Ideiglenes változat
NICHOLAS EMILIOU
FŐTANÁCSNOK INDÍTVÁNYA
Az ismertetés napja: 2026. április 23.(1)
C‑142/25. és C‑143/25. sz. [Pepach](i) egyesített ügyek
LF (C‑142/25)
CV (C‑143/25)
kontra
Pensionsversicherungsanstalt
(az Oberster Gerichtshof [legfelsőbb bíróság, Ausztria] által benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem)
„ Előzetes döntéshozatal – Migráns munkavállalók szociális biztonsága – A szociális biztonsági rendszerek koordinációja – 987/2009/EK rendelet – A 44. cikk (2) bekezdése – Hatály – Az öregségi nyugdíjra való jogosultság vizsgálata – A valamely másik tagállamban teljesített, gyermekneveléssel töltött időszakok figyelembevétele – Feltételek – EUMSZ 21. cikk – A polgárok szabad mozgása – A tények azonos kezelésének elve ”
I.      Bevezetés
1.        A jelen egyesített ügyek ismételten(2) az EUMSZ 21. cikk és a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló 883/2004/EK rendelet végrehajtására vonatkozó eljárás megállapításáról szóló 987/2009/EK rendelet(3) 44. cikke (2) bekezdésének értelmezésére vonatkoznak. A 44. cikk (2) bekezdése előírja, hogy ahhoz, hogy egy személy részére öregségi nyugdíjat ítéljenek meg, azon tagállam hatóságai, ahol az adott személy (munkavállalóként vagy önálló vállalkozóként) dolgozott (A tagállam) – mielőtt az adott személy egy másik tagállamban (B tagállam) gyermekneveléssel kezdett volna foglalkozni –, bizonyos feltételek mellett alkalmazzák jogszabályaikat e gyermeknevelési időszakokra, és azokat úgy vegyék figyelembe, mintha azokat a saját területükön teljesítették volna.
2.        Az előzetes döntéshozatal iránti kérelmeket az Oberster Gerichtshof (legfelsőbb bíróság, Ausztria) nyújtotta be az LF (C‑142/25. sz. ügy), illetve a CV (C‑143/25. sz. ügy) (a továbbiakban együttesen: fellebbezők), valamint a Pensionsversicherungsanstalt (a továbbiakban: PVA), az osztrák törvényes öregséginyugdíj‑biztosítási rendszerért felelős intézet közötti jogviták keretében. A jogviták arra vonatkoznak, hogy a PVA a fellebbezők öregségi nyugdíjának számítása során megtagadta azon időszakok figyelembevételét, amelyeket Belgiumban, illetve Olaszországban a gyermekei nevelésére fordítottak.
3.        A felvetett kérdések két részből állnak. Először is, a C‑142/25. sz. ügyben a kérdést előterjesztő bíróság a 987/2009 rendelet 44. cikkének (2) bekezdésében felsorolt feltételek egyikének értelmezését kéri, amely rendelkezés szerint a külföldön teljesített, gyermekneveléssel töltött időszakokat az A tagállam (a jelen esetben Ausztria) csak akkor veheti figyelembe az öregségi nyugdíj megállapítása céljából, ha a B tagállamban (a jelen esetben Belgiumban) „a gyermeknevelési időszakokat nem veszik számításba”. A kérdést előterjesztő bíróság azt a kérdést veti fel, hogy ebből a feltételből az következik‑e, hogy a B tagállamnak nem szabad olyan jogszabályt elfogadnia, amely általában lehetővé teszi a gyermeknevelési időszakok figyelembevételét, vagy elegendő, ha a vitatott időszakokat a B tagállam jogszabályai alapján az adott egyedi helyzetben nem vették figyelembe.
4.        Másodszor a C‑142/25. és a C‑143/25. sz. ügyben az Oberster Gerichtshof (legfelsőbb bíróság) a „kellően szoros kapcsolat” vagy a „szoros kapcsolat” kritériumának tisztázását kéri, amelyet a Bíróság ítélkezési gyakorlatában az EUMSZ 21. cikk alapján alakított ki,(4) és amely olyan helyzetekben alkalmazandó, amikor a 987/2009 rendelet 44. cikkének (2) bekezdésében felsorolt feltételek nem teljesülnek, annak elősegítése érdekében, hogy a gyermekneveléssel töltött időszakokat figyelme vegyék a nyugellátások kiszámítása céljából.(5) E kritérium alapján A tagállamnak (Ausztria) saját jogszabályait kell alkalmaznia a B tagállamban (Belgiumban, illetve Olaszországban) teljesített, gyermekneveléssel töltött időszakokra, és ezen időszakokat úgy kell tekintenie, mint amelyeket a saját területén teljesítettek, amennyiben azok „kellően szorosan kapcsolódnak” vagy „szorosan kapcsolódnak”(6) az érintett által az A tagállamban megszerzett „biztosítási időhöz”. Ilyen kapcsolat vajon csak akkor áll fenn, ha e személy kizárólag A tagállamban dolgozott, mind azt megelőzően, mind pedig azt követően, hogy gyermekeit B tagállamban nevelte?
II.    A jogi háttér
A.      Az uniós jog
1.      A 883/2004 rendelet
5.        A 883/2004 rendeletnek „Az alkalmazandó jogszabályok meghatározása” című II. címébe tartozik többek között a 11. cikk, amely a következőképpen rendelkezik:
„(1)      Az e rendelet hatálya alá tartozó személyekre csak egy tagállam jogszabályai alkalmazandóak. E jogszabályokat e cím rendelkezései szerint kell meghatározni.
[…]
(3)      A 12–16. cikkre is figyelemmel:
a)      a munkavállalóként vagy önálló vállalkozóként egy tagállamban tevékenységet folytató személyek az adott tagállam jogszabályainak a hatálya alá tartoznak;
[…]
e)      az a)–d) pont hatálya alá nem tartozó bármely személyre a lakóhely szerinti tagállam jogszabályai vonatkoznak, e rendelet egyéb olyan rendelkezéseinek sérelme nélkül, amelyek szerint az ilyen személyeknek egy vagy több tagállam jogszabályai alapján ellátásokat biztosítanak.
[…]”
2.      A 987/2009 rendelet
6.        A 987/2009 rendelet állapítja meg a 883/2004 rendelet végrehajtására vonatkozó eljárást ez utóbbi rendelet 89. cikke szerint.
7.        A 987/2009 rendelet (14) preambulumbekezdése szerint:
„Bizonyos egyedi szabályokra és eljárásokra van szükség azon alkalmazandó jogszabályok meghatározása céljából, amelyek figyelembe veszik azokat az időszakokat, amelyeket a biztosított személyek a különböző tagállamokban a gyermeknevelésre fordítottak.”
8.        Ugyanezen rendelet 44. cikke a következőket állapítja meg:
„(1)      E cikk alkalmazásában a »gyermekneveléssel töltött időszak« bármely olyan időszak, amelyet valamely tagállam nyugellátásra vonatkozó jogszabályai jogosultsági időként ismernek el, vagy amely kimondottan gyermeknevelés miatt nyugdíjkiegészítést biztosít, függetlenül ezen időszakok kiszámításának módszerétől, illetve attól, hogy ezen időszakok a gyermek nevelésének idején halmozódnak-e fel, vagy azok elismerésére visszamenőlegesen kerül sor.
(2)      Amennyiben a [883/2004 rendelet] II. címe értelmében illetékes tagállam jogszabályai szerint a gyermeknevelési időszakokat nem veszik számításba, annak a tagállamnak az intézménye [helyesen: azon tagállam intézményének], amelynek jogszabályait a [883/2004 rendelet] II. címe értelmében az érintett személyre alkalmazni kellett, azon az alapon, hogy az munkavállalóként vagy önálló vállalkozóként folytatott tevékenységet abban az időpontban, amikor e jogszabályok értelmében a gyermeknevelési időszak beszámítása az érintett gyermek tekintetében megkezdődött, e gyermeknevelési időszakot a saját jogszabályai szerinti gyermeknevelési időszakként kell továbbra is figyelembe vennie, úgy, mintha a gyermeknevelésre saját területén került volna sor.
[…]”
B.      A nemzeti jog
9.        Az Allgemeines Pensionsgesetz (általános nyugdíjtörvény, a továbbiakban: APG, BGB1. I, 142/2004) 16. §‑ának (3a) bekezdése különösen arról rendelkezik, hogy e jogszabály 4. §‑ának (1) bekezdése szerinti minimális biztosítási idő teljesítése szempontjából biztosított hónapnak minősülnek gyermeknevelés miatt az Allgemeines Sozialversicherungsgesetz (az általános társadalombiztosításról szóló törvény; a továbbiakban: ASVG; BGB1. 189/1955) 227a. §‑a és a Gewerbliches Sozialversicherungsgesetz (az iparban és kereskedelemben dolgozó személyek társadalombiztosításáról szóló törvény; a továbbiakban: GSVG; BGB1. 560/1978) 116a. §‑a alapján beszámítható időszakok .
10.      Az ASVG 227a. §‑a következőképpen rendelkezik:
„(1)      A gyermekét ténylegesen és elsődlegesen nevelő biztosított (a (2) bekezdés) esetében a nyugdíjbiztosítás körében ezenkívül az 1955. december 31. utáni és 2005. január 1. előtti időszakból a belföldi gyermeknevelés ideje a gyermek születésétől számított legfeljebb 48 naptári hónap erejéig beszámítható az utolsó megelőző járulékfizetési időszakba, vagy ennek hiányában az első rákövetkező járulékfizetési időszakba. Több gyermek születése esetén a beszámítható időszak 60 naptári hónapra hosszabbodik.
