62021CJ0548_RES
Lieta C‑548/21
CG
pret
Bezirkshauptmannschaft Landeck
(Landesverwaltungsgericht Tirol lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu)
Tiesas (virspalāta) 2024. gada 4. oktobra spriedums
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Fizisko personu aizsardzība attiecībā uz personas datu apstrādi, ko kompetentās iestādes veic, lai novērstu, izmeklētu, atklātu noziedzīgus nodarījumus vai sauktu pie atbildības par tiem – Direktīva (ES) 2016/680 – 3. panta 2. punkts – Jēdziens “apstrāde” – 4. pants – Principi, kas saistīti ar personas datu apstrādi – 4. panta 1. punkta c) apakšpunkts – “Datu minimizēšanas” princips – Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7., 8. un 47. pants, kā arī 52. panta 1. punkts – Prasība, ka pamattiesību īstenošanas ierobežojumam jābūt “noteiktam tiesību aktos” – Samērīgums – Samērīguma izvērtēšana, ņemot vērā visus būtiskos faktorus – Tiesas vai neatkarīgas administratīvas iestādes veikta iepriekšēja pārbaude – 13. pants – Informācija, ko dara pieejamu vai sniedz datu subjektam – Ierobežojumi – 54. pants – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā pret pārzini vai apstrādātāju – Policijas veikta izmeklēšana saistībā ar narkotisku vielu nelikumīgu tirdzniecību – Policijas iestāžu mēģinājums atbloķēt mobilo tālruni, lai šīs izmeklēšanas vajadzībām piekļūtu šajā tālrunī esošajiem datiem
Tiesību aktu tuvināšana – Telekomunikāciju nozare – Personas datu apstrāde un privātās dzīves aizsardzība elektronisko sakaru nozarē – Direktīva 2002/58 – Piemērošanas joma – Policijas iestāžu mēģinājums piekļūt mobilajā tālrunī esošajiem personas datiem kriminālizmeklēšanas nolūkos – Elektronisko sakaru pakalpojumu sniedzēja neiejaukšanās – Izslēgšana
(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2002/58, redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Direktīvu 2009/136, 1. panta 1. un 3. punkts un 3. pants)
(skat. 57.–59. punktu)
Fizisko personu aizsardzība attiecībā uz personas datu apstrādi krimināltiesību jomā – Direktīva 2016/680 – Piemērošanas joma – Policijas iestāžu mēģinājums piekļūt mobilajā tālrunī esošajiem personas datiem kriminālizmeklēšanas nolūkos – Iekļaušana
(Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2016/680 2. panta 1. punkts un 3. panta 2. punkts)
(skat. 71.–77. punktu)
Fizisko personu aizsardzība attiecībā uz personas datu apstrādi krimināltiesību jomā – Direktīva 2016/680 – Principi, kas saistīti ar personas datu apstrādi – Datu minimizēšanas un samērīguma principi – Policijas veikta izmeklēšana saistībā ar narkotisku vielu nelikumīgu tirdzniecību – Valsts tiesiskais regulējums, kas kompetentajām iestādēm dod iespēju piekļūt mobilajā tālrunī esošajiem datiem tālab, lai vispārīgi novērstu, izmeklētu un atklātu noziedzīgus nodarījumus un sauktu pie atbildības par tiem – Pieļaujamība – Nosacījumi
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 7., 8. pants un 52. panta 1. punkts; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2016/680 4. panta 1. punkta c) apakšpunkts)
(skat. 84.–86., 89.–93., 95.–106., 109. un 110. punktu un rezolutīvās daļas 1. punktu)
Fizisko personu aizsardzība attiecībā uz personas datu apstrādi krimināltiesību jomā – Direktīva 2016/680 – Datu subjekta informēšana – Tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā – Policijas veikta izmeklēšana saistībā ar narkotisku vielu nelikumīgu tirdzniecību – Valsts tiesiskais regulējums, kas ļauj kompetentajām iestādēm mēģināt piekļūt mobilajā tālrunī esošajiem datiem, neinformējot datu subjektu par atļaujas izdošanas pamatojumu – Nepieļaujamība – Kompetento iestāžu pienākums informēt datu subjektu par šo pamatojumu – Apjoms
