Väliaikainen versio
JULKISASIAMIEHEN RATKAISUEHDOTUS
MACIEJ SZPUNAR
19 päivänä maaliskuuta 2026 (1)
Asia C-842/24
DNO Yemen AS
vastaan
Petrolin Trading Limited,
Moe Oil & Gas Yemen Limited,
The Ministry of Oil and Minerals (of The Republic of Yemen),
Yemen Oil & Gas Corporation / The Yemen Company ja
Dove Energy Limited, purettu
(Ennakkoratkaisupyyntö – Cour de cassation (ylin tuomioistuin, Ranska))
Ennakkoratkaisupyyntö – Yhteinen ulko- ja turvallisuuspolitiikka – Jemenin tilanteen johdosta määrättävät rajoittavat toimenpiteet – Kielto asettaa varoja välillisesti toimenpiteiden kohteena olevien henkilöiden, yhteisöjen tai elinten saataville – Varojen asettaminen sellaisten julkisyhteisöjen saataville, joita toimenpiteet eivät koske mutta joihin toimenpiteiden kohteena olevat henkilöt käyttävät vaikutusvaltaa
I       Johdanto
1.        Rajoittavilla toimenpiteillä, joita unioni kohdistaa luonnollisiin henkilöihin, oikeushenkilöihin, yhteisöihin tai elimiin, on nykyisen geopoliittisen kontekstin vuoksi keskeinen asema yhteisessä ulko- ja turvallisuuspolitiikassa (YUTP). Koska kyseiset toimenpiteet pannaan tavallisesti täytäntöön asetuksella, jonka neuvosto antaa SEUT 215 artiklan perusteella, ne ovat sovellettavissa suoraan jäsenvaltioiden oikeusjärjestyksissä ja ne velvoittavat kaikkia jäsenvaltioiden elimiä, myös kansallisia tuomioistuimia. Tämä on muun muassa käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan asetuksen (EU) N:o 1352/2014(2) tilanne.
2.        Asetuksen N:o 1352/2014 2 artiklan 2 kohdassa säädetty kielto asettaa varoja tai taloudellisia resursseja suoraan tai välillisesti tiettyjen henkilöiden, yhteisöjen tai elinten saataville on yksi tavanomaisista rajoittavista toimenpiteistä. Tämä kielto voi vaikuttaa sopimusvelvoitteisiin – myös sellaisiin, joista on annettu välitystuomio. Nyt käsiteltävän asian taustalla oleva tilanne on tällainen.
3.        Tilanteessa, jossa välitystuomioon haetaan muutosta sillä perusteella, että välitystuomion täytäntöönpano merkitsisi varojen asettamista saataville asetuksen N:o 1352/2014 2 artiklan 2 kohdassa kielletyllä tavalla, ennakkoratkaisua pyytänyt Cour de cassation (ylin tuomioistuin, Ranska) esittää unionin tuomioistuimelle kolme ennakkoratkaisukysymystä, joilla pyritään lähinnä täsmentämään yhtäältä kyseisen kiellon ulottuvuutta ja toisaalta kyseisen kiellon sovellettavaksi tulemisen osalta vaadittavaa näyttökynnystä sekä tähän näyttöön liittyvän todistustaakan jakoa.
II     Asiaa koskevat oikeussäännöt
A       Kansainvälinen oikeus
4.        Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvosto hyväksyi 26.2.2014 päätöslauselman 2140 (2014). Päätöslauselmassa todetaan seuraavaa:
”Turvallisuusneuvosto, joka
– –
vahvistaa olevansa tiukasti sitoutunut Jemenin yhtenäisyyteen, suvereniteettiin, itsenäisyyteen ja alueelliseen koskemattomuuteen,
– –
panee huolestuneena merkille Jemenissä edelleen jatkuvat poliittiset, taloudelliset ja humanitaariset ongelmat sekä turvallisuusongelmat, väkivaltaisuudet mukaan lukien,
– –
ottaa huomioon, että Jemenin tilanne uhkaa alueen kansainvälistä rauhaa ja turvallisuutta,
toimii Yhdistyneiden kansakuntien peruskirjan[(3)] VII luvun nojalla,
– –
11.      päättää, että kaikkien jäseninä olevien valtioiden on jäädytettävä välittömästi ensin yhden vuoden ajaksi tämän päätöslauselman hyväksymisestä alueellaan olevat varat, muun rahoitusomaisuuden ja taloudelliset resurssit, jotka ovat nimettyjen henkilöiden tai yhteisöjen – – taikka tällaisten henkilöiden tai yhteisöjen puolesta tai määräyksestä toimivien henkilöiden tai yhteisöjen taikka tällaisten henkilöiden tai yhteisöjen omistuksessa tai määräysvallassa olevien yhteisöjen omistuksessa tai suorassa tai välillisessä määräysvallassa, ja päättää lisäksi, että kaikkien jäseninä olevien valtioiden on estettävä niiden kansalaisia ja muita niiden alueella olevia henkilöitä tai yhteisöjä asettamasta tällaisten henkilöiden tai yhteisöjen saataville tai hyödynnettäviksi mitään varoja, muuta rahoitusomaisuutta tai taloudellisia resursseja;
– –”
B       Unionin oikeus
1.     Asetus N:o 1352/2014
5.        Asetuksen N:o 1352/2014(4) 2 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Jäädytetään kaikki tämän asetuksen liitteessä I luetelluille luonnollisille henkilöille, oikeushenkilöille, yhteisöille tai elimille kuuluvat taikka niiden omistuksessa, hallussa tai määräysvallassa olevat varat ja taloudelliset resurssit.
2.      Mitään varoja tai taloudellisia resursseja ei saa suoraan tai välillisesti asettaa liitteessä I lueteltujen luonnollisten henkilöiden, oikeushenkilöiden, yhteisöjen tai elinten saataville tai hyödynnettäviksi.”(5)
6.        Kyseisen asetuksen 3 artiklan 1 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Liitteessä I luetellaan luonnolliset henkilöt, oikeushenkilöt, yhteisöt ja elimet, joiden [Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston(6)] pakotekomitea katsoo osallistuvan Jemenin rauhaa, turvallisuutta tai vakautta uhkaaviin toimiin tai tukevan niitä.”
7.        Kyseisen asetuksen 11 artiklassa säädetään seuraavaa:
”1.      Varojen ja taloudellisten resurssien jäädyttämisestä tai niiden saataville asettamisen epäämisestä, joka on tapahtunut vilpittömässä mielessä siinä uskossa, että se on tämän asetuksen mukaista, ei seuraa minkäänlaista vastuuvelvollisuutta tällaisen toimen suorittaneelle luonnolliselle henkilölle, oikeushenkilölle, yhteisölle tai elimelle taikka sen johtajille tai työntekijöille, ellei varojen ja taloudellisten resurssien jäädyttämisen tai saataville asettamisen epäämisen osoiteta tapahtuneen huolimattomuuden seurauksena.
2.      Luonnollisten henkilöiden, oikeushenkilöiden, yhteisöjen tai elinten toimista ei seuraa niille vastuuvelvollisuutta, jos ne eivät tienneet eikä niillä ollut perusteltua syytä epäillä, että niiden toiminta rikkoisi tässä asetuksessa säädettyjä kieltoja.”
8.        Asetuksen liitteessä I oleva luettelo vastaa päätöksen 2014/932 liitteessä olevaa luetteloa. Kyseisissä luetteloissa, sellaisina kuin niitä sovelletaan ajallisesti pääasiassa, oli kuusi Huthi-ryhmään tai sen liittolaisiin kuuluvaa luonnollista henkilöä. Myöhemmin kyseiseen luetteloon on lisätty paitsi muiden henkilöiden nimiä,(7) myös koko Huthi-ryhmä.(8)
2.     Rajoittavia toimenpiteitä koskevat suuntaviivat
9.        Rajoittavien toimenpiteiden (pakotteiden) täytäntöönpanoa ja arviointia varten EU:n yhteisen ulko- ja turvallisuuspolitiikan alalla laadittujen suuntaviivojen(9) (jäljempänä rajoittavia toimenpiteitä koskevat suuntaviivat)(10) 55 b kohdassa todetaan seuraavaa:
”Perusteisiin, jotka on otettava huomioon arvioitaessa, onko oikeushenkilö tai yhteisö joko yksin tai muun osakkaan tai kolmannen osapuolen kanssa tehdyn sopimuksen nojalla toisen henkilön tai yhteisön määräysvallassa, voi kuulua muun muassa– –:
– –
d)      oikeus käyttää määräävää vaikutusvaltaa oikeushenkilössä tai yhteisössä kyseisen oikeushenkilön tai yhteisön kanssa tehdyn sopimuksen tai sen perustamiskirjan tai yhtiöjärjestyksen määräysten nojalla, jos kyseistä oikeushenkilöä tai yhteisöä koskevassa laissa sallitaan, että siihen sovelletaan tällaista sopimusta tai määräystä;
e)      valta käyttää d alakohdassa tarkoitettua oikeutta käyttää määräävää vaikutusvaltaa, vaikka ei olisi kyseisen oikeuden haltija– –;
f)      oikeus käyttää oikeushenkilön tai yhteisön koko omaisuutta tai osaa siitä;
– –
Jos jokin näistä perusteista täyttyy, katsotaan, että oikeushenkilö tai yhteisö on toisen henkilön tai yhteisön määräysvallassa, ellei tapauskohtaisesti toisin osoiteta.”
10.      Suuntaviivojen 55 d kohdassa todetaan seuraavaa:
”Jos omistus tai määräysvalta on osoitettu edellä mainituin perustein, varojen tai taloudellisten resurssien asettamista sellaisten luetteloon merkitsemättömien oikeushenkilöiden tai yhteisöjen saataville, jotka ovat luetteloon merkityn henkilön tai yhteisön omistuksessa tai määräysvallassa, pidetään periaatteessa niiden välillisenä saataville asettamisena viimeksi mainituille, ellei voida kohtuudella ja tapauskohtaisesti määrittää riskiperusteista lähestymistapaa soveltaen ja kaikki asiaankuuluvat olosuhteet, myös jäljempänä mainitut perusteet, huomioon ottaen, että kyseinen luetteloon merkitty henkilö tai yhteisö ei käytä kyseisiä varoja tai taloudellisia resursseja tai ei hyödy niistä.
Huomioon otettaviin perusteisiin kuuluvat muun muassa seuraavat:
a)      kyseisten yhteisöjen sopimussuhteiden päivämäärä ja luonne (esimerkiksi myynti-, osto- tai jakelusopimukset);
b)      luetteloon merkitsemättömän yhteisön toimialan merkitys luetteloon merkitylle yhteisölle;
c)      saataville asetettujen varojen tai taloudellisten resurssien ominaisuudet, myös se, miten luetteloon merkitty yhteisö mahdollisesti käyttäisi niitä käytännössä, ja se, kuinka helposti ne ovat siirrettävissä luetteloon merkitylle yhteisölle;
– –”
11.      Suuntaviivojen 55 e kohdassa todetaan seuraavaa:
”On syytä huomata, että varojen tai taloudellisten resurssien välilliseen saataville asettamiseen luetteloon merkityille henkilöille tai yhteisöille saattaa kuulua myös se, että ne saatetaan sellaisten henkilöiden tai yhteisöjen saataville, jotka eivät ole luetteloon merkittyjen yhteisöjen omistuksessa tai määräysvallassa.”
C       Ranskan oikeussäännöt
12.      Ranskan siviiliprosessilain (code de procédure civile) 1518 §:n mukaan ”kansainvälisessä välimiesmenettelyssä Ranskassa annetusta välitystuomiosta voidaan nostaa vain kumoamiskanne”.
13.      Siviiliprosessilain 1520 §:n 5 kohdan mukaan ”kumoamiskanne voidaan nostaa vain, jos – – välitystuomion tunnustaminen tai täytäntöönpano on kansainvälisen oikeusjärjestyksen perusteiden vastaista”.
14.      Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen mukaan kumoamiskannetta käsittelevän tuomioistuimen on konkreettisesti selvitettävä, onko välitystuomion sisällyttäminen Ranskan oikeusjärjestykseen ilmeisessä ristiriidassa kansainvälisen oikeusjärjestyksen perusteiden kanssa.(11)
15.      Siviiliprosessilain 1527 §:n toisen momentin mukaan ”kumoamiskanteen hylkääminen johtaa välitystuomion tai niiden välitystuomion kohtien, joita tuomioistuin ei ole kumonnut, täytäntöönpanokelpoisuuteen”.
