null
STANOVISKO GENERÁLNÍHO ADVOKÁTA
MANUELA CAMPOS SÁNCHEZ-BORDONY
přednesené dne 26. února 2026(1)
Věc C‑51/25
Betaal Garant Nederland CV
proti
De Nederlandsche Bank NV,
za účasti:
Vereniging Eigen Huis
[žádost o rozhodnutí o předběžné otázce, kterou podal College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nejvyšší správní soud pro obchod a průmysl, Nizozemsko)]
„ Řízení o předběžné otázce – Směrnice 2015/2366 – Platební služby na vnitřním trhu – Pojem ‚platební služba‘ – Činnost zprostředkovatele na základě trojstranné smlouvy spočívající v držení peněžních prostředků klienta na bankovním účtu tohoto zprostředkovatele a jejich následném převodu podnikateli po schválení klientem – Kvalifikace této činnosti – Zajištění týkající se nemovitosti – Provádění úhrad – Doplňková povaha platebních služeb – Platební služby poskytované osobou, která se touto činností nezabývá profesionálně – Poukazování peněz“
1.        Ve sporu, který vedl k podání žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce, se projednává otázka, zda podle směrnice (EU) 2015/2366(2) lze činnost subjektu, který jako zprostředkovatel mezi klientem a dodavatelem díla přijímá peněžní prostředky od klienta (určené k zajištění úhrady částek dlužných dodavateli) a po udělení souhlasu klienta je převádí dodavateli, kvalifikovat jako „platební službu“.
2.        Nizozemské právní předpisy zakazují vykonávat činnost poskytovatele platebních služeb bez povolení vydaného De Nederlandsche Bank NV (Nizozemská centrální banka; dále jen „DNB“). V projednávané věci podle DNB subjekt jednající jako zprostředkovatel vykonával tuto činnost bez požadovaného povolení.
3.        Předkládající soud žádá o výklad směrnice 2015/2366 za účelem posouzení legality rozhodnutí přijatého DNB, kterým bylo tomuto subjektu nařízeno ukončit činnost poskytovatele platebních služeb, pokud nemá požadované povolení.
I.      Právní rámec
A.      Unijní právo: směrnice 2015/2366
4.        Bod 6 odůvodnění této směrnice uvádí:
„Je třeba přijmout nová pravidla, která zaplní mezery v právních předpisech a zároveň zaručí jejich větší srozumitelnost a jednotné uplatňování právního rámce v celé Unii. Měly by být zaručeny rovné podmínky pro provozování činnosti jak stávajících, tak i nových hráčů na trhu, aby tržní podíl nových způsobů platby vzrostl a zároveň byla při použití těchto platebních služeb v celé Unii zaručena vysoká úroveň ochrany spotřebitele. Tím by měl být zefektivněn celý platební systém a zajištěn větší výběr a větší transparentnost platebních služeb, přičemž by zároveň měla být posílena důvěra spotřebitelů v harmonizovaný trh plateb.“
5.        Článek 1 odst. 1 stanoví:
„1.      Tato směrnice stanoví pravidla, podle nichž členské státy rozlišují tyto kategorie poskytovatelů platebních služeb:
[…]
d)      platební instituce;
[…]“.
6.        Článek 4 („Definice“) stanoví:
„Pro účely této směrnice se rozumí:
[…]
3)      ‚platební službou‘ jedna nebo více podnikatelských činností uvedených v příloze I;
4)      ‚platební institucí‘ právnická osoba, jíž bylo v souladu s článkem 11 uděleno povolení poskytovat a provádět platební služby v celé Unii;
5)      ‚platební transakcí‘ úkon uložení, převodu nebo výběru peněžních prostředků, ať už z podnětu plátce nebo jeho jménem, nebo z podnětu příjemce, bez ohledu na jakékoli související povinnosti mezi plátcem a příjemcem;
[…]
8)      ‚plátcem‘ fyzická nebo právnická osoba, která je majitelem platebního účtu a umožní platební příkaz z tohoto platebního účtu, nebo v případě neexistence platebního účtu plátce fyzická nebo právnická osoba, která zadá platební příkaz;
9)      ‚příjemcem‘ fyzická nebo právnická osoba, která je zamýšleným příjemcem peněžních prostředků, jež jsou předmětem platební transakce;
10)      ‚uživatelem platebních služeb‘ fyzická nebo právnická osoba, která využívá platební službu jakožto plátce, příjemce nebo obojí;
11)      ‚poskytovatelem platebních služeb‘ subjekt uvedený v čl. 1 odst. 1 nebo fyzická či právnická osoba požívající výjimky podle článků 32 nebo 33;
12)      ‚platebním účtem‘ účet vedený na jméno jednoho nebo více uživatelů platebních služeb, který je využíván k provádění platebních transakcí;
13)      ‚platebním příkazem‘ jakýkoli pokyn vydaný plátcem nebo příjemcem jejich poskytovateli platebních služeb, jímž žádá o provedení platební transakce;
[…]
20)      ‚spotřebitelem‘ fyzická osoba, která na základě smluv o platebních službách, na něž se vztahuje tato směrnice, jedná za účelem, který nespadá do její obchodní, podnikatelské nebo profesní činnosti;
[…]
22)      ‚poukazováním peněz‘ platební služba, při které dochází k přijetí peněžních prostředků od plátce, bez vytvoření jakéhokoliv platebního účtu na jméno plátce nebo příjemce, výhradně za účelem převodu příslušné částky příjemci nebo jinému poskytovateli platebních služeb jednajícímu jménem příjemce nebo při níž dochází k přijetí těchto peněžních prostředků jménem příjemce a jejich zpřístupnění příjemci;
[…]
24)      ‚úhradou‘ platební služba za účelem připsání částky na platební účet příjemce prostřednictvím platební transakce nebo řady platebních transakcí z platebního účtu plátce provedených na základě pokynů plátce poskytovatelem platebních služeb, u něhož má plátce veden platební účet;
[…]“.
