62024CJ0063
PRESUDA SUDA (treće vijeće)
30. travnja 2025. (
*1
)
„Zahtjev za prethodnu odluku – Politika azila – Status izbjeglice ili status stečen na temelju supsidijarne zaštite – Direktiva 2011/95/EU – Članak 12. stavak 2. točka (b) – Članak 18. Povelje Europske unije o temeljnim pravima – Isključenje prava na stjecanje statusa izbjeglice – Uzroci – Počinjenje teškog nepolitičkog kaznenog djela izvan zemlje u koju je osoba izbjegla prije nego što je bila prihvaćena kao izbjeglica – Utjecaj činjenice da je kazna odslužena”
U predmetu C‑63/24 [Galte] (
i
),
povodom zahtjeva za prethodnu odluku na temelju članka 267. UFEU‑a, koji je uputio Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Vrhovni upravni sud Litve), odlukom od 24. siječnja 2024., koju je Sud zaprimio 26. siječnja 2024., u postupku
K. L.
protiv
Migracijos departamentas prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijos,
SUD (treće vijeće),
u sastavu: C. Lycourgos (izvjestitelj), predsjednik vijeća, S. Rodin, N. Piçarra, O. Spineanu‑Matei i N. Fenger, suci,
nezavisna odvjetnica: L. Medina,
tajnik: A. Calot Escobar,
uzimajući u obzir pisani dio postupka,
uzimajući u obzir očitovanja koja su podnijeli:
–
za litavsku vladu, V. Kazlauskaitė-Švenčionienė i E. Kurelaitytė, u svojstvu agenata,
–
za belgijsku vladu, M. Jacobs i M. Van Regemorter, u svojstvu agenata,
–
za njemačku vladu, J. Möller i R. Kanitz, u svojstvu agenata,
–
za francusku vladu, R. Bénard i O. Duprat‑Mazaré, u svojstvu agenata,
–
za nizozemsku vladu, M. K. Bulterman i A. Hanje, u svojstvu agenata,
–
za Europsku komisiju, F. Blanc, M. Debieuvre i J. Jokubauskaitė, u svojstvu agenata,
odlučivši, nakon što je saslušao nezavisnu odvjetnicu, da u predmetu odluči bez mišljenja,
donosi sljedeću
Presudu
1
Zahtjev za prethodnu odluku odnosi se na tumačenje članka 12. stavka 2. točke (b) Direktive 2011/95/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2011. o standardima za kvalifikaciju državljana trećih zemalja ili osoba bez državljanstva za ostvarivanje međunarodne zaštite, za jedinstveni status izbjeglica ili osoba koje ispunjavaju uvjete za supsidijarnu zaštitu te sadržaj odobrene zaštite (SL 2011., L 337, str. 9.) (SL, posebno izdanje na hrvatskom jeziku, poglavlje 19., svezak 13., str. 248. i ispravak SL 2020., L 76, str. 37.), u vezi s člankom 18. Povelje Europske unije o temeljnim pravima (u daljnjem tekstu: Povelja).
2
Zahtjev je upućen u okviru spora između osobe K. L. i Migracijos departamentas prie Lietuvos Respublikos vidaus reikalų ministerijosa (Odjel za migracije pri Ministarstvu unutarnjih poslova Republike Litve) (u daljnjem tekstu: Odjel za migracije), u vezi s odbijanjem potonjeg da joj prizna status izbjeglice.
Pravni okvir
Međunarodno pravo
3
Konvencija o statusu izbjeglica potpisana u Ženevi 28. srpnja 1951. [Zbirka međunarodnih ugovora Ujedinjenih naroda, sv. 189., str. 150., br. 2545 (1954.)] stupila je na snagu 22. travnja 1954. Dopunjena je i izmijenjena Protokolom o statusu izbjeglica sklopljenim u New Yorku 31. siječnja 1967. koji je stupio na snagu 4. listopada 1967. (u daljnjem tekstu: Ženevska konvencija).
