62023CJ0461
TIESAS SPRIEDUMS (septītā palāta)
2024. gada 17. oktobrī (
*1
)
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu – Dabas vide – Direktīva 2001/42/EK – Konkrētu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējums – 3. panta 2. punkta b) apakšpunkts – Direktīva 92/43/EEK – 6. panta 3. punkts – Darbības, kuru veikšanai nepieciešams novērtējums – Dalībvalsts tiesību akts, ar kuru teritorijai piešķirts aizsargājamas dabas teritorijas statuss – Šajā teritorijā aizliegtu cilvēka darbības veidu uzskaitījums ar izņēmumiem
Lietā C‑461/23
par lūgumu sniegt prejudiciālu nolēmumu atbilstoši LESD 267. pantam, ko Niedersächsisches Oberverwaltungsgericht (Lejassaksijas Augstākā administratīvā tiesa, Vācija) iesniegusi ar 2023. gada 4. jūlija lēmumu un kas Tiesā reģistrēts 2023. gada 24. jūlijā, tiesvedībā
Umweltforum Osnabrücker Land eV
pret
Landkreis Osnabrück,
TIESA (septītā palāta)
šādā sastāvā: pirmās palātas priekšsēdētājs F. Biltšens [F. Biltgen], kas pilda septītās palātas priekšsēdētāja pienākumus, piektās palātas priekšsēdētāja M. L. Arasteja Saūna [M. L. Arastey Sahún] un tiesnesis J. Pasers [J. Passer] (referents),
ģenerāladvokāts: M. Kamposs Sančess‑Bordona [M. Campos Sánchez‑Bordona],
sekretārs: A. Kalots Eskobars [A. Calot Escobar],
ņemot vērā rakstveida procesu,
ņemot vērā apsvērumus, ko snieguši:
–
Umweltforum Osnabrücker Land eV vārdā – F. Heß, Rechtsanwältin,
–
Landkreis Osnabrück vārdā – A. Blume un R. Wiemann, Rechtsanwälte,
–
Vācijas valdības vārdā – J. Möller un A. Hoesch, pārstāvji, kuriem palīdz K. Dingemann, F. Fellenberg, K. Reiter un D. Römling, Rechtsanwälte,
–
Īrijas vārdā – M. Browne, Chief State Solicitor, A. Joyce un M. Tierney, pārstāvji, kuriem palīdz B. Kennedy, SC, un A. Caroll, BL,
–
Eiropas Komisijas vārdā – C. Hermes un M. Noll‑Ehlers, pārstāvji,
ņemot vērā pēc ģenerāladvokāta uzklausīšanas pieņemto lēmumu izskatīt lietu bez ģenerāladvokāta secinājumiem,
pasludina šo spriedumu.
Spriedums
1
Lūgums sniegt prejudiciālu nolēmumu ir par to, kā interpretēt Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2001/42/EK (2001. gada 27. jūnijs) par noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV 2001, L 197, 30. lpp.).
2
Šis lūgums ir iesniegts saistībā ar tiesvedību starp Umweltforum Osnabrücker Land eV un Landkreis Osnabrück (Osnabrikas apriņķis, Vācija) par tādu pēdējā minētā pieņemtu noteikumu tiesiskumu, ar kuriem aizsargājamas ainavas apvidus klasificēts kā konkrētas Natura 2000 teritorijas būtiska sastāvdaļa.
Atbilstošās tiesību normas
Savienības tiesības
Direktīva 2001/42
3
Direktīvas 2001/42 1. pantā “Mērķi” ir paredzēts:
“Šīs direktīvas mērķis ir nodrošināt augstu vides aizsardzības līmeni un veicināt noturīgu attīstību, sekmējot ekoloģisko apsvērumu integrēšanu plānu un programmu sagatavošanas un pieņemšanas procesā, nodrošinot, lai saskaņā ar šo direktīvu veiktu vides novērtējumu tādiem plāniem un programmām, kam var būt būtiska ietekme uz vidi.”
4
Šīs direktīvas 2. pants ir formulēts šādi:
“Šajā direktīvā:
a)
“plāni un programmas” ir plāni un programmas, tostarp ar Eiropas Kopienas līdzfinansējumu, kā arī visi plānu un programmu grozījumi:
–
kurus sagatavo un/vai pieņem valsts, reģionālā vai vietējā līmenī, vai arī tādi, ko pieņemšanai likumdošanas kārtībā parlamentā vai valdībā sagatavo iestāde, un
–
kas prasīti saskaņā ar normatīviem vai administratīviem aktiem;
[..].”
5
Minētās direktīvas 3. pantā “Piemērošanas joma” ir noteikts:
“1.   Vides novērtējumu saskaņā ar 4. līdz 9. pantu veic 2. līdz 4. punktā minētajiem plāniem un programmām, kam var būtiska ietekme uz vidi.
2.   Saskaņā ar 3. punktu vides novērtējumu veic visiem plāniem un programmām:
a)
kas sagatavoti lauksaimniecībā, mežsaimniecībā, zvejniecībā, enerģētikā, rūpniecībā, transportā, atkritumu apsaimniekošanā, ūdens resursu apsaimniekošanā, telekomunikāciju un tūrisma nozarē, pilsētas un lauku plānošanā vai zemes lietošanā un kuros noteikti pamatprincipi turpmākās attīstības saskaņošanai projektiem, kas uzskaitīti I un II pielikumā [Padomes] Direktīvai 85/337/EEK [(1985. gada 27. jūnijs) par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV 1985, L 175, 40. lpp.)]; vai
b)
kuru iespējamās ietekmes dēļ uz vidi noteikta prasība veikt novērtējumu saskaņā ar [Padomes] Direktīvas 92/43/EEK [(1992. gada 21. maijs) par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību (OV 1992, L 206, 7. lpp.)] 6. vai 7. pantu.
3.   Šā panta 2. punktā minētajiem plāniem un programmām, kurās noteikta nelielu teritoriju izmantošana vietējā līmenī, vai arī 2. punktā minēto plānu un programmu nelieliem grozījumiem vides novērtējums vajadzīgs tikai tad, ja dalībvalstis konstatē, ka tie var būtiski ietekmēt vidi.
4.   Dalībvalstis nosaka, vai citi, 2. punktā neminēti plāni un programmas, kuros noteikti pamatprincipi to projektu turpmākās attīstības saskaņošanai, var būtiski ietekmēt vidi.
5.   Dalībvalstis nosaka, vai 3. un 4. punktā minētajiem plāniem un programmām var būt būtiska ietekme uz vidi, izvērtējot katru atsevišķi vai pēc plānu vai programmu veida, vai arī izmantojot abas minētās metodes. Šim nolūkam, lai nodrošinātu, ka uz plāniem un programmām, kam var būt būtiska ietekme uz vidi, attiecina šīs direktīvas prasības, dalībvalstīm jāņem vērā attiecīgie II pielikumā noteiktie kritēriji.
