62000CJ0087_HU
Felek
Az ítélet indoklása
Rendelkező rész
Felek
A C‑87/00. sz. ügyben,
az EK 234. cikk alapján benyújtott előzetes döntéshozatal iránti kérelem tárgyában,
amelyet a Giudice di pace di Genova (Olaszország) a Bírósághoz 2000. március 7‑én érkezett, 2000. február 28‑i végzésével terjesztett elő az előtte
Roberto Nicoli
és
az Eridania SpA
között folyamatban lévő eljárásában,
A BÍRÓSÁG (második tanács),
tagjai: C. W. A. Timmermans tanácselnök, C. Gulmann, R. Schintgen, F. Macken és N. Colneric (előadó) bírák,
főtanácsnok: M. Poiares Maduro,
hivatalvezető: L. Hewlett főtanácsos,
tekintettel az írásbeli szakaszra és a 2004. március 25-i tárgyalásra,
figyelembe véve a következők által előterjesztett írásbeli észrevételeket:
– R. Nicoli képviseletében G. Conte és B. Della Barile avvocati,
– az Eridania SpA képviseletében I. Vigliotti és C. Cacciapuoti avvocati,
– az olasz kormány képviseletében I. M. Braguglia, meghatalmazotti minőségben, segítői: G. De Bellis és A. Cingolo avvocati dello Stato,
– az Európai Unió Tanácsa képviseletében F. P. Ruggeri Laderchi, meghatalmazotti minőségben,
– az Európai Közösségek Bizottsága képviseletében C. Cattabriga és L. Visaggio, meghatalmazotti minőségben,
a főtanácsnok indítványának a 2004. május 18-i tárgyaláson történt meghallgatását követően,
meghozta a következő
Ítéletet
Az ítélet indoklása
1. Az előzetes döntéshozatal iránti kérelem az 1995. április 24‑i 1101/95/EK tanácsi rendelettel (HL L 110., 1. o.) módosított, a cukorágazat piacának közös szervezéséről szóló, 1981. június 30‑i 1785/81/EGK tanácsi rendelet (HL L 177., 4. o., a továbbiakban: 1785/81 rendelet) értelmezésére, valamint a fehércukor-készítmények intervenciós árának, a nyerscukor intervenciós árának, az A és B cukorrépa minimálárának és a tárolási költségekért járó kompenzáció összegének az 1998/1999-es gazdasági évre vonatkozó rögzítéséről szóló, 1998. június 26‑i 1361/98/EK tanácsi rendelet (HL L 185., 3. o.) érvényességére vonatkozott.
2. Ez a kérdés az R. Nicoli – olaszországi cukorrépa-termelő – és az Eridania SpA (a továbbiakban: Eridania) cukorgyártó vállalkozás – amely részére az előbbi cukornyersanyagként cukorrépát szállított – között folyamatban lévő eljárásban merült fel, amelynek tárgya az Olaszország 1998/1999-es gazdasági évben nem veszteséges területként való minősítésének megalapozottsága és következésképpen e tagállam területei tekintetében a fehércukor-készítmények intervenciós árának, valamint a cukorrépa-termelők részére fizetendő növelt minimálár megállapításának elmulasztása.
A jogi háttér
A cukorágazat piacának közös szervezése
3. A cukorágazat piacának közös szervezése (a továbbiakban: cukor KPSZ) keretében az 1785/81 rendelet I. címében árrendszert, III. címében pedig kvótarendszert vezetett be.
4. A kvótarendszer tekintetében valamennyi tagállam számára elő van írva a nemzeti termelés alapmennyisége. E mennyiséget valamennyi tagállamban az 1785/81 rendeletben meghatározott feltételek alapján osztják el a termelő vállalkozások között, az A és B termelési kvóták alapján. E két kvóta a fehércukor intervenciós árán keresztül értékesítési garanciát jelent mind a közösségi piac, mind harmadik országok tekintetében, illetve megfelelő díjazást, ez utóbbi ugyanakkor egyenlőtlen is, mivel a B kvóta magasabb illeték alá esik. Amennyiben a „C cukornak” nevezett többlettermelés meghatározott mennyiségi keretek között nem osztható fel a termelő vállalkozások között a következő gazdasági évre és e gazdasági év termelésére figyelemmel, minden közösségi beavatkozás nélkül harmadik országokba kell exportálni.
