62018TO0410
UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN MÄÄRÄYS (viides jaosto)
15 päivänä maaliskuuta 2019 (
*1
)
Kumoamiskanne – Kilpailu – Kartellit tai muut yhteistoimintajärjestelyt – Metallipakkausten markkinat – Päätös tutkinnan aloittamisesta – Toimi, joka ei voi olla kanteen kohteena – Tutkimatta jättäminen
Asiassa T‑410/18,
Silgan Closures GmbH, kotipaikka München (Saksa), ja
Silgan Holdings, Inc., kotipaikka Stamford, Connecticut (Yhdysvallat),
edustajinaan asianajajat H. Wollmann, D. Seeliger, R. Grafunder ja V. Weiss,
kantajina,
vastaan
Euroopan komissio, asiamiehinään T. Christoforou, B. Ernst, G. Meessen, C. Vollrath ja L. Wildpanner,
vastaajana,
jossa on kyse SEUT 263 artiklaan perustuvasta vaatimuksesta kumota komission 19.4.2018 antama päätös C(2018) 2466 final, jonka nojalla komissio aloitti SEUT 101 artiklan soveltamismenettelyn asiassa AT.40522 – Pandora,
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (viides jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja D. Gratsias (esittelevä tuomari) sekä tuomarit I. Labucka ja A. Dittrich,
kirjaaja: E. Coulon,
on antanut seuraavan
määräyksen
Asian tausta
1
Kantajat, eli Silgan Closures GmbH ja Silgan Holdings, Inc., ovat yhtiöitä, jotka toimivat muun muassa metallipakkausten eli metallisäiliöiden ja sulkimien alalla. Bundeskartellamt (liittovaltion kartelliviranomainen, Saksa) aloitti vuonna 2015 tutkinnan, joka koski useita alalla toimivia yhtiöitä, joihin kuuluivat konserniin, johon kantajat kuuluvat, kuuluvat yhtiöt. Kyseisen tutkinnan yhteydessä kantajien kanssa samaan konserniin kuuluvat kyseessä olevat yhtiöt esittivät sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevan pyynnön (jäljempänä leniency-pyyntö) ja ne tekivät yhteistyötä liittovaltion kartelliviranomaisen kanssa tietoja toimittamalla.
2
Sovintoratkaisun valmistelemiseksi tarkoitettu kokous pidettiin liittovaltion kartelliviranomaisen ja kyseisten yhtiöiden edustajien välillä 8.9.2016.
3
Euroopan komissio päätti 19.4.2018 antamallaan päätöksellä [SEUT 101 ja SEUT 102] artiklan mukaisten komission menettelyjen kulusta 7.4.2004 annetun komission asetuksen (EY) N:o 773/2004 (EUVL 2004, L 123, s. 18) 2 artiklan 1 kohdan mukaisesti aloittaa SEUT 101 artiklan soveltamismenettelyn useiden metallipakkausten alalla toimivien yhtiöiden osalta kantajat mukaan lukien (asia AT.40522 – Pandora) (jäljempänä riidanalainen päätös).
Oikeudenkäyntimenettely ja asianosaisten vaatimukset
4
Kantajat nostivat nyt käsiteltävän kanteen unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon 4.7.2018 toimittamallaan kannekirjelmällä.
5
Komissio vaati unionin yleiseen tuomioistuimeen 14.9.2018 toimittamallaan erillisellä asiakirjalla kanteen tutkimatta jättämistä.
6
Saksan liittotasavallan 18.9.2018 ja Euroopan unionin neuvoston 26.9.2018 unionin yleisen tuomioistuimen kirjaamoon toimittamilla kirjelmillä nämä pyysivät saada osallistua oikeudenkäyntiin tukeakseen komission vaatimuksia.
7
Kantajat vaativat, että unionin yleinen tuomioistuin
–
hylkää oikeudenkäyntiväitteen
–
kumoaa riidanalaisen päätöksen
–
velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
8
Komissio vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
jättää kanteen tutkimatta
–
velvoittaa kantajat korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
Oikeudellinen arviointi
9
Oikeudenkäyntiväitteen yhteydessä komissio väittää, että riidanalainen päätös ei vaikuta kantajien etuihin muuttaen niiden oikeusasemaa selvästi, joten kanne on jätettävä tutkimatta.