[..]”
6
Ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2011/92/ES (2011. gada 13. decembris) par dažu sabiedrisku un privātu projektu ietekmes uz vidi novērtējumu (OV 2012, L 26, 1. lpp.), kas stājās spēkā 2012. gada 17. februārī, Direktīva 85/337 tika atcelta un aizstāta. Saskaņā ar Direktīvas 2011/92 14. panta otro daļu “atsauces uz [Direktīvu 85/337] uzskata par atsaucēm uz [Direktīvu 2011/92]”.
Direktīva 92/43
7
Direktīvas 92/43 4. panta 4. punktā ir paredzēts:
“Tiklīdz Kopienā nozīmīga teritorija ir apstiprināta saskaņā ar 2. punktā paredzēto procedūru, attiecīgā dalībvalsts cik vien iespējams īsā laikā, bet ne vēlāk kā sešos gados piešķir minētajai teritorijai īpaši aizsargājamas dabas teritorijas statusu, nosakot prioritātes saskaņā ar attiecīgo teritoriju nozīmīgumu I pielikumā iekļauto dabisko dzīvotņu veidu vai II pielikumā iekļauto sugu saglabāšanā vai atjaunošanā tām labvēlīgā aizsardzības statusā un teritoriju nozīmīgumu Natura 2000 tīkla vienotībā, kā arī saskaņā ar noplicināšanās vai bojā ejas draudiem, kam pakļautas šīs teritorijas.”
8
Šīs direktīvas 6. pantā ir noteikts:
“1.   Attiecībā uz īpaši aizsargājamām dabas teritorijām dalībvalstis nosaka vajadzīgos aizsardzības pasākumus, attiecīgā gadījumā tajos iekļaujot atbilstīgus apsaimniekošanas plānus, kas izstrādāti īpaši šīm teritorijām vai iekļauti citos attīstības plānos, kā arī atbilstīgus normatīvus, administratīvus vai līgumiskus pasākumus, kuri atbilst šajās teritorijās sastopamo I pielikuma dabisko dzīvotņu veidu un II pielikuma sugu ekoloģiskajām prasībām.
2.   Dalībvalstis veic attiecīgus pasākumus, lai īpaši aizsargājamās dabas teritorijās novērstu dabisko dzīvotņu un sugu dzīvotņu noplicināšanos, kā arī lai novērstu traucējumu, kas skar sugas, kuru dēļ noteikta attiecīgā teritorija, ja šāds traucējums varētu būt nozīmīgs attiecībā uz šīs direktīvas mērķiem.
3.   Visos plānos vai projektos, kas nav tieši saistīti ar konkrēto teritoriju vai nav vajadzīgi tās apsaimniekošanai, bet kas atsevišķi vai kopā ar citiem plāniem vai projektiem varētu būtiski ietekmēt minēto teritoriju, attiecīgi izvērtē ietekmi uz šo teritoriju, ievērojot tās aizsardzības mērķus. Ņemot vērā novērtējuma atzinumus par ietekmi uz minēto teritoriju, un saskaņā ar 4. punkta noteikumiem, kompetentā valsts iestāde piekrīt plāna vai projekta īstenošanai tikai tad, ja tā ir pārliecinājusies, ka netiks izjaukta attiecīgās teritorijas viengabalainība, un vajadzības gadījumā noskaidrojusi plašas sabiedrības viedokli.
[..]”
9
Saskaņā ar minētās direktīvas 7. pantu:
“No šīs direktīvas 6. panta 2., 3. un 4. punkta izrietošās saistības aizstāj visas saistības, kas izriet no [Padomes] Direktīvas 79/409/EEK [(1979. gada 2. aprīlis) par savvaļas putnu aizsardzību (OV 1979, L 103, 1. lpp.)] 4. panta 4. punkta pirmā teikuma un kas attiecas uz teritorijām, kuras klasificētas saskaņā ar minētās direktīvas 4. panta 1. punktu vai līdzīgā veidā atzītas saskaņā ar 4. panta 2. punktu, jaunajām saistībām stājoties spēkā ar šīs direktīvas ieviešanas datumu vai ar tādas klasifikācijas vai atzīšanas datumu, ko dalībvalsts veic saskaņā ar Direktīvu [79/409], ja pēdējais ir vēlāks datums.”
10
Ar Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvu 2009/147/EK (2009. gada 30. novembris) par savvaļas putnu aizsardzību (OV 2010, L 20, 7. lpp.), kas stājās spēkā 2010. gada 15. februārī, Direktīva 79/409 tika atcelta un aizstāta. Saskaņā ar Direktīvas 2009/147 18. panta otro daļu “atsauces uz [Direktīvu 79/409] uzskata par atsaucēm uz [Direktīvu 2009/147]”.
Vācijas tiesības
UVPG
11
1990. gada 12. februāraGesetz über die Umweltverträglichkeitsprüfung (Likums par ietekmes uz vidi novērtējumu; BGBl. 1990 I, 205. lpp.) – redakcijā, kas piemērojama pamatlietā (turpmāk tekstā – “UVPG”), – 35. pantā ir noteikts:
“1.   Stratēģisks ietekmes uz vidi novērtējums ir nepieciešams plāniem un programmām, kas:
1)
minēti 5. pielikuma 1. punktā vai
2)
minēti 5. pielikuma 2. punktā un kas nosaka satvaru lēmumiem par 1. pielikumā minēto projektu vai tādu projektu, attiecībā uz kuru saskaņā ar pavalsts tiesību aktiem katrā atsevišķā gadījumā ir jāveic ietekmes uz vidi novērtējums vai sākotnējais novērtējums, likumību.
2.   Plāniem un programmām, kas nav minēti 1. punktā, stratēģisks ietekmes uz vidi novērtējums ir nepieciešams tikai tad, ja tajos ir noteikts satvars, kurā tiks pieņemts lēmums par 1. pielikumā uzskaitīto projektu vai citu projektu likumību un ja katrā atsevišķā gadījumā atkarībā no sākotnējā novērtējuma, kas veikts uz 4. punkta pamata, tiem varētu būt ievērojama ietekme uz vidi. [..]
[..]”
12
UVPG 36. pants ir formulēts šādi:
“Stratēģisks ietekmes uz vidi novērtējums ir nepieciešams plāniem un programmām, attiecībā uz kuriem jāveic ietekmes novērtējums, pamatojoties uz [2009. gada 29. jūlijaGesetz über Naturschutz und Landschaftspflege (Bundesnaturschutzgesetz) (Likums par dabas aizsardzību un ainavu saglabāšanu; BGBl. 2009 I, 2542. lpp.) – redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, – (turpmāk tekstā – “BNatSchG”)] 36. panta pirmā teikuma 2. punktu.”