5. Az árrendszert illetően úgy rendelkezik, hogy az minden évben a július 1‑jével kezdődő gazdasági évre kerül rögzítésre. E tekintetben az 1785/81 rendelet 3. cikkének (4) és (5) bekezdése előírja, hogy:
„(4) A Szerződés 43. cikkének (2) bekezdésében említett eljárásnak megfelelően a július 1-jétől kezdődő gazdasági évre a fehércukor intervenciós árát augusztus 1‑je előtt kell rögzíteni.
Ugyanezen eljárásnak megfelelően a Tanács határozza meg azt a szabványos minőséget, amelyre ez az ár érvényes.
(5) A Tanács a Bizottság javaslatára minősített többséggel minden évben ugyanakkor dönt a nyerscukor intervenciós áráról és származtatott intervenciós áráról, mint a fehércukor intervenciós áráról.
Ugyanezen eljárásnak megfelelően a Tanács határozza meg azt a szabványos minőséget, amelyre a nyerscukor intervenciós ára érvényes.”
6. A fehércukor intervenciós ára két kategóriára osztható: a tulajdonképpeni intervenciós ár, amely a nem veszteséges, illetve a származtatott intervenciós ár, amely a veszteséges területeken termelt cukorkészítményekre vonatkozik. Az utóbbiakra rögzített ár magasabb a nem veszteséges területekre megállapítottnál. Az árak közötti különbségtétel „régióba sorolás” néven ismert.
7. Az 1785/81 rendelet 5. cikkének (1) bekezdésével összhangban a cukor árával párhuzamosan minden évben rögzítik a cukortermelők által a termelőktől felvásárolandó cukorrépa minimálárát is, a fehércukor intervenciós árával egyidejűleg. Ugyanúgy, mint a cukor esetében, itt is két kategória létezik: az A és a B cukorrépa, ezek megfelelnek az A és B cukornak, amelynek nyersanyagát képezik.
8. A cukorra alkalmazandó rendszerrel való párhuzamosság fenntartása érdekében az 1785/81 rendelet 5. cikkének (3) bekezdése úgy rendelkezik, hogy „[a]zoknál a területeknél, amelyekre – fehércukor esetében – származtatott intervenciós árat rögzítenek, az A répa és B répa minimálárát az érintett területre vonatkozó származtatott intervenciós ár és az intervenciós ár közötti különbséggel kell növelni, amely összeg az 1,30‑as együtthatóval kerül kiigazításra.”
9. Következésképpen az 1785/81 rendelettel létrehozott rendszer a veszteséges területekre és a hozzájuk rendelt kvóta keretei között a cukortermeléshez szükséges nyersanyag felvásárlására magasabb árat írt elő, és így magasabb díjazást biztosított az e területeken termelt cukorra.
10. Az 1785/81 rendeletet felváltotta a cukorágazat piacának közös szervezéséről szóló, 1999. szeptember 13‑i 2038/1999/EK tanácsi rendelet (HL L 252., 1. o.), amelyet a cukorágazat piacának közös szervezéséről szóló, 2001. június 19‑i 1260/2001/EK tanácsi rendelet (HL L 178., 1. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 33. kötet, 17. o.) helyezett hatályon kívül.
11. A cukorágazaton belüli közlemények tekintetében az 1785/81/EGK tanácsi rendelet alkalmazása részletes szabályainak megállapításáról szóló, 1996. április 29‑i 779/96/EK bizottsági rendelet (HL L 106., 9. o.; magyar nyelvű különkiadás 3. fejezet, 19. kötet, 37. o.) 14. cikkének (1) bekezdése elrendeli, hogy:
„Minden tagállam értesíti a Bizottságot:
1. minden év szeptember 1‑je előtt az előző gazdasági évre vonatkozóan, és minden év január 1‑je előtt az előző termelési évre vonatkozóan, a II. mellékletben bemutatott űrlapminta felhasználásával, az adott időszakra vonatkozó cukor, izoglükóz és inulinszirup termékmérlegéről”.
