Privremena verzija
MIŠLJENJE NEZAVISNOG ODVJETNIKA
NICHOLASA EMILIOUA
od 15. siječnja 2026.(1)
Predmeti C-622/24 P i C-623/24 P
VT
protiv
Europske komisije (C-622/24 P)
i
UJ i drugi
protiv
Europske komisije (C-623/24 P)
„Žalba – Javna služba – Natječaj EPSO/AD/380/19 – Neuvrštenje na popis uspješnih kandidata – Jednako postupanje – Ponavljanje pisanih testova – Pravilo o usklađenosti između tužbe i pritužbe – Tumačenje obavijesti o natječaju kad je riječ o općim kompetencijama”
I.      Uvod
1.        Predmetne žalbe odnose se na otvoreni natječaj koji je Europski ured za odabir osoblja (EPSO) organizirao radi zapošljavanja administratora za međunarodnu suradnju i pružanje pomoći trećim zemljama. Tijekom pisanih testova došlo je do mnogobrojnih tehničkih smetnji, koje su utjecale na značajan broj kandidata. Kao odgovor na to, povjerenstvo za odabir odlučilo je ponuditi svim kandidatima – neovisno o tome jesu li doživjeli tehničke poteškoće – mogućnost da ponovno polažu te testove ili da prihvate svoje prvotne rezultate. Pitanje zakonitosti tog pristupa u srži je predmetnih žalbi.
2.        Nekoliko kandidata, koji u konačnici nisu uvršteni na popis uspješnih kandidata u tom natječaju, svoje je neuvrštenje na taj popis osporavalo pred Općim sudom navodeći razne nepravilnosti u provedbi natječaja, uključujući ponavljanje pisanih testova. Osobito, u predmetima koji su doveli do presuda VT/Komisija(2) i UJ i dr./Komisija(3) tužitelji su zahtijevali poništenje relevantnih odluka povjerenstva za odabir. Opći sud je presudom od 10. srpnja 2024. odbio tužbe u obama predmetima te u njima istaknute tužbene zahtjeve, koji su bili gotovo identični.
3.        Žalitelji svojim žalbama u predmetima C-622/24 P i C-623/24 P zahtijevaju ukidanje presuda Općeg suda u predmetima VT/Komisija i UJ i dr./Komisija (u daljnjem tekstu: pobijane presude). Oni s tim ciljem u bitnome tvrde da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava jer nije utvrdio da je u natječaju povrijeđeno načelo jednakog postupanja. Oni u tom pogledu navode da je povjerenstvo za odabir povrijedilo načelo jednakog postupanja omogućivši svim kandidatima – a ne samo onima na koje su tehnički problemi ozbiljno utjecali – da ponovno polažu testove. Oni dalje tvrde da su kandidati koji su ponovno polagali testove bili u nepoštenoj prednosti jer su imali mnogo više vremena za pripremu. Naposljetku, prigovaraju i na činjenicu da je Opći sud odbio njihov tužbeni zahtjev u pogledu tumačenja obavijesti o natječaju u dijelu u kojem se odnosila na procjenu općih kompetencija kandidata.
4.        Budući da se činjenično stanje i pravna pitanja istaknuta u dvama predmetima uvelike preklapaju, te predmete valja zajedno razmotriti u jednom mišljenju.
II.    Pravni okvir
5.        Članak 90. stavak 2. Pravilnika o osoblju za dužnosnike Europske unije(4) (u daljnjem tekstu: Pravilnik o osoblju) predviđa sljedeće:
„Svaka osoba na koju se primjenjuje ovaj Pravilnik o osoblju može tijelu za imenovanje podnijeti žalbu protiv akta kojim je oštećena […]
Tijelo je o svojoj obrazloženoj odluci dužno obavijestiti dotičnu osobu u roku od četiri mjeseca od datuma podnošenja žalbe. Izostanak odgovora na žalbu u tom roku smatra se implicitnom odlukom kojom se žalba odbija, protiv koje se može podnijeti pravni lijek u skladu s člankom 91.”.
6.        Članak 91. stavak 2. Pravilnika o osoblju predviđa sljedeće:
„Pravni lijek Sudu Europske unije može se podnijeti samo ako:
– je tijelu za imenovanje prethodno podnesena žalba na temelju članka 90. stavka 2. u roku propisanom tim člankom, i
– ako je žalba odbijena izričitom ili implicitnom odlukom”.
III. Činjenično stanje
7.        Okolnosti sporova koji su doveli do predmetnih žalbenih postupaka podrobno su opisane u pobijanim presudama. Činjenice relevantne za ovo mišljenje mogu se sažeti na sljedeći način.
8.        EPSO je 5. prosinca 2019. u Službenom listu Europske unije objavio obavijest o otvorenom natječaju temeljenom na kvalifikacijama i testovima EPSO/AD/380/19 za zapošljavanje administratora za međunarodnu suradnju i pružanje pomoći trećim zemljama(5), s ciljem sastavljanja dvaju popisa uspješnih kandidata, jednog za administratore iz razreda AD 7 i jednog za administratore iz razreda AD 9.
9.        Žalitelji u obama predmetima sudjelovali su u natječaju za razred AD 7. Nakon što su uspješno prošli testove sastavljene od pitanja s višestrukim izborom odgovora i odabir temeljen na kvalifikacijama (u daljnjem tekstu: Probir talenata), polagali su testove u centru za procjenu. Ti su testovi uključivali dva pisana testa: studiju slučaja i pisani test iz relevantnog područja (u daljnjem tekstu zajedno: pisani testovi), koji su održani 9. rujna 2021. (u daljnjem tekstu: prvo polaganje).
10.      EPSO je dopisom od 4. listopada 2021. obavijestio kandidate da je zbog tehničkih problema do kojih je došlo tijekom prvog polaganja pisanih testova odlučeno da će se svim kandidatima koji su sudjelovali u tom polaganju ponuditi dvije mogućnosti: (i.) prihvatiti – tada nepoznate – rezultate prvog polaganja ili (ii.) ponovno polagati pisane testove te time odbaciti prvotne rezultate.
11.      Novi pisani testovi održani su 10. studenoga 2021. (u daljnjem tekstu: drugo polaganje). Žalitelj u predmetu C-622/24 P (VT) i troje
od osmero žalitelja u predmetu C-623/24 P (UN, US i UT) odlučili su da neće ponovno polagati testove te da će umjesto toga prihvatiti rezultate prvog polaganja. Petero
ostalih žalitelja u predmetu C-623/24 P (UJ, UL, UP, UU i UV) odlučilo je ponovno polagati testove.
12.      Osmero
kandidata koji su doživjeli tehničke poteškoće tijekom drugog polaganja povjerenstvo za odabir dopustilo je treće polaganje testova, održano 10. prosinca 2021. UJ je bio jedini žalitelj koji je pozvan na to treće polaganje te je u njemu sudjelovao.
13.      EPSO je 5. svibnja 2022. svakog žalitelja pojedinačno obavijestio o odluci povjerenstva za odabir da njihova imena ne uvrsti na popis uspješnih kandidata za razred AD 7 (u daljnjem tekstu: odluke o neuvrštenju), iz razloga što nisu bili među kandidatima koji su ostvarili najbolje ukupne rezultate na testovima u centru za procjenu. Jedan od žalitelja u predmetu C-623/24 P, UT, na popis pak nije uvršten zato što nije ostvario ni minimalno potreban broj bodova.
14.      Neki od žalitelja (VT, UJ i UL) podnijeli su povjerenstvu za odabir zahtjeve za preispitivanje odluka o neuvrštenju koje su se odnosile na njih. Ti su zahtjevi odbijeni odlukama od 15. srpnja 2022. Svi žalitelji kasnije su podnijeli pritužbe EPSO-u (kao tijelu nadležnom za imenovanje) u skladu s člankom 90. stavkom 2. Pravilnika o osoblju (u daljnjem tekstu: pritužbe na temelju članka 90. stavka 2.), pobijajući odluke o neuvrštenju kao i, ako je to bilo relevantno, odluke kojima su odbijeni njihovi zahtjevi za preispitivanje.
15.      Osobito, žalitelj u predmetu C-622/24 P podnio je 10. listopada 2022. pritužbu na temelju članka 90. stavka 2., na koju nije dobio izričit odgovor. Njegovu pritužbu stoga se smatralo, u skladu s člankom 90. stavkom 2. Pravilnika o osoblju, implicitno odbijenom nakon proteka četiri mjeseca, 10. veljače 2023.
16.      Žalitelji u predmetu C-623/24 P, zajedno s nekoliko drugih kandidata, svoje su pritužbe na temelju članka 90. stavka 2. podnijeli 5. kolovoza 2022. Njihove pritužbe smatralo se implicitno odbijenima 5. prosinca 2022., a kasnije su i izričito odbijene odlukama tijela za imenovanje od 13. ožujka 2023.
IV.    Postupak pred Općim sudom i pobijane presude
17.      Žalitelji u obama predmetima podnijeli su tužbe Općem sudu na temelju članka 270. UFEU-a osporavajući svoje neuvrštenje na popis uspješnih kandidata u natječaju.
18.      Njihove tužbe formalno se smatralo usmjerenima, u slučaju žalitelja VT, UJ i UM, protiv odluka povjerenstva za odabir od 15. srpnja 2022., kojima su odbijeni njihovi zahtjevi za preispitivanje, te, u slučaju žalitelja koji nisu podnijeli takve zahtjeve, izravno protiv odluka o neuvrštenju od 5. svibnja 2022. (u daljnjem tekstu zajedno: sporne odluke).
19.      Žalitelji u obama predmetima istaknuli su sedam
gotovo identičnih tužbenih razloga za poništenje spornih odluka, navodeći brojne nepravilnosti u natječaju. Opći sud je presudama od 10. srpnja 2024. u predmetima VT/Komisija i UJ i dr./Komisija u cijelosti odbio obje tužbe, ali je naložio da svaka stranka snosi svoje troškove.
