62024CC0184
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
JEAN RICHARD DE LA TOUR
19 päivänä kesäkuuta 2025 (
1
)
Asia C‑184/24 [Sidi Bouzid] (
i
)
AF, omissa nimissään ja alaikäisen lapsensa BF:n huoltajana,
vastaan
Ministero dell’Interno – U.T.G. – Prefettura di Milano
(Ennakkoratkaisupyyntö – Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia (Lombardian alueellinen hallintotuomioistuin, Italia))
Ennakkoratkaisupyyntö – Direktiivi 2013/33/EU – Kansainvälistä suojelua hakevien henkilöiden vastaanotto – Aineellisten vastaanotto-olosuhteiden peruuttaminen – 20 artiklan 1 kohta – Asuinpaikasta poistuminen – 20 artiklan 4 ja 5 kohta – Majoitustiloja koskevien sääntöjen vakavat rikkomiset – Se, että hakija kieltäytyy toistuvasti ja perusteettomasti noudattamasta sellaista siirtopäätöstä, joka on tehty kansallisen vastaanottojärjestelmän kapasiteetin hallinnasta aiheutuvien tarpeiden takia – Kansallinen säännöstö, jonka perusteella aineelliset vastaanotto-olosuhteet voidaan peruuttaa – Hyväksyttävyys
I Johdanto
1.
Onko sellaisessa tilanteessa, jossa kansainvälistä suojelua hakeva henkilö kieltäytyy ehdottomasti jakamasta tai vapauttamasta sitä asuntoa, jossa hän asuu alaikäisen poikansa kanssa vastaanottokeskuksessa, ja kieltäytyy toistuvasti ja perusteettomasti siirrosta toiseen vastaanottokeskukseen kansallisen vastaanottojärjestelmän kapasiteetin hallintaa varten, huolenpidon lopettaminen oikeasuhteinen ja asianmukainen vastaus tämäntyyppiseen käytökseen?
2.
Tämä on pääpiirteissään nyt käsiteltävässä asiassa esiin nouseva kysymys.
3.
Tämä kysymys nousee esiin asiassa, jossa asianosaisina ovat AF, joka on Tunisian kansalainen, ja BF, joka on hänen alaikäinen poikansa, sekä Prefettura di Milano (Milanon prefektuuri, Italia), joka on päättänyt peruuttaa heidän osaltaan aineelliset vastaanotto-olosuhteet, jotka liittyvät majoitukseen, ruokaan, vaatetukseen ja päivittäisiin menoihin tarkoitettuun rahaan ja jotka heille oli tarjottu direktiivin 2013/33/EU (
2
) säännösten mukaisesti. Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia (Lombardian alueellinen hallintotuomioistuin, Italia) pohtii kyseisen päätöksen laillisuutta unionin tuomioistuimen 12.11.2019 annetussa tuomiossa Haqbin (
3
) ja 1.8.2022 annetussa tuomiossa Ministero dell’Interno (Aineellisten vastaanotto-olosuhteiden peruuttaminen) (
4
) vahvistamien periaatteiden kannalta ja pyytää pääasiallisesti unionin tuomioistuinta selventämään niiden toimenpiteiden luonnetta ja ulottuvuutta, jotka jäsenvaltio voi toteuttaa tämäntyyppisten käytöksen vuoksi.
4.
Tässä ratkaisuehdotuksessa esitän syyt, joiden takia en ole samaa mieltä siitä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen lähtökohdasta, jonka mukaan siinä, että kansainvälistä suojelua hakeva henkilö kieltäytyy perusteettomasti noudattamasta toiseen vastaanottokeskukseen siirtymistä koskevaa päätöstä, olisi kyse käytöksestä, joka olisi rinnastettavissa direktiivin 2013/33 20 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdassa tarkoitettuun ”poistu[miseen] toimivaltaisen viranomaisen määräämästä asuinpaikasta”, minkä perusteella jäsenvaltion toimivaltainen viranomainen voisi peruuttaa aineelliset vastaanotto-olosuhteet.
5.
Koska säännöksissä ei mainita asiasta mitään, ehdotan pikemminkin unionin tuomioistuimelle, että se tarkastelee tämäntyyppistä käytöstä kyseisen direktiivin 20 artiklan 4 kohdan säännösten näkökulmasta, koska kansainvälistä suojelua hakeva henkilö loukkaa siten, että hän kieltäytyy ehdottomasti kaikista uudelleenmajoitusta koskevista tarjouksista, jotka kuitenkin sopisivat hänen perhetilanteeseensa, jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen oikeutta toteuttaa sen vastaanottokapasiteetin hallinnan edellyttämiä siirtoja ja syyllistyy majoitustiloja koskevien sääntöjen vakavaan rikkomiseen, josta kyseinen viranomainen voi määrätä seuraamuksia toisentyyppisillä toimenpiteillä, joissa otetaan huomioon ihmisarvo ja alaikäisen erityistarpeet.
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
A
Unionin oikeus
6.
Direktiivin 2013/33 johdanto-osan 25 ja 35 perustelukappaleessa todetaan seuraavaa:
”(25)
Vastaanottojärjestelyjen väärinkäytön mahdollisuutta olisi rajoitettava määrittämällä ne olosuhteet, joissa hakijoille myönnettyjä aineellisia vastaanotto-olosuhteita voidaan rajoittaa tai peruuttaa ne kokonaan, samalla kun kaikille hakijoille varmistetaan kohtuullinen elintaso.
– –
(35)
Tässä direktiivissä kunnioitetaan perusoikeuksia ja noudatetaan erityisesti Euroopan unionin perusoikeuskirjassa[ (
5
)] tunnustettuja periaatteita. Tämän direktiivin tarkoituksena on ennen kaikkea varmistaa, että ihmisarvoa kunnioitetaan täysimääräisesti ja että perusoikeuskirjan 1, 4, 6, 7, 18, 21, 24 ja 47 artiklan soveltamista edistetään, ja direktiivi on pantava täytäntöön tämän mukaisesti.”
7.
Kyseisen direktiivin 1 artiklan mukaan direktiivin tarkoituksena on vahvistaa kansainvälistä suojelua hakevien henkilöiden vastaanottoa jäsenvaltioissa koskevat vaatimukset.
8.
Mainitun direktiivin 2 artiklan i alakohdan mukaan ”vastaanottokeskuksella” tarkoitetaan ”mitä tahansa paikkaa, jota käytetään hakijoiden joukkomajoitukseen”. (
6
)
9.
Saman direktiivin 3 artiklan 1 kohdan mukaan direktiiviä ”sovelletaan kaikkiin kolmansien maiden kansalaisiin ja kansalaisuudettomiin henkilöihin, jotka hakevat kansainvälistä suojelua jäsenvaltioiden alueella, – – niin kauan kuin heidän sallitaan oleskella tällä [alueella] hakijoina, sekä perheenjäseniin, jos tällainen kansainvälistä suojelua koskeva hakemus koskee heitä kansallisen lainsäädännön mukaisesti”.
10.
Direktiivin 2013/33 7 artiklan, jonka otsikko on ”Asuinpaikka ja liikkumisvapaus”, 2 ja 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”2.   Jäsenvaltio voi päättää hakijan asuinpaikasta yleisen edun, yleisen järjestyksen tai tarvittaessa hänen kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksensa sujuvan käsittelyn perusteella.
3.   Jäsenvaltio voi asettaa aineellisten vastaanotto-olosuhteiden tarjoamisen ehdoksi sen, että hakija tosiasiallisesti asuu tietyssä paikassa, jonka jäsenvaltio määrää. Tämä päätös, joka voi olla luonteeltaan yleinen, on tehtävä kussakin yksittäistapauksessa erikseen, ja sen on perustuttava kansalliseen oikeuteen.”
