Väliaikainen versio
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
MACIEJ SZPUNAR
4 päivänä syyskuuta 2025 (1)
Asia C‑572/23 P
Carles Puigdemont i Casamajó,
Antoni Comín i Oliveres ja
Clara Ponsatí i Obiols
vastaan
Euroopan parlamentti
Muutoksenhaku – Toimielimiä koskeva oikeus – Euroopan parlamentin jäsenet – Erioikeudet ja vapaudet – Rikosasiassa esitetty koskemattomuuden pidättämistä koskeva pyyntö – Pyynnön käsitteleminen parlamentissa – Puolueettomuus – Koskemattomuuden pidättämisen edellytykset – Parlamentin harkintavalta – Parlamentin jäsenen koskemattomuuden pidättämistä koskeva päätös – Kumoamiskanne – Valittajan oikeussuojan tarpeen säilyminen
hänen edustajantoimensa päättymisen jälkeen
I       Johdanto
1.        Carles Puigdemont i Casamajó, Antoni Comín i Oliveres ja Clara Ponsatí i Obiols vaativat valituksessaan
kumottavaksi  5.7.2023 annetun
unionin yleisen tuomioistuimen
tuomion Puigdemont i Casamajó ym. v. parlamentti (T‑272/21, EU:T:2023:373; jäljempänä valituksenalainen tuomio), jolla unionin yleinen tuomioistuin on hylännyt heidän kanteensa, jolla vaadittiin kumoamaan heidän koskemattomuutensa pidättämistä koskevista pyynnöistä 9.3.2021 annetut Euroopan parlamentin päätökset P9_TA(2021)0059,
P9_TA(2021)0060 ja P9_TA(2021)0061
(jäljempänä riidanalaiset päätökset).(2)
2.        Valittajat vetoavat vaatimustensa tueksi kymmeneen valitusperusteeseen. Unionin tuomioistuimen pyynnön mukaisesti keskityn tässä ratkaisuehdotuksessa kolmanteen, viidenteen ja kuudenteen valitusperusteeseen. Ehdotan lisäksi, että unionin tuomioistuin tutkii viran puolesta kysymyksen siitä, säilyykö
valittajien oikeussuojan tarve 15.7.2024 jälkeen eli sen jälkeen, kun valittajien toimikausi parlamentin jäseninä  yhdeksännellä vaalikaudella on päättynyt.
II     Unionin oikeus
3.        EU- ja EUT-sopimusten liitteenä olevan Euroopan unionin erioikeuksista ja vapauksista tehdyn pöytäkirjan (N:o 7)(3) (jäljempänä pöytäkirja N:o 7) 9 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Euroopan parlamentin istuntojen ajan sen jäsenillä on
a)      oman valtionsa alueella kansanedustajille myönnetty koskemattomuus;
b)      toisen jäsenvaltion alueella vapaudenriistoa koskeva koskemattomuus sekä lainkäytöllinen koskemattomuus.
Koskemattomuus koskee jäseniä myös silloin, kun he matkustavat Euroopan parlamentin istuntoihin tai palaavat niistä.
Koskemattomuuteen ei voida vedota silloin, kun jäsen tavataan itse teosta, eikä se estä Euroopan parlamenttia käyttämästä oikeuttaan pidättää koskemattomuuden yhden jäsenen osalta.”
4.        Pöytäkirjan N:o 7 VII luvun, jonka otsikko on ”Yleiset määräykset”, 18 artiklassa määrätään seuraavaa:
”Tämän pöytäkirjan soveltamiseksi yhteisöjen toimielimet toimivat yhteistyössä kyseisten jäsenvaltioiden vastuussa olevien viranomaisten kanssa.”
5.        Parlamentin sisäiseen organisaatioon sovelletaan sen omaa työjärjestystä. Yhdeksänteen vaalikauteen (2019–2024) sovellettavan
työjärjestyksen(4) (jäljempänä työjärjestys) 5 artiklassa, jonka otsikko on ”Erioikeudet ja vapaudet”, määrätään seuraavaa:
”1.      Jäsenet nauttivat – – pöytäkirjassa N:o 7 vahvistettuja erioikeuksia ja vapauksia
2.      Erioikeuksia ja vapauksia koskevaa toimivaltaa käyttäessään parlamentti pyrkii säilyttämään täysivaltaisuutensa demokraattisena lainsäädäntöelimenä ja varmistamaan jäsentensä riippumattomuuden heidän hoitaessaan tehtäviään. Parlamentaarinen koskemattomuus ei ole jäsenen henkilökohtainen erioikeus vaan tae koko parlamentin ja sen jäsenten riippumattomuudesta.
– –”
6.        Parlamentin työjärjestyksen 6 artiklassa, jonka otsikko on ”Koskemattomuuden pidättäminen”, määrätään seuraavaa:
”1.      Kaikki koskemattomuuden pidättämistä koskevat pyynnöt
arvioidaan – –pöytäkirjassa N:o 7 olevan 7, 8 ja 9 artiklan ja työjärjestyksen 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen periaatteiden mukaisesti.
– –”
7.        Työjärjestyksen 9 artiklassa, jonka otsikko on ”Koskemattomuutta koskevat menettelyt”, määrätään seuraavaa:
”1.      Jäsenvaltion toimivaltaisen viranomaisen [parlamentin] puhemiehelle osoittamasta, jäsenen koskemattomuuden pidättämistä koskevasta pyynnöstä taikka jäsenen tai entisen jäsenen puhemiehelle osoittamasta, erioikeuksien ja vapauksien puolustamista koskevasta pyynnöstä ilmoitetaan parlamentissa, ja pyyntö lähetetään käsiteltäväksi asiasta vastaavaan valiokuntaan.
– –
3.      Valiokunta käsittelee koskemattomuuden pidättämistä sekä erioikeuksien ja vapauksien puolustamista koskevat pyynnöt viipymättä ottaen kuitenkin huomioon tapausten monimutkaisuuden.
4.      Valiokunta antaa perustellun päätösehdotuksen, jossa on suositus koskemattomuuden pidättämistä koskevan pyynnön tai erioikeuksien ja vapauksien puolustamista koskevan pyynnön hyväksymisestä tai hylkäämisestä. Tarkistuksia ei oteta käsiteltäväksi. Jos ehdotus hylätään, päinvastainen päätös katsotaan hyväksytyksi.
5.      Valiokunta voi pyytää asianomaiselta viranomaiselta ne lisätiedot tai selvitykset, jotka valiokunta katsoo tarpeellisiksi voidakseen muodostaa mielipiteensä koskemattomuuden pidättämisestä tai puolustamisesta.
6.      Asianomaiselle jäsenelle annetaan tilaisuus tulla kuulluksi, ja hänellä on oikeus esittää kaikki tässä yhteydessä aiheellisiksi katsomansa asiakirjat tai muut kirjalliset todisteet.
Asianomainen jäsen ei saa olla paikalla koskemattomuutensa pidättämistä tai puolustamista koskevista pyynnöistä käytävien keskustelujen aikana, itse kuulemista lukuun ottamatta.
– –
7.      Jos pyynnössä esitetään koskemattomuuden pidättämistä tai puolustamista useiden syytöskohtien perusteella, jokaisesta kohdasta voidaan tehdä erillinen päätös. Valiokunnan mietinnössä voidaan poikkeuksellisesti ehdottaa, että koskemattomuuden pidättäminen tai puolustaminen koskisi ainoastaan syytteen käsittelyä ja että ennen lopullista tuomiota jäsentä ei saisi pidättää tai vangita eikä hän saisi joutua sellaisten toimenpiteiden kohteeksi, jotka estäisivät häntä hoitamasta edustajantoimeensa kuuluvia tehtäviä.
8.      Valiokunta voi antaa perustellun lausunnon kyseisen viranomaisen toimivallasta asiassa ja pyynnön käsiteltäväksi ottamisesta, mutta se ei missään tapauksessa ilmaise kantaansa jäsenen syyllisyyteen tai syyttömyyteen eikä siihen, oikeuttavatko lausumat tai teot, joihin jäsenen väitetään syyllistyneen, syytteeseen asettamisen, vaikka valiokunta pyyntöä käsitellessään saisi yksityiskohtaista tietoa tapaukseen liittyvistä tosiasioista.
– –
11.      Valiokunta käsittelee asiaa ja mahdollisesti saamiaan asiakirjoja äärimmäisen luottamuksellisina. Valiokunta käsittelee koskemattomuuteen liittyviä menettelyjä koskevat pyynnöt aina suljetuin ovin.
– –
13.      Valiokunta vahvistaa periaatteet tämän artiklan soveltamiselle.
14.      Kaikki toimivaltaisen viranomaisen esittämät jäsenten erioikeuksien ja vapauksien laajuutta koskevat tiedustelut käsitellään edellä mainittujen sääntöjen mukaisesti.”
III  Asian tausta, valituksenalainen tuomio, asian käsittely unionin tuomioistuimessa ja asianosaisten vaatimukset
A        Asian tausta
8.        Asian tausta esitetään valituksenalaisen tuomion 2–19 kohdassa. Se voidaan tiivistää seuraavasti:
9.        Puigdemont i Casamajó (jäljempänä ensimmäinen valittaja) oli Generalitat de Cataluñan (Katalonian aluehallinto, Espanja) puhemies ja Comín i Oliveres (jäljempänä toinen valittaja) sekä Ponsati i Obiols (jäljempänä kolmas valittaja) olivat Gobierno autonómico de Cataluñan (Katalonian itsehallintoalueen hallitus, Espanja) jäseniä itsemääräämisoikeutta koskevan kansanäänestyksen järjestämisestä 6.9.2017 annetun Parlamento de Cataluñan (Katalonian parlamentti) lain 19/2017 (Ley 19/2017 del Parlamento de Cataluña, reguladora del referéndum de autodeterminación)(5) ja oikeudellisesta siirtymäkaudesta ja tasavallan perustamisesta 8.9.2017 annetun Parlamento de Cataluñan lain 20/2017 (Ley 20/2017 del Parlamento de Cataluña, de transitoriedad jurídica y fundacional de la República)(6) antamisen ajankohtana sekä kun 1.10.2017 järjestettiin itsemääräämisoikeudesta kansanäänestys, josta säädettiin näistä kahdesta ensimmäisenä mainitussa laissa, jonka säännösten soveltaminen oli sillä välin keskeytetty Tribunal Constitucionalin (perustuslakituomioistuin, Espanja) ratkaisulla.
10.      Näiden lakien antamisen ja itsemääräämisoikeutta koskeneen kansanäänestyksen järjestämisen johdosta Ministerio fiscal (syyttäjäviranomainen, Espanja), Abogado del Estado (julkisen vallan edustaja, Espanja) ja Partido político VOX (VOX-puolue, Espanja) panivat vireille muun muassa valittajia vastaan rikosoikeudellisen menettelyn, jossa heidän väitettiin syyllistyneen muun muassa kansankiihotukseen ja julkisten varojen väärinkäyttöön, jotka ovat rikokseksi luokiteltavia tekoja.
Tribunal Supremo (ylin tuomioistuin, Espanja)
totesi 9.7.2018 antamassaan määräyksessä valittajien kieltäytyneen saapumasta oikeuteen heidän lähdettyään Espanjasta ja keskeytti
rikosoikeudellisen menettelyn siihen saakka, kunnes heidät löydettäisiin.
11.      Valittajat asettuivat tämän jälkeen ehdolle Espanjassa 26.5.2019 järjestetyissä Euroopan parlamentin vaaleissa, joissa ensimmäinen ja toinen valittaja tulivat valituiksi 2.7.2019 lukien.
12.      Tribunal Supremon (ylin tuomioistuin)  rikosasioiden jaoston tutkintatuomari antoi 14.10.2019 kansallisen pidätysmääräyksen, eurooppalaisen pidätysmääräyksen ja kansainvälisen pidätysmääräyksen ensimmäisestä valittajasta, jotta hänelle voitaisiin antaa tuomio kyseessä olevassa rikosoikeudellisessa menettelyssä. Sama tuomari antoi 4.11.2019 samanlaiset pidätysmääräykset toisesta ja kolmannesta valittajasta.
13.      Tribunal Supremon (ylin tuomioistuin) presidentti antoi 13.1.2020 parlamentille tiedoksi 10.1.2020 päivätyn pyynnön, joka toimitettiin kyseisen tuomioistuimen rikosasioiden jaoston puheenjohtajan välityksellä ja joka perustui kyseisen jaoston tutkintatuomarin samana päivänä antamaan määräykseen ja koski ensimmäisen ja toisen  valittajan  parlamentaarisen koskemattomuuden pidättämistä.
14.      Ison-Britannian ja Pohjois-Irlannin yhdistyneen kuningaskunnan erottua Euroopan unionista 31.1.2020 parlamentti merkitsi 10.2.2020 tiedoksi, että kolmas valittaja oli valittu parlamentin jäseneksi 1.2.2020 lukien.
15.      Tribunal Supremon (ylin tuomioistuin) presidentti antoi samana päivänä parlamentille tiedoksi 4.2.2020 päivätyn pyynnön, joka toimitettiin kyseisen tuomioistuimen rikosasioiden jaoston puheenjohtajan välityksellä ja joka perustui kyseisen jaoston tutkintatuomarin samana päivänä antamaan määräykseen ja koski kolmannen valittajan  koskemattomuuden pidättämistä.
16.      Parlamentin varapuhemies ilmoitti täysistunnolle koskemattomuuden pidättämistä koskevista pyynnöistä ja siirsi ne oikeudellisten asioiden valiokunnan käsiteltäviksi.
17.      Valittajat esittivät huomautuksia parlamentille. Lisäksi parlamentin oikeudellisten asioiden valiokunta kuuli heitä 14.1.2021.
18.      Oikeudellisten asioiden valiokunta hyväksyi 23.2.2021 mietinnöt A9-0020/2021, A9-0021/2021 ja A9-0022/2021 valittajien koskemattomuuden pidättämistä koskevista pyynnöistä.
19.      Parlamentti hyväksyi edellä 13 ja 15 kohdassa tarkoitetut pyynnöt riidanalaisilla päätöksillä.
B       Valituksenalainen tuomio
20.      Valittajat nostivat 19.5.2021 unionin yleisessä tuomioistuimessa kanteen, jossa vaadittiin riidanalaisten päätösten kumoamista.
21.      Valittajat vetosivat kanteidensa tueksi kahdeksaan kanneperusteeseen. Tämän ratkaisuehdotuksen kannalta merkitykselliset neljä kanneperustetta(7) perustuvat väitettyyn  puolueettomuusperiaatteen ja menettelyn oikeudenmukaisuuden periaatteen loukkaamiseen (kolmas kanneperuste), riidanalaisten päätösten epäselvyydestä johtuvaan oikeusvarmuuden ja vilpittömän yhteistyön periaatteiden,
tehokasta oikeussuojaa koskevan oikeuden sekä puolustautumisoikeuksien loukkaamiseen (viides kanneperuste), SEUT 343 artiklan, pöytäkirjan
N:o 7
9 artiklan
ja parlamentin työjärjestyksen 5 artiklan 2 kohdan rikkomiseen, mikä
johtuu siitä, että parlamentti on ylittänyt jäsentensä koskemattomuuden pidättämistä koskevan toimivaltansa rajat
(kuudes kanneperuste), sekä hyvän hallinnon ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteiden loukkaamiseen, mikä johtuu siitä, että parlamentti poikkesi ilman perusteluja aikaisemmasta käytännöstään tai teki ilmeisen arviointivirheen (seitsemäs kanneperuste).
22.      Riidanalaisten päätösten täytäntöönpanoa lykättiin 24.5.2022 annetulla
unionin tuomioistuimen varapresidentin
määräyksellä Puigdemont i Casamajó ym. v. parlamentti ja Espanja (C‑629/21 P(R), EU:C:2022:413).
23.      Unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisella tuomiolla valittajien esittämät kahdeksan kanneperustetta.
24.      Kolmannen kumoamisperusteen osalta unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi aluksi
kolme ensimmäistä osaa, jotka koskivat yhden esittelijän nimeämistä kolmeen koskemattomuutta koskevaan asiaan (valituksenalaisen tuomion 238 kohta), nimetyn esittelijän puolueellisuutta (valituksenalaisen tuomion 257 kohta) ja oikeudellisten asioiden valiokunnan puheenjohtajan puolueellisuutta (valituksenalaisen tuomion 262 kohta). Toiseksi se katsoi, että koska nämä kolme osaa oli hylätty, ei ollut tarpeen arvioida kyseisen kanneperusteen neljättä osaa, joka koski
oikeudellisten asioiden valiokunnan työn luottamuksellisuutta (valituksenalaisen tuomion 262 kohta).
25.      Viidennen kumoamisperusteen osalta unionin yleinen tuomioistuin totesi, että riidanalaiset päätökset olivat selkeitä niiden menettelyjen osalta, joiden perusteella koskemattomuus pidätettiin
(valituksenalaisen tuomion 97 kohta) ja ettei pöytäkirjan N:o 7
9 artiklan toisessa kohdassa annettu valittajille  mitään muuta suojaa kuin se, jota heihin sovellettiin pöytäkirjan N:o 7
9 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla
(valituksenalaisen tuomion 107 kohta).
26.      Kuudennen ja seitsemännen kumoamisperusteen osalta unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisen tuomion 143 kohdassa ensinnäkin kuudennen kanneperusteen
siltä osin kuin se koski SEUT 343 artiklan, pöytäkirjan
N:o 7
9 artiklan ja työjärjestyksen 5 artiklan 2 kohdan rikkomista sekä valittajien tiettyjen perusoikeuksien loukkaamista.
Toiseksi se hylkäsi valituksenalaisen tuomion 187 kohdassa kuudennen kanneperusteen siltä osin kuin se koski tosiseikkoja koskevia virheitä ja oikeudellisia virheitä, jotka liittyvät parlamentin suorittamaan fumus persecutionis
‑tilanteen tarkasteluun, sekä seitsemännen
kanneperusteen.
C       Asian käsittely unionin tuomioistuimessa ja asianosaisten vaatimukset
27.      Valittajat valittivat valituksenalaisesta tuomiosta 15.9.2023. Parlamentti ja Espanjan kuningaskunta, joka oli hyväksytty väliintulijaksi tukemaan parlamentin vaatimuksia unionin yleisessä tuomioistuimessa, esittivät vastineensa. Unionin tuomioistuimen presidentin päätöksellä asianosaiset hyväksyttiin esittämään vastauskirjelmänsä.
28.      Valittajat vaativat valituksessaan, että unionin tuomioistuin
–        kumoaa valituksenalaisen tuomion
–        kumoaa riidanalaiset päätökset tai toissijaisesti palauttaa asian unionin yleiseen tuomioistuimeen ja
–        velvoittaa parlamentin ja Espanjan kuningaskunnan korvaamaan oikeudenkäyntikulut tai toissijaisesti
päättää oikeudenkäyntikuluista myöhemmin.
29.      Parlamentti ja Espanjan kuningaskunta vaativat, että unionin
tuomioistuin
–        hylkää valituksen ja
–        velvoittaa valittajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
30.      Unionin tuomioistuin on päättänyt ratkaista asian järjestämättä istuntoa asianosaisten kuulemiseksi.
IV     Asian arviointi
A       Valituksen tarkastelu
31.      Valittajat vetoavat valituksensa tueksi kymmeneen valitusperusteeseen. Kuten totesin, keskityn tässä ratkaisuehdotuksessa unionin tuomioistuimen pyynnön mukaisesti kolmanteen, viidenteen ja kuudenteen valitusperusteeseen, jotka koskevat puolueettomuusperiaatteen ja menettelyn oikeudenmukaisuuden periaatteen loukkaamista
koskemattomuuden pidättämistä koskevassa menettelyssä parlamentissa
(kolmas valitusperuste), riidanalaisten päätösten epäselvyyttä (viides valitusperuste) sekä
parlamentaarisen koskemattomuuden pidättämistä koskevaan päätöksentekoon liittyvien sääntöjen tulkinnassa ja soveltamisessa tehtyjä virheitä, jotka liittyvät parlamentin suorittamaan fumus persecutionis
‑tilanteen arviointiin
(kuudes valitusperuste). Tarkastelen ensiksi kolmatta perustetta ja sen jälkeen kuudetta perustetta ja lopuksi viidettä perustetta.