10
Kantajat katsovat puolestaan, että käsiteltävän asian erityisolosuhteet merkitsevät sitä, että riidanalainen päätös on kannekelpoinen toimi. Ne väittävät tässä yhteydessä, että SEUT 104 ja SEUT 105 artiklassa annetaan komissiolle toimivalta aloittaa SEUT 101 artiklan mukainen menettely yksinomaan toissijaisuusperiaatetta ja suhteellisuusperiaatetta kunnioittaen. Niiden mukaan riidanalaisen päätöksen antamisen seurauksena oli se, että liittovaltion kartelliviranomainen menetti toimivaltansa, ja näin ollen se, että kantajilta vietiin mahdollisuus hyötyä viimeksi mainitun sakoista vapauttamista tai niiden lieventämistä koskevasta ohjelmasta (jäljempänä leniency-ohjelma). Ne toteavat lisäksi, että sama päätös merkitsi Saksassa käydyn menettelyn vanhentumisen katkeamista ja myös sitä, että tutkintaa oli mahdotonta päättää kohtuullisessa ajassa. Kantajat väittävät lopuksi, että niiden on nyt määriteltävä strategiansa komission aloittamaa tutkintaa silmällä pitäen, mikä vaikuttaa niiden oikeusasemaan.
11
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 130 artiklan 1 ja 7 kohdan nojalla on niin, että yleinen tuomioistuin voi vastaajan niin halutessa ratkaista tutkittavaksi ottamisen edellytyksiä tai toimivallan puuttumista koskevan väitteen käsittelemättä itse pääasiaa. Koska komissio pyysi käsiteltävässä asiassa, että tutkimatta jättämisestä lausutaan, unionin yleinen tuomioistuin, joka katsoo, että sillä on riittävät tiedot asiakirja-aineiston perusteella, päättää lausua menettelyä jatkamatta.
12
SEUT 263 artiklan mukaan kumoamiskanne voidaan nostaa muista toimista kuin suosituksista tai lausunnoista, joiden tarkoituksena on tuottaa oikeusvaikutuksia suhteessa kolmansiin osapuoliin.
13
Arvioitaessa, voiko jokin toimi olla kumoamiskanteen kohteena, tarkastelun kohteeksi on otettava toimen asiasisältö eikä toimen muodolla lähtökohtaisesti ole merkitystä. Tämän osalta on todettava, että kumoamiskanteen kohteeksi kelpaavia toimia tai päätöksiä ovat vain sellaiset toimenpiteet, joilla on sitovia oikeusvaikutuksia, jotka voivat vaikuttaa kantajan etuihin muuttaen selvästi tämän oikeusasemaa (tuomio 19.1.2017, komissio v. Total ja Elf Aquitaine, C‑351/15 P, EU:C:2017:27, 35 ja 36 kohta).
14
Siten kumoamiskanteen kohteena voi olla pääsääntöisesti vain toimenpide, jolla kyseinen toimielin vahvistaa lopullisesti kantansa hallinnollisen menettelyn päätteeksi. Sen sijaan kannekelpoisiksi toimiksi ei erityisesti voida luokitella menettelyn kuluessa toteutettuja toimenpiteitä, joilla on tarkoitus valmistella lopullista päätöstä (tuomio 19.1.2017, komissio v. Total ja Elf Aquitaine, C‑351/15 P, EU:C:2017:27, 37 kohta).
15
Tässä yhteydessä on niin, että vaikka toimenpiteet, jotka ovat luonteeltaan puhtaasti valmistelevia, eivät itsessään voi olla kumoamiskanteen kohteena, niihin mahdollisesti liittyviin lainvastaisuuksiin voidaan vedota sellaisen kanteen tueksi, joka on nostettu tällaisen valmistelevan toimenpiteen perusteella toteutettua lopullista tointa vastaan, mikä takaa tehokaan ja täysimääräisen oikeussuojan (tuomio 11.11.1981, IBM v. komissio, 60/81, EU:C:1981:264, 12 kohta).
16
Asetuksen N:o 773/2004 2 artiklan 1 kohdan mukaisesti annetun riidanalaisen päätöksen vaikutuksia ja oikeudellista luonnetta on arvioitava suhteessa sen tehtävään menettelyssä, joka johtaa [SEUT 101 ja SEUT 102] artiklassa vahvistettujen kilpailusääntöjen täytäntöönpanosta 16.12.2002 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 1/2003 (EYVL 2003, L 1, s. 1) luvun III mukaiseen päätökseen (ks. vastaavasti tuomio 11.11.1981, IBM v. komissio, 60/81, EU:C:1981:264, 13 kohta).
