szóló törvény) alapügyre alkalmazandó változata (a továbbiakban: ZDDS) 49. cikkének 2. pontja előírja, hogy az egyetemes postai szolgáltatásoknak a Zakon za poshtenskite uslugiban (a postai szolgáltatásokról szóló törvény) (a továbbiakban: ZPU) előírt feltételek és szabályok szerinti nyújtása adómentes szolgáltatásnyújtás.
A hozzáadottérték‑adóról szóló törvény végrehajtásáról szóló rendelet
10
A Pravilnik za prilagane na Zakona za danak varhu dobavenata stoynost (a hozzáadottérték‑adóról szóló törvény végrehajtásáról szóló rendelet) alapügyre alkalmazandó változata 43. cikkének (2) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„A [ZDDS] 49. cikkének 2. pontja értelmében vett egyetemes postai szolgáltatás a [ZPU] 4. fejezetének I. szakasza értelmében vett egyetemes postai szolgáltatás.”
A ZPU
11
A ZPU alapügyre alkalmazandó változatának 15. cikke előírja:
„(1) A [Komisia za regulirane na saobshteniata (távközlési szabályozó bizottság, a továbbiakban: szabályozó bizottság)] e törvénynek megfelelően szabályozza a postai szolgáltatások nyújtását, és:
[…]
(7)
a hatályos bolgár és európai szabványoknak megfelelő szabványokat határoz meg az egyetemes postai szolgáltatás minőségére és a szolgáltatás hatékonyságára vonatkozóan, és saját költségén biztosítja, hogy ezek végrehajtását egy független szervezet évente értékelje;
[…]
(20)
megállapodik az egyetemes postai szolgáltatási kötelezettségek hatálya alá tartozó postai szolgáltató hálózatához való hozzáférés biztosításáért fizetendő díjakról;
(21)
a közlekedési, információs és kommunikációs technológiai miniszter indokolással ellátott írásbeli kérelmére rendelkezésre bocsátja a postai szolgáltatásokra vonatkozó állami politika megvalósításához szükséges információkat.
[…]”
12
E törvény alapügyre alkalmazandó változata 21. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„A postai szolgáltatóknak biztosítaniuk kell, hogy a felhasználók egyenlő hozzáféréssel rendelkezzenek a postai szolgáltatások igénybevételéhez szükséges hozzáférési pontokhoz, és kötelezően meg kell határozniuk a fogyasztókkal kötött szerződés általános feltételeit. A fogyasztókkal kötött egyedi szerződések aláírására nincs szükség.”
13
Az említett törvény alapügyre alkalmazandó változatának 24. cikke kimondja:
„Az egyetemes postai szolgáltatást olyan postai szolgáltató biztosítja, amelyet a törvény kötelez arra, hogy ezt a szolgáltatást az ország egész területén az általa megszervezett és irányított postai hálózaton keresztül nyújtsa.”
14
Ugyanezen törvény alapügyre alkalmazandó változatának 32. cikke ekképp rendelkezik:
„Az egyetemes postai szolgáltatás olyan szolgáltatás, amelyet meghatározott nyitvatartási időben folyamatosan nyújtanak, és amelynek minősége megfelel a 15. cikk (1) bekezdésének 7. pontjában említett szabványoknak, megfizethető árakon, annak lehetőségével, hogy az ország területén földrajzi elhelyezkedésétől függetlenül minden felhasználó használhatja azt.”
15
A ZPU alapügyre alkalmazandó változata 33. cikkének (1) bekezdése értelmében:
„Az egyetemes postai szolgáltatást minden munkanapon, hetente legalább 5 napon keresztül biztosítani kell […]”.
16
E törvény alapügyre alkalmazandó változata 34. cikkének (1) bekezdése előírja:
„Az egyetemes postai szolgáltatás a következő típusú postai szolgáltatásokat foglalja magában:
1.
a belföldi és nemzetközi postai küldemények fogadása, továbbítása és kézbesítése az alábbiak szerint:
a)
legfeljebb 2 kg súlyú levélküldemények;
b)
legfeljebb 2 kg súlyú kis csomagok;
[…]
d)
legfeljebb 5 kg súlyú nyomtatott anyagok;
e)
vakok és gyengén látássérült személyek legfeljebb 7 kg súlyú küldeményei;
2.
legfeljebb 20 kg súlyú belföldi és nemzetközi postai csomagok fogadása, szállítása és kézbesítése;
[…]
4.
az »ajánlott« és az »értéknyilvánítás« kiegészítő szolgáltatásai.”
17
Az említett törvény alapügyre alkalmazandó változata 36. cikke (1) és (2) bekezdésének szövege a következő:
„(1)   A 34. cikkben említett postai küldeményeket és postai csomagokat a következők szerint kell kézbesíteni: a címzetteknek a rendeltetési helyen elhelyezett postaládáiban; a postahivatalokban; a postai hálózat más egységeiben; a postai szolgáltatók és a felhasználók közötti megállapodás szerinti helyszíneken vagy létesítményekben.
(2)   Az (1) bekezdésben említett postai küldemények és postai csomagok kézbesítésének feltételeit a [szabályozó bizottság] által megállapított általános szabályok határozzák meg.”
18
E törvény alapügyre alkalmazandó változatának 38. cikke értelmében:
„A nem egyetemes postai szolgáltatások a következőket foglalják magukban:
1.
a címzett reklámküldemények fogadása, szállítása és kézbesítése;
2.
a hibrid postai szolgáltatások;
3.
a gyorspostai szolgáltatások;
4.
a postai megbízások”.
19
A ZPU alapügyre alkalmazandó változatának 66. cikke a következőképpen rendelkezik:
„(1) Az egyetemes postai szolgáltatás körébe tartozó szolgáltatások típusonkénti díjait a Miniszterek Tanácsának rendeletében meghatározott szabályok szerint kell megállapítani és alkalmazni. A rendelettervezetet a [szabályozó bizottság] készíti el.
(2) Az (1) bekezdésben említett szabályokra a következő elvek vonatkoznak:
1.
azonos árak azonos szolgáltatásokért az ország egész területén;
2.
a felhasználók egyenlősége;
3.
megfizethető árak;
4.
a szolgáltatásnyújtás költségeinek figyelembevétele;
5.
kapcsolat a szolgáltatás minőségével;
6.
gazdaságilag indokolt nyereség biztosítása az elfogadott beruházási politikával összhangban;
7.
a fogyasztás fellendítéséhez szükséges feltételek megteremtése;
8.
a nemzetközi piacok árszintjének figyelembevétele, amennyiben a nemzeti körülmények ezt lehetővé teszik;
9.
az árak nyilvánossága.