7.        Příloha I stanoví:
„PLATEBNÍ SLUŽBY
(podle čl. 4 bodu 3)
[…]
3.      Provádění platebních transakcí, včetně převodu peněžních prostředků, na platebním účtu vedeném u poskytovatele platebních služeb uživatele nebo u jiného poskytovatele platebních služeb:
a)      provádění inkasa, včetně jednorázového inkasa;
b)      provádění platebních transakcí prostřednictvím platební karty nebo podobného prostředku;
c)      provádění úhrad, včetně trvalých příkazů.
[…]
6.      Poukazování peněz.
[…]“.
B.      Vnitrostátní právo. Wet op het financieel toezicht(3)
8.        Wft provádí směrnici 2015/2366 do nizozemského práva.
9.        Článek 1 stanoví:
–        „platební služba je podnikatelská činnost ve smyslu přílohy směrnice o platebních službách“;
–        „poskytovatel platebních služeb je subjekt, jehož činnost spočívá v poskytování platebních služeb“.
10.      Článek 2:3a odst. 1 zakazuje všem osobám se sídlem v Nizozemsku vykonávat činnost poskytovatele platebních služeb bez povolení uděleného za tímto účelem DNB.
II.    Skutkový stav, spor a předběžné otázky
11.      Betaal Garant Nederland CV (dále jen „Betaal“) je společnost, která poskytuje poradenské služby a zajištění a záruky jednotlivcům u stavebních a developerských projektů.
12.      Stichting BGN Zekerheidsstelling (dále jen „nadace Betaal“) je nadace spojená se společností Betaal.
13.      Betaal nabízí jednotlivcům produkt „Afbouwgarantie“ (záruka dokončení) a produkt „Zekerheidsstelling“ (zajištění).
14.      Služba zajištění poskytovaná společností Betaal je využívána, pokud podnikatel (dodavatel) na objednávku klienta provádí výstavbu obydlí nebo jiné budovy.
15.      Dodavatelé jsou vystaveni riziku nezaplacení ze strany klienta, protože ten může podle zákona uhradit cenu za dílo v několika splátkách a poslední splátku musí obvykle uhradit až po řádném převzetí obydlí.
16.      Za účelem pokrytí tohoto rizika neplnění závazků mohou dodavatelé požadovat, aby klienti složili částku poslední platby u notáře nebo aby poskytli náhradní záruku. Právě této posledně uvedené kategorii odpovídá zajištění spravované společností Betaal(4).
17.      Betaal nabízí tuto službu stranám smlouvy o dílo na základě dohody uzavřené mezi klientem, dodavatelem a samotnou společností Betaal. Tato dohoda se řídí všeobecnými obchodními podmínkami pro zajištění (dále jen „VOP“) stanovenými společností Betaal, mezi něž patří následující podmínky:
–        Z první splátky dlužné klientem dodavateli zaplatí klient určitou částku nadaci Betaal (článek 1 VOP).
–        Výše zajištění zpravidla odpovídá 6 % hodnoty zakázky (článek 3 VOP). V žádném případě nesmí překročit hranici 10 % stanovenou v článku 767 knihy 7 Burgerlijk Wetboek (nizozemský občanský zákoník).
–        Dodavatel vystaví klientovi konečné vyúčtování (článek 4 VOP).
–        Je-li smlouva o dílo provedena ke spokojenosti dodavatele a klienta a tato skutečnost je společnosti Betaal oznámena písemně, částka zajištění je ve lhůtě pěti pracovních dní vyplacena dodavateli (článek 9 VOP).
–        Pokud jde o náklady na zajištění, klient zaplatí 4 % jeho výše, nejméně však 300 eur (článek 5 VOP). Záruka je poskytnuta a k dispozici klientovi po obdržení fakturované částky.
–        Náklady hrazené dodavatelem činí 2,5 % výše zajištění, nejméně však 200 eur (článek 10 VOP). Tyto náklady se odečtou od částky zajištění při jejím předání dodavateli.
18.      Vereniging Eigen Huis požádalo DNB, aby přijala donucovací opatření vůči společnosti Betaal, která pravděpodobně vykonává činnost pojišťovny bez požadovaného povolení.
19.      DNB provedla šetření, zda produkty „záruka dokončení“ a „zajištění“ společnosti Betaal porušují Wft.
20.      Dne 8. prosince 2020 nařídila DNB společnosti Betaal, aby přestala tyto dva produkty nabízet(5), a uložila jí penále(6) s odůvodněním, že:
–        Nabízením záruky dokončení porušuje zákaz provozovat pojišťovací činnost jinou než životní pojištění (s omezeným rozsahem rizika) bez povolení, výjimky nebo osvobození. Toto jednání je v rozporu s čl. 2:27 odst. 1 nebo čl. 2:48 odst. 1 Wft.
–        Nabízením zajištění porušuje zákaz provozování činnosti poskytovatele platebních služeb bez povolení. Toto jednání je v rozporu s čl. 2:3a odst. 1 Wft.
21.      Rozhodnutím ze dne 6. října 2021 (dále jen „napadené rozhodnutí“) DNB prohlásila správní žalobu podanou společností Betaal proti uložení penále za neopodstatněnou.
22.      Dne 31. ledna 2022, poté co bylo ověřeno, že společnost Betaal neuhradila penále, DNB požadovala jeho zaplacení (dále jen „rozhodnutí o vymáhání“).
23.      Betaal podala proti rozhodnutí o vymáhání odpor. DNB postoupila tento odpor rechtbank Rotterdam (soud prvního stupně v Rotterdamu, Nizozemsko).
24.      Rozsudkem ze dne 10. listopadu 2022(7) prohlásil tento soud prvního stupně žalobu podanou proti napadenému rozhodnutí za neopodstatněnou a odpor podaný proti rozhodnutí o vymáhání za nepřípustný.
25.      Podle názoru tohoto soudu DNB správně konstatovala, že Betaal potřebuje povolení, aby mohla nabízet zajištění (jediný bod, kterým se zabývá tato žádost o rozhodnutí o předběžné otázce), a vzhledem k tomu, že toto povolení nemá, dopustila se porušení Wft.