12. A 779/96 rendelet II. melléklete tartalmazza az e rendelet 14. cikkének (1) bekezdésében említett értesítés esetén használandó űrlapmintát. Ezen űrlap baloldali oszlopa a következőképpen néz ki:
>lt>8
Az 1360/98/EK és az 1361/98/EK rendelet
13. Az 1998/1999-es gazdasági évre vonatkozóan a cukorágazat egyes árainak és a cukorrépatípusok minőségének rögzítéséről szóló, 1998. június 26‑i 1360/98/EK rendelet (HL L 185, 1. o.) rögzítette az érintett gazdasági évre a fehércukor intervenciós árát.
14. Az 1785/81 rendelet alapján elfogadott 1361/98 rendelet második és harmadik preambulumbekezdése a származtatott intervenciós ár kapcsán pontosítja, hogy:
„tekintettel az 1785/81/EGK rendelet 3. cikkének (1) bekezdésére, amely elrendeli, hogy a veszteséges területek mindegyikére a fehércukorból származtatott intervenciós árat kell rögzíteni; és hogy e rögzítés során – a piaci árképzés természetes feltételei alapján – figyelemmel kell lenni a cukor árának a normális termelés és a cukor szabad kereskedelme esetén feltételezhető területenkénti eltéréseire;
tekintettel arra, hogy Írország, az Egyesült Királyság, Spanyolország, Portugália és Finnország termelő területein veszteséges termelés várható”.
15. Mivel az 1361/98 rendelet az olasz területre semmilyen származtatott intervenciós árat nem rögzített a fehércukorra, Olaszországban az 1998/1999‑es gazdasági évben szintén a fehércukor 1360/98 rendeletben előírt intervenciós árát kellett alkalmazni. Így Olaszországot többlettermelő területként kezelték.
Az alapeljárás és az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdések
16. A cukorrépa-termelő R. Nicoli az 1998/1999‑es gazdasági év 53,23 tonna össztömegű répatermését eladta az Eridanianak, a 1997. december 2‑án létrejött szerződésük alapján. Az Eridania 6 651 350 ITL (3 435,14 euró) összeget fizetett ki, amely nem tartalmazta a „régióba sorolásnak” megfelelő 421 263,88 ITL (217,56 euró) összeget.
17. Ezen utóbbi összegre fennálló igényét feltételezve R. Nicoli a Giudice di pace di Genova előtt eljárást kezdeményezett az Eridaniával szemben, a szerinte neki járó, fennmaradó összeg kifizetése érdekében.
18. A kérdést előterjesztő bíróság megállapította, hogy a többlettermelő és a veszteséges területek meghatározásának feltételei vagy a termelésnek a fogyasztáshoz (többlettermelő terület), vagy a fogyasztásnak a termeléshez (veszteséges terület) képesti túlsúlyától függenek.
19. A fogyasztást illetően ez a bíróság különösen azt vizsgálta, hogy valamely terület veszteséges területként történő meghatározásához értelemszerűen Olaszországban elfogyasztottnak kell‑e tekinteni azt a cukrot, amelyet olyan termékekhez adtak hozzá Olaszországban, amelyeket ezt követően más tagállamokba exportáltak, vagy ellenkezőleg: ezt a cukrot azon tagállamokban elfogyasztottnak kell tekinteni, ahová e termékeket exportálták.
20. Ilyen körülmények között a Giudice di pace di Genova felfüggesztette az eljárást, és előzetes döntéshozatal céljából három kérdést terjesztett a Bíróság elé.
21. A Bíróság elnökének 2000. április 13‑i határozatával a Bíróság a 2002. március 14‑i ítéletének (EBHT 2002., I‑2663. o.) alapját képező C‑340/98. sz., Olaszország kontra Tanács ügy lezárásáig felfüggesztette az eljárást, amelynek tárgya pontosan az 1360/98 és az 1361/98 rendelet érvényessége volt. Erről az ítéletről tájékoztatták a Giudice di pace di Genovát, amely a 2002. július 20‑i, a Bíróság Hivatalánál 2002. augusztus 19‑én nyilvántartásba vett végzésével megállapította, hogy az előzetes döntéshozatalra utaló határozatban előterjesztett három kérdése közül a Bíróság csak az elsőre válaszolt.
