62020TJ0499
РЕШЕНИЕ НА ОБЩИЯ СЪД (осми разширен състав)
30 април 2025 година (
*1
)
„Икономически и паричен съюз — Банков съюз — Единен механизъм за преструктуриране на кредитни институции и някои инвестиционни посредници (ЕМП) — Единен фонд за преструктуриране (ЕФП) — Решение на ЕСП за изчисляване на предварителните вноски за 2016 г. — Изключване на някои задължения при изчисляването на предварителните вноски — Член 5, параграф 1, букви а), б) и е) от Делегиран регламент (ЕС) 2015/63 — Възражение за незаконосъобразност — Принцип за недопускане на прилагане с обратна сила — Извъндоговорна отговорност — Достатъчно съществено нарушение на правна норма, с която се предоставят права на частноправните субекти — Неоснователно обогатяване“
Дело Т‑499/20,
Banco Cooperativo Español, S.A., установена в Мадрид (Испания), за която се явяват D. Sarmiento Ramírez-Escudero и J. Beltrán de Lubiano Sáez de Urabain, avocats,
жалбоподател,
срещу
Единен съвет за преструктуриране (ЕСП), представляван от C. De Falco, подпомаган от B. Meyring, F. Fernández de Trocóniz Robles, T. Klupsch и S. Ianc, avocats,
ответник,
подпомаган от
Европейска комисия, за която се явяват D. Triantafyllou, A. Steiblytė и P. Němečková, в качеството на представители,
встъпила страна,
ОБЩИЯТ СЪД (осми разширен състав),
състоящ се от: Ал. Корнезов, председател, D. Petrlík, K. Kecsmár (докладчик), S. Kingston и L. Spangsberg Grønfeldt, съдии,
секретар: S. Jund, администратор,
предвид изложеното в писмената фаза на производството,
след съдебното заседание от 27 юни 2024 г.,
постанови настоящото
Решение
1
С жалбата си жалбоподателят, Banco Cooperativo Español, S.A., претендира, от една страна, на основание член 263 ДФЕС отмяна на Решение SRB/ES/2022/79 на Единния съвет за преструктуриране (ЕСП) от 7 декември 2022 г., с което се оттегля Решение SRB/ES/2020/16 на ЕСП от 19 март 2020 г. за изчисляване на предварителните вноски на Banco Cooperativo Español, SA, Hypo Vorarlberg Bank AG (по-рано Vorarlberger Landes- und Hypothekenbank AG) и Portigon AG за 2016 г. в Единния фонд за преструктуриране и се изчисляват предварителните им вноски за 2016 г. в Единния фонд за преструктуриране (наричано по-нататък „обжалваното решение“), в частта, която се отнася до жалбоподателя, и от друга страна, на основание член 268 ДФЕС обезщетение за вредите, които той твърди, че е претърпял в резултат на това решение.
Обстоятелствата по спора
2
В Испания касите на земеделски производители са кооперативни кредитни институции, които предлагат финансови услуги в селските райони.
3
Жалбоподателят е кредитна институция, създадена през 1990 г. от някои каси на земеделски производители, които са негови акционери. Жалбоподателят е поставен начело на създадената от тях мрежа и предлага банкови услуги на частни лица и предприятия, сред които по-специално са и касите на земеделски производители. Една от основните услуги, предоставяни на касите на земеделски производители, е централизираното управление на техните парични средства.
4
Така на 25 януари 1994 г. жалбоподателят и касите на земеделски производители сключват споразумение за управление на парични средства (наричано по-нататък „споразумението за управление на парични средства“), целящо да регламентира инвестирането от жалбоподателя на ликвидните средства на касите на земеделски производители за сметка на последните. От една страна, това споразумение предвижда, че касите на земеделски производители прехвърлят средства на жалбоподателя с оглед на тяхното инвестиране на междубанковия или паричния пазар. От друга страна, тъй като жалбоподателят поема риска от контрагента за всички инвестирани средства, клауза 4 от посоченото споразумение съдържа гаранция, че касите на земеделски производители ще понесат всички загуби или поети задължения, произтичащи от дейността на жалбоподателя на междубанковия пазар, извършена за тяхна сметка.
5
Жалбоподателят действа и като посредник, с цел да позволи на членовете си да получат достъп до финансиране от Европейската централна банка (ЕЦБ), като получава пряко финансиране от тази банка и го предоставя на касите на земеделски производители при същите условия като предоставените от ЕЦБ.
6
Накрая, за да получи достъп до предложените от ЕЦБ операции по дългосрочно рефинансиране, жалбоподателят и определен брой каси на земеделски производители образуват група, от името на която той участва в различните тръжни процедури, проведени от ЕЦБ. Жалбоподателят отговаря за тази група и се задължава да управлява и разпределя между различните ѝ членове сумите, правата и задълженията, произтичащи от такива тръжни процедури.
7
Поради различните дейности, които жалбоподателят извършва за сметка на касите на земеделски производители, пасивът му включва някои неизплатени суми, които се отразяват и в пасива на счетоводните баланси на тези каси въз основа на гаранцията, която последните предоставят на жалбоподателя за въпросните дейности.
8
С Решение SRB/ES/SRF/2016/06 от 15 април 2016 г. за изчисляване на предварителните вноски в Единния фонд за преструктуриране за 2016 г. ЕСП определя в съответствие с член 70, параграф 2 от Регламент (ЕС) № 806/2014 на Европейския парламент и на Съвета от 15 юли 2014 година за установяването на еднообразни правила и еднообразна процедура за преструктурирането на кредитни институции и някои инвестиционни посредници в рамките на Единния механизъм за преструктуриране и Единния фонд за преструктуриране и за изменение на Регламент (ЕС) № 1093/2010 (ОВ L 225, 2014 г., стр. 1) предварителните вноски в Единния фонд за преструктуриране (ЕФП) (наричани по-нататък „предварителните вноски“) за 2016 г. (по-нататък „периодът на плащане на вноски за 2016 г.“) на институциите по член 2 във връзка с член 67, параграф 4 от този регламент (наричани по-нататък „институциите“), сред които е и жалбоподателят.
9
С Решение SRB/ES/SRF/2016/13 от 20 май 2016 г. относно корекцията на предварителните вноски за 2016 г. в ЕФП, с което се допълва Решение SRB/ES/SRF/2016/06, ЕСП коригира изчислението на предварителните вноски на институциите за 2016 г.
10
На 19 март 2020 г. ЕСП приема Решение SRB/ES/2020/16 за изчисляване на предварителната вноска на жалбоподателя за 2016 г. (наричано по-нататък „решението от 19 март 2020 г.“), с което ЕСП оттегля и заменя решенията, посочени в точки 8 и 9 по-горе (наричани по-нататък „първоначалните решения“). Съгласно съображения 7 и 8 от решението от 19 март 2020 г. то има за цел да отстрани процесуалните недостатъци и липсата на мотиви в първоначалните решения, установени от Общия съд в решения от 28 ноември 2019 г., Banco Cooperativo Español/ЕСП (T‑323/16, EU:T:2019:822), от 28 ноември 2019 г., Hypo Vorarlberg Bank/ЕСП (T‑377/16, T‑645/16 и T‑809/16, EU:T:2019:823), и от 28 ноември 2019 г., Portigon/ЕСП (T‑365/16, EU:T:2019:824).
11
По-специално от точки 95 и 111 от решение от 28 ноември 2019 г., Banco Cooperativo Español/ЕСП (T‑323/16, EU:T:2019:822), следва, че Общият съд е отменил първото от първоначалните решения в частта, която се отнася до жалбоподателя, доколкото изискването за удостоверяване на това решение не е било изпълнено и процедурата по приемането му е била проведена при явно несъобразяване с процесуалните изисквания, свързани с одобрението на това решение от членовете на изпълнителната сесия на ЕСП и с получаването на подобно одобрение — основание, което Общият съд е разгледал служебно. За сметка на това Общият съд не се е произнесъл по изчисляването на размера на предварителната вноска на жалбоподателя за 2016 г.
12
По делото, по което е постановено решение от 15 юли 2021 г., Комисия/Landesbank Baden-Württemberg и ЕСП (C‑584/20 P и C‑621/20 P, EU:C:2021:601), Европейската комисия и ЕСП искат отмяната на решение от 23 септември 2020 г., Landesbank Baden-Württemberg/ЕСП (T‑411/17, EU:T:2020:435), с което Общият съд е отменил решението на ЕСП за изчисляване на предварителните вноски за 2017 г. в частта, която се отнася до жалбоподателя. В това решение Съдът уважава жалбата на ЕСП и на Комисията в частта относно изискването за удостоверяване на посоченото решение, но констатира, че последното не е достатъчно мотивирано и че първото основание, изтъкнато от Landesbank Baden-Württemberg в първоинстанционното производство, е обосновано (решение от 15 юли 2021 г., Комисия/Landesbank Baden-Württemberg и ЕСП, C‑584/20 P и C‑621/20 P, EU:C:2021:601, т. 171).
13
На 7 декември 2022 г. ЕСП приема обжалваното решение, с което оттегля и заменя решението от 19 март 2020 г. Съгласно съображения 19—22 от обжалваното решение то има за цел да поправи липсата на мотиви, която ЕСП е констатирал след постановяването на решение от 15 юли 2021 г., Комисия/Landesbank Baden-Württemberg и ЕСП (C‑584/20 P и C‑621/20 P, EU:C:2021:601), както и на определения от 3 март 2022 г., ЕСП/Portigon и Комисия (C‑664/20 P, непубликувано, EU:C:2022:161), и от 3 март 2022 г., ЕСП/Hypo Vorarlberg Bank (C‑663/20 P, непубликувано, EU:C:2022:162).
14
На 2 февруари 2023 г. обжалваното решение е съобщено на жалбоподателя от Autoridad de Resolución Ejecutiva (FROB, Изпълнителен орган за преструктуриране, Испания), в качеството му на национален орган за преструктуриране по смисъла на член 3, параграф 1, точка 3 от Регламент № 806/2014.
Обжалваното решение
15
Обжалваното решение съдържа основна част, придружена, що се отнася до жалбоподателя, от пет приложения.
16
В основния текст на обжалваното решение, и по-специално в раздели 3—10 се описва процесът на определяне на предварителните вноски за 2016 г., който е приложим за всички институции.