III  Pääasia, ennakkoratkaisukysymykset ja asian käsittelyn vaiheet unionin tuomioistuimessa
16.      Jemenin tasavallan öljy- ja kaivosministeriö (jäljempänä ministeriö) ja Jemenin valtion kokonaan omistama yhtiö Yemen Oil and Gas Corporation (jäljempänä YOGC) olivat tehneet DNO Yemen AS -nimisen yhtiön (jäljempänä DNO), Petrolin Trading -nimisen yhtiön (jäljempänä Petrolin), MOE Oil and Gas Yemen -nimisen yhtiön (jäljempänä MOE) ja Dove Energy -nimisen yhtiön kanssa öljyn- ja maakaasuntuotannon hyödyntämistä ja jakoa koskevia sopimuksia, joihin sisältyi välityslauseke.
17.      Vuonna 2014 DNO, Petrolin, MOE ja Dove Energy ilmoittivat haluavansa vetäytyä näistä sopimuksista. Vuonna 2015 ministeriö ja YOGC aloittivat kansainvälisen kauppakamarin välimiesmenettelyn, ja Pariisissa (Ranska) 15.7.2019 annetussa välitystuomiossa DNO, Petrolin ja MOE velvoitettiin maksamaan niille vahingonkorvausta (jäljempänä välitystuomio).
18.      DNO, Petrolin ja MOE nostivat cour d’appel de Paris’ssa (Pariisin ylioikeus, Ranska) kanteen, jossa ne väittivät erityisesti, että kyseinen tuomio oli kansainvälisen oikeusjärjestyksen perusteiden vastainen siltä osin kuin sen täytäntöönpano saattaisi johtaa varojen asettamiseen välillisesti asetuksen N:o 1352/2014 liitteessä I olevaan luetteloon merkittyjen luonnollisten henkilöiden, oikeushenkilöiden, yhteisöjen tai elinten (jäljempänä luetteloon merkityt henkilöt) saataville kyseisen asetuksen 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla.
19.      Vuonna 2014 Jemenin konflikti, jossa olivat vastakkain kansainvälisen yhteisön tunnustama hallitus (jäljempänä laillinen hallitus) ja Huthi-ryhmä, nimittäin
paheni, kun Huthi-ryhmä kaappasi valtaansa Jemenin pääkaupungin Sanaan. Vuonna 2015 kansainvälinen liittouma teki väliintulon Adenissa (Jemen) väliaikaisesti istuneen laillisen hallituksen tueksi. Konflikti ja siitä seurannut Jemenin talouden ja yhteiskunnan kahtiajako johtivat rinnakkaisten hallintorakenteiden syntymiseen: Huthi-ryhmä käyttää Sanaassa olemassa olevia institutionaalisia rakenteita,(12) ja laillinen hallitus on kehittänyt uutta institutionaalista infrastruktuuria.(13)
20.      Cour d’appel de Paris hylkäsi DNO:n, Petrolinin ja MOE:n kanteen 5.10.2021 antamallaan tuomiolla sillä perusteella, että sille asetuksen N:o 1352/2014 2 artiklan 2 kohdan nojalla kuuluva tarkastustehtävä oli suoritettava tuomion antamispäivänä arvioitavan tilanteen kannalta ja sen on perustuttava painaviin, täsmällisiin ja yhtäpitäviin todisteisiin siitä, ettei määrättyjä pakotteita ole noudatettu.
21.      Cour d’appel de Paris katsoi tuossa yhteydessä, että varojen välillisen saataville asettamisen toteamiseksi on osoitettava, että ministeriö ja YOGC toimivat tosiasiallisesti luetteloon merkittyjen henkilöiden ”puolesta, määräysvallassa tai johdolla” ja että ne aikoivat käyttää varoja näiden henkilöiden hyväksi. Tältä osin se tukeutui pakottavia toimenpiteitä koskevien suuntaviivojen 55 b kohdassa lueteltuihin perusteisiin.
22.      Cour d’appel de Paris katsoi tästä yhtäältä, ettei mikään esitetyistä todisteista vahvistanut sitä näkemystä, että ministeriö, joka edustaa kansainvälisen yhteisön tunnustamaa ja Maailmanpankin sekä Kansainvälisen valuuttarahaston (IMF) tukea saavaa laillista hallitusta, toimisi luetteloon merkittyjen henkilöiden määräysvallassa tai johdolla, sillä Jemenin aseellista selkkausta käydään pääasiassa kyseisen hallituksen ja Huthi-ryhmän välillä.
23.      Toisaalta Cour d’appel de Paris totesi, että vaikka suullisessa käsittelyssä esitettyjen todisteiden perusteella sekä laillinen hallitus että Huthi-ryhmä ovat väittäneet käyttävänsä YOGC:ssä määräysvaltaa – mitä pidetään pääasiassa ”rinnakkaisena vaikutusvaltana” –, asiassa ei ole osoitettu, että nämä kaksi tahoa toimisivat yhteistoiminnassa ja että YOGC olisi Huthi-ryhmän määräysvallassa. Tältä osin Cour d’appel de Paris tukeutui 23.8.2015 päivättyyn laillisen hallituksen pääministerin kirjeeseen, joka oli osoitettu ulkomaisille öljy-yhtiöille ja jossa pääministeri kehotti kyseisiä yhtiöitä toimimaan ainoastaan laillisen hallituksen alaisuudessa toimivien henkilöiden kanssa ja täsmensi, että kaikki päätökset, nimitykset ja määräykset, jotka huthien sotilaalliset joukot olivat antaneet vuoden 2015 helmikuussa ministeriölle ja ministeriön yhteydessä toimiville viranomaisille ja elimille, oli katsottava mitättömiksi eikä niitä pitänyt soveltaa ja että ulkomaisten toimijoiden ei pitänyt maksaa valtiolle suoritettavia summia, ennen kuin niille oli ilmoitettu maksuajankohta ja -paikka.
24.      Lisäksi Cour d’appel de Paris katsoi, etteivät sellaiset seikat kuin yhtäältä se, että YOGC:n virallisella verkkosivustolla, joka saattoi olla hakkeroitu, mainitaan huthien ministerin nimi, eikä toisaalta se, että jemeniläinen uutistoimisto Saba oli raportoinut kokouksesta, johon huthien pääministeri oli osallistunut ja jonka aikana YOGC:n toimitusjohtaja oli pitänyt lyhyen esityksen erityisesti öljyn, dieselin ja kotitalouksien kaasun säännöstelyohjelmasta pääkaupungin sihteeristön ja huthien hallinnassa olevien vapaiden hallintoalueiden tasolla, olleet riittäviä osoittamaan määräysvallan hankkimista YOGC:ssä.
25.      Cour d’appel de Paris huomautti vielä, ettei YOGC:n verkkosivustolle johtavan linkin puuttuminen laillisen hallituksen viralliselta verkkosivustolta (saatavana osoitteessa www.mom-ye.com) eikä se, että YOGC:n verkkosivusto käyttää hallituksen entistä verkkotunnusta (www.mom-gov.ye), jota hallituksen entisen verkkosivuston kaapanneet huthit käyttivät, kyseenalaistanut sitä seikkaa, että myös laillinen hallitus väitti YOGC:n olevan sen määräysvallassa.
26.      Jemenin tasavalta, jota ministeriö edusti, vaati vuoden 2022 maaliskuussa välitystuomion täytäntöönpanoa Oslon alioikeudessa (Norja), joka totesi välitystuomion olevan täytäntöönpanokelpoinen ja määräsi DNO:n maksamaan vahingonkorvaukset. Kyseinen ratkaisu tuli lainvoimaiseksi 4.11.2023.
27.      DNO maksoi ministeriölle 4.12.2023 kyseisen välitystuomion mukaisesti maksettavaksi tulleen nettomäärän. YOGC vahvisti DNO:n pyynnöstä 13.12.2022 päivätyllä kirjeellä luovuttaneensa ministeriölle kaikki kyseiseen tuomioon perustuvat oikeutensa ja ilmoitti, ettei se aikonut vaatia takaisin ministeriölle jo maksettuja määriä.
28.      DNO teki cour d’appel de Paris’n tuomiosta valituksen ja Petrolin vastavalituksen ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle. Kyseiset yhtiöt väittivät kansainvälisen oikeusjärjestyksen perusteiden rikkomiseen perustuvissa valituksissaan lähinnä, että cour d’appel de Paris oli tehnyt virheen yhtäältä tutkimalla vain, ettei YOGC ollut luetteloon merkittyjen henkilöiden omistuksessa eikä määräysvallassa, ja toisaalta jättämällä tutkimatta, johtiko välitystuomion täytäntöönpano (tai voisiko se johtaa) varojen asettamiseen tällaisten henkilöiden saataville.
29.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin muistuttaa tässä yhteydessä ensinnäkin unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä, jonka mukaan ilmaisulla ”asetetaan saataville” on laaja merkitys,(14) sekä rajoittavien toimenpiteiden ennalta ehkäisevästä tavoitteesta.(15)
30.      Toiseksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin korostaa, että käsiteltävässä asiassa keskeinen kysymys koskee perusteita, joiden täyttyessä voidaan todeta, että välitystuomion täytäntöönpanon nojalla(16) suoritettavien määrien maksaminen ministeriölle ja YOGC:lle on ollut varojen asettamista välillisesti luetteloon merkittyjen henkilöiden saataville, vaikka ministeriö ja YOGC eivät ole luetteloon merkittyjä yhteisöjä. Lisäksi se huomauttaa, että tosiallinen tilanne herättää todistustaakkaa koskevia kysymyksiä Jemenin poliittisesti epävarmassa tilanteessa.
31.      Tässä tilanteessa Cour de cassation on päättänyt lykätä asian käsittelyä ja esittää unionin tuomioistuimelle seuraavat ennakkoratkaisukysymykset:
”1)      Onko [asetuksen] N:o 1352/2014 2 artiklan 2 kohtaa tulkittava [pakottavia toimenpiteitä koskevien] suuntaviivojen valossa siten, että välillisellä saataville asettamisella voidaan tarkoittaa varojen asettamista sellaisten julkisyhteisöjen saataville, jotka eivät ole rajoittavien toimenpiteiden kohteena, jos osoitetaan, että näiden toimenpiteiden kohteena olevat henkilöt käyttävät näissä yhteisöissä laillisen hallituksen, joka ei ole näiden toimenpiteiden kohteena, vaikutusvaltaan nähden rinnakkaista vaikutusvaltaa?
2)      Jos tällainen rinnakkainen vaikutusvalta osoitetaan, onko asetuksen – – N:o 1352/2014 2 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että yhteisöjen, joiden saataville varat on asetettu, oletetaan olevan rajoittavien toimenpiteiden kohteena olevien henkilöiden määräysvallassa? Jos tähän vastataan myöntävästi, onko tämä olettama kumottavissa vastanäytöllä? Onko tältä osin merkitystä sillä, että laillinen hallitus, joka ei ole rajoittavien toimenpiteiden kohteena, ei tee yhteistyötä näiden toimenpiteiden kohteena olevien henkilöiden kanssa?
3)      Jos kansallisessa tuomioistuimessa esitettyjen seikkojen perusteella ei voida arvioida, onko ratkaiseva vaikutusvalta yhteisössä, jonka saataville varat on asetettu, laillisella hallituksella vai pakotteiden kohteena olevilla henkilöillä, riittääkö pakotteiden soveltamiseen pelkkä kohtuullinen riski siitä, että nämä henkilöt voivat lopulta hyödyntää näitä varoja kokonaan tai osittain?”
32.      Kirjallisia huomautuksia ovat esittäneet DNO, ministeriö, Ranskan, Italian ja Alankomaiden hallitukset sekä Euroopan komissio. Samat osapuolet Italian ja Alankomaiden hallituksia lukuun ottamatta osallistuivat 19.11.2025 pidettyyn istuntoon.
IV     Asian tarkastelu
A       Ensimmäinen ennakkoratkaisukysymys
1.     Alustavat huomautukset
33.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee ensimmäisellä ennakkoratkaisukysymyksellään lähinnä, onko asetuksen N:o 1352/2014 2 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että se koskee varojen maksamista välitystuomion täytäntöönpanon nojalla luetteloon merkitsemättömälle julkisyhteisölle, jos osoitetaan, että sekä luetteloon merkityt henkilöt että luetteloon merkitsemätön yhteisö käyttävät kyseisessä julkisyhteisössä rinnakkaista vaikutusvaltaa.