[…]”
III. A tényállás, a nemzeti eljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
A.      A C‑142/25. sz. ügy
11.      LF 1963‑ban született osztrák állampolgár. 1980. november 1. és 1984. április 30. között Ausztriában 30 hónap járulékfizetési időszakot teljesített a kötelező biztosításban (tanulóként és munkavállalóként) végzett munkavállalói tevékenység révén, amelyet 1984. május 1. és 1984. szeptember 30. között ugyanabban a tagállamban 5 hónap beszámítható időszak követett.
12.      1984. július 23‑án LF Ausztriában szülte meg első gyermekét. 1985. április 30‑ig ebben a tagállamban maradt, és gyermekét gondozta és nevelte.
13.      1985 májusában LF gyermekével Belgiumba költözött, ahol 1986. március 15‑én megszületett második gyermeke. 1993‑ig gyermekeivel együtt Belgiumban élt. Ezen időszak alatt nem folytatott szakmai tevékenységet, gyermekeit gondozta és nevelte. Nem szerzett olyan „biztosítási időt”, amelyet az öregségi nyugdíj megítélése során figyelembe lehetne venni.
14.      1993 és 2013 között LF Németországban vállalt munkát (határ menti munkavállalóként). Munkaviszonyának köszönhetően összesen 240 hónap járulékfizetési időszakot teljesített a kötelező biztosításban Németországban. Ebben az időszakban továbbra is Belgiumban lakott.
15.      2013 áprilisában LF visszaköltözött Ausztriába, és ott keresőtevékenységet kezdett folytatni. 2023. május 1‑jéig további 120 hónap járulékfizetési időszakot teljesített a kötelező biztosításban Ausztriában.
16.      LF kérelmet nyújtott be a PVA‑hoz annak megállapítása érdekében, hogy az ASVG 247. §‑ának (1) bekezdése alapján milyen biztosítási időszakokat szerzett az öregségi nyugdíjra való jogosultság céljából.
17.      A PVA 2023. május 15‑i határozatában megállapította, hogy LF az osztrák jogszabályok szerint összesen 162 hónap biztosítási időszakot szerzett. Mindazonáltal csak az 1984. októbertől 1985. áprilisig tartó hónapokat vették figyelembe gyermeknevelési időszakként, és azokat kezelték a biztosítási időszakokkal egyenértékűnek.
18.      LF az osztrák bíróságok előtt megtámadta ezt a határozatot azzal az indokkal, hogy az 1985 májusától 1990 márciusáig tartó időszakokat is figyelembe kell venni releváns gyermeknevelési időszakként (a továbbiakban: a C‑142/25. sz. ügyben vitatott időszakok).
19.      Védekezésében a PVA azzal érvelt, hogy ezeket a gyermeknevelési időszakokat a 987/2009 rendelet 44. cikkének (2) bekezdése alapján nem lehet figyelembe venni, mivel azokra egy olyan tagállamban (Belgium) került sor, amelynek jogszabályai főszabály szerint lehetővé teszik a gyermeknevelési időszakok figyelembevételét. Emellett azt állította, hogy a vitatott időszakokat az EUMSZ 21. cikk alapján sem lehet figyelembe venni. LF Németországban munkavállalással eltöltött éveire tekintettel ténylegesen nem állapítható meg „kellően szoros kapcsolat” ezen időszakok és az LF által Ausztriában szerzett „biztosítási időszakok” között.
20.      Az elsőfokú bíróság helyt adott a keresetnek. Úgy ítélte meg, hogy teljesülnek a 987/2009 rendelet 44. cikkének (2) bekezdésében foglalt feltételek, mert Belgium nem vette figyelembe a vitatott időszakokat LF esetében. Továbbá megállapította, hogy a PVA ezen időszakok figyelembevételét elutasító határozata ellentétes az EUMSZ 21. cikkel, mivel ha LF lakóhelyét nem helyezte volna át Belgiumba, és ő Ausztriában maradt volna, az általa teljesített összes gyermeknevelési időszakot figyelembe vették volna a vonatkozó osztrák jogszabályok szerint.
21.      A PVA e határozattal szemben fellebbezést terjesztett elő. A másodfokú bíróság helyt adott a fellebbezésnek. Először is megállapította, hogy azokat az időszakokat, amelyek alatt LF első gyermekét gondozta és nevelte Belgiumban, az osztrák jog alapján nem lehetett figyelembe venni, mivel a belga jog főszabály szerint már lehetővé tette a gyermeknevelési időszakok figyelembevételét. Másodszor, azok az időszakok sem vehetők figyelembe, amelyeket LF második gyermeke gondozásával és nevelésével töltött, mivel a szóban forgó gyermek nem Ausztriában született. Végezetül megállapította, hogy LF nem hivatkozhat az EUMSZ 21. cikkre sem, mivel nem kizárólag Ausztriában folytatott keresőtevékenységet.
22.      LF felülvizsgálati kérelmet nyújtott be az Oberster Gerichtshofhoz (legfelsőbb bíróság), a kérdést előterjesztő bírósághoz.
23.      E bíróság megjegyzi, hogy a 987/2009 rendelet 44. cikkének (2) bekezdése értelmében Ausztria csak akkor veheti figyelembe az LF által Belgiumban az első gyermeke tekintetében gyermekneveléssel töltött időszakokat, ha azokat Belgium nem veszi figyelembe. Ezt a feltételt kétféleképpen lehet értelmezni: vagy egyáltalán nem kell elismerni ezeket az időszakokat a belga jog alapján (ebben az esetben LF nem felelne meg a feltételnek, mivel a belga jog főszabály szerint lehetővé teszi azok figyelembevételét), vagy elegendő, hogy LF konkrét helyzetében ezeket az időszakokat ténylegesen nem vették figyelembe (ebben az esetben jogosult lehet arra, hogy ezeket az időszakokat az osztrák jog alapján elismerjék).
24.      Emellett emlékeztet arra, hogy a Pensionsversicherungsanstalt és a Deutsche Rentenversicherung Bund ítéletben a Bíróság megállapította, hogy amennyiben valamely személy kizárólag az öregségi ellátást nyújtó tagállamban végzett munkát és fizetett járulékot, vagy szerzett más módon „biztosítási időszakokat” azt megelőzően és azt követően, hogy a lakóhelyét egy másik tagállamba helyezte át és gondozta és nevelte gyermekeit, „kellően szoros kapcsolat” vagy „szoros kapcsolat” állapítható meg a vonatkozó gyermeknevelési időszakok és az említett „biztosítási időszakok” között, aminek következtében az első tagállam jogszabályai alkalmazandók az említett gyermeknevelési időszakokra. A jelen ügyben azonban a kérdést előterjesztő bíróság kétségbe vonja, hogy ilyen kapcsolat megállapítható‑e, tekintettel arra, hogy LF, miután gyermekeit Belgiumban felnevelte, körülbelül 20 évig Németországban dolgozott, mielőtt Ausztriába visszatért.
25.      E körülmények között az
ObersterGerichtshof (legfelsőbb bíróság, Ausztria) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdéseket terjeszti a Bíróság elé:
„1)      Úgy kell‑e értelmezni a 987/2009 rendelet 44. cikke (2) bekezdése első mondatának első fordulatát, hogy a 883/2004/EK rendelet II. címe szerint illetékes tagállam a jogszabályai alapján gyermekneveléssel töltött időszakokat általánosságban, vagy csak egyedi esetben nem veszi számításba?
2)      Úgy kell‑e értelmezni az EUMSZ 21. cikket, hogy az öregségi ellátást nyújtó tagállam köteles a gyermekneveléssel töltött időszakokat figyelembe venni attól függetlenül, hogy az adott személy a gyermekneveléssel töltött időszak után egy harmadik tagállamban is szerzett biztosítási időket munkavállalóként vagy önálló vállalkozóként folytatott tevékenység alapján, abban az esetben, ha nem teljesültek a 987/2009 rendelet 44. cikke (2) bekezdésében foglalt feltételek […], de az érintett személy az ellátást nyújtó tagállamban mind munkavállalóként, mind pedig a gyermekneveléssel töltött időszak alapján biztosítási időt szerzett?”
B.      A C‑143/25. sz. ügy
26.      CV 1962‑ban született osztrák állampolgár. 1977. augusztus 1. és 1988. január 31. között Ausztriában rendelkezett lakóhellyel. Ausztriában 126 hónap kötelező biztosítási járulékfizetési időszakot szerzett munkavállalói tevékenység végzése (122 hónap) és beszámítható időszakok teljesítése (4 hónap) révén.
27.      1988 márciusában CV Olaszországba költözött. Azóta Olaszországban él. Két gyermeke született, 1989. május 2‑án, illetve 1994. április 21‑én. Olaszországba költözése óta nem végzett keresőtevékenységet, és nem szerzett biztosítási időszakokat.
28.      2022. szeptember 26‑án CV öregségi nyugdíj megállapítását kérte a PVA‑tól. A PVA 2023. július 6‑i határozatával elutasította CV kérelmét azzal az indokkal, hogy CV nem szerezte meg az osztrák jogszabályok által előírt, e nyugdíj megítéléséhez szükséges legalább 180 hónapos biztosítási időszakot. Azt is kifejtette, hogy nem köteles figyelembe venni a CV által Olaszországban gyermekneveléssel töltött időszakokat.
29.      CV megtámadta e határozatot az osztrák bíróságok előtt. Azt állította, hogy a PVA‑nak figyelembe kellett volna vennie azokat az időszakokat, amelyek alatt Olaszországban gyermekeit gondozta és nevelte (összesen 96 hónap) (a továbbiakban: a C‑143/25. sz. ügyben vitatott időszakok).