13
Saskaņā ar UVPG 37. pantu:
“Ja 35. panta 1. punktā vai 36. pantā minētajos plānos vai programmās izdarītas tikai nelielas izmaiņas vai tajos izklāstīta nelielu teritoriju izmantošana vietējā mērogā, stratēģisks ietekmes uz vidi novērtējums ir jāveic tikai tad, ja no katrā atsevišķā gadījumā uz 35. panta 4. punkta pamata veikta sākotnējā novērtējuma izriet, ka šādam plānam vai programmai varētu būt ievērojama ietekme uz dabas vidi. [..]”
BNatSchG
14
BNatSchG 20. panta 2. punktā ir paredzēts:
“Dabas un ainavu daļas var tikt aizsargātas
[..]
4. kā aizsargājamas ainavas apvidus – atbilstoši 26. pantam,
[..].”
15
BNatSchG 22. pantā ir noteikts:
“(1)   Dabas un ainavu daļu aizsardzība tiek nodrošināta ar deklarāciju. [..]
[..]
(2.a)   Šā panta 1. punktā minētā vērtēšana, kas
1.
veikta, izmantojot atbilstīgus likumdošanas, regulatīvus vai līgumiskus pasākumus, un
2.
neatbilst Direktīvas [2001/42] prasībām, jo nav veikts šajā direktīvā paredzētais stratēģiskais ietekmes uz vidi novērtējums,
ir piemērojama arī turpmāk, ja neatbilstība šīm prasībām izriet no Eiropas Savienības Tiesas nolēmuma, ja vien un kamēr vien šajā lēmumā ir atļauta tās piemērošana. Darbības, kas nepieciešamas, lai izlīdzinātu neatbilstību Direktīvai [2001/42], ir jāpaveic pēc iespējas īsā termiņā papildu procedūrā. [..]
[..]”
16
Saskaņā ar BNatSchG 26. panta 1. punktu:
“Aizsargājamas ainavas apvidus ir juridiski saistošā veidā definēts apvidus, kurā nepieciešama īpaša dabas un ainavu aizsardzība
1.
saglabāšanai, attīstīšanai vai darbībspējas atjaunošanai un dabiskā līdzsvara iespējamībai vai atjaunošanās spējai un dabas resursu ilgtspējīgas izmantošanas iespējamībai, tostarp konkrētu dzīvnieku sugu un savvaļas augu dzīvotņu un biotopu aizsardzība,
[..].”
17
BNatSchG 32. pants ir formulēts šādi:
“[..]
(2)   Direktīvas [92/43] 4. panta 2. punkta trešajā daļā minētajā sarakstā iekļautās teritorijas atbilstoši šīs direktīvas 4. panta 4. punktam [..] un atkarībā no attiecīgajiem saglabāšanas mērķiem tiek klasificētas kā aizsargātas dabas un ainavu daļas 20. panta 2. punkta izpratnē.
(3)   Deklarācijā nosaka aizsardzības mērķi atbilstoši attiecīgajiem saglabāšanas mērķiem, kā arī teritorijas robežām. Tajā precizē, vai ir nepieciešams aizsargāt prioritāros dabisko dzīvotņu veidus vai prioritārās sugas. Ar pienākumiem un aizliegumiem, kā arī atbilstīgiem apsaimniekošanas un attīstīšanas pasākumiem ir jānodrošina, ka tiek ievērotas Direktīvas [92/43] 6. panta prasības. [..]
[..]”
18
BNatSchG 33. panta 1. punktā ir noteikts:
“Ir aizliegtas jebkādas izmaiņas un traucējumi, kas varētu izraisīt konkrētas Natura 2000 teritorijas stāvokļa ievērojamu pasliktināšanos tās saglabāšanas vai aizsardzības mērķiem būtisko aspektu ziņā. [..]”
19
BNatSchG 34. pantā ir paredzēts:
“(1)   Pirms katras projekta apstiprināšanas vai īstenošanas novērtē tā ietekmi uz Natura 2000 teritorijas saglabāšanas mērķiem, ja individuāli vai kopā ar citiem plāniem un projektiem tas varētu ievērojami ietekmēt šo teritoriju un nav tā, ka tas tieši kalpotu teritorijas apsaimniekošanai. Ja Natura 2000 teritorija ir daļa no aizsargātas dabas vai ainavas 20. panta 2. punkta izpratnē, ietekmes novērtēšanas kritēriji izriet no aizsardzības mērķa un šajā nolūkā pieņemtajām normām, ciktāl jau ir ņemti vērā dažādie saglabāšanas mērķi. [..]
[..]
(6)   Ja citās normās ir paredzēts, ka projektam 1. punkta pirmā teikuma izpratnē, ko nav īstenojusi kāda iestāde, nav nepieciešams administratīvs lēmums vai kādas iestādes informēšana, par to jāinformē par dabas aizsardzību un ainavu saglabāšanu atbildīgā iestāde. [..]
(7)   Attiecībā uz aizsargātas dabas vai ainavas daļu 20. panta 2. punkta izpratnē [..] 1.–6. punkts ir piemērojams tikai tiktāl, ciktāl normas par aizsardzību, tostarp normas par izņēmumiem un atbrīvojumiem, šo projektu likumību nepakļauj stingrākām prasībām. [..]
[..]”
20
Saskaņā ar BNatSchG 36. pantu:
“34. panta 1.–5. punkts mutatis mutandis ir piemērojams
[..]
2.
plāniem, kuri iestādēm jāievēro vai jāņem vērā, pieņemot savus lēmumus.
[..]”
Lejassaksijas Dabas aizsardzības likums
21
2010. gada 19. februāraNiedersächsisches Naturschutzgesetz (Lejassaksijas Dabas aizsardzības likums) – redakcijā, kas piemērojama pamatlietā, – 19. pantā ir paredzēts:
“Par dabas aizsardzību atbildīgā iestāde var, pamatojoties uz BNatSchG 26. panta 1. punktu, šīs teritorijas regulatīvā kārtībā klasificēt kā aizsargājamas ainavas apvidus.”
Aplūkojamie noteikumi
22
2019. gada 30. septembraVerordnung über das Landschaftsschutzgebiet “Bäche im Artland” in den Städten Quakenbrück, Fürstenau und Bersenbrück sowie den Gemeinden Menslage, Nortrup, Badbergen, Berge, Bippen, Eggermühlen, Kettenkamp, Ankum und Merzen, Landkreis Osnabrück (Noteikumi par aizsargājamas ainavas apvidu “Strauti Artlandē” Kvakenbrikas, Firstenavas un Berzenbrikas pilsētā un Menslages, Nortrupas, Badbergenas, Berges, Bipenas, Egermīlenas, Ketenkampas, Ankumas un Mercenas novadā Osnabrikas apriņķī; turpmāk tekstā – “aplūkojamie noteikumi”) 1. pantā “Aizsargājamas ainavas apvidus” ir paredzēts:
“(1)   Teritorija, kas detalizētāk identificēta 2. un 3. punktā, ir klasificēta kā aizsargājamas ainavas apvidus ar nosaukumu “Strauti Artlandē”.