11.
Kyseisen direktiivin 18 artiklan, jonka otsikko on ”Aineellisia vastaanotto-olosuhteita koskevat yksityiskohtaiset säännöt”, 6 kohdan ensimmäisessä virkkeessä säädetään, että ”jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että hakijoita siirretään yhdestä majoituspaikasta toiseen ainoastaan silloin, kun se on tarpeen”.
12.
Mainitun direktiivin 20 artiklassa, jonka otsikko on ”Aineellisten vastaanotto-olosuhteiden rajoittaminen tai peruuttaminen”, säädetään seuraavaa:
”1.   Jäsenvaltiot voivat rajoittaa aineellisia vastaanotto-olosuhteita tai asianmukaisesti perustelluissa poikkeustapauksissa peruuttaa ne, jos hakija:
a)
poistuu toimivaltaisen viranomaisen määräämästä asuinpaikasta ilmoittamatta tästä kyseiselle viranomaiselle tai ilman lupaa, jos sellaista edellytetään; tai
b)
laiminlyö turvapaikkamenettelyyn liittyvän ilmoittautumisvelvollisuutensa tai ei ole noudattanut pyyntöä toimittaa tietoja tai kutsua saapua turvapaikkamenettelyä koskevaan henkilökohtaiseen haastatteluun kansallisessa lainsäädännössä säädetyn kohtuullisen ajan kuluessa; tai
c)
on tehnyt myöhemmän, direktiivin 2013/32/EU[ (
7
)] 2 artiklan q alakohdassa määritellyn hakemuksen.
Kun hakija on jäljitetty tai hän ilmoittautuu vapaaehtoisesti toimivaltaiselle viranomaiselle a tai b kohdassa tarkoitetuissa tapauksissa, on tehtävä katoamisen syihin perustuva perusteltu päätös rajoitettujen tai peruutettujen aineellisten vastaanotto-olosuhteiden uudelleen myöntämisestä kokonaan tai osittain.
– –
4.   Jäsenvaltiot voivat määrätä seuraamuksia, joita sovelletaan majoitustiloja koskevien sääntöjen vakaviin rikkomisiin sekä törkeän väkivaltaiseen käyttäytymiseen.
5.   Aineellisten vastaanotto-olosuhteiden rajoittamista tai peruuttamista taikka tämän artiklan 1, 2, 3 ja 4 kohdassa tarkoitettujen seuraamusten määräämistä koskevat päätökset on tehtävä kussakin yksittäistapauksessa erikseen, objektiivisesti ja puolueettomasti ja päätökset on perusteltava. Päätösten on perustuttava erityisesti 21 artiklassa tarkoitettujen henkilöiden osalta asianomaisen henkilön henkilökohtaiseen tilanteeseen suhteellisuusperiaate huomioon ottaen. Jäsenvaltioiden on aina varmistettava terveydenhuollon saatavuus 19 artiklan mukaisesti sekä varmistettava ihmisarvon turvaava elintaso kaikille hakijoille.
6.   Jäsenvaltioiden on varmistettava, ettei aineellisia vastaanotto-olosuhteita rajoiteta tai peruuteta, ennen kuin 5 kohdassa tarkoitettu päätös on tehty.”
B
Italian oikeus
13.
Direktiivin [2013/33] ja direktiivin [2013/32] täytäntöönpanosta 18.8.2015 annetun asetuksen nro 142 (decreto legislativo n. 142 – Attuazione della direttiva 2013/33/UE recante norme relative all’accoglienza dei richiedenti protezione internazionale, nonchè della direttiva 2013/32/UE, recante procedure comuni ai fini del riconoscimento e della revoca dello status di protezione internazionale) (
8
) 23 §:ssä, jonka otsikko on ”Aineellisten vastaanotto-olosuhteiden rajoittaminen tai peruuttaminen”, säädetään seuraavaa:
”1.   Sen maakunnan prefekti, jossa 9 ja 11 §:ssä tarkoitetut tilat sijaitsevat, päättää perustellulla määräyksellä vastaanottotoimenpiteiden peruuttamisesta seuraavissa tapauksissa:
a)
hakija ei ole paikalla hänelle osoitetuissa majoitustiloissa tai poistuu vastaanottokeskuksesta tekemättä tästä etukäteen perusteltua ilmoitusta toimivaltaiselle prefettura – ufficio territoriale del Governolle [(prefektuuri, keskushallinnon aluevirasto, Italia)];
– –
2.   Jos kansainvälistä suojelua hakeva henkilö rikkoo vakavasti tai toistuvasti niiden tilojen sääntöjä, joihin hänet on majoitettu, mukaan lukien irtaimen tai kiinteän omaisuuden tahallinen vahingoittaminen tai törkeän väkivaltainen käyttäytyminen, myös vastaanottokeskuksen ulkopuolella, prefekti päättää yhdestä tai useasta seuraavasta toimenpiteestä, tämän kuitenkaan vaikuttamatta oikeuteen määrätä hakijan siirrosta toiseen keskukseen:
a)
väliaikainen vastaanottokeskuksen johtajan organisoimaan toimintaan osallistumisen epääminen;
b)
väliaikainen yhden tai useamman 10 §:n 1 momentin toisessa virkkeessä tarkoitetun palvelun epääminen lukuun ottamatta aineellisia palveluja;
c)
12 §:ssä tarkoitetussa asiakirjassa määrättyjen taloudellisten lisäetujen keskeyttäminen vähintään 30 päiväksi ja enintään kuudeksi kuukaudeksi tai poistaminen;
2 bis.   Tässä pykälässä tarkoitetut toimenpiteet on toteutettava yksilöllisesti, suhteellisuusperiaatteen mukaisesti ja ottaen huomioon hakijan tilanne erityisesti 17 §:ssä säädettyjen edellytysten kannalta ja perusteltava. Prefektin hakijaa vastaan toteuttamista toimenpiteistä ilmoitetaan toimivaltaiselle alueelliselle lautakunnalle, jonka tehtävänä on käsitellä kansainvälistä suojelua koskeva hakemus.
3.   Edellä 1 momentin a kohdassa tarkoitetussa tapauksessa vastaanottokeskuksen johtajan on ilmoitettava välittömästi prefektuurille – keskushallinnon aluevirastolle – siitä, että hakija ei ole ollut paikalla kyseisissä tiloissa tai että hän on poistunut niistä. Jos turvapaikanhakija on jäljitetty tai hän ilmoittautuu vapaaehtoisesti lainvalvontaviranomaisille tai siihen keskukseen, johon hänet on sijoitettu, alueesta vastaava prefekti päättää perustellulla määräyksellä vastaanottotoimenpiteiden mahdollisesta palauttamisesta hakijan antamien tietojen perusteella. Palauttamisesta määrätään vain, jos poissaolo tai poistuminen johtuvat ylivoimaisesta esteestä, ennalta-arvaamattomasta tapahtumasta tai muista vakavista henkilökohtaisista syistä.
4.   Jos majoitustiloja koskevia sääntöjä rikotaan, vastaanottokeskuksen johtaja antaa hakijalle virallisen varoituksen ja silloin, kun 2 momentissa tarkoitettujen toimenpiteiden soveltamisedellytykset täyttyvät, toimittaa viipymättä prefektuurille selvityksen tosiseikoista.
– –”
III Pääasian tosiseikat ja ennakkoratkaisukysymys
14.
AF ja hänen poikansa BF, jotka ovat kumpikin Tunisian kansalaisia, ovat kansainvälistä suojelua hakevia henkilöitä. BF oli alaikäinen hänen hakemuksensa tekopäivänä. He asuvat hakijoina vastaanottokeskuksessa Milanossa (Italia).
15.
