Неокончателна редакция
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
J. KOKOTT
представено на 26 март 2026 година(1)
Дела C-531/24 и C-895/24
An Taisce - The National Trust for Ireland и др.
(Преюдициално запитване, отправено от High Court (Висш съд, Ирландия)
„ Преюдициално запитване — Околна среда — Директива 91/676/ЕИО — Опазване на водите от замърсяване с нитрати от селскостопански източници — Програми за действие за уязвими зони — Предоставяне на дерогация за разпръскване на количество азот от оборски тор, което надхвърля предвиденото максимално количество — Директива 2000/60/ЕО — Установяване на рамка за действията на Общността в областта на политиката за водите — Директива 92/43/ЕИО — Опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна — Оценка на въздействието с оглед на целите за опазване на територии от „Натура 2000“ — Директива 2001/42/ЕО — Оценка на последиците на някои планове и програми върху околната среда — Мерки за мониторинг — Материални имущества — Алтернативи “
Съдържание
I.
Въведение
II.
Правна уредба
А.
Правото на Съюза
1.
Директивата за нитратите
2.
Предоставената от Комисията дерогация
3.
Директивата за местообитанията
4.
Рамковата директива за водите
5.
Директивата за СЕО
Б.
Ирландското право
III.
Фактите и преюдициалните запитвания
IV.
Правен анализ
А.
Преценка съгласно Рамковата директива за водите
1.
Програмата за действие по Директивата за нитратите в нормативната система на Рамковата директива за водите
2.
Оценка на програмите за действие по Директивата за нитратите в рамките на Рамковата директива за водите
3.
Предоставената от Комисията дерогация
4.
Междинно заключение
Б.
Оценка на въздействието върху територии от „Натура 2000“
1.
Задължение за извършване на оценка на въздействието
2.
Предмет на оценката на въздействието
3.
Междинно заключение
В.
Стратегическа екологична оценка
1.
Въпроси 1—4 по дело C-531/24
2.
Седми въпрос по дело C-531/24 — мерки за мониторинг в екологичния доклад
а)
Представяне на достатъчни мерки за мониторинг, за да са изпълнени изискванията на член 10 от Директивата за СЕО
б)
Точност на информацията относно мерките за мониторинг
в)
Действия в случай на непредвидени неблагоприятни екологични последици
3.
Осми въпрос по дело C-531/24 и първи въпрос по дело C-895/24 — материални имущества
4.
Втори въпрос по дело C-895/24 — оценка на алтернативите в екологичния доклад
Г.
Девети въпрос по дело C-531/2 — последици за предоставеното от Комисията одобрение за разпръскване на по-големи количества азот
Д.
Запазване на последиците
V.
Заключение
I.      Въведение
1.        Какви изисквания произтичат от взаимодействието на Директивата за нитратите(2) с Директивата за местообитанията(3), Рамковата директива за водите(4) и Директивата за СЕО („СЕО“ означава „стратегическа екологична оценка“)(5), когато Комисията предоставя поискана от държава членка дерогация, позволяваща разпръскването върху земеделска земя на по-големи количества оборски тор от предвидените в Директивата за нитратите? Това е предметът на двете преюдициални запитвания, отправени от High Court (Висш съд, Ирландия).
2.        Тези запитвания имат за цел да изяснят изискванията на Директивата за местообитанията, Рамковата директива за водите и Директивата за СЕО по отношение на екологичната оценка на такава дерогация, предвидена в ирландската програма за действие, с която се установяват правилата относно отделяните в селското стопанство нитрати. Освен това High Court (Висш съд) иска да се изясни дали отговорите на въпросите относно екологичната оценка поставят под съмнение валидността на предоставената от Комисията дерогация(6).
II.    Правна уредба
А.      Правото на Съюза
1.      Директивата за нитратите
3.        Член 1 от Директивата за нитратите определя нейните цели:
„Настоящата директива има за цел:
–        — да намали замърсяването на водите, предизвикано или породено от нитрати от селскостопански източници,
–        — да предотврати всяко ново замърсяване от този вид“.
4.        Член 2, буква й) от Директивата за нитратите съдържа определението за замърсяване:
„изхвърлянето на азотни съединения от селскостопански източници във водната среда, пряко или непряко, което води до последици, представляващи заплаха за здравето на човека, вреди на живите ресурси и на водната екологична система, руши съоръженията или възпрепятства други видове законна употреба на водите“.
5.        Съгласно член 3 от Директивата за нитратите държавите членки посочват като уязвими определени зони от своята територия, които са прекомерно замърсени с азот, за които съществува риск от такова замърсяване или които чрез оттичане на замърсени води към такива зони биха могли да допринесат за подобно замърсяване.
6.        Член 5 изисква държавите членки да съставят програми за действие за уязвимите зони или за цялата си територия:
„1.      За нуждите на предвидените в член 1 цели и в срок до две години от първоначалното посочване в съответствие с член 3, параграф 2 или една година след всяко ново посочване в съответствие с член 3, параграф 4 държавите членки съставят програми за действие за посочените уязвими зони.
2.      Дадена програма за действие може да се отнася до всичките уязвими зони, разположени на територията на една държава членка, или ако тази държава счете уместно, могат да се изготвят различни програми за различни зони или части от уязвими зони.
3. Програмите за действие са съобразени със:
a)       специфичните данни и наличните техники, отнасящи се главно до съответните количества азот със земеделски произход или от други източници;
б)      условията на околната среда в съответните области на въпросната държава членка“.
(4)      Програмите за действие се прилагат в срок до четири години считано от тяхното изготвяне и съдържат следните задължителни мерки:
a)      мерките, посочени в приложение III;
б)      мерките, които държавите членки са определили в кодекса или кодексите за добрата селскостопанска практика, в съответствие с член 4, с изключение на тези, които са заменени с мерките, посочени в приложение III.
5.      Освен това, в рамките на програмите за действие, държавите членки вземат всякакви допълнителни мерки или засилени действия, които считат за необходими, ако се окаже, от началото или в светлината на придобития опит при прилагане на програмите, че посочените в параграф 4 мерки няма да са достатъчни за постигане на определените в член 1 цели. При избора на мерки и действия държавите членки държат сметка за тяхната ефективност и за цената им спрямо другите възможни превантивни мерки“.
7.        Необходимото съдържание на програмите за действие произтича от изискванията за добра селскостопанска практика съгласно член 4 от Директивата за нитратите, както и от специалните изисквания, предвидени в приложение III. Ако тези мерки не са достатъчни за предотвратяване на замърсяването с нитрати, съгласно член 5, параграф 5 държавата членка трябва да предвиди по-всеобхватни мерки.
8.        Точка 2 от приложение III към Директивата за нитратите уточнява мерките, които държавите членки трябва да включат в своите програми за действие във връзка с разпръскваното количество оборски тор:
„Тези мерки гарантират, че при всяка употреба или отглеждане разпръснатото годишно количество отпадни води, включително и от самите животни, няма да надвиши определено количество на хектар.
Това определено количество на хектар съответства на количеството отпадни води, съдържащо 170 kg азот. Въпреки това:
a)      [...]
б)      за първата четиригодишна програма и в края на тази програма държавите членки могат да определят количества, различни от посочените по-горе. Тези количества следва да бъдат определени така, че да не попречат на осъществяването на целите, посочени в член 1, и следва да бъдат съобразени с обективни критерии като:
— дълги периоди на развитие,
— култури със силна абсорбция на азот,
— завишено количество на валежите в уязвимата зона,
— почви, които са с прекомерно висок капацитет на деазотиране.
Ако дадена държава членка разреши различно количество съгласно втора алинея, буква б), то тя уведомява за това Комисията, която преценява доводите за това в съответствие с процедурата по регулиране, посочена в член 9, параграф 2“.
2.      Предоставената от Комисията дерогация
9.        Комисията обяснява одобрението на спорна дерогация в съображения 17 и 23 от Решение за изпълнение (ЕС) 2022/696, както следва:
„(17)      С оглед на данните, посочени в съображения 11—13, условията, предвидени в настоящото решение, следва да бъдат по-строги в сравнение с условията, предвидени в Решение за изпълнение (ЕС) 2018/209. Установените условия, както и системите за наблюдение и контрол, изглеждат достатъчни, за да се гарантира, че тази дерогация е в съответствие с правнообвързващите цели на Рамковата директива за водите [...].
[...]
(23)      Дерогацията, предвидена в настоящото решение, не засяга задълженията на Ирландия да прилага [Директивата за местообитанията], включително [решението от 7 ноември 2018 г., Coöperatie Mobilisation for the Environment и др. (C-293/17 и C-294/17, EU:C:2018:882)], по-специално по отношение на тълкуването на член 6, параграф 3 от посочената директива“.
10.      В член 1 от Решение за изпълнение (ЕС) 2022/696 се разрешава торене с количество от над 170 kg азот на хектар годишно при условията, предвидени в членове 4—12.
11.      Съгласно член 4 от Решение за изпълнение (ЕС) 2022/696 земеделските стопани на пасищни стопанства, които желаят да се възползват от дерогацията, подават всяка година заявление за разрешение до компетентните органи. Член 5 позволява да се разреши разпръскването на оборски тор, съдържащ до 250 kg азот на хектар годишно, като за това налага допълнителни условия.
3.      Директивата за местообитанията
12.      Член 6, параграфи 2—4 от Директивата за местообитанията урежда защитата на територии от „Натура 2000“:
„2.      Държавите членки вземат подходящи мерки за предотвратяване в специалните защитени територии на влошаването на състоянието на естествените местообитания на видовете, както и обезпокояване на видовете, за които са определени териториите, доколкото това обезпокояване може да има значително въздействие с оглед на целите на настоящата директива.
3.      Планове или проекти, които не са непосредствено свързани с управлението на територията или не са необходими за него, но които поотделно или във взаимодействие с други планове и проекти могат да окажат значително влияние, се подлагат на проверка, за да се оцени въздействието им върху територията от гледна точка на целите на съхраняването на тази територия. При съблюдаване на резултатите от изпитанието за въздействието върху територията и при спазване на разпоредбите на параграф 4 компетентните национални органи одобряват плана или проекта само след като установят, че той няма да има отрицателно влияние върху съответната територия[…] и ако е подходящо, след като са получили мнението на обществеността.
4.      Ако даден план или проект трябва да бъде осъществен въпреки негативната оценка на въздействието върху територията поради наложителни причини от по-важен обществен интерес, включително и такива от социален или икономически характер, и поради липсата на алтернативно решение, държавата членка предприема всички необходими компенсаторни мерки, за да осигури цялостната кохерентност на „Натура 2000“. Държавата членка информира Комисията за приетите от нея компенсаторни мерки.
[...]“.
4.      Рамковата директива за водите
13.      Член 4, параграф 1, буква а), подточки i) и ii) от Рамковата директива за водите установява забраната за влошаване и задължението за подобряване по отношение на повърхностните води. Буква в) съдържа специален режим за защитените територии:
„1.      За постигане пълна ефективност на програмите от мерки, установени в плановете за управление на речните басейни:
a)      за повърхностни води
i)      при спазване на параграфи 6 и 7 и без да се засяга параграф 8, държавите членки изпълняват необходимите мерки за предпазване състоянието на всички повърхностни водни обекти от влошаване;
ii)      всички водни обекти за повърхностни води бъдат опазвани, разширявани и възстановявани от държавите членки, при спазване на прилагането на подточка iii), за изкуствени и силно модифицирани водни обекти, с цел постигане доброто им състояние най-много до 15 години от датата на влизане в сила на настоящата директива, в съответствие с разпоредбите на приложение V, при спазване на yдължaванията, определени в съответствие c параграф 4, и при прилагане на параграфи 5, 6 и 7, и без да се засяга параграф 8;
iii)      [...]
без това да влияе на съответните международни споразумения по член 1 за съответните страни;
[...]
в) за защитените територии
държавите членки ще постигнат съответствие с всички стандарти и цели най-късно до 15 години от датата на влизане в сила на настоящата директива, освен ако друго не е установено в законодателство на Общността, установяващо защитените територии“.
14.      Член 5 от Рамковата директива за водите съдържа правила относно определянето на състоянието на водите:
„1.      За всеки район на речен басейн или част от международен такъв, попадащ на нейна територия, всяка държава членка трябва да осигури:
—      анализ на характеристиките му,
—      преглед на въздействието на човешките дейности върху състоянието на повърхностните и подземни води, и
—      икономически анализ на водоползването
които да се извършат в съответствие с техническите спецификации, установени с приложения II и III и най-късно до 4 години от датата на влизане в сила на настоящата директива.
2.      Посочените по-горе анализи и прегледи трябва да бъдат преразгледани и при необходимост актуализирани най-късно 13 години след влизането в сила на настоящата директива и на всеки 6 години след това“.
15.      Член 10 от Рамковата директива за водите установява комбиниран подход за заустванията на замърсители от точкови и дифузни източници. Този подход изрично включва определянето на ограничения на емисиите въз основа на най-добрите налични технологии и на най-добрите екологични практики съгласно Директивата за нитратите. Освен това в член 10, параграф 3 се предвижда възможността за налагане на по-строги условия:
„Ако цел за качество или качествен стандарт, установени по настоящата директива, директивите, изброени в приложение IX, или някакво друго законодателство на Общността изискват по-строги условия [...], трябва да бъде установен съответно по-строгият контрол на емисиите“.
16.      Член 11, параграф 1 от Рамковата директива за водите предвижда програма от мерки за постигане на целите на тази директива:
„1.      За всеки район на речен басейн или част от международен такъв на нейна територия, всяка държава членка разработва и установява програма от мерки, като взема предвид резултатите от анализите, изискуеми по член 5, с цел постигане на целите, установени в член 4. [...]
2.      Всяка програма от мерки включва „основни“ мерки, определени в параграф 3 и, където е необходимо, „допълнителни“ мерки.
3.      „Основните мерки“ са минималните изисквания за съответствие и се състоят от:
a)      мерките[,] изискуеми за прилагане на законодателството на Общността в областта на опазване на водите, включително мерките, изискуеми по законодателството съгласно член 10 и част A на приложение VI;
[...]
5.      В случай, че данни от мониторинг или друга информация сочат, че целите, установени по член 4 за даден воден обект[,] не биха могли да бъдат постигнати, държавите членки трябва да гарантират, че:
–        [с]е изследват причините за възможен неуспех;
–        [с]ъответните разрешителни, включително предварителните се проверяват и подновяват когато е необходимо;
–        [п]рограмите за мониторинг се обновяват и уточняват, когато и както е необходимо; и
–        [п]редприемат се допълнителни мерки, когато е необходимо за достигане на целите, включително установяване на по-строги екологични качествени стандарти съгласно процедурите в приложение V.
Когато тези причини са резултат на естествени или форс мажорни обстоятелства, които са извънредни и не биха могли да бъдат предвидени, като силни наводнения и продължителни засушавания, държавите членки могат да не прилагат на практика допълнителните мерки при спазване на член 4, параграф 6“.
17.      Съгласно част А, подточка ix) от приложение VI към Рамковата директива за водите Директивата за нитратите представлява нормативен акт, съдържащ мерки, които трябва да бъдат включени в програмите от мерки по член 11, параграф 3, буква а) от Рамковата директива за водите.
18.      Точка 1.4 от приложение II към Рамковата директива за водите уточнява определянето на товарите:
„Държавите членки ще събират и поддържат информация за типа и големината на значимите антропогенни товари, на които повърхностните водни обекти във всеки район на речен басейн са подложени[,] и особено:
[...]
Определяне и изчисление на значими замърсявания от дифузни източници, особено с веществата, описани в приложение VIII, от градски, промишлени, селскостопански и други инсталации и дейности; основаващо се, между другото, на информацията, събирана съгласно
i)      членове 3, 5 и 6 от [Директивата за нитратите], [...]“.