V.      Postupak pred Sudom i zahtjevi stranaka
20.      Žalitelj VT podnio je žalbu protiv presude VT/Komisija, o kojoj se sada odlučuje u predmetu C-622/24 P. Isto tako, osmero
od trinaestero žalitelja u predmetu UJ i dr./Komisija podnijelo je žalbu protiv presude u tom predmetu u dijelu u kojem se odnosi
na njih, o kojoj se sada odlučuje u predmetu C-623/24 P.
21.      Žalitelji svojim žalbama od Suda zahtijevaju da ukine pobijane presude, prihvati njihove tužbe u prvostupanjskom i drugostupanjskom postupku te Europskoj komisiji naloži snošenje troškova obaju postupaka. Komisija pak zahtijeva da se žalbe odbije te da se žaliteljima naloži snošenje troškova.
VI.    Ocjena
22.      Žalitelji u prilog svojim žalbama ističu dva žalbena razloga.
23.      Prvi žalbeni razlog, koji je zajednički objema žalbama, odnosi se na navodnu povredu načela jednakog postupanja kao posljedicu ponavljanja pisanih testova.
24.      Drugim žalbenim razlogom osporava se odbacivanje odnosno odbijanje Općeg suda petog tužbenog razloga, kojim se navodila povreda obavijesti o natječaju. Dok je u predmetu UJ i dr./Komisija taj tužbeni razlog proglašen nedopuštenim, u predmetu VT/Komisija smatralo ga se neosnovanim. Žalitelji u obama predmetima navode da je Opći sud svojim odnosnim zaključcima počinio pogrešku koja se tiče prava.
25.      Započet ću razmatranjem prvog žalbenog razloga, koji se odnosi na načelo jednakog postupanja (A), nakon čega ću ocijeniti drugi žalbeni razlog, pri čemu ću analizirati postupovna i meritorna pitanja specifična za svaki predmet (B).
A.      Prvi žalbeni razlog: povreda načela jednakog postupanja
26.      Žalitelji prvim žalbenim razlogom navode da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava jer nije utvrdio postojanje povrede načela jednakog postupanja, kako proizlazi iz članka 20. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja), prema kandidatima u natječaju.
27.      Tvrde da je ta povreda proizišla (i.) iz činjenice da je mogućnost ponovnog polaganja pisanih testova ponuđena svim kandidatima, neovisno o tehničkim poteškoćama koje su stvarno doživjeli (prvi dio prvog žalbenog razloga); (ii.) iz duljeg vremena za pripremu koje su kandidati imali na raspolaganju za drugo
i treće
polaganje
pisanih testova (drugi dio prvog žalbenog razloga); te (iii.) iz činjenice da su tri polaganja
pisanih testova – uz naglasak na treće – održana na različite datume (treći dio prvog žalbenog razloga, kao takav istaknut samo u predmetu C-623/24 P).
28.      Svaki od tih dijelova prvog žalbenog razloga redom ću razmotriti nakon što izložim relevantne argumente stranaka. U pogledu prvih dvaju dijelova usto će biti potrebno osvrnuti se na interes žalitelja da ih istaknu. Taj ću interes iznimno, radi praktičnosti izlaganja, ispitati nakon meritorne analize jer će prethodni opis navodne nejednakosti omogućiti jasnije objašnjenje interesa žalitelja da je
navode, s obzirom na njihove različite činjenične okolnosti.
1.      Prvi dio prvog žalbenog razloga: omogućavanje ponovnog polaganja svim kandidatima
29.      Žalitelji u prvom dijelu prvog žalbenog razloga ističu da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava utvrdivši(6) da povjerenstvo za odabir nije povrijedilo načelo jednakog postupanja time što je svim kandidatima ponudilo mogućnost ponovnog polaganja pisanih testova, neovisno o tome jesu li doživjeli tehničke poteškoće koje su utjecale na njihovu izvedbu(7).
30.      Opći sud je u tom pogledu u pobijanim presudama utvrdio da je, iako je rješenje koje je povjerenstvo za odabir izabralo omogućilo kandidatima na koje tehničke poteškoće nisu utjecale da ponovno polažu testove, tu razliku u postupanju bilo teško izbjeći s obzirom na razmjer i prirodu smetnji i velik broj njima zahvaćenih kandidata. Opći sud je dalje zaključio da je ta mjera imala legitiman cilj da se svim kandidatima koji su doživjeli tehničke probleme osigura ponovno polaganje testova.
a)      Glavni argumenti stranaka
31.      Kako je to gore već navedeno, žalitelji u bitnome tvrde da se omogućavanjem ponovnog polaganja ne samo kandidatima pogođenima ozbiljnim tehničkim problemima nego i onima koji su doživjeli neznatne probleme ili ih uopće nisu doživjeli postupilo na isti način u različitim situacijama, u suprotnosti s načelom jednakog postupanja.
32.      Oni navode da rješenje povjerenstva za odabir nije bilo opravdano ciljem natječaja (a to je bio odabir najsposobnijih kandidata, u skladu s člankom 27. Pravilnika o osoblju) te da je bilo neproporcionalno, u smislu da je prekoračivalo ono što je bilo nužno za ispravljanje nepravilnosti uzrokovanih tehničkim smetnjama. S obzirom na to, žalitelji tvrde da Opći sud nije uvidio da povjerenstvo za odabir nije poduzelo sve mjere potrebne za ograničavanje rizika od nejednakosti na onaj koji je svojstven
svakoj procjeni, već da je među kandidatima stvorilo nejednakost koju se moglo izbjeći.
33.      Komisija osporava navod žaliteljâ, podsjećajući na široku diskrecijsku ovlast koju povjerenstva za odabir imaju pri određivanju mjera za ispravljanje nepravilnosti te uzak opseg sudskog nadzora kao posljedicu toga(8). Ona dalje naglašava da je, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, rizik od nejednakosti sastavni dio svakog natječaja(9) te je postojanje povrede načela jednakog postupanja stoga moguće utvrditi samo ako povjerenstvo za odabir nije taj rizik svelo na mjeru koja je uobičajena za svaku procjenu(10). Prema njezinu mišljenju, povjerenstvo za odabir u predmetnom slučaju nije učinilo taj propust te je Opći sud s pravom zaključio, u bitnome, da je rješenje tog povjerenstva bilo opravdano s obzirom na okolnosti.
34.      Komisija u tom pogledu objašnjava da zbog raširenosti
i raznolikosti potvrđenih tehničkih smetnji ne bi bilo moguće utvrditi njihov razmjer i konkretne posljedice za svakog kandidata(11). Ona stoga tvrdi da je davanje svim kandidatima mogućnosti, ali ne i nametanje obveze, ponovnog polaganja testova bilo jedino izvedivo i pošteno rješenje, sukladno načelima jednakog postupanja, proporcionalnosti i dobre uprave.
35.      Komisija ističe da su se prvotni rezultati u slučaju ponovnog polaganja testova poništavali i kandidatima koji nisu doživjeli tehničke poteškoće, što znači da su se oni ponovno uključivali u natječaj pod istim uvjetima kao ostali kandidati. Dakle, za te se kandidate ne može smatrati da su imali „više prilika” u natječaju. Naposljetku, Komisija naglašava i da žalitelji nisu pokazali na koji ih je način izabrano rješenje pojedinačno dovelo u nepovoljan položaj.
b)      Analiza
36.      Uvodno valja podsjetiti na to da se povjerenstva za odabir širokom diskrecijskom ovlašću koju imaju u pogledu uvjeta, sadržaja i organizacije natječaja (u što se mora uključiti i poduzimanje korektivnih mjera) moraju koristiti u skladu s načelom jednakog postupanja(12).
37.      To načelo zahtijeva, u skladu s ustaljenom sudskom praksom, da se u
usporedivim situacijama ne postupa različito te da se u
različitim situacijama ne postupa jednako, osim ako je takvo postupanje objektivno opravdano(13).
38.      Smatram da je u predmetnom slučaju jasno da se u različitim situacijama postupilo na jednak način: prema kandidatima na koje su tehničke poteškoće ozbiljno utjecale postupilo se jednako kao prema kandidatima koji su doživjeli neznatne poteškoće ili ih uopće nisu doživjeli, u smislu da se svima ponudila mogućnost sudjelovanja u drugom
polaganju.
39.      Iako su, kako to Komisija navodi, svi kandidati u konačnici imali samo jedan relevantan pokušaj polaganja pisanih testova (jer se u obzir uzimao samo jedan skup rezultata), nejednakost koju žalitelji navode nije vezana uz to. Umjesto toga, problem je u činjenici da je mogućnost ponovnog polaganja dodatno pogodovala kandidatima na koje tehnički problemi nisu negativno utjecali, u smislu da im je pružena prilika da poboljšaju svoju prvotnu izvedbu ako je nisu smatrali zadovoljavajućom ili, suprotno tomu, da ostanu pri zadovoljavajućoj izvedbi, bez obveze ponovnog polaganja. Drugim riječima, bili su u prednosti jer su mogli izabrati koji će se od njihovih pokušaja uzeti u obzir. Nasuprot tomu, kandidati koji zbog ozbiljnih tehničkih problema nisu mogli adekvatno sudjelovati u prvom polaganju nisu imali takvu stvarnu mogućnost: njima je drugo
polaganje u praksi bilo jedina i posljednja prilika na pisanim testovima(14).
40.      Opći sud zapravo je utvrdio da je gore opisano činilo razliku u postupanju, ali je smatrao da ju je bilo „teško izbjeći”. Stoga je potrebno ispitati je li ta razlika bila, kako je to Opći sud u bitnome zaključio, opravdana s obzirom na okolnosti.
41.      Prema članku 1.d stavku 6. Pravilnika o osoblju te u skladu s ustaljenom sudskom praksom, mjera koja uzrokuje različito postupanje može biti opravdana ako ima legitiman cilj u općem interesu u okviru kadrovske politike te ako je proporcionalna tom cilju(15).
42.      Kao prvo, kad je riječ o cilju, moguće je složiti se s Komisijom da je rješenje povjerenstva za odabir imalo legitiman cilj da se isprave nepravilnosti uzrokovane opsežnim tehničkim problemima koji su nastupili tijekom prvog polaganja pisanih testova odnosno da se obnove uvjeti natječaja.
