62023CJ0381
ROZSUDEK SOUDNÍHO DVORA (devátého senátu)
6. června 2024 (
*1
)
„Řízení o předběžné otázce – Justiční spolupráce v občanských věcech – Příslušnost ve věcech vyživovacích povinností – Nařízení (ES) č. 4/2009 – Článek 12 odst. 1 – Překážka litispendence – Článek 13 – Souvislost mezi návrhy – Pojem“
Ve věci C‑381/23 [Geterfer] (
i
),
jejímž předmětem je žádost o rozhodnutí o předběžné otázce podaná na základě článku 267 SFEU rozhodnutím Amtsgericht Mönchengladbach-Rheydt (Okresní soud v Mönchengladbachu-Rheydtu, Německo) ze dne 19. června 2023, došlým Soudnímu dvoru dne 19. června 2023, v řízení
ZO
proti
JS
SOUDNÍ DVŮR (devátý senát),
ve složení: O. Spineanu-Matei, předsedkyně senátu, J.-C. Bonichot a L. S. Rossi (zpravodajka), soudci,
generální advokát: M. Campos Sánchez-Bordona,
za soudní kancelář: A. Calot Escobar, vedoucí,
s přihlédnutím k písemné části řízení,
s ohledem na vyjádření, která předložili:
–
za Evropskou komisi: J. Vondung a W. Wils, jako zmocněnci,
s přihlédnutím k rozhodnutí, přijatému po vyslechnutí generálního advokáta, rozhodnout věc bez stanoviska,
vydává tento
Rozsudek
1
Žádost o rozhodnutí o předběžné otázce se týká výkladu článku 12 nařízení Rady (ES) č. 4/2009 ze dne 18. prosince 2008 o příslušnosti, rozhodném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí a o spolupráci ve věcech vyživovacích povinností (Úř. věst. 2009, L 7, s. 1).
2
Tato žádost byla předložena v rámci sporu mezi ZO, dítětem, které v průběhu řízení dosáhlo zletilosti, a jeho matkou JS, který se týká placení výživného.
Nařízení č. 4/2009
3
Body 15 a 44 odůvodnění nařízení č. 4/2009 znějí takto:
„(15)
Aby bylo možno chránit zájmy oprávněných z výživného a umožnit řádný výkon spravedlnosti v rámci Evropské unie, měla by být upravena pravidla o příslušnosti, která vyplývají z nařízení [Rady] (ES) č. 44/2001 [ze dne 22. prosince 2000 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 2001, L 12, s. 1; Zvl. vyd. 19/04, s. 42)]. […]
[…]
(44)
Toto nařízení by mělo změnit nařízení (ES) č. 44/2001 nahrazením příslušných ustanovení uvedeného nařízení týkajících se vyživovacích povinností. S výhradou přechodných ustanovení tohoto nařízení by měly členské státy ode dne použitelnosti tohoto nařízení používat v oblasti vyživovacích povinností ustanovení tohoto nařízení týkající se příslušnosti, uznávání, vykonatelnosti a výkonu rozhodnutí a o soudní pomoci namísto ustanovení nařízení (ES) č. 44/[0]2001.“
4
Článek 1 odst. 1 tohoto nařízení stanoví:
„Toto nařízení se použije na vyživovací povinnosti vyplývající z rodinných vztahů, rodičovství, manželství nebo švagrovství.“
5
Kapitola II uvedeného nařízení, nadepsaná „Příslušnost“, obsahuje články 3 až 14.
6
Článek 3 téhož nařízení stanoví:
„K rozhodování ve věcech vyživovacích povinností je v členských státech příslušný
a)
soud místa, v němž má odpůrce místo obvyklého pobytu, nebo
b)
soud místa, v němž má oprávněný místo obvyklého pobytu, nebo
c)
soud, který je podle práva místa soudu příslušný pro řízení o osobním stavu, souvisí-li záležitost vztahující se k vyživovacím povinnostem s tímto řízením, ledaže je tato příslušnost odvozena výlučně ze státní příslušnosti jedné ze stran, […]
[…]“
7
Článek 12 nařízení č. 4/2009, nadepsaný „Překážka litispendence“, stanoví:
„1.   Je-li u soudů různých členských států zahájeno řízení v téže věci mezi týmiž stranami, přeruší soud, u něhož bylo řízení zahájeno později, bez návrhu řízení až do doby, než se určí příslušnost soudu, který řízení zahájil jako první.