19.      Последиците от така получената информация са уредени в точка 1.5 от приложение II към Рамковата директива за водите:
„Държавите членки ще проведат оценка на податливостта на състоянието на повърхностните водни обекти към определените по-горе товари.
Държавите членки ще използват информацията, събрана по начините, описани по-горе, както и всяка друга подходяща информация, включително съществуващи данни от мониторинг на околната среда, за провеждането на оценка на възможността повърхностните водни обекти в рамките на определен район на речен басейн да не постигнат екологичните качествени цели, установени с член 4. За улеснение на тази дейност, държавите членки могат да използват техники на моделиране при провеждане на оценката.
За обектите, определени като рискови при постигане на екологичните качествени цели трябва да се проведе по-нататъшно характеризиране за оптимизиране както на програмите за мониторинг, изискуеми по член 8, така и програмите от мерки, изискуеми по член 11“.
5.      Директивата за СЕО
20.      Целите на Директивата за СЕО са посочени по-специално в член 1:
„Целта на настоящата директива е да предостави високо равнище на защита на околната среда и да допринесе за интегрирането на екологичните съображения в подготовката и приемането на планове и програми, с оглед съдействие за устойчиво развитие чрез осигуряване, че в съответствие с настоящата директива, се извършва екологична оценка на определени планове и програми, които е вероятно да имат съществени последици върху околната среда“.
21.      Определение за планове и програми се съдържа в член 2, буква а) от Директивата за СЕО:
„За целите на настоящата директива:
a)      „планове и програми“ означава планове и програми, включително тези съфинансирани от Европейската общност, както и всяко тяхно изменение:
–        които подлежат на изготвяне и/или приемане от орган на национално, регионално или местно ниво, или които се изготвят от орган с оглед приемане посредством законодателна процедура от парламента или правителството, и
–        които се изискват от законови, подзаконови или административни разпоредби“.
22.      Задължението за извършване на стратегическа екологична оценка е уредено в член 3 от Директивата за СЕО:
„1.      В съответствие с членове 4—9 екологична оценка се извършва на плановете и програмите, посочени в параграфи 2—4, които е вероятно да имат съществени последици върху околната среда.
2.      В съответствие с параграф 3 екологична оценка се извършва за всички планове и програми:
a)      които се изготвят за селското и горското стопанство, риболова, енергетиката, промишлеността, транспорта, управлението на отпадъците, далекосъобщенията, туризма, градско и териториално планиране или земеползване и които определят рамката за даването на съгласие за бъдещо развитие на проектите, изброени в приложения I и II към [Директивата за ОВОС(7)], или
б)      които, с оглед вероятните последици върху местата, са били определени, че изискват оценка в съответствие с членове 6 или 7 от [Директивата за местообитанията(8)].
[...]“.
23.      Член 5 от Директивата за СЕО се отнася до съдържанието на екологичната оценка и разглеждането на алтернативи:
„1.      Когато се изисква екологична оценка по силата на член 3, параграф 1, изготвя се екологичен доклад, в който се идентифицират, описват и оценяват вероятните значителни последици върху околната среда от изпълнението на плана или програмата, разумните алтернативи, отчитайки целите и географския обхват на плана или програмата. Информацията, която следва да бъде предоставена за тази цел, се посочва в приложение I.
2.      Екологичният доклад, изготвян по силата на параграф 1, включва информацията, която може разумно да се изисква, отчитайки текущите знания и методи на оценка, съдържанието и равнището на подробности в плана или програмата, етапа в процеса на вземане на решение и степента, в която определени въпроси се оценяват по-подходящо на различни нива в този процес с оглед избягване дублиране на оценката.
3.      [...]“.
24.      Член 9, параграф 1 от Директивата за СЕО урежда съдържанието на решението относно плана или програмата:
„1. Когато един план или програма се приемат, държавите членки осигуряват органите, посочени в член 6, параграф 3, обществеността и всяка държава членка по силата на член 7, да бъдат информирани и да им бъдат предоставени:
a)      планът или програмата, както са приети;
б)      изявление, обобщаващо как екологичните съображения са били интегрирани в плана или програмата и как екологичният доклад, изготвен в съответствие с член 5, становищата, изразени в съответствие с член 6, и резултатите от проведените консултации по силата на член 7, са били отчетени в съответствие с член 8, както и причините за избора на плана или програмата, така, както са приети в светлината на други разумни разгледани алтернативи, и
в)      мерките, за които е взето решение, относно мониторинга в съответствие с член 10“.
25.      Член 10, параграф 1 от Директивата за СЕО урежда мониторинга на екологичните последици от изпълнението на планове и програми:
„Държавите членки извършват мониторинг на съществените екологични последици от изпълнението на планове и програми с оглед, inter alia, да идентифицират на ранен етап непредвидени неблагоприятни последици и да могат да предприемат подходящи оздравителни действия“.
26.      Информацията, която трябва да бъде предоставена в екологичния доклад, е посочена в приложение I към Директивата за СЕО:
„Информацията, която трябва да бъде предоставена съгласно член 5, параграф 1, по силата на член 5, параграфи 2 и 3, е следната:
a)      [...]
в)      екологичните характеристики на пространствата, които вероятно ще бъдат съществено засегнати;
г)      съществуващи екологични проблеми, които са релевантни за плана или програмата, включително по-специално тези, засягащи пространства от особено екологично значение, като например пространства, определени по силата на [Директивата за местообитанията или Директивата за птиците];
д)      целите за защита на околната среда, установени на международно общностно ниво или на ниво държава членка, които са релевантни за плана или програмата и начинът, по който тези цели и всякакви екологични съображения са били отчетени по време на изготвянето му;
е)      вероятните съществени последици [...] върху околната среда, включително върху въпроси като биологично разнообразие, население, човешко здраве, фауна, флора, почви, води, въздух, климатични фактори, материални имущества, културно наследство, включително архитектурно и археологическо наследство, пейзаж и взаимоотношението между горните фактори;
ж)      [...]
з)      общо изложение на причините за избор на разглежданите алтернативи и описание как е била осъществена оценката, включително срещнати трудности (като например технически недостатъци или липса на ноу-хау) при комплектоването на изискваната информация;
и)      описание на предвидените мерки относно мониторинга в съответствие с член 10;
й)      [...]“.
Б.      Ирландското право
27.      Съгласно член 4 от Planning and Development Act 2000 (Закон за благоустройството и развитието от 2000 г.) и член 28 от European Communities (Birds and Natural Habitats) Regulations 2011 (Наредба от 2011 г. за въвеждане на правилата на Европейските общности относно птиците и естествените местообитания) селскостопанските дейности могат да бъдат забранени, ако биха засегнали зони, които са защитени съгласно Директивата за местообитанията или Директивата за птиците.
28.      Разпръскването на количество оборски тор годишно, което съдържа над 170 kg азот на хектар, се урежда преди всичко в член 35, параграф 1 от European Union (Good Agricultural Practice for Protection of Waters) Regulations 2022 (Наредба от 2022 г. за въвеждане на правилата на Европейския съюз относно добрите земеделски практики за опазване на водите) (S.I., бр. 113 от 2022 г.), изменена със S.I., бр. 393 от 2022 г. (наричана по-нататък: „Наредбата от 2022 г.“):
„Разпръскваното върху площите на дадено стопанство на количество оборски тор през която и да е година, което надхвърля посоченото в член 20, параграф 1, не се счита за нарушение на посочения параграф, при условие че са изпълнени всички посочени по-долу условия:
(a)      Собственикът на стопанството е подал заявление до министъра на земеделието, храните и морското дело за предоставяне на дерогация от изискванията на посочения параграф за съответната година;
(b)      заявлението по буква (а) е надлежно попълнено в определените от министъра форма и срок;
(c)      към заявлението по буква (а) е приложен писмена декларация от страна на собственика, в която той се задължава да спазва всички условия, изброени в приложение 5; и
(d)      всички условия, изброени в приложение 5, са изпълнени от собственика по отношение на стопанството“.
29.      Приложение 5 към Наредбата от 2022 г. ограничава по-специално количеството азот до 250 kg.
30.      Ако заявлението не отговаря на изискванията, министърът следва да го отхвърли на основание член 35, параграф 2 от Наредбата от 2022 г. Параграф 3 предвижда, че земеделско стопанство, за което бъде установено, че през текущата година не е изпълнило изискванията по членове 6—9 от решението на Комисията, няма да получи разрешение за дейност за следващата година.
III. Фактите и преюдициалните запитвания
31.      В преюдициалните запитвания са изложени посочените следните факти.
32.      В съответствие с член 5, параграф 2 от Директивата за нитратите Ирландия прилага програма за действие за нитратите на цялата си територия.
33.      В преюдициалното запитване се посочват решения на Комисията от 2007 г., които допускат Ирландия при определени условия да разреши на земеделски стопанства в рамките на програмите си за действие за нитратите разпръскването на оборски тор, съдържащ до 250 kg азот на хектар годишно(9). Предмет на главното производство са последното от приетите към датата на отправяне на преюдициалното запитване решения и съответната програма за действие за нитратите за периода 2022—2025 г.
34.      Едновременно с това в преюдициалното запитване се посочват доклади на Environmental Protection Agency (Агенция за опазване на околната среда, Ирландия, наричана по-нататък „EPA“), в които се установява, че почти половината от реките и езерата в Ирландия вече не са в задоволително състояние поради прекомерно замърсяване с фосфор и азот(10).
35.      Minister for Housing, Local Government and Heritage (министър на жилищното настаняване, местната администрация и природното и културно наследство, Ирландия, наричан по-нататък „министърът“) подлага спорната програма за действие за нитратите на оценка на въздействието върху територии от „Натура 2000“. Не е направена обаче пълна оценка на екологичните последици от отделящите нитрати селскостопански дейности, които ще се извършват въз основа на дерогацията за разпръскването на азот. Оценките са съсредоточени само върху мерките за защита. От данните (по-специално докладите на EPA и Natura Impact Statement (предвиден в ирландското право научен Доклад за оценка на въздействието върху „Натура“, наричан по-нататък „докладът за „Натура“), предназначени за изисквания по силата на Рамковата директива за водите план за управление за водите в Ирландия за периода 2022—2027 г.), обаче недвусмислено следва, че при оценка на екологичните последици от основните селскостопански дейности вероятно биха се установили съществени неблагоприятни екологични последици, включително върху европейските територии по смисъла на Директивата за местообитанията.
36.      В посочения по-горе доклад за „Натура“ се отбелязва, че за плана за управление на водите в Ирландия ще бъде от ключово значение всички дерогации, произтичащи от програмата за действие за нитратите, да бъдат подложени на оценка на въздействието на равнище отделни земеделски стопанства, като при това надлеждно се отчитат и евентуалните неблагоприятни кумулативни последици. Около 6 500 земеделски стопани от над 130 000 земеделски стопанства в Ирландия подават заявления за дерогация всяка година. По-голямата част от тези заявители са млекопроизводители. Индивидуалните дерогации не се публикуват, а се публикуват само обобщени данни за местоположението на съответните стопанства по местния избирателен район. На практика не е извършена оценка на въздействието за нито едно от тези решения и няма практически ред за това. Националното законодателство за въвеждане на Директивата за местообитанията на практика не се прилага в този контекст.
37.      Министърът извършва и стратегическа екологична оценка на програмата за действие за нитратите, но при това не разглежда алтернативите толкова подробно, както самата програма. Освен това липсва и оценка на програмата за действие за нитратите по реда на член 4 от Рамковата директива за водите, както и пълна оценка на въздействието на основните селскостопански дейности.
38.      В екологичния доклад от стратегическата екологична оценка не са включени пълните подробности от мониторинга. Екологичният доклад не съдържа пълно описание на предвидените мерки относно мониторинга в съответствие с член 10 от Директивата за СЕО, с достатъчно подробности, за да личи, че член 10 ще бъде спазен. По-специално в него не се уточнява как ще се осъществява този мониторинг, кога ще се извършва или как ще бъде използван и как ще се действа, ако се установят непредвидени неблагоприятни екологични последици.
39.      Икономическите последици за материалните имущества са разгледани в процеса на стратегическата екологична оценка, като е прието, че те имат превес спрямо варианти, които иначе биха били по-екологосъобразни. При това по-специално се взема предвид и се включва оценка на по-широк кръг икономически въпроси като стойността на материалните имущества, широкото обществено въздействие на селскостопанските дейности, въздействието на плана или проекта върху селскостопанския сектор, производството и доходите на земеделските стопани, устойчивостта на селскостопанския сектор в Ирландия, веригата на хранителните доставки и заетостта на значителна част от населението.
40.      На 9 март 2022 г. министърът одобрява Петата програма за нитратите за 2022—2025 г. и подписва Наредбата от 2022 г. (S. I., бр. 113). На 29 април 2022 г. Комисията удължава срока на дерогацията, предоставена по-рано на Ирландия съгласно точка 2 от приложение III към Директивата за нитратите. Министърът след това допълва на 28 юли 2022 г. програмата за действие със съответни правила (S. I., бр.393).
41.      На 31 май 2022 г. An Taisce подава жалба пред High Court (Висш съд) срещу програмата за действие. В рамките на това производство High Court (Висш съд) отправя до Съда две преюдициални запитвания, по които Съдът образува дела C-531/24 и C-895/24, съединени на 11 ноември 2025 г.
42.      Въпросите по дело C-531/24 гласят:
„1)      Като последица от член 6, параграф 3 от Директивата за местообитанията, член 4, параграф 1 от Рамковата директива за водите и/или член 3, параграф 1 от Директива за СЕО във връзка с член 3, параграф 3 ДЕС и/или член 11 и/или член 191, параграф 2 ДФЕС и/или член 37 от Хартата на основните права трябва ли съответната програма за действие по член 5 от Директивата за нитратите, оценявана съгласно тези директиви или с оглед на тях, да се оценява от гледна точка на последиците за околната среда от отделящите нитрати селскостопански дейности, които ще се извършват въз основа на предоставените вследствие на плана дерогации, било въобще, било според това доколко за тези последици косвено допринася липсата на по-строги мерки за защита в плана, вместо да се оценява само с оглед на изрично посочените в плана мерки за защита?
2)      Ако отговорът на първия въпрос по принцип е отрицателен, имат ли посочените разпоредби описаната последица, когато на практика в този контекст не се прилагат разпоредби на националното право на съответната държава членка за оценка на индивидуалните дерогации, предоставени вследствие на програма за действие по член 5 от Директивата за нитратите, така че на практика не се извършват оценки по Директивата за местообитанията на предоставените вследствие на плана индивидуални дерогации от гледна точка на последиците за европейските територии от отделящите нитрати селскостопански дейности, които ще се извършват въз основа на такива дерогации?
3)      Като последица от член 6, параграф 3 от Директивата за местообитанията и/или член 5, параграф 1 и/или член 11, параграф 2 от Директивата за СЕО във връзка с член 3, параграф 3 ДЕС и/или член 11 и/или член 191, параграф 2 ДФЕС и/или член 37 от Хартата на основните права трябва ли оценката на плановете и програмите, за които се прилагат тези членове и които могат да имат екологични последици по отношение на даден воден обект, да включва оценка с оглед на член 4 от Рамковата директива за водите дали самостоятелно или заедно с други задължителни мерки, приети от държавата членка, те са достатъчно строги, за да гарантират, че съответният план или програма няма да доведе до влошаване на състоянието на повърхностен воден обект или да застраши постигането на добро състояние на повърхностните води или на добър екологичен потенциал и добро химично състояние на повърхностните води до датата, определена в Рамковата директива за водите, а ако е така, изискват ли тези разпоредби или някоя от тях в такава оценка да се посочва изрично и/или по ясно разпознаваем начин дали съответните екологични цели на Рамковата директива за водите ще бъдат постигнати след приемането на плана или програмата, било въобще, било в конкретния случай на предлаганото приемане на основна мярка по смисъла на член 11, параграф 3 от Рамковата директива за водите, и в частност на програма за действие за нитратите по член 5 от Директивата за нитратите (както е посочено в част А, точка ix) от приложение VI към Рамковата директива за водите, към която препраща член 11, параграф 3, буква а) от същата директива)?