30.      Az elsőfokú bíróság elutasította a keresetet. Először is kifejtette, hogy gyermekei születésekor CV már nem folytatott semmilyen keresőtevékenységet; így a 987/2009 rendelet 44. cikkének (2) bekezdése alkalmazásához szükséges feltételek nem teljesültek. Másodszor, az EUMSZ 21. cikk alapján a vitatott időszakok figyelembevételének feltételei sem teljesültek, mivel CV csak gyermekei születése előtt fizetett járulékot Ausztriában.
31.      CV fellebbezést terjesztett elő e határozattal szemben. A másodfokú bíróság helybenhagyta az elsőfokú bíróság határozatát.
32.      CV felülvizsgálati kérelmet nyújtott be az Oberster Gerichtshofhoz (legfelsőbb bíróság), amely a kérdést előterjesztő bíróság.
33.      E bíróság megállapítja, hogy egyértelmű, hogy CV nem felel meg a 987/2009 rendelet 44. cikkének (2) bekezdésében felsorolt harmadik feltételnek, amely szerint az érintett személynek továbbra is A tagállam jogszabályainak hatálya alatt kellett maradnia munkavállalói vagy önálló vállalkozói tevékenysége miatt azon időpontban, amikor az adott tagállam jogszabályai alapján a gyermeknevelési időszak beszámítása az érintett gyermek tekintetében megkezdődött. Jelen esetben CV első gyermeke születésének időpontjában munkavállalói vagy önálló vállalkozói tevékenység végzése alapján már nem tartozott az osztrák jogszabály hatálya alá.
34.      Hozzáteszi, hogy az Európai Unió Bíróságának az EUMSZ 21. cikkre vonatkozó ítélkezési gyakorlata szerint „kellően szoros kapcsolat” áll fenn, ha az érintett személy kizárólag az egyik tagállamban (A tagállam) végzett munkát és fizetett járulékokat (vagy kizárólag abban szerzett biztosítási időszakokat), azt megelőzően és azt követően, hogy lakóhelyét egy másik tagállamba (B tagállam) helyezte át, és ott nevelte gyermekeit. Ha azonban „kellően szoros kapcsolat” csak ilyen esetben állna fenn, az azt jelentené, hogy A tagállam hatóságai kedvezőtlenebb bánásmódban részesítenek valamely személyt pusztán azért, mert családi okokból a B tagállamba költözött, anélkül hogy valaha is újra jövedelemszerző tevékenységet folytatott volna az A tagállamban. Ez a következmény elkerülhető, ha a „kellően szoros kapcsolat” fennállásának egyetlen döntő tényezője az lenne, hogy az érintett személy A tagállamban biztosítási időszakokat szerzett a gyermekneveléssel töltött időszakok megszerzése előtt (nem pedig azt követően).
35.      E körülmények között az
ObersterGerichtshof (legfelsőbb bíróság, Ausztria) úgy határozott, hogy az eljárást felfüggeszti, és előzetes döntéshozatal céljából a következő kérdést terjeszti a Bíróság elé:
„Úgy kell‑e értelmezni az EUMSZ 21. cikket, hogy az öregségi ellátást nyújtó tagállam köteles a gyermekneveléssel töltött időszakot attól függetlenül figyelembe venni, hogy az adott személy a gyermekneveléssel töltött időszak után egy harmadik tagállamban is szerzett biztosítási időket munkavállalóként vagy önálló vállalkozóként folytatott tevékenység alapján, abban az esetben, ha nem teljesül a 987/2009 európai parlamenti és tanácsi rendelet 44. cikke (2) bekezdésében foglalt azon feltétel, miszerint a munkavállalóként vagy önálló vállalkozóként folytatott tevékenységnek fenn kell állnia abban az időpontban, amikor a gyermekneveléssel töltött időszak beszámítása az érintett gyermek tekintetében megkezdődött, holott az érintett személy a munkaviszonyból származó biztosítási időszakait az ellátást nyújtó tagállamban kizárólag a gyermekneveléssel töltött időszak előtt szerezte meg?”
IV.    A Bíróság előtti eljárás
36.      A 2025. február 11‑i előzetes döntéshozatal iránti kérelmeket 2025. február 18‑án vették a Bíróságon nyilvántartásba.
37.      A Bíróság elnöke 2023. május 10‑i határozatával elrendelte a C‑142/25. és a C‑143/25. sz. ügy egyesítését az írásbeli és a szóbeli szakasz lefolytatása, valamint az ítélet meghozatala céljából.
38.      A PVA, az osztrák és a cseh kormány, valamint az Európai Bizottság nyújtott be írásbeli észrevételeket. Valamennyi fél és érdekelt fél, valamint a Németországi Szövetségi Köztársaság is képviseltette magát a 2026. november 26‑án tartott tárgyaláson.
V.      Értékelés
39.      Amint azt a Deutsche Rentenversicherung Bund ügyre vonatkozó indítványomban(7) kifejtettem, a 987/2009 rendelet 44. cikkének (2) bekezdése egy különös szabályt vezet be, amelynek célja annak meghatározása, hogy abban az esetben, ha valamely személy különböző tagállamokban dolgozott és nevelte gyermekeit, A tagállamnak (az a tagállam, ahol a személy dolgozott) milyen körülmények között kell a B tagállamban szerzett, „gyermekneveléssel töltött időszakokra”(8) a saját jogszabályait alkalmaznia, és amely előírja, hogy ebben az esetben ezeket az időszakokat úgy kell kezelni, mintha azokat A tagállamban szerezték volna.
40.      Az A tagállamra vonatkozó ezen kötelezettség csak akkor alkalmazandó, ha B tagállam jogszabályai szerint „a gyermeknevelési időszakokat nem veszik számításba”. Valójában főszabály szerint a szóban forgó gyermeknevelési időszakokra B tagállam jogszabályai vonatkoznának, amely az érintett személynek az említett időszakok alatti lakóhelye szerinti tagállam, és ezért a „883/2004 rendelet II. címe értelmében illetékes tagállam”.(9)
41.      Pontosan e feltétel (hogy B tagállam jogszabályai szerint „a gyermeknevelési időszakokat nem veszik számításba”) értelmezését kéri az Oberster Gerichtshof (legfelsőbb bíróság) az Európai Unió Bíróságától a C‑142/25. sz. ügyben előzetes döntéshozatalra előterjesztett első kérdésben.
42.      A Pensionsversicherungsanstalt ítéletében az említett bíróság már felvetette a kérdést, hogy ezt úgy kell‑e érteni, hogy B tagállam nem fogadhat el olyan szabályokat, amelyek általánosságban lehetővé teszik a területén teljesített gyermeknevelési időszakok figyelembevételét, vagy csupán azt követeli meg, hogy az adott tagállam a konkrét ügyben ne vegye figyelembe ezeket az időszakokat. A Bíróság azonban korábbi ítéletében nem döntött ebben a kérdésben, mivel az ügyben érintett személy nem felelt meg a 987/2009 rendelet 44. cikke (2) bekezdésének alkalmazásához szükséges egyéb anyagi jogi feltételeknek.
43.      A kérdés ezért a C‑142/25. sz. ügyben ismét felmerül. A jelen ügyben LF gyermekeit Belgiumban nevelte fel, amely tagállam jogszabályai általánosságban előírják a gyermeknevelési időszakok elismerését. E jogszabály azonban nem alkalmazható LF‑re azon időszakok tekintetében, amelyekben gyermekét gondozta és nevelte, mivel nem biztosított a belga öregségi nyugdíjrendszerben. Belgiumban az öregségi nyugdíjrendszerhez tartozás általában „biztosítási időszak” vagy azzal egyenértékű időszak megszerzésétől függ.(10) Míg LF Belgiumban gyermekeit nevelte, e tagállamban nem szerzett ilyen „biztosítási időszakot”.
44.      Az alábbi A. szakaszban tisztázom a 987/2009 rendelet 44. cikkének (2) bekezdésében szereplő, a gyermeknevelési időszakoknak a B tagállam által történő figyelembevételének hiányára vonatkozó feltétel hatályát. Ezt követően a C‑142/25. sz. ügyben előterjesztett második kérdésre, valamint a C‑143/25. sz. ügyben előterjesztett egyetlen kérdésre térnék rá (B. szakasz). E kérdések a Bíróságnak a Pensionsversicherungsanstalt ítéletben (amelyet később a Deutsche Rentenversicherung Bund ítélet is megerősített) tett azon következtetésére vonatkoznak, amely szerint a 987/2009 rendelet 44. cikkének (2) bekezdése „nem [szabályozza] kizárólagosan a gyermeknevelési időszakok figyelembevételét”.(11) Így, amint azt a bevezetésben jeleztem, ha valamely személy nem teljesíti az e rendelkezésre való hivatkozás feltételeit, a tagállam továbbra is köteles a jogszabályait alkalmazni a B tagállamban szerzett, gyermekneveléssel töltött időszakokra, és ezeket az időszakokat úgy figyelembe venni, mintha azokat a saját területén szerezték volna, ha „kellően szoros kapcsolat” (vagy akár pusztán „elégséges kapcsolat”)(12) áll fenn a szóban forgó, gyermekneveléssel töltött időszakok és az A tagállamban szerzett „biztosítási időszakok” között.(13) A Bíróság megállapította, hogy ez a kötelezettség közvetlenül az EUMSZ 21. cikkből ered, amely az uniós polgároknak a tagállamok területén való szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogát védi.