17
По-специално, в раздел 6 от обжалваното решение ЕСП определя годишното целево равнище, посочено в член 4 от Регламент за изпълнение (ЕС) 2015/81 на Съвета от 19 декември 2014 година за определяне на еднообразни условия за прилагане на Регламент № 806/2014 по отношение на предварителните вноски в ЕФП (ОВ L 15, 2015 г., стр. 1), за периода на плащане на вноски за 2016 г. (наричано по-нататък „годишното целево равнище“).
18
ЕСП обяснява, че е определил това годишно целево равнище на една осма от 1,05 % от изчисления в края на годината размер на гарантираните депозити на всички институции през 2015 г., получен въз основа на данните, предоставени от институциите в съответствие с член 14, параграф 2 от Делегиран регламент (ЕС) 2015/63 на Комисията от 21 октомври 2014 година за допълване на Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета по отношение на предварителните вноски в механизмите за финансиране на преструктурирането (ОВ L 11, 2015 г., стр. 44).
19
В раздел 7 от обжалваното решение ЕСП описва методиката, която да се използва за изчисляване на предварителните вноски за 2016 г. В това отношение той уточнява в съображение 59 от посоченото решение, че за този период 60 % от предварителните вноски са изчислени на „национална основа“, тоест въз основа на данните, докладвани от институции, лицензирани на територията на съответната участваща държава членка (наричана по-нататък „националната основа“), в съответствие с член 103 от Директива 2014/59/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 15 май 2014 година за създаване на рамка за възстановяване и преструктуриране на кредитни институции и инвестиционни посредници и за изменение на Директива 82/891/ЕИО на Съвета и директиви 2001/24/ЕО, 2002/47/ЕО, 2004/25/ЕО, 2005/56/ЕО, 2007/36/ЕО, 2011/35/ЕС, 2012/30/ЕС и 2013/36/ЕС и на регламенти (ЕС) № 1093/2010 и (ЕС) № 648/2012 на Европейския парламент и на Съвета (ОВ L 173, 2014 г., стр. 190), и с член 4 от Делегиран регламент 2015/63. Останалата част от предварителните вноски (а именно 40 %) е изчислена на „основа на банковия съюз“, т.е. въз основа на данните, предоставени от всички институции, лицензирани на териториите на всички държави членки, участващи в Единния механизъм за преструктуриране (ЕМП) (наричани по-нататък „основата на съюза“ и „участващите държави членки“), в съответствие с членове 69 и 70 от Регламент № 806/2014 и член 4 от Регламент за изпълнение 2015/81.
20
Освен това, ЕСП изчислява предварителните вноски на институции като жалбоподателя, като следва следните основни етапи.
21
На първия етап от изчисляване на предварителните вноски ЕСП изчислява в съответствие с член 70, параграф 2, втора алинея, буква а) от Регламент № 806/2014 основната годишна вноска на всяка институция, която е пропорционална на сумата на задълженията на съответната институция, с изключение на собствения капитал и гарантираните депозити, спрямо общите задължения, с изключение на собствения капитал и гарантираните депозити, на всички институции, лицензирани на територията на всички участващи държави членки. В съответствие с член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63 ЕСП приспада някои видове задължения от общите задължения на институцията, които следва да се вземат предвид при определянето на тази вноска.
22
На втория етап от изчисляването на предварителните вноски ЕСП извършва корекция на основната годишна вноска спрямо рисковия профил на съответната институция в съответствие с член 70, параграф 2, втора алинея, буква б) от Регламент № 806/2014. Той оценява този рисков профил въз основа на четири групи показатели за риск, посочени в член 6 от Делегиран регламент 2015/63, които се състоят от показатели за риск. За да класифицира институциите според тяхното ниво на риск, най-напред ЕСП установява — за всеки показател за риск, приложен за периода на плащане на вноски за 2016 г. — клетки, в които са групирани институциите, в съответствие с точка 3 от „Стъпка 2“ от приложение I към този делегиран регламент. На институциите, включени в една и съща клетка, e дадена обща стойност за дадения показател за риск, наречена „дискретизирана стойност“. Като съчетава дискретизираните стойности за всеки показател за риска, ЕСП изчислява „множителя за корекции в зависимост от профила на риска“ на съответната институция (наричан по-нататък „множителят за корекции“). Като умножава основната годишна вноска на тази институция по нейния множител за корекции, ЕСП получава „основната годишна вноска, коригирана в зависимост от рисковия профил“ на посочената институция.
23
На следващо място, ЕСП събира всички основни годишни вноски, коригирани в зависимост от рисковите профили, за да получи „общ знаменател“, използван за изчисляване на частта от годишното целево равнище, която всяка институция трябва да плати.
24
Накрая, ЕСП изчислява предварителната вноска на всяка институция, като разпределя годишното целево равнище между всички институции въз основа на съотношението между основната годишна вноска, коригирана в зависимост от рисковия профил, от една страна, и общия знаменател, от друга страна.
25
Приложение I към обжалваното решение съдържа индивидуален разчет на жалбоподателя, който съдържа резултатите от изчисляването на предварителната му вноска. В този разчет се посочва размерът на основната годишна вноска на жалбоподателя и стойността на неговия множител за корекции за риск, както на основа на съюза, така и на национална основа, като за всеки показател за риск се указва номерът на клетката, в която е включен жалбоподателят. Освен това посоченият разчет съдържа данни, които се използват за изчисляване на предварителните вноски на всички засегнати институции и които ЕСП е определил, като е събрал или комбинирал индивидуалните данни на всички тези институции. Накрая, този разчет съдържа данните, които са декларирани от жалбоподателя във формуляра на декларацията относно предварителната му вноска и които са използвани при изчисляването на тази вноска.
26
Приложение II към обжалваното решение съдържа статистически данни относно изчисляването на предварителните вноски за всяка участваща държава членка в съкратена и обобщена форма. В това приложение се уточнява по-специално общият размер на предварителните вноски, които съответните институции трябва да платят за всяка от тези държави членки. Освен това в посоченото приложение се посочва за всеки показател за риск броят клетки, броят институции, включени във всяка от клетките, както и минималните и максималните стойности на тези клетки. При клетките на национална основа тези стойности, по съображения за поверителност, са намалени или увеличени с алеаторен размер, като се запазва първоначалното разпределение на институциите.
27
В приложения IIIa, IIIб и IVa към обжалваното решение се разглеждат съображенията, представени от институции, различни от жалбоподателя, в рамките на консултативна процедура, проведена от ЕСП преди приемането на обжалваното решение.
28
В приложение IVб към обжалваното решение, озаглавено „Оценка на коментарите, представени [от жалбоподателя] в рамките на консултацията относно предварителните вноски в Е [ФП] за 2016 г., която съдържа поверителна информация“, се разглеждат становищата, представени от жалбоподателя в хода на консултативната процедура.
Искания на страните
29
Жалбоподателят моли по същество Общия съд:
–
да отмени обжалваното решение в частта, в която се отнася до него,
–
при условията на евентуалност, да отмени обжалваното решение, доколкото то има обратно действие, считано от датата на приемане на решението от 15 април 2016 г.,
–
да осъди ЕСП да му заплати обезщетение:
–
в размер на мораторните лихви, начислени върху сумата от 9933563,47 евро в периода между 23 юни 2016 г. и датата на плащане от ЕСП на дължимите суми, изчислени по приложимия лихвен процент за рефинансиране на ЕЦБ, увеличен с 3,5 процентни пункта,
–
при условията на евентуалност, единствено в случай че Общият съд отмени обжалваното решение само доколкото то има обратно действие, в размер на мораторните лихви, начислени върху сумата от 9933563,47 евро в периода между 23 юни 2016 г. и датата, от която обжалваното решение е можело да породи своите последици, изчислени по приложимия лихвен процент за рефинансиране на ЕЦБ, увеличен с 3,5 процентни пункта,
–
при условията на евентуалност спрямо предходното, в размер на печалбата, която жалбоподателят е щял да реализира, ако на проведения на 16 юни 2016 г. търг беше придобил испански държавни облигации за период от десет години със стойност, съответстваща на размера на предварителната му вноска за 2016 г., изчислена за периода от 23 юни 2016 г. до датата, на която ЕСП изплати дължимите суми (или между 23 юни 2016 г. и датата на обжалваното решение, в случай че Общият съд приеме, че обжалваното решение по същество е законосъобразно, но няма обратно действие).
–
да осъди ЕСП да плати съдебните разноски.
30
ЕСП моли Общия съд:
–
като главно искане, да отхвърли жалбата,
–
да осъди жалбоподателя да плати съдебните разноски,
–
при условията на евентуалност, в случай че Общият съд уважи едно или няколко основания, да запази правните последици на обжалваното решение до замяната му с друго или поне за срок от шест месеца, считано от датата, на която съдебното решение, с което се отменя посоченото решение, стане окончателно.
31
Комисията моли Общия съд:
–
да отхвърли жалбата,
–
да осъди жалбоподателя да плати съдебните разноски.
От правна страна
По искането за отмяна
32
Жалбоподателят изтъква три основания. Първото основание е възражение за незаконосъобразност на член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63. Второто основание, повдигнато в случай че Общият съд уважи първото основание, е нарушение на член 103, параграф 2, втора алинея от Директива 2014/59 и на член 70 от Регламент № 806/2014. Третото основание е нарушение на принципа на правната сигурност.
33
В изявлението си за изменение на жалбата, подадено на основание член 86 от Процедурния правилник на Общия съд, жалбоподателят посочва, че поддържа всички изложени в жалбата доводи, като същевременно уточнява, че вследствие от оттеглянето и замяната на решението от 19 март 2020 г. с обжалваното решение неговите искания трябва да се разбират като отнасящи се до обжалваното решение вместо до решението от 19 март 2020 г.
34
ЕСП оспорва основателността на трите изтъкнати основания и поставя под въпрос допустимостта на първите две.
По допустимостта на първото и второто основание
35
В рамките на първото си основание жалбоподателят оспорва законосъобразността на член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63, по-специално доколкото тази разпоредба не е изключила при изчисляването на предварителните вноски някои задължения, възникнали в рамките на дейностите, които той предприема за сметка на касите на земеделски производители, а в рамките на второто си основание се позовава на правните последици, които следва да се изведат от подобна незаконосъобразност.
36
ЕСП поддържа по същество, че първото и второто основание са недопустими поради липса на правен интерес, тъй като жалбоподателят иска от Общия съд да обяви за неприложима разпоредба, която не е била приложима при изчисляването на предварителната му вноска за 2016 г. Според ЕСП от това следва, че жалбоподателят няма интерес от установяване на незаконосъобразността на разглежданата разпоредба.