4
Na temelju članka 1. stavka F Ženevske konvencije:
„Odredbe ove konvencije ne primjenjuju se na osobe za koje postoje ozbiljni razlozi za sumnju:
[…]
(b) da su počinile teško nepolitičko kazneno djelo izvan zemlje u kojoj se nalaze kao izbjeglice prije nego su u toj zemlji prihvaćene kao izbjeglice;
[…]”
5
U članku 33. te konvencije određuje se:
„1.   Nijedna država ugovornica ni na koji način neće prisilno udaljiti ili vratiti (‚refouler’) izbjeglicu na granicu područja gdje bi njegov život ili sloboda bili ugroženi zbog njegove rase, vjere, nacionalnosti, pripadnosti određenoj društvenoj skupini ili političkog mišljenja.
2.   Na pravo iz te odredbe, međutim, ne može se pozivati izbjeglica kojeg se opravdano smatra opasnim za sigurnost zemlje u kojoj se nalazi ili koji, nakon što je pravovaljano osuđen za posebno teško kazneno djelo, predstavlja opasnost za društvo navedene zemlje.”
Pravo Unije
6
U uvodnoj izjavi 4. Direktive 2011/95 navedeno je:
„Ženevska konvencija […] [predstavlja] temelj međunarodnog pravnog režima za zaštitu izbjeglica.”
7
Člankom 12. stavkom 2. te direktive određuje se:
„Državljanin treće zemlje ili osoba bez državljanstva nemaju pravo na stjecanje statusa izbjeglice ako postoje ozbiljni razlozi zbog kojih se može smatrati:
[…]
(b) da su počinili teško nepolitičko kazneno djelo izvan zemlje u koju su izbjegli prije nego su bili prihvaćeni kao izbjeglice, što znači prije izdavanja dozvole boravaka na temelju odobrenog statusa izbjeglice; posebno okrutna djela, čak i ako su počinjena s navodnim političkim ciljem, mogu se smatrati teškim nepolitičkim kaznenim djelima;
[…]”
8
Člankom 21. stavkom 1. navedene direktive predviđa se:
„Države članice poštuju načelo zabrane prisilnog udaljenja ili vraćanja u skladu sa svojim međunarodnim obvezama.”
Litavsko pravo
9
U skladu s člankom 86. stavkom 1. Lietuvos Respublikos įstatymas dėl užsieniečių teisinės padėties Nr. IX-2206 (Zakon Republike Litve br. IX-2206 o pravnom statusu stranaca) od 29. travnja 2004. (Žin., 2004., br. 73‑2539), u verziji koja se primjenjuje u glavnom postupku:
„Status izbjeglice odobrava se tražitelju azila koji se zbog osnovanog straha od proganjanja zbog svoje rase, vjere, nacionalnosti, pripadnosti određenoj društvenoj skupini ili političkog mišljenja nalazi izvan zemlje svojeg državljanstva te se ne može ili se boji staviti pod zaštitu te države ili koji se, kao osoba bez državljanstva koja se nalazi izvan države svojeg prethodnog uobičajenog boravišta, zbog gore navedenih razloga ne može ili se boji vratiti u tu državu, pod uvjetom da na njega nisu primjenjivi razlozi za isključenje iz članka 88. stavaka 1. i 2. ovog Zakona.”
10
Članak 88. stavak 2. točka 3. tog zakona glasi:
„Tražitelj azila koji ispunjava kriterije predviđene u članku 86. stavku 1. ovog Zakona nema pravo na status izbjeglice ako postoje ozbiljni razlozi zbog kojih se može smatrati da je, prije ulaska u Republiku Litvu, počinio teško nepolitičko kazneno djelo (posebno okrutna djela, čak i ako su počinjena s navodnim političkim ciljem, mogu se smatrati teškim nepolitičkim kaznenim djelima), da je kriv za djela koja su u suprotnosti s ciljevima i načelima Ujedinjenih naroda ili da je poticao na počinjenje takvih kaznenih ili drugih djela, ili na drugi način sudjelovao u njihovu počinjenju”.