32.      Ennen kuin ryhdyn tutkimaan kyseisiä kolmea valitusperustetta, on mielestäni tarpeen esittää muutamia huomautuksia yhtäältä valittajien oikeussuojan tarpeen säilymisestä yhdeksännen vaalikauden päättymisen jälkeen ja toisaalta pöytäkirjassa N:o 7 olevassa 9 artiklassa tarkoitetusta parlamentaarisesta
koskemattomuudesta ja koskemattomuuden pidättämistä koskevan päätöksen tuomioistuinvalvonnasta.
B       Valittajien oikeussuojan tarpeen säilyminen
33.      Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan unionin tuomioistuimen on valitusmenettelyssä tutkittava viran puolesta kanteen tutkittavaksi ottaminen, mukaan lukien kantajien oikeussuojan tarpeen säilyminen.(8) Nyt käsiteltävässä asiassa katson, että unionin tuomioistuimen olisi suoritettava tällainen tutkinta viran puolesta, kun otetaan huomioon valittajien tilanteen muuttuminen sen jälkeen, kun heidän toimikautensa parlamentin jäseninä päättyi yhdeksännen vaalikauden päätyttyä eli 15.7.2024. Huomautan, että osapuolet eivät voineet käsitellä tätä kysymystä kirjallisessa käsittelyssä, koska se päättyi 2.7.2024 eli ennen yhdeksännen vaalikauden päättymistä.
34.      Huomautan tältä osin, että oikeussuojan tarve on olennainen ja ensimmäinen edellytys kaikille luonnollisen henkilön tai oikeushenkilön nostamille kanteille.(9) Oikeussuojan tarpeen on oltava olemassa kannetta nostettaessa, tai muuten kanne jätetään tutkimatta, ja sen on oltava edelleen olemassa tuomioistuimen ratkaisuun asti sillä uhalla, että lausunnon antaminen asiassa raukeaa.(10) Tällainen intressi edellyttää, että riidanalaisen toimen kumoamisella saattaa sinällään olla oikeudellisia seurauksia ja että kanteen lopputuloksesta voisi näin olla hyötyä sen nostajalle.(11)
35.      Tässä yhteydessä totean ensinnäkin, ettei ensimmäisellä ja kolmannella valittajalla ole 16.7.2024 alkaen enää pöytäkirjan
N:o 7
9 artiklassa määrättyä koskemattomuutta sen vuoksi, että heidän toimikautensa
parlamentin jäseninä on päättynyt. Heitä koskevien riidanalaisten päätösten mahdollinen kumoaminen ei näin ollen hyödyttäisi heitä. Toisaalta huomautan, että ensimmäisen oikeusasteen tuomioistuimessa käydyn oikeudenkäynnin yhteydessä unionin tuomioistuimen varapresidentti määräsi 24.5.2022 antamallaan määräyksellä,(12) että riidanalaisten päätösten täytäntöönpanoa lykätään, että tätä määräystä ei ole kumottu ennen valituksenalaisen tuomion antamista ja että valituksenalaisen tuomion antamisen jälkeen ja huolimatta siitä, ettei unionin tuomioistuimessa käydyn oikeudenkäynnin yhteydessä ole toteutettu välitoimia riidanalaisia päätöksiä ei missään tapauksessa ole pantu täytäntöön ennen parlamentin jäsenten toimikauden päättymistä.
36.      Näin ollen katson, ettei ensimmäisellä ja kolmannella valittajalla
ole enää intressiä saada heitä koskevia riidanalaisia päätöksiä ( P9_TA(2021)0059 et P9_TA(2021)0061) kumotuiksi, koska heidän toimikautensa parlamentin jäseninä on päättynyt, ja että heidän valituksensa on näin ollen jäänyt vaille kohdetta. Koska nyt käsiteltävä valitus ei siis ole omiaan tuomaan etua näille valittajille, jos se hyväksytään, on todettava, ettei valituksesta ole tarpeen lausua heidän osaltaan. Näin ollen ehdotan, että unionin tuomioistuin toteaa
unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 149 artiklan nojalla, että lausunnon antaminen ensimmäisen ja kolmannen valittajan tekemästä valituksesta raukeaa.
37.      Toisen valittajan osalta tilanne on toinen. Asian T‑477/24, Comín i Oliveres v. parlamentti, asiakirja-aineistosta ilmenee, että hänet valittiin 9.6.2024 uudelleen parlamentin jäseneksi kymmenennelle vaalikaudelle. Hänen nimeään ei kuitenkaan mainita Espanjassa valittujen ehdokkaiden luettelossa, jonka Espanjan keskusvaalilautakunta antoi tiedoksi  parlamentille. Keskusvaalilautakunta ilmoitti parlamentille, ettei toinen valittaja ollut vannonut valaa eikä antanut vakuutusta Espanjan perustuslain noudattamisesta, sekä ilmoitti hänelle parlamentissa myönnetyn edustajanpaikan vapautumisesta sekä kaikkien hänelle hänen edustajantoimensa perusteella kuuluvien erioikeuksien keskeyttämisestä siihen asti, kunnes hän olisi vannonut kyseisen valan tai antanut kyseisen vakuutuksen.(13) Tämä merkitsee tuomion
Junqueras Vies(14) valossa sitä, että toisen valittajan on edelleen katsottava nauttivan
koskemattomuutta pöytäkirjan
N:o 7
9 artiklan nojalla ja että hänellä on
säilynyt oikeussuojan tarve saada häntä koskeva riidanalainen päätös
(P9_TA(2021)0060) kumotuiksi.
38.      Toisen valittajan oikeussuojan tarpeen säilyminen
huomioon ottaen ja siltä varalta, ettei unionin tuomioistuin olisi kanssani samaa mieltä siitä, ettei ensimmäisellä ja kolmannella valittajalla ole oikeussuojan tarvetta, tutkin kolmannen, viidennen ja kuudennen valitusperusteen.
C       Rikosoikeudellinen koskemattomuus ja sen pidättämistä koskevan päätöksen tuomioistuinvalvonta
39.      Ranskan vallankumoukseen perustuvan Manner-Euroopan perinteen mukaisesti(15) pöytäkirjassa N:o 7 määrätään kahdesta parlamentaarisen koskemattomuuden muodosta, eli aineellisesta koskemattomuudesta (parlamentin
jäsenen tehtäviä hoidettaessa ilmaistujen mielipiteiden tai äänestysten osalta) (kyseisen pöytäkirjan 8 artikla) ja rikosoikeudellisesta koskemattomuudesta (vapaudenriistoa koskeva koskemattomuus sekä lainkäytöllinen koskemattomuus kaikkien muiden tekojen osalta) (kyseisen pöytäkirjan 9 artikla). Nyt käsiteltävässä asiassa on kyse
jälkimmäisestä muodosta.
40.      Vaikka pöytäkirjassa N:o 7 määrätään nimenomaisesti, että toisin kuin aineellinen koskemattomuus, rikosoikeudellinen koskemattomuus voidaan pidättää, siinä ei kuitenkaan täsmennetä aineellisia edellytyksiä, joiden on tällaisen päätöksen tekemiseksi täytyttävä ja joista ei myöskään nimenomaisesti säädetä primaarioikeudessa eikä johdetun oikeuden oikeudellisesti sitovissa toimissa. Varmaa on ainoastaan, että parlamentaarisen koskemattomuuden pidättäminen kuuluu parlamentin toimivaltaan.
41.      Näin ollen herää kysymys siitä, missä laajuudessa parlamentilla on toimivalta tutkia jäsenensä koskemattomuuden pidättämistä koskeva pyyntö ja kuinka laaja on sen päätökseen kohdistuva tuomioistuinvalvonta. Koska säädösteksteissä ei ole mitään mainintaa tästä, vastausta on etsittävä parlamentaarisen koskemattomuuden tarkoituksesta, sellaisena kuin sitä on tulkittu oikeuskäytännössä.
42.      Unionin tuomioistuin on jo katsonut tukeutuen Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytäntöön,(16) että koskemattomuuksien, joista Euroopan parlamentin jäsenten hyväksi on määrätty, tavoitteena on varmistaa kyseisen toimielimen riippumattomuus sen hoitaessa tehtäväänsä.(17) Kuten olen jo todennut ratkaisuehdotuksessani Junqueras Vies, vaikka parlamentaarinen koskemattomuus muodostuu kullekin parlamentin jäsenelle henkilökohtaisesti annettavasta suojasta, se ei ole parlamentin jäsenen erioikeus, jonka turvin hän pystyy välttämään yleisten lakien noudattamisen, vaan koko parlamenttia suojaava järjestelmä.(18) Tältä osin Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee myös, että lainkäytöllinen koskemattomuus on poikkeus yleisestä oikeudesta ja koskee väitettyjen rikosten syytteeseenpanoa ja oikeudenkäyntiä, minkä vuoksi valtioiden on varmistettava, että sillä on tarkasti määritelty rajoitettu ulottuvuus, jotta poliittiset edustajat eivät voi käyttää sitä oikeuden kiertämisen välineenä.(19)
43.      Kun otetaan huomioon rikosoikeudellisen koskemattomuuden tavoite, joka on parlamentin itsensä suojaaminen, ja se, ettei primaarioikeudessa ole mitään mainintaa aineellisista perusteista, jotka parlamentaarisen koskemattomuuden pidättämisen on täytettävä, sekä se, että koskemattomuuden pidättämistä koskeva päätös kuuluu parlamentin toimivaltaan, on mielestäni katsottava, että parlamentilla on laaja harkintavalta koskemattomuuden pidättämistä koskevien pyyntöjen käsittelyssä.
Tämä merkitsee sekä toimivaltaa määrittää koskemattomuuden pidättämiseen sovellettavat menettelysäännöt ja aineelliset perusteet että toimivaltaa tehdä vapaasti päätös esitetyn pyynnön johdosta.
44.      Parlamentin laaja harkintavalta ei tosin voi olla esteenä sen koskemattomuuden pidättämistä koskevien päätösten tuomioistuinvalvonnalle. Tällainen päätös vaikuttaa ensinnäkin asianomaisen jäsenen oikeudelliseen asemaan, koska hänen
on voitava vedota oikeuksiinsa. Toiseksi se vaikuttaa niiden henkilöiden oikeuteen tehokkaaseen oikeussuojaan, jotka ovat kärsineet vahinkoa kyseisen jäsenen tekemien tekojen johdosta.
45.      Parlamentin laaja harkintavalta huomioon ottaen yhdyn unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytäntöön,(20) jonka mukaan koskemattomuuden pidättämistä koskevan päätöksen tuomioistuinvalvonnan yhteydessä unionin tuomioistuinten on lähtökohtaisesti tarkistettava, että menettelysääntöjä on noudatettu, että toimielimen mainitsemat tosiseikat
ovat paikkansapitäviä ja ettei näiden tosiseikkojen arvioinnissa ole syyllistytty ilmeiseen arviointivirheeseen ja ettei asiassa ole syyllistytty harkintavallan väärinkäyttöön.(21) Parlamentti on yksin toimivaltainen arvioimaan, vaikuttaako koskemattomuuden pidättäminen kaikkien merkityksellisten seikkojen perusteella sen riippumattomuuteen tehtävänsä hoitamisessa.
46.      Kaikkia kolmea valitusperustetta on mielestäni tarkasteltava näiden periaatteiden valossa.
D       Kolmas valitusperuste
47.      Kolmannessa valitusperusteessa valittajat arvostelevat unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se teki oikeudellisen virheen katsoessaan, ettei valittajien oikeutta siihen, että parlamentti käsittelee heidän asiansa puolueettomasti ja oikeudenmukaisesti, ollut loukattu. Tämä valitusperuste jakautuu neljään osaan, joista ensimmäinen koskee päätöstä nimetä yksi esittelijä kolmeen koskemattomuutta koskevaan asiaan, toinen esittelijän puolueettomuutta, kolmas oikeudellisten asioiden valiokunnan puheenjohtajan puolueettomuutta ja neljäs oikeudellisten asioiden
valiokunnassa käydyn menettelyn luottamuksellisuutta.
48.      Aluksi totean, että parlamentaarisen koskemattomuuden pidättämistä koskevien pyyntöjen käsittelyä koskevasta menettelystä parlamentissa
määrätään työjärjestyksen 9 artiklassa, jonka otsikko on ”Koskemattomuutta koskevat menettelyt”. Työjärjestyksen
9 artiklan 13 kohdan mukaan oikeudellisten asioiden
valiokunta vahvistaa tämän artiklan soveltamista koskevat periaatteet. Yhdeksännellä vaalikaudella nämä periaatteet vahvistettiin
valiokunnan jäsenille 19.11.2019 annetussa ilmoituksessa koskemattomuuteen liittyviä tapauksia koskevista periaatteista (jäljempänä ilmoitus nro 11/2019).
49.      Huomautan tältä osin, että unionin tuomioistuin on jo todennut, että yksi ilmoituksella
nro 11/2019 korvatuista ilmoituksista eli parlamentin oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunnan 6.6.2003 antama ilmoitus
nro 11/2003 ei ollut oikeudellisesti sitova.(22) Katson, että sama pätee ilmoitukseen
nro 11/2019. Tämä johtuu siitä, että se on
oikeudellisten asioiden valiokunnan  työn sisäinen organisointitoimi, joka ei sido parlamenttia. Tämä ei kuitenkaan sulje pois sitä, että kyseinen toimi otetaan huomioon arvioitaessa koskemattomuuden pidättämistä koskevan päätöksen tekemiseen johtaneen menettelyn laillisuutta. Ilmoituksessa
nro 11/2003 viitataan
oikeudellisten asioiden valiokunnan, jonka tehtävänä on käsitellä koskemattomuuden pidättämistä koskeva pyyntö ja valmistella parlamentin päätösluonnos, noudattamaan käytäntöön. Lisäksi tämä ilmoitus on osoitettu parlamentin jäsenille, ja se on siten paitsi tietolähde siitä, miten
oikeudellisten asioiden valiokunta käsittelee koskemattomuusasioita, myös asiakirja, joka voi synnyttää heissä heidän menettelyllisiä oikeuksiaan koskevia perusteltuja odotuksia.
50.      Työjärjestyksessä ja ilmoituksessa
nro 11/2019 vahvistettujen sääntöjen sekä tavan, jolla parlamentti soveltaa niitä, on oltava primaarioikeuden mukaisia. Huomautan tältä osin, että Euroopan unionin perusoikeuskirjan (jäljempänä perusoikeuskirja) 41 artiklassa vahvistetussa oikeudessa hyvään hallintoon määrätään, että jokaisella on oikeus siihen, että unionin toimielimet käsittelevät hänen asiansa puolueettomasti ja oikeudenmukaisesti. Tämän säännöksen soveltamista koskemattomuuden pidättämistä koskeviin menettelyihin ei mielestäni voida sulkea pois.(23)
51.      Tämä puolueettomuusvaatimus kattaa yhtäältä subjektiivisen puolueettomuuden siinä mielessä, ettei yhdelläkään kyseessä olevan toimielimen jäsenistä, jonka hoidettavana asia on, saa olla ennakolta määritettyä kantaa tai henkilökohtaisia ennakkoluuloja, ja toisaalta objektiivisen puolueettomuuden siinä mielessä, että toimielimen on annettava riittävät takeet, jotta kaikki perustellut epäilykset voidaan tältä osin sulkea pois.(24)
52.      Katson kuitenkin, että koskemattomuusasioissa on
asioiden puolueetonta käsittelyä koskevan oikeuden tarkkaa sisältöä määritettäessä tarpeen ottaa huomioon menettelyn tarkoitus sekä asioiden käsittelystä vastaavien henkilöiden ja asianomaisen välillä määritelmän mukaan olemassa oleva suhde. Tältä osin on aluksi todettava, että kussakin koskemattomuuden pidättämistä koskevassa menettelyssä on asianomaisen henkilön ja päätöksen tekemiseen toimivaltaisen toimielimen nimissä toimivien henkilöiden välillä
määritelmän mukaan erityinen suhde. Näissä tapauksissa parlamentti, jonka tehtävänä on päättää yhden jäsenensä oikeudesta, ei ole luonteeltaan oikeudellinen vaan poliittinen toimielin. Parlamentille on ominaista, että sen jäsenten välillä, jotka kuuluvat eri poliittisiin ryhmiin, on ideologinen vastakkainasettelu ja
tässä mielessä jatkuva poliittinen ristiriita. Lisäksi parlamentaarisen koskemattomuuden pidättämistä koskevat päätökset ovat yksinomaan parlamentin vastuulla. Ne on siis hyväksyttävä parlamentin päätöksentekoa koskevien sääntöjen mukaisesti eli äänestyksessä, johon osallistuvat kaikki parlamentin jäsenet. Tästä seuraa, että myös parlamentin jäsenillä, joiden välillä on muun kuin poliittisen tason ristiriitoja, on mahdollisuus osallistua toistensa koskemattomuuden pidättämistä koskevan lopullisen päätöksen tekemiseen.
53.      Näin ollen koskemattomuusasioiden käsittelyyn osallistuviin jäseniin ei ole mahdollista soveltaa samaa puolueettomuuden kriteeriä kuin yksityishenkilöiden asioista vastaaviin tuomioistuimiin tai hallintoviranomaisiin. Jos koskemattomuuden pidättämistä koskevan päätöksen valmistelusta vastaaville jäsenille asetettaisiin objektiivisen puolueettomuuden osalta samanlaisia
vaatimuksia kuin tuomareille tai hallintoviranomaisten puolesta toimiville henkilöille asetetut vaatimukset, ei otettaisi huomioon parlamentin erityisluonnetta eikä koskemattomuuden pidättämistä koskevan menettelyn luonnetta.
54.      Tässä tilanteessa katson, että koskemattomuuden pidättämismenettelystä vastaavien henkilöiden ja näiden menettelyjen kohteena olevien henkilöiden välisiä puhtaasti poliittisia ristiriitoja on pidettävä merkityksettöminä arvioitaessa ensin mainittujen henkilöiden objektiivista puolueettomuutta. Sama koskee henkilöitä, jotka ovat vastuussa koskemattomuuden pidättämistä koskevan pyynnön
tutkinnasta  tai oikeudellisten asioiden
valiokunnan työn järjestämisestä. Näitä henkilöitä ei näet pyydetä lausumaan tällaisesta pyynnöstä, vaan heidän tehtävänään on laatia yhdessä muiden oikeudellisten asioiden
valiokunnan jäsenten kanssa päätösehdotus, joka toimitetaan parlamentin käsiteltäväksi keskustelua ja äänestystä varten. Koska ei ole säädetty, että parlamentin jäsenet, joiden välillä on poliittisen tason ristiriitoja, olisi jäävättävä toistensa koskemattomuuden pidättämistä koskevaa pyyntöä  koskevassa parlamentin äänestyksessä, on sitä suuremmalla syyllä katsottava, ettei tällainen ristiriita voi oikeuttaa tällaisen pyynnön tutkinnasta  ja oikeudellisten asioiden valiokunnan työn järjestämisestä vastaavien jäsenten jääväämistä.