37
Жалбоподателят оспорва доводите на ЕСП.
38
Съгласно постоянната съдебна практика инцидентното възражение за незаконосъобразност по член 277 ДФЕС, повдигнато във връзка с главното оспорване на законосъобразността на друг акт, е допустимо само когато съществува връзка между този акт и нормата, по отношение на която е повдигнато възражението за незаконосъобразност. Доколкото целта на член 277 ДФЕС не е да позволи на страните да оспорват приложимостта на всеки акт с общо приложение, независимо дали това е в полза на подадената жалба, обхватът на възражението за незаконосъобразност трябва да бъде сведен до необходимото за разрешаването на спора. От това следва, че актът с общ характер, за който се твърди, че е незаконосъобразен, трябва пряко или непряко да е приложим към случая, по който е подадена жалбата, и трябва да съществува пряка правна връзка между обжалваното индивидуално решение и въпросния акт с общ характер (решения от 30 април 2019 г., Wattiau/Парламент, T‑737/17, EU:T:2019:273, т. 56, и от 16 юни 2021 г., Krajowa Izba Gospodarcza Chłodnictwa i Klimatyzacji/Комисия, T‑126/19, EU:T:2021:360, т. 33).
39
Освен това възражение за незаконосъобразност е допустимо само ако резултатът от него може да бъде от полза за повдигналата го страна (вж. решение от 6 юли 2022 г., MZ/Комисия, T‑631/20, EU:T:2022:426, т. 40 и цитираната съдебна практика).
40
При все това, от съдебната практика следва също така, че член 277 ДФЕС трябва да се тълкува достатъчно широко, за да се осигури ефективен контрол за законосъобразност на актовете с общ характер на институциите в полза на лицата, които не могат да обжалват пряко тези актове. В този смисъл приложното поле на член 277 ДФЕС трябва да обхваща актовете на институциите, които са имали значение за приемането на решението, предмет на жалбата за отмяна, в смисъл че посоченото решение се основава предимно на тези актове, макар и формално да не са неговото правно основание. Освен това не бива при разглеждането на възражението за незаконосъобразност изкуствено да се разделят правилата на един и същи режим (вж. решение от 16 юни 2021 г., Krajowa Izba Gospodarcza Chłodnictwa i Klimatyzacji/Комисия, T‑126/19, EU:T:2021:360, т. 34 и цитираната съдебна практика).
41
Член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63 изброява условията, при които дадено задължение е изключено от изчисляването на предварителните вноски. В това отношение, в точки 18 и 19 от приложение IVб към обжалваното решение ЕСП обяснява причините, поради които задълженията, възникнали в рамките на дейностите, предприети от жалбоподателя за сметка на касите на земеделски производители, не могат да бъдат изключени при изчисляването на предварителната вноска на последния на основание член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63.
42
В рамките на възражението си за незаконосъобразност жалбоподателят твърди, че ако член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63 трябва да се тълкува в смисъл, че не позволява при изчисляването на предварителната му вноска да се изключат задължения като възникналите в рамките на дейностите, които той предприема за сметка на касите на земеделски производители, тази разпоредба би нарушила член 103, параграф 2 от Директива 2014/59, член 70, параграфи 2 и 6 от Регламент № 806/2014, член 16 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“) и принципа на пропорционалност, тъй като тези разпоредби задължават Комисията да гарантира при приемането на посочения делегиран регламент, че режимът на изключване на задълженията, както е установен с член 5, параграф 1 от разглеждания делегиран регламент, позволява такива задължения да се изключат при изчисляването на предварителните вноски.
43
Така, ако настоящото възражение за незаконосъобразност бъде уважено, ЕСП ще трябва да преразгледа позицията си по искането на жалбоподателя да изключи съответните задължения при изчисляването на предварителната му вноска, а Комисията — да вземе мерки, гарантиращи третиране на тези задължения в съответствие с нормите от по-висок ранг, посочени в точка 42 по-горе, евентуално като разшири обхвата на изключенията, предвидени в член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63.
44
При това положение следва да се констатира, че съществува пряка правна връзка между обжалваното решение и член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63 и че жалбоподателят има интерес от евентуалното обявяване на тази разпоредба за незаконосъобразна.
45
Това важи в още по-голяма степен, тъй като защитаваните от ЕСП доводи, изложени в точка 36 по-горе, биха довели до изкуствено разделяне на правилата на режима за изчисляване на предварителните вноски, установен с Делегиран регламент 2015/63, и до лишаване на член 277 ДФЕС от полезното му действие, тъй като жалбоподателят не би имал възможност да оспори законосъобразността на разпоредба, предвиждаща изключването на някои задължения от посоченото изчисляване, когато твърдяната незаконосъобразност не се състои в наличието на това изключване, а по-скоро в условията за това изключване (вж. по аналогия решение от 16 юни 2021 г., Krajowa Izba Gospodarcza Chłodnictwa i Klimatyzacji/Комисия, T‑126/19, EU:T:2021:360, т. 42).
46
С оглед на гореизложеното следва да се отхвърли повдигнатото от ЕСП възражение за недопустимост.
По първото основание, а именно незаконосъобразност на член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63
47
В рамките на първото основание, което съдържа три части, се изтъква незаконосъобразност на член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63 с оглед, първо, на член 103, параграф 7 от Директива 2014/59, второ, на член 16 от Хартата, и трето, на принципа на пропорционалност.
– По първата част, свързана с незаконосъобразността на член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63 с оглед на член 103, параграф 7 от Директива 2014/59
48
Жалбоподателят изтъква, че дейностите, които предприема за сметка на касите на земеделски производители, имат само ниско равнище на риск, доколкото той се ползва от гаранции, предоставени от последните по силата на споразумението за управление на парични средства. Следователно Комисията трябвало да включи задълженията, свързани с тези дейности, сред задълженията по член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63, който изключва някои задължения от основата за изчисляване на предварителните вноски, като в противен случай няма да спази член 103, параграф 7 от Директива 2014/59, който я задължава да приеме делегиран акт, за да уточни начина, по който предварителните вноски трябва да бъдат коригирани в зависимост от рисковия профил на институциите.
49
Тъй като в член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63 Комисията не е предвидила изключването на задължения като описаните в точка 48 по-горе, Комисията създала положение на „двойно отчитане“ на пасивите, свързани с дейностите, които жалбоподателят извършва за касите на земеделски производители, тъй като последните осчетоводяват и пасив на основание на гаранцията, която предоставят на жалбоподателя за тези дейности.
50
Обстоятелството, че такова двойно отчитане на задължения може да доведе до нарушение на член 103, параграф 7 от Директива 2014/59, се илюстрирало от факта, че в член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63 Комисията е предвидила няколко случаи на изключване на задължения, за да избегне подобно двойно отчитане.
51
В това отношение жалбоподателят се позовава на „очевидно съвпадане“ между, от една страна, някои от задълженията му, възникнали в рамките на дейностите, които той предприема за сметка на касите на земеделски производители, и от друга страна, задълженията, изключени, първо, съгласно член 5, параграф 1, буква а) от Делегиран регламент 2015/63 относно вътрешногруповите задължения, второ, съгласно член 5, параграф 1, буква б) от този регламент относно задълженията, създадени от институция, която е член на институционална защитна схема (наричана по-нататък „ИЗС“), и трето, съгласно член 5, параграф 1, буква е) от същия регламент относно насърчителните заеми.
52
Запитан в съдебното заседание относно обхвата на неговите доводи, жалбоподателят уточнява, че не твърди нарушение на принципа на равно третиране, а има предвид единствено несъвместимостта на член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63 с член 103, параграф 7 от Директива 2014/59.
53
ЕСП, подпомаган от Комисията, оспорва доводите на жалбоподателя.
54
Следва да се отбележи, че съгласно член 103, параграф 7 от Директива 2014/59 Комисията е оправомощена да приема делегирани актове за уточняване на понятието „коригиране на предварителните вноски в зависимост от профила на риска на институциите“.
55
В контекста на делегирано правомощие по смисъла на член 290 ДФЕС Комисията разполага с широко право на преценка при упражняване на предоставените ѝ правомощия, когато е призвана по-специално да извършва комплексни преценки и оценки (вж. в този смисъл решение от 11 май 2017 г., Dyson/Комисия, C‑44/16 P, EU:C:2017:357, т. 53 и цитираната съдебна практика).
56
Такъв е случаят, що се отнася до определянето на критериите за коригиране на предварителните вноски в зависимост от рисковия профил съгласно член 103, параграф 7 от Директива 2014/59 (решения от 20 декември 2023 г., Landesbank Baden-Württemberg/ЕСП, T‑389/21, EU:T:2023:827, т. 106, и от 20 декември 2023 г., Banque postale/ЕСП, T‑383/21, EU:T:2023:845, т. 153).
57
В това отношение трябва да се припомни, че особеното естество на предварителните вноски се изразява в това, че с тях — видно от съображения 105—107 от Директива 2014/59 и от съображение 41 от Регламент № 806/2014 — трябва да се гарантира, следвайки характерната за сектора на осигуряването логика, че финансовият сектор предоставя достатъчно финансови ресурси на ЕМП за изпълнението на функциите му, като едновременно с това се насърчава възприемането от съответните институции на по-малко рисково поведение (вж. в този смисъл решение от 15 юли 2021 г., Комисия/Landesbank Baden-Württemberg и ЕСП, C‑584/20 P и C‑621/20 P, EU:C:2021:601, т. 113).
58
В този контекст и както следва от съображение 114 от Директива 2014/59, законодателят на Съюза е възложил на Комисията да уточни с делегиран акт начина за коригиране на предварителните вноски на институциите в механизмите за финансиране на преструктурирането в съответствие с техния рисков профил.
59
В същия дух в съображение 107 от Директива 2014/59 се уточнява, че с цел да се осигури справедливо изчисляване на предварителните вноски към националните механизми за финансиране и да се насърчи възприемането на по-малко рисков модел посочените вноски следва да отразяват степента на кредитен, пазарен и ликвиден риск, поет от институциите.
60
От гореизложеното следва, че Комисията е трябвало да изготви правила за коригиране на предварителните вноски в зависимост от рисковия профил на институциите, като преследва две свързани цели, а именно, от една страна, да гарантира отчитането на различните рискове, които пораждат дейностите на банковите или в по-широк план финансовите институции, и от друга страна, да насърчи същите тези институции да възприемат по-малко рисково поведение.