22. A Giudice di pace di Genova szerint megválaszolatlan maradt az a második kérdés, amely egyrészt arra vonatkozott, hogy miként kell értelmezni a „meghatározott terület fogyasztása” fogalmat, másrészt, hogy e fogalomba tartozik‑e az azon feldolgozott termékben található cukor, amelyet ezt követően más országban fogyasztottak el. E bíróság – állítása szerint – szintén nem kapott választ az általa feltett harmadik kérdésre sem, amely összefügg a másodikkal a tekintetben, hogy az nemcsak az 1361/98 rendelet indokolásának hiányából ered, hanem abból is, hogy a rendelet Olaszország teljes területére elmulasztott származtatott intervenciós árat rögzíteni.
23. Ilyen körülmények között a Giudice di pace di Genova, fenntartva a 2000. február 28‑i előzetes döntéshozatalra utaló határozatában előadott utolsó két kérdését, a következő előzetes döntéshozatalra irányuló kérdéseket terjesztette a Bíróság elé:
„1) Az 1785/81 rendelet úgy értelmezendő-e, hogy valamely terület veszteséges területként való minősítését olyan számítási módszer szerint kell meghatározni, amely az ezen a területen elfogyasztottnak tekinti azt a cukrot, amelyet feldolgozott termékhez ott adtak hozzá, még akkor is, ha ezt a terméket más országba exportálták, vagy egy adott terület veszteséges területként való minősítését olyan számítási módszer alapján kell meghatározni, amely szerint nem e területen elfogyasztottnak kell tekinteni azt a cukrot, amelyet ott adtak hozzá a feldolgozott termékhez, de más országba exportáltak?
2) Érvényes‑e az […] 1361/98 rendelet […], amennyiben az […] 1785/81 rendelet 3. cikkének (1) bekezdése, 5. cikkének (3) bekezdése, valamint 6. cikkének (2) bekezdése tekintetében Olaszország teljes területére elmulasztott származtatott intervenciós árat rögzíteni, és semmilyen indokolást nem tartalmazott e tekintetben?”
24. A Bíróság elnöke 2002. szeptember 3‑i határozatával elrendelte az eljárás folytatását.
Az előzetes döntéshozatalra előterjesztett kérdésekről
25. Az a két kérdés, amelyet a Giudice di pace di Genova fenntartott a Bíróság előtt, és amelyeket együttesen kell vizsgálanni, lényegében arra vonatkozik, hogy az 1361/98 rendelet érvénytelen‑e annyiban, amennyiben a cukorfogyasztás becsült értékének téves számítási módszere miatt az olasz terület az 1998/1999‑es gazdasági évben nem került a Közösség azon veszteséges területei közé, amelyeket e rendelet 1. cikke sorol fel. A kérdést előterjesztő bíróság azt is meg kívánja tudni, hogy az érvénytelenség fennáll‑e amiatt, hogy a rendelet nem tartalmaz semmilyen indokolást, amely igazolná a származtatott intervenciós ár rögzítésének hiányát Olaszország teljes területe tekintetében.
A hivatkozott Olaszország kontra Tanács ügyben hozott ítélet tartalmáról
26. Meg kell állapítani, hogy a Tanács és a Bizottság állításával ellentétben a hivatkozott, Olaszország kontra Tanács ügyben hozott ítélet az érintett cukorfogyasztás közösségi jogalkotó által elfogadott számítási módszere tekintetében nem tartalmaz választ az 1361/98 rendelet érvényességére vonatkozó kérdésre.
27. A fogyasztás fogalma értelmezésének kérdésével kapcsolatban a fent hivatkozott, Olaszország kontra Tanács ügyben hozott ítélet 71–78. pontja bemutatja, hogy a Bíróság a jövőbeni olaszországi helyzet értékeléséhez csupán a Bizottság és a Tanács által alkalmazott módszer állítólagos változását vizsgálta meg.
28. Ezen ítélet 73. pontjában a Bíróság azt is megállapította, hogy az alkalmazott módszer az A és B cukor várható mennyiségéből – és ennek esetlegesen a C cukor mennyiségével megnövelt – rendelkezésre álló termelésnek, valamint a várható fogyasztásnak az összehasonlításából állt.
