62003CC0334_FI
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
Julkisasiamiehen ratkaisuehdotukset
I Johdanto
1. Tässä asiassa komissio vaatii yhteisöjen tuomioistuinta toteamaan, ettei Portugalin tasavalta ole noudattanut jäsenyysvelvoitteitaan, koska se ei ole täytäntöönpannut käytännössä kilpailusta telepalvelumarkkinoilla 28 päivänä kesäkuuta 1990 annetun komission direktiivin 90/388/ETY(2) 4 d artiklaa, sellaisena kuin se on muutettuna täydellisen kilpailun toteuttamista televiestintämarkkinoilla pohjustavan direktiivin 90/388/ETY muuttamisesta 13 päivänä maaliskuuta 1996 annetulla komission direktiivillä 96/19/EY.(3)
II Asiaa koskevat oikeussäännöt
A Yhteisön lainsäädäntö
2. Direktiivin 90/388, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 96/19, 2 artiklan mukaan jäsenvaltioiden on lakkautettava kaikki toimenpiteet, joilla myönnetään
”1. – –
a) telepalveluiden tarjoamisen yksinoikeuksia, mukaan lukien tällaisten palveluiden luomisen ja tarjoamisen edellyttämä televerkkojen perustaminen ja tarjonta; tai
b) erityisoikeuksia, joilla rajoitetaan niiden yritysten määrä, joilla on lupa tarjota tällaisia telepalveluja tai perustaa taikka tarjota tällaisia verkkoja, kahteen tai useampaan perustein, jotka eivät ole puolueettomia, suhteellisia ja ketään syrjimättömiä; taikka
c) erityisoikeuksia, joilla nimetään useita kilpailevia yrityksiä tarjoamaan tällaisia telepalveluita tai perustamaan taikka tarjoamaan tällaisia verkkoja perustein, jotka eivät ole puolueettomia, suhteellisia ja ketään syrjimättömiä.
2. Jäsenvaltioiden on toteutettava tarvittavat toimenpiteet sen takaamiseksi, että jokaisella yrityksellä on oikeus tarjota 1 kohdassa tarkoitettuja telepalveluita tai perustaa taikka tarjota 1 kohdassa tarkoitettuja verkkoja.
– – ”
3. Direktiivin 90/388 4 d artiklassa, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 96/19, säädetään seuraavaa:
”Kaikissa kansallisissa suunnitelmissa, joita tarvitaan yleispalveluvelvoitteiden tarjoamisesta teleorganisaatioille aiheutuvien nettokustannusten jakamiseksi muiden organisaatioiden kanssa riippumatta siitä, sisältyykö niihin lisäkustannusjärjestelmä tai yleispalvelurahasto, ja sanotun kuitenkaan rajoittamatta Euroopan parlamentin ja neuvoston ehdottamaa yhdenmukaistamista avoimen verkon tarjoamisen yhteydessä, on
a) otettava huomioon, että niitä voidaan soveltaa ainoastaan yrityksiin, jotka tarjoavat yleisiä televerkkoja;
b) jaettava vastaavat kustannukset jokaisen yrityksen kesken puolueettomia ja ketään syrjimättömiä perusteita noudattaen ja suhteellisuusperiaatteen mukaisesti.
Jäsenvaltioiden on annettava kaikki tällaiset suunnitelmat komissiolle tiedoksi, jotta se voi tarkistaa, että suunnitelmat ovat perustamissopimuksen mukaisia.
– – ”
4. Direktiivin 90/388 4 d artiklassa, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 96/19, säädetään seuraavaa:
”Jäsenvaltiot eivät saa syrjiä yleisen televerkon tarjoajia myöntäessään käyttöoikeuksia tällaisten verkkojen tarjoamiseksi.
Jos ylimääräisten käyttöoikeuksien myöntäminen yrityksille, jotka haluavat tarjota yleisiä televerkkoja, ei ole mahdollista sovellettavien olennaisten vaatimusten vuoksi, jäsenvaltioiden on huolehdittava, että olemassa olevia käyttöoikeuksiin perustuvia toiminteita, joita ei saa kahdentaa, voidaan käyttää kohtuullisin ehdoin.”