2.   Jakmile je určena příslušnost soudu, u něhož bylo řízení zahájeno jako první, prohlásí se soud, u něhož bylo řízení zahájeno později, za nepříslušný ve prospěch prvního soudu.“
8
Článek 13 tohoto nařízení, nadepsaný „Závislá řízení“, stanoví:
„1.   Jsou-li u soudů různých členských států zahájena řízení, která navzájem souvisejí, může soud, u něhož bylo řízení zahájeno později, řízení přerušit.
2.   Dokud nejsou řízení skončena v prvním stupni, může soud, u něhož bylo řízení zahájeno později, na návrh jedné ze stran také prohlásit, že není příslušný, je-li soud, u nějž bylo řízení zahájeno dříve, příslušný pro daná řízení a spojení těchto řízení je podle jeho práva přípustné.
3.   Ve smyslu tohoto článku řízení navzájem souvisejí, pokud je mezi nimi dán tak úzký vztah, že jejich společné projednání a rozhodnutí je vhodné k tomu, aby se zabránilo vydání vzájemně si odporujících rozhodnutí v oddělených řízeních.“
9
Článek 24 první pododstavec písm. c) uvedeného nařízení, nadepsaný „Důvody pro odmítnutí uznání“, zní takto:
„Rozhodnutí se neuzná,
[…]
c)
je-li neslučitelné s rozhodnutím vydaným v řízení mezi týmiž stranami v členském státě, v němž je uznání navrhováno“.
10
Z článku 68 odst. 1 nařízení č. 4/2009 vyplývá, že s výhradou přechodných ustanovení stanovených v čl. 75 odst. 2 se tímto nařízením mění nařízení č. 44/2001 tak, že se nahrazují ustanovení posledně uvedeného nařízení vztahující se na vyživovací povinnosti.
Spor v původním řízení a předběžná otázka
11
Paní ZO, žalobkyně v původním řízení, se narodila v listopadu 2001 v manželství mezi jejím otcem a JS, odpůrkyní v původním řízení. Toto manželství bylo v listopadu 2010 s konečnou platností rozvedeno.
12
Otec ZO má bydliště v Německu, zatímco její matka má bydliště v Belgii.
13
Po rozchodu rodičů žila ZO nejprve se svou matkou, přičemž její otec musel posledně uvedené podle rozsudku tribunal de première instance d’Eupen (soud prvního stupně v Eupenu, Belgie) ze dne 17. prosince 2014 platit měsíční výživné pro ZO a jejího bratra.
14
Rozsudkem ze dne 31. srpna 2017 tribunal de première instance d’Eupen (soud prvního stupně v Eupenu, Belgie) převedl „právo na rodičovskou odpovědnost“ na otce.
15
Přes týden je ZO v internátu v Německu a během školních prázdnin se zdržuje hlavně u svého otce. Podle údajů v žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce si ZO zachovává adresu v obci, kde má její matka bydliště v Belgii, ale odmítá s ní navázat kontakt.
16
Ve věci v původním řízení požaduje ZO po své matce zaplacení výživného, které musí být ještě vyčísleno, za období od listopadu 2017 do blíže neurčeného data. Matka vznáší námitku překážky litispendence.
17
V době zahájení řízení ve věci v původním řízení již totiž před tribunal de première instance d’Eupen (soud prvního stupně v Eupenu) probíhalo řízení na návrh matky vedené proti otci ZO. V rámci tohoto řízení matka uplatňuje nárok na náhradu škody za to, že poskytovala bydlení a výživu své dceři od 1. srpna 2017 do 31. prosince 2018.
18
Usnesením ze dne 3. listopadu 2021 prohlásil Amtsgericht Mönchengladbach-Rheydt (Okresní soud v Mönchengladbachu-Rheydtu, Německo), že je příslušný k rozhodnutí o návrhu ZO na základě čl. 3 písm. b) nařízení č. 4/2009. Tento návrh však odmítl jako nepřípustný z důvodu překážky litispendence, jelikož matka předtím zahájila řízení před tribunal de première instance d’Eupen (soud prvního stupně v Eupenu). Amtsgericht Mönchengladbach-Rheydt (Okresní soud v Mönchengladbachu-Rheydtu) zejména uvedl, že cílem obou řízení je získání výživného na dítě, přičemž dále upřesnil, že v Belgii jsou podle článků 203 a 203a občanského zákoníku rodiče na základě povinnosti vzájemného přispívání povinni zajistit výživu svých dětí až do ukončení jejich vzdělání, a to i po dosažení zletilosti stanovené na 18 let.