Milanon prefektuuri teki 1.6.2023 päätöksen, joka koskee AF:lle ja BF:lle tarjottujen aineellisten vastaanotto-olosuhteiden peruuttamista. (
9
) Kyseistä päätöstä, joka on unionin tuomioistuimen käytettävissä olevan kansallisen asiakirja-aineiston liitteenä, on perusteltu kahdella seikalla.
16.
Ensimmäinen seikka koskee sitä, että AF on kieltäytynyt toistuvasti vapauttamasta sitä asuntoa, jossa hän asuu poikansa kanssa ja jota ei ole tarkoitettu kahdelle vaan neljälle henkilölle, ja siirtymisestä toiseen vastaanottokeskukseen Milanossa. Toinen seikka koskee hänen käytöstään siinä keskuksessa, johon hänet on majoitettu. Tällä käytöksellä on rikottu vakavasti keskuksen sääntöjä ja se on ollut omiaan vaarantamaan turvallisuutta siellä ja rajoittamaan kansainvälistä suojelua hakevien henkilöiden vastaanottoon liittyvien menettelyjen hallinnointia, kun otetaan huomioon joukoittainen maahantulo ja jatkuva tarve vastaanottokapasiteetin jakamiseen.
17.
Näiden olosuhteiden monitahoisuudesta ja siitä, että ne muodostuvat majoitustiloja koskevien sääntöjen rikkomisesta, törkeän väkivaltaisesta käyttäytymisestä tai seikoista, jotka vaikuttavat vastaanotto-olosuhteiden tarjoamista koskeviin edellytyksiin, huolimatta ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin katsoo, että Milanon prefektuurin päätös perustuu asetuksen nro 142/2015 23 §:n 1 momentin a kohtaan, jolla direktiivin 2013/33 20 artiklan 1 kohdan a alakohta on saatettu osaksi kansallista oikeusjärjestystä. Se päättelee tästä, että tämän peruuttamisen perusteena on se, että AF on kieltäytynyt toistuvasti organisatorisiin tarpeisiin perustuvasta siirrosta toiseen Milanossa sijaitsevaan vastaanottokeskukseen.
18.
AF nosti kumoamiskanteen Milanon prefektuurin päätöksestä ja teki välitoimihakemuksen välitoimien määräämiseksi ennakkoratkaisua pyytäneessä tuomioistuimessa. Hän perusteli kieltäytymistään siirrosta toiseen vastaanottokeskukseen sillä, että BF opiskelee lähellä sitä keskusta, johon heidät on majoitettu. Hän väittää, että koska aineelliset vastaanotto-olosuhteet on peruutettu hänen osaltaan, hän ei pysty huolehtimaan omista perustarpeistaan eikä alaikäisen lapsensa perustarpeista. Kanteensa tueksi hän väittää erityisesti, että direktiivin 2013/33 21 artiklaa ja asetuksen nro 142/2015 17 §:ää on rikottu, koska kyseisessä toimenpiteessä ei oteta huomioon sitä, että hänen lapsensa ja hän ovat ”haavoittuvassa asemassa olevia henkilöitä”; asetuksen nro 142/2015 23 §:n 1 momentin a kohtaa on rikottu, koska kieltäytyminen noudattamasta siirtoa ei ole rinnastettavissa kyseisessä säännöksessä tarkoitettuihin tapauksiin, ja direktiivin 2013/33 20 artiklaa on rikottu, sellaisena kuin unionin tuomioistuin on tulkinnut sitä tuomioissaan Haqbin ja Ministero dell’Interno (Aineellisten vastaanotto-olosuhteiden peruuttaminen), joista seuraa yleinen periaate, jota sovelletaan kaikkiin tapauksiin, joissa aineelliset vastaanotto-olosuhteet peruutetaan, mukaan lukien tapaukset, joissa kyseinen peruuttaminen ei ole luonteeltaan seuraamus.
19.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin hylkäsi 25.7.2023 antamallaan päätöksellä AF:n välitoimihakemuksen sillä perusteella, että Milanon prefektuurin päätös ilmensi hallintoviranomaisen toimivaltaa järjestää vastaanottokeskusten hallinnointi.
20.
AF valitti tästä päätöksestä Consiglio di Statoon (ylin hallintotuomioistuin, Italia). Consiglio di Stato hyväksyi 22.9.2023 antamallaan päätöksellä kyseisen valituksen sillä perusteella, että Milanon prefektuurin päätös voi loukata AF:n perusoikeuksia, kuten oikeutta saada ruokaa, majoitus ja vaatetusta, jotka ovat perustarpeita.
21.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin pohtii muun muassa sitä, voidaanko ihmisarvon suojelua koskevan perustavanlaatuisen periaatteen perusteella päätellä, että unionin tuomioistuimen vahvistamat periaatteet ovat yleisesti sovellettavia sääntöjä ja niitä voidaan sellaisinaan soveltaa myös muissa kuin seuraamusluonteisissa peruuttamistapauksissa, joista mainituissa tuomioissa on kyse. Kyseinen tuomioistuin katsoo, että nyt käsiteltävässä asiassa viranomainen on esittänyt riittävällä tavalla syyt, joiden vuoksi aineellisten vastaanotto-olosuhteiden peruuttaminen on välttämätöntä, kun otetaan huomioon se, että AF on kieltäytynyt perusteettomasti ja suhteettomasti siirrosta toiseen vastaanottokeskukseen, ja että seurauksiltaan vähemmän raskaat vaihtoehtoiset ratkaisut eivät ole käytännössä mahdollisia.
22.
Se korostaa lisäksi sitä, että kyseinen peruuttaminen on välitön seuraus siitä, että AF on kieltäytynyt jatkamasta näistä aineellisista vastaanotto-olosuhteista nauttimista, vaikkakin toisessa paikassa, mikä vastaa vapaaehtoista jättäytymistä vastaanottomekanismin ulkopuolelle. AF joutuu näin ollen omasta tahdostaan tilanteeseen, jossa hänen perustarpeistaan ei enää huolehdita.
23.
Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin toteaa lopuksi, että tämä kieltäytyminen merkitsee väärinkäyttöä, koska siinä välineellistetään vastaanottotoimenpiteet omiin tarkoituksiin ja sillä rajoitetaan käytännössä viranomaisen organisointia ja hallinnointia koskevaa toimivaltaa yksilöidä vastaanottokeskus, johon kansainvälistä suojelua hakeva henkilö sijoitetaan. Ainoa toimenpide, jonka viranomainen voi toteuttaa väärinkäyttötapauksessa, on aineellisten vastaanotto-olosuhteiden peruuttaminen. Kyseinen tuomioistuin lisää, että jos katsottaisiin, että kyseessä olevassa tilanteessa direktiivin 2013/33 20 artikla on esteenä aineellisten vastaanotto-olosuhteiden peruuttamista koskevan toimivallan käyttämiselle, viranomaisella ei olisi enää konkreettista mahdollisuutta hallinnoida vastaanottotoimenpiteitä, koska pelkästään se, että hakija kieltäytyy siirrosta, voisi ”lamauttaa näiden toimenpiteiden järjestämisen” ja johtaa siihen, että hakijalla olisi ensimmäisessä vastaanottokeskuksessa pelkästään hänen tahdostaan riippuvainen ”oikeus jäädä”, jolla ei ole mitään perustetta unionin oikeudessa eikä kansallisessa oikeudessa.
24.