29. Ugyanakkor a hivatkozott, Olaszország kontra Tanács ügyben hozott ítélet nem vizsgálta sem az érintett fogyasztás számítási módszerét, sem az 1361/98 rendelet érvényességének kérdését annyiban, hogy Olaszország az 1998/1999-es gazdasági évben nem került a Közösség veszteséges területei közé amiatt, hogy e fogyasztást tévesnek tartott számítási módszer alapján állapították volna meg.
30. Ezzel szemben a fent hivatkozott, Olaszország kontra Tanács ügyben hozott ítélet 56–63. pontjából – amelyben a Bíróság az EK‑Szerződés 190. cikke (jelenleg EK 253. cikk) fényében megvizsgálta az 1361/98 rendelet indokolásának elégtelenségéből vagy elmulasztásából eredő jogalapot – az következik, hogy ez az indokolás megfelelt e rendelkezés követelményeinek. Valójában ezen ítélet 63. pontjában a Bíróság azt állapította meg, hogy a szóban forgó rendeletek összefüggései és az érintett piac fejlődésének tekintetében a jelen rendelet indokolása, amely Olaszországnak az 1998/1999‑es gazdasági évben a nem veszteséges területek közé történő besorolására vonatkozott, szűkszavúsága ellenére is megfelel a Bíróság ítélkezési gyakorlatából következő indokolási kötelezettségeknek.
31. Ennélfogva az 1361/98 rendelet érvényessége nem kérdőjelezhető meg az Olaszország teljes területére vonatkozó származtatott intervenciós ár rögzítéséről szóló döntés elmulasztásával kapcsolatos indokolási kötelezettség állítólagos megsértése miatt.
Az érintett fogyasztás számítási módszeréről
32. Előzetesen emlékeztetni kell arra, hogy az adott gazdasági év érintett fogyasztása két tényezőből tevődik össze, amelyek alapján az intézmények megalapozottan értékelhetik, hogy egy meghatározott területen veszteségre vagy többlettermelésre kell-e számítani. Az 1785/81 rendelet értelmében ugyanis veszteségről van szó, amennyiben a rendelkezésre álló össztermelés kisebb a fogyasztásnál (lásd a C‑289/97. sz. Eridania-ügyben 2000. július 6‑án hozott ítélet [EBHT 2000., I‑5409. o.] 46. pontját és a fent hivatkozott, Olaszország kontra Tanács ügyben hozott ítélet 76. pontját).
33. A cukor KPSZ-rendszerével kapcsolatos szabályozás nem határozza meg a „fogyasztás” fogalmát. Habár az alaptényállás idején alkalmazandó 779/96 rendelet II. mellékletének 8. pontja rendelkezik az összes fogyasztás számítási módszeréről, ennek a mellékletnek nem feladata a fogyasztás valamely terület veszteséges vagy többlettermelő jellegének meghatározásához alkalmazandó fogalmának meghatározása. Célja inkább az olyan adatok közléséhez szükséges közös minta létrehozása, amelyeket a KPSZ különböző mechanizmusai alkalmaznak.
34. Márpedig megállapítható, hogy a Tanács és a Bizottság az e 8. pontban szereplő „összes fogyasztás” fogalomra alapozza a területek veszteséges vagy többlettermelő jellegének a meghatározását. Így az összes fogyasztást úgy számítják ki, hogy az összes rendelkezésre álló cukorból kivonják a többi tagállamba és a harmadik országokba exportált cukor, valamint a záró készletek mennyiségének összegét. Ebből következik, hogy a harmadik országokból vagy a többi tagállamból behozott feldolgozott termékekben található cukrot figyelembe veszik, de a többi államba exportált feldolgozott termékben található cukor nem tekinthető az érintett tagállamban elfogyasztott cukornak.
35. R. Nicoli a fogyasztás ilyen módon történő számítását súlyosan hibásnak tartja, mivel ez a módszer az utóbbi mennyiségeket nem tekinti elfogyasztottnak.
