62022CJ0650_RES
Predmet C-650/22
Fédération internationale de football association (FIFA)
protiv
BZ
(zahtjev za prethodnu odluku koji je uputio Cour d’appel de Mons (Žalbeni sud u Monsu, Belgija))
Presuda Suda (drugo vijeće) od 4. listopada 2024.
„Zahtjev za prethodnu odluku – Unutarnje tržište – Tržišno natjecanje – Propis koji je donijelo međunarodno sportsko udruženje i koji provodi uz pomoć svojih članova – Profesionalni nogomet – Privatnopravna tijela s ovlastima uređenja, nadzora i sankcioniranja – Propis o statusu i transferima igrača – Pravila o ugovorima o radu sklopljenima između klubova i igrača – Igračev prijevremeni raskid ugovora o radu – Naknada koju treba isplatiti igrač – Solidarna odgovornost novog kluba – Sankcije – Zabrana izdavanja međunarodne potvrde o transferu igrača i njegova registriranja dok je u tijeku spor povezan s prijevremenim raskidom ugovora u radu – Zabrana registriranja drugih igrača – Članak 45. UFEU‑a – Prepreka slobodi kretanja radnika – Opravdanje – Članak 101. UFEU‑a – Odluka udruženja poduzetnika koja ima za cilj sprečavanje ili ograničavanje tržišnog natjecanja – Tržište rada – Zapošljavanje igrača u klubovima – Tržište međuklupskih nogometnih natjecanja – Sudjelovanje klubova i igrača u sportskim natjecanjima – Ograničenje tržišnog natjecanja s obzirom na cilj – Izuzeće”
Sudski postupak – Intervencija – Prethodni postupak – Sudjelovanje stranaka u glavnom postupku – Nadležnost Suda da takvu stranku isključi iz postupka – Granice – Svojstvo stranke glavnog postupka stečeno nakon upućivanja zahtjeva za prethodnu odluku – Nepostojanje utjecaja
(čl. 267. UFEU-a; Statut Suda, čl. 23.; Poslovnik Suda, čl. 96. st. 1. i čl. 97. st. 1.)
(t. 54.-56.)
Prethodna pitanja – Nadležnost Suda – Granice – Pitanje upućeno u sporu koji je ograničen samo na jednu državu članicu – Očita nenadležnost Suda – Granice temeljnih sloboda zajamčenih Ugovorom
(čl. 45., 49., 56. i 63. UFEU-a; Poslovnik Suda, čl. 94.)
(t. 70.)
Pravo Europske unije – Područje primjene – Bavljenje sportom kao gospodarskom djelatnosti – Uključenost – Pravila koja su donesena samo iz negospodarskih razloga i odnose se isključivo na sportska pitanja – Isključenost – Pravila sportskog udruženja o ugovorima o radu igračâ ili njihovim transferima – Pravila koja utječu na gospodarsku djelatnost igračâ – Pravila koja utječu na gospodarsku djelatnost koja proizlazi iz natjecanjâ i tržišnog natjecanja među predmetnim sportskim klubovima – Uključenost
(čl. 45. i 101. UFEU-a)
(t. 75.-82.)
Pravo Europske unije – Područje primjene – Bavljenje sportom kao gospodarskom djelatnosti – Uključenost – Pravila sportskog udruženja o ugovorima o radu igračâ ili njihovim transferima – Ograničenje – Opravdanje – Uzimanje u obzir posebnosti koje su svojstvene sportskoj djelatnosti
(čl. 45. i 101. UFEU-a)
(t. 84., 85.)
