62021CC0205
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
G. PITRUZZELLA
представено на 30 юни 2022 година (
1
)
Дело C‑205/21
Наказателно производство
срещу
В.С.,
в присъствието на:
Министерство на вътрешните работи, Главна дирекция за борба с организираната престъпност
(Преюдициално запитване, отправено от Специализиран наказателен съд, България)
„Преюдициално запитване — Защита на физическите лица във връзка с обработването на лични данни — Директива (ЕС) 2016/680 — Обвиняем — Полицейска регистрация на лични данни — Чувствителни данни — Биометрични и генетични данни — Принудително изпълнение — Цел за предотвратяване и разкриване на престъпленията — Висящо наказателно производство — Съпоставяне с лични данни, събрани при предишни разследвания — Ефективна съдебна защита — Обработване на данните — Принципи — Свеждане на данните до минимум — Абсолютна необходимост“
1.
Когато се използва за целите на борбата с престъпността, технологичното развитие се оказва колкото привлекателно, толкова и застрашаващо основни права (
2
). Преюдициалното запитване, предмет на настоящото производство, отново дава възможност на Съда да тълкува акт от правото на Съюза, посветен на защитата на личните данни и замислен като предпазна мярка на наказателна политика, чиято цел е пълна ефективност, въпреки че демократично общество, ръководено от принципите на правовата държава, парадоксално би трябвало да открие известна полза от несъвършенството на такава политика. По някакъв начин това дело е приложение в областта на защитата на личните данни на принципа, съгласно който е по-добре да се рискува да остане ненаказан един виновен, отколкото да бъде осъден един невинен (
3
).
I. Правна уредба
А.
Директива 2016/680
2.
Член 4 от Директива (ЕС) 2016/680 на Европейския парламент и на Съвета от 27 април 2016 година относно защитата на физическите лица във връзка с обработването на лични данни от компетентните органи за целите на предотвратяването, разследването, разкриването или наказателното преследване на престъпления или изпълнението на наказания и относно свободното движение на такива данни, и за отмяна на Рамково решение 2008/977/ПВР на Съвета (наричана по-нататък „Директива 2016/680“) (
4
) е посветен на принципите, свързани с обработването на личните данни. Той гласи следното:
„1.   Държавите членки гарантират, че личните данни са:
a)
обработвани законосъобразно и добросъвестно;
б)
събирани за конкретни, изрично указани и легитимни цели и не се обработват по начин, който е несъвместим с тези цели;
в)
подходящи, относими и не надхвърлят необходимото във връзка с целите, за които данните се обработват
[…]“.
3.
Член 6, буква a) от Директива 2016/680 гласи:
„Държавите членки предвиждат, когато е приложимо и доколкото е възможно, администраторът да прави ясно разграничение между личните данни на различни категории субекти на данни, например:
a)
лица, за които има сериозни основания да се счита, че са извършили или ще извършат престъпление“.
4.
Член 8 от Директива 2016/680 се отнася за законосъобразността на обработването и гласи следното:
„1.   Държавите членки предвиждат обработването да бъде законосъобразно само ако и доколкото то е необходимо за изпълнението на задача, осъществявана от компетентен орган за целите, определени в член 1, параграф 1, и е въз основа на правото на Съюза или правото на държава членка.
2.   В правото на държавата членка, регламентиращо обработването, попадащо в обхвата на настоящата директива, се посочват най-малко общите цели на обработването, личните данни, които се обработват, и конкретните цели на обработването“.
5.
Член 10 от Директива 2016/680 предвижда:
„Обработването на лични данни, разкриващо расов или етнически произход, политически възгледи, религиозни или философски убеждения, членство в професионални съюзи, обработването на генетични данни, биометрични данни с цел уникално идентифициране на физическото лице, данни, свързани със здравето или сексуалния живот и сексуалната ориентация на лицето, е разрешено само когато това е абсолютно необходимо и при подходящи гаранции за правата и свободите на субекта на данни и само ако:
a)
е разрешено съгласно правото на Съюза или правото на държава членка;
б)
трябва да бъдат защитени жизненоважни интереси на субекта на данните или на друго физическо лице; или
в)
обработването касае данни, които очевидно са направени обществено достояние от субекта на данните“.
Б.
Българското право
6.
Член 68 от Закона за Министерството на вътрешните работи (
5
) (наричан по-нататък „ЗМВР“) гласи следното:
„1.   Полицейските органи извършват полицейска регистрация на лица, които са привлечени като обвиняеми за извършено умишлено престъпление от общ характер. Органите на досъдебното производство са длъжни да предприемат необходимите мерки за извършване на регистрацията от полицейските органи.
2.   Полицейската регистрация е вид обработване на лични данни за лицата по ал. 1, която се осъществява при условията на този закон.
3.   За целите на полицейската регистрация полицейските органи:
1)
събират за лицата личните им данни, посочени в чл. 18 от Закона за българските лични документи[ (
6
)];
2)
дактилоскопират и фотографират лицата;
3)
изземват образци за ДНК профил на лицата.
4.   За извършване на действията по ал. 3, т. 1 съгласието на лицето не се изисква.
5.   Лицата са длъжни да оказват съдействие, да не пречат и да не възпрепятстват полицейските органи при извършване на действията по ал. 3. При отказ на лицето действията по ал. 3, т. 2 и 3 се извършват принудително с разрешение на съдия от съответния първоинстанционен съд, на който е подсъдно престъплението от общ характер, за което е привлечено като обвиняем.
6.   Полицейската регистрация се снема въз основа на писмена заповед на администратора на лични данни или на оправомощени от него длъжностни лица служебно или след писмено мотивирано искане на регистрирания, когато:
1)
регистрацията е извършена в нарушение на закона;
2)
наказателното производство е прекратено с изключение на случаите по чл. 24, ал. 3 от Наказателно-процесуалния кодекс [наричан по-нататък „НПК“];
3)
наказателното производство е приключило с влязла в сила оправдателна присъда;
4)
лицето е освободено от наказателна отговорност и му е наложено административно наказание;
5)
лицето е починало, като в този случай искането може да бъде направено от неговите наследници.
7.   Редът за извършване и снемане на полицейската регистрация се определя с наредба на Министерския съвет“.
7.
Член 2, алинея 1 от Наредбата за реда за извършване и снемане на полицейска регистрация, наричана по-нататък „НРИСПР“ (
7
), предвижда, че „[п]олицейската регистрация е дейност по обработване на лични данни […], която се осъществява при условията [на ЗМВР] с цел защита на националната сигурност, противодействие на престъпността и опазване на обществения ред“.
II. Спорът в главното производство, преюдициалните въпроси и производството пред Съда
8.
Образувано е наказателно производство срещу В.С. за измама при установяване и плащане на данъчни задължения на две търговски дружества. На 1 март 2021 г. В.С. е привлечена като обвиняема за участие в организирана престъпна група, образувана с користна цел. Постановлението за привличане на В.С. като обвиняема ѝ е предявено на 15 март 2021 г. На същата дата тя е поканена да окаже съдействие за осъществяване на полицейска регистрация — да бъде дактилоскопирана (
8
), фотографирана (
9
) и да ѝ бъде взет образец за ДНК профил. Тъй като отказва да направи това, тя попълва типова бланка за декларация, в която посочва, че е уведомена за наличието на законово основание да ѝ бъде извършена тази регистрация, но не е съгласна да ѝ бъде взет такъв образец и да бъде регистрирана.
9.
На 24 март 2021 г. заместник-директорът на Главна дирекция за борба с организираната престъпност към Министерство на вътрешните работи сезира запитващата юрисдикция — Специализирания наказателен съд с искане да разреши принудителното извършване на полицейската регистрация, която В.С. е отказала.
10.
В искането се посочва воденото срещу В.С. висящо наказателно производство, както и наличието на достатъчно доказателства за вината ѝ. Посочва се също, че В.С. официално е обвинена в извършване на престъпление и че е отказала да бъде фотографирана, дактилоскопирана и да ѝ бъде взет образец за ДНК профил за целите на полицейската регистрация. Към искането са приложени само два документа: копие от постановлението за привличане на обвиняем и копие от декларацията, с която В.С. отказва да даде съгласие да ѝ бъде извършена полицейска регистрация. Останалите документи по преписката не са били представени на запитващата юрисдикция.
11.
На първо място, запитващата юрисдикция иска да се установи дали член 10 от Директива 2016/680, който при определени условия разрешава обработването на биометрични и генетични данни, е транспониран правилно в българското право. В това отношение запитващата юрисдикция посочва, че разпоредбите, с които се урежда полицейската регистрация, се позовават само на Регламент (ЕС) 2016/679 (
10
), а не на Директива 2016/680. Запитващата юрисдикция отбелязва, че по силата на член 2, параграф 2, буква г) от ОРЗД този регламент не се прилага за обработването на лични данни от компетентните органи за целите на предотвратяването, разкриването, разследването и наказателното преследване на престъпления, тъй като съгласно член 1, параграф 1 от Директива 2016/680 това обработване се урежда с нея.