26.      Rechtbank Rotterdam (soud prvního stupně v Rotterdamu) zejména uvedl:
–        Betaal při výkonu své činnosti pravidelně, systematicky a nezávisle poskytuje platební službu ve smyslu Wft.
–        Služba, při které jsou prováděny platební transakce, včetně převodů peněz, na platební účet u poskytovatele plateb, je platební služba.
–        Betaal je zprostředkovatelem, který provádí převod peněz klienta (plátce) dodavateli (příjemce). Nic na tom nemění skutečnost, že účet, na kterém je toto zajištění uloženo, vede nadace Betaal.
–        Pro účely určení, zda Betaal tím, že nabízí zajištění, poskytuje platební službu, není relevantní místo, kde v mezidobí peníze uloží.
27.      Betaal podala proti rozsudku soudu prvního stupně odvolání k College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nejvyšší správní soud pro obchod a průmysl, Nizozemsko), který předložil Soudnímu dvoru následující předběžnou otázku:
„Musí být čl. 4 bod 3 [směrnice 2015/2366] ve spojení s bodem 3 písm. c) její přílohy I vykládán v tom smyslu, že služba přijetí a dalšího převodu peněžních prostředků, kterou nabízí subjekt jakožto zprostředkovatel, představuje platební službu – konkrétně provádění úhrad ve smyslu této směrnice -, pokud tento subjekt v rámci smlouvy s klientem a dodavatelem přijme peněžní prostředky od klienta na svůj platební účet a tyto peněžní prostředky po udělení souhlasu klienta převede z tohoto platebního účtu na dodavatele?“
III. Řízení před Soudním dvorem
28.      Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce byla zapsána do rejstříku kanceláře Soudního dvora dne 28. ledna 2025.
29.      Písemná vyjádření předložily DNB, česká, italská, nizozemská a norská vláda, jakož i Evropská komise.
30.      Jednání konaného dne 3. prosince 2025 se zúčastnily DNB, Komise a norská vláda.
IV.    Posouzení
31.      Předkládající soud žádá o výklad čl. 4 bodu 3 směrnice 2015/2366 ve spojení s bodem 3 písm. c) přílohy I této směrnice.
32.      Podle předkládajícího soudu mu odpověď na jeho žádost o rozhodnutí o předběžné otázce umožní určit, zda služba nabízená společností Betaal představuje platební službu ve smyslu směrnice 2015/2366, vzhledem k tomu, že:
–        Betaal jedná jako zprostředkovatel ve vztazích mezi klientem a dodavatelem;
–        Betaal přijímá peněžní prostředky od klienta na svůj platební účet (platební účet Betaal) a poté, co dá klient souhlas, je z tohoto platebního účtu převádí dodavateli.
33.      DNB a nizozemská vláda(8) navrhují odpovědět na předběžnou otázku kladně. Naproti tomu italská vláda a Komise zastávají zápornou odpověď. Česká vláda se vyslovuje pro kladnou odpověď za určitých podmínek(9) a norská vláda konečně tvrdí, že předmětem sporu není platební služba, nýbrž služba poukazování peněz.
34.      Při výkladu ustanovení unijního práva je třeba vzít v úvahu jeho znění, kontext, do něhož spadá, a cíle sledované právní úpravou, jejíž je součástí(10).
A.      Doslovný výklad
35.      Podle čl. 4 bodu 3 směrnice 2015/2366 se platební službou rozumí „jedna nebo více podnikatelských činností uvedených v příloze I“.
36.      Mezi činnosti, které příloha I směrnice 2015/2366 zahrnuje do kategorie platebních služeb, patří činnost popsaná v bodě 3 písm. c). Podle tohoto ustanovení může platební služba spočívat v „[p]rovádění platebních transakcí, včetně převodu peněžních prostředků, na platebním účtu vedeném u poskytovatele platebních služeb uživatele nebo u jiného poskytovatele platebních služeb“, pokud tato transakce spočívá v „provádění úhrad, včetně trvalých příkazů“.
37.      Článek 4 bod 24 směrnice 2015/2366 pak obsahuje definici úhrady: „platební služba za účelem připsání částky na platební účet příjemce prostřednictvím platební transakce nebo řady platebních transakcí z platebního účtu plátce provedených na základě pokynů plátce poskytovatelem platebních služeb, u něhož má plátce veden platební účet“.
38.      Podle DNB provádí Betaal jakožto zprostředkovatel převod peněžních prostředků klienta (plátce ve smyslu čl. 4 bodu 8) dodavateli (příjemce ve smyslu čl. 4 bodu 9), a poskytuje tak platební službu ve smyslu čl. 4 bodu 3 ve spojení s bodem 3 přílohy I směrnice 2015/2366.
39.      Za tímto účelem je třeba zdůraznit, že DNB:
–        Nezpochybňuje, že Betaal nebo její nadace nevedou platební účty na jméno svých klientů.
–        Nezpochybňuje ani to, že převod peněžních prostředků dodavateli se uskutečňuje z účtu nadace Betaal, a nikoli z účtu klientů.
–        Uznává, že Betaal nemůže spravovat peněžní prostředky ze zajištění a musí je pouze blokovat od okamžiku, kdy je klient vloží, až do okamžiku, kdy je konečná dohoda mezi klientem a dodavatelem uvolní.
–        Připouští, že Betaal po dosažení konečné dohody mezi klientem a dodavatelem předá dodavateli peněžní prostředky po odečtení své provize. Jedná se o odloženou a podmíněnou platbu klienta dodavateli, která je provedena, až je dílo předáno ke spokojenosti vlastníka.
–        Tvrdí, že je irelevantní, z jakého účtu dochází k převodu peněžních prostředků dodavateli, neboť definice provádění úhrad jako platebních služeb uvedená v příloze I směrnice 2015/2366 je velmi široká a zahrnuje provádění činností subjekty, které nejsou bankami, ale které zahrnují převod peněžních prostředků na platební účty bankovních institucí.