45.      Azok az esetek, amelyekben a Bíróság eddig a „kellően szoros kapcsolat” vagy az „elégséges kapcsolat” kritériumot alkalmazta, mind olyan helyzetre vonatkoztak, amikor az érintett személy i. a B tagállamban történő gyermeknevelés előtt és után egyaránt, valamint ii. kizárólag az A tagállamban dolgozott (vagy más módon szerzett „biztosítási időszakokat”). A jelen ügyekben szóban forgó helyzetek eltérőek: a C‑142/25. sz. ügyben LF Ausztriában dolgozott, mielőtt gyermekeit Belgiumban nevelte volna. Mindazonáltal miután Belgiumban megszerezte a vitatott gyermekneveléssel töltött időszakokat, 20 évig Németországban dolgozott, mielőtt visszatért és ismét keresőtevékenységet folytatott volna Ausztriában. A C‑143/25. sz. ügyben CV Olaszországba költözött gyermeknevelés céljából, és soha nem tért vissza abba a tagállamba, ahol korábban „biztosítási időszakokat” szerzett (Ausztria), és más tagállamban sem dolgozott. Ezek az ügyek tehát lehetőséget nyújtanak a Bíróságnak annak megvizsgálására, hogy kiterjeszthető‑e ilyen helyzetekre a „kellően szoros kapcsolat” vagy az „elégséges kapcsolat” kritérium.
A.      A C‑142/25. sz. ügyben előterjesztett első kérdés
46.      Először is megjegyzem, hogy a 987/2009 rendelet 44. cikke (2) bekezdésének megfogalmazása némiképp kétértelmű,(14) mivel az e rendelkezésben szereplő, a gyermeknevelési időszakoknak a B tagállam által történő figyelembevételének hiányára vonatkozó feltétel a következőképpen van megfogalmazva: „ha [B tagállam] jogszabályai szerint a gyermeknevelési időszakot nem veszik számításba […]”. Mint már említettem, a kérdést előterjesztő bíróság kifejti, hogy ez vagy azt jelentheti, hogy B tagállam jogszabályai általában nem teszik lehetővé a gyermeknevelési időszakok figyelembevételét az öregségi nyugdíj megállapítása céljából (ezt „elvont vagy általános megközelítésnek” nevezem), vagy pedig hogy e figyelembevétel általában lehetséges ugyan, de a szóban forgó konkrét esetben az érintett személy nem teljesíti az ilyen időszakoknak a B tagállam jogszabályai szerinti elismerésének feltételeit (a továbbiakban: egyedi megközelítés).
47.      A PVA, az osztrák kormány és a Bizottság az első értelmezés mellett érvel. A cseh kormány a szociális biztonsági rendszerek koordinációjával foglalkozó igazgatási bizottság(15) gyermeknevelési időszakokkal foglalkozó ad hoc csoportjának jelentésére hivatkozva (amelyet azonban e bizottság hivatalosan nem fogadott el)(16) a második értelmezést támogatja. A cseh kormány azzal érvel, hogy amennyiben az elvont vagy általános megközelítést követnék, a 987/2009 rendelet 44. cikkének (2) bekezdése gyakorlatilag hatástalanná válna, mivel ritkán lenne alkalmazható. Ennek oka, hogy a szociális biztonsági rendszerek koordinációjával foglalkozó igazgatási bizottság jelentése azt mutatja, hogy a gyakorlatban csak egy tagállam (Dánia) nem fogadott el olyan jogszabályt, amely általánosságban lehetővé teszi a gyermeknevelési időszakok figyelembevételét.
48.      A tárgyaláson a Németországi Szövetségi Köztársaság egy harmadik értelmezést javasolt. Egyetértett a PVA‑val, az osztrák kormánnyal és a Bizottsággal abban, hogy a 987/2009 rendelet 44. cikkének (2) bekezdése egy olyan helyzetre vonatkozik, amikor a B tagállam jogszabályai általában nem teszik lehetővé a gyermeknevelési időszakok figyelembevételét az öregségi nyugdíj megállapítása céljából. Hozzátette azonban, hogy ez a rendelkezés akkor is alkalmazandó, ha az érintett személy egy olyan tagállamban nevelte gyermekeit, amelynek jogszabályai általában lehetővé teszik a gyermeknevelési időszakok figyelembevételét (jelen esetben Belgium), de nem csatlakozott az adott tagállam nyugdíjrendszeréhez, mivel ott nem szerzett nyugdíjjogosultságot alapozó időszakokat. Így a B tagállam jogszabályai nem alkalmazhatók rá a szóban forgó gyermeknevelési időszakok tekintetében.
49.      LF pontosan ilyen helyzetben van. Amint azt a fenti 42. pontban kifejtettem, gyermekeit Belgiumban nevelte fel, ahol a nemzeti jogszabályok általában lehetővé teszik a gyermeknevelési időszakok figyelembevételét. A belga jog azonban azt is előírja, hogy az a személy, aki – mint LF – csak „tartózkodási időszakokat” (és nem „biztosítási időszakokat”) szerzett e tagállamban, nem jogosult öregségi nyugdíjra, és így nem válik
biztosítottá a belga nyugdíjrendszerben. Értelmezésem szerint LF ügyében a belga hatóságok azért nem számították be a gyermeknevelési időszakokat, mert a gyermeknevelési időszakokra vonatkozó belga szabályozás valójában ténylegesen nem volt rá alkalmazható a C‑142/25. sz. ügyben vitatott időszakok tekintetében, mivel őt teljesen kizárták a belga nyugdíjrendszerből.
50.      Kifejtem, miért támogatom teljes mértékben a Németországi Szövetségi Köztársaság álláspontját.
51.      Először is emlékeztetnék arra, hogy a Pensionsversicherungsanstalt (Külföldön gyermekneveléssel töltött időszakok) ügyre vonatkozó indítványomban(17) már kifejtettem, hogy véleményem szerint a 987/2009 rendelet 44. cikkének (2) bekezdését nem azért fogadták el, hogy az öregségi nyugdíjat kérelmező személyek különböző tagállamok illetékes hatóságai előtt próbálhassanak szerencsét, és ugyanazon gyermeknevelési időszakok tekintetében különböző tagállamok jogszabályait alkalmazzák rájuk.
52.      Ez annak a közvetlen következménye, hogy a 883/2004 rendelet és a 987/2009 rendelet elsődleges célja „egyetlen koordinációs rendszer kidolgozása”,(18) és hogy ezen eszközök egyik sarokköve az, hogy a hatályuk alá tartozó személyekre „csak egy tagállam jogszabályai alkalmazandóak”.(19) Amint azt a Bíróság ítélkezési gyakorlata megerősíti, a 883/2004 és a 987/2009 rendelettel létrehozott koordinációs rendszer célja több nemzeti szabályozás egyidejű alkalmazásának és az esetlegesen ebből eredő bonyodalmaknak az elkerülése.(20)
53.      Ezzel összefüggésben tehát egyértelmű, hogy a 987/2009 rendelet 44. cikkének (2) bekezdését, amely a 883/2004 rendelet II. címében foglalt illetékességi szabályok alóli kivételt határoz meg, hogy valamely, az ilyen szabályok szerint már nem illetékes tagállamot (A tagállam) kötelezze a valamely más tagállamban (B tagállam) szerzett, gyermekneveléssel töltött időszakok figyelembevételére, úgy kell érteni, hogy az szubszidiárius és nem párhuzamos illetékességet vezet be.(21)
54.      E megfontolások már a Pensionsversicherungsanstalt (Külföldön gyermekneveléssel töltött időszakok) ügyre vonatkozó indítványomban is arra a következtetésre vezettek,(22) hogy a Bíróságnak el kell kerülnie a 987/2009 rendelet 44. cikke (2) bekezdésének a cseh kormány által javasolt módon történő értelmezését (egyedi megközelítés), azaz azt, hogy valamely személynek lehetővé tegye, hogy először B tagállam hatóságai alkalmazzák rá a nemzeti jogszabályokat az ott teljesített gyermeknevelési időszakok tekintetében, majd ha ezeket az időszakokat ténylegesen nem veszik figyelembe az öregségi nyugdíj megállapítása céljából (anyagi jogi vagy eljárási okokból), az A tagállam hatóságaihoz forduljon, hogy e tagállam jogszabályait alkalmazzák rá ugyanazon időszakok tekintetében. Kifejtettem, hogy a Bíróságnak inkább azt kell megállapítania, hogy ez a rendelkezés olyan helyzetben alkalmazandó, amikor a B tagállam jogszabályai általában nem teszik lehetővé a gyermeknevelési időszakok figyelembevételét (elvont vagy általános megközelítés).
55.      Meggyőződésem továbbra is, hogy ezt az értelmezést kell előnyben részesíteni a cseh kormány által javasolt értelmezéssel szemben.
56.      Ennek ellenére, és tekintettel arra, hogy jelenleg aligha találok olyan tagállamot, amelynek jogszabályai valamilyen formában ne tennék lehetővé a gyermekneveléssel töltött időszakok figyelembevételét az öregségi nyugdíj megállapítása céljából,(23) egyetértek a Németországi Szövetségi Köztársasággal abban, hogy a 987/2009 rendelet 44. cikkének (2) bekezdése nemcsak olyan helyzetekben alkalmazandó, amikor B tagállam jogszabályai általában nem teszik lehetővé a gyermeknevelési időszakok figyelembevételét, hanem olyan esetekben is, mint az alapeljárásban szereplő LF esete, amikor az érintett személy egy olyan tagállamban gondozta és nevelte gyermekeit, amelynek jogszabályai általában lehetővé teszik a gyermeknevelési időszakok figyelembevételét (jelen esetben Belgium), de az említett jogszabályok nem alkalmazhatók rá ezen időszakok tekintetében, mivel soha nem volt biztosított az adott tagállam nyugdíjrendszerének.