(3) Az (1) bekezdésben említett rendelet határozza meg azokat a feltételeket és azt az eljárást, amelyek alapján az egyetemes postai szolgáltatás nyújtására köteles postai szolgáltató – a nyilvánosság és az egyenlő bánásmód elvének tiszteletben tartása mellett – az egyetemes postai szolgáltatás körébe tartozó szolgáltatások típusa szerinti díjakról állapodhat meg, a szabályok szerint képzett árakon kívül.”
A ZPU kiegészítő rendelkezései
20
A Dopalnitelni razporedbi kam ZPU (a ZPU kiegészítő rendelkezései) alapügyre alkalmazandó változata a következőket írják elő:
„1. § E törvény alkalmazásában:
(1)
»Postai küldemények átvétele«: a postai szolgáltatók azon tevékenysége, amely a feladók által a hozzáférési pontokon feladott postai küldemények fogadásából áll.
[…]
(4)
»Hozzáférési pont«: helyhez kötött vagy mobil postahivatal, postai ügynökség vagy külső postafiók, ahol a feladók elhelyezik és a szolgáltató megkapja a postai küldeményeket és postai megbízásokat, valamint a feladók számára hozzáférhető helyeken elhelyezett postaládák és egyéb nyilvános eszközök.
[…]
(18)
»Gyorspostai szolgáltatás«: az egyetemes postai szolgáltatáshoz képest hozzáadott értéket képviselő postai szolgáltatás. Az expressz postai szolgáltatás a küldemények átvételének, továbbításának és a címzettnek történő saját kézben történő átadásának nagyobb gyorsasága és megbízhatósága mellett a következő kiegészítő szolgáltatások egészének vagy egy részének nyújtását biztosítja:
a)
a feladó címén történő felvétel;
b)
meghatározott időpontig történő kézbesítés;
c)
lehetőség a rendeltetési hely és a címzett személyének megváltoztatására menet közben;
d)
a kézbesített küldemény átvételének megerősítése a feladó felé;
e)
a küldemények nyomon követése;
f)
személyre szabott szolgáltatások a felhasználók számára, valamint »à la carte« (opcionális) szolgáltatások nyújtása a kért módon és időpontban (»kérelemre« és »szerződés szerint«).
[…]
(28)
»Helyhez kötött postahivatal«: a postai hálózatoknak egy elkülönített helyiségben szervezett alapvető eleme, ahol az egyetemes postai szolgáltatás körébe tartozó valamennyi szolgáltatást, a nem egyetemes postai szolgáltatásokat és egyéb kereskedelmi tevékenységeket a postai szolgáltató alkalmazottai technológiailag összekapcsolt munkaállomásokon keresztül végzik.
(29)
»Mozgóposta«: a postai hálózatok olyan eleme, amelyet speciális közlekedési eszközök belsejében szerveznek, és ahol az alkalmazottak az egyetemes postai szolgáltatás körébe tartozó valamennyi postai szolgáltatást több helyen, meghatározott útvonalon és menetrend szerint nyújtják.
(30)
»Postapont«: helyhez kötött postahivatal nélküli helységben, külön helyiségben szervezett munkahely, ahol egy adott postai szolgáltató alkalmazottja bizonyos postai szolgáltatásokat nyújt.
(31)
»Külső postaablak«: olyan munkahely, amelyet postai szolgáltatások nyújtására szerveznek olyan helyen, ahol más típusú közszolgáltatásokat is kínálnak. A postai szolgáltatások nyújtásának jogát egy adott postai szolgáltatóval kötött szerződés alapján kell megadni.
[…]”
Az egyetemes postai szolgáltatás díjainak képzésére és alkalmazására vonatkozó szabályok megállapításáról szóló rendelet
21
A Naredba za opredelyane na pravila za obrazuvane i prilagane na tsentata na universalnata poshtenska usluga (az egyetemes postai szolgáltatás díjának kialakítására és alkalmazására vonatkozó szabályok megállapításáról szóló rendelet) alapügyre alkalmazandó változatának „Az egyetemes postai szolgáltatások típusa szerinti árképzési szabályok” című II. szakasza tartalmazza a 4. cikket, amelynek (1) bekezdése a következőképpen rendelkezik:
„Az egyetemes postai szolgáltatás típusa szerinti árakat a költségmegosztási rendszer alkalmazásából eredő szolgáltatások nyújtásának költségei alapján, az Egyetemes Postaegyesület jogi aktusaival összhangban kell megállapítani.”
22
E rendeletnek az alapügyre alkalmazandó változatának 14. cikke előírja:
„(1)
Az egyetemes postai szolgáltatási kötelezettséggel terhelt szolgáltató a II. szakasz alapján megállapított díjaktól eltérő díjakat is kialakíthat a felhasználókkal.
(2)
Az (1) bekezdésben említett díjak nyilvánosak, nem lehetnek alacsonyabbak az egyes szolgáltatástípusok nyújtásának költségeinél, és azokat az egyetemes postai szolgáltatás típusa szerinti árengedmények alkalmazásával állapítják meg, a felhasználók által teljesített és az egyetemes postai kötelezettséggel terhelt szolgáltató által előre meghatározott feltételeknek megfelelően.
(3)
Az egyetemes szolgáltatási kötelezettség hatálya alá tartozó szolgáltatónak közzé kell tennie az (1) bekezdésben említett díjakat és azok (2) bekezdés szerinti alkalmazási feltételeit, tiszteletben tartva ugyanakkor az alkalmazásukra irányuló szerződések megkötésekor a felhasználókkal szembeni egyenlő bánásmód elvét.
(4)
Az egyetemes postai szolgáltatási kötelezettség hatálya alá tartozó üzemeltető a (3) bekezdésben említett szerződések teljesítéséből származó bevételekre, kiadásokra és küldemények számára vonatkozó számviteli adatokat szolgáltat a [szabályozó bizottság] részére. Az adatokat az egyetemes postai szolgáltatás típusa szerint, a [ZPU] 29a. cikkének (1) bekezdésében említett egyetemes postai szolgáltatás nyújtásából eredő méltánytalan pénzügyi teher ellentételezése iránti kérelemmel együtt kell szolgáltatni.
(5)
Az egyetemes postai szolgáltatási kötelezettség hatálya alá tartozó üzemeltető a (3) bekezdésben említett szerződéseknek, azok módosításainak és kiegészítéseinek hiteles másolatait a megkötésüktől számított 14 napon belül tájékoztatás céljából a [szabályozó bizottság] elé terjeszti.”
Az egyetemes postai szolgáltatás minőségére és a szolgáltatások hatékonyságára vonatkozó előírások
23
A normativi za kachestvo na universalnata poshtenska usluga i efikasnostta na obsluzhvane (az egyetemes postai szolgáltatás minőségére és a szolgáltatás hatékonyságára vonatkozó szabványok) alapügyre alkalmazandó változatát a szabályozó bizottság 2011. július 14‑i 655. sz. határozata fogadta el, amelyet a DV 2011. augusztus 19‑i 64. számában tettek közzé.