19
Usnesením ze dne 26. dubna 2022 Oberlandesgericht Düsseldorf (Vrchní zemský soud v Düsseldorfu, Německo) vyhověl odvolání, které podala ZO proti usnesení Amtsgericht Mönchengladbach-Rheydt (Okresní soud v Mönchengladbachu-Rheydtu) z důvodu, že se obě řízení netýkají týchž stran a nemají tentýž předmět ani tentýž důvod. Vrátil věc Amtsgericht Mönchengladbach-Rheydt (Okresní soud v Mönchengladbachu-Rheydtu) k novému rozhodnutí.
20
Posledně uvedený soud, který je předkládajícím soudem, má s odkazem na rozsudek ze dne 19. května 1998, Drouot assurances (C‑351/96, EU:C:1998:242), za to, že zájmy žalobkyně v původním řízení a jejího otce, odpůrce v původním řízení před tribunal de première instance d’Eupen (soud prvního stupně v Eupenu), jsou natolik totožné, že tyto osoby mohou být pro účely překážky litispendence považovány za jednu a tutéž stranu. Navíc obě probíhající řízení mají tentýž předmět, a to návrh na placení výživného. Předkládající soud má však pochybnosti o výkladu článku 12 nařízení č. 4/2009 a o použití tohoto článku 12 ve věci v původním řízení.
21
Za těchto podmínek se Landgericht Mönchengladbach-Rheydt (okresní soud v Mönchengladbachu-Rheydtu) rozhodl přerušit řízení a položit Soudnímu dvoru následující předběžné otázky:
„Jedná se o překážku litispendence podle nařízení (ES) č. 4/2009 […], probíhá-li v Belgii mezi otcem a matkou dítěte řízení ve věci placení výživného pro dítě, zatímco v Německu je později na návrh tohoto dítěte zahájeno proti jeho matce řízení ve věci placení výživného pro dítě, které mezitím dosáhlo zletilosti?“
K předběžné otázce
22
Podstatou předběžné otázky předkládajícího soudu je, zda čl. 12 odst. 1 nařízení č. 4/2009 musí být vykládán v tom smyslu, že podmínky pro uznání překážky litispendence stanovené v tomto ustanovení, podle nichž je řízení zahájeno v téže věci a musí probíhat mezi týmiž stranami, jsou splněny, pokud v okamžiku podání návrhu k soudu členského státu dítětem, které mezitím dosáhlo zletilosti, na placení výživného jeho matkou, již posledně uvedená podala k soudu jiného členského státu návrh, kterým se domáhá po otci dítěte náhrady za bydlení a výživu tohoto dítěte.
23
Úvodem je třeba připomenout, že jak vyplývá z čl. 68 odst. 1 a čl. 75 odst. 2 nařízení č. 4/2009, toto nařízení nahradilo ve věcech vyživovacích povinností nařízení č. 44/2001, které samo nahradilo ve vztazích mezi členskými státy Bruselskou úmluvu ze dne 27. září 1968 o příslušnosti a uznávání a výkonu soudních rozhodnutí v občanských a obchodních věcech (Úř. věst. 1972, L 299, s. 32), ve znění následných úmluv uzavřených novými členskými státy o přistoupení k této úmluvě (dále jen „Bruselská úmluva“).
24
Jak Komise v podstatě uvedla v písemném vyjádření, výklad, který Soudní dvůr podal v souvislosti s ustanoveními jednoho z těchto právních předpisů, platí rovněž pro ustanovení ostatních právních předpisů, pokud tato ustanovení mohou být považována za „rovnocenná“ (v tomto smyslu viz rozsudek ze dne 20. června 2022, London Steam-Ship Owners’ Mutual Insurance Association, C‑700/20, EU:C:2022:488, bod 42).