34.      Huomautan alkuun, ettei kysymys koske nimenomaisesti käsitettä ”määräysvalta” siinä merkityksessä, jossa sitä käytetään rajoittavien toimenpiteiden yhteydessä. Ennakkoratkaisupyynnön perusteluista ilmenee kuitenkin, että ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen pohdinta juontaa juurensa cour d’appel de Paris’n tuomioon. Cour d’appel de Paris katsoi nimittäin rajoittavia toimenpiteitä koskevien suuntaviivojen 55 b ja 55 d kohdan, joissa on kyse määräysvallan käsitteestä, perusteella, ettei rinnakkainen vaikutusvalta(17) kuulu asetuksen N:o 1352/2014 2 artiklan 2 kohdan soveltamisalaan, vaan kyseisessä säännöksessä tarkoitettu merkityksellinen peruste on olennaisilta osin se, että varojen saaja on luetteloon merkittyjen henkilöiden määräysvallassa. Lisäksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa ensimmäisessä kysymyksessään nimenomaisesti näihin suuntaviivoihin.
35.      Tarkastellessani tätä kysymystä käyn siis ensin lyhyesti läpi suoraan ja välillisesti saataville asettamisen käsitteen laajaan tulkintaan liittyvää oikeuskäytäntöä. Sitten totean kyseisen käsitteen osalta, että määräysvallan olemassaolo – ja puuttuminen – on merkityksellistä. Sen jälkeen osoitan, että myös määräysvallan puuttuessa rinnakkaisen vaikutusvallan olemassaolo voi olla riittävää sen toteamiseksi, että varoja on asetettu saataville välillisesti asetuksen N:o 1352/2014 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla.
2.     Varojen asettaminen saataville suoraan tai välillisesti: laaja merkitys
36.      Tuomiosta Möllendorf ilmenee, että ilmaisun ”suoraan tai välillisesti” käyttäminen osoittaa, että varojen saataville asettamista koskeva kielto on muotoiltu erityisen laajasti. Kuten ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin muistuttaa, ilmaisulla asetetaan saataville on samoin laaja merkitys, eikä se koske mitään erityistä oikeudellista luonnehdintaa vaan kattaa kaikki toimet, jotka ovat sovellettavan kansallisen oikeuden mukaan tarpeen, jotta henkilö voi todella saada täyden määräämisvallan kyseiseen omaisuuteen.(18)
37.      Unionin tuomioistuin tarkasteli tuomion Afrasiabi ym. taustalla olleessa asiassa nimenomaan välillisen saataville asettamisen käsitettä asiayhteydessä, jossa oli kyse taloudellisen resurssin toimituksesta ja asentamisesta yhteisölle, jota ei ollut merkitty luetteloon ja jota johti luetteloon merkitsemätön henkilö, joka oli kuitenkin toiminut luetteloon merkityn yhteisön hyväksi.(19)
38.      Unionin tuomioistuin totesi tässä yhteydessä aluksi,(20) että myös se, että on toiminut rajoittavia toimenpiteitä koskevaan luetteloon merkityn henkilön puolesta, määräysvallassa tai johdolla, on yksi tekijöistä, jotka oikeuttavat tällaiseen luetteloon kirjaamisen.(21) Unionin tuomioistuin täsmensi tämän perään, että kyseinen tekijä soveltuu myös varojen välillistä asettamista saataville koskevan kiellon arvioimiseen.(22) Unionin tuomioistuin piti vielä niin ikään merkityksellisenä sitä, että tarkoituksena on käyttää kyseessä olevaa omaisuutta luetteloon merkityn henkilön hyväksi.(23)
39.      Ennakkoratkaisupyynnöstä ilmenee, että cour d’appel de Paris tukeutui ratkaisussaan näihin samoihin tekijöihin.(24) Todettuaan näiden tekijöiden puuttuvan se katsoi siis, ettei asetuksen N:o 1352/2014 2 artiklan 2 kohdan kieltoa sovellettu käsiteltävässä asiassa.
40.      Tuomiossa Afrasiabi ym. mainitut tekijät eivät nähdäkseni muodosta kuitenkaan tyhjentävää luetteloa seikoista, joiden perusteella varojen välillinen saataville asettaminen voitaisiin todeta. Kuten unionin tuomioistuin on näet nimenomaisesti todennut, kyseessä ovat merkitykselliset tekijät.  Muunlainen tulkinta olisi vastoin varojen saataville asettamisen käsitteen laajaa tulkintaa.
41.      Tämä laaja merkitys on kuitenkin sijoitettava asiayhteyteen, jossa asetuksessa N:o 1352/2014 tarkoitetut tavoitteet on saavutettava ja siinä säädettyjen rajoittavien toimenpiteiden tehokkuus on turvattava ja kaikki kiertämisen vaara vältettävä.(25)
42.      Päätöslauselman 2140 (2014) johdanto-osasta(26) sekä asetuksen N:o 1352/2014 johdanto-osan viidennestä perustelukappaleesta ilmenee tältä osin, että käsiteltävässä asiassa kyseessä olevilla rajoittavilla toimenpiteillä pyritään puuttumaan erityiseen uhkaan, jonka Jemenin tilanne aiheuttaa alueen kansainväliselle rauhalle ja turvallisuudelle. Kyseisen asetuksen 3 artiklan mukaan asetuksen liitteessä I luetellaan luonnolliset henkilöt, oikeushenkilöt, yhteisöt ja elimet, joiden pakotekomitea katsoo tukevan Jemenin rauhaa, turvallisuutta ja vakautta uhkaavia toimia. Yleisesti kaikkien unionin hyväksymien rajoittavien toimenpiteiden tavoin kyseisillä toimenpiteillä on ennalta ehkäisevä tavoite, koska niillä on tarkoitus estää tämäntyyppiset toimet.(27)
43.      Varojen saataville asettamista koskevalla kiellolla pyritään siten välttämään se, että varoja käytettäisiin Jemenin rauhaa, turvallisuutta tai vakautta uhkaavien toimien toteuttamiseen tai tukemiseen.(28) Tulkinta, jonka mukaan kyseinen kielto koskisi pelkästään omistamiseen tai määräysvaltaan liittyviä tilanteita, olisi vastoin kyseistä tavoitetta. Kielto voi kattaa muitakin tilanteita.
44.      Uudempi oikeuskäytäntö vaikuttaa tukevan tätä näkemystä. Ensinnäkin unionin tuomioistuin tarkensi tuomiossa SH, että jotta varoja voitaisiin katsoa asetetun välillisesti luetteloon merkityn henkilön saataville, on tarpeen, että ne voidaan palauttaa kyseiselle henkilölle tai että nämä varat ovat tämän henkilön saatavilla, etenkin kun otetaan huomioon näiden varojen saajan ja tällaisen henkilön välillä olevat oikeudelliset tai taloudelliset siteet.(29)
45.      Toiseksi unionin tuomioistuin totesi tuomiossa E ja F, että saataville asettamisen käsitteen laaja merkitys ei riipu siitä, onko kyseessä olevan käyttöön luovuttajan ja tällaisen luovuttamisen vastaanottajan välillä jokin side vai ei.(30) Kyseisen tuomion taustalla olleessa asiassa ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin oli nimittäin tiedustellut, koskeeko saataville asettamista koskeva kielto sitä, että luetteloon merkityn yhteisön jäsen, jota ei ole merkitty luetteloon, välittää varoja kyseiselle yhteisölle.(31) Tällaisen unionin tuomioistuimen tekemän periaatteellisen toteamuksen on kuitenkin katsottava – siltä osin kuin se on linjassa kyseessä olevan kiellon laajan merkityksen kanssa – ulottuvan siihen, ettei varoja saataville asettavan tahon ja kyseisten varojen vastaanottajan välillä ole muodollisia siteitä.
3.     Määräysvallan olemassaolon merkityksellisyys
46.      Vaikuttaa siltä, että niiden perusteiden joukossa, jotka unionin tuomioistuin luetteli tuomiossa Afrasiabi ym. ja joiden perusteella määritetään, onko varoja asetettu välillisesti saataville, cour d’appel de Paris tukeutui erityisesti määräysvaltaan, jota luetteloon merkityt henkilöt käyttävät varojen vastaanottajassa, rajoittavia toimenpiteitä koskevien suuntaviivojen 55 b ja 55 d kohdan perusteella. Kyseisen perusteen merkityksellisyyttä on siis tarkennettava.
47.      Kyseisten suuntaviivojen 55 d kohdan mukaan on niin, että jos määräysvalta on osoitettu kyseisten suuntaviivojen 55 b kohdassa mainituin perustein, varojen asettaminen sellaisten luetteloon merkitsemättömien henkilöiden saataville, jotka ovat luetteloon merkityn henkilön omistuksessa tai määräysvallassa, pidetään periaatteessa varojen välillisenä luetteloon merkityn henkilön saataville asettamisena.
48.      Vaikka kyseisillä suuntaviivoilla ei ole oikeudellisesti sitovaa vaikutusta,(32) katson kuitenkin, että huomioon on otettava myös niiden 55 e kohta, jota cour d’appel de Paris ei ole maininnut, kuten DNO huomauttaa.
49.      Kyseisen kohdan mukaan varojen välillistä luetteloon merkittyjen henkilöiden saataville asettamista koskevaa kieltoa voidaan soveltaa, vaikka näiden henkilöiden ja varojen vastaanottajan välillä ei ole omistus- tai määräysvaltasuhdetta.(33)
50.      Määräysvallan olemassaolon perusteella voidaan siis lähtökohtaisesti olettaa, että varoja on asetettu välillisesti saataville. Määräysvallan puuttuessa tätä seikkaa on arvioitava tapauskohtaisesti.
51.      Nähdäkseni tällainen tulkinta on tuomion Afrasiabi ym. mukainen, sellaisena kuin kyseistä tuomiota on tulkittu edellä tämän ratkaisuehdotuksen 40 kohdassa sekä edellä tämän ratkaisuehdotuksen 44 ja 45 kohdassa mainitussa sitä myöhemmässä oikeuskäytännössä.
52.      Kansallinen tuomioistuin ei siis voi todeta, ettei asetuksen N:o 1352/2014 2 artiklan 2 kohdassa säädettyä kieltoa sovelleta, pelkästään sen perusteella, ettei varat suoraan vastaanottanut henkilö ole luetteloon merkittyjen henkilöiden määräysvallassa rajoittavia toimenpiteitä koskevien suuntaviivojen 55 b kohdassa tarkoitetulla tavalla. Sen on sen sijaan tutkittava, voidaanko kyseiset varat palauttaa tällaisille henkilöille tai ovatko nämä varat tällaisten henkilöiden saatavilla.(34) Tämän seikan tutkimiseen vaikuttavat kansallisen tuomioistuimen käytettävissä olevat todisteet, esimerkiksi edellä tämän ratkaisuehdotuksen 19 kohdassa ja 23–25 kohdassa mainitut todisteet.
4.     Rinnakkainen vaikutusvalta
53.      Edellä esitetyt seikat huomioon ottaen on todettava, että asetuksen N:o 1352/2014 2 artiklan 2 kohdassa säädetty kielto voi kattaa varojen maksamisen luetteloon merkitsemättömälle yhteisölle, jos osoitetaan, että luetteloon merkityt henkilöt käyttävät kyseisessä yhteisössä rinnakkaista vaikutusvaltaa luetteloon merkitsemättömän yhteisön kanssa. Kuten Italian ja Alankomaiden hallitukset sekä komissio ovat tuoneet olennaisin osin esille, kyseistä kieltoa on näet sovellettava kaikkiin tosiasiallisiin tilanteisiin, joissa luetteloon merkityillä henkilöillä on pääsy kyseisiin varoihin.