Slobodno kretanje osoba – Radnici – Ograničenja – Pravila sportskog udruženja o ugovorima o radu igračâ ili njihovim transferima – Pravila kojima se, u slučaju prijevremenog raskida ugovora bez opravdanog razloga, predviđa da se igraču nalaže plaćanje naknade, kao i solidarna odgovornost novog kluba – Dodatna sportska sankcija koja se izriče novom klubu u slučaju da zaposli igrača tijekom zaštićenog razdoblja predviđenog ugovorom o radu koji je raskinut – Spor koji je u tijeku povezan s raskidom ugovora bez opravdanog razloga, a zbog kojeg se zabranjuje izdavanje međunarodne potvrde o transferu predmetnom igraču – Nedopuštenost – Opravdanje – Pravilnost međuklupskih nogometnih natjecanja – Poštovanje načela proporcionalnosti – Provjera od strane suda koji je uputio zahtjev
(čl. 45. UFEU-a)
(t. 86., 91.-97., 99.-114. i t. 1. izreke)
Zabranjeni sporazumi – Odluke udruženja poduzetnika – Pojam udruženja poduzetnika – Udruženje čiji su članovi nacionalni nogometni savezi – Predmetni nacionalni savezi čiji su članovi subjekti koji se sâmi mogu kvalificirati kao poduzetnici ili se bave gospodarskom djelatnošću – Organizacija i komercijalizacija međuklupskih nogometnih natjecanja koje ti savezi provode na nacionalnoj razini kao i iskorištavanje prava povezanih s tim natjecanjima – Uključenost
(čl. 101. st. 1. UFEU-a)
(t. 117., 118.)
Zabranjeni sporazumi – Odluke udruženja poduzetnika – Pojam – Pravila sportskog udruženja o ugovorima o radu igračâ ili njihovim transferima – Pravila koja izravno utječu na uvjete obavljanja gospodarske djelatnosti poduzetnika koji su članovi – Uključenost
(čl. 101. st. 1. UFEU-a)
(t. 119.-121.)
Zabranjeni sporazumi – Utjecaj na trgovinu između država članica – Kriteriji – Pravila koja imaju univerzalni zemljopisni doseg
(čl. 101. st. 1. UFEU-a)
(t. 122., 123.)
Zabranjeni sporazumi – Narušavanje tržišnog natjecanja – Kriteriji za ocjenu – Razlika između ograničenja s obzirom na cilj i s obzirom na posljedicu – Ograničenje s obzirom na cilj – Dovoljan stupanj štetnosti – Dovoljno utvrđenje – Priroda koluzivnog ponašanja
(čl. 101. st. 1. UFEU-a)
(t. 124.-129.)
Zabranjeni sporazumi – Narušavanje tržišnog natjecanja – Kriteriji za ocjenu – Sadržaj i cilj zabranjenog sporazuma te ekonomski i pravni kontekst u koji je smješten – Razlika između ograničenja s obzirom na cilj i s obzirom na posljedicu – Namjera stranaka sporazuma da ograniče tržišno natjecanje – Nepotreban kriterij – Povreda s obzirom na cilj – Dovoljan stupanj štetnosti
(čl. 101. UFEU-a)
(t. 130.-133.)
Zabranjeni sporazumi – Narušavanje tržišnog natjecanja – Odluke udruženja poduzetnika – Pravila sportskog udruženja o ugovorima o radu igračâ ili njihovim transferima – Pravila kojima se, u slučaju prijevremenog raskida ugovora bez opravdanog razloga, predviđa da se igraču nalaže plaćanje naknade, kao i solidarna odgovornost novog kluba – Dodatna sportska sankcija koja se izriče novom klubu u slučaju da zaposli igrača tijekom zaštićenog razdoblja predviđenog ugovorom o radu koji je raskinut – Spor koji je u tijeku povezan s raskidom ugovora bez opravdanog razloga, a zbog kojeg se zabranjuje izdavanje međunarodne potvrde o transferu predmetnom igraču – Ograničenje s obzirom na cilj – Izuzeće – Pretpostavke
(čl. 101. UFEU-a)
(t. 138.-152., 157., 158. i t. 2. izreke)
Zabranjeni sporazumi – Zabrana – Izuzeće – Uvjeti – Poboljšanje proizvodnje ili distribucije robe ili promicanje tehničkog ili gospodarskog napretka – Znatne objektivne prednosti kojima se mogu nadoknaditi nepogodnosti koje za tržišno natjecanje proizlaze iz sporazuma – Neophodnost ili nužnost predmetnog ponašanja – Nepostojanje sprečavanja svakog stvarnog tržišnog natjecanja za znatan dio dotičnih proizvoda ili usluga – Teret dokazivanja – Kumulativnost uvjeta za izuzeće
(čl. 101. st. 3. UFEU-a)
(t. 153.-156.)