43.      Kao drugo, kad je riječ o proporcionalnosti mjere s obzirom na taj cilj, u obzir se mora uzeti, u skladu sa sudskom praksom Suda, je li mjera (i.) bila prikladna za ostvarenje tog cilja; je li (ii.) prekoračivala ono što je za to bilo nužno; te je li (iii.) bila proporcionalna u strogom smislu odnosno je li njome postignuta pravedna
ravnoteža između uključenih interesa(16).
44.      U pogledu prvog elementa (prikladnost), istaknuo bih da je omogućavanje ponovnog polaganja testova svim kandidatima moguće smatrati rješenjem koje može ispraviti nepravilnosti iz prvog polaganja(17). Kako je to Opći sud zaključio, to rješenje omogućuje svim kandidatima na koje su tehnički problemi utjecali da dovrše svoje testove pod redovnim uvjetima.
45.      Međutim, ta mjera, prema mojem mišljenju, nije zadovoljavajuća s obzirom na element nužnosti (tako da nije potrebno razmatrati njezinu proporcionalnost u strogom smislu). Pri razmatranju nužnosti mjere ključno je pitanje je li se isti cilj mogao jednako djelotvorno ostvariti drugim mjerama, koje manje ograničavaju načelo jednakog postupanja. Smatram da je u situaciji o kojoj je riječ to definitivno bilo moguće.
46.      Kao prvo valja istaknuti, isključivo radi konteksta, da EPSO pojedinačnim kandidatima koji dožive tehničke probleme za koje nisu odgovorni načelno nudi, nakon provjere, korektivne mjere kao što je ciljano ponavljanje testa(18). To je, primjerice, u predmetnom slučaju učinjeno u pogledu osmero
kandidata kojima je ponuđeno sudjelovanje u trećem polaganju pisanih testova te je to i rješenje koje, prema svemu sudeći, žalitelji smatraju primjerenim. Međutim, kako je to Komisija objasnila, ta mogućnost nije bila izvediva u natječaju o kojem je riječ (vidjeti točku 34. ovog mišljenja).
47.      Ipak, mišljenja sam da je postojala primjerenija alternativa: poništiti prvo polaganje – čiji se integritet mora smatrati ozbiljno narušenim s obzirom na okolnosti te iznimno velik broj pogođenih kandidata(19) – i organizirati novo polaganje za sve kandidate. Taj bi pristup – kako se Komisija izrazila – vratio uvjete natječaja na trenutak u kojem su nepravilnosti nastupile, a pritom ne bi određenim kandidatima dao prednost u smislu da bi mogli birati koja će se njihova izvedba na testovima uzeti u obzir(20).
48.      Komisija je u svojem odgovoru na žalbu u predmetu C-623/24 P uvažila da je takav alternativni pristup bio zamisliv, ali je navela da bi on onemogućio da se kandidatima koji nisu doživjeli ozbiljne tehničke probleme u obzir uzmu rezultati koje su oni legitimno ostvarili tijekom prvog polaganja. Razumijem tu zabrinutost – koja vjerojatno proizlazi i iz želje da se izbjegnu buduće pritužbe. Međutim, želja da se prvotni rezultati tih kandidata uzmu u obzir ne može opravdati njihovo stavljanje u povoljniji položaj u odnosu na druge kandidate, što je, kako je to gore objašnjeno, upravo bio učinak usvojenog rješenja. Taj je zaključak još opravdaniji s obzirom na to da se ne može smisleno tvrditi da su kandidati stekli pravo da se njihovi prvotni rezultati uzmu u obzir odnosno da ih se izuzme iz ponovnog polaganja pisanih testova ako bi okolnosti tako zahtijevale. Takvo pravo ne proizlazi iz obavijesti o natječaju te ništa ne upućuje na to – niti to Komisija tvrdi – da su kandidati dobili precizna, bezuvjetna i dosljedna jamstva na temelju kojih su mogli legitimno očekivati(21) da će se njihove prvotne rezultate uzeti u obzir neovisno o mogućem kasnijem poništenju natječaja (ili neke od njegovih faza) te unatoč iznimnim, nepredvidivim okolnostima koje su nastupile(22).
49.      Iz navedenog proizlazi, prema mojem mišljenju, da je rješenje povjerenstva za odabir prekoračilo ono što je bilo nužno za ostvarenje cilja da se isprave nepravilnosti uzrokovane opsežnim tehničkim problemima koji su nastupili tijekom prvog polaganja pisanih testova odnosno da se obnove uvjeti natječaja. Umjesto toga, tim su rješenjem zapravo iskrivljeni uvjeti natječaja jer je stvorena nova nejednakost među kandidatima, čime je stoga prekoračeno ono što je svojstveno svakom natječaju.
50.      S obzirom na navedeno, zaključio bih da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava utvrdivši u pobijanim presudama da povjerenstvo za odabir nije povrijedilo načelo jednakog postupanja time što je svim kandidatima pružilo mogućnost, ali nije nametnulo obvezu, ponovnog polaganja pisanih testova.
51.      Bez obzira na taj zaključak, potrebno je razmotriti imaju li svi žalitelji interes isticati tu povredu načela jednakog postupanja – što je pitanje na koje se aludira i u pobijanim presudama.
52.      Iako žalitelji, kako to pravilno ističu, ne moraju dokazati da su određeni kandidati doista bili u prednosti(23), to ne znači da ne moraju dokazati da se navodna nejednakost osobno na njih odnosila. U skladu s ustaljenom sudskom praksom, tužitelj nije ovlašten postupati u općem interesu zakonitosti ili institucija; on u prilog tužbi može istaknuti samo prigovore koji se odnose na njega osobno(24).
53.      Kako to prethodna analiza pokazuje (te kako to sami žalitelji prihvaćaju), nejednako postupanje kao posljedica omogućavanja svim kandidatima da ponovno polažu pisane testove stavilo je u nepovoljan položaj, barem načelno, one kandidate na koje su tehnički problemi ozbiljno utjecali te koji stoga nisu imali istinskog izbora nego ponovno polagati pisane testove. Opći sud je s pravom istaknuo da se za kandidate koji su, iako im je omogućeno ponovno polaganje testova, odlučili prihvatiti svoje prvotne rezultate mora smatrati da su bili zadovoljni svojom izvornom izvedbom te da stoga ne spadaju među one na koje su smetnje ozbiljno utjecale. Točno je da je žalitelj u predmetu C-622/24 P teoretski naveo da su kandidati koji su doživjeli ozbiljne tehničke poteškoće svejedno mogli odlučiti da testove neće ponovno polagati zbog razloga kao što su profesionalne obveze. Međutim, nijedan žalitelj nije naveo da je doista to učinio.
54.      Shodno tomu, smatram da žalitelji koji su odlučili ne sudjelovati u drugom
polaganju
pisanih testova (vidjeti točku 11. ovog mišljenja) ne mogu tvrditi da imaju osobni interes istaknuti prvi dio prvog žalbenog razloga.
55.      Situacija žalitelja koji su sudjelovali u drugom polaganju (UJ, UL, UP, UU i UV) nije tako jednostavna. Komisija tvrdi da je nemoguće sa sigurnošću utvrditi jesu li kandidati koji su sudjelovali u drugom
polaganju
doista doživjeli dovoljno ozbiljne tehničke probleme u prvom polaganju. Međutim, ne može se isključiti mogućnost da jesu. S obzirom na tu nesigurnost, smatram da je prema tim žaliteljima moguće biti blagonaklon te za njih smatrati da imaju interes istaknuti prvi dio prvog žalbenog razloga.
56.      Iz svega navedenog proizlazi da, prema mojem mišljenju, prvi dio prvog žalbenog razloga treba prihvatiti u odnosu na žalitelje UJ, UL, UP, UU i UV te odbiti u odnosu na ostale žalitelje.
2.      Drugi dio prvog žalbenog razloga: dulje vrijeme pripreme za kasnija polaganja
57.      Žalitelji u drugom dijelu prvog žalbenog razloga navode da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava(25) jer nije utvrdio da je činjenica da su sudionici drugog
i trećeg
polaganja
pisanih testova imali znatno više vremena za pripremu nego sudionici prvog polaganja činila povredu načela jednakog postupanja.
58.      Konkretnije, žalitelji su pred Općim sudom navodili da su oba pisana testa, to jest studija slučaja i pisani test iz relevantnog područja, bila
lakša u drugom
i trećem
polaganju
nego u prvom. Osobito, u vezi s potonjim testom tvrdili su da su kandidati u kasnijim polaganjima, s obzirom na to da je scenarij na kojem se taj test temeljio bio isti u svim trima polaganjima
te da je objavljen prije prvog polaganja, imali nepoštenu prednost, kako zbog sličnosti testova tako i zbog duljeg vremena za pripremu(26).
59.      Opći sud je odbacio te argumente. S jedne strane je utvrdio da, iako je scenarij bio isti (mada je imao dvije verzije(27)), konkretne teme bilješki koje je trebalo sastaviti u svakom polaganju značajno su se i dovoljno razlikovale. S druge strane, kad je riječ o duljem vremenu za pripremu, Opći sud je utvrdio da ono ne znači da su kandidati u kasnijim polaganjima
imali značajnu prednost jer ništa ne upućuje na to da je povjerenstvo za odabir namjeravalo ograničiti vrijeme koje su kandidati imali na raspolaganju za upoznavanje s objavljenim scenarijem.
a)      Glavni argumenti stranaka
60.      Žalitelji ističu, kao prvo, da je scenarij na kojem se temeljio pisani test iz relevantnog područja objavljen u kolovozu 2021., što znači da su kandidati u drugom polaganju, održanom u studenome 2021., i trećem polaganju, održanom u prosincu 2021., imali znatno više vremena za pripremu nego kandidati koji su sudjelovali samo u prvom polaganju, održanom u rujnu 2021. Tvrde da različito vrijeme za pripremu čini razliku u objektivnim uvjetima natječaja, bez obzira na namjere povjerenstva za odabir ili promjenu tema testova. Oni stoga zaključuju da je, protivno utvrđenju Općeg suda, zbog toga došlo do povrede načela jednakog postupanja.