57.      E tekintetben emlékeztetek arra, hogy a Bíróság megállapította, hogy a 883/2004 rendelet (és így a 987/2009 rendelet) által létrehozott koordinációs rendszernek az is célja, hogy megakadályozza, hogy az e rendelet hatálya alá tartozó személyek – rájuk nézve irányadó szabályozás hiányában – a szociális biztonsági rendszer nyújtotta védelem nélkül maradjanak.(24) Éppen ez az eredmény következik be a C‑142/25. sz. ügy tárgyát képező alapeljárásban, ha a Bíróság nem hagyja jóvá a Németországi Szövetségi Köztársaság értelmezését.
58.      Valóban, ha csak az „általános vagy elvont” megközelítést követnénk, egy olyan személy, mint LF, jogi vákuumban találná magát a C‑142/25. sz. ügyben vitatott időszakok tekintetében. Az osztrák jogszabályok nem lennének rá alkalmazhatók ezen időszakok tekintetében pusztán azért, mert Belgium olyan jogszabályt fogadott el, amely általánosságban lehetővé teszi a gyermeknevelési időszakok figyelembevételét. Nem vennék figyelembe azt a tényt, hogy maguk a belga jogszabályok nem alkalmazhatók LF‑re ugyanazon időszakok tekintetében.
59.      Ezen elemek fényében úgy vélem, hogy a 987/2009 rendelet 44. cikkének (2) bekezdését úgy kell értelmezni, hogy az alkalmazandó olyan helyzetben, amikor B tagállam jogszabályai általában nem teszik lehetővé a gyermeknevelési időszakok figyelembevételét, valamint olyan helyzetben is, amikor az adott tagállam jogszabályai általában lehetővé teszik
ugyan a gyermeknevelési időszakok figyelembevételét, de az említett jogszabály nem alkalmazható az érintett személyre a B tagállamban teljesített gyermeknevelési időszakok tekintetében, mivel ő soha nem volt biztosított az említett tagállam nyugdíjrendszerében.
60.      Most pontosabban válaszolok a cseh kormány által előterjesztett érvekre, és kifejtem, hogy miért
nem szükséges az e kormány által javasolt értelmezés a 987/2009 rendelet 44. cikke (2) bekezdése hatékony érvényesülésének megőrzése érdekében.
61.      E tekintetben emlékeztetek arra, hogy egy uniós jogi rendelkezés különböző lehetséges értelmezései közül azt kell előnyben részesíteni, amely alkalmas a rendelkezés hatékony érvényesülésének biztosítására.(25)
62.      Először is azonban, amint azt a fenti 52. pontban kifejtettem, a cseh kormány értelmezése ellentétes a 883/2004 és a 987/2009 rendelet céljával, amely a több nemzeti szabályozás egyidejű alkalmazásának és az esetlegesen ebből eredő bonyodalmaknak az elkerülése.
63.      Másodszor, a 987/2009 rendelet 44. cikke (2) bekezdésének hatályával és pontosabban azzal a feltétellel kapcsolatos vita, hogy „[B tagállam] jogszabályai szerint a gyermeknevelési időszakokat nem veszik számításba […]”, a mai napig(26) szigorúan bináris fogalmakkal folyt: vagy a B tagállam nem rendelkezhet olyan jogi kerettel, amely általánosságban lehetővé teszi az ilyen időszakoknak az öregségi nyugdíj megállapítása céljából történő elismerését, vagy létezik ilyen keret, és az érintett személyre alkalmazandó, de e személy nem teljesíti az ezen időszakok figyelembevételéhez szükséges (eljárási vagy anyagi jogi) feltételeket.
64.      Amint azonban már kifejtettem, a 987/2009 rendelet 44. cikkének (2) bekezdése harmadik értelmezése (a Németországi Szövetségi Köztársaság által képviselt „közbenső” megoldás) is lehetséges. Amennyiben a Bíróság – javaslatomnak megfelelően – ezt az értelmezést fogadja el, e rendelkezés alkalmazása kiterjedne olyan körülményekre is, mint amelyek a C‑142/25. sz. ügy tárgyát képező alapeljárásban állnak fenn, ahol az érintett személy (jelen esetben LF) gyermekeit olyan tagállamban nevelte fel, amelynek jogszabályai általában lehetővé teszik ugyan a gyermeknevelési időszakok figyelembevételét (jelen esetben Belgium), de az említett jogszabály nem alkalmazható rá a szóban forgó gyermeknevelési időszakok tekintetében, mivel soha nem volt biztosított az adott tagállam nyugdíjrendszerében.
65.      Ez a helyzet gyakrabban fordulhat elő, mint azt elsőre feltételeznénk, mivel Belgium csupán egy példa azok közül a tagállamok közül, amelyekben a tartózkodási időszakok puszta teljesítése nem elegendő az öregségi nyugdíjrendszerbe való belépéshez. Kutatásaim alapján valójában csak néhány tagállam (köztük Hollandia, Dánia, Svédország és Finnország) vezetett be lakóhelyen alapuló (vagy nagyrészt lakóhelyen alapú) alapnyugdíjrendszert, ahol a jogosultság elsősorban a lakóhelyhez kapcsolódik. A legtöbb más tagállamban a nyugdíjjogosultságot inkább „biztosítási időszakok” ‑ ide értve a „biztosítási időszakokkal” egyenértékű időszakokat is (például azokat az időszakokat, amelyek alatt a személy nyugdíjjogosultságot keletkeztető ellátásban részesül) – alapozzák meg. Így az a személy, aki csupán gyermeknevelés céljából tartózkodik ezekben a tagállamokban, anélkül, hogy ilyen „biztosítási időszakokat” szerezne, hasonló helyzetbe kerülhet, mint LF.
66.      A Pensionsversicherungsanstalt (Külföldön gyermekneveléssel töltött időszakok) ügyre vonatkozó indítványomban(27) azt is megjegyeztem, hogy az „egyedi megközelítést” (amelyet itt a cseh kormány képvisel) el kell utasítani, mert túlságosan körülményes volna, és nem lenne praktikus arra kötelezni A tagállam hatóságait, hogy B tagállam jogszabályai alapján vizsgálják meg valamely személy gyermeknevelési időszakok elismerésére irányuló kérelmének megalapozottságát annak megállapítása érdekében, hogy saját jogszabályait kell‑e az adott személy helyzetére alkalmazni. Ugyanez véleményem szerint nem igaz a Németországi Szövetségi Köztársaság által javasolt „közbenső megközelítés” esetében, mivel e megközelítés szerint A tagállam hatóságainak csupán azt kellene megállapítaniuk, hogy az érintett személy biztosított‑e B tagállam nyugdíjrendszerében vagy sem.
67.      Véleményem szerint az „egyedi megközelítéssel” kapcsolatban az imént említett nehézségeket csak tovább súlyosbítja az a tény, hogy – amint azt a Németországi Szövetségi Köztársaság a tárgyaláson kifejtette – a gyermeknevelési időszakok figyelembevételének módja tagállamról tagállamra jelentősen eltér.
68.      Például egyes tagállamok
a többinél szigorúbban korlátozzák a gyermeknevelési időszakként figyelembe vehető évek számát (gyermekenként meghatározott évek számának vagy a gyermekek számától független maximális időtartamnak az előírásával). Ilyen helyzetben az egyedi megközelítés alapján az e korlátokat meghaladó éveket olyan gyermeknevelési időszaknak kell‑e tekinteni, amelyeket nem vesznek figyelembe? Ha igen, akkor az érintett személynek joga van‑e ahhoz, hogy ezeket a további időszakokat A tagállam jogszabályai szerint értékeljék, pusztán azért, mert az a jogszabály kedvezőbb eredményt biztosít? Mint már kifejtettem, nem gondolom azt, hogy a 987/2009 rendelet 44. cikkének (2) bekezdését az uniós jogalkotó azzal a szándékkal fogalmazta meg, hogy ilyen eredményt tegyen lehetővé. Az osztrák kormány a tárgyaláson helyesen állapította meg, hogy ez azzal a nemkívánatos következménnyel járhat, hogy azok a tagállamok, amelyeknek a gyermeknevelési időszakok figyelembevételére vonatkozó jogszabályai kedvezőbbek, módosíthatják jogszabályaikat oly módon, hogy azok a kérelmezők számára kevésbé legyenek kedvezőek annak érdekében, hogy elkerüljék a túlzott terhelést (lefelé kiegyenlítő hatás).
69.      Mielőtt rátérnék a C‑142/25. sz. ügyben felhozott második kérdésnek és a C‑143/25. sz. ügy egyetlen kérdésének vizsgálatára, két további megjegyzést szeretnék tenni.
70.      Először is, tekintettel a 987/2009 rendelet 44. cikke (2) bekezdésének kétértelmű megfogalmazására, sürgetném az uniós jogalkotót, hogy az általam javasolt értelmezéssel összhangban pontosítsa az említett rendelkezésben foglalt azon feltétel tartalmát, amely a gyermeknevelési időszakok B tagállam általi figyelembevételének hiányára vonatkozik, adott esetben új jogszabályi rendelkezés elfogadásával.