54.      Ranskan hallituksen esille ottama tuomio Petropars Iran ym. v. neuvosto(35) ei kyseenalaista tätä toteamusta. Kyseisen tuomion taustalla olleessa asiassa oli nimittäin kyseessä tilanne, jossa yrityksen yhtiöpääoman omistivat yhdessä luetteloon merkitty yhteisö sekä luetteloon merkitsemätön yhteisö. Unionin yleinen tuomioistuin totesi kyseisessä asiayhteydessä, ettei ollut luetteloon merkitsemättömän osuudenomistajan edun mukaista auttaa luetteloon merkittyä osuudenomistajaa painostamaan niiden yhteistä tytäryhtiötä kiertämään vain sitä koskevien rajoittavien toimenpiteiden vaikutuksia. Unionin yleinen tuomioistuin korosti niin ikään, että tällaisessa tilanteessa yhteisen vaikutusvallan olemassaolo saattoi estää luetteloon merkittyä yhteisöä painostamasta tytäryhtiötään siihen kohdistettujen rajoittavien toimenpiteiden vaikutuksen kiertämiseksi.(36)
55.      Nyt käsiteltävässä asiassa ei ole kyse YOGC:n yhtiöpääoman yhteisomistuksesta, vaan tosiasiallisesta vaikutusvallasta, jota sekä Huthi-ryhmä että laillinen hallitus väittävät käyttävänsä sisällissodan yhteydessä. Tämän YOGC:hen kohdistuvan rinnakkaisen vaikutusvallan vuoksi on siis nähdäkseni mahdollista, että varoja voitaisiin maksaa Huthi-ryhmälle tai että varat voisivat olla Huthi-ryhmän saatavilla tuomiossa SH(37) tarkoitetulla tavalla, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on selvitettävä.
56.      Ehdotan siis, että ensimmäiseen ennakkoratkaisukysymykseen vastataan, että asetuksen N:o 1352/2014 2 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että varojen maksaminen välitystuomion täytäntöönpanon nojalla yhteisölle, jossa sekä luetteloon merkityt henkilöt että luetteloon merkitsemätön yhteisö käyttävät rinnakkaista vaikutusvaltaa, voi kuulua kyseisen säännöksen soveltamisalaan, jos kyseiset varat voidaan palauttaa näille henkilöille tai ne voivat olla näiden henkilöiden saatavilla.
B       Kolmas ennakkoratkaisukysymys
57.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee kolmannella ennakkoratkaisukysymyksellään, joka on tutkittava ennen toista kysymystä, onko asetuksen N:o 1352/2014 2 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että kyseisessä säännöksessä säädettyä kieltoa sovelletaan, jos on olemassa kohtuullinen riski siitä, että luetteloon merkityt henkilöt hyötyvät kokonaan tai osittain varoista, jotka on maksettu luetteloon merkitsemättömälle yhteisölle välitystuomion täytäntöönpanon nojalla.
58.      Muistutan, että tämä kysymys esitetään tilanteessa, jossa välitystuomio, jossa DNO, Petrolin ja MOE velvoitetaan maksamaan varoja ministeriölle ja YOGC:lle, on kumottu. Lisäksi on niin, ettei kyseisessä tuomiossa ole tutkittu, oliko kyseinen varojen maksaminen vastoin asetusta N:o 1352/2014 tai päätöslauselmaa 2140 (2014). Ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen ei siis pidä tutkia, olisiko DNO:n, Petrolinin ja MOE:n pitänyt evätä varojen saataville asettaminen, vaan sen on selvitettävä, onko kyseinen välitystuomio kumottava sen käytettävissä olevien todisteiden perusteella, siltä osin kuin kyseisen välitystuomion täytäntöönpano on kansainvälisen oikeusjärjestyksen perusteiden vastaista. On siis määritettävä kansallisen tuomioistuimen näkökulmasta, mikä on kumoamiskanteen yhteydessä vaadittava näyttökynnys sen katsomiseksi, että kyseisen asetuksen 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua varojen saataville asettamista koskevaa kieltoa sovelletaan.
59.      Näyttökynnys voi nimittäin vaihdella tarkastelun kulloisenkin asiayhteyden mukaan. Näin ollen on nähdäkseni tarkoituksenmukaista erottaa toisistaan välitystuomiota koskevan kumoamiskanteen yhteydessä vaadittava näyttökynnys – kuten käsiteltävässä asiassa –; talouden toimijalta vaadittava näyttökynnys arvioitaessa, onko vaaraa siitä, että liiketoimi rikkoo asetuksen N:o 1352/2014 2 artiklan 2 kohtaa, ja neuvostolta vaadittava näyttökynnys rajoittavien toimenpiteiden määräämiseksi.
1.     Talouden toimijalta vaadittava varmuuden aste varojen saataville asettamisen epäämiseksi asetuksen N:o 1352/2014 2 artiklan 2 kohdan perusteella
60.      Kuten asetuksen N:o 1352/2014 18 artiklasta ilmenee, asetuksen alueellinen ja henkilöllinen soveltamisala on melko laaja. Kyseistä asetusta sovelletaan unionin alueella kaikkiin luonnollisiin henkilöihin, oikeushenkilöihin, yhteisöihin tai elimiin sellaisen liiketoiminnan osalta, joka tapahtuu kokonaan tai osittain unionin alueella.
61.      Asetuksen soveltamisalaan kuuluvien talouden toimijoiden on siis varmistettava, ettei sopimusvelvoitteen täyttämistä ole kielletty asetuksen N:o 1352/2014 2 artiklan 2 kohdassa.(38)
62.      Tässä yhteydessä on otettava huomioon asetuksen N:o 1353/2014 11 artikla. Kyseisen artiklan 1 kohdassa säädetään, että varojen saataville asettamisen epäämisestä on tehtävä päätös ”vilpittömässä mielessä” siinä uskossa, että se on kyseisen asetuksen mukaista. Kun kyseisen artiklan 1 ja 2 kohta luetaan yhdessä, on talouden toimijoiden lisäksi noudatettava riittävää huolellisuutta suorittaessaan kyseisen asetuksen nojalla niille kuuluvan tutkimuksen.(39) Yhtäältä niille ei synny vastuuta varojen saataville asettamisen epäämisestä, ”ellei [kyseisen] epäämisen osoiteta tapahtuneen huolimattomuuden seurauksena”. Toisaalta varojen asettamisesta saataville, vaikka se olisi kielletty asetuksessa, ei synny vastuuta, jos talouden toimijat eivät tienneet eikä heillä voinut olla perusteltua syytä epäillä tällaista.(40)
63.      Asetuksen N:o 1352/2014 11 artiklasta ilmenee mielestäni, että talouden toimijalta varojen saataville asettamisen epäämiseksi kyseisen asetuksen 2 artiklan 2 kohdan nojalla edellytetty varmuuden aste on melko vähäinen, koska on riittävää, että talouden toimija on vilpittömässä mielessä ja huolellisuutta noudattaen tullut vakuuttuneeksi siitä, että varojen saataville asettamisen epääminen on kyseisen säännöksen mukaista. Lisäksi vaikuttaa siltä, että kyseinen säännös on yhteensopiva sen ”riskiperusteisen lähestymistavan”(41) kanssa, jonka mukaisesti varojen saataville asettamisen epääminen on ensisijaista epävarmassa tilanteessa.
2.     Neuvostolta vaadittava näyttökynnys henkilön tai yhteisön nimen merkitsemiseksi rajoittavia toimenpiteitä koskevaan luetteloon
64.      Siltä osin kuin luonnollisiin henkilöihin, oikeushenkilöihin, yhteisöihin tai elimiin kohdistuvien rajoittavien toimenpiteiden toteuttaminen kuuluu YUTP:n soveltamisalaan, niiden toteuttaminen edellyttää ensinnäkin neuvoston päätöstä, jossa vahvistetaan kyseisiä toimenpiteitä koskeva unionin kanta (SEU 29 artikla), ja toiseksi SEUT 215 artiklan perusteella annettua neuvoston säädöstä.(42) Neuvosto antaa tässä yhteydessä yleensä asetuksia, joissa säädetään tarvittaessa sellaisten henkilöiden varojen jäädyttämisestä, jotka täyttävät tietyt kyseisillä toimenpiteillä tavoiteltuihin päämääriin liittyvät perusteet, sekä kiellosta luovuttaa varoja tai taloudellisia resursseja suoraan tai välillisesti tällaisille henkilöille.(43)
65.      SEUT 275 artiklan toisen kohdan mukaisesti rajoittavien toimenpiteiden kohteena olevat henkilöt voivat nostaa kanteen Euroopan unionin tuomioistuimessa SEUT 263 artiklan neljännessä kohdassa tarkoitetuin edellytyksin.
66.      Unionin tuomioistuin on todennut tässä yhteydessä toistuvasti, että valvoessaan niiden perusteiden laillisuutta, joihin perustuu päätös merkitä henkilön nimi rajoittavia toimenpiteitä koskevaan luetteloon, unionin tuomioistuinten on varmistuttava siitä, että tällainen päätös, joka koskee asianomaista henkilöä erikseen, perustuu riittävän vankkaan tosiseikastoon. Tuomioistuinvalvonta ei saisi rajoittua esitettyjen perusteiden abstraktin todennäköisyyden arviointiin, vaan sen on kohdistuttava siihen, onko näille perusteille tai ainakin niistä yhdelle, jonka katsotaan sellaisenaan riittävän saman päätöksen tueksi, näyttöä.(44)
67.      Tällainen arviointi on tehtävä siten, ettei todisteita tutkita irrallisesti vaan siinä asiayhteydessä, johon ne kuuluvat, koska neuvosto täyttää sille kuuluvan todistustaakan, jos se esittää unionin tuomioistuimille riittävän konkreettisten, täsmällisten ja yhtäpitävien todisteiden kokonaisuuden, jonka perusteella voidaan osoittaa asianomaisen henkilön täyttävän ainakin yhden neuvoston käyttämistä luetteloon merkitsemisen perusteista. Lisäksi viimeksi mainitun asiana on osoittaa, että asianomaista henkilöä vastaan esitetyt perusteet ovat perusteltuja, eikä kyseisen henkilön asiana ole esittää negatiivista näyttöä siitä, että kyseiset perusteet eivät ole perusteltuja.(45)
68.      Komissio väittää kirjallisissa huomautuksissaan, että näitä samoja vaatimuksia sovelletaan ”vastaavalla tavalla” kansallisessa tuomioistuimessa, kun henkilö kieltäytyy panemasta täytäntöön välitystuomiota väittäen, että kyseinen täytäntöönpano merkitsee asetuksessa N:o 1352/2014 kiellettyä varojen välillistä saataville asettamista. En ole tästä täysin samaa mieltä jäljempänä esittämistäni syistä.
3.     Vaadittava näyttökynnys kansallisessa tuomioistuimessa käsiteltävän välitystuomiota koskevan kumoamiskanteen yhteydessä
a)     Neuvostolta vaadittavaa matalampi näyttökynnys
69.      Ensimmäisenä on todettava, että toisin kuin neuvoston päätös merkitä henkilön nimi rajoittavia toimenpiteitä koskevaan luetteloon, sellaisen välitystuomion kumoaminen, jossa velvoitetaan maksamaan varoja niin, että varat saatetaan asettaa luetteloon merkittyjen henkilöiden saataville, ei ole asianomaisia henkilöitä erikseen koskeva toimenpide.(46) Se ei herätä myöskään sellaista julkista paheksuntaa ja epäluottamusta asianomaisia henkilöitä kohtaan kuin rajoittavia toimenpiteitä koskevaan luetteloon merkitseminen.(47) Kyse ei nimittäin ole siitä, että ministeriö tai YOGC merkittäisiin asetuksen N:o 1352/2014 liitteessä I olevaan luetteloon. Toimivalta tähän on yksin neuvostolla.
70.      Toisena on todettava, että neuvostolla on SEUT 296 artiklan nojalla velvollisuus perustella tällaiset päätökset sekä noudattaa hyvän hallinnon periaatetta Euroopan unionin perusoikeuskirjan 41 artiklan mukaisesti. Kyseiset määräykset eivät sido yksityistä, joka väittää kumoamiskanteen yhteydessä, että varojen saataville asettaminen on kielletty asetuksella N:o 1352/2014.
71.      Kolmantena on todettava, että talouden toimijan käytettävissä olevia välineitä ei voida rinnastaa neuvoston käytettävissä oleviin välineisiin, sillä neuvostolle on annettu erityistä toimivaltaa tällä alalla.
b)     Tuomioistuinmenettelyn ulkopuolella vaadittavaa korkeampi näyttökynnys
72.      Edellä esitetystä huolimatta katson niin ikään, että nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan välitystuomiota koskevan kumoamiskanteen yhteydessä ei sovelleta asetuksen N:o 1352/2014 11 artiklassa vaadittavaa melko vähäistä varmuuden astetta.