4)      Ако на третия въпрос следва да се отговори в смисъл, че тази оценка на плановете и програмите, за които се прилагат член 6, параграф 3 от Директивата за местообитанията и/или член 3, параграф 1 от Директивата за СЕО и които могат да имат екологични последици по отношение на даден воден обект, трябва да включва оценка с оглед на член 4 от Рамковата директива за водите, а съгласно отговора на първия или втория въпрос оценката по Директивата за СЕО за спазването на Рамковата директива за водите трябва да включва оценка на последиците за околната среда от отделящите нитрати селскостопански дейности, които ще се извършват въз основа на предоставените вследствие на плана дерогации, и/или в частност липсата на по-строги разпоредби в плана, то като последица от член 4, параграф 1 от Рамковата директива за водите (и особено от правния принцип, че ако не е предоставена дерогация, държавите членки са длъжни да отказват да издават разрешение за индивидуални проекти, които може да доведат до влошаване на състоянието на повърхностен воден обект или застрашават постигането на добро състояние на повърхностните води или на добър екологичен потенциал и добро химично състояние на повърхностните води до определената в Директивата дата) във връзка с член 3, параграф 3 ДЕС и/или член 11 и/или член 191, параграф 2 ДФЕС и/или член 37 от Хартата на основните права трябва ли държавата членка да отказва и да приеме даден план, ако конкретните защитни мерки, предвидени в плана, самостоятелно или заедно с други задължителни мерки, приети от държавата членка, не са достатъчно строги, за да гарантират, че отделящите нитрати селскостопански дейности, които ще се извършват въз основа на предоставените вследствие на плана дерогации, няма да доведат до влошаване на състоянието на повърхностен воден обект или да застрашат постигането на добро състояние на повърхностните води или на добър екологичен потенциал и добро химично състояние на повърхностните води до датата, определена в Рамковата директива за водите, било въобще, било в конкретния случай на предложеното приемане на основна мярка по смисъла на член 11, параграф 3 от Рамковата директива за водите, и в частност на програма за действие за нитратите по член 5 от Директивата за нитратите (както е посочено в част А, точка ix) от приложение VI към Рамковата директива за водите, към която препраща член 11, параграф 3, буква а) от същата директива)?
5)      Ако отговорът на третия и/или четвъртия въпрос по принцип е отрицателен, имат ли посочените разпоредби посочената последица, когато на практика в този контекст не се прилагат разпоредби на националното право на съответната държава членка за оценка на индивидуалните дерогации, предоставени вследствие на програма за действие по член 5 от Директивата за нитратите, така че на практика не се извършват оценки по Директивата за местообитанията (било с оглед на член 4 от Рамковата директива за водите, било другояче) на предоставените вследствие на плана индивидуални дерогации от гледна точка на последиците за водните обекти в държавата членка от отделящите нитрати селскостопански дейности, които ще се извършват въз основа на такива дерогации?
6)      Като последица от член 4 от Рамковата директива за водите във връзка с член 3, параграф 3 ДЕС и/или член 11 и/или член 191, параграф 2 ДФЕС и/или член 37 от Хартата на основните права следва ли да се приема, че компетентният орган на държавата членка не може да приеме план или програма, в частност програма за действие за нитратите съгласно Директивата за нитратите, с потенциал да засегне състоянието на някой съответен воден обект в държавата членка, освен ако компетентният орган не е длъжен да се увери, първо, че приемането на въпросния план или програма не може да доведе до влошаване на състоянието на повърхностен воден обект, който е бил или е следвало да бъде идентифициран от тази държава членка като „тип“ повърхностен воден обект, нито може да застраши постигането на добро състояние на повърхностните води или на добър екологичен потенциал и добро химично състояние на такъв повърхностен воден обект, и второ, че приемането на плана или програмата е съвместимо с мерките, прилагани съгласно програмата по Рамковата директива за водите, установени в съответствие с член 11 от тази директива за съответния район на речен басейн?
7)      Като последица от член 5, параграф 1 от Директивата за СЕО и буква и) от приложение I към нея във връзка с член 3, параграф 3 ДЕС и/или член 11 и/или член 191, параграф 2 ДФЕС и/или член 37 от Хартата на основните права трябва ли самият екологичен доклад да съдържа описание на предвидените мерки относно мониторинга в съответствие с член 10, с достатъчно подробности, за да личи, че член 10 ще бъде спазен, включително подробности как ще се осъществява този мониторинг, кога ще се извършва и/или как ще бъде използван и как ще се действа, ако се установят непредвидени неблагоприятни екологични последици?
8)      Изключва ли понятието „материални имущества“ по буква е) от приложение I към Директивата за СЕО стойността на тези имущества, а конкретно в случай на оценка на програма за действие по член 5 от Директивата за нитратите изключва ли това понятие широкото обществено въздействие на селскостопанските дейности, въздействието на плана или проекта върху селскостопанския сектор, производството и доходите на земеделските стопани, устойчивостта на селскостопанския сектор в съответната държава членка, веригата на хранителните доставки и заетостта на значителна част от населението, и ако е така, като последица от Директивата за СЕО незаконосъобразно ли е да се вземат предвид такива въпроси при оценката на последиците от плана?
9)      Ако съгласно отговорите на един или няколко от първите осем въпроса [Програмата за действие за нитратите] е приета в нарушение на Директивата за местообитанията, Рамковата директива за водите и/или Директивата за СЕО, невалидно ли е Решение 2022/696 на Комисията, като се имат предвид по-специално член 3, параграф 3 ДЕС и/или член 11 и/или член 191, параграф 2 ДФЕС и/или на член 37 от Хартата на основните права?“.
43.      Двата допълнителни въпроса по дело C-895/24 гласят:
„1)      Следва ли от член 5, параграф 1 и/или член 9, параграф 1, буква б) от Директивата за СЕО, както и от буква е) от приложение I към нея, че материалните имущества не могат да бъдат разглеждани като фактор, който има действително превес над други фактори, включително други въздействия върху околната среда, за целите на оценката по член 3, параграф 1 от тази директива и/или че като предпочитан резултат от тази оценка трябва да бъде избран вариантът с най-малко неблагоприятно въздействие върху околната среда?
2)      Следва ли от член 5, параграф 1 и/или член 9, параграф 1, буква б) от Директивата за СЕО, както и от буква з) от приложение I към нея, че за целите на оценката по член 3, параграф 1 от тази директива алтернативите трябва да бъдат идентифицирани, описани и оценени по сравним начин?“.
44.      Писмени становища по двете дела са представени от An Taisce – The National Trust for Ireland, Irish Creamery Milk Suppliers Association (ICMSA), Ирландия и Европейската комисия, както и от Feirmeoirí Aontuithe na hÉireann Iontaobaithe Teoranta като Trustee for the Irish Farmers’ Association (IFA) по дело C-531/24 и от Германия по дело C-895/24.
45.      На 11 декември 2025 г. Съдът провежда съдебно заседание по двете дела, в което участват An Taisce, IFA, ICMSA, Ирландия и Комисията.
IV.    Правен анализ
46.      Целта на Директивата за нитратите е да създаде необходимите средства, които да гарантират опазването на водите в Европейския съюз от замърсяване с нитрати от селскостопански източници(11). Както се установява от член 5, параграф 1 от Директивата за нитратите, за постигането на тези цели държавите членки следва да съставят и приложат програми за действие за посочените уязвими зони(12). Те обаче, подобно на Ирландия, могат съгласно член 3, параграф 5 да прилагат такива програми и на цялата си територия.
47.      Съгласно член 5, параграф 4, букви а) и б) тези програми за действие трябва да съдържат по-конкретно някои задължителни мерки, посочени в приложения II и III към тази директива(13). В настоящия случай повечето от тези мерки са приети на 9 март 2022 г. Те не са предмет на преюдициалните запитвания, нито, доколкото е видно, на спора на национално равнище, който стои в основата на тези преюдициални запитвания. С оглед на това по-нататък няма да разглеждам изпълнението на тези изисквания и евентуално необходимите във връзка с тях екологични оценки.
48.      Съгласно точка 2 от приложение III към Директивата за нитратите програмата за действие обаче трябва по-специално да гарантира, че земеделските стопани разпръскват годишно на хектар само оборски тор, съдържащ най-много 170 kg азот. Въпреки това съгласно точка 2, буква б) от приложение III към Директивата за нитратите държавите членки могат да разрешават и по-големи количества, ако това не нарушава целите на тази директива. На това основание, както и в предходните програми за действие, Ирландия разрешава с Петата програма за нитратите на всички земеделски стопанства да разпръскват при определени условия до 250 kg азот на хектар годишно. Единствено този нормативен акт, който е приет едва на 28 юли 2022 г., е предмет на настоящите преюдициални запитвания.
49.      Съгласно точка 2, буква б) от приложение III към Директивата за нитратите държавите членки трябва да обосноват пред Комисията съвместимостта на такава дерогация с целите на тази директива. Комисията проверява тази обосновка и решава дали да разреши по-голямото количество азот.
50.      Освен посоченото Директивата за нитратите не предвижда извършването на друга оценка на екологичните последици от разпръскването на по-голямо количество азот. Въпреки това и двете преюдициални запитвания имат за цел да се установи дали и доколко такава оценка е необходима с оглед на Директивата за местообитанията, Рамковата директива за водите и Директивата за СЕО.
51.      В действителност Рамковата директива за водите задължава държавите членки да извършат оценка на последиците от разпръскването на по-голямо количество азот (по този въпрос вж. раздел А). Въпреки че при това трябва да се извърши оценка на последиците и върху подземните води(14), ще огранича разсъжденията си до повърхностните води, тъй като въпросите на High Court (Висш съд) се отнасят само до тях.
52.      Предвиденото в Рамковата директива за водите задължение за извършване на оценка включва и неблагоприятните последици върху територии от „Натура 2000“, но условията за оценяването им произтичат от Директивата за местообитанията (по този въпрос вж. раздел Б). Допълнителни изисквания към оценката на екологичните последици и участието на обществеността произтичат от Директивата за СЕО (по този въпрос вж. раздел В). Накрая следва да се обсъди дали нарушенията на правото на Съюза, които е възможно да бъдат установени при разглеждането на останалите въпроси относно разрешаването на разпръскване на по-големи количества азот, поставят под съмнение валидността на решението на Европейска комисия относно това разрешение (по този въпрос вж. раздел Г). Освен това е необходимо да се направят някои бележки относно въпроса дали запитващата юрисдикция може да запази последиците от програмата за действие, в случай че установи, че Ирландия я е приела в нарушение на всички или поне някои от посочените нормативни актове (по този въпрос вж. раздел Д).
А.      Преценка съгласно Рамковата директива за водите
53.      Макар във всеки един от първите шест въпроса по дело C-531/24 да се споменава Рамковата директива за водите, преди всичко третият, четвъртият, петият и шестият от тях имат за цел да изяснят дали Ирландия е можела да приеме плана за действие, и по-специално да разреши разпръскването на по-големи количества азот с оглед на Рамковата директива за водите.
54.      С четвъртия си въпрос High Court (Висш съд) иска да се установи дали член 4, параграф 1 от Рамковата директива за водите допуска приемането на програма за действие, ако предвидените мерки за защита не са достатъчни, за да се гарантира постигането на добро състояние на повърхностните води съгласно член 4, параграф 1, буква а), подточка ii).
55.      Този въпрос обаче е хипотетичен и поради това е недопустим. Наистина, според някои данни преглед на предвидените мерки за защита би довел до заключението, че програмата за действие нарушава задължението за подобряване по член 4, параграф 1, буква а), подточка ii) от Рамковата директива за водите(15). От акта за преюдициално запитване, и по-специално от съображенията на High Court (Висш съд) по третия въпрос обаче е видно, че не е извършен преглед с изводи относно последиците от програмата за действие върху установените в член 4 цели, а още по-малко — изрична оценка в това отношение(16). От това следва, че и петият въпрос е отчасти хипотетичен, доколкото е свързан с четвъртия въпрос.
56.      Допустими обаче са третият и шестият въпрос, които имат за цел да се установи дали разрешението за разпръскване на по-големи количества азот трябва да бъде проверено по отношение на неговата съвместимост с целите на член 4 от Рамковата директива за водите, както и петият въпрос, доколкото е свързан с третия въпрос.
57.      Ето защо по-нататък най-напред ще обясня ролята на програмата за действие по Директивата за нитратите при прилагането на Рамковата директива за водите, а след това ще разгледам произтичащите от това задължения за оценка на разрешението за разпръскване на по-големи количества азот. Накрая ще разгледам какво е значението на предоставеното от Комисията одобрение на това разрешение.
1.      Програмата за действие по Директивата за нитратите в нормативната система на Рамковата директива за водите
58.      Съгласно член 1, параграф 1, буква а) от Рамковата директива нейната цел е да установи рамка за опазването по-специално на вътрешнотериториалните повърхностни води. Тази рамка предпазва от по-нататъшно влошаване и подобрява състоянието на водните екосистеми и на земните екосистеми, зависими директно от водните екосистеми(17).
59.      Следователно член 4, параграф 1, буква а) от Рамковата директива за водите съдържа две отделни, макар и неразривно свързани задължения. От една страна, съгласно член 4, параграф 1, буква а), подточка i) държавите членки изпълняват необходимите мерки, за да предпазят от влошаване състоянието на всички повърхностни водни обекти (забрана за влошаване). От друга страна, съгласно член 4, параграф 1, буква а), подточки ii) държавите членки опазват, подобряват и възстановяват всички повърхностни водни обекти с цел постигане на „доброто им състояние“ най-много до края на 2015 г. (задължение за подобряване)(18). Член 4, параграф 4 обаче позволява на държавите членки да отложат до 2027 г. сроковете, посочени в член 4, параграф 1.
60.      Според ирландската EPA доброто екологично състояние на повърхностните води по смисъла на член 4 от Рамковата директива за водите предполага в тях да се съдържа по-малко от 8 mg/l NO3(19). За разлика от това граничната стойност, която се установява в Директивата за нитратите, е значително по-висока — 50 mg/l NO3. Съгласно част А, точка 1 от приложение I във връзка с междувременно отменената Директива 75/440/ЕИО(20) тази гранична стойност се отнася за води, от които се добива питейна вода, за която съгласно Директивата за питейната вода се прилага същата гранична стойност(21). Тази разлика сочи, че определени местообитания и видове са значително по-чувствителни спрямо нитратите, отколкото хората.(22)
61.      Макар следователно Директивата за нитратите да предвижда гранична стойност за нитратите, значително по-висока от тази, която е възможно да се изисква от Рамковата директива за водите, програмите за действие по Директивата за нитратите имат своето значение в рамките на Рамковата директива за водите. Това е така, защото съгласно член 11, параграф 1 всяка държава членка трябва да изготви програма от мерки за постигане на целите, установени в член 4 от Рамковата директива за водите. Съгласно член 11, параграф 2 и параграф 3, буква а) и член 10 и част А, подточка ix) от приложение VI към Рамковата директива за водите прилагането на Директивата за нитратите е част от „основните мерки“, които следва да бъдат включени в програмите от мерки. Следователно програмите за действие са част от тази програма от мерки.