24
E szabványok alapügyre alkalmazandó változatának „A postai küldemények és a postai csomagok szabályos felvételére vonatkozó minőségi előírások” című 8. cikke értelmében:
„Település
A hét napjai
A felvételek száma naponta
Szófia
hétfőtől péntekig
2
Szófia
szombat és vasárnap
1
RSTS‑szel
hétfőtől szombatig
1
RSTS nélkül
hétfőtől péntekig
1
[Megjegyzés: RSTS – kicserélő és válogató központ]”
25
E szabványok alapügyre alkalmazandó változatának „A postai küldemények és a postai csomagok szabályos felvételére vonatkozó minőségi előírások” című 9. cikke kimondja:
„Település
A hét napjai
A kézbesítések száma naponta
Szófia
hétfőtől szombatig
2
RSTS‑szel
hétfőtől szombatig
1
RSTS nélkül
hétfőtől péntekig
1”
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
26
A Bulgarian posts egy bolgár jog szerinti társaság, amely Bulgária egész területén egyetemes postai szolgáltatás nyújtására vonatkozó egyedi engedéllyel rendelkezik.
27
Egyetemes postai szolgáltatóként e társaság héaalany, és gazdasági tevékenységének gyakorlása során héalevonásra jogosító ügyleteket végez.
28
Egy adóellenőrzés során megállapítást nyert, hogy a Bulgarian posts a kérdést előterjesztő bíróság által meg nem határozott időszakban bizonyos szolgáltatások nyújtását az egyetemes postai szolgáltatás részének minősítette, amelyek a ZDDS értelmében héamentesek.
29
Az adóellenőrzést végző szolgálat szerint azonban az érintett szolgáltatásokat nem lehetett az egyetemes postai szolgáltatás részének tekinteni. E szolgáltatások közül egyesek ugyanis nem feleltek meg e szolgáltatásnak a ZPU alapügyre alkalmazandó változatában foglalt meghatározásának. Az egyéb szolgáltatásokat olyan szerződések írják elő, amelyek egyrészt arra irányulnak, hogy figyelembe vegyék az érintett ügyfelek sajátos szükségleteit, mint például a küldemények átvételének helyét, a kézbesítés helyét, a felvétel gyakoriságát, a nyitvatartási időt, másrészt pedig arra, hogy velük szemben a szabályozó bizottság által jóváhagyott áraknál alacsonyabb árakat alkalmazzanak.
30
Következésképpen az adóellenőrzést végző hatóság 2021. augusztus 3‑án adóellenőrzési határozatot bocsátott ki, amelyben a Bulgarian postsot kamatokkal növelt kiegészítő héaösszeg megfizetésére kötelezte.
31
A Bulgarian posts keresetet nyújtott be e határozattal szemben az Administrativen sad Sofia‑gradhoz (szófiai közigazgatási bíróság, Bulgária), amely helyt adott annak, és megsemmisítette az említett határozatot.
32
E bíróság szerint az a tény, hogy a küldeményeket a hozzáférési pontokon kívül, meghatározott módon és különösen a szabályozó bizottság által jóváhagyott árnál alacsonyabb áron gyűjtik be, nem olyan tényező, amely lehetővé tenné a szóban forgó postai szolgáltatások jellegének meghatározását. Ezzel szemben abból a tényből, hogy e szolgáltatások nagy részét közintézmények részére nyújtották annak érdekében, hogy lehetővé tegyék számukra közszolgáltatási feladataik ellátását, az a következtetés vonható le, hogy az említett szolgáltatások nem ezen intézmények különleges szükségleteinek kielégítésére irányultak, és ezért azok részesülhettek a ZDDS 49. cikkének 2. pontjában előírt adómentességi szabályozás kedvezményéből.
33
Az adóhatóság felülvizsgálati kérelmet nyújtott be az elsőfokú ítélettel szemben a Varhoven administrativen sadhoz (legfelsőbb közigazgatási bíróság, Bulgária), a kérdést előterjesztő bírósághoz. Ez utóbbi bíróság úgy ítéli meg, hogy bár a Bíróságnak az egyetemes postai szolgáltatás nyújtására vonatkozó bizonyos ítéletei tartalmaznak az előtte folyamatban lévő jogvita megoldása szempontjából releváns elemeket, mindazonáltal az ezen ítéletekben szóban forgó körülmények eltérnek az e jogvitában fennálló körülményektől, így azok nem teszik lehetővé a részéről felvetett összes kérdés megválaszolását.
34
Közelebbről, a kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy a Bulgarian posts által nyújtott szolgáltatás nem azonos a 2019. október 16‑iWinterhoff és Eisenbeis ítéletben (C‑4/18 és C‑5/18, EU:C:2019:860) szóban forgó szolgáltatással, amely a német jog különös rendelkezései értelmében a bíróságoktól és közigazgatási hatóságoktól származó iratok hivatalos kézbesítésére vonatkozik. Következésképpen e bíróság arra keresi a választ, hogy az ezen ítéletben kialakított megoldás mennyiben releváns az előtte folyamatban lévő jogvita megoldása szempontjából, tekintettel arra, hogy a Bulgarian posts által kötött egyedi szerződések nem kizárólag közjogi intézményekkel jöttek létre, és azok tárgya nem bírósági és közigazgatási iratok kézbesítése.
35
Mindemellett a kérdést előterjesztő bíróság megjegyzi, hogy a 2009. április 23‑iTNT Post UK ítéletből (C‑357/07, EU:C:2009:248) kitűnik, hogy a tagállamok forgalmi adóra vonatkozó jogszabályainak összehangolásáról – közös hozzáadottértékadó‑rendszer: egységes adóalap‑megállapításról szóló, 1977. május 17‑i 77/388/EGK hatodik tanácsi irányelv (HL L 1977 145., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 9. fejezet, 1. kötet, 23. o.) 13. cikke A. része (1) bekezdésének a) pontjában – amelynek szövegét azonos szöveggel átveszi a 2006/112 irányelv 132. cikke – előírt héamentesség nem alkalmazható az egyetemes postai szolgáltatók által nyújtott valamennyi, ugyanezen rendelkezés hatálya alól nem kifejezetten kizárt szolgáltatásra, függetlenül azok belső jellegétől. Márpedig ez az ítélet megállapítja, hogy az ilyen szolgáltató által nyújtott azon szolgáltatások, amelyek feltételeit egyedileg megtárgyalták, nem mentesülhetnek az adó alól, mivel e szolgáltatások jellegüknél fogva megfelelnek az érintett felhasználók sajátos igényeinek.