73.      Ensinnäkin on pidettävä mielessä, että asetuksen N:o 1352/2014 2 artiklan 2 kohdan soveltaminen tällaisessa esimerkkitapauksessa voisi johtaa laillisesti annetun välitystuomion kumoamiseen osapuolten tahdonautonomian perusteella.(48) Oikeusvarmuuden sekä välimiesmenettelyn tehokkuutta koskevien vaatimusten perusteella tällaisen kumoamisen tulisi rajoittua täysin välttämättömään.(49)
74.      Kuten komissio on tuonut esille vastatessaan unionin tuomioistuimen istunnossa esittämään kysymykseen, toiseksi kansallisella tuomioistuimella on käytettävissään kummankin asianosaisen – myös sen, jonka mahdollisista yhteyksistä luetteloon merkittyihin henkilöihin on kyse – esittämä näyttö. Tämä merkitsee väistämättä sitä, että se tuntee paremmin olosuhteet, jotka liittyvät siihen tilanteeseen, jossa talouden toimijan on päätettävä sisäisiä asianmukaisen huolellisuuden menettelyjään (due diligence)(50) noudattaen, onko varojen saataville asettaminen evättävä.
c)     Onko kohtuullinen riski riittävä?
75.      Vaadittavan näyttökynnyksen sille, että kansallinen tuomioistuin voi kumota välitystuomion asetuksen N:o 1352/2014 2 artiklan 2 kohdassa säädetyn kiellon perusteella, on oltava edellä esitetyn perusteella matalampi kuin kynnys, jota edellytetään unionin tuomioistuinten käsitellessä asiaa, joka koskee henkilön nimen merkitsemisestä luetteloon annetun neuvoston päätöksen kumoamista. Kynnyksen on sitä vastoin oltava korkeampi kuin kynnys, jota vaaditaan tuomioistuinmenettelyn ulkopuolella. On siis ratkaistava, onko kyseisessä säännöksessä säädetyn kiellon soveltamiseksi riittävää, että olemassa on kohtuullinen riski siitä, että luetteloon merkityt henkilöt hyötyvät varoista kokonaan tai osittain.
76.      Totean tästä aluksi, ettei asetuksen N:o 1352/2014 2 artiklan 2 kohdassa eikä missään muussakaan kyseisen asetuksen säännöksessä säädetä suoraan näyttökynnyksestä, jota vaaditaan varojen saataville asettamista koskevan kiellon soveltamiseksi. Tämä ei merkitse kuitenkaan sitä, että tällainen kysymys kuuluisi väistämättä jäsenvaltioiden prosessiautonomian piiriin.(51) Katson nimittäin, että kyseisen kiellon soveltamiseksi vaadittava näyttökynnys perustuu implisiittisesti unionin säätämiin rajoittavia toimenpiteitä koskeviin säännöstöihin ja siten se on määritettävä unionin oikeuden perusteella.
77.      Katson tältä osin, että saataville asettamisen käsitteen laaja merkitys, johon olen viitannut ensimmäistä ennakkoratkaisukysymystä tarkastellessani, samoin kuin rajoittavien toimenpiteiden luonne ja niiden toteuttamisen oikeuttavat tavoitteet edellyttävät näyttökynnystä, joka perustuu olennaisilta osin kohtuullisen riskin olemassaoloon. Tämän perusteella kohtuullinen riski liittyy erottamattomasti välillisen saataville asettamisen käsitteeseen asetuksen N:o 1352/2014 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitetussa merkityksessä, ja sen on siis oltava olennainen osa kyseistä käsitettä.(52)
78.      Muistutan ensinnäkin erityisesti tavoitteista, joilla oikeutettiin rajoittavien toimenpiteiden määrääminen Jemenin tilanteen johdosta,(53) että asetuksen N:o 1352/2014 2 artiklan 2 kohdassa säädetty kielto on tarkoitettu ennalta ehkäiseväksi, siltä osin kuin sillä pyritään välttämään se, että asianomaisia varoja käytettäisiin Jemenin rauhaa, turvallisuutta tai vakautta uhkaavien toimien toteuttamiseen tai tukemiseen.
79.      Tämä tavoite sekä tarve varmistaa asetuksen N:o 1352/2014 tehokas vaikutus ja välttää asetuksen kiertäminen aiheuttavat sen, että kyseisen asetuksen 2 artiklan 2 kohdassa säädettyä kieltoa on sovellettava, kun olemassa on kohtuullinen riski siitä, että luetteloon merkityt henkilöt hyötyvät varoista kokonaan tai osittain.
80.      Huomautan toiseksi, että vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan rajoittavat toimenpiteet ovat turvaamistoimia, jotka ovat väliaikaisia ja peruutettavissa, siltä osin kuin niiden tarkoituksena ei ole omaisuuden vieminen toimen kohteena olevilta henkilöiltä.(54) Lisäksi kyseisillä rajoittavilla toimenpiteillä tavoiteltujen päämäärien tärkeys on omiaan oikeuttamaan jopa huomattavatkin kielteiset seuraukset tietyille toimijoille, mukaan lukien ne toimijat, jotka eivät ole millään tavalla vastuussa tilanteesta, joka on johtanut kyseisten toimenpiteiden toteuttamiseen.(55)
81.      Kyseisen oikeuskäytännön huomioon ottaen katson, että ministeriön ja Ranskan hallituksen väite siitä, että välitystuomion kumoamisen seurauksena laillinen hallitus, jota kansainvälinen yhteisö tukee, ei saisi asianomaisia varoja, ei ole merkityksellinen.
82.      Asetuksen N:o 1352/2014 2 artiklan 2 kohdassa säädetyn kiellon soveltaminen on nimittäin neutraali seikka erityisesti DNO:n sekä ministeriön ja YOGC:n väliseen sopimusriitaan liittyvän asiakysymyksen kannalta. Kuten DNO on huomauttanut perustellusti istunnossa, mikään ei estä ministeriötä panemasta yksin vireille uutta välimiesmenettelyä. Mikään ei estä myöskään maksamasta varoja YOGC:lle, kun vaaraa varojen välillisestä asettamisesta luetteloon merkittyjen henkilöiden saataville ei enää ole, eli kun kyseiset henkilöt eivät enää sisälly asianomaisen asetuksen liitteessä I olevaan luetteloon.(56)
83.      Totean kolmanneksi, että tulkinta, jonka mukaan asetuksen N:o 1352/2014 2 artiklan 2 kohdassa säädettyä kieltoa sovelletaan, kun olemassa on kohtuullinen riski siitä, että luetteloon merkitty henkilö hyötyy varoista, saa tukea myös unionin tuomioistuimen oikeuskäytännöstä, jossa pannaan täytäntöön varojen saataville asettamisen käsitteen laaja merkitys.
84.      Unionin tuomioistuin on nimittäin katsonut tuomiossa SH, että asetuksen N:o 1352/2014 2 artiklan 2 kohdassa säädetty kielto kattaa sen mahdollisuuden, että varat palautetaan luetteloon merkitylle henkilölle.(57)
85.      Lisäksi siitä seikasta, että varoja asetetaan suoraan tai välillisesti luetteloon merkityn henkilön saataville, aiheutuu sellaisenaan vaara siitä, että ne käytetäänkin sellaisen toiminnan tukemiseen, joka on ristiriidassa rajoittavien toimenpiteiden tavoitteiden kanssa, riippumatta siitä, onko osoitettu, että asianomainen yhteisö on todella käyttänyt kyseisiä varoja tällaiseen toimintaan.(58)
86.      Vakiintuneen oikeuskäytännön mukaan on lisäksi niin, että jos luetteloon merkitsemisen edellytykset täyttävän yhteisön varat jäädytetään, on olemassa huomattava vaara siitä, että mainittu yhteisö ryhtyy sitä koskevista toimenpiteistä aiheutuvien vaikutusten kiertämiseksi painostamaan omistuksessaan tai määräysvallassaan olevia yhteisöjä. Näiden omistuksessa tai määräysvallassa olevien yhteisöjen varojen jäädyttäminen on siis tarpeellista toteutettujen toimenpiteiden tehokkuuden varmistamiseksi ja sen takaamiseksi, ettei mainittuja toimenpiteitä kierretä, sekä tähän soveltuvaa.(59)
87.      Tällaisesta määräysvallasta tai omistuksesta aiheutuu siis huomattava vaara siitä, että luetteloon merkitty yhteisö voisi hyötyä omistuksessaan tai määräysvallassaan oleville yhteisöille kuuluvista varoista. Tämä vaara oikeuttaa näiden yhteisöjen varojen jäädyttämisen asetuksen N:o 1352/2014 2 artiklan 1 kohdassa säädetyllä tavalla.
88.      Kolmas ennakkoratkaisukysymys perustuu siihen olettamaan, että kohtuullinen riski tällaisesta hyötymisestä on jo osoitettu. Edellä tämän ratkaisuehdotuksen 86 kohdassa mainitun oikeuskäytännön huomioon ottaen katson, että myös kohtuullisen riskin siitä, että luetteloon merkityt henkilöt hyötyvät lopulta kokonaan tai osittain luetteloon merkitsemättömän yhteisön saataville asetetuista varoista, on oltava riittävää asetuksen N:o 1352/2014 2 artiklan 2 kohdan soveltamiseksi.
89.      Lisäksi tarve taata unionin oikeuden täysimääräinen vaikutus siviiliprosessin yhteydessä voi joissakin olosuhteissa johtaa asian selvittämistä koskevien sääntöjen jonkinasteiseen joustamiseen.
90.      Kuten esitän jäljempänä toisen ennakkoratkaisukysymyksen tarkastelun yhteydessä, tätä joustoa sovelletaan tilanteissa, joissa kantajan on tapauksen mukaan selvästi vaikeinta kerätä merkityksellisiä todisteita, edellyttäen, että vastaajalle annetaan mahdollisuus esittää merkityksellisiä todisteita kantajan vaatimusten vastustamiseksi.(60)
91.      Tässä tilanteessa se, että kaikki kansallisen tuomioistuimen käytettävissä olevat todisteet näyttävät ensi arviolta viittaavan siihen, että unionin oikeudessa säädettyä kieltoa sovelletaan, vaikuttaa riittävältä niin, että toisen asianosaisen on osoitettava oikeudellisesti riittävällä tavalla, että näin ei ole.(61) Nähdäkseni tällainen näyttökynnys vastaa olennaisilta osin kolmannen ennakkoratkaisukysymyksen kohteena olevaa kohtuullista riskiä.
92.      Haluan tuoda lisäksi esille, että useat muista osapuolista ovat tuoneet esille, että pelkkä tuleva hypoteettinen riski siitä, että luetteloon merkitty henkilö hyötyisi varoista, ei ole riittävää asetuksen N:o 1352/2014 2 artiklan 2 kohdan soveltamisen oikeuttamiseksi. Vaikka olen tästä lähtökohtaisesti samaa mieltä, katson kuitenkin, että kolmannessa kysymyksessä käytetty termi ”kohtuullinen” antaa itsessään mahdollisuuden sulkea pois pelkät hypoteesit, jotka eivät perustu tällaista riskiä tukeviin konkreettisiin, täsmällisiin ja yhtäpitäviin todisteisiin. Joka tapauksessa on tärkeää, ettei kansallinen tuomioistuin sovella kansallisen todistelujärjestelmän periaatteita siten, että se johtaisi käytännössä merkityksettömien tai riittämättömien todisteiden hyväksymiseen.(62)
93.      Ehdotan siis, että kolmanteen ennakkoratkaisukysymykseen vastataan, että asetuksen N:o 1352/2014 2 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että siinä säädettyä kieltoa sovelletaan, jos on olemassa kohtuullinen riski siitä, että luetteloon merkityt henkilöt hyötyvät kokonaan tai osittain varoista, jotka on maksettu välitystuomion täytäntöönpanon nojalla luetteloon merkitsemättömälle yhteisölle.
C       Toinen ennakkoratkaisukysymys
94.      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee toisella ennakkoratkaisukysymyksellään, onko asetuksen N:o 1352/2014 2 artiklan 2 kohtaa tulkittava siten, että vahingonkorvausten maksamiseen velvoittavaa välitystuomiota koskevan kumoamiskanteen yhteydessä voidaan olettaa, että kun luetteloon merkityt henkilöt käyttävät luetteloon merkitsemättömässä julkisyhteisössä rinnakkaista vaikutusvaltaa luetteloon merkitsemättömän yhteisön kanssa, kyseinen julkisyhteisö on näiden henkilöiden määräysvallassa. Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustelee tarvittaessa myös, onko tällainen oletus kumoamaton ottaen huomioon erityisesti, ettei kyseisen yhteisön ja kyseisten henkilöiden välillä tehdä yhteistyötä.