71.      Másodszor, emlékeztetek arra, hogy véleményem szerint a 987/2009 rendelet 44. cikkének (2) bekezdésében foglalt azon feltétel értelemszerűen alkalmazandó, amely a gyermeknevelési időszakok B tagállam általi figyelembevételének hiányára vonatkozik, ha az érintett személy nem alapíthatja igényét e rendelkezésre, hanem ehelyett az EUMSZ 21. cikkre és a Bíróság ítélkezési gyakorlatában kidolgozott „kellően szoros kapcsolat” vagy az „elégséges kapcsolat” kritériumára kell hivatkoznia.(28) A Deutsche Rentenversicherung Bund ügyre vonatkozó indítványomban részletesen kifejtettem az ezen értelmezést alátámasztó indokokat.(29) Nem látom szükségesnek, hogy ezeket a jelen indítványban ismételten kifejtsem.
B.      A C‑142/25. sz. ügyben előterjesztett második kérdés és a C‑143/25. sz. ügyben előterjesztett egyetlen kérdés
72.      A C‑142/25. sz. ügyben előterjesztett második kérdésével és a C‑143/25. sz. ügyben előterjesztett egyetlen kérdésével az előterjesztő bíróság lényegében azt kérdezi, hogy mi minősül „kellően szoros kapcsolatnak” vagy „elégséges kapcsolatnak” a B tagállamban gyermekneveléssel töltött időszakok és az A tagállamban szerzett „biztosítási időszakok” között, amely – az EUMSZ 21. cikk értelmében – arra kötelezi az adott tagállam hatóságait, hogy jogszabályaikat az említett gyermeknevelési időszakokra alkalmazzák, és azokat úgy kezeljék, mintha azokat az A tagállam területén szerezték volna.
73.      Emlékeztetek arra, hogy a „kellően szoros kapcsolat” vagy az „elégséges kapcsolat” kritériumot a Bíróság a 883/2004 és a 987/2009 rendelet elfogadása előtti ítélkezési gyakorlatában az 1408/71 rendeletben foglalt általános szabályok alkalmazásának keretében dolgozta ki, amelyek nem tartalmaztak a gyermeknevelési időszakokra vonatkozó konkrét rendelkezést.(30)
74.      A Bíróság azonban később a Pensionsversicherungsanstalt és a Deutsche Rentenversicherung Bund ítéletében úgy döntött, hogy a „kellően szoros kapcsolat” vagy az „elégséges kapcsolat” kritérium továbbra is releváns a 883/2004 és a 987/2009 rendelet alkalmazásának keretében, olyan helyzetekben, amikor a 987/2009 rendelet 44. cikkének (2) bekezdésében felsorolt feltételek nem teljesülnek. Emlékeztetek arra, hogy e rendelkezés értelmében A tagállam azon kötelezettsége, hogy jogszabályait a B tagállamban gyermekneveléssel töltött időszakokra alkalmazza, és azokat úgy kezelje azokat, mintha azokat a saját területén szerezték volna, attól függ, hogy a következő három feltétel együttesen teljesül‑e:
–        B tagállam jogszabályai szerint a gyermeknevelési időszakokat nem veszik figyelembe (a fenti A. szakaszban vizsgáltam e feltételt);
–        A tagállam jogszabályait kellett korábban alkalmazni az érintett személyre azon az alapon, hogy munkavállalóként vagy önálló vállalkozóként tevékenységet folytatott abban a tagállamban; és
–        e személy az említett tevékenység folytán továbbra is A tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozott abban az időpontban, amikor e tagállam jogszabályainak értelmében a gyermeknevelési időszak beszámítása az érintett gyermek tekintetében megkezdődött.
75.      A jelen ügyekben nyilvánvaló, hogy sem LF, sem CV nem teljesítik a 987/2009 rendelet 44. cikkének (2) bekezdésében meghatározott harmadik feltételt, mivel amikor az osztrák jogszabályok alapján a vitatott időszakok beszámítása megkezdődött volna, az érintettek már munkavállalói vagy önálló vállalkozói tevékenység alapján nem tartoztak A tagállam (Ausztria) jogszabályainak hatálya alá. Értelmezésem szerint LF esetében a 987/2009 rendelet 44. cikkének (2) bekezdésében felsorolt harmadik feltétel teljesítésének elmulasztása csak a gyermekneveléssel második gyermeke tekintetében töltött időszakokat érinti.
76.      Hasonló feltételnek való meg nem felelés (és ezáltal a 987/2009 rendelet 44. cikkének (2) bekezdésére való hivatkozás lehetetlensége) már felmerült a Pensionsversicherungsanstalt és a Deutsche Rentenversicherung Bund ítéletet eredményező ügyekben is. Mindazonáltal a Bíróság mindkét ügyben megállapította, hogy a vitatott gyermeknevelési időszakok „kellően szoros” vagy „elégséges kapcsolatban” álltak azon időszakokkal, amelyek alatt az érintett személy A tagállamban végzett munkát és fizetett járulékot, illetve az e tagállamban szerzett „biztosítási időszakokkal” vagy a „biztosítási időszakok
kal” egyenértékű időszakokkal.(31) Így az EUMSZ 21. cikk értelmében A tagállam jogszabályait kellett alkalmazni e gyermekneveléssel töltött időszakokra.
77.      Mindkét ítélet rendelkező részében a Bíróság rámutatott, hogy az érintett személy mind a releváns gyermeknevelési időszakokat megelőzően, mind pedig azokat követően kizárólag az első tagállamban (A tagállam) fizetett járulékot vagy szerzett egyéb módon „biztosítási időszakokat”.
78.      Ennek fényében nem egyértelmű, hogy a „kellően szoros kapcsolat” vagy az „elégséges kapcsolat” kritérium akkor is teljesül‑e, ha – mint az alapeljárásban – az érintett személy nem kizárólagosan tette ezt (C‑142/25. sz. ügy), vagy kizárólagosan tette, de csak a vitatott gyermeknevelési időszakok B tagállamban való megszerzése előtt, és nem pedig azokat követően (C‑143/25. sz. ügy).
79.      Véleményem szerint – amint azt a Deutsche Rentenversicherung Bund ügyre vonatkozó indítványomban(32) már kifejtettem – a „kellően szoros kapcsolat” vagy az „elégséges kapcsolat” kritériumának két elemre kell épülnie. Először is, az érintett személynek „biztosítási időszakokat” kellett szereznie A tagállamban azt megelőzően, hogy gyermekeit a B tagállamban nevelte volna (ám azt követően nem feltétlenül). Másodszor, A tagállamnak annak az utolsó tagállamnak kell lennie, amelyben az érintett személy „biztosítási időszakokat” szerzett azt megelőzően, hogy gyermekeit a B tagállamban nevelte volna. Nem írható elő, hogy az érintett személy kizárólag az A tagállamban szerezze meg a vonatkozó „biztosítási időszakokat”, mind a B tagállamban történő gyermeknevelés előtt, mind azt követően.
80.      Az e következtetéshez vezető okok a következőképpen foglalhatók össze.
81.      Először is úgy vélem, hogy bár a Bíróság úgy döntött, hogy a „kellően szoros kapcsolat” vagy az „elégséges kapcsolat” kritérium továbbra is releváns marad olyan helyzetben, amikor a 883/2004 és a 987/2009 rendelet alkalmazandó, de az utóbbi rendelet 44. cikkének (2) bekezdésében felsorolt feltételek nem teljesülnek, a Bíróság soha nem törekedett arra, hogy e kritérium határait rendszerezett módon meghatározza, hanem inkább egy eseti megközelítést választott, amely minden esetben az adott ügy körülményein alapult. Az Elsen, a Kauer, a Reichel‑Albert és a Pensionsversicherungsanstalt ítéletben különböző tényezőket – többek között azt, hogy a felperes kizárólag az A tagállamban dolgozott, vagy hogy kizárólag ebben a tagállamban fizetett járulékot – emeltek ki anélkül, hogy bármelyiket döntőként jelölték volna meg.(33)Következésképpen azt a tényt, hogy a kérelmező kizárólag az első tagállamban (A tagállam) fizetett járulékot vagy más módon szerzett „biztosítási időt” mind a releváns gyermeknevelési időszakokat megelőzően, mind azokat követően, nem értelmezem elengedhetetlen feltételnek.
82.      Másodszor, amint azt a Deutsche Rentenversicherung Bund ügyre vonatkozó indítványomban megjegyeztem,(34) a „kellően szoros kapcsolat” és az „elégséges kapcsolat” szempontját vizsgáló korábbi ítéletek azt mutatják, hogy a Bíróság hajlamos inkább kiterjeszteni, mintsem korlátozni azon helyzetek számát, amelyekben az A tagállamnak a B tagállamban szerzett, „gyermekneveléssel töltött időszakokra” is alkalmaznia kell a jogszabályait. Míg például az Elsen ítéletben és a Kauer ítéletben a felperes mindaddig az A tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozott, amíg a külföldön szerzett, „gyermekneveléssel töltött időszakok” el nem kezdődtek,(35) addig a Reichel‑Albert ítéletben és a Pensionsversicherungsanstalt ítéletben(36) ugyanez nem volt igaz a felperesre, és ez mégsem akadályozta meg a Bíróságot abban, hogy megállapítsa, hogy „kellően szoros kapcsolat” áll fenn. Ennek alapján úgy tűnik számomra, hogy azt a tényt, hogy az alapeljárások felperesei, miután gondozták és nevelték gyermekeiket, vagy egy másik tagállamban (Németország) dolgoztak, mielőtt Ausztriában újra munkába álltak (LF a C‑142/25. sz. ügyben), vagy nem folytattak jövedelemszerző tevékenységet, sőt gyermekeik születése után nem is tértek vissza Ausztriába (CV a C‑143/25. sz. ügyben), a Bíróság nem feltétlenül tekinti olyan tényezőnek, amely kizárná őket a „kellőképpen szoros kapcsolat” vagy az „elégséges kapcsolat” kritériumának teljesítéséből.