Glavni postupak i prethodno pitanje
11
Nakon što je nezakonito prešla granicu između Bjelarusa i Litve, osoba K. L., državljanin treće zemlje, podnijela je 17. veljače 2022. zahtjev za azil i dozvolu privremenog boravka u toj državi članici. Izjavila je da su je vlasti njezine zemlje podrijetla tri puta neosnovano osudile, s obzirom na to da je stvarni razlog za te osude bilo njezino političko djelovanje u oporbi. Osoba K. L. napustila je svoju zemlju podrijetla uz obrazloženje da su tijela za izvršavanje zakonodavstva u toj zemlji ispitala druge osobe, što je smatrala indicijom da se u vezi s njom priprema novi kazneni spis zbog širenja političkih informacija i organizacije prosvjeda.
12
Odjel za migracije smatrao je da osoba K. L. ima pravo na status izbjeglice u Litvi. Naime, taj je odjel smatrao da je njezino javno kritiziranje tijela vlasti njezine zemlje podrijetla bilo mogući razlog za njezino proganjanje. Prema mišljenju navedenog odjela, osoba K. L. bi u toj zemlji zbog svojih objava na društvenim mrežama vrlo vjerojatno bila uhićena i kazneno progonjena.
13
Međutim, s obzirom na kaznene postupke koji su se protiv osobe K. L. vodili u prošlosti i težinu izrečenih sankcija, isti je odjel smatrao da je ona počinila djela koja treba kvalificirati kao „teška nepolitička kaznena djela” u smislu članka 88. stavka 2. točke 3. Zakona Republike Litve br. IX-2206 o pravnom statusu stranaca, u verziji koja se primjenjuje u glavnom postupku.
14
Prema tome, Odjel za migracije je odlukom od 16. siječnja 2023. odbio zahtjev za međunarodnu zaštitu osobe K. L. Taj je odjel toj osobi ipak izdao dozvolu privremenog boravka jer mu je bilo zabranjeno vratiti je u njezinu zemlju podrijetla u kojoj bi je se zbog njezinih političkih mišljenja moglo progoniti.
15
Vilniaus apygardos administracinis teismas (Okružni upravni sud, Vilnius) je presudom od 30. ožujka 2023. odbio tužbu osobe K. L. protiv te odluke. Protiv te je presude osoba K. L. podnijela žalbu Lietuvos vyriausiasis administracinis teismasu (Vrhovni upravni sud Litve), sudu koji je uputio zahtjev.
16
Osoba K. L. pred tim sudom tvrdi da je već odslužila kaznu koja joj je bila izrečena za kazneno djelo zbog kojeg joj je Odjel za migracije odbio priznati status izbjeglice. Slijedom toga, pozivajući se na objave Visokog povjerenika Ujedinjenih naroda za izbjeglice (UNHCR), tvrdi da odredba o isključenju prava na stjecanje statusa izbjeglice iz članka 12. stavka 2. točke (b) Direktive 2011/95 više nije primjenjiva.
17
Smatrajući da ni iz Direktive 2011/95 ni iz litavskog zakonodavstva ne proizlazi nikakva jasna definicija pojma „teško nepolitičko kazneno djelo”, Odjel za migracije se oslonio, s jedne strane, na dokument Europskog potpornog ureda za azil (EASO) iz listopada 2021. naslovljen „Praktični vodič EASO‑a za isključenje zbog teških (političkih) kaznenih djela” kako bi jedno od kaznenih djela koja je dotična osoba počinila kvalificirao kao „teško nepolitičko kazneno djelo” i, s druge strane, na stranicu 35. dokumenta EASO‑a iz siječnja 2017. naslovljenog „Praktični vodič: Isključenje” kako bi zaključio, u slučaju da je tražitelj međunarodne zaštite odslužio svoju kaznu, da nadležno tijelo ima diskrecijsku ovlast u pogledu primjene članka 12. stavka 2. točke (b) Direktive 2011/95.