[..]
(4)   Aizsargājamas ainavas apvidus ir būtiska [Natura 2000] teritorijas “Strauti Artlandē” [..], kas klasificēta uz Direktīvas [92/43] pamata, sastāvdaļa. Ar šo klasifikāciju ir paredzēts atbilstoši BNatSchG 32. panta 2. punktam saglabāt šo teritoriju kā [Natura 2000] teritoriju un nodrošināt Eiropas ekoloģijas tīkla “Natura 2000” vienotību.
(5)   Aizsargājamas ainavas apvidus platība ir apmēram 1095 ha.
[..]”
23
Aplūkojamo noteikumu 2. pants “Teritorijas raksturojums” ir formulēts šādi:
“(1)   Dabas biotops un zemes virsmas raksturojums
Aizsargājamas ainavas apvidus “Strauti Artlandē” atrodas dabas reģionā Ems Hunte Geest und Dümmer Geestniederung. Par strautiem tiek uzskatīti tekoši ūdeņi ar zemūdens veģetāciju, kas tipiska dabas biotopam, un tostarp kā svarīga Direktīvas 92/43 II pielikumā iekļauto zivju sugu un apaļmutnieku dzīvotne. Aluviāli meži ar pīlādžiem un alkšņiem gar strautiem, kā arī ar tiem telpiskā ziņā saistīti purvainie bērzu meži ir prioritāras dzīvotnes Direktīvas 92/43 izpratnē. Tas, ka šeit pastāv citas, neprioritāras dabiskās dzīvotnes, piemēram, mégaphorbiaies hygrophiles, izžūstoši muklāji un nestabili mazizmēra purvi, jaukti acidofili dižskābaržu un ozolu meži un II pielikumā iekļauto sugu – cekulaino tritonu (Triturus cristatus) un dižo briežvaboļu (Lucanus cervus) – dzīvotnes, papildina šīs teritorijas vērtību.
[..]”
24
Aplūkojamo noteikumu 3. panta “Konkrētais aizsardzības mērķis” 4. punktā ir paredzēts:
“Papildus šo noteikumu 3. panta 1. un 2. punktam [Natura 2000] teritorijai aizsargājamas ainavas apvidū ir īpašs aizsardzības mērķis (saglabāšanas mērķis BNatSchG 7. panta 1. punkta 9. apakšpunkta izpratnē), proti, saglabāt vai atjaunot labvēlīgā aizsardzības statusā – BNatSchG 7. panta 1. punkta 10. apakšpunkta izpratnē – I pielikumā iekļautās Kopienai nozīmīgās dabiskās dzīvotnes un Direktīvas 92/43 II pielikumā iekļauto, šajā teritorijā sastopamo dzīvnieku sugu, kas ir aizsardzības mērķim nozīmīgi aspekti,
1.
tostarp prioritārās dabiskās dzīvotnes (Direktīvas 92/43 I pielikums):
[..],
2.
tostarp pārējās dabiskās dzīvotnes (Direktīvas 92/43 I pielikums):
[..],
3.
tostarp dzīvnieku sugas (Direktīvas 92/43 II pielikums):
[..].”
25
Aplūkojamo noteikumu 4. pantā “Aizliegumi” ir noteikts:
“Saskaņā ar BNatSchG 26. panta 2. punktu ir aizliegtas jebkuras darbības, ar kurām tiktu izmainīts šo noteikumu 2. pantā izklāstītais teritorijas raksturojums vai kuras būtu pretrunā vispārīgajiem vai konkrētajiem aizsardzības mērķiem, kas izklāstīti šo noteikumu 3. pantā. Saskaņā ar BNatSchG 33. panta 1. punktu ir aizliegtas jebkuras darbības, kas varētu izraisīt ievērojamu Natura 2000 teritorijas pasliktināšanos tās saglabāšanas mērķiem un šajos noteikumos izvirzītajiem aizsardzības mērķiem būtisko aspektu ziņā.
Līdz ar to aizsargājamas ainavas apvidū ir aizliegtas šādas darbības:
[..]
10. veikt pirmreizējo apmežošanu,
11. no jauna veikt mežu konversiju citādai izmantošanai,
[..].”
26
Aplūkojamo noteikumu 5. pantā “Izņēmumi” ir paredzēts:
“(1)   Uz šā panta 2.–7. punktā minētajiem darbības vai izmantošanas veidiem 4. pantā iekļautie aizliegumi neattiecas.
[..]
(3)   Nav aizliegta pienācīga ūdeņu uzturēšana atbilstoši [Wasserhaushaltsgesetz (Ūdens apsaimniekošanas un aizsardzības likums), Niedersächsisches Wassergesetz (Lejassaksijas Ūdens likums)] un BNatSchG principiem, kā arī šādām prasībām, kas izriet no aizsardzības mērķa:
1.
ja vien persona, kurai jāveic šāda uzturēšana, atbildīgajam apriņķim līdz katra gada 31. janvārim attiecībā uz otrās pakāpes ūdeņiem iesniedz uzturēšanas plānu par visiem uzturēšanas pasākumiem, kas ietilpst šo noteikumu piemērošanas jomā un kas ieplānoti attiecīgajā uzturēšanas gadā, šo noteikumu 5. panta 3. punkta 2. apakšpunkta b)–c), e) un h) punktā izklāstītās prasības nav piemērojamas, ja attiecīgais apriņķis apstiprina šo plānu;
2.
ja šo noteikumu 5. panta 3. punkta 1. apakšpunktā paredzētais uzturēšanas plāns, kā arī informācija par 2. pantā minēto otrās pakāpes ūdeņu un to robežu uzturēšanu nav iesniegta, piemēro šādus noteikumus:
[..]
b)
daļēja ūdensnezāļu pļaušana gar strāvas līniju ir atļauta visu gadu. Ja ūdens straume nav pietiekami plata, lai būtu iespējams cirpt gar strāvas līniju, pļauj tikai vienā pusē vai fragmentāri; lai varētu atkāpties no iepriekš izklāstītajiem noteikumiem, ir nepieciešama par dabas aizsardzību atbildīgās iestādes iepriekšēja piekrišana;
[..].
(4)   Nav aizliegta pienācīga zveja atbilstoši [Niedersächsisches Fischereigesetz (Lejassaksijas Zvejas likums) un Binnenfischereiordnung (Saldūdens zvejas likums)], pēc iespējas saglabājot apstākļus un biocenozes, kas dabiski pastāv šajā teritorijā, it īpaši ūdens veģetāciju un ūdenslapu veģetāciju virs ūdens, kā arī piekrastes veģetāciju, atbilstoši šādām prasībām, kas izriet no aizsardzības mērķa:
1.
pasākumi attiecībā uz zivju krājumu ir atļauti vienīgi [sugām, kas ietilpst] 2. pantā minētajā attiecīgajā tekošā ūdenī sastopamo sugu dabiskajā spektrā – ar nosacījumu, ka runa ir par sugām, kuru zvejas saldūdenī regulējums, kas ir spēkā minēto pasākumu laikā, neparedz, ka šiem pasākumiem būtu nepieciešama atļauja, un ka tiek nodrošināts, ka ar šiem pasākumiem netiks skartas vai aizstātas prioritārās sugas vai 3. pantā minētās tipiskās dzīvotnes.