1.     Oletusta määräysvallasta ei ole
95.      Esillä olevaan kysymykseen vastaamiseksi muistutan aluksi, että määräysvallassa olevan yhtiön käsitteellä ei ole rajoittavien toimenpiteiden alalla samaa ulottuvuutta kuin yhtiöoikeudessa, kun on kyse toisen kaupallisen yhteisön päätösvallan piiriin oikeudellisesti kuuluvan yhtiön taloudellisen vastuun määrittelystä.(63)
96.      Rajoittavien toimenpiteiden alalla määräysvallassa olevan yhtiön käsitteellä tarkoitetaan nimittäin tilannetta, jossa luetteloon merkitty henkilö tai yhteisö voi vaikuttaa toisen henkilön tai yhteisön, jonka kanssa se on liikesuhteissa, liiketoiminnallisiin valintoihin, vaikka näiden kahden henkilön tai yhteisön välillä ei olisi minkäänlaisia omistukseen tai omistusosuuksiin liittyviä oikeudellisia yhteyksiä.(64)
97.      Neuvoston päätöskäytännön perusteella voidaan kuitenkin eritellä muutamia tilanteita, jotka viittaavat määräysvallan käyttämiseen yhteisössä ja joita luetellaan (joskaan ei tyhjentävästi) rajoittavia toimenpiteitä koskevien suuntaviivojen 55 b kohdassa.(65)
98.      Nämä tilanteet on myös olennaisilta osin ”kodifioitu” muutamiin alalla annettuihin asetuksiin.(66) Yksi näistä tilanteista on se, jossa henkilöllä tai yhteisöllä on oikeus tai tosiasiallinen valta käyttää määräävää vaikutusvaltaa. Jos jokin näistä edellytyksistä täyttyy, määräysvalta on osoitettu, ellei tapauskohtaisesti toisin osoiteta.(67)
99.      Vaikka muutkin tilanteet voivat olla merkityksellisiä, kuten edellä tämän ratkaisuehdotuksen 96 kohdassa mainitusta oikeuskäytännöstä ilmenee, ei niiden perusteella voida kuitenkaan olettaa kyseisen yhteisön olevan määräysvallassa. Kuten edellä tämän ratkaisuehdotuksen 50 kohdasta ilmenee, tällaisten muiden tilanteiden perusteella ei pitäisi etenkään voida olettaa, että varat on asetettu välillisesti luetteloon merkityn henkilön saataville asetuksen N:o 1352/2014 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitetulla tavalla.(68) Rinnakkainen vaikutusvalta kuuluu nähdäkseni näihin muihin tilanteisiin.
100. Tämän perusteella tuomioistuimen, jonka käsiteltäväksi saatettu kanne koskee välitystuomiota, joka on annettu sellaisen yhteisön edun mukaisesti, jossa luetteloon merkityt henkilöt käyttävät rinnakkaista vaikutusvaltaa, on sen sijaan, että se perustaisi arviointinsa yleisiin oletuksiin, tutkittava sille esitetyt todisteet kokonaisuudessaan ja otettava huomion asiayhteys, johon kyseiset todisteet kuuluvat, jotta se voi selvittää, voidaanko todisteiden perusteella osoittaa, että olemassa on kohtuullinen riski siitä, että varoja asetettaisiin välillisesti tällaisten henkilöiden saataville.
101. Jotta ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle voidaan antaa hyödyllinen ja kattava vastaus, on kuitenkin selkiytettävä vielä todistustaakan jakoa pääasiassa kyseessä olevan kaltaisessa asiassa.
2.     Todistustaakan jako
102. Muistutan, että ennakkoratkaisupyynnöstä sekä Ranskan hallituksen istunnossa antamista selvityksistä ilmenee, että välitystuomiota koskevan kumoamiskanteen yhteydessä tuomioistuimen on konkreettisesti selvitettävä, onko välitystuomion sisällyttäminen Ranskan oikeusjärjestykseen ilmeisessä ristiriidassa kansainvälisen oikeusjärjestyksen perusteiden kanssa.(69) Ranskan hallituksen mukaan tähän ristiriitaan vetoavan asianosaisen on näytettävä se toteen (tai määritettävä se). Jollei ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen selvityksistä muuta johdu, nyt käsiteltävässä asiassa todistustaakka on siten kokonaisuudessaan henkilöllä, joka vetoaa asetuksen N:o 1352/2014 2 artiklan 2 kohdan rikkomiseen.(70)
103. On kuitenkin todettava, että tällainen todistustaakka voi tehdä asetuksen N:o 1352/2014 2 artiklan 2 kohdassa säädetyn kiellon rikkomisen toteamisen sekä ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle että kantajalle mahdottomaksi tai suhteettoman vaikeaksi ja vaarantaa siten tämän kiellon tehokkuuden.(71)
104. Kolmansien osapuolten on nimittäin vaikeaa saada merkityksellisiä todisteita tällaisen rikkomisen osoittamiseksi tai poissulkemiseksi erityisesti käsiteltävässä asiassa kyseessä olevan kaltaisen sisällissodan yhteydessä.
105. Unionin tuomioistuin on jo myöntänyt tämän vaikeuden, kun kyseessä ovat olleet neuvoston päätökset henkilön nimen merkitsemisestä rajoittavia toimenpiteitä koskevaan luetteloon, ja se on muistuttanut, että huomioon voidaan ottaa kyseisten toimenpiteiden asiayhteys ja erityisesti vaikeus saada tarkempaa näyttöä valtiossa, jossa käydään sisällissotaa.(72)
106. Unionin yleisen tuomioistuimen oikeuskäytännön mukaisesti on lisäksi niin, että koska unionin viranomaisilla ei ole tutkintavaltuuksia kolmansissa maissa, niiden arvioinnin on todellisuudessa perustuttava yleisön saatavilla oleviin tietolähteisiin, selvityksiin, lehtiartikkeleihin, tiedustelupalvelujen kertomuksiin tai muihin samankaltaisiin tietolähteisiin. Lehtiartikkeleita voidaan siis käyttää tiettyjen tosiseikkojen olemassaolon tukemiseksi silloin, kun ne ovat riittävän konkreettisia, täsmällisiä ja yhtäpitäviä niissä kuvattujen tosiseikkojen osalta. Unionin yleinen tuomioistuin on katsonut lisäksi, että olisi kohtuutonta ja suhteetonta vaatia neuvostoa tutkimaan itse paikan päällä useiden tiedotusvälineiden välittämien tietojen todenperäisyys.(73)
107. Nähdäkseni nämä seikat ovat erityisen tärkeitä kansallisissa tuomioistuimissa käsiteltävän välitystuomiota koskevan kumoamiskanteen yhteydessä.
108. Kansallisten tuomioistuinten, joiden tehtävänä on toimivaltansa rajoissa soveltaa unionin oikeussääntöjä, on nimittäin varmistettava, että nämä oikeussäännöt saavat täysimääräisesti aikaan vaikutuksensa.(74)
109. Käsiteltävässä asiassa on otettava huomioon myös kyseessä olevien oikeussääntöjen olennaisuus unionin oikeusjärjestyksen kannalta tai niiden perustavanlaatuinen merkitys unionille uskottujen tehtävien täyttämisessä.(75) Kansallisten tuomioistuinten on nimittäin voitava valvoa tämän tyyppisten oikeussääntöjen noudattamista kattavasti ja tehokkaasti välitystuomiota koskevan kumoamiskanteen yhteydessä.(76)
110. Näissä olosuhteissa katson, että asetuksen N:o 1352/2014 2 artiklan 2 kohdan täysimääräisen vaikutuksen varmistamiseksi sellaisen välitystuomiota koskevan kumoamiskanteen yhteydessä, jossa vedotaan kyseisessä säännöksessä säädetyn kiellon soveltamiseen, kun kaikki kansallisen tuomioistuimen käytettävissä olevat todisteet(77) näyttävät viittaavan siihen, että on olemassa kohtuullinen riski siitä, että luetteloon merkityt henkilöt hyötyvät luetteloon merkitsemättömälle yhteisölle maksetuista varoista, vastaajien – tässä tapauksessa ministeriön ja YOGC:n – on osoitettava oikeudellisesti riittävällä tavalla, ettei tällaista riskiä ole.(78)
111. Unionin tuomioistuimelle toimitetun asiakirja-aineiston perusteella kansallisten tuomioistuinten käytettävissä oleva todistusaineisto sisältää olennaisilta osin Huthi-ryhmän väitteen, jonka mukaan se käyttää määräysvaltaa YOGC:ssä; kyseisen yhtiön virallisella verkkosivustolla olevan maininnan huthien ministerin nimestä; sen, että kyseinen sivusto käyttää Huthi-ryhmän käyttämää verkkotunnusta (”.ye”) sekä jemeniläisen uutistoimiston raportoiman, huthien pääministerin väitetyn osallistumisen YOGC:n kokoukseen.
112. Edellä läpi käymäni oikeuskäytännön(79) perusteella nämä todisteet vaikuttavat minusta riittäviltä osoittamaan, että olemassa on kohtuullinen riski siitä, että luetteloon merkityt henkilöt hyötyvät luetteloon merkitsemättömälle yhteisölle maksetuista varoista, mikä ennakkoratkaisua pyytäneen tuomioistuimen on selvitettävä.
113. Näissä olosuhteissa vastaajien on varojen saataville asettamista koskevan kiellon tehokkuuden takaamiseksi esitettävä ennakkoratkaisua pyytäneelle tuomioistuimelle todisteita, jotka näyttävät osoittavan, ettei tällaista riskiä käytännössä ole. Tässä yhteydessä ne voivat muun muassa näyttää toteen, että niillä on käytössään sisäisiä menettelyjä tällaisen riskin välttämiseksi, kuten palomuurit (firewalls), että YOGC:n verkkosivusto käyttää verkkotunnusta ”.com” tai että kyseinen sivusto on hakkeroitu. Kuten edellä tämän ratkaisuehdotuksen 104 kohdasta ilmenee, vastaajat ovat ainoita, jotka voivat saada tämäntyyppistä tietoa.
114. Lisäksi ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi ottaa kunkin käytettävissään olevan todisteen todistusvoimaa arvioidessaan huomioon myös sen, ettei laillinen hallitus tee yhteistyötä Huthi-ryhmän kanssa.(80) Tämä seikka ei ole mielestäni kuitenkaan ratkaiseva. Asetuksen N:o 1352/2014 2 artiklan 2 kohdan soveltamisen voi näet oikeuttaa Huthi-ryhmän vaikutusvalta YOGC:hen, ei sen vaikutusvalta ministeriöön. Se, miten laajaa vaikutusvaltaa ministeriö käyttää YOGC:hen, on siis ratkaisevaa erityisesti sen osoittamiseksi, että käytössä on sisäisiä menettelyjä, joilla taataan, ettei Huthi-ryhmä pääse varoihin
käsiksi.
115. Ministeriö on tuonut lisäksi esille istunnossa, että siltä osin kuin yhtäältä DNO on maksanut sille vuoden 2023 joulukuussa välitystuomion mukaisesti maksettavaksi tulleen määrän ja toisaalta YOGC on ilmoittanut vuonna 2022 luovuttaneensa kaikki kyseiseen tuomioon perustuvat oikeutensa ministeriölle ja olevansa vaatimatta ministeriölle jo maksettuja määriä, käsiteltävässä asiassa ei ole asetuksen N:o 1352/2014 2 artiklan 2 kohdassa säädetyn kiellon rikkomisen vaaraa.
116. Vaikka ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin voi ottaa nämä seikat huomioon vapaan todistusharkinnan periaatteen mukaisesti, nämä seikat eivät voi nähdäkseni muodostaa ratkaisevaa näyttöä siitä, ettei kyseistä riskiä ole. On näet niin, että vaikka asianomainen määrä on maksettu ministeriölle, välitystuomio on kuitenkin annettu myös YOGC:n edun mukaisesti. Sitä paitsi kyseisten oikeuksien luovutus voitaisiin kumota siltä osin kuin kyseessä on oikeudellinen toimi, jolla on oikeusvaikutuksia vain kyseisten osapuolten välillä.