2.      Оценка на програмите за действие по Директивата за нитратите в рамките на Рамковата директива за водите
62.      Тъй като програмата за действие по Директивата за нитратите представлява част от програмата от мерки по Рамковата директива за водите, на предвидените в такава програма за действие мерки — и по-специално на разрешеното в нея разпръскване на азот за селскостопански цели — трябва да бъде извършена оценка за съвместимост с целите на член 4 от Рамковата директива за водите. По-специално, както правилно подчертава Комисията, съгласно постоянната съдебна практика забраната за влошаване по член 4, параграф 1, буква а) остава задължителна за всеки стадий от изпълнението на тази директива и се прилага за „всеки тип“ и за всяко състояние на повърхностен воден обект(23). Не по-различен е изводът по отношение на задължението за подобряване.
63.      Както правилно отбелязват ICMSA и Ирландия, не става въпрос за изолирана оценка на програмата за действие или на разрешението за по-големи количества азот. Напротив, те трябва да бъдат оценявани като елементи на програмата от мерки в нейната цялост. При все това тази оценка трябва да обхване всички последици от програмата за действие — и по-специално от разрешението — върху целите, установени в член 4 от Рамковата директива за водите. Следователно трябва да бъде ясно кои последици се дължат на разрешението за по-големи количества азот и как оценката е достигнала до този извод.
64.      Впрочем необходимостта да се вземе предвид разпръскването на азот в селското стопанство произтича и от информацията, която държавите членки трябва да съберат съгласно членове 5 и 8, както и приложения II, V и VIII към Рамковата директива за водите и с която съгласно член 11, параграфи 1 и 5 от Рамковата директива за водите трябва да се съобразят при изготвянето на програмата от мерки.
65.      Член 11, параграф 1 от Рамковата директива за водите изрично предвижда, че програмата от мерки се изготвя, като се вземат предвид резултатите от анализите, изискуеми по член 5. Съгласно точка 1.4 от приложение II тези анализи включват по-специално значими замърсявания от дифузни източници от селскостопански инсталации и дейности. За целта точка 1.4 от приложение II изрично препраща към информацията, която трябва да се събира съгласно Директивата за нитратите, т.е. преди всичко към информацията за количествата азот, както и към веществата, изброени в приложение VIII към Рамковата директива за водите, в което в точка 11 нитратът все още(24) е посочен като вещество, което допринася за еутрофикацията.
66.      Точка 1.5, трета алинея от приложение II към Рамковата директива изисква за водни обекти, определени като рискови при постигане на екологичните качествени цели, да се проведе, когато е необходимо, по-нататъшно характеризиране за оптимизиране на програмите от мерки, изискуеми по член 11.
67.      Освен това член 11, параграф 5 от Рамковата директива за водите предвижда програмата от мерки да бъде обновена, в случай че данни от мониторинг сочат, че целите, установени в член 4, не биха могли да бъдат постигнати. В този случай държавата членка трябва по-специално да разгледа причините за това, да оцени съответните разрешения и одобрения, както и при необходимост да ги преразгледа и да определи необходимите допълнителни мерки. Подробностите във връзка с този мониторинг са уредени в член 8 и приложение V. Точка 1.3.3 от приложение V предвижда по-специално мерки за мониторинг, които да установят причините, поради които екологичните цели не са постигнати, за да се изготви на тази основа програмата от мерки по член 11.
68.      Следователно в рамките на програма за действие по Директивата за нитратите държава членка може да разреши разпръскването на по-голямо количество азот само след като по-специално въз основа на членове 5 и 8 от Рамковата директива за водите извърши оценка и установи, че това не нарушава целите на член 4 от тази директива.
69.      Напълно е възможно извършването на оценка на разрешението за по-големи количества азот да се ограничи до минимум, като се въведе ефективна система, която да гарантира постигането на установените в член 4 от Рамковата директива за водите цели в контекста на прилагане на това разрешение на равнище отделни земеделски стопанства. По принцип посочената система би трябвало да гарантира, че тези стопанства разпръскват общо само такова количество азот, което — като се вземе предвид цялото останало количество постъпил азот — не води до влошаване на състоянието на повърхностните води и не възпрепятства постигането на добро състояние. Петият въпрос по дело C-531/24 обаче се основава на констатацията, че такава система липсва. Следователно разрешението изисква да бъде извършена пълна оценка.
70.      Ако държава членка установи, че разпръскването на по-голямо количество азот е несъвместимо със забраната за влошаване на състоянието или със задължението за подобряване по член 4, параграф 1 от Рамковата директива за водите, това не означава непременно, че това разпръскване е недопустимо. Напротив, то би могло да бъде разрешено, ако е приложимо някое от изключенията, предвидени в същия член 4(25).
71.      Този извод не се опровергава от довода на Ирландия, че целите, установени в член 4 от Рамковата директива за водите, не могат да бъдат постигнати единствено чрез програмата за действие. Очевидно е вярно, че за постигането на установените в член 4 цели е необходимо да се изпълнят и други елементи от програмата от мерки. Напълно възможно е в рамките на програмата от мерки преди всичко да се намалят и количествата нитрати, които постъпват от други източници. При все това при преценка на програмата от мерки в нейната цялост държавата членка трябва да гарантира, че в резултат на всички предвидени мерки се разпръсква само такова количество нитрат, че да бъдат спазени целите на член 4. Това от своя страна предполага по-специално да бъдат идентифицирани и взети предвид последиците от разрешението за разпръскване на по-голямо количество азот в рамките на програма за действие по Директивата за нитратите.
3.      Предоставената от Комисията дерогация
72.      Наистина, Комисията е одобрила с Решение за изпълнение (ЕС) 2022/696 разрешението за разпръскване на по-голямо количество азот, а в съображение 17 е приела, че с оглед на наложените условия тази дерогация е съвместима с целите на Рамковата директива за водите. Това обаче с нищо не променя задължението на държавата членка за извършване на оценка и не води непременно до съвместимост и на одобрените мерки с Рамковата директива за водите.
73.      Рамковата директива за водите не съдържа основания, на които Комисията да може да се позове за дерогация от целите на тази директива. Всъщност възможностите за дерогация са изчерпателно уредени в член 4 и са отговорност на държавите членки. Комисията може само да контролира спазването на тези правила и, ако е необходимо, да образува производство за установяване на нарушения на Договорите.
74.      Директивата за нитратите, и по-специално предвидената в нея възможност за разрешаване на по-големи количества азот, също не може да се разглежда като дерогация от целите, установени в член 4 от Рамковата директива за водите. Макар от методологична гледна точка да е възможно Директивата за нитратите да се тълкува като lex specialis по отношение на Рамковата директива за водите, последната съгласно член 1, буква в) има за цел разгръщане на мерките по опазване и подобряване състоянието на водната среда. Освен това съгласно член 4, параграф 2 трябва да бъде приложена съответната по-строга цел. Израз на това е и фактът, че според ирландската EPA доброто състояние на повърхностните води предполага гранична стойност за нитратите, която е значително по-ниска от предвидената в Директивата за нитратите(26). Тази амбициозна цел на Рамковата директива за водите не би могла да бъде постигната, ако в някои области на политиката за водите продължават да се прилагат по-стари и по-малко амбициозни цели.
75.      Поради това Рамковата директива за водите като lex posterior съдържа по-строги изисквания, с които трябва да са съобразени и мерките, основани на по-старата Директива за нитратите.
76.      В случая е без значение въпросът дали контролните правомощия на Комисията съгласно точка 2, буква б) от приложение III към Директивата за нитратите включват по-строгите изисквания на Рамковата директива за водите или са ограничени само до изискванията на Директива за нитратите. Това е така, защото този контрол е ограничен до проверка на обосновката на държавата членка. Комисията обаче не разполага на място в държавата членка със собствени правомощия за разследване или инструменти за анализ, за да прецени съвместимостта с Рамковата директива за водите. Поради това, доколкото в тази процедура Комисията проверява дали са спазени целите на Рамковата директива за водите, държавата членка трябва да е представила доказателства за това в обосновката си и следователно първоначално сама да е проверила спазването им.
77.      Поради тази причина съображение 17 от Решение за изпълнение (ЕС) 2022/696 съдържа единствено преценката на Комисията относно разрешението за разпръскване на по-голямо количество азот. Решението за изпълнение обаче няма задължителна сила по отношение на заключението дали това разрешение е съвместимо с Рамковата директива за водите.
4.      Междинно заключение
78.      Ето защо следва да се приеме, че в рамките на програма за действие по член 5 от Директивата за нитратите държава членка може да разреши разпръскването на по-голямо количество азот само след като по-специално на основание членове 5 и 8 от Рамковата директива за водите извърши оценка и установи, че това не накърнява установените в член 4 от тази директива цели. Тя обаче може да не направи тази оценка, ако е гарантирано, че използването на тази възможност от отделните стопанства ще бъде подложено на проверка. Ако при проверката се установи, че разпръскването на по-голямо количество азот е несъвместимо със забраната за влошаване на състоянието или със задължението за подобряване по член 4, параграф 1, постигането на установените в член 4 цели би било гарантирано само в случай на приложимост на едно от изключенията, които също са предвидени в този член.
Б.      Оценка на въздействието върху територии от „Натура 2000“
79.      Целите по член 4, параграф 1 от Рамковата директива за водите обаче не се изчерпват с предвидените в буква а) забрана за влошаване и задължение за подобряване. Напротив, както подчертава Комисията, член 4, параграф 1, буква в) изисква държавите членки да постигнат съответствие в същия срок, т.е. най-късно до 2027 г.(27), с всички стандарти и цели и по отношение на защитените територии. Това съгласно член 6 и точка 1, подточка v) от приложение IV се отнася по-специално за територии от „Натура 2000“, доколкото поддръжката или подобряването на състоянието на водите е важен фактор за опазването им(28).
80.      Това е още една цел, която трябва да бъде постигната с програмите от мерки по член 11 от Рамковата директива за водите и следователно и с програмите за действие по Директивата за нитратите(29). Поради това, преди да изготвят програма за действие, държавите членки трябва да извършат оценка на нейното въздействие и върху територии от „Натура 2000“.
81.      Критериите за тази оценка произтичат от член 6, параграф 3 от Директивата за местообитанията. Ето защо първо следва да се проучи дали разрешението за разпръскване на по-голямо количество азот в програма за действие по Директивата за нитратите изисква оценка по реда на тази разпоредба. След това следва да се уточни предметът на тази оценка. Следователно първите два преюдициални въпроса по дело C-531/24 се отнасят до изискваната съгласно член 6, параграф 3 от Директивата за местообитанията оценка на въздействието на разрешението. Запитващата юрисдикция иска да се установи дали оценката може да се ограничи до предвидените в програмата за действие мерки за защита или, напротив, тя трябва да обхваща последици от отделящите нитрати селскостопански дейности, които тази програма ще разреши. В случай че тази оценка по принцип може да се ограничи до предвидените мерки за защита, запитващата юрисдикция поставя по-нататък въпроса дали този извод би бил по-различен, ако посочените селскостопански дейности на практика не се подлагат на оценка на въздействието на равнище отделни стопанства.
82.      Тъй като страните спорят дали програмата за действие изобщо трябва да бъде подлагана на оценка на въздействието по член 6, параграф 3 от Директивата за местообитанията, първо ще разгледам този въпрос (вж. т. 1), а след това и предмета на тази оценка (вж. т. 2).
1.      Задължение за извършване на оценка на въздействието
83.      Съгласно член 6, параграф 3, второ изречение компетентните национални органи одобряват плана или проекта при съблюдаване на резултатите от оценката на въздействието и при спазване на дерогацията по член 6, параграф 4 само след като установят, че той няма да има отрицателно влияние върху територия от „Натура 2000“. За тази цел член 6, параграф 3, първо изречение предвижда, че планове или проекти, които не са непосредствено свързани с управлението на територията или не са необходими за него, но които поотделно или във взаимодействие с други планове и проекти могат да окажат значително влияние, се подлагат на проверка, за да се оцени въздействието им върху територията от гледна точка на целите на съхраняването на тази територия.
84.      Разрешението за разпръскване на по-голямо количество азот в програма за действие по Директивата за нитратите не е непосредствено свързано с управлението на територии от „Натура 2000“, нито е необходимо за него.
85.      Разрешението обаче не представлява одобрение на проект по смисъла на член 6, параграф 3 от Директивата за местообитанията. То само предоставя възможност на голям брой земеделски стопанства да използват по-големи количества азот. Използването на тази възможност на равнище отделни стопанства би могло да се разглежда най-много като проект(30).
86.      Разрешението в рамките на програмата за действие обаче би могло да представлява план по смисъла на член 6, параграф 3 от Директивата за местообитанията.
87.      Тъй като тази директива не съдържа определение на понятието „план“, е логично да се приеме, че то се отнася за специфични инструменти на националното право, но обстоятелството, че липсва препращане към това право, показва, че в случая също става въпрос за самостоятелно понятие от правото на Съюза(31).
88.      Текстовете на различните езици на член 6, параграф 3 от Директивата за местообитанията теоретично позволяват на понятието „план“ да се придадат повече или по-малко различни значения. Така например на френски език то може да означава и равна повърхност и често се използва в смисъл на специални чертежи.
89.      Като се има предвид обаче контекстът на дерогацията, понятието „план“ трябва да се разбира в неговото по-абстрактно значение, а именно като определяне на конкретни цели и излагане на начините за тяхното постигане. Това тълкуване дава по принцип възможност да се извърши оценка на въздействието на даден план по смисъла на член 6, параграф 3, първо изречение от Директивата за местообитанията от гледна точка на целите на съхраняването на територия от „Натура 2000“ или за одобрението му от компетентен орган.
90.      По този начин на понятието „план“ се придава изключително широко значение, но именно поради това то позволява да бъде постигната целта на член 6, параграф 3 от Директивата за местообитанията. Това е така, защото целта на тази разпоредба е ефикасно да се предотврати засягане на територии от Натура 2000, дължащо се на предвидените планове или проекти(32). Постигането на тази цял нямаше да е възможно, ако понятието „план“ (или пък понятието „проект“) се тълкуваше по такъв начин, че да не е необходимо оценяването на определено — произтичащо от човешката дейност — засягане. Тази цел намира израз и във факта, че първоначалният текст на повечето езици на разпоредбата обхваща „всички“(33) планове и проекти. От друга страна, поне за целите на член 6, параграф 3 от Директивата за местообитанията не е необходимо да се прави строго разграничение между понятията „план“ и „проект“, тъй като и двете имат едни и същи правни последици.
91.      Следователно общото разрешение за разпръскване на по-големи количества азот от земеделски стопанства представлява план по смисъла на член 6, параграф 3 от Директивата за местообитанията, тъй като съдържа цел — предоставянето на възможност за такава практика, и средство за постигането на тази цел — съответното разрешение.
92.      Широкото разбиране на понятието „план“ обаче не означава, че всички мерки, които съдържат цели и начина, по който те трябва да бъдат постигнати, задължително трябва да бъдат подлагани на оценка на въздействието. Всъщност ограничаването на задължението за извършване на такава оценка произтича от необходимостта да е налице достатъчно точно установен риск за дадена територия, както и от изискването оценката на въздействието да е подходяща.
93.      Първо, член 6, параграф 3 от Директивата за местообитанията изисква оценка на въздействието само ако дейността може съществено да засегне дадена територия от „Натура 2000“, което Съдът разбира като вероятност или риск от такова засягане(34). С оглед по-конкретно на принципа на предпазните мерки се приема, че такава вероятност или риск е налице, когато въз основа на обективни обстоятелства не е изключена възможността съответният план или проект да засегне целите за опазване на тази територия(35). Оценката на този риск трябва да бъде извършена именно с оглед на специфичните природни характеристики и условия на територията, до която се отнася програмата за действие(36). Поради това Съдът изисква някои планове за земеползване да бъдат подложени на оценка от гледна точка на правото на Обединеното кралство, тъй като те могат да окажат значително влияние върху разрешаването на проекти, а оттам и върху съответните защитени територии(37).