18
Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, utjecaj takve okolnosti do danas nije objašnjen, ni u presudama Suda od 9. studenoga 2010., B i D (C‑57/09 i C‑101/09, EU:C:2010:661) i od 13. rujna 2018., Ahmed (C‑369/17, EU:C:2018:713), u kojima se pojašnjava doseg članka 12. stavka 2. točke (b) Direktive 2011/95, ni u EASO‑ovim dokumentima. U dokumentu iz siječnja 2016., naslovljenom „Isključenje: članci 12. i 17. Direktive o standardima za kvalifikaciju (2011/95/EU)”, nije zauzeto stajalište, a u onom iz listopada 2021., naslovljenom „Praktični vodič EASO‑a za isključenje zbog teških (političkih) kaznenih djela” nije utvrđen taksativan popis kriterija za utvrđenje teškog kaznenog djela.
19
Usto, iako smatra da izvršenje izrečene kazne po svojoj prirodi nije povezano s težinom djela koje je počinio tražitelj međunarodne zaštite ili njegovom pojedinačnom odgovornosti, taj se sud pita o utjecaju te okolnosti na primjenjivost članka 12. stavka 2. točke (b) Direktive 2011/95, s obzirom na točku 157. UNHCR‑ova dokumenta HCR/1P/4/FRE/REV.4 od veljače 2019., naslovljenog „Priručnik o postupcima i kriterijima za određivanje statusa izbjeglice i smjernicama o međunarodnoj zaštiti u skladu sa Konvencijom iz 1951. i Protokolom iz 1967. o statusu izbjeglica”, te s obzirom na stranicu 35. EASO‑ova dokumenta iz siječnja 2017. naslovljenog „Praktični vodič: Isključenje”, iz kojeg, prema njegovu mišljenju, proizlazi da činjenica da je tražitelj međunarodne zaštite već odslužio svoju kaznu odnosno da je bio pomilovan ili amnestiran može biti relevantna za primjenu te odredbe.
20
Osim toga, sud koji je uputio zahtjev podsjeća na to da je, u skladu s člankom 18. Povelje Europske unije o temeljnim pravima, pravo na azil zajamčeno uz poštovanje pravila iz Ženevske konvencije te u skladu s Ugovorom o Europskoj uniji i Ugovorom o funkcioniranju Europske unije. Sud je u točki 50. presude od 2. svibnja 2018., K. i H. F. (Pravo na boravak i optužbe za ratne zločine) (C‑331/16 i C‑366/16, EU:C:2018:296), presudio da su razlozi za isključenje prava na status izbjeglice predviđeni člankom 1. stavkom F Ženevske konvencije i člankom 12. stavkom 2. Direktive 2011/95 uvedeni kako bi se isključila mogućnost da taj status steknu osobe koje ne zaslužuju zaštitu povezanu s tim statusom.
21
Prema mišljenju suda koji je uputio zahtjev, obveza uzimanja u obzir izvršenja izrečene kazne, pomilovanja ili amnestije, za potrebe članka 12. stavka 2. točke (b) te direktive, mogla bi biti u suprotnosti s takvim ciljem. To uzimanje u obzir moglo bi, naime, staviti u drugi plan ocjenu težine kaznenog djela ili pojedinačne odgovornosti tražitelja azila.
22
Međutim, prema mišljenju tog suda, razloge za isključenje, kao iznimke od ili ograničenja primjene odredbi humanitarnog prava, treba tumačiti osobito oprezno. U tom pogledu, u točki 18. dokumenta EC/47/SC/CRP.29 Izvršnog odbora UNHCR‑a od 30. svibnja 1997., naslovljenog „Napomena o odredbama o isključenju”, navodi se da je potrebno odvagnuti počinjeno kazneno djelo i težinu progona kojem bi dotična osoba vjerojatno bila izložena u svojoj zemlji podrijetla. Navedeni sud smatra da je takav zahtjev ispunjen kada je, kao u ovom slučaju, u pogledu tražitelja azila zajamčeno načelo zabrane prisilnog udaljenja ili vraćanja čak i u slučaju kada mu nije odobren azil.