Kratak prikaz
Nakon što mu je cour d’appel de Mons (Žalbeni sud u Monsu, Belgija) uputio zahtjev za prethodnu odluku, Sud ponovno odlučuje o primjeni gospodarskog prava Europske unije na pravila koja je donio međunarodni sportski savez (
1
). Ovom presudom Sud pojašnjava na koji se način članci UFEU-a kojima su predviđeni načelo slobodnog kretanja radnika i zabrana zabranjenih sporazuma (
2
) primjenjuju na pravila koja je donio međunarodni sportski savez, a koja se odnose na status i transfere igračâ.
Fédération internationale de football association (Međunarodna nogometna federacija, FIFA) švicarsko je udruženje čiji je cilj, među ostalim, donošenje pravilnika kojima se uređuju nogometna igra i srodna pitanja na svjetskoj razini. FIFA-u čine nacionalni nogometni savezi koji su obvezni, među ostalim, osigurati da njihovi vlastiti ili pridruženi članovi poštuju sva pravila koja to udruženje propisuje.
FIFA je u ožujku 2014. donijela „Pravilnik o statusu i transferima igrača” (Regulations on the Status and Transfer of Players, u daljnjem tekstu: RSTP). RSTP-om je predviđeno, među ostalim, da je svaki novi profesionalni nogometni klub koji zaposli igrača nakon što je on raskinuo ugovor o radu bez opravdanog razloga solidarno odgovoran za plaćanje naknade koju taj igrač može biti dužan platiti svojem prijašnjem klubu, pri čemu se ta naknada utvrđuje na temelju različitih kriterija navedenih u tom pravilniku (
3
), RSTP-om je također predviđeno kako se pretpostavlja da je novi klub potaknuo igrača na raskid ugovora o radu kojim je bio vezan sa svojim prijašnjim klubom te se taj novi klub u određenim slučajevima izlaže sportskoj sankciji koja se sastoji od zabrane registracije novih igrača tijekom određenog razdoblja (
4
). Naposljetku, RSTP-om je određeno da nacionalni nogometni savez kojem pripada prijašnji klub ne može izdati međunarodnu potvrdu o transferu (International Transfer Certificate, ITC) ako između tog prijašnjeg kluba i tog igrača postoji spor koji proizlazi iz prijevremenog raskida ugovora o radu do kojeg je došlo bez sporazuma (
5
).
Osoba BZ je bivši profesionalni nogometaš koji boravi u Parizu (Francuska). U kolovozu 2013. potpisao je ugovor o radu u trajanju od četiri godine s ruskim profesionalnim nogometnim klubom. Iduće godine taj je klub raskinuo taj ugovor zbog razloga koji se, prema njegovu mišljenju, odnose na protupravno postupanje osobe BZ te je pokrenuo postupak pred FIFA-inom Komorom za rješavanje sporova kako bi se osobi BZ naložilo plaćanje naknade u iznosu od 20 milijuna eura, pozivajući se na „raskid ugovora bez opravdanog razloga” u smislu RSTP-a.
U svibnju 2015. FIFA-ina Komora za rješavanje sporova djelomično je prihvatila zahtjev kluba te je naložila osobi BZ da mu isplati naknadu u iznosu od 10,5 milijuna eura. Osim toga, navela je da se RSTP, u dijelu u kojem predviđa da je svaki novi profesionalni nogometni klub koji zaposli igrača solidarno odgovoran za plaćanje takve naknade, ubuduće neće primjenjivati na osobu BZ. U svibnju 2016. Sportski arbitražni sud potvrdio je tu odluku u žalbenom postupku.