40.      Předkládající soud a DNB odkazují na odpověď Komise, která je součástí jednotného souboru pravidel (Single Rulebook) Evropského orgánu pro bankovnictví (dále jen „EBA“)(11) a která podporuje široký výklad zastávaný DNB(12).
41.      Podle této odpovědi:
–        Přijímání a poukazování peněžních prostředků se považuje za platební službu v souladu s čl. 4 bodem 3 směrnice 2015/2366 ve spojení s přílohou I této směrnice.
–        V závislosti na znění smluvních ujednání by to mohlo být považováno například za poukazování peněz (čl. 4 bod 22 ve spojení s přílohou I bodem 6) nebo za jinou platební službu, například provádění platebních transakcí (příloha I bod 3).
42.      Komise však na jednání jasně vysvětlila, že tato odpověď se týkala služeb přijímání a poukazování peněžních prostředků, které se liší od služby zajištění v souvislosti s nemovitostmi, kterou poskytuje společnost Betaal.
43.      Podle mého názoru doslovný výklad čl. 4 bodu 3 směrnice 2015/2366 ve spojení s bodem 3 písm. c) přílohy I této směrnice tezi DNB nepodporuje.
44.      Ze znění ustanovení, o jejichž výklad předkládající soud žádá, vyplývá, že převod peněžních prostředků, na který odkazují, musí být proveden poskytovatelem platebních služeb, který vede platební účet plátce(13).
45.      Jak zdůrazňuje předkládající soud(14), v projednávané věci dochází ke dvěma odlišným platebním transakcím:
–        V případě první transakce vydá klient jednající jako plátce (čl. 4 bod 8 směrnice 2015/2366) platební příkaz (čl. 4 bod 13) adresovaný své bance, která jedná jako poskytovatel platebních služeb (čl. 4 bod 11). Tento platební příkaz znamená převod peněžních prostředků z platebního účtu klienta (čl. 4 bod 12) na platební účet nadace Betaal, kterou lze považovat za příjemce (čl. 4 bod 9). Tuto platební transakci (příloha I bod 3) provádí banka klienta, která tak poskytuje platební službu. Ani Betaal, ani nadace Betaal tuto platební transakci neprovádějí.
–        V rámci druhé transakce vydá nadace Betaal jednající jako plátce (čl. 4 bod 8 směrnice 2015/2366) platební příkaz (čl. 4 bod 13) adresovaný své bance, která jedná jako poskytovatel platebních služeb (čl. 4 bod 11). Tento platební příkaz znamená převod peněžních prostředků z platebního účtu (čl. 4 bod 12) nadace Betaal na platební účet dodavatele, který je příjemcem (čl. 4 bod 9). Tuto platební transakci (příloha I bod 3) provádí banka nadace Betaal, která tak poskytuje platební službu. Opět platí, že ani Betaal, ani nadace Betaal tuto platební transakci neprovádějí.
46.      Jedná se tedy o dvě platební služby poskytované finančními institucemi, a nikoli společností Betaal. Klienti společnosti Betaal nemají u ní ani u nadace Betaal platební účet, který by jim umožňoval předávat platební příkazy společnosti Betaal za účelem provedení úhrad ve prospěch dodavatelů.
47.      V rámci obou platebních služeb, které provádí banka klienta a banka nadace Betaal, nedochází k žádnému zásahu ani technickému úkonu ze společnosti Betaal za účelem zpracování úhrad. Příloha I bod 3 směrnice 2015/2366 hovoří o „provádění platebních transakcí“ a v písmenu c) téhož bodu o „provádění úhrad“, což odkazuje na technický zásah poskytovatele platebních služeb do účtů(15).
48.      Ani Betaal, ani její nadace, opakuji, neprovádějí tento technický zásah, protože nevedou účty na jména klientů ani nespravují jejich účty. Za technické provedení úhrad a platebních transakcí odpovídají jejich příslušné banky.
49.      Platební transakcí se podle čl. 4 bodu 5 směrnice 2015/2366 rozumí „úkon uložení, převodu nebo výběru peněžních prostředků, ať už z podnětu plátce nebo jeho jménem, nebo z podnětu příjemce, bez ohledu na jakékoli související povinnosti mezi plátcem a příjemcem“.
50.      Betaal převede peněžní prostředky z účtu své nadace dodavateli pouze v případě, že dodavatel i klient považují dílo za řádně dokončené. Existuje tedy výchozí transakce, která musí být dokončena, aby společnost Betaal mohla dát své bance platební příkaz (čl. 4 bod 13 směrnice 2015/2366). Nelze proto tvrdit, jak uvádí DNB, že v trojstranném právním vztahu mezi vlastníkem, společností Betaal a dodavatelem existuje jediná platební služba.
51.      Je pravda, že klient dá své bance příkaz převést peníze na zajištění společnosti Betaal. Nelze však mít za to, že existuje platební příkaz klienta k převodu peněžních prostředků dodavateli, neboť k tomu nedojde automaticky.
52.      Případná neshoda mezi klientem a dodavatelem totiž brání tomu, aby peníze převedené klientem společnosti Betaal a připsané na účet její nadace byly připsány na účet dodavatele. V případě neshody buď klient získá částku ze zajištění zpět, nebo je tato částka zaplacena novému dodavateli, který dokončí dílo ke spokojenosti klienta.
53.      Článek 80 směrnice 2015/2366 obecně stanoví, že uživatelé platebních služeb nemohou platební příkaz odvolat, jakmile tento příkaz přijal poskytovatel platebních služeb plátce. Naproti tomu v projednávané věci může klient jakožto plátce platby ze zajištění „odvolat“ převod těchto peněžních prostředků příjemci, tj. dodavateli, pokud nesouhlasí s dokončením prací na nemovitosti.
54.      Služba nabízená společností Betaal spočívá v poskytnutí záruky, která usnadňuje plnění smlouvy mezi klientem a dodavatelem: převody peněz nezbytné k formalizaci této služby jsou doplňkové k tomuto prvku záruky.