23
U tim je okolnostima Lietuvos vyriausiasis administracinis teismas (Vrhovni upravni sud Litve) odlučio prekinuti postupak i uputiti Sudu sljedeće prethodno pitanje:
„Treba li članak 12. stavak 2. točku (b) Direktive [2011/95], u vezi s člankom 18. [Povelje], tumačiti na način da se – prilikom ocjenjivanja toga jesu li djela osobe koja inače ispunjava kriterije za stjecanje statusa izbjeglice obuhvaćena razlogom za isključenje prava na stjecanje statusa izbjeglice iz članka 12. stavka 2. točke (b) – u obzir mora uzeti činjenica da je ta osoba već odslužila svoju kaznu odnosno da je bila pomilovana ili amnestirana, ili bilo koja druga slična okolnost?”
O prethodnom pitanju
24
Uvodno valja primijetiti da iz zahtjeva za prethodnu odluku proizlazi da tražitelj međunarodne zaštite o kojem je riječ u glavnom postupku ističe da je odslužio kaznu koja mu je izrečena za kazneno djelo zbog kojeg mu je Odjel za migracije odbio priznati status izbjeglice. S obzirom na elemente koje je dostavio sud koji je uputio zahtjev, nije riječ ni o kakvom pomilovanju ili amnestiji.
25
Slijedom toga, kad je riječ o tim okolnostima, odgovor Suda na postavljeno pitanje nije nužan za rješavanje spora u glavnom postupku.
26
Stoga valja smatrati da sud koji je uputio zahtjev svojim pitanjem pita treba li članak 12. stavak 2. točku (b) Direktive 2011/95, u vezi s člankom 18. Povelje, tumačiti na način da tijela i, ovisno o slučaju, nadležni sudovi dotične države članice – prilikom ispitivanja jesu li djela koja je počinio tražitelj međunarodne zaštite, koji usto ispunjava kriterije za stjecanje statusa izbjeglice, obuhvaćena razlogom za isključenje prava na stjecanje tog statusa iz tog članka 12. stavka 2. točke (b) – moraju uzeti u obzir činjenicu da je taj tražitelj međunarodne zaštite odslužio kaznu koja mu je bila izrečena za djela koja je počinio.
27
Valja podsjetiti na to da, na temelju članka 12. stavka 2. točke (b) Direktive 2011/95, državljanin treće zemlje ili osoba bez državljanstva nemaju pravo na status izbjeglice ako postoje ozbiljni razlozi zbog kojih se može smatrati da su počinili teško nepolitičko kazneno djelo izvan zemlje u koju su izbjegli prije nego što su bili prihvaćeni kao izbjeglice.
28
U skladu s ustaljenom sudskom praksom, iz zahtjeva za ujednačenu primjenu prava Unije kao i načela jednakosti proizlazi da pojmove iz odredbe prava Unije koja, poput tog članka 12. stavka 2. točke (b), ne sadržava nikakvo izričito upućivanje na pravo država članica za utvrđivanje njezina smisla i dosega, u pravilu treba autonomno i ujednačeno tumačiti u cijeloj Europskoj uniji (vidjeti, u tom smislu, presudu od 6. srpnja 2023., Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Osobito teško kazneno djelo), C‑402/22, EU:C:2023:543, t. 23. i navedenu sudsku praksu).
29
U tom pogledu, s obzirom na to da se ni u članku 12. stavku 2. točki (b) ni u bilo kojoj drugoj odredbi Direktive 2011/95 ne definira pojam „teško kazneno djelo”, treba ga tumačiti u skladu s njegovim uobičajenim značenjem u svakodnevnom jeziku, uzimajući pritom u obzir kontekst u kojem se koristi i ciljeve kojima teži propis čiji je dio (vidjeti, u tom smislu, presudu od 6. srpnja 2023., Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Osobito teško kazneno djelo), C‑402/22, EU:C:2023:543, t. 24. i navedenu sudsku praksu).
30
Kao prvo, u skladu s tekstom istog članka 12. stavka 2. točke (b), razlog za isključenje koji je u njemu naveden ima za cilj sankcionirati djela počinjena u prošlosti (vidjeti, u tom smislu, presudu od 9. studenoga 2010., B i D, C‑57/09 i C‑101/09, EU:C:2010:661, t. 103.).