83.      Harmadszor, az a követelmény, hogy az érintett személynek egész életében
kizárólag egy tagállamban (A tagállamban) kellett dolgoznia (mind azt megelőzően, hogy B tagállamban gyermeket nevelt, mind azután), hátrányosan érintené azokat a polgárokat, akik – mint LF – több tagállamban (jelen esetben Ausztriában és Németországban egyaránt) folytattak jövedelemszerző tevékenységet, és ezáltal az EUMSZ rendelkezései alapján gyakorolták a szabad mozgáshoz való jogukat. Véleményem szerint az EUMSZ 21. cikk – amely, amint azt a fenti 3. pontban már említettem, az Európai Unió polgárainak a tagállamok területén való szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való jogát védi – nem vezethet olyan helyzethez, amelyben egy személyt megfosztanak attól a lehetőségtől, hogy A tagállam jogszabályaira hivatkozzon a B tagállamban gyermekneveléssel töltött időszakok tekintetében, pusztán azért, mert azt követően a már nem az A tagállamban, hanem C tagállamban dolgozott. Valójában az ellenkező következtetés indokolatlan és aránytalan beavatkozást jelentene e jogba.
84.      Kétségtelen, hogy az uniós jogalkotó által a 987/2009 rendelet 44. cikke (2) bekezdésének elfogadásakor elképzelt tényállás – amint arra a Bizottság a tárgyaláson rámutatott – látszólag azon a feltételezésen alapult, hogy az érintett személy lakóhelyét csupán két tagállam (A tagállam, a foglalkoztatás tagállama és B tagállam, a gyermekek nevelésének helye) között változtatja meg. Egyértelműen kitűnik e rendelet 44. cikkének (3) bekezdéséből, amely arról rendelkezik, hogy az e cikk (2) bekezdésében előírt kötelezettség nem alkalmazandó, „amennyiben az érintett személy a munkavállalóként vagy önálló vállalkozóként folytatott tevékenysége miatt valamely más tagállam jogszabályainak hatálya alá tartozik vagy kerül”.
85.      Ez azonban nem jelenti azt, hogy ugyanaz a korlátozás alkalmazandó abban az esetben is, amikor az érintett személy ehelyett a „kellően szoros kapcsolat” vagy az „elégséges kapcsolat” kritériumra hivatkozik, amely viszont az EUMSZ 21. cikken alapul. A Bíróság ugyanis éppen olyan helyzetekben hivatkozott erre a kritériumra, amikor a 987/2009 rendelet 44. cikke (2) bekezdése alkalmazásának feltételei nem teljesültek, annak érdekében, hogy pótolja e rendelkezés bizonyos hiányosságait.
86.      Negyedszer és a C‑143/25. sz. ügyben fennálló helyzetet illetően számomra egyértelmű, hogy a „kellően szoros kapcsolat” vagy az „elégséges kapcsolat” megállapításának döntő tényezője az kell, hogy legyen, hogy az érintett személy az A tagállamban „biztosítási időszakokat” szerzett a B tagállamban történő gyermeknevelés előtt, de nem feltétlenül azt követően. Amint azt a Deutsche Rentenversicherung Bund ügyre vonatkozó indítványomban kifejtettem,(37) az a tény, hogy az érintett személy a B tagállamban szerzett, „gyermekneveléssel töltött időszakok” után visszament dolgozni A tagállamba, megerősítheti azon következtetést, hogy ilyen kapcsolat áll fenn (amint az a Reichel‑Albert, a Pensionsversicherungsanstalt és a Deutsche Rentenversicherung Bund ítéletből is kitűnik). Ez azonban nem előfeltétele ilyen kapcsolat meglétének.
87.      Ha ugyanis az érintett személynek, annak érdekében, hogy A tagállam jogszabályainak előnyeit élvezhesse, gyermekei B tagállamban történő nevelését követően ismét e tagállamban kellene munkát vállalnia vagy további „biztosítási időt” szereznie, akkor az az érintett személyt egész egyszerűen az EUMSZ 21. cikk szerinti, más tagállamokban való szabad mozgáshoz és tartózkodáshoz való joga gyakorlásában érintené (mivel – a határ menti munkavállalók kivételével – az érintett személynek ténylegesen vissza kellene költöznie A tagállamba, hogy ilyen további „biztosítási időt” szerezzen).
88.      Ezen megfontolások fényében úgy vélem, hogy az EUMSZ 21. cikket úgy kell értelmezni, hogy az nem követeli meg a „kellően szoros kapcsolat” vagy az „elégséges kapcsolat” megállapításához, hogy az érintett személy a gyermekeinek a B tagállamban történő nevelése előtt és után is kizárólag A tagállamban szerezzen „biztosítási időszakokat”.
89.      Ennek ellenére szeretném hangsúlyozni, hogy a „kellően szoros kapcsolat” vagy „elégséges kapcsolat” kritériumának az a „kiterjesztése”, amelyet a Bíróságnak a jelen ügyekben alkalmazni javaslok, nem érthető úgy, hogy ez felhívás lenne a Bíróság számára arra, hogy megnyissa az ajtót a
z ezen kritérium vizsgálatának hatálya alá tartozó, egyre bővülő helyzetek előtt.
90.      Éppen ellenkezőleg, a Deutsche Rentenversicherung Bund ügyre vonatkozó indítványomban(38) arra ösztönöztem a Bíróságot, hogy határozza meg és korlátozza e kritérium vizsgálatának hatályát, hogy az uniós jogalkotó végül jogszabályi rendelkezéssel váltsa fel a 987/2009 rendelet 44. cikkének (2) bekezdését. Ezt a célt szem előtt tartva utaltam arra, hogy a „kellően szoros kapcsolat” vagy „elégséges kapcsolat” kritériumának teljesülése egyrészt attól függ, hogy az érintett személy az A tagállamban szerzett‑e „biztosítási időszakokat” azelőtt, hogy gyermekeit a B tagállamban nevelte (de azután nem feltétlenül), másrészt pedig attól, hogy az A tagállam‑e az utolsó tagállam, amelyben az érintett személy ilyen „biztosítási időszakokat” szerzett, mielőtt gyermekeit a B tagállamban nevelte.(39) E tekintetben álláspontom változatlan marad.
91.      Különösen úgy vélem, hogy ezekkel a kritériumokkal a „kellően szoros kapcsolat” vagy az „elégséges kapcsolat” kritérium minden egyes konkrét esetben csak
egyetlen tagállamra (jelen esetben mindkét esetben Ausztriára) vonatkozóan teljesülhet. Azt tanácsolom a Bíróságnak, hogy ne kövesse a Bizottság javaslatát, amelynek lényege az, hogy a C‑142/25. sz. ügyben arra a következtetésre jusson, hogy egy olyan kérelmező, mint LF, jogosult arra, hogy a vitatott gyermeknevelési időszakokat mind Ausztria, mind Németország arányosan vegye figyelembe, tekintettel arra, hogy mindkét tagállamban szerzett „biztosítási időszakokat” gyermekei Belgiumban történő nevelése előtt vagy után.
VI.    Végkövetkeztetés
92.      A fenti megállapításokra tekintettel azt javasolom a Bíróságnak, hogy az Oberster Gerichtshof (legfelsőbb bíróság, Ausztria) által előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekre a következő választ adja:
1)      A szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló 883/2004/EK rendelet végrehajtására vonatkozó eljárás megállapításáról szóló, 2009. szeptember 16‑i 987/2009/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet 44. cikkének (2) bekezdését a következőképpen kell értelmezni:
az nemcsak azokra az esetekre alkalmazandó, amikor azon tagállam jogszabályai, amelyben az érintett személy gyermekeit nevelte, általánosságban nem teszik lehetővé a gyermeknevelési időszakok figyelembevételét, hanem azokra az esetekre is, amikor az érintett személy olyan tagállamban nevelte gyermekeit, amelynek jogszabályai főszabály szerint lehetővé teszik a gyermeknevelési időszakok figyelembevételét, de e jogszabályok a szóban forgó gyermeknevelési időszakok tekintetében rá nem alkalmazhatók, mivel soha nem volt biztosított e tagállam nyugdíjbiztosítási rendszerében.
2)       Az EUMSZ 21. cikket következőképpen kell értelmezni:
az öregségi nyugdíjat nyújtó tagállam köteles saját jogszabályait alkalmazni, és úgy venni figyelembe a másik tagállamban gyermekneveléssel töltött időszakokat, mintha azok a saját területén teljesültek volna, feltéve, hogy egyrészt az érintett személy,
mielőtt lakóhelyét a második tagállamba helyezte át, az első tagállamban szerzett „biztosítási időszakokat”, másodszor pedig az első tagállam volt az utolsó olyan tagállam, amelyben az érintett személy a lakóhely áthelyezése előtt ilyen „biztosítási időszakokat” szerzett. Nem követelhető meg, hogy az érintett személy a második tagállamban történő gyermeknevelés előtt és után is kizárólag e tagállamban szerezzen releváns „biztosítási időszakokat”.
1      Eredeti nyelv: angol.
i            A jelen ügy neve fiktív. Az nem egyezik az eljárásban részt vevő egyetlen fél valódi nevével sem.