(Eiropas Savienības Pamattiesību hartas 47. pants un 52. panta 1. punkts; Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2016/680 13. un 54. pants)
(skat. 115.–123. punktu un rezolutīvās daļas 2. punktu)
Rezumējums
Saistībā ar Tiesai uzdotajiem Landesverwaltungsgericht Tirol (Tiroles federālās zemes Administratīvā tiesa, Austrija) prejudiciālajiem jautājumiem Tiesas virspalāta norāda, pirmkārt, kādos apstākļos valsts kompetentās iestādes var piekļūt mobilajā tālrunī esošajiem datiem, lai vispārīgi novērstu, izmeklētu, atklātu noziedzīgus nodarījumus vai sauktu pie atbildības par tiem, ņemot vērā Direktīvu 2016/680 (
1
). Otrkārt, tā atzīst, ka datu subjektam ir tiesības būt informētam, uz kāda pamata tiek izdota atļauja piekļūt šādiem datiem, tiklīdz šīs informācijas sniegšana vairs nevar apdraudēt šīm iestādēm uzlikto pienākumu izpildi.
2021. gada 23. februārī Austrijas muitas iestādes darbinieki narkotisko vielu klātbūtnes pārbaudē izņēma CG adresētu pasta sūtījumu, kurā bija 85 grami kanabisa. Šis pasta sūtījums tika nodots pārbaudei Austrijas policijas iestādēm. 2021. gada 6. martā, izmeklējot narkotisku vielu nelikumīgu tirdzniecību, divi policijas darbinieki veica kratīšanu CG dzīvesvietā un nopratināja viņu par pasta sūtījuma nosūtītāju. Kad CG bija atteicies sniegt policijas darbiniekiem piekļuvi viņa mobilā tālruņa pieslēguma datiem, viņi veica šā tālruņa izņemšanu.
Pēc tam dažādi policijas darbinieki vairākkārt mēģināja atbloķēt CG mobilo tālruni. Šajā lietā policijas darbinieki izņēma tālruni un pēc tam mēģināja to analizēt bez prokuratūras vai tiesneša atļaujas.
2021. gada 31. martā CG cēla prasību iesniedzējtiesā, apstrīdot tā mobilā tālruņa izņemšanas likumību; 2021. gada 20. aprīlī mobilais tālrunis viņam tika atdots. CG netika nekavējoties informēts par mēģinājumiem analizēt viņa tālruni, un viņš par to uzzinājis iesniedzējtiesā notiekošajā tiesvedībā.
Šajā kontekstā iesniedzējtiesa vēlas noskaidrot, vai, ņemot vērā Direktīvu par privāto dzīvi un elektronisko komunikāciju (
2
), visaptveroša un nekontrolēta piekļuve visiem mobilajā tālrunī esošajiem datiem ir tik nopietna iejaukšanās pamattiesībās (
3
), ka tā ir pieļaujama tikai saistībā ar smagu noziegumu apkarošanu. Tā arī vēlas noskaidrot, pirmkārt, vai šai direktīvai (
4
) ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, saskaņā ar kuru kriminālpolicija bez tiesas vai neatkarīgas administratīvas iestādes atļaujas kriminālizmeklēšanas gaitā var iegūt visaptverošu un nekontrolētu piekļuvi visiem mobilajā tālrunī esošajiem datiem, un, otrkārt, vai šis pats valsts tiesiskais regulējums ir saderīgs ar tiesībām uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā, ciktāl tajā policijas iestādēm nav noteikts pienākums informēt mobilā tālruņa īpašnieku par šā tālruņa digitālās analīzes pasākumiem.
Tiesas vērtējums
Vispirms Tiesa norāda, ka tāds policijas iestāžu mēģinājums tieši piekļūt mobilajā tālrunī esošajiem personas datiem bez elektronisko sakaru pakalpojumu sniedzēja starpniecības, kāds noticis attiecībā uz CG datiem, neietilpst Direktīvas par privāto dzīvi un elektronisko komunikāciju piemērošanas jomā.