5. Televiestinnän yhteenliittämisestä soveltaen avoimen verkon tarjoamisen (ONP) periaatteita yleispalvelun ja yhteentoimivuuden varmistamiseksi 30 päivänä kesäkuuta 1997 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston direktiivin 97/33/EY(4) 5 artiklan 3 kohdassa säädetään seuraavaa:
”Jotta yleispalvelun tarjoamisesta mahdollisesti aiheutuva rasite voidaan määritellä, on organisaatioiden, joilla on yleispalveluvelvoitteita, kansallisten sääntelyviranomaisten pyynnöstä laskettava tällaisten velvollisuuksien nettokustannukset liitteen III mukaisesti. Yleispalveluvelvoitteiden nettokustannusten laskentaa valvoo kansallinen sääntelyviranomainen tai muu toimivaltainen, organisaatioista riippumaton ja kansallisen sääntelyviranomaisen hyväksymä elin. Kustannuslaskennan tulokset ja tarkastusten johtopäätökset on julkistettava 14 artiklan 2 kohdan mukaisesti.”
6. Direktiivin 96/19 johdanto-osan 31 perustelukappaleen mukaan ” – – useiden maiden teleorganisaatioilla on lailliset oikeudet asentaa verkkojaan valtion ja yksityisten omistuksessa olevalle maalle ilmaiseksi tai hinnalla, jolla katetaan ainoastaan aiheutuneet kustannukset. Jos jäsenvaltiot eivät myönnä samanlaisia mahdollisuuksia uusille toimiluvan saaneille teletoiminnan harjoittajille, jotta nämä voisivat laajentaa verkkoaan, tämä hidastaisi markkinoiden avaamista ja tietyillä alueilla se merkitsisi yksinoikeuksien säilymistä teleorganisaation eduksi. – – ”
B Kansallinen lainsäädäntö
7. Portugalin lain nro 91/97(5) 12 §:n 1 momentissa määritellään perusteleverkko julkiseksi verkoksi, jolla vastataan koko valtion alueella kansalaisten sekä taloudellisten ja sosiaalisten toimintojen viestintätarpeisiin ja jolla varmistetaan kansainväliset yhteydet.
8. Lain 12 §:n 2 momentin mukaan, sellaisena kuin se on muutettuna lailla nro 29/2002,(6) perusteleverkko koostuu kiinteästä julkisesta puhelinverkosta, välitysverkosta ja koonti‑, kytkentä‑ ja käsittelyelementeistä, joilla yhdessä tarjotaan yleistä televiestintäpalvelua.
9. Lain nro 91/97 13 §:n mukaan perusteleverkkojen operaattorit vapautetaan veroista ja maksuista, jotka koskevat televiestintäinfrastruktuurin rakentamista tai mahdollisuutta käyttää sellaisen rakennelman tai laitteiston eri osia, joka on tarpeen kyseessä olevan verkon hyödyntämiseksi.
III Tosiseikat
10. Portugalin valtio ja Portugal Telecom tekivät 20.3.1994 kiinteää puhelinliikennettä koskevan, 30 vuotta voimassa olevan sopimuksen, joka koskee yleispalveluna pidettävien viestintäpalvelujen toimittamista. Tällä sopimuksella annetaan PT Comunicações ‑nimiselle yhtiölle, joka Portugal Telecomin tytäryhtiönä vastaa verkkopohjaisten telepalvelujen tarjoamisesta, yksinoikeus luoda, hallinnoida ja hyödyntää perusteleverkon infrastruktuuria. Sopimuksella myös infrastruktuurin hallinta uskotaan PT Comunicaçõesille. Samassa yhteydessä PT Comunicações velvoitetaan laajentamaan infrastruktuuria laadullisesti ja määrällisesti ja pitämään se hyvässä kunnossa etenkin verkon toimivuuden, turvallisuuden ja ylläpidon osalta, jotta voidaan varmistaa telepalvelujen tarjoaminen yleiseen käyttöön yleispalveluna koko valtion alueella. Sopimuskorvauksena PT Comunicaçõesin on maksettava sopimuksen antajalle eli valtiolle maksu, joka vastaa yhtä prosenttia tarjotuista palveluista saatavista bruttotuloista. Tästä maksusta vähennetään yleispalveluvelvoitteesta aiheutuvat nettokustannukset.
11. Uusi sopimus tehtiin 17.2.2003 lain nro 31/2003(7) nojalla. Tällä sopimuksella ei muutettu verkko-operaattorin velvollisuuksia merkittävästi. PT Comunicaçõesin on suoritettava sopimuksen mukaiset palvelut, ja yhteensopivuuden, jatkuvuuden, saatavuuden, pysyvyyden ja laadun on oltava taattuja.