61
Както обаче следва от документите, свързани с приемането на Делегиран регламент 2015/63, по-специално документите „Техническо изследване на JRC в подкрепа на законодателството от второ ниво на Комисията за вноските, основани на риска, в (Единния) фонд за преструктуриране“ и „Работен документ на службите на Комисията: оценки на прилагането на предложената методология за изчисляване на вноските в механизмите за финансиране на преструктурирането“, изготвянето на такива правила за коригиране на предварителните вноски в зависимост от рисковия профил на институциите предполага сложни преценки и оценки от страна на Комисията, доколкото тя трябва да разгледа различните данни, с оглед на които се определят различните видове риск в банковия и финансовия сектор.
62
С оглед на гореизложеното Комисията е разполагала с широко право на преценка, за да приеме на основание член 103, параграф 7 от Директива 2014/59 правилата, уточняващи понятието „коригиране на предварителните вноски в зависимост от рисковия профил на институциите“.
63
При това положение, що се отнася до метода за коригиране на основните годишни вноски на основание член 103, параграф 7 от Директива 2014/59, контролът на съда на Съюза трябва да се свежда до проверка дали упражняването на предоставеното на Комисията право на преценка не е опорочено поради явна грешка или злоупотреба с власт или пък дали тя явно не е превишила пределите на това право (вж. в този смисъл решение от 21 юли 2011 г., Etimine, C‑15/10, EU:C:2011:504, т. 60).
64
Следователно жалбоподателят трябва да докаже, че член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63 е опорочен от такива пороци, тъй като посочената разпоредба не изключва задължения като възникналите в рамките на дейностите, които той предприема за сметка на касите на земеделски производители, от изчисляването на предварителната му вноска.
65
На първо място, съгласно член 103, параграф 2 от Директива 2014/59 и член 70, параграф 2 от Регламент № 806/2014 всяка институция по принцип е длъжна да прави предварителни вноски и всички нейни задължения по принцип трябва да се вземат предвид при изчисляването на тези вноски, с изключение на собствения капитал и гарантираните депозити. Следователно всяко изключение от този принцип като предвидените в член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63 трябва да се тълкува ограничително (вж. в този смисъл и по аналогия решение от 12 октомври 2017 г., Kamin und Grill Shop, C‑289/16, EU:C:2017:758, т. 20 и цитираната съдебна практика).
66
Подобен подход съответства на характерната за сектора на осигуряването логика, присъща на системата на предварителните вноски, която беше припомнена в точка 57 по-горе. Всъщност в съответствие с тази логика всички институции, включително тези, за които се твърди, че е по-малко вероятно да бъдат преструктурирани с оглед на техните задължения, се ползват от предварителните си вноски чрез устойчивостта на финансовата система, гарантирана от ЕФП.
67
По-нататък, в съответствие с член 103, параграф 2 от Директива 2014/59 и член 70, параграф 2 от Регламент № 806/2014 предварителните вноски се коригират в зависимост от рисковия профил на институциите. Член 103, параграф 7 от Директива 2014/59 предвижда осем елемента, които Комисията трябва да вземе предвид при приемането на посочения в него делегиран акт, за да уточни понятието „коригиране на предварителните вноски в зависимост от профила на риска на институциите“. При все това, макар „рисковите експозиции на институцията“ да са сред тези елементи, така че Комисията е била длъжна да ги вземе предвид при приемането на Делегиран регламент 2015/63, този елемент е само един от осемте критерия, които Комисията трябва да вземе предвид при изготвянето на такъв акт.
68
За сметка на това нищо в член 103, параграф 7 от Директива 2014/59 не сочи, че Комисията е длъжна да отдаде по-голямо значение на един или няколко от изброените в тази разпоредба фактори, като рисковите експозиции на институцията. Също така въпросната разпоредба не уточнява по какъв начин Комисията е трябвало да вземе предвид посочените експозиции.
69
Освен това, макар член 103, параграф 7, буква з) от Директива 2014/59 да предвижда, че за целите на коригирането на предварителните вноски в зависимост от рисковия профил на съответните институции Комисията трябва да вземе предвид обстоятелството, че институцията е част от ИЗС, в същата разпоредба изобщо не се споменават други категории членство на търговски или договорен принцип, които трябва да бъдат взети предвид от Комисията в делегираните актове, които тя е оправомощена да приема.
70
На второ място, жалбоподателят не може да твърди, че дейностите, които предприема за сметка на касите на земеделски производители, имат само ниско равнище на риск.
71
В това отношение, що се отнася до направената от жалбоподателя аналогия с изключването, предвидено в член 5, параграф 1, буква а) от Делегиран регламент 2015/63 за някои вътрешногрупови задължения, следва да се отбележи най-напред, че от съображения 8 и 9 от посочения регламент следва, че изчисляването на вноските в индивидуален план би довело, в случай на група, до двойно отчитане на някои пасиви при определянето на основната годишна вноска на отделните дружества от групата, тъй като задълженията, свързани със споразуменията, които дружествата от една и съща група сключват помежду си, са част от общите пасиви, които се взимат предвид при определянето на основната годишна вноска на всяко дружество от групата. Поради това определянето на основната годишна вноска следва да бъде допълнително уточнено за групите, така че да се отчете взаимната свързаност на дружествата от групата и да се избегне двойното отчитане на вътрешногруповите експозиции. С цел да се гарантира равнопоставеност между дружествата, които са част от група, и институциите, които са членове на една и съща ИЗС или са дълготрайно свързани с един и същ централен орган, този принцип следва да се прилага и за вторите. При изчисляването на основната годишна вноска на дадено дружество от група, общите пасиви, които следва да се вземат предвид, не следва да включват задълженията, възникнали от договор на дружеството с друго дружество от същата група. Това изключение обаче следва да бъде приложимо единствено в случаите, когато всички дружества в групата са установени в Съюза, включени са на пълна основа в една и съща консолидация и подлежат на подходящи централизирани процедури за оценка, измерване и контрол на риска, както и при условие че няма настоящи или прогнозирани съществени практически или правни пречки пред бързото събиране на съответните вземания, когато станат изискуеми. Това предотвратява изключването на задълженията от основата за изчисляване на предварителните вноски, ако не съществуват гаранции, че експозициите към вътрешногрупово кредитиране ще бъдат уредени при влошаване на финансовото състояние на групата.
72
В това отношение Съдът подчертава, че член 5, параграф 1, буква а) от Делегиран регламент 2015/63 не цели да отстрани напълно всяка форма на двойно отчитане на задълженията и че изключва такава практика само доколкото съществуват достатъчни гаранции, че експозициите към вътрешногрупово кредитиране ще бъдат уредени, ако финансовото състояние на групата се влоши (решение от 3 декември 2019 г., Iccrea Banca, C‑414/18, EU:C:2019:1036, т. 94).
73
Следователно въпросът е дали съществуват достатъчно гаранции по смисъла на съдебната практика, че експозициите към кредитиране ще бъдат уредени в случай на влошаване на финансовото състояние на мрежата, състояща се в случая от жалбоподателя и от касите на земеделски производители, които са акционери. В това отношение жалбоподателят се позовава по-специално на клауза 4 от споразумението за управление на парични средства, която предвижда, че касите на земеделски производители „гарантират съвместно всеки случай на неплатежоспособност“ на жалбоподателя вследствие на направените от него инвестиции на междубанковия пазар, извършени с получените средства, а също така се позовава и на „постоянния и обвързващ“ характер на това споразумение.
74
В това отношение следва да се констатира, че предполагаемият „постоянен и обвързващ“ характер на споразумението за управление на парични средства не може да се установи само с оглед на обстоятелството, че това споразумение не е било изменяно от 1994 г. нататък. Всъщност, макар всяко изменение на споразумението за управление на парични средства да подлежи на одобрение от Banco de España (Централната банка на Испания), това не променя факта, че съгласно клауза 5 от посоченото споразумение всяка от касите на земеделски производители може едностранно да се оттегли от това споразумение чрез писмено уведомление до управителния съвет на жалбоподателя, считано от изтичането на втория месец след получаването на уведомлението, изпратено до посочения съвет. За сметка на това член 113, параграф 7, буква е) от Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година относно пруденциалните изисквания за кредитните институции и инвестиционните посредници и за изменение на Регламент (ЕС) № 648/2012 (ОВ L 176, 2013 г., стр. 1) предвижда по-специално задължение за най-малко 24‑месечно предизвестие преди прекратяването на споразумението за създаване на ИЗС.
75
Освен това в съдебното заседание жалбоподателят потвърждава, че мрежата, която той е изграждал с касите на земеделски производители, които са акционери, не представлява изцяло една и съща консолидация и не подлежи на подходяща централизирана процедура за оценка, измерване и контрол на риска, поради което положението му се различава както от това на групите, както следва по-специално от съображение 9 от Делегиран регламент 2015/63, посочено в точка 71 по-горе, така и от това на ИЗС (вж. по-специално член 113, параграф 7 от Регламент № 575/2013 и т. 87 по-долу). Жалбоподателят не обяснява как при липсата на такава консолидация и централизиран надзор би било възможно да се провери и да се гарантира, че средствата, с които разполагат касите на земеделски производители, са достатъчни за покриване на дълговете, които са предмет на гаранциите, произтичащи според жалбоподателя от споразумението за управление на парични средства.
76
При всички положения ЕСП правилно твърди, че Делегиран регламент 2015/63 не предвижда изключване на задълженията от изчисляването на предварителната вноска на всяка институция във всеки отделен случай, а само в зависимост от някои категории задължения, определени абстрактно, обективно и общо. Както обаче посочва ЕСП, без това да се оспорва от жалбоподателя, макар в няколко държави членки да съществуват мрежи от каси на земеделски производители, договорните условия и нормативните изисквания, при които те осъществяват дейността си, могат да се различават значително в различните случаи. Така доводът на жалбоподателя, доколкото се основава по-специално на особеностите на индивидуалното му положение, произтичащи от споразумението за управление на парични средства, не може да обоснове незаконосъобразността на член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63.
77
Следователно жалбоподателят не е доказал, че съществуват достатъчно гаранции, че експозициите към кредитиране във връзка с дейностите, които той извършва за сметка на касите на земеделски производители, ще бъдат уредени при влошаване на финансовото състояние на мрежата, състояща се в случая от самия него и от касите на земеделски производители, които са акционери.