Tässä tilanteessa Tribunale amministrativo regionale per la Lombardia on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavan ennakkoratkaisukysymyksen:
”Ovatko [direktiivin 2013/33] 20 artikla sekä unionin tuomioistuimen [tuomioissa Haqbin ja Ministero dell’Interno (Aineellisten vastaanotto-olosuhteiden peruuttaminen)] vahvistamat periaatteet – siltä osin kuin niissä suljetaan pois se mahdollisuus, että jäsenvaltion viranomainen voisi määrätä vastaanottotoimenpiteiden peruuttamisesta seuraamuksena, jos tällainen peruuttamisesta määrääminen johtaa siihen, että kansainvälistä suojelua hakevan ulkomaalaisen ja hänen perheensä perustarpeista huolehtiminen vaarantuu – esteenä kansalliselle säännöstölle, jossa sallitaan sellaisen tapauskohtaisen perustellun arvioinnin perusteella, joka koskee myös toimenpiteen tarpeellisuutta ja oikeasuhteisuutta, vastaanottotoimenpiteiden peruuttaminen, joka ei ole seuraamusluonteinen vaan joka on seurausta vastaanottotoimien saamiseksi vaadittujen edellytysten täyttymättä jäämisestä ja erityisesti siitä, että ulkomaalainen on kieltäytynyt syistä, jotka eivät liity perustarpeista huolehtimiseen ja ihmisarvon suojeluun, siirrosta toiseen vastaanottokeskukseen, jonka viranomainen on yksilöinyt objektiivisten organisatoristen tarpeiden takia ja jonka osalta taataan viranomaisen vastuulla, että lähtökeskuksessa vallitsevia olosuhteita vastaavat aineelliset vastaanotto-olosuhteet säilyvät, kun siirrosta kieltäytyminen ja sitä seuraava peruuttamispäätös asettavat ulkomaalaisen tilanteeseen, jossa hän ei pysty huolehtimaan omista ja perheensä perustarpeista?”
25.
Kirjallisia huomautuksia ovat esittäneet AF, Italian, Belgian, Kyproksen ja Puolan hallitukset sekä Euroopan komissio.
IV Asian tarkastelu
26.
Ennakkoratkaisukysymyksellään ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee unionin tuomioistuimelta lähinnä, onko direktiivin 2013/33 20 artiklaa, sellaisena kuin sitä on tulkittu tuomioissa Haqbin ja Ministero dell’Interno (Aineellisten vastaanotto-olosuhteiden peruuttaminen), tulkittava siten, että se on esteenä kansalliselle säännöstölle, jonka nojalla jäsenvaltio voi sen jälkeen, kun se on arvioinut toimenpiteen tarpeellisuutta ja oikeasuhteisuutta tapauskohtaisesti, peruuttaa aineelliset vastaanotto-olosuhteet kansainvälistä suojelua hakevalta henkilöltä, joka ei enää täytä aineellisten vastaanotto-olosuhteiden myöntämisedellytyksiä, koska hän on kieltäytynyt toistuvasti sellaisesta siirrosta toiseen vastaanottokeskukseen, joka kuitenkin sopisi hänen perhetilanteeseensa.
27.
Tämä kysymys nousee esiin, koska missään direktiivin 2013/33 säännöksessä ei säännellä nimenomaisesti tämäntyyppistä tilannetta, jossa kansainvälistä suojelua hakeva henkilö ei noudata hänen vastaanottoaan koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä ja pysyy väärinkäyttöön syyllistyen vastaanottokeskuksessa kieltäytyessään toistuvasti ja perusteettomasti siirrosta toiseen vastaanottokeskukseen.
28.
Kuten Tribunale amministrativo regionale per la Lombardian ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, kyseinen tuomioistuin lähtee siitä, että kyseessä olevan kaltainen käytös voidaan rinnastaa ja on rinnastettava direktiivin 2013/33 20 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdassa tarkoitettuun ”poistu[miseen] toimivaltaisen viranomaisen määräämästä asuinpaikasta”, joten se voi johtaa tämän säännöksen mukaisesti aineellisten vastaanotto-olosuhteiden peruuttamiseen. Kyseinen tuomioistuin nimittäin katsoo, että tällainen käytös on osoitus siitä, että kansainvälistä suojelua hakeva henkilö jättäytyy vapaaehtoisesti kansallisen vastaanottojärjestelmän ulkopuolelle, koska se vastaa sitä, että hakija ei ole paikalla siinä vastaanottokeskuksessa, johon hänet on sijoitettu, mikä on rinnastettavissa poistumiseen toimivaltaisen kansallisen viranomaisen määräämästä asuinpaikasta.
29.
Vaikka jaankin sekä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen että Kyproksen ja Puolan hallitusten ilmaisemat huolet siitä, että tämäntyyppinen käytös merkitsee väärinkäyttöä, jota vastaan jäsenvaltion toimivaltaisten viranomaisten on voitava reagoida, katson kuitenkin, että kun otetaan huomioon direktiivin 2013/33 20 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdan sanamuoto ja sen säännöstön systematiikka ja tavoite, jonka osa kyseinen artikla on, nämä kaksi käytöstyyppiä eivät ole rinnastettavissa toisiinsa.
A
Kieltäytyminen noudattamasta vastaanottokeskuksesta toiseen vastaanottokeskukseen siirtymistä koskevaa päätöstä ei kuulu direktiivin 2013/33 20 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdan soveltamisalaan
30.
Kuten direktiivin 2013/33 20 artiklan otsikosta ilmenee, kyseisessä artiklassa säädetään aineellisten vastaanotto-olosuhteiden rajoittamista tai peruuttamista koskevista toimenpiteistä.
31.
Kyseisen artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdassa annetaan näin ollen jäsenvaltioille mahdollisuus ”asianmukaisesti perustelluissa poikkeustapauksissa peruuttaa [nämä olosuhteet], jos hakija – – poistuu toimivaltaisen viranomaisen määräämästä asuinpaikasta ilmoittamatta tästä kyseiselle viranomaiselle tai ilman lupaa, jos sellaista edellytetään”.
32.
Totean aluksi, että tämän säännöksen sanamuotoa on tulkittava suppeasti, kuten unionin lainsäätäjän käyttämästä maininnasta ”asianmukaisesti perustelluissa poikkeustapauksissa” ilmenee. Muiden kuin varojaan kätkeneen henkilön osalta aineellisten vastaanotto-olosuhteiden peruuttaminen johtaa nimittäin siihen, että kansainvälistä suojelua hakevalta henkilöltä, joka on täysin riippuvainen valtion avusta, evätään majoitus, ruoka, vaatetus ja päivittäisiin menoihin tarkoitettu raha. (
10
)
33.
Korostan lisäksi sitä, että mainitun säännöksen tavoitteena on täsmentää unionin lainsäätäjän direktiivin 2013/33 7 artiklan 3 kohdassa vahvistaman yleisen säännön vaikutukset. Tässä artiklassa, joka koskee hakijan asuinpaikkaa vastaanottavassa jäsenvaltiossa, annetaan nimittäin kyseiselle jäsenvaltiolle mahdollisuus asettaa aineellisten vastaanotto-olosuhteiden tarjoamisen ehdoksi se, että hakija ”tosiasiallisesti” asuu tietyssä paikassa, jonka toimivaltainen kansallinen viranomainen määrää. Kyseisen direktiivin 20 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdassa määritetään toimenpide, joka uhkaa sellaista hakijaa, joka ei noudata tätä velvollisuutta ja poistuu tästä asuinpaikasta ”ilmoittamatta tästä kyseiselle viranomaiselle” tai ilman lupaa, jos sellaista edellytetään.
34.