12.
На второ място, ако се приеме, че член 10 от Директива 2016/680 е транспониран правилно в националното право или че това право предоставя валидно правно основание за обработването на биометрични и генетични данни, запитващата юрисдикция иска да се установи дали изискването по член 10, буква a) от посочената директива — съгласно което такова обработване трябва да е разрешено съгласно правото на Съюза или правото на държава членка — е изпълнено, въпреки факта, че между приложимите националноправни разпоредби съществува противоречие.
13.
На трето място, запитващата юрисдикция посочва, че по силата на член 6, буква a) от Директива 2016/680 за нуждите на борбата с престъпността могат да се обработват лични данни на лица, за които има сериозни основания да се счита, че са извършили престъпление. Освен това тя отбелязва, че в съображение 31, трето изречение от тази директива се посочва, че обработването на лични данни на лица, заподозрени в извършването на престъпление, без да са осъдени, не следва да възпрепятства прилагането на презумпцията за невиновност. Поради това ѝ се струва, че е приложим член 48 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“).
14.
От една страна, запитващата юрисдикция отбелязва, че съгласно член 219, алинея 1 от НПК е абсолютно необходимо да се съберат „достатъчно доказателства за виновността на определено лице“. Тя иска да установи дали този критерий съответства на посочения в член 6, буква a) от Директива 2016/680 критерий за „сериозни основания да се счита, че [лицето е] извършил[о] престъпление“. Тя по-скоро счита, че за обработването на биометрични и генетични данни е задължително да бъдат събрани по-убедителни доказателства, отколкото тези, които са необходими по силата на националното право, за да бъде привлечен някой като обвиняем, тъй като привличането на лице като обвиняем служи за информирането му за подозренията против него, като му се даде възможност да се защитава.
15.
От друга страна, запитващата юрисдикция отбелязва, че в рамките на производството за принудително извършване на полицейската регистрация по член 68 от ЗМВР не се предвижда сезираният съд да осъществява какъвто и да е контрол за наличието на сериозни основания по смисъла на член 6, буква a) от Директива 2016/680, тъй като е достатъчна само констатацията за привличане на лицето като обвиняем за умишлено престъпление от общ характер. В този смисъл сезираният съд не е компетентен да прецени дали са налице достатъчно или сериозни доказателства в подкрепа на привличането на лице като обвиняем, нито фактически може да извърши такава преценка, доколкото разполага само с копия от постановлението за привличане като обвиняем и от декларацията за отказ от полицейска регистрация. Запитващата юрисдикция иска да се установи дали при тези условия може да се счита, че отказалото да му бъде снета полицейска регистрация лице се ползва от гаранциите по членове 47 и 48 от Хартата за ефективна съдебна защита и за спазване на презумпцията за невиновност.
16.
На четвърто място, запитващата юрисдикция посочва, че съгласно член 4, параграф 1, буква б) от Директива 2016/680 личните данни трябва да се събират за конкретни, изрично указани и легитимни цели, а съгласно член 8, параграф 2 от същата директива правото на държавата членка трябва да посочва общите и конкретните цели на обработването. Освен това запитващата юрисдикция отбелязва, че съгласно член 4, параграф 1, буква в) и член 8, параграф 1 от посочената директива събирането на лични данни не трябва да надхвърля необходимото. Тя отбелязва също, що се отнася по-специално до биометричните и генетичните данни, че съгласно член 10 от Директива 2016/680 тяхното обработване е разрешено само когато това е „абсолютно необходимо“.
17.
От тези разпоредби от Директива 2016/680 запитващата юрисдикция прави извод, че националното право би трябвало да предостави на компетентните органи право при осъществяване на полицейската регистрация да преценяват дали и кои данни да се събират. Освен това посочената юрисдикция счита също, че от изискването за „абсолютн[а] необходимо[ст]“ следва да се направи извод, че разрешението за събирането на такива данни може да се предоставя само при наличието на подходящи мотиви относно неговата необходимост. Полицейската регистрация обаче се прилага задължително за всички лица, привлечени като обвиняеми за умишлени престъпления от общ характер, и за трите посочени в тази разпоредба категории лични данни, а именно получените чрез фотографиране, дактилоскопиране и взимане на ДНК образци.
18.
Освен това запитващата юрисдикция отбелязва, че ЗМВР посочва само общите цели на това събиране, а именно осъществяване на информационна дейност, включително за защита на националната сигурност, противодействие на престъпността и опазване на обществения ред. Националното законодателство обаче не поставя изискване за установяване на конкретната нужда, за да се пристъпи към събиране на всички съответни биометрични и генетични данни или евентуално само на част от тях. Поради това запитващата юрисдикция иска да се установи дали предвиденото от националното право условие за полицейската регистрация — тоест привличането на лицето като обвиняем за умишлено престъпление от общ характер — е достатъчно, за да бъдат спазени изискванията на Директива 2016/680.
19.
При тези обстоятелства Специализираният наказателен съд решава да спре производството и с акт, постъпил в секретариата на Съда на 31 март 2021 г., да го сезира със следните преюдициални въпроси:
„1)
Валидно ли се имплементира чл. 10 [от] Директива 2016/680, чрез позоваване в национален закон […] на сходната норма на чл. 9 от [ОРЗД]?
2)
Спазено ли е изискването по чл. 10 б. „а“ от Директива 2016/680 вр чл. [3, 8 и 52] от Хартата относно предвидено в закон ограничение на личната неприкосновеност и на защитата на лични данни, при противоречиви национални норми относно допускането на обработка на генетични и биометрични данни за нуждите на полицейската регистрация [?]
3)
Съответен ли е на чл. 6 б. „а“ от Директива 2016/680 вр чл. 48 от Хартата национален закон — чл. 68 ал. 4 от Закона за Министерство на вътрешните работи, който предвижда задължение за съда да разпореди принудително събиране на лични данни (фотографиране, дактилоскопиране и взимане на образци за ДНК профил), ако обвиняем за умишлено престъпление от общ характер откаже доброволно да сътрудничи при снемане на тези лични данни, без съдът да може да прецени дали има сериозни основания да се счита, че лицето е извършило престъплението, предмет на обвинението?
4)
Съответен ли е на чл. 10, чл. 4 ал.1 б. „а“ и б. „в“, чл. 8 ал. 1 и ал. 2 от Директива 2016/680 национален закон — чл. 68 ал. 1—3 от Закона за Министерство на вътрешните работи, който предвижда като общо правило фотографиране, дактилоскопиране и взимане на образци за ДНК профил на всички обвиняеми за умишлено престъпление от общ характер?“.
20.
Българското и френското правителство, както и Европейската комисия, представят писмени становища пред Съда. Министерството на вътрешните работи, българското и френското правителство, както и Комисията изпращат на Съда и отговори на поставените им от него писмени въпроси.
21.
В съответствие с искането на Съда настоящото заключение е фокусирано върху третия и четвъртия преюдициален въпрос.
III. Анализ
22.
На-напред бих искал да припомня следното.
23.
Що се отнася до квалифицирането на данните, събирани и обработвани (
11
) по време на полицейската регистрация, очевидно снемането на образци за установяване на ДНК профила на субекта на данните представлява събиране на генетични данни по смисъла на член 3, точка 12 от Директива 2016/680. Пръстовите отпечатъци (
12
) са биометрични данни, както се потвърждава от член 3, точка 13 от тази директива. Що се отнася до фотографиите (
13
), те също могат да представляват биометрични данни, както се предвижда и в член 3, точка 13 от Директива 2016/680. Следователно полицейската регистрация се отнася за две категории лични данни: т.нар. „класически“, каквито са тези за гражданското състояние и за които се прилага установеният с Директива 2016/680 общ режим, и т.нар. „специални“, за да не ги нарека чувствителни данни, каквито са фотографиите, пръстовите отпечатъци и взимането на образци за ДНК профил на субекта на данните. Бих искал обаче да обърна внимание, че в текста на въпросите си запитващата юрисдикция сочи само „специалните“ данни. В контекста на принудителните мерки, свързани със събирането и обработването на данни, включително чувствителни, от разследващите органи, очевидно такива мерки, без да се засяга евентуалната им обоснованост, представляват намеса в правото на зачитане на личния живот на субекта на данните и на защитата на неговите лични данни (
14
). Тази намеса е толкова по-сериозна, колкото по-чувствителни са данните (
15
). Все пак, въпреки добре познатите на законодателя на Съюза рискове от отклонения и злоупотреба, обработването на тази специална категория данни от полицейските органи по-специално за целите на картотекирането не е забранено, тъй като ефективността на такова обработване за изпълнението на задачите на тези органи е доказана (
16
). Следователно по делото, предмет на разглеждане, трябва да се потърси справедливото равновесие между изискванията, свързани с нормалното протичане на наказателното разследване, и не по-малко важното изискване да се гарантира равнище на засилена защита на тези специални лични данни.
А.
По третия преюдициален въпрос
24.