IV Oikeudenkäyntiä edeltänyt menettely
12. Komissio lähetti 2.5.2002 Portugalin tasavallalle virallisen huomautuksen, jossa se totesi, että PT Comunicaçõesia kohdellaan muihin operaattoreihin nähden edullisemmin, koska PT Comunicações on vapautettu veroista ja muista maksuista lain nro 91/97 13 §:n nojalla perusteleverkkojen ainoan operaattorin asemansa vuoksi, kun taas muut operaattorit joutuvat maksamaan nämä maksut. Portugalin hallitus vastasi komissiolle 2.7.2002, minkä jälkeen komissio lähetti 19.12.2002 Portugalille perustellun lausunnon. Koska Portugalin hallitus ei vastannut perusteltuun lausuntoon, komissio nosti käsiteltävänä olevan kanteen 30.7.2003.
13. Komissio vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin
– toteaa, että Portugalin tasavalta ei ole noudattanut jäsenyys velvoitteitaan, koska se ei ole täytäntöönpannut käytännössä direktiivin 90/388 4 d artiklaa, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna direktiivillä 96/19 ja
– velvoittaa Portugalin tasavallan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
14. Portugalin tasavalta katsoo, ettei kanteelle ole perusteita, ja vaatii, että yhteisöjen tuomioistuin velvoittaa komission korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
V Osapuolten väitteet
15. Komission mukaan vapautus, josta on säädetty lain nro 91/97 13 §:ssä luettuna yhdessä lain nro 31/2003 ja sitä edeltäneen lain nro 40/95(8) kanssa ja jonka mukaan PT Comunicações vastaa perusverkon rakentamisesta ja hyödyntämisestä, antaa PT Comunicaçõesille edullisemman aseman kuin muille operaattoreille. Koska tälle ei ole perusteita, kyseessä on direktiivin 96/19 4 d artiklan rikkominen.
16. Koska PT Comunicações toimittaa perusteleverkkonsa avulla palveluja, jotka kilpailevat muiden operaattorien tarjoamien palvelujen kanssa, PT Comunicaçõesilla on suora kilpailuetu muihin operaattoreihin nähden. Komission mukaan se, että uusien operaattorien on maksettava maksut, joita olemassa olevan operaattorin perinteisesti ei tarvitse maksaa, hidastaa operaattorien verkkojen kehittämistä.
17. Komissio katsoo, ettei erilaisille kohtelutavoille ole objektiivisia oikeutusperusteita.
18. Vapautusta ei voida oikeuttaa PT Comunicaçõesin velvollisuudella maksaa vuosittain noin 20 miljoonan euron korvaus sopimuksesta. Kyseessä on korvaus Portugalin valtion omistaman teleliikenteen perusverkon käytöstä. Vapautusta ei voida myöskään pitää korvauksena siitä, että PT Comunicaçõesilla on velvollisuus tarjota yleispalvelua. Direktiivin 4 d artikla estää komission mukaan yksiselitteisesti sellaiset veroista myönnettävät vapautukset, jotka eivät liity suoraan yleispalvelujen tarjoamiseen.
19. Portugalin hallitus on vastannut komission väitteisiin laajasti vastineessaan ja vastauskirjelmässään. Sen perustelut voidaan tiivistää kolmeen kantaan.
20. Ensinnäkin PT Comunicaçõesin ja muiden verkkopohjaisten telepalvelujen tarjoajien kohtelutapojen erot perustuvat siihen tosiseikkaan, että PT Comunicaçõesilla on velvollisuus tarjota yleispalvelua, jota muiden operaattorien ei tarvitse tarjota. Tästä seuraa, että PT Comunicaçõesin on laajennettava televerkkoaan, mikäli yleispalveluvelvoite sitä edellyttää, myös silloin, kun laajentaminen ei ole taloudellisesti houkuttelevaa. Näin ollen sen tilannetta ei voida verrata muihin operaattoreihin, jotka voivat tehdä päätökset verkkoinfrastruktuurin rakentamisesta ja palvelujen tarjoamisesta pelkästään kannattavuuteen liittyvien seikkojen perusteella. Julkisen alueen hyödyntämiseen liittyvä vapautus maksuista on siis tarkoitettu poistamaan esteet yleispalveluun tarvittavan infrastruktuurin kehittämiseltä.
