62022CC0261
ЗАКЛЮЧЕНИЕ НА ГЕНЕРАЛНИЯ АДВОКАТ
Т. ĆAPETA
представено на 13 юли 2023 година (
1
)
Дело C‑261/22
GN
в присъствието на:
Procuratore generale presso la Corte di appello di Bologna
(Преюдициално запитване от Corte suprema di cassazione (Върховен касационен съд, Италия)
„Преюдициално запитване — Европейска заповед за арест — Рамково решение 2002/584/ПВР — Процедури за предаване между държавите членки — Зачитане на личния и семейния живот — Права на детето — Майки, които живеят с ненавършили пълнолетие деца — Основания за неизпълнение или отлагане на предаването“
I. Въведение
1.
И майките отиват в затвора.
2.
В действителност едно осъдено лице понякога може да бъде майка на малки деца. Съдът разглежда за първи път хипотезата, в която е издадена европейска заповед за арест (наричана по-нататък „ЕЗА“) за изпълнение на присъда лишаване от свобода, постановена спрямо такава майка. Относим ли е висшият интерес на детето към изпълнението на такава ЕЗА?
3.
Запитващата юрисдикция (Corte suprema di cassazione (Върховен касационен съд, Италия) иска тълкуване на Рамковото решение за ЕЗА (
2
): възможно ли е да се откаже или отложи изпълнението на ЕЗА, в случай че лицето, чието предаване се иска, е майка, която живее с ненавършилите си пълнолетие деца?
II. Обстоятелствата по случая, преюдициалните въпроси и процедурата пред Съда
4.
На 26 юни 2020 г. белгийски съдебен орган издава ЕЗА срещу GN за изпълнение на наказание лишаване от свобода за срок от пет години за престъпленията трафик на хора и подпомагане на незаконната имиграция. GN е осъдена задочно и в съответствие с белгийското право тя била надлежно уведомена за производството.
5.
GN е арестувана в Болоня (Италия) на 2 септември 2021 г. В момента на ареста нейният ненавършил пълнолетие син, който живеел с нея до тогава, е поверен на социалните служби. Тъй като GN не дала съгласие да бъде предадена, тя е задържана под стража. Впоследствие мярката е заменена с домашен арест и детето е върнато на майката.
6.
В съдебното заседание от 17 септември 2021 г. Corte d’appello di Bologna (Апелативен съд Болоня, Италия) отправя искане за информация от страна на издаващия съдебен орган съгласно член 15, параграф 2 от Рамковото решение за ЕЗА. Исканата информация засяга реда и условията за изпълнение на наказанието в Белгия спрямо майки, които живеят с ненавършили пълнолетие деца, както и режима, на който би била подложена GN в затвора, мерките, които биха били взети по отношение на сина ѝ и възможността за провеждане на ново съдебно производство, предвид това, че делото, приключило с постановяването на присъда, е било гледано в отсъствието на GN. Службата на кралския прокурор на Антверпен посочва, че отговорите на поставените въпроси са от компетентността на Федералната публична служба за правосъдие на Белгия. След този отговор липсва по-нататъшна комуникация между двата съдебни органа.
7.
С решение от 15 октомври 2021 г. Corte d’appello di Bologna (Апелативнен съд Болоня) отказва да предаде GN на издаващия съдебен орган, тъй като е майка на дете на възраст под три години, което е живеело само с нея към момента на ареста, и разпорежда незабавното ѝ освобождаване. Според този съд при липсата на отговор от страна на издаващия съдебен орган не било сигурно, че белгийското право признава начини на задържане, подобни на тези на италианската държава, които защитават правото на майката да не бъде лишавана от контакти с децата си и гарантират, че децата получават необходимите майчини и семейни грижи, установени в италианската конституция, член 3 от Конвенцията за правата на детето (
3
) и член 24 от Хартата на основните права на Европейския съюз (наричана по-нататък „Хартата“).
8.
Procuratore generale presso la Corte di appello di Bologna (Главният прокурор при Апелативен съд Болоня, Италия) и GN подават съответно протест и касационна жалба срещу посоченото решение. Corte suprema di cassazione (Върховен касационен съд), който ги разглежда, решава да отправи следните преюдициални въпроси към Съда:
„1)
Трябва ли член 1, параграфи 2 и 3, и членове 3 и 4 от [Рамковото решение за ЕЗА] да се тълкуват в смисъл, че не позволяват на изпълняващия съдебен орган да откаже или във всеки случай да отложи предаването на майка, която живее с ненавършили пълнолетие деца?
2)
При утвърдителен отговор на първия въпрос, съвместими ли са член 1, параграфи 2 и 3 и членове 3 и 4 от [Рамковото решение за ЕЗА] с член 7 и член 24, параграф 3 от [Хартата], с оглед и на практиката на Европейския съд по правата на човека относно член 8 от [Конвенцията за защита на правата на човека и основните свободи (наричана по-нататък „ЕКПЧ“), подписана в Рим на 4 ноември 1950 г.], и на общите конституционни традиции на държавите членки, доколкото те изискват предаването на майката, като се прекъсват връзките ѝ с ненавършилите пълнолетие деца, с които живее, без да се вземе предвид най-добрият интерес на детето?“.
9.
Представени са писмени становища от GN, Главния прокурор при Апелативен съд Болоня, правителствата на Италия, Унгария и Нидерландия, Съвета на Европейския съвет и Европейската комисия. По време на съдебното заседание, проведено на 28 март 2023 г., GN, правителствата на Италия и Нидерландия, Съветът и Европейската комисия правят устни изявления.
III. Анализ
10.
За да бъда полезна на Съда с отговора си, ще формулирам по друг начин отправените от запитващата юрисдикция преюдициални въпроси. На първо място, тази юрисдикция иска да установи дали има право да откаже изпълнението на ЕЗА, ако с отказа си рискува да наруши основните права на майка, чието предаване се иска, както и основните права на непълнолетните деца, които живеят с нея. При условията на евентуалност запитващата юрисдикция повдига и въпроса дали такова предаване може да се отложи. Засегнатите права в случая са правото на семеен живот, гарантирано от член 7 от Хартата, и висшият интерес на детето, гарантиран от член 24 от нея.
11.
С втория преюдициален въпрос запитващата юрисдикция иска да установи дали Рамковото решение за ЕЗА е съвместимо с двете основни права, засегнати в случая, ако това решение се тълкува в смисъл, че не допуска отказ или отлагане на изпълнението на ЕЗА при обстоятелствата по делото в главното производство. Следователно този въпрос е релевантен само ако Съдът отрече възможността изпълнението на ЕЗА да бъде отказано. Предвид отговора, който ще предложа на Съда на първия въпрос, няма да е необходимо да се отговаря на втория въпрос.
12.
Повдигнатият от запитващата юрисдикция въпрос е едновременно стандартен и необикновен. Стандартен е, тъй като това е поредното преюдициално запитване относно това дали рискът от нарушение на основно право може да бъде причина да се откаже изпълнението на ЕЗА извън изричните задължителни или възможни основания за неизпълнение, изброени в членове 3, 4 и 4а от Рамковото решение за ЕЗА (
4
).
13.
От друга страна, поставеният въпрос е необикновен, тъй като за първи път се разглежда дали неизпълнението може да се обоснове с евентуално нарушение на основни права не (само) на издирваното лице, а и на трета страна, а именно ненавършилото пълнолетие дете на майката, чието предаване се иска.
14.
