62024TJ0144
UNIONIN YLEISEN TUOMIOISTUIMEN TUOMIO (laajennettu kahdeksas jaosto)
9 päivänä heinäkuuta 2025 (
*1
)
EU-tavaramerkki – Menettämismenettely – EU-tavaramerkiksi rekisteröity sanamerkki BIENENBEISSER – Tavaramerkin tosiasiallinen käyttö – Asetuksen (EU) 2017/1001 58 artiklan 1 kohdan a alakohta – Näyttö tosiasiallisesta käytöstä – Käyttö niitä tavaroita varten, joita varten tavaramerkki on rekisteröity – Nizzan luokituksen rooli – Yhtenäinen tavaroiden ryhmä – Tuuletusaukkojen kuvut – Perusteluvelvollisuus
Asiassa T‑144/24,
Bouwbenodigdheden Hoogeveen BV, kotipaikka Hoogeveen (Alankomaat), edustajanaan H. Roerdink, asianajaja,
kantajana,
vastaan
Euroopan unionin teollisoikeuksien virasto (EUIPO), asiamiehinään T. Klee ja V. Ruzek,
vastaajana,
jossa muuna osapuolena EUIPO:n valituslautakunnassa käydyssä menettelyssä oli
Sören Pürschel, kotipaikka Frankfurt am Main (Saksa),
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (laajennettu kahdeksas jaosto),
toimien kokoonpanossa: jaoston puheenjohtaja S. Papasavvas sekä tuomarit A. Kornezov (esittelevä tuomari), D. Petrlík, K. Kecsmár ja S. Kingston,
kirjaaja: hallintovirkamies R. Ūkelytė,
ottaen huomioon asian käsittelyn kirjallisessa vaiheessa esitetyn,
ottaen huomioon 9.1.2025 pidetyssä istunnossa esitetyn,
on antanut seuraavan
tuomion
1
Kantaja Bouwbenodigdheden Hoogeveen BV vaatii SEUT 263 artiklaan perustuvalla kanteellaan unionin yleistä tuomioistuinta kumoamaan Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston (EUIPO) viidennen valituslautakunnan 9.1.2024 tekemän päätöksen (asia R 793/2023-5) (jäljempänä riidanalainen päätös).
Asian tausta
2
Kantaja teki 26.11.2009 EUIPO:lle hakemuksen sanamerkin BIENENBEISSER rekisteröimiseksi EU-tavaramerkiksi. Hakemus julkaistiin 23.6.2010, ja sen jälkeen, kun osittainen luopuminen oli jätetty 8.1.2010, tavaramerkki rekisteröitiin 6.10.2010.
3
Kyseessä oleva tavaramerkki kattaa tavarat, jotka kuuluvat tavaroiden ja palvelujen kansainvälistä luokitusta tavaramerkkien rekisteröimistä varten koskevaan 15.6.1957 tehtyyn Nizzan sopimukseen, sellaisena kuin se on tarkistettuna ja muutettuna, pohjautuvan luokituksen luokkiin 6 ja 19 ja jotka vastaavat kunkin luokan osalta seuraavaa kuvausta:
–
luokka 6: ”Metalliset rakennustarvikkeet, mukaan lukien seuraavat tavarat: tuuletusaukkojen kuvut; Metalliset lukot ja tarvikkeet, mukaan lukien seuraavat tavarat: tuuletusaukkojen kuvut; metalliset tavarat, jotka eivät sisälly muihin luokkiin, kuten tuuletusaukkojen kuvut”
–
luokka 19: ”Ei-metalliset rakennustarvikkeet, mukaan lukien seuraavat tavarat: tuuletusaukkojen korkit”.
4
Muu osapuoli EUIPO:n valituslautakunnassa eli Sören Pürschel esitti 29.4.2021 kyseessä olevaa tavaramerkkiä koskevan menettämisvaatimuksen edellä 3 kohdassa mainittujen tavaroiden osalta Euroopan unionin tavaramerkistä 14.6.2017 annetun Euroopan parlamentin ja neuvoston asetuksen (EU) 2017/1001 (EUVL 2017, L 154, s. 1) 58 artiklan 1 kohdan a alakohdan nojalla.
5
Mitättömyysosasto hyväksyi 14.2.2023 tämän vaatimuksen osittain ja julisti riidanalaisen tavaramerkin menetetyksi seuraavien tavaroiden osalta: ”Metalliset rakennustarvikkeet, lukuun ottamatta seuraavia tavaroita: tuuletusaukkojen kuvut; Metalliset lukot ja tarvikkeet, lukuun ottamatta tuuletusaukkojen kupuja”, jotka kuuluvat luokkaan 6, ja kaikkien riidanalaisen tavaramerkin kattamien luokkaan 19 kuuluvien tavaroiden osalta.
6
Kantaja teki 13.4.2023 mitättömyysosaston päätöksestä valituksen, jossa se vaati kyseisen päätöksen kumoamista siltä osin kuin sen oli todettu menettäneen oikeutensa riidanalaiseen tavaramerkkiin seuraavien tavaroiden osalta: ”Ei-metalliset rakennustarvikkeet, mukaan lukien seuraavat tavarat: tuuletusaukkojen kuvut”, jotka kuuluvat luokkaan 19.
7
Valituslautakunta hylkäsi valituksen riidanalaisella päätöksellä.
Asianosaisten vaatimukset
8
Kantaja vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
kumoaa riidanalaisen päätöksen osittain siltä osin kuin valituslautakunta julisti riidanalaisen tavaramerkin menetetyksi luokkaan 19 kuuluvien tavaroiden osalta
–
velvoittaa EUIPO:n korvaamaan oikeudenkäyntikulut.
9
EUIPO vaatii, että unionin yleinen tuomioistuin
–
hylkää kanteen
–
velvoittaa kantajan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos asiassa järjestetään istunto.