21. Verkkoinfrastruktuurin rakentamiseen ja ylläpitämiseen ja toisaalta verkon käyttöön liittyvät velvoitteet on myös erotettava selvästi toisistaan. Maksuja koskevalla vapautuksella on vaikutusta ensimmäiseen ryhmään kuuluviin velvoitteisiin, ei toisen ryhmän velvoitteisiin. PT Comunicações ei hyödy maksuja koskevasta vapautuksesta silloin, kun se hyödyntää infrastruktuuria viestintäpalvelujen toimittajana.
22. Portugalin hallituksen toinen väite koskee vapautuksen luonnetta ja soveltamisalaa. Sen mukaan vapautus liittyy läheisesti siihen, että PT Comunicações hyödyntää julkista aluetta yleispalvelujen tarjoamista varten, kun taas sen kilpailijat käyttävät kyseistä aluetta ensisijaisesti omien etujensa vuoksi, jolloin niiltä peritään maksu korvauksena tästä käytöstä.
23. Portugalin hallitus katsoo kolmanneksi, että koska kunnan perimää maksua on pidettävä PT Comunicaçõesin maksamana maksuna eli kustannuksena, joka liittyy yleispalvelun tarjoamiseen, kyseisen maksun suorittamisesta myönnetty vapautus ei ylitä niitä kustannuksia, jotka ovat tarpeen yleispalvelun tarjoamista koskevan velvoitteen noudattamisesta aiheutuvien erityisten kustannusten kattamiseksi. Portugalin hallitus viittaa tältä osin asiassa Altmark annettuun tuomioon.(9)
24. Portugalin hallitus päättää vastineensa toteamalla, että se aikoo lisätä Portugalin lainsäädäntöön kilpailusta sähköisten viestintäverkkojen ja ‑palvelujen markkinoilla 16 päivänä syyskuuta 2002 annetun komission direktiivin 2002/77/EY,(10) joka korvaa direktiivin 90/338, täytäntöönpanemiseksi eräitä säännöksiä, jotka takaavat kaikille televerkkojen käyttäjille oikeuden käyttää julkista aluetta ja joilla säädetään avoimet, syrjimättömät ja suhteellisuusperiaatteen mukaiset maksut tälle käytölle.
VI Asian arviointi
25. Yhteisön lainsäätäjä ryhtyi 1990‑luvulla voimakkaasti vapauttamaan kansallisia telemarkkinoita tarkoituksenaan luoda edellytykset yhteisön telemarkkinoiden syntymiselle. Tietotekniikan ja televiestinnän nopea tekninen kehitys helpotti tätä pyrkimystä. Sen vuoksi ei enää voitu hyväksyä teknisiä ja taloudellisia perusteita sille, että verkkoja käyttivät vain erityis‑ tai yksinoikeuksien haltijat.
26. Yhteisön lainsäätäjän aloitteet eivät koskeneet täysin tuntematonta aluetta. Yhdysvaltojen telemarkkinat oli vapautettu pitkälti jo 1980‑luvun alussa. Joissakin Euroopan maissa näin oli tehty jo aiemmin.(11)
27. Yksi merkittävimmistä ongelmista siirryttäessä pois yleishyödyllisenä palveluna järjestetystä ja hallitusta televiestintäjärjestelmästä, joka oli annettu erityis‑ tai yksinoikeutta käyttävän julkisen palvelun tai julkisen yrityksen hoidettavaksi, oli kysymys siitä, miten järjestetään muutos julkisena palveluna tuotetuista ja toimitetuista palveluista markkinaehtojen mukaiseen tuottamiseen ja jakeluun. Tässä yhteydessä oli varmistettava, että palvelut, joilla on merkittävää taloudellista, sosiaalista ja kulttuurista palvelua kaikille kansalaisille, säilyivät käytettävissä, mistä seurasi velvollisuus niin sanotun yleispalvelun tarjoamiseen. Toisaalta oli estettävä tilanne, jossa markkinoiden alkuperäisten erioikeuksien haltijat, jotka useimmiten oli jo yksityistetty, estäisivät muodostuvilla markkinoilla valta-asemansa avulla ja mahdollisesti kansallisten viranomaisten avoimella tai peitellyllä tuella mahdollisten uusien tulokkaiden pääsyn markkinoille.
