62024CJ0284_RES
Asia C‑284/24
LD
vastaan
Criminal Injuries Compensation Tribunal ym.
(Ennakkoratkaisupyyntö – High Court (Irlanti))
Unionin tuomioistuimen tuomio (viides jaosto) 2.10.2025
Ennakkoratkaisupyyntö – Oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Direktiivi 2004/80/EY – 12 artiklan 2 kohta – Tahallisten väkivaltarikosten uhreille maksettavat korvaukset – Oikeudenmukainen ja riittävä korvaus – Kansallinen säännöstö, jossa suljetaan pois korvauksen antaminen kivusta ja kärsimyksestä
Oikeudellinen yhteistyö rikosasioissa – Direktiivi 2004/80 – Tahallisten väkivaltarikosten uhreille maksettavat korvaukset – Jäsenvaltioiden velvollisuus perustaa korvausjärjestelmiä rikosten uhreja varten – Oikeudenmukainen ja riittävä korvaus rikoksen uhreille – Uhreja koskeva kansallinen korvausjärjestelmä, jossa suljetaan aineettomien vahinkojen osalta pois kaikki korvaukset näille uhreille aiheutuneesta kivusta ja kärsimyksestä – Ei voida hyväksyä
(Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 2012/29 2 artiklan 1 kohdan a alakohta; neuvoston direktiivin 2004/80 johdanto-osan 2,10 ja 14 perustelukappale sekä 12 artiklan 2 kohta ja 18 artiklan 2 kohta)
(ks. 20–32 ja 34–39 kohta sekä tuomiolauselma)
Tiivistelmä
Unionin tuomioistuin, jolle on esitetty ennakkoratkaisupyyntö, lausuu direktiivin 2004/80 (
1
) yhdenmukaisuudesta tahallisten väkivaltarikosten uhreja koskevan sellaisen Irlannin korvausjärjestelmän kanssa, jossa suljetaan aineettomien vahinkojen osalta pois kaikki korvaukset näille uhreille aiheutuneesta kivusta ja kärsimyksestä.
LD joutui 12.7.2015 kotinsa edessä Dublinissa (Irlanti) henkilöjoukon tekemän väkivaltaisen rikollisen hyökkäyksen kohteeksi. LD teki 1.10.2015 CICT:lle (Criminal Injuries Compensation Tribunal; rikosten uhreille maksettavia korvauksia käsittelevä tuomioistuin, Irlanti) korvaushakemuksen uhreja koskevan Irlannin korvausjärjestelmän nojalla. Hän ilmoitti kyseisessä hakemuksessa saaneensa tämän hyökkäyksen seurauksena muun muassa vakavan silmävamman, mikä johti pysyvästi hänen näkökykynsä osittaiseen menettämiseen. Lisäksi hänellä oli psyykkisiä ongelmia ja hän kärsi ahdistuneisuudesta. Todettuaan, että LD:lle oli aiheutunut henkilö- ja omaisuusvahinkoja, jotka johtuivat häneen kohdistuneesta tahallisesta väkivaltarikoksesta, ja että LD ei ollut saanut korvausta muista lähteistä, rikosten uhreille maksettavia korvauksia käsittelevä tuomioistuin myönsi hänelle 645,62 euroa hänelle tästä rikoksesta suoraan aiheutuneista kuluista.
LD nosti 2.8.2019 High Courtissa (ylempi piirituomioistuin, Irlanti), joka on ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin, kanteen, jossa hän vaatii erityisesti sen toteamista, että uhreja koskeva Irlannin korvausjärjestelmä on ristiriidassa direktiivin 2004/80 kanssa siltä osin kuin kyseisessä järjestelmässä ei määrätä oikeudenmukaisesta ja riittävästä korvauksesta, koska aineettomia vahinkoja, kipu ja kärsimys mukaan lukien, ei korvata (
2
).
Ennakkoratkaisupyynnön esittänyt tuomioistuin on epävarma tämän direktiivin 12 artiklan 2 kohdan tulkinnasta, ja on pyytänyt unionin tuomioistuimelta ennakkoratkaisua.
Unionin tuomioistuimen arviointi asiasta
Tahallisten väkivaltarikosten uhreille aiheutuneen aineettoman vahingon korvaamisesta unionin tuomioistuin toteaa, että vaikka direktiivin 2004/80 12 artiklan 2 kohdassa ei tosin nimenomaisesti viitata tällaiseen vahinkoon, mainitun säännöksen laaja sanamuoto ei millään tavoin rajoita siinä säädetyn korvauksen ulottuvuutta niiden vahinkojen osalta, joiden korvaamiseen sillä voidaan myötävaikuttaa.
Unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä ilmenee siis, että mitään eroa ei voida tehdä sen mukaan, minkä tyyppisiä vahinkoja tehtyjen rikosten uhrit ovat saattaneet kärsiä tai mitä seurauksia näille uhreille voi aiheutua. Vaikka katsottaisiin, että direktiivin 2004/80 18 artiklan 2 kohdan sanamuoto, kun etenkin sen ranskan- ja romaniankielisissä versioissa viitataan ainoastaan henkilövahinkoihin, voisi viitata tällaisen erottelun olemassaoloon, on todettava, että useissa muissa kyseisen säännöksen kieliversioissa ilmaisuun ”vahingot” ei liity mitään adjektiivia sen ulottuvuuden rajoittamiseksi. Euroopan unionin oikeuden säännöksiä ja määräyksiä on tulkittava ja sovellettava yhtenäisesti ottaen huomioon kaikilla unionin kielillä laaditut versiot, ja erikielisten versioiden poiketessa toisistaan kyseessä olevaa säännöstä tai määräystä on tulkittava sen lainsäädännön systematiikan ja tavoitteen mukaan, jonka osa kyseinen säännös tai määräys on.
Tästä unionin tuomioistuin toteaa, että yhtäältä minkään muun direktiivin 2004/80 säännöksen perusteella ei voida katsoa, että olisi tehtävä ero siltä osin, mitkä uhrien kärsimät vahingot kuuluvat sen soveltamisalaan. Toisaalta se katsoo, että kyseisen direktiivin johdanto-osan toisesta perustelukappaleesta ilmenee, että olisi toteutettava toimenpiteitä, joilla helpotetaan korvausten maksamista rikosten uhreille, millä myötävaikutetaan sen tavoitteen saavuttamiseen, että kyseisten henkilöiden koskemattomuutta suojataan (
3
). Lisäksi tässä direktiivissä otetaan huomioon perusoikeudet ja etenkin Euroopan Unionin perusoikeuskirjassa tunnustetut periaatteet (
4
). Kuten perusoikeuskirjan 3 artiklan 1 kohdasta ilmenee, henkilökohtaisen koskemattomuuden on katsottava tarkoittavan sekä ruumiillista että henkistä koskemattomuutta. Näin ollen direktiivin 2004/80 12 artiklan 2 kohdassa säädetyn korvauksen on oltava omiaan myötävaikuttamaan kaiken aineettoman vahingon korvaamiseen, mukaan lukien kivusta ja kärsimyksestä aiheutunut vahinko.
Näillä perusteilla unionin tuomioistuin katsoo, että direktiivin 2004/80/EY 12 artiklan 2 kohta on esteenä tahallisten väkivaltarikosten uhreja koskevalle kansalliselle korvausjärjestelmälle, jossa lähtökohtaisesti suljetaan aineettomien vahinkojen osalta pois kaikki korvaukset näille uhreille aiheutuneesta kivusta ja kärsimyksestä. Riippumatta tarpeesta varmistaa kansallisten korvausjärjestelmien taloudellinen elinkelpoisuus siten, että jäsenvaltioiden tehtävänä ei välttämättä ole säätää täysimääräisestä korvauksesta näille uhreille aiheutuneesta aineellisesta ja aineettomasta vahingosta, kyseisessä säännöksessä tarkoitettu oikeudenmukainen ja riittävä korvaus edellyttää, että tällaista korvausta määritettäessä otetaan huomioon rikoksesta uhreille aiheutuneiden seurausten vakavuus ja se korvaus, jota tällaiset uhrit voivat saada rikoksentekijän deliktiperusteisen vahingonkorvausvastuun perusteella.
(
1
)	Rikoksen uhreille maksettavista korvauksista 29.4.2004 annettu neuvoston direktiivi 2004/80/EY (EUVL 2004, L 261, s. 15). Kyseisen direktiivin 12 artiklan 2 kohdan mukaan kaikkien jäsenvaltioiden on huolehdittava siitä, että niiden kansallisissa säädöksissä on säännökset niiden alueella tehtyjen tahallisten väkivaltarikosten uhreja koskevasta korvausjärjestelmästä, jolla varmistetaan uhreille oikeudenmukaiset ja riittävät korvaukset.
(
2
)	Vuonna 1974 perustetun uhreja koskevan Irlannin korvausjärjestelmän alkuperäisessä versiossa säädettiin aineettomia vahinkoja, mukaan lukien kipua ja kärsimystä (pain and suffering), koskevan niin sanotun yleisen vahingonkorvauksen maksamisesta (general damages). Sen jälkeen, kun tätä järjestelmää muutettiin 1.4.1986, kivun ja kärsimyksen perusteella ei ole myönnetty korvausta aineettomana vahinkona, sillä kyseisten säännösten ulottuvuudella ennen niiden muuttamista oli vakavia seurauksia Irlannin valtion taloudelle, joka oli tuolloin syvässä taloudellisessa taantumassa.
(
3
)	Ks. direktiivin 2004/80 johdanto-osan toinen perustelukappale.
(
4
)	Ks. direktiivin 2004/80 johdanto-osan 14 perustelukappale.