Kanteen kohde
10
Aluksi on todettava, että kuten edellä 5–7 kohdasta ilmenee, EUIPO:ssa käydyn menettelyn päätteeksi riidanalaisen tavaramerkin rekisteröinti pysytettiin seuraavien tavaroiden osalta: ”Metalliset rakennustarvikkeet, eli seuraavat tavarat: tuuletusaukkojen kuvut; Metalliset lukot ja tarvikkeet, mukaan lukien seuraavat tavarat: tuuletusaukkojen kuvut; metalliset tavarat, jotka eivät sisälly muihin luokkiin, eli tuuletusaukkojen kuvut”, jotka kuuluvat luokkaan 6 (jäljempänä metalliset tuuletusaukkojen kuvut). Kyseisestä päätöksestä on näin ollen tullut lopullinen kyseisten tavaroiden osalta, jotka eivät ole nyt käsiteltävän kanteen kohteena.
11
Lisäksi kantaja vaatii kannekirjelmän 1.2 kohdassa riidanalaisen päätöksen osittaista kumoamista siltä osin kuin valituslautakunta hylkäsi sen valituksen ja julisti riidanalaisen tavaramerkin menetetyksi seuraavien tavaroiden osalta: ”Ei-metalliset rakennustarvikkeet, mukaan lukien seuraavat tavarat: tuuletusaukkojen korkit”, jotka kuuluvat luokkaan 19. Se täsmentää kuitenkin samassa kohdassa sekä kannekirjelmän 1.3 ja 1.6 kohdassa lähinnä, että se vaatii riidanalaisen päätöksen osittaista kumoamista ainoastaan siltä osin kuin se koskee seuraavia tavaroita: ”Ei-metalliset rakennustarvikkeet, eli tuuletusaukkojen kuvut”, jotka kuuluvat luokkaan 19 (jäljempänä ei-metalliset tuuletusaukkojen kuvut).
12
Kantaja ei näin ollen riitauta ensimmäisessä vaatimuksessaan riidanalaisen tavaramerkin menettämistä luokkaan 19 kuuluvien muiden ei-metallisten rakennusmateriaalien kuin tuuletusaukkojen kupujen osalta, minkä se vahvisti istunnossa.
Oikeudellinen arviointi
13
Kantaja vetoaa kanteensa tueksi kolmeen kanneperusteeseen, joista ensimmäinen koskee Nizzan sopimuksella käyttöön otetun luokitusjärjestelmän virheellistä soveltamista, toinen oikeuskäytännön virheellistä tulkintaa ja kolmas asetuksen 2017/1001 33 artiklan 7 kohdan analogista soveltamista näyttöön tosiasiallisesta käytöstä. Koska kanneperusteet liittyvät toisiinsa, niitä on tarkasteltava yhdessä.
14
Asetuksen N:o 2017/1001 58 artiklan 1 kohdan a alakohdan mukaan EU-tavaramerkin haltijan julistetaan menettäneen oikeutensa EUIPO:lle tehdyllä vaatimuksella, jos viiden vuoden yhtäjaksoisen jakson kuluessa tavaramerkkiä ei ole Euroopan unionissa otettu tosiasialliseen käyttöön tavaroille tai palveluille, joita varten se on rekisteröity, eikä käyttämättä jättämiselle ole pätevää syytä.
15
Asetuksen 2017/1001 täydentämisestä ja delegoidun asetuksen (EU) 2017/1430 kumoamisesta 5.3.2018 annetun komission delegoidun asetuksen (EU) 2018/625 (EUVL 2018, L 104, s. 1), jota sovelletaan delegoidun asetuksen 2018/625 19 artiklan 1 kohdan nojalla menettämismenettelyihin, 10 artiklan 3 ja 4 kohdan mukaan tavaramerkin käyttöä koskevista todisteista on ilmettävä tavaramerkin käytön paikka, aika, laajuus ja luonne, ja todistusaineisto on lähtökohtaisesti rajoitettava väitettä tukeviin asiakirjoihin ja todistuskappaleisiin, kuten pakkauksiin, etiketteihin, hinnastoihin, luetteloihin, laskuihin, valokuviin ja lehtimainoksiin sekä asetuksen (EU) 2017/1001 97 artiklan 1 kohdan f alakohdassa tarkoitettuihin kirjallisiin lausuntoihin.
16
Tavaramerkin käytön tosiasiallisuuden arvioinnin on perustuttava kaikkiin niihin tosiseikkoihin ja olosuhteisiin, joiden avulla voidaan osoittaa tavaramerkkiä todella kaupallisesti hyödynnettävän; tällaisia ovat eritoten sellaiset käyttötavat, joita voidaan pitää kyseisellä talouden alalla perusteltuina markkinaosuuksien säilyttämiseksi tai luomiseksi tavaroille tai palveluille, joita tavaramerkki suojaa, näiden tavaroiden tai palvelujen luonne, kyseessä olevien markkinoiden ominaispiirteet sekä tavaramerkin käytön laajuus ja taajuus (ks. tuomio 13.2.2015, Husky CZ v. SMHV – Husky of Tostock (HUSKY), T‑287/13, EU:T:2015:99, 63 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen.
17
Tavaramerkin tosiasiallista käyttöä ei voida näyttää toteen todennäköisyyksillä tai olettamilla, vaan näytön on perustuttava konkreettisiin ja objektiivisiin seikkoihin, jotka todistavat tavaramerkin todellisesta ja riittävästä käytöstä asianomaisilla markkinoilla (ks. tuomio 11.1.2023, Hecht Pharma v. EUIPO – Gufic BioSciences (Gufic), T‑346/21, EU:T:2023:2, 24 kohta (ei julkaistu) oikeuskäytäntöviittauksineen.
18
Kantajan argumentteja on tarkasteltava kyseisten seikkojen valossa.