Според мен тези два въпроса следва да се разграничат. Ето защо първо ще разгледам обстоятелствата, при които правото на майката на семеен живот, гарантирано от член 7 от Хартата, може да обоснове отказа тя да бъде предадена. Отговорът на този въпрос може да бъде даден въз основа на вече добре развитата линия в съдебната практика, тълкуваща член 1, параграф 3 от Рамковото решение за ЕЗА. След това ще анализирам последиците, които възникват за изпълняващия орган от задължението да действа във висшия интерес на детето съгласно член 24 от Хартата. Ще изложа доводи защо правата на детето могат да обосноват отказ за предаване. И накрая ще разгледам отделно възможността за отлагане на предаването.
А.
Рискът от нарушение на правото на майката на семеен живот и „двуетапната проверка“
15.
Едва през 2016 г. с решението си Aranyosi и Căldăraru Съдът призна възможността изпълнението на ЕЗА да бъде отказано на основание, което не е изрично предвидено в Рамковото решение за ЕЗА (
5
).
16.
В посоченото решение Съдът счита, че сериозен риск от нарушение на забраната за нечовешко и унизително отношение или наказание — абсолютно основно право, гарантирано с член 4 от Хартата — може да бъде основание да се откаже предаването. Съдът се позовава на член 1, параграф 3 от Рамковото решение за ЕЗА и постановява, че отказът се обуславя от изискването изпълняващият орган първо да потвърди, че са налице системни или общи недостатъци във връзка със съблюдаването на член 4 от Хартата в издаващата държава членка, и второ, че съществува опасност правото на конкретното засегнато лице да бъде нарушено (
6
).
17.
Това е така наречената „двуетапна проверка“ (
7
). В последвалите няколко решения, където Съдът е призован най-вече да поясни обхвата на проверката, която изпълняващият съдебен орган трябва да извърши, Съдът потвърждава възприетата в решението си Aranyosi и Căldăraru позиция (
8
).
18.
В друга поредица от решения, където се изтъкват същите доводи като в решение Aranyosi и Căldăraru, Съдът приема, че отказът едно лице да бъде предадено при условията на „двуетапната проверка“ е оправдан и когато става въпрос за евентуално засягане на правото на справедлив съдебен процес, гарантирано с член 47 от Хартата. Съдът постановява така в решение LM (
9
) и потвърждава заключението си в редица последващи дела (
10
).
19.
Във всички тези случаи без изключение засегнатото основно право е това на издирваното лице. Настоящото дело би повдигнало въпрос, сходен с този по делата, посочени в предходните точки, ако Съдът трябваше да се произнесе дали GN може да се позове на правото си на семеен живот, залегнало в член 7 от Хартата, за да се противопостави на предаването.
20.
Досега възможността да се избегне задължението за изпълняване на ЕЗА е потвърдена единствено във връзка с две основни права, а именно, гарантираните в членове 4 и 47 от Хартата (
11
). Не виждам обаче принципна причина подобна възможност да не е налице, в случай че възникнат опасения за наличие на системни или общи недостатъци в защитата на различно основно право (
12
), каквото е правото на семеен живот в настоящия случай.
21.
Отправната точка на тази проверка е обстоятелството, че налагането на присъда лишаване от свобода, както Комисията правилно посочва по време на съдебното заседание, неизбежно засяга правото на GN на семеен живот. Това ограничение по принцип се възприема като необходимо за постигането на друг обществен интерес, а именно да се избегне безнаказаност на извършителите на престъпления (
13
). Независимо от това, при упражняване на правомощията си за принуда спрямо лицата държавите членки трябва да спазват принципа на пропорционалност. Следователно те трябва да ограничат възможно най-малко правото на семеен живот на майките, лишени от свобода. В същото време обаче те имат свобода на преценка по какъв начин да вземат предвид това право (
14
).
22.
Следователно считам, че GN може да се позове на правото си на семеен живот, за да обоснове неизпълнението на ЕЗА, единствено ако изпълняващият орган има основания да се опасява, че нейното право на семеен живот няма да бъде зачетено в издаващата държава.
23.
Както Съдът е постановявал многократно (
15
), механизмът на ЕЗА почива на презумпцията, че държавите членки зачитат основните права.
24.
Следователно в съответствие с член 1, параграф 3 от Рамковото решение за ЕЗА трябва да се изходи от предпоставката, че издаващата държава членка е предвидила в правната си система и практика мерки, които не ограничават несъразмерно правото на лишените от свобода да поддържат семейните си връзки. Тази презумпция може да се постави под въпрос само ако изпълняващият орган разполага с информация (
16
) за системни или общи недостатъци при гарантиране на правото на семеен живот на лишените от свобода в издаващата държава.
25.
От съществено значение е обстоятелството, че това заключение не може да се основава на информация, че когато става дума за защита на семейния живот на лишени от свобода лица, издаващата държава членка е направила различен законодателен избор в сравнение с изпълняващата държава членка.
26.
Без изключение, по всички дела, в които член 1, параграф 3 от Рамковото решение за ЕЗА се тълкува в смисъл, че е допустим отказ от предаване, „двуетапната проверка“ е задействана от информация, с която изпълняващият орган разполага, за възможни системни или общи недостатъци в закрилата на съответното основно право в издаващата държава. Единствено в такава хипотеза изпълняващият орган може да се отклони от принципа за взаимно доверие и да постави под въпрос защитата на основните права в издаващата държава, като приложи „двуетапната проверка“.
27.
В настоящия случай няма причина да се задейства „двуетапната проверка“. Липсва необходимият задвижващ механизъм, а именно опасението, че Белгия системно нарушава правото на семеен живот на майки, изтърпяващи наказание лишаване от свобода.
28.
При тези обстоятелства изпълняващият орган не може да откаже да изпълни ЕЗА на основание на евентуално нарушение на правото на GN на семеен живот.
29.
Друг резонен въпрос е дали в крайна сметка правата на GN няма да бъдат прекомерно ограничени (например при един хипотетичен сценарий, където правилата в затвора, където тя изтърпява наказанието, разрешават семейни свиждания само веднъж седмично). Невъзможно е, разбира се, да се изключи наличието на индивидуално нарушение във всяка отделна ситуация.
30.
Системата на взаимно признаване обаче, на която ЕЗА и други подобни инструменти на правото на Съюза (
17
) се основават, не разчита на (нереалистичното) очакване, че основните права никога не се нарушават. Тя по-скоро се основава на презумпцията, че индивидуално нарушение на основно право ще бъде разгледано. Това обаче е отговорност на издаващата държава (
18
). Индивидуалните случаи на нарушения на основни права следва да се разрешат от издаващата, а не от изпълняващата държава членка, включително като се гарантира достъп до юрисдикциите на първата (
19
).
31.
В допълнение, дори ако не може да се изключи наличието на индивидуални нарушения, за изпълняващия орган би било невъзможно да предскаже такива нарушения, освен ако няма индикация, че те възникват системно в издаващата държава членка.
32.
В настоящия случай, предвид липсата на каквито и да било индикации за системни или общи недостатъци при гарантирането на семейния живот на лишените от свобода лица в Белгия, считам, че изпълняващият орган не може да откаже предаването на това основание (
20
).
33.
Различен извод би изпразнил от съдържание принципа на взаимно доверие, на който се основава взаимното признаване.
Б.
Висшият интерес на детето
34.
Другото лице (или лица, тъй като се упоменава, че GN е родила второ дете след издаването на ЕЗА), чиито основни права се разглеждат в настоящия случай, са децата на GN.
35.
Децата на GN също имат право на семеен живот. Освен това, що се отнася до децата, тяхното право на семеен живот трябва винаги да се тълкува в светлината на друга разпоредба от Хартата, а именно член 24 от нея (
21
).