Verbillä ”poistua” [ranskankielisessä versiossa abandonner eli hylätä], joka on käännetty yhtenäisesti kaikissa kyseisen säännöksen kieliversioissa, on vahva merkitys, koska sillä tarkoitetaan sen tavanomaisessa merkityksessä jonkin tai jonkun jättämistä tai jostakin tai jostakusta luopumista lopullisesti tai jostakin paikasta poistumista. (
11
) Kansallisessa oikeudessa käsitteellä asunnon hylkääminen voi olla itsenäinen merkitys. Esimerkiksi Ranskan oikeudessa sille on ominaista se, että henkilö poistuu äkillisesti ja ennalta-arvaamattomasti siitä asunnosta, jossa hän asuu, ja että hän on perusteettomasti ja pitkään, jopa lopullisesti, poissa siitä. (
12
) Kuten direktiivin 2013/33 20 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan sanamuoto osoittaa, unionin lainsäätäjä tarkoittaa myös sellaisen hakijan tilannetta, jonka olinpaikka ei ole enää tiedossa, (
13
) koska se edellyttää, että jäsenvaltiot tekevät päätöksen aineellisten vastaanotto-olosuhteiden uudelleen myöntämisestä, kun hakija ”on jäljitetty” tai hän ilmoittautuu vapaaehtoisesti toimivaltaiselle viranomaiselle, ottaen huomioon hänen ”katoamisensa” syyt.
35.
Näiden seikkojen perusteella katson, että kyseessä olevan kaltaista käytöstä, jolle on ominaista se, että kansainvälistä suojelua hakeva henkilö kieltäytyy noudattamasta siirtopäätöstä, ja se, että hän pysyy väärinkäyttöön syyllistyen ensimmäisessä vastaanottokeskuksessa, johon hänet on sijoitettu, ei voida rinnastaa sellaisen hakijan käytökseen, joka poistuu toimivaltaisen viranomaisen määräämästä asuinpaikasta ilman ennakkoilmoitusta tai ennakkolupaa. Ymmärrän ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen argumentin, jonka mukaan hakija jättäytyy itse kansallisen vastaanottojärjestelmän ulkopuolelle samalla tavalla kuin hakija, joka poistuu vastaanottokeskuksestaan, kun hän kieltäytyy sitoutumasta hänen vastaanottoaan koskeviin yksityiskohtaisiin sääntöihin ja menemästä toiseen vastaanottokeskukseen. On kuitenkin todettava, että kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa hakija säilyttää tosiasiallisen asuinpaikkansa ensimmäisessä vastaanottokeskuksessa, johon hänet on sijoitettu, tosin väärinkäyttöön syyllistyen, mutta hän ei ole kadonnut, hänen olinpaikkansa on täysin tiedossa hänen kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksensa käsittelyä varten ja toimivaltainen kansallinen viranomainen on täysin tietoinen tästä asuinpaikasta.
36.
Direktiivin 2013/33 20 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdan sanamuoto on siis mielestäni esteenä sille, että kyseessä olevan kaltainen tilanne rinnastetaan tilanteeseen, jossa hakija poistuu toimivaltaisen kansallisen viranomaisen määräämästä vastaanottokeskuksesta.
37.
Myös direktiivin 2013/33 20 artiklan 1 kohdan systematiikka ja tavoite puhuvat tämän puolesta.
38.
Aineellisten vastaanotto-olosuhteiden peruuttaminen on nimittäin toimenpide, josta unionin lainsäätäjä säätää erittäin tiukasti ”asianmukaisesti perustelluissa poikkeustapauksissa” kyseisen direktiivin 20 artiklan 1 kohdan ensimmäisessä alakohdassa kahdessa tilanteessa, joihin liittyy erityisesti se riski, että vastaanottojärjestelmää käytetään väärin. (
14
)
39.
Ensimmäisessä on kyse tilanteesta, jossa jäsenvaltio voi direktiivin 2013/32 28 artiklan 1 kohdan toisen alakohdan mukaisesti olettaa, että kansainvälistä suojelua hakeva henkilö on implisiittisesti peruuttanut hakemuksensa tai luopunut siitä, koska hän on poistunut siitä asuinpaikasta, johon hänet on sijoitettu (direktiivin 2013/33 20 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohta), tai hän on laiminlyönyt ilmoittautumisen viranomaisille tai hän ei ole noudattanut pyyntöä toimittaa tietoja tai kutsua saapua kyseistä menettelyä koskevaan henkilökohtaiseen haastatteluun (kyseisen direktiivin 20 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan b alakohta). Nämä seikat, jotka ovat edellytyksiä oikeudelle saada aineelliset vastaanotto-olosuhteet, kuuluvat direktiivin 2011/95/EU (
15
) 4 artiklassa ja direktiivin 2013/32 13 artiklassa säädettyihin hakijoiden velvollisuuksiin. Tällaisessa tilanteessa, jossa jäsenvaltio voi olettaa, että hakemus on peruutettu, se voi siis olettaa siihen asti, kunnes hakija ilmestyy uudelleen (direktiivin 2013/33 20 artiklan 1 kohdan toinen alakohta), että hakijan asemaan liittyvä oikeus aineellisiin vastaanotto-olosuhteisiin on päättynyt.
40.
Toisessa on kyse tilanteesta, jossa hakija tekee direktiivin 2013/32 2 artiklan q alakohdassa tarkoitetun ”myöhemmän hakemuksen” (direktiivin 2013/33 20 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan c alakohta) eli kansainvälistä suojelua koskevan uuden hakemuksen, joka tehdään sen jälkeen, kun aiemmasta hakemuksesta on tehty lainvoimainen päätös. Tässä tilanteessa peruuttaminen voi näin ollen olla perusteltua, jos on ilmeistä, että hakija on tehnyt tämän uuden hakemuksen vain siinä tarkoituksessa, että hän hyötyy aineellisista vastaanotto-olosuhteista jäsenvaltiossa.
41.
Kyseessä olevan kaltainen käytös ei kuitenkaan kuulu rikkomisiin, joilla voidaan osoittaa hakijalle hänen kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksen käsittelyn osalta kuuluvien velvollisuuksien noudattamatta jättäminen, ja se, että hakija on kieltäytynyt noudattamasta hänen vastaanottoaan koskevia yksityiskohtaisia sääntöjä, ei voi mielestäni yksinään osoittaa, että hänen hakemuksensa on peruutettu implisiittisesti tai että kansallista vastaanottojärjestelmää on yritetty käyttää väärin.
42.
Koska hakija on sen jäsenvaltion alueella, jossa hän on jättänyt hakemuksensa, jossa hän asuu tosiasiallisesti siinä asuinpaikassa, jonka jäsenvaltio on määrännyt ensiksi kyseisen hakemuksen nopean ja tehokkaan käsittelyn takaamiseksi, ja jossa hän noudattaa direktiivin 2011/95 4 artiklan 2 kohdan mukaista yhteistyövelvollisuuttaan ja kaikkia direktiivin 2013/32 13 artiklassa säädettyjä velvollisuuksia, kyseinen hakija täyttää aineellisten vastaanotto-olosuhteiden tarjoamista koskevat edellytykset niin kauan kuin hänen sallitaan oleskella jäsenvaltion alueella tässä asemassa. (
16
) Tällaisessa tilanteessa olisi siis direktiivin 2013/33 20 artiklan 1 kohdalla käyttöön otetun järjestelmän logiikan vastaista, että mainitulta hakijalta evättäisiin ne edut, jotka liittyvät hänen kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksensa käsittelyyn.
43.
Näin ollen en katso, että jäsenvaltio voisi direktiivin 2013/33 20 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohdan säännösten perusteella toteuttaa toimenpidettä, jolla peruutetaan aineelliset vastaanotto-olosuhteet sellaiselta kansainvälistä suojelua hakevalta henkilöltä, joka pysyy väärinkäyttöön syyllistyen ensimmäisessä vastaanottokeskuksessa, johon hänet on sijoitettu, ja joka kieltäytyy toistuvasti ja perusteettomasti organisatorisiin tarpeisiin perustuvasta siirrosta toiseen vastaanottokeskukseen.
44.