2      Lásd: 2022. július 7‑i Pensionsversicherungsanstalt (Külföldön gyermekneveléssel töltött időszakok) ítélet (C‑576/20, a továbbiakban: Pensionsversicherungsanstalt ítélet, EU:C:2022:525); 2024. február 22‑i Deutsche Rentenversicherung Bund ítélet (C‑283/21, a továbbiakban: Deutsche Rentenversicherung Bund ítélet, EU:C:2024:144).
3      2009. szeptember 16‑i európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2009. L 284., 1. o.).
4      Ezt a kritériumot először a 2000. november 23‑i Elsen ítéletben (C‑135/99, a továbbiakban: Elsen ítélet, EU:C:2000:647); a 2002. február 7‑i Kauer ítéletben (C‑28/00, a továbbiakban: Kauer ítélet, EU:C:2002:82), valamint a 2012. július 19‑i Reichel‑Albert ítéletben (C‑522/10, a továbbiakban: Reichel‑Albert ítélet, EU:C:2012:475) dolgozták ki a szociális biztonsági rendszereknek a Közösségen belül mozgó munkavállalókra, önálló vállalkozókra és családtagjaikra történő alkalmazásáról szóló, 1971. június 14‑i 1408/71/EGK tanácsi rendelet (HL 1971. L 149., 2. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 1. kötet, 35. o.) alkalmazásának keretében. E rendeletet a szociális biztonsági rendszerek koordinálásáról szóló, 2004. április 29‑i 883/2004/EK európai parlamenti és tanácsi rendelet (HL 2004. L 166., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 5. fejezet, 5. kötet, 72. o.) és a 987/2009 rendelet hatályon kívül helyezte és annak helyébe lépett.
5      Lásd: 2022. július 7‑i Pensionsversicherungsanstalt (Külföldön gyermekneveléssel töltött időszakok) ítélet (C‑576/20, a továbbiakban: Pensionsversicherungsanstalt ítélet, EU:C:2022:525); 2024. február 22‑i Deutsche Rentenversicherung Bund ítélet (C‑283/21, a továbbiakban: Deutsche Rentenversicherung Bund ítélet, EU:C:2024:144).
6      Mindkét kifejezést használja a Bíróság ítélkezési gyakorlatában.
7      C‑283/21, a továbbiakban: a Deutsche Rentenversicherung Bund ügyre vonatkozó indítványom, EU:C:2023:736, 29. pont.
8      A „gyermekneveléssel töltött időszak” fogalmát a 987/2009 rendelet 44. cikkének (1) bekezdése határozza meg (lásd a fenti 8. pontot).
9      Lásd a 883/2004 rendelet 11. cikke (3) bekezdésének e) pontját.
10      A 883/2004 rendelet 1. cikkének t) pontja szerinti meghatározás szerint a „biztosítási idő” „az a járulékfizetési időszak, szolgálati idő vagy önálló vállalkozóként folytatott tevékenységi időszak, amelyet azok a jogszabályok, amelyek szerint az adott időszakot megszerezték vagy az megszerzettnek tekintendő, biztosítási időként határoznak meg vagy ismernek el, valamint más hasonló időszak, amelyet az említett jogszabályok a biztosítási idővel egyenértékűnek tekintenek”.
11      Lásd: Pensionversicherungsanstalt ítélet, 55. pont.
12      Lásd: Deutsche Rentenversicherung Bund ítélet 46. és 47. pont.
13      Uo., 66. pont. Lásd még: a Deutsche Rentenversicherung Bund ügyre vonatkozó indítványom, 33. pont.
14      Lásd: Pensionsversicherungsanstalt (Külföldön gyermekneveléssel töltött időszakok) ügyre vonatkozó indítványom (C‑576/20, a továbbiakban: Pensionsversicherungsanstalt [Külföldön gyermekneveléssel töltött időszakok] ügyre vonatkozó indítványom, EU:C:2022:75, 85. pont). Megjegyzem, hogy a 987/2009 rendelet 44. cikke (2) bekezdésének más nyelvi változatai, például a cseh, a francia, a német, a görög, az olasz és a spanyol változat, ugyanolyan kétértelműek.
15      A szociális biztonsági rendszerek koordinációjával foglalkozó igazgatási bizottság minden tagállam kormányának egy képviselőjéből és a Bizottság egy képviselőjéből áll. Feladata, hogy az igazgatási ügyekkel, a szociális biztonsági koordinációra vonatkozó rendeletek rendelkezéseiből eredő értelmezési kérdésekkel foglalkozzon, valamint elősegítse és fejlessze az uniós tagállamok közötti együttműködést. Az igazgatási bizottság összetételét, működését és feladatait a 883/2004 rendelet 71. és 72. cikke határozza meg.
16      Lásd különösen a szociális biztonsági rendszerek koordinációjával foglalkozó igazgatási bizottság hivatalos dokumentumainak szentelt weboldalt, amely a következő címen érhető el: https://employment-social-affairs.ec.europa.eu/policies-and-activities/moving-working-europe/eu-social-security-coordination/specialised-information/official-documents_en.
17      88. pont.
18      Lásd különösen a 883/2004 rendelet (4) preambulumbekezdését.
19      Lásd a 883/2004 rendelet 11. cikkének (1) bekezdését.
20      Lásd ebben az értelemben: 2020. március 5‑i Pensionsversicherungsanstalt (Rehabilitációs támogatás) ítélet (C‑135/19, EU:C:2020:177, 46. pont).
21      Lásd: a Pensionsversicherungsanstalt (Külföldön gyermekneveléssel töltött időszakok) ügyre vonatkozó indítványom, 64. pont.
22      Lásd a jelen indítvány 86–89. pontját.
23      Még Dániában is figyelembe vehetők ilyen időszakok, mivel e tagállam jogszabályai szerint minden, e tagállamban teljesített „tartózkodási időszak” nyugdíjjogosultságot biztosít, függetlenül attól, hogy az ilyen „tartózkodási időszak” egybeesett-e vagy sem „gyermeknevelési időszakkal”.
24      Lásd ebben az értelemben: 2020. március 5‑i Pensionsversicherungsanstalt (Rehabilitációs támogatás) ítélet (C‑135/19, EU:C:2020:177, 46. pont).
25      Lásd: 2025. augusztus 14‑i Tradeinn Retail Services ítélet (C‑76/24, EU:C:2000:593, 43. pont, valamint az ott hivatkozott ítélkezési gyakorlat).
26      Lásd: Jääskinen főtanácsnok Reichel‑Albert ügyre vonatkozó indítványa (C‑522/10, EU:C:2012:114, 67. pont) és a Pensionsversicherungsanstalt (Külföldön gyermekneveléssel töltött időszakok) ügyre vonatkozó indítványom (83. pont), valamint az utóbbi ügyben a nemzeti bíróságok által előzetes döntéshozatalra előterjesztett második kérdés szövegét.
27      Lásd a jelen indítvány 86–89. pontját.
28      Lásd a fenti 4. és az 5. lábjegyzetben hivatkozott ítéleteket.
29      Lásd a jelen indítvány 38–43. pontját.
30      Az ezen ítélkezési gyakorlat kialakulásához vezető ügyek bemutatása tekintetében lásd: a Pensionsversicherungsanstalt (Külföldön gyermekneveléssel töltött időszakok) ügyre vonatkozó indítványom, 38–47. pont.
31      Ezt a Deutsche Rentenversicherung Bund ítélet tisztázta, amelyben az érintett személy csak „biztosítási időnek” megfeleltethető időszakokat szerzett A tagállamban azt megelőzően, hogy gyermekeit a B tagállamban nevelte volna, anélkül, hogy az első tagállam kötelező biztosítási rendszerébe járulékot fizetett volna.
32      A jelen indítvány 49–72. pontja.
33      Például az Elsen ítéletében a Bíróság megállapította, hogy mivel „szoros kapcsolat” állt fenn ezen időszakok és U. Elsen németországbeli tevékenységi időszakai között, U. Elsen esetében nem lehet úgy tekinteni, hogy megszüntette a Németországban folytatott valamennyi keresőtevékenységét és emiatt a lakóhelye szerinti tagállam (Franciaország) jogszabályainak hatálya alá került. Ezzel szemben a Reichel‑Albert ítéletében úgy tűnik számomra, hogy a Bíróság következtetését valamilyen módon más megfontolások befolyásolták. Az egyik, hogy D. Reichel‑Albert kizárólag egy és ugyanazon tagállamban (Németország) dolgozott és fizetett járulékot lakóhelyének egy másik olyan tagállamba (Belgium) történő ideiglenes áthelyezését megelőzően és azt követően, amelyben soha nem dolgozott. A másik, hogy D. Reichel‑Albert Belgiumba kifejezetten családi okokból és közvetlenül Németországból költözött, ahol a költözését megelőző hónapig alkalmazásban állt.
34      A jelen indítvány 53. pontja.
35      Lásd: Elsen ítélet (26. pont); Kauer ítélet (32. pont).
36      Valójában, mindkét ügyben a felperes már több hónappal, sőt több mint egy évvel az ilyen időszakok kezdete előtt kikerült A tagállam jogszabályainak hatálya alól.
37      A jelen indítvány 68. és 69. pontja.
38      A jelen indítvány 52. és 55. pontja.
39      Ezen indítványomban (70. pont) kifejtettem, hogy véleményem szerint az A tagállamban szerzett „biztosítási időknek” nem kell közvetlenül megelőznie a gyermekneveléssel töltött időszakokat. Ha azonban egy személy „biztosítási időt” szerzett A tagállamban, majd C tagállamban, mielőtt gyermekeit B tagállamban nevelte volna, akkor a C tagállamnak és nem az A tagállamnak kell jogszabályait a szóban forgó gyermeknevelési időszakokra alkalmaznia.