36.
Член 24 от Хартата защитава правата на детето. Втори параграф от този член е изключително важен в разглеждания случай. Той предвижда, че „[п]ри всички действия, които се предприемат от публичните власти или частни институции по отношение на децата, висшият интерес на детето трябва да бъде от първостепенно значение“. Съгласно трети параграф от същия член „[в]сяко дете има право да поддържа редовно лични отношения и преки контакти с двамата си родители, освен когато това е против неговия интерес“ (
22
).
37.
Съществува само непряка връзка между издадената ЕЗА и евентуалното нарушение на основните права на децата на GN: те са потенциални косвени жертви на изпълнението на ЕЗА, с която тяхната майка ще бъде предадена на властите на издаващата държава членка.
38.
Член 24 от Хартата обаче е приложим по отношение на всички действия, които произтичат от прилагането на правото на Съюза, дори когато те не засягат пряко детето, но имат съществени последици за него (
23
).
39.
Следователно решението дали да се изпълни ЕЗА може да бъде повлияно от грижата за висшия интерес на детето.
40.
Независимо от това, тъй като децата са само косвено засегнати от изпълнението на ЕЗА (
24
), въпросът относно защитата на техните права е от различен характер в сравнение със същинския въпрос по предходните дела, разглеждащи член 1, параграф 3 от Рамковото решение за ЕЗА.
41.
Възможно неизпълнение на ЕЗА с цел да се защити висшият интерес на детето не представлява въпрос, който се отнася до взаимното доверие. Висшият интерес на детето изисква внимание дори когато издаващата държава предоставя високо ниво на закрила на децата, чиито майки са в затвора.
42.
Защитата на този интерес предполага различна оценка: всеки анализ започва с разглеждане на конкретното положение на засегнатото дете, а не условията в издаващата държава членка. Начинът, по който издаващата държава третира лишените от свобода лица, които имат малки деца, е от значение при взимането на решение от страна на изпълняващия орган не поради недоверие в издаващата държава членка, а по-скоро като фактор при определяне кое е най-доброто решение за конкретното дете.
43.
В това отношение „двуетапната проверка“, като пазител на принципа за взаимно доверие, няма отношение към отговора на въпроса дали изпълнението на ЕЗА може да бъде отказано, за да се защити висшият интерес на детето (
25
).
44.
Преди да разгледам въпроса дали висшият интерес на детето може да обоснове отказа за предаване и какви стъпки следва да предприемат изпълняващият и издаващият орган в това отношение, ще се спра накратко на практиката на Съда, засягаща това основно право.
1. Висшият интерес на детето в практиката на Съда
45.
Висшият интерес на детето е описан в литературата като „една от най-неясните и най-зле разбрани правни концепции“ (
26
). В това отношение други автори се опитват да разберат точния характер на задълженията, произтичащи от член 24 от Хартата (
27
) и подчертават необходимостта да се установи как тази разпоредба следва да се използва в правото на Съюза (
28
). Какво знаем за висшия интерес на детето от практиката на Съда?
46.
Решение на Съда по дело Piotrowski е единственото, където специално се разглежда системата на ЕЗА (
29
). По това дело се обсъжда възможността за изпълнение на ЕЗА, когато издирваното лице е под 18‑годишна възраст. Съдът подчертава, че Директива 2016/800 (
30
) е приета, за да се защитят правата на детето в такива ситуации. Тя предвижда минимални правила именно по отношение на процесуалните права на деца, които са обект на ЕЗА (
31
). На практика не е налице автоматичен отказ за изпълнение на ЕЗА, когато издирваното лице не е навършило пълнолетие, освен в случаите, когато то е под възрастта, на която може да носи наказателна отговорност (
32
).
47.
Според мен обаче това решение не е особено полезно в случаи като разглеждания, където детето, чиито права са застрашени, не е издирваното лице.
48.
Въпреки всичко, това решение отразява позицията на Съда относно необходимостта да се прави конкретна оценка на положението на всяко отделно дете. Това се подчертава и в други области на правото на Съюза. Например в областта на убежището, в контекста на връщането на непридружени лица, ненавършили пълнолетие, Съдът постановява, че „само цялостната и задълбочената преценка на положението на съответното непридружено ненавършило пълнолетие лице позволява да се установи висшият интерес на детето“ (
33
).
49.
В допълнение, в контекста на решение за връщане на баща на непълнолетна дъщеря, Съдът изброява съвсем конкретни обстоятелства, които трябва да се вземат предвид, когато се постановява решение за връщане. Те включват, наред с други, възрастта на детето, неговото физическо и емоционално развитие, степента на емоционална обвързаност на детето с всеки от неговите родители, както и опасността, която раздялата с родителя би породила за душевното равновесие на детето (
34
).
50.
Съдът също така посочва, че в контекста на събирането на семейства на граждани на трети страни всяка оценка на индивидуално решение, което може да засегне дете, трябва да отчита необходимостта то да поддържа редовно лични отношения със своите родители (
35
). Органът, който взима решение, което засяга дете, трябва също така да отчете степента, в която то се е привързало емоционално към своите настойници или попечители и доколко е зависимо от тях, като се има предвид, че по отношение на детето настойниците или попечителите упражняват родителски права и носят правна и финансова отговорност за въпросното дете (
36
).
51.
Друго важно съображение е възможността на родителя да поеме изцяло грижата за детето (
37
), както и зависимостта на детето от родителя (
38
).
52.
Общото между тези решения е, че когато се преценява висшият интерес на детето, определянето на неговото положение винаги е първата стъпка в процеса на взимане на решение, като това, което следва да се установи, е конкретното положение на детето (
39
).
53.
Ето какво хвърля допълнителна светлина върху изискването на член 24, параграф 2 от Хартата, съгласно който висшият интерес на детето трябва да бъде от първостепенно значение: когато са замесени деца, техните интереси са първото нещо, което трябва да се прецени, и то винаги по отношение на конкретното положение на детето (
40
).
54.
Едва след такава преценка компетентният орган ще разполага с достатъчна информация, за да вземе съответното решение — в настоящия случай дали да изпълни ЕЗА.
55.
Означава ли, че висшият интерес на детето, в качеството му на първостепенно съображение, означава също, че всяко решение на публичен орган, което нарушава този интерес, е напълно забранено? Или висшият интерес на детето изисква същият да се претегля спрямо други обществени интереси, които са засегнати в конкретния случай (
41
)?
56.
Както ще се обоснова в следващите точки, моето становище е, че висшият интерес на детето a priori не е абсолютна забрана за изпълнението на ЕЗА. Въпреки това той представлява доста сериозно препятствие: както ще изложа по-долу, той поставя доста високо летвата пред изпълняващия съдебен орган, който решава дали да изпълни ЕЗА в разглеждания случай.
2. Какво следва да вземе предвид изпълняващият съдебен орган, когато взема решение относно висшия интерес на детето?
57.
На първо място, член 1, параграф 3 от Рамковото решение за ЕЗА е приложим не само спрямо издирваните лица, но така също спрямо всички други лица, които могат да бъдат засегнати от ЕЗА (
42
). Нищо не дава основание да се предположи, че тази разпоредба предоставя защита единствено на издирваните лица срещу нарушение на техните основни права. Освен това, дори член 1, параграф 3 да не присъстваше в Рамковото решение за ЕЗА, прилагането на правото на Съюза предполага да са приложими и основните права, въплътени в Хартата (
43
).
58.
Следователно несъмнено съществува задължение за изпълняващия съдебен орган да вземе решение, което защитава висшия интерес на децата на GN.