Osoba BZ u prosincu 2015. podnijela je tribunalu de commerce du Hainaut (division de Charleroi) (Trgovački sud u Hainautu (Odjel u Charleroiu), Belgija) zahtjev da se FIFA-i i Unionu royale belge des sociétés de football association ASBL (Belgijski kraljevski nogometni savez, URBSFA) naloži da joj isplate iznos od 6 milijuna eura na ime naknade štete za koju smatra da ju je pretrpjela zbog toga što je 2015., zbog zahtjeva utvrđenih RSTP-om, belgijski klub Sporting du Pays de Charleroi SA nije mogao zaposliti. U siječnju 2017. taj je sud smatrao da je taj zahtjev načelno osnovan te je obama udruženjima naložio plaćanje privremenog iznosa.
Nakon što mu je FIFA podnijela žalbu, sud koji je uputio zahtjev pita Sud treba li, s obzirom na posebnosti sporta, povezane osobito s nesmetanim odvijanjem sportskih natjecanja, smatrati da predmetna pravila predstavljaju prepreku slobodi kretanja radnika i tržišnom natjecanju.
Ocjena Suda
Sud najprije navodi da pravila o kojima je riječ u glavnom postupku izravno utječu na radne uvjete igrača, a time i na njihovu gospodarsku djelatnost. Osim toga, s obzirom na to da su sastavi momčadi jedan od ključnih elemenata natjecanja, treba smatrati da predmetna pravila izravno utječu na uvjete obavljanja gospodarske djelatnosti koja proizlazi iz tih natjecanja i na tržišno natjecanje među klubovima koji je obavljaju. Stoga su predmetna pravila obuhvaćena područjem primjene članaka 45. i 101. UFEU-a, koje Sud, s obzirom na razlike u uređenju koje obilježavaju te dvije odredbe, tumači jedan za drugim.
Kao prvo, kad je riječ o članku 45. UFEU-a, Sud zaključuje da postoji prepreka slobodi kretanja radnika. U tom pogledu ističe da pravila o kojima je riječ u glavnom postupku mogu staviti u nepovoljniji položaj igrače koji žele obavljati svoju gospodarsku djelatnost za novi klub sa sjedištem na području države članice različite od one u kojoj borave ili trenutačno rade, ako jednostrano raskinu ugovor o radu sa svojim prijašnjim klubom zbog razloga za koji taj klub tvrdi ili bi mogao tvrditi da nije opravdan. Naime, postojanje tih pravila i njihova kombinacija klubove koji žele zaposliti takve igrače izlaže znatnim pravnim rizicima, nepredvidljivim i potencijalno vrlo velikim financijskim rizicima, kao i velikim sportskim rizicima, koji ih, kada se promatraju u cjelini, očito mogu odvratiti od zapošljavanja takvih igrača.
Kad je riječ o postojanju eventualnog opravdanja, Sud pojašnjava da je cilj osiguranja pravilnosti sportskih natjecanja legitiman cilj u općem interesu koji sportsko udruženje može nastojati postići. Taj je cilj također osobito važan u slučaju nogometa, s obzirom na ključnu ulogu koja se pridaje sportskim zaslugama u odvijanju natjecanjâ. Osim toga, Sud ističe da se, s obzirom na to da su sastavi momčadi jedan od ključnih elemenata natjecanjâ, održavanje određene stabilnosti klupskih kadrova, a stoga i određenog kontinuiteta ugovora koji se na njih odnose, tako može smatrati jednim od načina koji mogu pridonijeti ostvarivanju tog cilja.