Pirmām kārtām, Tiesa konstatē, ka šāds piekļuves mēģinājums ietilpst Direktīvas 2016/680 piemērošanas jomā. Šajā ziņā tā precizē, ka, ņemot vērā plašo tvērumu, kādu Eiropas Savienības likumdevējs vēlējies piešķirt jēdzienam “apstrāde” (
5
), ja policijas iestādes izņem tālruni un veic ar to manipulācijas, lai izgūtu un aplūkotu šajā tālrunī esošos personas datus, tās veic “apstrādes” darbību, pat ja tehnisku iemeslu dēļ tām šiem datiem piekļūt neizdodas Proti, lai nolūka ierobežošanas princips (
6
) būtu iedarbīgs, personas datu vākšanas nolūks obligāti jānosaka tajā posmā, kad kompetentās iestādes mēģina tiem piekļūt, jo šāds mēģinājums – ja tas izrādās sekmīgs – šīm iestādēm ļauj nekavējoties ievākt, izgūt vai aplūkot attiecīgos datus. Ja šāds mēģinājuma nebūtu kvalificējams kā datu “apstrāde”, tiktu apdraudēta personas datu augsta līmeņa aizsardzība fiziskām personām. Tāpat, ja Direktīvas 2016/680 piemērojamība būtu atkarīga no tā, vai mēģinājums piekļūt mobilajā tālrunī esošajiem personas datiem ir vai nav bijis sekmīgs, gan kompetentajām valsts iestādēm, gan tiesību subjektiem rastos nenoteiktība, kas nav saderīga ar tiesiskās noteiktības principu.
Otrām kārtām, Tiesa analizē, vai “datu minimizēšanas” principam (
7
), kas ir samērīguma principa izpausme, ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kas kompetentajām iestādēm dod iespēju piekļūt mobilajā tālrunī esošajiem datiem tālab, lai vispārīgi novērstu, izmeklētu un atklātu noziedzīgus nodarījumus un sauktu pie atbildības par tiem, un nepakārto šīs iespējas izmantošanu nosacījumam, ka tiesai vai neatkarīgai administratīvai iestādei vispirms jāveic pārbaude. Tādējādi Tiesa atgādina, ka pamattiesību uz privātās un ģimenes dzīves neaizskaramību un personas datu aizsardzību (
8
) ierobežojumos jāievēro samērīguma princips, un šos ierobežojumus var piemērot tikai tad, ja tie ir nepieciešami un patiešām atbilst Savienības atzītajiem vispārējo interešu mērķiem. Šajā ziņā, pirmkārt, Tiesa konstatē, ka tāda – saistībā ar policijas izmeklēšanu, lai sauktu pie atbildības par noziedzīgu nodarījumu, –personas datu apstrāde kā, piemēram, mēģinājums piekļūt mobilajā tālrunī esošajiem datiem, principā jāuzskata par apstrādi, kas patiešām atbilst Savienības atzītam vispārējo interešu mērķim. Otrkārt, tā norāda: lai noskaidrotu, vai no šīs apstrādes izrietošais pamattiesību uz privātās dzīves neaizskaramību un personas datu aizsardzību īstenošanas ierobežojums ir samērīgs, jāizsver viss konkrētajā lietā nozīmīgo faktoru kopums.
Tādējādi, pirmkārt, attiecībā uz to, cik nopietns ir pamattiesību ierobežojums, kas izriet no tiesiskā regulējuma, saskaņā ar kuru kompetentās policijas iestādes var bez iepriekšējas atļaujas piekļūt mobilajā tālrunī esošajiem datiem, Tiesa precizē, ka atkarībā no attiecīgajā mobilajā tālrunī saglabātā satura un šo iestāžu izdarītās izvēles šāda piekļuve var attiekties uz ļoti plašu datu klāstu un tāpēc var ļaut izdarīt ļoti precīzus secinājumus par datu subjekta privāto dzīvi. Tāpēc šāda iejaukšanās pamattiesībās uz privātās dzīves neaizskaramību un personas datu aizsardzību jāuzskata par nopietnu vai īpaši nopietnu.