С третия си преюдициален въпрос запитващата юрисдикция иска по същество да се установи дали член 6, буква a) от Директива 2016/680 във връзка с членове 47 и 48 от Хартата трябва да се тълкува в смисъл, че не допуска национално законодателство, което при отказ на лицето, привлечено като обвиняем за умишлено престъпление от общ характер, да съдейства в процедурата за регистрация на личните му данни (тоест най-малко една снимка, пръстови отпечатъци и ДНК профил, установен чрез взимане на образци) предвижда задължение за сезирания за тази цел съд да разпореди принудително събиране на тези данни, без да може да прецени дали са налице сериозни основания да се счита, че субектът на данни действително е извършил престъплението, за което е привлечен като обвиняем.
25.
Националната законова и подзаконова уредба се характеризира със следните елементи. Запитващата юрисдикция посочва, че почти всички престъпления, предвидени от българския Наказателен кодекс, са от общ характер, тоест обвинението се повдига от прокурор. От своя страна НПК предвижда, че лицето се привлича като обвиняем, когато се съберат достатъчно доказателства за виновността му в извършване на престъпление от общ характер (
17
). Лице, което е привлечено като обвиняем за такъв вид престъпления, подлежи на полицейската регистрация, уредена по-специално в член 68 от ЗМВР. Тази регистрация се осъществява от полицейските органи, а не от органите, които провеждат наказателното производство. Регистрират се следните лични данни: информация относно гражданското състояние на лицето (име, дата и място на раждане, пол, гражданство), координати и единен граждански номер, както и физически белези (ръст, цвят на очите). Регистрират се също най-малко една снимка на субекта на данни, пръстовите му отпечатъци и неговият ДНК профил, регистриран, след като е организирано изземване на образец. Лицето, привлечено като обвиняем, е длъжно да съдейства и да не възпрепятства събирането на личните му данни. То придобива качеството на обвиняем едва след като прокурорът внесе в съда обвинителния акт, като тогава наказателното производство навлиза в съдебната си фаза.
26.
Съгласието на привлеченото като обвиняем лице не се изисква при обработване на лични данни, свързани с дейностите за противодействие на престъпността, но това лице може да възрази, като подпише писмена декларация. След това полицейският орган, на който е възложено да извърши полицейската регистрация, сезира съда, компетентен при започване на съдебната фаза на образуваното във връзка с въпросното престъпление наказателно производство, за да поиска от него разрешение да пристъпи към принудително извършване на тази регистрация. Правото на преценка на съда е ограничено, тъй като той следва да провери само дали лицето действително е било привлечено като обвиняем за умишлено престъпление от общ характер и дали действително е отказало да му бъде снета полицейска регистрация. Поради това преписката за процедурата, в която се иска принудително извършване на полицейска регистрация, се състои само от копия от постановлението за привличане като обвиняем и от декларацията за отказ за регистрация на данните. Веднага след като провери дали субектът на данни действително е привлечен като обвиняем и дали той наистина е възразил срещу извършването на полицейската регистрация, сезираният съд е длъжен да предостави разрешението за принудително извършване на посочената регистрация.
27.
От своя страна член 6 от Директива 2016/680, за който се отнася третият преюдициален въпрос, задължава държавите членки, „когато е приложимо и доколкото е възможно“, да правят ясно разграничение между личните данни на различните категории субекти на данни, сред които например на „лица, за които има сериозни основания да се счита, че са извършили или ще извършат престъпление“ (
18
). Целта на тази разпоредба, както припомня Комисията, е пострадалите от престъпление лица да не се налага да понасят същата намеса в основното право на защита на личните данни, както например лицата, заподозрени в тяхното извършване (
19
).
28.
От самия текст на тази разпоредба следва, че интензивността на възложеното на държавите членки задължение е по-скоро слаба и не съвсем определена, доколкото списъкът с категориите лица не е изчерпателен и доколкото с Директивата на държавите членки се възлага да определят последиците от ясното разграничение, което се изисква да направят. Чисто езиковото тълкуване на разпоредбата показва, че допуска държава членка да въведе като „ясно разграничена“ категорията на лицата, привлечени като обвиняеми, тоест на тези, по отношение на които са събрани достатъчно доказателства за извършено престъпление.
29.
По отношение на разрешеното от съда принудително извършване на полицейска регистрация бих искал да отбележа, от една страна, че целта на Директива 2016/680 не е да организира процесуалните условия за събирането на личните данни на лицата, попадащи в приложното поле на член 6, буква a) (
20
) от тази директива, а от друга страна и при всяко положение, че както посочва френското правителство, на компетентните органи се позволява да нареждат на физическите лица да се съобразяват с отправените им искания, но тогава съгласието на субекта на данните не следва да предоставя правно основание за обработването на личните данни от тези органи (
21
). Тази констатация е валидна и относно чувствителните лични данни (
22
).
1. По ограничения контрол на съда в рамките на процедурата за разрешаване на принудителното извършване на полицейска регистрация и зачитането на правото на ефективна съдебна защита
30.
При тези условия, след като Директива 2016/680 допуска национално законодателство, което предвижда по отношение на лицата, привлечени като обвиняеми, възможността компетентните органи да разпоредят снемане на биометрични и генетични данни при отказ на посочените лица, без обаче да урежда процесуалните ред и условия за такова принудително извършване, следва да се приеме, както счита и френското правителство, че всъщност държавите членки могат да решат да въведат принудителна процедура, като ѝ придадат съдебен или административен характер и като предвидят да поверят правомощието за вземане на решение за принудителното извършване на събирането на данните на съдебен, или на административен орган.
31.
В глава VIII от Директива 2016/680 се уточняват средствата за правна защита, с които трябва да разполагат лицата, чиито данни са обработвани. Тези средства за правна защита включват възможности за подаване на жалба до надзорен орган (
23
), за ефективна съдебна защита срещу правно обвързващо решение на надзорен орган, което засяга съответното лице (
24
), както и за ефективна съдебна защита, ако субектът на данните счита, че по начина, по който са приложени на национално равнище, правата му по Директива 2016/680 са нарушени при обработването на личните му данни (
25
). Положението, предмет на третия преюдициален въпрос, обаче се разполага във времето преди настъпването на тези различни хипотези.
32.
Тъй като обаче член 68 от ЗМВР — който предвижда условия за принудителна полицейска регистрация само за категорията на лицата, привлечени като обвиняеми за умишлено престъпление от общ характер — представлява прилагане на правото на Съюза (
26
) по смисъла на член 51, параграф 1 от Хартата, е необходимо да се гарантира, че той зачита закрепеното в член 47 от Хартата право на ефективна съдебна защита.
33.
Член 47 от Хартата предвижда, че всеки, чиито права и свободи, гарантирани от правото на Съюза, са били нарушени, има право на ефективни правни средства за защита в съответствие с предвидените в посочения член условия. В членове 7 и 8 от Хартата са прогласени правото на зачитане на личния живот и защитата на личните данни. Както Съдът припомни неотдавна, „никое от тези три основни права не е абсолютно, а всяко от тях трябва всъщност да се разглежда във връзка с обществената му функция“ (
27
). Освен това член 52, параграф 1 от Хартата предвижда, че при упражняването на правата и свободите, признати от Хартата, могат да бъдат налагани ограничения, при условие, първо, че тези ограничения са предвидени в закон, второ, зачитат основното съдържание на съответните права и свободи и трето, спазват принципа на пропорционалност, както и ако същите са необходими и ако действително отговарят на признати от Съюза цели от общ интерес или на необходимостта да се защитят правата и свободите на други хора. В този смисъл упражняването на правото на ефективни правни средства за защита пред съд, прогласено в член 47 от Хартата, може да бъде ограничено от законодателя на Съюза или, при липса на правна уредба на Съюза в съответната област, от държавите членки, ако предвидените в член 52, параграф 1 от Хартата условия са изпълнени (
28
).
34.
Що се отнася до първото условие, задължението — което имат лицата, привлечени като обвиняеми за умишлено престъпление от общ характер, доброволно или принудително да съдействат за полицейската регистрация, евентуално след разпореждане на компетентния да разгледа делото за посоченото престъпление първоинстанционен съд — е предвидено в ЗМВР и е уточнено в НРИСПР. Обвързаната компетентност на тази юрисдикция и невъзможността на този етап на производството да се провери дали са налице достатъчно доказателства, че лицето е извършило престъплението, за което е привлечено като обвиняем, въпреки че за процедурата, чиято цел е да се разпореди принудителното извършване на полицейска регистрация, впрочем е характерна известна неотложност на произнасянето и липсата на състезателност, действително са предвидени в закон по смисъла на член 52, параграф 1 от Хартата.
35.
Що се отнася до второто условие, Съдът многократно е постановявал, че основното съдържание на прогласеното в член 47 от Хартата право на ефективни правни средства за защита включва по-специално възможността лицето, притежател на това право, да получи достъп до съд, който е компетентен да осигури спазването на правата, гарантирани му от правото на Съюза, и с тази цел да разгледа всички релевантни правни и фактически въпроси, за да разреши отнесения до него спор (
29
). Изискването за зачитане на основното съдържание на правото на ефективни правни средства за защита обаче не означава, че притежателят на това право разполага с пряк правен способ за защита, насочен главно към оспорване на определена мярка, стига пред различните компетентни национални правораздавателни органи същевременно да съществуват един или няколко правни способа за защита, които той може да използва инцидентно, за да бъде упражнен правораздавателен контрол върху тази мярка, осигуряващ зачитането на гарантираните му от правото на Съюза права и свободи (
30
).