17
Kyseisen menettelyn tarkoituksena on, että yritykset, joita asia koskee, voivat tuoda esille näkemyksensä ja että komissiolla on asiasta mahdollisimman täydellinen käsitys ennen kuin se tekee näiden etuihin vaikuttavan päätöksen. Sillä pyritään siis luomaan yritysten etujen mukaisia menettelyllisiä takeita ja antamaan yrityksille asetuksen N:o 773/2004 10 artiklan mukaisesti oikeus tulla kuulluksi komissiossa (ks. vastaavasti tuomio 11.11.1981, IBM v. komissio, EU:C:1981:264, 14 kohta).
18
Kumoamiskanne, joka on nostettu SEUT 101 artiklan soveltamismenettelyn aloittamisesta, voisi kuitenkin aiheuttaa sen, että Euroopan unionin tuomioistuimilla olisi velvollisuus arvioida kysymyksiä, joihin komissiolla ei vielä ole ollut mahdollisuutta ottaa kantaa, mistä olisi seurauksena pääasian argumentoinnin ennakoiminen ja hallinnollisen menettelyn ja unionin tuomioistuimissa tapahtuvan asian käsittelyn eri vaiheiden sekoittuminen. Tämä olisi vastoin komission ja unionin tuomioistuinten toimivallan jakamista koskevaa järjestelmää ja perussopimuksissa määrättyjä oikeussuojakeinoja sekä hyvän oikeudenhoidon ja komission hallinnollisen menettelyn sääntöjenmukaisen kulun vaatimuksia (ks. vastaavasti tuomio 11.11.1981, IBM v. komissio, 60/81, EU:C:1981:264, 20 kohta).
19
Tästä seuraa, että riidanalaisen päätöksen kaltaisella toimella, jonka nojalla komissio aloittaa SEUT 101 artiklan soveltamismenettelyn, on pelkkä menettelyn kuluessa toteutetulle toimelle ominainen oikeusvaikutus, eikä se menettelyllistä asemaa lukuun ottamatta vaikuta kantajien oikeudelliseen asemaan (ks. vastaavasti tuomio 11.11.1981, IBM v. komissio, 60/81, EU:C:1981:264, 17 kohta).
20
Erityisesti asetuksen N:o 1/2003 11 artiklan 6 kohdassa säädetystä seurauksesta, jonka mukaan riidanalaisessa päätöksessä tarkoitetun menettelyn aloittaminen poistaa jäsenvaltioiden kilpailuviranomaisilta toimivallan soveltaa SEUT 101 artiklaa kyseisen menettelyn kohteena oleviin tosiseikkoihin, on todettava, että se merkitsee sitä, että kantajia suojataan kyseisten viranomaisten rinnakkaisilta menettelyiltä. Tämä seuraus ei siis loukkaa niiden etuja (ks. vastaavasti tuomio 11.11.1981, IBM v. komissio, 60/81, EU:C:1981:264, 18 kohta).
21
Tämä päätelmä on pätevä paitsi silloin, kun mikään kansallinen viranomainen ei ole aloittanut menettelyä alalla, myös sitäkin suuremmalla syyllä silloin, kun tällainen viranomainen on aloittanut tällaisen menettelyn ja se menettää toimivaltansa asetuksen N:o 1/2003 11 artiklan 6 kohdan perusteella. Jos päätös SEUT 101 artiklan soveltamismenettelyn aloittamisesta ei vaikuta kyseessä olevan yrityksen oikeudelliseen asemaan, kun se ei ole kyseiseen hetkeen saakka ollut minkään muun menettelyn kohteena, näin on sitäkin suuremmalla syyllä, kun kyseinen yritys on jo ollut kansallisen viranomaisen aloittaman tutkintamenettelyn kohteena.