55.      V této souvislosti společnost Betaal neposkytuje platební službu, ale využívá platebních služeb banky klienta a banky dodavatele ke koordinaci záruky. Jak jsem již uvedl, Betaal nezasahuje do technického fungování těchto platebních služeb a neovládá peněžní prostředky uložené na účet její nadace za účelem nakládání s nimi a dosahování zisku(16).
B.      Systematický výklad
56.      Podle bodu 24 jejího odůvodnění by uplatňování právního rámce směrnice 2015/2366 „[...] mělo být omezeno na poskytovatele služeb, kteří poskytují platební služby jakožto pravidelnou činnost při výkonu povolání nebo podnikatelské činnosti podle této směrnice“ (kurzivou zvýraznil autor stanoviska).
57.      Tentýž bod odůvodnění a čl. 1 odst. 1 směrnice 2015/2366 upřesňují kategorie poskytovatelů platebních služeb, kteří jsou oprávněni poskytovat platební služby v celé Unii. Mezi tyto kategorie patří:
–        úvěrové instituce, které přijímají vklady od uživatelů, jež mohou být použity k financování platebních transakcí, a které podléhají obezřetnostním požadavkům podle směrnice 2013/36/EU(17);
–        instituce elektronických peněz vydávající elektronické peníze, které mohou být použity k financování platebních transakcí, které podléhají obezřetnostním požadavkům stanoveným ve směrnici 2009/110/ES(18);
–        platební instituce; a
–        poštovní žirové instituce, které mají oprávnění poskytovat platební služby podle vnitrostátního práva.
58.      Betaal jakožto poskytovatel služby zajištění pro klienty a stavitele v Nizozemsku nespadá do žádné z těchto kategorií. „Platební instituce“ podléhající přísnému režimu směrnice 2015/2366 musí mít jako hlavní podnikatelskou činnost poskytování platebních služeb(19).
59.      Požadavek profesionality a poskytování platebních služeb jako hlavní činnosti lze vysvětlit normativním kontextem směrnice 2015/2366.
60.      Kvalifikace transakce jako „platební služby“ má totiž významné právní důsledky pro subjekt, který tuto službu nabízí v rámci své běžné podnikatelské činnosti.
61.      Zaprvé poskytování platebních služeb v rámci podnikatelské činnosti platebními institucemi podléhá povolení. Požadavky a postup pro udělení povolení jsou stanoveny v kapitole I hlavy II směrnice 2015/2366. V této souvislosti musí poskytovatel zejména prokázat, že disponuje systémem správy a řízení společnosti a mechanismy vnitřní kontroly a je schopen používat systémy, zdroje a postupy, které jsou přiměřené a nezbytné pro jeho řádné fungování(20).
62.      Zadruhé subjekt poskytující platební služby podléhá obezřetnostnímu dohledu: v souladu s článkem 23 směrnice 2015/2366 mohou příslušné orgány zejména provádět kontroly na místě a v případě potřeby pozastavit nebo odejmout povolení.
63.      Zatřetí platební instituce musí splňovat určité požadavky na počáteční kapitál a kapitál, které jsou podrobně uvedeny v článcích 6 až 9 směrnice 2015/2366.
64.      Začtvrté směrnice 2015/2366 stanoví harmonizovaný režim občanskoprávní odpovědnosti poskytovatelů platebních služeb za neautorizované platební transakce (článek 73) nebo za neprovedení nebo nesprávné či pozdní provedení platební transakce (článek 89).
65.      Přísnost požadavků stanovených směrnicí 2015/2366 má smysl pouze v případě, že se vztahuje na profesionální poskytovatele platebních služeb. Tyto požadavky jsou nepřiměřené pro použití na poskytovatele jiných druhů služeb, kteří navíc provádějí převody peněz jako doplňkovou činnost ke své hlavní činnosti.
66.      S výhradou posouzení předkládajícím soudem je tomu podle všeho tak v případě společnosti Betaal, jejíž hlavní činností je poskytování služeb zajištění kupujícím a dodavatelům nemovitostí ve výstavbě.
67.      Pokud by společnost Betaal v rámci své hlavní činnosti prováděla platební transakce jako doplňkovou činnost, neznamenalo by to, že se stává profesionálním poskytovatelem platebních služeb podléhajícím dohledu DNB.
C.      Teleologický výklad
68.      DNB zastává široký výklad směrnice 2015/2366, který zohledňuje ochranu uživatelů(21). Na jednání DNB trvala na tomto cíli jako základu své teze.
69.      V bodě 6 odůvodnění směrnice 2015/2366(22) se totiž uvádí cíl „[…] [zaručit] při použití těchto platebních služeb […] vysok[ou] úroveň ochrany spotřebitele […]“(23).
70.      Domnívám se však, že cíl ochrany spotřebitelů nemůže při výkladu směrnice 2015/2366 převážit nad jakýmkoli jiným výkladovým kritériem.
71.      Tento cíl se řadí k dalším cílům stejného významu, jako je zajistit „větší srozumitelnost“, „jednotné uplatňování právního rámce“ a „zefektivněn[í] cel[ého] platební[ho] systém[u]“(24).
72.      Z tohoto celkového hlediska není odůvodněný široký výklad pojmu „poskytovatel platebních služeb“ (podléhající směrnici 2015/2366), který by měnil jeho kontury do té míry, že by se stal nerozlišitelným od jiných pojmů, které nespadají do působnosti této směrnice.
73.      Ochrana uživatelů platebních služeb tedy nemůže vést k tomu, že poskytovatelé jiných služeb, kteří provádějí převody peněžních prostředků vedle své hlavní činnosti, budou podléhat přísnému režimu platnému pro poskytovatele platebních služeb podléhající směrnici 2015/2366.
74.      Toto rozšíření by bylo obtížné pro profesionály, jako jsou notáři nebo advokáti, kteří přijímají od svých klientů peněžní prostředky jako vklad, aby je později a na základě obdržených pokynů předali třetím osobám. Tyto právní subjekty v rámci své činnosti poskytují služby úschovy nebo zajištění a provádějí nezbytné úhrady a platební příkazy. To však neznamená, že musí podléhat přísným povinnostem stanoveným směrnicí 2015/2366.