36
Ebben az összefüggésben a kérdést előterjesztő bíróság arra keresi a választ, hogy megállapítható‑e, hogy az előtte folyamatban lévő ügyben szóban forgó postai szolgáltatások az érintett felhasználók sajátos igényeit elégítik ki, és ebből az következik‑e, hogy azok nem mentesülhetnek azon okból, hogy az e szolgáltatások igénybevétele céljából egyedileg kötött szerződések a következő feltételek közül egyet vagy többet írnak elő:
–
a szolgáltatások díja alacsonyabb a szabályozási bizottság által az egyetemes postai szolgáltatás nyújtása tekintetében jóváhagyott díjaknál, és nem nyert bizonyítást, hogy azok fedezik a szolgáltatások nyújtásának költségeit;
–
a szolgáltatások díját olyan engedmény alkalmazásával állapítják meg, amelyet nem az ilyen árengedmények elérésére vonatkozó, a nyilvánosság számára elérhető feltételeknek megfelelően határoznak meg;
–
a postai küldemények felvétele és kézbesítése az ügyfél címén történik;
–
a postai küldemények felvételének gyakorisága meghaladja az előírt alsó határt, amely alatt a felvétel és a kézbesítés gyakorisága a ZPU alapügyre alkalmazandó változata 33. cikkének (2) bekezdése értelmében nem csökkenhet, és meghaladja az egyetemes postai szolgáltatás minőségére és a szolgáltatás hatékonyságára vonatkozóan előírt szabványok által előírt mértéket;
–
egy további felvétel is megtörténhet, ha az ügyfél azt a korábban megállapított időponton kívül is kéri;
–
az egyedileg megkötött szerződések egy részében megállapodás született abban, hogy a postai küldemények átvételére az érintett városok postahivatalainak nyitvatartási idejét követően is sor kerülhet.
37
E körülmények között a Varhoven administrativen sad (legfelsőbb közigazgatási bíróság) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)
A [2006/112 irányelv] IX. címe 2. fejezetének 132. cikke értelmében vett, »állami postai szolgáltató« által nyújtott és »közhasznú« szolgáltatásoknak minősülnek‑e az olyan szolgáltatások, amelyeket az engedélyes a Bolgár Köztársaság területén az egyetemes postai szolgáltatás nyújtására a postai szolgáltatások felhasználóival kötött egyedi szerződések alapján nyújt, ha ezek az egyedi szerződések előírják, hogy a szolgáltatásnak meg kell felelnie egy, illetve az összes alábbi feltételnek, nevezetesen: a küldeményeknek a szolgáltatói hozzáférési pontokon kívül történő felvétele (a felvételre és a kézbesítésre a megbízó címén kerül sor); a felvételre és a kézbesítésre a megbízóval előre egyeztetett időpontban kerül sor; a felvétel és a kézbesítés gyakorisága túlmutat az egyetemes postai szolgáltatás minőségére és a szolgáltatás hatékonyságára vonatkozó, jogszabályban meghatározott rendelkezésekben rögzített gyakoriságon, és ezenkívül a megbízó kérésére a szerződésben kifejezetten megállapított gyakoriságon túl a postai szolgáltatóhelyek nyitvatartási idején kívüli további felvételek is elő vannak írva; a szolgáltatás nyújtására a Komisia za regulirane na saobshteniata […] által engedélyezettnél alacsonyabb áron vagy a KRS által engedélyezettnél nagyobb engedménnyel kerül sor?
2)
Következik‑e a [97/67] irányelv 12. cikkének második franciabekezdéséből, hogy az egyetemes postai szolgáltatás engedélyese által nyújtott szolgáltatások nem minősülnek az [ezen] irányelv értelmében vett egyetemes postai szolgáltatásnak, ha azokat egyedi szerződés alapján a megfelelő jellegű egyetemes postai szolgáltatásra engedélyezett árnál alacsonyabb áron nyújtják, és nem bizonyított, hogy az így megállapított ár fedezi a szolgáltatás költségeit?
3)
Sérti‑e az átláthatóságnak és a hátrányos megkülönböztetés tilalmának a [97/67] irányelv 12. cikkének negyedik franciabekezdésében foglalt elvét, ha az egyetemes postai szolgáltatás engedélyese olyan egyedi szerződéseket köt az egyetemes postai szolgáltatás nyújtására, amelyekben a szolgáltatásnyújtásra vonatkozóan a közzétett és általánosan elérhető feltételeknél kedvezőbb feltételeket ír elő?
4)
A [harmadik] kérdésre adott igenlő válasz esetén ez indokolja‑e, hogy ezeket az ügyleteket ne kezeljék a [2006/112] irányelv 132. cikke alapján adómentesnek?”
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
Az elfogadhatóságról
38
A Bulgarian posts lényegében azt állítja, hogy az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések elfogadhatatlanok, mivel egyrészt azon a téves előfeltevésen alapulnak, hogy az alapügyben szóban forgó postai szolgáltatásokat előíró szerződések és az általános értékesítési feltételek tartalmát az adóhatóság megvizsgálta a bírósági eljárás során. Másrészt, mivel – amint a 2019. október 16‑iWinterhoff és Eisenbeis ítélet (C‑4/18 és C‑5/18, EU:C:2019:860) alapjául szolgáló ügyben is – e szerződések jelentős részét igazságügyi és közigazgatási hatóságokkal kötötték, a Bíróság által az ezen ítéletben adott értelmezés átültethető, ezért a 2006/112 irányelv 132. cikke (1) bekezdése a) pontjának új értelmezése nem szükséges.
39
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a Bíróság állandó ítélkezési gyakorlatából az következik, hogy az EUMSZ 267. cikkben említett eljárás keretében, amely a nemzeti bíróságok és a Bíróság feladatainak világos szétválasztásán alapul, az alapügy konkrét tényállásának a megállapítása és megítélése, valamint a nemzeti jog értelmezése és alkalmazása kizárólag a nemzeti bíróság hatáskörébe tartozik. Ugyancsak kizárólag az ebben az ügyben eljáró és határozathozatalra hivatott nemzeti bíróság hatáskörébe tartozik annak megítélése is, hogy – tekintettel az ügy különleges jellemzőire – szükségesek és relevánsak‑e a Bíróságnak feltett kérdései. Következésképpen, amennyiben a feltett kérdések az uniós jog értelmezésére vonatkoznak, a Bíróság – főszabály szerint – köteles határozatot hozni (2022. november 24‑iVarhoven administrativen sad [A megtámadott rendelkezés megsemmisítése] ítélet, C‑289/21, EU:C:2022:920, 24. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
40
Ennek megfelelően, először is, mivel a Bíróság kizárólag arra jogosult, hogy valamely uniós jogszabály értelmezéséről vagy érvényességéről határozzon, nem vizsgálhatja az e bíróság által ismertetett ténybeli háttér helytállóságát, és nem határozhat bizonyos felek azon állításainak megalapozottságáról sem, amelyek a kérdést előterjesztő bíróság által a kérelmében ismertetett ténybeli feltevés relevanciáját vitatják (2024. július 29‑iBanco BPN kontra BIC Português és társai ítélet, C‑298/22, EU:C:2024:638, 31. pont).