59.
Първата стъпка по всички дела, които засягат правата на дете, трябва да бъде конкретна и подробна оценка на индивидуалното положение на засегнатото дете (
44
). За целите на тази оценка изпълняващият съдебен орган трябва да вземе предвид всяка относима информация.
60.
От съществено значение за функционирането на системата на ЕЗА е събирането на такава информация да включва (
45
) комуникация с издаващия съдебен орган съгласно член 15, параграф 2 от Рамковото решение за ЕЗА (
46
).
61.
В настоящия случай изпълняващият съдебен орган действително е подал молба за допълнителна информация до издаващия съдебен орган съгласно член 15, параграф 2 от Рамковото решение за ЕЗА. Той е поискал информация относно условията в местата за лишаване от свобода в Белгия за майки с малки деца. Издаващият съдебен орган не е отговорил на поставения въпрос, а вместо това е насочил изпълняващия съдебен орган към белгийската Федерална публична служба за правосъдие, която е компетентна по тези въпроси. Изпълняващият съдебен орган не е отправил никакви други последващи въпроси.
62.
Това представлява ли задоволителна употреба на механизма за обмен на информация съгласно член 15, параграф 2 от Рамковото решение за ЕЗА?
63.
Със сигурност не.
64.
Съдът е подчертал неколкократно колко е важен механизмът за обмен на информация между два съдебни органа при изпълнението на ЕЗА. Той е постановил, че задължението за лоялно сътрудничество се изразява в това „държавите членки при пълно взаимно зачитане [да] си съдействат при изпълнението на задачите, произтичащи от Договорите“ (
47
).
65.
В резултат от това Съдът е стигнал до заключението, че двата съдебни органа трябва да се възползват в пълна степен от инструментите, предвидени в Рамковото решение за ЕЗА (
48
), какъвто е механизмът за обмен на информация съгласно член 15, параграф 2 от посоченото решение.
66.
В настоящия случай това означава, че съответните съдебни органи трябва да се възползват от член 15, параграф 2 от Рамковото решение за ЕЗА, за да бъде изпълняващият съдебен орган достатъчно информиран за положението, в което ще се озоват GN и нейните деца в Белгия.
67.
В рамките на подобен обмен на информация е възможно да си представим, че издаващият съдебен орган ще предостави информация за условията за майки с малки деца или за наличните алтернативи в местата за лишаване от свобода. Възможно е също така обаче той да откаже да приеме децата на GN. Възможностите са безкрайни. Всякаква подобна информация е от значение за определяне дали изпълнението на ЕЗА по отношение на GN е във висшия интерес на нейните деца.
68.
Въпросът, който е от значение от гледна точка на изпълняващия съдебен орган, особено в случаи като разглеждания, е какви са последиците, в случай че издаващият съдебен орган пренебрегне получена молба за допълнителна информация. Това следва ли да доведе до автоматично неизпълнение на ЕЗА?
69.
Комисията посочва по време на съдебното заседание, че ако не последва отговор в рамките на разумен срок, то действително последицата следва да бъде такава (
49
).
70.
Не съм съгласна с тезата, че като автоматична последица от липсата на отговор от страна на издаващия съдебен орган Рамковото решение за ЕЗА предвижда неизпълнение на ЕЗА.
71.
И все пак висшият интерес на детето, като въпрос от първостепенно значение, тук придобива конкретна форма. Ако изпълняващият орган не получи достатъчно информация, която да му позволи да бъде абсолютно сигурен, че изпълнението на ЕЗА няма да навреди на висшия интерес на детето, той следва да откаже предаване.
72.
В подобна хипотеза висшият интерес на детето действително би представлявал прекомерно препятствие за изпълняващия съдебен орган.
3. Инструментите за предотвратяване на безнаказаността, залегнали в Рамковото решение за ЕЗА
73.
Голяма част от съдебната практика, поясняваща значението и последиците, произтичащи от висшия интерес на детето, е развита в областта на убежището и миграцията. Въпреки че е полезна за определяне на критериите, свързани с висшия интерес на детето, тази съдебна практика не разглежда опасността от безнаказаност, която не възниква в тази област на правото.
74.
Следователно настоящото дело е повод Съдът да съгласува целта за гарантиране на висшия интерес на детето, който следва да е от първостепенно значение, с целта да се избегне безнаказаността, която е една от основните цели на системата на ЕЗА (
50
).
75.
В своите писмени становища и по време на съдебното заседание страните в настоящото производство обсъдиха други възможни начини да се подходи към висшия интерес на детето. Целта на тези дискусии беше да се намери алтернатива на отказа да се изпълни ЕЗА (и по този начин да се предотврати безнаказаността на GN), като в същото време се гарантира защита на висшите интереси на детето.
76.
И докато въвеждането на каквото и да било новаторско решение е задача за законодателя на Съюза, а не за Съда, вярвам, че Рамковото решение за ЕЗА предвижда някои инструменти, които са полезни в ситуации като разглежданата. По мое мнение тези инструменти биха могли да ограничат опасността от безнаказаност, като в същото време защитят висшия интерес на детето. Сред тези разпоредби са по-специално член 23, параграф 4, както и член 4, точка 6 и член 5, точка 3 от Рамковото решение за ЕЗА.
а) Отлагане на предаването: член 23, параграф 4 от Рамковото решение за ЕЗА
77.
С първия си преюдициален въпрос запитващата юрисдикция иска да установи не само дали изпълнението на ЕЗА може да се откаже, но така също дали може да се отложи при условията на евентуалност.
78.
Страните пред Съда обсъдиха възможността за прилагане на член 23, параграф 3 от Рамковото решение за ЕЗА в настоящия случай. Тази разпоредба гласи следното: „[п]о изключение предаването може да бъде временно отложено поради сериозни причини от хуманитарно естество, например, когато съществуват съществени основания да се счита, че то явно ще застраши живота или здравето на издирваното лице. Изпълнението на [ЕЗА] трябва да се извърши възможно най-скоро след отпадане на тези основания. Изпълняващият съдебен орган следва незабавно да уведоми издаващия съдебен орган и заедно да насрочат нова дата за предаване. В този случай то следва да се състои в десетдневен срок от така съгласуваната дата“.
79.
Главният прокурор при Апелативен съд Болоня счита, както заяви и италианското правителство по време на съдебното заседание, че изпълнението при всички случаи не бива да бъде отказано, а само отложено съгласно член 23, параграф 4 от Рамковото решение за ЕЗА, докато детето достигне по-високо ниво на зрялост. Според Съвета в някои случаи сериозната опасност за детето може да се тълкува в смисъл на сериозна причина от хуманитарно естество, която да оправдае приложението на член 23, параграф 4 от Рамковото решение за ЕЗА.
80.
По време на съдебното заседание Комисията изрази своето несъгласие и добави, че тази разпоредба би могла да се приложи единствено след като на практика е взето решение за изпълнение.
81.
Освен факта, че член 23, параграф 4 от Рамковото решение за ЕЗА се отнася конкретно до издирваното лице, според мен тази разпоредба не е приложима в случай като разглеждания. Самата формулировка използва сериозни причини от хуманитарно естество, като дава за пример явна заплаха за здравето на издирваното лице (а не на трето лице).
82.
В решение E.D.L. Съдът постановява, че член 23, параграф 4 от Рамковото решение за ЕЗА може да се използва, когато изпълняващият съдебен орган има сериозни и потвърдени основания да счита, че „предаването на издирваното лице, което е сериозно болно, би го изложило на действителна опасност от значително скъсяване на продължителността на живота му или от бързо, съществено и необратимо влошаване на здравословното му състояние“ (
51
).