117. Lisäksi ministeriö huomauttaa, että todistustaakan kääntyminen vastaajalle silloin, kun on osoitettu olevan kohtuullinen riski siitä, että luetteloon merkityt henkilöt hyötyvät luetteloon merkitsemättömälle yhteisölle maksetuista varoista, on vastoin oikeuskäytäntöä, jonka mukaan kyseessä olevan henkilön asiana ei ole esittää negatiivista näyttöä siitä, etteivät häntä vastaan esitetyt perusteet ole perusteltuja.(81) En ole tästä samaa mieltä jäljempänä esittämistäni syistä.
118. Ensinnäkin on huomautettava, että kyseinen oikeuskäytäntö koskee neuvoston päätöstä, jolla henkilön nimi merkitään rajoittavia toimenpiteitä koskevaan luetteloon. Kuten olen jo tuonut esille, kyseisessä tapauksessa sovelletaan erityisiä näyttöön liittyviä vaatimuksia.
119. Kuten tarkastelustani ilmenee,(82) toiseksi tällainen todistustaakan kääntyminen on välttämätöntä asetuksen N:o 1352/2014 2 artiklan 2 kohdassa säädetyn kiellon tehokkuuden varmistamiseksi. Tämä perustuu siihen, että tavallisesti vastaajan on helpompi saada merkityksellisiä todisteita, jotka osoittavat, ettei sitä kohtuullista riskiä ole olemassa, että luetteloon merkityt henkilöt hyötyisivät luetteloon merkitsemättömälle yhteisölle maksetuista varoista. On siis löydettävä tasapaino kyseessä olevien eri intressien välillä asettamatta liian tiukkoja sääntöjä etenkään tällaisen negatiivisen näytön osalta tai sääntöjä, jotka eivät ole tarpeeksi tiukkoja, niin että niiden soveltaminen johtaisi käytännössä todistustaakan kääntymiseen kokonaan.(83)
120. Ehdotan siis, että toiseen ennakkoratkaisukysymykseen vastataan, että asetuksen N:o 1352/2014 2 artiklan 2 kohtaa on tulkittava siten, että sellaisen välitystuomiota koskevan kumoamiskanteen yhteydessä, jossa vedotaan kyseisessä säännöksessä säädetyn kiellon soveltamiseen, ei voida olettaa, että kun luetteloon merkityt henkilöt käyttävät luetteloon merkitsemättömässä julkisyhteisössä rinnakkaista vaikutusvaltaa luetteloon merkitsemättömän yhteisön kanssa, kyseinen julkisyhteisö on näiden henkilöiden määräysvallassa, ja kyseisen kumoamiskanteen yhteydessä, kun kaikki kansallisen tuomioistuimen käytettävissä olevat todisteet näyttävät viittaavan siihen, että on olemassa kohtuullinen riski siitä, että luetteloon merkityt henkilöt hyötyvät luetteloon merkitsemättömälle yhteisölle maksetuista varoista, viimeksi mainitun on osoitettava oikeudellisesti riittävällä tavalla, ettei tällaista riskiä ole.
V       Ratkaisuehdotus
121. Edellä esitettyjen näkökohtien perusteella ehdotan, että unionin tuomioistuin vastaa Cour de cassationin esittämiin ennakkoratkaisukysymyksiin seuraavasti:
Jemenin tilanteen johdosta määrättävistä rajoittavista toimenpiteistä 18.12.2014 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 1352/2014 2 artiklan 2 kohtaa
on tulkittava siten, että
–        varojen maksaminen välitystuomion täytäntöönpanon nojalla yhteisölle, jossa sekä luetteloon merkityt henkilöt että luetteloon merkitsemätön yhteisö käyttävät rinnakkaista vaikutusvaltaa, voi kuulua kyseisen säännöksen soveltamisalaan, jos kyseiset varat voidaan palauttaa näille henkilöille tai ne voivat olla näiden henkilöiden saatavilla
–        kyseisessä säännöksessä säädettyä kieltoa sovelletaan, jos on olemassa kohtuullinen riski siitä, että luetteloon merkityt henkilöt hyötyvät kokonaan tai osittain varoista, jotka on maksettu luetteloon merkitsemättömälle yhteisölle välitystuomion täytäntöönpanon nojalla
–        sellaisen välitystuomiota koskevan kumoamiskanteen yhteydessä, jossa vedotaan kyseisessä säännöksessä säädetyn kiellon soveltamiseen, ei voida olettaa, että kun luetteloon merkityt henkilöt käyttävät luetteloon merkitsemättömässä julkisyhteisössä rinnakkaista vaikutusvaltaa luetteloon merkitsemättömän yhteisön kanssa, kyseinen julkisyhteisö on näiden henkilöiden määräysvallassa, ja kyseisen kumoamiskanteen yhteydessä, kun kaikki kansallisen tuomioistuimen käytettävissä olevat todisteet näyttävät viittaavan siihen, että on olemassa kohtuullinen riski siitä, että luetteloon merkityt henkilöt hyötyvät luetteloon merkitsemättömälle yhteisölle maksetuista varoista, viimeksi mainitun on osoitettava oikeudellisesti riittävällä tavalla, ettei tällaista riskiä ole.
1      Alkuperäinen kieli: ranska.
2      Jemenin tilanteen johdosta määrättävistä rajoittavista toimenpiteistä 18.12.2014 annettu neuvoston asetus (EUVL 2014, L 365, s. 60).
3      Allekirjoitettu San Franciscossa (Yhdysvalloissa) 26.6.1945.
4      Kuten asetuksen johdanto-osasta ilmenee, asetus on annettu SEUT 215 artiklan sekä Jemenin tilanteen johdosta määrättävistä rajoittavista toimenpiteistä 18.12.2014 annetun neuvoston päätöksen 2014/932/YUTP (EUVL 2014, L 365, s. 147) perusteella.
5      Täsmälleen samalla tavalla muotoiltu kielto sisältyy valtaosaan unionin asetuksista, joissa säädetään rajoittavista toimenpiteistä. Unionin tuomioistuimen sille antama tulkinta on siis lähtökohtaisesti merkityksellinen tulkittaessa asetuksen N:o 1352/2014 2 artiklan 2 kohtaa.
6      Ks. päätöslauselman 2140 (2014) 19 kohta.
7      Ks. päätöksen 2014/932 liite I, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Jemenin tilanteen johdosta määrättävistä rajoittavista toimenpiteistä annetun päätöksen 2014/932 täytäntöönpanosta 24.10.2022 annetulla neuvoston täytäntöönpanopäätöksellä (YUTP) 2022/2035 (EUVL 274I, L 2022, s. 4), ja asetuksen N:o 1352/2014 liite I, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna Jemenin tilanteen johdosta määrättävistä rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen N:o 1352/2014 täytäntöönpanosta 24.10.2022 annetulla neuvoston täytäntöönpanoasetuksella (EU) 2022/2034 (EUVL 274I, L 2022, s. 1).
8      Ks. Jemenin tilanteen johdosta määrättävistä rajoittavista toimenpiteistä annetun päätöksen 2014/932/YUTP täytäntöönpanosta 14.3.2022 annetun neuvoston täytäntöönpanopäätöksen (YUTP) 2022/420 (EUVL 2022, L 86, s. 4) 1 artikla ja Jemenin tilanteen johdosta määrättävistä rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen (EU) N:o 1352/2014 täytäntöönpanosta 14.3.2022 annetun neuvoston täytäntöönpanoasetuksen (EU) 2022/419 (EUVL 2022, L 86, s. 1) 1 artikla.
9      Neuvoston 8.12.2003 hyväksymät suuntaviivat (15579/03). Suuntaviivoja päivitettiin 4.5.2018 (5664/18). Viittaan tässä ratkaisuehdotuksessa tähän viimeksi mainittuun versioon.
10      Suuntaviivojen 55 b – 55 e kohdan sanamuoto vastaa olennaisilta osin neuvoston asiakirjan, jonka otsikko on ”EU:n parhaat käytänteet rajoittavien toimenpiteiden tehokasta täytäntöönpanoa varten” (sellaisena kuin se oli 3.7.2024 (11623/24), jäljempänä parhaita käytänteitä koskeva asiakirja) 64, 68 ja 70 kohtaa.
11      Ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin viittaa tältä osin 17.5.2023 annettuun tuomioon (valitusasia nro 21-24.106, FR:CCASS:2023:C100324).
12      Unionin tuomioistuimen käytettävissä olevan asiakirja-aineiston sekä istunnosta käytyjen keskustelujen perusteella YOGC:n kotipaikka on tällä hetkellä Adenissa. DNO on kuitenkin väittänyt kirjallisissa huomautuksissaan, että YOGC:n kotipaikka on Sanaassa. Lisäksi ministeriö on väittänyt istunnossa Huthi-ryhmän perustaneen YOGC:lle ”peilikuvayhtiön”, jonka kotipaikka on Sanaassa.
13      Ks. asiakirja, jonka otsikko on ”Action Document for Supporting Pathways for Economic Recovery in Yemen”, Annex II to the Commission Implementing Decision on the financing of the special measure in favour of Yemen for 2023 (Jemenin hyväksi tehtävän erityistoimenpiteen rahoittamista vuonna 2023 koskevan komission täytäntöönpanopäätökseen liitteessä II oleva toiminta-asiakirja Jemenin talouden elpymiskeinojen tukemiseksi), s. 6.
14      Tuomio Möllendorf ja Möllendorf-Niehuus (C-117/06, EU:C:2007:596, 51 kohta; jäljempänä tuomio Möllendorf).
15      Tuomio 11.11.2021, Bank Sepah (C-340/20, EU:C:2021:903, 53 ja 54 kohta; jäljempänä tuomio Bank Sepah).
16      Haluan täsmentää, ettei ennakkoratkaisua pyytänyt tuomioistuin tiedustele unionin tuomioistuimelta, onko välitystuomion täytäntöönpano sellaisenaan asetuksen N:o 1352/2014 2 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua ”varojen saataville asettamista”, eikä sitä, mitä päätelmiä olisi tehtävä, jos näin olisi. Tällainen kysymys on sitä vastoin esillä unionin tuomioistuimessa vireillä olevassa asiassa Graudu sabiedrība (C-701/25). Tässä ratkaisuehdotuksessa esittämäni vastausehdotukset eivät siis vaikuta tarkasteluun, joka unionin tuomioistuimen on tehtävä kyseisessä asiassa. Joka tapauksessa nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä olevat varat on jo siirretty ministeriölle (ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 27 kohta).
17      Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 23 kohta.
18      Tuomio Möllendorf, 50 ja 51 kohta.
19      Tuomio 21.12.2011, Afrasiabi ym. (C-72/11, EU:C:2011:874, 50 kohta; jäljempänä tuomio Afrasiabi ym.).
20      Se viittaa erityisesti Yhdistyneiden kansakuntien päätöslauselmaan, joka on ollut nyt käsiteltävässä asiassa kyseessä olevien rajoittavien toimenpiteiden toteuttamisen perustana.
21      Tuomio Afrasiabi ym., 51 kohta.
22      Tuomio Afrasiabi ym., 52 kohta.
23      Tuomio Afrasiabi ym., 53 kohta. Täsmennän, että tuomion Afrasiabi ym. taustalla olleessa asiassa kyseessä olleessa Iraniin kohdistuvista rajoittavista toimenpiteistä 19.4.2007 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 423/2007 (EUVL 2007, L 103, s. 1) 7 artiklan 3 kohdan ranskankielisessä versiossa kielletään varojen asettaminen luetteloon merkittyjen henkilöiden ”hyödynnettäviksi” käyttämällä ilmaisua ”dégagé[s] au profit”. Asetuksen N:o 1352/2014 2 artiklan 2 kohdan ranskankielisessä versiossa tästä varojen hyödynnettäviksi asettamisesta käytetään ilmaisua ”utilisés au profit”.
24      Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 21 ja 22 kohta.