94.      Прекомерните азотни отлагания, дължащи се на наторяване на земеделски земи, могат да засегнат съществено територии от „Натура 2000“(38). Определящи в това отношение са по-специално природонаучно обоснованите гранични стойности на отрицателно влияние по отношение на различните типове местообитания, т.нар. „критични натоварвания“ (на англ.: „critical loads“)(39). Комисията посочва като пример местообитанията в торфища и влажни зони, както и сладководната бисерна мида (Margaritifera margaritifera), които са изключително уязвими към нитрати дори при стойности, значително под граничната стойност на Директивата за нитратите (50 mg/l). Поради това, ако земеделските стопанства в рамките на или в близост до територии от Натура 2000 имат право да разпръскват по-голямо количество азот върху своите площи, съществува вероятност или риск от значително засягане на такива територии.
95.      Второ, оценка на въздействието може да има смисъл само когато рискът от засягане на територии от „Натура 2000“ вече може да бъде достатъчно точно установен. Мерки, които — макар да създават абстрактен риск от неблагоприятни последици върху защитени територии — все още не позволяват идентифициране на определени последици за отделни територии, не могат да се оценяват по отношение на въздействието им с оглед на целите за опазване на територии от „Натура 2000“. Поради това в производство срещу Италия Съдът приема, че плановете трябва да се разграничават от простото предварително обмисляне на административно ниво и, второ, да са до такава степен точни, че да се налага оценка на въздействието им(40).
96.      Разрешението за разпръскване на по-големи количества азот не води непременно до засягане поради прекомерни азотни отлагания на определени територии от „Натура 2000“. Рискът от такова засягане може да бъде установен само ако се знае кои земеделски стопанства се възползват от предоставената с разрешението възможност.
97.      Това обаче не означава, че оценка на въздействието на разрешението не би била възможна. Всъщност би могло да се предположи, че от предоставената с разрешението възможност изцяло се възползват всички земеделски стопанства и на тази основа да се оцени дали са засегнати територии от „Натура 2000“.
98.      Трето, като се има предвид, че макар и възможна, такава оценка би била изключително трудоемка, е важно да се има предвид ограничението, че оценката на въздействието трябва да е „подходяща“. Макар да не е използвана на всички езици в първоначалния текст на член 6, параграф 3 от Директивата за местообитанията(41), тази квалификация на оценката се среща най-малкото в десетото съображение от тази директива.
99.      Така например не би било целесъобразно определени въпроси да се проверяват по няколко пъти в многоетапна процедура по издаване на разрешение, въпреки че рискът или вероятността от съществено засягане не се променя при преминаването от един етап на друг(42). Същевременно е уместно оценката да се извърши възможно най-рано, за да могат да бъдат отчетени изчерпателно евентуалните последици от засягането(43). По-специално трябва да се изключи възможността още на ранните етапи на планирането да се вземат решения, които водят до неблагоприятни екологични последици при изпълнението на проекти, но на по-късен етап вече не могат да бъдат променяни(44).
100. В настоящия случай на пръв поглед не изглежда уместно да се предположи, че възможността за разпръскване на по-големи количества азот се използва от всички земеделски стопанства, и въз основа на това предположение да се извърши оценка на въздействието. Такава оценка би била изключително трудоемка, а и не би била необходима, като се има предвид досегашният опит с използването на одобрението. Това е така, защото съгласно акта за преюдициално запитване в действителност „само“ около 6 500 от над 130 000 земеделски стопанства се възползват от дерогацията.
101. Просто предоставена възможност за разпръскване на по-големи количества все още не представлява решение, което при една последваща оценка на въздействието вече да не може да бъде оспорено. Всъщност би било достатъчно на предварителна проверка да бъдат подложени само стопанствата, които имат намерение да разпръскват по-голямо количество азот, за да се установи дали при това съществува вероятност или риск от съществено засягане на територии от „Натура 2000“. Ако това не може да бъде изключено по-специално поради географски особености и целите за опазване на евентуално подложени на засягане територии от „Натура 2000“, ще се наложи извършването на пълна оценка, въз основа на която компетентните органи ще бъдат задължени да откажат използването на дерогацията.
102. Поради кумулативния ефект от разпръскването на азот(45) обаче е необходимо да се извърши обща оценка на стопанствата, изпускането на азот от които може да доведе до отлагания в определена територия от „Натура 2000“. В противен случай би съществувала опасност допустимото количество азот да се изчерпи при проверката на първите по ред стопанства и така за проверените по-късно стопанствата да не остане такава възможност. При паралелни, но отделни проверки също така е възможно да се допусне прекомерно голямо количество азот.
103. Възможно е с оглед на начина, по който е транспонирала Директивата за местообитанията, Ирландия да е изхождала при първоначалното разрешение на по-големи количества азот от предположението, че такава оценка ще се извършва поотделно на всяко стопанство. Опитът с предишни програми за действие обаче междувременно опровергава това предположение. Това е така, защото съгласно данните от акта за преюдициално запитване разпръскването на по-големи количества азот от отделни земеделски стопанства досега никога не е било подлагано на оценка по член 6, параграф 3. Петата програма за действие на Ирландия не съдържа и изисквания за спазването на тази разпоредба, респ. на съответните ирландски правила за нейното прилагане при разпръскването на по-големи количества азот. В съдебното заседание Ирландия съответно признава, че досега не е извършвана оценка поотделно на всяко стопанство, и заявява, че компетентните органи полагат усилия, за да се гарантира спазването в бъдеще на член 6, параграф 3.
104. Докато обаче компетентните органи на Ирландия отлагат съответните мерки, земеделските стопанства продължават да разпръскват по-големи количества азот въз основа на разрешението, предоставено в програмата за действие. И поради липсата на индивидуална, съответно обща оценка от научна гледна точка продължава да е налице основателно съмнение, че при разпръскването на по-големи количества са изключени отрицателни последици за територии от „Натура 2000“ поради азотни отлагания.
105. От това следва, че дерогацията, която разрешава това разпръскване, не може да бъде приета без оценка на въздействието съгласно член 6, параграф 3 от Директивата за местообитанията.
106. Наистина, Ирландия правилно изтъква вече изразеното от мен становище, че от Директивата за нитратите не следва, че програма за действие задължително влияе върху издаването на разрешение за осъществяване на проекти, които могат да окажат значително въздействие върху защитените зони(46). Това становище обаче очевидно също се е основавало на — обореното в разглеждания тук акт за преюдициално запитване — разбиране, че компетентните национални органи извършват оценка на включените в програмата за действие мерки съгласно член 6, параграф 3 от Директивата за местообитанията във всеки отделен случай.
107. Освен това програма за действие, която се ограничава до прилагане на изискванията на Директивата за нитратите — например като определя предвиденото в тази директива максимално количество азот за разпръскване — се различава от дерогация, която позволява по-голямо количество азот. Първото е законово ограничение на неблагоприятните въздействия върху околната среда. Дерогацията позволява мерки с по-неблагоприятни последици върху околната среда от предвидените в закона.
108. Само от съображения за изчерпателност следва да се отбележи, че разпръскването на азот в рамките на предвиденото в Директивата за нитратите максимално количество също може да изисква в отделни случаи оценка на въздействието. Това е така, защото максималното количество не е определено с оглед на значително по-ниските гранични стойности на отрицателно влияние, приложими за типовете местообитания и видовете, които се срещат в защитените зони(47). Ако тези граници бъдат превишени, съществува риск от съществено засягане на територии от „Натура 2000“.
2.      Предмет на оценката на въздействието
109. Съгласно член 6, параграф 3, второ изречение от Директивата за местообитанията компетентните национални органи могат да одобрят план, или в случая програма за действие, само след като установят въз основа на резултатите от оценката на въздействието, че той няма да увреди целостта на територия от „Натура 2000“. Съгласно постоянната съдебна практика те могат да достигнат до тази констатация само когато от научна гледна точка не съществува никакво основателно съмнение за липсата на такова засягане(48).
110. Поради това оценката на въздействието не може да има пропуски и трябва да съдържа пълни, точни и окончателни констатации и изводи, които могат да разсеят всяко основателно съмнение от научна гледна точка относно последиците от предвидените планове или проекти за съответната защитена територия(49). Тя трябва да определи, като вземе предвид най-добрите научни достижения в тази област, всички аспекти на плана или проекта, които поотделно или във взаимодействие с други планове или проекти могат да засегнат целите за опазване на съответните територии(50).
111. Необходимостта от оценка на въздействието на програмата за действие произтича от наличието от научна гледна точка на основателно съмнение, че поради азотни отлагания разпръскването на по-голямо количество азот ще доведе до засягане на територии от „Натура 2000“(51).
112. Следователно оценката на въздействието трябва да има за цел да разсее това съмнение. Ето защо тя трябва да установи дали поради отлагането на нитрати разпръскването на по-голямо количество нитрати ще засегне целите за опазване на територии от „Натура 2000“.
3.      Междинно заключение
113. Следователно с оглед на Директивата за местообитанията на първите два въпроса по дело C-531/24 следва да се отговори, че програма за действие по член 5 от Директивата за нитратите, която при определени условия позволява на всички земеделски стопанства в дадена държава членка да разпръскват по-големи количества нитрати,
трябва да се подложи на оценка при установяването на програмата от мерки по член 11 от Рамковата директива за водите и съгласно член 6, параграф 3 от Директивата за местообитанията, за да се установи дали е изключено всяко основателно съмнение от научна гледна точка, че произтичащите от това разпръскване азотни отлагания няма да имат отрицателно влияние върху територии от „Натура 2000. Тази оценка може обаче да не се направи, ако е гарантирано, че използването на тази възможност от отделните стопанства ще бъде подложено на проверка по член 6, параграф 3.
В.      Стратегическа екологична оценка
114. Въпроси 1—4, както и седмият и осмият въпрос по дело C-531/24 и двата въпроса по дело C-895/24 се отнасят до прилагането на Директивата за СЕО. Първите четири въпроса по дело C-531/24, освен вече разгледаните аспекти, следва да изяснят дали разрешението за разпръскване на по-голямо количество азот в рамките на програмата за действие трябва да бъде предмет на стратегическа екологична оценка, която включва по-специално последиците върху територии от „Натура 2000“ и върху целите, установени в член 4 от Рамковата директива за водите (по този въпрос вж. т. 1). Със седмия въпрос по дело C-531/24 High Court (Висш съд) иска да се установи как следва да се третират мерките за мониторинг на екологичните последици (по този въпрос вж. т. 2). Осмият въпрос по дело C-531/24 и първият въпрос по дело C-895/24 се отнасят до начина, по който се третират материалните имущества (по този въпрос вж. т. 3). Предмет на втория въпрос по дело C-895/24 е оценката на алтернативи (по този въпрос вж. т. 4).
1.      Въпроси 1—4 по дело C-531/24
115. За да се отговори на въпроси 1—4 по дело C-531/24, най-напред следва да се обясни защо разрешението за разпръскване на по-голямо количество азот изисква стратегическа екологична оценка и че тази оценка трябва да съдържа анализ на последиците върху целите, установени в член 4 от Рамковата директива за водите, и върху територии от „Натура 2000“.
116. Разрешението попада в обхвата на определението за планове и програми по член 2, буква а) от Директивата за СЕО, тъй като е прието от ирландското правителство посредством законодателна процедура и е трябвало да бъде изготвено въз основа на Директивата за нитратите.
117. Разрешението е част от предвидената в Директивата за нитратите програма за действие, която изисква цялостна стратегическа екологична оценка съгласно член 3, параграф 2, буква а) от Директивата за СЕО, тъй като определя рамка за осъществяване на проекти по Директивата за ОВОС(52). Що се отнася конкретно до разрешението, задължението за извършване на оценка произтича и от член 3, параграф 2, буква б), тъй като, както вече беше посочено(53), поне в настоящия случай(54) разрешението изисква оценка на въздействието съгласно член 6, параграф 3 от Директивата за местообитанията с оглед на последиците, които е възможно да има върху територии от „Натура 2000“.
118. Съгласно член 5, параграф 1 от Директивата за СЕО екологичният доклад идентифицира, описва и оценява по-специално вероятните значителни последици върху околната среда от изпълнението на плана или програмата. Те включват съгласно буква г) от приложение I всички съществуващи екологични проблеми, които са релевантни за плана или програмата. В това отношение следва да се обърне специално внимание на проблемите, засягащи пространства от особено екологично значение, като например територии от „Натура 2000“, определени по силата на Директивата за птиците и Директивата за местообитанията. Освен това съгласно буква д) трябва да бъдат описани установените цели за защита на околната среда, които са релевантни за плана или програмата и начинът, по който тези цели и всякакви екологични съображения са били отчетени по време на изготвянето му. Съгласно буква е) информацията, която трябва да бъде предоставена, включва освен това вероятните съществени последици върху околната среда, включително върху въпроси като биологично разнообразие, фауна, флора и води.
119. Ето защо вече разгледаното съдържание на оценката на съвместимостта с целите на член 4 от Рамковата директива за водите(55) и на оценката на въздействието по член 6, параграф 3 от Директивата за местообитанията е трябвало да бъде предмет на екологичния доклад(56). Ако тези оценки липсват, екологичният доклад е непълен.
120. Съгласно член 6 от Директивата за СЕО този екологичен доклад е трябвало да послужи като основа за участието на обществеността, а съгласно член 8 докладът и становищата е следвало да бъдат взети предвид при приемането на дерогацията. Тези стъпки също биха били недостатъчни в случай на непълен екологичен доклад.
121. В обобщение следва да се отбележи, че за разрешението за разпръскване на по-голямо количество азот от земеделски стопанства в рамките на програма за действие по Директивата за нитратите е необходима екологична оценка в съответствие с Директивата за СЕО, в която се идентифицират, описват и оценяват последиците от това разрешение върху целите, установени в член 4 от Рамковата директива за водите, и върху територии от „Натура 2000“.
2.      Седми въпрос по дело C-531/24 — мерки за мониторинг в екологичния доклад
122. Член 10, параграф 1 от Директивата за СЕО предвижда, че държавите членки извършват мониторинг на съществените екологични последици от изпълнението на планове и програми с оглед, inter alia, да идентифицират на ранен етап непредвидени неблагоприятни последици и да могат да предприемат подходящи оздравителни действия. Със седмия въпрос по дело C-531/24 High Court (Висш съд) иска да се установи дали екологичният доклад трябва да съдържа описание на предвидените мерки за мониторинг, което да е достатъчно обстойно, за да се докаже спазването на член 10 (по този въпрос вж. буква а), включително подробности как ще се осъществява този мониторинг, кога ще се извършва и/или как ще бъде използван (по този въпрос вж. буква б), както и как ще се действа, ако се установят непредвидени неблагоприятни екологични последици (по този въпрос вж. буква в).
а)      Представяне на достатъчни мерки за мониторинг, за да са изпълнени изискванията на член 10 от Директивата за СЕО
123. Съгласно член 5, параграф 1, второ изречение от Директивата за СЕО в приложение I се посочва информацията, която трябва да бъде представена в екологичния доклад. Съгласно буква и) от приложение I тази информация включва описание на предвидените мерки относно мониторинга в съответствие с член 10.
124. Тъй като приложение I, буква и) от Директивата за СЕО изисква само представянето на предвидените мерки за мониторинг, би могло да се приеме, че екологичният доклад не трябва да съдържа информация по този въпрос, ако мерки (все още) не са предвидени.