1.     Kolmannen valitusperusteen ensimmäinen osa
a)     Asianosaisten lausumat
55.      Valittajat arvostelevat unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se teki oikeudellisen virheen, kun se katsoi valituksenalaisen tuomion 229–238 kohdassa, ettei menettelyn puolueettomuutta ja oikeudenmukaisuutta ollut loukattu siitä huolimatta, että kaikkiin kolmeen koskemattomuutta koskevaan asiaan oli nimetty yksi ainoa esittelijä. Heidän mukaansa parlamentti on näin ollen rikkonut ilmoituksen nro 11/2019 6 ja 8 kohtaa sekä perusoikeuskirjan 41 artiklan 1 kohtaa ja 39 artiklan 2 kohtaa, kun otetaan huomioon, ettei esittelijäksi nimetty henkilö ollut puolueeton. Valittajat väittävät, että ainoa ilmoitukseen nro 1/2020 liitetty asiakirja oli Tribunal Supremon (ylin tuomioistuin)
14.10.2019 antama tuomio ja että unionin yleinen tuomioistuin otti todisteet huomioon vääristyneellä tavalla luokitellessaan kyseisen tuomion ”muistioksi”. Lisäksi valittajat arvostelevat unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 237 kohdassa esittämiä toteamuksia, joiden mukaan ilmoituksen
nro 11/2019 6 ja 8 kohdassa ei vahvistettaisi parlamentin jäsenille mitään oikeutta. Tältä osin he väittävät, että jos kutakin koskemattomuusasiaa varten olisi nimetty eri esittelijä, ainakin yksi heistä olisi voinut olla puolueeton.
Heidän mukaansa parlamentti voi perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdan mukaan nimetä yhden ainoan esittelijän ainoastaan työjärjestyksen 9 artiklan 13 kohdan nojalla annetun nimenomaisen määräyksen perusteella.
56.      Parlamentti, jota Espanjan kuningaskunta tukee tässä kohdin, vaatii kolmannen valitusperusteen tämän osan hylkäämistä ja katsoo, että se on jätettävä tutkimatta perustelujen puutteellisuuden vuoksi, koska valittajat eivät ole osoittaneet, miltä osin unionin yleisen tuomioistuimen perustelut olivat virheelliset, vaan
esittävät ainoastaan oman tulkintansa. Parlamentti katsoo, että jos tämä osa voitaisiin ottaa tutkittavaksi, se ei olisi perusteltu, koska unionin yleinen tuomioistuin ei ole tehnyt oikeudellista virhettä. Parlamentti katsoo lisäksi, että unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 237 kohdassa esittämät toteamukset ovat toissijaisia ja että tätä kohtaa koskeva väite on näin ollen tehoton.
b)     Asian arviointi
57.      Aivan ensiksi on todettava, että nionin yleinen tuomioistuin esitti valituksenalaisen tuomion 232 kohdassa ilmoituksen
nro 11/2019 6–8 kohdan sisällön. Siitä ilmenee, että ilmoituksen
6 kohdassa säädetään, että asiasta vastaava valiokunta nimeää ”kutakin koskemattomuuteen liittyvää tapausta” varten esittelijän. Ilmoituksen 7 kohdan mukaan kunkin poliittisen ryhmän on nimitettävä yksi jäsenistään koskemattomuuteen liittyviä tapauksia käsitteleväksi pysyväksi esittelijäksi, jonka olisi suotavaa olla ryhmän koordinaattori, ”jotta voidaan varmistaa, että näitä tapauksia käsittelevät kokeneet jäsenet”. Kyseisen ilmoituksen 8 kohdan ensimmäisessä virkkeessä todetaan, että poliittiset ryhmät vuorottelevat koskemattomuuteen liittyvissä tapauksissa tasapuolisesti esittelijän tehtävässä.(25)
58.      Tämän
jälkeen unionin yleinen tuomioistuin totesi ensinnäkin valituksenalaisen tuomion 236 kohdassa, että ilmoituksen
nro 11/2019 8 kohtaan sisältyvää esittelijän tehtävän tasapuolisen vuorottelun periaatetta ei voida tulkita siten, että se on esteenä yhden ainoan esittelijän nimittämiselle käsittelemään useita toisiinsa liittyviä koskemattomuusasioita, jos koskemattomuuden pidättämistä koskevat pyynnöt kohdistuvat, kuten käsiteltävässä asiassa, samassa rikosoikeudellisessa menettelyssä osallisina oleviin parlamentin jäseniin.
Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin totesi kyseisen tuomion 237 kohdassa, ettei ilmoituksen N:o 11/2019 8 kohdassa kuitenkaan anneta näille parlamentin jäsenille mitään oikeutta.
59.      Toisin kuin parlamentti väittää, katson, että kolmannen valitusperusteen ensimmäinen osa on otettava tutkittavaksi siltä osin kuin se koskee unionin yleisen tuomioistuimen tekemää oikeudellista virhettä ilmoituksen nro 11/2019 6 ja 8 kohdan tulkinnassa. Ensimmäisessä oikeusasteessa tutkituista oikeuskysymyksistä voidaan keskustella uudelleen muutoksenhaun yhteydessä, jos valittaja riitauttaa unionin yleisen tuomioistuimen unionin oikeuden tulkinnan tai soveltamisen.(26) Valitusperusteen tämä osa on sitä vastoin perusteeton siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin on tulkinnut kyseisiä kohtia oikein.
60.      Huomautan, että ensimmäisessä osassa valittajat väittävät muun muassa, että heidän asioidensa osoittaminen yhdelle ainoalle esittelijälle on johtanut menettelyn puolueettomuuden loukkaamiseen. Valituksessaan he eivät kuitenkaan osoita,
että yhden ainoan esittelijän nimeämisen ja menettelyn puolueettomuuden välillä olisi yhteys, vaan vetoavat ainoastaan väitteisiin, joiden mukaan nimetty henkilö ei ollut puolueeton, mikä ei ole kolmannen valitusperusteen ensimmäisen osan kohteena. Nämä väitteet ovat siltä osin tehottomia. Mikään ei sitä vastoin estä arvioimasta päätöstä kolmen asian osoittamisesta yhdelle esittelijälle menettelyn oikeudenmukaisuuden kannalta.
61.      Tältä osin katson, ettei unionin yleinen tuomioistuin tehnyt oikeudellista virhettä valituksenalaisen tuomion 236 kohdassa. Olen unionin yleisen tuomioistuimen kanssa yhtä mieltä siitä, etteivät ilmoituksen
nro 11/2019 6 ja 8 kohta ole esteenä yhden ainoan esittelijän nimeämiselle useisiin koskemattomuuden pidättämistä koskevaa pyyntöä koskeviin asioihin. Koska näissä kohdissa määrätään, että kutakin koskemattomuusasiaa varten nimetään esittelijä ja että asiat jaetaan esittelijöille tasapuolisen vuorottelun periaatteen mukaisesti, niissä ei luoda järjestelmää, jossa olisi tiukat määräykset asioiden jakamisesta, vaan annetaan  yleinen sääntö oikeudellisten asioiden valiokunnan työn organisoinnista. Se ei estä sitä, että samalle esittelijälle osoitetaan koskemattomuusasioita, jotka liittyvät läheisesti toisiinsa niiden välisen yhteyden vuoksi, ja huomautan, että tällaisten asioiden käsittelyn osoittaminen samalle esittelijälle mahdollistaa menettelyn yhteydessä sen, että
varmistetaan toisiinsa rinnastettavassa tai jopa samanlaisessa tilanteessa olevien henkilöiden yhdenvertainen kohtelu.
62.      Tämän osan yhteydessä esitetyn väitteen osalta, jonka mukaan näyttö on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, katson vielä, ettei tämä väite ole tehoton siltä osin kuin se
koskee yhden ainoan esittelijän nimeämistä vaan siltä osin kuin se koskee esittelijän puolueettomuutta. Kuten totesin,(27) väite, jonka mukaan esittelijäksi nimetty henkilö ei ollut puolueeton, on tehoton tämän valitusperusteen osan kannalta.
63.      Valituksenalaisen tuomion 237 kohtaa koskeva väite on hylättävä siltä osin kuin se sisältää ylimääräisen toteamuksen.
Unionin tuomioistuin hylkää heti alkuun unionin yleisen tuomioistuimen tuomion ylimääräisistä perusteluista esitetyt väitteet, koska ne eivät voi johtaa tuomion kumoamiseen.(28)
64.      Edellä esitetyn perusteella kolmannen valitusperusteen ensimmäinen osa on hylättävä.
2.     Kolmannen valitusperusteen toinen osa
a)     Asianosaisten lausumat
65.      Valittajat arvostelevat unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se teki oikeudellisen virheen, kun se hylkäsi valituksenalaisen tuomion 244–257 kohdassa perusteettomana heidän väitteensä, jonka mukaan esittelijä ei ollut puolueeton ja loukkasi näin ollen perusoikeuskirjan 41 artiklan 1 kohtaa ja 39 artiklan 2 kohtaa sekä ilmoituksen nro 11/2019 8 kohdasta johtuvia periaatteita. Valittajat esittävät tämän osan yhteydessä viisi väitettä.
66.      Ensimmäisessä väitteessään valittajat väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen katsoessaan valituksenalaisen tuomion 245 ja 246 kohdassa, että se, että esittelijä kuuluu samaan poliittiseen ryhmään kuin VOX-puolue, joka on aloittanut rikosoikeudellisen menettelyn heitä vastaan, ei riitä herättämään objektiivisesti perusteltuja epäilyjä kyseisen esittelijän mahdollisesta puolueellisuudesta.
67.      Toisessa väitteessään valittajat väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin kieltäytyi valituksenalaisen tuomion 247–251 kohdassa virheellisesti tunnustamasta, että se, että esittelijä toimi puheenjohtajana parlamentissa pidetyssä julkisessa kokouksessa, jossa hän kannatti iskulausetta ”Puigdemont vankilaan!”, osoitti hänen puolueellisuutensa tai ainakin herätti aiheellisia epäilyjä siitä. Tämä kieltäytyminen oli seurausta selvitysaineiston huomioon ottamisesta vääristyneellä tavalla.
68.      Kolmannessa väitteessään valittajat arvostelevat unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se on valituksenalaisen tuomion 253 ja 254 kohdassa virheellisesti jättänyt tutkimatta todisteen eli
bulgarialaisessa sanomalehdessä julkaistun esittelijän haastattelun sillä perusteella, että he eivät perustelleet
sen myöhäistä esittämistä. Tältä osin unionin yleinen tuomioistuin on myös laiminlyönyt perusteluvelvollisuutensa, koska se ei ole esittänyt syytä, jonka vuoksi se katsoi, että valittajien selitys, jonka mukaan he saivat tietää kyseisestä haastattelusta vasta kumoamiskanteen nostamisen jälkeen, oli riittämätön.
69.      Neljännessä väitteessään valittajat väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se katsoi valituksenalaisen tuomion 255 kohdassa, ettei siinä mainittujen todisteiden ja muiden aiemmin esitettyjen todisteiden perusteella voitu osoittaa, ettei esittelijä ollut puolueeton, mikä merkitsee myös selvitysaineiston huomioon ottamista vääristyneellä tavalla.
70.      Viidennessä väitteessään valittajat arvostelevat unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se teki oikeudellisen virheen, kun se totesi valituksenalaisen tuomion 256 kohdassa,
etteivät he olleet vedonneet esittelijän henkilökohtaiseen intressiin.
71.      Parlamentti, jota Espanjan kuningaskunta tukee, vaatii kolmannen valitusperusteen tämän osan hylkäämistä. Se katsoo erityisesti ensinnäkin, ettei esittelijän kuuluminen ryhmään, joka vastustaa poliittisesti jäsentä, jota koskemattomuuden pidättämistä koskeva pyyntö koskee, aseta kyseenalaiseksi
kyseisen esittelijän puolueettomuutta. Tämän jälkeen parlamentti katsoo, että toinen väite on jätettävä tutkimatta, koska sillä pyritään todellisuudessa tosiseikkojen uuteen arviointiin, ja että se on joka tapauksessa perusteeton. Lisäksi parlamentti vaatii hylättäväksi kolmannen väitteen, joka koskee kyseisestä haastattelusta koostuvan näytön hylkäämistä ja perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä. Lopuksi parlamentti katsoo myös, että neljäs ja viides väite on jätettävä tutkimatta ja että ne ovat joka tapauksessa perusteettomia.
b)     Asian arviointi
72.      Ensimmäisestä väitteestä unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 245 ja 246 kohdassa, ettei esittelijän kuuluminen Euroopan konservatiivien ja reformistien ryhmään lähtökohtaisesti vaikuta
hänen puolueettomuutensa arviointiin käsiteltävässä asiassa, vaikka VOX-puolueen,
joka pani koskemattomuuden pidättämistä koskevien pyyntöjen perustana olevan rikosoikeudellisen menettelyn vireille, jäsenet kuuluvat tähän poliittiseen ryhmään.
73.      Katson, ettei unionin yleinen tuomioistuin ole tehnyt oikeudellista virhettä arvioidessaan tätä väitettä. Ensinnäkään parlamentti ei ole rikkonut koskemattomuuden pidättämistä koskevien pyyntöjen käsittelyä koskevia sisäisiä sääntöjä nimittäessään esittelijäksi henkilön, joka kuuluu muuhun poliittiseen ryhmään kuin  jäsenet, joita tällainen pyyntö koskee. Perustavanlaatuisempi seikka  on se, ettei se ole tällä nimityksellä loukannut ilmoituksen nro 11/2019 8 kohdan toista virkettä, jonka mukaan – kuten valituksenalaisesta tuomiosta ilmenee – koskemattomuusasian esittelijä ei saa kuulua samaan poliittiseen ryhmään kuin pyynnön kohteena oleva jäsen eikä hän saa edustaa samaa jäsenvaltiota. Tämä sääntö ei tarkoita sitä, että olisi kiellettyä nimittää esittelijäksi henkilö, joka kuuluu vastakkaiseen poliittiseen ryhmään kuin kyseinen jäsen. Jos näin olisi, vaarana olisi  eri ryhmiin kuuluvien jäsenten välillä määritelmän mukaan olevan ristiriidan poliittinen luonne huomioon ottaen, että joissakin tapauksissa ketään pysyvistä esittelijöistä ei pidettäisi sopivana hoitamaan tätä tehtävää.
74.      Toisaalta on totta, etteivät
valittajien väitteet perustu pelkästään siihen, että esittelijä kuului vastakkaiseen poliittiseen ryhmään, vaan siihen, että hän kuului samaan ryhmään kuin VOX-puolue, joka oli yksi koskemattomuuden pidättämistä koskevien pyyntöjen taustalla olevan valittajia vastaan käynnistetyn rikosoikeudellisen menettelyn vireillepanijoista.
Katson kuitenkin, ettei unionin yleinen tuomioistuin
tehnyt virhettä katsoessaan, ettei tämä seikka sellaisenaan riittänyt sen toteamiseen, että esittelijän puolueettomuuden vaatimusta oli loukattu. Ei voida katsoa, että parlamentissa samaan poliittiseen ryhmään kuuluvien kansallisten  puolueiden välillä olisi niin vahvoja siteitä, että sellaisen esittelijän, joka kuuluu samaan poliittiseen ryhmään kuin VOX-puolue, asenteen valittajia kohtaan olisi ymmärrettävä määräytyvän valittajien ja VOX-puolueen välisen suhteen perusteella. Katson näin ollen, ettei VOX-puolueen poliittista intressiä saada valittajat syytteeseen voida pitää seikkana, joka herättäisi erityisiä epäilyjä esittelijän puolueettomuudesta.
75.      Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin totesi toisesta ja neljännestä väitteestä ensinnäkin valituksenalaisen tuomion 249 kohdassa, että esittelijä järjesti parlamentin jäsenen tehtäviensä yhteydessä tilaisuuden, johon hän osallistui ja jossa VOX-puolueen pääsihteeri puhui aiheesta ”Cataluña es España” (Katalonia on Espanja)
6.3.2019 parlamentin rakennuksessa. Pääsihteeri päätti puheensa sanoihin ”Viva España, viva Europa y Puigdemont a prisión” (Eläköön Espanja, eläköön Eurooppa ja Puigdemont vankilaan). Unionin yleinen tuomioistuin totesi myös kyseisen tuomion 250 ja 251 kohdassa, ettei (tuleva) esittelijä, vaikka hän oli puhujapöydässä, ilmaissut tässä tilaisuudessa suullisesti kantaansa ja ettei tämä hänen kantansa ilmaiseminen Katalonian poliittisesta tilanteesta riittänyt osoittamaan, että puolueettomuuden periaatetta oli loukattu. Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin katsoi mainitun tuomion 255 kohdassa, että VOX-puolueen riidanalaisten päätösten tekemisen jälkeen ilmaisemat erilaiset reaktiot tai se, että esittelijälle oli määrätty hallinnollinen seuraamus,
eivät osoita, ettei esittelijä ollut puolueeton.
76.      Toisessa ja neljännessä väitteessä valittajat esittävät pääasiallisesti oman tulkintansa tietyistä tosiseikoista. Lukuun ottamatta sitä tapausta, että unionin yleiselle tuomioistuimelle esitetty selvitysaineisto on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, tosiseikkojen arviointi ei ole oikeuskysymys, joka sinänsä kuuluu unionin tuomioistuimen harjoittaman valvonnan piiriin.(29) Selvitysaineisto on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, jos ilman uutta selvitysaineistoa on selvää, että olemassa olevaa selvitysaineistoa on arvioitu ilmeisen virheellisesti tai ilmeisessä ristiriidassa sen sanamuodon kanssa. Tämän vääristyneellä tavalla huomioon ottamisen on ilmettävä asiakirja-aineistosta selvästi ilman, että on tarpeen ryhtyä arvioimaan uudelleen
tosiseikastoa ja selvitysaineistoa.(30)
77.      Vaikka valittajat nyt käsiteltävässä asiassa muodollisesti arvostelevat unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se on ottanut selvitysaineiston huomioon vääristyneellä tavalla, on todettava, että he pyrkivät tämän väitteen varjolla todellisuudessa
siihen, että ensimmäisessä oikeusasteessa esitetyt väitteet tutkittaisiin uudelleen, täsmentämättä, millä tavoin unionin yleinen tuomioistuin on arvioinut tosiseikkoja ja näyttöä  ilmeisen virheellisesti. Nämä väitteet on näin ollen jätettävä tutkimatta.
78.      Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan silloin, kun unionin yleinen tuomioistuin on määrittänyt asian tosiseikaston tai arvioinut sitä, unionin tuomioistuin on SEUT 256 artiklan nojalla toimivaltainen harjoittamaan vain tämän tosiseikaston oikeudelliseen luonnehdintaan ja sen pohjalta tehtyihin oikeudellisiin päätelmiin kohdistuvaa valvontaa.(31) Tältä osin katson, että unionin yleinen tuomioistuin ei ole tehnyt virheellistä luonnehdintaa tosiseikoista. Ensinnäkään pelkkä kuuluminen samaan poliittiseen ryhmään VOX-puolueen kanssa ei riitä kyseenalaistamaan esittelijän puolueettomuutta. Toiseksi huomautan parlamentin tavoin, että kyseinen kokous jatkui vielä kahdeksannella vaalikaudella, yli kaksi kuukautta ennen vaaleja, joissa valittajat  valittiin, ja yli kuusi kuukautta ennen koskemattomuuden pidättämistä koskevissa pyynnöissä tarkoitettujen pidätysmääräysten antamista. Sen lisäksi, että esittelijä oli osallistunut kokoukseen, jossa tosiaankin käsiteltiin Katalonian poliittista tilannetta koskemattomuuden pidättämistä koskevien pyyntöjen taustalla olleiden rikosoikeudellisten menettelyjen tosiseikkojen vuoksi, tämän tapahtuman asiayhteys ei liittynyt valittajien asemaan parlamentin jäseninä. Lopuksi katson kolmanneksi unionin yleisen tuomioistuimen tavoin, että poliittisen VOX-puolueen jäsenten reaktiot riidanalaisten päätösten tekemisen jälkeen tai se, että esittelijälle on määrätty hallinnollinen seuraamus, eivät ole omiaan osoittamaan, ettei esittelijä olisi ollut puolueeton.