41
Következésképpen nem szükséges határozni a Bulgarian Postsnak a Bírósághoz előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések alapjául szolgáló előfeltevéssel kapcsolatos utólagos észrevételeiről.
42
Másodsorban, az állandó ítélkezési gyakorlat szerint az EUMSZ 267. cikk a lehető legszélesebb lehetőséget biztosítja a nemzeti bíróságok számára arra, hogy a Bírósághoz forduljanak, ha azt állapítják meg, hogy az előttük folyamatban lévő ügyben az uniós jogi rendelkezések értelmezését igénylő kérdések merülnek fel. Ebből következik, hogy egy uniós jogi kérdéssel kapcsolatos állandó ítélkezési gyakorlat fennállása – ha annak eredményeképpen a Bíróság az eljárási szabályzata 99. cikke értelmében végzést hoz – semmilyen módon nem befolyásolhatja az előzetes döntéshozatali kérelem elfogadását abban az esetben, amikor a nemzeti bíróság e mérlegelési jogkör keretében elhatározza, hogy e 267. cikk alapján a Bírósághoz fordul (lásd ebben az értelemben: 2014. november 26‑iMascolo és társai ítélet, C‑22/13, C‑61/13–C‑63/13, C‑418/13, EU:C:2014:2401, 48. és 49. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat; 2017. február 1‑jei Tolley ítélet, C‑430/15, EU:C:2017:74, 34. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
43
Márpedig a jelen ügyben a Bíróság rendelkezésére álló iratokból kitűnik, hogy ellentétben a kérdést előterjesztő bíróság által említett 2019. október 16‑iWinterhoff és Eisenbeis ítélet (C‑4/18 és C‑5/18, EU:C:2019:860) 59. pontjában kifejtett körülménnyel, az alapügyben szóban forgó postai szolgáltatások nem kizárólag a bíróságok és közigazgatási hatóságok számára végzett hivatalos iratkézbesítésekből állnak.
44
Következésképpen az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések elfogadhatók.
Az ügy érdeméről
45
Elöljáróban meg kell állapítani, hogy bár az első kérdés megfogalmazásában a bíróság „egyedi” szerződésekre hivatkozik, a Bíróság rendelkezésére álló iratokból kitűnik, hogy e megfogalmazással a Bulgarian posts és az egyes érintett ügyfelek között létrejött különböző szerződések tényleges fennállására utal, anélkül hogy kizárt lenne az, hogy az ilyen szerződések valamely különös jogi szabályozás hatálya alá tartozó szolgáltatásokra vonatkozhatnak, illetve az, hogy ebből az következik, hogy e szerződések egyedi tárgyalás eredményei, vagy olyan kötelezettségeket írnak elő, amelyek az általuk létrehozott szerződéses jogviszonyra jellemzőek.
46
Következésképpen úgy kell tekinteni, hogy négy kérdésével, amelyeket célszerű együttesen vizsgálni, a kérdést előterjesztő bíróság lényegében arra keresi a választ, hogy úgy kell‑e értelmezni a 2006/112 irányelv 132. cikke (1) bekezdésének a) pontját a 97/67 irányelv 12. cikkének második és negyedik franciabekezdésével összefüggésben, hogy azzal ellentétes, ha egy, az egyetemes postai szolgáltatás nyújtására vonatkozó egyedi engedéllyel rendelkező személy által különböző szerződéseknek megfelelően nyújtott postai szolgáltatások az e rendelkezésben előírt héamentességben részesülnek, amennyiben az alábbi feltételek közül egy vagy mindegyik teljesül:
–
a postai küldemények felvételét és kézbesítését az ügyfél címén vagy az ügyféllel előzetesen egyeztetett időpontokban végzik;
–
a szolgáltatásokat annak bizonyítása nélkül nyújtják, hogy az így megállapított díj fedezi a szolgáltatás költségeit;
–
a szolgáltatásokat az érintett tagállamban az egyetemes postai szolgáltatás szabályozására kijelölt nemzeti hatóság által jóváhagyott feltételektől, illetve az egyetemes postai szolgáltatásokra vonatkozó szabályokban foglaltaktól eltérő feltételek mellett nyújtják.
47
E tekintetben emlékeztetni kell arra, hogy a 2006/112 irányelv 132. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében a tagállamok mentesítik a héa alól „az állami postai szolgáltató által nyújtott szolgáltatásokat és az ezeket kiegészítő termékértékesítéseket”.
48
Az állandó ítélkezési gyakorlat szerint a jelentésének és hatályának meghatározása érdekében a tagállami jogokra kifejezett utalást nem tartalmazó uniós jogi rendelkezést általában önállóan és egységesen kell értelmezni az egész Unióban, és ezen értelmezést, e rendelkezés szövegét, azon kontextust, amelybe illeszkedik, valamint azon szabályozás céljait figyelembe véve kell keresni, amelynek az részét képezi (lásd ebben az értelemben: 2022. október 13‑iM2Beauté Cosmetics ítélet, C‑616/20, EU:C:2022:781, 40. pont; 2024. október 24‑iKwantum Nederland és Kwantum België ítélet, C‑227/23, EU:C:2024:914, 56. pont).
49
Ami a 2006/112 irányelv 132. cikke (1) bekezdése a) pontjának megfogalmazását illeti, egyrészt az e rendelkezést alkotó mondat szintaxisa egyértelműen bizonyítja, hogy az „állami postai szolgáltató” kifejezés az adómentes szolgáltatásokat nyújtó szerveket jelöli. Ahhoz tehát, hogy a rendelkezés hatálya alá tartozzanak, e szolgáltatásokat – szervezeti értelemben – „állami postai szolgáltatónak” minősülő gazdasági szereplőnek kell nyújtania (lásd analógia útján: 2009. április 23‑iTNT Post UK ítélet, C‑357/07, EU:C:2009:248, 27. pont).
50
Másrészt ugyanezen szavak használata azt jelenti, hogy a többi gazdasági szereplőtől eltérően e szervekre sajátos kötelezettségeket tartalmazó különös jogi szabályozás vonatkozik. Az „állami postai szolgáltatók” és a többi gazdasági szereplő közötti különbség ugyanis nem a nyújtott szolgáltatások jellegében áll, hanem abban, hogy az egyetemes postai szolgáltatást egészben vagy részben nyújtó gazdasági szereplők sajátos kötelezettségeket tartalmazó különös jogi szabályozás hatálya alá tartoznak (lásd ebben az értelemben: 2015. április 21‑iBizottság kontra Svédország ítélet, C‑114/14, EU:C:2015:249, 33. pont; 2019. október 16‑iWinterhoff és Eisenbeis ítélet, C‑4/18 és C‑5/18, EU:C:2019:860, 55. pont).