25
Tak je tomu v případě ustanovení o překážce litispendence, která se nacházejí v čl. 21 prvním pododstavci Bruselské úmluvy, v článku 27 nařízení č. 44/2001, jakož i ve věcech vyživovacích povinností v článku 12 nařízení č. 4/2009, která jsou formulována podobně.
26
Obdobně jako čl. 21 první pododstavec Bruselské úmluvy a čl. 27 odst. 1 nařízení č. 44/2001, tak i čl. 12 odst. 1 nařízení č. 4/2009 stanoví, že je-li u soudů různých členských států zahájeno řízení v téže věci mezi týmiž stranami, přeruší soud, u něhož bylo řízení zahájeno později, bez návrhu řízení až do doby, než se určí příslušnost soudu, který řízení zahájil jako první.
27
Toto pravidlo překážky litispendence, podobně jako pravidlo uvedené v čl. 21 prvním pododstavci Bruselské úmluvy a v článku 27 nařízení č. 44/2001, má v zájmu řádného výkonu spravedlnosti, jak byl připomenut zejména v bodě 15 odůvodnění nařízení č. 4/2009, minimalizovat možnost souběžných řízení před soudy různých členských států a zajistit, aby nebyla vydána vzájemně neslučitelná rozhodnutí, jestliže je pro rozhodování téhož sporu příslušných více soudů (obdobně viz rozsudky ze dne 14. října 2004, Mærsk Olie & Gas, C‑39/02, EU:C:2004:615, bod 31, jakož i ze dne 22. října 2015, Aannemingsbedrijf Aertssen et Aertssen Terrassements, C‑523/14, EU:C:2015:722, bod 39).
28
Článek 12 nařízení č. 4/2009 má tedy co nejvíce vyloučit takovou situaci, jako je situace uvedená v čl. 24 prvním pododstavci písm. c) tohoto nařízení, a to neuznání rozhodnutí z důvodu jeho neslučitelnosti s rozhodnutím vydaným v řízení mezi týmiž stranami v členském státě, v němž je uznání navrhováno (v tomto smyslu viz obdobně rozsudek ze dne 14. října 2004, Mærsk Olie & Gas, C‑39/02, EU:C:2004:615, bod 31).
29
Tento mechanismus řešení případů překážky litispendence má objektivní a automatickou povahu a je založen na chronologické posloupnosti zahájení řízení u dotčených soudů (obdobně viz rozsudek ze dne 22. října 2015, Aannemingsbedrijf Aertssen et Aertssen Terrassements, C‑523/14, EU:C:2015:722, bod 48, jakož i citovaná judikatura).
30
Kromě toho s ohledem na okolnost, že čl. 12 odst. 1 nařízení č. 4/2009 neodkazuje na právní řády členských států, ale odkazuje na několik hmotněprávních podmínek jako na prvky definice překážky litispendence, je třeba pojmy použité v tomto článku 12 považovat za autonomní (v tomto smyslu obdobně viz rozsudek ze dne 8. prosince 1987, Gubisch Maschinenfabrik, 144/86, EU:C:1987:528, bod 11).
31
Jak vyplývá ze znění čl. 12 odst. 1 nařízení č. 4/2009, jak bylo připomenuto v bodě 26 tohoto rozsudku, musí být pro určení překážky litispendence splněno několik kumulativních podmínek. Překážka litispendence je prokázána, je-li řízení zahájeno „mezi týmiž stranami“, v „téže věci“ a pro „tentýž nárok“.
32
Ve věci v původním řízení se předkládající soud táže, zda byly splněny podmínky týkající se totožnosti stran a totožnosti předmětu návrhů podaných ve dvou probíhajících souběžných řízeních.
33
Zaprvé, pokud jde o podmínku, podle níž musí být řízení zahájeno mezi „týmiž stranami“, pochybnosti vyjádřené předkládajícím soudem vycházejí z okolnosti, že zatímco spor před tribunal de première instance d’Eupen (soud prvního stupně v Eupenu) probíhá mezi matkou a otcem dítěte, spor, který mu byl předložen, probíhá mezi tímto dítětem, které mezitím dosáhlo zletilosti, a jeho matkou, takže tyto strany formálně nejsou totožné.