36. Az intézmények által a szóban forgó gazdasági év cukorfogyasztásának meghatározására alkalmazott módszer bírósági felülvizsgálatát illetően emlékeztetni kell arra, hogy a Tanácsnak és a Bizottságnak a tagállamok által közölt adatokra kell hagyatkoznia, amelyek egyidejűleg vonatkoznak a folyamatban lévő gazdasági évre – a fogyasztás alakulása tekintetében –_valamint a következő gazdasági év kilátásaira – a rendelkezésre álló termelés alakulása tekintetében (lásd a fent hivatkozott Eridania-ügyben hozott ítélet 47. pontját).
37. A közösségi intézmények – a teljes gazdasági helyzet értékelésének szükségessége miatt – széles mérlegelési jogkörrel rendelkeznek. Az ilyen hatáskörgyakorlás jogszerűségének ellenőrzése során a közösségi bíróság az adott ügyben nem mérlegelhet az illetékes hatóság helyett, hanem csupán azt vizsgálhatja, hogy ezen utóbbi nem vétett‑e nyilvánvaló hibát, visszaélt-e hatáskörével, illetve hogy az érintett intézmény nem lépte-e túl nyilvánvalóan mérlegelési jogkörének határait (lásd a C‑369/95. sz., Somalfruit és Camar ügyben 1997. november 27‑én hozott ítélet [EBHT 1997., I‑6619. o.] 50. pontját és a C‑99/99. sz., Olaszország kontra Bizottság ügyben 2000. december 14‑én hozott ítélet [EBHT 2000., I‑11535. o.] 26. pontját).
38. Ennélfogva ezen ítélkezési gyakorlat fényében az 1361/98 rendelet tekintetében az vizsgálandó, hogy a Bizottság nyilvánvaló mérlegelési hibát vétett‑e akkor, amikor az 1998/1999-es gazdasági év érintett cukorfogyasztásának értékelésénél csak a helyben elfogyasztott mennyiséget vette figyelembe, de az érintett területen feldolgozott és ezt követően exportált termékekben található cukrot figyelmen kívül hagyta.
39. Amint arra a Bizottság írásbeli észrevételeiben hivatkozott, a magasabb származtatott intervenciós ár veszteséges területekre történő rögzítése egyrészt lehetővé teszi, hogy ezeket a nem veszteséges területek cukrával lássák el, bizonyos mértékben figyelembe véve a szállítás költségeit, másrészt pedig megakadályozza a cukorrépa-termelés csökkenését, amely a következő gazdasági években még magasabb veszteséget okozna.
40. Még ha feltételezhető is, hogy a fogyasztás R. Nicoli által javasolt számítási módszere alkalmasabb a fent említett célok elérésére, a Bizottság nem követett el nyilvánvaló mérlegelési hibát azzal, hogy a becsült cukorfogyasztás megállapítására olyan számítási módszert fogadott el, amely szerint nem kell az érintett tagállamban elfogyasztottnak tekinteni a feldolgozott és exportált termékekben található cukrot. Az elfogadott módszer szerint ugyanis e fogyasztás számításánál egyidejűleg a más tagállamból behozott vagy forgalomba hozott feldolgozott termékben található cukrot is figyelembe kell venni.
Az 1361/98 rendelet érvényességéről
41. Az előzőekből következik, hogy az előterjesztett kérdések vizsgálata nem tárt fel olyan tényezőket, amelyek befolyásolnák az 1361/98 rendelet érvényességét.
A költségekről
42. Mivel ez az eljárás az alapeljárásban részt vevő felek számára a kérdést előterjesztő bíróság előtt folyamatban lévő eljárás egy szakaszát képezi, ez a bíróság dönt a költségekről. Az észrevételeknek a Bíróság elé terjesztésével kapcsolatban felmerült költségek, az említett felek költségeinek kivételével, nem téríthetők meg.
Rendelkező rész
A fenti indokok alapján a Bíróság (második tanács) a következőképpen határozott:
Az előterjesztett kérdések vizsgálata nem tárt fel olyan tényezőt, amely befolyásolná a fehércukor-készítmények intervenciós árának, a nyerscukor intervenciós árának, az A és B cukorrépa minimálárának és a tárolási költségekért járó kompenzáció összegének az 1998/1999‑es gazdasági évre vonatkozó rögzítéséről szóló, 1998. június 26‑i 1361/98/EK tanácsi rendelet érvényességét.