51
Ami azt a szövegkörnyezetet, amelybe a 2006/112 irányelv 132. cikke (1) bekezdésének a) pontja illeszkedik, valamint ami az e rendelkezés által követett célokat illeti, abból a tényből, hogy e rendelkezés ezen irányelv IX. címének „Egyes közhasznú tevékenységek adómentessége” című 2. fejezetében szerepel, az a következtetés vonható le, hogy az e 132. cikkben előírt adómentességek célja kizárólag azon tevékenységek előnyben részesítése, amelyek közérdekűek, mint például az említett rendelkezésben említett állami postai szolgáltatók által nyújtott szolgáltatások (lásd ebben az értelemben: 2019. október 16‑iWinterhoff és Eisenbeis ítélet, C‑4/18 és C‑5/18, EU:C:2019:860, 46. pont).
52
Ezen általános cél a postaágazatban azon különös célban testesül meg, amely a lakosság alapvető igényeinek megfelelő postai szolgáltatások alacsony áron történő nyújtására irányul. Márpedig az uniós jog jelenlegi állapotában ez a célkitűzés lényegében a 97/67 irányelv által követett célkitűzésnek felel meg, amely irányelv közös szabályokat állapít meg az uniós postai szolgáltatások belső piacának fejlesztésére, nevezetesen az egyetemes postai szolgáltatás nyújtására (lásd ebben az értelemben: 2019. október 16‑iWinterhoff és Eisenbeis ítélet, C‑4/18 és C‑5/18, EU:C:2019:860, 49. pont).
53
Következésképpen a gyakorlatban csak azok az állami vagy magán gazdasági szereplők részesülhetnek a 2006/112 irányelv 132. cikke (1) bekezdésének a) pontjában előírt adómentességben, amelyek valamely tagállamban kötelezettséget vállaltak arra, hogy a 97/67 irányelv 3. cikkében meghatározott egyetemes postai szolgáltatást biztosítják, teljes egészében vagy részben (lásd ebben az értelemben: 2019. október 16‑iWinterhoff és Eisenbeis ítélet, C‑4/18 és C‑5/18, EU:C:2019:860, 50. pont).
54
Ugyanakkor a 2006/112 irányelv 132. cikke (1) bekezdésének a) pontjából nem lehet arra következtetni, hogy az állami postai szolgáltatók által nyújtott valamennyi olyan szolgáltatás mentes az adó alól, amely nincs kifejezetten kizárva e rendelkezés hatálya alól, függetlenül annak valós természetétől (lásd analógia útján: 2009. április 23‑iTNT Post UK ítélet, C‑357/07, EU:C:2009:248, 43. pont).
55
Mivel ugyanis ezen adómentesség szövegét szigorúan és az említett rendelkezés céljával összhangban kell értelmezni, kizárólag a lakosság alapvető szükségleteinek kielégítésére irányuló szolgáltatások részesülhetnek a 2006/112 irányelv 132. cikke (1) bekezdésének a) pontjában előírt adómentességben (lásd ebben az értelemben: 2009. április 23‑iTNT Post UK ítélet, C‑357/07, EU:C:2009:248, 44. pont).
56
E célkitűzés természetéből különösen az következik, hogy az adómentesség nem alkalmazható a közhasznú szolgáltatásoktól elválasztható sajátos szolgáltatásokra, amelyek között szerepelnek a gazdasági szereplők egyéni érdekeit szolgáló szolgáltatások is (2019. október 16‑iWinterhoff és Eisenbeis ítélet, C‑4/18 és C‑5/18, EU:C:2019:860, 47. pont). Így ahhoz, hogy ugyanezen rendelkezés megfogalmazása kiterjedjen a szóban forgó postai szolgáltatásokra, az is szükséges, hogy azok a 2006/112 irányelv 132. cikke (1) bekezdésének a) pontja által az e kifejezésnek tulajdonított, tárgyi értelemben vett „állami postai szolgáltató által nyújtott szolgáltatások” fogalmába tartozzanak.
57
Ennek megfelelően nem tekinthetők a 2006/112 irányelv 132. cikke (1) bekezdésének a) pontja alapján héamentesnek a postai szolgáltatók által nyújtott olyan szolgáltatások, amelyeknek a feltételeit egyedi szerződésekben határozták meg. Az ilyen szolgáltatások ugyanis természetüknél fogva az érintett felhasználók egyéni érdekeit szolgálják, ami ellentétes az egyetemes postai szolgáltatás által követett céllal (lásd ebben az értelemben: 2019. október 16‑iWinterhoff és Eisenbeis ítélet, C‑4/18 és C‑5/18, EU:C:2019:860, 48. pont).
58
Mindemellett a 2006/112 irányelv 132. cikke (1) bekezdésének a) pontjában előírt adómentesség igénybevételéhez nem szükséges, hogy a szóban forgó szolgáltatásokat a nemzeti szabályozás formálisan az egyetemes postai szolgáltatás részének minősítse, amennyiben azok ilyen jellegűek lehetnek. Valamely meghatározott ügylet nemzeti jogban való minősítése ugyanis nem járhat annak héakötelezettségével, miközben az uniós jog szerint erre az ügyletre héamentesség alkalmazandó (lásd ebben az értelemben: 2019. október 16‑iWinterhoff és Eisenbeis ítélet, C‑4/18 és C‑5/18, EU:C:2019:860, 66. pont).
59
Következésképpen a 2006/112 irányelv 132. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében mentesülhet a héa alól egy olyan szolgáltató által nyújtott postai szolgáltatás, amely kötelezettséget vállalt arra, hogy az egyetemes postai szolgáltatást teljes egészében vagy részben valamely tagállamban nyújtja, amennyiben az saját jellemzői miatt mindenképpen ezen egyetemes postai szolgáltatás részét képezheti.
60
A 97/67 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése úgy határozza meg az egyetemes postai szolgáltatást, mint amely meghatározott minőségű postai szolgáltatás állandó biztosítását jelenti területük minden pontján, minden felhasználó számára elérhető áron.
61
Mindemellett, mivel a 97/67 irányelv 3. cikkének (3) és (4) bekezdése arra szorítkozik, hogy felsorolja azokat a szolgáltatásokat, amelyeket az egyetemes postai szolgáltatásnak minimálisan részét kell képezniük, és mivel következésképpen a tagállamok kiterjeszthetik e szolgáltatás hatályát más szolgáltatásokra is, kivéve azonban ezen irányelv 3. cikke (5) bekezdésének megfelelően a 20 kilogrammot meghaladó tömegű postai csomagokkal kapcsolatos szolgáltatásokat, e fenntartás mellett kizárólag az „egyetemes postai szolgáltatás” fogalmának az említett irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében szereplő meghatározását kell relevánsnak tekinteni annak meghatározása szempontjából, hogy valamely szolgáltatásnyújtás részesülhet‑e a 2006/112 irányelv 132. cikke (1) bekezdésének a) pontjában előírt adómentességben.