61.      Komisija navodi da žalitelji u biti pokušavaju dovesti u pitanje činjenični zaključak Općeg suda da dodatno vrijeme za pripremu nije kandidatima u kasnijim polaganjima
dalo značajnu prednost. Komisija stoga ističe da se taj dio žalbe ne odnosi na pravno pitanje te da ga treba odbaciti
kao nedopušten.
62.      Podredno, kad je riječ o meritumu, Komisija tvrdi da se izvedba kandidata nije procjenjivala na temelju vremena koje su imali na raspolaganju za upoznavanje sa scenarijem, nego na temelju – kako ih je Opći sud opisao – dovoljno različitih tema za svaki test. Iz toga proizlazi, prema Komisijinu mišljenju, da duljina vremena za pripremu nije utjecala na procjenu izvedbe kandidata.
b)      Analiza
63.      Kao prvo, kad je riječ o dopuštenosti drugog dijela prvog žalbenog razloga, ne slažem se s Komisijom da žalitelji dovode u pitanje činjenični zaključak Općeg suda. Oni navode da je Opći sud u svojoj ocjeni počinio pogrešku koja se tiče prava jer je zaključio da dodatno vrijeme za pripremu nije činilo povredu načela jednakog postupanja samo zato što povjerenstvo za odabir nije namjeravalo ograničiti to vrijeme. U biti se postavlja pitanje čini li utvrđena okolnost da su određeni kandidati imali više vremena za pripremu razliku u objektivnim uvjetima održavanja natječaja, protivnu načelu jednakog postupanja; to je pravno pitanje. Stoga smatram da Komisijin prigovor nedopuštenosti nije moguće prihvatiti.
64.      Kao drugo, kad je riječ o meritumu, mora se pojasniti da su žalitelji u prvostupanjskom postupku iznijeli dva različita argumenta u prilog svojem navodu da su drugo
i treće
polaganje
bila
niže razine
težine od prvog polaganja: (i.) da su zadaci postavljeni kandidatima bili veoma slični u svim polaganjima; te (ii.) da su kandidati u kasnijim polaganjima
imali više vremena za pripremu jer je scenarij na kojem se temeljio pisani test iz relevantnog područja objavljen znatno unaprijed. Opći sud se utvrđenjem da su teme pisanog testa iz relevantnog područja bile dovoljno različite u svakom polaganju osvrnuo samo na prvi od tih dvaju elemenata (koji nije relevantan u predmetnim žalbenim postupcima). Međutim, iz toga ne proizlazi, protivno onomu što Komisija prema svemu sudeći tvrdi, da to utvrđenje čini drugi element – je li različito vrijeme za pripremu moglo samo po sebi utjecati na relativnu težinu polaganja
– irelevantnim. Razlika između tema pisanih testova ne znači da nejednako vrijeme za pripremu nije moglo utjecati na izvedbu kandidata. Umjesto toga, Opći sud je taj drugi argument, koji se odnosio na nejednako vrijeme za pripremu, zasebno razmatrao, kako je to navedeno u točki 59. ovog mišljenja, u bitnome zaključivši da tom nejednakošću nije povrijeđeno načelo jednakog postupanja zato što povjerenstvo za odabir nije namjeravalo nijednom kandidatu ograničiti vrijeme za pripremu. U predmetnim je žalbenim postupcima sporan taj zaključak.
65.      Imajući na umu to pojašnjenje, podsjećam na to da, u skladu sa sudskom praksom, načelo jednakog postupanja zahtijeva da svi kandidati u istom natječaju polažu isti test pod istim uvjetima te da je test u bitnome jednako težak za sve kandidate(28).
66.      Opći sud je u pobijanim presudama utvrdio da dulje vrijeme za pripremu nije kandidatima u kasnijim polaganjima
dalo značajnu prednost te se čini da je to utvrđenje donio isključivo na temelju činjenice da povjerenstvo za odabir nije, prema svemu sudeći, namjeravalo ograničiti to vrijeme. Međutim, smatram da se tim pristupom previđaju objektivne posljedice dodatnog vremena za pripremu poznatih testnih materijala. Međutim, upravo su te posljedice, prema mojem mišljenju, presudne za odgovor na pitanje je li došlo do nejednakog postupanja. Naime, s obzirom na sudsku praksu izloženu u prethodnoj točki, relevantno je pitanje jesu li kandidati zbog nejednakog vremena za pripremu sudjelovali u natječaju pod objektivno različitim uvjetima, a odgovor na njega ovisi o okolnostima slučaja.
67.      Iako nije moguće svaku nejednakost u vremenu za pripremu smatrati relevantnom, nejednakost o kojoj je riječ zbog osobitih okolnosti predmetnog
slučaja, kako ih je Opći sud utvrdio, smatram bitnom. Kandidati u drugom i trećom
polaganju
imali su dva odnosno tri puta više vremena za upoznavanje s istim unaprijed objavljenim scenarijem nego kandidati u prvom polaganju. To znatno dulje vrijeme za pripremu za isti scenarij – zajedno s određenim uvidom u način na koji bi scenarij mogao biti korišten, neizbježno stečen zahvaljujući sudjelovanju u prvom polaganju – čini, prema mojem mišljenju, osjetnu razliku u uvjetima pod kojima su kandidati u pojedinom polaganju polagali pisani test iz relevantnog područja.
68.      Stoga se mora ocijeniti, kao u slučaju prvog dijela prvog žalbenog razloga, je li ta razlika u postupanju bila objektivno opravdana i proporcionalna. Komisija u tom pogledu nije iznijela nikakvo konkretno opravdanje. Može se samo pretpostaviti da je korištenje istog unaprijed objavljenog scenarija prilikom ponovnog održavanja pisanog testa iz relevantnog područja (čime je omogućeno dulje vrijeme za pripremu) imalo legitiman cilj da se osigura slična razina težine u svim polaganjima. Međutim, primijenjeni
pristup ni uz tu mi se pretpostavku ne čini proporcionalnim s obzirom na okolnosti, osobito zbog činjenice da su i u tom pogledu bile dostupne manje ograničavajuće alternative. Čak i ako održavanje svih polaganja
unutar manjeg vremenskog okvira nije bilo izvedivo zbog administrativnih ograničenja, smatram da su se mogle razmotriti neke alternative, kao što je objava novog scenarija usporedive težine ili, kako se to razmatralo u prethodnom odjeljku, ponovno održavanje pisanih testova za sve kandidate pod jednakim uvjetima.
69.      Iz navedenog proizlazi, prema mojem mišljenju, da je činjenica da su kandidati u kasnijim polaganjima
pisanog testa iz relevantnog područja imali dodatno vrijeme za pripremu činila povredu načela jednakog postupanja.
70.      Posljedično, smatram da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava jer je u pobijanim presudama utvrdio da nije došlo do takve povrede.
71.      Međutim, kao u slučaju prvog dijela prvog žalbenog razloga, taj se zaključak ne odnosi na sve žalitelje. Kako je to Opći sud već utvrdio, a žalitelji prihvatili, samo žalitelji koji nisu ponovno polagali pisane testove – te stoga nisu imali više vremena za pripremu za pisani test iz relevantnog područja – mogu isticati drugi dio prvog žalbenog razloga. Ti žalitelji su VT, UN US i UT(29).
72.      Međutim, čini mi se da je slučaj žalitelja UT potrebno razlikovati. Iako stranke žalbenog postupka nisu o tome izričito govorile, iz točke 5. presude UJ i dr./Komisija proizlazi, koliko mogu razumjeti, da žalitelj UT nije uvršten na popis uspješnih kandidata zato što u centru za procjenu nije ostvario ni minimalno potreban broj bodova.
73.      U obavijesti o natječaju u tom su pogledu za uvrštenje na popis uspješnih kandidata jasno bila predviđena dva kumulativna uvjeta: (i.) ostvarenje minimalno potrebnog broja bodova u centru za procjenu i (ii.) ostvarenje jednog od najboljih ukupnih rezultata među kandidatima. Ključno je to da žalitelj UT nije ispunio prvi od navedenih uvjeta. Dakle, njegovo neuvrštenje na popis uspješnih kandidata nije bilo posljedica njegova ukupnog rezultata u usporedbi s ostalim kandidatima – na koji je navodno nejednako postupanje moglo utjecati – nego činjenice
da on nije dosegnuo ni minimalan bodovni prag.
74.      Čak i da se smatra, kako je to gore zaključeno, žalbeni razlog u pogledu postojanja povrede jednakog postupanja osnovan te čak i ako bi ostali kandidati, da nije bilo te povrede, ostvarili slabije rezultate ili rezultate nedovoljne za prolaz, to svejedno ne bi promijenilo rezultat žalitelja UT, koji nije bio prolazan. To je zato što se nejednakost koju se navodi u predmetnom slučaju odnosi na neopravdane prilike pružene drugim kandidatima da bolje napišu testove; ona se ne odnosi na eventualni negativni utjecaj na izvedbu žalitelja UT. Iz toga proizlazi, prema mojem mišljenju da prvi žalbeni razlog treba odbiti u odnosu na žalitelja UT(30).
75.      Stoga, s obzirom na to da gore utvrđene pogreške koje se tiču prava u presudi UJ i dr./Komisija ne mogu dovesti do poništenja odluke da se žalitelja UT ne uvrsti na popis uspješnih kandidata, izreka te presude vrijedi u odnosu na njega. Međutim, smatram da se obrazloženje presude u odnosu na njega mora zamijeniti gore iznesenim razmatranjima(31).
76.      S obzirom na navedeno, zaključio bih da drugi dio prvog žalbenog razloga treba prihvatiti u odnosu na žalitelje VT, UN i US, ali odbiti u odnosu na ostale žalitelje.