Katson sitä vastoin, että tällainen käytös voi merkitä direktiivin 2013/33 20 artiklan 4 kohdassa tarkoitettua ”majoitustiloja koskevien sääntöjen vakavaa rikkomista”, josta jäsenvaltio voi määrätä seuraamuksia kyseisen direktiivin 20 artiklan 5 ja 6 kohdassa asetettuja vaatimuksia noudattaen.
B
Kieltäytyminen noudattamasta toiseen vastaanottokeskukseen siirtymistä koskevaa päätöstä kuuluu direktiivin 2013/33 20 artiklan 4 kohdan soveltamisalaan
45.
Direktiivin 2013/33 20 artiklan 4 kohdassa säädetään, että ”jäsenvaltiot voivat määrätä seuraamuksia, joita sovelletaan majoitustiloja koskevien sääntöjen vakaviin rikkomisiin sekä törkeän väkivaltaiseen käyttäytymiseen”.
46.
Kyseisessä artiklassa ei tosin täsmennetä majoitustiloja koskeviin sääntöihin sisältyviä velvollisuuksia, joiden noudattamatta jättämisestä voidaan määrätä seuraamuksia, joten kunkin jäsenvaltion tehtävänä on määritellä ne. Tällaisissa säännöissä mainitaan kuitenkin väistämättä kullekin osapuolelle laitoksessa oleskelun aikana kuuluvat yleiset ja erityiset oikeudet ja velvollisuudet tai viitataan niihin väistämättä. Niissä täsmennetään myös väistämättä vastaanottokeskuksen organisointia koskevat yksityiskohtaiset säännöt ja kansainvälistä suojelua hakevan henkilön vastaanottoa koskevat edellytykset. Kyseisen hakijan majoituspaikkoihin pääsyä, niissä oleskelua ja niistä lähtemistä koskevia edellytyksiä vastaavasti siirtoa koskevat edellytykset vaikuttavat mielestäni niiden majoitustiloja koskevien sääntöjen olennaisilta osilta, joita hakija sitoutuu noudattamaan allekirjoittamalla vastaanottoa koskevan sopimuksen, joka yleisesti liittyy kyseisiin sääntöihin. (
17
)
47.
Näin ollen hakijan oleskelua vastaanottavan jäsenvaltion alueella koskevista yleisistä säännöksistä yhdessä luettuina seuraa, että direktiivissä 2013/33 ei tunnusteta sellaisen oikeuden olemassaoloa, joka koskisi hakijan jäämistä tiettyyn vastaanottokeskukseen.
48.
Ensinnäkin direktiivin 2013/33 7 artiklan 2 kohdasta käy ilmi, että jäsenvaltiot voivat päättää hakijan asuinpaikasta joko yleisen edun, yleisen järjestyksen tai hänen kansainvälistä suojelua koskevan hakemuksensa sujuvan käsittelyn perusteella. Vaikka käsitettä ”yleinen etu” ei ole määritelty kyseisessä direktiivissä, se kattaa kiistattomasti kansallisen vastaanottojärjestelmän organisointiin ja kapasiteetin hallintaan liittyvät syyt, sillä unionin lainsäätäjä tunnistaa lisäksi mainitun direktiivin johdanto-osan 26 perustelukappaleessa tarpeen turvata ”kansallisten vastaanottojärjestelyjen – – tehokkuus”.
49.
Toiseksi direktiivin 2013/33 18 artiklan 6 kohdasta seuraa, että vastaanottavalla jäsenvaltiolla on oikeus siirtää hakija yhdestä majoituspaikasta toiseen, jos kyseinen siirto on ”tarpeen”, kunhan majoitus kuitenkin täyttää perheiden ja haavoittuvassa asemassa olevien henkilöiden tai huollettavien henkilöiden erityistarpeet. (
18
) Näin ollen toimivaltaisella kansallisella viranomaisella on oikeus pyytää hakijan siirtoa toiseen vastaanottokeskukseen, kun vastaanottotilojen kapasiteetti sitä edellyttää tai kun vastaanottotilojen soveltuvuus hakijan erityistarpeisiin esimerkiksi hänen henkilökohtaisen tilanteensa tai perhetilanteensa (perhe, yksinäiset naiset tai miehet, yksinhuoltajaperhe, ilman huoltajaa olevat alaikäiset) takia sitä edellyttää tai kun hakijalla on vaikeuksia sopeutua kyseisen vastaanottokeskuksen sääntöihin. Jokainen näistä olosuhteista voi tietenkin muuttua koko hakijan vastaanottomenettelyn ajan.
50.
Nämä säännökset menettäisivät mielestäni tehokkaan vaikutuksensa, jos jäsenvaltioilla ei olisi mitään toimintakeinoja sellaisen hakijan osalta, jolla on hallinnassaan asunto, joka täyttää suuremman ydinperheen tarpeet, ja joka kieltäytyy jakamasta asuntoa muiden kanssa tai vapauttamasta sitä ja joka lisäksi kieltäytyy ehdottomasti ja ilman perusteltua syytä kaikista uudelleenmajoitusta koskevista tarjouksista, jotka kuitenkin sopisivat hänen perhetilanteeseensa. (
19
) Kun hakija pysyy väärinkäyttöön syyllistyen kyseisessä asunnossa, hän vie vastaanottokeskuksen johtajalta mahdollisuuden tarjota vapaita paikkoja muille yksittäisille henkilöille tai muille perheille, jotka tarvitsevat niitä. Jos tällaista käytöstä siedetään, vaarana on se, että se tosiasiallisesti johtaa vastaanottojärjestelmän lamautumiseen, kun se estää jäsenvaltioita hallitsemasta tehokkaasti majoituskapasiteettiaan joustavasti esiintyvien tilanteiden moninaisuuden ja muuttovirtojen kehityksen edellyttämällä tavalla.
51.
Kaikista näistä syistä katson, että tällaista käytöstä on voitava pitää direktiivin 2013/33 20 artiklan 4 kohdassa tarkoitettuna ”majoitustiloja koskevien sääntöjen vakavana rikkomisena”.
52.
Tällainen ratkaisu antaa jäsenvaltioille mahdollisuuden määrätä seuraamuksia tämäntyyppisestä käytöksestä kuitenkin sillä edellytyksellä, että ne noudattavat unionin lainsäätäjän kyseisen direktiivin 20 artiklan 5 ja 6 kohdassa nimenomaisesti säätämiä takeita, kuten muun muassa niitä, jotka koskevat suhteellisuusperiaatteen noudattamista ja ihmisarvon kunnioittamista.
53.
Mainitun direktiivin 20 artiklan 5 kohdan nojalla kunkin tämän artiklan 4 kohdassa tarkoitetun seuraamuksen on nimittäin oltava objektiivinen, puolueeton, perusteltu ja oikeassa suhteessa hakijan henkilökohtaiseen tilanteeseen ja kaikkiin tapauksen olosuhteisiin ja sillä on aina säilytettävä terveydenhuollon saatavuus hakijalle ja varmistettava ihmisarvon turvaava elintaso hakijalle. (
20
)
54.
Vaikka, kuten unionin tuomioistuin on myöntänyt tuomiossa Haqbin, sovellettava seuraamusjärjestelmä voi lähtökohtaisesti koskea aineellisia vastaanotto-olosuhteita, unionin tuomioistuin on kuitenkin välittömästi lieventänyt tätä näkemystä ottaen huomioon nämä vaatimukset ja sulkenut pois sen mahdollisuuden, että kaikki nämä olosuhteet peruutettaisiin edes tilapäisesti. (
21
)
55.