28. Tämä kaksijakoinen tilanne käy ilmi myös edellä lainattujen direktiivien 90/388, 96/19 ja 97/33 johdanto-osasta ja säännöksistä. Niissä säädetään toisaalta pitkät siirtymäjaksot niille telepalveluille, joiden saatavuus on kansalaisille välttämätöntä, kuten puhelinliikenne,(12) ja annetaan säännöksiä, jotka koskevat yleispalvelun pakollisesta tarjoamisesta aiheutuvien kustannusten laskemista.(13) Toisaalta kyseiset direktiivit sisältävät myös lukuisia säännöksiä, joiden tarkoituksena on taata telepalvelujen tuotannosta ja toimittamisesta kiinnostuneille uusille yrityksille sama kohtelu kuin kyseisillä markkinoilla jo toimiville yrityksille. Käsiteltävänä olevassa asiassa keskeinen direktiivin 90/388 4 d artikla, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 96/19, on hyvä esimerkki tällaisesta säännöksestä.
29. Käsiteltävänä olevan asian tosiseikat, jotka on esitetty ratkaisuehdotuksen 10 ja 11 kohdassa, kuvailevat hyvin edellä esitettyjä ongelmia, jotka liittyvät siirtymiseen yksinoikeudella tarjotusta palvelusta avoimeen markkinatilanteeseen. Yksi tähän kanteeseen liittyvä seikka vaatii erityishuomiota: PT Comunicações saa vähentää yleispalvelun tarjoamisvelvoitteesta johtuvat nettokustannukset sopimuksesta perittävästä maksusta.
30. Vapautusta, jonka PT Comunicações lain nro 91/97 13 §:n nojalla saa maksuista, joita peritään pääsyoikeudesta julkiselle alueelle infrastruktuurien asentamista varten, on pidettävä ilman muuta periaatteessa kiellettynä etuoikeutena uusiin teleoperaattoreihin nähden.
31. Jos nimittäin siirtymäkauden aikana uusien toimijoiden pääsyä markkinoille vaikeutetaan asettamalla niille korkeampia maksuja ja/tai muita rajoituksia kuin jo olemassa olevan infrastruktuurin käyttäjille, loukataan yhteisön lainsäätäjän tavoittelemaa tulosta, mistä voi seurata, että ”vanhan” televiestintäorganisaation yksinoikeus käytännössä säilyy. Tämä käytännössä myös estää yhteisön markkinoiden syntymisen tältä osin. Tämän ratkaisuehdotuksen 6 kohdassa mainittu direktiivin 96/19 johdanto-osan 23 perustelukappale koskee tätä ei-toivottua lopputulosta.
32. Perusteet, joilla Portugalin hallitus yrittää oikeuttaa PT Comunicaçõesille myönnetyt, direktiivin 90/388 muutetussa 4 d artiklassa kielletyt etuoikeudet, ovat kaukaa haettuja. Muuten ei voisikaan olla, koska oikeutus ei voi perustua kustannuksiin, jotka johtuvat välittömästi yleispalveluvelvoitteesta. PT Comunicações voi nimittäin vähentää ne täysimääräisesti sopimuksesta perittävästä maksusta.
33. Tästä syystä Portugalin hallitus ei perustellut PT Comunicaçõesin etuoikeutettua kohtelua muihin operaattoreihin nähden vetoamalla yleispalveluvelvoitteesta välittömästi johtuviin kustannuksiin, vaan se vetosi yrityksen erityiseen asemaan yleispalvelun tarjoajana. Erityisasemasta seuraa sen mukaan suhteessa laajemmat velvoitteet rakentaa ja laajentaa uutta verkkoinfrastruktuuria, toisin kuin muille operaattoreille.
34. Mielestäni tätä väitettä ei voida hyväksyä. Ensinnäkin siinä sivuutetaan täysin se, että PT Comunicaçõesilla on perusteleverkon haltijana ja omistajana jo käytössään infrastruktuuri, joka uusien yrittäjien on rakennettava kokonaan omalla kustannuksellaan. Tällaisessa tilanteessa vapautusten myöntäminen sellaisista maksuista, jotka koskevat ”uusia” yrittäjiä, toimii selvästi uusien yrittäjien markkinoille pääsyä estävänä tekijänä. Toiseksi oikeutusperustetta ei voida hyväksyä, koska siinä ei oteta huomioon sitä, että monet tai jopa useimmat PT Comunicaçõesin verkkoinfrastruktuurin laajentamiseen tähtäävät projektit täyttävät taloudellisen kannattavuuden vaatimukset. Kaikissa näissä tapauksissa yleinen vapautus tietyistä maksuista luo kilpailusuhteisiin selviä vääristymiä PT Comunicaçõesin eduksi.