Međuzaključak
77.      Iz zaključaka donesenih u odjeljcima A.1 i A.2 ovog mišljenja proizlazi da pobijane presude sadržavaju pogreške koje se tiču prava te da ih se mora, prema mojem mišljenju, ukinuti u odnosu na sve žalitelje – osim u odnosu na žalitelja UT.
78.      Za slučaj da se Sud ne bude slagao s tim zaključkom, razmotrit ću treći dio prvog žalbenog razloga kao i drugi žalbeni razlog (koji je relevantan i za žalitelja UT).
3.      Treći dio prvog žalbenog razloga: održavanje pisanih testova na različite datume
79.      Žalitelji u trećem dijelu prvog žalbenog razloga, istaknutom samo u predmetu C-623/24 P, navode da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava u točkama 119. do 122. presude UJ i dr./Komisija jer nije utvrdio da je održavanjem polaganja
pisanih testova – osobito trećeg
polaganja
– na različite datume povrijeđeno načelo jednakog postupanja.
a)      Glavni argumenti stranaka
80.      Žalitelji se u prilog tom dijelu svoje žalbe(32) ponajprije pozivaju na presudu Prais(33) (a u nekim dijelovima žalbe i na presudu OJ(34)) tvrdeći da načelo jednakog postupanja, prema tim presudama, zahtijeva da svi kandidati istodobno polažu pisane testove. Oni na temelju toga navode da se održavanje pisanih testova na tri različita datuma samo po sebi protivi načelu jednakog postupanja.
81.      Komisija navodi da sudska praksa na koju se žalitelji pozivaju nije relevantna za okolnosti predmetnog slučaja. Dodaje da načela izvedena iz te sudske prakse ionako nisu povrijeđena jer testovi nisu održani na različite datume, nego su zbog tehničkih problema ista polaganja testova ponovno održana, ali tako da je svako polaganje održano unutar jednog dana.
b)      Analiza
82.      Kao prvo, treba istaknuti da su se presude Prais i OJ odnosile na zahtjeve pojedinačnih kandidata da im se, zbog osobnih razloga, omogući da testove natječaja polažu na drugi datum. Nadležna tijela za imenovanje te su zahtjeve odbila te je njihovo odbijanje potvrđeno u odnosnim presudama zato što bi, u bitnome, mogućnost tih pojedinaca da testove polažu na drugi datum mogla ugroziti zahtjev da svi kandidati polažu testove pod istim uvjetima. Komisija stoga pravilno ističe da se te situacije znatno razlikuju od predmetnog slučaja, u kojem je povjerenstvo za odabir zbog opsežnih tehničkih problema moralo usvojiti korektivne mjere.
83.      U svakom slučaju, te presude nije moguće tumačiti na način da uspostavljaju strogu pretpostavku koju žalitelji pokušavaju iz njih izvesti, a to je da činjenica da se testovi natječaja održavaju na različite datume nužno čini, sama po sebi, povredu načela jednakog postupanja.
84.      Kao prvo, u objema tim presudama navedeno je da se zahtjevima za polaganje testova na drugi datum moglo udovoljiti da su okolnosti bile drukčije(35).
85.      Kao drugo, odluka u tim presudama počivala je na ideji da svi kandidati moraju testove natječaja polagati pod istim uvjetima. Iako je točno da je istodobno polaganje testova obično najdjelotvorniji način da se zajamče ravnopravni uvjeti, ta se logika ne može koristiti kao apsolutno pravilo. Naime, takvo apsolutno shvaćanje, kako ga žalitelji navode, onemogućilo bi usvajanje mjera za ispravljanje posljedica tehničkih ili drugih smetnji pa čak i ponovno testiranje kandidata čije su isključenje iz natječaja sudovi Unije poništili (što je, paradoksalno, ishod koji bi žalitelji mogli ostvariti predmetnim žalbama).
86.      Stoga, protivno onomu što žalitelji tvrde, načelo jednakog postupanja ne zahtijeva da se svi testovi održe istog dana. Umjesto toga, ono zahtijeva da različito vrijeme njihova održavanja ne uzrokuje razliku u objektivnim uvjetima pod kojima se kandidati ocjenjuju (primjerice, kandidati koji kasnije polažu test ne smiju unaprijed znati teme testa te se one stoga moraju razlikovati, ali težina testa mora ostati ista).
87.      Shodno tomu, smatram da činjenica da su pisani testovi održani na tri različita datuma ne čini sama po sebi povredu načela jednakog postupanja. Umjesto toga, zabrinutost u pogledu jednakog postupanja proizlazi iz specifičnih aspekata održavanja odnosnih triju polaganja, a osobito iz činjenice da je mogućnost ponovnog polaganja dana svim kandidatima te činjenice da su neki kandidati imali mnogo više vremena za pripremu za poznati scenarij, koje su već razmatrane u kontekstu prvih dvaju dijelova prvog žalbenog razloga. Stoga smatram da je treći dio prvog žalbenog razloga, ako ga se zasebno promatra, neosnovan te ga se mora odbiti.
B.      Drugi žalbeni razlog: pogreške koje se tiču prava povezane s odbacivanjem odnosno odbijanjem petog tužbenog razloga
88.      Drugi žalbeni razlog odnosi se na odbacivanje odnosno odbijanje petog tužbenog razloga od strane Općeg suda. Taj je tužbeni razlog bio u bitnome jednak u obama predmetima te se njime, kako će biti podrobnije objašnjeno u nastavku, navodila povreda obavijesti o natječaju u dijelu u kojem se ta obavijest odnosila na procjenu kompetencija kandidata. Međutim, Opći sud taj tužbeni razlog nije u obama predmetima odbio zbog istih razloga.
89.      Konkretno, Opći sud je taj tužbeni razlog odbacio
kao nedopušten u predmetu UJ i dr./Komisija jer ga žalitelji nisu istaknuli u svojim pritužbama na temelju članka 90. stavka 2. te on kao takav nije bio skladu s pravilom da pritužba i tužba moraju biti međusobno usklađene. S druge strane, Opći sud je u predmetu VT/Komisija ocjenjivao meritum tog tužbenog razloga te ga je odbio kao neosnovanog.
90.      Shodno tomu, žalitelji u predmetu C-623/24 P osporavaju utvrđenje nedopuštenosti, dok žalitelj u predmetu C-622/24 P osporava meritorne zaključke Općeg suda. Redom ću razmotriti odgovarajuće žalbene razloge, počinjući s pitanjem dopuštenosti (1) prije nego što se osvrnem na navodnu pogrešku u ocjeni merituma izvornog tužbenog razloga (2).
1.      Drugi žalbeni razlog u predmetu C-623/24 P: pravilo o usklađenosti između pritužbe i tužbe
91.      Žalitelji u predmetu C-623/24 P svojim drugim žalbenim razlogom navode da je Opći sud počinio pogrešku koja se tiče prava (u točkama 206. i 207. presude UJ i dr./Komisija) jer je njihov peti tužbeni razlog odbacio
kao nedopušten zbog neusklađenosti s pravilom o usklađenosti između upravne pritužbe i tužbe.
a)      Glavni argumenti stranaka
92.      Žalitelji ne osporavaju da oni u svojima pritužbama na temelju članka 90. stavka 2. nisu izričito spomenuli ono što su navodili u okviru svojeg petog tužbenog razloga, ali tvrde da je Opći sud u njihovu slučaju prestrogo primijenio pravilo o usklađenosti.
93.      Oni u tom pogledu navode da je pravilo o usklađenosti isključivo konstrukt sudske prakse odnosno da nema izričitog temelja u članku 270. UFEU-a, Pravilniku o osoblju ili Poslovniku Općeg suda. Oni ga stoga smatraju nepisanim postupovnim ograničenjem čija stroga primjena povređuje pravo na djelotvornu sudsku zaštitu predviđeno člankom 47. Povelje. Pozivajući se, među ostalim, na presudu nekadašnjeg Službeničkog suda u predmetu Mandt(36), žalitelji zagovaraju fleksibilno tumačenje tog pravila, prema kojem bi bilo dovoljno da su u svojim pritužbama na temelju članka 90. stavka 2. osporili materijalnu – a ne tek postupovnu – zakonitost obavijesti o natječaju.
94.      Žalitelji dalje tvrde da smisao tog pravila, a to je omogućiti mirno rješenje spora između uprave i podnositelja pritužbe, ne može opravdati njegovu strogu primjenu u slučajevima kao što je njihov, u kojem tijelo za imenovanje nije izričito odgovorilo na njihove pritužbe unutar rokova predviđenih člankom 90. stavkom 2. Pravilnika o osoblju pa mirno rješenje spora nije realistično dolazilo u obzir.
95.      Komisija smatra da drugi žalbeni razlog treba odbiti kao bespredmetan ili očito neosnovan jer, prema njezinu mišljenju, žalitelji u biti žele izbjeći obvezu podnošenja upravne pritužbe u skladu s predsudskim postupkom propisanim člankom 90. stavkom 2. i člankom 91. stavkom 2. Pravilnika o osoblju. Komisija dalje ističe da je Opći sud u kasnijim predmetima, djelujući kao žalbeni sud, izričito odbio „fleksibilan” pristup iz presude Mandt. Naposljetku, ona tvrdi da vrsta odgovora na pritužbu (izričit ili implicitan) nije relevantna za primjenu pravila o usklađenosti te da je u predmetnom slučaju izričita odluka ionako donesena prije isteka roka za podnošenje tužbe.
b)      Analiza
96.      U skladu s ustaljenom sudskom praksom, pravilo o usklađenosti u službeničkim sporovima Unije zahtijeva, pod prijetnjom nedopuštenosti, da tužba podnesena na temelju članka 270. UFEU-a sadržava samo zahtjeve koji imaju istu osnovu kao prethodna obvezna pritužba na temelju članka 90. stavka 2. Pravilnika o osoblju. Ti se zahtjevi u tužbi mogu razraditi tužbenim razlozima i argumentima kojih nema nužno u pritužbi, ali koji su s njom usko povezani. Tim se pravilom nastoji omogućiti mirno rješavanje sporova tako što se osigurava da tijelo za imenovanje može dovoljno precizno odrediti prigovore usmjerene protiv spornog akta(37).