83.
Според мен този подход е удачно да бъде приложен спрямо издирваното лице: въпреки че не е налице причина да се откаже изпълнението на ЕЗА, нейното отлагане е необходимо поради състоянието на издирваното лице.
84.
В разглеждания случай висшият интерес на детето е необходимо съображение по отношение на лице, различно от издирваното, тоест по отношение на децата на GN. Ако съществува риск предаването на майката да съставлява сериозна опасност за децата (например за тяхното здраве или емоционално развитие), според мен това следва да е било важно съображение преди взимането на решение относно предаването.
85.
Дори да надхвърлим пределите на разпоредбата на член 23, параграф 4 от Рамковото решение за ЕЗА и да си представим, че е възможно тя да бъде приложена спрямо децата на издирваното лице, като се изчака те да достигнат по-зряла възраст, както предлага италианското правителство, няма да отговорим на критерия за причини от хуманитарно естество, така както той се тълкува от Съда в решение E.D.L.
86.
Това според мен изопачава целта на член 23, параграф 4 от Рамковото решение за ЕЗА.
87.
Следователно в случая член 23, параграф 4 от Рамковото решение за ЕЗА не е от помощ.
б) Член 4, точка 6 от Рамковото решение за ЕЗА
88.
Член 4, точка 6 от Рамковото решение за ЕЗА е друга възможност, която изпълняващият съдебен орган може да използва, когато установи, че висшият интерес на детето налага както майката, така и детето да останат в изпълняващата държава членка.
89.
Разпоредбата предвижда възможност за изпълняващия съдебен орган да не изпълни ЕЗА, издадена с оглед на изпълнение на присъда лишаване от свобода или мярка, изискваща задържане, ако издирваното лице се намира или е гражданин или пребиваващ в изпълняващата държава членка, а същата поема изпълнението на присъдата или мярката, изискваща задържане.
90.
Основната цел на тази разпоредба е да позволи на изпълняващия съдебен орган да отдаде особено значение на възможността за увеличаване на шансовете за социална реинтеграция на издирваното лице след изтърпяване на наложеното му наказание (
52
).
91.
Няма пречка обаче тази разпоредба да се използва и за целите да се защити висшият интерес на детето, като в същото време се избегне безнаказаност. Прилагането на член 4, точка 6 от Рамковото решение за ЕЗА би могло да е най-добрата възможност, ако поради каквато и да било причина, свързана със засегнатото дете, би било в негов най-добър интерес да не напуска изпълняващата държава членка, но в същото време е важно то да запази близки и редовни отношения с майка си (например в ситуация, при която другият родител или членовете на семейството в широк смисъл живеят в изпълняващата държава членка).
92.
Според запитващата юрисдикция Италия е транспонирала член 4, точка 6 от Рамковото решение за ЕЗА в националното си законодателство, като е наложила условие издирваното лице да е пребивавало в Италия най-малко пет години, за да може да се възползва от тази разпоредба.
93.
Съдът счита, че понятията „се намира“ и „пребиваващ“, фигуриращи в член 4, точка 6 от Рамковото решение за ЕЗА, са самостоятелни понятия на правото на Съюза и съдържанието им не може да се определя от държавите членки (
53
). Според Съда тези понятия „се отнасят съответно до положенията, в които лицето, обект на европейска заповед за арест, или се е установило в изпълняващата държава членка като място на действително пребиваване, или в резултат на траен престой с определена продължителност в тази държава е установило с нея връзка, чиято степен на близост е сходна с произтичащата от пребиваване“ (
54
).
94.
Това създава задължение за запитващата юрисдикция да тълкува своето национално право в съответствие със самостоятелното тълкуване на тези понятия от страна на Съда, което не налага изискване за престой от пет години в страната.
95.
Вярно е, че член 4, точка 6 от Рамковото решение за ЕЗА дава възможност на изпълняващия съдебен орган, но не го задължава да изпълни присъдата лишаване от свобода в изпълняващата държава членка. Когато обаче става дума да се защити висшият интерес на детето, тази възможност може да се окаже и задължение, ако изпълняващият съдебен орган установи, че във висшия интерес на детето е то да не напуска изпълняващата държава членка (
55
).
96.
Следователно тази разпоредба по мое мнение предоставя процесуален инструмент, с който изпълняващият съдебен орган може да намали опасността от безнаказаност и да я съгласува с висшия интерес на детето.
в) Член 5, точка 3 от Рамковото решение за ЕЗА
97.
Член 5, точка 3 от Рамковото решение за ЕЗА предвижда, че когато лицето, обект на европейска заповед за арест с оглед на провеждане на наказателно производство, е гражданин или пребиваващ (
56
) в изпълняващата държава членка, предаване може да се извърши, при условие че, след като бъде изслушано, лицето бъде върнато в изпълняващата държава членка, за да изтърпи наложеното наказание лишаване от свобода или мярка, изискваща задържане в издаващата държава членка.
98.
Очевидно тази разпоредба е обратната страна на член 4, точка 6 от Рамковото решение за ЕЗА: когато ЕЗА е издадена с оглед на провеждане на наказателно преследване (както е в случая с член 5, точка 3) или за изпълнение на присъда (член 4, точка 6), пребиваващите в изпълняващата държава могат да се възползват от това да изтърпят наказанието в държавата членка на местопребиваване.
99.
Член 5, точка 3 засяга ситуации, в които ЕЗА е издадена за целите на наказателно преследване, какъвто безспорно не е случаят тук. GN е била осъдена в Белгия и ЕЗА е издадена изрично за целите на изпълнение на присъда лишаване от свобода.
100.
По време на съдебното заседание обаче GN и Комисията поясниха, че тъй като GN е осъдена задочно, има възможност за повторно разглеждане на делото в Белгия, което според тях променя естеството на настоящата ЕЗА на такава за целите и на наказателно преследване.
101.
В тази хипотеза член 5, точка 3 от Рамковото решение за ЕЗА би позволил на изпълняващия съдебен орган да наложи условие за предаването на лица, които са граждани или пребивават в изпълняващата държава членка, при условие че впоследствие те бъдат върнати, за да изтърпят наказанието лишаване от свобода или мярката, изискваща задържане, в тази държава членка.
102.
Първо, фактите по делото поставят под въпрос дали GN пребивава в Италия. Тази преценка обаче следва да се направи от запитващата юрисдикция.
103.
Второ, първото изречение на член 5 от Рамковото решение за ЕЗА предвижда, че изпълняващият орган може да се възползва от тази възможност. Следователно член 5, точка 3 от Рамковото решение за ЕЗА е още една възможност на разположение на изпълняващите съдебни органи, когато установят, че е във висшия интерес на детето то да остане, заедно с майка си, в изпълняващата държава членка.
104.
Въпреки това, тъй като ЕЗА по отношение на GN е издадена изрично за целите на изпълнение на присъда лишаване от свобода, считам, че тази разпоредба не намира приложение в разглеждания случай.
IV. Заключение
105.
В светлината на гореизложените съображения предлагам на Съда да отговори на отправените от Corte suprema di cassazione (Върховен касационен съд, Италия) преюдициални въпроси по следния начин:
„1)
Член 1, параграф 3 от Рамково решение 2002/584/ПВР на Съвета от 13 юни 2002 година относно европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавите членки по принцип допуска да се откаже изпълнение на ЕЗА, издадена спрямо майка на малки деца, ако това е във висшия интерес на детето.