[..]
(5)   Nav aizliegta pienācīga lauksaimnieciska augsnes izmantošana atbilstoši 5. panta 2. punktā paredzētajai labākajai praksei un šādām prasībām, kas izriet no aizsardzības mērķa:
[..].
(6)   Nav aizliegta pienācīga mežkopība atbilstoši [Niedersächsischen Gesetz über den Wald und die Landschaftsordnung (Lejassaksijas Mežkopības un ainavu izmantošanas likums)] 11. pantam un BNatSchG 5. panta 3. punktam, kā arī šādām prasībām, kas izriet no aizsardzības mērķa:
[..]
7.
lai saņemtu atļauju jaunu meža platību izveidei, izmantojot apmežošanu, nepieciešama par dabas aizsardzību atbildīgās iestādes piekrišana.
[..]
(8)   Šā panta 2., 3., 5. un 6. punktā minētajos gadījumos par dabas aizsardzību atbildīgā iestāde dod vajadzīgo piekrišanu [..], ja vien un ciktāl nav nepieciešams rēķināties ar ietekmi uz aizsargājamas ainavas apvidu vai ilgstošiem traucējumiem tās saglabāšanas mērķiem un šajos noteikumos izvirzītajam aizsardzības mērķim būtisko aspektu ziņā. [..]
(9)   Šā panta 2., 4., 6. un 7. punktā minētajos obligātās ziņošanas gadījumos par dabas aizsardzību atbildīgā iestāde var veikt pasākumus, kas nepieciešami, lai nodrošinātu šajos noteikumos izvirzīto aizsardzības mērķu ievērošanu. [..] Par dabas aizsardzību atbildīgā iestāde katrā atsevišķā gadījumā var aizliegt īstenot paziņotos aktus vai pasākumus, ja ir skarts šajos noteikumos izvirzītais aizsardzības mērķis.
[..]”
27
Aplūkojamo noteikumu 7. panta “Pilnvaras dot rīkojumus” 1. punktā ir noteikts:
“[..] Par dabas aizsardzību atbildīgā iestāde var uzdot atjaunot iepriekšējo stāvokli, ja nav ievēroti šo noteikumu 4. pantā paredzētie aizliegumi vai 5. pantā minētie pienākumi saņemt apstiprinājumu vai informēt un ja daba vai ainava tikusi nelikumīgi iznīcināta, bojāta vai izmainīta.”
28
Aplūkojamo noteikumu 9. panta “Aizsardzības un atjaunošanas pasākumu īstenošana” 1. punktā ir paredzēts:
“Šo noteikumu 4. un 5. pantā ietvertās normas parasti atbilst pasākumiem, ar kuriem paredzēts uzturēt labvēlīgā aizsardzības statusā I pielikumā minēto dzīvotņu veidus un Direktīvas [92/43] II pielikumā minētās, [aizsargājamas ainavas apvidū] sastopamās dzīvnieku sugas.”
29
Aplūkojamo noteikumu 10. panta “Administratīvi pārkāpumi” 1. punktā ir noteikts:
“Pārkāpumu izdara [..] ikviena persona, kas, ja vien nav runa par 5. pantā paredzētu atbrīvojumu vai 6. pantā paredzētu atkāpi, ar nodomu vai neuzmanības dēļ neievēro šo noteikumu 4. pantā minētos aizliegumus.”
Pamatlieta un prejudiciālie jautājumi
30
Osnabrikas apriņķis 2019. gada 30. septembrī pieņēma aplūkojamos noteikumus, kuros aizsargājamas ainavas apvidus “Strauti Artlandē” apzīmēts kā eponīmas Natura 2000 teritorijas (turpmāk tekstā – “attiecīgā teritorija”) būtiska sastāvdaļa.
31
Šo noteikumu pieņemšanas gaitā Osnabrikas apriņķis bija nodrošinājis plašas sabiedrības, tajā skaitā pieteicējas pamatlietā, līdzdalību, dodot iespēju iepazīties ar noteikumu projektu un dažādajām ar tiem saistītajām kartēm, kā arī anotāciju. Turpretī Osnabrikas apriņķis pirms aplūkojamo noteikumu pieņemšanas nebija veicis nedz vides novērtējumu uz Direktīvas 2001/42 pamata, nedz sākotnēju novērtējumu par šāda novērtējuma nepieciešamību.
32
Pieteicēja pamatlietā 2020. gada 13. oktobrī iesniedza pieteikumu par aplūkojamo noteikumu tiesiskumu pārbaudi; tā apgalvoja, ka ir pārkāptas normas attiecībā uz dabas vidi, it īpaši normas, ar kurām paredzēts transponēt Savienības tiesību normas.
33
Iesniedzējtiesa šajā lietā – Niedersächsisches Oberverwaltungsgericht (Lejassaksijas Augstākā administratīvā tiesa, Vācija) –, kurai tika iesniegts šis pieteikums, uzskata, ka, ņemot vērā 2022. gada 22. februāra spriedumu Bund Naturschutz in Bayern (C‑300/20, EU:C:2022:102, 60.–69. punkts), nepastāvēja neviens pienākums, kas izrietētu no UVPG 35. panta, kurš pamatots ar Direktīvas 2001/42 3. panta 2. punkta a) apakšpunktu, pirms aplūkojamo noteikumu pieņemšanas sagatavot vides novērtējumu.
34
Minētā tiesa uzskata, ka tomēr ir iespējams, ka pirms šīs pieņemšanas būtu bijis nepieciešams sagatavot vides novērtējumu, pamatojoties uz UVPG 36. pantu kopsakarā ar BNatSchG 36. panta pirmā teikuma 2. punktu un 34. panta 1. punkta pirmo teikumu, kas pamatoti ar Direktīvas 2001/42 3. panta 2. punkta b) apakšpunktu kopsakarā ar Direktīvas 92/43 6. panta 3. punktu.
35
Šajā ziņā iesniedzējtiesa, pirmām kārtām, jautā – tostarp ņemot vērā 2019. gada 12. jūnija spriedumu CFE (C‑43/18, EU:C:2019:483, 49. un 50. punkts) –, vai tāds tiesību akts kā aplūkojamie noteikumi, ar kuru konkrēta dalībvalsts piešķir teritorijai īpaši aizsargājamas dabas teritorijas statusu atbilstoši Direktīvai 92/43, jebkurā gadījumā ir uzskatāms par tādu, kas ir tieši saistīts vai nepieciešams šīs teritorijas apsaimniekošanai – neatkarīgi no tā normatīvā satura.