97.      Iako je točno da pravilo o usklađenosti nije izričito predviđeno u člancima 90. i 91. Pravilnika o osoblju (ili bilo kojoj drugoj primjenjivoj odredbi), ne može ga se zbog toga odbaciti kao neosnovani sudski konstrukt. Tim je odredbama prethodno podnošenje upravne pritužbe određeno kao preduvjet za pokretanje sudskog postupka te bi ono bilo besmisleno – i podložno zlouporabi – ako bi u tom pogledu bila dovoljna bilo kakva pritužba, pa i ona koja nema nikakve veze s predmetom ili osnovom kasnije tužbe.
98.      Iz navedenog proizlazi da tužba mora biti povezana s pritužbom i to, prema mojem mišljenju, ne tek formalno ili suviše apstraktno. Međutim, žalitelji pozivanjem na presudu Mandt u biti tvrde da je upravo takva povezanost dovoljna.
99.      Nekadašnji Službenički sud u toj je presudi (i malenom broju kasnijih predmeta) zauzeo stajalište da pravilo o usklađenosti treba fleksibilnije tumačiti, s obzirom na neformalnu prirodu predsudskog postupka, činjenicu da odvjetnička pomoć u toj fazi obično izostaje i pravo na djelotvornu sudsku zaštitu predviđeno člankom 47. Povelje. Službenički sud je na temelju toga prihvatio da je tužbene razloge moguće smatrati „usko povezanima” s razlozima u pritužbi ako se i jedni i drugi odnose na materijalnu zakonitost (ili pak postupovnu zakonitost) spornog akta, čak i ako se odnose na njezine različite aspekte.
100. Međutim, kako je to Komisija pravilno istaknula, Opći sud – djelujući kao žalbeni sud u odnosu na Službenički sud – u kasnijim je predmetima suzio taj preširoki pristup, ponovno uskladivši sudsku praksu s ranijim presudama Suda u pogledu pravila o usklađenosti(38). Smatram da je dobro postupio. Kako je to Opći sud utvrdio u presudi Moschonaki(39), pojmovi materijalne i postupovne nezakonitosti previše su široki i apstraktni da osiguraju stvarnu povezanost između razloga istaknutih u predsudskom postupku i tužbenih razloga. Međutim, ta je povezanost ključna kako bi predsudski postupak ispunio svoju svrhu da omogući mirno rješavanje sporova.
101. Dakle, neprihvatljivo je da se žalitelji pozivaju na presudu Mandt u prilog tvrdnji da je za isticanje tužbenog razloga u pogledu materijalne zakonitosti pred Sudom dovoljno da su se u svojoj pritužbi na temelju članka 90. stavka 2. osvrnuli na materijalnu zakonitost natječaja ili spornih odluka. Takvo bi tumačenje lišilo predsudski postupak same njegove svrhe. Ako se u pritužbi na temelju članka 90. stavka 2. ni ne upućuje na konkretan problem sa spornim aktom, tijelo za imenovanje ne može dovoljno jasno utvrditi što dotičnoj osobi smeta te stoga ne može smisleno preispitati akt, izmijeniti ga ili povući niti može mirno riješiti spor.
102. Žalitelji dalje tvrde da mirno rješenje spora nije moguće upravo ako, kao u njihovu slučaju, u roku od četiri mjeseca propisanom u članku 90. stavku 2. Pravilnika o osoblju nije donesena izričita odluka. Oni smatraju da bi u takvim okolnostima pravilo o usklađenosti trebalo blaže primijeniti – ako bi ga uopće i trebalo primijeniti. Ne slažem se s tim.
103. Poput Komisije, smatram da vrsta odgovora tijela za imenovanje na pritužbu (izričit ili implicitan) nije relevantna te ne mijenja zahtjeve pravila o usklađenosti(40). Osim toga, čini mi se da je argumentacija žalitelja manjkava u smislu da je retrospektivna: oni iz kasnijeg implicitnog odbijanja zaključuju da predsudski postupak nikako nije mogao ispuniti svoju svrhu te na temelju tog zaključka potom tvrde da pritužba uopće nije trebala sadržavati sporni tužbeni razlog. Međutim, sadržaj pritužbe ne može se odrediti s obzirom na to kako će tijelo za imenovanje na njega odgovoriti. Osim toga, ne može se isključiti, čak ni u slučajevima implicitnog odbijanja, da bi tijelo za imenovanje, da je konkretan prigovor od početka bio jasno istaknut, zauzelo drukčije stajalište, primjerice da bi prihvatilo pritužbu i istražilo mogućnost mirnog rješavanja spora.
104. S obzirom na navedeno, mora se zaključiti da Opći sud nije počinio pogrešku koja se tiče prava time što je peti tužbeni razlog žalitelja odbacio
kao nedopušten jer oni – kao što je nesporno – u svojoj pritužbi na temelju članka 90. stavka 2. nisu iznijeli nijedan relevantan zahtjev ili usko povezan argument. Stoga smatram da drugi žalbeni razlog u predmetu C-623/24 P treba odbiti kao neosnovan.
105. Ističem da su se žalitelji, radi cjelovitosti, očitovali i o meritumu petog tužbenog razloga. Njihovi argumenti u tom pogledu odgovaraju argumentima žalitelja u predmetu C-622/24 P, koje ću razmotriti u sljedećem odjeljku. S obzirom na zaključke koji će u tom pogledu biti doneseni u nastavku, smatram da bi peti tužbeni razlog, čak i da je proglašen dopuštenim u odnosu na žalitelje u predmetu C-623/24 P, u svakom slučaju bio meritorno odbijen.
2.      Drugi žalbeni razlog u predmetu C-622/24 P: povreda obavijesti o natječaju
106. Žalitelj u predmetu C-622/24 P drugim žalbenim razlogom navodi da je Opći sud u točkama 187. do 193. presude VT/Komisija počinio pogrešku koja se tiče prava prilikom tumačenja obavijesti o natječaju u pogledu toga koje je kompetencije kandidata trebalo procijeniti.
107. Konkretnije, žalitelj je pred Općim sudom tvrdio da je povjerenstvo za odabir povrijedilo obavijest o natječaju jer je vještine upravljanja timovima procjenjivalo u odnosu na kandidate za razred AD 7 (kao što je on) iako je, prema njegovu mišljenju, u skladu s tom obavijesti, te vještine trebalo procijeniti samo u odnosu na kandidate za razred AD 9.
108. Opći sud odbio je taj tužbeni razlog utvrdivši da se žalitelj pogrešno pozivao na točku obavijesti o natječaju u kojoj su bile opisane zadaće koje će uspješni kandidati obavljati (u daljnjem tekstu: točka o zadaćama), a u kojoj je bilo navedeno, samo u odnosu na administratore iz razreda AD 9, da se „može […] zahtijevati […] [upravljanje] timom stručnjaka”. Nasuprot tomu, točka obavijesti o natječaju koja se odnosila na način odabira kandidata (u daljnjem tekstu: točka o odabiru) predviđala je da će se u centru za procjenu u odnosu na sve kandidate, bez obzira na razred za koji su se prijavili, procjenjivati osam općih kompetencija, uključujući „sposobnost vođenja”. Opći sud je na temelju toga zaključio da je povjerenstvo za odabir prilikom procjene žaliteljeve sposobnosti vođenja postupilo potpuno u skladu s odredbama obavijesti o natječaju.
a)      Glavni argumenti stranaka
109. Žalitelj tvrdi da je Opći sud u svojoj ocjeni počinio pogrešku koja se tiče prava zato što se nije držao teksta obavijesti o natječaju (to jest, pravnog okvira natječaja), u kojoj je „upravljanje timovima” bilo kao zadaća jasno rezervirano samo za administratore iz razreda AD 9, te je taj pojam pogrešno smatrao istoznačnim pojmu „sposobnost vođenja”.
110. Pozivajući se na presudu Spisto(41), žalitelj navodi da priroda zadaća koje bi se obavljale nakon zapošljavanja čini temeljni interpretativni kriterij obavijesti o natječaju te stoga mora uvjetovati procjenu kandidata. On u bitnome ističe da se točku o odabiru nije smjelo promatrati odvojeno od točke o zadaćama, već da ju je trebalo tumačiti s obzirom na nju.
111. Iz toga proizlazi, prema njegovu
mišljenju, da je vještine povezane s upravljanjem timovima trebalo procijeniti samo u odnosu na kandidate za razred AD 9. Podredno, dodaje da je povjerenstvo za odabir, čak i ako je sposobnost vođenja trebalo procijeniti u odnosu na sve kandidate, barem trebalo za svaki od razreda primijeniti različite kriterije za procjenu.
112. Komisija smatra da drugi žalbeni razlog nije osnovan. Naglašava da je u obavijesti o natječaju bilo jasno predviđeno da će se u centru za procjenu „sposobnost vođenja”, kao opća kompetencija, procjenjivati u odnosu na sve kandidate, bez obzira na razred za koji su se prijavili. Ona u tom pogledu ističe da se opće kompetencije u EPSO-ovim natječajima uvijek procjenjuju za sve razrede, neovisno o konkretnim zadaćama koje će uspješni kandidati obavljati.