34
V tomto ohledu je pravdou, že Soudní dvůr již rozhodl, že je v zásadě důležité, aby strany sporu byly totožné, nezávisle na postavení jedné či druhé z nich v obou souběžných řízeních (v tomto smyslu obdobně viz rozsudek ze dne 22. října 2015, Aannemingsbedrijf Aertssen et Aertssen Terrassements, C‑523/14, EU:C:2015:722, bod 41 a citovaná judikatura).
35
Jak však uvádí předkládající soud, Soudní dvůr v rozsudku ze dne 19. května 1998, Drouot assurances (C‑351/96, EU:C:1998:242, body 19, 23 a 25), který se týkal výkladu čl. 21 prvního pododstavce Bruselské úmluvy, připustil, že formálně odlišné strany, a to pojistitel a jeho pojištěný, mohou mít ve vztahu k předmětu obou projednávaných sporů natolik shodné a neoddělitelné zájmy, že rozsudek vydaný proti jednomu z nich bude mít ve vztahu k druhému sílu věci pravomocně rozhodnuté, takže musí být považováni za jednu a tutéž stranu pro účely použití tohoto ustanovení.
36
Obdobný výklad pojmu „tytéž strany“ lze použít i v rámci čl. 12 odst. 1 nařízení č. 4/2009.
37
S ohledem na věcný předmět tohoto nařízení, který se týká, jak uvádí čl. 1 odst. 1 tohoto nařízení, vyživovacích povinností vyplývajících z rodinných vztahů, rodičovství, manželství nebo švagrovství, a vztahuje se tedy často na pohledávky výživného nezletilého dítěte, které uplatnily jiné osoby, jako je jeden nebo druhý z jeho rodičů nebo veřejnoprávní orgán sociálních dávek, na který ze zákona přešly nároky tohoto oprávněného, je třeba připustit, že v určitých situacích mohou mít formálně odlišné strany ve vztahu k předmětu dvou dotčených řízení tak shodný a neoddělitelný zájem, a to zájem dotyčného dítěte jakožto oprávněného z výživného, že rozsudek vydaný proti jedné z těchto stran má ve vztahu k druhé sílu věci pravomocně rozhodnuté. V takovém případě musí být možné, aby uvedené strany byly považovány za jednu a tutéž stranu ve smyslu článku 12 uvedeného nařízení.
38
Tento výklad je podpořen čl. 3 písm. c) nařízení č. 4/2009. Toto ustanovení totiž připouští, že návrh ve věci vyživovacích povinností může být rovněž podán jako vedlejší návrh v takovém řízení o osobním stavu, jako je rozvodové řízení, jehož účastníky jsou nutně rodiče dotyčného dítěte a jehož zájmy alespoň jeden z rodičů zastupuje ve vedlejším řízení ve věci vyživovacích povinností.
39
Ve věci v původním řízení tedy přísluší předkládajícímu soudu, aby se ujistil, zda s ohledem na předmět souběžných řízení a na skutečnost, že žalobkyně v původním řízení dosáhla v průběhu řízení zletilosti, jsou zájmy této žalobkyně natolik neoddělitelné od zájmů jejího otce, odpůrce před tribunal de première instance d’Eupen (soud prvního stupně v Eupenu), že by rozsudek vydaný v jedné z těchto věcí proti jedné z těchto stran měl ve vztahu k druhé straně účinky věci pravomocně rozsouzené.
40
Zadruhé, pokud jde o podmínku, podle níž musí být předmět návrhů totožný, je třeba připomenout, že tato podmínka znamená, že účel návrhů musí být stejný, s přihlédnutím k nárokům žalobců v každém z těchto sporů, a nikoli k prostředkům právní obrany, které případně uplatnil žalovaný (v tomto smyslu obdobně viz rozsudek ze dne 8. května 2003, Gantner Electronic, C‑111/01, EU:C:2003:257, body 25 a 26 a citovaná judikatura).
41
V tomto ohledu ze žádosti o rozhodnutí o předběžné otázce vyplývá, že před tribunal de première instance d’Eupen (soud prvního stupně v Eupenu) se matka domáhá po otci náhrady nákladů na bydlení a výživu jejich dcery, které jí vznikly v období od 1. srpna 2017 do 31. prosince 2018, zatímco žalobkyně v původním řízení se před předkládajícím soudem po své matce domáhá placení výživného v hotovosti za období od 1. listopadu 2017 do blíže neurčeného data, které však může pokračovat i po listopadu 2019, kdy žalobkyně v původním řízení dosáhla zletilosti.