22
Kantajat vetoavat näin ollen virheellisesti SEUT 104 ja SEUT 105 artiklaan, joissa määrätään tietystä komission ja jäsenvaltioiden toimivallan vuorovaikutuksesta, kun on kyse muun muassa SEUT 101 artiklan täytäntöönpanosta. Kyseiset määräykset nimittäin koskevat yksinomaan mahdollisia tapauksia, joita SEUT 101 artiklan soveltamisasetus, joka on annettu SEUT 103 artiklan perusteella ja joihin kuuluu muun muassa asetus N:o 1/2003, ei kata. Kuten viimeksi mainitun asetuksen johdanto-osan 17 perustelukappaleesta ilmenee, sen 11 artiklan 6 kohdassa vahvistetulla säännöllä (ks. edellä 20 ja 21 kohta) pyritään takaamaan unionin kilpailusääntöjen johdonmukainen soveltaminen ja varmistamaan komission ja toimivaltaisten kansallisten viranomaisten, jotka soveltavat kilpailusääntöjä läheisessä yhteistyössä, muodostaman verkoston optimaalinen hallinta.
23
Tässä tilanteessa se, että kantajat toteuttivat tarvittavat toimenpiteet, jotta niihin sovellettaisiin viime kädessä liittovaltion kilpailuviranomaisen käyttöön ottamaa leniency-ohjelmaa, on merkityksetöntä.
24
Yhtäältä mikään ei estä kantajia pyytämästä, että sakoista vapauttamisesta ja sakkojen lieventämisestä kartelleja koskevissa asioissa annettua komission tiedonantoa (EUVL 2006, C 298, s. 17) sovellettaisiin niihin. Toisaalta yhtäaikainen olemassaolo ja itsenäisyys, jotka näin ollen luonnehtivat unionin leniency-ohjelman ja jäsenvaltioiden leniency-ohjelmien välisiä suhteita, ilmentävät komission ja kansallisten kilpailuviranomaisten rinnakkaisen toimivallan järjestelmää, joka on otettu käyttöön asetuksella N:o 1/2003. Kun on siis kyse kartellista, jonka kilpailua rajoittavat vaikutukset voivat ilmetä useissa jäsenvaltioissa ja siten edellyttää eri kansallisten kilpailuviranomaisten sekä komission puuttumista asiaan, on yrityksen, joka haluaa mukaan leniency-järjestelyyn asianomaiseen kartelliin osallistumisensa perusteella, edun mukaista esittää sakoista vapauttamista koskevia hakemuksia paitsi SEUT 101 artiklan soveltamiseen mahdollisesti toimivaltaisille kansallisille viranomaisille myös komissiolle (ks. vastaavasti tuomio 20.1.2016, DHL Express (Italy) ja DHL Global Forwarding (Italy), C‑428/14, EU:C:2016:27, 58 ja 59 kohta).
25
Tällaisessa esimerkkitapauksessa asianomaisen yrityksen, joka haluaa, että siihen sovelletaan tällaista ohjelmaa, on siis toteutettava tarvittavat toimenpiteet, jotta se, että komissio mahdollisesti käyttää toimivaltaansa asetuksen N:o 1/2003 nojalla, vaikuttaa mahdollisimman vähän tai ei lainkaan etuihin, joita tämä voi leniencyn nojalla vaatia.
26
Lisäksi riidanalaisen päätöksen antamisen aiheuttamalla vanhentumisen katkeamisella on pelkkiä menettelyn kuluessa toteutetulle toimelle ominaisia oikeusvaikutuksia, jotka vaikuttavat yksinomaan asianomaisen yrityksen menettelylliseen asemaan eivätkä sen oikeudelliseen asemaan (tuomio 11.11.1981, IBM v. komissio, 60/81, EU:C:1981:264, 17 kohta). Tämä arviointi, joka koskee kyseisten vaikutusten puhtaasti menettelyllistä luonnetta, pätee paitsi asetuksen N:o 1/2003 25 artiklassa säädetyn vanhentumisen katkeamisen osalta myös niiden valtuuksien vanhentumisen katkeamisen osalta, jotka kansallisilla viranomaisilla on kansallisessa oikeudessa mahdollisesti säädettyjen seuraamusten määräämiseen.
27
Vastaavasti kantajien argumentit, jotka koskevat käsiteltävän asian käsittelyn päättämistä kohtuullisessa määräajassa koskevan velvollisuuden väitettyä laiminlyöntiä, eivät myöskään voi menestyä. Jos kantajat katsovat komission aloittaman menettelyn päätteeksi, että kyseinen toimielin on laiminlyönyt menettelyn kestoa koskevia velvollisuuksiaan, ne voivat vedota oikeuksiinsa nostamalla kanteen, joka niiden mielestä on tässä mielessä tarkoituksenmukainen. Lisäksi se, että liittovaltion kartelliviranomaisen mahdollista tutkintaa voidaan jatkaa vasta komission tutkinnan jälkeen, on pelkkä väistämätön ja luonteeltaan puhtaasti menettelyllinen seuraus siitä, että kyseinen kansallinen viranomainen menettää toimivallan asian käsittelyyn asetuksen N:o 1/2003 11 artiklan 6 kohdan nojalla. Se ei siis voi vaikuttaa päätelmään, jonka mukaan riidanalainen päätös on valmisteleva toimi, jolla ei ole oikeusvaikutuksia kantajiin nähden.