31
Kad je riječ o uobičajenom značenju upotrijebljenog pojma, iako riječ „kazneno djelo” upućuje na činjenične okolnosti koje su fiksirane u prošlosti, odnosno na trenutak u kojem je to kazneno djelo bilo počinjeno, pridjev „teško” dodaje element ocjene koji se, suprotno tomu, može mijenjati tijekom vremena. Stoga nije isključeno da se ocjena težine kaznenog djela može razlikovati u trenutku u kojem je ono počinjeno i u trenutku razmatranja zahtjeva za međunarodnu zaštitu.
32
Kao drugo, kad je riječ o kontekstualnom tumačenju, valja istaknuti da je, na temelju članka 18. Povelje, pravo na azil zajamčeno uz poštovanje, među ostalim, pravila Ženevske konvencije.
33
Kao što je to navedeno u uvodnoj izjavi 4. Direktive 2011/95, Ženevska konvencija je temelj međunarodnog pravnog režima za zaštitu izbjeglica. Iz toga slijedi da odredbe te direktive treba tumačiti ne samo s obzirom na njezinu opću strukturu nego i u skladu s tom konvencijom (vidjeti, u tom smislu, presudu od 29. veljače 2024., Bundesamt für Fremdenwesen und Asyl (Naknadno vjersko preobraćenje), C‑222/22, EU:C:2024:192, t. 27. i navedenu sudsku praksu).
34
U tom kontekstu, s obzirom na ulogu koja je Ženevskom konvencijom povjerena UNHCR‑u, dokumenti koje je on izdao imaju posebnu relevantnost (presuda od 16. siječnja 2024., Intervyuirasht organ na DAB pri MS (Žene žrtve nasilja u obitelji), C‑621/21, EU:C:2024:47, t. 38. i navedena sudska praksa).
35
Kad je riječ o članku 1. stavku F točki (b) te konvencije, čiji je tekst sličan tekstu članka 12. stavka 2. točke (b) Direktive 2011/95, u točki 157. UNHCR‑ova dokumenta HCR/1P/4/FRE/REV.4 iz veljače 2019., naslovljenog „Priručnik o postupcima i kriterijima za određivanje statusa izbjeglice i smjernicama o međunarodnoj zaštiti u skladu sa Konvencijom iz 1951. i Protokolom iz 1967. o statusu izbjeglica”, navodi se da „[č]injenica da je osoba koja je osuđena za teško kazneno djelo već odslužila svoju kaznu odnosno da je bila pomilovana ili amnestirana, također se mora uzeti u obzir”.
36
Kao treće, svrha razloga za isključenje iz Direktive 2011/95 je očuvati vjerodostojnost sustava zaštite predviđenog njome uz poštovanje Ženevske konvencije (vidjeti, u tom smislu, presudu od 9. studenoga 2010., B i D, C‑57/09 i C‑101/09, EU:C:2010:661, t. 115.).
37
U tom pogledu, kao prvo, člankom 12. stavkom 2. točkom (b) te direktive nastoji se postići dvostruki cilj, koji se sastoji u tome da se pravo na status izbjeglice ne prizna osobama za koje se smatra da ne zaslužuju zaštitu povezanu s tim statusom i da se izbjegne da se priznavanjem tog statusa počiniteljima određenih teških kaznenih djela omogući da izbjegnu kaznenu odgovornost (vidjeti, u tom smislu, presudu od 2. svibnja 2018., K. i H. F. (Pravo na boravak i optužbe za ratne zločine), C‑331/16 i C‑366/16, EU:C:2018:296, t. 50. i navedena sudska praksa).