19
Kantaja väittää lähinnä käyttäneensä riidanalaista tavaramerkkiä tosiasiallisesti sekä luokkiin 6 että 19 kuuluvien tavaroiden yhtenäiselle ryhmälle ”tuuletusaukkojen kuvut”. Sen mukaan kyseisen tavaramerkin käyttöä koskevat todisteet, jotka se on toimittanut metallisten tuuletusaukkojen kupujen osalta, mahdollistavat tämän tavaramerkin rekisteröinnin voimassa pitämisen myös ei-metallisten tuuletusaukkojen kupujen osalta. Se seikka, että metalliset ja ei-metalliset tuuletusaukkojen kuvut kuuluvat kahteen Nizzan luokituksen mukaiseen eri luokkaan, ei kantajan mukaan kyseenalaista sitä, että ”tuuletusaukkojen kuvut” muodostavat yhden ja saman yhtenäisen tavaroiden ryhmän. Yhtäältä kyseinen luokitus on nimittäin hyväksytty puhtaasti hallinnollisia tarkoituksia varten. Toisaalta metallisilla ja ei-metallisilla tuuletusaukkojen kuvuilla on sama tavoite ja käyttötarkoitus, eli estää tuholaisten pääsy tiilirakenteiden tiilien väleihin säilyttäen samalla kyseisten rakenteiden ilmanvaihdon, joten kyseiset kaksi tuuletusaukkojen kupujen tyyppiä voidaan korvata toisillaan. Kantaja väittää lisäksi, että sillä on oikeutettu intressi laajentaa tuotevalikoimaansa tulevaisuudessa myös ei-metallisiin tuuletusaukkojen kupuihin. Lisäksi sen mukaan asetuksen 2017/1001 33 artiklan 7 kohdan perusteella voidaan katsoa, että jos tavaroilla on sama tavoite ja käyttötarkoitus, näyttö tavaramerkin tosiasiallisesta käytöstä tiettyyn luokkaan kuuluvaa tavaraa varten voisi oikeuttaa säilyttämään tavaramerkin suojan muihin luokkiin kuuluvien samankaltaisten tavaroiden osalta.
20
EUIPO väittää, että vaikka Nizzan luokitus olisi hyväksytty puhtaasti hallinnollisia tarkoituksia varten, sitä on käytettävä tarvittaessa niiden tavaroiden ulottuvuuden ja merkityksen määrittämiseksi, joita varten tavaramerkki on rekisteröity. Samoin Nizzan luokitus ja sen selitykset voidaan ottaa huomioon tavaroiden kuvausta tulkittaessa tai tavaroiden kuvausta koskevana täsmennyksenä. EUIPO:n mukaan erityisesti rakennusmateriaalien erilainen luokittelu niiden valmistusaineen, eli metallin tai muun aineen kuin metallin, perusteella on otettava huomioon arvioitaessa riidanalaisen tavaramerkin suojan laajuutta. Asetuksen 2017/1001 33 artiklan 7 kohdalla ei sen mukaan ole myöskään merkitystä arvioitaessa tavaramerkin tosiasiallista käyttöä.
21
Istunnossa EUIPO lievensi argumentaatiotaan toteamalla lähinnä, että menettämismenettelyn yhteydessä olisi ensin määritettävä riidanalaisen tavaramerkin suojan laajuus Nizzan luokituksen ja sen selitysten perusteella ja toiseksi yksilöitävä riidanalaisen tavaramerkin haltijan toimittamien todisteiden perusteella tavarat tai palvelut, joiden osalta riidanalaisen tavaramerkin tosiasiallinen käyttö markkinoilla merkityksellisellä ajanjaksolla oli osoitettu. EUIPO:n mukaan valituslautakunta ei tehnyt mitään virhettä todetessaan, että kyseinen luokitus ja sen selitykset ovat merkityksellisiä määritettäessä riidanalaisen tavaramerkin suojan laajuutta. Sitä vastoin se myönsi lähinnä, että koska riidanalainen tavaramerkki oli rekisteröity sekä metallisia että ei-metallisia tuuletusaukkojen kupuja varten, ei ollut poissuljettua, että tarkasteltaessa tavaroita, joita varten mainittua tavaramerkkiä oli käytetty markkinoilla merkityksellisenä ajanjaksona, oli tarpeen analysoida, kuuluivatko nämä tavarat samaan yhtenäiseen tavaroiden ryhmään, ja myönsi, että kyseisen luokituksen merkitys oli oikeuskäytännön mukaan tältä osin vähäinen. Sen mukaan valituslautakunta ei kuitenkaan tutkinut tätä kysymystä, joten on mahdollista, että riidanalaisen päätöksen perustelut ovat puutteelliset.
22
Valituslautakunta totesi riidanalaisessa päätöksessä aluksi, että riidanalaisen tavaramerkin käyttöä koskeva näyttö koski yhtä ainoaa tavaroiden tyyppiä eli metallista tuuletusaukon kupua, joka oli tarkoitettu sijoitettavaksi tiilirakenteiden tiilien väleihin estämään mehiläisten, ampiaisten, hiirien ja muiden tuholaisten pääsyn säilyttäen samalla kyseisten rakenteiden ilmanvaihdon. Se totesi myös, että kyseistä tavaraa oli kuvattu eri sanamuodoin mutta että kyseessä oli yksi ja ainoa tavara eli tuuletusaukon kupu. Asianosaiset eivät ole kiistäneet kyseisiä toteamuksia.
23
Tämän jälkeen valituslautakunta totesi, että kantajan toimittamat todisteet koskivat erityisesti luokkaan 6 kuuluvia metallisia tuuletusaukkojen kupuja eivätkä luokkaan 19 kuuluvia ei-metallisia tuuletusaukkojen kupuja, mitä asianosaiset eivät myöskään ole kiistäneet. Valituslautakunta totesi tämän perusteella, että riidanalaisen tavaramerkin käyttö oli näytetty toteen yksinomaan metallisten tuuletusaukkojen kupujen osalta. Kyseisen toteamuksensa tueksi se korosti Nizzan luokituksen merkitystä tavaramerkin suojan laajuuden rajaamisessa ja väitti, että siihen perustuvat oikeudet voidaan säilyttää yksinomaan, jos kyseistä tavaramerkkiä käytetään markkinoilla niitä tavaroita tai palveluja varten, joita varten se on rekisteröity. Se totesi, että kyseisessä luokituksessa erotellaan yhtäältä luokka 6 ja toisaalta luokka 19 näiden luokkien sisältämien rakennusmateriaalien valmistusaineen mukaan. Tällaisessa tapauksessa kyseisen luokituksen vaikutus oli valituslautakunnan mukaan ”vielä ilmeisempi” ja kantajan valitsema luokka oli ”ensisijaisen tärkeä”.