78
На трето място, следва да се отбележи, че доводите на жалбоподателя, че съществува „очевидно съвпадане“ между неговото положение и хипотезите по член 5, параграф 1, букви а), б) или е) от Делегиран регламент 2015/63, не могат да бъдат приети.
79
Първо, от член 5, параграф 1, буква а) от Делегиран регламент 2015/63 и от съображение 9 от този регламент, посочени в точка 71 по-горе, следва, че вътрешногруповите задължения по сделки, сключени от институцията с друга институция, която е част от същата група, могат да бъдат изключени от изчисляването на предварителните вноски само ако са изпълнени условията, изброени в този член.
80
Понятието „група“ е дефинирано в член 2, параграф 1, точка 26 от Директива 2014/59 като „предприятие майка и неговите дъщерни предприятия“. Понятията „дъщерно предприятие“ и „предприятие майка“ са дефинирани в член 2, параграф 1, точки 5 и 6 от посочената директива чрез препращане към член 4 от Регламент № 575/2013, който препраща към членове 1 и 2 от Седма директива 83/349/ЕИО на Съвета от 13 юни 1983 г. приета на основание член 54, параграф 3, буква ж) от Договора относно консолидираните счетоводни отчети (ОВ L 193, 1983 г., стр. 1), на които по същество съответства член 22, параграфи 1—5 от Директива 2013/34/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 26 юни 2013 година относно годишните финансови отчети, консолидираните финансови отчети и свързаните доклади на някои видове предприятия и за изменение на Директива 2006/43/ЕО на Европейския парламент и на Съвета и за отмяна на Директиви 78/660/ЕИО и 83/349/ЕИО на Съвета (ОВ L 182, 2013 г., стр. 19). От тези определения следва, че отношението предприятие майка—дъщерно дружество предполага форма на контрол, която означава, че предприятието майка притежава мнозинството от гласовете на акционерите или съдружниците в дъщерното си дружество, има право да назначава или освобождава някои от членовете на ръководството на дъщерното дружество или също има право да упражнява господстващо влияние върху посоченото дъщерно дружество (решение от 3 декември 2019 г., Iccrea Banca, C‑414/18, EU:C:2019:1036, т. 85 и 86).
81
При тези условия отношението предприятие майка—дъщерно дружество не може да се приеме за установено единствено от наличието на икономически отношения, изразяващи се в партньорство между няколко институции, без едната от тях да контролира останалите членове на структурата, която образува с тези институции (вж. в този смисъл решение от 3 декември 2019 г., Iccrea Banca, C‑414/18, EU:C:2019:1036, т. 87).
82
В случая жалбоподателят признава, от една страна, че нито една от касите на земеделски производители, които са акционери, не е упражнявала действителен контрол върху него и не е можела да определя императивно поведението му или стратегията му на управление, и от друга страна, че той не е контролирал касите на земеделски производители. Следователно жалбоподателят не е доказал, че търговските и договорните отношения между него и касите на земеделски производители се характеризират със същата степен на контрол като тази на група по смисъла на член 5, параграф 1, буква а) от Делегиран регламент 2015/63, както той признава в съдебното заседание.
83
Що се отнася до двойното отчитане на пасиви, което се оспорва от жалбоподателя, Съдът вече е постановил, както бе припомнено в точка 72 по-горе, че член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63 не цели да премахне всяка форма на двойно отчитане на задълженията (вж. в този смисъл решение от 3 декември 2019 г., Iccrea Banca, C‑414/18, EU:C:2019:1036, т. 94). Освен това, както бе посочено в точка 74 по-горе, жалбоподателят не е доказал, че съществуват достатъчно гаранции, че експозициите към кредитиране ще бъдат уредени при влошаване на финансовото състояние на мрежата, която той изгражда с касите на земеделски производители, които са акционери.
84
Освен това съобразяването на принципите на равно третиране, на недопускане на дискриминация и на пропорционалност не може да обоснове друг резултат, при положение че Делегиран регламент 2015/63 е направил разграничение между положения със значителни особености, пряко свързани с рисковете от разглежданите задължения (вж. решение от 3 декември 2019 г., Iccrea Banca, C‑414/18, EU:C:2019:1036, т. 95 и цитираната съдебна практика).
85
Освен това в решение от 3 декември 2019 г., Iccrea Banca (C‑414/18, EU:C:2019:1036), Съдът приема, че член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63 не предоставя дискреционни правомощия на компетентните органи, за да изключат определени задължения на основание коригиране на вноските, посочени в член 103, параграф 2 от Директива 2014/59, според риска, а напротив, изброява точно условията, при които дадено задължение подлежи на такова изключване.
86
Макар да е вярно, че преюдициалният въпрос в решение от 3 декември 2019 г., Iccrea Banca (C‑414/18, EU:C:2019:1036), не се отнася до законосъобразността на член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63, Съдът, който взема предвид законодателната уредба, включваща по-специално Директива 2014/59 и принципите на равно третиране, на недопускане на дискриминация и на пропорционалност, не е посочил никакво основание за по-широко тълкуване на изключенията, изброени в член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63. Така от въпросното съдебно решение следва, че според Съда начинът, по който Комисията е упражнила делегираните си правомощия в това отношение, е в съответствие с член 103, параграф 7 от Директива 2014/59.
87
Второ, член 5, параграф 1, буква б) от Делегиран регламент 2015/63 се отнася до институциите, които са членове на ИЗС по смисъла на член 2, параграф 1, точка 8 от Директива 2014/59 и на които е било разрешено от компетентния орган да прилагат член 113, параграф 7 от Регламент № 575/2013 по споразумение, сключено с друга институция, която е член на същата ИЗС.
88
Съгласно член 2, параграф 1, точка 8 от Директива 2014/59 ИЗС означава структура, която отговаря на изискванията, определени в член 113, параграф 7 от Регламент (ЕС) № 575/2013. Член 113, параграф 7 от Регламент № 575/2013 дефинира ИЗС като „договорно или нормативно установено споразумение във връзка със задълженията, което защитава институциите и по-специално подсигурява при необходимост тяхната ликвидност и платежоспособност с оглед избягването на несъстоятелност, когато е необходимо“. Това споразумение за отговорност трябва да отговаря на изброените в тази разпоредба кумулативни условия, свързани по-специално с подходящия пруденциален надзор, с наличието на инструменти за наблюдение, класифициране и контрол на рисковете и на съответните възможности за упражняване на влияние, с достъпността на средствата и с възможността за свободно прехвърляне или възстановяване на собствен капитал от контрагентите, с публикуването на някои консолидирани или обобщени отчети, с изискването членовете да отправят предизвестие от най-малко 24 месеца, ако искат да напуснат институционалната защитна схема, с изключване на неподходящото създаване на собствен капитал и с достатъчно широко и по същество хомогенно участие.
89
В случая жалбоподателят не доказва, че в рамките на отношенията между него и касите на земеделски производители съществуват задължения, еквивалентни на кумулативните задължения, наложени с член 113, параграф 7 от Регламент № 575/2013.
90
Трето, същото се отнася и за твърдяното съвпадане между положението на жалбоподателя и това по член 5, параграф 1, буква е) от Делегиран регламент 2015/63 относно насърчителните заеми, отпускани от насърчителните банки.
91
Член 5, параграф 1, буква е) от Делегиран регламент 2015/63 предвижда, че от задълженията, въз основа на които се изчисляват предварителните вноски, се изключват, „когато става въпрос за институции, работещи с насърчителни заеми — задълженията на посредническата институция към иницииращата или друга насърчителна банка или друга посредническа институция, както и задълженията на иницииращата насърчителна банка към финансиращите я страни, доколкото размерът на тези задължения съответства на насърчителните заеми на тази институция“.
92
Съгласно член 3, точка 28 от Делегиран регламент 2015/63 „насърчителен заем“ означава „заем, предоставен от насърчителна банка или чрез банка посредник, на неконкурентна основа и с нестопанска цел с оглед насърчаване постигането на обществено-политическите цели на централно или регионално правителство на държава членка“.
93
В случая жалбоподателят не е доказал, че в рамките на банковите услуги, които предлага по-специално на касите на земеделски производители (вж. т. 5 и 6 по-горе), заемите, които са предмет на такива услуги, съответстват или приличат на заеми, отпуснати от насърчителна банка или чрез банка посредник на неконкурентна основа и с нестопанска цел с оглед насърчаване постигането на обществено-политическите цели на централно или регионално правителство на държава членка.
94
На четвърто място, доколкото жалбоподателят упреква Комисията, че не е оставила на ЕСП свобода на преценка, за да изключи положения, които приличат на изброените в член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63, следва да се припомни, както следва от точка 65 по-горе, че съдържащите се в посочения член изключения представляват изключения от принципа, че трябва да се вземат предвид всички пасиви, с изключение на собствения капитал и гарантираните депозити, поради което член 5, параграф 1 от посочения делегиран регламент трябва да се тълкува стриктно. При тези обстоятелства Комисията не може да бъде упрекната, че не е предоставила на ЕСП свобода на преценка, която да му позволи да разшири приложното поле на посочените изключения.
95
На пето място, следва да се отхвърли доводът на жалбоподателя, основан на обстоятелството, че мрежите от кооперации като тази, от която той е част, представляват категория, призната в рамките на пруденциалното банково законодателство, и по-специално Делегиран регламент (ЕС) 2015/61 на Комисията от 10 октомври 2014 година за допълнение на Регламент (ЕС) № 575/2013 на Европейския парламент и на Съвета по отношение на изискването за ликвидно покритие за кредитните институции (ОВ L 2015, 11 г., стр. 1). Макар особеностите на такива мрежи да се вземат предвид в рамките на пруденциалния надзор върху институциите, това не означава, че те ще бъдат взети предвид и в рамките на финансирането на ЕМП, тъй като става въпрос за правила, които уреждат различни аспекти на банковия сектор. Пруденциалното регулиране има за цел да гарантира по-специално, че финансовите институции работят с достатъчно ресурси, за да поемат присъщите на техните финансови дейности рискове, докато вноските в ЕФП по силата на Регламент № 806/2014 и на Делегиран регламент 2015/63 са предназначени да създадат фонд, който при определени обстоятелства може да предоставя съдействие в случай на преструктуриране. В това отношение Комисията обяснява в съдебното заседание, без това да се оспорва от жалбоподателя, че задълженията, породени в контекста на функционирането на мрежите от кооперации, не са били изключени при изчисляването на предварителните вноски на основание член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63, тъй като при липсата на изискване за централизиран надзор и за достатъчно равнище на прозрачност и контрол надзорните органи на такива мрежи не могат да се уверят във финансовото състояние на съответните субекти, нито в тяхната дългосрочна платежоспособност — положение, което се различава от това на ИЗС и групите, както по същество следва от съображение 9 от Делегиран регламент 2015/63, посочено в точка 71 по-горе.