38
Uzimanje u obzir okolnosti da je tražitelj međunarodne zaštite odslužio kaznu na koju je bio osuđen zbog djela koja je počinio nije u suprotnosti s tim dvostrukim ciljem. Naime, s jedne strane, isključenje prava na stjecanje statusa izbjeglice u pogledu osobe koja je već odslužila kaznu koja joj je bila izrečena za kazneno djelo o kojem je riječ ne može se opravdati ciljem sprečavanja da ta osoba izbjegne svoju kaznenu odgovornost za to kazneno djelo. S druge strane, kad je riječ o cilju da se pravo na stjecanje statusa izbjeglice isključi u pogledu osoba za koje se smatra da ne zaslužuju zaštitu koja je povezana s tim statusom, počinjenje teških djela u određenom trenutku života neke osobe ne može tu osobu učiniti trajno nedostojnom međunarodne zaštite, ne uzimajući u obzir, među ostalim, njezinu moguću rehabilitaciju.
39
Kao drugo, isključenje prava na stjecanje statusa izbjeglice zbog razloga iz članka 12. stavka 2. točke (b) Direktive 2011/95 povezano je s težinom počinjenih djela, koja mora biti tolika da dotična osoba ne može opravdano zahtijevati zaštitu povezanu sa statusom izbjeglice (vidjeti, u tom smislu, presudu od 9. studenoga 2010., B i D, C‑57/09 i C‑101/09, EU:C:2010:661, t. 108.).
40
Iz ustaljene sudske prakse proizlazi da se nadležno tijelo dotične države članice može pozvati na razlog za isključenje iz članka 12. stavka 2. točke (b) te direktive tek nakon što je u svakom pojedinačnom slučaju procijenilo konkretne činjenice koje su mu poznate kako bi utvrdilo postoje li ozbiljni razlozi zbog kojih se može smatrati da su djela koja je počinila dotična osoba, koja usto ispunjava kriterije za stjecanje zahtijevanog statusa, obuhvaćena tim razlogom za isključenje, pri čemu ocjena težine predmetnog kaznenog djela zahtijeva sveobuhvatnu provjeru svih okolnosti svojstvenih predmetnom pojedinačnom slučaju (vidjeti, u tom smislu, presudu od 6. srpnja 2023., Staatssecretaris van Justitie en Veiligheid (Osobito teško kazneno djelo), C‑402/22, EU:C:2023:543, t. 30. i navedenu sudsku praksu).
41
Stoga se odluka o tome da se osobi neće priznati pravo na stjecanje statusa izbjeglice ne može donijeti automatski (vidjeti, u tom smislu, presude od 9. studenoga 2010., B i D, C‑57/09 i C‑101/09, EU:C:2010:661, t. 91. i 93., i od 13. rujna 2018., Ahmed, C‑369/17, EU:C:2018:713, t. 49.).
42
U tom pogledu, valja istaknuti da se okolnost da je Sud presudio da isključenje prava na stjecanje statusa izbjeglice na temelju članka 12. stavka 2. točke (b) Direktive 2011/95 nije uvjetovano ni činjenicom da dotična osoba predstavlja trenutačnu opasnost za državu članicu domaćina (vidjeti, u tom smislu, presudu od 2. svibnja 2018., K. i H. F. (Pravo na boravak i optužbe za ratne zločine), C‑331/16 i C‑366/16, EU:C:2018:296, t. 50. i navedenu sudsku praksu) ni ispitivanjem proporcionalnosti koje podrazumijeva novu ocjenu težine počinjenih djela (vidjeti, u tom smislu, presudu od 9. studenoga 2010., B i D, C‑57/09 i C‑101/09, EU:C:2010:661, t. 109.), ne protivi uzimanju u obzir činjenice da je dotična osoba odslužila svoju kaznu kako bi se utvrdilo je li obuhvaćena tim razlogom za isključenje.
43
Iz tih razmatranja proizlazi da je činjenica da je tražitelj međunarodne zaštite odslužio svoju kaznu element koji nadležno tijelo dotične države članice nužno mora uzeti u obzir prilikom razmatranja svih okolnosti pojedinačnog slučaja o kojem je riječ.
44
S obzirom na navedeno, valja pojasniti da ta okolnost, kao što su to u biti u svojim pisanim očitovanjima istaknule litavska, francuska i nizozemska vlada te Europska komisija, sama po sebi ni na koji način ne sprečava primjenu članka 12. stavka 2. točke (b) Direktive 2011/95.