125. Ирландия обаче правилно подчертава, че информацията, посочена в приложение I към Директивата за СЕО, трябва да бъде предоставена в съответствие с член 5, параграфи 2 и 3. Съгласно член 5, параграф 2 екологичният доклад трябва да включва информацията, която може разумно да се изисква. При това той трябва да отчита текущите знания и методи на оценка, съдържанието и равнището на подробности в плана или програмата, етапа в процеса на вземане на решение и степента, в която определени въпроси се оценяват по-подходящо на различни нива в този процес с оглед избягване дублиране на оценката.
126. Наистина, при това положение Ирландия правилно смята, че държавите членки до известна степен могат свободно да преценяват каква информация да предоставят в екологичния доклад относно мерките за мониторинг.
127. Същевременно обаче член 5, параграф 2 от Директивата за СЕО посочва и границите на тази свобода на преценка, която е предмет на контрол от националните юрисдикции(57). Всъщност докладът не трябва да съдържа нито повече, нито по-малко информация от това, което може разумно да се изисква.
128. Все пак може (и трябва) разумно да се изисква екологичният доклад да бъде представен едва след като компетентните органи са предвидили необходимите мерки за съответствие с член 10 от Директивата за СЕО. Това е така, защото член 9, параграф 1, буква в) предвижда, че при приемането на плана или програмата се посочват мерките за мониторинг по член 10. Следователно буква и) от приложение I се основава на предположението, че такива мерки са предвидени, и изисква посочването на тази информация, въпреки че строго погледнато тя не идентифицира, описва или оценява екологични последици.
129. Що се отнася до настоящата програма за действие и до разрешението за разпръскване на по-голямо количество азот, следва да се добави, че Ирландия я приема не за първи, а за пети път. От това следва, че подходящи мерки за мониторинг всъщност вече е трябвало да съществуват. Не е ясно защо продължаването на тези мерки не е могло да бъде представено в екологичния доклад.
130. Освен това следва да са налице и мерки за мониторинг съгласно член 8 и приложение V към Рамковата директива за водите, които съгласно член 10, параграф 2 от Директивата за СЕО могат да се използват за мониторинг на последиците от разрешените в настоящия случай мерки. Ако е имала такова намерение, Ирландия е трябвало да се позове на тези мерки.
131. Следователно съгласно член 5 и приложение I, буква и) и член 10 от Директивата за СЕО екологичният доклад трябва да представи мерките за мониторинг на съществените екологични последици от изпълнението на програмата за действие, и по-специално на разрешението за разпръскване на по-големи количества азот.
б)      Точност на информацията относно мерките за мониторинг
132. High Court (Висш съд) иска да се установи до каква степен това представяне трябва да включва и начина на мониторинг.
133. Представянето на предвидените в екологичния доклад мерки за мониторинг трябва да даде възможност за обсъждане на тези мерки със участието на обществеността, както изискват членове 6 и 7 от Директивата за СЕО. Поради това информацията, съдържаща се в екологичния доклад, трябва да бъде достатъчно подробна, за да позволи на обществеността да прецени дали предвидените мерки са достатъчни, за да са изпълнени изискванията на член 10.
134. Член 10 от Директивата за СЕО изисква извършване на мониторинг на всички съществени екологични последици от изпълнението на планове и програми, т.е. на всички вече идентифицирани, описани и оценени в рамките на екологичната оценка последици.
135. В главното производство очевидно се приема, че е необходим мониторинг по-специално на последиците от разпръскването на по-големи количества азот от стопанствата върху количествата нитрати в повърхностните води и в територии от „Натура 2000“.
136. Освен това необходимостта от мониторинг на територии от „Натура 2000“ не зависи от това дали към момента на общото разрешение за разпръскване в програмата за действие извършването на оценка на въздействието съгласно член 6, параграф 3 от Директивата за местообитанията може да е излишно поради това, че е гарантирано, че проверка на разпръскването ще бъде извършена поотделно на всяко стопанство(58). Всъщност фактът, че е по-подходящо тази проверка да се извърши на равнище стопанство, не оправдава неприлагането на член 10 от Директивата за СЕО. Напротив, необходимият съгласно тази разпоредба мониторинг е важен контрол за това дали проверките на равнище стопанство са довели до правилните резултати.
137. Следователно мерките за мониторинг трябва да бъдат представени в екологичния доклад достатъчно точно, за да може да се прецени спазването на член 10 от Директивата за СЕО, което при разрешаването на разпръскване на по-големи количества азот от земеделски стопанства включва и последиците върху количествата нитрати в повърхностните води и в територии от „Натура 2000“.
в)      Действия в случай на непредвидени неблагоприятни екологични последици
138. Накрая, High Court (Висш съд) иска да се установи дали в екологичния доклад трябва да се посочи и как ще се действа, ако се установят непредвидени неблагоприятни екологични последици.
139. В това отношение трябва се приеме за правилно становището на Комисията, че Директивата за СЕО не съдържа изисквания по този въпрос. Член 10 има за цел единствено да предостави възможност на държавите членки да предприемат подходящи оздравителни действия.
140. За сметка на това въпросът дали държавите членки трябва да предприемат оздравителни действия може да произтича от други нормативни актове. Както вече беше посочено, съгласно член 11, параграф 5 от Рамковата директива за водите те трябва да обновят програмата от мерки, в случай че данни от мониторинг сочат, че установените в член 4 цели не биха могли да бъдат постигнати(59). Освен това член 6, параграф 2 от Директивата за местообитанията задължава държавите членки да не допускат влошаване на състоянието на естествените местообитания и на местообитанията на видовете в територии от „Натура 2000“.
141. Какви мерки да се предприемат при възникване на непредвидени неблагоприятни екологични последици, обаче може да се реши само с оглед на тези последици. Често са приложими различни мерки, така че компетентните органи на държавите членки разполагат със свобода на преценка при избора.
142. Тази възможност е налице и когато в повърхностните води или в територии от „Натура 2000“ има по-високи количества нитрати от очакваните. Това е така, защото намаляване на постъпващото количество нитрати е възможно да бъде постигнато и като държавата членка намали изпускането на нитрати от източници, различни от селското стопанство.
143. Следователно в рамките на екологичната оценка не е необходимо да се определя как ще се действа в случай на непредвидени неблагоприятни екологични последици.
3.      Осми въпрос по дело C-531/24 и първи въпрос по дело C-895/24 — материални имущества
144. Осмият въпрос по дело C-531/24 и първият въпрос по дело C-895/24 се отнасят до включването на „материални имущества“ в рамките на екологичната оценка. В основата на този въпрос стои обстоятелството, че в екологичната оценка е взето предвид икономическото значение на селското стопанство, за да се предпочете разрешаването на по-големи количества азот пред по-екологични алтернативи. An Taisce изразява съмнения, че това е съвместимо с Директивата за СЕО.
145. Възприетата в становището на An Taisce отправната точка е правилна. Наистина, член 5 от Директивата за СЕО и буква е) от приложение I към нея предвиждат, че екологичният доклад идентифицира, описва и оценява последиците върху материални имущества. Съгласно въведението на приложение I, буква е) обаче става въпрос за екологични последици, които засягат материални имущества. Освен това във връзка с Директивата за ОВОС Съдът подчертава, че следва да се вземе предвид само онова въздействие върху материалните имущества, което по естеството си може да окаже въздействие и върху околната среда. За разлика от това въздействието върху стойността на тези имущества не е релевантно за прилагането на Директивата за ОВОС(60).
146. Поради това при разрешаването за разпръскване на по-големи количества азот би могло например да се помисли дали няма да бъде засегнат риболовът, ако тази практика доведе до еутрофикация на водите. Също така би било възможно евентуалното увеличение на добива в резултат на торенето да се вземе предвид като екологични последици.
147. За сметка на това фактът, че земеделските стопанства трябва да разпръскват тор, съдържащ азот, тъй като той се образува при отглеждането на животни(61), поради което по-строги ограничения на разпръскването биха наложили намаляване на техния брой, не представлява екологична последица от разрешението, а е икономическа последица от евентуално ограничение.
148. От това следва обаче само, че това съображение не трябва да бъде идентифицирано, описано и оценено в екологичния доклад, както предвижда член 5 и буква е) от приложение I към Директивата за СЕО.
149. Въпреки това тези разпоредби не забраняват при извършването на екологична оценка да се вземат предвид съображения, свързани с икономическото значение на селското стопанство. Напротив, дори е необходимо да се изрази становище по този въпрос в рамките на избора на алтернативи, ако такива съображения са сред причините определени мерки да се предпочитат пред други.
150. Това е така, защото съгласно член 9, параграф 1, буква б) от Директивата за СЕО след приемането на план или програма на обществеността и съответните органи трябва да бъде предоставено изявление, обобщаващо по-специално причините за избора на плана или програмата, така, както са приети в светлината на други разумни разгледани алтернативи.
151. Ето защо понятието „материални имущества“, съдържащо се в буква е) от приложение I към Директивата за СЕО, обхваща само материалните имущества, върху които оказват влияние екологичните последици на даден план или програма. При извършването на екологична оценка могат обаче да бъдат взети предвид общественото въздействие на селскостопанските дейности, въздействието на плана или проекта върху селскостопанския сектор, производството и доходите на земеделските стопани, устойчивостта на селскостопанския сектор в съответната държава членка, веригата на хранителните доставки и заетостта на значителна част от населението, за да се обоснове изборът между различни алтернативи съгласно член 9, параграф 1, буква б) от Директивата за СЕО.
4.      Втори въпрос по дело C-895/24 — оценка на алтернативите в екологичния доклад
152. Целта на втория въпрос по дело C-895/24 е да се установи дали от член 5, параграф 1 и/или член 9, параграф 1, буква б) от Директивата за СЕО, както и от буква з) от приложение I към нея следва, че за целите на преценката по член 3, параграф 1 от тази директива алтернативите трябва да бъдат идентифицирани, описани и оценени по сходен начин?
153. За отговора на този въпрос ще се позова в голяма степен на моите съображения в заключението по дело Friends of the Irish Environment (Projet Ireland 2040)(62), които Съдът не е разгледал в решението си по посоченото дело(63).
154. Съгласно член 5, параграф 1 от Директивата за СЕО в екологичния доклад се идентифицират, описват и оценяват вероятните значителни последици върху околната среда от изпълнението на плана или програмата, разумните алтернативи, отчитайки целите и географския обхват на плана или програмата.
155. Следователно разумните алтернативи задължително са предмет на екологичния доклад. Тази разпоредба би могла все пак да се тълкува и в смисъла, в който я разбира Ирландия, а именно че трябва да бъдат идентифицирани, описани и оценени вероятните значителни последици върху околната среда само по отношение на предпочитания вариант. В подкрепа на това разбиране е и обстоятелството, че предмет на останалите разпоредби на Директивата за СЕО е екологичната оценка на съответния план или програма, а не оценката на разумните алтернативи.
156. Най-малкото съгласно текста на нидерландски език на член 5, параграф 1 от Директивата за СЕО трябва да бъдат идентифицирани, описани и оценени и значителните последици върху околната среда на алтернативите. Във всеки случай предвидената в текстовете на всички езици оценка на алтернативите може да включва и последиците върху околната среда от тях, което на свой ред би предполагало тяхното идентифициране и описване.
157. Вземането предвид на последиците върху околната среда от алтернативите е в съответствие с целта на Директивата за СЕО. Съгласно съображение 4 и член 1 от нея чрез екологичната оценка тя има за цел да допринесе за интегрирането на екологичните съображения в подготовката и приемането на някои планове и програми. Оценка на алтернативите, при която не се вземат предвид последиците им върху околната среда, би била в противоречие с посочената цел.
158. При избора между различни алтернативи вземането предвид на екологични съображения е от особено значение. Всъщност Директивата за СЕО е приета, тъй като при издаването на разрешения за проекти съгласно Директивата за ОВОС е било установено, че често вече е имало изисквания, които са изключили някои възможности, въпреки че те са били по-благоприятни за околната среда(64). Следователно екологичната оценка трябва да гарантира, че такива изисквания се приемат само ако има яснота относно алтернативи, които са по-благоприятни за околната среда.
159. Поради това в екологичния доклад трябва също така да бъдат идентифицирани, описани и оценени последиците върху околната среда от разумните алтернативи. За тази цел член 5, параграф 1 от Директивата за СЕО посочва като насоки целите и географския обхват на плана или програмата. Алтернативи, които не могат да постигнат целите или надхвърлят географския обхват, по принцип не са разумни и не се нуждаят от по-нататъшна оценка.
160. Компетентните органи обаче не следва да ограничават прекомерно рамката за оценка, като изключват потенциално разумни алтернативи още при определянето на целите или географския обхват.
161. Тази идея е залегнала и в член 5, параграф 2 от Директивата за СЕО. Съгласно тази разпоредба следва да се вземат предвид както етапът на плана или програмата в процеса на вземане на решение, така и степента, в която определени въпроси се оценяват по-подходящо на различни нива в този процес с оглед на избягване на дублиране на оценката. Например по отношение на план за изграждане на магистрала може да се постави въпросът дали дадена железопътна връзка трябва да се разглежда като разумна алтернатива. Тази оценка обаче е излишна, когато основното решение за проекта за пътно строителство следва от генерален план, в който двете алтернативи вече са били сравнени.
162. Що се отнася до информацията за идентифициране на разумни алтернативи, в буква з) от приложение I към Директивата за СЕО се уточнява, че информацията, която трябва да бъде предоставена в екологичния доклад, трябва да включва само общо изложение на причините за избор на разглежданите алтернативи. То трябва да показва защо разглежданите алтернативи се считат за разумни, а други алтернативи — не, т.е. как са идентифицирани разумните алтернативи.
163. Понятието „общо изложение“ обаче не се отнася до описанието и оценката на разумните алтернативи. Следователно не може позоваването на него да послужи за ограничаване на обхвата на тази информация. Напротив, член 5, параграф 2 от Директивата за СЕО предвижда, че това е информацията, която може разумно да се изисква, отчитайки текущите знания и методи на оценка, съдържанието и равнището на подробности в плана или програмата, както и другите, посочени в точка 161 по-горе аспекти.
164. Един от основните критерии за съдържанието на екологичния доклад обаче не е изрично посочен: изложението на последиците върху околната среда по-специално трябва да показва, че планът или програмата са съвместими с приложимите съществени изисквания на законодателството в областта на околната среда(65). Всъщност последици върху околната среда, които нарушават разпоредби на законодателството в областта на околната среда, във всички случаи биха били значителни(66).
165. Това, противно на опасенията на Ирландия, не означава, че трябва да се разгледа съвместимостта на всички алтернативи с всички възможни изисквания на околната среда. Напротив, отправна точка е проверката на съвместимостта на приетата окончателна алтернатива с тези изисквания.
166. В това отношение в настоящия случай трябва по-специално да се помисли дали разрешението за по-големи количествата азот е съвместимо с Директивата за нитратите, Рамковата директива за водите и Директивата за местообитанията. Ако обаче разрешението се основава на дерогация по член 4, параграф 7 от Рамковата директива за водите и/или член 6, параграф 4 от Директивата за местообитанията, то трябва да се съобрази с предвидените в тези разпоредби критерии за избор между различни алтернативи. По отношение на член 6, параграф 4 от Директивата за местообитанията Съдът вече е постановил, че засягане на целостта на територии от „Натура 2000“ може да бъде разрешено по-специално само ако не съществува алтернативно решение с по-малко неблагоприятни последици за целостта на съответната територия(67).
167. Директивата за СЕО обаче не съдържа съществени критерии за избора на алтернативи(68). Ето защо тя не задължава компетентните органи да изберат варианта, който има най-малко неблагоприятно въздействие върху околната среда. Както вече беше посочено(69), целта на екологичната оценка е единствено решението за избор да бъде взето, като се отчитат евентуалните значителни последици върху околната среда.