36.
В това отношение бих искал да отбележа, че съгласно дадените от българското правителство разяснения разпореждането за пристъпване към полицейска регистрация се издава в хода на предварителната фаза на наказателното производство, в която се извършват действията по разследване и събиране на доказателства, в зависимост от които следва да се определи дали е извършено престъпление, кой е неговият извършител и дали той носи наказателна отговорност. След приключване на наказателното разследване и представяне на доказателствата прокурорът ще трябва да реши дали да прекрати наказателното производство, да го спре, да внесе предложение за освобождаване от наказателна отговорност с налагане на административна глоба, да предложи споразумение за решаване на делото или да повдигне обвинение с обвинителен акт. Внасянето на обвинителния акт в съда слага началото на съдебната фаза на наказателния процес.
37.
Наличието на доказателства срещу лицето, на което принудително се извършва полицейска регистрация, трябва задължително да се провери в началото на съдебната фаза на наказателния процес, в хода на която сезираният съд трябва да разгледа всички релевантни правни и фактически въпроси, за да се увери по-специално че доказателствата, на които се основава обвинението, не са получени или използвани в нарушение на правата и свободите, гарантирани на съответното лице от правото на Съюза (
31
).
38.
Що се отнася до третото условие, разглежданото национално законодателство трябва да съответства на принципа на пропорционалност, да е необходимо и действително да отговаря на призната от Съюза цел от общ интерес. В член 68 от ЗМВР се урежда организирането на събирането и обработването на специални данни за специална категория лица и в това отношение той се вписва в рамките на Директива 2016/680, с която се въвежда специален режим във връзка с личните данни и обработването им от компетентните органи за целите на предотвратяването и разкриването, на разследването и преследването на престъпленията. В този смисъл целта, преследвана с разглежданото в главното производство национално законодателство, несъмнено представлява призната от Съюза цел от общ интерес (
32
). Впрочем нуждите на разследването също могат да обяснят защо националният законодател е уредил процедурата по принудителна полицейска регистрация по такъв начин, че макар сериозно да засяга гарантираните с членове 7 и 8 от Хартата права, прилагането на тази процедура ratione personae не подлежи на съдебен контрол, който е отложен за по-късен етап от производството. Националното законодателство несъмнено изглежда годно да постигне преследваната цел и не е непропорционално, ако обвиняемият действително има възможност впоследствие да оспори полицейската регистрация или пред съда, който е разпоредил принудителното ѝ извършване, или пред друга юрисдикция.
2. По липсата на проверка за наличието на достатъчно доказателства и за спазването на презумпцията за невиновност
39.
На последно място, запитващата юрисдикция изразява известна загриженост във връзка със спазването на презумпцията за невиновност, закрепена в член 48 от Хартата (
33
). Запитващата юрисдикция иска по-специално да се установи дали липсата на възможност за компетентната юрисдикция да осъществи контрол относно наличието на достатъчно доказателства за привличането на лицето като обвиняем, когато разпорежда неговата полицейска регистрация, не би засегнала презумпцията за невиновност на това лице.
40.
Отнесено към член 6, буква a) от Директива 2016/680, съображение 31 от същата директива, което изяснява смисъла на тази разпоредба, уточнява, че въвеждането на различни категории лица, на които трябва да съответства различен вид обработване на личните им данни, „не следва да възпрепятства прилагането на презумпцията за невиновност, гарантирана от Хартата и [ЕКПЧ]“.
41.
Както беше припомнено по-горе, запитващата юрисдикция е загрижена поради факта, че съдебният акт, с който компетентната юрисдикция трябва да разпореди полицейска регистрация, се издава по реда на процедура, която позволява на посочената юрисдикция да прецени само дали субектът на данните действително е привлечен като обвиняем и дали той наистина се е противопоставил на полицейската регистрация. Що се отнася до наказателните производства, член 48 от Хартата е приложен в правото на Съюза с Директива (ЕС) 2016/343 на Европейския парламент и на Съвета от 9 март 2016 година относно укрепването на някои аспекти на презумпцията за невиновност и на правото на лицата да присъстват на съдебния процес в наказателното производство (
34
). Тази директива се прилага „по отношение на физическите лица, които са заподозрени“ и „на всички етапи на наказателното производство от момента, в който лицето е заподозряно в извършването на престъпление […] до влизането в сила на решение, с което окончателно се установява дали лицето е извършило съответното престъпление“ (
35
). С член 4, параграф 1 от Директива 2016/343 на държавите членки се възлага задължението да „вземат необходимите мерки, за да гарантират, че докато вината на заподозрения или обвиняемия не бъде доказана в съответствие със закона, тези лица не се представят като виновни в публични изявления на публичните органи и в съдебни решения, различни от решенията относно въпроса за вината“. Тази разпоредба следва обаче да се разбира в смисъл, че „[това] не засяга актовете на обвинението, които имат за цел да докажат вината на заподозрения или обвиняемия, и предварителните решения от процесуално естество, които са взети от съдебните или други компетентни органи и се основават на подозрения или уличаващи доказателства“ (
36
). Освен това в член 7, параграф 3 от Директива 2016/343 се уточнява, че „[у]пражняването на правото на лицата да не се самоуличават не възпрепятства компетентните органи да събират доказателства, които могат да бъдат законно получени чрез използване на законови правомощия за процесуална принуда и които съществуват независимо от волята на заподозрения или обвиняемия“.
42.
При тези обстоятелства според мен би могло да се приеме, че съдебният акт — с който компетентната юрисдикция, след като просто установява, че лицето е привлечено като обвиняем въз основа на презумпция за наличие на достатъчно доказателства за участието му в извършването на престъпление от общ характер, и отказа на същото лице да му бъде снета полицейска регистрация, разрешава на полицейските органи да пристъпят към принудителното извършване на тази регистрация — не може да се тълкува като изразяване на становище относно вината на посоченото лице, нито следователно като засягане на презумпцията за невиновност на субекта на данните (
37
).
43.
Обратно, като се има предвид, че съдът, който трябва да разпореди извършването на полицейската регистрация, е същият, пред който евентуално ще бъде отнесено за разглеждане наказателното дело, когато достигне съдебната си фаза, обстоятелството, че на този етап на наказателното производство, и още повече в контекста на производство, което не изглежда състезателно, той не може да прецени дали са налице достатъчно доказателства, изглежда, гарантира на лицето, привлечено като обвиняем, че в съответствие с изискването на презумпцията за невиновност „при определяне на наказателната отговорност на обвиняемия съдията [ще бъде] свободен от всякакви обвързаности и предубеждения“ (
38
). При всяко положение, „за да се провери дали е зачетена презумпцията за невиновност, трябва съдебното решение заедно с мотивите към него винаги да се анализира в неговата цялост и с оглед на конкретните обстоятелства, при които е постановено“ (
39
).
44.
Така от изложения по-горе анализ следва, че член 6, буква a) от Директива 2016/680 във връзка с членове 47 и 48 от Хартата трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национално законодателство като разглежданото в главното производство, което предвижда, че при осъществяване на контрол наказателната юрисдикция — компетентна да се произнесе по искане за разрешение за принудително извършване на полицейска регистрация на лични данни, и по-специално на биометрични и генетични данни, след като съответното лице, привлечено като обвиняем за умишлено престъпление от общ характер, е отказало да му бъде извършена такава регистрация — може само да констатира наличието на постановление за привличане на това лице като обвиняем и на неговия отказ за такава регистрация, но не може да преценява дали има достатъчно доказателства за издаването на това постановление, тъй като въпросът за наличието на достатъчно доказателства за привличане на лицето като обвиняем може да бъде надлежно повдигнат пред съда в евентуално последваща фаза на наказателното производство.
Б.
По четвъртия преюдициален въпрос
45.
С четвъртия си преюдициален въпрос запитващата юрисдикция иска от Съда да тълкува член 4, параграф 1, букви б) и в) (
40
), както и членове 8 и 10 от Директива 2016/680, за да може in fine да прецени съответствието с тези разпоредби на член 68 от ЗМВР, от който следва, че за лицата, които са привлечени като обвиняеми за извършено умишлено престъпление от общ характер, систематично се събират и обработват снимки, пръстови отпечатъци и образци за ДНК профил.
46.
Директива 2016/680 съдържа специална разпоредба относно обработването на специални категории лични данни като посочените в четвъртия преюдициален въпрос — член 10 от нея, който по същество предвижда, че обработването на биометрични и генетични данни с цел уникално идентифициране на физическо лице „е разрешено само когато това е абсолютно необходимо и при подходящи гаранции за правата и свободите на субекта на данни, и само ако […] [е разрешено] съгласно правото на Съюза или правото на държава членка“ (
41
).