113. Posljedično, Komisija ističe da razlika između razreda AD 7 i AD 9 nije bila relevantna u centru za procjenu, nego samo u fazi Probira talenata (kada se uzimalo u obzir radno iskustvo relevantno za zadaće koje će obavljati uspješni kandidati). Komisija stoga navodi da se žalitelji pogrešno pozivaju na presudu Spisto jer se taj predmet odnosio na ocjenu radnog iskustva u fazi Probira talenata, a ne na procjenu općih kompetencija. Osim toga, Komisija tvrdi da Opći sud nije „sposobnost vođenja” i „upravljanje timovima” smatrao sinonimima. Umjesto toga, on je svaki od tih pojmova sagledao u njihovu odgovarajućem kontekstu te je pravilno utvrdio da je povjerenstvo za odabir procjenjivalo samo sposobnost vođenja, kako je bilo predviđeno u obavijesti o natječaju.
b)      Analiza
114. Kao prvo, mora se pojasniti da je žalitelj svoj navod da je povjerenstvo za odabir procjenjivalo njegove vještine upravljanja timovima činjenično neprecizno formulirao. Kako to jasno proizlazi iz (točaka 53. i 192.) pobijane presude, povjerenstvo za odabir procjenjivalo je sposobnost vođenja, u pogledu koje je uzimalo u obzir sposobnost „upravljanja, razvoja i poticanja ljudi da ostvare rezultate”. Kako je to Opći sud istaknuo, ta je kompetencija bila jedna od osam općih kompetencija koje se u centru za procjenu procjenjivalo u odnosu na sve kandidate, bez obzira na razred za koji su se prijavili, kako je to bilo izričito predviđeno u točki o odabiru.
115. Na temelju toga može se smatrati da žalitelj u biti navodi da se, s obzirom na to da uspješni kandidati za razred AD 7 ne bi u okviru svojih zadaća upravljali timovima, njihova sposobnost vođenja uopće nije trebala procjenjivati ili da se trebala procjenjivati prema kriterijima različitima od onih koji su primijenjeni u odnosu na kandidate za razred AD 9. Međutim, obje te tvrdnje proizlaze iz bitno pogrešnog shvaćanja, s jedne strane, pojma sposobnosti vođenja kao kompetencije i, s druge strane, prirode općih kompetencija koje se procjenjuje u EPSO-ovim natječajima.
116. U tom se pogledu može istaknuti, kao prvo, da kompetencija „sposobnost vođenja”, iako može obuhvaćati aspekte upravljanja drugim ljudima, nije rezervirana za one koji drže formalne upravljačke položaje. Pojedinac se može naći u situaciji da, primjerice, vodi projekt ili spis te stoga koordinira i usmjerava kolege a da nije upravitelj tima. Čini se da žalitelj mišlju da je „sposobnost vođenja” istinski relevantna samo u odnosu na kandidate za razred AD 9 kao potencijalne upravitelje timova miješa pojmove upravljanja timovima i sposobnosti vođenja.
117. Kao drugo, ističem da su EPSO te institucije i tijela za zapošljavanje kojima on služi definirali, u okviru svoje diskrecijske ovlasti određivanja sposobnosti koje mogu zahtijevati od kandidata u natječajima(42), određene opće kompetencije koje se smatra bitnima za bilo koje radno mjesto u tim institucijama ili tijelima. „Sposobnost vođenja” je jedna od takvih kompetencija, primjenjiva na radna mjesta administratora, bez obzira na razred, uključujući početnička radna mjesta iz razreda AD 5(43).
118. Zbog toga se u obavijesti o natječaju ne pravi razlika, za potrebe procjenjivanja kompetencija, između kandidata za razrede AD 7 i AD 9. Shodno tomu, točka o zadaćama, u kojoj su navedene zadaće povezane sa svakim razredom, nije relevantna za procjenu općih kompetencija. S obzirom na to, povjerenstvo za odabir nije moglo zanemariti jasan tekst obavijesti, koja čini pravni okvir natječaja te definira granice diskrecijske ovlasti povjerenstva(44); umjesto toga, ono je moralo sposobnost vođenja procijeniti u odnosu na sve kandidate, na temelju istih kriterija, bez obzira na razred za koji su se prijavili.
119. Stoga se mora zaključiti da Opći sud nije počinio pogrešku koja se tiče prava utvrdivši da povjerenstvo za odabir, protivno žaliteljevoj tvrdnji, nije povrijedilo obavijest o natječaju.
120. Taj zaključak ne dovodi u pitanje žaliteljeva tvrdnja utemeljena na presudi Spisto. Ta presuda ne podupire žaliteljev navod; naprotiv, ona potvrđuje gore donesen zaključak.
121. U predmetu koji je doveo do presude Spisto kandidatkinja u EPSO-ovu natječaju prigovarala je da je u fazi Probira talenata povjerenstvo za odabir procjenjivalo – te utvrdilo nedostatnim – njezino iskustvo u upravljanju timovima, iako ono nije konkretno spomenuto ni u kriterijima za odabir ni u opisu zadaća na koje su se ti kriteriji odnosili. Opći sud je utvrdio da je povjerenstvo za odabir uvođenjem dodatnog kriterija „upravljanja timovima” u fazi Probira talenata povrijedilo uvjete obavijesti o natječaju.
122. Razlika u odnosu na predmetni slučaj je očita jer se predmet Spisto odnosio na fazu Probira talenata, koja izričito služi ocjenjivanju iskustva kandidatâ povezanog sa zadaćama koje će se obavljati. Protivno žaliteljevoj tvrdnji, iz tog se predmeta ne može zaključiti da je opis zadaća (koje su se u natječaju o kojem je riječ u predmetnom slučaju razlikovale s obzirom na razred) kriterij koji uvjetuje tumačenje obavijesti o natječaju u pogledu svih faza natječaja. Naprotiv, Opći sud je u točkama 46. i 47. presude Spisto naglasio da su različite faze natječaja imale različitu svrhu: cilj Probira talenata bio je ocijeniti radno iskustvo kandidata i kvalifikacije koje su naveli, dok je faza u centru za procjenu služila ocjenjivanju njihovih sposobnosti i kompetencija u praksi. Opći sud je zato smatrao da kriteriji relevantni za jednu fazu natječaja ne mogu utjecati na procjenu u nekoj drugoj fazi. Također valja spomenuti da je Opći sud u presudi Spisto usto usput istaknuo da sposobnost vođenja nije moguće tumačiti na način da nužno obuhvaća upravljanje timovima, što je sasvim u skladu s gore izloženom analizom. Presuda Spisto stoga nipošto ne podupire žaliteljev argument, već ide u prilog gore donesenom zaključku da je Opći sud u pobijanoj presudi pravilno utvrdio da je povjerenstvo za odabir postupilo u skladu s obavijesti o natječaju.
123. S obzirom na navedeno, smatram da drugi žalbeni razlog u predmetu C-622/24 P treba odbiti kao neosnovan.
VII. Posljedice ocjene
124. Kako je to zaključeno u točki 77. ovog mišljenja, smatram da je prvi žalbeni razlog osnovan u odnosu na sve žalitelje, osim u odnosu na žalitelja UT. Pobijane presude stoga treba ukinuti u odnosu na žalitelje VT, UJ, UL, UN, UP, US, UU i UV.
125. U skladu s člankom 61. prvim stavkom Statuta Suda, nakon što ukine presudu, Sud može vratiti predmet na odlučivanje Općem sudu ili može sam konačno odlučiti o sporu ako stanje postupka to dopušta.
126. Smatram da stanje postupka u predmetnom slučaju dopušta Sudu da konačno odluči o sporu te zaključi da odluke koje osporavaju žalitelji u odnosu na koje je prvi žalbeni razlog prihvaćen treba poništiti.
VIII. Troškovi
127. U skladu s člankom 184. stavkom 2. Poslovnika Suda, kad je žalba osnovana i Sud sam konačno odluči o sporu, Sud odlučuje o troškovima. Članak 138. stavak 1. Poslovnika Suda, koji se na žalbene postupke primjenjuje na temelju članka 184. stavka 1. tog Poslovnika, predviđa da je stranka koja ne uspije u postupku dužna, na zahtjev protivne stranke, snositi troškove.
128. Žalitelji su u predmetnom slučaju podnijeli zahtjev u pogledu troškova. Budući da žalbe, prema mojem mišljenju, treba prihvatiti, Komisiji treba naložiti snošenje troškova i prvostupanjskog i žalbenog postupka.
IX.    Zaključak
129. S obzirom na izloženu analizu, predlažem da Sud:
–        U predmetu C-622/24 P:
–        ukine presudu od 10. srpnja 2024., VT/Komisija (T-216/23, EU:T:2024:465);
–        poništi odluku od 15. srpnja 2022., kojom je povjerenstvo za odabir u otvorenom natječaju EPSO/AD/380/19 odlučilo, nakon preispitivanja, ne uvrstiti žalitelja VT na popis uspješnih kandidata za zapošljavanje administratora za međunarodnu suradnju i pružanje pomoći trećim zemljama iz razreda AD 7;
–        naloži Komisiji snošenje troškova i prvostupanjskog i žalbenog postupka.
–        U predmetu C-623/24 P:
–        ukine presudu od 10. srpnja 2024., UJ i dr./Komisija (T‑120/23, EU:T:2024:464), u dijelu u kojem se odnosi na žalitelje UJ, UL, UN, UP, US, UU i UV;
–        odbije žalbu u odnosu na žalitelja UT;
–        poništi odluke od 15. srpnja 2022., kojima je povjerenstvo za odabir u otvorenom natječaju EPSO/AD/380/19 odlučilo, nakon preispitivanja, ne uvrstiti žalitelje UJ i UL na popis uspješnih kandidata za zapošljavanje administratora za međunarodnu suradnju i pružanje pomoći trećim zemljama iz razreda AD 7;
–        poništi odluke od 5. svibnja 2022., kojima je to povjerenstvo za odabir odlučilo ne uvrstiti žalitelje UN, UP, US, UU i UV na popis uspješnih kandidata;
–        naloži Komisiji snošenje troškova i prvostupanjskog i žalbenog postupka.
1      Izvorni jezik: engleski
2      Presuda od 10. srpnja 2024., VT/Komisija
(T‑216/23, u daljnjem tekstu: presuda VT/Komisija, EU:T:2024:465). Taj je predmet određen kao ogledni predmet za 18 drugih sličnih predmeta (predmeti T‑217/23, T‑234/23 do T‑238/23, T‑241/23, T‑242/23, T‑249/23 do T‑254/23, T‑259/23, T‑264/23, T‑267/23 i T‑268/23), u kojima je postupak, u skladu s time, prekinut, na temelju članka 71.a Poslovnika Općeg suda.