168. Следователно, доколкото изборът между различни алтернативи не зависи от съществени правни изисквания на други нормативни актове, за определяне на информацията, която разумно може да се очаква, са от значение преди всичко другите два аспекта в допълнение към указанията, посочени в член 5, параграф 2 от Директивата за СЕО. Първо, тази информация трябва да позволява сравнение между предпочитания вариант и алтернативите по отношение на релевантните за решението доводи. И второ, тази информация трябва да позволява да бъдат отчетени екологичните съображения, които са от значение за целите на това сравнение.
169. Така, ако изборът между алтернативите например се основава най-вече на икономически съображения, тогава икономическите предимства и недостатъци на всички разумни алтернативи трябва да бъдат определени и описани поне дотолкова, че да става ясно съотношението между различните варианти. В допълнение обаче трябва да се изясни също така дали тези икономически предимства са свързани с отрицателни последици върху околната среда, които биха могли да се избегнат при други варианти. В противен случай тези екологични съображения няма да могат да бъдат отчетени в достатъчна степен при избора между разглежданите алтернативи.
170. Тези изисквания не изключват възможността екологичната оценка на предпочитания вариант да бъде по-подробна от екологичната оценка на другите разглеждани алтернативи, включително и по отношение на икономическите последици. Това следва да се очаква по-специално, когато предимствата на предпочитания вариант надделяват относително ясно спрямо разглежданите алтернативи, включително като се отчитат последиците върху околната среда. В този случай подробната информация за разглежданите алтернативи не би имала самостоятелна функция, докато информацията относно последиците върху околната среда от предпочитания вариант е важна за последващото изпълнение на плана или програмата.
171. Ако обаче предимствата и недостатъците на различните варианти са сходни, става по-трудно да се обоснове решението за избор. В такива случаи може да е необходимо в екологичния доклад да се предостави по-подробна информация относно разумните алтернативи дори когато това е свързано със значителни усилия. Това важи в особено голяма степен, когато оценката на алтернативите има едновременно и материалноправен характер, тъй като служи например за прилагането на изключение като това по член 6, параграф 4 от Директивата за местообитанията или по член 4, параграф 7 от Рамковата директива за водите.
172. Следователно на втория въпрос по дело C-895/24 следва да се отговори, че съгласно член 5, параграфи 1 и 2 от Директивата за СЕО екологичният доклад трябва да съдържа информация за разумните алтернативи, които са били разгледани във връзка с приетия план или програма и които са необходими,
–      за да се установи, че са спазени изискванията на други нормативни актове за оценката на алтернативите, и
–      за да може да се разбере, че са отчетени последиците върху околната среда при вземането на решение за приетия план или програма в сравнение с разгледаните алтернативи.
Г.      Девети въпрос по дело C-531/2 — последици за предоставеното от Комисията одобрение за разпръскване на по-големи количества азот
173. С деветия си въпрос по дело C-531/24 High Court (Висш съд) иска да се установи дали евентуални нарушения на Директивата за местообитанията, Рамковата директива за водите и/или Директивата за СЕО, установени в рамките на останалите въпроси, водят до отмяна на Решение за изпълнение (ЕС) 2022/696 на Комисията.
174. В съдебното заседание обаче страните единодушно поддържат правилното становище, че на този етап е прекалено рано да се обсъжда този въпрос. Към настоящия момент визираните във въпроса нарушения на правото на Съюза са възможни, но все още не са установени. Всъщност в светлината на отговорите на Съда на останалите преюдициални въпроси и въз основа на допълнителни доводи на страните запитващата юрисдикция трябва да провери дали Ирландия действително е нарушила посочените директиви.
175. Наистина, в съдебното заседание Ирландия признава, че в нарушение на член 6, параграф 3 от Директивата за местообитанията все още не е извършена оценка на въздействието на разпръскването на по-големи количества азот на равнище отделни стопанства. Същевременно обаче тази държава членка категорично оспорва, че разрешението за тези по-големи количества трябва да бъде подложено на оценка във връзка с програмата за действие.
176. Следователно до момента все още не са налице констатациите, които са необходими, за да се отговори на деветия въпрос по дело C-531/24.
177. Поради това на този етап посоченият въпрос е хипотетичен и следователно недопустим.
178. Само от съображения за изчерпателност би следвало да се отбележи, че An Taisce разполага с възможност да изтъкне евентуални съмнения относно законосъобразността на Решение за изпълнение (ЕС) 2022/696, като поиска вътрешно преразглеждане по член 10 от Регламента относно Орхуската конвенция(70).
Д.      Запазване на последиците
179. В случай че запитващата юрисдикция стигне до извода, че планът за действие е приет от Ирландия в нарушение на всички или някои от разглежданите в случая разпоредби, някои от заинтересованите страни предлагат да се запазят произтичащите от него последици.
180. По принцип пороци на различните екологични оценки биха могли да доведат до спиране на действието или отмяна на взетото въз основа на тях решение. Това е така, защото по силата на предвидения в член 4, параграф 3 ДЕС принцип на лоялното сътрудничество държавите членки са длъжни да отстранят последиците от всяко нарушение на правото на Съюза(71). Съдът изрично постановява това по отношение на пълната липса на задължителна стратегическа екологична оценка(72) и поне имплицитно го приема за случаите на опорочена стратегическа оценка(73).
181. Изглежда е изключено тази правна последица да бъде избегната и с мотива, че е доказано, че посочените пороци не са променили резултата от процеса на вземане на решение(74). Това е така, защото с оглед на наличната информация едва ли разрешението за разпръскване на по-големи количества азот би било допустимо без прилагането на член 6, параграф 4 от Директивата за местообитанията и поне на едно от изключенията по член 4 от Рамковата директива за водите. Не може обаче да се предполага, че всяко земеделско стопанство в Ирландия, което може да се позовава на разрешението, има необходимия за тази цел приоритетен обществен интерес.
182. Тъй като обаче спирането на действието или отмяната на национална разпоредба, която нарушава правото на Съюза, може да има неблагоприятни последици, Съдът смята, че — нещо, което и Комисията напомня — са допустими изключения от правилото за отменяне на приети в нарушение на правото на Съюза национални мерки. След като най-напред Съдът поставя четири условия за това(75), в решение A и др. (Вятърни генератори в Алтер и Невеле) те правилно са сведени до основните им елементи: първо, запазването на последиците трябва да е необходимо, за да се защити императивен интерес, например продължаване на прилагането на акт на Съюза, свързан с опазването на околната среда(76), или предотвратяването на съществени неблагоприятни последици за електроснабдяването на държавата членка(77). Поради това, второ, запазването на последиците не трябва по-специално да продължава по-дълго от периода, необходим за поправяне на пороците в екологичната оценка(78).
183. С оглед на тези критерии съществуват нелоши причини да се запазят произтичащите от плана за действие последици. Отмяната му би създала празнота в правото, която е несъвместима със задължението на Ирландия да приеме мерките за транспониране на Директивата за нитратите(79). Всички съдържащи се в плана за действие ограничения върху разпръскването на нитрати от земеделски стопанства биха отпаднали до ново нареждане, без да бъдат заменени с нови. Това би могло да засегне и постигането на целите на Рамковата директива за водите и на Директивата за местообитанията.
184. Изложените по-горе съображения обаче не се отнасят до плана за действие като цяло, а само до разрешението за разпръскване на по-големи количества азот. Това разрешение може да бъде отделено от останалата част на плана за действие, което личи и от факта, че то е било прието едва няколко месеца след останалите правила. Ако то бъде отменено, останалите ограничения за разпръскването на нитрати ще продължат да се прилагат, а горната граница от 170 kg азот на хектар годишно(80) отново ще влезе в сила.
185. Доколкото може да се установи, единствено икономическите загуби за земеделските стопанства, които се възползват от дерогацията, за да разпръскват по-големи количества азот, биха били в противоречие с този резултат. Тези стопанства биха се принудили или да намалят броя на отглежданите животни, или да намерят други потребители за оборския тор, който вече няма да могат да разпръскват върху използваните площи. Въпреки че изглежда съмнително дали този интерес би имал толкова голямо значение, колкото вече признатият интерес от електроснабдяването на държава членка(81), в крайна сметка националният съд трябва да прецени дали той би бил достатъчен, за да оправдае временното запазване на разрешението.
V.      Заключение
186. По изложените съображения предлагам на Съда да отговори на двете преюдициални запитвания по следния начин:
„1)      В рамките на програма за действие по член 5 от Директива 91/676/ЕИО за опазване на водите от замърсяване с нитрати от селскостопански източници държава членка може да разреши разпръскването на по-голямо количество азот само след като по-специално на основание членове 5 и 8 от Директива 2000/60/EО за установяване на рамка за действията на Общността в областта на политиката за водите извърши оценка и установи, че това не накърнява установените в член 4 от тази директива цели. Тя обаче може да не направи тази оценка, ако е гарантирано, че използването на тази възможност от отделните стопанства ще бъде подложено на проверка. Ако при проверката се установи, че разпръскването на по-голямо количество азот е несъвместимо със забраната за влошаване на състоянието или със задължението за подобряване по член 4, параграф 1, постигането на установените в член 4 цели би било гарантирано само в случай на приложимост на едно от изключенията, които също са предвидени в този член.
2)      Програма за действие по член 5 от Директива 91/676, която при определени условия позволява на всички земеделски стопанства в дадена държава членка да разпръскват по-големи количества нитрати, трябва да се подложи на оценка при установяването на програмата от мерки по член 11 от Директива 2000/60 и съгласно член 6, параграф 3 от Директива 92/43/ЕИО за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна, за да се установи дали е изключено всяко основателно съмнение от научна гледна точка, че произтичащите от това разпръскване азотни отлагания няма да имат отрицателно влияние върху територии от „Натура 2000“. Тази оценка може обаче да не се направи, ако е гарантирано, че използването на тази възможност от отделните стопанства ще бъде подложено на проверка по член 6, параграф 3.
3)      За разрешението за разпръскване на по-голямо количество азот от земеделските стопанства в рамките на програма за действие по Директива 91/676 е необходима екологична оценка в съответствие с Директива 2001/42/ЕО относно оценката на последиците на някои планове и програми върху околната среда, в която се идентифицират, описват и оценяват последиците от това разрешение върху целите, установени в член 4 от Директива 2000/60, и върху територии от „Натура 2000“.
4)      Съгласно член 5 и приложение I, буква и) и член 10 от Директива 2001/42 екологичният доклад трябва да представи мерките за мониторинг на съществените екологични последици от изпълнението на програмата за действие, и по-специално на разрешението за разпръскване на по-големи количества азот. Мерките за мониторинг трябва да бъдат представени в екологичния доклад достатъчно точно, за да може да се прецени спазването на член 10 от тази директива, което при разрешаването на разпръскване на по-големи количества азот от земеделски стопанства включва и последиците върху количествата нитрати в повърхностните води и в територии от „Натура 2000“. В рамките на екологичната оценка не е необходимо да се определя как ще се действа в случай на непредвидени неблагоприятни екологични последици.
5)      Понятието „материални имущества“, съдържащо се в буква е) от приложение I към Директива 2001/42, обхваща само материалните имущества, върху които оказват влияние екологичните последици на даден план или програма. При извършването на екологична оценка могат обаче да бъдат взети предвид общественото въздействие на селскостопанските дейности, въздействието на плана или проекта върху селскостопанския сектор, производството и доходите на земеделските стопани, устойчивостта на селскостопанския сектор в съответната държава членка, веригата на хранителните доставки и заетостта на значителна част от населението, за да се обоснове изборът между различни алтернативи съгласно член 9, параграф 1, буква б) от Директивата.
6)      Съгласно член 5, параграфи 1 и 2 от Директива 2001/42 екологичният доклад трябва да съдържа информация за разумните алтернативи, които са били разгледани във връзка с приетия план или програма и които са необходими,
–        за да се установи, че са спазени изискванията на други нормативни актове за оценката на алтернативите, и
–        за да може да се разбере, че са отчетени последиците върху околната среда при вземането на решение за приетия план или програма в сравнение с разгледаните алтернативи“.
1      Език на оригиналния текст: немски.
2      Директива 91/676/ЕИО на Съвета от 12 декември 1991 година за опазване на водите от замърсяване с нитрати от селскостопански източници (ОВ L 375, 1991 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 81), изменена с Регламент (ЕО) № 1137/2008 на Европейския парламент и на Съвета от 22 октомври 2008 г. (ОВ L 311, 2008 г., стр. 1).
3      Директива 92/43/ЕИО на Съвета от 21 май 1992 година за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна (ОВ L 206, 1992 г., стр. 7; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 109), изменена с Директива 2013/17/ЕС на Съвета от 13 май 2013 година за адаптиране на някои директиви в областта на околната среда поради присъединяването на Република Хърватия (ОВ L 158, 2013 г., стр. 193).
4      Директива 2000/60/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 23 октомври 2000 година за установяване на рамка за действията на Общността в областта на политиката за водите (ОВ L 327, 2000 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 6, стр. 193), изменена с Директива 2014/101/ЕС на Комисията от 30 октомври 2014 година (ОВ L 311, 2014 г., стр. 32).
5      Директива 2001/42/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 27 юни 2001 година относно оценката на последиците на някои планове и програми върху околната среда (ОВ L 197, 2001 г., стр. 30; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 7, стр. 135).
6      Решение за изпълнение (ЕС) 2022/696 на Комисията от 29 април 2022 година за предоставяне на поисканата от Ирландия дерогация по силата на Директива 91/676/ЕИО (ОВ L 129, 2022 г., стр. 37).
7      Директива 2011/92/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 13 декември 2011 година относно оценката на въздействието на някои публични и частни проекти върху околната среда (ОВ L 26, 2012 г., стр. 1), последно изменена с Директива 2014/52/ЕС (ОВ L 124, 2014 г., стр. 1).
8      Директива 92/43/ЕИО на Съвета от 21 май 1992 година за опазване на естествените местообитания и на дивата флора и фауна (ОВ L 206, 1992 г., стр. 7; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 2, стр. 109), изменена с Директива 2013/17/ЕС на Съвета от 13 май 2013 г. (ОВ L 158, 2013 г., стр. 193).
9      Решение 2007/697/ЕО на Комисията от 22 октомври 2007 година за предоставяне на поисканата от Ирландия дерогация по силата на Директива 91/676/ЕИО (ОВ L 284, 2007 г., стр. 27), Решение 2011/127/ЕС на Комисията от 24 февруари 2011 г. за изменение на Решение 2007/697/ЕО за предоставяне на дерогация по искане на Ирландия в съответствие с Директива 91/676/ЕИО (ОВ L 51, 2011 г., стр. 19), Решение за изпълнение 2014/112/ЕС на Комисията от 27 февруари 2014 година за предоставяне на поисканата от Ирландия дерогация съгласно Директива 91/676/ЕИО (ОВ L 61, 2014 г., стр. 7), Решение за изпълнение (ЕС) 2018/209 на Комисията 8 февруари 2018 година за предоставяне на поисканата от Ирландия дерогация съгласно Директива 91/676/ЕИО (ОВ L 39, 2018 г., стр. 5) и спорното решение за изпълнение.
Датите на приемане на тези решения показват, че искането за дерогация на Ирландия е подадено в резултат на решението от 11 март 2004 г., Комисия/Ирландия (C-396/01, EU:C:2004:136), което установява незадоволително прилагане на Директивата за нитратите.
10      Water Quality Monitoring Report on Nitrogen and Phosphorus Concentrations in Irish Waters 2020  (Доклад за мониторинг на качеството на водите във връзка с концентрациите азот и фосфор в водите в Ирландия за 2020 г.) и Water Quality 2020 Indicators Report (Доклад за показателите за качеството на водите за 2020 г.).
11      Решения от 2 октомври 2003 г., Комисия/Нидерландия (C-322/00, EU:C:2003:532, т. 41) и от 4 септември 2014 г., Комисия/Франция (C-237/12, EU:C:2014:2152, т. 25).