96
С оглед на гореизложеното първата част от първото основание следва да се отхвърли по същество.
– По втората част, свързана с незаконосъобразността на член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63 с оглед на член 16 от Хартата
97
Жалбоподателят поддържа, че член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63 нарушава член 16 от Хартата, тъй като ограничава непропорционално правото му на свободна стопанска инициатива, като възпрепятства изключването на задължения със значителен размер, вписани в баланса му, от основата за изчисляване на предварителната му вноска, без никаква връзка с рисковия му профил.
98
ЕСП, подпомаган от Комисията, оспорва доводите на жалбоподателя.
99
Закрилата, която член 16 от Хартата предоставя, включва свободата да се упражнява икономическа или търговска дейност, свободата на договаряне и свободната конкуренция (вж. решение от 21 декември 2021 г., Bank Melli Iran, C‑124/20, EU:C:2021:1035, т. 79 и цитираната съдебна практика).
100
Свободата на стопанска инициатива обаче не е абсолютна. Тя може да бъде предмет на многобройни видове намеса на публичната власт, които са в състояние да въведат, в общия интерес, ограничения за упражняването на стопанската дейност (вж. в този смисъл решения от 22 януари 2013 г., Sky Österreich, C‑283/11, EU:C:2013:28, т. 45 и 46 и цитираната съдебна практика, и от 21 декември 2021 г., Bank Melli Iran, C‑124/20, EU:C:2021:1035, т. 80 и 81 и цитираната съдебна практика).
101
Това обстоятелство обаче намира своето отражение преди всичко в начина, по който следва да се подложат на преценка актовете на Съюза по силата на член 52, параграф 1 от Хартата (вж. в този смисъл решения от 22 януари 2013 г., Sky Österreich, C‑283/11, EU:C:2013:28, т. 47, и от 21 декември 2021 г., Bank Melli Iran, C‑124/20, EU:C:2021:1035, т. 82).
102
Съгласно член 52, параграф 1 от Хартата всяко ограничаване на упражняването на правата и свободите, признати в нея, трябва да бъде предвидено в закон, да зачита основното им съдържание и при спазване на принципа на пропорционалност, да бъде необходимо и действително да отговаря на признати от Съюза цели от общ интерес или на необходимостта да се защитят правата и свободите на други (решения от 22 януари 2013 г., Sky Österreich, C‑283/11, EU:C:2013:28, т. 48, и от 21 декември 2021 г., Bank Melli Iran, C‑124/20, EU:C:2021:1035, т. 83).
103
В случая, дори да се предположи, че наложеното на жалбоподателя задължение да плаща предварителни вноски, без да може да се ползва от изключването на някои от задълженията му от основата за изчисляване на основната годишна вноска по силата на член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63, представлява намеса в свободата му на стопанска инициатива, най-напред следва да се отбележи, че тази разпоредба е приета на основание членове 69 и 70 от Регламент № 806/2014 и членове 102 и 103 от Директива 2014/59, така че невъзможността за изключване на разглежданите задължения е предвидена в закона.
104
Освен това, що се отнася до довода на жалбоподателя, че условието за зачитане на основното съдържание на свободата на стопанска инициатива не е изпълнено, доколкото предварителната вноска, която той трябва да заплати, се равнява на около 20 % от резултата за финансовата година, за която се изчислява тази вноска, следва да се отбележи, че наложеното на жалбоподателя задължение да плаща предварителни вноски не води до никаква забрана за него или по-общо за предприятията, извършващи търговска дейност, да упражняват такава дейност. Освен това разглежданите мерки имат временен характер, тъй като се прилагат само през първоначалния срок, предвиден в член 69, параграф 1 от Регламент № 806/2014. Следователно те зачитат основното съдържание на свободата на стопанска инициатива (вж. по аналогия решение от 12 юли 2018 г., Spika и др., C‑540/16, EU:C:2018:565, т. 38).
105
Освен това задължението на съответните институции да правят вноски в ЕФП преследва цел от общ интерес, както следва от точка 57 по-горе, а именно да се гарантира, следвайки характерната за сектора на осигуряването логика, че финансовият сектор предоставя достатъчно финансови ресурси на ЕМП за изпълнението на функциите му, като едновременно с това се насърчава възприемането от съответните институции на по-малко рисково поведение.
106
С оглед на целта, посочена в точка 105 по-горе, ЕСП трябва да събира вноски от съответните институции, за да финансира прилагането на ЕМП, който има за цел да повиши стабилността на тези институции в участващите държави членки и да предотврати разпростирането на евентуални кризи към неучастващите в този механизъм държави членки в съответствие със съображение 12 от Регламент № 806/2014, като по този начин ще улесни функционирането на вътрешния пазар като цяло.
107
Освен това, що се отнася до въпроса дали от гледна точка на признатите от Съюза цели от общ интерес изключването на положението на жалбоподателя от хипотезите, предвидени в член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63, е пропорционално, той поддържа, че тази разпоредба не отчита специфичната и конкретна цел, наложена от законодателя на Съюза, съгласно която методът за изчисляване трябва да отразява рисковия профил на всяка институция.
108
В това отношение следва да се уточни, че както следва от точка 105 по-горе, задължението на съответните институции да правят вноски в ЕФП е насочено към постигането на цел, по-широка от посочената от жалбоподателя. Именно в рамките на тази цел член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63 цели да предотврати изключването на задължения от основата за изчисляване на предварителните вноски, когато няма никаква гаранция, че съответните експозиции към кредитиране ще бъдат уредени при влошаване на финансовото състояние на съответната институция или на групата, към която тя принадлежи.
109
Освен това доводите на жалбоподателя не отчитат факта, че рисковият профил на дадена институция се преценява не само посредством член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63, но и посредством показателите за риск, предвидени в членове 6 и 7 от посочения делегиран регламент, които евентуално позволяват да се вземат предвид аспектите на функционирането ѝ, разкриващи нисък рисков профил.
110
Накрая, жалбоподателят не е доказал, че съществуват по-малко ограничителни средства за постигане на преследваната цел по също толкова ефикасен начин. С оглед на анализа, съдържащ се по-специално в точки 70—93 по-горе, твърдението на жалбоподателя, че Комисията е можела също така да избере да изключи задължения като свързаните с дейностите, които той извършва за сметка на касите на земеделски производители, тъй като съществуват достатъчно гаранции по силата на споразумението за управление на парични средства, посочено в точка 4 по-горе, не може да бъде прието поради изложените в точки 74—96 по-горе съображения и при всички положения не е достатъчно, за да се докаже по-специално, че поради това споразумение съответните институции са насърчавани да възприемат по-малко рисково поведение.
111
При тези обстоятелства жалбоподателят не е доказал, че член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63 противоречи на член 16 от Хартата.
112
Следователно втората част от първото основание трябва да се отхвърли по същество.
– По третата част, свързана с незаконосъобразността на член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63 с оглед на принципа на пропорционалност
113
Жалбоподателят счита, че с приемането на член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63 Комисията е нарушила принципа на пропорционалност.
114
ЕСП, подпомаган от Комисията, оспорва доводите на жалбоподателя.
115
В това отношение следва да се напомни, че принципът на пропорционалност, който е част от общите принципи на правото на Съюза, изисква актовете на институциите на Съюза да са годни да осъществят легитимните цели, преследвани от съответната правна уредба, и да не надхвърлят границите на необходимото за осъществяването на тези цели, като се има предвид, че когато съществува избор между няколко подходящи мерки, трябва да се прибегне до мярката, която създава най-малко ограничения, а породените от нея неудобства не трябва да са несъразмерни с тези цели (решения от 4 май 2016 г., Philip Morris Brands и др., C‑547/14, EU:C:2016:325, т. 165, и от 20 януари 2021 г., ABLV Bank/ЕСП, T‑758/18, EU:T:2021:28, т. 142; вж. също в този смисъл решение от 8 юни 2010 г., Vodafone и др., C‑58/08, EU:C:2010:321, т. 51).
116
Съгласно точка 62 по-горе Комисията е разполагала с широко право на преценка, за да приеме правилата, уточняващи понятието „коригиране на предварителните вноски в зависимост от профила на риска на институциите“ съгласно член 103, параграф 7 от Директива 2014/59.
117
При тези условия и в съответствие със съдебната практика (вж. в този смисъл решения от 16 юни 2015 г., Gauweiler и др., C‑62/14, EU:C:2015:400, т. 80, 81 и 91, и от 21 декември 2022 г., Firearms United Network и др./Комисия, T‑187/21, непубликувано, EU:T:2022:848, т. 122 и 123 и цитираната съдебна практика) контролът на Общия съд за спазването на принципа на пропорционалност трябва да се ограничи до проверка дали член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63 е явно неподходящ с оглед на преследваната от Комисията цел, дали не надхвърля явно необходимото за постигането ѝ или дали не поражда неблагоприятни последици, които са явно непропорционални на преследваната цел.
118
На първо място, както следва от точка 149 от жалбата, жалбоподателят не оспорва, че член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63 може да допринесе за постигането на целта, посочена в точка 57 по-горе.
119
На второ място, що се отнася до необходимостта от мярката, предвидена в член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63, следва да се припомни, че тази разпоредба изключва от основата за изчисляване на предварителните вноски сумите, включени в пасивите на институциите, които по различни причини представляват по-малък риск.
120
В това отношение от точки 54—96 по-горе следва, че трябва да се отхвърли твърдението на жалбоподателя, че Комисията неправилно е изключила от приложното поле на член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63 задълженията, свързани с дейностите, които той предприема за касите на земеделски производители.
121
При тези условия, с оглед на широкото право на преценка, с което разполага Комисията, тя е можела да приеме, че за да се постигне целта, посочена в точка 57 по-горе, не е желателно при изчисляването на основния размер на предварителните вноски на основание член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63 да се изключат задълженията, свързани с дейностите, които жалбоподателят предприема за касите на земеделски производители, с мотива по същество, че няма достатъчно гаранции, че експозициите към кредитиране на последния във връзка с дейностите, които той предприема от името на касите на земеделски производители, ще бъдат уредени в случай на влошаване на финансовото му състояние. Следователно тази разпоредба не надхвърля явно необходимото за постигането на посочената цел.