24
Lopuksi valituslautakunta katsoi, että kantajan argumenteilla, joilla pyrittiin osoittamaan, että metalliset ja ei-metalliset tuuletusaukkojen kuvut kuuluvat samaan yhtenäiseen tavaroiden ryhmään, ei ollut mitään vaikutusta määritettäessä riidanalaisen tavaramerkin suojan laajuutta, ja se hylkäsi ne lisäksi merkityksettöminä sillä perusteella, että käyttöä koskevat todisteet oli esitettävä tavaroiden osalta sen mukaan, miten tavarat mainitaan Nizzan luokituksen mukaisesti luokiteltujen tavaroiden luettelossa, eikä markkinakäytäntöjen tai markkinatilanteen analyysin perusteella. Se totesi lisäksi, että kantajan esittämät asiakirjat eivät missään tapauksessa olleet riittäviä osoittamaan, että markkinoilla oli metallisille tuuletusaukkojen kuvuille ”samankaltaisia korvaavia ratkaisuja”, jotka on valmistettu muovista tai muista materiaaleista.
25
Tältä osin on todettava, kuten EUIPO lisäksi paikkansapitävästi selitti istunnossa, että asetuksen 2017/1001 58 artiklan 1 kohdan a alakohdasta ilmenee, että sen arvioimiseksi, onko tavaramerkkiä tosiasiallisesti käytetty kyseisessä artiklassa tarkoitetulla tavalla ”tavaroille tai palveluille, joita varten se on rekisteröity”, on ensiksi määritettävä kyseessä olevalle tavaramerkille annettavan suojan laajuus ja toiseksi niiden tavaroiden tai palvelujen tyyppi, joita varten tavaramerkkiä on tosiasiallisesti käytetty markkinoilla merkityksellisen ajanjakson aikana, sen selvittämiseksi, sisältyvätkö tämän tyyppiset tavarat tai palvelut kyseisen tavaramerkin suojan alaan.
26
Ensinnäkin riidanalaisen tavaramerkin suojan laajuuden määrittämisestä on korostettava, että valituslautakunta voi käyttää Nizzan luokitusta määrittääkseen tämän laajuuden (ks. vastaavasti tuomio 5.3.2025, Funline International v. EUIPO – MS Trade (JUNGLE JUICE), T‑26/24, ei julkaistu, EU:T:2025:206, 33 kohta).
27
Oikeuskäytännöstä nimittäin ilmenee, että vaikka Nizzan luokitus on luonteeltaan vain hallinnollinen, sitä on kuitenkin käytettävä tarvittaessa niiden tavaroiden ulottuvuuden ja jopa merkityksen määrittämiseksi, joita varten tavaramerkki on rekisteröity (tuomio 10.9.2014, DTM Ricambi v. SMHV (tuomio 10.9.2014, DTM Ricambi v. SMHV). – STAR Trade (STAR JUICE), T‑199/13, ei julkaistu, EU:T:2014:761, 35 kohta).
28
Erityisesti silloin, kun niiden tavaroiden tai palvelujen, joita varten tavaramerkki on rekisteröity, sanamuoto on sellainen, että se voi kattaa hyvin erilaisia tavaroita tai palveluja, ei voida sulkea pois sitä, että tavaroiden kuvausta tulkittaessa tai tavaroiden kuvausta koskevana täsmennyksenä otetaan huomioon Nizzan luokituksen luokat, jotka tavaramerkin hakija on valinnut (tuomio 19.6.2018, Erwin Müller v. EUIPO – Novus Tablet Technology Finland (NOVUS), T‑89/17, ei julkaistu, EU:T:2018:353, 33 kohta; ks. myös tuomio 6.10.2021, Allergan Holdings France v. EUIPO – Dermavita Company (JUVEDERM), T‑397/20, ei julkaistu, EU:T:2021:653, 35 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
29
Tätä varten riidanalaisen tavaramerkin kattamien tavaroiden nimikkeitä on tulkittava systemaattisesta näkökulmasta Nizzan luokituksen logiikan ja järjestelmän valossa ja samalla on otettava huomioon luokkien kuvaukset ja selitykset, jotka ovat merkityksellisiä niiden tavaroiden luonteen ja käyttötarkoituksen määrittämiseksi, joita varten kyseinen tavaramerkki on rekisteröity (ks. vastaavasti tuomio 10.9.2014, STAR, T‑199/13, ei julkaistu, EU:T:2014:761, 36 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
30
Kuten edellä 23 kohdasta ilmenee, valituslautakunta viittasi käsiteltävässä asiassa Nizzan luokitukseen ja sen selityksiin määrittääkseen riidanalaisen tavaramerkin suojan laajuuden. Se huomautti, että mainitun tavaramerkin kattamia luokkia koskevista selityksistä ilmeni, että luokkaan 6 kuuluivat metalliset rakennusmateriaalit ja että luokkaan 19 kuuluivat ei-metalliset rakennusmateriaalit. Näin ollen valituslautakunta saattoi virhettä tekemättä käyttää mainittua luokitusta ja sen selityksiä määrittääkseen kyseisen tavaramerkin suojan laajuuden.
31
Siltä osin kuin on toiseksi kyse niiden tavaroiden tai palvelujen tyypin määrittämisestä, joita varten riidanalaista tavaramerkkiä on tosiasiallisesti käytetty markkinoilla merkityksellisen ajanjakson aikana, sen selvittämiseksi, sisältyvätkö tämän tyyppiset tavarat tai palvelut kyseessä olevan tavaramerkin suojan alaan, on todettava käsiteltävässä asiassa, että on selvää, että kantaja on käyttänyt kyseistä tavaramerkkiä vain joidenkin niistä tavaroista osalta, joita varten se on rekisteröity.
32
Tältä osin on muistutettava, että asetuksen 2017/1001 58 artiklan 2 kohdassa säädetään, että jos menettämisperuste koskee ainoastaan joitakin tavaroita tai palveluja, joita varten EU-tavaramerkki on rekisteröity, haltijan julistetaan menettäneen oikeutensa ainoastaan kyseisten tavaroiden tai palvelujen osalta.