Ensinnäkin unionin tuomioistuin on katsonut, että sellainen seuraamus, jossa olisi kyse siitä, että pelkästään direktiivin 2013/33 20 artiklan 4 kohdan perusteella peruutetaan – vain tilapäisestikin – kaikki aineelliset vastaanotto-olosuhteet tai asumiseen, ravintoon tai vaatetukseen liittyvät aineelliset vastaanotto-olosuhteet, ei sopisi yhteen sen velvoitteen kanssa, joka on varmistaa hakijalle ihmisarvon turvaava elintaso, koska kyseinen seuraamus veisi hakijalta mahdollisuuden täyttää kaikkein perustavanlaatuisimmat tarpeensa, kuten asumiseen, ravintoon, vaatetukseen ja puhtauteen liittyvät tarpeet, ja vahingoittaisi siten hänen fyysistä tai henkistä terveyttään tai saattaisi hänet ihmisarvon vastaiseen alennustilaan. (
22
) Vastaavasti unionin tuomioistuin on lisännyt, että tällainen seuraamus tarkoittaisi sitä, että jätettäisiin huomiotta oikeasuhteisuuden vaatimus. (
23
)
56.
Toiseksi unionin tuomioistuin on korostanut sitä, että vaatimus varmistaa hakijalle ihmisarvon turvaava elintaso merkitsee sitä, että paitsi jäsenvaltioiden myös luonnollisten henkilöiden tai yksityisten oikeushenkilöiden, joihin turvaudutaan, on taattava tällainen elintaso jatkuvasti ja keskeytyksettä. (
24
) Hakijan huolenpidon on siis oltava jatkuvaa ja hänen ihmisarvoaan kunnioittavaa, minkä osoittaa mielestäni myös direktiivin 2013/33 20 artiklan 6 kohta. Kyseisessä artiklassa, joka on luonteeltaan ennen kaikkea menettelyllinen säännös, edellytetään nimittäin, että vastaanottava jäsenvaltio jatkaa siihen saakka, kunnes tehdään aineellisten vastaanotto-olosuhteiden rajoittamista tai peruuttamista koskeva päätös, hakijan perustarpeista huolehtimista siten, että niistä huolehtiminen ei keskeydy.
57.
Tällä huolehtimisella on kolme tavoitetta. Sillä voidaan ensinnäkin taata hakijan tehokas suojelu vastaanottavan jäsenvaltion alueella, mikä vähentää hänen syrjäytymisriskiään ja houkutusta liikkua myöhemmin toiseen jäsenvaltioon. Seuraavaksi mainitun huolehtimisen ansiosta hakija voi käyttää turvapaikkaoikeuttaan, kun hän voi osallistua hänen hakemuksensa käsittelyyn hänelle direktiivien 2011/95 ja 2013/32 mukaisesti kuuluvien oikeuksien ja velvollisuuksien mukaisesti. Lopuksi vastaanottavan jäsenvaltion on voitava huolehtimisen ansiosta tutkia huolellisesti kansainvälistä suojelua koskeva hakemus, koska se voi määrätystä seuraamuksesta huolimatta tavoittaa hakijan ja antaa hänelle tiedoksi erilaiset kutsut ja tapaamiset.
58.
Kolmanneksi ja viimeiseksi unionin tuomioistuin on muistuttanut, että direktiivin 2013/33 23 artiklan 1 kohdan nojalla jäsenvaltioiden on perusoikeuskirjan 24 artiklan, johon kyseisen direktiivin johdanto-osan 35 perustelukappaleessa viitataan, mukaisesti ensisijaisesti otettava huomioon lapsen etu pannessaan täytäntöön alaikäisiä koskevia säännöksiä ja määrätessään seuraamuksia. Seuraamusta määrätessään jäsenvaltion on näin ollen otettava huomioon sellaisia tekijöitä kuin alaikäisen hyvinvointi ja sosiaalinen kehitys, ottaen erityisesti huomioon hänen taustansa, sekä häntä koskevat turvallisuusnäkökohdat. (
25
) On selvää, että kaikkien aineellisten vastaanotto-olosuhteiden peruuttaminen – vain tilapäisestikin – ei ole toimenpide, joka sopisi alaikäisen tilanteeseen, koska se ei mahdollista hänen erityistarpeistaan huolehtimista ja vaarantaa selvästi hänen kasvatus- ja kehitysedellytyksensä.
59.
Nyt käsiteltävässä asiassa ymmärtääkseni Milanon prefektuurin päätöksestä käy ilmi, että tämä toimenpide on aiheutunut päällekkäisistä ongelmista ja se on ollut viimeinen keino tilanteen muuttamiseksi, kun toimivaltaiset kansalliset viranomaiset ovat jo tehneet erilaisia yrityksiä.
60.
Kyseisestä päätöksestä käy nimittäin ilmi, että sen lisäksi, että kantaja on käyttäytynyt törkeän väkivaltaisesti vastaanottokeskuksessaan, hän on vastustanut kahteen otteeseen sitä, että kaksi muuta kansainvälistä suojelua hakevaa henkilöä käyttäisi hänen asunnossaan olevia vapaita sänkyjä, ja on kieltäytynyt viiteen otteeseen noudattamasta uudelleenmajoitusta koskevia toimenpiteitä, joista on päätetty hänen osaltaan ja jotka kuitenkin olisivat sopineet hänen ja hänen poikansa, joka oli pääasian tosiseikkojen tapahtuma-aikaan alaikäinen, tilanteisiin. Lisäksi mainitusta päätöksestä käy ilmi, että vaikka toimivaltainen kansallinen viranomainen on aloittanut aineellisten vastaanotto-olosuhteiden peruuttamista koskevan menettelyn kantajan kahden ensimmäisen siirrosta kieltäytymisen jälkeen, se on luopunut kyseisen menettelyn jatkamisesta suostumalla siihen, että kantaja ja hänen poikansa jatkavat vastaanotettuina olemista siinä keskuksessa, johon heidät on majoitettu.
61.
Kaikkien edellä esittämieni syiden perusteella jäsenvaltio ei voi säätää seuraamuksena, joka hakijalle voidaan määrätä siitä, että hän kieltäytyy noudattamasta sellaista siirtopäätöstä, joka kuitenkin sopisi hänen perhetilanteeseensa, sellaista seuraamusta, jolla häneltä peruutettaisiin kaikki direktiivin 2013/33 2 artiklan f ja g alakohdassa tarkoitetut aineelliset vastaanotto-olosuhteet, kun tällaisen seuraamuksen vaikutuksesta hakija menettäisi mahdollisuuden täyttää kaikkein perustavanlaatuisimmat tarpeensa eli asumiseen, ravintoon, vaatetukseen ja puhtauteen liittyvät tarpeet. Näin ollen sen tehtävänä on määrittää muunlainen seuraamus, joka täyttää kyseisen direktiivin 20 artiklan 5 ja 6 kohdassa säädetyt vaatimukset, sellaisina kuin unionin tuomioistuin on niitä tulkinnut. Tämä merkitsee muun muassa sitä, että kyseisen seuraamuksen on oltava oikeassa suhteessa hakijan henkilökohtaiseen tilanteeseen ja hänen ihmisarvoaan kunnioittava ja sen on mahdollistettava terveydenhuollon saatavuus hänelle. Kyseessä olevan kaltaisessa tilanteessa, jossa on kyse yksinhuoltajaperheestä, tämä seuraamus on lisäksi määrättävä siten, että otetaan erityisesti huomioon lapsen etu mainitun direktiivin 23 artiklan mukaisesti ja erityisesti kyseisen lapsen erityistarpeet.
V Ratkaisuehdotus
62.