79.      Kolmanneksi unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 256 kohdassa viidennestä väitteestä, etteivät valittajat ole väittäneet, että esittelijä olisi ollut eturistiriitatilanteessa, eivätkä vedonneet mihinkään esittelijän henkilökohtaiseen intressiin, joka voisi vaikuttaa hänen puolueettomuuteensa hänen hoitaessaan tehtäviään. Valittajat eivät ole myöskään viitanneet mihinkään sellaiseen esittelijän lausuntoon, josta kävisi ilmi, että hänen tehtäviensä hoitamiseen olisivat vaikuttaneet sellaiset henkilökohtaiset ennakkoluulot,  jotka olisivat erotettavissa  hänen poliittisesta ideologiastaan.
80.      Valittajat eivät esitä moitteidensa tueksi mitään perusteluja, väittävät, että objektiivisen puolueettomuuden puuttuminen riittää perusoikeuskirjan 41 artiklan 1 kohdassa ja 39 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla, sekä viittaavat ainoastaan muiden väitteiden
yhteydessä esiin tuomiinsa seikkoihin. Tämä väite on näin ollen jätettävä tutkimatta, koska sitä ei ole perusteltu riittävästi.
81.      Neljänneksi ja viimeiseksi unionin yleinen tuomioistuin jätti valituksenalaisen tuomion 253 ja 254 kohdassa tutkimatta todisteen eli
bulgarialaisessa sanomalehdessä olleen esittelijän haastattelun ja totesi, että valittajat olivat esittäneet tämän
haastattelun vastauksessaan  mutta eivät olleet  perustelleet sen esittämistä myöhässä, vaikka se oli
päivätty riidanalaisten päätösten tekemistä seuraavana päivänä eli ennen kannekirjelmän  jättämistä.
82.      Huomautan tältä osin, että toisin kuin valittajat väittävät, unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 85 artiklan 1 ja 2 kohdasta ilmenee, että asianosaisen on perusteltava viivästys todisteiden esittämisessä ilmoittamalla syy, miksi todisteita ei ole esitetty aikaisemmin.(32) Unionin tuomioistuimilla on nimittäin valta valvoa, onko todisteen esittämistä koskevan viiveen peruste paikkansapitävä, ja jos todisteen esittäminen myöhässä ei ole oikeudellisesti riittävän oikeutettua tai perusteltua, valta sivuuttaa kyseinen todiste.
.(33) Asianomaisen asianosaisen esittämät perustelut mahdollistavat unionin tuomioistuimelle kyseisen valvonnan harjoittamisen.
Nyt käsiteltävässä tapauksessa valittajat ovat vastauskirjelmässään tyytyneet ilmoittamaan esitetyn todisteen sisällön esittämisen yhteydessä, että he olivat saaneet tiedon kyseisestä haastattelusta kumoamiskanteen nostamisen jälkeen. Jos tätä ilmoitusta pitäisi pitää oikeuttamisperusteena kyseisen todisteen esittämiselle myöhässä, on todettava, ettei se sisällä seikkoja, jotka mahdollistaisivat viiveen perusteen paikkansapitävyyden valvomisen. Kyse on kuitenkin todisteesta, joka oli olemassa riidanalaisten päätösten antopäivää seuraavasta päivästä ja suuren yleisön saatavilla. .
83.      Katson näin ollen, ettei
unionin yleinen tuomioistuin tehnyt virhettä katsoessaan, ettei esitettyjä todisteita voitu ottaa tutkittavaksi. Kuten valituksenalaisen tuomion 254 kohdasta ilmenee, unionin yleinen tuomioistuin ei ole myöskään laiminlyönyt perusteluvelvollisuuttaan myöskään siltä osin kuin se on todennut, ettei kyseisen todisteen myöhässä esittämistä ei ollut perusteltu ja että haastattelupäivä oli ennen kannekirjelmän jättämispäivää.
84.      Edellä esitetyn perusteella kolmannen valitusperusteen toinen osa on hylättävä.
3.     Kolmannen valitusperusteen kolmas osa
a)     Asianosaisten lausumat
85.      Valittajat arvostelevat unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se teki oikeudellisen virheen, kun se hylkäsi valituksenalaisen tuomion 259–261 kohdassa heidän väitteensä, jonka mukaan oikeudellisten asioiden valiokunnan puheenjohtaja ei ollut puolueeton. Valittajat väittävät, että he ovat osoittaneet riittävällä tavalla kaikki merkitykselliset seikat kumoamiskanteensa 144 ja 145 kohdassa. Heidän mukaansa unionin yleinen tuomioistuin otti todisteet huomioon vääristyneellä tavalla, loukkasi oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan sekä loukkasi puolustautumisoikeuksia ja laiminlöi perusteluvelvollisuutensa jättäessään huomiotta kumoamiskanteen liitteissä kuvatut seikat ja jättäessään selittämättä täsmällisesti, mitkä valittajien väitteistä oli jätettävä tutkimatta.
86.      Parlamentti, jota Espanjan kuningaskunta tukee tältä osin, vaatii kolmannen valitusperusteen tämän osan hylkäämistä ja katsoo, että väitteet on joko jätettävä tutkimatta tai ne on todettava perusteettomiksi. Toissijaisesti parlamentti vaatii unionin tuomioistuinta hylkäämään valittajien väitteet, jotka koskevat valituksenalaisen tuomion 261 kohdassa esitettyjä unionin yleisen tuomioistuimen toteamuksia, korvaamalla perustelut ja väittää, että toisin kuin unionin yleinen tuomioistuin on kyseisen tuomion 260 kohdassa todennut, ei perusteluja, jotka perustuivat oikeudellisten asioiden valiokunnan puheenjohtajan väitettyyn strategiaan, jolla pyrittiin estämään valittajia hoitamasta edustajantointaan, ollut esitetty riittävällä tavalla kannekirjelmässä.
b)     Asian arviointi
87.      Ensinnäkin unionin yleinen tuomioistuin jätti valituksenalaisen tuomion 259 kohdassa tutkimatta valittajien väitteet, jotka koskevat oikeudellisten asioiden valiokunnan puheenjohtajan puolueellisuutta. Vaikka nämä väitteet esitetään kannekirjelmän liitteissä, niitä ei kuitenkaan nimenomaisesti mainita itse kannekirjelmässä. Tämä pätee erityisesti väitteeseen, joka koskee kyseisen puheenjohtajan Espanjan kansalaisuutta, ja tiettyihin väitteisiin, jotka koskevat hänen toimintaansa.
88.      Katson, ettei unionin yleinen tuomioistuin ole näin menetellessään tehnyt oikeudellista virhettä.
89.      Huomautan, että valittajat ovat kumoamiskanteen 144 kohdassa ainoastaan todenneet, ettei
oikeudellisten asioiden valiokunnan puheenjohtaja ole esittänyt mitään takeita puolueettomuudesta kannekirjelmän liitteissä A.31, A.32 ja A.33 sekä liitteen A.44 267–281 kohdassa esitetyissä kirjallisissa huomautuksissa esitetyistä yksityiskohtaisista syistä.
90.      Kun otetaan huomioon kumoamiskanteen tämän kohdan sisältö, on muistutettava, että unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee, että Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 21 artiklassa, jota kyseisen perussäännön 53 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla sovelletaan unionin yleiseen tuomioistuimeen, ja unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 76 artiklan d alakohdassa tarkoitettu kannekirjelmässä esitettävä ”yhteenveto kanteen oikeudellisista perusteista” merkitsee sitä, että kannekirjelmässä on selitettävä, mistä kanteen perustana oleva kanneperuste koostuu. Jotta kanne  otetaan tutkittavaksi unionin yleisessä tuomioistuimessa, edellytetään siten muun muassa, että ne olennaiset tosiseikat ja oikeudelliset seikat, joihin kanne perustuu, käyvät ilmi ainakin pääpiirteittäin itse kannekirjelmän tekstistä, kunhan ne on esitetty johdonmukaisesti ja ymmärrettävästi.  Liitteiden puhtaasti todistuksellinen ja välineellinen tehtävä merkitsee sitä, että siltä osin kuin ne sisältävät oikeudellisia seikkoja tai tosiseikkoja, joihin tietyt kannekirjelmässä mainitut kanneperusteet perustuvat, tällaiset seikat on mainittava itse kannekirjelmän tekstissä tai ainakin ne on yksilöitävä riittävällä tavalla kannekirjelmässä.(34)
91.      Tässä yhteydessä on todettava, että koska valittajat eivät ole kannekirjelmässään esittäneet syitä, joiden vuoksi oikeudellisten asioiden valiokunnan puheenjohtaja ei heidän mielestään
antanut mitään takeita puolueettomuudestaan, unionin yleinen tuomioistuin on perustellusti jättänyt nämä väitteet tutkimatta. Samoin on hylättävä valittajien väitteet, jotka koskevat selvitysaineiston ottamista huomioon vääristyneellä tavalla, tehokasta oikeussuojaa koskevan oikeuden ja puolustautumisoikeuksien loukkaamista sekä unionin yleisen tuomioistuimen perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä ja jotka perustuvat siihen, ettei kyseisiin liitteisiin sisältyviä seikkoja ole tutkittu.
92.      Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi valituksenalaisen tuomion 261 kohdassa perusteettomana väitteen, joka koskee oikeudellisten asioiden valiokunnan puheenjohtajan väitettyä vihamielisyyttä, joka johtui strategiasta, jonka tarkoituksena oli estää valittajia ottamasta haltuunsa paikkojaan parlamentissa. Unionin yleisen tuomioistuimen mukaan väitetyt aloitteet eivät olleet peräisin puheenjohtajalta vaan hänen puolueeltaan.
93.      Valituksenalaisen tuomion tämä kohta koskee kumoamiskanteen 145 kohtaa, jossa valittajat ainoastaan totesivat, että oikeudellisten asioiden valiokunnan puheenjohtaja ja hänen puolueensa suhtautuivat heihin kiihkeän vihamielisesti, ja väittivät, että puheenjohtaja oli noudattanut strategiaa, jonka tarkoituksena oli estää heitä ottamasta haltuunsa  Euroopan parlamentin jäsenten paikkoja.
94.      Olen parlamentin kanssa yhtä mieltä siitä, että valittajien kumoamiskanteen 145 kohdassa esittämät väitteet ovat hyvin lyhytsanaisia  ja ettei niitä ole perusteltu riittävästi, jotta ne voitaisiin ottaa tutkittaviksi. Näin ollen herää kysymys siitä, onko parlamentin esittämä perustelujen korvaamista koskeva vaatimus hyväksyttävä.
95.      Unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan
perustelujen korvaamista koskevan vaatimuksen tutkittavaksi ottaminen edellyttää oikeussuojan tarpeen olemassaoloa siinä mielessä, että
lopputulos voi tuottaa vaatimuksen esittäneelle asianosaiselle etua. Näin voi olla silloin, kun perustelujen korvaamista koskevalla vaatimuksella puolustaudutaan kantajan esittämää kanneperustetta vastaan.(35)
96.      Koska parlamentilla on tällainen intressi, ehdotan, että unionin tuomioistuin korvaa valituksenalaisen tuomion perustelut ja toteaa, että myös valittajien kumoamiskanteen 145 kohdassa esittämät väitteet on jätettävä tutkimatta
siksi, ettei niitä ole perusteltu  kannekirjelmässä riittävästi. Näin ollen väite, jonka mukaan perusteluvelvollisuus on laiminlyöty siksi, ettei seikkoja, jotka on jätettävä tutkimatta, ole osoitettu täsmällisesti, on hylättävä tehottomana, koska kaikki seikat on jätettävä tutkimatta.
97.      Siltä varalta, ettei unionin tuomioistuin hyväksy ehdotustani tältä osin, haluan lisätä, että oikeudellisten asioiden valiokunnan puheenjohtajan ja hänen puolueensa mahdolliset toimet, joilla pyritään estämään valittajia ottamasta haltuunsa paikkojaan parlamentissa, johtuvat mielestäni puhtaasti poliittisesta ristiriidasta, jonka olemassaolo ei riitä osoittamaan, että puolueettomuusperiaatetta on loukattu.(36)
98.      Edellä esitetyn perusteella kolmannen valitusperusteen kolmas osa on hylättävä.
4.     Kolmannen valitusperusteen neljäs osa
a)     Asianosaisten lausumat
99.      Valittajat arvostelevat unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se on tehnyt oikeudellisen virheen, koska se on myös tehnyt perusteluvirheen sekä loukannut oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan ja puolustautumisoikeuksia, kun se on tulkinnut virheellisesti kannekirjelmän kolmannen kanneperusteen neljättä osaa ja katsonut, että se on hylättävä. Valittajien mukaan tämä osa on riippumaton kahdesta edellisestä osasta. Valittajat väittävät todenneensa kumoamiskanteessa yhtäältä, että työjärjestyksen 9 artiklan 11 kohta on
lainvastainen ja suhteeton ja että se on ristiriidassa SEUT 15 artiklassa vahvistettujen julkisuus- ja avoimuusperiaatteiden kanssa, ja toisaalta, että päätös oikeudellisten asioiden valiokunnan kokousten pitämisestä
suljetuin ovin ei antanut heille mahdollisuutta hankkia todisteita harkintavallan väärinkäytöstä.
100. Parlamentti, jota Espanjan kuningaskunta tukee, vaatii tämän osan hylkäämistä. Se toistaa erityisesti unionin yleisessä tuomioistuimessa antamassaan vastineessa esittämänsä väitteen ja väittää, ettei jäsen, jonka koskemattomuus on kyseessä, voi luopua  tämän menettelyn luottamuksellisuutta koskevien sääntöjen soveltamisesta, koska kyseisellä artiklalla pyritään suojaamaan paitsi kyseisen jäsenen, myös kolmansien osapuolten, kuten syyttäjänviraston ja oikeusviranomaisten etuja.
b)     Asian arviointi
101. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 262 kohdassa, että koska oikeudellisten asioiden valiokunnan esittelijää ja puheenjohtajaa vastaan esitetyt puolueellisuusväitteet on hylätty, ei ole tarpeen arvioida neljättä osaa, jonka mukaan kyseisen valiokunnan työn luottamuksellisuus on esteenä näytön esittämiselle siitä, että heidän väitetty puolueellisuutensa vaikutti riidanalaisiin päätöksiin.
102. Huomautan, että kolmannen valitusperusteen neljäs osa on esitetty kumoamiskanteen 147–162 kohdassa IV.3.4 osassa, jonka otsikko on ”Menettelyn luottamuksellisuuden vaikutukset. SEUT 15 artiklaa, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 47 ja 48 artiklan kanssa, on rikottu. Työjärjestyksen 9 artiklan 11 kohdan lainvastaisuus.” On totta, etteivät
valittajat kannekirjelmän 147–151 kohdassa viittaa menettelyn luottamuksellisuuteen abstraktisti ja yleisesti vaan niiden vaikeuksien yhteydessä, joita on ilmennyt määritettäessä oikeudellisten asioiden valiokunnan puheenjohtajan ja esittelijän vaikutusvaltaa tämän menettelyn lopputulokseen.
103. Valittajat ovat kuitenkin kannekirjelmän seuraavissa kohdissa esittäneet yleisiä huomautuksia työjärjestyksen 9 artiklan 11 kohdan pätevyydestä ja todenneet 162 kohdan toisessa virkkeessä, että menettelyn luottamuksellisuus merkitsee SEUT 15 artiklan ja perusoikeuskirjan 47 artiklan rikkomista yhdessä puolustautumisoikeuksien kanssa.
104. Unionin yleinen tuomioistuin ei vastannut nimenomaisesti väitteeseen, joka koski työjärjestyksen 9 artiklan 11 kohdan pätemättömyyttä. Koska kyseessä on kuitenkin puhtaasti oikeudellinen peruste, unionin tuomioistuin voi joka tapauksessa korjata unionin yleisen tuomioistuimen laiminlyönnin.(37)
105. Huomautan tältä osin ensinnäkin, että työjärjestyksen 9 artiklan 11 kohdassa määrätään, että oikeudellisten asioiden valiokunta käsittelee koskemattomuutta koskevia menettelyjä koskevat pyynnöt
aina suljetuin ovin. SEUT 15 artiklan 1 kohdasta, jossa vahvistetaan avoimuuden periaate, ilmenee tosin, että unionin toimielinten on toimittava mahdollisimman avoimesti. Kyseisessä määräyksessä ei kuitenkaan määrätä toimielinten kaiken työskentelyn täydellisestä avoimuudesta. SEUT 15 artiklan 2 kohdasta ilmenee jo se, että parlamentin istunnot
ovat julkisia, mikä ei merkitse sitä, että sen kaikkien valiokuntien työskentely olisi julkista. SEUT 232 artiklassa tunnustetaan parlamentin itsenäisyys sen sisäisen organisaation osalta, mikä merkitsee parlamentin oikeutta päättää valiokuntien työskentelyn julkisuuden rajoista.
106. Kuten parlamentin vastineesta ilmenee, työjärjestyksen 9 artiklan 11 kohta on seurausta siitä, että parlamentti on punninnut avoimuuden periaatetta suhteessa muihin oikeutettuihin etuihin, joita on suojeltava, erityisesti rikosoikeudellisten menettelyjen luottamuksellisuuden suojaamiseen tutkintavaiheen aikana. Parlamentti huomauttaa erityisesti, että tällä säännöksellä pyritään suojaamaan paitsi asianomaisen jäsenen, myös kolmansien osapuolten sekä syyttäjäviranomaisen ja oikeusviranomaisten etuja. Tässä yhteydessä panen merkille, että parlamentin hyväksymä ratkaisu on yhdenmukainen Venetsian komission suositusten kanssa, sillä siinä suositellaan, että asiasta vastaavan valiokunnan olisi käsiteltävä koskemattomuuden pidättämistä koskevat pyynnöt suljetuin ovin, siten  ettei asianomainen parlamentin jäsen
ole paikalla.(38) Näin ollen en näe, että mikään seikka vaikuttaisi työjärjestyksen 9 artiklan 11 kohdan pätevyyteen SEUT 15 artiklan kannalta.
107. Toiseksi valittajat huomauttavat kumoamiskanteessaan, että työjärjestyksen 9 artiklan 11 kohta merkitsee lainvastaista puuttumista
heidän perusoikeuskirjan 47 ja 48 artiklassa vahvistettuihin oikeuksiinsa. He eivät kuitenkaan esitä tältä osin mitään perusteluja. Nämä väitteet on näin ollen hylättävä.
108. Ylimääräisenä huomautuksena totean, että jos on ymmärrettävä, että valittajat katsovat, että työjärjestyksen 9 artiklan 11 kohta loukkaa heidän puolustautumisoikeuksiaan, tämä väite olisi hylättävä tehottomana. Tällä määräyksellä ja SEUT 15 artiklalla ei rajoiteta asianosaisten oikeuksia koskemattomuuden pidättämismenettelyssä vaan yleisön oikeutta saada tietoja. Asianosaisen puolustautumisoikeuksia eivät siis voi rajoittaa määräykset, jotka koskevat
asian käsittelyä
suljetuin ovin, vaan sitä voivat mahdollisesti rajoittaa määräykset, jotka koskevat menettelyn kulkua ja asianosaisten osallistumista, kuten käsiteltävässä asiassa työjärjestyksen 9 artiklan 6 kohdan toinen alakohta, jonka mukaan asianomainen jäsen ei saa olla paikalla oikeudellisten asioiden valiokunnan keskustelujen aikana itse kuulemista lukuun ottamatta. Valittajat viittaavat tähän säännökseen ensimmäisen kerran valituksessa ja
esittämättä mitään selityksiä. Väitettä ei siis ole tarpeen tutkia.
109. Edellä esitetyn perusteella kolmannen valitusperusteen neljäs osa on hylättävä.
5.     Kolmatta valitusperustetta koskeva päätelmä
110. Edellä esittämieni seikkojen perusteella katson, että kolmas valitusperuste on hylättävä.
E       Kuudes valitusperuste
111. Kuudennessa valitusperusteessaan valittajat arvostelevat unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se teki oikeudellisen virheen, kun se hylkäsi kuudennen(39) ja seitsemännen kumoamisperusteen,(40) joko poikkeamalla omasta käytännöstään tai tekemällä arviointivirheen.