33
Koska asetuksen N:o 2017/1001 58 artiklan 2 kohdan säännökset mahdollistavat sen, että riidanalaista tavaramerkkiä voidaan pitää rekisteröitynä vain niitä tavaroita ja palveluja varten, jonka osalta tavaramerkin tosiasiallinen käyttö on näytetty toteen, niillä yhtäältä rajoitetaan riidanalaisen tavaramerkin haltijan rekisteröinnin perusteella saamia oikeuksia, ja toisaalta nämä säännökset on sovitettava yhteen kyseisen haltijan sen perustellun intressin kanssa, joka tällä on voida myöhemmin laajentaa tavara‑ tai palveluvalikoimaansa niitä tavaroita tai palveluja, joiden osalta tavaramerkki on rekisteröity, koskevan kuvauksen rajoissa, hyötyen kyseisen tavaramerkin rekisteröinnin perusteella saamastaan suojasta (ks. vastaavasti tuomio 23.9.2020, Polfarmex v. EUIPO – Kaminski (SYRENA), T‑677/19, ei julkaistu, EU:T:2020:424, 112 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen; ks. vastaavasti ja analogisesti myös tuomio 16.7.2020, ACTC v. EUIPO, C‑714/18 P, EU:C:2020:573, 51 kohta).
34
Asetuksen 2017/1001 58 artiklan 2 kohdassa mainitusta käsitteestä ”joitakin tavaroita tai palveluja” on todettava, että oikeuskäytännön mukaan kuluttaja, joka haluaa hankkia tavaran tai palvelun, joka kuuluu erityisen tarkasti ja rajatusti määriteltyyn ryhmään, jonka sisällä ei voida tehdä merkittäviä jaotteluita, yhdistää riidanalaiseen tavaramerkkiin kaikki kyseiseen ryhmään kuuluvat tavarat tai palvelut siten, että kyseinen tavaramerkki täyttää keskeisen tehtävänsä taata näiden tavaroiden tai palvelujen alkuperä. Näissä olosuhteissa on riittävää vaatia tavaramerkin haltijaa esittämään todisteet kyseisen tavaramerkin tosiasiallisesta käytöstä joidenkin tähän yhtenäiseen luokkaan kuuluvien tavaroiden tai palvelujen osalta (tuomio 16.7.2020, ACTC v. EUIPO, C‑714/18 P, EU:C:2020:573, 42 kohta ja tuomio 16.10.2024, Telefónica Germany v. EUIPO – ePlus (e.plus), T‑570/23, ei julkaistu, EU:T:2024:694, 17 kohta).
35
Sitä vastoin sellaisten tavaroiden tai palvelujen osalta, jotka kuuluvat laajaan tavara- tai palveluryhmään, joka voidaan jakaa useisiin itsenäisiin alaryhmiin, tätä tavara- tai palveluryhmää varten rekisteröidyn tavaramerkin haltijaa on vaadittava esittämään todisteet kyseisen tavaramerkin tosiasiallisesta käytöstä kunkin itsenäisen alaryhmän osalta, tai muussa tapauksessa se voi menettää tavaramerkkioikeutensa niiden itsenäisten alaryhmien osalta, joista se ei ole esittänyt tällaista näyttöä (ks. tuomio 16.10.2024, e.plus, T‑570/23, ei julkaistu, EU:T:2024:694, 17 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
36
Tältä osin on muistutettava, että vaikka asetuksen 2017/1001 58 artiklan 2 kohdassa tarkoitettua osittaista käyttöä koskevan käsitteen tarkoituksena on taata, ettei käy niin, että tavaramerkkejä, joita ei ole tosiasiallisesti käytetty tietyn tavaroiden ryhmän osalta, ei voida käyttää, sen vaikutuksena ei kuitenkaan voi olla, että aikaisemman tavaramerkin haltijalta evättäisiin kaikki suoja sellaisten tavaroiden osalta, jotka, vaikka ne eivät olekaan täysin samanlaisia kuin ne tavarat, joiden osalta tavaramerkin haltija on voinut näyttää toteen tosiasiallisen käytön, eivät kuitenkaan olennaisesti poikkea niistä ja kuuluvat samaan ryhmään, jota ei voida jaotella järkevällä tavalla. On huomautettava, että tavaramerkin haltijan on käytännössä mahdotonta näyttää toteen, että tavaramerkkiä on käytetty rekisteröinnin kohteena olevien tavaroiden kaikkien kuviteltavissa olevien muunnelmien osalta. Näin ollen asetuksen 2017/1001 58 artiklan 2 kohdassa tarkoitetun käsitteen ”joitakin tavaroita tai palveluja” ei voida katsoa tarkoittavan samankaltaisten tavaroiden tai palvelujen kaikkia kaupallisia muunnelmia vaan ainoastaan tavaroita tai palveluja, jotka ovat riittävän erilaisia voidakseen muodostaa yhtenäisiä ryhmiä tai alaryhmiä (tuomio 14.7.2005, Reckitt Benckiser (España) v. SMHV – Aladin (ALADIN), T‑126/03, EU:T:2005:288, 46 kohta; ks. myös tuomio 16.5.2013, Aleris v. SMHV – Carefusion 303 (ALARIS), T‑353/12, ei julkaistu, EU:T:2013:257, 19 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen).
37
Sen kysymyksen osalta, kuuluvatko tavarat yhtenäiseen tavararyhmään, jota ei voida jakaa useisiin itsenäisiin alaryhmiin, oikeuskäytännöstä seuraa, että sikäli kuin kuluttaja etsii ennen kaikkea erityistarpeitaan vastaavaa tavaraa tai palvelua, asianomaisen tavaran tai palvelun käyttötarkoitus on ensisijaisen tärkeä kuluttajan valinnassa. Käyttötarkoitus on ensisijainen peruste tavaroiden tai palveluiden itsenäisen ryhmän määrittelyssä, jos ajatellaan, että se ohjaa kuluttajia ennen kuin nämä tekevät ostopäätöksensä (ks. vastaavasti tuomio 16.5.2013, ALARIS, T‑353/12, ei julkaistu, EU:T:2013:257, 22 kohta oikeuskäytäntöviittauksineen ja tuomio 7.11.2019, Intas Pharmaceuticals v. EUIPO – Laboratorios Indas (INTAS), T‑380/18, EU:T:2019:782, 94 kohta (ei julkaistu) oikeuskäytäntöviittauksineen.