Kaiken edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Tribunale amministrativo regionale per la Lombardian esittämään ennakkoratkaisukysymykseen seuraavasti:
1)
Kansainvälistä suojelua hakevien henkilöiden vastaanottoa jäsenvaltioissa koskevista vaatimuksista 26.6.2013 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2013/33/EU 20 artiklan 1 kohdan ensimmäisen alakohdan a alakohtaa
on tulkittava siten, että
sellaisen kansainvälistä suojelua hakevan henkilön, joka pysyy väärinkäyttöön syyllistyen ensimmäisessä vastaanottokeskuksessa, johon hänet on sijoitettu, ja joka kieltäytyy toistuvasti ja perusteettomasti siirrosta toiseen vastaanottokeskukseen kansallisen vastaanottojärjestelmän kapasiteetin hallintaa varten, käytös ei ole rinnastettavissa ”poistu[miseen] toimivaltaisen viranomaisen määräämästä asuinpaikasta” siten, että on mahdollista peruuttaa kaikki aineelliset vastaanotto-olosuhteet.
2)
Direktiivin 2013/33 20 artiklan 4–6 kohtaa
on tulkittava siten, että
sellaisen kansainvälistä suojelua hakevan henkilön, joka pysyy väärinkäyttöön syyllistyen ensimmäisessä vastaanottokeskuksessa, johon hänet on sijoitettu, ja joka kieltäytyy toistuvasti ja perusteettomasti siirrosta toiseen vastaanottokeskukseen kansallisen vastaanottojärjestelmän kapasiteetin hallintaa varten, käytös merkitsee ”majoitustiloja koskevien sääntöjen vakavaa rikkomista”, josta jäsenvaltio voi määrätä muunlaisen seuraamuksen kuin kaikkien aineellisten vastaanotto-olosuhteiden peruuttamisen.
Jäsenvaltion tehtävänä on määrittää seuraamus, joka on oikeassa suhteessa hakijan henkilökohtaiseen tilanteeseen ja kaikkiin tapauksen olosuhteisiin ja jolla taataan kaikissa olosuhteissa hänen ihmisarvonsa kunnioittaminen ja terveydenhuollon saatavuus hänelle. Lisäksi siinä erityisessä tilanteessa, jossa on kyse perheestä, tämä seuraamus on määrättävä siten, että otetaan erityisesti huomioon lapsen etu kyseisen direktiivin 23 artiklan säännösten mukaisesti ja erityisesti kyseisen lapsen erityistarpeet.
(
1
)	Alkuperäinen kieli: ranska.
(
i
)	Tämän asian nimi on fiktiivinen nimi. Se ei vastaa asian minkään asianosaisen todellista nimeä.
(
2
)	Kansainvälistä suojelua hakevien henkilöiden vastaanottoa jäsenvaltioissa koskevista vaatimuksista 26.6.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2013, L 180, s. 96).
(
3
)	C‑233/18, EU:C:2019:956; jäljempänä tuomio Haqbin.
(
4
)	C‑422/21, EU:C:2022:616; jäljempänä tuomio Ministero dell’Interno (Aineellisten vastaanotto-olosuhteiden peruuttaminen).
(
5
)	Jäljempänä perusoikeuskirja.
(
6
)	Majoituskeskuksen käsite, jota käytetään esimerkiksi direktiivin 2013/33 ranskan- ja englanninkielisissä versioissa (”accommodation center”), on käännetty vastaanottokeskuksen käsitteeksi muissa kieliversioissa, kuten italiankielisessä versiossa (”centro di accoglienza”) ja espanjankielisessä versiossa (”centro de acogida”).
(
7
)	Kansainvälisen suojelun myöntämistä tai poistamista koskevista yhteisistä menettelyistä 26.6.2013 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2013, L 180, s. 60).
(
8
)	GURI nro 214, 15.9.2015, s. 1. Kyseistä asetusta on muutettu ulkomaisten työntekijöiden joukoittaista laillista maahantuloa ja laittoman maahanmuuton ehkäisemistä ja torjuntaa koskevista kiireellisistä säännöksistä annetulla asetuksella nro 20 (decreto-legge n. 20 – Disposizioni urgenti in materia di flussi di ingresso legale dei lavoratori stranieri e di prevenzione e contrasto all’immigrazione irregolare; GURI nro 59, 10.3.2023, s. 1). Kyseinen asetus muutettiin muunnoksin laiksi 5.5.2023 annetulla lailla nro 50 (legge n. 50; GURI nro 104, 5.5.2023, s. 7; jäljempänä asetus nro 142/2015).
(
9
)	Jäljempänä Milanon prefektuurin päätös.
(
10
)	Ks. direktiivin 2013/33 2 artiklan g alakohta.
(
11
)	Ks. Larousse-sanakirja ja Dictionnaire de l’Académie française ‑sanakirja.
(
12
)	Ks. Cour de cassationin (ylin tuomioistuin, Ranska) kolmannen siviilijaoston 8.7.2009 antama tuomio (nro 08-16.992).
(
13
)	Totean, että asetuksen nro 142/2015 13 §:ssä säädetään nimenomaisesti aineellisten vastaanotto-olosuhteiden peruuttamisesta kyseisen asetuksen 23 §:n 1 momentin a kohdan mukaisesti siinä tapauksessa, että kyseessä on ”perusteeton poissaolo keskuksista”.
(
14
)	Ks. tältä osin direktiivin 2013/33 johdanto-osan 25 perustelukappale ja tuomio Haqbin (44 kohta).
(
15
)	Vaatimuksista kolmansien maiden kansalaisten ja kansalaisuudettomien henkilöiden määrittelemiseksi kansainvälistä suojelua saaviksi henkilöiksi, pakolaisten ja henkilöiden, jotka voivat saada toissijaista suojelua, yhdenmukaiselle asemalle sekä myönnetyn suojelun sisällölle 13.12.2011 annettu Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivi (EUVL 2011, L 337, s. 9).
(
16
)	Ks. tältä osin direktiivin 2013/33 3 artiklan 1 kohta.
(
17
)	Ks. esimerkiksi Ranskassa turvapaikanhakijoiden vastaanottokeskusten toimintaa koskevista säännöistä 19.6.2019 annettu asetus (arrêté, du 19 juin 2019, relatif au règlement de fonctionnement des centres d’accueil pour demandeurs d’asile; JORF 28.6.2019, s. 111), jonka liitteessä olevassa 2 §:ssä säädetään, että ”turvapaikanhakijoiden vastaanottokeskuksen johtaja voi milloin tahansa pyytää Office français de l’immigration et de l’intégrationia [(maahanmuutto- ja kotouttamisvirasto, Ranska)] organisoimaan majoitetun henkilön siirron toiseen majoituspaikkaan, kun hänen haavoittuva asemansa edellyttää hänen tarpeitaan vastaavaa vastaanottoa tai kun on havaittu vaikeuksia sopeutua majoituspaikan sääntöihin”.
(
18
)	Ks. mainitun direktiivin johdanto-osan 9, 14 ja 22 perustelukappale, 18 artiklan 2 kohdan a alakohta ja 21–25 artikla.
(
19
)	Muistutan kuitenkin, että muun muassa direktiivin 2013/33 18 artiklan 2 kohdan a alakohdan ja 23 artiklan säännösten mukaisesti vastaanottokeskuksen johtajan on, kun hän organisoi joukkomajoitukseen erottamattomana osana kuuluvaa yhteisasumista, säilytettävä perheen yksityisyys ottaen erityisesti huomioon lasten erityistarpeet.
(
20
)	Ks. tuomio Haqbin (45 ja 51 kohta).
(
21
)	Ks. tuomio Haqbin (43, 44 ja 52 kohta).
(
22
)	Ks. tuomio Haqbin (46 ja 47 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
(
23
)	Ks. tuomio Haqbin (48 kohta).
(
24
)	Ks. tuomio Haqbin (50 kohta).
(
25
)	Ks. tuomio Haqbin (53–55 kohta).