112. Valitusperuste jakautuu kahteen osaan. Valittajat arvostelevat unionin yleistä tuomioistuinta ensinnäkin siitä, että se teki  oikeudellisia virheitä
koskemattomuuden pidättämisen edellytysten määrittämisessä ja soveltamisessa, ja toiseksi siitä, että se teki oikeudellisen virheen katsoessaan, ettei parlamentti ollut tehnyt virhettä fumus persecutionis
‑tilanteen arvioinnissa. Ensimmäisessä osassa valittajat esittävät yhdeksän erillistä väitettä.(41)
1.     Ensimmäisen osan ensimmäinen ja toinen väite
a)     Asianosaisten lausumat
113. Kuudennen valitusperusteen ensimmäisen osan ensimmäinen väite koskee SEUT 343 artiklan rikkomista siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin päätteli valituksenalaisen tuomion 122 kohdassa, ettei kyseisessä määräyksessä aseteta parlamentille minkäänlaisia rajoituksia siltä osin kuin on kyse sen oikeudesta pidättää jäsentensä koskemattomuus. Valittajat toteavat, että vaikka parlamentin jäsentä koskeva oikeudenkäynti, rikosoikeudellinen menettely mukaan lukien,
ei yleensä estä hänen edustajantoimensa hoitamista, tilanne on toinen nyt käsiteltävän kaltaisissa asioissa, jotka koskevat kyseisten parlamentin jäsenten tutkintavankeuteen määräämistä. Valittajat  väittävät, että he viittasivat kannekirjelmässään useaan otteeseen suhteellisuusperiaatteeseen, jota unionin yleinen tuomioistuin ei ottanut huomioon.
114. Tämän osan toinen väite koskee työjärjestyksen 5 artiklan 2 kohdan rikkomista siltä osin kuin unionin yleinen tuomioistuin totesi erityisesti valituksenalaisen tuomion 117–122 ja 126 kohdassa, että se, oliko käsillä fumus persecutionis
‑tilanne vai ei, oli ainoa kriteeri, joka parlamentin oli otettava huomioon. Valittajat katsovat tältä osin, että kyseisestä määräyksestä seuraa, että parlamentin on säilytettävä täysivaltaisuutensa demokraattisena lainsäädäntöelimenä ja varmistettava jäsentensä riippumattomuus heidän hoitaessaan tehtäviään.
115. Parlamentti, jota Espanjan kuningaskunta tukee, vaatii, että nämä väitteet, jotka sen mielestä perustuvat valituksenalaisen tuomion virheelliseen tulkintaan, joko
jätetään tutkimatta tai hylätään perusteettomina.
b)     Asian arviointi
116. Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 122 kohdassa tuomion Junqueras Vies 76 kohtaan nojautuen, ettei SEUT 343 artiklaa voida tulkita siten, ettei parlamentin jäsenen koskemattomuutta voida koskaan pidättää, jos menettely, jonka takia koskemattomuuden pidättämistä on pyydetty, saattaisi jatkuessaan haitata hänen edustajantoimensa hoitamista tai päättyessään jopa johtaa hänen edustajantoimensa menettämiseen. Tällainen tulkinta merkitsisi unionin yleisen tuomioistuimen mukaan sitä, että pöytäkirjan N:o 7
9 artiklan kolmas kohta menettäisi kaiken tehokkaan vaikutuksensa.
117. Unionin
yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 119 ja 120 kohdassa työjärjestyksen 5 artiklan 2 kohdan osalta, että
koska parlamentti  hyväksyessään fumus persecutionis
‑kriteerin otti huomioon sekä sen riippumattomuuden ja moitteettoman toiminnan turvaamista koskevan tavoitteen että vilpittömän yhteistyön periaatteen
noudattamisen välttämättömyyden, parlamentti katsoi väistämättä sulkiessaan pois fumus persecutionis
‑tilanteen, ettei valittajien koskemattomuuden pidättäminen vahingoittaisi parlamentin etua, etenkään sen moitteetonta toimintaa ja riippumattomuutta.
118. Katson, ettei unionin yleinen tuomioistuin tehnyt virhettä valituksenalaisen tuomion mainituissa kohdissa.
119. Totean ensinnäkin valituksenalaisen tuomion 122 kohtaa koskevasta väitteestä, kuten kyseisestä kohdasta tekemästäni yhteenvedosta ilmenee,(42) että toisin kuin valittajat väittävät, unionin yleinen tuomioistuin ei ole todennut, ettei SEUT 343 artiklassa rajoiteta millään tavoin parlamentin oikeutta pidättää jäsentensä koskemattomuus tai ettei suhteellisuusperiaatetta sovelleta koskemattomuuden pidättämistä koskevaan päätökseen. Unionin yleinen tuomioistuin totesi sitä vastoin, ettei se,
että menettely, jonka perusteella  koskemattomuuden pidättämistä on pyydetty, saattaisi haitata edustajantoimen hoitamista tai päätyttyään jopa johtaa
edustajantoimen menettämiseen, ole esteenä koskemattomuuden pidättämiselle. Tämä väite perustuu siten kyseisen tuomion 122 kohdan virheelliseen tulkintaan, ja se on näin ollen hylättävä perusteettomana. Unionin yleisen tuomioistuimen tässä kohdassa esittämä toteamus on siten oikea.
120. Toisaalta totean toisesta väitteestä, että työjärjestyksen 5 artiklan 2 kohta on yleissäännös, jossa määritellään päämäärät, joihin parlamentti pyrkii käyttäessään erioikeuksia ja vapauksia koskevaa toimivaltaansa. Siinä ei mainita mitään perusteita, jotka olisi otettava huomioon koskemattomuuden pidättämistä koskevaa pyyntöä koskevaa päätöstä tehtäessä. Tällainen kriteeri on kuitenkin vahvistettu ilmoituksen nro 11/2019 43 kohdassa, jossa säädetään, että koskemattomuus on pidätettävä, jollei todeta, että syytteen nostamisen tarkoituksena on vahingoittaa jäsenen poliittista toimintaa ja siten parlamentin riippumattomuutta (fumus persecutionis). Se, että parlamentti käyttää tätä perustetta, on osa laajaa harkintavaltaa, joka sillä on koskemattomuuden pidättämisessä,(43) ja lisäksi Venetsian komission suositus.(44) Mielestäni on ymmärrettävä, että se, että oikeudellisten asioiden valiokunta on hyväksynyt tämän periaatteen, perustuu toteamukseen, jonka mukaan fumus persecutionis
‑kriteerin soveltamisella voidaan varmistaa työjärjestyksen 5 artiklan 2 kohdassa tarkoitettujen tavoitteiden toteutuminen. Edellä esitetyn perusteella myös toinen väite on näin ollen hylättävä.
2.     Ensimmäisen osan kolmas väite
a)     Asianosaisten lausumat
121. Valittajat väittävät, että kun unionin yleinen tuomioistuin väitti valituksenalaisen tuomion 128–131 kohdassa, etteivät he olleet osoittaneet, että heillä oli pöytäkirjan
N:o 7
9 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdassa myönnetty koskemattomuus, se otti selvitysaineiston huomioon vääristyneellä tavalla, teki oikeudellisen virheen ja loukkasi oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan. Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin teki valittajien mukaan virheen katsoessaan kyseisen tuomion 132 ja 133 kohdassa, etteivät valittajat voineet perustellusti väittää, että riidanalaiset päätökset oli tehty kyseisen pöytäkirjan 9 artiklan toisen kohdan vastaisesti.
122. Parlamentti, jota Espanjan kuningaskunta tukee, vaatii tämän väitteen hylkäämistä. Sen mukaan valittajilla ei ole oikeussuojan tarvetta unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 128 ja 131 kohdassa esittämien toteamusten riitauttamiseen. Näissä toteamuksissa mahdollisesti ilmenevä virhe ei voi johtaa riidanalaisten päätösten kumoamiseen, sillä niissä pyritään ainoastaan pidättämään valittajien koskemattomuus pöytäkirjan
N:o 7
9 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohdan nojalla. Parlamentti katsoo toissijaisesti, että valittajien väitteet on hylättävä perusteettomina.
b)     Asian arviointi
123. Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 130 kohdassa parlamentin jäsenille heidän oman valtionsa alueella kuuluvan koskemattomuuden laajuudesta ja ulottuvuudesta, etteivät valittajat
voineet perustellusti väittää, että parlamentti olisi tehnyt oikeudellisen virheen viitatessaan kansalliseen oikeuteen sellaisena kuin kansalliset tuomioistuimet ovat sitä tulkinneet. Tämän tulkinnan mukaan parlamentin lupaa ei tarvita rikosoikeudellisen menettelyn jatkamiseen syytetyksi nimettyä henkilöä vastaan silloin, kun hän ei vielä ole saanut Espanjan parlamentin jäsenen asemaa. Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin totesi kyseisen tuomion 133 kohdassa valittajien väitteestä, jonka mukaan pöytäkirjan 9 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohdassa määrättyä koskemattomuutta ei voida pidättää pidättämättä myös pöytäkirjan 9 artiklan toisessa kohdassa määrättyä koskemattomuutta, etteivät valittajat nyt käsiteltävän asian olosuhteissa voineet perustellusti väittää, että riidanalaiset päätökset oli tehty pöytäkirjan
9 artiklan toisen kohdan vastaisesti, erityisesti siltä osin kuin Espanjan kuningaskunta oli tunnustanut heidät parlamentin jäseniksi.
124. Ensinnäkin katson parlamentin tavoin, että väite, joka koskee parlamentin tulkintaa pöytäkirjan
N:o 7
9 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdasta, on tehoton siltä osin kuin se koskee valituksenalaisen tuomion perusteluja, joilla ei ole vaikutusta kyseisen tuomion tuomiolauselmaan.(45) Riidanalaiset päätökset eivät koske kyseisen pöytäkirjan 9 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdassa tarkoitettua koskemattomuuden pidättämistä.
125. Ylimääräisenä huomautuksena muistutan, että pöytäkirjan
N:o 7 VII luvun 18 artiklassa määrätään, että
unionin toimielinten on kyseisen pöytäkirjan soveltamiseksi toimittava yhteistyössä kyseisten jäsenvaltioiden vastuussa olevien viranomaisten kanssa. Parlamentti on siis perustellusti tukeutunut espanjalaisten tuomioistuinten tulkintaan osoittaakseen, ettei
valittajilla ollut kyseisen pöytäkirjan 9 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdassa määrättyä koskemattomuutta, koska heidät oli nimetty syytetyiksi  ennen kuin heidät valittiin parlamenttiin.
126. Toiseksi pöytäkirjan N:o 7
9 artiklan toista kohtaa koskevasta väitteestä on todettava, että tuomiosta Junqueras Vies ilmenee, että vaikka kyseisen pöytäkirjan 9 artiklan ensimmäisessä kohdassa
määrätään koskemattomuuksista, jotka Euroopan parlamentin jäsenillä on yhdenvertaisesti parlamentin tietyn vaalikauden istuntojen koko keston ajan,(46) sen 9 artiklan toisessa kohdassa määrätään sitä vastoin, että jäsenillä on kyseessä oleva koskemattomuus myös ennen toimikautensa alkamista.(47) Kyseisen pöytäkirjan 9 artiklan ensimmäisellä ja toisella kohdalla on siten ajallisesti eri ulottuvuudet,(48)kun otetaan huomioon, että unionin tuomioistuimen vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan parlamentin on katsottava istuvan vaikka sillä ei tosiasiallisesti olisikaan istuntoa.(49) Näin ollen parlamentin jäsenellä, joka on vaalikauden ensimmäisen istunnon alkamisen jälkeen tosiasiallisesti ryhtynyt hoitamaan tehtäviään, on ainoastaan pöytäkirjan
N:o 7
9 artiklan ensimmäisessä kohdassa määrätty suoja. Tästä seuraa, ettei unionin yleinen tuomioistuin tehnyt oikeudellista virhettä katsoessaan, etteivät valittajat voineet perustellusti väittää, että riidanalaiset päätökset oli tehty kyseisen pöytäkirjan 9 artiklan toisen kohdan vastaisesti.
127. Edellä esitetyn perusteella kolmas väite on hylättävä.
3.     Ensimmäisen osan neljäs väite
a)     Asianosaisten lausumat
128. Johdantoväitteen yhteydessä(50) valittajat arvostelevat unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se teki oikeudellisen virheen, kun se katsoi valituksenalaisen tuomion 112 kohdassa, että parlamentilla on laaja harkintavalta sen suhteen, hyväksyykö se koskemattomuuden pidättämistä koskevan pyynnön vai ei. Riidanalaisten päätösten tekeminen loukkasi valittajien mukaan useita perusoikeuksia.
129. Kuudennen valitusperusteen ensimmäisen osan neljännessä väitteessä valittajat väittävät ensinnäkin, että toisin kuin valituksenalaisen tuomion 135–143 kohdassa todetaan, riidanalaisilla päätöksillä puututaan heidän perusoikeuskirjan 6 artiklassa, 39 artiklan 2 kohdassa ja 45 artiklassa vahvistettuihin
perusoikeuksiinsa. Toiseksi he arvostelevat unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se katsoi kyseisen tuomion 126 ja 127 kohdassa, ettei heistä annettujen eurooppalaisten pidätysmääräysten laillisuudella ollut mitään vaikutusta koskemattomuuden pidättämistä koskevan pyynnön tutkimiseen, koska sen tarkoituksena oli näiden pidätysmääräysten täytäntöönpano. Valittajat väittävät tältä osin, että parlamentin oli arvioitava heidän perusoikeuksiensa loukkaamisen riskiä samalla tavoin kuin täytäntöönpanosta vastaavan oikeusviranomaisen
puitepäätöksen 2002/584/YOS(51) mukaisten luovuttamismenettelyjen yhteydessä.
130. Parlamentti, jota Espanjan kuningaskunta tukee, vaatii tämän väitteen hylkäämistä. Se väittää, että jotkin väitteet on jätettävä tutkimatta, toiset todettava tehottomiksi ja ettei mikään niistä missään tapauksessa ole perusteltu. Parlamentti vaatii valituksenalaisen tuomion 126 ja 127 kohtaa koskevan väitteen hylkäämistä, koska se perustuu niiden virheelliseen tulkintaan.
b)     Asian arviointi
131. Unionin yleinen
tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 112 kohdassa, että koska pöytäkirjan N:o 7
9 artiklan kolmannessa kohdassa ei täsmennetä, millä edellytyksillä parlamentin on arvioitava, onko koskemattomuus pidätettävä vai ei, parlamentilla on siten laaja harkintavalta sen osalta, minkä suuntaisen päätöksen se aikoo tehdä koskemattomuuden pidättämistä koskevan pyynnön johdosta, koska tällainen päätös on luonteeltaan poliittinen. Unionin yleinen tuomioistuin totesi tämän jälkeen kyseisen tuomion 113 ja 114 kohdassa,
etteivät koskemattomuuden pidättämistä koskevien pyyntöjen tutkimista koskevat aineelliset perusteet
ilmene työjärjestyksen 5 artiklan 2 kohdasta vaan ilmoituksen
nro 11/2019 41–44 kohdasta, joiden mukaan pöytäkirjan N:o 7
9 artiklassa määrätty koskemattomuus on pidätettävä, jollei parlamentti totea, että käsillä on fumus persecutionis
‑tilanne. Unionin yleinen tuomioistuin huomautti lisäksi kyseisen tuomion 115 kohdassa, että vapaudet  myönnetään ainoastaan unionin edun vuoksi.
132. Kuten tästä valituksenalaisen tuomion 112–115 kohdan tiivistelmästä selvästi ilmenee, johdantoväite perustuu 112 kohdan virheelliseen tulkintaan. Toisin kuin valittajat väittävät, kyseisen tuomion 112 kohdasta tai sitä seuraavista kohdista ei millään tavoin ilmene, että unionin yleisen tuomioistuimen mukaan parlamentin erittäin laaja harkintavalta merkitsisi sitä, ettei sen päätöksellä loukata valittajien perusoikeuksia. Väite, jonka mukaan toimielimen laaja harkintavalta merkitsee sitä, ettei sen tarvitse kunnioittaa perusoikeuksia, on näin ollen ilmeisen virheellinen. Tämä väite on näin ollen mielestäni hylättävä siltä osin kuin se perustuu kyseisen tuomion 112 kohdan virheelliseen tulkintaan.
133. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 138 kohdassa, ettei koskemattomuus voi olla Euroopan parlamentin jäsenten perusoikeus, koska se myönnetään yksinomaan parlamentin edun vuoksi. Tässä yhteydessä on merkityksetöntä, että koskemattomuuden pidättämistä koskevalla päätöksellä muutetaan
parlamentin jäsenen oikeusasemaa. Unionin yleinen tuomioistuin totesi tämän jälkeen kyseisen tuomion 140 ja 141 kohdassa, ettei parlamentaarisen koskemattomuuden pidättämisellä sellaisenaan ole mitään vaikutusta edustajantoimen hoitamiseen eikä valittajien vapauteen, etenkään liikkumisvapauteen, eikä sillä loukata heidän oikeuttaan syyttömyysolettaman kunnioittamiseen. Lopuksi unionin yleinen tuomioistuin katsoi kyseisen tuomion 142 kohdassa, että väite, jolla pyritään osoittamaan, etteivät nämä puuttumiset täytä perusoikeuskirjan 52 artiklan 1 kohdassa asetettuja vaatimuksia, on näin ollen tehoton ja on siksi hylättävä.
134. On todettava, ettei unionin yleinen tuomioistuin ole tehnyt oikeudellista virhettä valituksenalaisen tuomion näissä kohdissa. Valittajat eivät esitä mitään oikeudellista perustelua, jolla kyseenalaistettaisiin unionin yleisen tuomioistuimen toteamukset, vaan ainoastaan riitauttavat ne. Olen täysin yhtä mieltä unionin yleisen tuomioistuimen näkemyksestä, jonka mukaan parlamentaarisen koskemattomuuden pidättäminen ei sellaisenaan johda jäsenen edustajantoimen menettämiseen eikä vaikuta hänen liikkumisvapauteensa, koska koskemattomuus itsessään ei ole jäsenen perusoikeus.
135. Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 126 ja 127 kohdassa, ettei parlamentin tehtävänä ole arvioida oikeusviranomaisten koskemattomuuden pidättämistä koskevan pyynnön taustalla olevan menettelyn aikana toteuttamien toimien laillisuutta, koska tämä kysymys kuuluu yksinomaan kansallisten viranomaisten toimivaltaan, eikä toisaalta kyseessä olevassa rikosoikeudellisessa menettelyssä annettujen kansallisten ja eurooppalaisten pidätysmääräysten laillisuutta.
136. Kuten olen huomauttanut,(52) pöytäkirjan
N:o 7 VII luvun 18 artiklassa määrätään, että unionin toimielinten on kyseisen pöytäkirjan soveltamiseksi toimittava yhteistyössä kyseisten jäsenvaltioiden vastuussa olevien viranomaisten kanssa.
Tästä seuraa, että kun parlamentin käsiteltäväksi saatetaan koskemattomuuden pidättämistä koskeva pyyntö, sen on merkityksellisten tosiseikkojen toteamiseksi lähtökohtaisesti nojauduttava kansallisen toimivaltaisen viranomaisen toimittamiin tietoihin, jotka koskevat sen oikeudenkäyntimenettelyn kohdetta ja etenemistä, jota varten koskemattomuus on pidätettävä. Jos tietyt tiedot puuttuvat  tai ovat epäselviä, oikeudellisten asioiden valiokunta voi
pyytää asianomaista viranomaista toimittamaan sille tietoja ja selvennyksiä työjärjestyksen 9 artiklan 5 kohdan mukaisesti. Parlamentilla ei sitä vastoin ole toimivaltaa tutkia kansallisessa menettelyssä tehtyjen päätösten laillisuutta.