47.
Прилагането на член 10 допуска освен това и a fortiori обработването на тези специални данни да е подчинено на другите, предвидени в Директива 2016/680 изисквания, така че при обработването на специални категории лични данни трябва по-специално да се спазва член 4, параграф 1, букви б) и в), както и член 8 от тази директива. Последващото разглеждане на тези разпоредби обаче би било излишно, поради което мисля, че е възможно присъщите за тези разпоредби изисквания да се включат при извършването на анализа въз основа на член 10 от Директива 2016/680.
48.
В този смисъл считам, че всъщност трябва на първо място да се провери дали обработването на данните, попадащи в приложното поле на член 10 от Директива 2016/680, е абсолютно необходимо. Това предполага, от една страна, да се определи изискваната степен на необходимост и от друга страна, проверката за необходимост да обхване и принципа за свеждане на данните до минимум, закрепен в член 4, параграф 1, буква в) от тази директива (
42
). Проверката за съответствие между използваните средства и преследваната цел, която трябва да бъде конкретна, изрично указана и легитимна по смисъла на член 4, параграф 1, буква б) и на член 8, параграф 1 от Директива 2016/680, може също да се направи на този етап от анализа. На второ място, трябва да се провери дали е сигурно, че обработването действително е разрешено от правото на държава членка, което както ще покажа препраща към качеството на закона с оглед на предписаното по-специално в член 8, параграф 2 от Директива 2016/680. На трето място, ще трябва да се прецени дали обработването по член 10 от тази директива отговаря на изискването за предоставяне на подходящи гаранции за правата и свободите на субекта на данните.
1. По абсолютната необходимост от обработване на събраните при полицейската регистрация данни
49.
Първото от условията следователно е обработването на биометричните и генетичните данни да е абсолютно необходимо. Според мен няма съмнение, че тук става въпрос за засилено изискване, тъй като в член 8, параграф 1 от Директива 2016/680 като условие за законосъобразността на обработването се посочва единствено необходимостта от него. Бих искал да отбележа все пак, без да претендирам за изчерпателност, че в текстовете на член 10 от тази директива на испански, немски, английски, италиански, полски, португалски, полски и румънски се определя праг, формулиран по различен начин, тъй като в тези текстове се говори за строго необходимо обработване (
43
). Макар и да има все пак малка разлика, считам, че в действителност тя не се отразява на естеството на извършваната за целта проверка. В член 10 от Директива 2016/680 ясно се налага високо изискване, което се налага, когато има сериозна намеса в правото на защита на личните данни (
44
) в сравнение с приетото в общия режим за данните, които не са специални. Поради това изискването обработването категорично да бъде необходимо не трябва никога да се забравя.
50.
За по-добра последователност в това отношение започвам с разглеждането на целите. Личните данни трябва да бъдат събирани за конкретни, изрично указани и легитимни цели и да не се обработват по начин, несъвместим с тези цели, като запитващата юрисдикция трябва да извърши преглед на националното право, което чрез различните си източници формира правния режим на полицейската регистрация. Позоваването единствено на целта по член 1, параграф 1 от Директива 2016/680 не може да бъде достатъчно, за да се установи, че предвиденото в член 4, параграф 1, буква б) от тази директива изискване е изпълнено. Макар в Директива 2016/680 да се признава нуждата на компетентните органи да обработват лични данни, събрани в контекста на предотвратяването, и разкриването на конкретни престъпления и на разследването и наказателното преследване, извън този контекст, за да достигнат до разбиране на престъпните действия и да установят връзки между различни разкрити престъпления (
45
), националното право, което регламентира тази дейност, трябва да определи конкретните цели на обработването, които трябва да бъдат ясно посочени (
46
). Освен това що се отнася до целта за предотвратяване, разследване, разкриване и преследване на престъпления, „единствено борбата с тежката престъпност и предотвратяването на сериозни заплахи срещу обществената сигурност могат да обосноват сериозна намеса в основните права, закрепени в членове 7 и 8 от Хартата […]. При това положение само когато намесата в посочените основни права не е сериозна, тя може да бъде обоснована от целта за превенция, разследване, разкриване и преследване общо на престъпления“ (
47
).
51.
Националните разпоредби трябва да бъдат ясни и точни (
48
), така че субектите на данни да може да бъдат информирани за рисковете, правилата, гаранциите и правата (
49
), свързани с предвижданото обработване. Според мен контролът за законосъобразността на преследваната конкретна цел не може да се ограничи само с разглеждането на посочена от националното право конкретна цел, обща с целите на Директива 2016/680, тъй като конкретната цел се легитимира и от условията за преследването ѝ. Освен това, ако условията за практическото ѝ постигане не са достатъчно подробно описани, макар и легитимна, преследваната цел няма да може да се счита нито за изрично указана, нито за конкретна по смисъла на член 4, буква б) от Директива 2016/680. Изясняването и определянето на целите представляват съществени етапи от проверката за наличие на абсолютна необходимост.
52.
Що се отнася до принципа, съгласно който събираните и обработвани лични данни трябва да бъдат подходящи, относими и да не надхвърлят необходимото във връзка с целите, които се преследват с обработването им, става въпрос за принципа за свеждане на данните до минимум (
50
), закрепен в член 4, параграф 1, буква в) от Директива 2016/680.
53.
Въпросът дали данните са подходящи и относими, a priori не изглежда да поставя проблем, тъй като снимките, пръстовите отпечатъци и ДНК са познати начини за уникална идентификация, които позволяват да се установи дали субектът на данните е участвал в извършването на съответното престъпление чрез съпоставяне със събраните доказателства или по разглежданото наказателно производство, или по други, минали производства.
54.
Със съображение 26 от Директива 2016/680 в принципа за свеждане на данните до минимум се включва проверката за необходимия срок за съхраняване на съответните данни (
51
) и се посочва, че данните „следва да се обработват единствено ако целта на обработването не може разумно да бъде постигната с други средства“ (
52
). Освен това, що се отнася до изключения и ограничения на основното право за защита на личните данни, тези изключения и ограничения трябва да се въвеждат в границите на строго необходимото (
53
). Трябва да се установи разумно съотношение между подлежащите на съхраняване данни и преследваната обща цел (
54
). Макар да не става въпрос за поставяне под съмнение на ефективния принос на базите данни, в които националните органи правят справки, за наказването на някои престъпления, понякога най-тежките, Европейският съд по правата на човека все пак вече е постановил, че такива средства не трябва да се прилагат с крайната идея за разширяване на съдържащата се в тях информация и за удължаване на срока на съхраняването им. Всъщност без спазването на необходима пропорционалност с оглед на придаваните им законосъобразни цели, произтичащите от тях предимства биха били обременени от причиненото от тях сериозно посегателство върху правата и свободите, които държавите трябва да гарантират (
55
).
55.
Съдът неотдавна припомни в контекста на ОРЗД и по повод на принципа за свеждане на данните до минимум, че за да изпълни изискването за пропорционалност, изразено в предвиждащата този принцип разпоредба, „правната уредба, която е правно основание за обработването, трябва да предвижда ясни и точни правила, които да уреждат обхвата и прилагането на разглежданата мярка и да установяват минимални изисквания, така че лицата, за чиито данни става въпрос, да разполагат с достатъчни гаранции, позволяващи ефикасна защита на тези лични данни срещу рискове от злоупотреби. Тази правна уредба трябва да е задължителна по вътрешното право, и в частност да посочва обстоятелствата и условията, при които може да се приложи мярка за обработване на такива данни, като по този начин гарантира ограничаване на намесата до строго необходимото“ (
56
). Посочената правна уредба освен това трябва „да се основава на обективни критерии за определяне на обстоятелствата и условията“ (
57
), при които лицето е длъжно да предоставя личните си данни с оглед на обработването им от компетентните органи.
2. По изискването обработването да бъде разрешено от националното право
56.
В член 10 като едно от условията за разрешение за обработването на специалните категории лични данни се предвижда то да е разрешено от правото на Съюза или от националното право. В съображение 33 от Директива 2016/680 се уточнява какво следва да се разбира под „национално право“ и необходимите му за целта свойства. Така националното право трябва да бъде ясно и точно, а прилагането му — предвидимо. Съгласно член 8, параграф 2 от същата директива в националното право, регламентиращо обработването на лични данни, попадащо в обхвата на Директива 2016/680, се посочват „най-малко общите цели на обработването, личните данни, които се обработват, и конкретните цели на обработването“. На пръв поглед прокарването на разграничение между общите и конкретните цели на обработването не е очевидно. Струва ми се обаче, че докато общите цели могат да се формулират с известна степен на обобщеност, то конкретните цели би трябвало да уточняват специфичната и непосредствена полза от планираното обработване (
58
). В този смисъл националното право трябва да показва в достатъчна степен причините, поради които е разрешено обработването на тази специална категория данни.
3. По наличието на подходящи гаранции за правата и свободите на субекта на данните
57.