28
Samankaltaisesti se, että kantajien on nyt määriteltävä strategiansa, jonka ne ottavat käyttöön komission tutkinnan yhteydessä, on niin ikään puhtaasti menettelyllinen seuraus kyseisen tutkinnan aloittamisesta, joten sillä ei voida muuttaa riidanalaista päätöstä kantajien oikeusasemaan vaikuttavaksi ja siis kannekelpoiseksi toimeksi.
29
Merkitystä ei myöskään ole sillä, että käsiteltävässä asiassa riidanalaisen päätöksen antaminen edelsi väitetiedoksiannon tiedoksi antamista kantajille. Asetuksen N:o 773/2004 2 artiklan 1 kohdan mukaan komissio voi nimittäin milloin tahansa mutta viimeistään päivänä, jona se antaa väitetiedoksiannon, päättää aloittaa menettelyn päätöksen antamiseksi asetuksen N:o 1/2003 III luvun mukaisesti. Se, että riidanalainen päätös annettiin ennen väitetiedoksiannon antamista tiedoksi kantajille, ei näin ollen muuta mitenkään riidanalaisen päätöksen luonnetta valmistelevana toimena, joka ei vaikuta kantajien oikeusasemaan.
30
Edellä esitetyn perusteella riidanalainen päätös on valmisteleva toimi, jolla ei ole SEUT 263 artiklassa tarkoitettuja oikeusvaikutuksia suhteessa kantajiin, joten komission esittämä oikeudenkäyntiväite on hyväksyttävä ja kanne on näin ollen jätettävä tutkimatta.
31
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 144 artiklan 3 kohdan mukaan on niin, että jos vastaaja tekee mainitun työjärjestyksen 130 artiklan 1 kohdassa tarkoitetun oikeudenkäyntiväitteen kanteen tutkimisen edellytysten tai tuomioistuimen toimivallan puuttumisesta, väliintulohakemus ratkaistaan vasta sen jälkeen, kun oikeudenkäyntiväite on hylätty tai lykätty ratkaistavaksi pääasian yhteydessä. Koska käsiteltävässä asiassa kanne jätettiin kokonaisuudessaan tutkimatta, Saksan liittotasavallan ja neuvoston väliintulohakemuksista ei ole syytä lausua.
Oikeudenkäyntikulut
32
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 134 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut. Koska kantajat ovat hävinneet asian, ne on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut komission vaatimusten mukaisesti.
33
Työjärjestyksen 144 artiklan 10 kohdassa määrätään, että jos pääasian käsittely päätetään ennen väliintulohakemuksen ratkaisemista, kuten käsiteltävässä asiassa, väliintulohakemuksen tekijä ja varsinaiset asianosaiset vastaavat väliintulohakemukseen liittyvistä omista kuluistaan. Koska väliintulohakemuksia ei ole annettu tiedoksi kantajille eikä komissiolle eikä niille näin ollen ole voinut aiheutua oikeudenkäyntikuluja, on katsottava, että Saksan liittotasavalta ja neuvosto vastaavat tältä osin omista oikeudenkäyntikuluistaan.
Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (viides jaosto)
on määrännyt seuraavaa:
1)
Kanne hylätään.
2)
Saksan liittotasavallan ja Euroopan unionin neuvoston väliintulohakemuksista ei ole syytä lausua.
3)
Silgan Closures GmbH ja Silgan Holdings, Inc. vastaavat omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja ne velvoitetaan korvaamaan Euroopan komission oikeudenkäyntikulut.
4)
Saksan liittotasavalta ja neuvosto vastaavat väliintulohakemuksiin liittyvistä oikeudenkäyntikuluistaan.
Annettiin Luxemburgissa 15 päivänä maaliskuuta 2019.
E. Coulon
kirjaaja
D. Gratsias
jaoston puheenjohtaja
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: saksa.