2)
Такъв отказ е възможен само ако след като е установил конкретното положение на детето и е използвал механизма за обмен на информация съгласно член 15, параграф 2 от Рамковото решение за ЕЗА, изпълняващият орган не разполага с достатъчно информация, която да му позволи да е абсолютно сигурен, че изпълнението на ЕЗА няма да бъде в разрез с висшия интерес на детето.
3)
Временно отлагане на предаването съгласно член 23, параграф 4 от Рамковото решение за ЕЗА не е възможно за лице, различно от издирваното лице и извън сериозните причини от хуманитарно естество, например когато явно са застрашени животът или здравето на издирваното лице“.
(
1
)	Език на оригиналния текст: английски.
(
2
)	Рамково решение 2002/584/ПВР на Съвета от 13 юни 2002 година относно европейската заповед за арест и процедурите за предаване между държавите членки (ОВ L 190, 2002 г., стр. 1; Специално издание на български език, 2007 г., глава 19, том 6, стр. 3.), изменено с Рамково решение на Съвета от 26 февруари 2009 година за изменение на рамкови решения 2002/584, 2005/214/ПВР, 2006/783/ПВР, 2008/909/ПВР и 2008/947/ПВР, с което се укрепват процесуалните права на лицата и се насърчава прилагането на принципа за взаимно признаване на решения, постановени в отсъствието на заинтересованото лице по време на съдебния процес (ОВ L 81, 2009 г., стр. 24) (наричано по-нататък „Рамково решение за ЕЗА“).
(
3
)	Приета от Общото събрание на Организацията на обединените нации на 20 ноември 1989 г. (Сборник договори на ООН, том 1577, стр. 3).
(
4
)	С решението си от 5 април 2016 г., Aranyosi и Căldăraru (C‑404/15 и C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198), Съдът въвежда възможността да се откаже изпълнение на ЕЗА извън предвидените в членове 3, 4 и 4а от Рамковото решение за ЕЗА случаи.
(
5
)	Всъщност още преди постановяване на решение Aranyosi и Căldăraru националните юрисдикции изразяваха загриженост, че изпълнението на ЕЗА може да доведе до риск от нарушение на основни права на издирваните лица съгласно ЕКПЧ и отправяха редица преюдициални въпроси до Съда във връзка с това. В решенията си по тези предходни дела обаче Съдът не е намерил за необходимо да установи допълнителни възможности да бъде отказано предаване. Вж. например решения от 3 май 2007 г., Advocaten voor de Wereld (C‑303/05, EU:C:2007:261), от 26 февруари 2013 г., Melloni (C‑399/11, EU:C:2013:107), и от 30 май 2013 г., F. (C‑168/13 PPU, EU:C:2013:358).
(
6
)	Решение от 5 април 2016 г., Aranyosi и Căldăraru (C‑404/15 и C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198, т. 93 и 94).
(
7
)	Необходимо е едно терминологично уточнение: изразът „двуетапна проверка“ е използван в заключението на генерален адвокат Bobek по дело Гаванозов (C‑852/19, EU:C:2021:346, бележка под линия 42). В решения от 17 декември 2020 г., Openbaar Ministerie (Независимост на издаващия съдебен орган) (C‑354/20 PPU и C‑412/20 PPU, EU:C:2020:1033, т. 53), от 22 февруари 2022 г., Openbaar Ministerie (Съд, създаден със закон в издаващата държава членка) (C‑562/21 PPU и C‑563/21 PPU, EU:C:2022:100, т. 52, 54, 55, 62 и 66), и от 31 януари 2023 г., Puig Gordi и др. (C‑158/21, EU:C:2023:57, т. 98 и 101), Съдът го формулира като „преценка на два етапа“. Същия израз използва и генерален адвокат Rantos в заключението си по съединени дела Openbaar Ministerie (Съд, създаден със закон в издаващата държава членка) (C‑562/21 PPU и C‑563/21 PPU, EU:C:2021:1019, т. 37, 38, 42 и бележка под линия 41), генерален адвокат Richard de la Tour в заключението си по дело Puig Gordi и др. (C‑158/21, EU:C:2022:573, т. 7, 88, 90, 92, 93, 97, 106, 108, и бележка под линия 57), и генерален адвокат Emiliou в заключението си по дело M.D. (C‑819/21, EU:C:2023:386, т. 3, 23, 26, 32, 33, 51, 67, 70, 88 и диспозитива). Генерален адвокат Campos Sánchez-Bordona също използва израза „двуетапна проверка“ в заключението си по дело E.D.L. (Основание за отказ поради заболяване) (C‑699/21, EU:C:2022:955, т. 35 и 39).
(
8
)	Вж. в тази връзка решения от 25 юли 2018 г., Generalstaatsanwaltschaft (Условия на лишаване от свобода в Унгария) (C‑220/18 PPU, EU:C:2018:589, т. 62), от 19 септември 2018 г., RO (C‑327/18 PPU, EU:C:2018:733, т. 42), и от 15 октомври 2019 г., Dorobantu (C‑128/18, EU:C:2019:857, т. 52 и 55).
(
9
)	Решение от 25 юли 2018 г., Minister for Justice and Equality (Недостатъци в съдебната система) (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, т. 61 и 68).
(
10
)	Решения от 17 декември 2020 г., Openbaar Ministerie (Независимост на издаващия съдебен орган) (C‑354/20 PPU и C‑412/20 PPU, EU:C:2020:1033, т. 52), от 22 февруари 2022 г., Openbaar Ministerie (Съд, създаден със закон в издаващата държава членка) (C‑562/21 PPU и C‑563/21 PPU, EU:C:2022:100, т. 50—53), и от 31 януари 2023 г., Puig Gordi и др. (C‑158/21, EU:C:2023:57, т. 97 и 98).
(
11
)	В неотдавнашно дело Съдът беше призован да се произнесе относно възможността да се откаже предаване поради евентуално нарушение на неприкосновеността на личността и на правото на защита на здравето (членове 3 и 35 от Хартата). Посоченото дело обаче засяга различна хипотеза, тъй като това право не е било застрашено от системни или общи недостатъци в издаващата държава по отношение на правото на защита на здравето на лишените от свобода, а по-скоро от възможността самото предаване да влоши сериозно здравето на издирваното лице. В този контекст Съдът не е счел за необходимо да тълкува член 1, параграф 3 от Рамковото решение за ЕЗА в светлината на членове 3 и 35 от Хартата. Вж. решение от 18 април 2023 г., E.D.L. (Основание за отказ поради заболяване) (C‑699/21, EU:C:2023:295, т. 54).
(
12
)	Същият извод може да се направи от възприетия от генерален адвокат Campos Sánchez-Bordona подход, според който, независимо че е възможно позоваване на член 3 от Хартата (право на неприкосновеност на личността) по отношение на издирваното лице, отказът то да бъде предадено би бил основателен само ако бъде извършена „двуетапната проверка“. Вж. заключение на генерален адвокат Campos Sánchez-Bordona по дело E.D.L. (Основание за отказ поради заболяване) (C‑699/21, EU:C:2022:955, т. 58 и 59).