Като се имат предвид рисковете, до които води, обработването на т.нар. чувствителни лични данни трябва да бъде съпътствано с подходящи гаранции за правата и свободите на субекта на данните. Не е изненадващо, че за да бъдат подходящи, тези гаранции трябва да бъдат предвидени от закона (
59
). За да се прецени дали има предвидени такива гаранции, е необходимо да се разгледат общо всички условия, да се установи точният обхват на разглежданото обработване и да се провери наличието на ефективна защита срещу ненадлежно обработване и злоупотреба (
60
). Всъщност в съображение 37 от Директива 2016/680 като пример се посочват такива гаранции като „възможността тези данни да се събират само във връзка с други данни за засегнатото физическо лице, възможността събраните данни да се защитят по подходящ начин, да се въведат по-строги правила относно достъпа на служители на компетентните органи до данните и да се забрани предаването на тези данни“. В областта на обработването на чувствителни данни, тъй като става въпрос за сериозна намеса и с оглед на рисковете от злоупотреба, свързани с вътрешноприсъщите свойства на тези данни, въпросите за срока на съхраняването им и за достъпа до тях на компетентните органи са основополагащи. Следователно преценката за съответствието на предвижданото обработване с предписанията на член 10 от Директива 2016/680 включва и строг преглед на всички аспекти на съответното обработване, които поради това трябва да бъдат ясно определени от националното право (
61
) и да отговарят на установените от правото на Съюза стандарти.
4. Междинно заключение и прилагане
58.
От изложеното следва, че член 10 от Директива 2016/680, разглеждан във връзка с член 4, букви б) и в) и с член 8 от същата директива и в контекста на членове 7 и 8 и член 52, параграф 1 от Хартата, трябва да се тълкува в смисъл, че тъй като представляват сериозна намеса в правото на защита на личните данни, събирането и обработването на биометрични и генетични данни — каквито са фотографиите, пръстовите отпечатъци и образците за ДНК профил — са разрешени само ако са абсолютно необходими за преследването на цели, свързани с тежката престъпност, които националното право трябва ясно да определи. Естеството и броят на обработваните лични данни трябва да бъдат напълно подходящи и съгласувани с преследваните общи и конкретни цели. В това отношение националното право трябва да съответства на някоя от преследваните с Директива 2016/680 общи цели. То трябва да посочва и преследваните конкретни цели, които могат да допринесат за постигането на тази обща цел. То трябва също конкретно да указва причините, поради които, въпреки че представлява сериозна намеса, обработването на тези данни, и по-специално на генетичните данни, се оказва абсолютно необходимо. Освен това националното право трябва ясно да определя условията за всички свързани с обработването аспекти, а именно условията за събирането на данните, за достъпа до тях и за заличаването им, като точно и задължително строго ограничи приложното поле по отношение на лицата на мярката за събиране и обработване. Всяко от тези условия трябва да бъде ограничено до строго необходимото. Така определеният режим трябва да може да защитава ефективно лицата срещу рисковете от злоупотреба, които съществуват по-специално при обработването на генетични данни. Запитващата юрисдикция следва да се увери в стриктното спазване на всички посочени изисквания.
59.
Всъщност струва ми се, че Съдът не разполага с пълна информация за действащата национална правна уредба на полицейската регистрация, за да може да се произнесе по съвместимостта ѝ с правото на Съюза. Трябва обаче да се отбележи, че някои особености на тази регистрация пораждат въпроси и дори опасения.
60.
Запитващата юрисдикция споменава в акта си за преюдициално запитване, че целта на обработването е дейност по разследване и че то се вписва в рамките на изпълнението на дейностите на Министерството на вътрешните работи. Освен това от член 27 от ЗМВР се установява, че регистрираните от полицията на основание на член 68 от този закон данни се използват „само“ за защита на националната сигурност, противодействие на престъпността и опазване на обществения ред (
62
). Събраните при полицейската регистрация данни се обработват за целите на наказателното производство, в което субектът на данните е привлечен като обвиняем, но и „за други цели, тясно свързани с борбата с престъпността“, според писмените отговори на българското правителство и евентуално за сравнение. На пръв поглед тези цели, изглежда, наистина съответстват на посочените в член 1, параграф 1 от Директива 2016/680, по-специално на целите за разкриване и разследване на престъпленията. Оказва се, че липсата на точно определяне на обща цел обаче и дори кумулирането на общи цели, както и липсата на изрично указване на причините, поради които една/едни такава(такива) цел(и) обосновава(т) такова средство (а именно, припомням, задължителното и системно събиране и обработване на три вида лични данни от специалните категории, които трябва да се ползват от засилена защита съгласно член 10 от Директива 2016/680, сред които ДНК профила на лицата, привлечени като обвиняеми за умишлено престъпление от общ характер) (
63
), са очевидни и има опасност те да попречат на следващите етапи от проверката, която трябва да се извърши. По-специално по отношение на съхраняването на информационен носител на ДНК профила на субекта на данните усилията на националното право за обосноваване на необходимостта от използването на такова обработване трябва да бъдат особено убедителни, за да се докаже, че при постигнатия резултат е извършено сериозно претегляне на съществуващите интереси.
61.
Дори и целите, които се твърди, че полицейската регистрация преследва, да са в съответствие с целите по член 1, параграф 1 от Директива 2016/680, националното право не установява и не уточнява каква е връзката между обхвата на събирането — броя на субектите на данни и броя на събираните и обработвани данни — и преследваните цели.
62.
Тъй като Съдът вече е постановил, че ефективността на наказателното преследване по принцип зависи не от едно-единствено средство за разследване, а от всички средства за разследване, с които разполагат компетентните национални органи за тази цел (
64
), когато държава членка разрешава на тези органи да събират и обработват толкова чувствителни лични данни като ДНК профила, причините, поради които тези данни трябва да бъдат обработвани за целите на висящото разследване, би трябвало да бъдат уточнени конкретно.
63.
Бих искал да отбележа също, че полицейска регистрация се извършва на всички лица, привлечени като обвиняеми за умишлено престъпление от общ характер. Запитващата юрисдикция обаче уточнява, че почти всички престъпления, предвидени в Наказателния кодекс, попадат в тези категории (умишлено престъпление/престъпление от общ характер). Всички данни се снемат на етапа на привличането като обвиняем, дори и, както се изисква от българското наказателно-процесуално право, вече да са били събрани достатъчно доказателства за виновността на лицето, привлечено като обвиняем. С оглед на полицейската регистрация обаче изглежда, че лицата, които действително ще бъдат признати за виновни след приключване на производството, не се третират различно от тези, които няма да бъдат признати за виновни, като се изключи, че изглежда, е налице право на заличаване на обработените данни, след като в крайна сметка лицето бъде оправдано. Що се отнася до сериозна намеса и до чувствителни данни, за които е необходима засилена защита, се питам защо не е възприета обратната логика, тоест защо, преди да се пристъпи към полицейската регистрация, да не се изчака осъждането за деянията, за които лицето е упреквано, което поне би допринесло за засилване на селективността на мярката. Съдът обаче не разполага с информация относно съображенията, на които се основава изборът на националния законодател.
64.
Естеството на престъплението, за което е постановено привличането като обвиняем, също не се взема предвид. Ако трябва да представя положението крайно схематично, лицето, привлечено като обвиняем за пътнотранспортно произшествие, ще бъде третирано по същия начин като лице, привлечено като обвиняем за убийство. Оказва се, че законодателството не предвижда случаи, при които не се извършва полицейска регистрация на всички съответни данни. Поне що се отнася до висящите наказателни производства обаче, невинаги се налага установяване на ДНК профил, за да се докаже вината на субекта на данните. Макар и да не е обща, след като е „ограничена“ само за лицата, привлечени като обвиняеми, мярката явно повдига въпроси с оглед на недиференцираното ѝ прилагане по отношение на тази изключително широка категория лица. От друга страна, оказва се, че тъй като не прави разграничение в зависимост от тежестта на престъплението, само поради този аспект националното право трудно може да се съвмести с припомнената в точка 50 от настоящото заключение съдебна практика.
65.
Особено внимание ще трябва да се обърне и на условията за съхраняване на данните и на достъп до тях, като Съдът разполага с оскъдна информация в това отношение.
66.
На последно място, въпросът за съпоставянето на снетите данни е повод да изложа две групи коментари. Първо, що се отнася до съпоставянето със събраните в хода на предходни разследвания доказателства, тълкуване на тази цел като строго необходима ще може само евентуално да обоснове непосредствено съпоставяне на следите, без да се налага съхраняването за повече или по-малко дълъг срок на данните на привлечените като обвиняеми лица. На следващо място, ако идеята е да се създаде база данни, за да се улесни разкриването на бъдещи престъпления, тоест в случай на повторно извършване, не става ясно, че е оправдано попълването на тази база с чувствителни лични данни на лица, за които, въпреки че все още не са признати за виновни, вече ще се прилагат средства за борба със свързаната с тях напълно хипотетична опасност от повторно извършване.
IV. Заключение
67.