38
Tästä seuraa, että EUIPO:lla ei ole tavaroiden tai palvelujen yhtenäistä ryhmää määrittäessään velvollisuutta rajoittua Nizzan luokitukseen nimenomaisesti sisältyviin tavaroiden ja palvelujen kuvauksiin (ks. vastaavasti tuomio 16.10.2024, Fractal Analytics v. EUIPO – Fractalia Remote Systems (FRACTALIA), T‑194/23, ei julkaistu, EU:T:2024:696, 155 kohta).
39
Sen arvioimiseksi, kuuluvatko tavarat tai palvelut, joiden osalta tavaramerkin haltija on käyttänyt tavaramerkkiä, itsenäiseen luokkaan, merkitystä on ainoastaan sillä, yhdistääkö kuluttaja, joka haluaa hankkia kyseessä olevan tavaramerkin kattaman tavaran tai palvelun, tähän tavaramerkkiin kaikki tähän luokkaan kuuluvat tavarat tai palvelut (ks. vastaavasti tuomio 22.10.2020, Ferrari, C‑720/18 ja C‑721/18, EU:C:2020:854, 43 kohta). Näissä olosuhteissa valituslautakunnan on tarkasteltava todisteita asianomaisen talouden alan asiayhteydessä (ks. vastaavasti tuomio 8.5.2017, Les Éclaires v. EUIPO – L’éclaireur International (L’ECLAIREUR), T‑680/15, ei julkaistu, EU:T:2017:320, 85 kohta).
40
Nyt käsiteltävässä asiassa on todettava, että kantaja oli esittänyt EUIPO:n elimissä argumentteja ja todisteita, joilla se pyrki osoittamaan, että metallisilla ja ei-metallisilla tuuletusaukkojen kuvuilla, joita varten riidanalainen tavaramerkki oli rekisteröity, oli sama käyttötarkoitus ja tavoite eli estää mehiläisiä ja muita hyönteisiä tai tuholaisia pääsemästä tiilirakenteiden tiilien väliin säilyttäen samalla kyseisten rakenteiden ilmanvaihdon riippumatta siitä, mistä materiaalista kyseisiä kupuja valmistettiin. Lisäksi se väitti, että metallisilla ja ei-metallisilla tuuletusaukkojen kuvuilla, joista jälkimmäiset voidaan valmistaa esimerkiksi kovasta muovista, on sama ulkonäkö ja samat jakelukanavat ja ne ovat aivan yhtä tehokkaita, kestäviä ja toimivia, joten kyseisiä tavaroita ostettaessa niiden materiaalilla on ainoastaan toissijainen merkitys kohdeyleisön tekemässä valinnassa. Tällä perusteella se väitti, että metalliset ja ei-metalliset tuuletusaukkojen kuvut kuuluvat samaan yhtenäiseen tavaroiden ryhmään eli ”tuuletusaukkojen kupujen” ryhmään.
41
Valituslautakunta hylkäsi kyseiset argumentit, kuten edellä 24 kohdassa muistutetaan, ja totesi riidanalaisen päätöksen 97 kohdassa, ettei niillä ollut mitään vaikutusta riidanalaisen tavaramerkin suojan laajuuden määrittämiseen niiden tavaroiden osalta, joita varten se oli rekisteröity, ja totesi mainitun päätöksen 98 kohdassa, että sillä, että metallisilla tuuletusaukkojen kuvuilla voi olla tiettyjä samankaltaisuuksia muista materiaaleista valmistettujen tuuletusaukkojen kupujen kanssa, ei ole merkitystä käsiteltävässä asiassa siltä osin kuin valituslautakunnan arviointi koski sitä, oliko käyttö näytetty toteen rekisteröityjen tavaroiden osalta, eikä markkinatilanteen arviointia. Se totesi lisäksi kyseisen päätöksen samassa kohdassa, että kantajan esittämät asiakirjat eivät missään tapauksessa ole riittäviä osoittamaan, että markkinoilla oli metallisille tuuletusaukkojen kuvuille ”samankaltaisia korvaavia ratkaisuja”, jotka on valmistettu muovista tai muista materiaaleista.
42
On muistutettava siitä, että päätöksen adressaatille vastainen päätös on perusteltava niin, että päätöksen adressaatti saa tarvittavat tiedot arvioidakseen, onko päätös asianmukainen ja että unionin tuomioistuimet voivat tutkia kyseisen päätöksen laillisuuden. Näin ollen perustelujen puuttuminen tai riittämättömyys ovat oikeusjärjestyksen perusteisiin kuuluvia perusteita, jotka on tarvittaessa tutkittava viran puolesta (ks. vastaavasti tuomio 20.2.1997, komissio v. Daffix, C‑166/95 P, EU:C:1997:73, 23 ja 24 kohta ja tuomio 23.10.2002, Institut für Lernsysteme v. SMHV – Educational Services (ELS), T‑388/00, EU:T:2002:260, 59 kohta).
43
Unionin yleinen tuomioistuin kuuli istunnossa asianosaisia siitä, että riidanalaista päätöstä oli mahdollisesti perusteltu puutteellisesti siltä osin kuin on kyse siitä, saattoivatko ”tuuletusaukkojen kuvut” muodostaa yhtenäisen tavaroiden ryhmän, ja kuten edellä 21 kohdassa todetaan, EUIPO myönsi olevan mahdollista, että riidanalainen päätös on tältä osin puutteellisesti perusteltu.
44
Tältä osin on korostettava, että edellä 40 kohdassa toistetut kantajan argumentit eivät vaikuta mitenkään riidanalaisen tavaramerkin suojan laajuuden määrittämiseen, kuten edellä 26–30 kohdasta ilmenee. Kuten valituslautakunta lisäksi perustellusti totesi riidanalaisen päätöksen 97 kohdassa, on kuitenkin todettava, että kyseiset argumentit eivät koskeneet mainitun tavaramerkin suojan laajuuden määrittämistä vaan sitä, kuuluivatko tavarat, joiden osalta tavaramerkkiä oli tosiasiallisesti käytetty markkinoilla merkityksellisen ajanjakson aikana, yhteen ja samaan yhtenäiseen tavaroiden ryhmään eli ”tuuletusaukkojen kupujen” ryhmään. Kyseiset argumentit koskivat siis edellä 25 kohdassa mainittua arvioinnin toista vaihetta.