36
Iesniedzējtiesa norāda, ka vairāki aspekti liecina pret šādu interpretāciju, un līdz ar to, otrām kārtām, vēlas noskaidrot, vai un ar kādiem nosacījumiem tādi noteikumi kā aplūkojamo noteikumu 5. panta 3.–6. punktā paredzētie izņēmumi ir uzskatāmi par tādiem, kas ir tieši saistīti vai nepieciešami attiecīgās teritorijas apsaimniekošanai.
37
Trešām kārtām, gadījumā, ja šie izņēmumi būtu jāsaprot nevis kā tādi, ar kuriem paredzēts tikai precizēt ar aplūkojamo noteikumu 4. pantu ieviesto aizliegumu tvērumu, bet kā patstāvīgi noteikumi, nevis tieši saistīti vai nepieciešami attiecīgās teritorijas apsaimniekošanai, iesniedzējtiesa jautā par to, kā pienākumu sagatavot vides novērtējumu uz Direktīvas 2001/42 pamata ietekmē, pirmkārt, apstāklis, ka darbības veidi, uz kuriem attiecas minētie izņēmumi, pirms to īstenošanas vairs nebūs katrā atsevišķā gadījumā pakļauti nosacījumam, ka par tiem veic ietekmes novērtēšanu uz Direktīvas 92/43 6. panta 3. punkta pamata, un, pat ja par tiem būtu ticis sagatavots šāds novērtējums, pēdējā minētajā būtu ņemti vērā konkrētie kritēriji un procedūras, kas ieviesti ar šiem izņēmumiem, otrkārt, apstāklis, ka darbības veidi, kas atļauti ar šiem izņēmumiem, attiecīgajā teritorijā ir īstenoti jau kopš ilga laika, un, treškārt, apstāklis, ka aplūkojamie noteikumi atkarībā no konkrētā gadījuma būtu uzskatāmi par plānu, kurā noteikta nelielu teritoriju izmantošana vietējā mērogā Direktīvas 2001/42 3. panta 3. punkta izpratnē.
38
Visbeidzot, ceturtām kārtām, iesniedzējtiesa jautā par kārtību, kādā attiecīgā gadījumā būtu jāsagatavo vides novērtējums.
39
Šādos apstākļos Niedersächsisches Oberverwaltungsgericht (Lejassaksijas Augstākā administratīvā tiesa) nolēma apturēt tiesvedību un uzdot Tiesai šādus prejudiciālus jautājumus:
“1)
Vai Direktīvas 2001/42 3. panta 2. punkta b) apakšpunkts, to skatot kopā ar Direktīvas 92/43 6. panta 3. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka visas tiesību akta normas, ar kurām dalībvalsts saskaņā ar Direktīvu 92/43 kādu teritoriju nosaka par īpaši aizsargājamu teritoriju, neatkarīgi no to regulējuma satura ir uzskatāmas par tieši saistītām ar šo teritoriju vai nepieciešamām tās apsaimniekošanai, kā rezultātā tiesību akts kā plāns nav pakļauts vides novērtējumam saskaņā ar Direktīvas 2001/42 3. panta 2. punkta b) apakšpunktu, to lasot kopsakarā ar Direktīvas 92/43 6. panta 3. punktu, vai arī atkarībā no atsevišķu normu satura var piemērot atšķirīgu pieeju, lai atsevišķas šāda tiesību akta normas uzskatītu par plānu vai plāna daļu, kas tieši saistīts ar teritorijas apsaimniekošanu vai nepieciešams tās apsaimniekošanai, bet citas šā tiesību akta kā plāna vai tā daļas normas – ne?
2)
Ja atbilde uz pirmo jautājumu ir otrā alternatīva: vai Direktīvas 2001/42 3. panta 2. punkta b) apakšpunkts, to skatot kopsakarā ar Direktīvas 92/43 6. panta 3. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka atsevišķa norma dalībvalsts tiesību aktā, ar kuru kāda teritorija ir noteikta kā īpaši aizsargājama teritorija Direktīvas 92/43 izpratnē un kurā ir [izvirzīti saglabāšanas mērķi,] noteiktas prasības un aizliegumi, ir uzskatāma par plānu vai plāna daļu, kas nav tieši saistīts ar šo teritoriju vai nav nepieciešams tās apsaimniekošanai, ja šī tiesību norma izslēdz darbības teritorijā no noteikto aizliegumu un prasību piemērošanas jomas, paredzot īpašus kritērijus un kārtību, un ja šīs darbības nav tieši vērstas uz [saglabāšanas] mērķu sasniegšanu, bet ir uzskatāmas par apsaimniekošanas vai uzturēšanas pasākumiem, kas kalpo citiem mērķiem un kam ir projekta kvalitāte Direktīvas 92/43 6. panta 3. punkta izpratnē?
3)
Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša: vai Direktīvas 2001/42 3. panta 2. punkta b) apakšpunkts, to skatot kopsakarā ar Direktīvas 92/43 6. panta 3. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka būtiskas ietekmes rašanās uz teritoriju nav izslēdzama, pamatojoties uz tādu tiesību normu, kas aprakstīta otrajā jautājumā un ietverta tiesību aktā, ar kuru teritorija tiek noteikta par īpaši aizsargājamu Direktīvas 92/43 izpratnē un kurā ir pietiekami konkrēti noteikti kritēriji un kārtība, kādā veicamas tajā ietvertās darbības, kas kvalificējamas kā projekts Direktīvas 92/43 6. panta 3. punkta izpratnē, ja valsts tiesībās nav paredzēta prasība saņemt atļauju šīm darbībām un ja kompetentā iestāde, pamatojoties uz iepriekš minēto tiesību akta normu, arī atsevišķos gadījumos atceļ iepriekšēju paziņošanu un ar projektu saistītā ietekmes novērtējuma veikšanu saskaņā ar Direktīvas 92/43 6. panta 3. punktu attiecībā uz šīm darbībām vai arī veic ar projektu saistītu ietekmes novērtējumu katrā atsevišķā gadījumā, kā kritēriju projekta saderībai piemērojot to, vai ir ievēroti normās ietvertie kritēriji un kārtība, kā aprakstīts otrajā jautājumā?
4)
Ja atbilde uz otro jautājumu ir apstiprinoša: vai Direktīvas 2001/42 3. panta 2. punkta b) apakšpunkts, to skatot kopsakarā ar Direktīvas 92/43 6. panta 3. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka nav jābaidās no būtiskas ietekmes uz teritoriju, pamatojoties uz tiesību aktā ietverto normu, ar kuru teritorija ir noteikta par īpaši aizsargājamu teritoriju Direktīvas 92/43 izpratnē, kā tas aprakstīts otrajā jautājumā, ja darbības, uz kurām attiecas šāda tiesību norma, parasti tiek veiktas jau ilgu laiku un normā noteiktie kritēriji un kārtība to īstenošanai neļauj šīs darbības teritorijā intensificēt vai paplašināt?