75.      V případě Nizozemska může notář spravovat zajištění týkající se nemovitostí stejným způsobem jako společnost Betaal. Nizozemské právní předpisy totiž výslovně stanoví, že notáři přijímají od klientů příslušné peněžní prostředky k zajištění zaplacení částek, které mají klienti uhradit dodavateli(25).
76.      Podle teze DNB o povaze poskytované služby by notář, který přijímá tyto prostředky od klienta a poté je předává dodavateli, měl rovněž podléhat směrnici 2015/2366 a obezřetnostnímu dohledu, který je v ní stanoven. Na jednání však DNB uznala, že směrnice 2015/2366 se nevztahuje na profesionály, jako jsou notáři nebo advokáti, kteří spravují zajištění a vklady(26).
77.      Jestliže tyto profesionály nelze považovat za poskytovatele platebních služeb ve smyslu směrnice 2015/2366, přestože přijímají peněžní prostředky od klientů za účelem jejich převodu třetím osobám, je to mimo jiné proto, že nejsou profesionálními a pravidelnými
poskytovateli těchto služeb z titulu hlavní činnosti, ale jde o vedlejší nebo okrajové činnosti, tj. doplněk jejich vlastních činností.
78.      Stejný argument lze vztáhnout i na hlavní činnost společnosti Betaal, která nespočívá v poskytování platebních služeb, ale v poskytování zajištění jako záruky toho, že kupující nemovitostí splatí svůj dluh vůči dodavatelům, kteří tyto nemovitosti staví.
79.      Z toho vyplývá, že směrnice 2015/2366 vylučuje ze své působnosti poskytovatele čistě zajišťovacích služeb, kteří doplňkově poskytují platební služby.
80.      Je pravda, že vyloučení takových poskytovatelů služeb zajištění, jako je Betaal, ze směrnice 2015/2366 neposkytuje uživatelům stejnou ochranu, jakou požívají uživatelé platebních služeb poskytovaných platebními institucemi(27).
81.      Tato okolnost však není rozhodující pro odpověď na pochybnosti předkládajícího soudu. Vnitrostátní právní řád může obsahovat jiné mechanismy ochrany uživatelů, které chrání jejich zájmy, ať už prostřednictvím způsobů pojištění peněžních prostředků, nebo prostřednictvím uložení přísných podmínek zákonem subjektům, které sice neposkytují platební služby, ale přijímají od těchto klientů peněžní prostředky jako záruku za splnění smluvních závazků.
82.      Článek 4 bod 3 směrnice 2015/2366 ve spojení s bodem 3 písm. c) přílohy I této směrnice musí být vykládán v tom smyslu, že přijímání a převádění peněžních prostředků, které nabízí subjekt jakožto zprostředkovatel, nepředstavuje platební službu, pokud tento subjekt v rámci smlouvy s klientem a dodavatelem přijme peněžní prostředky od klienta na svůj platební účet a tyto peněžní prostředky po udělení souhlasu klienta převede z tohoto platebního účtu na dodavatele.
D.      Služba poukazování peněz?
83.      Podle norské vlády spadá služba poskytovaná společností Betaal pod pojem „poukazování peněz“(28), na který odkazuje příloha I bod 6 směrnice 2015/2366 a jehož definice je uvedena v čl. 4 bodě 22 této směrnice(29).
84.      Ve skutečnosti Soudní dvůr nemá důvod rozhodovat o výkladu čl. 4 bodu 22 směrnice 2015/2366, na který žádost o rozhodnutí o předběžné otázce neodkazuje.
85.      Pokud by Soudní dvůr přesto souhlasil s tím, že se vyjádří k argumentu norské vlády, budu se jím zabývat níže.
86.      Bod 9 odůvodnění směrnice 2015/2366 objasňuje, že poukazování peněz „je jednoduchá platební služba založená na tom, že plátce poskytne hotovost poskytovateli platebních služeb, který příslušnou částku poukáže například prostřednictvím komunikační sítě příjemci nebo jinému poskytovateli platebních služeb, jenž jedná jménem příjemce“.
87.      Norská vláda, poté co uznala, že v tomto případě dochází k přijetí peněžních prostředků plátce bez zřízení platebního účtu na jeho jméno nebo na jméno příjemce, tvrdí, že se jedná o „poukazování peněz“ ve smyslu uvedených ustanovení.
88.      Podle mého názoru je zde několik argumentů, které tuto tezi vyvracejí.
89.      Zaprvé dynamika operací, na nichž se podílí společnost Betaal, neodpovídá „jednoduché“ službě poukazování peněz, která se vyznačuje bezprostředností a bezpodmínečným převodem peněz příjemci(30).
90.      Zadruhé při poukázání peněz příjemce obdrží částku, kterou plátce převedl. V případě společnosti Betaal takový automatismus a bezpodmínečnost neexistuje: klient mohl vydat příkaz k převodu peněžních prostředků, které však nedorazí k příjemci-dodavateli, pokud nemovitost nebyla dokončena ke spokojenosti plátce.
91.      Zatřetí, aby mohla být činnost společnosti Betaal kvalifikována jako platební služba spočívající v poukazování peněz, musela by být vykonávána jako hlavní podnikatelská činnost. Jinými slovy, společnost Betaal by se musela věnovat poukazování peněz pravidelně a její služby převodu peněz by neměly být doplňkové nebo pomocné pro poskytování služby zajištění.
92.      Jak jsem již uvedl, hlavní činností společnosti Betaal není poukazování peněz, ale poskytování zajištění jako záruky za platby klientů dodavatelům, kteří staví jejich obydlí. Poukazování peněz, pokud by k němu v tomto případě docházelo, by bylo pouze vedlejší a doplňkovou činností.