45
Riidanalaisen päätöksen 97 kohdassa esitetyt perustelut, siltä osin kuin ne koskevat riidanalaisen tavaramerkin suojan laajuuden määrittämistä, eivät siis mahdollista sitä, että kantaja voisi ymmärtää syyt, joiden vuoksi valituslautakunta hylkäsi sen argumentit, ja että unionin yleinen tuomioistuin voisi harjoittaa valvontaansa tältä osin.
46
Kun valituslautakunta totesi riidanalaisen päätöksen 98 perustelukappaleessa ainoastaan, että sillä, että tuuletusaukkojen kuvuilla voi olla tiettyjä samankaltaisuuksia muista materiaaleista valmistettujen tuuletusaukkojen kupujen kanssa, ei ole merkitystä nyt käsiteltävässä asiassa, koska sen arviointi ei koskenut markkinatilanteen arviointia, ja että joka tapauksessa kantajan esittämät todisteet eivät olleet riittäviä osoittamaan, että markkinoilla oli metallisille tuuletusaukkojen kuvuille ”samankaltaisia korvaavia ratkaisuja”, jotka on valmistettu muovista tai muista materiaaleista, valituslautakunta ei esittänyt riittävällä tavalla syitä, joiden vuoksi se päätyi kyseiseen toteamukseen. Kyseisestä päätöksestä ei nimittäin ilmene syitä, joiden vuoksi edellä 40 kohdassa mainitut argumentit, joita eri todisteet tukevat, eivät olleet ”riittäviä”, eikä syitä, joiden vuoksi markkinatilanteen tarkastelulla ei ollut merkitystä, kun otetaan huomioon erityisesti käsiteltävän asian erityispiirteet ja edellä 39 kohdassa mainittu oikeuskäytäntö.
47
Näin ollen on todettava, että riidanalaisen päätöksen perustelut ovat tältä osin puutteelliset.
48
Muut riidanalaiseen päätökseen sisältyvät seikat eivät saata kyseistä toteamusta kyseenalaiseksi.
49
Ensinnäkin siltä osin kuin valituslautakunta toteaa riidanalaisessa päätöksessä, että nyt käsiteltävässä asiassa ”valittu” luokka on ensisijainen, kantajaa ei voida arvostella siitä, että se on ”valinnut” kaksi eri luokkaa riidanalaisen tavaramerkin rekisteröintiä varten. Kuten kantaja on lisäksi perustellusti todennut, Nizzan luokitus ei mahdollista tavaramerkin rekisteröintiä tavararyhmälle ”tuuletusaukkojen kuvut” yhden ainoan luokan osalta, vaan se edellyttää, että tällainen rekisteröinti tehdään kahden eri luokan osalta sen mukaan, mistä materiaalista kyseiset kuvut valmistetaan, minkä EUIPO myös vahvisti istunnossa.
50
Toiseksi riidanalaisessa päätöksessä tehdyillä viittauksilla 26.4.2023 annettuun tuomioon Wenz Kunststoff v. EUIPO – Mouldpro (MOULDPRO) (T‑794/21, ei julkaistu, EU:T:2023:211) ei voida korjata edellä 47 kohdassa todettua perustelujen puutteellisuutta.
51
Asian, joka johti 26.4.2023 annettuun tuomioon MOULDPRO (T‑794/21, ei julkaistu, EU:T:2023:211), tosiseikat ja oikeudelliset seikat eroavat nimittäin nyt käsiteltävän asian tosiseikoista ja oikeudellisista seikoista. Kyseisessä asiassa kyseisen tavaramerkin haltija oli esittänyt metallista valmistettuja tavaroita koskevia todisteita osoittaakseen tavaramerkin tosiasiallisen käytön luokkaan 17 kuuluville tavaroille, jotka käsittävät ainoastaan muovista valmistetut tavarat, vaikka kyseistä tavaramerkkiä ei ollut rekisteröity tällaisia tavaroita varten. Näin ollen kyseinen tavaramerkin haltija ei ollut käyttänyt kyseessä olevaa tavaramerkkiä niitä tavaroita varten, joita varten kyseinen tavaramerkki oli rekisteröity, vaan muita tavaroita varten, joita kyseinen tavaramerkki ei kattanut.
52
Näissä erityisissä olosuhteissa ja kyseessä olevan tavaramerkin suojan laajuuden määrittämiseksi unionin yleinen tuomioistuin katsoi Nizzan luokituksen ja sen selitysten perusteella, että kyseessä olevan tavaramerkin suojan laajuus rajoittui ainoastaan muista kuin metallisista aineista valmistettuihin tavaroihin ja että koska kyseistä tavaramerkkiä ei ollut käytetty millään tavalla tällaisia tavaroita varten, tavaramerkin haltijan oli menetettävä siihen liittyvät oikeutensa.
53
Toisin kuin tavaramerkin haltija 26.4.2023 annettuun tuomioon MOULDPRO (T‑794/21, ei julkaistu, EU:T:2023:211) johtaneessa asiassa, kantaja ei nyt käsiteltävässä asiassa vetoa riidanalaisen tavaramerkin käyttöön sellaisten tavaroiden osalta, joita varten sitä ei ole rekisteröity. Nyt käsiteltävässä asiassa ei siis ole kyse tavaramerkin käyttämisestä sellaisia tavaroita varten, jotka eivät kuulu tavaramerkin suojan piiriin.