5)
Ja, atbildot uz iepriekš uzdotajiem jautājumiem, ir jāpieņem, ka pastāv pienākums veikt vides novērtējumu saskaņā ar Direktīvas 2001/42 3. panta 2. punkta b) apakšpunktu, to skatot kopsakarā ar Direktīvas 92/43 6. panta 3. punktu, pamatojoties uz atsevišķu tiesību akta normu saturu, ar ko teritorija tiek noteikta kā īpaši aizsargājama teritorija Direktīvas 92/43 izpratnē: vai Direktīvas 2001/42 3. panta 3. punkts ir jāinterpretē tādējādi, ka tad, ja teritorijas noteikšana ir uzskatāma par nelielas teritorijas izmantošanas noteikšanu vietējā līmenī, dalībvalsts iestādei parasti ir jāpieņem, ka aizsargājamās teritorijas noteikšanai var būt būtiska ietekme uz vidi, pamatojoties uz teritorijas iepriekšējo klasifikāciju kā Kopienas nozīmes teritoriju Direktīvas 92/43 4. panta 2. punkta trešās daļas izpratnē?
6)
Ja, atbildot uz iepriekš uzdotajiem jautājumiem, ir jāpieņem, ka ir pienākums veikt vides novērtējumu, ņemot vērā atsevišķu tiesību akta normu saturu, ar ko kādu teritoriju nosaka par īpaši aizsargājamu teritoriju Direktīvas 92/43 izpratnē: vai Direktīvas 2001/42 3. panta 2. punkta b) apakšpunkts, to lasot kopsakarā ar Direktīvas 92/43 6. panta 3. punktu, ir jāinterpretē tādējādi, ka vides novērtējums ir jāveic tikai attiecībā uz šīm atsevišķajām normām, vai arī šādam vides novērtējumam ir jāattiecas uz visu tiesību akta saturu?
7)
Ja, atbildot uz iepriekš uzdotajiem jautājumiem, ir jāpieņem, ka ir pienākums veikt vides novērtējumu, ņemot vērā atsevišķu tiesību akta normu saturu, ar ko kādu teritoriju nosaka par īpaši aizsargājamu teritoriju Direktīvas 92/43 izpratnē: vai Direktīvas 2001/42 4. panta 1. punkts, saskaņā ar kuru vides novērtējums atbilstoši šīs direktīvas 3. pantam ir jāveic plāna vai programmas sagatavošanas laikā un pirms tās pieņemšanas, ir jāinterpretē tādējādi, ka plāna vai plāna elementiem neveikto vides novērtējumu nevar kompensēt ar papildu procedūru pēc plāna vai plāna elementu pieņemšanas un tādējādi vēlāk novērst procesuālo kļūdu saistībā ar neveiktu vides novērtējumu?”
Par prejudiciālajiem jautājumiem
Par pirmo un otro jautājumu
40
Ar pirmo un otro jautājumu, kuri jāaplūko kopā, iesniedzējtiesa būtībā vēlas noskaidrot, vai Direktīvas 2001/42 3. panta 2. punkta b) apakšpunkts kopsakarā ar Direktīvas 92/43 6. panta 3. punktu ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesību akts, ar kuru attiecīgā dalībvalsts, pamatojoties uz Direktīvu 92/43, konkrētu teritoriju klasificējusi kā īpaši aizsargājamu teritoriju un kurā uzskaitīti cilvēka darbības veidi, kas aizliegti šajā teritorijā, ar atsevišķiem izņēmumiem, kas arī paredzēti šajā aktā, ietilpst jēdzienā “plāni un programmas” Direktīvas 2001/42 izpratnē, kuriem ir obligāti nepieciešams vides novērtējums.
41
Direktīvas 2001/42 3. panta 2. punkta b) apakšpunktā ir noteikts, ka pienākums veikt vides novērtējumu – uz šīs direktīvas pamata – attiecībā uz konkrētu plānu vai programmu ir atkarīgs no tā, vai nepieciešams sagatavot Direktīvas 92/43 6. un 7. pantā paredzēto novērtējumu.
42
Saskaņā ar Direktīvas 92/43 6. panta 3. punktu visos plānos vai projektos, kas nav tieši saistīti ar konkrēto teritoriju vai nav vajadzīgi tās apsaimniekošanai, bet kas atsevišķi vai kopā ar citiem plāniem vai projektiem varētu būtiski ietekmēt minēto teritoriju, attiecīgi izvērtē ietekmi uz šo teritoriju.
43
Taču Tiesa jau ir nospriedusi, ka tiesību akts, ar ko dalībvalsts teritorijai piešķir īpaši aizsargājamas dabas teritorijas statusu atbilstoši Direktīvai 92/43, pēc būtības ir tieši saistīts ar aizsargājamu teritoriju vai ir nepieciešams tās apsaimniekošanai. Proti, šīs direktīvas 4. panta 4. punktā tās īstenošanas vajadzībām ir paredzēta šāda statusa piešķiršana (spriedums, 2019. gada 12. jūnijs, CFE, C‑43/18, EU:C:2019:483, 49. punkts).
44
Protams, šo novērtēšanu nevar paplašināt automātiski, to attiecinot uz visām šāda akta normām – bez tā satura noskaidrošanas. Konkrētāk, nevar a priori izslēgt, ka šis akts ietver arī normas, kurām nav nekādas saistības ar to, vai attiecīgā dalībvalsts izpilda Direktīvas 92/43 4. panta 4. punktā paredzēto pienākumu, un kuras nav tieši saistītas vai nepieciešamas aplūkojamās teritorijas apsaimniekošanai citā veidā.
45
Tomēr, ja vien pārbaudēs, kas vēl būtu jāveic iesniedzējtiesai, netiks noskaidrots citādi, nešķiet, ka aplūkojamie noteikumi ietvertu šādas normas.
46
Šajā ziņā ir jāatgādina, ka saskaņā ar Direktīvas 92/43 4. panta 4. punktu, tiklīdz Kopienai nozīmīga teritorija ir apstiprināta, attiecīgā dalībvalsts cik vien iespējams īsā laikā, bet ne vēlāk kā sešos gados minētajai teritorijai piešķir īpaši aizsargājamas dabas teritorijas statusu, nosakot prioritātes atkarībā no attiecīgo teritoriju svarīguma dabisko dzīvotņu veidu vai sugu saglabāšanā vai atjaunošanā tām labvēlīgā aizsardzības statusā un no teritoriju nozīmīguma Natura 2000 tīkla vienotībā. Šai dalībvalstij, pirmkārt, atbilstoši šai pašai Direktīvas 92/43 normai, ko interpretējusi Tiesa, tādā pašā termiņā un pirms šo prioritāšu noteikšanas ir jānosaka arī saglabāšanas mērķi, kuriem jābūt konkrētiem, un, otrkārt, atbilstoši šīs direktīvas 6. panta 1. punktam, ir jāievieš aizsardzības pasākumi (šajā nozīmē skat. spriedumu, 2023. gada 29. jūnijs, Komisija/Īrija (Īpaši aizsargājamo teritoriju aizsardzība), C‑444/21, EU:C:2023:524, 45., 53., 65. un 66. punkts).