Otrkārt, Tiesa norāda, ka izmeklējamā nodarījuma smagums ir viens no galvenajiem parametriem, izvērtējot, cik samērīga ir nopietnā iejaukšanās, ko rada piekļuve mobilajā tālrunī esošajiem personas datiem. Tomēr, ja tiktu uzskatīts, ka piekļuve šādiem datiem ir attaisnojama tikai smagas noziedzības apkarošanas gadījumā, tiktu ierobežotas kompetento iestāžu izmeklēšanas pilnvaras attiecībā uz noziedzīgiem nodarījumiem vispārīgi, netiktu ņemta vērā šo iestāžu uzdevumu specifika un tiktu apdraudēts mērķis izveidot brīvības, drošības un tiesiskuma telpu Savienībā. Tomēr, lai izpildītu prasību, ka visiem pamattiesību izmantošanas ierobežojumiem jābūt “noteiktiem tiesību aktos” (
9
), valsts likumdevējam pietiekami precīzi jānosaka vērā ņemamie faktori, tostarp attiecīgo nodarījumu veids vai kategorijas.
Treškārt, Tiesa atzīmē, ka tālab, lai nodrošinātu, ka tiek ievērots samērīguma princips, gadījumos, kad valsts kompetento iestāžu piekļuve personas datiem rada risku, ka iespējami notiks nopietna vai pat ļoti nopietna iejaukšanās datu subjekta pamattiesībās, šādai piekļuvei jābūt pakārtotai iepriekšējai pārbaudei, ko veic tiesa vai neatkarīga administratīvā iestāde. Šāda pārbaude jāveic pirms jebkāda mēģinājuma piekļūt attiecīgajiem datiem, izņemot pienācīgi pamatotus steidzamības gadījumus, kuros šāda pārbaude jāveic iespējami drīz. Veicot šo pārbaudi, tiesai vai neatkarīgai administratīvai iestādei jābūt tiesīgai atteikt vai ierobežot šādu Direktīvas 2016/680 piemērošanas jomā ietilpstošu piekļuvi, ja tā konstatē, ka iejaukšanās pamattiesībās, ko radītu šāda piekļuve, būtu nesamērīga. Šajā gadījumā kompetento policijas iestāžu piekļuvi mobilajā tālrunī esošajiem datiem jāatsaka vai jāierobežo, ja, ņemot vērā nodarījuma smagumu un izmeklēšanas vajadzības, piekļuve saziņas saturam vai sensitīviem datiem nešķiet pamatota.
Ņemot vērā iepriekš izklāstīto, Tiesa secina, ka datu minimizēšanas principam, skatot to saistībā ar tiesībām uz personas datu aizsardzību un privātās dzīves neaizskaramību, nav pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kas kompetentajām iestādēm dod iespēju piekļūt mobilajā tālrunī esošajiem datiem tālab, lai vispārīgi novērstu, izmeklētu un atklātu noziedzīgus nodarījumus un sauktu pie atbildības par tiem. Tomēr šāda pieļaujamība ir pakārtota nosacījumam, ka tiek ievērots gan tiesiskuma, gan samērīguma princips, un tiesa vai neatkarīga administratīva iestāde veic iepriekšēju pārbaudi, pirms tiek īstenotas tiesības piekļūt šādiem datiem.