Međutim, Sud smatra kako se čini da različita pravila RSTP-a o kojima je riječ u glavnom postupku, pod uvjetom da to provjeri sud koji je uputio zahtjev, prekoračuju ono što je nužno za postizanje tog cilja, to više što se ona u velikoj mjeri primjenjuju kombinirano, a jedan dio njih i tijekom znatnog razdoblja, na igrače čija karijera traje relativno kratko. To osobito vrijedi za kriterije za izračun naknade koju treba platiti u slučaju igračeva jednostranog raskida ugovora o radu do kojeg je došlo „bez opravdanog razloga”. Naime, čini se da takvi kriteriji za naknadu više služe zaštiti financijskih interesa klubova u gospodarskom kontekstu svojstvenom transferima igrača nego osiguravanju navodnog nesmetanog odvijanja sportskih natjecanja. Čini se da je to slučaj i s pravilom kojim se, načelno i stoga ne uzimajući u obzir okolnosti svakog pojedinog slučaja, a osobito stvarno postupanje novog kluba koji zapošljava tog igrača, predviđa da je klub solidarno odgovoran za plaćanje naknade koju novozaposleni igrač duguje svojem prijašnjem klubu u slučaju jednostranog raskida ugovora bez opravdanog razloga. Isto vrijedi i za mogućnost gotovo automatskog izricanja sportske sankcije protiv novog kluba na temelju pretpostavke njegove odgovornosti za raskid ugovora do kojeg je došlo kao i za opću zabranu izdavanja ITC-a sve dok postoji spor u vezi s tim raskidom, bez obzira na okolnosti u kojima je došlo do raskida ugovora o kojem je riječ.
Slijedom toga, Sud odlučuje da se članku 45. UFEU-a protive pravila poput onih o kojima je riječ u glavnom postupku, osim ako se utvrdi da ta pravila, kako se tumače i primjenjuju na području Unije, ne prekoračuju ono što je nužno za postizanje cilja osiguravanja pravilnosti međuklupskih nogometnih natjecanja tako što se njima održava određeni stupanj kadrovske stabilnosti profesionalnih nogometnih klubova.
Kao drugo, Sud podsjeća na to da je, kako bi se moglo smatrati da je odluka udruženja poduzetnika obuhvaćena zabranom iz članka 101. stavka 1. UFEU-a, potrebno dokazati ili da je njezin cilj sprečavanje, ograničavanje ili narušavanje tržišnog natjecanja ili da joj je to posljedica. Kad je riječ o postojanju protutržišnog cilja, kojim se, kako to Sud podsjeća, upućuje isključivo na određene oblike koordinacije između poduzetnika koji pokazuju dovoljno visok stupanj štetnosti za tržišno natjecanje, Sud ističe da se koluzivno ponašanje poduzetnika može sastojati, primjerice, od ograničavanja ili nadziranja ključnog elementa tržišnog natjecanja koji, u određenim sektorima ili na određenim tržištima, može činiti zapošljavanje vrhunskih radnika, kao što su, kad je riječ o sektoru profesionalnog nogometa, igrači koji su već istrenirani.
U ovom slučaju zajedničko tumačenje pravila RSTP-a o kojima je riječ pokazuje, s jedne strane, da ona mogu, u materijalnom pogledu, općenito i drastično ograničiti tržišno natjecanje u kojem bi se, da tih pravila nema, mogli nalaziti svi profesionalni nogometni klubovi iz jedne države članice i svi drugi profesionalni nogometni klubovi iz druge države članice u pogledu zapošljavanja igrača koje već zapošljava određeni klub. S druge strane, to ograničenje prekograničnog tržišnog natjecanja između klubova jednostranim zapošljavanjem igrača koji su već zaposleni obuhvaća cijelo područje Unije te je trajno, s obzirom na to da obuhvaća cjelokupno trajanje svakog od ugovora o radu koje igrač može uzastopno sklopiti s klubom, a zatim, u slučaju dogovorenog transfera u drugi klub, s potonjim klubom.