42
Nic totiž nenasvědčuje tomu, jak Komise uvedla v písemném vyjádření, že návrhy podané v každém dotčeném souběžném řízení, mají tentýž předmět. I když se totiž tato řízení obecně týkají placení výživného, nároky žalobců nemají totožný cíl a netýkají se téhož období.
43
Vzhledem k tomu, že podmínky stanovené v čl. 12 odst. 1 nařízení č. 4/2009 jsou kumulativní, nelze tedy s ohledem na informace, které má Soudní dvůr k dispozici, překážku litispendence konstatovat.
44
Je však třeba zdůraznit, jak správně uvedla Komise, že neexistence překážky litispendence nebrání použití článku 13 nařízení č. 4/2009, má-li předkládající soud za to, že dotčené návrhy mají dostatečně úzký vztah, aby mohly být považovány za související ve smyslu tohoto čl. 13 odst. 3, takže by tento soud, u něhož bylo řízení zahájeno později, mohl řízení přerušit.
45
Vzhledem k výše uvedeným úvahám je třeba na otázku odpovědět tak, že čl. 12 odst. 1 nařízení č. 4/2009 musí být vykládán v tom smyslu, že podmínky pro uznání překážky litispendence stanovené v tomto ustanovení, podle nichž je řízení zahájeno v téže věci a musí probíhat mezi týmiž stranami, nejsou splněny, pokud v okamžiku podání návrhu k soudu členského státu dítětem, které mezitím dosáhlo zletilosti, na placení výživného jeho matkou, již posledně uvedená podala k soudu jiného členského státu návrh, kterým se domáhá po otci dítěte náhrady za bydlení a výživu tohoto dítěte, jelikož nároky žalobců nemají totožný účel a nepřekrývají se časově. Neexistence překážky litispendence ve smyslu čl. 12 odst. 1 nařízení č. 4/2009 však nebrání použití článku 13 tohoto nařízení, pokud je mezi dotčenými návrhy takový dostatečně úzký vztah, aby mohly být považovány za související ve smyslu tohoto čl. 13 odst. 3, takže předkládající soud, u něhož bylo řízení zahájeno později, by mohl řízení přerušit.
K nákladům řízení
46
Vzhledem k tomu, že řízení má, pokud jde o účastníky původního řízení, povahu incidenčního řízení ve vztahu ke sporu probíhajícímu před předkládajícím soudem, je k rozhodnutí o nákladech řízení příslušný uvedený soud. Výdaje vzniklé předložením jiných vyjádření Soudnímu dvoru než vyjádření uvedených účastníků řízení se nenahrazují.
Z těchto důvodů Soudní dvůr (devátý senát) rozhodl takto:
Článek 12 odst. 1 nařízení Rady (ES) č. 4/2009 ze dne 18. prosince 2008 o příslušnosti, rozhodném právu, uznávání a výkonu rozhodnutí a spolupráci ve věcech vyživovacích povinností
musí být vykládán v tom smyslu, že
podmínky pro uznání překážky litispendence stanovené v tomto ustanovení, podle nichž je řízení zahájeno v téže věci a musí probíhat mezi týmiž stranami, nejsou splněny, pokud v okamžiku podání návrhu k soudu členského státu dítětem, které mezitím dosáhlo zletilosti, na placení výživného jeho matkou, již posledně uvedená podala k soudu jiného členského státu návrh, kterým se domáhá po otci dítěte náhrady za bydlení a výživu tohoto dítěte, jelikož nároky žalobců nemají totožný účel a nepřekrývají se časově. Neexistence překážky litispendence ve smyslu čl. 12 odst. 1 nařízení č. 4/2009 však nebrání použití článku 13 tohoto nařízení, pokud je mezi dotčenými návrhy takový dostatečně úzký vztah, aby mohly být považovány za související ve smyslu tohoto čl. 13 odst. 3, takže předkládající soud, u něhož bylo řízení zahájeno později, by mohl řízení přerušit.
Podpisy
(
*1
) – Jednací jazyk: němčina.
(
i
) – Název projednávané věci je fiktivní. Neodpovídá skutečnému jménu žádného z účastníků řízení.