12      Вж. решение от 4 септември 2014 г., Комисия/Франция (C-237/12, EU:C:2014:2152, т. 26).
13      Вж. решение от 4 септември 2014 г., Комисия/Франция (C-237/12, EU:C:2014:2152, т. 28).
14      Вж. решение от 20 ноември 2025 г., Комисия/Ирландия (Рамкова директива в областта на политиката за водите) (C-204/24, EU:C:2025:912).
15      Вж. напр. т. 46 и 47 от акта за преюдициално запитване.
16      Т. 67 и 96 от акта за преюдициално запитване.
17      Решения от 1 юли 2015 г., Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland (C-461/13, EU:C:2015:433, т. 36), от 28 май 2020 г., Land Nordrhein-Westfalen (C-535/18, EU:C:2020:391, т. 67) и от 24 юни 2021 г., Комисия/Испания (Влошаване на състоянието на природна зона Доняна) (C-559/19, EU:C:2021:512, т. 36).
18      Решения от 1 юли 2015 г., Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland (C-461/13, EU:C:2015:433, т. 39) и от 28 май 2020 г., Land Nordrhein-Westfalen (C-535/18, EU:C:2020:391, т. 68).
19      Water Quality in Ireland 2019 – 2024 (2025), стр. 22 и 33.
20      Директива на Съвета от 16 юни 1975 година относно изискванията за качество на повърхностните води, предназначени за производство на питейна вода в държавите членки (ОВ L 194, 1975 г., стр. 26; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 1, стр. 6).
21      Понастоящем член 4, параграф 1 и част Б от приложение I към Директива (ЕС) 2020/2184 на Европейския парламент и на Съвета от 16 декември 2020 година относно качеството на водата, предназначена за консумация от човека (ОВ L 455, 2020 г., стр. 1).
22      Вж. също т. 94 по-долу.
23      Решения от 1 юли 2015 г., Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland (C-461/13, EU:C:2015:433, т. 50) и от 25 април 2024 г., Sweetman (C-301/22, EU:C:2024:347, т. 54).
24      Наскоро Парламентът и Съветът се споразумяха да заличат точка 11 от приложение VIII към Рамковата директива за водите (документ на Съвета 13706/25 от 8 октомври 2025 г., стр. 121).
25      Относно одобрението на инфраструктурни проекти вж. например решения от 1 юли 2015 г., Bund für Umwelt und Naturschutz Deutschland (C-461/13, EU:C:2015:433, т. 50) и от 28 май 2020 г., Land Nordrhein-Westfalen (C-535/18, EU:C:2020:391, т. 74).
26      Вж. т. 60 по-горе.
27      Вж. т. 59 по-горе.
28      Решение от 24 юни 2021 г., Комисия/Испания (Влошаване на състоянието на природна зона Доняна) (C-559/19, EU:C:2021:512, т. 132).
29      В този смисъл решение от 24 юни 2021 г, Комисия/Испания (Влошаване на състоянието на природна зона Доняна) (C-559/19, EU:C:2021:512, т. 134).
30      Вж. решение от 7 ноември 2018 г., Coöperatie Mobilisation for the Environment и др. (C-293/17 и C-294/17, EU:C:2018:882, т. 69—72).
31      Вж. решения от 18 януари 1984 г., Ekro (327/82, EU:C:1984:11, т. 11) от 11 юли 2006 г., Chacón Navas (C-13/05, EU:C:2006:456, т. 40) и от 8 април 2025 г., Европейска прокуратура (Съдебен контрол върху процесуални актове) (C-292/23, EU:C:2025:255, т. 51).
32      Решения от 7 септември 2004 г., Waddenvereniging и Vogelbeschermingsvereniging (C-127/02, EU:C:2004:482, т. 58), от 17 април 2018 г., Комисия/Полша (Беловежка гора) (C-441/17, EU:C:2018:255, т. 118) и от 7 ноември 2018 г., Coöperatie Mobilisation for the Environment и др. (C-293/17 и C-294/17, EU:C:2018:882, т. 100).
33      „Cualquier“ на испански, „alle“ на датски, „κάθε“ на гръцки,
„any“ на английски, „tout“ на френски, „qualsiasi“ на италиански и „elk“ на нидерландски. Само текстовете на немски и португалски език не съдържат такова неопределително местоимение.
34      Решения от 7 септември 2004 г., Waddenvereniging и Vogelbeschermingsvereniging (C-127/02, EU:C:2004:482, т. 41 и 43), от 17 април 2018 г., Комисия/Полша (Беловежка гора) (C-441/17, EU:C:2018:255, т. 111) и от 29 юли 2019 г., Inter-Environnement Wallonie и Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C-411/17, EU:C:2019:622, т. 119).
35      Решения от 7 септември 2004 г., Waddenvereniging и Vogelbeschermingsvereniging (C-127/02, EU:C:2004:482, т. 44), от 29 юли 2019 г., Inter-Environnement Wallonie и Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C-411/17, EU:C:2019:622, т. 134) и от 9 септември 2020 г., Friends of the Irish Environment (C-254/19, EU:C:2020:680, т. 51).
36      Решения от 7 септември 2004 г., Waddenvereniging и Vogelbeschermingsvereniging (C-127/02, EU:C:2004:482, т. 48), от 29 юли 2019 г., Inter-Environnement Wallonie и Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C-411/17, EU:C:2019:622, т. 134) и от 17 април 2018 г., Комисия/Полша (Беловежка гора) (C-441/17, EU:C:2018:255, т. 112).
37      Решение от 20 октомври 2005 г., Комисия/Обединено кралство (C-6/04, EU:C:2005:626, т. 55).
38      Вж. решение от 7 ноември 2018 г., Coöperatie Mobilisation for the Environment и др. (C-293/17 и C-294/17, EU:C:2018:882, т. 69—72), както и моето заключение по тези дела (C-293/17 и C-294/17, EU:C:2018:622, т. 58—64).
39      Вж. по този въпрос моето заключение по съединени дела Coöperatie Mobilisation for the Environment и др. (C-293/17 и C-294/17, EU:C:2018:622, т 62—64 и цитираната съдебна практика).
40      Решение от 4 октомври 2007 г., Комисия/Италия (Програмни споразумения и строителни работи в Altamura) (C-179/06, EU:C:2007:578, т. 41). Вж. и решение от 29 юли 2019 г., Inter-Environnement Wallonie и Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C-411/17, EU:C:2019:622, т. 143).
41      „Adecuada“ на испански, „δεόντως“ на гръцки,
„appropriate“ на английски, „appropriée“ на френски, „opportuna“ на италиански, „passende“ на нидерландски и „adequada“ на португалски. Това понятие липсва в текстовете на член 6, параграф 3 на датски и немски език.
42      Вж. също член 4, параграф 3, член 5, параграф 2 и член 11, параграф 2 от Директивата за СЕО, както и решения от 22 септември 2011 г., Valčiukienė и др. (C-295/10, EU:C:2011:608, т. 62), от 10 септември 2015 г., Dimos Kropias Attikis (C-473/14, EU:C:2015:582, т. 58), и от 29 юли 2019 г., Inter-Environnement Wallonie и Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C-411/17, EU:C:2019:622, т. 152).
43      Вж. член 6, параграф 2 от Директивата за СЕО, член 6, параграфи 2 и 4 от Директивата за ОВОС и член 2, параграф 2 от Директива 2003/35/ЕО на Европейския парламент и на Съвета от 26 май 2003 година за осигуряване участието на обществеността при изготвянето на определени планове и програми, отнасящи се до околната среда и за изменение по отношение на участието на обществеността и достъпа до правосъдие на Директиви 85/337/ЕИО и 96/61/ЕО на Съвета (ОВ L 156, 2003 г., стр. 17; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 10, стр. 8), както и моето заключение по съединени дела Comune di Corridonia и др. (C-196/16 и C-197/16, EU:C:2017:249, т. 26). Вж. и решение от 29 юли 2019 г., Inter-Environnement Wallonie и Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C-411/17, EU:C:2019:622, т. 143).
44      Относно Директивата за СЕО вж. решение от 9 март 2023 г., An Bord Pleanála и др. (Обект St Teresa’s Gardens) (C-9/22, EU:C:2023:176, т. 57 и 58), както и моето заключение по съединени дела Terre wallonne и Inter-Environnement Wallonie (C-105/09 и C-110/09, EU:C:2010:120, т. 32) и CFE и Terre wallonne (C-43/18 и C-321/18, EU:C:2019:56, т. 84).
45      Вж. моето заключение по съединени дела Coöperatie Mobilisation for the Environment и др. (C-293/17 и C-294/17, EU:C:2018:622, т. 41—44).
46      Моето заключение по съединени дела Terre wallonne и Inter-Environnement Wallonie (C-105/09 и C-110/09, EU:C:2010:120, т. 92).
47      Вж. т. 94 по-горе.
48      Решения от 7 септември 2004 г., Waddenvereniging и Vogelbeschermingsvereniging (C-127/02, EU:C:2004:482, т. 59), от 29 юли 2019 г., Inter-Environnement Wallonie и Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C-411/17, EU:C:2019:622, т. 120) и от 15 юни 2023 г., Eco Advocacy (C-721/21, EU:C:2023:477, т. 38).
49      Решения от 24 ноември 2011 г., Комисия/Испания (C-404/09, EU:C:2011:768, т. 100), от 17 април 2018 г., Комисия/Полша (Беловежка гора) (C-441/17, EU:C:2018:255, т. 139), от 7 ноември 2018 г., Coöperatie Mobilisation for the Environment и др. (C-293/17 и C-294/17, EU:C:2018:882, т. 98) и от 15 юни 2023 г., Eco Advocacy (C-721/21, EU:C:2023:477, т. 39).
50      Решения от 7 септември 2004 г., Waddenvereniging и Vogelbeschermingsvereniging (C-127/02, EU:C:2004:482, т. 54), от 17 април 2018 г., Комисия/Полша (Беловежка гора) (C-441/17, EU:C:2018:255, т. 113) и от 15 юни 2023 г., Eco Advocacy (C-721/21, EU:C:2023:477, т. 38).
51      Вж. т. 94 по-горе.
52      Решение от 17 юни 2010 г., Terre wallonne и Inter-Environnement Wallonie (C-105/09 и C-110/09, EU:C:2010:355, т. 54).
53      Вж. т. 86—105 по-горе.
54      Вж. т. 103 и 104 по-горе относно целесъобразността на оценката на равнище разрешение.
55      Вж. т. 62—70 по-горе.
56      Вж. т. 109—112 по-горе.
57      Вж. решения от 16 септември 1999 г., WWF и др. (C-435/97, EU:C:1999:418, т. 71) и от 28 февруари 2008 г., Abraham и др. (C-2/07, EU:C:2008:133, т. 38 и 39).
58      Вж. т. 100—104 по-горе.
59      Вж. т. 67 по-горе.
60      Решение от 14 март 2013 г., Leth (C-420/11, EU:C:2013:166, т. 25 и 30).
61      Като пример вж. решение от 3 октомври 2013 г., Brady (C-113/12, EU:C:2013:627).
62      Дело C-727/22, EU:C:2024:266, т. 43—67.
63      Решение от 4 октомври 2024 г. (C-727/22, EU:C:2024:825).
64      Решение от 9 март 2023 г., An Bord Pleanála и др. (Обект St Teresa’s Gardens) (C-9/22, EU:C:2023:176, т. 57 и 58) и моето заключение по съединени дела Terre wallonne и Inter-Environnement Wallonie (C-105/09 и C-110/09, EU:C:2010:120, т. 32), както и цитираната в тях съдебна практика.
65      Вж. в този смисъл относно Директивата за ОВОС решения от 28 май 2020 г., Land Nordrhein-Westfalen (C-535/18, EU:C:2020:391, т. 81) и от 24 февруари 2022 г., Namur-Est Environnement (C-463/20, EU:C:2022:121, т. 52).
66      Вж. моето заключение по дела Mellor (C-75/08, EU:C:2009:32, т. 54 и 55) и Namur-Est Environnement (C-463/20, EU:C:2021:868, т. 45), както и в този смисъл решение от 9 март 2023 г., Сдружение „За Земята — достъп до правосъдие“ и др. (C-375/21, EU:C:2023:173, т. 50).
67      Решение от 16 юли 2020 г., WWF Italia Onlus и др. (C-411/19, EU:C:2020:580, т. 43).
68      Вж. относно Директивата за ОВОС решение от 14 март 2013 г., Leth (C-420/11, EU:C:2013:166, т. 46).
69      Вж. т. 157 по-горе.
70      Регламент (ЕО) № 1367/2006 на Европейския парламент и на Съвета от 6 септември 2006 година относно прилагането на разпоредбите на Орхуската конвенция за достъп до информация, публично участие в процеса на вземане на решения и достъп до правосъдие по въпроси на околната среда към институциите и органите на Общността (ОВ L 264, 2006 г., стр. 13; Специално издание на български език, 2007 г., глава 15, том 17, стр. 126), изменен с Регламент (ЕС) 2021/1767 на Европейския парламент и на Съвета от 6 октомври 2021 г. (ОВ L 356, 2021 г., стр. 1).
An Taisce е направило такова искане против
Решение за изпълнение (ЕС) 2026/67 на Комисията от 22 декември 2025 година за изменение на Решение за изпълнение (ЕС) 2022/696 за предоставяне на поисканата от Ирландия дерогация по силата на Директива 91/676/ЕИО на Съвета за опазване на водите от замърсяване с нитрати от селскостопански източници (С(2025) 9263) (IR/2026/359859).
71      Решения от 28 февруари 2012 г., Inter-Environnement Wallonie и Terre wallonne (C-41/11, EU:C:2012:103, т. 43), и от 25 юни 2020 г., A и др. (Вятърни генератори в Алтер и Невеле) (C-24/19, EU:C:2020:503, т. 83).
72      Решение от 28 февруари 2012 г., Inter-Environnement Wallonie и Terre wallonne (C-41/11, EU:C:2012:103, т. 43 и 44)
73      Решение от 28 юли 2016 г., Association France Nature Environnement (C-379/15, EU:C:2016:603, т. 25—27 и т. 30 и сл.).
74      Така относно оценката на въздействието върху околната среда по Директивата за ОВОС например решение от 7 ноември 2013 г., Gemeinde Altrip и др. (C-72/12, EU:C:2013:712, т. 53 и 54).
75      Решения от 28 февруари 2012 г., Inter-Environnement Wallonie и Terre wallonne (C-41/11, EU:C:2012:103, т. 63), и от 28 юли 2016 г., Association France Nature Environnement (C-379/15, EU:C:2016:603, т. 43). и.
76      Решение от 25 юни 2020 г., A и др. (Вятърни генератори в Алтер и Невеле (C-24/19, EU:C:2020:503, т. 90).
77      Решения от 29 юли 2019 г, Inter-Environnement Wallonie и Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C-411/17, EU:C:2019:622, т. 179) и от 25 юни 2020 г., A и др. (Вятърни генератори в Алтер и Невеле) (C-24/19, EU:C:2020:503, т. 92).
78      Решение от 25 юни 2020 г., A и др. (Вятърни генератори в Алтер и Невеле (C-24/19, EU:C:2020:503, т. 94).
79      Решение от 17 юни 2010 г., Terre wallonne и Inter-Environnement Wallonie (C-105/09 и C-110/09, EU:C:2010:355, т. 56).
80      Член 20 от Наредбата от 2022 г.
81      Решения от 29 юли 2019 г, Inter-Environnement Wallonie и Bond Beter Leefmilieu Vlaanderen (C-411/17, EU:C:2019:622, т. 179) и от 25 юни 2020 г., A и др. (Вятърни генератори в Алтер и Невеле) (C-24/19, EU:C:2020:503, т. 92).