137. Parlamentilla ei myöskään ole toimivaltaa lausua eurooppalaisten pidätysmääräysten täytäntöönpanosta aiheutuvasta perusoikeuksien loukkaamisen riskistä  toisin kuin  oikeusviranomaisilla, joiden tehtävänä on päättää pidätysmääräysten täytäntöönpanosta. Sen lisäksi, ettei sille ole annettu tällaista toimivaltaa, sen päätöksellä ei myöskään riistetä muiden viranomaisten
valtuuksia
valvoa kyseisiä pidätysmääräyksiä. Parlamentaarisen koskemattomuuden pidättämistä koskeva päätös ei korvaa oikeusviranomaisten päätöstä, jolla pannaan täytäntöön eurooppalainen pidätysmääräys ja jonka yhteydessä niiden on tutkittava kyseinen pidätysmääräys ja arvioitava
sen täytäntöönpanemiseksi tai sen täytäntöönpanosta kieltäytymiseksi, täyttyvätkö puitepäätöksessä 2002/584
asetetut
edellytykset. Parlamentin päätös ei myöskään velvoita täytäntöönpanoviranomaisia panemaan täytäntöön eurooppalaista pidätysmääräystä.  Tästä seuraa, ettei parlamentin tehtävänä ole kyseenalaistaa tällaista kansallisten viranomaisten antamaa pidätysmääräystä eikä tutkia sen täytäntöönpanon mahdollista vaikutusta valittajien perusoikeuksiin.
138. Huomautan tässä yhteydessä, että Venetsian komissio korostaa kertomuksessaan, ettei parlamentaarisen elimen, joka käsittelee koskemattomuuden pidättämistä koskevaa pyyntöä, pitäisi suorittaa aidosti oikeudellista tutkimusta eikä etenkään missään tapauksessa lausua
siitä, onko asiassa aiheellista aloittaa rikosoikeudellinen menettely.(53)
139. Edellä esitetyn perusteella neljäs väite on hylättävä.
4.     Ensimmäisen osan viides väite
a)     Asianosaisten lausumat
140. Viidennessä väitteessä valittajat arvostelevat unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se teki oikeudellisen virheen, kun se hylkäsi heidän suhteellisuusperiaatteeseen perustuvat väitteensä ja kyseisen periaatteen loukkaamisen lisäksi laiminlöi siten myös perusteluvelvollisuutensa.
141. Parlamentti katsoo, että tämä väite on jätettävä tutkimatta, koska se ei ole riittävän täsmällinen. Espanjan kuningaskunta puolestaan huomauttaa, ettei tämä väite
liity mihinkään valituksenalaisen tuomion kohtaan ja ettei sillä näin ollen ole merkitystä.
b)     Asian arviointi
142. Viides väite on mielestäni jätettävä tutkimatta siltä osin kuin se koskee sitä, että unionin yleinen tuomioistuin on loukannut suhteellisuusperiaatetta. Tämä väite ei näin tulkittuna ole perusteltu, ja siinä ainoastaan viitataan kumoamiskanteeseen.
143. Valittajien sen väitteen osalta, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin ei ole vastannut heidän suhteellisuusperiaatteen noudattamista koskeviin väitteisiinsä, huomautan, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan valitusperuste, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin ei ole vastannut ensimmäisessä oikeusasteessa esitettyihin väitteisiin, merkitsee olennaisilta osin vetoamista Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 36 artiklan, jota sovelletaan unionin yleiseen tuomioistuimeen kyseisen perussäännön 53 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla, ja unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 117 artiklan mukaisen perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiin.(54)
144. Vakiintuneen
oikeuskäytännön mukaan perusteluvelvollisuus ei kuitenkaan velvoita unionin yleistä tuomioistuinta esittämään selvitystä, jossa seurattaisiin tyhjentävästi ja kohta kohdalta kaikkia riidan asianosaisten esittämiä päätelmiä, ja unionin yleisen tuomioistuimen perustelut voivat siten olla implisiittisiä, kunhan asianosaiset saavat niiden avulla selville syyt, joiden vuoksi unionin yleinen tuomioistuin ei ole hyväksynyt asianosaisten argumentteja, ja unionin tuomioistuimella on niiden avulla käytettävissään riittävät tiedot, jotta se kykenee harjoittamaan laillisuusvalvontaansa.(55)
145. Tässä yhteydessä ei mielestäni ole epäilystäkään siitä, että unionin yleinen tuomioistuin hylkäsi suhteellisuusperiaatteen loukkaamista koskevan väitteen, vaikkakin vain implisiittisesti, koska valittajat väittivät kuudennen kumoamisperusteen yhteydessä, että heidän kiinni ottamisensa salliminen oli suhteetonta, kun otetaan huomioon yhtäältä siitä seurannut heidän perusoikeuksiensa loukkaaminen ja toisaalta rikosoikeudellisen menettelyn vaihe.(56) Kuten neljättä väitettä koskevasta arvioinnistani ilmenee, unionin yleinen tuomioistuin on perustellusti hylännyt tämän ensimmäisen väitteen. Toisen väitteen osalta unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 126 kohdassa, ettei parlamentin tehtävänä ole arvioida oikeusviranomaisten kyseessä olevan menettelyn aikana toteuttamien toimien laillisuutta, koska tämä kysymys kuuluu yksinomaan kansallisten viranomaisten toimivaltaan.
Kuudennen valitusperusteen yhteydessä on siis todettava, ettei kyseistä asiaa ole jätetty ratkaisematta ja etteivät perustelut ole puutteelliset. Kyseisen tuomion perustelujen avulla henkilöt, joita asia koskee, voivat saada selville syyt, joiden vuoksi heidän väitteitään ei ole hyväksytty.
146. Edellä esitetyn perusteella viides väite on hylättävä.
5.     Ensimmäisen osan kuudes väite
a)     Asianosaisten lausumat
147. Kuudennessa väitteessä valittajat arvostelevat unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se teki oikeudellisen virheen, kun se totesi valituksenalaisen tuomion 141–143 kohdassa lähtökohtaisesti, ettei Euroopan parlamentin jäsenen koskemattomuuden pidättämistä koskevalla päätöksellä eikä sen antamiseen johtaneella menettelyllä loukata – eikä voida
loukata – oikeutta syyttömyysolettaman kunnioittamiseen. Riidanalaisten päätösten B kohdassa viitataan tältä osin Tribunal Supremon (ylin tuomioistuin)
25.10.2018 antamaan määräykseen, vaikka tämä määräys ei koskenut valittajia vaan heidän kanssasyytettyjään. Koska ainoa oikeudellisten asioiden valiokunnan jäsenille toimitettu asiakirja oli Tribunal Supremon (ylin tuomioistuin) 14.10.2019 antama tuomio, jossa tuomitaan muita henkilöitä, riidanalaisten päätösten tekeminen perustui olettamukseen, jonka mukaan valittajat olivat syyllisiä, mikä loukkasi oikeutta syyttömyysolettamaan. Samaan päätelmään on tultava, kun otetaan huomioon se, ettei unionin yleinen tuomioistuin heidän mielestään ole tutkinut heidän väitteitään, jotka koskevat harkintavallan väärinkäyttöä ja hiljaisen tarkoituksen olemassaoloa ja joihin on vedottu kuudennen kumoamisperusteen yhteydessä, ja että se näin menetellessään on laiminlyönyt perusteluvelvollisuutensa.
148. Parlamentti, jota Espanjan kuningaskunta tukee, vaatii tämän väitteen hylkäämistä. Se huomauttaa, että tämä väite perustuu virheelliseen tulkintaan valituksenalaisen tuomion 141 kohdasta, jossa unionin yleinen tuomioistuin ainoastaan totesi, ettei parlamentin jäsenen koskemattomuuden pidättäminen sellaisenaan loukannut hänen oikeuttaan syyttömyysolettaman kunnioittamiseen. Parlamentti katsoo lisäksi, että perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä koskeva väite on jätettävä tutkimatta ja joka tapauksessa hylättävä perusteettomana.
b)     Asian arviointi
149. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi valituksenalaisen tuomion 141 kohdassa, ettei koskemattomuuden pidättämistä koskevalla päätöksellä loukata oikeutta syyttömyysolettaman kunnioittamiseen. Sen mukaan kysymys siitä, täyttyvätkö parlamentaarisen koskemattomuuden pidättämisen edellytykset pöytäkirjan N:o 7
9 artiklan nojalla silloin, kun pidättämistä koskeva pyyntö esitetään, on erillinen siitä kysymyksestä, onko teot, joista asianomaisia parlamentin jäseniä arvostellaan, näytetty toteen, ja tämä kysymys kuuluu jäsenvaltion viranomaisten toimivaltaan.
150. Kuten parlamentti huomauttaa, kuudes väite perustuu valituksenalaisen tuomion virheelliseen tulkintaan ja on sen vuoksi hylättävä perusteettomana.
151. Vaikuttaa siltä, että valittajat todellisuudessa arvostelevat tällä väitteellä unionin yleistä tuomioistuinta siitä, ettei se ole vastannut heidän kumoamiskanteessa esittämiinsä väitteisiin, jotka koskevat sitä, että parlamentti on ottanut huomioon tuomioistuimen päätökset, joiden voidaan katsoa osoittavan heidän syyllisyytensä, vaikka ne eivät koske
heitä. Sillä, että parlamentti on heidän mukaansa tukeutunut näihin päätöksiin, on merkitystä, kun otetaan huomioon heidän väitteensä, jotka koskevat harkintavallan väärinkäyttöä ja hiljaisen tarkoituksen olemassaoloa.
152. Kuten edellä totesin,(57) yhtäältä valitusperuste, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin ei ole vastannut ensimmäisessä oikeusasteessa esitettyihin väitteisiin, merkitsee lähinnä perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiä, ja toisaalta perusteluvelvollisuus ei edellytä, että unionin yleinen tuomioistuin esittää tyhjentävästi ja kohta kohdalta kaikki oikeusriidan asianosaisten esittämät perustelut.
153. Tässä yhteydessä on todettava, että unionin yleinen tuomioistuin on todellakin tutkinut yhtäältä riidanalaisten päätösten B kohtaa(58) sekä toisaalta siinä olevien
virheellisten sanamuotojen mahdollista vaikutusta koskemattomuuden pidättämistä koskevaan parlamentin päätökseen. Tämä väite on näin ollen perusteeton.
154. Harkintavallan väärinkäyttöä ja hiljaisen tarkoituksen olemassaoloa koskevat väitteet on jätettävä tutkimatta, koska valittajat eivät esitä valituksessaan mitään perusteluja niiden tueksi ja viittaavat vain
yleisesti kumoamiskanteeseen.
6.     Ensimmäisen osan seitsemäs ja kahdeksas väite
a)     Asianosaisten lausumat
155. Kuudennen valitusperusteen ensimmäisen osan seitsemännessä ja kahdeksannessa väitteessä valittajat arvostelevat unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se teki oikeudellisen virheen, kun se arvioi valituksenalaisen tuomion 147–161 kohdassa parlamentin riidanalaisten päätösten S ja B kohdassa esittämiä virheellisiä väitteitä, jotka koskevat
pöytäkirjan
N:o 7
9 artiklan mukaisen parlamentaarisen koskemattomuuden tarkoitusta ja heitä koskevan rikosoikeudellisen menettelyn etenemistä.
Nämä virheelliset lausumat vaikuttivat valittajien mukaan koskemattomuuden pidättämistä koskevaan parlamentin päätökseen, koska ne johtivat parlamentin jäseniä harhaan.
156. Valittajien mukaan olisi ensinnäkin suhteellisen kohtuullista olettaa, että riidanalaisten päätösten puolesta äänestäneet Euroopan parlamentin jäsenet olisivat äänestäneet toisin, jos he olisivat tienneet, että näiden päätösten S kohta oli pöytäkirjan
N:o 7
9 artiklassa määrätyn koskemattomuuden osalta ilmeisen virheellinen. Toisaalta on todettava, että jos parlamentti olisi ollut tietoinen siitä, että toisin kuin näiden päätösten B kohdassa todetaan, valittajia koskevaa tutkintavaihetta ei ollut saatettu päätökseen, se olisi voinut katsoa, että eurooppalaisen pidätysmääräyksen antaminen heistä ennen tutkintavaiheen päättymistä oli suhteetonta. Lisäksi valituksenalaisen tuomion 159 kohdassa on valittajien mukaan oikeudellinen virhe, joka liittyy Espanjan rikosprosessilain säännösten huomioon ottamiseen vääristyneellä tavalla.
157. Parlamentti, jota Espanjan kuningaskunta tukee, vaatii näiden kahden väitteen hylkäämistä. Parlamentin mukaan väite, jonka mukaan sen päätös pidättää valittajien koskemattomuus perustui yksinomaan riidanalaisten päätösten S kohdassa esitettyyn perusteeseen, on ristiriidassa sen päätösten T–W kohdassa esittämien huomautusten kanssa ja se on hylättävä perusteettomana. Lisäksi väite, jonka mukaan Espanjan rikosprosessilain säännökset on otettu huomioon vääristyneellä tavalla, on jätettävä tutkimatta, koska valittajat vetoavat siihen ensimmäistä kertaa muutoksenhaun yhteydessä. Tämä väite on joka tapauksessa hylättävä perusteettomana. Espanjan kuningaskunta väittää, että kahdeksas väite on tehoton, koska sillä,
onko tutkintavaihe päättynyt vai ei,
ei ole merkitystä koskemattomuuden pidättämistä koskevan pyynnön hyväksymisen kannalta.
b)     Asian arviointi
158. Unionin yleinen tuomioistuin huomautti valituksenalaisen tuomion 148 kohdassa, että riidanalaisten päätösten S kohdassa
toistetaan ilmoituksen
nro 11/2019 3 kohdassa vahvistettu periaate, jonka mukaan ”parlamentaarisen koskemattomuuden tarkoituksena on suojella parlamenttia ja sen jäseniä oikeusmenettelyiltä, jotka liittyvät toimintaan, jota harjoitetaan hoidettaessa parlamentin jäsenten tehtäviä ja jota ei voida erottaa kyseisistä tehtävistä”. Unionin yleinen tuomioistuin totesi tältä osin kyseisen tuomion 149 kohdassa, että on
kiistatonta, että pöytäkirjan N:o 7
9 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohdassa tarkoitettu koskemattomuus koskee valittajia, vaikka kyseessä oleva rikosoikeudellinen menettely koskee toimintaa, joka ei liity parlamentin jäsenen tehtävien hoitamiseen. Se totesi kuitenkin kyseisen tuomion 152 kohdassa, ettei riidanalaisten päätösten S kohtaan sisältyvää yleistä toteamusta ole pantu täytäntöön siten, että parlamentin jäsenen koskemattomuuden pidättämistä koskeva pyyntö on hyväksyttävä, jos se koskee oikeudenkäyntiä, jossa kyseessä olevilla tosiseikoilla ei ole yhteyttä parlamentin jäsenen tehtävien hoitamiseen.
159. Unionin yleinen tuomioistuin huomautti tämän jälkeen valituksenalaisen tuomion 155 kohdassa riidanalaisten päätösten B kohdan sisällöstä ja totesi mainitun tuomion 157 kohdassa, että valittajat saattoivat perustellusti väittää, että kyseiseen B kohtaan sisältyy tosiseikkoja koskeva virhe tai että tämä kohta on  ainakin epäselvä siltä osin, oliko kyseessä olevan rikosoikeudellisen menettelyn esitutkintavaihe heidän osaltaan päätetty. Unionin yleinen tuomioistuin katsoi kuitenkin valituksenalaisen tuomion 160 kohdassa, ettei vaikuta siltä, että kyseinen virhe tai ainakaan päätösten epäselvyys olisi vaikuttanut koskemattomuuden pidättämistä koskevan pyynnön käsittelyyn.
160. Unionin yleinen tuomioistuin on näin ollen todellakin todennut, että riidanalaisten päätösten B ja S kohdan tietyt sanamuodot  ovat virheellisiä. Tämän jälkeen se sitä vastoin päätteli, että toisin kuin valittajat väittävät, nämä virheellisyydet
eivät olleet omiaan  vaikuttamaan koskemattomuuden pidättämistä koskevaan parlamentin päätökseen.
161. Mielestäni
unionin yleisen tuomioistuimen päätelmä ei ole virheellinen. Riidanalaisten päätösten perustelut eivät rajoitu niiden B ja S kohtaan. Näiden virheellisten sanamuotojen vaikutuksen arvioimiseksi on otettava huomioon kyseisten päätösten asiayhteys ja perustelut kokonaisuudessaan. Kuudennen valitusperusteen yhteydessä valittajat eivät ole esittäneet mitään väitettä, joka osoittaisi, että B ja S kohdan sanamuodon virheellisyydet olisivat olleet sellaisia, että
koskemattomuuden pidättämistä koskeva parlamentin päätös olisi ollut toisenlainen, jos nämä sanamuodot olisivat olleet virheettömiä. Yhdyn erityisesti Espanjan kuningaskunnan näkemykseen, jonka mukaan koskemattomuuden pidättämistä koskevan päätöksen osalta ei ole merkitystä sillä, onko rikosasian tutkintavaihe päätetty vai ei.
162. Toissijaisesti totean sen valittajien väitteen osalta, jonka mukaan parlamentti olisi voinut katsoa, että eurooppalaisten pidätysmääräysten antaminen heistä ennen tutkintavaiheen päättymistä oli suhteetonta,(59) ettei parlamentin toimivaltaan missään tilanteessa kuulu arvioida valittajien pidättämisen oikeasuhteisuutta heitä koskevan rikosoikeudellisen menettelyn vaiheeseen nähden.
163. Tässä yhteydessä katson, että Espanjan rikosprosessilain säännöksiin perustuvat väitteet ovat tehottomia.
164. Edellä esitetyn perusteella seitsemäs ja kahdeksas väite on hylättävä.
7.     Ensimmäisen osan yhdeksäs väite
a)     Asianosaisten lausumat
165. Kuudennen valitusperusteen ensimmäisen osan yhdeksännessä väitteessä valittajat arvostelevat unionin yleistä tuomioistuinta ensinnäkin siitä, että se teki oikeudellisen virheen, kun se katsoi valituksenalaisen tuomion 162–172 kohdassa, ettei parlamentti ollut loukannut yhdenvertaisen kohtelun ja hyvän hallinnon periaatteita. Heidän mukaansa parlamentti ei noudattanut vakiintunutta käytäntöään, jonka mukaan sen on kieltäydyttävä pidättämästä jäsenen koskemattomuutta kyseisen tuomion 162 ja 163 kohdassa mainituissa tapauksissa. Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen myös katsoessaan kyseisen tuomion 166 kohdassa, että heidän kuudennessa ja seitsemännessä kumoamisperusteessaan mainituilla seikoilla, jotka koskivat parlamentin
käytäntöjä ja toimintatapoja koskemattomuuden alalla, ei ollut enää merkitystä ilmoituksen nro 11/2019 53 kohdan mukaan, jossa säädetään, että se korvaa aiemmat ilmoitukset. Kolmanneksi unionin yleinen tuomioistuin otti selvitysaineiston  huomioon vääristyneellä tavalla, kun se katsoi, etteivät valittajat olleet osoittaneet, ”miten” päätökset, joihin vedottiin, voisivat osoittaa tietyn käytännön olemassaolon. Neljänneksi unionin yleinen tuomioistuin on myös kyseisen tuomion 166–172 kohdassa ottanut selvitysaineiston huomioon vääristyneellä tavalla ja tehnyt oikeudellisen virheen, kun se ei ole ottanut huomioon kaikkia valittajien esittämiä ennakkotapauksia ja niihin liittyviä väitteitä fumus persecutionis
‑tilanteen määrittämiseksi.