54
Kolmanneksi on todettava, että myös 15.1.2009 annettuun tuomioon Silberquelle (C‑495/07, EU:C:2009:10) johtaneen asian, johon valituslautakunta viittasi riidanalaisessa päätöksessä, olosuhteet olivat erilaiset kuin nyt käsiteltävän asian olosuhteet, kuten EUIPO sitä paitsi myönsi istunnossa. Kyseisessä asiassa oli nimittäin kyse siitä, oliko tavaramerkin, joka oli rekisteröity sekä luokkaan 25 kuuluvia vaatteita että luokkaan 32 kuuluvia alkoholittomia juomia varten, katsottava tulleen tosiasiallisesti käytetyksi viimeksi mainittujen osalta tilanteessa, jossa kyseessä olevaa tavaramerkkiä käytettiin ainoastaan tällaisia juomia varten sellaisen myynninedistämistarjouksen yhteydessä, jossa juomaa tarjotaan ilmaiseksi kyseisellä tavaramerkillä myytävää vaatetusta ostaessaan. Unionin tuomioistuimelle esitetty ennakkoratkaisukysymys koski siis sitä, oliko tällainen käyttö tavaramerkin keskeisen tehtävän mukaista. Tässä erityisessä asiayhteydessä unionin tuomioistuin katsoi, että kun otetaan huomioon rekisteröityjen tavaramerkkien lukumäärä ja niiden välillä mahdollisesti ilmenevät konfliktit, on välttämätöntä, että tavaramerkkiin kuuluvat oikeudet säilyvät tietyn tavara- tai palveluluokan osalta vain silloin, kun kyseistä tavaramerkkiä on käytetty kyseiseen luokkaan kuuluvien tavaroiden tai palvelujen markkinoilla, ja että näin ollen silloin, kun tavaramerkin haltija kiinnitti tavaramerkin tavaroihin, joita se tarjosi ilmaiseksi tavaroidensa ostajille, se ei käyttänyt kyseistä tavaramerkkiä tosiasiallisesti sen luokan osalta, johon mainitut tavarat kuuluvat (tuomio 15.1.2009, Silberquelle, C‑495/07, EU:C:2009:10, 19 ja 22 kohta). Sitä vastoin kysymys siitä, voivatko Nizzan luokituksen eri luokkiin kuuluvat tavarat muodostaa yhtenäisen tavaroiden ryhmän, kun arvioidaan tavaramerkin tosiasiallista käyttöä niiden tavaroiden osalta, joita varten se on rekisteröity, ei tullut esiin kyseisessä asiassa.
55
Neljänneksi myöskään riidanalaisen päätöksen 102 kohdassa esitetyillä perusteluilla, joilla valituslautakunta hylkäsi merkityksettöminä 16.7.2020 annettuun tuomioon ACTC v. EUIPO (C‑714/18 P, EU:C:2020:573) perustuvat kantajan argumentit, ei voida korjata edellä 47 kohdassa todettua perustelujen puutteellisuutta.
56
Unionin tuomioistuin hylkäsi 16.7.2020 antamassaan tuomiossa ACTC v. EUIPO (C‑714/18 P, EU:C:2020:573) valituksen, joka oli tehty 13.9.2018 annetusta tuomiosta ACTC v. EUIPO – Taiga (tigha) (T‑94/17, ei julkaistu, EU:T:2018:539), jossa oli kieltäydytty tunnustamasta luokkaan 25 kuuluvien tavaroiden itsenäistä alaryhmää, joka muodostui ”vaikeilta sääolosuhteilta suojaavista ulkovaatteista”, sillä perusteella, että kaikilla vaatteilla oli sama tavoite tai käyttötarkoitus, koska niiden tarkoituksena oli peittää ihmiskeho, koristaa sitä ja suojata sitä sääolosuhteilta.
57
Kun otetaan huomioon edellä 25 ja 31–39 kohdassa esitetyt seikat, valituslautakunta ei voinut – koska se ei tutkinut kysymystä siitä, saattoivatko riidanalaisen tavaramerkin kattamat metalliset ja ei-metalliset tuuletusaukkojen kuvut kuulua samaan yhtenäiseen tavaroiden ryhmään – hylätä merkityksettöminä kantajan tätä koskevia argumentteja, mukaan lukien sen argumenttia, joka perustuu 16.7.2020 annettuun tuomioon ACTC v. EUIPO (C‑714/18 P, EU:C:2020:573) ja 13.9.2018 annettuun tuomioon tigha (T‑94/17, ei julkaistu, EU:T:2018:539), jotka koskivat nimenomaan yhtenäisen tavaroiden ryhmän määrittelyperusteita.
58
Kaiken edellä esitetyn perusteella riidanalainen päätös on kumottava siltä osin kuin siinä hylätään kantajan kanne luokkaan 19 kuuluvien ei-metallisten tuuletusaukkojen kupujen osalta, eikä kantajan muita argumentteja ole tarpeen tutkia.
Oikeudenkäyntikulut
59
Unionin yleisen tuomioistuimen työjärjestyksen 134 artiklan 1 kohdan mukaan asianosainen, joka häviää asian, velvoitetaan korvaamaan oikeudenkäyntikulut, jos vastapuoli on sitä vaatinut.
60
Koska EUIPO on hävinnyt asian, se on velvoitettava korvaamaan oikeudenkäyntikulut kantajan vaatimusten mukaisesti.
Näillä perusteilla
UNIONIN YLEINEN TUOMIOISTUIN (laajennettu kahdeksas jaosto)
on ratkaissut asian seuraavasti:
1)
Euroopan unionin teollisoikeuksien viraston (EUIPO) viidennen valituslautakunnan 9.1.2024 tekemä päätös (asia R 793/2023-5) kumotaan siltä osin kuin siinä hylätään Bouwbenodigdheden Hoogeveen BV:n esittämä valitus, joka koskee seuraavia tavaroita: ”Ei-metalliset rakennustarvikkeet, eli seuraavat tavarat: tuuletusaukkojen korkit”, jotka kuuluvat luokkaan 19.
2)
EUIPO vastaa omista oikeudenkäyntikuluistaan, ja se velvoitetaan korvaamaan Bouwbenodigdheden Hoogeveenin oikeudenkäyntikulut.
Papasavvas
Kornezov
Petrlík
Kecsmár
Kingston
Julistettiin Luxemburgissa 9 päivänä heinäkuuta 2025.
Allekirjoitukset
(
*1
)	Oikeudenkäyntikieli: englanti.