Trešām kārtām, Tiesa lemj par jautājumu, vai CG būtu bijis jāinformē par mēģinājumiem piekļūt datiem, kas glabājas viņa mobilajā tālrunī (
10
). Šajā ziņā tā konstatē, ka valsts kompetentajām iestādēm, kurām tiesa vai neatkarīga administratīva iestāde ir atļāvusi piekļūt saglabātajiem datiem, ir pienākums informēt datu subjektus par to, uz kāda pamata ir izdota šī atļauja, tiklīdz šādas informācijas sniegšana vairs nevar apdraudēt šo iestāžu veikto izmeklēšanu. Šīm iestādēm ir pienākums sniegt datu subjektiem visu informāciju, kas paredzēta Direktīvā 2016/680 (
11
), lai datu subjekti varētu īstenot tiesības uz efektīvu tiesību aizsardzību tiesā (
12
). Tādējādi valsts tiesiskais regulējums, ar kuru vispārīgi tiktu izslēgtas jebkādas tiesības saņemt šādu informāciju, nebūtu atbilstīgs Savienības tiesībām. Šajā gadījumā Tiesa konstatē, ka CG bija jābūt iepriekš informētam par mēģinājumiem piekļūt viņa mobilajā tālruni esošajiem datiem. Proti, tā kā CG mobilais tālrunis jau bija izņemts brīdī, kad policijas iestādes mēģināja to atbloķēt, nešķiet, ka viņa informēšana par šiem piekļuves mēģinājumiem varētu kaitēt izmeklēšanai. Tādējādi Tiesa secina, ka Direktīvas 2016/680 tiesību normām, lasot tās Hartas gaismā (
13
), ir pretrunā tāds valsts tiesiskais regulējums, kas ļauj kompetentajām iestādēm piekļūt mobilajā tālrunī esošajiem datiem, neinformējot datu subjektu par to, uz kāda pamata tiesa vai neatkarīga administratīva iestāde ir izsniegusi atļauju piekļūt šādiem datiem, tiklīdz šīs informācijas sniegšana vairs nevarētu apdraudēt minētajām iestādēm ar šo direktīvu uzlikto pienākumu izpildi.
(
1
)	Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīva (ES) 2016/680 (2016. gada 27. aprīlis) par fizisku personu aizsardzību attiecībā uz personas datu apstrādi, ko veic kompetentās iestādes, lai novērstu, izmeklētu, atklātu noziedzīgus nodarījumus vai sauktu pie atbildības par tiem vai izpildītu kriminālsodus, un par šādu datu brīvu apriti, ar ko atceļ Padomes Pamatlēmumu 2008/977/TI (OV 2016, L 119, 89. lpp.).
(
2
)	Proti, 15. panta 1. punktu Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvā 2002/58/EK (2002. gada 12. jūlijs) par personas datu apstrādi un privātās dzīves aizsardzību elektronisko komunikāciju nozarē (direktīva par privāto dzīvi un elektronisko komunikāciju) (OV 2002, L 201, 37. lpp.), redakcijā ar grozījumiem, kas izdarīti ar Eiropas Parlamenta un Padomes 2009. gada 25. novembra Direktīvu 2009/136/EK (OV 2009, L 337, 11. lpp.), (turpmāk tekstā – “Direktīva par privāto dzīvi un elektronisko komunikāciju”).
(
3
)	Kas nostiprinātas Eiropas Savienības Pamattiesību hartas (turpmāk – “Harta”) 7. un 8. pantā.
(
4
)	Proti, Direktīvas par privāto dzīvi un elektronisko komunikāciju 15. panta 1. punktam.
(
5
)	Saskaņā ar Direktīvas 2016/680 3. panta 2. punktu jēdziens “apstrāde” ir “jebkura ar personas datiem vai personas datu kopumiem veikta darbība vai darbību kopums, ko veic ar vai bez automatizētiem līdzekļiem [..]”.
(
6
)	Direktīvas 2016/680 4. panta 1. punkta b) apakšpunkts.
(
7
)	Kas noteikts Direktīvas 2016/680 4. panta 1. punkta c) apakšpunktā, saskaņā ar kuru dalībvalstīm ir jāparedz, ka personas dati ir atbilstīgi, būtiski un nav pārmērīgi, ņemot vērā nolūkus, kādos tos apstrādā.
(
8
)	Hartas 7. un 8. pants.
(
9
)	Hartas 52. panta 1. punkts.
(
10
)	Hartas 47. pants.
(
11
)	Direktīvas 2016/680 13. panta 1. punktā.
(
12
)	Direktīvas 2016/680 54. pants.
(
13
)	Konkrēti Direktīvas 2016/680 13. un 54. pantam, lasot tos Hartas 47. panta un 52. panta 1. punkta gaismā.