Предвид всички изложени по-горе съображения предлагам на Съда да отговори на отправените от Специализирания наказателен съд, България трети и четвърти преюдициален въпрос по следния начин:
„Член 6, буква a) от Директива (ЕС) 2016/680 на Европейския парламент и на Съвета от 27 април 2016 година относно защитата на физическите лица във връзка с обработването на лични данни от компетентните органи за целите на предотвратяването, разследването, разкриването или наказателното преследване на престъпления или изпълнението на наказания и относно свободното движение на такива данни и за отмяна на Рамково решение 2008/977/ПВР на Съвета, във връзка с членове 47 и 48 от Хартата на основните права на Европейския съюз, трябва да се тълкува в смисъл, че допуска национално законодателство като разглежданото в главното производство, което предвижда, че при осъществяване на контрол наказателната юрисдикция — компетентна да се произнесе по искане за разрешение за принудително извършване на полицейска регистрация на лични данни, и по-специално на биометрични и генетични данни, след като съответното лице, привлечено като обвиняем за умишлено престъпление от общ характер, е отказало да му бъде извършена такава регистрация — може само да констатира наличието на постановление за привличане на това лице като обвиняем и на неговия отказ за такава регистрация, но не може да преценява дали има достатъчно доказателства за издаването на такова постановление, тъй като въпросът за наличието на достатъчно доказателства за привличане на лицето като обвиняем може да бъде надлежно повдигнат пред съда в евентуално последваща фаза на наказателното производство.
Член 10 от Директива 2016/680, разглеждан във връзка с член 4, букви б) и в) и с член 8 от същата директива и в контекста на членове 7, 8 и член 52, параграф 1 от Хартата на основните права на Европейския съюз, трябва да се тълкува в смисъл, че тъй като представляват сериозна намеса в правото на защита на личните данни, събирането и обработването на биометрични и генетични данни — каквито са фотографиите, пръстовите отпечатъци и образците за ДНК профил — са разрешени само ако са абсолютно необходими за преследването на цели, свързани с тежката престъпност, които националното право трябва ясно да определи. Естеството и броят на обработваните лични данни трябва да бъдат напълно подходящи и съгласувани с преследваните общи и конкретни цели. В това отношение националното право трябва да съответства на някоя от преследваните с Директива 2016/680 общи цели. То трябва да посочва и преследваните конкретни цели, които могат да допринесат за постигането на тази обща цел. Освен това то трябва конкретно да указва причините, поради които, въпреки че представлява сериозна намеса, обработването на тези данни, и по-специално на генетичните данни, се оказва абсолютно необходимо. Освен това националното право трябва ясно да определя условията за всички свързани с обработването аспекти, а именно условията за събирането на данните, за достъпа до тях и за заличаването им, като точно и задължително строго ограничи приложното поле по отношение на лицата на мярката за събиране и обработване. Всяко от тези условия трябва да бъде ограничено до най-необходимото. Така определеният режим трябва да може да защитава ефективно лицата срещу рисковете от злоупотреба, които съществуват по-специално при обработването на генетични данни. Запитващата юрисдикция следва да се увери в стриктното спазване на всички посочени изисквания“.
(
1
)	Език на оригиналния текст: френски.
(
2
)	Вж. също и точка 2 от заключението ми по дело Ligue des droits humains (C‑817/19, EU:C:2022:65, т. 2).
(
3
)	Според „великото правило“, по силата на което, след като става първи министър, Задиг осъществява службата си (Във: Волтер. Задиг или съдбата. гл. VI, Волтер. Философски новели, Народна култура, С., 1983, превод от френски Боян Атанасов).
(
4
)	ОВ L 119, 2016 г., стр. 89, и поправка в OB L 127, 23.5.2018 г., стр. 8.
(
5
)	ДВ, бр. 53 от 27 юни 2014 г., последно изменен и допълнен в ДВ, бр. 85 от 2 октомври 2020 г., допълнен в ДВ, бр. 20 от 9 март 2021 г.
(
6
)	Закон за българските лични документи.
(
7
)	ДВ, бр. 90 от 31 октомври 2014 г., последно изменен в ДВ, бр. 57 от 28 юли 2015 г.
(
8
)	Броят на така посочените пръстови отпечатъци не се уточнява в материалите по делото, които са предоставени на Съда.
(
9
)	От материалите по делото, които са предоставени на Съда, е видно, че полицейската регистрация включва фотография или фотографии, без да се уточнява нещо повече относно броя и съдържанието на фотографията или на фотографиите.
(
10
)	Регламент на Европейския парламент и на Съвета от 27 април 2016 година относно защитата на физическите лица във връзка с обработването на лични данни и относно свободното движение на такива данни и за отмяна на Директива 95/46/EО (Общ регламент относно защитата на данните) (ОВ L 119, 2016 г., стр. 1, поправка в OB L 127, 23.5.2018 г., стр. 2, наричан по-нататък „ОРЗД“).
(
11
)	Записването в базите данни на държава членка от компетентните за тази цел органи на лични данни като тези, предмет на полицейската регистрация, представлява обработване на тези данни по смисъла на Директива 2016/380: вж. член 3, точки 2 и 7 от тази директива. Вж. също по аналогия и решение от 12 май 2021 г., Bundesrepublik Deutschland (Червена бюлетина на Интерпол) (C‑505/19, EU:C:2021:376, т. 111).
(
12
)	Припомням, че броят на така свалените пръстови отпечатъци не се уточнява.
(
13
)	Тук също броят и съдържанието им не се уточняват.
(
14
)	Вж. по аналогия решения от 16 юли 2020 г., Facebook Ireland и Schrems (C‑311/18, EU:C:2020:559, т. 171), и от 6 октомври 2020 г., État luxembourgeois (Правна защита срещу искане за информация в данъчната област) (C‑245/19 и C‑246/19, EU:C:2020:795, т. 73).
(
15
)	Относно отношението между чувствителността на данните и сериозността на намесата вж. по-специално решения от 24 септември 2019 г., GC и др. (Премахване от резултатите при търсене на чувствителни данни) (C‑136/17, EU:C:2019:773, т. 44), и от 6 октомври 2020 г., La Quadrature du Net и др. (C‑511/18, C‑512/18 и C‑520/18, EU:C:2020:791, т. 142).
(
16
)	Както това се потвърждава от представените от френското правителство в писменото му становище статистически данни.
(
17
)	Член 219, алинея 1 от НПК.
(
18
)	Член 6, буква a) от Директива 2016/680. Курсивът е мой. Другите категории, посочени в тази разпоредба, са лица, осъдени за престъпление (член 6, буква б), лица, пострадали от престъпление (член 6, буква в) и други трети лица, които биха могли да бъдат призовани да свидетелстват (член 6, буква в).
(
19
)	Посоченият член 6 е резултат от преминаване от принципа на категоризиране на данните — който е закрепен с правило № 3 от Препоръка № R (87/15) на Комитета на министрите до държавите членки относно използването на лични данни в полицейския сектор и от който този член се ръководи (вж. изложението на мотивите към предложението за Директива COM(2012) 10 окончателен от 25 януари 2012 г., т. 3.4.2) — към принципа на категоризиране на лицата, чиито лични данни се събират и след това се обработват.
(
20
)	Всъщност от член 1 от Директива 2016/680 следва, че целта ѝ е да се установят „правилата във връзка със защитата на физическите лица по отношение на обработването на лични данни от компетентните органи за целите на предотвратяването, разследването, разкриването или наказателното преследване на престъпления или изпълнението на наказания […]“.
(
21
)	Вж. съображение 35 от Директива 2016/680.
(
22
)	Вж. съображение 37 от Директива 2016/680.
(
23
)	Виж член 52 от Директива 2016/680.
(
24
)	Виж член 53 от Директива 2016/680.
(
25
)	Виж член 54 от Директива 2016/680.
(
26
)	По-специално от член 6, буква a) от Директива 2016/680.
(
27
)	Решение от 6 октомври 2020 г., État luxembourgeois (Право на защита срещу искане за информация в данъчната област) (C‑245/19 и C‑246/19, EU:C:2020:795, т. 49).
(
28
)	Вж. решение от 6 октомври 2020 г., État luxembourgeois (Право на защита срещу искане за информация в данъчната област) (C‑245/19 и C‑246/19, EU:C:2020:795, т. 60).
(
29
)	Вж. решение от 6 октомври 2020 г., État luxembourgeois (Право на защита срещу искане за информация в данъчната област) (C‑245/19 и C‑246/19, EU:C:2020:795, т. 66).
(
30
)	Вж. решение от 6 октомври 2020 г., État luxembourgeois (Право на защита срещу искане за информация в данъчната област) (C‑245/19 и C‑246/19, EU:C:2020:795, т. 79).
(
31
)	Вж. по аналогия решение от 6 октомври 2020 г., État luxembourgeois (Право на защита срещу искане за информация в данъчната област) (C‑245/19 и C‑246/19, EU:C:2020:795, т. 82 и цитираната съдебна практика). Въпросът за последствията, които трябва да има от евентуалното установяване на незаконосъобразността на доказателствата, събрани в нарушение на правото на Съюза в областта на защитата на личните данни, е последващ въпрос.