122
На трето място, както следва и от точка 110 по-горе, жалбоподателят не е доказал, че посочената в точка 57 по-горе цел би могла да бъде постигната също толкова ефикасно чрез по-малко ограничителна мярка, а именно в случая включването в приложното поле на член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63 на задълженията, свързани с извършваните от него дейности за касите на земеделски производители.
123
Освен това, що се отнася до наличието на евентуални неблагоприятни последици, които са явно непропорционални на целта, посочена в точка 57 по-горе, следва да се констатира, че само по себе си твърдението, че член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63 застрашава изпълняваната от жалбоподателя задача по отношение на касите на земеделски производители и го лишава от икономическата му причина, не е достатъчно, за да се установи наличието на подобни неблагоприятни последици. Всъщност нищо в преписката не подсказва, че задачата на жалбоподателя е била застрашена от факта, че предварителната му вноска за 2016 г. е била изчислена, без разглежданите задължения да бъдат изключени от нея, по-специално в съответствие с член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63.
124
В това отношение доводите на жалбоподателя не позволяват да се разберат причините, поради които той твърди, че било необходимо да се търси по-голяма съгласуваност между областта на пруденциалния надзор и тази на преструктурирането. По-специално жалбоподателят по никакъв начин не свързва целта, преследвана от системата на предварителните вноски, с разпоредбите на правната уредба в областта на пруденциалния надзор.
125
Следователно третата част от първото основание трябва да се отхвърли по същество, а оттам и посоченото основание в неговата цялост.
По второто основание, а именно нарушение на член 103, параграф 2, втора алинея от Директива 2014/59 и на член 70 от Регламент № 806/2014
126
С второто основание жалбоподателят иска от Общия съд, в случай че уважи първото основание, да се произнесе по обжалваното решение, без да взема предвид разпоредбите на член 5, параграф 1 от Делегиран регламент 2015/63. По-специално според жалбоподателя Общият съд следва да се произнесе по това решение, като вземе предвид единствено критериите, посочени в съответните разпоредби на Директива 2014/59 и на Регламент № 806/2014.
127
Тъй като обаче първото основание бе отхвърлено, второто основание също трябва да се отхвърли.
По третото основание, а именно нарушение на принципа на правната сигурност
128
Жалбоподателят изтъква, че обжалваното решение нарушава принципа на правна сигурност, тъй като разпоредителната му част предвижда, че то влиза в сила на 15 април 2016 г., тоест в момента на влизане в сила на първото от първоначалните решения. Принципът на правна сигурност не допускал началният момент на срока на действие на даден акт да бъде определен на дата, предхождаща неговото публикуване. По изключение акт на Съюза може да има обратно действие, когато поставената цел го изисква, при условие че оправданите правни очаквания на заинтересованите лица са надлежно зачетени и когато неговото обратно действие ясно произтича от съответната норма. В случая тези условия не били изпълнени.
129
ЕСП оспорва доводите на жалбоподателя.
130
Обжалваното решение е прието на 7 декември 2022 г. и в съответствие с предвиденото в член 4 от разпоредителната му част влиза в сила на 15 април 2016 г., а именно в момента на влизане в сила на първото от първоначалните решения, които от своя страна са заменени, също считано от 15 април 2016 г., с решението от 19 март 2020 г., както следва от точки 10 и 13 по-горе. Последното посочено решение също влиза в сила и на 15 април 2016 г. в съответствие с предвиденото в член 3 от разпоредителната му част.
131
Съгласно съображения 19—22 от обжалваното решение то има за цел да поправи липсата на мотиви в решението от 19 март 2020 г., констатирана от ЕСП след постановяването на решение от 15 юли 2021 г., Комисия/Landesbank Baden-Württemberg и ЕСП (C‑584/20 P и C‑621/20 P, EU:C:2021:601), и на определения от 3 март 2022 г., ЕСП/Portigon и Комисия (C‑664/20 P, непубликувано, EU:C:2022:161), и от 3 март 2022 г., ЕСП/Hypo Vorarlberg Bank (C‑663/20 P, непубликувано, EU:C:2022:162) относно изчисляването на размера на предварителните вноски за 2017 г.
132
Освен това, както следва от съображения 6—8 от решението от 19 март 2020 г., последното е прието, за да се отстранят процесуалните нарушения и липсата на мотиви на първоначалните решения, които Общият съд е констатирал в решения от 28 ноември 2019 г., Banco Cooperativo Español/ЕСП (T‑323/16, EU:T:2019:822), от 28 ноември 2019 г., Hypo Vorarlberg Bank/ЕСП (T‑377/16, T‑645/16 и T‑809/16, EU:T:2019:823), и от 28 ноември 2019 г., Portigon/ЕСП (T‑365/16, EU:T:2019:824).
133
Следователно обжалваното решение и посочените по-горе съдебни решения и определения не изменят обхвата на задължението на жалбоподателя да заплати предварителна вноска за 2016 г., както е била определена във второто от първоначалните решения и както е съществувала за този период на плащане на вноски.
134
Всъщност изчисляването на предварителната вноска на жалбоподателя за 2016 г., както и размерът на тази вноска са едни и същи във второто от първоначалните решения, в решението от 19 март 2020 г. и в обжалваното решение. В това отношение единствените нови елементи, въведени с обжалваното решение, са по-подробни мотиви относно изчисляването на предварителната вноска на жалбоподателя за периода на плащане на вноски за 2016 г.
135
В съображения 188—194 от обжалваното решение ЕСП е изложил причините, поради които е определил действието във времето на обжалваното решение по начина, описан в точка 130 по-горе. Той уточнява по-специално, че е направил това, за да запази правното основание, на базата на което са били събрани предварителните вноски на съответните институции през периода на плащане на вноски за 2016 г., и да запази валидността на плащането на тези вноски.
136
Съгласно съдебната практика принципът на правната сигурност не допуска началото на действието във времето на даден акт да се определя към момент отпреди публикуването му, освен когато по изключение поставената цел го изисква и когато оправданите правни очаквания на заинтересованите лица са надлежно зачетени (вж. в този смисъл решения от 13 ноември 1990 г., Fedesa и др., C‑331/88, EU:C:1990:391, т. 45 и цитираната съдебна практика, и от 5 септември 2014 г., Éditions Odile Jacob/Комисия, T‑471/11, EU:T:2014:739, т. 102 и цитираната съдебна практика).
137
На първо място, що се отнася до въпроса дали целта, която трябва да се постигне с обжалваното решение, изисква то да влезе в сила на дата, която предхожда датата на неговото приемане, следва да се вземе предвид контекстът, в който е прието това решение.
138
В това отношение от точки 10—13 по-горе следва, че съдебното решение, с което се отменя първото от първоначалните решения, както и съдебните решения, довели до оттеглянето на решението от 19 март 2020 г., нито отменят задължението на жалбоподателя да плати предварителната си вноска за периода на плащане на вноски за 2016 г. в съответствие с приложимата правна уредба, нито намаляват размера на посочената вноска, което жалбоподателят не оспорва.
139
При тези особени обстоятелства, ако ЕСП не беше приел обжалваното решение, като му придаде действие, считано от датата на влизане в сила на първото от първоначалните решения, обжалваното решение не би могло да породи действие през периода от 15 април 2016 г. до 7 декември 2022 г., през който жалбоподателят е бил освободен от задължението си да плати предварителна вноска за 2016 г., въпреки че е бил задължен да направи това по силата на член 2, член 67, параграф 4 и членове 69 и 70 от Регламент № 806/2014. Също така през този период ЕФП би бил лишен, в нарушение на същите тези разпоредби, от средствата от предварителните вноски на жалбоподателя, което би накърнило прилагането на Директива 2014/59, на Регламент № 806/2014 и на Делегиран регламент 2015/63 (вж. по аналогия решение от 15 юли 2021 г., Комисия/Landesbank Baden-Württemberg и ЕСП (C‑584/20 P и C‑621/20 P, EU:C:2021:601, т. 176 и 177).
140
Следователно приемането на обжалваното решение с действие, считано от 15 април 2016 г. е имало за цел да осигури съответствие между приложимостта на обжалваното решение и момента на възникване на задължението на жалбоподателя за плащане на предварителна вноска за 2016 г., като по този начин се избегне резултат, който противоречи на приложимата правна уредба. Засягането на такава легитимна цел от обществен интерес обаче изисква това решение да влезе в сила на дата, предхождаща датата на приемането му, а именно на същата дата като решението от 19 март 2020 г., което то заменя.
141
На второ място, нищо не сочи, че оправданите правни очаквания на жалбоподателя или на третите лица не са били надлежно зачетени при обстоятелствата в настоящия случай. Жалбоподателят не може да твърди, от една страна, че решение от 28 ноември 2019 г., Banco Cooperativo Español/ЕСП (T‑323/16, EU:T:2019:822), е породило оправдани правни очаквания, че обжалваното решение няма да влезе в сила на дата, предхождаща датата на приемането му, или от друга страна, че съдебните решения, с които се отменя първото от първоначалните решения и се стига до оттегляне на решението от 19 март 2020 г., могат да породят оправдани правни очаквания, че той ще трябва да плати предварителната си вноска за 2016 г. едва от по-късна дата, когато бъде прието ново решение. Противно на изискванията на съдебната практика (вж. в този смисъл решение от 16 септември 2021 г., FVE Holýšov I и др./Комисия, C‑850/19 P, непубликувано, EU:C:2021:740, т. 34 и цитираната съдебна практика), никоя институция не е предоставила на жалбоподателя конкретни, безусловни и непротиворечиви сведения в този смисъл. (вж. т. 133 и 134 по-горе).
142
При все това член 266 ДФЕС създава задължение за институцията, издала отменения акт, само в границите на необходимото да гарантира изпълнението на отменителното съдебно решение. В такъв смисъл тази разпоредба задължава съответната институция да не допуска никой акт, с който се заменя отмененият акт, да бъде опорочен от същите нередности като откритите в посоченото съдебно решение (вж. решение от 11 декември 2017 г., Léon Van Parys/Комисия, T‑125/16, EU:T:2017:884, т. 49 и цитираната съдебна практика). За да се съобрази с отменителното съдебно решение и да го изпълни в неговата цялост, институцията е длъжна да спазва не само диспозитива на решението, но и мотивите, довели до постановяването му, които представляват неговата необходима основа, доколкото без тях не може да се определи точният смисъл на постановеното в диспозитива (вж. в този смисъл решение от 29 ноември 2007 г., Dickmanns/EUIPO (C‑63/06 P, непубликувано, EU:C:2007:733, т. 50 и цитираната съдебна практика).