(
13
)	За потвърждение на този принцип вж. заключението на генерален адвокат Campos Sánchez-Bordona по дело Presidente del Consiglio dei Ministri и др. (ЕЗА, издадена по отношение на гражданин на трета страна) (C‑700/21, EU:C:2022:995, т. 55 и 56) (където той заключава, че няма възможност правото на семеен живот да надделее над изпълнението на наказанието лишаване от свобода). Предотвратяването на безредици или на престъпление са посочени като основания от обществен интерес, които могат да оправдаят намеса в правото на семеен живот, както предвижда член 8, параграф 2 от Европейската конвенция за правата на човека (наричана по-нататък „ЕКПЧ“). Така например Европейският съд по правата на човека (наричан по-нататък „ЕСПЧ“) постановява в решението си от 23 октомври 2014 г., Vintman с/у Украйна (CE:ECHR:2014:1023JUD002840305, §78), че разделянето на лишен от свобода от неговото семейство е неизбежна последица от лишаването от свобода. От друга страна, в случай, в който лишени от свобода са изпратени в затвор на хиляди километри от своите семейства, е установено нарушение на член 8 от ЕКПЧ. Вж. решение на ЕСПЧ от 25 юли 2013 г. по дело Khodorkovskiy и Lebedev с/у Русия (CE:ECHR:2013:0725JUD001108206, решение от 25 юли 2013 г., § 850).
(
14
)	Вж. член 52, параграф 1 от Хартата. Вж. също например решение на ЕСПЧ от 27 септември 2022 г., Otite с/у Обединеното кралство (CE:ECHR:2022:0927JUD001833919, § 39) (където Съдът постановява, че договарящите държави се ползват с известна свобода на преценка по отношение на това дали намесата в упражняването на право, защитено с член 8 от ЕКПЧ, е необходима в едно демократично общество и е пропорционална на преследваната легитимна цел).
(
15
)	Стандартната формула, която Съдът използва във всички свои решения, в които тълкува механизма на ЕЗА, е следната: „принципът на взаимно доверие изисква, що се отнася по-специално до пространството на свобода, сигурност и правосъдие, от всяка от тези държави да приеме, освен при изключителни обстоятелства, че всички други държави членки зачитат правото на Съюза, и по-специално признатите от него основни права“. Вж. например решения от 25 юли 2018 г., Generalstaatsanwaltschaft (Условия на лишаване от свобода в Унгария) (C‑220/18 PPU, EU:C:2018:589, т. 49), от 25 юли 2018 г., Minister for Justice and Equality (Недостатъци в съдебната система) (C‑216/18 PPU, EU:C:2018:586, т. 36), от 15 октомври 2019 г., Dorobantu (C‑128/18, EU:C:2019:857, т. 46), от 22 февруари 2022 г., Openbaar Ministerie (Съд, създаден със закон в издаващата държава членка) (C‑562/21 PPU и C‑563/21 PPU, EU:C:2022:100, т. 40), от 31 януари 2023 г., Puig Gordi and Others (C‑158/21, EU:C:2023:57, т. 93), и от 18 април 2023 г., E.D.L. (Основание за отказ поради заболяване) (C‑699/21, EU:C:2023:295, т. 30).
(
16
)	Тази информация може да бъде представена на съда от лицето, което се противопоставя на предаването, или може да бъде информация, с която съдът вече разполага, като например заключения на други органи. По дело Aranyosi и Căldăraru например изпълняващият орган е имал опасения във връзка с условията на лишаване от свобода в Унгария и Румъния въз основа на предходни решения на ЕСПЧ и на доклад на Европейския комитет против изтезанията и нечовешкото или унизително отнасяне или наказание. Вж. решение от 5 април 2016 г., Aranyosi и Căldăraru (C‑404/15 и C‑659/15 PPU, EU:C:2016:198, т. 43, 44 и 59—61).
(
17
)	Вж. например Рамково решение 2008/947/ПВР на Съвета от 27 ноември 2008 година за прилагане на принципа на взаимното признаване към съдебни решения и решения за пробация с оглед на надзора върху пробационните мерки и алтернативните санкции (ОВ L 337, 2008 г., стр. 102), Директива 2014/41/ЕС на Европейския парламент и на Съвета от 3 април 2014 година относно Европейска заповед за разследване по наказателноправни въпроси (ОВ L 130, 2014 г., стр. 1).
(
18
)	Решение от 13 януари 2021 г., MM (C‑414/20 PPU, EU:C:2021:4, т. 61).
(
19
)	Вж. например решение от 17 декември 2020 г., Generalstaatsanwaltschaft Hamburg (C‑416/20 PPU, EU:C:2020:1042, т. 55) (където Съдът постановява, че след предаването заинтересованото лице може да се позове пред юрисдикциите на издаващата държава членка на евентуални нарушения на правото на Съюза, в случая по това дело — на процесуалните права на лицето в наказателното производство). Аз изтъквам същия довод в предходно свое заключение по съединени дела Minister for Justice and Equality (Отмяна на отлагането на изпълнението) (C‑514/21 и C‑515/21, EU:C:2022:848, т. 117 и 135).
(
20
)	Интересно е да се отбележи, както Съветът припомни пред Съда по време на съдебното заседание, че г‑н Aranyosi също е бил баща на ненавършило пълнолетие дете. Неговото предаване обаче никога не е било поставяно под въпрос поради евентуално нарушение на правото му на семеен живот, а само на основание на евентуално нарушение на забраната за нечовешко и унизително отношение.
(
21
)	Решение от 26 март 2019 г., SM (Дете, поставено при условията на алжирския режим кафала) (C‑129/18, EU:C:2019:248, т. 67).
(
22
)	Съгласно Разясненията относно Хартата на основните права на Европейския съюз (ОВ C 303, 2007 г., стр. 17) член 24 от Хартата се основава на Конвенцията от Ню Йорк за правата на детето, подписана на 20 ноември 1989 г. и ратифицирана от всички държави членки, и по-специално на членове 3, 9, 12 и 13 от нея. Следователно тази конвенция е относима към тълкуването на член 24 от Хартата. В това отношение вж. решение от 14 декември 2021 г., Столична община, район Панчарево (C‑490/20, EU:C:2021:1008, т. 63). Правата на детето се споменават и в член 3, параграф 3 ДЕС като една от целите, които Европейският съюз насърчава.
(
23
)	Решение от 11 март 2021 г., État belge (Връщане на родителя на непълнолетно дете) (C‑112/20, EU:C:2021:197, т. 36 и 38).
(
24
)	Освен когато те самите са обект на предаване, което е възможно, ако са навършили възраст, на която могат да носят наказателна отговорност. Такъв е случаят в решение от 23 януари 2018 г., Piotrowski (C‑367/16, EU:C:2018:27).
(
25
)	Всички страни в настоящото производство, с изключение на унгарското правителство и Съвета, също считат, че първият въпрос на запитващата юрисдикция следва да получи отговор, който в някаква степен се отклонява от „двуетапната проверка“.
(
26
)	Smyth, C. The best interests of the child in the expulsion and first-entry jurisprudence of the European Court of Human Rights: How principled is the Court’s use of the principle? — European Journal of Migration and Law, vol. 17(1), 2015, p. 70, 71.
(
27
)	Goldner-Lang, I. Chapter 31: The child’s best interests as a gap filler and expander of EU law in internal situations’ in Ziegler, K.S., Neuvonen, P.J., Moreno-Lax, V. — Research Handbook on General Principles in EU Law. Constructing Legal Orders in Europe, Edward Elgar Publishing, Cheltenham, 2022.
(
28
)	Klaassen M., Rodrigues, P. The best interests of the child in EU family reunification law: A plea for more guidance on the role of Article 24(2) of the Charter — European Journal of Migration and Law, vol. 19(2), 2017, p. 191.
(
29
)	Решение от 23 януари 2018 г., Piotrowski (C‑367/16, EU:C:2018:27).
(
30
)	Директива (ЕС) 2016/800 на Европейския парламент и на Съвета от 11 май 2016 г. относно процесуалните гаранции за деца, които са заподозрени или обвинени в рамките на наказателното производство (ОВ L 132, 2016 г., стр. 1).