Točno je da, s obzirom na to da se odvijanje međuklupskih profesionalnih nogometnih natjecanja u Uniji temelji na sučeljavanju i postupnoj eliminaciji momčadi koje u njima sudjeluju i da se u biti temelji na sportskim zaslugama, može biti legitimno da udruženje kao što je FIFA nastoji osigurati stabilnost kadrovskog sastava iz kojeg se biraju igrači momčadi koje ti klubovi sastavljaju tijekom određene natjecateljske ili kalendarske godine, Međutim, ne može se zbog posebnosti nogometa i stvarnih uvjeta funkcioniranja tržišta koje čine organizacija i komercijalizacija međuklupskih profesionalnih nogometnih natjecanja dopustiti da se općenito, drastično i trajno ograničava, pa čak i sprečava, na cijelom području Unije, svaka mogućnost klubova da uđu u prekogranično tržišno natjecanje jednostranim zapošljavanjem igrača koje već zapošljava klub u drugoj državi članici ili igrača čiji je ugovor o radu s takvim klubom navodno raskinut bez opravdanog razloga. Konačno, takva pravila, iako se prikazuju na način da se njima žele spriječiti prakse da klubovi koji raspolažu većim financijskim sredstvima preuzimaju igrače, mogu se poistovjetiti s općom, potpunom i trajnom zabranom jednostranog zapošljavanja igrača koji su već zaposleni, koja se na temelju odluke udruženja poduzetnika nalaže svim poduzetnicima koje čine profesionalni nogometni klubovi te joj podliježu svi radnici, odnosno ti igrači. Zbog toga ona čine očito ograničenje tržišnog natjecanja u koje bi ti klubovi mogli ući da tih pravila nema.
Stoga pravila o kojima je riječ u glavnom postupku po samoj svojoj prirodi imaju visok stupanj štetnosti za tržišno natjecanje u koje bi mogli ući profesionalni nogometni klubovi. U tim okolnostima treba smatrati da ta pravila imaju za cilj ograničavanje, pa čak i sprečavanje tog tržišnog natjecanja, i to na cijelom području Unije Stoga nije potrebno ispitati njegove posljedice.
Naposljetku, pojašnjavajući uvjete pod kojima se na postupanje koje ima protutržišni cilj može primijeniti izuzeće predviđeno člankom 101. stavkom 3. UFEU-a, Sud navodi da će, kako bi se utvrdilo je li u ovom slučaju ispunjen uvjet koji se odnosi na neophodnost ili nužnost postupanja o kojem je riječ, sud koji je uputio zahtjev morati uzeti u obzir okolnost da predmetna pravila RSTP-a obilježava kombinacija elemenata koji su u velikom broju diskrecijske prirode ili nisu proporcionalni. Također će trebati uzeti u obzir okolnost da se tim pravilima predviđa opće, drastično i trajno ograničenje prekograničnog tržišnog natjecanja u koje bi profesionalni nogometni klubovi mogli ući jednostranim zapošljavanjem vrhunskih igrača. Naime, svaka od tih dviju okolnosti, kada se promatraju zasebno, na prvi pogled isključuje shvaćanje tih pravila kao neophodnih ili nužnih za postizanje povećanja učinkovitosti, pod pretpostavkom da je takvo povećanje učinkovitosti dokazano.
Posljedično, Sud navodi da, u skladu s člankom 101. UFEU-a, navedena pravila iz RSTP-a predstavljaju odluku udruženja poduzetnika koja je zabranjena i na koju se izuzeće na temelju te odredbe može primijeniti samo ako se uvjerljivim argumentima i dokazima dokaže da su ispunjeni svi uvjeti koji se zahtijevaju u tu svrhu.
(
1
)	Vidjeti presude od 21. prosinca 2023., Royal Antwerp Football Club (C-680/21, EU:C:2023:1010), od 21. prosinca 2023., European Superleague Company (C-333/21, EU:C:2023:1011) i od 21. prosinca 2023., International Skating Union/Komisija (C-124/21 P, EU:C:2023:1012).
(
2
)	Članak 45. odnosno članak 101. UFEU-a
(
3
)	Vidjeti članak 17. točke 1. i 2. RSTP-a.
(
4
)	Vidjeti članak 17. točku 4. RSTP-a.
(
5
)	Budući da je međunarodna potvrda o transferu nužna za registraciju igrača u novom klubu, taj igrač stoga ne može sudjelovati u nogometnim natjecanjima za taj novi klub. Vidjeti članak 9. stavak 1. RSTP-a i članak 8.2. stavak 7. Dodatka 3. tom pravilniku.