166. Parlamentti, jota Espanjan kuningaskunta tukee, vaatii tämän väitteen hylkäämistä perusteettomana. Parlamentti katsoo, etteivät hyvän hallinnon periaate ja yhdenvertaisen kohtelun periaate kiellä sitä mukauttamasta ja muuttamasta aikaisempaa käytäntöään. Lisäksi väitteet, joiden mukaan unionin yleinen tuomioistuin on ottanut selvitysaineiston huomioon vääristyneellä tavalla, on jätettävä tutkimatta, koska valittajat eivät osoita täsmällisesti tehtyjä virheitä tai vääristyneellä tavalla huomioon otettuja todisteita. Nämä väitteet ovat parlamentin mukaan joka tapauksessa perusteettomia.
b)     Asian arviointi
167. Unionin yleinen tuomioistuin esitti valituksenalaisen tuomion 162 ja 163 kohdassa yhteenvedon valittajien väitteistä, jotka koskivat parlamentin väitettyyn käytäntöön kuuluvia seikkoja, jotka parlamentti oli jättänyt huomiotta.
168. Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 166 kohdassa, että näyttääkseen toteen, että parlamentin käytännön mukaan parlamentin jäsenen koskemattomuutta ei pidätetä, jos häntä vastaan nostetaan syyte hänen poliittisen toimintansa perusteella, jos nämä syytetoimet on pannut vireille poliittinen vastustaja tai jos kyseessä olevat kansalliset viranomaiset ovat pyytäneet kyseistä jäsentä koskevia esimerkinomaisia seuraamuksia, valittajat vetoavat 6.6.2003 päivättyyn ilmoitukseen nro 11/2003. Kyseisen ilmoituksen on laatinut koskemattomuusasioista tuolloin vastannut parlamentin oikeudellisten ja sisämarkkina-asioiden valiokunta, ja siinä esitetään yhteenveto parlamentin aikaisemmasta päätöksentekokäytännöstä. Unionin yleinen tuomioistuin esitti yhteenvedon kyseisen ilmoituksen merkityksellisistä kohdista ja totesi tämän jälkeen, että se oli korvattu 19.11.2019 ilmoituksella nro 11/2019.
169. Unionin yleinen tuomioistuin esitti valituksenalaisen tuomion 167 kohdassa parlamentin väitteen,
jonka mukaan ilmoituksessa nro 11/2003 esitetystä käytännöstä on luovuttu rajoittamalla tapauksia, joissa parlamentti kieltäytyy pidättämästä koskemattomuutta.
170. Unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 168 kohdassa, ettei parlamentin käytännön, jonka mukaan parlamentti kieltäytyy pidättämästä koskemattomuutta, jos oikeusmenettelyn tarkoituksena on vahingoittaa parlamentin jäsenen tehtävien hoitamista,
olemassaoloa ole kiistetty.
Tämän jälkeen se totesi, että
sellaisten tapauksien osalta, joissa parlamentti kieltäytyy pidättämästä jäsenensä koskemattomuutta, valittajat vetoavat ainoastaan joihinkin parlamentin päätöksiin osoittamatta, miten näillä päätöksillä voidaan näyttää toteen tällaisen käytännön olemassaolo.
Lisäksi unionin yleinen tuomioistuin totesi, että suurin osa päätöksistä, joihin valittajat vetosivat, oli tehty vuosina 1982–2003.
171. Mielestäni unionin yleinen tuomioistuin ei tehnyt virhettä valituksenalaisen tuomion kyseisissä kohdissa.
172. Kuten ilmoituksen
nro 11/2019 53 kohdasta ilmenee, kyseisellä ilmoituksella korvattiin kaikki oikeudellisten asioiden valiokunnan aiemmat tiedonannot ja asiakirjat, jotka koskivat parlamentin käytäntöjä ja toimintatapoja koskemattomuuden alalla. Tämä osoittaa parlamentin selkeän aikomuksen muuttaa aiempaa käytäntöään. Kun otetaan huomioon parlamentilla parlamentaarisen koskemattomuuden pidättämisen osalta oleva harkintavalta, katson, että sillä oli oikeus toimia näin, etenkin kun muutos sen käytännössä olisi ollut oikeuskäytännön tarkastelun perusteella perusteltu.
173. Tämän päätelmän vahvistaa
unionin tuomioistuin, jolla on jo ollut tilaisuus katsoa, ettei
ilmoitusta nro 11/2003 voitu enää ilmoituksen
nro 11/2019 julkaisemisen jälkeen soveltaa ja ettei unionin yleinen tuomioistuin näin ollen ollut velvollinen ottamaan sitä huomioon.(60) Koska valittajat perustavat väitteensä parlamentin aikaisempaan käytäntöön, joka on tiivistetysti esitetty ilmoituksessa
nro 11/2003, unionin tuomioistuimen toteamus pätee sitäkin suuremmalla syyllä kaikkiin parlamentilla ennen ilmoitusta
nro 11/2019 olleisiin käytäntöihin.
174. Nämä olosuhteet huomioon ottaen on todettava, että valittajien väitteet, jotka perustuvat parlamentin aikaisempaan käytäntöön, ovat perusteettomia.
175. Toissijaisesti katson, että ne väitteet, joiden mukaan unionin yleinen tuomioistuin on ottanut
selvitysaineiston huomioon vääristyneellä tavalla, on jätettävä tutkimatta, koska valittajat
eivät ilmoita täsmällisesti niitä seikkoja, jotka he katsovat unionin yleisen tuomioistuimen ottaneen huomioon vääristyneellä tavalla, eivätkä näytä toteen niitä arviointivirheitä, joiden takia unionin yleinen tuomioistuin on valittajien mukaan päätynyt niiden ottamiseen huomioon vääristyneellä tavalla.(61) He viittaavat ainoastaan abstraktisti ja yleisesti kumoamiskanteensa tueksi esitettyihin todisteisiin. Näin tehdessään he tosiasiassa pyytävät unionin tuomioistuinta arvioimaan kumoamiskanteeseen liitettyjä todisteita.
176. Yhdeksäs väite on näin ollen hylättävä.
8.     Kuudennen valitusperusteen toinen osa
a)     Asianosaisten lausumat
177. Kuudennen valitusperusteen toinen osa koskee sitä, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen katsoessaan, ettei parlamentti ollut tehnyt virhettä arvioidessaan fumus persecutionis
‑tilanteen käsilläoloa.
178. Valittajat arvostelevat ensinnäkin unionin yleistä tuomioistuinta perusteluvelvollisuuden laiminlyönnistä. He riitauttavat
uudelleen(62) valituksenalaisen tuomion 112 kohdassa esitetyn periaatteen, jonka mukaan parlamentilla on laaja harkintavalta siltä osin, minkä suuntaisen päätöksen se aikoo tehdä koskemattomuuden pidättämistä koskevan pyynnön johdosta.
179. Toiseksi unionin yleinen tuomioistuin on valittajien mukaan
laiminlyönyt perusteluvelvollisuutensa ja loukannut oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan, ”koska se ei ottanut kantaa sovellettavan valvonnan tasoon” ja koska se ei ole soveltanut kumoamiskanteessa esitettyjä laillisuusvalvonnan perusteita.
180. Kolmanneksi unionin yleinen tuomioistuin otti valittajien mukaan selvitysaineiston huomioon vääristyneellä tavalla, teki oikeudellisia virheitä, laiminlöi perusteluvelvollisuutensa ja loukkasi oikeutta tehokkaaseen oikeussuojaan, ”koska se ei tutkinut suurinta osaa heidän
kuudennen, seitsemännen ja kahdeksannen kumoamisperusteen yhteydessä
esittämistään väitteistä, joilla oli merkitystä fumus persecutionis
‑tilanteen määrittämisen kannalta”. Valittajat viittaavat tältä osin kumoamiskanteessa esittämiinsä väitteisiin. He väittävät myös, että riidanalaisten päätösten S kohdan virheellinen sanamuoto vaikutti fumus persecutionis
‑tilanteen arviointiin.
181. Neljänneksi unionin yleinen tuomioistuin otti valituksenalaisen tuomion 174–186 kohdassa selvitysaineiston huomioon vääristyneellä tavalla ja teki oikeudellisen virheen arvioidessaan virheitä, joita parlamentti oli valittajien mukaan tehnyt fumus persecutionis
‑tilanteen arvioinnissa.
182. Valittajat riitauttavat erityisesti ensinnäkin unionin yleisen tuomioistuimen arvioinnin, jonka mukaan yhtäältä eurooppalaisten pidätysmääräysten antamispäivä (kyseisen tuomion 174 kohta) ja toisaalta se, ettei eurooppalaisia pidätysmääräyksiä ollut voimassa heinäkuun 2018 ja loka- tai marraskuun 2019 välisenä aikana (kyseisen tuomion 175–178 kohta) eivät vaikuttaneet fumus persecutionis
‑tilanteen arviointiin; toiseksi unionin yleisen tuomioistuimen kyseisen tuomion 179–182 kohdassa esittämän toteamuksen, jonka mukaan väitteet, jotka koskivat niiden tosiseikkojen paikkansapitävyyttä, joista heitä arvostellaan, niiden luokittelua Espanjan rikosoikeudessa ja sitä, oikeuttavatko nämä tosiseikat rikosoikeudellisen menettelyn, olivat tehottomia; kolmanneksi unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 183 ja 184 kohdassa tekemän arvioinnin, joka koskee niiden seikkojen merkityksellisyyttä, jotka parlamentti on ottanut huomioon arvioidessaan fumus persecutionis
‑tilanteen käsilläoloa;
neljänneksi unionin yleisen tuomioistuimen siinä yhteydessä tekemän oikeudellisen virheen, kun se katsoi kyseisen tuomion 185 kohdassa, ettei parlamentin tehtävänä ollut arvioida oikeusviranomaisten kyseessä olevassa rikosoikeudellisessa menettelyssä toteuttamien toimien laillisuutta. Kutakin valittajien väitettä
seuraa joko heidän oma arviointinsa mainittujen seikkojen merkityksellisyydestä fumus persecutionis
‑tilanteen arvioinnin kannalta tai viittaus muihin valitusperusteisiin taikka pelkkä toteamus, jonka mukaan unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen.
183. Parlamentti, jota Espanjan kuningaskunta tukee, vaatii, että valittajien väitteet joko jätetään tutkimatta tai hylätään perusteettomina.
b)     Asian arviointi
184. Unionin yleinen tuomioistuin totesi ensin valituksenalaisen tuomion 183 kohdassa, että
parlamentti katsoessaan, ettei fumus persecutionis
‑tilannetta ollut olemassa, vetosi useisiin tekijöihin, joita tarkasteltiin yhdessä, nimittäin siihen, että syytteenalaiset teot tapahtuivat vuonna 2017, kun taas valittajat  saivat parlamentin jäsenen aseman 13.6.2019, sekä siihen, että yhtäältä valittajia vastaan nostettiin syyte 21.3.2018 eli ajankohtana, jolloin Euroopan parlamentin jäsenen aseman saaminen oli hypoteettista, ja että toisaalta tämä syyte koski myös muita henkilöitä, jotka eivät olleet parlamentin jäseniä.
185. Tämän jälkeen unionin yleinen tuomioistuin totesi valituksenalaisen tuomion 186 kohdassa, etteivät valittajat olleet osoittaneet parlamentin tehneen ilmeistä arviointivirhettä, kun se tukeutui kyseisiin (edellisessä kohdassa mainittuihin) olosuhteisiin sulkiessaan pois fumus persecutionis
‑tilanteen olemassaolon. Tältä osin unionin yleinen tuomioistuin katsoi, ettei ensinnäkään se, että valittajat on asetettu syytteeseen heidän kansallisen poliittisen toimintansa vuoksi; toiseksi se, että he voivat kyseessä olevan rikosoikeudellisen menettelyn aikana tai sen päätteeksi estyä väliaikaisesti hoitamasta edustajantointaan tai jopa menettää parlamentin jäsenen asemansa; kolmanneksi se, että espanjalainen VOX-puolue on nostanut kanteen kyseessä olevassa rikosoikeudellisessa menettelyssä, eikä neljänneksi se, että valittajat olivat olleet tiettyjen kielteisten julkisten lausuntojen kohteena, joissa oli vaadittu muun muassa esimerkinomaisia rangaistuksia, ole omiaan kyseenalaistamaan tätä päätelmää. Sama koskee valittajien väitteitä, joilla pyritään kyseenalaistamaan kyseessä olevaan rikosoikeudelliseen menettelyyn osallistuneiden oikeusviranomaisten puolueettomuus. Lisäksi  on todettava, etteivät valittajat voi sen osoittamiseksi, että parlamentti teki kyseessä olevan ilmeisen arviointivirheen,
tehokkaasti vedota riidanalaisten päätösten jälkeisiin tapahtumiin, kuten keskusvaalilautakunnan 3.11.2022 antamaan tiedonantoon ja siihen, että Espanjan viranomaiset olivat vakoilleet heitä ja heidän avustajiaan.
186. Katson, ettei unionin yleinen tuomioistuin ole tehnyt virhettä arvioidessaan parlamentin tekemää arviota fumus persecutionis
‑tilanteesta. Yhdyn erityisesti sen näkemykseen, jonka mukaan parlamentilla on kaikki merkitykselliset seikat huomioon ottaen laaja harkintavalta fumus persecutionis
‑tilanteen olemassaolon toteamiseksi ja jonka mukaan sen päätös voidaan kumota vain, jos tässä arvioinnissa on tehty ilmeinen virhe.(63) Unionin yleisen tuomioistuimen arviointi, jonka mukaan parlamentti ei ole tehnyt tällaista ilmeistä virhettä, ei mielestäni ole virheellinen.
187. Ylimääräisenä huomautuksena totean, että ensinnäkin valittajien väitteet, jotka
on tiivistetysti esitetty tämän ratkaisuehdotuksen
178 kohdassa, ovat mielestäni perusteettomia. Vaikka valittajat
muodollisesti vetoavat perusteluvelvollisuuden laiminlyöntiin, katson kuitenkin, että he tosiasiassa riitauttavat näillä väitteillä
valituksenalaisen tuomion 112 kohdassa esitetyn periaatteen, johon unionin yleinen tuomioistuin on perustanut arviointinsa. Olen jo tarkastellut näitä väitteitä kuudennen valitusperusteen ensimmäisen osan yhteydessä, joka koskee valittajien perusoikeuksien väitettyä loukkaamista.(64) Yleisemmin luettuna kyseisen tuomion 112 kohdassa esitetty toteamus on, kuten olen jo todennut, oikea.(65)
188. Toiseksi on todettava tämän ratkaisuehdotuksen 179 ja
180 kohdassa tiivistetysti esitetyistä väitteistä, että ne on mielestäni jätettävä tutkimatta, koska ne ovat epätäsmällisiä ja merkitsevät kumoamiskanteessa esitettyjen väitteiden tutkimista uudelleen. Huomautan, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan SEUT 256 artiklassa, Euroopan unionin tuomioistuimen perussäännön 58 artiklan ensimmäisessä kohdassa sekä unionin tuomioistuimen työjärjestyksen 168 artiklan 1 kohdan d alakohdassa ja 169 artiklassa asetettua perusteluvelvollisuutta ei täytä sellainen valitus, jossa vain kerrataan tai toistetaan sanasta sanaan unionin yleisessä tuomioistuimessa jo esitetyt perusteet ja perustelut.(66) Näin on tämän ratkaisuehdotuksen 179 ja 180 kohdassa esitettyjen väitteiden osalta, koska valittajat viittaavat vain yleisesti kannekirjelmässä esitettyihin väitteisiin.
189. Tämän ratkaisuehdotuksen 181 ja 182 kohdassa tiivistetysti esitettyjen väitteiden osalta on vielä todettava, että valittajat vain joko esittävät näkemyksensä tiettyjen seikkojen vaikutuksesta, joita parlamentti pitää tai ei pidä merkityksellisinä (valituksenalaisen tuomion 174–182 kohta), tai viittaavat kumoamisperusteisiin (valituksenalaisen tuomion 183 ja 184 kohta) taikka toteavat, että unionin yleinen tuomioistuin on tehnyt oikeudellisen virheen (valituksenalaisen tuomion 185 ja 186 kohta). Näin ollen nämä väitteet on myös jätettävä tutkimatta, koska valittajat eivät osoita, että unionin yleisen tuomioistuimen perustelut olisivat virheelliset.
190. Vaikka oletettaisiin, että nämä väitteet voitaisiin ottaa tutkittaviksi, ne on joka tapauksessa hylättävä perusteettomina, koska niillä ei voida kyseenalaistaa tämän ratkaisuehdotuksen 186 kohdassa esittämääni toteamusta.
191. Edellä esitetyn perusteella kuudennen valitusperusteen toinen osa on hylättävä.
9.     Kuudetta valitusperustetta koskeva päätelmä
192. Edellä esittämieni perustelujen nojalla katson, että kuudes valitusperuste on hylättävä.
F       Viides valitusperuste
193. Viidennessä valitusperusteessaan valittajat arvostelevat unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se teki oikeudellisen virheen, kun se hylkäsi viidennen kumoamisperusteen, joka koskee riidanalaisten päätösten epäselvyydestä johtuvaa oikeusvarmuuden periaatteen loukkaamista. Unionin yleinen tuomioistuin ei ole tältä osin ottanut huomioon sitä, että parlamentti ei yhtäältä ollut koskaan käsitellyt koskemattomuuden pidättämistä koskevaa pyyntöä, joka olisi koskenut puitepäätöksen 2002/584 2 luvun mukaisen luovuttamismenettelyn jatkamista, ja että se toisaalta pidätti ensimmäistä kertaa vain toisen pöytäkirjan
N:o 7
9 artiklan mukaisista koskemattomuuksista. Tämä valitusperuste jakautuu kahteen osaan.
1.     Viidennen valitusperusteen ensimmäinen osa
a)     Asianosaisten lausumat
194. Viidennen valitusperusteen ensimmäisessä osassa valittajat arvostelevat unionin yleistä tuomioistuinta siitä, että se on tehnyt oikeudellisen virheen, kun se on katsonut koskemattomuuden pidättämisen kohteena olevan menettelyn osalta, että riidanalaiset päätökset eivät olleet epäselviä. Tältä osin he riitauttavat unionin yleisen tuomioistuimen valituksenalaisen tuomion 94–97 kohdassa riidanalaisista päätöksistä tekemän tulkinnan, joka ei heidän mukaansa ole ainoa mahdollinen tulkinta. He väittävät muun muassa, että heitä koskevien koskemattomuuden pidättämistä koskevien pyyntöjen ainoana tarkoituksena oli jatkaa meneillään olevia luovuttamismenettelyjä eli eurooppalaisten pidätysmääräysten täytäntöönpanomenettelyjä Belgiassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa.
195. Parlamentti, jota Espanjan kuningaskunta tukee, vaatii valitusperusteen tämän osan hylkäämistä ja väittää, että väitteet on jätettävä tutkimatta tai että ne ovat tehottomia ja joka tapauksessa perusteettomia.
b)     Asian arviointi
196. Unionin yleinen tuomioistuin arvioi riidanalaisia päätöksiä valituksenalaisen tuomion 95 ja 96 kohdassa.
Se totesi yhtäältä, että riidanalaisten päätösten päätösosan 1 kohdan mukaan kyseisillä päätöksillä pidätetään pöytäkirjan N:o 7
9 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohdassa tarkoitettu valittajien koskemattomuus, nimittäin koskemattomuus, joka myönnetään minkä tahansa muun jäsenvaltion kuin Espanjan kuningaskunnan alueella ilman minkäänlaista näiden valtioiden valintaa. Toisaalta unionin yleinen tuomioistuin luetteli näiden päätösten kohdat, joista käy ilmi, että koskemattomuuden pidättämistä oli pyydetty valittajista annettujen eurooppalaisten pidätysmääräysten täytäntöönpanon esteiden poistamiseksi. Unionin yleinen tuomioistuin päätteli näin ollen, että riidanalaiset päätökset, kun niitä luetaan erikseen tai yhdessä koskemattomuuden pidättämistä koskevien pyyntöjen kanssa, eivät olleet epäselviä.