(
31
)	По-конкретно, член 17 от тази директива предвижда, че редица права на децата, които са заподозрени или обвиняеми в рамките на национални наказателни производства, трябва да се прилагат mutatis mutandis по отношение на деца, за които е издадена такава ЕЗА, след арестуването им в изпълняващата държава членка. Решение от 23 януари 2018 г., Piotrowski (C‑367/16, EU:C:2018:27, т. 36).
(
32
)	Решение от 23 януари 2018 г., Piotrowski (C‑367/16, EU:C:2018:27, т. 38). Трябва да се отбележи, че прагът за носене на наказателна отговорност при всички случаи е задължително основание за неизпълнение на ЕЗА съгласно член 3, параграф 3 от Рамковото решение за ЕЗА.
(
33
)	Решение от 14 януари 2021 г., Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Връщане на непридружено ненавършило пълнолетие лице) (C‑441/19, EU:C:2021:9, т. 46).
(
34
)	Решения от 11 март 2021 г., État belge (Връщане на родител на ненавършило пълнолетие лице) (C‑112/20, EU:C:2021:197, т. 27), и от 10 май 2017 г., Chavez-Vilchez и др. (C‑133/15, EU:C:2017:354, т. 70 и 71).
(
35
)	Решение от 16 юли 202 г., État belge (Събиране на семейството — непълнолетно дете) (C‑133/19, C‑136/19 и C‑137/19, EU:C:2020:577, т. 34). Вж. също решение от 6 декември 2012 г., O и др. (C‑356/11 и C‑357/11, EU:C:2012:776, т. 76).
(
36
)	Решение от 26 март 2019 г., SM (Дете, поставено при условията на алжирския режим кафала) (C‑129/18, EU:C:2019:248, т. 69).
(
37
)	Заключение на генерален адвокат Szpunar по дело Chavez-Vilchez и др. (C‑133/15, EU:C:2016:659, т. 101).
(
38
)	Решение от 10 май 2017 г., Chavez-Vilchez и др. (C‑133/15, EU:C:2017:354, т. 70).
(
39
)	Това е допълнителен довод защо „двуетапната проверка“ не може да се приложи. Тя е неподходяща, доколкото на първо време няма да бъде направена конкретна оценка на висшия интерес на детето, и вместо това фокусът ще бъде върху системни или общи недостатъци в издаващата държава членка. След като установи, че такива недостатъци не съществуват, какъвто очевидно е случаят тук, изпълняващият съдебен орган изобщо няма да е в позиция да прецени конкретното положение на детето. Именно тази преценка обаче е ключова за определяне на висшия интерес на детето.
(
40
)	Както отбелязва Cardona Llorens, висшият интерес на детето е неопределено, но не и дискреционно понятие: „За целите на взимане на едно и също решение, преценката и определянето на висшия интерес на пет различни деца трябва да ни подскаже да направим пет различни оценки (предвид това, че няма две деца, които да са в еднакво положение при едни и същи обстоятелства). Но преценката и определянето на висшия интерес на детето, осъществени индивидуално от страна на петима пълнолетни при приемането на решение, трябва да доведат до един и същ резултат“. Вж. Cardona
Llorens, J. Presentation of General Comment No. 14: strengths and limitations, points of consensus and dissent emerging in the drafting’ in the best interests of the child — A Dialogue between Theory and Practice (Съвет на Европа, 2016 г.), стр. 12. Достъпно на < https://rm.coe.int/1680657e56>.
(
41
)	Във връзка с анализа на този въпрос, вж. Lonardo, L. The best interests of the child in the case-law of the Court of Justice of the European Union — Maastricht Journal of European and Comparative Law, vol. 29(5), 2022, p. 596, 598. За дискусия относно висшия интерес на детето като „предпазен принцип“, в светлината на който следва да се тълкуват други инструменти на правото на Съюза, вж. Frasca, E., Carlier, J.Y. The best interests of the child in ECJ asylum and migration case-law: Towards a safeguard principle for the genuine enjoyment of the substance of children’s rights? — Common Market Law Review, vol. 60, 2023, p. 345.
(
42
)	По време на съдебното заседание Комисията също възприе тази позиция.
(
43
)	Решение от 26 февруари 2013 г., Åkerberg Fransson (C‑617/10, EU:C:2013:105, т. 21). В контекста на член 24 от Хартата вж. решение от 6 юни 2013 г., MA и др. (C‑648/11, EU:C:2013:367, т. 59).
(
44
)	Италианското правителство и Комисията подчертаха по време на съдебното заседание, че това може да предполага и участие на социалните служби в изпълняващата държава членка или комуникация със социалните служби на издаващата държава членка.
(
45
)	Изпълняващият съдебен орган следва да събере всяка допълнителна относима информация, като например дали са налице други семейни връзки на детето, особено с другия родител, и може да включи участието на социалните служби или други релевантни институции, които разполагат с информация, свързана с конкретното дете.
(
46
)	Всъщност от фактите по делото изглежда, че към момента на издаване на ЕЗА издаващият съдебен орган дори не е бил наясно, че GN е имала дете.
(
47
)	Например решения от 22 февруари 2022 г., Openbaar Ministerie (Съд, създаден със закон в издаващата държава членка) (C‑562/21 PPU и C‑563/21 PPU, EU:C:2022:100, т. 48), от 31 януари 2023 г., Puig Gordi и др. (C‑158/21, EU:C:2023:57, т. 131), и от 18 април 2023 г., E.D.L. (Основание за отказ поради заболяване) (C‑699/21, EU:C:2023:295, т. 46).
(
48
)	Решение от 18 април 2023 г., E.D.L. (Основание за отказ поради заболяване) (C‑699/21, EU:C:2023:295, т. 46).
(
49
)	Това твърдят и Главният прокурор при Апелативен съд Болоня, както и правителствата на Италия и Нидерландия.
(
50
)	Вж. по-специално член 25 от Рамково решение 2008/909/ПВР на Съвета от 27 ноември 2008 година за прилагане на принципа за взаимно признаване към съдебни решения по наказателни дела, с които се налагат наказания лишаване от свобода или мерки, включващи лишаване от свобода, за целите на тяхното изпълнение в Европейския съюз (ОВ L 327, 2008 г., стр. 27) (наричано по-нататък „Рамково решение 2008/909/ПВР“). Вж. също решение от 31 януари 2023 г., Puig Gordi и др. (C‑158/21, EU:C:2023:57, т. 141).
(
51
)	Решение от 18 април 2023 г., E.D.L. (Основание за отказ поради заболяване) (C‑699/21, EU:C:2023:295, т. 42).
(
52
)	Решения от 29 юни 2017 г., Popławski (C‑579/15, EU:C:2017:503, т. 21), и от 5 септември 2012 г., Lopes Da Silva Jorge (C‑42/11, EU:C:2012:517, т. 32).
(
53
)	Решение от 17 юли 2008 г., Kozlowski (C‑66/08, EU:C:2008:437, т. 41 и 43). В това решение Съдът постановява, че държавите членки нямат право да предвиждат за тези понятия по-широк обхват от предвидения съгласно правото на Съюза.
(
54
)	Решение от 17 юли 2008 г., Kozlowski (C‑66/08, EU:C:2008:437, т. 46).
(
55
)	Трябва да се допълни, че тази възможност е предвидена и в Рамково решение 2008/909/ПВР.
(
56
)	Обърнете внимание, че за разлика от член 4, точка 6 от Рамковото решение за ЕЗА, тази разпоредба не включва лица, които се намират в изпълняващата държава членка.