93.      Nepovažuji za správné ani srovnání, které norská vláda provádí mezi službou zajištění poskytovanou společností Betaal a službami, které nabízejí „supermarkety, velkoobchodníci a maloobchodníci[, kteří poskytují] veřejnosti obdobnou službu umožňující platby za veřejné služby a placení dalších pravidelných účtů za domácnost“, na které odkazuje bod 9 odůvodnění směrnice 2015/2366.
94.      Tato analogie, opakuji, není namístě, protože: a) supermarkety, velkoobchodníci a maloobchodníci převádějí veškeré peněžní prostředky předané klienty k úhradě určitých faktur bez odečtení jakékoliv částky; a b) služba, kterou poskytují, není doplňkovou a pomocnou službou k jiné hlavní činnosti, ale poukázáním peněz za účelem úhrady těchto faktur, což je služba, kterou v některých státech tyto subjekty nabízejí svým klientům jako jednu z dalších služeb zahrnutých do katalogu (hlavních) služeb.
V.      Závěry
95.      S ohledem na výše uvedené úvahy navrhuji, aby Soudní dvůr odpověděl College van Beroep voor het bedrijfsleven (Nejvyšší správní soud pro obchod a průmysl, Nizozemsko) následovně:
„Článek 4 bod 3 ve spojení s bodem 3 písm. c) přílohy I směrnice Evropského parlamentu a Rady (EU) 2015/2366 ze dne 25. listopadu 2015 o platebních službách na vnitřním trhu, o změně směrnice 2002/65/ES, 2009/110/ES a 2013/36/EU a nařízení (EU) č. 1093/2010 a o zrušení směrnice 2007/64/ES
musí být vykládán v tom smyslu, že
přijímání a převádění peněžních prostředků, které nabízí subjekt jakožto zprostředkovatel, nepředstavuje platební službu, pokud tento subjekt v rámci smlouvy s klientem a dodavatelem přijme peněžní prostředky od klienta na svůj platební účet a tyto peněžní prostředky po udělení souhlasu klienta převede z tohoto platebního účtu na dodavatele“.
1      Původní jazyk: španělština.
2      Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 25. listopadu 2015 o platebních službách na vnitřním trhu, o změně směrnice 2002/65/ES, 2009/110/ES a 2013/36/EU a nařízení (EU) č. 1093/2010 a o zrušení směrnice 2007/64/ES (Úř. věst. 2015, L 337, s. 35).
3      Zákon o finančním dohledu. Dále jen „Wft“.
4      Klient tedy může složit částku představující poslední splátku ceny za dílo nikoli u notáře, ale na účet nadace Betaal.
5      Betaal měla toto porušování ukončit ve lhůtě čtyř týdnů po zveřejnění rozhodnutí (ochranná lhůta) tak, že produkty „záruka dokončení“ a „zajištění“ již nebude nabízet a platné smlouvy převede, změní nebo ukončí.
6      Penále činí 10 000,00 eur za každý týden (po uplynutí ochranné lhůty), po který nebude příkazu společností Betaal v plném rozsahu vyhověno. Maximální výše penále činí 50 000,00 eur.
7      ECLI:NL:RBROT:2022:9932.
8      Nizozemská vláda se ve svém písemném vyjádření omezila na uvedení toho, že sdílí stanovisko DNB a případně vysvětlí své stanovisko ústně. Toto vysvětlení neposkytla, protože se jednání nezúčastnila.
9      Podle české vlády představuje taková služba, jako je služba dotčená v projednávané věci, platební službu pouze tehdy, pokud ji subjekt poskytuje v rámci výkonu povolání nebo obchodní činnosti, aniž se jedná pouze o nezbytnou součást jiné služby, a převod peněžních prostředků se provádí výlučně na základě pokynu plátce nebo příjemce.
10      Rozsudky ze dne 1. srpna 2025, Alace a Canpelli (C‑758/24 a C‑759/24, EU:C:2025:591), bod 91; ze dne 6. července 2023, Commissaire général aux réfugiés et aux apatrides (Uprchlík, který spáchal vážný zločin) (C‑8/22, EU:C:2023:542, bod 29; a ze dne 17. listopadu 1983, Merck (292/82, EU:C:1983:335), bod 12.
11      Odpověď ze dne 18. března 2022 na otázku ID 2020,5216. Odpověď není právně závazná. K dispozici na EBA, Single Rulebook Q&A, Question ID 2020,5216; www.eba.europa.eu/single-rule-book-qa/qna/view/publicId/2020,5216.
12      DNB se rovněž odvolává na odpověď Komise ze dne 6. ledna 2023 na otázku ID 2020,5099, ale skutkové okolnosti, na nichž byla tato otázka založena, se liší od okolností v projednávané věci. Tato odpověď Komise je k dispozici na https://www.eba.europa.eu/single-rule-book-qa/qna/view/publicId/2020,5099.
13      Rozsudek ze dne 22. února 2024, ABC Projektai (C‑661/22, EU:C:2024:148), bod 34: „[…] pokud uživatel platebních služeb dá platební instituci k dispozici peněžní prostředky a tyto peněžní prostředky jsou připsány na platební účet vedený touto institucí na jméno tohoto uživatele, musí být tyto transakce v zásadě považovány za transakce spojené s vedením platebního účtu ve smyslu čl. 4 bodu 12 směrnice 2015/2366, a tedy za součást platební služby ve smyslu čl. 4 bodu 3 této směrnice“.
14      Předkládací rozhodnutí, body 12.1 až 12.3.
15      V tomto ohledu souhlasím s tvrzeními předkládajícího soudu uvedenými v bodě 13.5 předkládacího rozhodnutí: „[…] z kontextu ustanovení v kapitole ‚Provádění platebních transakcí‘ (články 78 až 93) směrnice 2015/2366 a z definic platební transakce, plátce a příjemce [by] bylo možné dovodit, že provádění platebních transakcí musí být chápáno zejména v technickém smyslu a ‚provádění‘ se týká provedení platební transakce na platební účet. […]. Tato ustanovení podle všeho vyžadují přímou a technickou účast poskytovatele platebních služeb na převodu peněžních prostředků z platebního účtu na jiný“. Kurzivou zvýraznil autor stanoviska.