62
Közelebbről, mivel a 97/67 irányelv 12. cikkének a kérdést előterjesztő bíróság által a második és harmadik kérdésében említett második és negyedik franciabekezdése nem az „egyetemes postai szolgáltatás” fogalmának alkotóelemeit, hanem azokat a díjszabási elveket határozza meg, amelyek tiszteletben tartását a tagállamoknak elő kell írniuk azon gazdasági szereplők számára, amelyek kötelezettséget vállaltak e szolgáltatás egészének vagy egy részének biztosítására, az a tény, hogy egy gazdasági szereplő nem tartja tiszteletben ezeket az elveket, nem foszthatja meg az érintett szolgáltatásokat a 2006/112 irányelv 132. cikke (1) bekezdésének a) pontjában előírt adómentesség kedvezményétől.
63
Ami a kérdést előterjesztő bíróság által a kérdéseiben vázolt eseteket illeti, mindenekelőtt az állapítható meg, hogy e bíróság abból az előfeltevésből indul ki, hogy az alapügyben szóban forgó postai szolgáltatásokat egy egyetemes postai szolgáltatóra vonatkozó egyedi engedéllyel rendelkező gazdasági szereplő nyújtja.
64
Ezt követően meg kell állapítani, hogy az a körülmény, hogy az alapügyben szóban forgó postai szolgáltatásokat különböző szerződéseknek megfelelően nyújtják, önmagában nem zárhatja ki, hogy az ilyen szolgáltatások az „egyetemes postai szolgáltatásnak” a 97/67 irányelv 3. cikke (1) bekezdésében meghatározott fogalmába tartozzanak. Amint ugyanis az a jelen ítélet 45. pontjában már kiemelésre került, a gazdasági szereplő által az egyes ügyfeleivel kötött külön szerződések fennállása nem teszi lehetővé annak megállapítását, hogy e szolgáltatások nem tartozhatnak különös jogi szabályozás hatálya alá, és azt sem jelenti, hogy az e szerződésekben megállapított kölcsönös kötelezettségvállalások egyedi tárgyalás eredményei lennének, mivel az ilyen szerződések formalizálásának célja az azzal kapcsolatos bizonyíték létrehozása lehet, hogy az érintett ügyfél elfogadta a szóban forgó postai szolgáltatások nyújtására vonatkozó ajánlatot, illetve az, hogy emlékeztesse ezen ügyfelet e szabályozás fontos szempontjaira.
65
Tekintettel arra, hogy – amint az a jelen ítélet 61. pontjában megállapításra került – a tagállamok a 97/67 irányelv 3. cikkének (3) és (4) bekezdésében említetteken kívül más szolgáltatásokat is bevonhatnak az egyetemes postai szolgáltatásba, mint amelyeket minimálisan elő kell írni, e tagállamok előírhatják, hogy a postai küldemények felvétele és kézbesítése az ügyfél címén történjen, vagy az ügyféllel előzetesen egyeztetett időpontokban, amennyiben a postai szolgáltatások nyújtásának ilyen feltételei az egyetemes postai szolgáltatás tekintetében előírt feltételek, aminek vizsgálata az alapügyben a kérdést előterjesztő bíróság feladata.
66
Ami a kérdést előterjesztő bíróság által hivatkozott azon körülményt illeti, hogy az alapügyben szóban forgó postai szolgáltatásokat annak bizonyítása nélkül teljesítik, hogy a felek által megállapított díj fedezi azok költségeit, a 97/67 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése a postai szolgáltatások egyetemes postai szolgáltatásba való bevonásának feltételeként kétségtelenül előírja, hogy az e szolgáltatásokra vonatkozó ajánlat elérhető árú legyen. Mindazonáltal az, hogy az ilyen ajánlat elérhető árú jellege nem attól függ, hogy az ilyen szolgáltatásért kért ár fedezi‑e annak költségét, hanem attól, hogy a korlátozott forrásokkal rendelkező természetes vagy jogi személyek az érintett tagállamban uralkodó életszínvonalra tekintettel meg tudják‑e fizetni azt. Következésképpen e körülmény önmagában nem igazolhatja, hogy egy olyan postai szolgáltatásnyújtás, amelyet sajátos jellemzői miatt az egyetemes postai szolgáltatás részének kell tekinteni, ki legyen zárva ez utóbbiból.
67
Ezzel szemben, amennyiben a postai szolgáltatások nyújtása nem egy olyan különös jogi szabályozás végrehajtásából következik, amely az egyetemes postai szolgáltatást teljes egészét vagy annak egy részét nyújtó gazdasági szereplőkre vonatkozik abban az esetben, ha ilyen szolgáltatást nyújtanak, hanem azt eltérő és kedvezőbb feltételek mellett nyújtják, mint amelyeket az érintett tagállamban az ilyen jellegű szolgáltatások szabályozására kijelölt nemzeti hatóság jóváhagyott, vagy amelyek az e szolgáltatásokra vonatkozó szabványokban kerültek előírásra, mint például a küldeményeknek az e hatóság vagy az említett szabályok által előírttól eltérő helyszíneken, időpontokban, gyakorisággal vagy eltérő áron történő felvétele, ugyanezen szolgáltatást úgy kell tekinteni, hogy azt ki kell zárni a 2006/112 irányelv 132. cikke (1) bekezdésének a) pontjában előírt héamentesség kedvezményéből.
68
E körülmények mindegyikéből ugyanis arra lehet következtetni, hogy ellentétben azzal, amit a 97/67 irányelv 3. cikkének (1) bekezdése megkövetel, az ilyen szolgáltatást nem „minden felhasználó” számára nyújtják, hanem az az érintett felhasználók sajátos igényeinek kielégítésére irányul.
69
Márpedig, még ha először is a 97/67 irányelv (15) preambulumbekezdése lehetővé is teszi az egyetemes postai szolgáltatók számára, hogy egyedi szerződéseket kössenek az ügyfelekkel, meg kell állapítani, hogy ezen irányelv 5. cikke (1) bekezdésének második franciabekezdése kifejezetten előírja, hogy a tagállamoknak biztosítaniuk kell, hogy az egyetemes szolgáltatás ellátása azonos szolgáltatást kell, hogy nyújtson a hasonló feltételekkel rendelkező felhasználóknak, így e (15) preambulumbekezdést úgy kell értelmezni, hogy az az e szolgáltatást nyújtók azon jogára vonatkozik, hogy ügyfeleikkel az említett szolgáltatáson kívül, tehát e szolgáltatás körén kívül eső szolgáltatásokra vonatkozóan egyedi szerződéseket köthetnek.