35. Toinen oikeutusperuste perustuu päättelyyn, joka jo sinällään on ristiriidassa jäsenvaltion sen tavoitteen kanssa, että kaikkien telepalvelujen tarjoajien on pystyttävä toimimaan kyseisillä osamarkkinoilla samoissa olosuhteissa. Tästä seuraa, että yrityksillä, joilla on velvollisuus tarjota yleispalvelua, on oikeus yleispalveluvelvoitteesta välittömästi aiheutuvia erityisiä kustannuksia vastaavaan korvaukseen, mutta ei enempään eikä vähempään. Kaikki tämän velvollisuuden perusteella myönnettävät erityisoikeudet niiden nimityksestä riippumatta – esimerkiksi ”julkinen palvelu” tai ”yleinen etu” – aiheuttavat kilpailun vääristymistä alkuperäisten televiestintäorganisaatioiden eduksi. Yhteisön lainsäätäjän antamien direktiivien tavoitteena on juuri tällaisen tilanteen estäminen.
36. Viimeinen eli kolmas perustelu perustuu aiemmin hylättyyn hypoteesiin siitä, että maksuja koskeva vapautus olisi ”korvaus” yleispalveluvelvoitteesta aiheutuvista erityisistä kustannuksista. Myöskään tätä perustelua ei voida hyväksyä, kun otetaan huomioon, että PT Comunicaçõesilla on jo oikeus saada korvausta. Vapautus ei myöskään ole sopiva menetelmä erityiskustannusten korvaamiseen, koska se koskee myös hankkeita, jotka eivät liity mitenkään yleispalveluvelvoitteeseen. Yleinen maksuja koskeva vapautus tulevaa toimintaa varten on erittäin huono keino luoda minkäänlaista vastaavuutta myönnettävän etuuden ja yleispalveluvelvoitteesta aiheutuvien kustannusten määrän välille. Portugalin hallitus ei myöskään ole esittänyt mitään tosiseikkoja tai olosuhteita, joista voisi käydä ilmi, että se olisi yrittänyt noudattaa direktiivin 97/33 5 artiklan 3 kohdassa säädettyjä korvausta koskevia edellytyksiä.
37. Edellä esitetyn perusteella katson, ettei Portugalin tasavalta ole noudattanut direktiivin 90/388 4 d artiklan, sellaisena kuin se on muutettuna direktiivillä 96/19, mukaisia velvoitteitaan.
VII Ratkaisuehdotus
38. Edellä esitettyjen tosiseikkojen ja olosuhteiden perusteella ehdotan, että yhteisöjen tuomioistuin
a) toteaa, että Portugalin tasavalta ei ole noudattanut kilpailusta telepalvelumarkkinoilla 28 päivänä kesäkuuta 1990 annetun komission direktiivin 90/388/ETY, sellaisena kuin se on viimeksi muutettuna täydellisen kilpailun toteuttamista televiestintämarkkinoilla pohjustavan direktiivin 90/388/ETY muuttamisesta annetulla direktiivillä 96/19/EY, mukaisia velvoitteitaan, koska se ei ole antanut kyseisen direktiivin 4 d artiklan noudattamisen edellyttämiä lakeja, asetuksia ja hallinnollisia määräyksiä;
b) velvoittaa työjärjestyksen 69 artiklan 2 kohdan perusteella Portugalin tasavallan korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
(1) .
(2)  –	EYVL L 192, s. 10.
(3)  –	EYVL L 74, s. 13.
(4)  –	EYVL L 199, s. 32.
(5)
–	Diário da República I, A-sarja, nro 176, 1.8.1997, s. 4010.
(6)
–	Diário da República I, A-sarja, nro 282, 6.12.2002, s. 7556.
(7)
–	Diário da República I, A-sarja, nro 40, 17.2.2003, s. 1044
(8)
–	Diário da República I, A-sarja, nro 39, 15.2.1995, s. 969.
(9)  –	Asia C‑280/00, Altmark, tuomio 24.7.2003 (Kok. 2003, s. I‑7747).
(10)  –	EYVL L 249, s. 21.
(11)  –	Hyvä katsaus tästä kehityksestä on esitetty seuraavassa teoksessa: Mansell, R., The New Telecommunications: A Political Economy of Network Evolution, London, Sage Publications, 1993.
(12)  –	Direktiivin 90/388 2 artiklan 1 kohta ja direktiivin 96/19 2 artiklan 2 kohdan 2 alakohta.
(13)  –	Direktiivin 97/33 5 artiklan 3 kohta.