45
Naime, činjenica da je tražitelj međunarodne zaštite odslužio svoju kaznu samo je jedna od okolnosti koju treba uzeti u obzir kako bi se utvrdilo treba li smatrati da je taj tražitelj međunarodne zaštite obuhvaćen razlogom za isključenje navedenim u toj odredbi. Kako bi ocijenilo težinu predmetnog kaznenog djela, nadležno tijelo morat će osobito ispitati vrstu djela o kojem je riječ, zapriječenu i izrečenu kaznu, razdoblje koje je proteklo od kažnjivog ponašanja, ponašanje dotične osobe tijekom tog razdoblja i eventualno izraženo kajanje.
46
Osim toga, valja podsjetiti na to da nepriznavanje osobi prava na stjecanje statusa izbjeglice na temelju članka 12. stavka 2. Direktive 2011/95 ne podrazumijeva zauzimanje stajališta o zasebnom pitanju mogućnosti vraćanja te osobe u njezinu zemlju podrijetla (vidjeti, po analogiji, presudu od 9. studenoga 2010., B i D, C‑57/09 i C‑101/09, EU:C:2010:661, t. 110.).
47
S obzirom na prethodno navedeno, na postavljeno pitanje valja odgovoriti na način da članak 12. stavak 2. točku (b) Direktive 2011/95, u vezi s člankom 18. Povelje, treba tumačiti na način da prilikom ispitivanja jesu li djela koja je počinio tražitelj međunarodne zaštite, koji usto ispunjava kriterije za stjecanje statusa izbjeglice, obuhvaćena razlogom za isključenje prava na stjecanje tog statusa iz članka 12. stavka 2. točke (b), tijela i, ovisno o slučaju, nadležni sudovi države članice moraju uzeti u obzir činjenicu da je taj tražitelj međunarodne zaštite odslužio kaznu koja mu je bila izrečena za djela koja je počinio, pri čemu međutim ta okolnost sama po sebi ne sprečava da se tražitelju međunarodne zaštite ne prizna pravo na stjecanje statusa izbjeglice na temelju te odredbe.
Troškovi
48
Budući da ovaj postupak ima značaj prethodnog pitanja za stranke glavnog postupka pred sudom koji je uputio zahtjev, na tom je sudu da odluči o troškovima postupka. Troškovi podnošenja očitovanja Sudu, koji nisu troškovi spomenutih stranaka, ne nadoknađuju se.
Slijedom navedenog, Sud (treće vijeće) odlučuje:
Članak 12. stavak 2. točku (b) Direktive 2011/95/EU Europskog parlamenta i Vijeća od 13. prosinca 2011. o standardima za kvalifikaciju državljana trećih zemalja ili osoba bez državljanstva za ostvarivanje međunarodne zaštite, za jedinstveni status izbjeglica ili osoba koje ispunjavaju uvjete za supsidijarnu zaštitu te sadržaj odobrene zaštite, u vezi s člankom 18. Povelje Europske unije o temeljnim pravima
treba tumačiti na način da:
prilikom ispitivanja jesu li djela koja je počinio tražitelj međunarodne zaštite, koji usto ispunjava kriterije za stjecanje statusa izbjeglice, obuhvaćena razlogom za isključenje prava na stjecanje tog statusa iz članka 12. stavka 2. točke (b), tijela i, ovisno o slučaju, nadležni sudovi države članice moraju uzeti u obzir činjenicu da je taj tražitelj međunarodne zaštite odslužio kaznu koja mu je bila izrečena za djela koja je počinio, pri čemu međutim ta okolnost sama po sebi ne sprečava da se tražitelju međunarodne zaštite ne prizna pravo na stjecanje statusa izbjeglice na temelju te odredbe.
Potpisi
(
*1
)	Jezik postupka: litavski
(
i
)	Naziv ovog predmeta je izmišljen. On ne odgovara stvarnom imenu nijedne stranke u postupku.