197. Yhdyn unionin yleisen tuomioistuimen päätelmään. Valittajien tulkinta, jonka mukaan koskemattomuuden pidättämistä koskevat pyynnöt koskevat ainoastaan eurooppalaisten pidätysmääräysten täytäntöönpanoa Belgiassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa, ei ole hyväksyttävä, jos otetaan huomioon riidanalaiset päätökset kokonaisuutena, eikä
vain tiettyjä asiayhteydestä johdettuja seikkoja, kuten valittajat tekevät.
198. On totta, että puitepäätöksen 2002/584 9 artiklan 1 kohdassa säädetään eurooppalaisen pidätysmääräyksen antavan oikeusviranomaisen mahdollisuudesta antaa kyseinen pidätysmääräys
suoraan tiedoksi täytäntöönpanosta vastaavalle oikeusviranomaiselle, jos etsityn henkilön olinpaikka on tiedossa. Tämä tiedoksianto ei kuitenkaan rajoita eurooppalaisen pidätysmääräyksen soveltamisalaa viimeksi mainitun viranomaisen jäsenvaltion alueeseen. Tämä eurooppalainen pidätysmääräys voidaan edelleen panna täytäntöön kaikissa jäsenvaltioissa. Koska kyseessä olevissa koskemattomuuden pidättämistä koskevissa pyynnöissä ei ole nimenomaista sanamuotoa, josta ilmenisi, että parlamentin olisi pitänyt pidättää koskemattomuus vain siltä osin kuin on kyse eurooppalaisten pidätysmääräysten täytäntöönpanosta Belgiassa ja Yhdistyneessä kuningaskunnassa, valittajien  näistä pyynnöistä ja riidanalaisista päätöksistä tekemä tulkinta on hylättävä virheellisenä. Unionin yleinen tuomioistuin ei näin ollen tehnyt virhettä katsoessaan, että riidanalaisista päätöksistä ilmenee, että parlamentti on päättänyt pidättää valittajien koskemattomuuden kaikkien jäsenvaltioiden alueella Espanjaa lukuun ottamatta.
199. Edellä esitetyn perusteella katson, että viidennen valitusperusteen ensimmäinen osa on hylättävä.
2.     Viidennen  valitusperusteen toinen osa
a)     Asianosaisten lausumat
200. Tämän valitusperusteen toinen osa koskee sitä, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se katsoi valituksenalaisen tuomion 98–109 kohdassa, etteivät riidanalaiset päätökset olleet epäselviä siltä osin, mitä toimenpiteitä  voitiin toteuttaa eurooppalaisten pidätysmääräysten täytäntöönpanon yhteydessä. Valittajat väittävät, että unionin yleinen tuomioistuin teki oikeudellisen virheen, kun se tulkitsi virheellisesti pöytäkirjan N:o 7
9 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdassa ja 9 artiklan toisessa kohdassa määrättyjen koskemattomuuksien ulottuvuutta ja kun se totesi, että
yksistään pöytäkirjan 9 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohdassa määrätty koskemattomuus oli esteenä valittajien pidättämiselle ja luovuttamiselle Espanjan viranomaisille. Näin menetellessään unionin yleinen tuomioistuin otti valittajien mukaan selvitysaineiston huomioon vääristyneellä tavalla. Lisäksi valittajat vetoavat uudelleen väitteisiin, jotka ovat kolmannen valitusperusteen neljännen osan kohteena.
201. Parlamentti, jota Espanjan kuningaskunta tukee, vaatii valitusperusteen tämän osan hylkäämistä ja huomauttaa, että valittajien  esittämät väitteet ovat tehottomia, koska koskemattomuuden pidättämistä koskevat pyynnöt koskivat ainoastaan pöytäkirjan
N:o 7
9 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohdassa tarkoitettua koskemattomuutta. Parlamentin mukaan valituksenalaisen tuomion 103 ja 106–109 kohtaa koskevat väitteet perustuvat näiden kohtien virheelliseen tulkintaan.
b)     Asian arviointi
202. Unionin yleinen tuomioistuin esitti valituksenalaisen tuomion 101–105 kohdassa riidanalaisten päätösten sisällön ja parlamentin päätelmän, jonka mukaan ainoastaan pöytäkirjan N:o 7
9 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohdassa tarkoitettu koskemattomuus oli esteenä valittajien pidättämiselle. Lisäksi se katsoi kyseisen tuomion 106–108 kohdassa, ettei kyseisen pöytäkirjan 9 artiklan toisessa
kohdassa annettu valittajille mitään muuta suojaa kuin se, jota heihin sovellettiin sen
9 artiklan ensimmäisen kohdan nojalla.
203. Aluksi on todettava, että koska koskemattomuuden pidättämistä koskevat pyynnöt koskivat ainoastaan pöytäkirjan
N:o 7
9 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohdassa tarkoitettua koskemattomuutta, valittajien väitteet, jotka koskevat unionin yleisen tuomioistuimen mahdollisia huomautuksia, jotka koskevat heidän koskemattomuutensa ulottuvuutta Espanjan alueella, ovat tehottomia. Yhtäältä nämä väitteet koskevat perusteluja, jotka ovat merkityksettömiä valituksenalaisen tuomion tuomiolauselman kannalta.(67) Toisaalta on todettava, että kuten parlamentti perustellusti huomautti, unionin yleinen tuomioistuin toisti kyseisen tuomion 100–105 kohdassa riidanalaisten päätösten useiden kohtien sisällön ja parlamentin esittämät päätelmät, eivätkä nämä valituksenalaisen tuomion kohdat millään tavoin ilmennä sen omaa tulkintaa pöytäkirjan
9 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdassa määrätyn koskemattomuuden ulottuvuudesta.
204. Ensinnäkin valittajien väitteet, jotka koskevat pöytäkirjan N:o 7
9 artiklan toisessa kohdassa määrättyä koskemattomuutta, joka on itsenäinen kyseisen artiklan ensimmäisessä kohdassa määrättyyn koskemattomuuteen nähden, on mielestäni hylättävä perusteettomina. Kuten olen kuudetta valitusperustetta koskevassa tarkastelussani todennut,(68) parlamentin jäsenellä on vaalikauden ensimmäisen istunnon  alkamisen ja edustajan tehtävien  hoitamisen  tosiasiallisen aloittamisen jälkeen ainoastaan kyseisen pöytäkirjan
9 artiklan ensimmäisessä kohdassa määrätty suoja.  Nyt käsiteltävässä asiassa kyseisen pöytäkirjan 9 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohdassa määrätty koskemattomuus pidätettiin sen jälkeen, kun valittajat olivat  tosiasiallisesti ryhtyneet hoitamaan edustajan tehtäväänsä.  Tässä vaiheessa heihin ei enää sovellettu samanaikaisesti kyseisen pöytäkirjan 9 artiklan toisessa kohdassa määrättyä suojaa.  Pöytäkirjan N:o 7
9 artiklan toisessa kohdassa määrätyn suojan takaamiseksi riidanalaisissa päätöksissä ei siis ollut tarpeen täsmentää toimenpiteitä, joita eurooppalaisten pidätysmääräysten täytäntöönpanon yhteydessä voidaan toteuttaa.
205. Toiseksi
katson, että väitteet, jotka koskevat selvitysaineiston
huomioon ottamista vääristyneellä tavalla, on  hylättävä.  Ensinnäkin pöytäkirjan N:o 7
9 artiklan ensimmäisen kohdan a alakohdassa tarkoitetun valittajien koskemattomuuden ulottuvuutta koskevat väitteet ovat tehottomia,  koska unionin yleisen tuomioistuimen väitettyä virhettä koskevat väitteet ovat tehottomia, kuten edellä totesin.(69) Toisaalta kyseisen pöytäkirjan 9 artiklan ensimmäisen kohdan b alakohdassa määrättyä koskemattomuutta koskevat väitteet ovat perusteettomia, koska unionin yleinen tuomioistuin ei ole tehnyt virheellistä tulkintaa tuomiosta Junqueras Vies.
206. Kolmanneksi olen jo tutkinut väitteen, joka koskee oikeudellisten asioiden valiokunnassa käydyn menettelyn luottamuksellisuutta.(70)
207. Edellä esitetyn perusteella viidennen valitusperusteen toinen osa on hylättävä.
3.     Viidettä valitusperustetta koskeva päätelmä
208. Edellä esittämieni seikkojen perusteella katson, että viides valitusperuste on hylättävä.
G       Oikeudenkäyntikulut
209. Ensimmäisen ja kolmannen valittajan tekemän valituksen osalta
on todettava, että työjärjestyksen 142 artiklan, jota sovelletaan muutoksenhakumenettelyyn sen 184 artiklan nojalla, mukaan kyseisessä tapauksessa unionin tuomioistuin määrää oikeudenkäyntikuluista harkintansa mukaan.
Koska nyt käsiteltävässä asiassa olosuhteet, joiden perusteella lausunnon antaminen valituksesta raukeaa, ovat asianosaisista riippumattomia, on päätettävä, että kukin asianosainen vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan.
210. Toisen valittajan tekemän valituksen osalta on todettava, että koska tässä ratkaisuehdotuksessa tarkastellaan ainoastaan kolmatta, viidettä ja kuudetta valitusperustetta, en esitä oikeudenkäyntikuluja koskevaa ehdotusta, koska niitä koskeva ratkaisu riippuu työjärjestyksen 138 artiklan mukaisesti muiden valitusperusteiden ratkaisusta.
V       Ratkaisuehdotus
211. Kaiken edellä esitetyn perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin
–        toteaa, että lausunnon antaminen Carles Puigdemont i Casamajón ja Clara Ponsatí i Obiolsin tekemästä valituksesta raukeaa
–        Carles Puigdemont i Casamajón ja Clara Ponsatí i Obiolsin tekemän valituksen osalta velvoittaa kunkin asianosaisen vastaamaan omista
oikeudenkäyntikuluistaan
–        hylkää Antoni Comín i Oliveresin esittämän kolmannen, viidennen ja kuudennen valitusperusteen.
1      Alkuperäinen kieli: ranska.
2      Kuten valituksenalaisen tuomion 54 kohdasta ilmenee, huomautan, että nämä kolme päätöstä ovat lähes identtisiä, lukuun ottamatta asianomaisten parlamentin jäsenten nimiä, tiettyjen oikeudellisten asiakirjojen antamispäivää ja Clara Ponsatí i Obiolsin osalta olosuhteita, joissa hänet valittiin parlamenttiin, ja sitä, että häntä syytetään kyseessä olevassa rikosoikeudellisessa menettelyssä yksinomaan väitetystä kansankiihotukseen liittyvästä rikoksesta.
3      EUVL 2012, C 326, s. 266.
4      EUVL 2019, L 302, s. 1, sellaisena kuin se oli ennen 17.1.2023 tehdyllä parlamentin päätöksellä tehtyä muutosta.
5      DOGC nro 7449A, 6.9.2017, s. 1.
6      DOGC nro 7451A, 8.9.2017, s. 1.
7      Eli kolmas, viides, kuudes ja seitsemäs kanneperuste.
8      Tuomio 6.9.2018, Bank Mellat v. neuvosto (C‑430/16 P, EU:C:2018:668, 49 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
9      Tuomio 17.9.2015, Mory ym. v. komissio (C‑33/14 P, EU:C:2015:609, 58 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
10      Tuomio 13.7.2023, D&A Pharma v. EMA (C‑136/22 P, EU:C:2023:572, 44 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
11      Tuomio 18.10.2018, Gul Ahmed Textile Mills v. neuvosto (C‑100/17 P, EU:C:2018:842, 37 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
12      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 22 kohta.
13      Huomautan tältä osin, että toinen valittaja nosti 12.9.2024 unionin yleisessä tuomioistuimessa SEUT 263 artiklan nojalla kanteen, joka kirjattiin numerolla
T‑477/24 ja jossa hän vaati kumottavaksi Euroopan parlamentin päätöksen olla tunnustamatta hänen asemaansa vaaleilla valittuna parlamentin jäsenenä vaalikaudeksi 2024–2029. Asia poistettiin rekisteristä  sen jälkeen, kun valittaja oli peruuttanut kanteensa, unionin yleisen tuomioistuimen kahdeksannen jaoston puheenjohtajan 14.11.2024 antamalla määräyksellä Comín i Oliveres v. parlamentti (T‑477/24, EU:T:2024:836).
14      Tuomio 19.12.2019 (C‑502/19, jäljempänä tuomio Junqueras Vies, EU:C:2019:1115, tuomiolauselma).
15      Ks. ratkaisuehdotukseni Junqueras Vies (C‑502/19, EU:C:2019:958, 3 ja
4 kohta).
16      Ks. tältä osin Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 17.5.2016, Karácsony ym. v. Unkari (CE:ECHR:2016:0517JUD004246113, 138 kohta) ja Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio 20.12.2016, Uspaskich v. Liettua (CE:ECHR:2016:1220JUD001473708, 98 kohta), johon unionin tuomioistuin viittaa tuomiossaan Junqueras Vies.
17      Tuomio Junqueras Vies (84 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
18      Ks. ratkaisuehdotukseni
Junqueras Vies (C‑502/19, EU:C:2019:958,
5 kohta).
19      Euroopan ihmisoikeustuomioistuimen tuomio, 20.12.2016, Uspaskich v. Liettua (CE:ECHR:2016:1220JUD001473708, 91 kohta).
20      Ks. mm. tuomio 17.1.2013, Gollnisch v. parlamentti (T‑346/11 ja T‑347/11, EU:T:2013:23, 60 kohta); tuomio 8.11.2018, Troszczynski v. parlamentti (T‑550/17, EU:T:2018:754, 44 kohta); tuomio 1.12.2021, Jalkh v. parlamentti (T‑230/21, EU:T:2021:848, 24 kohta) ja tuomio 26.6.2024, Fest v. parlamentti (T‑305/23, EU:T:2024:422, 24 kohta).
21      Unionin
yleinen tuomioistuin luonnehtii koskemattomuuden pidättämistä koskevia päätöksiä ”poliittisiksi päätöksiksi”. Venetsian komission 98. täysistunnossaan (Venetsia, 21.–22.3.2014) antamasta parlamentaarisen koskemattomuuden ulottuvuutta ja pidättämistä koskevasta kertomuksesta (jäljempänä Venetsian komission kertomus) ilmenee tältä osin, että tämä luonnehdinta vastaa tietyissä kansallisissa laeissa annettua luonnehdintaa (Venetsian komission kertomuksen 135 kohta). Riippumatta siitä, mitä termiä käytetään kuvaamaan tämän päätöksen luonnetta, tärkeintä on parlamentin laaja harkintavalta sen tekemisessä.
22      Tuomio 17.9.2020, Troszczynski v. parlamentti (C‑12/19 P, EU:C:2020:725, 25 kohta).
23      Ks. vastaavasti määräys 24.5.2022, Puigdemont i Casamajó ym. v. parlamentti ja Espanja (C‑629/21 P(R), EU:C:2022:413, 193 ja 194 kohta).
24      Tuomio 1.2.2024, Scania ym. v. komissio (C‑251/22 P, EU:C:2024:103, 70 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
25      Ilmoituksen nro 11/2019 8 kohdan toisella virkkeellä ei ole merkitystä kolmannen valitusperusteen ensimmäisen osan kohteena olevan kysymyksen kannalta. Toisaalta se ei ole merkityksetön tämän valitusperusteen toisen osan tarkastelun kannalta, ja se esitellään seuraavassa jaksossa.
26      Tuomio 22.12.2022, parlamentti v. Moi (C‑246/21 P, EU:C:2022:1026, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
27      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 60 kohta.
28      Tuomio 7.3.2024, Nevinnomysskiy Azot ja NAK ”Azot” v. komissio (C‑725/22 P, EU:C:2024:217, 94 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
29      Tuomio 12.12.2024, DD v. FRA (C‑680/22 P, EU:C:2024:1019, 34 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
30      Tuomio 12.12.2024, DD v. FRA (C‑680/22 P, EU:C:2024:1019, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
31      Tuomio 11.12.2019, Mytilinaios Anonymos Etairia – Omilos Epicheiriseon (C‑332/18 P, EU:C:2019:1065, 149 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
32      Ks. tuomio 16.9.2020, BP v. FRA (C‑669/19 P, EU:C:2020:713, 41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
33      Ks. tuomio 16.9.2020, BP v. FRA (C‑669/19 P, EU:C:2020:713, 41 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
34      Ks. vastaavasti tuomio 3.3.2022, WV v. EUH (C‑162/20 P, EU:C:2022:153, 67–69 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
35      Tuomio 9.11.2017, TV2/Danmark v. komissio (C‑649/15 P, EU:C:2017:835, 61 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
36      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 54 kohta.
37      Tuomio 9.9.2003, Kik v. SMHV (C‑361/01 P, EU:C:2003:434, 101 kohta).
38      Ks. Venetsian komission kertomuksen 194 kohta.
39      SEUT 343 artiklassa ja pöytäkirjan N:o 7
9 artiklassa, luettuna yhdessä perusoikeuskirjan 6 artiklan, 39 artiklan 2 kohdan ja 45 artiklan sekä työjärjestyksen 5 artiklan 2 kohdan kanssa, määrätyn koskemattomuuden loukkaaminen.
40      Hyvän hallinnon ja yhdenvertaisen kohtelun periaatteiden loukkaaminen.
41      Ensimmäisen osan yhdeksää väitettä edeltää johdantoväite, joka koskee valittajien perusoikeuksien loukkaamista. Koska tämä kysymys on neljännen väitteen  kohteena, sitä ei ole tarpeen pitää erillisenä väitteenä, joten tarkastelen sitä neljännen väitteen yhteydessä.
42      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 116 kohta.
43      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 43 kohta.
44      Ks. Venetsian komission kertomuksen 162, 188 ja 190 kohta.
45      Tuomio 27.4.2023, Fondazione Cassa di Risparmio di Pesaro ym. v. komissio (C‑549/21 P, EU:C:2023:340, 80 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
46      Tuomio Junqueras Vies, 78 kohta.
47      Tuomio
Junqueras Vies, 80 kohta.
48      Tuomio Junqueras Vies, 79 kohta.
49      Tuomio 10.7.1986, Wybot (149/85, EU:C:1986:310, 27 kohta).
50      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen alaviite 41.
51      Eurooppalaisesta pidätysmääräyksestä ja jäsenvaltioiden välisistä luovuttamismenettelyistä 13.6.2002 tehty neuvoston puitepäätös (EYVL 2002, L 190, s. 1).
52      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 125 kohta.
53      Ks. Venetsian komission kertomuksen 168 kohta.
54      Tuomio 28.9.2023, Changmao Biochemical Engineering v. komissio (C‑123/21 P, EU:C:2023:708, 185 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
55      Tuomio 4.10.2024, Mylan IRE Healthcare v. komissio (C‑237/22 P, EU:C:2024:850, 84 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
56      Kumoamiskanteen 339–365 kohta.
57      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 143
ja
144 kohta.
58      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen seuraava osa.
59      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 138 ja 145 kohta.
60      Määräys 22.12.2022, Jalkh v. parlamentti (C‑82/22 P, EU:C:2022:1039, 38 kohta).
61      Ks. tältä osin tuomio 12.12.2024, DD v. FRA (C‑680/22 P, EU:C:2024:1019, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
62      Ks. tämän ratkaisuhdotuksen 128 kohta.
63      Ks. tältä osin tämän ratkaisuehdotuksen IV C
osan
43 ja 44
kohta.
64      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen
IV E 1.   osa.
65      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen  IV C  osan 43 ja 44
kohta.
66      Tuomio 22.12.2022, parlamentti v. Moi (C‑246/21 P, EU:C:2022:1026, 34 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
67      Ks. vastaavasti tuomio 27.4.2023, Fondazione Cassa di Risparmio di Pesaro ym. v. komissio (C‑549/21 P, EU:C:2023:340, 80 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
68      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 126 kohta.
69      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen 203 kohta.
70      Ks. tämän ratkaisuehdotuksen IV D 4.  osa.