3      Presuda od 10. srpnja 2024., UJ i dr./Komisija (T‑120/23, u daljnjem tekstu: presuda UJ i dr./Komisija, EU:T:2024:464). Taj je predmet zajednički pokrenulo 13 žalitelja.
4      Uredba br. 31 (EEZ), 11 (EZAE) o utvrđivanju Pravilnika o osoblju za dužnosnike i Uvjeta zaposlenja ostalih službenika Europske ekonomske zajednice i Europske zajednice za atomsku energiju (SL 1962., P 045, str. 1385.)
5      SL 2019., C 409 A, str. 1.
6      U točkama 107. do 112. presude VT/Komisija i točkama 103. do 109. presude UJ i dr./Komisija
7      Iako žalitelji nekoliko puta u svojoj argumentaciji spominju treće polaganje pisanih testova, prvi dio prvog žalbenog razloga moguće je shvatiti samo na način da se odnosi na mogućnost sudjelovanja u drugom polaganju pisanih testova. U pobijanim presudama jasno je utvrđeno (vidjeti također točke 10. do 12. ovog mišljenja) da je svim kandidatima omogućeno sudjelovanje samo u drugom polaganju, dok je treće polaganje bilo
ponuđeno samo osmero
kandidata koji su doživjeli tehničke poteškoće tijekom drugog polaganja.
8      Vidjeti, primjerice, presudu od 29. rujna 2009., Aparicio i dr./Komisija (F-20/08, F-34/08 i F-75/08, EU:F:2009:132, t. 77.).
9      Primjerice, zato što odabir tema u testu može pogodovati kandidatima koji su upoznati s danom temom; vidjeti presudu od 8. ožujka 1988., Sergio i dr./Komisija (64/86, 71/86 do 73/86 i 78/86, EU:C:1988:119, t. 26. do 28.)
10      Ibid.; vidjeti također presudu od 12. ožujka 2008., Giannini/Komisija (T-100/04, EU:T:2008:68, t. 133.).
11      Komisija to objašnjenje izričito pruža samo u svojem odgovoru na žalbu u predmetu C-622/24 P, iako ono implicitno proizlazi i iz njezinih očitovanja u predmetu C-623/24 P.
12      Vidjeti presudu od 18. veljače 1982., Ruske/Komisija (67/81, u daljnjem tekstu: presuda Ruske, EU:C:1982:69, t. 9.), rješenje od 7. rujna 2022., Rosca/Komisija (C-802/21 P, EU:C:2022:677, t. 31.) i presudu od 14. prosinca 2022., SY/Komisija (T-312/21, u daljnjem tekstu: presuda SY, EU:T:2022:814, t. 43. i 71.).
13      Vidjeti, primjerice, presudu od 14. srpnja 2022., Komisija/VW i dr. (C-116/21 P do C-118/21 P, C-138/21 P i C-139/21 P, EU:C:2022:557, t. 142.).
14      Ne uzimajući u obzir iznimno treće polaganje, koje je organizirano za ograničen broj kandidata zbog dodatnih tehničkih problema
15      Vidjeti, primjerice, presudu od 26. ožujka 2019., Španjolska/Parlament (C-377/16, EU:C:2019:249, t. 38.) i presudu SY, t. 53. i 74.
16      Vidjeti presudu od 5. prosinca 2023., Nordic Info (C-128/22, EU:C:2023:951, t. 77. i navedenu sudsku praksu).
17      Međutim, pitanje je može li se mjeru smatrati potpuno prikladnom za ispravljanje nepravilnosti i obnovu uvjeta natječaja ako se njome uvodi nova nepravilnost, to jest nejednako postupanje o kojem je riječ.
18      Vidjeti točku 4.1. Priloga III. obavijesti o natječaju; to je sada podrobno izloženo i u „Politici rješavanja pritužbi u vezi s testiranjima”, koju je EPSO objavio 24. lipnja 2024., a koja je dostupna na https://eu-careers.europa.eu/en/epso-complaint-resolution-policy.
19      Barem polovica kandidata, kako je to Opći sud istaknuo u točki 108. presude VT/Komisija
20      Istina, takvo rješenje ne bi bilo idealno sa
stajališta kandidata koji bi morali ponovno polagati testove unatoč tome što su bili zadovoljni svojim rezultatima u početnom polaganju. Međutim, u predmetnim iznimnim okolnostima čini se da je to jedina dostupna korektivna mogućnost koja sama po sebi ne bi stvorila prednost određenim kandidatima.
21      Vidjeti presudu od 27. veljače 2025., OA/Parlament (C-32/24 P, EU:C:2025:118, t. 67. i navedenu sudsku praksu).
22      Vidjeti u tom pogledu nedavnu presudu SY, u kojoj je Opći sud zaključio da kandidatova
legitimna očekivanja nisu iznevjerena u situaciji u kojoj, zbog više sile uzrokovane pandemijom bolesti COVID-19, njegovi prvotni rezultati na testu nisu samo poništeni, nego su i zamijenjeni drukčijom vrstom testa, koja nije bila predviđena u izvornoj obavijesti o natječaju.
23      Vidjeti, primjerice, presudu SY, t. 126.
24      Vidjeti presude od 30. lipnja 1983., Schloh/Vijeće (85/82, EU:C:1983:179, t. 14.) i od 25. ožujka 2021.,
Alvarez y Bejarano i dr./Komisija (C-517/19 P i C-518/19 P, EU:C:2021:240, t. 91. i navedenu sudsku praksu).
25      U točkama 113. do 117. presude VT/Komisija i točkama 112. do 114. presude UJ i dr./Komisija
26      U tom pogledu treba pojasniti da je scenarij s izmišljenom zemljom objavljen prije prvog polaganja te da su kandidati pozvani da se s njim upoznaju. Tijekom pisanog testa iz relevantnog područja kandidati su pozvani da sastave bilješke u pogledu situacije iz tog scenarija.
27      U prvom
i trećem
polaganju
pisanih testova korištena je verzija 1 tog scenarija, a u drugom polaganju korištena je verzija 2.
28      Vidjeti, primjerice, presudu od 24. ožujka 1988., Goossens i dr./Komisija (228/86, EU:C:1988:172, t. 15.).
29      I u odnosu na te kandidate moguće je propitivati (kao što je to Komisija činila u predmetu VT/Komisija) mogu li se pozivati na nejednako vrijeme za pripremu kad je riječ o drugom polaganju, s obzirom na to da su odlučili ne sudjelovati u njemu. Međutim, s obzirom na to da je izričito omogućilo kandidatima izbor između prvog i drugog polaganja, povjerenstvo za odabir trebalo je, prema mojemu mišljenju, osigurati da se ona održe pod jednakim uvjetima. Osim toga, to pitanje nije relevantno u odnosu na treće polaganje, u kojem
je moglo sudjelovati samo osmero kandidata.
30      Vidjeti, po analogiji, presude od 30. studenoga 2005., Vanlangendonck/Komisija (T-361/03, EU:T:2005:433, t. 33.), od 11. prosinca 2012., Mata Blanco/Komisija (F-65/10, EU:F:2012:178, t. 38. i 39.) i od 23. travnja 2015., BX/Komisija (T-352/13 P, EU:T:2015:225, točku 27. i sljedeće točke).
31      Vidjeti presudu od 16. ožujka 2023., Komisija/CalhauCorreia de Paiva(C-511/21 P, EU:C:2023:208, t. 64. i 65.).
32      Ističem da – premda je treći dio usmjeren na treće polaganje pisanih testova – žalitelji se u obama predmetima na presudu Prais pozivaju i u prilog prvim dvama dijelovima prvog žalbenog razloga, uključujući u pogledu drugog polaganja pisanih testova. Predmetna analiza je u svakom slučaju jednako relevantna u mjeri u kojoj je tu argumentaciju moguće smatrati dodatnim dijelom prvog žalbenog razloga u odnosu na sve žalitelje.
33      Presuda od 27. listopada 1976., Prais/Vijeće (130/75, u daljnjem tekstu: presuda Prais,
EU:C:1976:142)
34      Presuda od 23. veljače 2022., OJ/Komisija (T-709/20, u daljnjem tekstu: presuda OJ, EU:T:2022:81)
35      U presudi
Prais, da je tužiteljica tijelo za imenovanje unaprijed obavijestila da neće moći sudjelovati na predviđeni datum (vidjeti točku 17.), a u presudi OJ, da su pruženi odgovarajući dokazi o nemogućnosti sudjelovanja na predviđene datume (točka 50. i sljedeće)
36      Presuda od 1. srpnja 2010., Mandt/Parlament (F-45/07, u daljnjem tekstu: presuda Mandt, EU:F:2010:72)
37      Vidjeti presude od 7. svibnja 1986., Rihoux i dr./Komisija (52/85, EU:C:1986:199, t. 13.) i od 14. ožujka 1989., del Amo Martinez/Parlament (133/88, EU:C:1989:124, t. 9. i 10.).
38      Ibid.
39      Presuda od 25. listopada 2013., Komisija/Moschonaki (T-476/11 P, EU:T:2013:557, točka 75. i sljedeće točke)
40      Vidjeti također točku 150. presude UJ i dr./Komisija, u kojoj je Opći sud, mada u kontekstu jednog drugog tužbenog razloga, također zaključio da izostanak izričitog odgovora u roku od četiri mjeseca ne utječe na primjenu pravila o usklađenosti.
41      Presuda od 10. studenoga 2021., Spisto/Komisija (T-572/20, u daljnjem tekstu: presuda Spisto, EU:T:2021:766)
42      Vidjeti presudu od 16. veljače 2023., Komisija/Italija i Španjolska (C-635/20 P, EU:C:2023:98, t. 66. i navedenu sudsku praksu).
43      To je bilo stanje do 2022., što znači da je navedeno vrijedilo i za predmetni natječaj. Tražene kompetencije promijenile su se 2023., ali i dalje se odnose na sva radna mjesta i razrede; vidjeti u tom pogledu: https://eu-careers.europa.eu/en/kick-start-epsos-transformation-process
44      Vidjeti presudu Ruske, t. 9., i presudu SY, t. 83. i navedenu sudsku praksu.