25      Ks. analogisesti tuomio Bank Sepah, 56 kohta.
26      Yhdistyneiden kansakuntien turvallisuusneuvoston 7119. kokouksessa 26.2.2014 hyväksytty päätöslauselma.
27      Ks. vastaavasti tuomio Bank Sepah, 54 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
28      Ks. analogisesti tuomio Bank Sepah, 55 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
29      Tuomio 17.1.2019, SH (C-168/17, EU:C:2019:36, 62 kohta; jäljempänä tuomio SH).
30      Tuomio 29.6.2010, E ja F (C-550/09, EU:C:2010:382, 68 kohta).
31      Ks. tuomio 29.6.2010, E ja F (C-550/09, EU:C:2010:382, 63 kohta).
32      Ks. tuomio 18.9.2024, Kozitsyn v. neuvosto (T-607/22 ja T-731/22, EU:T:2024:635, 65 kohta). Ks. siitä, ettei komission 23.1.2026 ajantasaistamalla, komission ohjeisiin liittyvällä asiakirjalla, jonka otsikko on ”Frequently asked questions on the implementation of Council Regulation No 833/2014 and Council Regulation No 269/2014” (usein kysyttyjä kysymyksiä neuvoston asetuksen N:o 833/2014 ja neuvoston asetuksen N:o 269/2014 täytäntöönpanosta), ole oikeudellisesti sitovaa vaikutusta, julkisasiamies Medinan ratkaisuehdotus Jemerak (C-109/23, EU:C:2024:307, 69 kohta).
33      Ks. vastaavasti asiakirja ”Frequently asked questions on the implementation of Council Regulation No 833/2014 and Council Regulation No 269/2014”, s. 29.
34      Ks. tuomio SH, 62 kohta.
35      Tuomio 5.5.2015 (T-433/13, EU:T:2015:255).
36      Tuomio 5.5.2015, Petropars Iran ym. v. neuvosto (T-433/13, EU:T:2015:255, 80 kohta).
37      Kyseisen tuomion 62 kohta.
38      Ks. vastaavasti tuomio Möllendorf, 62 kohta. Ks. myös parhaita käytänteitä koskevan asiakirjan 33 kohta.
39      Ks. vastaavasti julkisasiamies Botin ratkaisuehdotus Afrasiabi ym. (C-72/11, EU:C:2011:737, 92 kohta).
40      Ks. vastaavasti tuomio Afrasiabi ym., 55 ja 56 kohta
41      Ks. parhaita käytänteitä koskevan asiakirjan 68 kohta.
42      Ks. asetuksen N:o 1352/2014 johdanto-osan kolmas perustelukappale.
43      Ks. tuomio 28.3.2017, Rosneft (C-72/15, EU:C:2017:236, 55, 88 ja 89 kohta) ja tuomio 10.9.2024, Neves 77 Solutions (C-351/22, EU:C:2024:723, 45 kohta).
44      Ks. vastaavasti tuomio 1.8.2025, Timtšenko v. neuvosto (C-702/23 P, EU:C:2025:605, 38 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
45      Ks. vastaavasti tuomio 1.8.2025, Timtšenko v. neuvosto (C-702/23 P, EU:C:2025:605, 39 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
46      Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 66 kohta.
47      Ks. tuomio 18.7.2013, komissio ym. v. Kadi (C-584/10 P, C-593/10 P ja C-595/10 P, EU:C:2013:518, 132 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
48      Ks. tuomio 6.3.2018, Achmea (C-284/16, EU:C:2018:158, 55 kohta) ja tuomio 1.8.2025, Royal Football Club Seraing (C-600/23, EU:C:2025:617, 78 ja 79 kohta; jäljempänä tuomio Royal Football Club Seraing).
49      Ks. vastaavasti tuomio 1.6.1999, Eco Swiss (C-126/97, EU:C:1999:269, 35 kohta); tuomio 26.10.2006, Mostaza Claro (C-168/05, EU:C:2006:675, 34 kohta) ja tuomio Royal Football Club Seraing (84 kohta).
50      Ks. komission lausunto neuvoston asetuksen (EU) N:o 269/2014 2 artiklan 2 kohdasta, C(2021) 4223 final, s. 4.
51      Ks. analogisesti tuomio 4.6.2009, T-Mobile Netherlands ym. (C-8/08, EU:C:2009:343, 46, 52 ja 53 kohta).
52      Ks. analogisesti tuomio 4.6.2009, T-Mobile Netherlands ym. (C-8/08, EU:C:2009:343, 51–53 kohta) ja tuomio 21.1.2016, Eturas ym. (C-74/14, EU:C:2016:42, 33 kohta).
53      Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 41–43 kohta.
54      Ks. tuomio 15.12.2022, Instrubel ym. (C-753/21 ja C-754/21, EU:C:2022:987, 50 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
55      Ks. tuomio 3.9.2008, Kadi ja Al Barakaat International Foundation v. neuvosto ja komissio (C-402/05 P ja C-415/05 P, EU:C:2008:461, 361 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen) ja tuomio 1.8.2025, Timtšenko v. neuvosto (C-703/23 P, EU:C:2025:608, 62 kohta).
56      Ks. vastaavasti julkisasiamies Mengozzin ratkaisuehdotus SH (C-168/17, EU:C:2018:798, 53 kohta).
57      Tuomio SH, 62 kohta.
58      Tuomio 29.6.2010, E ja F (C-550/09, EU:C:2010:382, 77 kohta).
59      Ks. tuomio 13.3.2012, Melli Bank v. neuvosto (C-380/09 P, EU:C:2012:137, 58 kohta); tuomio 22.9.2016, NIOC ym. v. neuvosto (C-595/15 P, EU:C:2016:721, 89 kohta) ja tuomio 31.1.2019, Islamic Republic of Iran Shipping Lines ym. v. neuvosto (C-225/17 P, EU:C:2019:82, 110 kohta).
60      Ks. vastaavasti tuomio Bank Melli Iran (C-124/20, EU:C:2021:1035, 65–67 kohta) ja julkisasiamies Hoganin kyseisessä asiassa esittämä ratkaisuehdotus (EU:C:2021:386, 95 kohta). Ks. vastaavasti myös tuomio 21.6.2017, W ym. (C-621/15, EU:C:2017:484, 28–32 kohta).
61      Ks. tuomio Bank Melli Iran (C-124/20, EU:C:2021:10351035, 67 kohta).
62      Ks. analogisesti tuomio 21.6.2017, W ym. (C-621/15, EU:C:2017:484, 34 ja 35 kohta).
63      Ks. tuomio 10.9.2019, HTTS v. neuvosto (C-123/18 P, EU:C:2019:694, 70 kohta).
64      Ks. tuomio 10.9.2019, HTTS v. neuvosto (C-123/18 P, EU:C:2019:694, 71 kohta).
65      Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 47 kohta.
66      Ks. mm. tiettyihin henkilöihin ja yhteisöihin kohdistuvista erityisistä rajoittavista toimenpiteistä terrorismin torjumiseksi 27.12.2001 annetun neuvoston asetuksen (EY) N:o 2580/2001 (EYVL 2001, L 344, s. 70) 1 artiklan 6 kohta, ja Ukrainan alueellista koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä heikentävien tai uhkaavien toimien johdosta määrättävistä rajoittavista toimenpiteistä 17.3.2014 annetun neuvoston asetuksen (EU) N:o 269/2014 (EUVL 2014, L 78, s. 6) 1 artiklan j alakohta. Ks. viimeksi mainitun asetuksen osalta myös Ukrainan alueellista koskemattomuutta, suvereniteettia ja itsenäisyyttä heikentävien tai uhkaavien toimien johdosta määrättävistä rajoittavista toimenpiteistä annetun asetuksen N:o 269/2014 muuttamisesta 23.10.2025 annetun neuvoston asetuksen (EU) 2025/2037 (EUVL L, 2025/2037) johdanto-osan kuudes perustelukappale.
67      Ks. rajoittavia toimenpiteitä koskevien suuntaviivojen 55 b kohdan loppuosa.
68      Ks. a contrario sensu rajoittavia toimenpiteitä koskevien suuntaviivojen 55 d kohta.
69      Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 14 kohta.
70      Ks. analogisesti tuomio Bank Melli Iran (C-124/20, EU:C:2021:1035, 64 kohta).
71      Ks. analogisesti tuomio Bank Melli Iran (C-124/20, EU:C:2021:10351035, 65 kohta).
72      Tuomio 21.4.2015, Anbouba v. neuvosto (C-605/13 P, EU:C:2015:248, 46 kohta). Ks. myös tuomio 1.10.2020, Drex Technologies v. neuvosto (C-348/19 P, EU:C:2020:782, 89 kohta).
73      Tuomio 6.11.2024, Karić v. neuvosto (T-520/22, EU:T:2024:774, 82 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
74      Tuomio 17.9.2002, Muñoz ja Superior Fruiticola (C-253/00, EU:C:2002:497, 28 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen). Ks. rajoittavien toimenpiteiden määräämistä koskevien asetusten erityistapauksesta myös julkisasiamies Norkusin ratkaisuehdotus Čiekuri-Shishki (C-480/24, EU:C:2025:672, 41 kohta).
75      Huomautan, ettei yksikään käsiteltävän asian ennakkoratkaisukysymyksistä koske unionin toteuttamien rajoittavien toimenpiteiden kuulumista oikeusjärjestyksen perusteisiin. Tästä seikasta on sitä vastoin kyse unionin tuomioistuimessa vireillä olevissa asioissa Reibel (C-802/24) ja Graudu sabiedrība (C-701/25). Tuon siis esille vain sen, että unionin toteuttamilla rajoittavilla toimenpiteillä tavoiteltujen päämäärien tärkeys vaikuttaa kiistattomalta (ks. analogisesti tuomio Royal Football Club Seraing, 87–89 kohta). Joka tapauksessa kaikki käsiteltävän asian muut osapuolet pitävät selvänä sitä, että asetuksen N:o 1352/2014 2 artiklan 2 kohta kuuluu unionin oikeusjärjestyksen perusteisiin. Lisäksi kyseinen säännös kuuluu Ranskan kansainvälisen oikeusjärjestyksen perusteisiin. Ks. unionin oikeusjärjestyksen perusteiden ja jäsenvaltioiden oikeusjärjestysten perusteiden välisestä suhteesta tuomio 4.10.2024 Real Madrid Club de Fútbol (C-633/22, EU:C:2024:843, 39 kohta).
76      Ks. vastaavasti tuomio Royal Football Club Seraing, 82 ja 85–87 kohta.
77      Kysymys siitä, onko kansallisen tuomioistuimen selvitettävä omasta aloitteestaan, onko joku oikeudenkäynnin asianosaisista rajoittavien toimenpiteiden kohteena oleva henkilö, on kyseessä vireillä olevassa asiassa Čiekuri-Shishki (C-480/24). Julkisasiamies Norkus ehdottaa kyseistä asiaa koskevassa ratkaisuehdotuksessaan, että kysymykseen olisi vastattava siten, että ”asiaa käsittelevä tuomioistuin on velvollinen selvittämään omasta aloitteestaan, kuuluuko joku oikeudenkäynnin asianosaisista asetuksen N:o 269/2014 2 artiklassa tai 11 artiklan 1 kohdan a tai b alakohdassa tarkoitettuihin henkilöihin, jos siitä on merkkejä, ja tätä tarkoitusta varten käyttämään kaikkia käytettävissään olevia tutkintavaltuuksia. Se on erityisesti velvollinen pyytämään tarvittavia tietoja toimivaltaisilta erityisviranomaisilta kyetäkseen etenemään tässä tutkinnassa” (julkisasiamies Norkusin ratkaisuehdotus Čiekuri-Shishki (C-480/24, EU:C:2025:672, 60 kohta).
78      Ks. analogisesti tuomio Bank Melli Iran (C-124/20, EU:C:2021:1035, 67 kohta). Ks. analogisesti myös tuomio 27.10.1993, Enderby (C-127/92, EU:C:1993:859, 14 ja 18 kohta) ja tuomio 31.5.1995, Royal Copenhagen (C-400/93, EU:C:1995:155, 24 ja 26 kohta).
79      Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 105 ja 106 kohta.
80      Ks. vastaavasti julkisasiamies Botin ratkaisuehdotus Afrasiabi ym. (C-72/11, EU:C:2011:737, 58 kohta).
81      Tuomio 18.7.2013, komissio ym. v. Kadi (C-584/10 P, C-593/10 P ja C-595/10 P, EU:C:2013:518, 121 kohta).
82      Ks. edellä tämän ratkaisuehdotuksen 104 kohta.
83      Ks. analogisesti tuomio 15.10.2015, Nike European Operations Netherlands (C-310/14, EU:C:2015:690, 29 kohta).