(
32
)	Вж. решения от 2 октомври 2018 г., Ministerio Fiscal (C‑207/16, EU:C:2018:788, т. 57), и от 2 март 2021 г., Prokuratuur (Условия за достъп до данни за електронни съобщения) (C‑746/18, EU:C:2021:152, т. 33).
(
33
)	Следва да се припомни, че както може да се установи от Разясненията относно Хартата, посоченият член се основава пряко на член 6, параграфи 2 и 3 от Европейската конвенция за защита на правата на човека и основните свободи, подписана в Рим на 4 ноември 1950 г. (наричана по-нататък „ЕКПЧ“). Член 48 от Хартата действа като минимален праг на закрила и трябва да се тълкува като се вземат предвид член 6, параграфи 2 и 3 от ЕКПЧ и свързаната с него практика на Европейския съд по правата на човека (наричан по-нататък „ЕСПЧ“): вж. решение от 5 септември 2019 г., AH и др. (Презумпция за невиновност) (C‑377/18, EU:C:2019:670, т. 41).
(
34
)	ОВ L 65, 2016 г., стр. 1.
(
35
)	Член 2 от Директива 2016/343.
(
36
)	Бих искал да отбележа все пак, че без да е изразен чрез конкретно изискване в текста на Директива 2016/343, въпросът за наличието на достатъчно доказателства е засегнат в съображение 16 от нея, в последното изречение от което се предвижда, че „[п]реди да бъде взето предварително решение от процесуално естество, компетентният орган [би могъл] първо да се увери, че съществуват достатъчно елементи на уличаващи доказателства срещу заподозрения или обвиняемия, за да бъде обосновано съответното решение, а решението би могло да съдържа позоваване на тези елементи“ (курсивът е мой).
(
37
)	Както Съдът постановява във връзка със съдебен акт, чийто единствен предмет е евентуалното продължаване на задържането под стража на обвиняем, акт, с който според Съда следва да се разреши само въпросът дали това лице трябва да бъде освободено или не, с оглед на всички релевантни обстоятелства, без да се определя дали то е виновно за престъплението, в което е обвинено: вж. решение от 28 ноември 2019 г., Специализирана прокуратура (C‑653/19 PPU, EU:C:2019:1024, т. 35).
(
38
)	Решение от 16 ноември 2021 г., Prokuratura Rejonowa w Mińsku Mazowieckim и др. (C‑748/19—C‑754/19, EU:C:2021:931, т. 88).
(
39
)	Решение от 5 септември 2019 г., AH и др. (Презумпция за невиновност) (C‑377/18, EU:C:2019:670, т. 46).
(
40
)	Като се имат предвид мотивите на преюдициалното запитване (вж. по-специално т. 57 от него), текстът на посочения четвърти въпрос следва да се преформулира в смисъл, че се отнася за тълкуването на буква б), а не на буква a) от член 4, параграф 1 от Директива 2016/680.
(
41
)	За целите на анализа приемам, че полицейската регистрация попада в хипотезата на член 10, буква a) от Директива 2016/680. От материалите по делото се установява, че явно заснемането се извършва от компетентните органи, осъществяващи полицейската регистрация, и че следователно те не използват снимки, които евентуално очевидно са направени обществено достояние от субекта на данните например в социалните мрежи, като това изключва прилагането на член 10, буква в) от посочената директива.
(
42
)	За връзките между принципите за необходимост от обработването и за свеждане на данните до минимум вж. по аналогия решение от 11 декември 2019 г., Asociaţia de Proprietari bloc M5A-ScaraA (C‑708/18, EU:C:2019:1064, т. 48).
(
43
)	Това, което Съдът обикновено изисква при дерогации от принципа за защита на личните данни и при ограничения на този принцип: вж. по-специално решение от 11 декември 2019 г., Asociaţia de Proprietari bloc M5A-ScaraA (C‑708/18, EU:C:2019:1064, т. 46 и цитираната съдебна практика). Такава формулировка за праг, определен в член 10 от Директива 2016/680, се оказва в съответствие с изискванията на Съда при наличие на т.нар. чувствителни данни: вж. по-специално решение от 6 октомври 2020 г., Privacy International (C‑623/17, EU:C:2020:790, т. 68 и цитираната съдебна практика).
(
44
)	Вж. бележка под линия 15 от настоящото заключение.
(
45
)	Вж. съображение 27 от Директива 2016/680.
(
46
)	Вж. решение от 24 февруари 2022 г., Valsts ieņēmumu dienests (Обработване на личните данни за данъчни цели) (C‑175/20, EU:C:2022:124, т. 64 и 65).
(
47
)	Решение от 6 октомври 2020 г., La Quadrature du Net и др. (C‑511/18, C‑512/18 и C‑520/18, EU:C:2020:791, т. 140 и цитираната съдебна практика). Курсивът е мой. Вж. също и решение от 5 април 2022 г., Commissioner of An Garda Síochána и др. (C‑140/20, EU:C:2022:258, т. 59).
(
48
)	Вж. по аналогия решение от 21 декември 2016 г., Tele2 Sverige и Watson и др. (C‑203/15 и C‑698/15, EU:C:2016:970, т. 118).
(
49
)	Вж. съображение 26 от Директива 2016/680.
(
50
)	Според практиката на Съда посоченият принцип за свеждане на данните до минимум дава израз на принципа на пропорционалност: вж. в контекста на ОРЗД решение от 22 юни 2021 г., Latvijas Republikas Saeima (Точки за пътнотранспортни нарушения) (C‑439/19, EU:C:2021:504, т. 98 и цитираната съдебна практика).
(
51
)	За илюстриране на тази връзка макар и в контекста на ОРЗД вж. решение от 24 февруари 2022 г., Valsts ieņēmumu dienests (Обработване на лични данни за данъчни цели) (C‑175/20, EU:C:2022:124, т. 79).
(
52
)	За формулиране на това изискване в съдебната практика вж. решение от 11 декември 2019 г., Asociaţia de Proprietari bloc M5A-ScaraA (C‑708/18, EU:C:2019:1064, т. 47).
(
53
)	Вж. решение от 24 февруари 2022 г., Valsts ieņēmumu dienests (Обработване на лични данни за данъчни цели) (C‑175/20, EU:C:2022:124, т. 73 и цитираната съдебна практика).
(
54
)	За разграничението между конкретна и обща цел вж. по-долу точка 56 от настоящото заключение.
(
55
)	Вж. ЕСПЧ, решение от 22 юни 2017 г. по дело Aycaguer с/у Франция (CE:ECHR:2017:0622JUD000880612, § 34 и цитираната съдебна практика).
(
56
)	Решение от 24 февруари 2022 г., Valsts ieņēmumu dienests (Обработване на личните данни за данъчни цели) (C‑175/20, EU:C:2022:124, т. 83 и цитираната съдебна практика). Курсивът е мой.
(
57
)	Решение от 24 февруари 2022 г., Valsts ieņēmumu dienests (Обработване на личните данни за данъчни цели) (C‑175/20, EU:C:2022:124, т. 84).
(
58
)	Конкретните цели могат да са свързани със задачите на компетентните органи по член 8, параграф 1 от Директива 2016/680.
(
59
)	Вж. съображение 37 от Директива 2016/680.
(
60
)	Това изискване се налага и на законодателя на Съюза: вж. решение от 17 октомври 2013 г., Schwarz (C‑291/12, EU:C:2013:670).
(
61
)	Що се отнася до достъпа до данните, Съдът е постановил, че националното право не може да се ограничи до изискването достъпът на органите до данните да отговаря на преследваната цел, а трябва да предвижда също материални и процесуални условия за това използване (вж. решение от 5 април 2022 г., Commissioner of An Garda Síochána и др. (C‑140/20, EU:C:2022:258, т. 104).
(
62
)	Българското правителство потвърждава това в отговорите на поставените му от Съда писмени въпроси. При все това целите, посочени общо и кумулативно в българското законодателство, не могат да обосноват поотделно една и съща намеса в правото на защита на личните данни: вж. решение от 5 април 2022 г., Commissioner of An Garda Síochána и др. (C‑140/20, EU:C:2022:258, т. 57 и цитираната съдебна практика).
(
63
)	В контекста на борбата с тежката престъпност Съдът вече е постановил по-специално, че макар законосъобразността на тази цел и нейната ефективност да може до голяма степен да зависят от използването на модерни техники на разследване, „сама по себе си подобна цел от общ интерес (въпреки че има основополагащо значение) не би могла да обоснове мярка на общо и неизбирателно запазване на данни за трафик и на данни за местонахождение […] да се счита за необходима“ (решение от 5 април 2022 г., Commissioner of An Garda Síochána и др., C‑140/20, EU:C:2022:258, т. 94).
(
64
)	Решение от 5 април 2022 г., Commissioner of An Garda Síochána и др. (C‑140/20, EU:C:2022:258, т. 69).