47
Saskaņā ar Direktīvas 92/43 6. panta 1. punktu aizsardzības pasākumi attiecīgā gadījumā nozīmē “atbilstīgus normatīvus, administratīvus vai līgumiskus pasākumus”.
48
Tātad aizsardzības pasākumi, kas attiecīgajai dalībvalstij ir jāveic, pamatojoties uz 6. panta 1. punktu, var tostarp ietvert tāda tiesiskā regulējuma ieviešanu, ar ko aplūkojamā apvidus teritorijā, ņemot vērā izvirzītos saglabāšanas mērķus, paredzēts ierobežot cilvēka darbības veidus salīdzinājumā ar tiem, kas šajā teritorijā bija atļauti iepriekš.
49
Tādēļ tāda tiesību akta, ar kuru teritorijai piešķirts īpaši aizsargājamas teritorijas statuss, normas, ar kurām attiecīgā dalībvalsts plāno ieviest šādu tiesisko regulējumu, ir uzskatāmas kā “tieši saistītas vai nepieciešamas [attiecīgās] teritorijas apsaimniekošanai”.
50
Turklāt, tā kā Direktīva 92/43 šajā ziņā nav formulēta precīzi, dalībvalstīm ir rīcības brīvība savā tiesību sistēmā izraudzīties normu veidu, ko tās uzskata par visvairāk lietderīgu tam, lai ieviestu šādu tiesisko regulējumu.
51
Šajā gadījumā ar aplūkojamajiem noteikumiem ieviesto tiesisko regulējumu veido normu kopums, tajā skaitā šo noteikumu 4. pants, kurā paredzēti aizliegumi, un 5. pants, kurā uzskaitīti “darbības un izmantošanas veidi”, uz ko šie aizliegumi neattiecas.
52
Šajā ziņā iesniedzējtiesa tostarp norāda: tā uzskata, ka aplūkojamo noteikumu 5. pantā paredzēto izņēmumu nolūks ir piešķirt atļauju konkrētā kontekstā veikt tādu izmantošanas darbību, kas attiecīgajā teritorijā jau tika veikta un kas vēl joprojām ir aktuāla, tostarp komerciālām vajadzībām, piemēram, zveju, lauksaimniecību, mežsaimniecību, kā arī konkrētus ūdeņu uzturēšanas pasākumus, lai izvairītos no nesamērīga tiesību uz īpašumu un attiecīgo tiesību īpašnieku aizskāruma līdz ar aizsardzības nodrošināšanu attiecīgajā teritorijā.
53
Tomēr, ņemot vērā, ka minētajai tiesai vēl būtu jānoskaidro vairāki aspekti, aplūkojamo noteikumu 5. pants ir viena no normām, ar kurām kopumā ir paredzēts ieviest tiesisko regulējumu, kas tiek atzīts par nepieciešamu, lai tostarp aizsargātu teritoriju, kas klasificēta kā īpaši aizsargājama, proti, šajā gadījumā attiecīgo teritoriju.
54
Šķiet, ka tam par labu liecina aplūkojamo noteikumu 9. pants, kura 1. punktā ir noteikts, ka šo noteikumu 4. un 5. pantā ietvertās normas “parasti atbilst pasākumiem, ar kuriem paredzēts uzturēt labvēlīgā aizsardzības statusā I pielikumā minēto dzīvotņu veidus un Direktīvas [92/43] II pielikumā minētās, [aizsargājamas ainavas apvidū] sastopamās dzīvnieku sugas”, kā arī minēto noteikumu 7. panta 1. punkta un 10. panta 1. punkta formulējums.
55
No tā izriet, ka – tāpat ņemot vērā, ka iesniedzējtiesai vēl būtu jānoskaidro vairāki aspekti, – ir uzskatāms, ka aplūkojamie noteikumi kopumā ir tieši saistīti vai nepieciešami attiecīgās teritorijas apsaimniekošanai.
56
Ņemot vērā visu šo argumentāciju, uz pirmo un otro jautājumu jāatbild šādi: Direktīvas 2001/42 3. panta 2. punkta b) apakšpunkts kopsakarā ar Direktīvas 92/43 6. panta 3. punktu ir jāinterpretē tādējādi, ka tiesību akts, ar kuru attiecīgā dalībvalsts, pamatojoties uz Direktīvu 92/43, konkrētu teritoriju klasificējusi kā īpaši aizsargājamu teritoriju un kurā uzskaitīti cilvēka darbības veidi, kas aizliegti šajā teritorijā, ar atsevišķiem izņēmumiem – kuri arī paredzēti šajā aktā – neietilpst Direktīvas 2001/42 jēdzienā “plāni un programmas”, kam obligāti nepieciešams vides novērtējums.
Par trešo–septīto jautājumu
57
Ņemot vērā atbildes uz pirmo un otro jautājumu, atbildēt uz trešo–septīto jautājumu nav nepieciešams.
Par tiesāšanās izdevumiem
58
Attiecībā uz pamatlietas pusēm šī tiesvedība izriet no tiesvedības, kas notiek iesniedzējtiesā, tāpēc tā lemj par tiesāšanās izdevumiem. Izdevumi, kas radušies saistībā ar apsvērumu iesniegšanu Tiesai un kas nav minēto pušu izdevumi, nav atlīdzināmi.
Ar šādu pamatojumu Tiesa (septītā palāta) nospriež:
Eiropas Parlamenta un Padomes Direktīvas 2001/42/EK (2001. gada 27. jūnijs) par noteiktu plānu un programmu ietekmes uz vidi novērtējumu 3. panta 2. punkta b) apakšpunkts kopsakarā ar Padomes Direktīvas 92/43/EEK (1992. gada 21. maijs) par dabisko dzīvotņu, savvaļas faunas un floras aizsardzību 6. panta 3. punktu
ir jāinterpretē tādējādi, ka
tiesību akts, ar kuru attiecīgā dalībvalsts, pamatojoties uz Direktīvu 92/43, konkrētu teritoriju klasificējusi kā īpaši aizsargājamu teritoriju un kurā uzskaitīti cilvēka darbības veidi, kas aizliegti šajā teritorijā, ar atsevišķiem izņēmumiem – kuri arī paredzēti šajā aktā – neietilpst Direktīvas 2001/42 jēdzienā “plāni un programmas”, kam obligāti nepieciešams vides novērtējums.
[Paraksti]
(
*1
)	Tiesvedības valoda – vācu.