16      Na jednání DNB potvrdila, že Betaal neprováděla finanční zprostředkování s prostředky ze zajištění, to znamená, že byla povinna je blokovat a nenakládala s nimi za účelem maximalizace svých zisků. Proto se Betaal nepodobá finančním zprostředkovatelským subjektům, jejichž rizika odůvodňují podrobení obezřetnostnímu dohledu DNB.
17      Směrnice Evropského parlamentu a Rady ze dne 26. června 2013 o přístupu k činnosti úvěrových institucí a o obezřetnostním dohledu nad úvěrovými institucemi a investičními podniky, o změně směrnice 2002/87/ES a zrušení směrnic 2006/48/ES a 2006/49/ES (Úř. věst. 2013, L 176, s. 338).
18      Směrnice ze dne 16. září 2009 o přístupu k činnosti institucí elektronických peněz, o jejím výkonu a o obezřetnostním dohledu nad touto činností, o změně směrnic 2005/60/ES a 2006/48/ES a o zrušení směrnice 2000/46/ES (Úř. věst. 2009, L 267, s. 7).
19      Pokud jde o směrnici Evropského parlamentu a Rady 2007/64/ES ze dne 13. listopadu 2007 o platebních službách na vnitřním trhu, kterou se mění směrnice 97/7/ES, 2002/65/ES, 2005/60/ES a 2006/48/ES a zrušuje směrnice 97/5/ES (Úř. věst. 2007, L 319, s. 1), rozsudek ze dne 22. března 2018, Rasool (C‑568/16, EU:C:2018:211, bod 36), uvedl, že její použití by mělo být omezeno na poskytovatele platebních služeb, jejichž „hlavní činnost“ spočívá v poskytování platebních služeb uživatelům těchto služeb. V bodě 37 měl Soudní dvůr za to, že hlavní činností žalovaného podniku bylo provozování heren a v tomto kontextu uskutečňované operace týkající se multifunkčních terminálů představovaly službu, která má ve vztahu k uvedené činnosti pouze vedlejší povahu.
20      Společnost Betaal toto povolení neměla, a proto jí DNB nařídila ukončit činnost.
21      Pro účely tohoto sporu není relevantní upřesňovat, zda chráněnými uživateli jsou pouze ti, kteří mají postavení „spotřebitele“ v užším smyslu, nebo také ti, kteří toto postavení nemají (například podniky). V bodě 53 odůvodnění směrnice 2015/2366 se uvádí: „[j]elikož se spotřebitelé a podniky nenacházejí ve stejném postavení, nepotřebují stejnou úroveň ochrany. Zatímco je důležité zaručit práva spotřebitelů prostřednictvím ustanovení, od nichž se nelze smluvně odchýlit, je vhodné ponechat podnikům a organizacím v případech, kdy nejednají se spotřebiteli, možnost dohodnout se jinak. Členské státy by však měly mít možnost stanovit, že s mikropodniky [...] se zachází stejně jako se spotřebiteli. Některá zásadní ustanovení této směrnice by se v každém případě měla uplatňovat vždy bez ohledu na status uživatele“.
22      Uvedeném v bodě 4 tohoto stanoviska.
23      Viz rozsudek ze dne 2. září 2021, CRCAM (C‑337/20, EU:C:2021:671), bod 44, pokud jde o účel směrnice 2007/64, který se do značné míry shoduje s cíli směrnice 2015/2366.
24      Bod 6 odůvodnění směrnice 2015/2366.
25      Podle článku 767 knihy 7 nizozemského občanského zákoníku: „Stavebník může být povinen provést jen platby, které odpovídají alespoň přibližně pokroku ve výstavbě nebo hodnotě majetku, který na něj byl převeden; za účelem zajištění plnění jeho povinností však může být dohodnuto, že stavebník složí u notáře částku, která nesmí přesáhnout 10 % ceny stavby, nebo poskytne náhradní záruku v této výši. Částka zaplacená nad tento limit představuje neoprávněnou platbu“.
26      Ve stejném smyslu se vyjádřila italská vláda (body 37 a 38 jejího písemného vyjádření). Podle jejího názoru by široký výklad sporného ustanovení mohl významně rozšířit pojem „platební služba“, což by mělo těžko předvídatelné důsledky. Činnosti, které jsou v současné době vykonávány volně a nejsou považovány za podléhající předpisům o platebních službách, by mohly spadat do působnosti těchto předpisů, pokud by služba popsaná v žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce byla kvalifikována jako platební služba. Dodává, že v takovém případě by měla být přijata obdobná kvalifikace i pro službu úschovy ceny za převod vlastnického práva nebo za převod, zřízení či zánik jiných věcných práv k nemovitostem nebo k obchodním závodům, poskytovanou notářem. Stejně tak by jakýkoli subjekt, který poskytuje podobnou službu záruky nebo uložení částek, mohl být považován za poskytovatele platebních služeb.
27      Na jednání DNB poukázala na možnost, že poskytovatelé zajištění zkrachují a peněžní prostředky vynaložené na tento účel nebude možné získat zpět. Dodala, že k tomu došlo v případě společnosti Betaal.
28      Sousloví poukazování peněz je poněkud nejednoznačné. Jeho překlad do různých jazykových verzí, do kterých jsem nahlédl [„money remittance“ (angličtina), „transmission de fonds“ (francouzština), „Finanztransfer“ (němčina), „geldtransfer“ (nizozemština), „rimessa di denaro“ (italština), „envio de fundos“ (portugalština) nebo „remiterea de bani“ (rumunština)] neumožňuje získat příliš přesné výsledky ohledně jeho sémantického pole, aby bylo možné jej odlišit od jiných více či méně podobných pojmů.
29      Uvedeném v bodě 6 tohoto stanoviska.
30      Betaal nepřevádí dodavateli celou částku poukázanou klientem. Podle článku 10 VOP Betaal odečte z částky přijaté od klienta částku ve výši 2,5 % zajištění, minimálně však 200 eur, která není převedena ani vyplacena dodavateli.