143
От това следва, че за да приеме ново решение в съответствие с мотивите, които са необходимата основа на диспозитива на решение от 28 ноември 2019 г., Banco Cooperativo Español/ЕСП (T‑323/16, EU:T:2019:822), ЕСП е бил длъжен да спази формалностите, които са били нарушени в хода на процедурата по приемане на спорното решение. Това обстоятелство не е могло да породи каквото и да било очакване у жалбоподателя, че обжалваното решение няма да породи действие на дата, предхождаща датата на решението, което то е заменило, или че самият той ще бъде задължен да заплати предварителната вноска за 2016 г. едва на по-късна дата, когато би било прието ново решение (вж. по аналогия решение от 11 януари 2024 г., Eurobolt и др./Комисия и Stafa Group, C‑517/22 P, EU:C:2024:9, т. 55 и 56 и цитираната съдебна практика).
144
Ето защо следва да се отбележи, че противно на твърденията на жалбоподателя, обжалваното решение не нарушава принципа на правна сигурност, доколкото посочените в точка 136 по-горе условия са изпълнени и доколкото в случая ЕСП е имал право да определи за начален момент на влизане в сила на обжалваното решение по-ранна от датата на приемането му, а именно 15 април 2016 г., която съответства на датата на първото от първоначалните решения. Впрочем същото важи и за решението от 19 март 2020 г.
145
С оглед на гореизложеното третото основание следва да се отхвърли по същество и в резултат на това искането на жалбоподателя за отмяна.
По исканията за обезщетение
146
Жалбоподателят се позовава на извъндоговорната отговорност на Съюза, за да претендира мораторни лихви, които Съюзът му дължал, считано от 23 юни 2016 г., когато той платил предварителната си вноска за 2016 г. въз основа на първото от първоначалните решения, отменено от Общия съд в частта, която се отнася до него, с решение от 28 ноември 2019 г._Banco Cooperativo Español/ЕСП (T‑323/16, EU:T:2019:822). По-специално ЕСП му дължал тези лихви, тъй като не му възстановил направената от него предварителна вноска след постановяването на тази отмяна. С други думи, ЕСП се обогатил неоснователно. При тези условия исканията на жалбоподателя се основават както на неоснователно обогатяване, така и на членове 268 и 340 ДФЕС.
147
ЕСП оспорва доводите на жалбоподателя.
148
Най-напред, що се отнася до правото на жалбоподателя да претендира неоснователно обогатяване, достатъчно е да се припомни, че искът, основан на неоснователно обогатяване, не попада в обхвата на режима на извъндоговорната отговорност в тесен смисъл, чието ангажиране зависи от наличието на съвкупност от условия, свързани с неправомерността на поведението, в което се упреква Съюзът, с наличието на действителна вреда и с наличието на причинно-следствена връзка между това поведение и твърдяната вреда. Той се различава от предявените по силата на посочения режим искове по това, че при него не се изисква да се докаже противоправно поведение на ответника, нито дори наличие на поведение изобщо, а само да се докаже обогатяване на ответника без валидно правно основание, както и обедняване на ищеца, свързано с посоченото обогатяване (вж. решение от 23 ноември 2022 г., Westfälische Drahtindustrie и др./Комисия, T‑275/20, EU:T:2022:723, т. 48 и цитираната съдебна практика).
149
Такъв иск за неоснователно обогатяване не може да бъде уважен в настоящото дело, тъй като, както бе посочено в точки 139—144 по-горе, от 15 април 2016 г. жалбоподателят е дължал предварителната си вноска за 2016 г. по силата на член 2, член 67, параграф 4 и членове 69 и 70 от Регламент № 806/2014 и е продължил да я дължи след постановяването на решение от 28 ноември 2019 г., Banco Cooperativo Español/ЕСП (T‑323/16, EU:T:2019:822), тъй като това съдебно решение не води до отмяна на задължението му да прави вноска в ЕФП за 2016 г. в съответствие с посочените по-горе разпоредби. В случая, като се имат предвид датите, на които решението от 19 март 2020 г. и обжалваното решение пораждат действие, а именно 15 април 2016 г., ЕСП не е бил длъжен да възстанови на жалбоподателя цялата или част от предварителната му вноска за 2016 г. с цел да избегне неоснователно обогатяване.
150
Освен това следва да се припомни, че съгласно член 340, втора алинея ДФЕС в случай на извъндоговорна отговорност Съюзът е длъжен, в съответствие с общите принципи на правните системи на държавите членки, да поправи вредите, причинени от неговите институции или служители при изпълнението на техните задължения.
151
Съгласно съдебната практика Съюзът носи извъндоговорна отговорност на основание член 340, втора алинея ДФЕС при наличието на съвкупност от условия, а именно наличието на достатъчно съществено нарушение на правна норма, с която се цели да се предоставят права на частноправните субекти, действителното наличие на вреда и наличието на причинно-следствена връзка между неизпълнението на задължението на автора на акта и претърпяната от увредените лица вреда (вж. решение от 5 март 2024 г., Kočner/Europol, C‑755/21 P, EU:C:2024:202, т. 117 и цитираната съдебна практика).
152
След като едно от споменатите в точка 151 по-горе условия не е изпълнено, искът трябва да се отхвърли изцяло, без да е нужно да се разглеждат другите условия за извъндоговорната отговорност на Съюза (вж. решения от 9 септември 2008 г., FIAMM и др./Съвет и Комисия, C‑120/06 P и C‑121/06 P, EU:C:2008:476, т. 165 и цитираната съдебна практика, и от 21 декември 2023 г., United Parcel Service/Комисия, C‑297/22 P, EU:C:2023:1027, т. 61 и цитираната съдебна практика).
153
В случая, както следва от анализа на основанията, изложени в подкрепа на искането за отмяна, ищецът не е доказал наличието на достатъчно съществено нарушение на правна норма, която има за цел да се предоставят права на частноправни субекти. Следователно настоящите искания за обезщетение също трябва да се отхвърлят, доколкото се основават на членове 268 и 340 ДФЕС.
154
Този извод не се поставя под съмнение от решения от 20 януари 2021 г., Комисия/Printeos (C‑301/19 P, EU:C:2021:39), и от 11 юни 2024 г., Комисия/Deutsche Telekom (C‑221/22 P, EU:C:2024:488), на които жалбоподателят се позовава съответно в писмените си становища и в съдебното заседание.
155
В точка 56 от решение от 11 юни 2024 г., Комисия/Deutsche Telekom (C‑221/22 P, EU:C:2024:488), Съдът припомня, че съгласно съдебната практика, когато парични суми са били събрани в нарушение на правото на Съюза независимо дали от национален орган, или от институция, орган, служба или агенция на Съюза, тези парични суми трябва да бъдат върнати, и то заедно с лихвите за целия период от датата на плащането на тези парични суми до датата на тяхното връщане, което е израз на общия принцип на възстановяване на недължимо платеното.
156
Освен това, както Съдът е постановил в точка 62 от решение от 11 юни 2024 г., Комисия/Deutsche Telekom (C‑221/22 P, EU:C:2024:488), и както по същество следва от точки 103 и 104 от решение от 20 януари 2021 г., Комисия/Printeos (C‑301/19 P, EU:C:2021:39), когато институция, орган, служба или агенция на Съюза е длъжен/длъжна по силата на член 266, първа алинея ДФЕС да възстанови определена парична сума ведно с лихвите, той/тя не разполага с никаква свобода да прецени дали да плати тези лихви, така че самото нарушение на правото на Съюза, изразяващо се в отказа да ги плати, стига, за да се установи наличието на достатъчно съществено нарушение на това право, което може да ангажира извъндоговорната отговорност на Съюза.
157
За разлика обаче от жалбоподателя по делата, по които са постановени решения от 20 януари 2021 г., Комисия/Printeos (C‑301/19 P, EU:C:2021:39), и от 11 юни 2024 г., Комисия/Deutsche Telekom (C‑221/22 P, EU:C:2024:488), с които Съдът окончателно констатира, че въпросните глоби са били недължимо платени, жалбоподателят продължава да дължи, считано от 15 април 2016 г., предварителната вноска, наложена му за периода за 2016 г. по силата на член 2, член 67, параграф 4 и членове 69 и 70 от Регламент № 806/2014, чийто размер не е бил намален (вж. т. 138 и 149 по-горе).
158
Освен това и за разлика от решенията, разглеждани по делата, по които са постановени решения от 20 януари 2021 г., Комисия/Printeos (C‑301/19 P, EU:C:2021:39), и от 11 юни 2024 г., Комисия/Deutsche Telekom (C‑221/22 P, EU:C:2024:488), както обжалваното решение, така и решението от 19 март 2020 г. са влезли в сила, без да се нарушава принципът на правна сигурност (вж. т. 144 по-горе) на дата, предхождаща датата на приемането им, а именно 15 април 2016 г., така че за периода от 23 юни 2016 г., когато жалбоподателят е платил предварителната си вноска за 2016 г., до датата на приемане на едно от тези решения, не се дължи никаква мораторна лихва.
159
Следователно ЕСП не е бил длъжен да възстанови предварителните вноски ведно с лихвите.
160
С оглед на гореизложеното исканията за обезщетение на жалбоподателя трябва да се отхвърлят.
По съдебните разноски
161
Съгласно член 134, параграф 1 от Процедурния правилник загубилата делото страна се осъжда да заплати съдебните разноски, ако е направено такова искане. Тъй като е загубил делото, жалбоподателят следва да бъде осъден да заплати направените от него съдебни разноски, както и тези на ЕСП в съответствие с искането на същия.
162
В съответствие с член 138, параграф 1 от Процедурния правилник Комисията понася направените от нея съдебни разноски.
По изложените съображения
ОБЩИЯТ СЪД (осми разширен състав)
реши:
1)
Отхвърля жалбата.
2)
Осъжда Banco Cooperativo Español, SA да понесе направените от нея съдебни разноски, както и съдебните разноски, направени от Единния съвет за преструктуриране (ЕСП).
3)
Европейската комисия понася направените от нея съдебни разноски.
Корнезов
Petrlík
Kecsmár
Kingston
Spangsberg Grønfeldt
Обявено в открито съдебно заседание в Люксембург на 30 април 2025 година.
Подписи
(
*1
)	Език на производството: испански.