70
Továbbá, az egyetemes postai szolgáltató(k) azon, a 97/67 irányelv 12. cikkének harmadik franciabekezdésében kimondott joga, hogy egyedi díjszabási megállapodásokat köthetnek a felhasználókkal, nem jelenti azt, hogy azokat a szolgáltatásokat, amelyek teljesítésének feltételeit – ideértve a díjszabást is – megtárgyalták, és amelyek, következésképpen, nem azonosak az összehasonlítható helyzetben lévő valamennyi felhasználónak kínált szolgáltatásokkal, úgy kell tekinteni, mint amelyek e szolgáltatás körébe tartoznak. Az egyedi díjszabási megállapodások megkötése ugyanis többek között akkor lehet szükséges, ha az érintett tagállamban a postai szolgáltatás szabályozására kijelölt nemzeti hatóság által jóváhagyott vagy az e szolgáltatásra vonatkozó szabványokban előírt általános értékesítési feltételekben mennyiségi engedményeket ajánlanak fel, és így mindenki számára kínálnak mennyiségi engedményeket annak érdekében, hogy a szolgáltatás igénybe vevői kötelezettséget vállaljanak arra, hogy bizonyos mennyiségű küldeményt kedvező díj ellenében adnak fel, anélkül azonban, hogy ez szükségszerűen azt jelentené, hogy e mennyiségben és/vagy engedményben csak bizonyos felhasználók javára állapodtak meg.
71
Végül a Bulgarian posts állításával ellentétben hangsúlyozni kell, hogy a jelen ítélet 70. pontjában kifejtett értelmezés akkor is érvényes, ha bizonyos postai szolgáltatásokat közjogi szervezetek kérésére nyújtanak.
72
Kétségtelen, hogy a Bíróság a 2019. október 16‑iWinterhoff és Eisenbeis ítéletben (C‑4/18 és C‑5/18, EU:C:2019:860, 59–61. pont) kimondta, hogy egy olyan postai szolgáltatást, amely bírósági és közigazgatási iratok kézbesítéséből áll, és amelyet a közjogi szervezetek által nem a saját szükségleteik kielégítésére irányuló tevékenységük keretében kibocsátott meghatalmazások végrehajtása keretében nyújtanak, hanem a gondos igazságszolgáltatás biztosítása érdekében, úgy kell tekinteni, mint amelyet mindazok javára nyújtanak, akik érintettek az ilyen iratok kézbesítésének lehetősége által, beleértve ezen iratok címzettjeit is, tehát mint amelyeket az ilyen szolgáltatás valamennyi igénybevevője számára nyújtanak a 97/67 irányelv 2. cikkének 17. pontja értelmében. A Bíróság e megfontolások alapján állapította meg, hogy a fent hivatkozott kézbesítési szolgáltatások az ezen irányelv 3. cikkének (1) bekezdése értelmében vett „minden felhasználó számára” nyújtott szolgáltatásoknak tekinthetők, és ezért a 2006/112 irányelv 132. cikke (1) bekezdésének a) pontja értelmében „állami postai szolgáltatók” által nyújtott szolgáltatásokként mentesülhetnek a héa alól.
73
Ebből azonban nem lehet arra következtetni, hogy az olyan postai szolgáltatások nyújtása, amelyeket az érintett tagállamban a postai szolgáltatás szabályozására kijelölt nemzeti hatóság által jóváhagyott vagy az e szolgáltatásra vonatkozó szabványokban előírt feltételektől eltérő és kedvezőbb feltételek mellett történik, azon puszta tény miatt részesülhetne ilyen mentességben, hogy azt valamely közjogi szervezet kérésére nyújtják. Adott esetben a nemzeti bíróság feladata annak vizsgálata, hogy egy ilyen szolgáltatás megfelel‑e a 97/67 irányelv 3. cikkének (1) bekezdésében előírt azon feltételnek, amely szerint az egyetemes postai szolgáltatást „minden felhasználó” számára nyújtják.
74
A fenti megfontolások összességére tekintettel az előterjesztett kérdésekre azt a választ kell adni, hogy a 2006/112 irányelv 132. cikke (1) bekezdésének a) pontját a 97/67 irányelv 12. cikkének második és negyedik franciabekezdésével összefüggésben úgy kell értelmezni, hogy azzal ellentétes az, ha egy, az egyetemes postai szolgáltatás nyújtására vonatkozó egyedi engedéllyel rendelkező személy által különböző szerződéseknek megfelelően nyújtott postai szolgáltatások az e 132. cikkben előírt héamentességben részesülnek, amennyiben az ilyen szolgáltatásokat, amelyek anélkül irányulnak az érintett személyek különleges igényeinek kielégítésére, hogy azokat valamennyi felhasználónak kínálnák, eltérő és kedvezőbb feltételek mellett nyújtják, mint amelyeket az érintett tagállamban az egyetemes postai szolgáltatás szabályozására kijelölt nemzeti hatóság jóváhagyott, vagy amelyek eltérnek az e szolgáltatásra vonatkozó szabványokban előírtaktól.
A költségekről
75
Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
A fenti indokok alapján a Bíróság (tizedik tanács) a következőképpen határozott:
Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem a közös hozzáadottértékadó‑rendszerről szóló, 2006. november 28‑i 2006/112/EK tanácsi irányelv 132. cikke (1) bekezdésének a) pontját, valamint a 2008. február 20‑i 2008/6/EK európai parlamenti és tanácsi irányelvvel módosított, a közösségi postai szolgáltatások belső piacának fejlesztésére és a szolgáltatás minőségének javítására vonatkozó közös szabályokról szóló, 1997. december 15‑i 97/67/EK európai parlamenti és tanácsi irányelv 12. cikkének második és negyedik franciabekezdésével összefüggésben
a következőképpen kell értelmezni:
azzal ellentétes az, ha egy, az egyetemes postai szolgáltatás nyújtására vonatkozó egyedi engedéllyel rendelkező személy által különböző szerződéseknek megfelelően nyújtott postai szolgáltatások az e 132. cikkben előírt hozzáadottértékadó‑mentességben részesülnek, amennyiben az ilyen szolgáltatásokat, amelyek anélkül irányulnak az érintett személyek különleges igényeinek kielégítésére, hogy azokat valamennyi felhasználónak kínálnák, eltérő és kedvezőbb feltételek mellett nyújtják, mint amelyeket az érintett tagállamban az egyetemes postai szolgáltatás szabályozására kijelölt nemzeti hatóság jóváhagyott, vagy amelyek eltérnek az e szolgáltatásra vonatkozó szabványokban előírtaktól.
Aláírások
(
*1
)	Az eljárás nyelve: bolgár.